recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Bedford OXA** on brittiläinen toisessa maailmansodassa käytetty raskas panssariauto. Ajoneuvoa valmisti Bedford Vehicles ja se perustui yhtiön valmistamaan Bedford OXD -kuorma-autoon, joka muokattiin sotilasajoneuvoksi lisäämällä siihen panssarointi ja aseistus. Ajoneuvoa valmistettiin vuosina 1940–1941 yhteensä 948 kappaletta.

Historia
--------

Saksan hyvä menestys toisen maailmansodan ensivuosina aiheutti pelkoa mahdollisesta maihinnoususta Isoon-Britanniaan. Pelko oli aiheellinen sillä Saksa suunnittelikin maihinnousua operaatio Seelöwen puitteissa. Isossa-Britanniassa maapuolustus perustui merkittävissä määrin Home Guard -kodinturvajoukkojen varaan. Kodinturvajoukot olivat kuitenkin erittäin heikosti aseistettuja, ja maihinnousun uhan kasvaessa joukojen aseistusta pyrittiin parantamaan. Brittien teollinen tuotantopanos oli kuitenkin sidottu muihin sotaponnisteluihin, ja siksi kodinturvajoukkojen kaluston tuli olla mahdollisimman helposti tuotettua. Osana kodinturvajoukkojen kalustoparannusta suunniteltiin siviilikuorma-autoon perustuva Bedford OXA -panssariauto.

Bedford OXA panssariautoa valmistettiin lähes tuhat kappaletta ja se jaettiin kodinturvajoukkojen käyttöön. Tilapäisvälineen luonteesta johtuen, se ei todellisuudessa ollut kovinkaan tehokas varsinaiseen taistelukäyttöön suunniteltuja ajoneuvoja vastaan. Maihinnousun uhan väistyessä se poistettiinkin kodinturvajoukkojen käytöstä vuonna 1942.

Katso myös
----------

* Standard Beaverette

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Bedford OXA
**Päivänkakkaramaa** (engl. *daisyworld*) on luonnontieteen tietokonemalli, jossa kuvitteelliset mustat ja valkoiset päivänkakkarat ohjailevat planeetan pintalämpötilaa. Mallissa musta päivänkakkara imee Auringon säteilyä ja lämmittää planeettaa, kun taas valkoinen heijastaa pois auringon säteilyä ja viilentää planeettaa. Lisäksi mustat päivänkakkarat menestyvät parhaiten viileässä ja valkoiset lämpimässä. Näin viileässä viihtyvä musta päivänkakkara lämmittää planeettaa, mutta lämpimässä viihtyvä valkoinen päivänkakkara viilentää.

Näin syntyy termostaatti, joka säätelee planeetan lämpötilaa. Päivänkakkaramaan mallin esittivät ensi kertaa vuonna 1983 James Lovelock ja Andrew Watson. Lovelock loi ajatuksen jo joulukuussa 1981. Mallista on kehitetty myöhemmin muunnelmia, joissa muun muassa on mukana myös harmaita päivänkakkaroita.

Malli
-----

Päivänkakkarat elävät 5–40 °C:n lämpötilassa. 20 °C:n lämpötilassa mustat ja valkoiset päivänkakkarat menestyvät yhtä hyvin ja niiden osuudet ovat 50–50 %. Päivänkakkarat pystyvät pitämään planeetan lämpötilan vakaana, vaikka Auringon säteily vaihtelisi välillä 60–140 % nykyisestä. Malli olettaa planeetan olevan pelkkää mannerta ja kasvihuoneilmiön, pilvisyyden yms. tekijöiden puuttuvan. Meriplankton viihtyy parhaiten alle 12 °C:n lämpötilassa ja maaeliöt suunnilleen 20 °C:n lämpötilassa. Myös niistä voi ajatella kehittelevänsä jonkinlaisen päivänkakkaramaailman.

Mallin kehitelmiä
-----------------

Erään kehitelmän mukaan eri lämpötiloissa viihtyvät metaania ja hiilidioksidia hyödyntävät ja erittävät bakteerit olisivat säädelleet päivänkakkaramaan tapaan Maan lämpötilaa silloin, kun Aurinko oli vielä nykyistä himmeämpi eikä korkeampaa elämää ollut. "Päivänkakkaramaailma" saattaisi säädellä myös muita tekijöitä, esimerkiksi hapen määrää ilmakehässä. Erässä mallissa maakasvit ja merilevät viihtyvät eri lämpötilassa ja vaikuttavat Maan albedoon eri tavoin: Maan lämpötila pysyy vakaana, kunnes hiilidioksidipitoisuus kasvaa 500 ppm:iin eli Maa lämpenee 3 °C.

Lähteet
-------

* Gribbin, John: *Syvä yksinkertaisuus*. Suomentanut Arja Hokkanen. Ursan julkaisuja, 95. Ursa 2005. ISBN 952-5329-41-0
* Lovelock, James: *Gaian kosto: Miksi Maa-planeetta taistelee vastaan – ja miten voimme vielä pelastaa ihmiskunnan?*. (The revenge of Gaia: Why the Earth is fighting back – and how we can still save humanity, 2006.) Suomentanut Jussi Hirvi. Helsinki: Green Spot, 2006. ISBN 952-5459-05-5.

### Viitteet

1. ↑  Gribbin 2005: 232–233.
2. ↑  Gribbin 2005: 233.
3. ↑  Lovelock 2003: 52–53.
**Vilhelm Anttila** (3. lokakuuta 1816 Laitila – 25. kesäkuuta 1865) oli kalantilainen maanviljelijä ja pelimanni, joka yhä tunnetaan virren *Oi armon lähde autuas* (numero 26) säveltäjänä.

Alun perin tämä maanviljelijän poika tunnettiin nimellä Wilhelm Mattsson eli Vilhelm Matinpoika, mutta kun hän siirtyi maatilan isännäksi Kalannin eli silloisen Uusikirkko Tl:n Santtion kylään Anttilan tilalle, hän alkoi käyttää talon nimeä sukunimenään. Nuoruudessaan hän esiintyi viulupelimannina ja tunnettiin nimellä "Pela-Ville", jonka harrastuksiin kuului myös juopottelu. Anttila tuli uskoon, liittyi rukoilevaisiin ja halusi muuttaa elämäntapansa, sillä rukoilevaiset pitivät viulua synnillisenä kapineena. Rukoilevaisiin kuuluneen virsien sanoittaja ja säveltäjä Efraim Jaakolan mielestä Anttilan ei kannattanut hylätä viuluaan, vaan säestää sillä seuroissa harjoitettua veisuuta. Jaakolan mielestä kaunis soitto palveli hyvin Jumalaa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Lempiäinen, Pentti et al.: *Virsitieto. Käsikirja virsikirjan käyttäjille*, s. 342. Helsinki: Kirjapaja, 1988. ISBN 951-621-823-7.


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)

 |

 |
**Professori Martensin lähtö** (vir. *Professor Martensi ärasõit*) on virolaisen kirjailijan Jaan Krossin vuonna 1984 ilmestynyt historiallinen romaani. Teos kertoo omaelämäkerralliseen tyyliin virolaissyntyisen Venäjän keisarikunnan palveluksessa työskennelleen diplomaatin ja oikeustieteilijän Friedrich Martensin (1845–1909) elämästä.

Kirjan tarinassa minäkertojana esiintyvä päähenkilö peilaa pohdinnoissaan elämäänsä saksalaiseen Georg Friedrich von Martensiin (1756–1821), joka oli Friedrich Martensin tavoin kansainvälisen oikeuden oikeustieteilijä ja diplomaatti. Teoksen tapahtumat sijoittuvat Martensin viimeiselle junamatkalle, joka päättyi hänen kuolemaansa Valgan rautatieasemalla. Matkalla päähenkilö tapaa Helsingin yliopistossa opiskelleen nuoren virolaisen naisen, Hella Wuolijoen.

Professori Martensin lähtö on usein mainittu huomionarvoisena Martensin elämäkertana, vaikka kyseessä on fiktiivinen teos. Krossin on myöhemmässä historian tutkimuksessa todettu perehtyneen erittäin perusteellisesti Martensin elämään, vaikka tarinassa onkin joitain selviä poikkeamia todellisuudesta. Kirjailijalla itsellään on romaanin päähenkilön kanssa samankaltainen tausta virolaissyntyisenä juristin koulutuksen saaneena miehenä, joka yliopistourallaan keskittyi nimenomaan kansainväliseen lainsäädäntöön.

Romaanin synty
--------------

Kross toteaa omaelämäkertansa *Rakkaat kanssavaeltajat* toisessa osassa keskustelleensa Martensista useaan otteeseen virolaisen oikeustieteen professorin Leo Leesmentin kanssa. Leesment oli tarkkaillut maineikasta professoria lapsena, kun hän oli asunut Pärnussa lähellä Martensien kotitaloa. Leesmentin avulla Kross oli myös saanut yhteyden elossa olleeseen Martensin sukulaiseen, jonka kanssa Kross oli käynyt kirjansa päähenkilöä koskevaa kirjeenvaihtoa.

Lähteet
-------

1. ↑  Pustogarov, Vladimir Vasilevitš: *Our Martens. The Life and TImes of F.F. Martens, Russian Jurist, Diplomat and Publicist*, s. 8. Kluwer Law International, 2000. ISBN 90-4119-602-1. Teoksen verkkoversio. (englanniksi)
2. ↑  Kross, Jaan: *Rakkaat kanssavaeltajat II*, s. 62-63. Suomentanut Vanhanen, Jouko. WSOY, 2010.
Delfi-CDelfi-C
**Delfi-C3** on hollantilainen CubeSat-satelliitti, jonka kehittivät Delftin teknillisen yliopiston opiskelijat. Se on 3U-CubeSat eli 30 cm pitkä ja 3-kiloinen. Se laukaistiin 28. huhtikuuta 2008, intialaisella PSLV-kantoraketilla. .

Satelliitti on teknologiakoe. Se kuljettaa uudentyyppisiä aurinkokennoja.  ja TNO:n kehittämää aurinkosensoria ja yliopistolla kehitettyä tietoliikennejärjestelmää. 

Delfi-C3 ei omaa lainkaan paristoja! 

DElfi-3C on neljäs hollantilainen satelliitti, aiemmat olivat IRAS, ANS ja SLOSHSAT. 

Satelliitin ominaisuuksia:

* massa 2,2 kg
* teho 2,5 W
* Ei asennonsäätöä
* 1200Bd BPSK VHF downlink
* Lineaarinen transponderi

Delfi-C3:n maa-asemia on kaksi: Delftissä pääasema ja TU Eidhovenissa vara-asema. Radioamatöörit voivat vastaanottaa dataa muuallakin. Datan dekoodaamiseen on ilmainen
RASCAL-ohjelmisto.

Lähteet
-------

1. ↑  Delfi-C3 - Mission Status Page (Arkistoitu – Internet Archive)
2. ↑  UTIAS - NLS-4 (Arkistoitu – Internet Archive)
3. ↑  Delfi-C3 - Mission Overview (Arkistoitu – Internet Archive)
**Ab Hagströms Lederfabrik – Hagströmin Nahkatehdas Oy** oli Kokkolassa vuosina 1896–1981 toiminut, käsineitä ja muita nahkatuotteita valmistanut yritys, joka oli alueen suurimpia työnantajia. Anders Hagströmin perustama yritys työllisti 1950-luvulla noin 600 henkeä ja valmisti muiden nahkatuotteiden ohella 300 000 paria työrukkasia vuodessa. Hagströmin kulma kellotorneineen on yhä yksi Kokkolan maamerkeistä.

Historiaa
---------

Jo 16-vuotiaana Anders Hagström oli perustanut pienen sahan, joka kuitenkin pian tuhoutui ilman vakuutuksia. Vuonna 1896 isäänsä pienestä pitäen nahkojen parkitsemisessa auttanut ja nyt 20-vuotias Anders Hagström perusti Kaarlelaan oman nahkurinverstaan. Hänen vaimonsa, räätäli Elin Maria Söderström ryhtyi johtamaan tehtaan ompeluosastoa. Hagströmien yhteensä 20 lapsesta kolme poikaa jatkoi tehtaan johtamista. Carl (1903–1967), Olof (1906–1967) ja Sven Hagström (1910–1992) ottivat vuorollaan harteilleen kasvavan yrityksen johtamisen.

Yritys lähti kasvuun ja siirrettiin vuonna 1903 Kokkolaan, jossa se toimi konkurssiinsa 1981 asti. Kehittyneen valmistustekniikan ansiosta tehdas pystyi tekemään samasta raaka-ainemäärästä 10–15 prosenttia enemmän tuotteita kuin kilpailijat. Mitään ei hukattu: vuodista irrotetuista karvoista kehrättiin karvalankaa mattojen tekoon.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Hemminki, Tiina: Teollisuusneuvos Anders Leander Hagström (1876–1962). *Suomen talouselämän vaikuttajat* -verkkojulkaisu (maksullinen). 3.9.2012. Suomalaisen Kirjallisuuden Seura. (maksullinen)
2. 1 2  Kauppi, Sanna-Maija: Muistoja Hagströmin kulmalta (Arkistoitu – Internet Archive), Kokkolan kaupunki 22.8.2012. Viitattu 9.6.2016.
3. 1 2  Työntäyteistä elämää nahkatehtaalla, Kemiaa koko elämä -sivusto, Tekniikan museo. Viitattu 9.6.2016.
4. ↑  Hagströmin nahkatehdas kaatui käyttöpääoman puutteeseen.  *Helsingin Sanomat*, 14.5.1981, s. 28. Artikkelin verkkoversio. Viitattu 25.10.2017.  (Vain tilaajille.)
Vilhelm Heroldin muistomerkki Haslessa
**Vilhelm Herold** (19. maaliskuuta 1865 Hasle, Bornholm – 15. joulukuuta 1937 Kööpenhamina) oli tanskalainen oopperalaulaja, äänialaltaan tenori.

Herold opiskeli Tanskassa ja Pariisissa. Hän teki debyyttinsä Tanskan kuninkaallisessa teatterissa Faustin roolissa helmikuussa 1893. Myöhemmin samana vuonna hän esiintyi Chicagon maailmannäyttelyssä. Herold lauloi Ruotsin kuninkaallisessa oopperassa vuosina 1901–1903 ja 1907–1909. Hän teki Covent Garden -debyyttinsä Lohengrinin roolissa vuonna 1904; tästä tuli hänen tunnetuin roolinsa. Hänen muihin rooleihinsa kuuluivat Canio, Walther ja Romeo. Herold palasi Covent Gardeniin vuonna 1907. Hän lauloi myös Berliinissä, Dresdenissä sekä muissa Saksan kaupungeissa ja sai Kammersängerin arvon vuonna 1901.

Herold jatkoi laulu-uraansa Kööpenhaminassa, kunnes jäi eläkkeelle vuonna 1915. Hän johti Tanskan kuninkaallista oopperaa vuosina 1922–1924. Hän myös opetti muiden muassa Lauritz Melchioria. Herold teki levytyksiä 42:ssa erillisessä sessiossa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  The Grove Book of Opera Singers Laura Williams Macy
2. ↑  Vilhelm Herold (1865 1937) Gramophone


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* IdRef

 |

 |
Michelangelo, *Delfoin sibylla*. Fresko Sikstuksen kappelissa Vatikaanissa, n. 1508–1512.
**Delfoin sibylla** oli antiikin aikana Apollonin pyhäkköalueella Delfoissa Kreikassa toiminut sibylla eli naispuolinen ennustaja. Delfoin sibyllaa, joka oli yksityishenkilönä toiminut ennustaja, ei tule sekoittaa Delfoin oraakkeliin ja sen ennuspapitar Pythiaan, joka oli eri instituutio.

Niin kutsuttu "Sibyllan kivi" Delfoissa.
Pausanias kertoo kahdesta paikalla toimineesta myyttisestä sibyllasta. Varhaisempi ennustajatar oli ensimmäinen paikalla ennustuksia laulanut nainen ja sai sibyllan nimen libyalaisilta. Häntä pidettiin Zeuksen ja Lamian tyttärenä. Toinen, myöhempi Herofile-niminen ennustajatar toimi Delfoissa, mutta myös Samoksella, Kolofonissa ja Deloksella. Itse hän kutsui itseään Apollonin vihityksi puolisoksi, sekä välillä Apollonin sisareksi Artemiiksi ja välillä tyttäreksi. Toisaalta hän sanoi olleensa myös kuolevaisen miehen ja kuolemattoman nymfin tytär. Myös hänen kerrottiin eläneen varhain, koska hän oli ennustanut Troijan sodan. Pausaniaan mukaan deloslaiset muistivat Herofilen Apollonille kirjoittaman hymnin.

Delfoin arkeologisella alueella on kivi, jota kutsutaan "Sibyllan kiveksi". Se sijaitsee oraakkelin toimintapaikan Apollonin temppelin eteläpuolella Sikyonilaisten aarrekammion ja Ateenalaisten stoan välissä. Pausaniaan mukaan paikalliset olivat kertoneet Herofilen laulaneen ennustuksensa sen päältä.

Lähteet
-------

1. ↑  Burkert, Walter: *Greek Religion*, s. 117. Boston: Harvard University Press, 1987. ISBN 0-674-36281-0.
2. 1 2  Pausanias: *Kreikan kuvaus* 10.12.1–7.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Delfoin sibylla** Wikimedia Commonsissa
**Professionalnaja basketbolnaja liga** (**PBL**) (ven. БЕКО Профессиональная баскетбольная лига (ПБЛ), engl. *BEKO Professional Basketball League*) oli Venäjän koripallon pääsarja vuosina 2010–2013. Se perustettiin vuonna 2010 Superliigan tilalle.

Liigan ensimmäisellä kaudella, 2010–2011, mestaruuden voitti PBK TsSKA Moskova. Myös kahtena muuna kautena TsSKA Moskova voitti sarjan mestaruuden. Kesällä 2012 sarjan johto päätti, että kausi 2012–2013 on sarjan viimeinen ja PBL-seurat liittyisivät osaksi VTB-liigaa.

Mestarit
--------

* 2011: PBK TsSKA Moskova
* 2012: PBK TsSKA Moskova
* 2013: PBK TsSKA Moskova

Lähteet
-------

1. ↑  Сергей Панов: Клубам предстоит решить – играть по-честному или по-старому BC Nizhny Novgorod.  Arkistoitu 15.4.2014. Viitattu 9.3.2011. (venäjäksi)
2. ↑  CSKA Moscow eurobasket.com. Viitattu 14.4.2014. (englanniksi)
3. ↑  BEKO PBL Board suggests scheme of 2012/2013 season PBL. Viitattu 9.3.2011. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Virallinen kotisivu (englanniksi)

FIBA Europen pääsarjat
Alankomaat |
Albania |
Armenia | 
Azerbaidžan |
Belgia |
Bosnia ja Hertsegovina |
Bulgaria |
Espanja |
Georgia |
Irlanti |
Islanti |
Iso-Britannia |
Israel |
Italia |
Itävalta | 
Kreikka | 
Kroatia |
Kypros |
Latvia |
Liettua | 
Luxemburg |
Makedonia |
Malta |
Moldova |
Montenegro |
Norja |
Portugali |
Puola |
Ranska |
Romania | 
Ruotsi |
Saksa |
Serbia |
Skotlanti |
Slovakia |
Slovenia | 
Suomi |
Sveitsi |
Tanska |
Tšekki |
Turkki |
Ukraina |
Unkari |
Valko-Venäjä | 
Venäjä |
Viro

**Entisiä sarjoja:** Englanti | Espanja | Jugoslavia | Neuvostoliitto | Venäjä
**Leander Linnavuori (Backman)** (1871 Joensuu – 1917 Tampere) oli suomalainen opettaja ja toimittaja.

Linnavuori valmistui Sortavalan seminaarista ja työskenteli kansakoulunopettajana eri puolilla Suomea. Uskonnollisen vapaamielisyytensä takia virastaan erotettu opettaja palkattiin sosiaalidemokraattien jyväskyläläisen äänenkannattajan *Sorretun Voiman* ensimmäiseksi päätoimittajaksi vuonna 1906. Linnavuori erotettiin poliittisten ja henkilökohtaisten ristiriitojen takia jo saman vuoden lopussa, jolloin hän perusti nuorsuomalaisten ja perustuslaillisten tuella uuden lehden *Keski-Suomen Sosialistin*. Se oli linjaltaan *Sorretun Voimaa* maltillisempi ja yhdisti sosialismia wrightiläisiin perinteisiin ja kansallisiin valistustavoitteisiin. Lehti lakkasi *Suomen Sosialisti* -nimisenä vuonna 1908.

Luonteeltaan "sopeutumattomaksi" luonnehdittu Linnavuori tuomittiin petoksesta ja kuudesta kavalluksesta seitsemän kuukauden vankeuteen vuonna 1916.

Lähteet
-------

* Tommila, Päiviö: *Keski-Suomen lehdistö 2: 1886–1917*. Jyväskylä: Keskisuomalainen, 1973.

### Viitteet

1. 1 2 3  Häktad för bedrägeri.  *Hufvudstadsbladet*, 3.2.1916, s. 7. Artikkelin verkkoversio.
2. ↑  Tampereen ev. luth. seurakunnan kirkollisia tietoja: Kuolleita.  *Aamulehti*, 4.9.1917, s. 7. Artikkelin verkkoversio.
3. ↑  Tommila, s. 325–326, 386–389.
4. ↑  Tommila, s. 388.
5. ↑  Petos- ja kavallusjuttu.  *Uusi Suometar*, 5.2.1916, s. 9. Artikkelin verkkoversio.
**Priit Kolbre** (17. helmikuuta 1956 Tallinna, Viro – 19. kesäkuuta 2006 Helsinki) oli virolainen diplomaatti ja Viron Helsingin suurlähettiläs. Kolbre suoritti taloustieteen tutkinnon työmarkkinoista. Hän työskenteli Tallinnan teknillisessä yliopistossa vuosina 1986–1990 dosenttina ja laitoksen esimiehenä sekä Viron itsenäistyttyä uradiplomaattina.

Kolbre toimi Viron ulkoasiainministeriön kauppapoliittisen osaston päällikkönä vuosina 1991–1994, alivaltiosihteerinä kauppapolitiikan ja Eurooppa-politiikan kysymyksiin liittyen sekä Viron EU-suurlähettiläänä vuosina 1998–2002, mistä hän palasi Viron ulkoasiainministeriön valtiosihteeriksi vuosiksi 2002–2005, ja tämän jälkeen maansa Suomen suurlähettiläänä vuodesta 2005 alkaen. Hänet löydettiin kuolleena virka-autostaan 19. kesäkuuta 2006 Helsingissä.

Aiheesta muualla
----------------

* Pro Estonia 3/2005: (Arkistoitu – Internet Archive) Priit Kolbre haluaa houkutella lisää virolaisia tuotteita ja investointeja Suomeen
* Turun Sanomat:[vanhentunut linkki] Maillamme syytä totutella myös keskinäiseen kilpailuun, 25. helmikuuta 2006
* Eesti Kaitsevägi: Priit Kolbre sai kaitseväelt autasu, 29. lokakuuta 2005
* Postimees:[vanhentunut linkki] Kolbre: Venemaa võib lisada omapoolse preambula
* Lahti: (Arkistoitu – Internet Archive) Tarton maraton –hiihdon juhlaa! –näyttelyn Hiihtomuseossa avasi Viron Suomen suurlähettiläs Priit Kolbre, 3. helmikuuta 2006
* Eesti Päevaleht: Välisministeeriumi uueks kantsleriks saab Priit Kolbre, 29. heinäkuuta 2002.

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa

 |

 |
Alphonse Hasselmans
**Alphonse Hasselmans** (5. maaliskuuta 1845 Liège – 19. toukokuuta 1912 Pariisi) oli belgialainen harpisti ja harppumusiikin säveltäjä. Hän oli harpunsoiton taidon avainhahmo 1800-luvun lopussa ja 1900-luvun alussa. Hänen ansiotaan oli harpunsoiton ranskalaisen koulukunnan perustaminen ja osaltaan yleisen kiinnostuksen herättäminen instrumenttia kohtaan.

Hasselmansin isä oli Josef H. Hasselmans, joka oli kapellimestari, harpisti ja viulisti. Nuorempi Hasselmans sai vanhemmalta harpunsoiton opetusta Strasbourgin konservatoriossa. Hän jatkoi opiskelua Stuttgartissa Gottlieb Krügerin, Brysselissä Xavier Desargasin ja Pariisin konservatoriossa Ange-Conrad Prumierin johdolla.

Varhaisimman merkittävän työpaikkansa Hasselmans sai La Monnaien orkesterin harpistina Brysselissä. Hän sai laajempaa huomiota tekemällä sooloesiintymisten sarjan Pariisissa vuonna 1877. Tämän jälkeen hän sai useita peräkkäisiä virkoja Pariisin konservatorion orkesterissa, Pariisin oopperassa ja Opéra-Comiquessa. Hän jatkoi esiintymistä solistina ja soitti konserteissa usein omia sävellyksiään, joista monet ovat teknisesti hyvin vaativia. Kaikki hänen teoksensa ovat sooloharpulle sävellettyjä; tuotantoon kuuluu useita suosittuja harppukappaleita, kuten "Gitana" (Op. 21) ja "La Source" (Op. 44).

Hasselmans keskittyi uransa myöhemmissä vaiheissa pedagogiseen työhön. Hänestä tuli vuonna 1884 Pariisin konservatorion harpunsoiton professori, jona hän toimi loppuikänsä. Hänellä oli useita oppilaita, joista tuli 1900-luvun merkittäviä nimiä harpunsoitossa; näihin kuuluivat Marcel Grandjany, Marcel Tournier, Pierre Jamet, Henriette Renié ja Carlos Salzedo. Hasselmansia kuvattiin ankaraksi, jopa "vaikeaksi" opettajaksi. Hän kirjoitti harpunsoiton periaatteistaan esseen *La harpe et sa technique*, joka julkaistiin hänen kuolemaansa seuranneena vuonna.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  AllMusic.com: Alphonse Hasselmans

Aiheesta muualla
----------------

* Alphonse Hasselmans International Music Score Library Project (englanniksi)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Argentiina
* Saksa
* Israel
* Belgia
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Alankomaat
* Puola
* Portugali

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* RISM
* SNAC
* IdRef

 |

 |
Dave McKean
**David Tench McKean** (s. 29. joulukuuta 1963 Maidenhead, Englanti) on englantilainen kuvittaja, valokuvaaja, sarjakuvataiteilija, elokuvaohjaaja ja muusikko. Hän yhdistelee taiteessaan piirustuksia, maalauksia, valokuvia, veistoksia ja digitaalista kuvaa kollaasimaisiksi kokonaisuuksiksi.

Elämä ja teot
-------------

Jo ennen valmistumistaan Berkshire College of Art and Designista vuonna 1986 McKean työskenteli kuvittajana. Samana vuonna käynnistynyt yhteistyö käsikirjoittaja Neil Gaimanin kanssa poiki heidän ensimmäisen sarjakuvaromaaninsa *Violent Cases*, joka julkaistiin 1987. McKean ja Gaiman ovat työskennelleet usein yhdessä myöhemminkin ja McKeanin tunnetuimpia töitä ovat Gaimanin luoman *The Sandman* -sarjakuvan kannet. Sarjakuvien lisäksi he ovat tehneet yhdessä muun muassa kaksi satukirjaa.

Vuosina 1990–1996 ilmestynyt kymmenosainen sarjakuvaromaani *Cages* on tunnetuin McKeanin itsenäisesti tekemistä sarjakuvista. McKean pelkisti tyylinsä Cagesissa mustavalkoisiksi tussipiirustuksiksi. McKean on myös suunnittelut yli 150 levyn kansitaiteen (muun muassa Alice Cooper, Testament, Tori Amos, Dream Theater, Counting Crows, Michael Nyman, Skinny Puppy, Front Line Assembly, Stabbing Westward ja Bill Bruford). 

Tammikuussa 2005 sai ensi-iltansa McKeanin esikoiselokuva *MirrorMask*, jonka Gaiman on käsikirjoittanut McKeanin tarinan pohjalta. Lastenelokuva yhdistelee aitoja näyttelijöitä digitaaliseen animaatioon.

McKean on myös ansioitunut jazzpianisti ja kuuluu saksofonisti Ian Ballamyn kanssa Feral Records -yhtiön perustajiin.

Aiheesta muualla
----------------

* The Art of Dave McKean (englanniksi)
* Dave McKean Internet Movie Databasessa. (englanniksi)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Katalonia
* Saksa
* Israel
* Belgia
* Yhdysvallat
* Latvia
* Japani
* Tšekki
* Korea
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz
* Photographers' Identities
* RKD Artists

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Elonet

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* SNAC
* IdRef

 |

 |
Selve Doppelphaeton vuodelta 1920.
**Selve Automobilwerke AG** oli saksalainen yritys, joka valmisti autoja vuosina 1923–1929.

Selve valmisti alun perin Basse & Selve -nimellä myytyjä moottoreita autoteollisuuden tarpeisiin. Vuonna 1923 se otti haltuunsa Norddeutsche Automobil-Werken, joka oli valmistanut Colibri- ja Sperber-nimisiä autoja.

Ensimmäiset Selve-autot olivat 1,5-litraisella 24-hevosvoimaisella ja kaksilitraisella 32-hevosvoimaisella moottorilla varustetut mallit. Sittemmin esiteltiin myös 2 090-kuutioisella, 40-hevosvoimaisella moottorilla varustettu auto, jonka iskutilavuutta kasvatettiin myöhemmin 2 352 kuutioon tehon säilyessä samana. Autosta oli tarjolla myös 65-hevosvoimainen urheilumalli. Vuonna 1925 tuli kuusisylinterinen 2 850-kuutioinen malli. Vuonna 1927 esitelty, 3 027-kuutioinen Selecta säilyi tuotannossa vuoteen 1929 asti, jolloin yritys lopetti autonvalmistuksen. Vuoden 1928 Berliinin autonäyttelyssä esiteltiin Paul Henzen suunnittelema etuvetoinen kuusisylinterinen malli, jonka tuotantoa ei kuitenkaan koskaan aloitettu.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Coxhead, Peter (toim.) & Neubauer, Hans-Otto (kirj.): "Selve", *Maailman moottoriajoneuvot*, s. 212. 3. osa: Henkilöautomerkit N–Å. Suomentanut Pesonen, Kalle. Turku: Tekninen Kustannusliike Oy, 1988. ISBN 951-9364-33-1.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Selve** Wikimedia Commonsissa
Adamowicz vuonna 2018
**Paweł Bogdan Adamowicz** (2. marraskuuta 1965 Gdańsk, Puolan kansantasavalta – 14. tammikuuta 2019 Gdańsk, Puola) oli puolalainen poliitikko, joka kuului Kansalaisfoorumiin. Adamowicz opiskeli lakia Gdańskin yliopistossa, missä hänestä tuli merkittävän opiskelijaliikkeen jäsen. Hän oli yksi vuoden 1988 lakon organisoijista, ja hänestä tuli lakkokomitean jäsen. Vuosina 1990–1993 hän työskenteli Gdańskin yliopiston vararehtorina. Vuodesta 1998 Adamowicz toimi Gdańskin pormestarina.

Adamowiczia puukotettiin 13. tammikuuta 2019 Gdańskissa hyväntekeväisyystapahtumassa. Tekijä oli vankilasta vastikään päässyt mies, joka syytti vangitsemisestaan Kansalaisfoorumia. Adamowicz kuoli sairaalassa seuraavana päivänä.

Lähteet
-------

1. ↑  Haukka, Inka; Parkkari, Jani; Takkunen, Juho: Puolan sisäministeri: Gdańskin pormestari sai erittäin vakavia vammoja puukotuksessa *Yle Uutiset*.  14.1.2019. Viitattu 14.1.2019.
2. ↑  Grzegorz Szaro, Anna Dobiegała: Prezydent Gdańska Paweł Adamowicz został dźgnięty nożem na scenie podczas finału WOŚP [AKTUALIZUJEMY] *wyborcza.pl*.  13.1.2019. Viitattu 14.1.2019 (puolaksi).
3. ↑  Kippo, Johanna: Puolassa puukotettu Gdańskin pormestari menehtyi *Yle Uutiset*.  14.1.2019. Viitattu 14.1.2019.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Paweł Adamowicz** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Yhdysvallat
* Puola

 |

 |
**Final Fight 3** on vuoden 1995 joulukuussa julkaistu tappelupeli. Capcomin kehittämä peli julkaistiin vain Super Nintendolle. Japanissa peli tunnetaan nimellä **Final Fight Tough**.

Peli julkaistiin myöhemmin Wiille Virtual Consolen kautta aluksi Japanissa joulukuussa 2009 ja Euroopassa helmikuussa 2010.

Juoni
-----

Mad Gear rikosorganisaation hajottua täysin jäljelle jääneet rikolliset jäivät tappelemaan Metro Cityn alueista. Skull Cross nousi jengisodan jälkeen johtavaksi katujengiksi Metro Cityssä. Guyn palattua Metro Cityyn harjoittelureissultaan pormestari Haggarin luokse, Skull Cross jengi on aloittanut mellakan kaupungissa. Haggar lähtee Guyn, etsivä Lucian ja yllättäen paikalle ilmestyneen katutappelijan Deanin kanssa estämään Skull Cross jengiä tekemästä enempää tuhoa.

Pelattavuus
-----------

Pelissä on neljä hahmoa valittavana; alkuperäisten Haggarin ja Guyn lisäksi pelissä on kaksi uutta hahmoa, Lucia ja Dean. Edellisten pelien tavoin hahmoilla on omat erityisliikkeet, sekä vahvuudet ja heikkoudet. Uutena ominaisuutena hahmot saivat uusia hyökkäys ja niskalenkki liikkeitä, sekä erityisesti Street Fighter peleistä tuttuja comboja. Liikettä varten kuvaruudun alalaidassa on combomittari, joka täyttyy pisteiden myötä. Mikäli liikettä ei käytä ollenkaan mittari tyhjenee automaattisesti itsekseen. Se myös tyhjenee myös käytön myötä.

Normaalin yksin- ja kaksinpelin lisäksi pelaaja voi pelata tietokoneen kanssa pelin läpi. Mukana on myös edellisten versioiden tavoin energiaa ja pisteitä lisääviä esineitä, jotka useimmiten ovat tynnyreiden ja laatikoiden sisällä. Myös eri aseita voi saada haltuunsa, joko maasta tai lyömällä esimerkiksi puukkoa pitävää roistoa.

Edeltäjiensä tavoin pelissä on yhteensä kuusi tasoa ja kaksi bonus tasoa. Pelin lopputekstit puolestaan määräytyvät valitun hahmon mukaan.

Lähteet
-------

1. ↑  Final Fight 3 for SNES (1995) *Mobygames* Viitattu 1.1.2011 (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* *Final Fight 3* MobyGamesissa (englanniksi)

*Final Fight* -pelisarja

|  |  |
| --- | --- |
| Videopelit | 
* Final Fight
* Final Fight 2
* Mighty Final Fight
* Final Fight 3
* Final Fight Revenge
* Final Fight: Streetwise

 |
| Päähahmot | 
* Mike Haggar
* Cody Travers
* Guy

 |
**Työnhaku** tarkoittaa työpaikkojen etsimistä. Työnhakuun kuuluu esimerkiksi avoimien työpaikkojen hakeminen, tiedonhaku työnantajista ja työtehtävistä, työhakemuksen ja ansioluettelon lähettäminen yritykselle ja työhaastatteluun osallistuminen*tarvitaan parempi lähde*.*tarvitaan parempi lähde* Työnhaku voi olla seurausta esimerkiksi työttömyydestä tai halusta vaihtaa työpaikkaa.*lähde?*

Työpaikkoja voi etsiä esimerkiksi sanoma- ja aikakauslehdistä, internetin työnhakuportaaleista, sosiaalisesta mediasta ja  työ- ja elinkeinotoimiston kautta. Työpaikkasivut sosiaalisessa mediassa ovat vielä melko uusi asia, mutta ne yleistyvät nopeasti. Työpaikkailmoitukset eivät aina ole julkisia ja yritykset käyttävät joskus myös suorahakua uusien työntekijöiden etsimiseen.*lähde?*

Aktiivinen ja passiivinen työnhaku
----------------------------------

Työnhaku voi olla ns. aktiivista, jolloin työnhakija etsii säännöllisesti ja aktiivisesti avoimia työpaikkoja eri lähteistä. Tämän vastakohtana on passiivinen työnhaku, jolloin henkilö ei etsi aktiivisesti uutta työpaikkaa, mutta on avoin vaihtamaan työpaikkaa, jos sopiva tilaisuus siihen aukeaa.  Työssäolevista ammattilaisista passiivisten kandidaattien osuus on tutkimusten mukaan jopa lähes 60%, kun aktiivisia työnhakijoita on vain 21% työssäolevista.

Avoimet työpaikat
-----------------

Helmikuussa 2017 oli te-toimistoissa avoinna 109 900 työpaikkaa, joista 63 800 oli avoimena kuun lopussa. Työ- ja elinkeinoministeriön selvityksen mukaan vain 45 % avoimista työpaikoista näkyy te-toimistoissa, joten avoimia työpaikkoja olisi ollut helmikuun lopussa yli 130 000 (ja helmikuussa 244 000). Tilastokeskuksen luvut ovat pienempiä, koska ne saadaan kyselyllä, joka rajaa pois osan työpaikoista. Työpaikkailmoituksia te-toimistoissa oli vain 17 000, koska yhdessä ilmoituksessa voidaan hakea useaa työntekijää. Avoimia työpaikkoja voi alkuvuodesta olla kaksi kertaa niin paljon kuin muulloin.

Helmikuussa 2017 oli avoimena esimerkiksi 7 000 myyjän, 6 700 myyntiedustajan, 6 000 siivoojan ja 3 000 ravintolatyöntekijän työpaikkaa.

Joka vuosi pelkästään julkiseen työnvälitykseen tulee melkein 500 000 työpaikkaa. Silti vain 23 % suomalaisista on löytänyt työnsä avoimista työpaikoista. Muut ovat esimerkiksi ottaneet muuten yhteyttä työnantajaan tai saaneet työtarjouksen.

Katso myös
----------

* Ansioluettelo
* Henkilöstövuokraus
* Rekrytointi
* Suorahaku
* Ehdokashaku
* Työhakemus
* Työttömyys

Lähteet
-------

1. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive)
2. ↑
3. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive)
4. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive)
5. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive)
6. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive)
7. 1 2  Elinkeinoministeri väittää, että avoimia työpaikkoja on 100 000 – totuus on paljon monimutkaisempi *Helsingin Sanomat*.  8.4.2017.
8. ↑  Sitra: Vain joka neljäs työllistyy hakemalla avointa työpaikkaa *Yle Uutiset*.  21.3.2016.

Aiheesta muualla
----------------

* Julkiset työ- ja elinkeinopalvelut
**Työntövoima** on kappaleen liikettä muuttava tai ylläpitävä voima.

Työntövoiman tuottaminen
------------------------

Avaruudessa (tyhjiö) työntövoimaa voidaan tuottaa toistaiseksi vain kemiallisilla rakettimoottoreilla ja ionimoottoreilla.

Ilmakehässä lentokone tuottaa työntövoimansa joko rakettimoottorilla, suihkumoottorilla tai jonkin moottorin (mäntämoottori, kaasuturbiini, sähkömoottori) pyörittämällä potkurilla.

Laivojen ja sukellusveneiden työntövoiman tuotanto perustuu joko purjeisiin tai potkureihin, siipirattaisiin tai vesisuihkuihin, aikoinaan airoihinkin.

Työntovoimaa tuottavia menetelmiä kutsutaan tekniikassa propulsiojärjestelmiksi.

Raketin työntövoima
-------------------

Raketin työntövoima perustuu ampuma-aseen rekyylin tavoin voiman ja vastavoiman lakiin. Raketista purkautuva kaasusuihku aiheuttaa rakettiin yhtä suuren, mutta vastakkaissuuntaisen, voiman kuin on tarvittu kaasusuihkun kiihdyttämiseen suihkunopeuteen. Raketin työntövoima riippuu siten suoraan raketista ulos purkautuvan suihkun saamasta liikemäärästä rakettiin nähden ja se voidaan laskea massavirrasta ja suihkunopeudesta seuraavasti:

{\displaystyle \mathbf {F} ={\frac {dm}{dt}}\mathbf {v} }
missä:

* **F** on työntövoima, monesti merkitään Fth
* {\displaystyle {\frac {dm}{dt}}} on massavirta eli polttoaineseoksen väheneminen aikayksikköä kohti
* **v** on raketin suihkunopeus
Pelintekijän (*point guard*) pelipaikka numerolla yksi.
**Pelintekijä** on yksi koripallon pelipaikoista. Pelintekijän tehtäviin kuuluu pallon ylöstuominen puolustusalueelta hyökkäykseen. Pelaaja myös määrää, mitkä pelikuviot hyökkäyksessä pelataan. Puolustuspäässä pelintekijä puolustaa yleensä vastustajan vastaavaa pelaajaa ja pyrkii auttamaan korinaluspelaajia puolustuksessa. Pelintekijän tärkeimpänä fyysisenä ominaisuutena pidetään nopeutta.

NBA-pelinrakentajat jaotellaan usein korintekoon ja syöttöihin tukeutuviin pelaajiin. Tunnettuja korintekijöitä ovat muun muassa Stephon Marbury, Magic Johnson ja Gary Payton. Perinteisempiä syöttöihin painottuvia takamiehiä ovat esimerkiksi Jason Kidd ja John Stockton.

Lähteet
-------

1. 1 2  Häyrinen, Raiko & Möttölä, Matias: *Unelmien NBA: Hanno Möttölän mukana maailman kovimpaan urheilusarjaan*, s. 33–35. Helsinki: Nemo, 2000. ISBN 952-5180-23-9.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Pelintekijä** Wikimedia Commonsissa
Vaquero 1830-luvulla.
**Vaquero** on ratsastava karjapaimen, jonka perinteinen tapa tehdä työtään syntyi Pyreneiden niemimaalla ja kehittyi edelleen Meksikossa. Vaquerot ovat pohjoisamerikkalaisten cowboyiden kantamuoto, jonka pohjalta cowboy-kulttuuri syntyi. Kalifornian alueen ensimmäiset cowboyt olivat vaqueroja.[1] Luonnollinen hevostaito ja niin sanottu hevoskuiskaus ovat kehittyneet Kaliforniassa ja Luoteis-Yhdysvalloissa vaquerojen työskentelytapojen vaikutuksesta.[2]

Great Basinin alueella käytetty termi *buckaroo* perustuu vaquero-sanaan, joka puolestaan perustuu espanjan kielen sananaan *vaca*, joka tarkoittaa lehmää.[3] Texasin ja Kalifornian vaquero-perinteet poikkeavat jonkin verran toisistaan. Myös havaijilainen cowboy eli *paniolo* on taustaltaan vaquero-kulttuurin mukainen.

Lähteet
-------

1. ↑  The History of the Vaquero American Cowboy
2. ↑  Vaqueros: The First Cowboys of New Spain Vaquero Ontario
3. ↑  vaquero (n.) etymonline.com

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Vaquero** Wikimedia Commonsissa
Alaa Hussein Ali ja Irakin presidentti Saddam Hussein Bagdadissa vuonna 1990.
**Ala'a Hussein Ali Al-Khafaji Al-Jaber** (arab. علاء حسين علي خفاجي الجابر‎) oli Kuwaitin nukkevaltion päämies lyhyen ajan vuonna 1990.

Bagdadissa opiskellut Ali oli sekä Kuwaitin että Irakin kansalainen. Hän tutustui Bagdadissa hallitsevan Baath-puolueen ideologiin. Alista tehtiin yhdeksänhenkisen nukkehallituksen johtaja. Viikko Kuwaitin miehityksen jälkeen Alista tuli Irakin varapääministeri.

Persianlahden sodan jälkeen Ali oli vuoteen 1998 asti kateissa, kun hän pakeni perheineen väärällä nimellä Turkin kautta Norjaan. Hänet tuomittiin vuonna 1993 maanpetoksesta Kuwaitin valtiota vastaan poissaolevana kuolemaan.

Ali palasi Kuwaitiin tammikuussa 2000, jotta syytteet hylättäisiin. Oikeus totesi Alin syylliseksi maanpetokseen 3. toukokuuta 2000, ja vuonna 2001 hän sai elinkautisen tuomion.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Death penalty for 'puppet' leader *BBC News Middle East*. BBC World NewsFrankfurt.de. Viitattu 13.4.2013. (englanniksi)
2. ↑  Kuwaiti quisling spared death penalty *BBC News Middle East*. BBC World NewsFrankfurt.de. Viitattu 13.4.2013. (englanniksi)
**Jaime Ramón Lusinchi** (27. toukokuuta 1924 – 21. toukokuuta 2014) oli venezuelalainen poliitikko, joka toimi maansa presidenttinä 1984-1989. Kun Lusinchi nousi valtaan, hänen odotettiin pelastavan maansa talouskriisistä. Lusinchin ura romuttui kuitenkin hänen yksityiselämänsä koukeroihin.
Lusinchi nimitti rakastajattarensa yksityissihteerikseen ja antoi tälle huomattavaa valtaa valtionhallinnossa.

Lähteet
-------

1. ↑  Obituary The Guardian. Viitattu 16.1.2015.
2. ↑  Jaime Lusinchi, Ex-Leader of Venezuela, Dies at 89 NY Times. Viitattu 16.1.2015.

Venezuelan presidentin lippuVenezuelan presidentit
Páez | Vargas | Navarte | Carreño | Soublette | Páez | Soublette | J. T. Monagas | J. G. Monagas | J. T. Monagas | Gual | J. Castro | Gual | Tovar | Gual | Páez | Falcón | Bruzual | Villegas | J. R. Monagas | Villegas | Guzmán | Linares | Varela | Guzmán | Crespo | Guzmán | H. López | Rojas | Andueza | Villegas | Crespo | Andrade | C. Castro | Gómez | Márques | Gómez | J. Pérez | Gómez | E. López | Medina | Betancourt | Gallegos | Delgado Chalbaud | Suárez Flamerich | Pérez Jiménez | Larrazábal | Sanabria | Betancourt | Leoni | Caldera | C. Pérez | Herrera | Lusinchi | C. Pérez | Velásquez | Caldera | Chávez | Carmona | Cabello | Chávez | Maduro



|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Yhdysvallat
* Alankomaat

 |

 |
**Epafos** (m.kreik. Ἔπαφος) oli kreikkalaisessa mytologiassa Zeuksen ja Ion poika. Zeuksen maattua Ion ja muutettua tämän lehmäksi salatakseen tapahtuneen vaimoltaan Heralta, tämä Heran lähettämän paarman takaa-ajamana pakeni aina Egyptiin saakka, jossa Zeus vihdoin muutti hänet takaisin ihmishahmoonsa ja teki hänet egyptiläisille jumalatar Isikseksi[1].

Io synnytti Epafoksen Niilin varrella.[2] Egyptiläiset tunsivat hänet nimellä Apis, joskin he itse kielsivät kyseessä olevan saman henkilön vedoten siihen, että Apis oli vieraillut ihmiskunnan luona jo tuhansia vuosia aiemmin, kun taas Epafos olisi syntynyt myöhempinä aikoina. Apiksen kuitenkin kerrotaan syntyneen lehmästä, jonka olisi tehnyt tiineeksi taivaasta osunut salama.[3]

Hera halusi nyt eroon vastasyntyneestä, jonka takia hän lähetti kureetit sieppaamaan tämän. Kun Zeus huomasi tämän, hän löi kureetit kuoliaiksi. Io lähti etsimään poikaansa löytääkseen hänet Syyriasta kuningas Bybloksen vaimon huomasta. Palattuaan poikansa kanssa takaisin Egyptiin hän meni naimisiin Telegonoksen kanssa, joka hallitsi Egyptiä.

Epafoksen perittyä valtaistuimen hän nai Memfisin, Niilin tyttären, jonka mukaan hän nimesi perustamansa Memfisin kaupungin. He saivat tyttären, jonka he nimesivät Libyaksi.[4]

Lähteet
-------

1. ↑  Hyginus: *Fabulae* cxlv (engl. käännös).
2. ↑  Apollodoros: *Bibliotheke* ('Kirjasto') 2.1.3 (engl. käännös).
3. ↑  Claudius Aelianus: *De Natura Animalium* xi.10
4. ↑  Apollodoros: *Bibliotheke* ('Kirjasto') 2.1.4 (engl. käännös).
**Nikolai Savin** (s. 18. maaliskuuta 1874 Pietari) oli venäläinen teekauppias, jolle myönnettiin Suomessa 1913 kauppaneuvoksen arvo.

Savinin vanhemmat olivat kauppias A. K. Savin ja Helena Savina. A. K. Savin omisti Pietarissa 1856 perustetun teetukkuliikkeen, joka toi Venäjälle teetä Kiinasta. Liike toimi myös useissa Euroopan maissa Venäjän ohella. Vuonna 1886 Helsinkiin perustettiin teen maahantuontiin ja tukkukauppaan erikoistunut *Handelshuset A. K. Savin*, jonka toimitilat olivat aluksi Mikonkatu 17:ssä. A. K. Savin ja hänen poikansa Nikolai asuivat Pietarissa mutta he kävivät useita kertoja vuodessa Helsingissä asuen aluksi hotelli Kämpissä, ja sitten hotelli Kleinehissa. Nikolai Savin vastasi Helsingin liikkeen toiminnasta 1890-luvun lopulta lähtien. Liike alkoi tuoda Suomeen teen ohella myös kahvia, siirappia ja sokeria ja se kasvoi ajan myötä keskisuureksi tukkuliikkeeksi. Liikkeella oli oma vähittäismyymälä Pohjoisesplanadi 27:ssä ja tukkumyymälä ja varasto vuodesta 1899 alkaen Läntinen Heikinkatu 10:ssä.

Vuonna 1901 Helsingin toimintojen esimieheksi tuli 1888 liikkeen palvelukseen kauppamatkustajaksi tullut Peter (Pekka) Buchert (1868–1925) ja Savinin Helsingin sivuliikkeen toiminta siirtyi ajan myötä kokonaan hänen vastuulleen. Vuoden 1917 Venäjän vallankumouksen jälkeen Nikolai Savin myi Helsingin liikkeen Buchertille. Pekka Buchertin kuoltua 1925 liikettä johti hänen poikansa Boris Buchert (1900–1929) ja tämän kuoltua Boris Buchertin puoliso Cessi Buchert. Kauppahuone A. K. Savin toi teetä Suomeen nyt suoraan Kiinasta vanhojen liikesuhteiden avulla. Liikkeen palveluksessa oli vuodesta 1900 alkaen teelaatujen tuntija ja teensekoittaja herra Nikolai Kischis (s. 1876). Liikkeen tunnettuja teelaatuja olivat Kukkatee n:o 100 sekä Mustatee n:ot 100, 110, 120 ja 140. Savinin liikkeen toiminta päättyi Suomessa todennäköisesti sotavuosien aikana. Nikolai Savin itse muutti Venäjän vallankumouksen jälkeen asumaan Suomen puolelle Karjalan kannakselle Uudenkirkon pitäjään. Hän vieraili Buchertien luona Helsingissä vielä 1920-luvulla.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  BiografiaSampo : Nikolai Savin
2. 1 2  Sirkka-Liisa Ranta : Suomalainen teekirja, WSOY 2020, luku Kii, kii, Kiinan tee ja Jaavan (Google Kirjat-linkki)
3. 1 2  Juhliva liike. Kauppahuone A. K. Savin Helsingissä 40-vuotias, Uusi Suomi, 08.10.1926, nro 231, s. 6, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
4. ↑  Peter Buchertin kuolinilmoitus, Uusi Suomi, 03.11.1925, nro 253, s. 3, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
5. ↑  Epätoivoinen teko, Iltalehti, 26.11.1929, nro 275, s. 1, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
6. ↑  Oy Kauppahuone A. K. Savin 45-vuotias, Käkisalmen Sanomat, 27.10.1931, nro 120, s. 2, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
7. ↑  Esityslista n:o 2, Venäjän kansalainen, liikeapulainen Nikolai Kischis, Helsingin kaupunginvaltuuston kokous tiistaina marraskuun 13 päivänä 1917 k:lo 7 i. p.[vanhentunut linkki]

Aiheesta muualla
----------------

* Juhliva teekauppa, Suomen Kuvalehti, 09.10.1926, nro 41, s. 44, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Jaime Morey vuonna 1982
**Jaime García Morey** (16. kesäkuuta 1942 Alicante – 7. heinäkuuta 2015) oli espanjalainen laulaja. Morey aloitti ammattilaisen uransa Pasapoga-musiikkihallissa Madridissa, jossa hän coveroi Charles Aznavourin hittejä. Säveltäjä Manuel Alejandro löysi tuota kautta Moreyn.

Morey sijoittui toiseksi Benidormin laulukilpailussa vuonna 1964 kappaleella "El barco, el mar y el viento" ja voitti kilpailun yleisöpalkinnon vuonna 1967 kappaleella "Por las mañanitas".

Morey pyrki kolmesti edustamaan Espanjaa Eurovision laulukilpailuun. Vuonna 1965 Morey sijoittui Espanjan karsinnassa kymmenenneksi kappaleella "La bailaora". Vuonna 1971 Morey sijoittui Espanjan artistikarsinnassa toiseksi. Morey edusti Espanjaa Eurovision laulukilpailussa 1972 kappaleella "Amanece" ja sijoittui kymmenenneksi 18 kilpailijan joukosta.

Morey esitti konservatiivipuolue Alianza Popularin kampanjalaulun Espanjan parlamenttivaaleissa 1977. Tuon jälkeen Morey muutti Meksikoon, jossa jatkoi uraansa, mutta muutti myöhemmin takaisin Espanjaan. Morey vetäytyi julkisuudesta vuonna 1987, mutta esiintyi kuitenkin vuonna 2001 Espanjan euroviisukarsinnan vierailevana tähtenä.

Diskografia
-----------

### Albumit

* *¡Sueltame... Guapa!* (1968)
* *Jaime Morey* (1972)
* *Tu Amante Quiero Ser* (1979)

Lähteet
-------

* Spain: Jaime Morey dies *esctoday.com*. Viitattu 20.11.2022.

### Viitteet

1. ↑  Spain: Eurofestival *eurovisionworld.com*. Viitattu 20.11.2022.
2. ↑  Spain: Pasaporte a Dublín *eurovisionworld.com*. Viitattu 20.11.2022.
3. ↑  Edinburgh 1972 *eurovision.tv*. Viitattu 20.11.2022.
4. ↑


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Espanja
* Katalonia

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana

 |

 |
**Sidney Aaron Griller** CBE (10. tammikuuta 1911 Lontoo – 20. marraskuuta 1993 Lontoo) oli brittiläinen viulisti.

Elämä ja ura
------------

### Varhaiset vuodet ja työ omassa kvartetissa

Griller syntyi juutalaismaahanmuuttajaperheeseen, ja isä osti hänelle ensimmäisen viulun. 13-vuotiaana Griller pääsi stipendillä Royal Academy of Musiciin, jossa häntä opettivat Hans Wessley ja Editha Knocker. Eniten musiikilliseen kehitykseen vaikutti kuitenkin alttoviulisti Lionel Tertis, joka valmensi vuonna 1928 perustettua Sidney Griller -kvartettia, jota Griller johti vuoteen 1963. Kvartetti sai kannustusta muiden muassa Myra Hessiltä ja Harriet Cohenilta. Vaikutusvaltaisia tukijoita olivat myös Robert Mayer, Samuel Courtauld ja J. B. Priestley. Vuonna 1931 kvartetti oli jo saavuttanut mainetta Euroopan tasolla, mutta suureksi läpimurroksi osoittautui tammikuun 1939 menestyksekäs New Yorkin kaupungintalossa pidetty esitys, jota seurasi sopimuksen solmiminen NBC:n kanssa.

Kvartetin ohjelmiston juuret olivat klassikkoteoksissa, mutta kvartetti antoi näkyvyyttä myös kasvavalle määrälle uusia teoksia. Se soitti muiden muassa Arnold Baxin, Arthur Blissin, Arnold Cooken, Gordon Jacobin, John Blackwood McEwenin, Darius Milhaud'n, Roger Sessionsin, Alan Rawsthornen, Arnold Schönbergin, Vaughan Williamsin ja Ernest Blochin teoksia. Vuosina 1940–1945 Griller palveli Royal Air Forcessa. Sen sisäisenä erikoisyksikkönä kvartetti kuitenkin piti yli kaksisataa vuosittaista konserttia. Vuonna 1949 Grillerin kvartertti sai Kalifornian yliopiston (Berkeley) residenssin. Kvartetin yhteistyökumppaneihin kuuluivat Pablo Casals, William Primrose, Clifford Curzon, Howard Ferguson, Louis Kentner, Hephzibah Menuhin, Frederick Thurston, Reginald Kell, Léon Goossens ja Dennis Brain.

### Kvartetin hajoaminen ja myöhempi ura

Griller sai Brittiläisen imperiumin ritarikunnan komentajan arvon vuonna 1951. Hänen kvartettinsa hajosi vuonna 1963. Hän palasi Lontooseen ja oli vierailevana professorina Dublinissa. Tämän jälkeen Royal Academy of Music kutsui hänet opettamaan kamarimusiikkia. Hänen opetustyönsä tuki useiden uusien kvartettien syntyä. Vuonna 1981 Yorkin yliopisto myönsi Grillerille kunniatohtorin arvon. Griller piti säännöllisiä kamarimusiikkitunteja myös Yehudi Menuhin Schoolissa. Hän jäi vuonna 1986 eläkkeelle Royal Academy of Musicissa, mutta tämän jälkeenkin muun muassa edusti maataan kansainvälisten kilpailujen tuomaristoissa ja piti mestarikursseja Manchesterin Royal Northern College of Musicissa.

Grillerin puoliso 1930-luvun alusta oli Honor Linton. Pariskunnalle syntyivät poika ja tytär.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Obituary: Sidney Griller The Independent


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Yhdysvallat
* Puola

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |

 |