recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Sons of Silence** (joskus myös muodossa Sons of Silence Motorcycle Club, **SOSMC**) on rikollinen moottoripyöräkerho, joka perustettiin vuonna 1966 Niwotissa, Coloradossa Yhdysvalloissa. Tällä hetkellä Sons of Silencen kerhotiloja on Yhdysvalloissa Arkansasissa, Floridassa, Illinoisissa, Indianassa, Kansasissa, Kentuckyssa, Louisianassa, Minnesotassa, Mississippissä, Pohjois-Dakotassa ja Wyomingissa. Ensimmäinen Yhdysvaltojen ulkopuolelle perustettu kerho perustettiin Saksaan Müncheniin vuonna 1998; Nürnberg, Freising ja Gangkofen liittyivät mukaan vuonna 2001, tosin kutsuivat ensin itseään nimellä CEC tai 353. Nimi oli lyhenne nimestä Central European Criminals tai Circle of Elite Criminals. Uudet saksalaiskerhot saivat täyden hyväksynnän sekä valtuudet käyttää tunnuksellisia liivejä vuonna 2007 pian sen jälkeen, kun Viernheim oli saanut oman osastonsa.

Rikollinen toiminta
-------------------

9. lokakuuta 1999 37 Sons of Silence -kerhon jäsentä pidätettiin huumeiden salakuljetuksesta ja laittomasta asekaupasta. ATF pidätti kuusi Sons of Silence -jäsentä 4. huhtikuuta 2001 ihmiskaupasta, kokaiinin, kannabiksen ja metamfetamiinin sekä tuliaseiden myymisestä Iowassa.
**Herchmer Subdivision** on Kanadan rataverkkoon kuuluva OmniTRAX-konsernin tytäryhtiön Hudson Bay Railwayn hallinnoima 296 kilometrin pituinen rautatieosuus Manitoban provinssissa Kanadassa. Gillamista Churchilliin johtava rataosa muodostaa pohjoisimman osuuden Hudsoninlahdelle johtavasta nk. *The Bayline* -rautatiestä, ja on samalla Manitoban provinssin pohjoisin rautatieyhteys.

The Pas'sta alkavan Hudson Bay Railwayn rakensi alun perin Kanadan hallitus. Gillamin ja pohjoisempana sijaitsevan Kettle Rapidsin välinen osuus avattiin liikenteelle vuonna 1918. Alun perin rautatie oli tarkoitus rakentaa noin 155 kilometrin päähän Gillamista Nelsonjoen pohjoispuolitse sen suistoon Hudsoninlahden rannalle perustettavaan uuteen Port Nelsonin satamaan. Vuosina 1912–1918 Port Nelsonissa suoritettiin laajamittaisia töitä, joihin liittyi mm. 17-jänteisen rautatiesillan rakentaminen. Myös ratapenger Amerysta Port Nelsoniin ehdittiin rakentaa. Port Nelsonin satama tai sinne johtanut rautatie ei kuitenkaan koskaan valmistunut, sillä keskeneräiset työt lopetettiin vuonna 1918.

Kettle Rapidsin ja Churchillin välinen osuus rakennettiin vasta vuosina 1926–1929, ja ensimmäinen matkustajajuna saapui Churchilliin syyskuussa 1929. Rautatien omistus siirtyi valtiolta Canadian National Railwaylle 1. tammikuuta 1958, ja edelleen OmniTRAXille vuonna 1997.

Rataosalla liikennöi Winnipegin ja Churchillin välinen VIA Railin henkilöjunavuoro, *Hudson Bay*. Juna liikennöi kahtena päivänä viikossa kumpaankin suuntaan. Tavaraliikenne on vähäistä, mutta elonkorjuuaikaan tapahtuva vientiin menevän viljan vuoksi liikenne on vilkasta. Vientivilja viedään rautateitse Churchillin satamaan, josta se laivataan 14 viikkoa kestävän sesongin aikana.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  CN sells its northern Manitoba network to OmniTRAX (sivut 1–3) *Business Wire*.  15.11.1996. CBS Interactive Inc.. Viitattu 24.1.2010. (englanniksi)
2. ↑  David Malaher: Port Nelson and the Hudson Bay Railway *Manitoba History, Number 8*.  1984. Manitoba Historical Society. Viitattu 24.1.2010. (englanniksi)
3. ↑  Winnipeg–Churchill train (junien 692 ja 693 aikataulut) VIA Rail Canada. Viitattu 24.1.2010. (englanniksi)
Juustokiekko ja paloja.
**Pecorino di Filiano** on italialainen lampaanmaitojuusto.

Pecorino di Filiano on lähtöisin Etelä-Italian Basilicatan alueelta. Filiano on paikallinen kylä, jonka nimi viittaa villan kehräämiseen (ital. *filare*). Historiallisissa lähteissä juuston valmistus mainitaan jo ainakin vuodesta 1600 lähtien ja nimen perusteella alue lienee ollut tunnettu lampaistaan jo pitkään. Nykyisin juustolla on EU:n suojattu alkuperänimitys.

Juusto valmistetaan Gentile di Puglia, Lucania, Leccese, Comisana tai Sarda rotuisten lampaiden maidosta. Lampaat voivat mypös olla edellä mainittujen rotujen sekoituksia. Valmistettaessa lampaanmaito lämmitetään 36–40 °C lämpötilaan, jolloin sen sekaan lisätään lampaasta tai vuohesta peräisin oleva juoksute. Juusto suolataan joko kuivasuolaamalla tai suolaliemessä. Kypsymisaika riippuu juustotyypistä. *Semistagionato* kypsyy 2–5 kuukautta ja *Stagionato* yli 6 kuuakutta. Valmis juusto on väriltään keltaista, joskin se ruskenee pitkään kypsytettynä. Juustolla on makea ja hienovarainen maku, joka voimistuu kypsymisasteen mukaan.

Juustoa käytetään tavallisena pöytäjuustona tai juustoraasteena. Suurin osa tuotannosta myydään paikallisiin myymälöihin.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Catherine Donnelly: *The Oxford companion to cheese*, s. 555. Oxford University Press, 2016. ISBN 9780199330881. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* 46ª Sagra del Pecorino di Filiano e dei Prodotti Lattiero Caseari (italiaksi)
**Pedelli** on eurooppalaisissa yliopistoissa käytetty virkanimike, jolla nykyisin ei ole enää käytännön merkitystä. Pedellit toimivat eräänlaisina yliopiston opiskelijoita valvovina poliiseina ja heillä oli myös muita hallinnollisia tehtäviä. Pedellin virkanimike esiintyi ensimmäisen kerran jo keskiajalla ranskalaisissa ja englantilaisissa yliopistoissa. 

Uppsalan yliopistossa pedellin virka mainitaan ensimmäisen kerran vuoden 1626 statuutissa. Suomessa pedellien ammattinimike esiintyi vuoden 1852 statuutissa, kun Helsingin yliopiston rehtori sai avukseen ylioppilaiden valvontaan ylioppilasinspehtorin ja hänen alaisinaan kuusi pedelliä. Ylioppilaiden valvonta perustui yliopiston vuoden 1828 kurinpito-ohjesääntöön, jonka mukaan ylioppilaat eivät muun muassa saaneet liikkua kaupungilla kello 22 jälkeen, heiltä oli kielletty kortinpeluu, tupakointi kadulla sekä juopuneena esiintyminen.

Helsingin yliopistossa ylioppilasinspehtorin virka lakkautettiin vuonna 1870 ja pedellien virat muuttuivat 1900-luvun alussa tavallisiksi vahtimestarien viroiksi, kun yliopiston kurinpitosäännöksiä höllennettiin. Vuonna 1996 Helsingin yliopistossa oli kaksi kursoria ja kuusi pedelliä.

Katso myös
----------

* Kursori

Lähteet
-------

1. ↑  Mikä on pedelli? Mikä on kursori? Yliopistolainen 5/1996 (Arkistoitu – Internet Archive)

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Bedel
**Artur Aslani Mkrttšjan** (arm. Արթուր Ասլանի Մկրտչյան; s. 16. helmikuuta 1959 Uhtadzor, Vuoristo-Karabah, Azerbaidžanin SNT – 14. huhtikuuta 1992 Stepanakert) oli Vuoristo-Karabahin tasavallan korkeimman neuvoston ensimmäinen puheenjohtaja, joka valittiin virkaansa 7. tammikuuta 1992. Hän vahvisti merkittävästi Vuoristo-Karabahin tasavallan puolustuskykyä, mutta joutui ammutuksi epäselvissä olosuhteissa huhtikuussa 1992.

Elämä
-----

Mkrttšjan syntyi vuonna 1959 Uhtadzorin kylässä, Hadrutin piirissä, Vuoristo-Karabahin autonomisella alueelle. Hän opiskeli historiaa Jerevanin yliopistossa, josta valmistuttuaan hän siirtyi suorittamaan ylempää korkeakoulututkintoa antropologian ja etnografian instituutissa Moskovassa. Vuosina 1981–1983 hän työskenteli Armenian etnografisessa museossa. Vuonna 1986 hän palasi kotikaupunkiinsa työskentelemään Hadrutin historiallis-geologisen museon johtajana ja vuonna 1988 hän puolusti väitöskirjaansa ja sai historiatieteiden kandidaatin tutkinnon.

Mkrttšjan oli aktiivinen Karabah-liikkeen alkuaikona ja liittyi Armenian vallankumoukselliseen liittoon. Puolueen voitettua Vuoristo-Karabahin parlamenttivaalit vuonna 1991, hänet valittiin Vuoristo-Karabahin korkeimman neuvoston puheenjohtajaksi 7. tammikuuta 1992. Vuoristo-Karabahin sota alkoi muutama viikko myöhemmin. Sodassa Mkrttšjan pyrki puolustamaan Vuoristo-Karabahia Azerbaidžanilta.

Mkrttšjan kuoli asunnossaan Stepanakertissa merkillisissä olosuhteissa 14. huhtikuuta 1992. Vaikka Vuoristo-Karabahin sisäministerin alustavassa raportissa todettiin, että tuntemattomat "asemiehet" olivat tappaneet Mkrttšjanin, myöhemmässä virallisessa raportissa tapaus kuvattiin itsemurhaksi. Ketään ei ole koskaan asetettu syytteeseen hänen kuolemansa johdosta. Hänen seuraajansa korkeimman neuvoston puheenjohtajana oli Georgi Petrosjan.

Katso myös
----------

* Artsakhin presidentti

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Արթուր Մկրտչյան. In Memoriam *aniarc.am*.  26 August 2020.
2. ↑  Vuoristo-Karabahin konfliktin kronologia *global.finland*.  10.7.2013 (päivitetty). Suomen ulkoasiainministeriö.  Arkistoitu 5.3.2016. Viitattu 24.10.2013.
3. ↑  Death of Leader in Karabakh Is Called Accidental *latimes.com*.  16.4.1992.  en-US
4. ↑  Armenian Leader of Nagorno-Karabakh Parliament Assassinated *latimes.com*.  15.4.1992.  en-US


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Yhdysvallat

 |

 |
Jaakko Salonoja
**Jaakko Salonoja** (19. helmikuuta 1933 Viipuri – 28. maaliskuuta 2020 Salo) oli suomalainen radiojuontaja, joka toimi Yleisradion Radio 1:n viihdeohjelmien päällikkönä 1980–1993. Salonoja toimi juontajana *Puhelinlangat laulaa* -ohjelmassa, myös eläkkeelle jäätyään.

Salonoja kirjoitti ylioppilaaksi Joensuun lyseosta ja valmistui ekonomiksi 1965. Hänen työpaikkojaan olivat Stockmann, Amer-Tupakka, Erva-Latvala ja Rettig. Salonojalle myönnettiin Pro Carelia -ansiomerkki vuonna 2001.

Salonoja toimi juontajana useissa tilaisuuksissa, kuten jatkosodan (1941–1944) aikaisia asemiesiltoja muistuttaneilla kiertueilla 2002–2005.

Lähteet
-------

1. 1 2  Salonojan kolmevarttiset Karjalainen (arkistoitu 31.3.2008)
2. ↑  Muistokirjoitus: Jaakko Salonoja 1933–2020 *Helsingin Sanomat*.  23.5.2020. Viitattu 23.5.2020.

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Jaakko Salonoja**.

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)

 |

 |
**Jaakko Juhani Sivula** (15. toukokuuta 1932 Hollola – 21. heinäkuuta 2022 Lahti) oli suomalainen kielentutkija, jonka tutkimuksen kohteena olivat etenkin affektinen sanasto, murteet ja leksikografia.

Sivula väitteli filosofian tohtoriksi Helsingin yliopistosta 1989 ja toimi saman yliopiston suomen kielen dosenttina 1990–1997. 

Hän oli Kotimaisten kielten tutkimuskeskuksen (ent. Sanakirjasäätiön) leksikografi 1957–, Suomen murteiden sanakirjan toimitussihteeri 1965–, ja tutkimus- ja suunnittelutoimiston (tai murretoimiston) toimistopäällikkö 1977–1995. Sivula toimi myös ylioppilastutkintolautakunnan äidinkielen sensorina 1967–2002.

Julkaisuja
----------

* Suomen murteiden sanakirja I–IV (toimitussihteerinä). Helsinki
* Lintu soidessa sokea. Suomen murteiden kiimatermistö. Helsinki 1989
* "Sahlin olevaist". Lahden seudun murresanasto. Helsinki 1991
* Hollolan murretta. Helsinki 1985
* Nordisk leksikografisk ordbok (toimituskunnan jäsenenä). Oslo 1997
* Epäorgaanisen kemian nimistö (IUPAC) (toimituskunnan jäsenenä). Helsinki 1982.

Lähteet
-------

1. ↑  Kuolinilmoitus. *Helsingin Sanomat* 28.8.2022, s. B 27


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)

 |

 |
**Kawkaban** on kaupunki Jemenissä Al Mahwitin maakunnassa.

Maantiede
---------

Jyrkänne harjanteella.
Kawkaban sijaitsee Jemenin pääkaupunki Sanaan luoteispuolella. Kaupunki on rakennettu harjanteelle, joka alkaa hieman kaupungin kaakkoispuolella ja kulkee kohti luodetta. Paikallinen nimi harjanteelle on Jabal Dula.

Historia
--------

Kaupunginmuurin portti.
Kawkaban mainitaan kaiverruksissa jo muinaisen Himyarin ajoilta. Myös Al-Hamadani mainitsee paikan. Islamin saapumisen jälkeen Kawkaban oli saman nimisen ruhtinaskunnan pääkaupunki ja sen sijainti teki siitä hyvän pakjopaikan väkivaltaisuuksien uahtessa. Esimerkiksi osmanit piirittivät sitä epäonnistuen vuonna 1569. Itse ruhtinaskuntaa hallitsivat imaamit, joiden onnistui pysytellä piktään itsenäisinä niin osmaneista, kuin Sanaan imaameistakin. Vuonna 1872 osmanien onnistui kuitenkin vallata kaupunki seitsemän kuukautta kestäneen piirityksen jälkeen. Kawkabanin viimeinen hallitsija Sayyid Ahmad bin Abd al-Rahman eli sittemmni eläkkeellä Sanaassa. 1900-luvun alussa kaupunki oli hylätty lähes kokonaan ja siellä asui vain noin 100 asukasta.

Jemenin sisällissodan aikana Saudi-Arabian johtama huthien vastainen liittouma on tehnyt ilma-iskuja kaupunkiin ja sen historialliset rakennukset ovat kärsineet vahinkoja.

Kaupunkikuva
------------

Kawkabanin kaupunginmuuri on nykyisin suurimmaksi osaksi sortunut. Muurin portti eli Bab al-Hadid on edelleen pystyssä. Kaupungin talot on rakennettu punaisesta kivestä. Niiden ovia koristavat usein rautaiset koristekuvioinnit. Kaupungin pääasiallisen moskeijan lisäksi muita moskeijoita on seitsemän. Imaamien aikanaan loistokkaasti rakennetut rakennusket ovat sittemmin kärsineet vaurioita. Kaupungin itä- tai luonaisosassa on vanha juutalainen kaupunginosa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  C.E. Bosworth, E. van Donzel, B. Lewis and Ch. Pellat, Assisted by C. Dumont ja M. Paterson: *Encyclopaedia of Islam, Volume IV (Iran-Kha)*, s. 779–780. BRILL, 1998. ISBN 9789004057456. (englanniksi)
2. ↑  Sudarsan Raghavan: ‘Why is the world so quiet?’ Yemen suffers its own cruel losses, far from Aleppo The Washington Post. Viitattu 19.2.2020. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Kawkaban** Wikimedia Commonsissa
**M.U.G.E.N** on 2D-taistelupelien pelimoottori, jonka on kehittänyt Elecbyte. Se julkaistiin 17. heinäkuuta 1999, ja se toimii Linuxilla, Windowsilla ja DOSlla.

Ohjelmaan voi tehdä hahmoja, kenttiä ja muita objekteja tekstitiedostoilla, grafiikoilla ja äänikokoelmilla. Ohjelmalla on mahdollista luoda monia tuttuja taistelupelejä. Vaikka M.U.G.E.N on suunniteltu pääosin tappelupelejä varten, on sillä tehty myös räiskintä- ja tasohyppelypelejä. Pelin ikäraja on noin 12 vuotta.

Hahmot
------

M.U.G.E.N:n mukana tulee vain yksi hahmo, Kung Fu Man, mutta käyttäjät ovat luoneet peliin useita hahmoja muun muassa monista tappelupeleistä kuten Tekkenistä ja Mortal Kombatista. Tämän lisäksi pelissä on myös monia muita peli- ja tv-hahmoja kuten Super Mario , Crash Bandicoot,Rayman, Homer Simpson, Pingu, Hassu-klovni, Turanga Leela, Bender Bendin Rodriques ja Sonic sekä supersankareita kuten Hämähäkkimies, Lepakkomies ja Teräsmies. Dragon Claw on esimerkki hahmosta, joka on luotu varta vasten M.U.G.E.N:ia varten.

### Kung Fu Man

M.U.G.E.N:n ainoa virallinen hahmo ja ainoa hahmo, jonka Elecbyte on luonut. Kung Fu Man toimii pohjana muille hahmoille. Hänen taistelutyylinsä on karate.

### Dragon Claw

Dragon Claw on M.U.G.E.N:n kuuluisin hahmo.*lähde?* Sen loi muusikkona ja mallina toiminut Reuben Kee, joka kuoli vuonna 2007 lohikäärmeveneonnettomuudessa kisaillessaan Tonlé Sapissa, Kambodžassa. Hahmo on luotu 3D:nä mutta muutettu kaksiulotteiseksi M.U.G.E.N:iin, ja siksi se on tyyliltään ja näyttävyydeltään paljon edellä muita hahmoja. Dragon Claw on lähitaistelussa heikko, mutta sen vahvuus on pitkät ja voimakkaat kombot.

Aiheesta muualla
----------------

* Elecbyten kotisivu
* Sivusto josta voi ladata M.U.G.E.N:n
* Ladattavia hahmoja
* Characters,Stages and Addon's
Cagiva Mito Evo
**Cagiva** oli italialainen moottoripyörävalmistaja. Se valmisti kaikennäköisiä ja -kokoisia moottoripyöriä. Cagiva tunnettiin myös kevytmoottoripyörien valmistajana (Freccia, Mito, Planet, Raptor) mutta siltä löytyy myös City-pyöriä, joilla on hyvin erikoinen ulkomuoto.

Merkit
------

Cagiva osti paljon osia muilta valmistajilta, muun muassa sekä 1000-kuutioisen että 650-kuutioisen Cagiva Raptorin moottorit ovat Suzukin alun perin SV-malleihinsa suunnittelemat ja valmistamat.
2000-luvulla Cagiva alkoi yhdessä Husqvarnan kanssa valmistaa 50- ja 125-kuutioisia kaksipyöräisiä, joille merkiksi annettiin CH Racing.

Cagiva group - MV Agusta motorcycles S.p.A -yhtiöön kuuluvat merkit Cagiva sekä MV Agusta. Aikojen saatossa siihen on kuulunut Cagiva, Husqvarna, Mv-Agusta, Moto-Morini sekä Ducati.

Historiaa
---------

Cagivan perusti vuonna 1978 Claudio Castiglioni. 1980-luvulla tuli muun muassa motocrossin maailmanmestaruuksia, 1990-luvulla Cagiva oli RR 500 -luokan voittajatalleja, mm. sijoittuen vuonna 1993 kolmanneksi. Cagiva on myös Sport Production 125 -sarjan "all-time" kuningas, muun muassa Valentino Rossi voitti 1994 Italian kansallisen SP 125 -mestaruuden Mito Racing 1994 -mallilla.

2008 Harley-Davidson osti MV Agustan ja samalla Cagivan. Lokakuussa 2009 Harley-Davidson ilmoitti myyvänsä MV Agustan ja Cagivan

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Cagiva**.
* 
* (italiaksi)

Italialaisia moottoripyörävalmistajia

* Aprilia
* Benelli
* Beta
* Bimota
* Cagiva
* Ducati
* Fantic
* Garelli
* Gilera
* Innocenti
* Italjet
* Laverda
* Malaguti
* Minarelli
* Mondial
* Morbidelli
* Motobi
* Moto Guzzi
* Moto Morini
* MV Agusta
* Piaggio
* Vespa
* Vyrus
Caipirinha.
**Caipirinha** [kaipirinja] on brasilialainen drinkki. Se valmistetaan cachaçasta (sokeriruokoviina), limetistä, sokerista ja jäästä. Limetin hapan maku neutraloi tehokkaasti alkoholin karvauden, ja drinkki on perusmaultaan makea. *lähde?*

Muunnelmia
----------

Euroopassa käytetään usein valkoisen sokerin sijasta ruskeaa tuomaan juomaan väriä. Sokerin voi korvata myös makeutusaineella, kuten aspartaamilla. *lähde?*

*Caipiroska* eroaa caipirinhasta siten, että sokeriruokoviinan tilalla käytetään votkaa, *Caipiríssima*ssa taas rommia. *Caipifruta* valmistetaan käyttämällä limetin sijasta esimerkiksi kiiviä, sitruunaa, ananasta tai mansikkaa (aina tuoretta hedelmää, ei koskaan mehua). *Grapirinha* puolestaan valmistetaan käyttämällä grappaa. Cachaçaa ja hedelmiä yhdistelevistä juomista käytetään Brasiliassa myös nimeä "batida de (hedelmä)". *lähde?*

Lähteet
-------

1. ↑  Caipirinha *Shotti.fi*. Viitattu 7.4.2021.

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Caipirinha**.
* Recept of Caipirinha. (englanniksi)
* Kuvallinen ohje caipirinhan valmistamiseen (Arkistoitu – Internet Archive).
**Latimeria** (*Latimeria chalumnae*) on läntisellä Intian valtamerellä esiintyvä harvinainen syvänmeren varsieväkala. Se on elänyt satoja miljoonia vuosia lähes muuttumattomana eli on niin sanottu elävä fossiili.

Tiedeyhteisössä latimerian uskottiin kuolleen sukupuuttoon miljoonia vuosia sitten, samoihin aikoihin dinosaurusten kanssa, kunnes vuonna 1938 eteläafrikkalaisen East Londonin museon kuraattori Marjorie Courtenay-Latimer sai tutkittavakseen Chalumnajoen suun tuntumasta pyydetyn erikoisen kalan. Se tunnistettiin varsieväkalaksi ja laji nimettiin löytäjänsä ja löytöpaikkansa mukaan. Sen jälkeen latimerioita on pyydetty useampia, mutta ne kuolevat pinnalle nostettaessa tai pian sen jälkeen, joten tiedot niiden elintavoista perustuvat pääosin sukellusveneestä filmattuihin kuviin. Latimeria voi kasvaa 1,8 metriä pitkäksi ja 80 kilogrammaa painavaksi.*lähde?* Niiden pääravintona ovat pikkukalat ja mustekalat, joita ne pyydystävät yöllä. Ne paikallistavat saaliinsa joidenkin haiden tapaan saaliin synnyttämän lähes olemattoman sähkömagneettisen kentän avulla. Naaras elää noin 11-vuotiaaksi. Se synnyttää eläviä poikasia.

Komorien saarilla latimeria tunnettiin nimellä *kombessa* jo kauan ennen kuin tutkijat kiinnostuivat siitä. Paikalliset pyydystivät latimeriaa silloin tällöin, koska sen suomut sopivat kumin karhennukseen.*lähde?* Sen rasvainen liha maistuu monen mielestä pahalta.*lähde?* Nykyisin latimeriaa pyydetään matkamuistoksi, mikä on tehnyt lajista uhanalaisen.

Vuonna 1997 Sulawesin saaren läheltä Indonesiasta löydettiin uusi varsieväkalapopulaatio, joka määritettiin uudeksi lajiksi *Latimeria menadoensis*.

Lähteet
-------

1. ↑  Musick, J.A.: *Latimeria chalumnae* *IUCN Red List of Threatened Species. Version 2013.1*.  2000. International Union for Conservation of Nature, IUCN, Iucnredlist.org. Viitattu 3.8.2013. (englanniksi)
2. ↑  Jewett, Susan L.: On the Trail of the Coelacanth, a Living Fossil *The Washington Post*.  11.11.1998. Viitattu 9.3.2013. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* *Latimeria chalumnae* (peilipalvelin) *FishBase*. Froese, R. & Pauly, D. (toim.). (englanniksi)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Taksonitunnisteet | 
* Wikidata: Q668921
* Wikispecies: Latimeria chalumnae
* ADW: Latimeria\_chalumnae
* ARKive: latimeria-chalumnae
* BOLD: 30458
* CoL: 6P2SC
* ECOS: 10533
* EoL: 46582216
* EPPO: LATMCH
* FishBase: 2063
* Fossilworks: 320877
* GBIF: 2441273
* iNaturalist: 104109
* IRMNG: 11399777
* ITIS: 649768
* IUCN: 11375
* NCBI: 7897
* NOAA: african-coelacanth
* Plazi: 3A3A2470-7A0A-B28E-A9B2-1F8E0C3D2442
* Species+: 9862
* WoRMS: 217438
* ZooBank: 94E219AC-F0AD-481B-9487-37565058F02A

 |

 |
**Michell (Mikael) von Jordan** (n. 1590 Liivinmaa – 1652 Tukholma) oli ruotsalainen eversti, josta polveutuu aatelinen Jordan-suku. Suomessa hänen läänityksiään oli muun muassa Rauman seudulla. Lisäksi Jordan toimi Savonlinnan läänin maaherrana.

Elämä
-----

Michell von Jordanin isä oli Liivin- ja Vironmaan maanjaon toimeenpannut baltiansaksalainen kamreeri Michel Jordan, joka 1600-luvun alkuvuosina vaikutti lyhyen aikaa myös Suomessa. Vuonna 1621 Jordan palveli Ruotsin armeijassa vänrikkinä ja myöhemmin kapteenina ja ratsumestarina, kunnes ylennettiin everstiksi 1636. Tammikuussa 1638 kuningas Kustaa II Aadolf aateloi hänet ansioistaan kolmikymmenvuotisessa sodassa. Suomessa Jordan sai läänityksiä eri puolilta Satakuntaa ja Hämettä, hänen omistukseensa tulivat Lahden, Uotilan ja Sorkan kylät Rauman maaseurakunnasta, Villilän kartano ja Leistilän kylä Ulvilasta sekä Hyömäen kylä Hauholta. Raumalle Jordan rakennutti Vanhan-Lahden kartanon sekä säteritilan Haapasaareen.

Vuosina 1645–1650 Jordan toimi Savonlinnan läänin maaherrana. Hän kuoli Tukholmassa ennen joulukuun puoliväliä 1652 ja haudattiin 30. joulukuuta Saksalaiseen kirkkoon. Vuonna 1655 Jordanin jäännökset siirrettiin Raumalle Pyhän Ristin kirkkoon, josta hänen suvulleen annettiin hautapaikka. Testamentissaan Michell von Jordan jakoi omaisuutensa niin, että vanhimmat pojat Johan ja Karl saivat Smoolannin Kongassa sijaitsevat läänitykset ja puoliso Christina van Monkhoven puolestaan Suomen ja Uplannin läänitykset, ja häneltä ne periytyivät pariskunnan nuoremmille lapsille.

Jordan tunnettiin Rauman seudulla ahneena ja jopa väkivaltaisena miehenä, joka vaati itselleen myös maita ja kalavesiä, joita hän ei omistanut. Erimielisyyksiä paikallisten asukkaiden kanssa oli muun muassa Rauman pohjoisen saariston saarista, kuten Nurmeksesta, Reksaaresta ja Omenapuumaasta. Vuonna 2002 Raumalla esitettiin Kalle Luotosen kirjoittamaa Jordanista kertovaa näytelmää *Lahden herra* osana kaupungin 560-vuotisjuhlia.

Katso myös
----------

* Carl Jordan
* Jordan (suku)

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Jordan nr 243  7.5.2014. Adelsvapen. Viitattu 9.5.2016.
2. ↑  Kartanon juuret ainakin 1600-luvulla  26.10.2013. Raumalainen. Viitattu 9.5.2016.
3. ↑  Lahden herra Raumakuvasto. Viitattu 9.5.2016.
4. ↑  Kalle Luotonen Rauman kaupunki.  Arkistoitu 14.7.2016. Viitattu 9.5.2016.
**Melissa Corrine Bishop** (s. 5. elokuuta 1988 Eganville, Ontario) on kanadalainen keskimatkojen juoksija, joka kilpailee pääosin 800 metrin juoksussa. 173 senttimetriä pitkä ja 59 kilogrammaa painava Bishop edustaa Ottawa Lions Track and Field Clubia.

Bishop kilpaili vuoden 2012 kesäolympialaisissa Lontoossa, jossa hän jäi alkueriin. Vuoden 2013 MM-kilpailuissa Moskovassa hän jäi niin ikään alkueriin. Vuoden 2015 MM-kilpailuissa Pekingissä hän selviytyi finaaliin uudella maansa ennätyksellä 1.57,52. Finaalissa hän saavutti hopeaa ajalla 1.58,12. Vuoden 2015 Pan-Amerikan kisoista Torontosta hän voitti kultaa ajalla 1.59,62. Rio de Janeiron olympialaisissa 2016 hän oli neljäs Kanadan ennätysajalla 1.57,02. Lontoon MM-kilpailuissa 2017 hän sijoittui viidenneksi.

Henkilökohtaiset ennätykset
---------------------------

### Ulkoradat

| *Laji* | *Tulos* | *Paikka* | *Päivä* |
| --- | --- | --- | --- |
| **800 metrin juoksu** | 1.57,01 **NR** | Monaco | 21. heinäkuuta 2017 |

### Sisäradat

| *Laji* | *Tulos* | *Paikka* | *Päivä* |
| --- | --- | --- | --- |
| **800 metrin juoksu** | 2.00,19 **NR** | Glasgow | 20. helmikuuta 2016 |

Lähteet
-------

1. ↑
2. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive)
3. 1 2 3  Melissa Bishop Kansainvälinen yleisurheiluliitto.  (englanniksi)
4. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive)
5. 1 2 3  Melissa Bishop Tilastopaja (vaatii kirjautumisen, maksullinen palvelu).  (englanniksi)

  


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* World Athletics

 |

 |
**Melissoksesta**, **Ksenofaneesta** ja **Gorgiaasta** (m.kreik. Περὶ Μελίσσου, Ξενοφάνους καὶ Γοργίου, *Peri Melissū, Ksenofanūs kai Gorgiū*; lat. *De Melisso, Xenophane, Gorgia*) ovat Aristoteleen nimiin pantuja lyhyitä teoksia, jotka eivät kuitenkaan ole todellisuudessa Aristoteleen kirjoittamia. Ne on kirjoittanut mitä ilmeisimmin joku eklektinen peripateetikko ensimmäisellä vuosisadalla jaa. Ne eivät kuulu Aristoteleen koottujen teosten alkuperäiseen laitokseen eli Corpus Aristotelicumiin, vaan ne on pantu Aristoteleen nimiin vasta myöhemmin.

Sisältö
-------

Teokset käsittelevät kolmen esisokraattisen filosofin, Melissoksen, Ksenofaneen ja Gorgiaan, esittämiä olemassaoloa koskevia väitteitä. Ne kumoavat osan näkemyksistä ja esittävät lisäksi erilaisia kritisoivia kysymyksiä.

*Melissoksesta* käsittelee erityisesti Melissoksen väitettä siitä, että "jos mitään on, se on ikuista, sillä on mahdotonta, että se olisi tullut tyhjästä", eli olemista ja sen ikuisuutta.

*Ksenofaneesta* käsittelee erityisesti Ksenofaneen väitettä "jos mitään on, se ei ole voinut tulla olevaksi — koska se on tullut joko samanlaisesta tai erilaisesta, eikä kumpikaan ole mahdollista — oleva ei voi tulla ei-olevasta eikä ei-oleva olevasta".

*Gorgiaasta* käsittelee erityisesti gorgiaslaista skeptismiä ("mitään ei ole; jos on, se on tuntematonta; jos se tunnetaan, sitä ei voida osoittaa muille").

Lähteet
-------

* *The Works of Aristotle*. Toimittanut W. D. Ross M.A. Oxford, Clarendon Press, 1913.

Kirjallisuutta
--------------

* Aristotle: *On Melissus, Xenophanes, Gorgias*. Teoksessa *Aristotle’s Works*. Volume XIV: Minor Works. Loeb Classical Library 307. Cambridge, Massachusetts: Harvard University Press. ISBN 0-674-99338-1.  Kreikankielinen alkuteksti ja englanninkielinen käännös.
**Nikopolis** (m.kreik. Νικόπολις, lat. *Nicopolis*; "Voiton kaupunki"), mahdollisesti myös **Iuliopolis** (m.kreik. Ἰουλιόπολις, *Iūliopolis* tai *Iouliopolis*, lat. *Juliopolis*), oli antiikin aikainen kaupunki Egyptissä. Se sijaitsi Ala-Egyptissä eli Niilin suistossa.

Maantiede
---------

Nikopolis sijaitsi noin 5,5 kilometriä itään Aleksandriasta ja hieman länteen Niilin varsinaisesta suistoalueesta. Kaupunki oli rakennettu Aleksandrian ja Kanopoksen välisen kanavan varrelle. Kaupungin paikka on nyky-Aleksandrian koillista esikaupunkialuetta.

Historia
--------

Nikopoliin perusti keisari Augustus vuonna 24 eaa. Se perustettiin paikalle, jossa hän voitti Marcus Antoniuksen viimeisen kerran, ja se kunnioitti kyseistä voittoa ja Aleksandrian antautumista nimellään. Tuohon aikaan Augustus oli vihoissaan aleksandrialaisille, ja pyrki horjuttamaan Aleksandrian poliittista ja kaupallista asemaa perustamalla aivan kaupungin läheisyyteen roomalaisen kaupungin.

Se, että Augustus oli suunnitellut kaupungille suurta tulevaisuutta, näkyy muun muassa sen asemakaavassa, jota ei kuitenkaan koskaan toteutettu loppuun saakka. Augustus rakennutti kaupunkiin muun muassa amfiteatterin ja diauloksen, ja perusti sinne Ludi Quinquennales -juhlat voittonsa kunniaksi. Kaupunki löi omaa rahaa, joiden kääntöpuolella oli kirjoitus ΝΙΚΟΡΟΛΙΣ. ΣΕΒΑΣΤ. ΚΤΙΣΤ. (*Nikopolis. Sebast. ktist.*, "Nikopolis, Augustuksen perustama"). Kaupungin asukkaasta käytettiin etnonyymiä *Nikopolites* (Νικοπολίτης, *Nikopolitēs*), latinaksi *Nicopolitanus*.

Augustus suunnitteli pystyttävänsä Nikopoliihin myös useita temppeleitä siirtääkseen Aleksandrian tärkeimmät kultit sinne. Kaupunki osoittautui kuitenkin epäonnistumiseksi, sillä Aleksandria oli luontaisesti edullisemmalla paikalla. Näin roomalainen "Voiton kaupunki" jäi pelkäksi kilpailijansa esikaupungiksi. Kaupunki katoaa historiasta alle sadan vuoden päästä perustamisestaan.

Ainoastaan Plinius vanhempi mainitsee Juliopolis-nimisen kaupungin Egyptissä. Hän kuvaa sen sijainneen saman kanavan varrella ja suunnilleen saman etäisyyden (20–30 stadioninmittaa) päässä Aleksandriasta, ja näin kyseessä vaikuttaisi olevan Nikopolis. Erään ehdotuksen mukaan nimi Juliopolis olisi kuitenkin viitannut Aleksandrian kaupunginosaan, josta Strabon käytti nimitystä Eleusis.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6 7  Smith, William: "Nicopolis (II)", *Dictionary of Greek and Roman Geography*. Boston: Little, Brown and Company, 1854. Teoksen verkkoversio.
2. 1 2  Iuliopolis/Nikopolis *Pleiades*. Viitattu 19.10.2020.
3. 1 2  Nikopolis (Sidi Gaber) *Trismegistos*. Viitattu 19.10.2020.
4. ↑  Strabon: *Geografika* 17 s. 795 ; Josephus: *Juutalaissota* (*B. J.*) 4.11; Dion Kassios: *Historiae Romanae* 51.18.
5. ↑  Plinius vanhempi: *Naturalis historia* 6.23. s. 26.
6. ↑  Smith, William: "Juliopolis Aegypti", *Dictionary of Greek and Roman Geography*. Boston: Little, Brown and Company, 1854. Teoksen verkkoversio.
7. ↑  Strabon: *Geografika* 17 s. 795.
**Nikopoliin arkeologinen museo** (myös *Nikópolin arkeologinen museo*; kreik. Αρχαιολογικό Μουσείο Νικόπολης, *Archaiologikó Mouseío Nikópolis*) on arkeologinen museo Prévezan kunnassa Kreikassa. Se esittelee Nikopoliin kaupungin arkeologiselta alueelta sekä muualta Prévezan seudulta löydettyä pääosin antiikin aikaista esineistöä.

Museon rakentaminen alkoi vuonna 1999 ja se otettiin käyttöön vuonna 2009. Museorakennus sijaitsee Prévezan kaupungista Nikópolin kylään ja Nikopoliin arkeologiselle alueelle johtavan tien varressa suunnilleen paikkakuntien puolessa välissä. Sen koko on noin 2 150 neliömetriä. Museo korvasi vanhan, vuonna 1965 valmistuneen arkeologisen alueen yhteydessä toimineen museorakennuksen.

Kokoelmat
---------

Museo esittelee Nikopoliin kaupungin perustamista Aktionin taistelun seurauksena, kaupungin historiaa roomalaiselta bysanttilaiselle kaudelle kattaen noin ajan 31 eaa.–900 jaa. sekä alueen arkeologisia kaivauksia. Museoesineisiin kuuluu muun muassa rakennusten koristeosia, pyhäkköjen alttareita, veistoksia, keramiikkaa, sarkofageja, hautauurnia ja -lahjoja, rahoja, koruja ja erilaisia arkipäiväisiä esineitä.

Merkittävimpiin löytöihin kuuluvat muun muassa teatterin alueelta löydetty leijonapatsas; odeionista löydetty Athenen patsas; amatsonomakhiaa esittävällä reliefillä koristeltu pyöreä jalusta, jota käytettiin uudelleen Alkisonin basilikassa; sekä veistetty keisari Augustuksen pää ajanlaskun alun tienoilta.

* Augustuksen pää.Augustuksen pää.
* Marcus Vipsanius Agrippan pää.Marcus Vipsanius Agrippan pää.
* Hermeen patsas.Hermeen patsas.
* Amatsonomakhia kuvattuna patsaan jalustassa.Amatsonomakhia kuvattuna patsaan jalustassa.
* Jumalia ja heeroksia jalustassa.Jumalia ja heeroksia jalustassa.
* Pitokohtaus, anaglyfi.Pitokohtaus, anaglyfi.
* 67-vuotiaan Markoksen hautakivi.67-vuotiaan Markoksen hautakivi.
* Lasinen uurna.Lasinen uurna.

Lähteet
-------

1. 1 2  Nikopolis *Visit Greece*. Viitattu 15.5.2017.
2. 1 2  Nikopolis (Arkeologisen kohteen opaslehtinen) *visitgreece.gr*. Viitattu 15.5.2017.
3. 1 2 3  Archaeological Museum of Nikopolis *Greek Travel Pages*. Viitattu 15.5.2017.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Nikopoliin arkeologinen museo** Wikimedia Commonsissa
Tägejä Meilahden yläasteen tiloissa.
**Stop töhryille** oli Helsingin kaupunginvaltuuston vuonna 1998 aloittama hanke, jonka tarkoituksena oli poistaa graffitit, tarrat, tägit, julisteet ja muu niin sanottu katutaide Helsingin katukuvasta. Hanke noudatti niin sanottua nollatoleranssilinjaa, jonka mukaan sotketut seinät puhdistetaan heti graffitien ilmestymisen jälkeen. Helsingin kaupunki lopetti Stop töhryille -kampanjan, mutta jatkaa graffitien ja tarranliimaajien vastaista työtä.

Stop töhryn toimintaperiaatteena oli se, että Helsingin kaupunki ostaa yksityiseltä yritykseltä vartiointipalveluita valvomaan kaupungin omistamien kiinteistöjen sekä kaupungille kuulumattomien kiinteistöjen siisteyttä.

Hankkeen kustannukset olivat vajaa miljoona euroa vuodessa. Hankkeen seurauksena Stop töhryille -hankkeen omien tilastojen mukaan graffitien, tarrojen ja julisteiden määrä vähentyi huomattavasti. Helsingin kaupungin rakennusviraston julkaisun mukaan monet kokivat hankkeen toiminnan myönteisenä.

Hanke sai osakseen myös arvostelua. Paavo Arhinmäki ja kuusi muuta Helsingin kaupunginvaltuutettua tekivät 12. maaliskuuta 2008 aloitteen osan Stop töhryille -hankkeeseen varatusta rahasta käyttämiseen nuorisotyöhön. Aloitteessa arvosteltiin sitä, että Helsingin kaupunki ei ole tarjonnut graffitimaalareille myönteisiä ennalta ehkäiseviä tapoja ilmaista itseään ja että rahaa menee jatkuvasti suhteessa enemmän vartiointiliikkeen kuluihin kuin itse graffitien puhdistamiseen.

Helsingin kaupungin rakennusviraston Stop töhryille synnytti Helsingin nuorisotoimen sidosryhmäpiirissä vastaliikkeen, joka pyrkii vastineeksi nollatoleranssille muodostamaan joustotoleranssin, jonka mukaan ankarasta linjasta pitäisi luopua sekä sallia graffiti joillain alueilla. Liike synnytti Töhryfest-nimisen mielenosoituksen vastalauseeksi Finlandia-talossa pidetylle Stop töhryille -kampanjan kymmenvuotisjuhlatilaisuudelle. Vuonna 2009 Suvilahteen perustettiin laillinen graffitientekopaikka josta tuli varsin suosittu ja se palkittiin vuoden 2010 alussa Helsingin kulttuuritoimen myöntämällä vuoden 2009 kulttuuriteko -palkinnolla.

Katso myös
----------

* Kulosaaren melumuurin graffititaideteos

Lähteet
-------

1. ↑
2. ↑  Jokinen, Riku: Luvattomat graffitit ja töhryt ovat käyneet harvinaisemmiksi Helsingissä  30.3.2006. Helsingin Sanomat.  Arkistoitu 30.9.2007. Viitattu 30.1.2007.
3. ↑  Tuloksellista toimintaa siistimmän stadin puolesta  2006. Helsingin kaupungin rakennusvirasto.  Arkistoitu 3.3.2006. Viitattu 2.1.2007.
4. ↑  Helsingin kaupungin yleisten töiden lautakunnan esityslista 18/2008  15.5.2008. Helsingin kaupunki. Viitattu 29.6.2008. [vanhentunut linkki]
5. ↑  Suvilahden vanerisen graffitiaidan tilalle ehkä pysyvä betoniaita  4.6.2009. Helsingin Sanomat. Viitattu 20.1.2010. [vanhentunut linkki]
6. ↑  Suvilahden graffitiaita on vuoden helsinkiläinen kulttuuriteko  19.1.2010. Yle.  Arkistoitu 22.1.2010. Viitattu 20.1.2010.

Aiheesta muualla
----------------

* Stop töhryille -projekti (Arkistoitu – Internet Archive)
**Stop Making Sense** on Jonathan Demmen ohjaama pitkä elokuva vuodelta 1984. Se on taltiointi Talking Heads -yhtyeen kolmesta peräkkäisestä konsertista Hollywoodin Pantages-teatterissa Los Angelesissa joulukuulta 1983, jolloin yhtye oli albuminsa *Speaking in Tongues* promootiokiertueella.

Elokuva on ensimmäinen, jonka ääni on tallennettu täysin digitaalisesti. Elokuvan 1,2 miljoonan Yhdysvaltain dollarin budjetista vastasi yhtye itse.

Vastaanotto
-----------

Muun muassa elokuvakriitikko Leonard Maltin pitää *Stop Making Senseä* kaikkien aikojen parhaimpiin kuuluvana rockelokuvana. *The New York Timesin* kriitikot valitsivat sen vuonna 2004 yhdeksi kaikkien aikojen tuhannesta parhaasta elokuvasta maailmassa. Suomalaisessa *Video-oppaassa* vuodelta 1994 se saa neljä tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota "erinomainen".

Suomessa *Stop Making Sense* sai teatteriensi-iltansa vasta kolme vuotta valmistumisensa jälkeen heinäkuussa 1987 Helsingin Uuden ylioppilastalon Bio Illusionissa. Se julkaistiin seuraavana vuonna VHS-videona ja vuonna 1990 se esitettiin televisiossa Yle TV1 -kanavalla. Helmikuussa 2020 Yle Teema esitti sen osana lauantain 8.2. Jonathan Demme -teemailtaa.

Soundtrack-albumi
-----------------

Elokuvan musiikki julkaistiin samannimisenä albumina, joka pysyi 200 myydyimmän joukossa *Billboard*-lehden albumilistalla yli kaksi vuotta. Albumin pieni erikoispainos sisälsi LP-levyn lisäksi neliväripainetun kuvakirjan, mutta samaa kuvamateriaalia oli melko runsaasti myös tavallisen LP-painoksen kansissa.

Lähteet
-------

1. 1 2  Romano, Bello (toim.): *Video-opas 95, Yli 8500 elokuvaa, 2000 uutuutta*. WSOY, 1994. ISBN 951-0-19839-0. (suomeksi)
2. ↑  The Best 1,000 Movies Ever Made, *The New York Times*. Perustuu teokseen *The New York Times Guide to the Best 1,000 Movies Ever Made*, St. Martin's Griffin 2004. Viitattu 28.8.2016. (englanniksi)
3. ↑  *Stop Making Sense* Elonetissä. Esitystiedot. Viitattu 28.8.2016. (suomeksi)
4. ↑  Stop Making Sense *Yle Areena*.  8.2.2020. Viitattu 8.2.2020.

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäiset artikkelit: en:Stop Making Sense & en:Stop Making Sense (album)
Tonatiuh, asteekkien auringonjumalaTonatiuh kuvattuna Codex Telleriano-Remensiksessä
**Tonatiuh** oli asteekkien auringonjumala ja soturien jumala. Ne jotka kuolivat häntä palvellessaan saivat ikuisen elämän. Tonatiuh hallitsi Tolan-nimistä paratiisia, jonne pääsivät kaatuneiden soturien ja synnytyksessä kuolleiden naisten sielut.

Tonatiuh oli uskomusten mukaan viidennen ja viimeisen ajan eli viidennen auringon jumala. Keski-Amerikan nahua-kansojen myyteissä Tonatiuhin aikaa edeltää neljä aikaa, joista jokainen päättyy tuhoon.Tonatiuh yhdistettiin kotkaan, ja asteekit liittivät hänet myös Huitzilopochtliin.

Asteekit uskoivat, että Tonatiuh syntyi joka päivä aamunsarastuksessa ja kuoli auringon laskiessa. Hänen jokapäiväinen matkansa taivaan halki vaati suunnattomia ponnistuksia. Asteekkien uskonnon mukaan jumalat tekivät uhrauksia voidakseen luoda Tonatiuhin aina uudelleen ja ravitakseen häntä raskaalla matkallaan. Tonatiuhin julmat palvontamenot edellyttivät ihmisverta ja sydämiä. Säännöllisillä ihmisuhreilla uskottiin voivan taata maailman jatkuminen.

Tonatiuh esitetään yleensä värikkäänä kiekkona. Jumala on myös kuvattu asteekkien kalenterin keskellä, pitämässä ihmisten sydämiä kotkankynsissään.

Lähteet
-------

* Cotterell, Arthur: Maailman myytit ja tarut. WSOY 1996. ISBN 951-0-17102-6

### Viitteet

1. ↑  Micha F. Lindemans: Tonatiuh *Encyclopedia Mythica from Encyclopedia Mythica Online*. Viitattu 9.7.2015. englanti
2. ↑  Cotterell 1996, s. 243
3. 1 2 3  Tonatiuh *Encyclopaedia Britannica. Britannica Academic*. Encyclopædia Britannica Inc. Viitattu 9.7.2015. englnati
Sandro Botticelli, *Granaattiomenamadonna*, 1487. Tempera puulle, 143,5 cm Uffizi.
**Tondo** tarkoittaa pyöreää maalausta tai reliefiä erityisesti renessanssin taiteessa. Sana tulee italiankielisestä pyöreää tarkoittavasta sanasta "rotondo". 

Rondoksi kutsutaan etenkin suurempia pyöreitä maalauksia, jotka ovat läpimitaltaan 60 senttimetriä tai kookkaampia, vaikka muoto on suosittu myös miniatyyrimaalauksessa. 

Tondomuotoa on käytetty antiikin Kreikasta lähtien muun muassa vaasimaalauksessa. Kreikkalaisessa keramiikassa tondo viittaa yleensä kyliks-maljan tai lautasen pohjassa olevaan pyöreään maalaukseen. Tondot nousivat uudelleen suosioon 1400- ja 1500-luvun Italiassa, myöhemmin ne ovat olleet harvinaisempia.

* Mainadi. Valkopohjaisen kyliksin tondo, Brygos-maalari, n. 490–480 eaa.Mainadi. Valkopohjaisen kyliksin tondo, Brygos-maalari, n. 490–480 eaa.
* Kottabosta pelaava mies. Punakuvioisen kyliksin tondo, Makron, n. 480–460 eaa.Kottabosta pelaava mies. Punakuvioisen kyliksin tondo, Makron, n. 480–460 eaa.
* Andrea della Robbia, Tondo 1485.Andrea della Robbia, *Tondo* 1485.
* Michelangelo, Taddei Tondo, 1504–1506,  marmorireliefi, 108 cm.Michelangelo, *Taddei Tondo*, 1504–1506, marmorireliefi, 108 cm.

Lähteet
-------

1. ↑  Taidehistorian sanasto (pdf) Jyväskylän yliopisto. Viitattu 27.11.2017.

Kirjallisuutta
--------------

* Hauptmann, Moritz: *Der Tondo: Ursprung, Bedeutung und Geschichte des italienischen Rundbildes in Relief und Malerei*. Frankfurt am Main, 1936.
* Olson, Roberta J. M.: *The Florentine Tondo*. Oxford, 2000.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **tondot** Wikimedia Commonsissa
**Pekka Juhani Korvenheimo** (s. 17. tammikuuta 1941 Helsinki) on suomalainen diplomaatti, koulutukseltaan valtiotieteiden maisteri.

Ura
---

### Opiskeluaika ja politiikka

Opiskeluaikanaan Korvenheimo oli *Ylioppilaslehden* toimitussihteeri ja vt. päätoimittaja 1961–1963, Helsingin yliopiston ylioppilaskunnan pääsihteeri 1966–1967, ja ennen ulkoministeriön uraa hän oli SDP:n kansainvälisten asioiden tutkimus- ja tiedotussiheeri 1967–1970.

Lisäksi Korvenheimo oli opiskeluaikanaan sosiaalidemokraattinen opiskelijajohtaja ja Ylioppilaiden YK-yhdistyksen ensimmäinen puheenjohtaja. Hän on ollut mukana SDP:n toiminnassa 1950-luvun lopulta alkaen. Korvenheimo oli ehdolla puoluesihteeriksi 1969, mutta Jukka Seppinen väittää kirjassaan *Kalevi Sorsa, SDP:n vallan vakauttaja* (2008),*lähde tarkemmin?* että Neuvostoliitto leimasi Korvenheimon oikeistolaiseksi ja oli estämässä hänen valintansa.

### Diplomaattina

Korvenheimo on työskennellyt ulkoasiainministeriön palveluksessa lähetystösihteerinä Rio de Janeirossa ja Prahassa 1971–1975, Lissabonissa asiainhoitajana 1975–1978 sekä ulkoministeriön poliittisen osaston apulaisosastopäällikkönä 1978–1982 ja Brasiliassa suurlähettiläänä 1982–1987, ulkoministeriön neuvottelevana virkamiehenä 1987–1989, suurlähettiläänä Tel Avivissa 1989–1993 ja Buenos Airesissa 1993–1996. Madridissa hän oli suurlähettiläänä vuodet 1996–2001 ja Santiago de Chilessä 2003–2006.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Rantala, Risto (päätoim.): *Kuka kukin on: Henkilötietoja nykypolven suomalaisista 2007*, s. 425–426. Helsinki: Otava, 2006. ISBN 951-1-20606-0.
2. ↑  Helsingin YK-nuoret. (Arkistoitu – Internet Archive)
3. ↑  Pekka J. Korvenheimon puhe 2008.
4. ↑  Urmas, Heikki: KGB vaikutti taustalla. *Savon Sanomat* 26.9.2010.
5. ↑  Suomen edustustopäälliköt Madridissa. *Suomen suurlähetystö, Madrid*. Suomen ulkoasiainministeriö. Viitattu 11.2.2014.
6. ↑  Tietoa Chilestä: Kahdenväliset suhteet. *Suomen suurlähetystö, Santiago*. Suomen ulkoasiainministeriö. Viitattu 11.2.2014.
**Vasilij Žbogar** (s. 4. lokakuuta 1975 Koper) on slovenialainen purjehduksen kolminkertainen olympiamitalisti ja kaksinkertainen Euroopan-mestari. Hän edustaa izolalaista JK Burja -seuraa. Häntä on vuodesta 2015 valmentanut Jure Žbogar.

Žbogar saavutti laser-luokassa olympiahopeaa Pekingissä 2008, finnjolla-luokassa Riossa 2016 ja pronssia Ateenassa 2004. Lisäksi hän sijoittui finnjolla-luokassa kuudenneksi Lontoossa 2012 ja laserissa 19:nneksi Sydneyssä 2000.

Žbogar on sijoittunut laser-luokan MM-kilpailuissa neljänneksi 2005 ja 2008 sekä yhdeksänneksi 2003. Finnjollan MM-kilpailuissa hän on saavuttanut pronssia 2015, ollut kahdestoista 2014 sekä kolmastoista 2011 ja 2013.

Žbogar voitti laser-luokan Euroopan-mestaruuden 2003, sai EM-pronssia 2008 ja oli seitsemäs 2005. Finnjolla-luokassa hän voitti Euroopan-mestaruuden 2013, saavutti EM-hopeaa 2012 ja 2014 sekä pronssia 2015.

Lähteet
-------

1. ↑  Vasilij Žbogar *sports-reference.com*.  Arkistoitu 1.2.2010. Viitattu 3.2.2020. (englanniksi)
2. 1 2 3 4  Vasilij Zbogar ISAF. Viitattu 19.12.2015. (englanniksi)


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa | 
* VIAF
* WorldCat

 |

 |
**Ogün Samast** (s. 1990) on turkkilainen mies, joka ampui toimittaja Hrant Dinkin.

Samast ampui Dinkin *Agos*-lehtitoimiston edessä Istanbulissa 19. tammikuuta 2007. Poliisi pidätti epäillyn seuraavana päivänä Samsunissa 32 tuntia jatkuneiden etsintöjen päätteeksi. Samastin isä oli nähnyt poikansa televisiossa, ja poliisi löysi pojan hallusta epäillyn surma-aseen.

Turkin pääministeri Recep Tayyip Erdoğan vahvisti pidätyksen.

Samast on kotoisin Trabzonista. Turkin tiedotusvälineet ovat ilmoittaneet hänen keskeyttäneen koulun, olevan työtön ja mahdollisesti huumeriippuvainen. Samast myönsi teon, mutta ei kadu. Aiemmin paikallisen McDonald's-ravintolan pommituksesta tuomittu Yasin Hayal myönsi yllyttäneensä Samastin murhaamaan toimittajan.

Samast kertoi tunteneensa vihamielisyyttä Dinkiä kohtaan. Toimittaja oli suututtanut varsinkin äärinationalistisia tahoja kirjoittamalla 1900-luvun armenialaisten kansanmurhasta, jota Turkki ei myönnä tehneensä. Samastin lisäksi myös muita henkilöitä pidätettiin epäiltyinä sotkeutumisesta henkirikokseen.

Oikeudenkäynti alkoi 2. heinäkuuta 2007. Dinkin murhasta sai syytteet kaikkiaan 18 henkilöä, Samast mukaan lukien. Syyttäjät vaativat Samastille 18–24 vuoden rangaistusta alaikäisenä tehdystä murhasta ja 8–18 vuoden rangaistusta äärioikeistolaiseen terroristijärjestöön kuulumisesta. Kahdelle syytteessä olleelle äärioikeistolaisen terroristijärjestön johtoon kuuluvalle miehelle vaadittiin elinkautista vankeutta. Muille viidelletoista syytetylle vaadittiin 7–25 vuoden vankeusrangaistusta.

Oikeus tuomitsi heinäkuussa 2011 Samastin vankeuteen liki 23 vuodeksi.

Lähteet
-------

1. ↑  Katil zanlısı yakalandı  20.1.2007. Hürriyet.   (turkiksi)
2. 1 2  Hrant Dink murder suspect caught  20.1.2007. BBC News.   (englanniksi)
3. ↑  Report: Teen admits killing Turkish journalist CNN.   (englanniksi)
4. ↑  Hurriyet-lehti
5. ↑  MTV3 Uutiset 2.7.2007: Toimittajan murhaoikeudenkäynti alkoi Turkissa
6. ↑  Armenialaisen toimittajan murhaaja sai 23 vuotta Turkissa  26.7.2011. Helsingin Sanomat. Viitattu 26.7.2011.
**Thames Ironworks and Shipbuilding Company, Limited** oli brittiläinen telakka ja metalliteollisuusyritys, jonka toimitilat sijaitsivat Bow Creekin suulla Thamesjoen varrella. Toimipisteen länsipuolella sijaitsi Leamouth Wharf eli Blackwall ja sen itäpuolella Canning Town. Yhtiön päätoimialana oli laivanrakennus, mutta se teki myös rakennustöitä, merimoottoreita, nostureita ja sähkötöitä sekä autoja.

Yhtiön tunnetuimmat rakennustyöt olivat 1850 valmistettu Tamarjoen ylittänyt Royal Albert Bridge ja *HMS Warrior* maailman ensimmäinen täysin raudasta valmistettu sotalaiva, joka laskettiin vesille 1860. 

Noin vuodelta 1872 oleva kartta, jossa on esitetty telakan sijainti.

Historia
--------

Yhtiön toiminta alkoi 1837 nimellä Ditchburn and Mare Shipbuilding Companynä, jonka perustivat laivanrakentaja Thomas J. Ditchburn sekä insinööri ja laiva-arkkitehti Charles Mare. Telakka sijaitsi aluksi Deptfordissa ja tulipalon tuhottua sen yhtiö muutti Orchard Placeen East India Dock Basin ja Bow Creekin väliin vuonna 1838. Uudella alueella yhtiö otti haltuunsa William ja Benjamin Wallisin käyttämättömät toimitilat.

Yhtiön toiminta kehittyi hyvin ja vain muutamassa vuodessa se otti haltuunsa kolme lähellä ollutta telakkaa kasvattaen alueensa lähes kuuteen hehtaariin. Ditchburn and Mare oli alueen ensimmäisiä rautarunkoisten alusten valmistajia. Aluksi valmistettiin 50–100 tonnin siipiratasaluksia ja sitten Kanaalin ylittäviä aluksia. Vuodesta 1840 alkaen valmistui yli 300 tonnin aluksia. Yhtiön alkuvuosien tilaajina olivat Iron Steamboat Company ja Blackwall Railway Company. Samoin yhtiö sai tilauksia Amiraliteetilta kuten priki *HMS Recruit*, joka oli ensimmäisiä rautarunkoisia sota-aluksia. Yhtiö valmisti myös P & O Companylle kaksi alusta.

  

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Thames Ironworks and Shipbuilding Company