recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Lewitzinponi** on Itä-Saksassa kehitetty harvinainen ponirotu.

Ominaisuudet
------------

Lewitzerien säkäkorkeus on 138-148 cm. Ne ovat usein lehmänkirjavia, mutta myös yksiväriset rekisteröidään. Niillä on suurehko pää sekä suora tai aavistuksen kyömy profiili. Kaula on hyvin muotoutunut, ja säkä on selkeä. Selkä ja takaosa ovat leveitä, ja jalat ovat vahvat ja kaviot kovat. Lewitzerillä kuuluisi olla tahdikkaat ja joustavat liikkeet.

Luonteeltaan lewitzerit ovat tyypillisen ponimaisia.*selvennä* Ne ovat itsepäisiä ja vaatimattomia.

Historia
--------

Lewitzerit kehitettiin entisessä Itä-Saksassa 1950-luvulla. Niille perustettiin kantakirja vuonna 1971, kun huomattiin että maatöissä käytetyistä poneista voisi kehittää oman rotunsa. Lewitzer-ponien määrä oli tuolloin vähäinen. Niiden polveutumisesta ei ole tarkkaa tietoa: ne voivat olla pelkkien alkuperäisponien tai niiden ja muiden hevosten risteytyksiä. Tyypiltään ne olivat melko alkukantaisia, joten jalostuksessa niihin käytettiin trakehneria ja täysiverisiä. Vuonna 1976 alettiin kiinnittää huomiota väritykseen. Silloin ponien ihanneväritys oli lehmänkirjava. Nykyisin rodun eläimet jaetaan värityksen mukaan: A tobianokirjavat ja B kaikki muut paitsi tiikerinkirjavat ja overot eli tobianokuviosta poikkeavat lehmänkirjavat*selvennä*. 1990-luvulla valtion omistama*selvennä* jäi yksityisen omistajan käsiin, ja lewitzerit lähes katosivat puoliveristen tieltä. Niitä oli jäljellä vain 12, kun muutamat rodusta kiinnostuneet perustivat yhdistyksen jatkamaan sen kasvatusta. Nykyään rekisterissä on parisataa yksilöä, ja suosio on nousussa. Rotu tarvitsee kuitenkin suojelua ja jatkojalostusta.

Jalostus
--------

Koska lewitzerejä on niin vähän, rekisteriin hyväksytään myös yksilöitä, joiden toinen vanhempi on lewitzer ja toinen saksalainen ratsuponi, connemara, newforestinponi, B-sektion welshponi, arabialainen, angloarabi, englannintäysiverinen tai tobianokirjava, alle 155 cm korkea hevonen.

Käyttö
------

Lewitzerit ovat voimakkaita ja kestäviä, joten niitä käytetään ratsuina sekä valjakko- ja työponeina. Ne ovat värityksensä vuoksi suosittuja erityisesti lastenratsuina. Rodusta on jalostettu kolme eri tyyppiä: lastenponi, kilpaponi ja vaunuponi.
**Pleudihen-sur-Rance** (bretoniksi *Pleudehen*) on kunta läntisessä Ranskassa Côtes-d'Armorin departementissa Bretagnen alueella. Se sijaitsee Rancejoen varrella, noin 11 kilometriä Dinanin kaupungista koilliseen.

Kunnan keskusta on rakennettu 41 metriä korkean kukkulan laelle. Keskustassa olevan kirkon *Notre-Dame de Pleudihen-sur-Rance*n torni on 56 metriä korkea, joten se näkyy kauas.

Rancejoen laaksossa kasvatetaan runsaasi omenoita, ja se onkin huomattava siiderin tuotantoalue. Pleudihenin omenanviljelijät kuuluvat *Les Celliers Associés* -siideriosuuskuntaan. Osuuskunnan tuottamalla siiderillä on tuotemerkki *Val de Rance*. Pleudihenissä on siiderinvalmistuksesta kertova museo *Musée du Cidre*.

  

* Val de Rance –siideriäVal de Rance –siideriä
* Notre-Damen kirkko Rancejoelta nähtynäNotre-Damen kirkko Rancejoelta nähtynä

Lähteet
-------

1. ↑  Insee
2. 1 2  Bienvenue à Pleudihen sur Rance Mairie de Pleudihen-sur-Rance. Viitattu 18.1.2021. (ranskaksi)
3. ↑  Musée du Cidre Musée du Cidre. Viitattu 18.1.2021. (ranskaksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Pleudihen-sur-Rance** Wikimedia Commonsissa
**GFM** on Helsingissä syyskuussa 2013 perustettu pop-yhtye, joka sai alkunsa GodFM-nimisestä yhtyeestä 2005. GFM:n ensimmäinen single "Onnellinen" julkaistiin 30. joulukuuta 2013. Single pysyi iTunesin TOP5:ssä viikon verran julkaisustaan ja oli vuoden 2014 ensimmäisen Latauslistan sijalla 22. Yhtye julkaisi ensimmäisen albuminsa "X" vuonna 2014. Tämän jälkeen GFM on julkaissut useita singlejä, kuten "Huoleton Sydän" vuonna 2016 ja "Kaikki maailman valot (feat. Juhani Tikkanen)" vuonna 2018.

Historia
--------

### Yhtyeen perustaminen ja X (2013–2015)

Yhtye perustettiin syyskuussa 2013, kun jo noin kymmenen vuotta musiikkia yhdessä tehneet bändin jäsenet alkoivat työstää uutta materiaalia, josta myöhemmin samana syksynä syntyi yhtyeen ensimmäinen single "Onnellinen". Yhtye keikkaili ensimmäisen kerran Maata näkyvissä -festareilla marraskuussa 2013 ja herätti heti yleisön huomion energisellä showllaan ja EDM-vaikutteisella tuoreella materiaalillaan. Samana syksynä ja seuraavana keväänä bändi keikkaili joitakin keikkoja ja valmisteli materiaalia yhtyeen ensimmäistä albumia varten. Toukokuussa 2014 yhtye meni studioon ja alkoi äänittää albumia, joka sai myöhemmin nimekseen "X". Tuottajaksi valittiin Pete Matara. Albumi julkaistiin elokuun lopussa ja sen toinen single "Sun Unelmaa" julkaistiin kesäkuun lopussa 2014. Marraskuussa 2015 yhtye esiintyi Maata Näkyvissä -festareilla "viimeistä kertaa 261 päivään", jääden keikkatauolle valmistelemaan uutta materiaalia.

### Paluu keikkalavoille ja Huoleton Sydän (2016–2019)

Yhtye palasi keikkatauolta elokuussa 2016 ja julkaisi digitaalisesti uuden "Huoleton Sydän"-singlen, joka nousi heti julkaisupäivänään iTunesin kärkisijoille. Samana syksynä yhtye palasi keikkalavoille mm. Maata Näkyvissä -festareilla, jossa se esiintyi noin 10 000 kuulijalle. 
Loppuvuodesta 2017 yhtye julkaisi uuden singlen musiikkivideon kanssa nimellä (No) Church In The Wild. Kappale sai hyvän vastaanoton ja keräsi kiitosta kantaaottavuudestaan. 

Vuosina 2016–2018 yhtye on keikkaillut aktiivisesti erilaisissa tapahtumissa esiintyen tuhansille kuulijoille ympäri Suomen.

Syksyllä 2018 GFM julkaisi yllätyksellisesti kaksi uutta singleä: "Enemmän ku $$$" sekä yhteistyössä Juhani Tikkasen kanssa sävelletyn "Kaikki maailman valot", joka keräsi heti ensimmäisinä viikkoinaan Spotifyssä noin 20 000 kuuntelukertaa.

Syksyllä 2019 GFM ilmoitti jäävänsä uudelleen määrittelemättömän pituiselle tauolle. Motiivina yhtye näki, että sen pitäisi "syntyä joillain tavoin uudestaan". Yhtye aloitti taukonsa 16.11.2019 MNF-festareilla esiintymisen jälkeen.

Julkaisut
---------

### Albumit

* *X*  (2014, Soundbite Records)

### Singlet

* Onnellinen (2013)
* Sun unelmaa (2014)
* Huoleton Sydän (2016)
* (No) Church In The Wild (2017)
* Enemmän ku $$$ (2018)
* Kaikki maailman valot (2018)

Lähteet
-------

1. ↑  Vuoden ensimmäisen Latauslistan kärki on täynnä hittejä
**Bill Williams** (synt. **William H. Katt**, 21. toukokuuta 1915 New York, New York – 21. syyskuuta 1992 Burbank, Kalifornia) oli yhdysvaltalainen näyttelijä. Hän näytteli teatterissa ja vaudevillessä ja aloitti elokuvanäyttelemisen vuonna 1943. Toisen maailmansodan jälkeen Williams solmi elokuvasopimuksen RKO Picturesin kanssa. Williamsin elokuviin kuuluvat muun muassa *Ruumiinsieppaajat* (1943), *Miehen voitto* (1949) ja *Valkonaaman poika* (1952). Vuosina 1952–1955 Williams näytteli pääroolin televisiosarjassa *The Adventures of Kit Carson*.

Williams avioitui vuonna 1946 näyttelijäkollegansa Barbara Halen kanssa. Heidän poikansa on näyttelijä William Katt. Williams on saanut tähden Hollywood Walk of Famelle.

Lähteet
-------

1. 1 2  Erickson, Hal: Bill Williams Rovi. Viitattu 6.8.2011. (englanniksi)[vanhentunut linkki]
2. 1 2  Folkart , Burt A.: Bill Williams  24.9.1992. Los Angeles Times. Viitattu 6.8.2011. (englanniksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Elonet

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC

 |

 |
**Cicada 3301** (suom. *laulukaskas*) on salaperäinen järjestö, joka on kuudesti julkaissut monimutkaisia koodiarvoituksia ja lisättyyn todellisuuteen perustuvia pelejä.

Ensimmäinen arvoitus julkaistiin 4. tammikuuta 2012 4chan-keskustelufoorumilla. Kuvatiedostoon oli kätketty linkki, joka johti yhä monimutkaisempiin tehtäviin. Toinen kierros alkoi vuotta myöhemmin 4. tammikuuta 2013 ja kolmas kierros Twitterin kautta 4. tammikuuta 2014. Kolmannen vuoden tehtävää ei tiettävästi koskaan ratkaistu ja seuraavana vuonna uutta tehtävää ei enää julkaistu. Vuonna 2016 järjestön Twitter-tilillä kuitenkin jaettiin kehotus jatkaa viime tehtävän ratkaisua.

Arvoitusten avulla oli tarkoitus rekrytoida "älykkäitä yksilöitä". Arvoitusten ympärillä käytettiin paljon viitteitä esoteerisiin teemoihin, mutta itse tehtävät perustuvat tietoturvaan ja kryptografiaan.

Joukko harrastelijoita, analyytikkoja, kryptografeja ja IT-osaajia on osallistunut tehtävien ratkaisemiseen, mikä on vaatinut mm. alkulukujen faktorointia ja myös fyysisten vihjeiden etsimistä useissa maissa.

Tehtävien monimutkaisuuden ja laajuuden vuoksi peliä on epäilty mm. tiedustelupalveluiden rekrytointikampanjoiksi. Ainakin NSA:n, CIA:n ja MI-6:n tiedetään käyttäneen saman tyyppisiä ongelmia etsiessään uusia työntekijöitä verkossa, mutta järjestö itse on kuitenkin kieltänyt yhteytensä valtiollisiin toimijoihin.

Katso myös
----------

* 11B-X-1371

Lähteet
-------

1. 1 2  The Man Who Solved The Mysterious Cicada 3301 Puzzle, Fast Company
2. 1 2  Rolling Stone (Arkistoitu – Internet Archive)

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli:  en:Cicada 3301
Västanfjärdin vanha kirkko.
**Kemiönsaaren Musiikkijuhlat** (ruots. *Kimitoöns Musikfestspel*) on vuosittain heinäkuun puolivälissä järjestettävä kamarimusiikkifestivaali. Kauniissa Lounais-Suomen saaristossa sijaitsevan Kemiönsaaren seitsenpäiväisellä festivaalilla esiintyy sekä kotimaisia että ulkomaisia huippumuusikoita.

Festivaalin perustivat vuonna 1999 suomalainen pianisti Martti Rautio ja viulisti Katinka Korkeala. Katinka toimi taiteellisena johtajana jakaen pestin kaksoissisarensa viulisti Sonja Korkealan kanssa vuosina 2008–2019. Vuodesta 2020 lähtien taiteellisena johtajana on toiminut Sonja Korkeala. Toiminnanjohtajana on vuodesta 2009 lähtien toiminut Jukka Mäkelä.

Kemiönsaaren Musiikkijuhlat tilaa vuosittain tilausteoksen suomalaiselta säveltäjältä. Teoksia on tilattu ja kantaesitetty mm. seuraavilta säveltäjiltä: Aulis Sallinen, Kalevi Aho, Jouni Kaipainen ja Einojuhani Rautavaara.

Konsertit järjestetään paikallisissa kirkoissa, kartanoissa ja ruokapaikoissa. Konsertteja isännöivät mm. Sandön ja Söderlångvikin kartano. Söderlångvik on aikoinaan kuulunut suomalaiselle mesenaatille, Amos Andersonille. Saaristolaisruokaa musiikin ohella tarjoavat Westers ja Labbnäsin lomakoti. Konserttipaikkoina toimivat myös keskiaikaiset Kemiön kirkko ja Sauvon kirkko, pienemmät Dragsfjärdin kirkko, Västanfjärdin uusi kirkko ja Västanfjärdin vanha kirkko sekä Karunan kirkko.

Kemiönsaaren Musiikkijuhlat kuulu Finland Festivals -ketjuun.

Lähteet
-------

1. ↑  Kauniaisten Musiikkijuhlat: Ohjelma - Kauniaisten Musiikkijuhlat 2014 *grankullamusikfest.fi*.
2. ↑  Talvikki Salin: Kemiönsaaren Musiikkijuhlilla ensi kertaa sinfoniaorkesteri | SSS.fi *sss.fi*. Viitattu 29.7.2021.
3. ↑  Kemiönsaaren Musiikkijuhlat *kimitomusicfestival.fi*.
4. ↑  Kuhmo-ilmiö Hiittisissä - Kulttuuri - Helsingin Sanomat, hs.fi
5. ↑  Schubert soi Ahon jousikvintetossa - Kulttuuri - Helsingin Sanomat, hs.fi
6. ↑  Kantaesitykset - Kimitomusikfestival (Arkistoitu – Internet Archive), kimitomusicfestival.fi
7. ↑  Konserttipaikat - Kimitomusicfestival, kimitomusicfestival.fi
8. ↑  Kimito Island Music Festival | Finland Festivals, festivals.fi
**Kemmola** on kaupunginosa Valkeakosken kaupungissa Sääksmäellä. Kemmola sijaitsee Huittulanharjun alkupäässä, Voipaalan kartanon ja Rapolan linnavuoren läheisyydessä Sääksmäentien varrella. Kemmola on pääosin rakennettu 1990-luvulla ja siellä sijaitsee Valkeakosken toinen vanhainkoti. 

Kemmola on osa valtakunnallisesti merkittäväksi rakennetuksi ympäristöksi ja valtakunnallisesti merkittäväksi maisema-alueeksi arvioitua sääksmäkeläistä maalaismaisemaa. Historiallisesti Kemmola on osa Voipaalan kylää, johon Sääksmäen kunnan 1900-luvulla omistukseensa hankkiman, sittemmin vanhainkodiksi muutetun Kemmolan ratsutilan ohella on kuulunut Voipaalan kartano ja siihen ennen 1900-lukua liitetyt Rääriän ja Sassin kantatalot.

Lähteet
-------

1. ↑  21 kaupunginosa Valkeakosken kaupunki.  Arkistoitu 26.6.2009. Viitattu 30.11.2009.

Valkeakosken kaupunginosat

* 1. kaupunginosa
* 2. kaupunginosa
* 3. kaupunginosa
* 4. kaupunginosa
* Antinniemi
* Roukko
* 7. kaupunginosa
* Lintula
* Kirjasniemi
* Ulvajanniemi
* 11. kaupunginosa
* 12. kaupunginosa
* Raija-Koivuniemi
* Sointula
* Eerola
* Pispantalli
* Holmi-Varsanhäntä
* Kärjenniemi
* Irjala
* Kemmola
* Juusonranta
*Tämä artikkeli kertoo Argentiinan laivaston Almirante Brown - luokan raskaasta risteilijästä. Muita saman nimisiä aluksia on täsmennyssivulla.*

**ARA Veinticinco de Mayo** (runkonumero C-2) oli Argentiinan laivaston vuonna 1931 valmistunut Almirante Brown -luokan raskas risteilijä toisessa maailmansodassa ja kylmässä sodassa, kunnes se romutettiin 1960.

Valmistus
---------

*Pääartikkeli: Almirante Brown -luokka (risteilijä)*
Alus tilattiin Italiasta Odero Terni Orlandolta, missä köli laskettiin 29. marraskuuta 1927. Alus laskettiin vesille 11. elokuuta 1929 ja valmistui 11. heinäkuuta 1931.

*Veinticinco de Mayo* luovutettiin 5. heinäkuuta 1931 Argentiinan laivastolle. Alus lähti 27. heinäkuuta sisaraluksensa *ARA Almirante Brownin* kanssa Genovasta Argentiinaan La Plataan, jonne ne saapuivat 15. syyskuuta. Seuraavana päivänä alukset liitettiin virallisesti laivastoon.

Palvelus
--------

Ennen toista maailmansotaa aluksen palvelus oli normaalia rauhanajan palvelusta naapurimaihin tehtyine laivastovierailuineen. Espanjan epävakaisuuden vuoksi alus määrättiin Espanjaan Alicanteen, jonne se saapui 22. elokuuta 1936 evakuoiden Argentiinan kansalaisia ja muita maasta pois pyrkiviä. Alus palasi Argentiinan 14. joulukuuta.

Alus osallistui 1947-1948 etelänapamantereen valloitukseen, minkä jälkeen sen palvelus jatkui rauhanajan tehtävissä. Se siirrettiin 1959 reserviin. Alus asetettiin seuraavana vuonna myyntiin ja poistettiin laivastoluettelosta seuraavana 31. heinäkuuta 1961. Se myytiin romutettavaksi italialaiselle Soc. Com. Trasimeno Spalle Milanoon, jonne alus lähti 2. maaliskuuta 1962 hinattuna.

Lähteet
-------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **ARA Veinticinco de Mayo (C-2)**.
* Whitley, M. J.: *Cruisers of World War Two - an international encyclopedia*. Lontoo: Arms and Armour, 1996. ISBN 1-86019-874-0. (englanniksi)
* Gardiner, Robert (toim.): *Conway's All the World's Fighting Ships 1922-1946*. Lontoo, Englanti: Conway Maritime Press, 1987. ISBN 0-85177-146-7. (englanniksi)

### Viitteet

1. 1 2 3  Whitley, M. J. s. 13

*Almirante Brown*-luokan risteilijät

|  |
| --- |
| *ARA Almirante Brown* – *ARA Veinticinco de Mayo* |
| Edeltäjä: Garibaldi-luokka – Seuraaja: *ARA La Argentina* |
**ARA San Luis** (runkonumerot E10, T10 ja D10) oli Argentiinan laivaston Buenos Aires -luokan hävittäjä.

Valmistus
---------

*Pääartikkeli: Buenos Aires -luokka*
Alus tilattiin John Brown and Companyltä ja se laskettiin vesille 23. elokuuta 1937. Alus valmistui 23. maaliskuuta 1938.

Palvelus
--------

Alus palveli toisessa maailmansodassa, jonka jälkeen sen puolen tuuman konekiväärit korvattiin kahdella yksiputkisella 40 millimetrin ilmatorjuntatykillä. Se luokiteltiin 1952 torpedoveneeksi (esp. *torpederos*), jolloin sen runkonumeroksi tuli T10 ja edelleen 1957 hävittäjäksi (esp. *destructores*) runkonumerolla D10. Aluksen takimmaiset torpedoputket poistettiin 1956 ja etummainen etsintävalotasanne suurennettiin ja sille asennettiin kaksi kaksiputkista 40 millimetrin ilmatorjuntatykkiä. Samassa yhteydessä alus varustettiin tutkalla. Se poistettiin palveluksesta 3. toukokuuta 1971.

Lähteet
-------

* Whitley, M. J.: *Destroyers of World War Two - an international encyclopedia*. Lontoo: Arms and Armour, 1988. ISBN 0-85368-910-5. (englanniksi)
* Gardiner, Robert (toim.): *Conway's All the World's Fighting Ships 1922-1946*. Lontoo, Englanti: Conway Maritime Press, 1987. ISBN 0-85177-146-7. (englanniksi)

### Viitteet

1. 1 2  Whitley, M. J. s. 16
**9K38 Igla** ja **9K38-M Igla-1** (ven. 9К38 «Игла», suom. *Neula*, Nato-raportointinimi *SA-18 Grouse*, Igla-M *SA-16 Gimlet*) ovat neuvostoliittolaisia ja venäläisiä olkapäältä laukaistavia ilmatorjuntaohjuksia. Laivaston muunnelma Igla-M:sta tunnetaan NATO-nimellä "*SA-N-10 Grouse*". Ohjuksen kantama on noin 5 km vaakasuuntaan ja 3 km ylöspäin. Ohjuksen nopeus on noin 2 mach, ja siinä on 2 kg taistelukärki, jossa on 390 g räjähdettä ja häirintäsoihtuja sietävä IR/UV -hakupää.

Suomessa ohjukset tunnetaan nimellä **ItO-86** (Igla) ja **ItO-86 M** (Igla-M). Iglat hankittiin korvaamaan vanhempia Strela-2M-ohjuksia (**ItO 78**, Nato-raportointinimi *SA-7B Grail*) vuonna 1986 ja Igla-M:t vuonna 1995. Igla-ilmatorjuntaohjuksia alettiin tuhota Suomessa vuonna 2003.

Uudistettu Igla-S (SA-24 Grinch) tuli käyttöön Venäjän armeijassa vuonna 2004.

Kehitys
-------

Iglan kehitys alkoi Kolomnassa 1971. Se ei ole Strelan (Strela-2/SA-7 ja Strela-3/SA-14) uusi malli, vaan täysin uusi projekti, jonka tavoitteena oli parempi häirinnän kesto ja laajempi tähtäyskulma. Vuonna 1978 projekti jaettiin kahtia yksinkertaisempaan IR-hakeutuvaan Igla-1:een, jossa oli Strelaan perustuva hakukärki, jota käytettiin, kunnes parempi malli saatiin valmiiksi.

9K310 Igla-1 otettiin Neuvostoliitossa käyttöön 11. maaliskuuta 1981. Se tukee IFF-järjestelmää (erottelee omat vieraista), laskee automaattisesti koron ja ennakon ammunnan yksinkertaistamiseksi, ja siinä on parempi kantomatka ja lyhyempi pienin ampumaetäisyys verrattuna Strelaan.

Viimeistelty 9K38 Igla (SA-18 Grouse) 9M39-ohjuksella valmistui ja otettiin käyttöön 1983. Se paransi häirinnän kestoa, mahdollisti tähtäyksen lukituksen kohteeseen joka kulmasta ja sillä oli hiukan suurempi kantama ja tehokkaampi moottori.

Suorituskyky
------------

Valmistajan mukaan eteläafrikkalaiset kokeet osoittivat Iglan paremmaksi kuin samaan aikaan käytössä olleen amerikkalaisen Stingerin. Kroatiassa kokeet eivät osoittaneet merkittävää ylivoimaisuutta. Suomalaisissa kokeissa Iglan kantama ja herkkyys oli huonompi kuin ranskalaisella Mistralilla, mutta se kesti huomattavasti paremmin häirintää.

Yhdysvallat on vastustanut Iglojen myymistä Iraniin, koska se voisi vaarantaa Israelin ilmavoimien toimintaa Libanonissa Hizbollahin käytössä. Vuonna 2011 kerrottiin, että jopa 480 uusinta SA-24-ohjusta on ryöstetty Libyan armeijan 32. prikaatin asevarastoista Tripolista.

Sotilas tähtää 9K38 Iglalla.

Lähteet
-------

1. ↑  9K338 9M342 Igla-S / SA-24 Grinch *GlobalSecurity.org*. Viitattu 8.9.2011. (englanniksi)
2. ↑  Sengupta, Kim: Hundreds of missiles go missing from regime's abandoned arms dumps *The Independent*.  8.9.2011.  (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **9K38 Igla**.
* Lähi-ilmatorjuntaohjus. *Puolustusvoimat*.  12.11.2003.  Arkistoitu 30.9.2007. Viitattu 4.3.2022.
* Davies, Hugh: US acts on Russian 'Hizbollah' arms deal. *The Daily Telegraph*.  17.4.1997.  Arkistoitu 12.9.2005. Viitattu 4.3.2022. (englanniksi)
**Hausjärven kotiseutumuseo** on vanhin Kanta-Hämeen kotiseutumuseoista. Se on perustettu vuonna 1949 ja avattu yleisölle 1950. Vuonna 1948 perustettu Hausjärven kotiseutuyhdistys sai vuonna 1853 rakennetun viljamakasiinin käyttöönsä ja kyläasiamiesten avulla esineitä kerättiin eri puolilta pitäjää. Museosuunnitelman laati Kustaa Vilkuna. Vuonna 1988 museo siirtyi Hausjärven kunnan omistukseen. Kotiseutumuseo sijaitsee Hausjärven kirkonkylällä keskiaikaisperäisen Vanhan Hämeentien varrella Hausjärven puukirkon vieressä. Tien toisella puolella on Hausjärvi-Seuran Kotiseututalo Koskela. Museon ylläpidosta ja esittelystä vastaa edelleen Hausjärvi-Seura.

Aiheesta muualla
----------------

* Hausjärvi-seura ry Kotiseutumuseo

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * n
* k
* m
Perustiedot Wikidatassa: Hausjärven kotiseutumuseo (Q56401957)ohje |
| --- |
|  |
| esiintymä kohteesta | kotiseutumuseo |
|  |
| valtio | Suomi |
|  |
| sijaitsee hallinnollisessa yksikössä | Hausjärvi |
|  |
| katuosoite | Alitie 11, 12210 Hausjärvi |
|  |
| koordinaatit | 60°46′34″N 24°56′00″E﻿ / ﻿60.7761986°N 24.9332311°E﻿ / 60.7761986; 24.9332311 |
|  |
|  |

 |
Haminankylän työväentalo **Monttula** oli Hausjärven kunnan Haminankylässä sijainnut työväentalo.

Historiaa
---------

Haminankylän työväenyhdistys perustettiin ensimmäisen kerran vuonna 1907, mutta se lakkasi toimimasta vuonna 1914. Vuonna 1929 perustettiin uusi sosialidemokraattinen yhdistys. Seuraavana vuonna yhdistys kunnosti puheenjohtajaltaan ostetun autotallin väliaikaiseksi kokoushuoneeksi, joka sijoitettiin vuokratontille kylän keskustassa olleeseen hiekkakuoppaan, mistä talo sai nimekseen Monttula.

Toimintaa työväentalolla
------------------------

1930-luvun alussa yhdistys toimi vilkkaasti, ja se järjesti niin kesäjuhlia, iltamia, tansseja kuin urheilukilpailuitakin. Yhdistyksen yhteyteen perustettiin myös soittokunta. Vuonna 1936 talolla järjestettiin vaalivalistusjuhla, jossa esitettiin vaalipuhe. Kuuntelemassa oli yhdistyksen "pienen huoneen" täydeltä väkeä, ja osa jäi huoneen ulkopuolellekin. 1930-luvun puolivälin jälkeen yhdistyksen toiminta laimeni. Talon myöhemmistä vaiheista ei ole tietoa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Keskitalo, Oiva: *Hausjärven historia*. Hausjärven kunta, Hausjärven seurakunta, 1964.
2. ↑  Hämeen Kansa *digi.kansalliskirjasto.fi*.  17.6.1936, no 72. Viitattu 7.12.2022.
Näyttelijä Elsa Zylberstein vuoden 2009 palkintogaalassa elokuvasta *Olen aina rakastanut Sinua* saamansa parhaan naissivuosan pokaalin kanssa.
**César-palkinto** on vuosittain myönnettävä ranskalainen elokuvapalkinto, jonka jakaminen aloitettiin vuonna 1975. Palkinnonsaajaehdokkaat valitsee Académie des Arts et Techniques du Cineman jäsenistö. Televisioitu palkintogaala järjestetään vuosittain helmikuussa Pariisissa Théâtre du Châtelet'ssa.

Palkinto on nimetty kuvanveistäjä César Baldaccinin (1921–1998) mukaan. Palkinnot olivat alun perin hänen veistämiään. 

Kaikkiaan kahdestakymmenestä palkintokategoriasta keskeiset ovat:

* Paras elokuva
* Paras ohjaaja
* Paras miespääosa
* Paras miessivuosa
* Paras naispääosa
* Paras naissivuosa
* Paras ulkomainen elokuva

Martin Provostin elokuva *Seraphine* palkittiin vuonna 2009 kaikkiaan seitsemällä Césarilla. Ranskalaistaiteilija Séraphine de Senlisin (1864–1942) elämästä kertova elokuva sai parhaan alkuperäiskäsikirjoituksen (Marc Abnelnour ja Provost) ja naispääosan (Yolanda Moreau) lisäksi Césarin puvustuksesta, lavastuksesta, kuvauksesta ja musiikista.

Parhaana ulkomaisena elokuvana palkittiin vuonna 2006 *Million Dollar Baby*. Muut palkitut ovat tunnettuja lähinnä Ranskassa. Esimerkiksi Daniel Auteuil on saanut César-palkinnon kahdesti, vuonna 1986 elokuvasta *Jean de Florette* ja vuonna 2000 elokuvasta *Tyttö sillalla*.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **César-palkinto** Wikimedia Commonsissa

* (ranskaksi)
Kaupunki
**Pljos** (ven. Плёс) on kaupunki Ivanovon alueen Volgan piirissä Venäjällä. Se sijaitsee Volgan rannalla paikassa, jossa joki puhkaisee "portin" moreeniharjuun, 71 kilometriä Ivanovosta koilliseen. Asukkaita on 2 438 henkeä (vuonna 2010).

Kaupungin on perustanut Moskovan suuriruhtinas Vasili II suojamaan Kostromaa ja Moskovaa tataarien hyökkäyksiltä. Šolonka-joen suuhun rakennettiin puinen linnoitus, josta on säilynyt maavallien jäänteitä. Sen ympärille syntyi kolme esikaupunkia. 1600–1700-luvuilla kaupunki oli huomattava pellava- ja kangaskaupan keskus. Vuonna 1778 siitä tuli Kostroman lääniin kuulunut kihlakuntakaupunki, mutta myöhemmin se menetti hallinnolliset tehtävänsä.

1800-luvun lopulla Pljosin talous taantui rautateiden rakentamisen ja Volgan liikenteen vähenemisen takia. Luonnonkauniin ympäristönsä ansiosta siitä tuli sivistyneistön suosima huvilakaupunki, jossa mm. taidemaalari Isaak Levitan asui ja työskenteli vuosina 1888–1889.

Pljosin vaakuna vuodelta 1779.
Neitsyt Marian taivaaseen astumisen katedraali (1699)
Volgan rannan kukkuloilla on useita vanhoja kirkkoja: 1600–1700-lukujen vaihteessa rakennettu Neitsyt Marian taivaaseen astumisen katedraali, Pietari-Paavalin kirkko (1841), klassistiset Kolminaisuuden kirkot (1808 ja 1828). Kaupungin pohjoislaidalla sijaitsevat myöhäisklassistinen Kristuksen kirkastumisen kirkko (1849) ja klassistinen Varvaran kirkko (1821). Rantakaupungin keskus on kauppatori, jolla sijaitsevat klassistinen Ylösnousemuksen kirkko (1817), 1800-luvun alun kauppahallit ja paloasema. Kaupungissa on säilynyt runsaasti 1700–1800-luvun vaihteen kaksikerroksisia kauppiastaloja. Arkkitehtuuriltaan erikoinen on 1900-luvun alussa rakennettu jugendtyylinen Pavlovin huvila. Kahden kilometrin päässä kaupungista Spas-Bereznikin eli Prudskojen kylässä on vuonna 1682 rakennettu Kristuksen kirkko. 

Nykyään Pljos on suojeltu museoalue ja suosittu matkailukohde. Taidegalleriassa ja Isaak Levitanin kotimuseossa on seudulla työskennelleiden maisemamaalarien teoksia. Kaupungin lähellä sijaitsee Fjodor Šaljapinin entinen huvila.

Lähteet
-------

* *Goroda Rossii: entsiklopedija*, s. 356–357. Moskva: Bolšaja Rossijskaja Entsiklopedija, 1994. ISBN 5-85270-026-6.

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Pljos**.
* Pljosin museoalueen sivusto (venäjäksi)
* Pljosin kaupungille omistettu sivusto (venäjäksi)

Ivanovon alueen vaakunaIvanovon alueen kaupungit
**Hallinnollinen keskus: Ivanovo**  

Furmanov | Gavrilov Posad | Jurjevets | Juža | Kinešma | Kohma | Komsomolsk | Navoloki | Pljos | Privolžsk | Putšež | Rodniki | Šuja | Teikovo | Vitšuga | Zavolžsk
**Stephen Gunzenhauser** (s. 1942 New York) on yhdysvaltalainen kapellimestari.

Gunzenhauser sai oppiarvot Oberlinin ja Uuden-Englannin musiikkikonservatorioista. Lisäksi hän opiskeli kolmella perättäisellä Fulbright-stipendillä Salzburgin Mozarteumissa. Gunzenhauser alkoi toimia Igor Markevitchin, István Kertészin sekä Leopold Stokowskin avustajana ja johti delawarelaista musiikkioppilaitosta. Vuonna 1979 hän sai nimityksen Delawaren sinfoniaorkesterin musiikilliseksi johtajaksi, jona hän toimi vuoteen 2002. Lancasterin sinfoniaorkesteria Pennsylvaniassa hän johti vuodesta 1979, kunnes jäi eläkkeelle kauden 2019–2020 jälkeen. Vuonna 2004 Gunzenhauser sai nimityksen taiteelliseksi neuvonantajaksi ja pääkapellimestariksi lisäksi Bogotan filharmoniseen orkesteriin vuonna 2004. Delawaren osavaltio nimitti Gunzenhauserin vuonna 1990 sen ensimmäiseksi kulttuurilähettilääksi.

Kansainvälistä näkyvyyttä Gunzenhauser on saanut kymmenillä levytyksillään muiden muassa Antonín Dvořákin kaikista sinfonioista Slovakian filharmonisen orkesterin johdossa (Naxos).

Lähteet
-------

1. ↑  Gunzenhauser, Stephen Virtual International Authority File
2. ↑  Stephen Gunzenhauser AllMusic
3. 1 2  Stephen Gunzenhauser to quit Lancaster Symphony in 2020 Pizzicato
4. 1 2  Stephen Gunzenhauser Naxos


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Latvia
* Tšekki
* Australia
* Kroatia
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
Włocławekin voivodikunnan sijainti Puolan kartalla.
**Włocławekin voivodikunta** (puol. *województwo włocławskie*) oli vuosina 1975–1998 yksi Puolan 49 voivodikunnasta. Sen hallintokeskus oli Włocławek. Włocławekin voivodikunnan alueesta tuli vuoden 1999 hallintouudistuksen tuloksena osa nykyistä Kujavia-Pommerin voivodikuntaa.

Lähteet
-------

1. ↑  Włocławskie województwo *Encyklopedia Internautica*. Viitattu 24.10.2020. (puolaksi)
2. ↑  Dz.U. z 1975 r. nr 16, poz. 91.
3. ↑  Wykaz Nowych Deskryptorów Geograficznych (151) (1-13.04.2017)

Puolan voivodikunnat 1975–1998
Biała Podlaska • Białystok • Bielsko-Biała • Bydgoszcz • Chełm • Ciechanów • Częstochowa • Elbląg • Gdańsk • Gorzów • Jelenia Góra • Kalisz • Katowice • Kielce • Konin • Koszalin • Krakova • Krosno • Legnica • Leszno • Lublin • Łomża • Łódź • Nowy Sącz • Olsztyn • Opole • Ostrołęka • Piła • Piotrków • Płock • Poznań • Przemyśl • Radom • Rzeszów • Siedlce • Sieradz • Skierniewice • Słupsk • Suwałki • Szczecin • Tarnobrzeg • Tarnów • Toruń • Wałbrzych • Varsova • Włocławek • Wrocław • Zamość • Zielona Góra
Władysław Czachórski: Omakuva, maalattu vuonna 1886.
Władysław Czachórski: Nainen ja ruusu, maalattu vuonna 1879.
**Władysław Czachórski** (22. syyskuuta 1850 Lublin – 13. tammikuuta 1911 München) oli puolalainen klassisen tyylin taidemaalari.

Elämänvaiheita
--------------

Czachórski aloitti taideopintonsa Varsovassa vuonna 1866 ja hän pääsi vuonna 1868 opiskelemaan Dresdenin taideakatemiaan. Vuoden kuluttua hän siirtyi Münchenin taideakatemian opiskelijaksi, josta hän valmistui vuonna 1873. Akatemiassa hänen opiskelukavereihinsa kuuluivat Alexander von Wagner ja Karl von Piloty.

Opintojensa jälkeen Czachórski matkusti Italiaan ja Ranskaan saamaan vaikutteita taiteeseensa. Vuonna 1879 hän asettui aloilleen Müncheniin, missä perusti oman ateljeen.

Czachórskista tuli nopeasti Münchenin varakkaan yläluokan suosima muotokuvamaalari. Hän maalasi myös asetelmia sekä kohtauksia näytelmistä ja kirjallisuudesta. Hän erikoistui Shakespearen näytelmien kohtausten kuvittamiseen, joihin maalasi naishahmoja 1700-luvun puvuissa. Hänen maalauksensa *Hamlet ja näyttelijät* palkittiin kultamitalilla vuoden 1879 Münchenin kansainvälisessä taidenäyttelyssä.

Uransa varrella Czachórski sai myös ammatillisia kunnianosoituksia; hänet nimitettiin Berliinin taideakatemian jäseneksi ja Münchenin taideakatemian kunniatohtoriksi. Baijerin valtio myönsi hänelle vuonna 1893 Mikaelin ritarikunnan kunniamerkin. Hän osallistui moniin ryhmänäyttelyihin vuosina 1872–1906. Hänen töistään pidettiin postuumi näyttely pian hänen kuolemansa jälkeen. Nykyään Czachórskin töitä on esillä Bremenin, Lvivin, Gdanskin ja Varsovan taidemuseoissa.

Czachórskin töitä on kehuttu hyvästä eri materiaalinen kuvaamisesta ja naishahmojen luonnollisuudesta. Interiöörit on tutkittu huolellisesti ja töistä välittyy tietynlainen ylellisyyden tuntu.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6  Feuß, Axel: Czachórski, Władysław *Portapolonica.de*. Documentation Centre for the Culture and History of Poles.  (englanniksi)
2. ↑  Wladyslaw Czachorski (1850–1911) Kosciuszko Foundation.  Arkistoitu 13.9.2021. Viitattu 13.9.2021. (englanniksi)
3. ↑  Artist Biography & Facts: Wladyslaw Czachorski *askART*.  (englanniksi)
4. ↑  Czachórski, Władysław *Polish Art Corner*.  (puolaksi, englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* (englanniksi)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Yhdysvallat
* Puola

 |
|  |
| Taiteenala | 
* Musée d'Orsay
* RKD Artists
* ULAN

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana

 |

 |
**Kulttuuri** on kuvitteellinen anarkistissosialistinen ja utopistinen yhteiskunta, johon useimmat Iain M. Banksin tieteiskirjat sijoittuvat. Banksin kirjaa *Pelaaja* pidetään yleisesti parhaana esittelynä Kulttuuriin.

Kulttuuri on posthumanistinen yhteiskunta, joka syntyi seitsemän tai kahdeksan avaruusmatkailuun kykenevän humanoidilajin yhdistyessä "ryhmäsivilisaatioksi". Myöhemmin Kulttuuriin on liittynyt muitakin ei-humanoidilajeja. Jokainen yksilö on vapaa lähtemään ja liittymään Kulttuuriin uudelleen niin halutessaan. Suurin osa Kulttuurin kansalaisista asuu Mieliksi kutsuttujen tekoälyjen ohjaamissa valtavissa avaruusaluksissa tai orbitaaleissa.

Kulttuuri-sarja
---------------

* Muista Flebasta (*Consider Phlebas*, 1987)
* Pelaaja (*The Player of Games*, 1988)
* *The State of the Art* (1989) (novellikokoelma, osa novelleista Kulttuuriin liittyviä)
* Aseiden käyttö (*Use of Weapons*, 1990)
* *Excession* (1996)
* *Inversions* (1998)
* Tähystä tuulenpuolta (*Look to Windward*, 2000)
* Matter (2008)
* Pintakuvio (*Surface Detail*, 2010)
* *The Hydrogen Sonata* (2012)

Aiheesta muualla
----------------

* A Few Notes on The Culture (Arkistoitu – Internet Archive)
**Hugh de Mapenor** tai **de Mapenore** (k. 1219) oli Herefordin piispa.

De Mapenorin valittiin Herefordin tuomiorovastiksi 29. syyskuuta 1202 mennessä. Hänet valittiin piispaksi 3. helmikuuta 1216 Kuningas Juhana Maaton vastusti valintaa ja valitti asiasta paavi Honorius III:lle, mutta ehti kuolla ennen päätöksen saamista. Tottelevaisuuslupauksen Canterburyn arkkipiispa Stephen Langtonille hän antoi 27. lokakuuta 1216 ja Sylvester Worcesterlainen vihki hänet virkaan 18. joulukuuta.

De Mapenor kuoli huhtikuussa 1219, luultavasti 16. päivä. Hänet on haudattu Herefordin tuomiokirkkoon.

Lähteet
-------

1. ↑  Hugh de Mapenore *Oxford Dictionary of National Biography*. Oxford University Press. Viitattu 20.9.2011. (englanniksi)
2. ↑  J.S. Barrow: Deans *Fasti Ecclesiae Anglicanae 1066-1300: volume 8: Hereford*. Institute of Historical Research. Viitattu 20.9.2011. (englanniksi)
3. ↑  J.S. Barrow: Bishops *Fasti Ecclesiae Anglicanae 1066-1300: volume 8: Hereford*. Institute of Historical Research.  Arkistoitu 9.8.2011. Viitattu 20.9.2011. (englanniksi)

  


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä:**Giles de Braose** | **Herefordin piispa**1216–1219 | Seuraaja:**Hugh Foliot** |
**Hugh Kenneth Hartwell** (s. 18. tammikuuta 1945 Hamilton, Ontario) on kanadalainen säveltäjä. Opiskeltuaan István Anhaltin johdolla McGillin yliopistossa sekä George Rochbergin ja George Crumbin johdolla Pennsylvanian yliopistossa Hartwell opetti vuosina 1971–1976 Kirkland Collegessa, New Yorkin osavaltiossa.

Vuonna 1976 Hartwell liittyi McMasterin yliopiston henkilökuntaan opettamaan musiikin teoriaa, sävellystä ja jazzia. Hän oli musiikkijaoksen puheenjohtajana vuosina 1986–1989.

Muiden muassa Jack Behrens ja Hamiltonin filharmonikot ovat tilanneet Hartwelliltä teoksia. Hänen sävellystensä joukossa on dodekafoninen *Septetto* kolmelle klarinetille, käyrätorvelle ja jousitriolle (1969).

Lähteet
-------

1. 1 2 3  The Canadian Encyclopedia: Hugh Hartwell


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Israel
* Yhdysvallat

 |

 |
**Nikeforos Gregoras** (kreik. Νικηφόρος Γρηγορᾶς; n. 1295–1360) oli bysanttilainen tähtitieteilijä, historioitsija, filosofi ja teologi.

Gregoras oli Theodoros Metokhiteen oppilas ja henkinen perillinen. Hän aloitti uransa tähtitieteilijänä. Hän kirjoitti myös historiasta, mukaan lukien Rooman eli Bysantin valtakunnan historia, sekä kirjeitä. Osa näiden teosten sisällöstä käsittelee myös filosofisia aiheita. Gregoras kirjoitti myös muun muassa filosofisen dialogin *Florentios* eli *Viisaudesta* (*Florentios ē Peri sofias*) sekä teokset *Antilogia* ja *Antirrhētika*. Filosofiassaan hän arvosteli Aristotelesta ja vastusti tämän ajattelua.

Myöhemmin Gregoras päätyi osaksi teologisia väittelyitä. Hän oli vuosien 1337–1351 hesykasmia ja teologista menetelmää koskeneessa kiistassa hävinneellä puolella yhdessä Barlaam Calabrialaisen kanssa.

Patrologia Graecan niteissä 148 ja 149 on koottu Nikeforoksen tekstejä.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Ierodiakonou, Katerina & Bydén, Börje: Byzantine Philosophy *The Stanford Encyclopedia of Philosophy*. The Metaphysics Research Lab. Stanford University. Viitattu 11.4.2014. (englanniksi)

Kirjallisuutta
--------------

### Teosten laitokset

* Beyer, H.-V. (toim.): *Nikephoros Gregoras: Antirrhetika 1*. Wiener byzantinistische Studien 12. Vienna: -, 1976.
* Leone, P. L. M (toim.): Nicephori Gregorae ‘Antilogia’ et ‘Solutiones quaestionum’.  *Byzantion*, 1970, 40. vsk, s. 471–516.
* Leone, P. L. M (toim.): *Niceforo Gregora, Fiorenzo o Intorno alla sapienza*. Naples: -, 1975.
* Leone, P. L. M (toim.): *Nicephori Gregorae epistulae*. Vols. 1–2. Matino: -, 1982–1983.
* *Nicephori Gregorae Byzantina historia*. Corpus scriptorum historiae Byzantinae. -: Weber, 1829.
**Tom Erik Axberg** (s. 21. heinäkuuta 1951 Turku) on suomalainen virkamies, joka on toiminut Kaskisten ja Hangon kaupunginjohtajana.

Tom Axberg syntyi ylikonemestari Erik Alfred Axbergin ja lastenhoitaja Hagar Helena Lindblomin perheeseen. Hänen puolisonsa vuodesta 1980 on sairaanhoitaja Kaarina Margareta Reijonen. Axberg tuli ylioppilaaksi 1971 ja valmistui valtiotieteen maisteriksi Åbo Akademista 1978. Hän toimi opetusministeriön tutkijana 1979–1980 ja Brändön kunnansihteerinä 1980–1986. Kaskisen kaupunginjohtajaksi hänet valittiin 1986. Hangon kaupunginjohtajaksi Axberg tuli viran pitkäaikaisen haltijan Arvi Suvannon jälkeen vuonna 1996. Hän siirtyi tästä tehtävästä terveydenhuolto-organisaation hallintojohtajaksi Ahvenanmaalle vuonna 2009.

Lähteet
-------

1. 1 2  Irja Hämäläinen, Risto Rantala, Hannakatri Hollmén (toim.): *Kuka kukin on 1994*, s. 74. Helsinki: Otava, 1994. ISBN 951-1-12833-7.
2. 1 2  Tom Axbergista Hangon uusi kaupunginjohtaja. HS, 19.4.1996. (Viitattu 28.4.2018)
3. ↑  Axberg lähtee töihin Ahvenanmaalle. Turun Sanomat, 4.12.2008. (Viitattu 28.4.2018)
"**Pennies from Heaven**" on Arthur Johnstonin säveltämä ja Johnny Burken sanoittama musiikkikappale vuoden 1936 samannimisestä elokuvasta. Kappaleen lauloi elokuvassa Bing Crosby. Crosbyn Jimmy Dorseyn yhtyeen kanssa tekemä nauhoite pysyi *Your Hit Parade* -ohjelman hittilistalla 13 viikon ajan, joista 10 viikkoa ensimmäisellä sijalla. Crosbyn nauhoitteen saaman suosion myötä muutkin artistit alkoivat nauhoittaa kappaletta, ja se nousikin vuosina 1936–1937 listoille yhteensä kuuden eri artistin esittämänä. Kappale oli ehdolla parhaan laulun Oscar-palkinnon saajaksi, mutta hävisi lopulta Jerome Kernin ja Dorothy Fieldsin laululle "The Way You Look Tonight".

Vuonna 1937 oman versionsa kappaleesta nauhoitti Count Basien jazzorkesteri riveissään saksofonisti Lester Young. "Pennies from Heavenistä" tuli sittemmin yksi Youngin suosikkinumeroista, ja hän nauhoitti sen useita kertoja uransa aikana. Kappale on suosittu jazzstandardi ja sen ovat esittäneet myös muun muassa Billie Holiday, Sarah Vaughan, Oscar Peterson, Frank Sinatra ja Dave Brubeck.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Jeremy Wilson: Pennies from Heaven *JazzStandards.com*. Viitattu 3.5.2011. (englanniksi)
**Penkkiurheilu** on urheilun seuraamista.

Perinteisesti arvolatautunut käsite
-----------------------------------

Urheiluliikkeessä ja myös liikuntatieteessä penkkiurheilu on perinteisesti käsitetty passiiviseksi, moraalisesti paremman "oikean urheilun" vastakohdaksi ja korostettu aktiivisen urheilun kansanterveydellisiä vaikutuksia. Urheilua seuraava henkilö eli penkkiurheilija on voitu kuvata jopa stereotyyppisesti olutta keskimäärin liikaa nauttivaksi henkilöksi, niin sanotuksi sohvaperunaksi, joka vain passiivisesti odottaa urheilun seuraamisen aiheuttamaa jännitystä tapahtuvaksi. Onpa urheilua seuraavaan yleisöön liitetty jopa huligaanijoukonkin leimaa, pohjautuen erityisesti jalkapallokatsomoissa viime vuosikymmeninä esiintyneisiin levottomuuksiin.

Vuonna 1994 kaksi yhdysvaltalaista tutkijaa väitti, että television urheilu vastaa miehisessä kulttuurissa naisten saippuaoopperaa. Viestintätutkija Veijo Hietala kirjoitti aiheesta: "Ja kun ajatellaan urheilun kansallista ja poliittista panostusta, asia saattaa tuntua vieläkin oudommalta: tähän yksinkertaiseen saippuaoopperaan satsattaville rahasummille on huomattavasti helpompi saada yksimielinen kansallinen hyväksyntä kuin vaikkapa maataloustukiaisille."

Penkkiurheilun syitä
--------------------

Penkkiurheilun harrastuneisuus korreloi aiemman aktiiviurheilun harrastuneisuuden kanssa, kun henkilö ikääntyy. Kuitenkin ilmiötä ja sen merkitystä on tutkittu vähän. Penkkiurheilusta on osittain tullut lähes pop-musiikkiin verrattava populaarikulttuurin ilmiö, jossa urheilijoilla voi jopa olla omat faninsa siinä missä viihdetaiteilijoillakin. Muun elämyshakuisuuden ohella ilmiön on nähty vallanneen alaa jopa uskonnon korvaajana ihmisten arjessa.

Penkkiurheilun laajuus
----------------------

Suomalaisten tutkimusten mukaan lähes puolet suomalaisista seuraa jotensakin aktiivisesti jotakin urheilua paikan päällä, kentän reunalla tai vaikkapa ladun varrella. Eräs pitkään vallinnut harhaluulo on ollut, että penkkiurheilija olisi kiinnostunut urheilusta ylipäätään. Suomalaisen tutkimuksen mukaan kilpaurheilusta kiinnostuneista henkilöistä kaksi kolmasosaa oli seurannut paikan päällä vain yhtä lajia, 25 % kahta lajia, ja vain 7 % suomalaisista oli seurannut useampaa kuin kahta lajia. Penkkiurheilu on siis lajeittain varsin eriytynyttä.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Harri Heinonen: Urheilun yleisöt ja fanit elämysyhteiskunnassa: käsitteellisiä pelivälineitä.  *Liikunta & Tiede*, 2006, nro 6, s. 96–100. Artikkelin verkkoversio (pdf). Viitattu 29. syyskuuta 2007.  (Arkistoitu – Internet Archive)
2. ↑  Hietala, Veijo: *Ruudun hurma: Johdatus tv-kulttuuriin*, s. 104–105. Helsinki: YLE-opetuspalvelut, 1996. ISBN 951-430-729-1.
Årdalstangen Årdalinjärven (takana) ja Årdalinvuonon (edessä) välissä. Järven kauemmassa päädyssä näkyy Øvre Årdal ja vasemmalla pilven alla Seimsdalenin eteläosa.
**Årdalsstangen** on Sognin ja Fjordanen läänissä sijaitsevan Årdalin kunnan hallinnollinen keskus. Se on Øvre Årdalin ohella toinen kunnan pääasiallisista asutuskeskuksista. Taajaman pinta-ala on 1,13 km² ja asukasluku 1373 (2018). Asukastiheys on 1 215 asukasta/km².

Kylä sijaitsee Sognevuonosta haaroittuvan Årdalinvuonon päässä. Se sijaitsee Årdalin entisestä hallinnollisesta keskuksesta Indre Offerdalista noin 15 kilometriä koilliseen ja Seimsdalenin laaksosta neljä kilometriä itään. Årdalinjärvi sijaitsee taajaman pohjoisosassa, ja sen vastarannalla sijaitsee Øvre Årdal. Kylän läpi virtaa Hæreidselvijoki.

Årdal Kopperstue (suom. *Årdalin kuparimökki*) rakennettiin Årdalstangeniin arviolta vuonna 1720 kuparinkäsittelyä varten.
Kylä on alumiiniteollisuuden kuljetukselle tärkeä risteyskohta. Norsk Hydron hiilielektroditehdas, laboratorio, hallinnollinen keskus ja satama sijaitsevat Årdalstangenissa. Kylässä on myös hotelli, turistikohteita ja kirkko.

Lähteet
-------

1. ↑  2018-12-03 *ssb.no*. Viitattu 7.2.2019. (norjaksi)
2. ↑  Svein Askheim: Årdalstangen.  *Store norske leksikon*, 8.6.2018. Artikkelin verkkoversio.  no

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Årdalstangen
**Chew Bahir -järvi** (amharaksi ጨው ባሕር, *Č̣äwə Bahərə*) eli vanhalta nimeltään **Stefanienjärvi** on järvi Etiopian eteläosassa. Järven eteläisin kärki ulottuu myös Kenian puolelle. Chew Bahir on suolajärvi, eikä sillä ole laskujokea.

Maantiede
---------

Chew Bahir -järvi sijaitsee Etiopian Ison hautavajoaman eteläosassa Gelana Dulei -joen tulvatasangolla. Järvestä länteen levittäytyy Eteläisten kansojen alueen osavaltio ja idässä Oromian osavaltio. Järven eteläkärki ulottuu Kenian puolelle. Järvellä ei ole lainkaan laskujokea, vaan kaikki sen vesi poistuu vain haihtumalla. Järven vesi onkin hyvin suolaista. Järven ympäristössä on tosin makeavetisiä lähteitä. Järvi on hyvin tunnettu sen vedenpinnan korkeuden muutoksista. Suurimmillaan järven syvyys on ollut 7,5 metriä ja sen pinta-ala 2 000 km². Vedenpinnan laskiessa suuri osa alueesta muuttuu suoksi. Järveä ympäröivä alue on luonnonsuojelualuetta.

### Luonto

Järven ympäristössä kasvaa etenkin suolaa hyvin sietäviä kasveja, kuten karisteheiniä (*Sporobolus consimilis* ja *Sporobolus spicatus*), sekä useita sädekaisloja. Makeamman veden alueilla ympäröivillä soilla kasvavia lajeja ovat esimerkiksi kananhirssit ja lumpeet. Alueella on myös akaasia- ja tyräkkipensaikkoja.

Järven ympäristössä esiintyy useita sammakkoeläimiä ja nisäkkäitä, kuten grevynseeproja. Alueen lintulajeja ovat esimerkiksi pikkuflamingo, afrikanrakonokka ja kurnuliejukana.

Historia ja ihminen
-------------------

1800-luvulla järven alueella vieraili useita eurooppalaisia tutkimusmatkailijoita. Vuosina 1887–1888 seudulla matkaillut unkarilainen Samuel Teleki von Szek antoi järvelle nimen Stefanienjärvi Itävalta-Unkarin kruununprinssi Rudolfin Stephanien mukaan. Järvelle on myöhemmin annettu uusi etiopialaisempi nimi Chew Bahir.

Järven ympäristön kansoja ovat arboret, tsemayt ja hamerit. Kansat harjoittavat pääasiassa paimentolaisuutta, joskin he harjoittavat satunnaisemmin myös maanviljelyä. Järven lähistön lähteiden vedenkäyttö on aiheuttanut yhteisöjen välisiä kiistoja. Järven vesi on itsessään liian suolaista maatalouskäyttöön.

Lähteet
-------

1. ↑  Kerkko Hakulinen, Sirkka Paikkala: Chew Bahir -järvi, Stefanienjärvi (vanh.) *Kotimaisten kielten keskuksen verkkojulkaisuja 58*. Kotimaisten kielten keskus. Viitattu 22.8.2021.
2. 1 2 3 4 5  Lake Chew Bahir *Important Bird Areas factsheet*. BirdLife International. Viitattu 22.8.2021. (englanniksi)
3. 1 2 3  David H. Shinn ja Thomas P. Ofcansky: *Historical dictionary of Ethiopia*, s. 95-96. Scarecrow Press, 2013. ISBN 978-0-8108-7457-2. (englanniksi)
**Karl Gustav Bonuvier** (21. syyskuuta 1776 Tukholma – 1858 Hamina) oli ruotsalaissyntyinen näyttelijä ja teatterinjohtaja. Bonuvier aloitti taiteellisen uransa Ruotsissa ja siirtyi sittemmin Suomeen, missä hän edisti paikallista näyttämötaidetta. Yhdessä puolisonsa kanssa hän oli keskeinen välittäjä vietäessä teatteri-ilmaisua kohti kustavilaista tyylittelyä ja romantiikan liioittelua, jotka olivat tyypillisiä 1800-luvun ensimmäisten vuosikymmenten aikana.

Ura
---

Bonuvier näytteli tukholmalaisessa Carl Stenborgin seurueessa 1796–1799, jossa hänen roolejaan oli muun muassa rakastaja Dumaniantin kappaleessa *Den dubbla intrigen*. Sen jälkeen hän työskenteli nelisen vuotta Johan Petter Lewenhagenin seurueessa, mitä seurasi työrupeama parissa muussa teatteriryhmässä.

Vuonna 1812 Bonuvier liittyi puolisonsa Maria Christina Wibomin kanssa Carl Gottfried Seuerlingin lesken Margaretha Seuerlingin seurueeseen. He muuttivat Suomeen ja vuonna 1813 Bonuvier ryhtyi seurueen johtajaksi. Bonuvier asui Turussa vuosina 1813–1827. Hän rakennutti kaupungin vanhan, rappeutuneen teatteritalon tilalle uuden talon, joka valmistui 1817 ja tuhoutui Turun palossa kymmenen vuotta myöhemmin. Vaikka kenraalikuvernööri Fabian Steinheil puolisoineen suosi teatteria, hanke oli riskialtis, sillä esitysaikoihin liittyneet vaatimukset olivat tiukkoja.

Bonuvier seurueineen näytteli paitsi Turussa, myös muualla Suomessa. Ohjelmisto sisälsi muun muassa August von Kotzebuen ja August Wilhelm Ifflandin näytelmiä. Seurueen näyttelijöistä jälkimaineeltaan kuuluisimpia oli Maria Silfvan. Turun palo syyskuussa 1827 järkytti Bonuvierin taloudellista pohjaa. Uransa loppuvaiheessa hän näytteli muun muassa Lambertin ja Carl Wilhelm Westerlundin seurueissa.

Perhe
-----

Karl Gustav Bonuvier oli vanhempiensa Peter Bonnevierin ja Anna Elisabet Klisnickin esikoinen. Peter Bonnevier työskenteli kuningatar Loviisa Ulriikan hovipalvelijana. Bonuvierin ensimmäinen aviopuoliso oli näyttelijä Ulrica Sofia Björling (1778–1809). Jäätyään leskeksi hän avioitui näyttelijä Maria Christina Wibomin (1787–1825) kanssa. Hänellä oli neljä tytärtä.

Lähteet
-------

* Koski, Pirkko: Näyttelijänä Suomessa, WSOY 2013, ISBN 978-951-0-39549-3

### Viitteet

1. ↑  Näyttelijänä Suomessa, s. 34 ja 35
2. ↑  Näyttelijänä Suomessa, s. 36–38
3. 1 2  Näyttelijänä Suomessa, s. 38
4. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive)

Kirjallisuutta
--------------

* Reijo V. Alho: *Arvon Yleisön Palveluksessa - C.G. Bonuvier (1776-1858) ja hänen teatterinsa*. Reijo V. Alho, 2010. ISBN 9789529266098.

Aiheesta muualla
----------------

* Teatterimuseo.fi

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Kansalliset Muokkaa Wikidatassa | 
* Suomi (KANTO)

 |

 |