recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Kuvan ohjus Udvar-Hazyn ilmailumuseossa vuonna 2004.
Boeing **AGM-86 ALCM** *(Air Launched Cruise Missile)* on yhdysvaltalainen risteilyohjus. Se voidaan aseistaa ydinkärjellä. *W-80* -ydinkärjen teho eli räjähdysvoima vaihtelee välillä 5–150 kT. Maineessa on AGM-86 ALCM suuresti jäänyt BGM-109 Tomahawkin varjoon. Ydinaseistetun B-tyypin AGM-86:n lentonopeus on n. 870 km/h eli 0,73 Mach. Ohjus kykenee lentämään pidemmälle, kuin 1 500 mailia eli noin 2 400 km. Sen omamassa on 1 417,5 kg.

AGM-86 ALCM:lla on ollut moniaita edeltäjiä, kuten AGM-28 Hound Dog, ja AGM-69 SRAM. Osa on ollut hylättyjä, taikka kokenut muutoin varsin lyhykäisen asehistorian. Näitä ovat GAM-63 RASCAL sekä GAM-87 Skybolt. Tämän ohjuksen kehittely alkoi vuonna 1974, sekä ensilaukaisu tapahtui 1979.

Boeing AGM-86 ALCM-ohjus.
Asetyyppinä vuonna 1980 tuotantoon saapunut AGM-86 tuli hyväksytysti asepalveluskäyttöön vuonna 1981. AGM-86 ALCM -ohjus käyttää inertiasuunnistuksen ohella ns. *pintasuunnistus*ta, eli ohjuksen tietokoneeseen tallennettua, maaston muotoja seurailevaa karttapohjaista suunnistustapaa, TERCOMia. Myöhempiin C- ja D-tyypin versioihin on saapunut mukaan GPS-suunnistus. Ohjuksen ainut laukaisutapa on pommikoneesta tehtävä laukaisu. Tässä voisi tulla kyseeseen vain B-52 Stratofortressin H-versio. Yksi B-52H kykenee kantamaan 20 kappaletta AGM-86 -tyypin ohjuksia, 8 kpl sisäisesti pommiruumassa ja 12 kpl koneen ulkopuolisissa siipiripustimissa, *pylon*eissa. AGM-86 on käytössä vielä vuotta 2020 lähestyttäessä. Ohjuksia on valmistettu vuoteen 1987 mennessä kaikkiaan 1 715 tuotantoyksilöä. Jo vanhentuvan asetyypin korvaajaksi, on esitetty uuden tyyppistä **LACM**-risteilyohjusta. Se tullee käyttöön B-21 Raider -tyypin häivepommittajissa. Aseelle on toinenkin substituutti eli korvaaja, se on **AGM-129**.

Niin sanottua ydinaseetonta CALCM-versiota eli C-mallia käyttäen, on tätä ohjustyyppiä käytetty Persianlahden sodassa. 

Kuvassa ohjus altapäin, kuva lastausvaiheesta.

Lähteet
-------

* 
* 
* 
* (Arkistoitu – Internet Archive)
* 

### Viitteet

1. ↑   Viitattu 21.8.2018.
2. 1 2   Viitattu 22.8.2018.
3. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive) Viitattu 22.8.2018.
4. ↑   Viitattu 21.8.2018.
5. ↑   Viitattu 22.8.2018.
6. ↑   Viitattu 21.8.2018.
7. ↑   Viitattu 6.10.2023.
8. ↑   Viitattu 6.10.2023.
9. ↑   Viitattu 6.10.2023.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **AGM-86 ALCM** Wikimedia Commonsissa

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.
**Gustaf Edvard Konttinen** (17. maaliskuuta 1879 Varkaus – 5. elokuuta 1943) oli suomalainen Viipurissa, Siperiassa ja Vaasassa vaikuttanut liikemies ja konsuli.

Gustaf Konttisen vanhemmat olivat tehtaantyöläinen Olli Konttinen ja Ulla Kosunen. Hän kävi Raahen Porvari- ja Kauppakoulun vuonna 1900 ja teki opintomatkoja Saksaan 1900–1901, Tanskaan, Ruotsiin sekä Englantiin 1910–1911. Vuonna 1904 Konttinen tutustui valtion stipendin turvin viljakauppaan Venäjällä. 

Konttinen oli konttorioppilaana Paul Wahl & Co:n tehtaalla Varkaudessa vuodesta 1892, Häkli, Lallukka ja Kumppanien kirjeenvaihtajana Viipurissa 1901–1907 ja viipurilaisen agentuuriliikkeen Konttinen ja Karsikko osakkaana ja johtajana 1907–1910. Konttinen muutti sitten Siperiaan ja oli 1911–1914 siellä prokuristina ja johtajana Carl Jörgensenin voinvientiliikkeessä. Hän oli perustamisensa lihanjalostustehtaiden ja vientiliikkeen johtajana Bijskissä Länsi-Siperiassa 1914–1919. Kun neuvostohallitus otti nämä laitokset haltuunsa Konttinen siirtyi Venäjän Kaukoitään jossa hän oli eri toimissa sekä mantereella että Japanissa 1919–1923. Palattuaan Suomeen 1923 Konttinen oli perustamassa Viipuriin *Konttinen ja Karsikko Oy*:tä ja oli liikkeen osakkaana ja johtajana Viipurissa 1923–1928. Vuonna 1928 Konttinen muutti Vaasaan jossa hän oli *Kauppiaitten Oy*:n toimitusjohtajana 1928–1934. Konttinen oli Vaasassa myös Latvian kunniavarakonsuli 1931–1935. Vuonna 1934 Konttinen muutti Helsinkiin, jossa hän toimi *Maakauppiaitten Oy*:n johtokunnan varapuheenjohtajana ja yhtiön toisena johtajana.

Konttinen oli Kauppiaiden keskuskaupan hallintoneuvoston jäsenenä 1929–1934 sekä Kesko Oy:n johtokunnan jäsenenä 1941–1943.

Gustaf Konttinen oli naimisissa vuodesta 1913 Else Auguste Adolfine Pfeiferin (1889–1937) kanssa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Wikiaineisto : Kuka kukin oli 1961
2. 1 2 3 4 5  Aikalaiskirja 1934
3. 1 2  Billion Graves : Gustaf Edvard Konttisen hautakivi Hietaniemen hautausmaalla
4. 1 2 3  Johtaja G. E. Konttinen 60-vuotias, Vaasa, 17.03.1939, nro 74, s. 4, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
G20-maiden valtionpäämiehiä.
**Poliitikko** on henkilö, joka on aktiivisesti mukana poliittisessa toiminnassa.

Länsimaisessa kielenkäytössä poliitikoksi kutsutaan tavallisesti henkilöä, joka hoitaa jotakin poliittista luottamustehtävää tai on pyrkimässä sellaiseen. Yleensä asiantuntijoita ja virkamiehiä ei lueta poliitikoiksi.

Suomessa ennen 1960-lukua esimerkiksi kansanedustajat olivat harvoin ammattipoliitikkoja; useimmiten he harjoittivat edustajantyönsä ohessa aikaisempaa ammattiaan. Yhteiskunnan monimutkaistuttua ja työmäärän lisääntyessä lähes kaikki valtakunnallisen tason poliitikot ovat nykyään täysipäiväisesti tehtävissään.

Max Weber erottelee *Politik als Beruf* -tekstissään täyspäiväiset poliitikot, kuten kansanedustajat ja ministerit, osa-aikaispoliitikoista, joita Suomessa olisivat kunnanvaltuutetut. Weberin näkemyksen mukaan myös kansalainen on vaaleissa äänestyspäätöstä harkitessaan ja äänestäessään osa-aikaispoliitikko. Weber erittelee poliitikot myös sen mukaan, elävätkö he *politiikalle* vai *politiikasta*.

Lähteet
-------

1. ↑  Haarala, Risto et al.: *Suomen kielen perussanakirja*. Kotimaisten kielten tutkimuskeskus, 1990–1994. ISBN 951-37-3578-8.

Aiheesta muualla
----------------

* Sitaatteja aiheesta **Poliitikko** Wikisitaateissa

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Poliitikot** Wikimedia Commonsissa
1600-luvun kontrapunktia.
**Kontrapunkti** (latinaksi *punctus contra punctum* 'nuotti nuottia vastaan') on kahden tai useamman melodian hallittua yhdistämistä yhtäaikaiseksi. Kontrapunktia ryhdyttiin käyttämään 1300-luvulla.

Kun uusi melodia lisätään olemassa olevaan melodiaan, uuden osan sanotaan olevan *kontrapunktissa* vanhan osan kanssa. Kontrapunktia käytetään nykyisin lähes synonyyminä sanan polyfonia kanssa, kuitenkin usein niin, että kontrapunktia käytetään 1700-luvun alun musiikista ja jälkimmäistä ilmaisua 1500-luvun musiikista.

Laajassa merkityksessä musiikissa kontrapunkti on polyfonisen äänenkuljetuksen oppi tai taito, suppeassa merkityksessä vastamelodia. Kontrapunktisessa musiikin kirjoitustavassa on erotettavissa yksinkertainen ja moninkertainen menetelmä. Yksinkertaisessa tehdään päämelodialle yksi tai useampi vastamelodia. Moninkertaisessa menetelmässä äänten tulee voida vaihtaa paikkaa.

Katso myös
----------

* Kontrafaktuaali

Lähteet
-------

1. ↑  Päätoimittaja: Folke H. Törnblom: "1. osa", *Tammen musiikkitietosanakirja*, s. 220. Helsinki: Kustannusosakeyhtiö Tammi, 1983. ISBN 951-30-5915-4. suomeksi

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Kontrapunkti** Wikimedia Commonsissa
**Keith Jacka Holyoake** (11. helmikuuta 1904 Pahiatua, Uusi-Seelanti – 8. joulukuuta 1983) oli uusiseelantilainen poliitikko, joka toimi Uuden-Seelannin pääministerinä 1960–1972 ja kenraalikuvernöörinä 1977–1980. Hän edusti keskustaoikeistolaista kansallispuoluetta (*National Party*).

Maanviljelijä Holyoake valittiin Uuden-Seelannin parlamenttiin ensi kerran vuonna 1932, ja vuonna 1949 muodostetussa hallituksessa hän toimi varapääministerinä ja maatalousministerinä.

Holyoake toimi Sir Sidney Hollandin sairastuttua väliaikaisena pääministerinä muutaman kuukauden ennen vaaleja 1957. Kansallispuolue hävisi vaalit työväenpuolueelle, ja Holyoake toimi seuraavat kolme vuotta opposition johtajana. Hänen johdollaan kansallispuolue voitti vuoden 1960 vaalit ja kolmet parlamenttivaalit sen jälkeen niin, että Holyoake pysyi pääministerinä 12 vuoden ajan vuoteen 1972 saakka. Vain kaksi henkilöä on toiminut Uuden-Seelannin pääministerinä häntä pidempään: Richard Seddon (1893-1906) ja William Massey (1912-1925).

Pääministerikautensa jälkeen Holyoake palasi toimimaan parlamentissa. Vuonna 1975 hän osallistui aktiivisesti Robert Muldoonin voitokkaaseen vaalikampanjaan ja nimitettiin hallitukseen uudella muodollisella nimikkeellä *Minister of State*. Vuosina 1977–1980 Holyoake toimi Uuden-Seelannin kenraalikuvernöörinä, vaikkei virkaan yleensä ollut tapana nimittää aktiivipoliitikkoja. Hänelle on muiden arvonimien lisäksi myönnetty Sukkanauharitarikunnan jäsenyys ainoana Uudessa-Seelannissa asuvana.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Keith Jacka Holyoake Facts (Arkistoitu – Internet Archive), Encyclopedia of World Biography 2010. The Gale Group, Inc. Your Dictionary. Viitattu 31.10.2014.
2. 1 2  Wood, G. A.: Holyoake, Keith Jacka, Te Ara, The Dictionary of New Zealand Biography. Viitattu 31.10.2014.
3. ↑  Möller, Knud: "Holyoake, Keith Jacka (1904)", teoksessa Huovinen, Pentti ja Siikala, Kalervo (toim.): *Maailmanpolitiikan kasvot*, s. 77. Helsinki: Weilin & Göös, 1963.

Kirjallisuutta
--------------

* Doughty, Ross A.: *The Holyoake Years* (1977)
* Gustafson, Barry: *The New Zealand National Party: The First Fifty Years* (1986). ISBN 0-474-00177-6.
* Gustafson, Barry: *Kiwi Keith: a biography of Keith Holyoake* (2007). ISBN 978-1-86940-400-0.

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Taiteenala | 
* Te Papa (New Zealand)

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* NARA
* IdRef

 |

 |
**2. laivue** (engl. *No. 2 Squadron*) oli laivaston lentojoukkojen (engl. *Royal Naval Air Service*) lentolaivue, jonka historia alkaa vuodesta 1914. Laivueen toiminta alkoi tiedustelu- ja pommitustehtävillä ensimmäisessä maailmansodassa. Laivue lakkautettiin muodostettaessa 1. huhtikuuta 1918 Britannian kuninkaalliset ilmavoimat puolustushaaraksi liittämällä maavoimien ja laivaston lentojoukot yhteen.

Historia
--------

Laivue perustettiin 10. syyskuuta 1914 Eastchurchissa, mistä se siirrettiin Dunkerqueen ja edelleen Belgiaan. Laivue siirrettiin takaisin Britteinsaarille, missä se lakkautettiin 10. lokakuuta.

Laivue perustettiin uudelleen 17. lokakuuta koulutuslaivueena, kunnes siitä muodostettiin täydentämällä 2. lennosto kesäkuussa 1915. Lennostona se lähetti osastoja Doveriin, Westgateen ja Eastchurchiin. Laivue perustettiin marraskuussa 1916 St. Polissa uudelleen 1. lennoston B laivueesta.

Laivue lakkautettiin 1. huhtikuuta 1918 muodostettaessa Britannian kuninkaalliset ilmavoimat yhdistämällä maavoimien ja laivaston lentojoukot erilliseksi puolustushaaraksi. Laivue nimettiin muutoksessa 201. laivueeksi.

Kalusto
-------

Laivueella oli historiansa aikana useita eri konemalleja käytössään. Näitä olivat Blériot XI, Curtiss N, Avro 504B, Bristol Scout ja Henri Farman F40.

Lähteet
-------

* Royal Air Force Squadrons - The Story behind Today's Units The Heritage, The Aircraft, The Operations: Key Publishing 2016
* Sturtivant, Ray & Page, Gordon: *Royal Navy Aircraft Serials and Units 1911–1919*. Tonbridge, Kent: Air-Britain (Historians) Limited, 1992. ISBN 0-85130-191-6. (englanniksi)
* Wragg, David: *Royal Navy Handbook 1914–1918*. Gloucestershire: Sutton Publishing, 2006. ISBN 0-7509-4203-7. (englanniksi)

### Viitteet

1. 1 2 3  Wragg, David s. 226
2. ↑  Sturtivant, Ray & Page, Gordon s. 432
Transvestiitti Hermann von Teschenberg (1866–1911) naisen asussa.
**Transvestisuus** tai **transvestismi** on sukupuolinen halu esiintyä ajoittain vastakkaiseen sukupuoleen kuuluvana varsinkin "ristiinpukeutumalla" eli pukeutumalla vastakkaisen sukupuolen vaatteisiin.

Transvestista ihmistä kutsutaan transvestiitiksi. Transvestiittien ja heidän puolisoidensa edunvalvonta- ja vertaistukijärjestöksi perustettu Dreamwear Club ry:n mukaan transvestiitteja on arviolta noin kaksi prosenttia väestöstä ja se jakautuu melko tasaisesti sukupuolten kesken. Miesten transvestismi tunnetaan naisten transvestismia paremmin. Naisten transvestismi ei ole yhtä näkyvää, koska naisilla on länsimaissa miehiä vapaampi pukukoodi.

Yliampuvuus ei yleensä ole transvestismin tavoite, toisin kuin dragissa.

Suurin osa ainakin miespuolisista transvestiiteista piilottelee transvestismiaan eli ei liiku koskaan julkisesti vastakkaisen sukupuolen asussa. Osasyynä tähän on se, että miesten transvestismi herättää joissain miehissä aggressioita. Kaapissa eläminen koetaan kuitenkin henkisesti kuluttavaksi.

Historiaa
---------

Transvestismi luokiteltiin Suomessa kansainvälisen tautiluokituksen perusteella fetisismin ja sadomasokismin ohella sairaudeksi aina vuoteen 2011 saakka. Tuolloin Terveyden ja hyvinvoinnin laitos päätti poistaa ne luokituksesta, koska niiden mukana ololle ei nähty enää lääketieteellisiä perusteluita.

Yhteys seksuaalisuuteen
-----------------------

Miespuolisten transvestiittien seksuaali-identiteetin jakauma on todennäköisesti samankaltainen kuin miehillä keskimäärin. Yleensä naiseksi pukeutumiseen liittyy eroottisen latauksen sijaan levollinen tunne siitä, että on "oikeassa olomuodossa". Siihen liittyy kuitenkin osalla miespuolisista transvestiiteista myös seksuaalinen ulottuvuus. Transvestiittinen fetisismi perustuu pelkkään fetisismiin.

Yhteys sukupuoli-identiteettiin
-------------------------------

Transvetismi poikkeaa transsukupuolisuudesta siten, etteivät sen harrastajat koe tarvetta muuttaa fyysistä ulkonäköä vastaamaan vastakkaista sukupuolta. Vastakkaisen sukupuolen identiteetti voimistuu tosin ajan mittaan osalla transvestiitteja, mutta sukupuoli-identiteetti ei yleensä poikkea.

Tunnettuja transvestiitteja
---------------------------

* Ed Wood – amerikkalainen elokuvaohjaaja, käsikirjoittaja, näyttelijä ja tuottaja
* Eddie Izzard – brittiläinen näyttelijä ja stand up -koomikko
* George Sand – ranskalainen kirjailija
* Markus Kuotesaho - yrittäjä ja poliitikko

Lähteet
-------

1. ↑  *transvestismi.* *Kielitoimiston sanakirja*. Helsinki: Kotimaisten kielten keskus, 2022.
2. ↑  *ristiinpukeutuminen.* *Kielitoimiston sanakirja*. Helsinki: Kotimaisten kielten keskus, 2022.
3. 1 2 3 4  Julkinen elämä omana itsenään | Mikä on transvestiitti? *DwcProd1*. Viitattu 8.7.2023.
4. ↑  Sadomasokismi ei ole enää sairaus *Helsingin Sanomat*.  13.5.2011. Viitattu 13.5.2011.

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **transvestiitit**.
* Transvestiittiyhdistys Dreamwear Club ry.
* Transtukipiste (Arkistoitu – Internet Archive)
* Transvestismi pois tauti­luokituksesta (Lääkärilehti)
**John Phillip Key** (s. 9. elokuuta 1961 Auckland) on uusiseelantilainen poliitikko. Hän toimi Uuden-Seelannin pääministerinä 2008–2016. Key johti keskusta-oikeistolaista Kansallispuoluetta vuosina 2006–2016.

Key opiskeli Canterburyn yliopistossa laskentatointa ja valmistui kauppatieteiden kandidaatiksi vuonna 1981. Lisäksi hän on käynyt Harvardin yliopiston johtamisen kursseja. Key työskenteli Merrill Lynchin Aasian toimiston johdossa Singaporessa vuodesta 1995. Politiikkaan hän lähti vuonna 2001 ja hänet valittiin parlamenttiin heinäkuussa 2002. Keystä tuli puolueen ja opposition johtaja marraskuussa 2006. Vuoden 2008 vaalien jälkeen hän muodosti hallituksen kolmen pienpuolueen tuella.

Keyn johtama hallitus järjesti kansanäänestyksen Uuden-Seelannin lipun vaihtamisesta. Uusiseelantilaiset päätyivät maaliskuussa 2016 päättyneessä äänestyksessä säilyttämään vanhan lippunsa. Key oli kannattanut lipun vaihtamista ja kansanäänestys herätti kritiikkiä maan oppositiossa sen hinnan takia.

Joulukuussa 2016 Key ilmoitti jättävänsä pääministerin tehtävänsä. Eroilmoitus tuli yllätyksenä, sillä Keyn oli arveltu lähtevän puoluejohtajana neljänsiin vaaleihinsa. Hän ei maininnut mitään suoraa syytä erolleen, mutta kertoi tehneensä henkilökohtaisia uhrauksia työnsä takia ja sen vaatineen veronsa perheeltä.

Yksityiselämä
-------------

Key avioitui vaimonsa Bronaghin kanssa vuonna 1984. Heillä on kaksi lasta.

Lähteet
-------

1. 1 2  Rt Hon John Key New Zealand Parliament. Viitattu 5.12.2016. (englanniksi)
2. ↑  Isaac Davison, Nicholas Jones, Catherine Gaffaney: Flag referendum: New Zealand votes to keep current flag *NZ Herald*. Viitattu 24.3.2016. (englanniksi)
3. ↑  Uusi-Eskola, Minna: Uuden-Seelannin pääministeri ilmoitti yllätyserosta *Yle Uutiset*.  5.12.2016. Viitattu 5.12.2016.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **John Key** Wikimedia Commonsissa

Uuden-Seelannin pääministerit
Henry Sewell | William Fox | Edward Stafford | Alfred Domett | Frederick Whitaker | Frederick Weld | George Waterhouse | Julius Vogel | Daniel Pollen | Harry Atkinson | George Grey | John Hall | Robert Stout | John Ballance | Richard Seddon | William Hall-Jones | Joseph Ward | Thomas Mackenzie | William Massey | Francis Bell | Gordon Coates | George Forbes | Michael Joseph Savage | Peter Fraser | Sidney Holland | Keith Holyoake | Walter Nash | Jack Marshall | Norman Kirk | Bill Rowling | Robert Muldoon | David Lange | Geoffrey Palmer | Mike Moore | Jim Bolger | Jenny Shipley | Helen Clark | John Key | Bill English | Jacinda Ardern | Chris Hipkins | Christopher Luxon



|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Yhdysvallat
* Australia

 |
|  |
| Taiteenala | 
* Te Papa (New Zealand)

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Trove

 |

 |
Veronica Palm vuonna 2011.
**Veronica Palm** (s. 1. helmikuuta 1973) on ruotsalainen poliitikko. Hän edustaa sosiaalidemokraatteja ja istui valtiopäivillä vuosina 2002–2015.

Palm oli lokakuusta 1998 heinäkuuhun 1999 Euroopan parlamentin jäsen. Hän nousi parlamenttiin Birgitta Ahlqvistin varaedustajana Ahlqvistin palattua valtiopäiväedustajaksi. Palm oli naisten oikeuksien valiokunnan jäsen 19. lokakuuta 1998 – 19. heinäkuuta 1999 ja kulttuuri-, nuoriso- ja koulutusasioita sekä tiedotusvälineitä käsittelevän valiokunnan varapuheenjohtaja 28. lokakuuta 1998 – 19. heinäkuuta 1999. Syksyn 2002 valtiopäivävaaleissa hänet valittiin ensimmäisen kerran Ruotsin valtiopäivien jäseneksi ja syyskuun 2006 vaaleissa hänet valittiin jatkokaudelle. Hän edustaa Tukholman kunnan vaalipiiriä. Helmikuusta 2008 alkaen Palm on ollut valtiopäivien sosiaalivakuutusvaliokunnan varapuheenjohtaja Tomas Enerothin siirryttyä elinkeinovaliokunnan varapuheenjohtajaksi. Aiemmin hän oli varsinaisena jäsenenä ulkoasiainvaliokunnassa.

Palmilla on lastenhoitajan koulutus vuodelta 1991 ja hän teki päiväkotityötä Linköpingin kunnassa vuoteen 1996. Vuonna 1996 hän työskenteli lyhyen aikaa Ruotsin valtiovarainministeriön ja vuosina 1996–1998 Ruotsin ammattiliittojen keskusjärjestön LO:n palveluksessa. Vuodesta 1999 vuoteen 2002 hän teki kansalaisjärjestötyötä Tukholmassa.

Palm on naimisissa tukholmalaisen kunnallispoliitikon Roger Mogertin kanssa. Heillä on kolme lasta, kaikki tyttäriä.

Lähteet
-------

* Veronica Palmin kotisivut (Arkistoitu – Internet Archive) (ruotsiksi)
* Palm Ruotsin valtiopäivien sivuilla (ruotsiksi)
* Palm Euroopan parlamentin sivuilla

### Viitteet

1. ↑  Veronica Palm (S) *Sveriges Riksdag*. Viitattu 18.2.2022. (ruotsiksi)
2. ↑  Svenska ledamöter i Europaparlamentet (ruotsiksi)
3. ↑  Tomas Eneroth och Veronica Palm på nya uppdrag *socialdemokraterna.se*.  13.2.2008. Viitattu 22.12.2011. (ruotsiksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ruotsi

 |

 |
**Veroäyri** on Suomen kunnallisverotuksessa aikaisemmin käytetty verotettavan tulon yksikkö. Verotettavat tulot laskettiin vero­äyreinä siten, että yhden markan tulo vastasi yhtä vero­äyriä.. *Veroäyrin hinta* osoitti, kuinka paljon kunnallis­veroa oli maksettava kutakin vero­äyriä kohti, ja se ilmoitettiin penneinä. Ennen vuoden 1963 rahan­uudistusta yksi vero­äyri vastasi 100 markan (vanhan markan) tuloa, ja vero­äyrin hinta ilmoitettiin markkoina. Vaikka veroäyrin hinta siis ilmoitettiin markkoina tai myöhemmin penneinä, se tarkoitti itse asiassa prosenttilukua, jonka mukainen osuus tuloista meni kunnallis­veroon.

Nykyisessä, vuonna 1995 vahvistetussa kunta­laissa ei enää käytetä termiä vero­äyri, vaan sen sijasta puhutaan kunnallis­vero­prosentista. Lopullisesti käsite vero­äyri poistettiin lain­säädännöstä, kun vero­lakeja vuoden 2002 alussa uudistettiin euroon siirtymisen vuoksi.

Lähteet
-------

1. ↑  Tuloverolaki (1535/1992), 130 § (alkuperäisversio, ei tässä muodossa enää voimassa) Finlex. Viitattu 12.10.2011.
2. ↑  *Nykysuomen sanakirja, 3. osa (S-Ö), 11. painos*, s. 452, art. Veroäyri. Suomalaisen kirjallisuuden seura, WSOY, 1989 (1. painos 1950-luvulla). ISBN 951-0-09107-3.
3. ↑  Kuntalaki (365/1995), 66 § Finlex.  Arkistoitu 23.2.2017. Viitattu 12.10.2011.
4. ↑  Asiakirja HE 91/2001, Hallituksen esitys Eduskunnalle euron käyttöönoton edellyttämiksi muutoksiksi verolainsäädäntöön (perustelujen kohta 2.5. Veroäyrin käsitteestä luopuminen) Eduskunta. Viitattu 12.10.2011.
5. ↑  Laki tuloverolain muuttamisesta (896/2001) Finlex. Viitattu 12.10.2011.
Liikkeen asutusta.
**Anastasianismi** (Venäjän soivat seetripuut) on usein new age -tyylisenä uskontona pidetty liike, joka perustettiin Venäjällä 1997 ja on levinnyt muualle maailmaankin. Liike pohjautuu Vladimir Megren kirjoittamiin teoksiin. Monet liikkeen kannattajat ovat myös slaavilaisen muinaisuskon kannattajia, mutta liike ei edusta tätä uskoa. Liike on luonnonuskoa, jossa pyritään harmoniseen vuorovaikutukseen luonnon kanssa. Se korostaa moraalista vastuuta, koska ihmiset kytkeytyvät kaikkeen ympärillä olevaan: luontoon, toisiin ihmisiin. Liike tukee ihmisen paluuta luontoon, takaisin maayhteyteen ja liikkeen päätavoitteena on selkeyttää ihmisen yhteyttä maahan. Kirjasarjan mukaan jokainen perhe tarvitsee vain noin hehtaarin verran omaa maata johon perustaa täysin autonominen puutarha jota ei tarvitse hoitaa ja joka sitten tuottaa perheelle kaiken tarpeellisen. Liike on saanut satoja tuhansia ihmisiä palaamaan takaisin oman perheensä luokse työelämästä työskentelemään puutarhansa pariin. Ylimääräisiä vihanneksia, hedelmiä ja yrttejä myydään eteenpäin omien tarpeiden mukaisesti. Tavallaan liike on paluuta menneisyyteen sillä ennen ihmiset ovat eläneet kotitiloilla kasvattaen omat ruokansa ja suvut ovat olleet hyvinkin läheisiä.

Ihmiset ympäri maailmaa ovat alkaneet kysyä valtiolta maata kotitilojen perustamista varten ja Venäjällä moni on saanutkin valtiolta maata joka on vuosien viljelyn myötä rappeutunut muuten lähes käyttökelvottomaksi. 

Liikkeen perusarvoja ovat perhe, perinne ja ympäristöaate.

Lähteet
-------

1. ↑  Chernishkova Zoya E: Religions of «New Age»: religion studies'analysis.  *Журнал Сибирского федерального университета. Гуманитарные науки*, 2014, nro 7. ISSN 1997-1370. Artikkelin verkkoversio.
Realismit 

---

Jacob Riis, Mulberry Streetillä nukkuvia lapsia, 1890.
 Jacob Riis, *Mulberry Streetillä nukkuvia lapsia*, 1890. 

Realismi taiteessa | Realismi kirjallisuudessa 

 

Fantastinen realismi   
 Fotorealismi   
 Inhorealismi   
 Kapitalistinen realismi   
 Maaginen realismi   
 Naturalismi (taide)   
 Neorealismi   
 Sosialistinen realismi   
 Surrealismi   
 Uusi realismi   
 Yhteiskunnallinen realismi

Realismia 

*Akka ja kissa*   
 *Démasquée*   
 *Femme nue couchée*   
 *Kivenhakkaajat*   
 *Le Sommeil*   
 *Maailman alkuperä*   
 *Poika ja varis*   
 *Pyykkiranta*   
 *Raatajat rahanalaiset*   
 *Tanssiaiskengät*   
 *Toipilas*   
 *Wolgastin satamassa 15. kesäkuuta 1633*   
 *Zaporogit kirjoittavat pilkkakirjettä Turkin sulttaanille*

 

 

 

 

 

 

 

 

 

 

 

 

**Démasquée** (suom. *paljastettu*) on taidemaalari Akseli Gallen-Kallelan maalaama, realistinen öljyvärimaalaus vuodelta 1888. Gallen-Kallela maalasi teoksen Pariisissa ja se esittää alastonta pariisilaismallia istumassa taiteilijan suomalaisella ns. *Keuruun ryijyllä*. *Démasquée* kuuluu nykyään Ateneumin kokoelmiin.

Maalaus on Gallen-Kallelan töistä erityisen vahvasti eroottista tunnelmaa sisältävä työ. Siinä on monia tuon aikaisen boheemielämän piirteitä: täysin alaston nainen katsoo suoraan taiteilijaan mitään peittelemättä, kädessään naamio. Hänellä on kitara vieressään, pääkallo pöydällään ja nurkassa on rintakuva. Suomalainen ryijy tuo väriä tähän miljööseen. Lattialla olevassa lasisessa kukkavaasissa olevat valkoiset liljat puolestaan tuovat huoneeseen puhtauden ja luonnon tuulahduksen.

Maalauksen on tulkittu esittävän hetkeä, jolloin sovinnaisuuden naamiot on heitetty pois ja pelkkä alaston eksistenssi paljastuu. Siihen on nähty sisältyvän myös boheemielämään sisältyvää traagisuutta, ankeutta, pidättelemättömyyttä ja jopa kuoleman mahdollisuus.

Alkuperäinen tilaaja
--------------------

*Démasquéen* tilasi suomalainen keräilijä Herman Antell, joka halusi liittää maalauksen sukupuolisesti uskallettujen kuvien kokoelmiinsa. Hän ei kuitenkaan halunnut teosta itselleen sen nähtyään. On tulkittu, että maalaus oli kenties liian julkea ja liian miehistä kaikkivoipaisuutta uhkaava.

Lähteet
-------

* Gallen-Kallelan museo
* Timo Huusko: Akseli-Gallen-Kallela Demasquee,1888. Teoksessa Ateneum-opas. Toim. Timo Huusko. 2007. s. 43

### Viitteet

1. ↑  Timo Huusko: Akseli-Gallen-Kallela Demasquee, 1888. Teoksessa Ateneum-opas. Toim. Timo Huusko. 2007. s. 43

Aiheesta muualla
----------------

* Teos Suomen Kansallisgallerian sivuilla: Kokoelmat: Démasquée.  (Arkistoitu – Internet Archive)
Täytettyjä afrikkalaisia eläimiä Bourgesin luonnontieteellisessä museossa.
**Eläinten täyttäminen** eli **taksidermia** on taiteenlaji, joka käyttää materiaalina kuollutta eläintä, pyrkii säilyttämään eläimen ulkomuodon ja tekemään eläimestä esineen. Eläimen sisäelimet ja valtaosa luustosta poistetaan. Nahka jätetään, ja sen sisälle laitetaan muita aineita tukemaan ja antamaan muotoa. Täytettyjen eläinten on asennollaan tarkoitus muistuttaa eläviä eläimiä, ja usein eläintentäyttäjän taidon mittana on se, miten elävännäköisiä hän onnistuu eläimistä tekemään. Täytetylle eläimelle tehdään useimmiten alusta tai kiinnike. Silmät poistetaan ja korvataan lasisilmillä.

Historia
--------

Eläimiä on täytetty tuhansia vuosia osana hautajais-, uhraus- ja palvontamenoja. Ranskalainen ornitologi Jean-Baptiste Bécœur kehitti 1700-luvulla niin kutsutun *Bécoeurin reseptin*, arsenikkipohjaisen säilöntäaineen, jolla saatiin estettyä lihaa syövien bakteerien toiminta. Toinen ranskalainen ornitologi, Louis Dufresne, kehitti eläinten täytön tapoja edelleen ja vuonna 1802 hän saattoi avata Ranskan luonnontieteellisessä museossa maailman suurimman harvinaisten lintujen kokoelman.

Lainsäädäntö Suomessa
---------------------

Rauhoitetun eläimen luonnosta ottaminen, hallussapito, täyttäminen ja myyminen vaatii Suomessa ELY-keskuksen luvan.

Katso myös
----------

* Kylmäkuivaus

Lähteet
-------

1. ↑  Tieteen kuvalehti Historia 2/2014, s.22-23
2. ↑  Suomen Ympäristökeskus Luettu 23.11.2010
3. ↑  Eläintentäyttäjä Antti Mäkilä, elaintentaytto.fi

Kirjallisuutta
--------------

* Kangasperko, Heikki: *Eläinten täyttäminen*. Ajatus 2000.
* Hakuli, Teijo: *Lintujen täyttäminen*. 1988.
* Hellemaa, Aarne: *Eläinten täyttäminen askarteluna ja taiteena*. Otava 1950.
* Kairikko, Juha K.: *Riistalaukauksen jälkeen*. Karisto 1981.
* Kivirikko, K. E.: *Eläinten täyttäminen ja säilyttäminen*. Kustannusosakeyhtiö Kirja 1924.
* Voegler, Robert: *Eläinten täyttäjä*. K. E. Holm 1902.
* *Lyhyt eläinten säilyttämisopas: Ensi ohjeet eläinten säilyttämiseksi*. Turun suomalaisen yliopiston eläintieteellinen museo 1924.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **eläinten täyttäminen** Wikimedia Commonsissa

* Eläin täytettäväksi ohjeita
**Pimagediini** eli **aminoguanidiini** (CH6N4) on hydratsiineihin kuuluva guanidiinin johdannainen. Yhdistettä voidaan käyttää orgaanisen kemian synteesien lähtöaineena. Lisäksi sitä tutkitaan diabeteksen liitännäissairauksien hoitoon.

Ominaisuudet
------------

Pimagediini on sellaisenaan pysyvä vain hetken aikaa, mutta sen suolat ovat pysyvämpiä. Yhdiste on voimakkaasti emäksinen ja muodostaa suoloja niin orgaanisten kuin epäorgaanistenkin happojen kanssa. Yhdiste liukenee muun muassa veteen ja etanoliin. Kuumennettaessa pimagediinin vesiliuosta se hajoaa, jolloin muodostuu muun muassa ammoniakkia. Yhdiste reagoi muun muassa useiden karbonyyliyhdisteiden kanssa heterosyklisiksi yhdisteiksi.

Valmistus ja käyttö
-------------------

Pimagediinia valmistetaan hydratsiinin ja syanamidin välisellä reaktiolla.

Pimagediiniä käytetään useiden heterosyklisten yhdisteiden valmistuksen lähtöaineena. Siitä valmistettavia kemikaaleja ovat muun muassa lääkkeenä käytettävä lamotrigiini, maatalouskemikaaleina käytettävät amitroli ja ferimtsoni sekä autojen turvatyynyissä käytettävä aminotetratsoli. Pimagediini reagoi niin kutsuttujen edistyneiden glykaation lopputuotteiden (AGE) kanssa ja estää niitä aiheuttamasta proteiinien ristiinlinkittymistä. Näillä glykaatiotuotteilla on merkitystä useissa sairauksissa muun muassa diabeteksessa. Pimagediinia on tutkittu käytettäväksi muun muassa diabeettisen nefropatian ja diabeettisten silmäsairauksien hoitoon.

Lähteet
-------

1. ↑  Aminoguanidine – Compound Summary *PubChem*. NCBI. Viitattu 7.10.2016.
2. 1 2 3 4  Thomas Güthner, Bernd Mertschenk & Bernd Schulz: *Guanidine and Derivatives, Ullmann's Encyclopedia of Industrial Chemistry*, John Wiley & Sons, New York, 2006. Viitattu 7.10.2016
3. 1 2 3  Eugene F. Rothgery: *Hydrazine and Its Derivatives, Kirk-Othmer Encyclopedia of Chemical Technology*, John Wiley & Sons, New York, 2004. Viitattu 7.10.2016
4. ↑  Susan Budavari (päätoim.): *Merck Index*, s. 77. 12th Edition. Merck & Co. 1996. ISBN 0911910-12-3. (englanniksi)
5. ↑  Pimagedine *DrugBank*. Viitattu 7.10.2016. (englanniksi)
6. ↑  Howard B. Cottam: *Antiaging Agents, Kirk-Othmer Encyclopedia of Chemical Technology*, John Wiley & Sons, New York, 2003. Viitattu 7.10.2016
7. ↑  T P Labuza,V Monnier,J Baynes,J O'Brien: *Maillard Reactions in Chemistry, Food and Health*, s. 320. Elsevier, 1998. ISBN 9781855737921. Kirja Googlen teoshaussa (viitattu 7.10.2016). (englanniksi)
**Paranormal Activity: Merkityt** (*Paranormal Activity: The Marked Ones*) on vuonna 2014 ensi-iltansa saanut yhdysvaltalainen kauhuelokuva, jonka on ohjannut ja käsikirjoittanut Christoper Beau Landon. Elokuva on eräänlainen spin-off *Paranormal Activity* -elokuvasarjalle mutta kuitenkin lasketaan elokuvasarjan joukkoon.

Juoni
-----

18-vuotias Jesse (Andrew Jacobs) on juuri valmistunut lukiosta ja nauttii kesästä. Heidän kerrostalonsa alakerrassa asuu outo nainen, jonka kaikki uskovat olevan noita. Myöhemmin hänet murhataan, minkä Jesse ja hänen kaverinsa Hector (Jorge Diaz) luulevat olevan heidän luokkalaisen Oscarin (Carlos Pratts) tekosia. Myöhemmin Jesse, Oscar ja hänen kaverinsa Marisol (Gabrielle Walsh) pelaavat rituaalia koska heidän talossaan usein tapahtuu kummia. Eräänä yönä, he kommunikoivat tuntemattoman olennon kanssa. Myöhemmin Jesse huomaa että häntä on puraistu ja hän on saanut yliluonnollisia voimia, joita hän käyttää hyväksi. Pian voima alkaa hitaasti riivaamaan hänen kehoaan ja pian hänen kaverinsa ovat vaarassa.

Näyttelijät
-----------

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
|  Molly Ephraim  | … |  Ali Ray
  |
|  Richard Cabral  | … |  Arturo Lopez
  |
|  Andrew Jacobs  | … |  Jesse Arista
  |
|  Jorge Diaz  | … |  Hector Estrella
  |
|  Gabrielle Walsh  | … |  Marisol Vargas
  |
|  Renee Victor  | … |  Jessen isoäiti
  |
|  Gloria Sandoval  | … |  Anna
  |

Jatko-osa
---------

Vuonna 2015 julkaistiin kuudes jatko-osa: *Paranormal Activity: The Ghost Dimension*.
**Urmas Klaas** (s. 17. maaliskuuta 1971 Räpina) on virolainen poliitikko, joka on ollut Tarton kaupunginjohtajana 9. huhtikuuta 2014 lähtien. Ummi edustaa Reformipuoluetta.

Klaas on valmistunut Tarton yliopistosta vuonna 1998 pääaineenaan historia. Hän työskenteli yliopiston lehtorina 1994–2003 ja toimi samaan aikaan eri tehtävissä *Postimees*-sanomalehdessä muun muassa toimittajana ja päätoimittajana. Tämän jälkeen Klaas toimi Põlvan maakunnan maaherrana vuosina 2004–2007. Maaherran tehtävien jälkeen hän istui Riigikogussa Reformipuolueen edustajana vuosina 2007–2014. Hänen edeltäjänsä Tarton kaupunginjohtajana oli Urmas Kruuse, joka siirtyi Tarton kaupunginjohtajan tehtävistä terveys- ja työministeriksi Taavi Rõivasin hallitukseen.

Lähteet
-------

1. 1 2  Biograafia: Urmas Klaas *esbl.ee*. Eesti Spordi Biograafiline Leksikon. Viitattu 15.11.2018. (viroksi)
2. ↑  Linnavalitsus *tartu.ee*. Tarton kaupunki. Viitattu 15.11.2018. (viroksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Urmas Klaas** Wikimedia Commonsissa

* Kärt Anvelt. Sotsiaalministri kohale pürib ainsa valikuna Urmas Klaas EPL, 19.2.2009
* Jaanus Kulli: Korra mees (Arkistoitu – Internet Archive) Eesti Ekspress 30.3.2000

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa | 
* VIAF

 |

 |
**Paavoharju** oli kokeellista ja sävykästä ambient-, virsi-, iskelmä- ja lo-fi-musiikkia tehnyt suomalainen yhtye, jonka kotikaupunki oli Savonlinna. Kokoonpanossa vaikuttivat Lauri Ainala, Olli Ainala, Jenni Yaber (ent. Koivistoinen), Mimosa Virtanen, Johannes Pitkänen, Toni Kähkönen, Joose Keskitalo, Emmi Uimonen, Henri Pulkkinen [aka Paperi T], Anniina Saksa ja mystinen tuottaja Rautavaara.

Paavoharjun ensimmäinen, elokuussa 2005 ilmestynyt pitkäsoitto *Yhä hämärää* keräsi hyviä arvioita niin Suomessa kuin ulkomailla.*lähde?* Paavoharjulla on myös varhaisempaa, julkaisematonta tuotantoa, kuten EP *Maxi ranskikset*. Vaikka suosio oli pääasiassa rajoittunut pieniin piireihin, yhtye sai ihailijoita myös laajalti tunnetuista artisteista, kuten The Ark -yhtyeen keulakuvasta Ola Salosta, kirjailija ja toimittaja Neil Straussista sekä lukuisten alteregojen takaa toimivasta J. G. Thirlwellistä.

Vuoden 2010 lopulla Fonal Records ja Helmi levyt julkaisivat Lauri Ainalan tuottaman Savonlinna-aiheisen DVD:n *Unien Savonlinna*. 52 minuutin mittaisen kokeellisen dokumenttielokuvan lisäksi DVD sisältää musiikkivideoita ja livepätkiä vierailevilta ohjaajilta.

Paavoharju esiintyi Roskilde Festivalilla 4. heinäkuuta 2009.

Yhtye esiintyi tämänkin jälkeen satunnaisesti, kuten Flow-festivaalilla 11. elokuuta 2018.

Anniina Saksan laulua kuultiin jo vuonna 2013 ilmestyneellä *Joko sinä tulet tänne alas tai minä nousen sinne* -albumilla, mutta suuremmassa määrin hän pääsi ääneen vuonna 2018 livekeikkojen laulajana. Anniina on merkittävässä roolissa syyskuussa 2023 julkaistulla *Yön mustia kukkia* -albumilla, niin laulajana, säveltäjänä kuin sanoittajanakin.

Paavoharju ilmoitti lopettavansa toimintansa 1. lokakuuta 2023.

Julkaisut
---------

Studioalbumit
* *Yhä hämärää*  (2005)
* *Laulu laakson kukista*  (2008)
* *Joko sinä tulet tänne alas tai minä nousen sinne*  (2013)
* Joose Keskitalo & Paavoharju: *Happiness* (2022)
* *Yön mustia kukkia* (2023)

Kokoelma-albumit
* *Syvyys – The Complete Fonal Years Part 1*  (2019)
* *Uskallan – The Fonal Years Vol. 2*  (2019)

**EP:t**

* *Tuote-akatemia / Unien Savonlinna EP*  (2006)
* *Laulu laakson kukasta*  (2008, digitaalinen)

Singlet
* Joose Keskitalo & Paavoharju: "Minä ja kapteeni" / "Onni" (2005)
* "Uskallan" (2006)

Livealbumit
* Kastoin sulkaa kuulla (2021)

Lähteet
-------

1. ↑  Video (vanhentunut linkki)
2. ↑  Eräs Suomen aliarvostetuimmista yhtyeistä julkaisi uuden videon – tulevasta levystä tulossa mestariteos? *Rumba.fi*.  14.8.2023. Viitattu 15.8.2023.
3. ↑  Paavoharju - Kastoin sulkaa kuulla *Helmi-levyt*. Viitattu 15.8.2023.
4. ↑  Facebook *www.facebook.com*. Viitattu 1.10.2023.

Aiheesta muualla
----------------

* Paavoharju Myspacessa (englanniksi)
* Pitchfork Median Yhä hämärää -arvostelu
* Pitchfork Median Laulu laakson kukista -arvostelu
**Nokian Pyry** on nokialainen vuonna 1905 perustettu urheiluseura. Seura toimii jääkiekon, jalkapallon, moottoriurheilun, painin, uinnin, voimistelun ja yleisurheilun parissa. Pyry on Nokian suurin ihmisten liikuttaja noin 1500 jäsenellään.

Jääkiekon edustus pelaa Suomi-sarjaa, jossa se on saavuttanut yhden mestaruuden ja kolme himmeämpää mitalia. Seuran jääkiekkoedustusjoukkue- sekä U20-joukkuetoiminta ovat siirtyneet emoseurasta Pyry Hockey Oy:n alaisuuteen. Nokialaiset on nähty Mestis-karsinnoissa kahdesti, keväällä 2013 sekä 2023. Pitkän yrittämisen jälkeen Pyry onnistui voittamaan Suomi-sarjan mestaruuden kaudella 2022-2023 päävalmentaja Sakari Salmelan toisella kaudella. Finaaleissa kaatui JHT Kalajoki ja ratkaisevaa ottelua Nokian Kattokeskus Areenalla oli seuraamassa ennätysyleisö, 940 katsojaa.

Seuran jalkapallon edustusjoukkue pelaa kaudella 2024 Vitosessa Sami Puustisen toimiessa joukkueen päävalmentajana. Jalkapallotoiminta Pyryssä alkoi vasta 1955. Parhaimmillaan edustusjoukkue on pelannut Ykkösessä kausina 1998–2000. Vuonna 1998 nokialaisjoukkue eteni Suomen Cupin välieriin, mutta hävisi cupin voittaneelle HJK:lle luvuin 1–0.

Nokian Pyryn tunnetuimpina yksittäisinä urheilijoina voidaan pitää keihäänheittäjiä Esko Mikkola ja Seppo Hovinen, korkeushyppääjä Albert Koskista ja jääkiekkomaalivahti Noora Rätyä. Tapio Rautavaaran äiti kuului Pyryn perustajajäseniin.

Lajit
-----

* Pyryn jääkiekko
* Jalkapallo
* Lentopallo
* Moottoriurheilu
* Uinti
* Paini
* Voimistelu
* Yleisurheilu
* Pesäpallo

### Aiempia lajeja

* Shakki
* Hiihto
* Nyrkkeily

Pyryllä on myös lasten liikuntatoimintaa, kuntourheilua ja seura järjestää erilaisia liikuntatapahtumia.

Saavutuksia
-----------

* Pyryn Jääkiekko: Suomi-Sarjan mestaruus kaudella 2022-2023, lisäksi yksi hopea ja kaksi pronssia.
* Pyryn Jalkapallo: Suomen Cupin välierissä 1998
* Pyryn yleisurheilu: Olympiaedustajina keihäänheittäjät Seppo Hovinen, Esko Mikkola ja korkeushyppääjä Albert Koskinen
* Pyryn Paini: Useita Suomen mestaruusmitaleja

Aiheesta muualla
----------------

* Nokian Pyryn sivusto (Arkistoitu – Internet Archive)

|  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * n
* k
* m
Suomi-sarja |
| --- |
|  |
| Joukkueet (2023–24) | 
* Haukat
* Hunters
* JHT
* LeKi
* Muik Hockey
* Pyry
* RaaheK
* Riemu
* SaPKo
* S-Kiekko
* Titaanit
* Virkiä

 |

 |
Kai Aareleid vuonna 2021.
**Kai Aareleid** (s. 1972 Tartto) on virolainen runoilija, prosaisti ja kielenkääntäjä.

Aareleid valmistui Helsingin Teatterikorkeakoulusta maisterin oppiarvolla dramaturgiassa vuonna 1997. Hän opiskeli lisäksi Virossa kielenkääntäjäksi ja kustannustoimittajaksi Tallinnan yliopistosta. Aareleid debytoi vuonna 2011 romaanilla *Vene veri*. Hän voitti novellillaan *Tango* Friedebert Tuglas -novellipalkinnon vuonna 2013. Vuodesta 2015 lähtien hän on julkaissut myös runokokoelmia (*Naised teel*, *Vihm ja vein*). Vuonna 2018 ilmestyi ensimmäisenä novellikokoelmana *Salaelud*, jonka sisältö on vuosilta 2010–2018.

Vuonna 2016 Aareleid valittiin Vuoden virolaiseksi kirjailijaksi. Samalta vuodelta on toinen romaani *Linnade põletamine*, joka suomennettiin nimellä *Korttitalo* vuonna 2018. Kirjailijan molemmissa romaaneissa henkilökohtaiset asiat nivoutuvat yhteiskunnallisiin. Aareleid on myös kirjoittanut artikkeleita, kirjallisuusarvosteluja ja Suomessa esitetyn näytelmän. Hän on kääntänyt viron kielelle teoksia espanjan, portugalin, ranskan, suomen ja englannin kielistä sellaisilta kirjailijoilta kuin Bruce Chatwinilta, Arturo Pérez-Reverteltä, Carlos Ruiz Zafónilta, Javier Maríasilta, Paulo Coelholta ja Roberto Bolañolta.

*Tyyni valtameri* on saanut A. H. Tammsaaren kirjallisuuspalkinnon 2022 ja Baltian yleiskokouksen kirjallisuuspalkinnon 2022.

Suomennettu tuotanto
--------------------

* *Mennessä sammuta valot = Minnes kustuta valgus*, suom. Outi Rossi. Helsinki: Teatterikorkeakoulu, 1992
* *Korttitalo* (*Linnade põletamine*), romaani, suom. Outi Hytönen. Helsinki : Kustantamo S&S, [2018 ISBN 978-951-52-4600-4
* *Lue minua*, runokokoelma, ilm. suomeksi; viron käännös: Kai Aareleid. Ntamo 2018. ISBN 978-952-215-763-8
* *Tyyni valtameri*, romaani. Suomentanut. Helsinki : S & S, 2023 ISBN 978-951-52-5872-4

Runoja
* Lyhytproosaa ja runoja, teoksessa *Nippernaati: virolaisen kirjallisuuden antologia. 1*. Helsinki] : Viro-instituutti, 2015
* Viattomuus, novelli, teoksessa *Nippernaati: virolaisen kirjallisuuden antologia. 2*. Helsinki] : Viro-instituutti, 2016 (voitti lavaproosakilpailun Tallinnan Head Read -kirjallisuustapahtumassa<ref name= Parnasso.3.2017>*Parnasso* 3/2017 s. 60<ref>)
* Antologiassa: *Sinisild : eesti- ja soomekeelne luuleantoloogia = Sinisilta : viron- ja suomenkielinen runoantologia*. Talsinki : IlmaPress, 2021 ISVN 978-9949-740-03-1
	+ Ruttopuisto
	+ Kesäranta
	+ Juuret
	+ Pala elämää
* Lue minua, julkaisussa: *Parnasso* 3/2017 s. 56–60

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Kai Aareleid Estonian Literature Centre
2. ↑
3. 1 2  Näin Viro kirjoittaa nyt Kirjastolehti
4. ↑  Tyyni valtameri Finna.fi, viitattu 16.3.2024

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Kai Aareleid** Wikimedia Commonsissa

* Kai Aareleid Kirjasampo

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Yhdysvallat
* Latvia
* Alankomaat

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
Åkerman & Lundin rakentamat urut vuodelta 1871 Uppsalan tuomiokirkossa.
**Åkerman & Lund Orgelbyggeri Ab** on Ruotsin Knivstassa toimiva urkurakentamo. Yhtiön perusti ruotsalainen Per Larsson Åkerman (1826–1876). Hän opiskeli urkurakentajien oppilaana, ensin vuodesta 1844 Västra Vingåkerissa ja sen jälkeen Tukholmassa ja suoritti siellä Teknillisessä oppilaitoksessa tutkinnon vuonna 1850. Hän sai erioikeuden rakentaa urkuja vuonna 1852. Hän täydensi stipendin turvin opintojaan ulkomailla, muun muassa Brysselissä. Vuosina 1857–1860 hän työskenteli Strängnäsissä Erik Adolf Setterquistin kanssa. 1860 hän muutti Tukholmaan ja perusti oman urkurakentamon ja vuonna 1866 urkujen rakentaminen jatkui työtoveri Carl Johan Lundin kanssa yhteisessä yhtiössä.

Åkerman kuoli vuonna 1876 ja Lund johti yhtiötä vuoteen 1905 asti, toimitilat oli muutettu Sundbybergiin. Lundin kuoltua yhtiötä jatkoi John Johansson, toiminimenä oli Åkerman & Lunds nya orgelfabriks Ab. Vuonna 1974 yhtiön hankkivat omistukseensa Lars Norgren ja Knut Kaliff, yhtiön nimeksi muuttui nykyinen Åkerman & Lund Orgelbyggeri. Kaliff jätti yhtiön 1980-luvun puolivälissä. Nykyään yhtiön johtaja on Hans-Petter Schröder. Yhtiössä on kymmenkunta työntekijää.

Åkerman & Lundin urkuja Suomessa
--------------------------------

Per Larsson Åkerman rakensi ensimmäiset urut Suomeen vuonna 1869, ne tulivat Helsingin Vanhaan kirkkoon, niissä on 32 äänikertaa ja ovat käytössä edelleen.

Sen jälkeen yhtiö on rakentanut Suomeen muutamat muutkin urut, esimerkiksi:

* Tyrvään kirkko 1986, 30-äänikertaiset
* Kallion kirkko 1995, lehteriurut
* Ähtävän kirkko 1997, vuonna 1970 Kangasalan urkutehtaan rakentamien urkujen laajennus 18-äänikertaisiksi.
* Kokkolan kirkko 2002, 50-äänikertaiset

Åkerman & Lund rakensi yhteistyössä saksalaisen Paschen Kiel Orgelbaun kanssa ranskalais-romanttiset 58-äänikertaiset urut Keski-Porin kirkkoon vuosina 2006–2007.

Lähteet
-------

1. 1 2  Lars Norgren: Åkerman & Lund Orgelbyggeri AB Föreningen Svenskt Orgelbyggeri.  Arkistoitu 12.1.2011. Viitattu 28.7.2014. (ruotsiksi)
2. ↑  Om oss Åkerman & Lund Orgelbyggeri Ab.  Arkistoitu 28.7.2014. Viitattu 28.7.2014. (ruotsiksi)
3. ↑  Pelto, Pentti: Historiallisten urkujen suojeluohjeet (PDF) (s. 5)  7.4.1997. Kirkon jumalanpalvelus- ja musiikkitoiminnan keskus, Kirkon urkutoimikunta 1997.  Arkistoitu 9.8.2014. Viitattu 28.7.2014.
4. ↑  Vanha kirkko Helsingin seurakuntayhtymä.  Arkistoitu 13.8.2017. Viitattu 28.7.2014.
5. ↑  Sastamalan alueviesti (Arkistoitu – Internet Archive) Viitattu 28.7.2014
6. ↑  Kallion Kirkko Helsingin seurakuntayhtymä.  Arkistoitu 9.8.2014. Viitattu 28.7.2014.
7. ↑  Kyrkan Pedersörenejdens kyrkliga samfällighet.  Arkistoitu 28.5.2016. Viitattu 20.4.2014. (ruotsiksi)
8. ↑  Kokkolan kirkon historiaa Kokkolan seurakuntayhtymä.  Arkistoitu 25.12.2013. Viitattu 28.7.2014.
9. ↑  Keski-Porin kirkon uudet urut soivat festivaaliviikolla *Ts.fi*.  21.11.2007. TS-Yhtymä.  Arkistoitu 7.3.2016. Viitattu 28.7.2014.

Aiheesta muualla
----------------

* Åkerman & Lundin www-sivut (Arkistoitu – Internet Archive) (ruotsiksi)
Koulurakennus kesäkuussa 2016, päiväkotisiipi vasemmalla.
**Vesalan koulu** on Vesalan kaupunginosassa Ylikiimingissä Oulussa sijaitseva vajaan kahdensadan oppilaan (lukuvuosi 2014-2015) peruskoulun 0.—6. luokka-asteiden oppilaitos, joka sijaitsee vuonna 2010 valmistuneessa Vesalan monitoimitalossa (osoite Valpastie 16, 91300 Ylikiiminki). 

Koulun henkilökunnan lukumäärä on 14. Talossa on myös päiväkoti, kaiken kaikkiaan siellä on lähes 240 lasta ja yli 20 työntekijää, samoin kuin kolmannen sektorin toimintaa mukaan lukien nuorisotoimi, seurakunta, 4H-kerho, Oulu-opisto ja paikallinen kyläyhdistys. Koulun rehtori on Olavi Ala-Aho ja vararehtori Perttu Hämäläinen. Heidän lisäkseen koulussa työskentelee seitsemän luokanopettajaa, esikoulunopettaja ja kuusi muuta henkilökunnan jäsentä.

Koulu perustettiin jo 1920-luvulla ja oli siitä erikoinen, että se toimi aluksi vuorotellen Karahkan koulun kanssa. Vuoden 1931 opetussuunnitelman mukaan koulua pidettiin syyslukukaudella Karahkassa ja kevätlukukaudella Vesalassa.

Lähteet
-------

1. ↑  Oulun kaupunki: Vesalan koulun esittely (Arkistoitu – Internet Archive)

Aiheesta muualla
----------------

* Vesalan monitoimitalon rakennusurakka (Arkistoitu – Internet Archive) (Viitattu 12.6.2016)
**Sienan tasavalta** (ital. *Repubblica di Siena*, lat. *Respublica Senensis*) oli historiallinen valtio, joka koostui Sienan kaupungista ja sen ympäröimästä alueesta Toscanassa, Keski-Italiassa. Valtio oli olemassa yli neljänsadan vuoden ajan, vuodesta 1125 vuoteen 1555. Vuosien 1551–1559 Italialaissodassa tasavallan kukisti Sienan kilpailija Firenzen herttuakunta liittoumassa Espanjan kanssa. 18 kuukauden vastarinnan jälkeen Sienan tasavalta antautui Espanjalle 21. huhtikuuta 1555, päättäen tasavallan aikakauden.

Galleria
--------

* Sienan tasavallan kolikoita 1100-luvulta.Sienan tasavallan kolikoita 1100-luvulta.
* Pienoiskuva Montapertin taistelusta, joka käytiin Sienassa 1200-luvulla. Kuva on peräisin 1300-luvun historiankirjasta Nuova Cronica, joka kertoo Firenzen historiasta.Pienoiskuva Montapertin taistelusta, joka käytiin Sienassa 1200-luvulla. Kuva on peräisin 1300-luvun historiankirjasta *Nuova Cronica*, joka kertoo Firenzen historiasta.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Sienan tasavalta** Wikimedia Commonsissa

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Republic of Siena