recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Adam Holzman** (s. 1960 New York) on yhdysvaltalainen klassinen kitaristi. Hän opiskeli vanhemman veljensä Brucen sekä Albert Valdes Blainin ja Eliot Fiskin johdolla. Hän valmistui Floridan osavaltionyliopistosta ja osallistui lisäksi Oscar Ghiglian mestarikursseille Sienan Accademia Musicale Chigianassa ja Aspenin musiikkijuhlilla. Hänet valittiin kahdesti esiintymään Andres Segovian historiallisille mestariluokille.

Holzman on esiintynyt eri puolilla Yhdysvaltoja ja Eurooppaa. Lisäksi hänen kansainvälinen uransa on vienyt hänet Kanadaan, Meksikoon ja Latinalaiseen Amerikkaan. Hänen levytyksensä Naxos-levymerkille ovat saaneet kriitikoilta kiitosta. Hän on levyttänyt muun muassa Fernando Sorin, Manuel Poncen, Antonio Lauron ja Johann Kaspar Mertzin teoksia. Holzman on omistautunut myös nykymusiikille. Hän oli mukana tilaamassa Samuel Adlerin ensimmäistä kitarakonserttoa. Hän oli ensimmäinen Roland Dyensin musiikkia Pohjois-Amerikassa esittänyt henkilö, ja hän on lisäksi kantaesittänyt Robert Helpsin ja Stephen Funk Pearsonin töitä.

Holzman perusti Texasin yliopiston (Austin) kitarajaoston. Hän on ollut nimikkotaiteilijana Universidad Autónoma de Nuevo Leónissa Meksikon Monterreyssa. Hänelle on myönnetty Ernst von Dohnányi -palkinto Floridan osavaltionyliopistosta ja Robert W. Hamiltonin taidepalkinto Texasin yliopistosta. Lisäksi Holzman on saanut monia muita kansainvälisiä tunnustuksia. Hän asuu Austinissa vaimonsa ja poikansa kanssa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Adam Holzman: Biography
2. ↑  Naxos.com: Adam Holzman


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Espanjankävijät** on vuonna 1980 ensi-iltaan tullut suomalainen draamadokumentti, joka kertoo Espanjan sisällissodassa vuosina 1936–1939 tasavaltalaisten joukoissa taistelleista suomalaisista vapaaehtoisista. Espanjassa kuvatun elokuvan on ohjannut Mikael Wahlforss ja siinä esiintyy suomalaisten lisäksi myös lukuisia espanjalaisia näyttelijöitä.

Elokuvan päähahmon Kosti Viljasen esikuvana on 1930-luvulla Neuvostoliittoon muuttanut ja sieltä myöhemmin vapaaehtoisena Espanjan sisällissotaan lähtenyt Paavo Koskinen. Hän on myös itse mukana elokuvan dokumentaarisissa osuuksissa. Koskisen lisäksi *Espanjankävijöissä* nähdään kolme muuta suomalaista sisällissodan veteraania; Sulo Paaso, Evald Helander sekä Tauno Erkkilä. Elokuvassa esiintyy myös sisällissodan aikaisiin toisen tasavallan johtohenkilöihin lukeutunut Dolores Ibárruri, joka puhuu Kansainvälisten prikaatien merkityksestä Espanjan fasismin vastaisessa taistelussa.

Suomessa esitetyn 69-minuuttisen version lisäksi *Espanjankävijöistä* on olemassa myös kansainväliseen levitykseen tehty versio, jonka pituus on 83 minuuttia.

Sisältö
-------

*Espanjankävijät* alkaa ja päättyy dokumentaariseen osuuteen, jonka kertoo neljän suomalaisen veteraanin paluusta vanhoille taistelupaikoille lähes 40 vuotta sisällissodan päättymisen jälkeen diktaattori Francon kuoleman myötä. Vuonna 1978 kuvattujen haastattelujen välissä on fiktiivinen kertomus Kosti Viljanen -nimisen suomalaisen miehen osallistumisesta Espanjan sisällissodan taisteluihin Kansainvälisten prikaatien riveissä. Näytellyt jaksot ovat mustavalkoisia ja niiden lomaan on sijoitettu neuvostoliittolaisen sotakuvaajan Roman Karmenin autenttista materiaalia. Kaksi kohtausta pohjautuu Espanjassa taistelleen Paavo Pajusen sotakertomuksiin, jotka hänen puolisonsa Jenny Pajunen toimitti vuonna 1976 kirjaksi *Espanja, sinä nuoruutemme*. Elokuvan musiikkina kuullaan muun muassa useita kertoja sisällissodan aikainen tasavaltalaisten laulu *Ay Carmela*.

Arvostelut ja esitykset
-----------------------

Elokuva sai arvostelijoilta pääosin myönteisen vastaanoton. Kritiikki kohdistui lähinnä mustavalkoisen osuuden tekniseen toteutukseen, jonka katsottiin johtuneen elokuvan pienestä budjetista. Teattereissa *Espanjankävijöitä* ei nähty lainkaan Helsingin ulkopuolella, mutta se osallistui Italiassa San Remon elokuvafestivaaleille vuonna 1980. Suomen televisiossa elokuva on nähty ainoastaan kahdesti, huhtikuussa 1981, jolloin se keräsi peräti 724 000 katsojaa sekä toisen kerran tammikuussa 2015.

Päärooleissa
------------

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
|  Pekka Saaristo  | … |  Kosti Viljanen
  |
|  Maria Rosa Romero  | … |  Luisa
  |
|  Markku Peltola  | … |  Sulo Paaso
  |
|  Jussi Lähteenmäki  | … |  Evald Helander
  |
|  Rafael Tormo  | … |  Juan
  |
|  Silvia Alvarez  | … |  Maria
  |
|  Matti Varjo  | … |  kertoja
  |

Lähteet
-------

* *Espanjankävijät* Elonet.

### Viitteet

1. ↑  15.1. Kino Suomi: Espanjankävijät  12.12.2014. Yle Teema. Viitattu 16.1.2015.

Aiheesta muualla
----------------

* Elokuva Espanjankävijät (Arkistoitu – Internet Archive) Teatteri Kultsa.
Joogamattoja.
**Joogamatto** on joogassa käytetty harjoitusalusta. Sen tarkoituksena on estää liukuminen sekä toimia pehmikkeenä ja suojana joogaharjoituksen aikana. Nykyiset joogamatot ovat yleensä 200-250 cm pitkiä ja 60-80 cm leveitä. Niiden paksuus vaihtelee 2,5-7 mm välillä. Modernin pitävän joogamaton kehitti ensimmäisenä joogaopettaja Angela Farmer.

Historia
--------

Hindujen pyhän kirjoituksen *Bhagavad Gitan* 11. kappaleessa jumala Krishna kertoo, että joogaan ja meditaatioon sopivia alustoja ovat pyhä kusha-ruoho, hirven tai tiikerin talja ja kangas. Pyhiin *Kulamārgan* kirjoituksiin kuuluvassa *Kulārṇava-tantrassa* suositeltuja alustoja ovat puuvillaiset, villaiset ja kankaiset alustat sekä hirven, tiikerin ja leijonan taljat. Kirjoituksessa kehotetaan välttämään bambusta, kivestä, maasta, puusta, ruohosta ja versoista koostuvia alustoja.

Lähteet
-------

1. ↑  Farhi, Donna: *Kehon ja mielen joogaa*, s. 42. Suomentanut Tervonen, Eija. Otava, 2000. ISBN 978-951-1-23372-5.
2. ↑  Ruiz, Fernando Pagés: Sticky Business.  *Yoga Journal*, 2001, nro 156, s. 28. ISSN 0191-0965. Artikkelin verkkoversio. Viitattu 13.2.2017.  (englanniksi)
3. ↑  Singh (Manhas), Sehdev; Krishnan, Yogacharya A. Gopal: "11", *An Illustrated Guide to Yoga Practice*. Jaico Publishing House, 2016. ISBN 9788184958942. Teoksen verkkoversio (viitattu 13.2.2017). (englanniksi)
4. ↑  Rosen, Richard: *Yoga FAQ*. Shambhala Publications, 2017. ISBN 9780834840577. Teoksen verkkoversio (viitattu 13.2.2017). (englanniksi)
**Punaisestamerestä** (m.kreik. Περὶ τῆς Ἐρυθρᾶς θαλάσσης, *Peri tēs Erythrās thalassēs*; lat. *De Mari Erythraeo*) oli Agatharkhideen kirjoittama antiikin kreikkalainen maantieteellinen teos, joka käsitteli nimensä mukaisesti Punaisenmeren aluetta. Se ei ole säilynyt nykyaikaan, mutta siitä tunnetaan katkelmia.

Teos koostui viidestä kirjasta. Agatharkhides kertoo itse kirjoittaneensa sen vanhalla iällään, todennäköisesti Ptolemaios IX:n aikana. Fotios antaa teoksessaan *Bibliotheke* yhteenvedon Agatharkhideen teoksen ensimmäisestä ja viidennestä kirjasta. Osa taas on säilynyt Diodoros Sisilialaisen *Historian kirjaston* kolmannessa kirjassa.

Ensimmäinen kirja käsitteli muun muassa Punaisenmeren nimen alkuperää. Viides kirja käsitteli muun muassa Arabiassa asuneiden sabalaisten elämäntapaa; ikhthyofageja eli kalansyöjiä; keinoja, joilla elefantinsyöjät saivat elefantit kiinni; sekä Punaisenmeren lähellä sijainneiden kultakaivosten toimintaa. Diodoros kopioi omaan teokseensa Agatharkhideen kuvaukset ikhtyofageista ja kultakaivoksista. Teoksessaan Agatharkhides mainitsee erikoisia eläimiä, kuten kirahvi (*kamēlopardalis*), joka eli troglodyyttien maassa, sekä sarvikuono (*rhinokerōs*).

Lähteet
-------

1. ↑  Agatharchides *Oxford Classical Dictionary*. Viitattu 10.1.2022.
2. 1 2 3 4  Smith, William: "Agatharchides", *Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology*. Boston: Little, Brown and Company, 1849–1867. Teoksen verkkoversio.
3. ↑  Agatharkhides: *Punaisestamerestä* s. 14, ed. Hudson, John: *Geographi Graeci Minores*.
4. ↑  Diodoros Sisilialainen: *Historian kirjasto* 3.12-18.

Kirjallisuutta
--------------

* Περὶ τῆς Ἐρυθρᾶς θαλάσσης, säilyneet katkelmat teoksessa Muller, Karl: *Geographi Graeci minores*, s. 111–. Nide 1. Parisiis: Editore Ambrosio Firmin Didot, Institute Franciae Typographi, 1855. Teoksen verkkoversio.
**Joogasutra** on väitetysti Patañjalin noin 350 jaa. kirjoittama joogan filosofian merkkiteos. Kirjoittaja Patañjalin elämästä ei tiedetä varsinaisesti mitään, ja samannimisen henkilön nimiin on pantu muitakin teoksia, jotka ovat kuitenkin hyvin eri ajoilta.

Joogasutran opetus perustuu *samkhyan*, Intian vanhimpana pidetyn filosofisen koulukunnan, oppiin maailmankaikkeuden rakenteesta. Joogasutrassa kuvattua menetelmää kutsutaan usein "klassiseksi joogaksi", ja moni nykyinen joogasuuntaus väittää edustavansa juuri sitä. Teos on silti melko myöhäinen lisäys joogan tekstuaaliseen perintöön, sillä joogan juuret ulottuvat paljon sitä varhaisempaan aikaan.

Joogasutra on kirjoitettu hyvin tiiviiseen muotoon, sillä se on tarkoitettu ulkoa opeteltavaksi muistitueksi joogafilosofian tutkijoille. Sutria on yhteensä 195. Ne ovat lyhyitä, tiiviitä ja merkityksellisiä virkkeitä. Sutrissa kuvataan psyykeä ja sitä, millaisia itsensä tuntemista ja harkittua toimintaa haittaavia esteitä, vaikeuksia ja häiriöitä psyykessä voi esiintyä.

Joogasutran mukaan esteillä on viisi pääsyytä, *kleshaa*:

* subjektiivinen havainnointi
* minä, maailman keskipiste
* halu saada jotain ehdottomasti uudestaan
* halu ehdottomasti välttää kokemasta jotain uudestaan
* tuntemattoman pelko

Patañjalin mukaan sisäisen vapauden ja riippumattomuuden voi saavuttaa vain, jos paneutuu tietoisesti hengen häiriötekijöihin ja siten heikentää niiden vaikutusta omaan todellisuuden havainnointiin ja käyttäytymiseen. Kleshoja heikennetään "kahdeksanosaisen polun" avulla. Kulkemalla tätä kahdeksanjäsenistä polkua ihminen tunnistaa kärsimyksensä syyt ja pystyy välttämään niitä vastaisuudessa.

Joogasutran nykyisin tunnetuimman osan, kahdeksan vaiheen avulla joogi saattaa ruumiinsa ja mielensä tilaan, joka on täysin hallittu ja passiivinen, mikä mahdollistaa yhä syvempien meditaatiotilojen saavuttamisen.

Joogasutran kuvaama kahdeksanosainen joogamenetelmä:

1. *Yama*, rajoitukset
	1. *Ahiṃsā*, väkivallattomuus
	2. *Satya*, totuudellisuus
	3. *Asteya*, varastamattomuus
	4. *Brahmacarya*, pidättyväisyys
	5. *Aparigraha*, omistamattomuus
2. *Niyama*, määräykset
	1. *Śauca*, puhtaus
	2. *Saṃtoṣa*, tyytyväisyys
	3. *Tapas*, itsekuri
	4. *Svādhyāya*, pyhä lukeminen
	5. *Īśvarapraṇidhānā*, Jumalalle omistautuminen
3. *Āsana*, asento
4. *Prāṇāyāma*, hengityksen hallinta
5. *Pratyāhāra*, aistien hallinta
6. *Dhāranā*, keskittyminen
7. *Dhyāna*, mietiskely
8. *Samādhi*, syventyminen

Lähteet
-------

* Rautaniemi, Matti: *Erakkomajoista kuntosaleille: miten jooga valloitti maailman*. Basam Books, 2015. ISBN 978-952-260-395-1.
* Schöps, Inge: *Jooga: Aloittelijoille ja edistyneille*. Gummerus, 2013. ISBN 978-951-20-9420-2.

### Viitteet

1. 1 2 3 4  Rautaniemi 2015, s. 58–70.
2. 1 2  Schöps 2013, s. 20.
3. ↑  Schöps 2013, s. 22–23.
4. ↑  Schöps 2013, s. 24.
5. ↑  Rautaniemi 2015, s. 64–66.
*Tämä artikkeli käsittelee tietotekniikan työkalua. Rake on myös entinen rautakauppa ja pokeritermi.*
**Rake** on erityisesti tietokoneohjelmistojen kääntämiseen ja asentamiseen suunniteltu työkalu hieman samaan tapaan kuin
Make ja SCons. Se on kirjoitetu Ruby-kielellä, ja sen Makefile-tiedostoa vastaava Rakefile käyttää Ruby-syntaksia. Raken alkuperäinen kehittäjä on Jim Weirich.

Rake käyttää Rubyn lohkoja erilaisten tehtävien *(tasks)* määrittelyyn. Useimmille tyypillisille tehtäville on jo olemassa valmiita tehtäviä, kuten tiedostojen manipulointiin, käännöstuotosten poistoon jne. 

Rakefile-tiedostot muodostavat eräänlaisen DSL:n Ruby-kielen päälle, jota on verrattain helppo käyttää. Raken suurin vahvuus onkin siinä, että koska tiedostojen käyttämä kieli on täysiverinen ohjelmointikieli, sen ilmaisuvoima on paljon suurempi kuin monien muiden vastaavien työkalujen. Lisäksi käyttäjän ei tarvitse opetella uutta kieltä mutkikkaiden toimenpiteiden suorittamiseen.

Esimerkki
---------

Oheinen esimerkki on Jim Weirichin Rake-esityksestä *Building with Rake*.

```
task :build => [:generate_html, :copy_images]

task :generate_html => [:create_directories] do
  system %{./runwpb rake.wpb}
end
  
task :copy_images => [:create_directories] do
   File.copy "pics/rake.gif", "html/images/rake.gif"
   File.copy "pics/target.jpg", "html/images/target.jpg"
end

task :create_directories do
   File.makedirs "html"
   File.makedirs "html/images"
end
```

Säännöistä näkee, että esimerkiksi *:build* vaatii tehtävien *:generate\_html* ja *:copy\_images* suorittamisen,
ja *:generate\_html* edelleen vaatii *:create\_directories* -tehtävän suorittamisen.

Aiheesta muualla
----------------

* (Arkistoitu – Internet Archive)
* Using the Rake Build Language, Martin Fowler
* Building with Rake, Jim Weirich
**Rakastan sinua, elämä** (tai kertosäkeen mukaan **Rakastan elämää**) on neuvostoliittolainen hitaan marssin tahtiin kulkeva laulu, joka alkaa suomeksi sanoin "Päättyy yö, aamu saa...". Sen on säveltänyt Eduard Kolmanovski runoilija Konstantin Vanšenkinin runoon.

Suomessa laulusta tuli erittäin suosittu Kauko Käyhkön levytyksenä vuodelta 1963. Suomenkielisen tekstin on tehnyt Pauli Salonen. Virolainen Georg Ots ehti levyttää kappaleen suomeksi Jaakko Borgin sovittamana jo vuotta ennen Käyhköä, mutta levytys ei saanut suurta julkisuutta. Laulu huomattiin vasta kun Kauko Käyhkö lauloi sen televisiossa, ja pian Käyhkö kutsuttiin levyttämään se, tälläkin kertaa Jaakko Borgin sovituksena. Singlejulkaisu sai kultalevyn 1972, ja se oli vielä vuonna 2018 Suomen kaikkien aikojen 16:nneksi myydyin kotimainen single noin 30 000 kappaleen myyntimäärällään.

Laulun historia alkaa vuodesta 1956, kun suosittu näyttelijä ja laulaja Mark Bernes luki Konstantin Vanšenkinin elämänylistystä huokuvan runon *Komsomolskaja Pravdasta*. Bernes otti yhteyttä runoilijaan ja sanoi haluavansa teettää runosta laulun. Vanšenkin oli aluksi vastahakoinen, mutta hanke eteni kun Bernes otti yhteyttä säveltäjä Eduard Kolmanovskiin.

Alkuperäinen venäjänkielinen teksti puhuttelee elämää yksikön toisessa persoonassa (*sinä, sinua*) kuten laulun virallinen suomenkielinen nimikin, mutta suomenkielisessä tekstissä elämää rakastetaan kolmannessa persoonassa. Venäläisteksti käy läpi 1950-luvun neuvostoliittolaisia sosialistisia arvoja, kuten perheen merkitystä, pyyteetöntä ystävyyttä ja toisen maailmansodan voittoa, kun taas Pauli Salosen suomennos on etenkin keskiosaltaan sävyltään tummempi, kun päivä ei enää anna parasta loistetta eikä ystävä tuo lohtua.

Laulusta tuli erittäin suosittu 1950-luvun Neuvostoliitossa ja 1960-luvun alun Suomessa. Muun muassa kosmonautti Juri Gagarin  nimesi sen suosikkikappaleekseen, ja Martti Ahtisaari lauloi sitä presidentinvaalin voiton ratkettua 1994.

Suomeksi laulun ovat Käyhkön ja Georg Otsin lisäksi levyttäneet ainakin Tamara Lund (1963), Mauno Kuusisto (1965), Teijo Joutsela (1971), Reijo Frank (1976), Tapio Rautavaara (1976), Pasi Kaunisto (1977), Ossi Ahlapuro (1980), Arja Saijonmaa (1981) ja Viktor Klimenko (2012). Kuoroversiona sen ovat levyttäneet muun muassa Aikamiehet (1991) ja instrumentaaliversioina Ossi Runne (1963), The Sounds (1965), Francis Goya (1980) ja Jörgen Petersen (1981).

2020 Oulun poliisilaitokselta tenori Petrus Schroderus lauloi laulun YouTubeen ja sai yli 2 miljoonaa katsojaa.

Lähteet
-------

1. 1 2  "Rakastan elämää", *Suuri toivelaulukirja 1*, s. 160. Toim. Aapeli Vuoristo, 11. painos. F-kustannus, 1982.
2. 1 2 3 4 5  Molari, Juha: Rakastan elämää *Molarin blogi*.  21.2.2010. Juha Molari. Viitattu 9.6.2018.
3. 1 2 3  äänitearkiston tietokanta vuosilta 1901–1999
4. ↑  Suomessa myydyimmät kotimaiset äänitteet Suomen ääni- ja kuvatallennetuottajat.  Arkistoitu 28.5.2013. Viitattu 10.6.2018.
5. ↑  Discogs. Haettu 9.6.2018.
6. ↑
|  |
| --- |
|  |
| Asgard |
| **Rotu** | asgard (alien) |
| **Kotimaailma** | Orilla, tuhoutunut (alun perin Othala) |
| **Hallinto** | Asgardien korkein neuvosto |
| **Liittolaiset** | tau'rit |
| **Entiset liittolaiset** | Neljän suuren rodun liittouma |
| **Ensiesiintyminen** | *Thorin vasara* (hologrammina), *Thorin vaunut* (oikeassa muodossa) |

**Asgardit** olivat kuvitteellinen muukalaisrotu Tähtiportti-tieteisseikkailussa. Asgardit nähtiin myös Stargate Atlantis -sarjassa. Tämä lahko oli tullut Pegasukseen, jotta he pystyisivät työskentelemään rauhassa replikaattoreilta.

Asgardit olivat rauhanomainen ja teknologisesti erittäin kehittynyt muukalaisrotu, jotka ulkonäöllisesti muistuttivat Maassa yleisesti tunnettua käsitystä "harmaista", pienistä ja hentorakenteisista muukalaisista. Asgardit, muun muassa Thor, olivat Maan ihmisten liittolaisia, ja heidän teknologiansa auttoi SG-1:n jäsenet ja itse Maan monesta pulasta. Heidän kotigalaksinsa ei ollut Linnunrata, vaan toinen Ida-niminen galaksi, jossa heille tuottivat vaikeuksia replikaattorit. Nämä olivat jo tuhoamaisillaan heidän sivilisaationsa ennen kuin SG-1 auttoi heitä. Replikaattoriongelman takia asgardit eivät myöskään olleet aiemmin pystyneet estämään goa'uldien toimia Linnunradan galaksissa, sillä heidän oli puolustettava ensisijaisesti omaa galaksiaan. Asgardit toimivat silti monien planeettojen hyväntahtoisina suojelijoina goa'uldeja vastaan, ja näillä planeetoilla heidän luultiin usein muistuttavan ulkonäöllisesti viikinkejä. Asgardit olivat yksi "neljästä suuresta rodusta", jotka aikoinaan muodostivat edistyneen ja rauhanomaisen liittouman.

**Varoitus:  Seuraava kirjoitus paljastaa yksityiskohtia juonesta.**
Koska asgardit eivät pystyneet lisääntymään luonnollisesti, vaan heidän piti siirtää vanhat persoonallisuutensa uusiin kloonattuihin kehoihin, heidän geeniperimänsä oli rajallinen. Myöhemmin Asgardit päättivät suorittaa joukkoitsemurhan tau'rien suureksi suruksi, huomattuaan olevansa kykenemättömiä korjaamaan virheitä geeniperimässään. Ennen tätä asgardit kuitenkin antoivat koko perintönsä ja teknologisen osaamisensa tau'reille. Pegasus-galaksissa on tosin vielä jäljellä muutamia asgardeja.
**Luigi Sturzo** (26. marraskuuta 1871 Caltagirone, Sisilia – 8. elokuuta 1959 Rooma) oli italialainen pappi ja poliitikko, joka perusti vuonna 1919 Italian kansanpuolueen, myöhemmän kristillisdemokraattisen puolueen edeltäjän.

Sturzo opiskeli Caltagironen pappisseminaarissa ja hänet vihittiin vuonna 1894 roomalaiskatoliseksi papiksi. Hän valmistui myöhemmin jumaluusopin tohtoriksi Rooman Gregoriaanisesta yliopistosta. Jo 1890-luvulla hän ryhtyi tukemaan talonpoikien ja työläisten poliittista järjestäytymistä kotiseudullaan Sisiliassa ja perusti *La Croce di Constantino* -nimisen sanomalehden. Hän vastusti hallituksen pyrkimyksiä lakkauttaa työväenyhdistykset. Vuosina 1905–1920 Sturzo toimi kotikaupunkinsa Caltagironen pormestarina ja istui maakuntaneuvostossa Catanian edustajana.

Sturzo perusti tammikuussa 1919 Italian kansanpuolueen (*Partito Popolare Italiano*, PPI) ja ryhtyi toimimaan sen puoluesihteerinä. Puolue sai marraskuun 1919 parlamenttivaaleissa 101 paikkaa Italian edustajainhuoneeseen. Sturzo oli keskeisenä henkilönä neuvottelemassa PPI:n osallistumisesta Italian hallituksiin seuraavina vuosina, mutta hän ei itse toiminut ministerinä. Hän vastusti Benito Mussolinin tuloa pääministeriksi lokakuussa 1922 ja jätti seuraavan vuoden heinäkuussa politiikan vetäytymällä luostariin. Vatikaani veti tukensa pois Sturzolta ja painosti hänet eroamaan puolueensa johdosta. Lokakuussa 1924 hän lähti maanpakoon. Sturzo palasi Italiaan vuonna 1946. Vuonna 1952 hänet nimitettiin elinikäiseksi senaattoriksi.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Luigi Sturzo (englanniksi) *Encyclopædia Britannica Online Academic Edition*. Viitattu 28.3.2014.
2. ↑  Italy: History (englanniksi) *Encyclopædia Britannica Online Academic Edition*. Viitattu 28.3.2014.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Katalonia
* Saksa
* Italia
* Israel
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Australia
* Alankomaat
* Puola
* Portugali
* Vatikaani

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Italian People
* Deutsche Biographie
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC
* IdRef

 |

 |
Henrik Magnus Buddenbrock (1685–1743).
**Henrik Magnus von Buddenbrock** (22. heinäkuuta 1685 – 16. heinäkuuta 1743) oli ruotsalainen vapaaherra ja kenraaliluutnantti sekä Suomessa olleiden ruotsalaisjoukkojen ylipäällikkö. Hänet teloitettiin hattujen sodan jälkiselvittelyissä.

Buddenbrock kuului vauraaseen baltiansaksalaiseen sukuun. Hän lähti sotilasuralle ja yleni vuonna 1700 viisitoistavuotiaana Ruotsin armeijan kapteeniksi ja osallistui suureen Pohjan sotaan. Vapauden ajan hattupuolueen jäsenenä hän oli 1730-luvulla innokkaimpia Venäjän-vastaisen sotahankkeen kannattajia. Vuonna 1739 hän osallistui valtiopäivien valiokuntaan, joka totesi Venäjän-vastaisen sodan olevan valtakunnan paras puolustus. 

Sotavalmistelujen aikana vuonna 1740 Buddenbrock nimitettiin Suomessa olevien joukkojen ylipäälliköksi. Hattujen sodan huonon alun takia hänen tilalleen ylipäälliköksi tuli Charles Emil Lewenhaupt. Sodan loppuvaiheessa 1742 sekä Buddenbrock että Lewenhaupt vietiin vankeina Tukholmaan. Heidät tuomittiin Ruotsin sotilaskunnian tahraamisesta kuolemaan ja mestattiin 16. heinäkuuta 1743.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Buddenbrock, Henrik Magnus von, *Nordisk familjebok* (2. laitos, 1905)
2. 1 2  Kaisu-Maija Nenonen & Ilkka Teerijoki: *Historian suursanakirja*, s. 60. WSOY, 1998. ISBN 951-0-22044-2.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Ruotsi

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie
* Kansallisbiografia
* Biografiskt Lexikon
* Biografiasampo

 |

 |
**Joseph-François Alfred La Liberté** (10. helmikuuta 1882 Saint-Jean, Québec, Kanada – 7. toukokuuta 1952 Montreal, Québec, Kanada) oli kanadalainen säveltäjä, pianisti, pedagogi ja luennoitsija. Hän aloitti pianonsoiton opiskelun aikuisiällä, ja hänen opettajiensa joukossa olivat Dominique Ducharme ja Émiliano Renaud. *Le Passe-Temps* julkaisi 26. huhtikuuta 1902 hänen isänmaallisen laulunsa *Le Canada*, jonka tekstin oli kirjoittanut Octave Crémazie.

Elämä
-----

Vuonna 1902 La Liberté lähti Berliiniin jatkamaan opiskelua Paul Lutzenkon, Ernst Baekerin ja Wilhelm Klatten johdolla. Hän pääsi hoveihin esiintymään, mutta palasi Kanadaan, piti 22. marraskuuta 1906 hyvin menestyksekkään resitaalin ja ryhtyi opettamaan sekä Montrealissa että Ottawassa. Kuultuaan Aleksandr Skrjabinin saapumisesta New Yorkiin La Liberté kirjoitti tälle helmikuussa 1907 ja lähti ihailemansa säveltäjän kutsumana New Yorkiin. Skrjabinin kehotuksesta hän lähti takaisin Eurooppaan, jossa hän vietti lisää aikaa Berliinissä ja työskenteli Teresa Carreñon kanssa. Brysselissä hän kohtasi jälleen Skrjabinin ja ryhtyi opiskelemaan tämän johdolla. La Liberté piti resitaaleja Lontoossa.

Palattuaan Montrealiin vuonna 1911 La Liberté avasi studion ja ryhtyi edistämään Skrjabinin teosten tunnettavuutta. Kaksi vuotta myöhemmin hän perusti studion New Yorkiin, jossa hänen työskentelynsä lopetti ensimmäinen maailmansota. Montrealissa La Liberté opetti vuosina 1926–1935 Vincent d'Indy -koulussa. Hänen oppilaidensa joukossa olivat Hélène Baillargeon, Morris Davis, Gérald Desmarais, Hector Gratton, Djane Lavoie-Herz, Antonio Létourneau, Marie-Thérèse Paquin, Wilfrid Pelletier ja Bernard Pinsonneault.

Skrjabinin ja La Libertén ystävyys oli niin syvää, että Skrjabin uskoi jotkin käsikirjoituksensa ystävänsä haltuun. *Ekstaasin runoelman* ja viidennen pianosonaatin käsikirjoitukset pysyivät Montrealissa vuoteen 1972, jolloin La Libertén leski sijoitti ne Skrjabinille omistettuun museoon Moskovaan. La Liberté ihaili paitsi Skrjabinia, myös Nikolai Medtneriä ja Marcel Dupréa. Molemmat omistivat hänelle teoksiaan.

Tuotanto
--------

Harvat La Libertén suurimuotoista töistä tulivat valmiiksi. Kunnianhimoisin teos *Soeur Béatrice* on kolminäytöksinen ooppera, josta kuitenkin on olemassa vain pianonuotinnos. Osia on esittänyt konsertissa Rodolphe Plamondon.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  The Canadian Encyclopedia: Alfred La Liberté


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* RISM
* SNAC

 |

 |
Afganistanin lippu 15. elokuuta 2021–
Entisen Afganistanin islamilaisen tasavallan lippu vuosina 2013–2021.
**Afganistanin lippu** on Afganistanin islamilaisen emiraatin lippu, joka on käytännössä ollut valtiolippu 15. elokuuta 2021 eteenpäin Talibanin noustua valtaan. Siinä on islamin šahada mustalla valkoista taustaa vasten.

Afganistanin islamilaisen tasavallan viimeisin vuosina 2013–2021 käytössä ollut lippu on trikolori, joka koostuu kolmesta pystykentästä. Vasemmalta oikealle niiden värit ovat musta, punainen ja vihreä, ja lipun keskiosaan on sijoitettu valkoinen Afganistanin vaakuna. Vaakunaan on kuvattu mihrab, jota reunustavat kaksi lippua ja vehnäntähkää. Vaakunaan on kirjoitettu šahada eli uskontunnustus, takbīr eli lause Allāhu akbar, *Jumala on suuri*, nimi Afganistan ja islamilaisen aurinkokalenterin vuosi 1298 (eli 1919), jolloin maa julistautui itsenäiseksi Britanniasta. Šahadan ja takbīrin välissä on nouseva aurinko. Lipun suhteet ovat 2:3.

Lipun määrittelee Afganistanin perustuslaki, joka hyväksyttiin 4. tammikuuta 2004 ja jonka presidentti Hamid Karzai allekirjoitti samassa kuussa. Lippu eroaa aiemmasta vuosina 2002–2004 käytetystä väliaikaisen hallinnon lipusta vain hieman; aiemman lipun suhteet olivat 1:2, vuosiluku oli Mohammed Nadir Shahin islamilaisen kuukalenterin mukainen kruunajaisvuosi 1348 (eli 1929), eikä lipussa ollut nousevaa aurinkoa. Afganistanin lipulla on ollut hyvin värikäs historia, ja käytännössä lipuista on olemassa monia erilaisia versioita.

Afganistan demokraattisen tasavallan entiset liput
--------------------------------------------------

* Lippu 1978–1980Lippu 1978–1980
* Lippu 1980–1987Lippu 1980–1987

Lähteet
-------

1. 1 2  Afghanistan Flags Of The World. Viitattu 27.5.2012.

Aiheesta muualla
----------------

* FLAGS ii. Of Afghanistan Encyclopædia Iranica

Aasian valtioiden liput

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Afganistan | Arabiemiirikunnat | Armenia | Azerbaidžan | Bahrain | Bangladesh | Bhutan | Brunei |
| Etelä-Korea | Filippiinit | Georgia | Indonesia | Intia | Irak | Iran | Israel |
| Itä-Timor | Japani | Jemen | Jordania | Kambodža | Kazakstan | Kiina | Kirgisia |
| Kuwait | Laos | Libanon | Malediivit | Malesia | Mongolia | Myanmar | Nepal |
| Oman | Pakistan | Pohjois-Korea | Qatar | Saudi-Arabia | Syyria | Singapore | Sri Lanka |
| Tadžikistan | Taiwan | Thaimaa | Turkki | Turkmenistan | Uzbekistan | Venäjä | Vietnam |
**Aleksandar Kukolj** (serb. Александар Кукољ, s. 9. syyskuuta 1991 Praha, Tšekkoslovakia) on serbialainen judon Euroopan-mestari ja MM-mitalisti. Hän on kilpaillut 100 kg:n painoluokassa vuodesta 2020. Sitä ennen hän oli kilpaillut 90-kiloisissa vuodesta 2011.

Kukolj saavutti vuonna 2010 alle 81 kg:n painoluokassa hopeaa alle 20-vuotiaiden ja pronssia alle 23-vuotiaiden EM-kilpailuissa. Hän sijoittui EM-kilpailujen 90 kg:n sarjassa viidenneksi sekä Tšeljabinskissa 2012 että Budapestissa 2013. Hän saavutti 2013 lisäksi kultaa Mersinin Välimeren kisoissa ja hopeaa alle 23-vuotiaiden EM-kilpailuissa. Bakun Euroopan kisoissa 2015 hän sijoittui 90 kg:n sarjassa seitsemänneksi ja Kazanin EM-kilpailuissa 2016 viidenneksi. Rio de Janeiron olympialaisissa 2016 hän oli yhdeksäs.

Kukolj voitti 90 kg:n painoluokan Euroopan-mestaruuden Varsovassa 2017 kukistettuaan loppuottelussa ranskalaisen Axel Clergetin. Saman vuoden Budapestin MM-kilpailuissa hän sijoittui viidenneksi. Hän saavutti MM-hopeaa 100 kg:n sarjassa Budapestissa 2021 hävittyään loppuottelussa Jorge Fonsecalle.

Kukolj on saavuttanut IJF World Tourin kilpailuissa viisi turnausvoittoa, neljä kakkossijaa ja neljä kolmossijaa. Maailmancupeissa / Continental Open -kilpailuissa hänellä on kaksi voittoa, kolme kakkossijaa ja yksi kolmossija. Hän on voittanut aikuisten sarjassa viisi Serbian-mestaruutta.

Lähteet
-------

1. 1 2  Aleksandar Kukolj *sports-reference.com*.  Arkistoitu 19.10.2017. Viitattu 31.10.2019. (englanniksi)
2. 1 2 3 4  ALEKSANDAR KUKOLJ JUDOKA *judoinside.com*. Viitattu 12.6.2021. (englanniksi)
Wallace Roney Pori Jazz -tapahtumassa 2012
**Wallace Roney** (25. toukokuuta 1960 Philadelphia – 31. maaliskuuta 2020 Paterson, New Jersey) oli yhdysvaltalainen jazztrumpetisti.

Roney opiskeli nuorena klassisten trumpetistien johdolla. High schoolin jälkeen hän suoritti opintoja Berklee School of Musicissa ja Howardin yliopistossa ennen muuttoaan New Yorkiin 1980-luvun alussa. Roney nousi maineeseen työskentelemällä solistina Art Blakeyn Jazz Messengersin ja Tony Williamsin kanssa 1980-luvun loppupuolella. Roney oli saanut jazzkoulutusta Clark Terrylta ja Duke Ellingtonilta ennen Miles Davisin johdolla opiskelemista vuosina 1985–1991. Roney esiintyi Davisin kanssa yhdessä Montreux Jazz Festivalissa Davisin kuolinvuonna 1991. Yhä lokakuussa 2017 Roney nimesi Davisin läheisimmäksi tyylilliseksi samaistumiskohteekseen.

Roney sai vuonna 1994 Grammy-palkinnon albumillaan *A Tribute to Miles* ja oli jälleen Grammy-ehdokkaana vuonna 1997. Vuonna 2019 Roney julkaisi viimeiseksi albumiksi jääneen levytyksen *Blue Dawn – Blue Nights*. Kyse oli hänen 22. albumistaan kokoonpanon johtajan ominaisuudessa.

Roneyn veli on saksofonisti Antoine Roney. Roney teki musiikillista yhteistyötä sekä veljensä että vaimonsa, pianisti Geri Allenin kanssa. Roney ja Allen olivat naimisissa vuodesta 1995 ja saivat kolme lasta, mutta erosivat vuonna 2008. Roney oli myöhemmin kuolemaansa saakka naimisissa uuden vaimonsa Dawnin kanssa. Hän kuoli saamiinsa komplikaatioihin sairastuttuaan vuosien 2019–2020 koronaviruspandemiassa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Wallace Roney AllMusic
2. 1 2 3 4  Wallace Roney Dead: Miles Davis’ Protege Dies from Covid-19 Complications Heavy.com
3. 1 2 3  Legendary jazz trumpeter Wallace Roney dies of complications from coronavirus CNN


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Alankomaat

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Taiteenala | 
* Grammy Awards
* MusicBrainz

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* IdRef

 |

 |
**Arnfinn Nesset** (s. 25. lokakuuta 1936) on norjalainen sarjamurhaaja. Hän sai vuonna 1983 vankeustuomion 22 potilaan myrkyttämisestä Orkdalissa, Norjassa, jossa hän toimi hoitajana.

Orkdalilainen hoitola, jossa Nesset työskenteli, oli avattu vasta vuonna 1977. Epäilyksiä herättivät Nessetin hankkimat huomattavan suuret määrät Curacit-lääkettä. Aluksi Nesset väitti hankkineensa aineen koiraa varten, mutta myöhemmin hän ilmoitti surmanneensa 27 ihmistä toukokuun (vaikuttava aine suksametoni) 1977 ja marraskuun 1980 välisenä ajanjaksona.

Kaikkia tapauksia ei pystytty varmentamaan, vaikka viranomaiset löysivät 62 mahdollista uhria. Ruumiinavauksista ei ollut mainittavaa hyötyä, sillä Curacitin käytön merkit olivat kuluneena aikana saattaneet jo kadota elimistöistä.

Nessetia syytettiin 25 murhasta, ja 11. maaliskuuta 1983 hänet tuomittiin 21 vuoden vankeusrangaistukseen 22 murhasta ja muista rikkomuksista.

Nesset vapautui vuonna 2004.

Katso myös
----------

* Niels Högel
* Aino Nykopp-Koski
* Katariina Pantila

Lähteet
-------

1. ↑   NESSET Arnfinn *crimeZZZ.net*. Viitattu 21.3.2007. (englanniksi)
**Arno Hjorth** (21. huhtikuuta 1883 Tampere – 15. lokakuuta 1932 Helsinki) oli suomalainen näyttelijä ja tanssitaiteilija.

Arno Hjorthin vanhemmat olivat kauppias ja tehtailija Karl Frans Hjorth ja Eugenia Viktoria Desideria Esperance Helene "Dessi" Vesander (1854–1931). Hän kävi Tampereen ruotsalaista yhteiskoulua ennenkuin siirtyi teatterin piiriin. Hän oli näyttelijänä jonkin aikaa Kansallisteatterissa, Turun Casino-Teatterissa 1914–1915 sekä Viipurin Näyttämöllä 1917–1920. Hän esiintyi traagillisissa rooleissa muun muassa Daniel Hjortina, Hamletina ja Romeona. Hjorth esiintyi myös ensirakastajan rooleissa useissa opereteissa kuten Luxemburgin kreivi, Mustalaisparooni ja Iloinen leski. Hjorth esiintyi myös tenorina oopperoissa ja hän lauloi Don Josen osan Suomalaisen Oopperan Carmenissa sekä Tonion osan Kansallisteatterissa esitetyssä Donizettin oopperassa Rykmentin tytär.

Hjorth muutti vuonna 1920 Helsinkiin ja toimi sitten tanssinopettajana ja -ohjaajana. Hän esiintyi lisäksi vierailevana näyttelijänä useissa teattereissa. Hjorth suunnitteli ja harjoitti tansseja Tampereen Teatterin ja Tampereen Työväen Teatterin operetteihin. Hän suunnitteli myös pukuja useihin operetteihin. Hjorth toimi kesällä 1931 ja 1932 Savonlinnan kylpylaitoksen intendenttinä.

Arno Hjorth kuoli lokakuussa 1932 Mehiläisen sairaalassa Helsingissä kolme viikkoa kestäneen sairauden seurauksena. Hänelle oli tehty onnistunut leikkaus korvataudin vuoksi mutta hän kuoli aivoihin siirtyneeseen sairauteen.

Lähteet
-------

1. ↑  Syntymävuosi on kuolinilmoituksissa 1883, lehtien muistokirjoituksissa 1889.
2. 1 2 3 4  Arno Hjorth, Aamulehti, 16.10.1932, nro 281, s. 8, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
3. 1 2 3  Kuolleita, Helsingin Sanomat, 16.10.1932, nro 281, s. 5, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
4. ↑  Kuolinilmoitus, Aamulehti, 18.10.1932, nro 283, s. 2, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
5. 1 2  Taiteilija Arno Hjorth, Työväen näyttämötaide : Suomen työväen näyttämöiden liiton äänenkannattaja, 01.10.1932, nro 9, s. 12, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
6. 1 2  Ruth Hjorth : Hjorth-suku, taulu 23 Karl Frans Hjorth (Web Archive)
7. 1 2  Arno Hjorth, Itä-Savo, 18.10.1932, nro 117, s. 3, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
8. ↑  Arno Hjorth Toniona Rykmentin tyttäressä, Tampereen Sanomat, 11.12.1910, nro 288, s. 3, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot

Aiheesta muualla
----------------

* Arno Hjorth, Encore Suomen kansallisoopperan ja -baletin esitystietokanta
**Me ollaan parhaita!** (*Vi är bäst!*) on Lukas Moodyssonin käsikirjoittama ja ohjaama ruotsalainen nuortenelokuva vuodelta 2013. Ohjaaja laati elokuvan käsikirjoituksen kirjailijavaimonsa Coco Moodyssonin omaelämäkerrallisen sarjakuvan *Aldrig godnatt* pohjalta. Elokuvassa kuullaan muun muassa Ebba Grönin ja KSMB:n musiikkia. Punkyhtyeen perustavaa tyttökolmikkoa näyttelevät Mira Barkhammar, Mira Grosin ja Liv LeMoyne.

Juoni
-----

Vuoden 1982 Tukholmassa 13-vuotiaat tytöt Bobo, Klara ja Hedvig vetelehtivät kaduilla ja höpöttävät. Vaikka kaikki sanovat punkin jo kuolleen, tytöt päättävät perustaa punkyhtyeen.

Rooleissa
---------

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
|  Mira Barkhammar  | … |  Bobo
  |
|  Mira Grosin  | … |  Klara
  |
|  Liv LeMoyne  | … |  Hedvig
  |
|  Anna Rydgren  | … |  
  |
|  David Dencik  | … |  
  |
|  Johan Liljemark  | … |  
  |
|  Mattias Wiberg  | … |  
  |

Vastaanotto
-----------

Film-O-Holic.com-elokuvasivustolla Heidi Horila luonnehtii elokuvaa "linjakkaaksi kuvaukseksi 13-vuotiaiden tyttöjen elämästä kaikkine tyypillisine puhkeamassa olevan teini-iän vaikeuksineen ja haasteineen". Hän sanoo elokuvan olevan tyttöyden kuvauksena omaa luokkaansa ja toivoo Moodyssonin jatkavan samalla linjalla: "Tämän kaltaisia, rohkeita ja yleisistä mielipiteistä vähät piittaavia roolimalleja tytöille ei juuri ole tarjolla." MTV:n sivuilla kirjailija Tuuve Aro pitää Moodyssonia armoitettuna lasten ohjaajana ja antaa elokuvalle neljä tähteä viidestä.

Lähteet
-------

1. 1 2  Horila, Heidi: Ei mikään tyttöbändi *Film-O-Holic.com*.  6.12.2013. Viitattu 12.9.2017.
2. ↑  *Me ollaan parhaita!* Elonetissä.
3. ↑  Ruotsalaisohjaajan uutuuselokuva Me ollaan parhaita! kertoo nuoresta punkbändistä *Turun Sanomat*.  12.11.2013. Viitattu 12.9.2017.
4. ↑  Ritokoski, Mervi: Me ollaan parhaita! *Koulukino*.  10.12.2013. Viitattu 12.9.2017.
5. ↑  Aro, Tuuve: Me ollaan parhaita! (Vi är bäst!) *MTV3 Uutiset*.  4.12.2013. Viitattu 12.9.2017.
Mária Telkes
**Mária Telkes Arefereas** (12. joulukuuta 1900 – 2. joulukuuta 1995) oli unkarilaissyntyinen fyysikko ja keksijä, joka työskenteli aurinkoenergian parissa lähinnä Yhdysvalloissa, ja suunnitteli ensimmäisiä toimivia laitteistoja.

Mária Telkes väitteli tohtoriksi kemiallisesta fysiikasta Budapestin yliopistossa 1924. Seuraavana vuonna hän muutti Yhdysvaltoihin, missä työskenteli aluksi biofysiikan parissa. Vuonna 1937 hän sai Yhdysvaltojen kansalaisuuden ja siirtyi Westford Electriciin tutkimaan, miten lämpöenergiasta tuotetaan tehokkaimmin sähköä. Vuonna 1940 hän aloitti aurinkoenergiaan liittyvän projektin MIT:n kanssa ja tämä johti 50 vuotta kestäneeseen uraan aurinkoenergian parissa.

MIT rakennutti aurinkoenergiaa käyttävän koetalon. Koska aurinkopaneeleita ei ollut vielä keksitty, Telkes kehitti kemiallisen menetelmän auringosta saatavan energian varastointiin natriumsulfaatin avulla.

Lähteet
-------

1. 1 2  Telkes Solar Cooker *MIT*. Viitattu 7.4.2019.
2. ↑  This 1940s Solar House Powered Innovation and Women in STEM *Smithsonian Magazine*. Viitattu 7.4.2019.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Israel
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC

 |

 |
Wallacen linja (punainen viiva)
**Wallacen linja** on Indonesian saariston poikki kulkeva, brittiläisen Alfred Russel Wallacen (1823–1913) havaitsema raja, joka erottaa toisistaan intialaisen ja australialaisen eläinmaantieteellisen alueen. Linjan eteläosa kulkee Balin ja Lombokin, pohjoisosa Borneon ja Celebesin välistä. Wallace havaitsi, että linjan vastakkaisilla puolilla läheistenkin saarten eläimistö poikkeaa suuresti toisistaan ja esimerkiksi pussieläimiä esiintyy vain linjan itäpuolella, Wallaceaksi kutsutussa osassa saaristoa. 

Myöhemmin ilmeni, että samassa kohdassa saariston poikki kulkee syvänne, joka muodostaa samalla Aasian ja Australian mannerjalustojen välisen rajan. Tämä selittää myös linjan eläinmaantieteellisen merkityksen. Jääkaudella meren pinta oli lähes sata metriä nykyistä alempana, jolloin linjan länsipuoliset saaret, kuten Sumatra, Jaava, Borneo ja Bali, olivat osa Aasian mannerta, mutta Wallacen linjan kohdalla oli silloinkin syvä salmi. Täten aasialaiset eläimet pääsivät helposti levittäytymään näille saarille, mutta eivät idemmäksi. Samaten Australian eläimistöllä on useita yhtäläisyyksiä linjan itäpuolisten saarten kanssa, joihin on ollut aikaisemmin maayhteys. Esimerkiksi useita kengurulajeja tavataan Uudessa-Guineassa, ja alueen linnustossa on paljon yhtäläisyyksiä.

Katso myös
----------

* Australaasia
* Meganesia
* Sundamaa

Lähteet
-------

1. ↑  Wallace Line *Encyclopedia Britannica*. Viitattu 18.11.2014. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Mr. Wallace's Line *Discover* 1997
**Curt Sachs** (Berliini 29. kesäkuuta 1881 – New York 5. helmikuuta 1959) oli saksalainen musiikkitieteilijä, joka oli yksi modernin organologian (soitinten tutkimuksen) perustajista. Hänen tunnetuin teoksensa oli Erich von Hornbostelin kanssa julkaistu Sachsin–Hornbostelin soitinten luokittelujärjestelmä. 

Sachs syntyi ja varttui Berliinissä. Hän opiskeli pianoa, musiikinteoriaa ja sävellystä. Hän väitteli Berliinin yliopistossa vuonna 1904 taidehistoriasta aiheenaan Andrea del Verrocchion veistokset. Sachsin mielenkiinto kohdistui kuitenkin vähitellen enemmän musiikkiin, ja hänet nimitettiin valtion instrumenttikokoelman, *Staatliche Instrumentensammlungin*, johtajaksi. Hän järjesteli uudelleen ja restauroi ison osan kokoelmasta ja aloitti uransa organologian parissa.

Vuonna 1913 julkaistiin Sachsin ensimmäinen teos *Real-Lexicon der Musikinstrumente*, joka oli luultavasti seikkaperäisin soittimien tutkimus 200 vuoteen. Vuonna 1914 Sachsin ja von Hornbostelin tunnetuin artikkeli julkaistiin *Zeitschrift für Ethnologiessa*. Vaikka Sachsin–Hornbostelin luokittelua on kritisoitu paljon, se on edelleen käytetyin soittimien luokittelujärjestelmä etnomusikologiassa ja organologiassa.

Vuonna 1933 Sachs erotettiin juutalaisuutensa vuoksi musiikkitieteen professuuristaan Berliinin yliopistosta, ja hän joutui pakenemaan Yhdysvaltoihin New Yorkiin. Hän opetti New York Universityssä vuodesta 1937 vuoteen 1953.

Sachs–Hornbostel-pääluokat
--------------------------

1. Idiofonit, joissa soittimen runko värähtelee. Esimerkiksi symbaali
2. Membranofonit, joissa soittimen kalvo värähtelee. Esimerkiksi rummut
3. Kordofonit, joissa värähtelee kieli. Esimerkiksi jousisoittimet
4. Aerofonit, joissa värähtelee ilma. Esimerkiksi puhaltimet.

Myöhemmin hän lisäsi luokitteluunsa vielä viidennen ryhmän, elektrofonit, joissa ääni saadaan aikaan elektronisin keinoin..

Lähteet
-------

1. ↑  The History of Musical Instruments, C. Sachs, Norton, New York, 1940


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Belgia
* Yhdysvallat
* Japani
* Tšekki
* Korea
* Alankomaat
* Puola
* Portugali
* Vatikaani

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Henkilöt | 
* BMLO
* Deutsche Biographie
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* RISM
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**Beretta M1935** on Berettan valmistama itselataava pistooli. Ase on kaikin puolin samanlainen kuin aikaisempi Beretta M1934, mutta pienempi kaliiperiltaan. Kuten M1934, myös tämä malli on varustettu rungon vasemmalla puolella olevalla varmistinvivulla.

Käyttö
------

Italian ilmavoimat ja laivasto käyttivät pistoolia laajasti, kuten myös maan poliisivoimat.

Pistooleita tilattiin Puolustusvoimien käyttöön 14.3.1941 Italiasta 1 000 kappaletta. Puolustusvoimat osti näitä pistooleita myös kotimaisten aseliikkeiden varastoista 71 kappaletta. Seuraava tilaus 4 000 pistoolista tehtiin 28.4.1941. Tämän tilauksen aseista saatiin kuitenkin Suomeen vain 3 090 kappaletta. Loput pistooleista jouduttiin todennäköisesti ottamaan vastaan Beretta 1934 -pistooleina. Vuonna 1951 näitä aseita oli Puolustusvoimien kirjanpidossa vielä 2 091 kappaletta.

Lähteet
-------

1. 1 2  McNab, Chris: *Suuri asekirja*, s. 158. Gummerus.
2. ↑  Markku Palokangas: *Sotilaskäsiaseet Suomessa 1918-1988*, s. 146. Helsinki: Suomen asehistoriallinen seura, ©1991-. 65428493.

Berettan aseet

|  |  |
| --- | --- |
| Pistoolit | M1915 (M1917 • M1919) • M1923 • M1934 • M1935 • M1951 • 92 (93R • M9 • 90two) • 70 • Cheetah • 8000 • 9000 • Px4 Storm • 418 • 21A Bobcat • 3032 Tomcat • 950 • Nano • Pico • U22 Neos • Stampede • Laramie |
| Konepistoolit | M1918 • M38 • M3 • M12 • Mx4 Storm |
| Kiväärit | BM 59 • Rx4 Storm • Beretta Sniper |
| Rynnäkkökiväärit | AR70/90 • ARX160 |
| Karbiinit | Cx4 Storm |
| Konekiväärit | AS70/90 |
| Haulikot | Silver Pigeon • 682 • DT-10 • 1201FP • AL391 • Xtrema 2 |



Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Beretta M1935

Aiheesta muualla
----------------

* Suomalainen asekeräily: Beretta 1934 ja 1935
**Kiekuanjärvi** (ven. Киэкуанярви, Киэкунъярви, *Kiekunjärvi*) on Venäjällä Karjalan tasavallan Suojärven piirissä sijaitseva järvi, jonka laskujoki Kiekuanjoki laskee Kuhilaslampeen hieman ennen päätymistään Jänisjärveen.

Maantietoa
----------

Kiekuanjärvi on 3,6 kilometriä pitkä, 1,4 kilometriä leveä ja sen pinta-ala on 2,4 neliökilometriä. Järvi sijaitsee pienellä ylängöllä, joka jää vanhoihin suomalaisiin karttoihin merkittyjen Koirinvaaran ja Kaatiovaaran itäpuolelle. Matkaa Pienelle Jänisjärvelle on neljä kilometriä. Järvi on kaksiosainen siten, että eteläosan muodostaa ehyt järvenselkä ja pohjoisosan lahtimaisen kapea järvenosa. Järvenosia yhdistää luoteisosassa sijaitseva salmi. Järven rantaviiva voi paikoitellen mutkitella niin, että rantaan ilmaantuu kapeita niemiä tai lahtia. Järvi on kuitenkin niin syvä, ettei saaria esiinny yleisesti. Rannat ovat jyrkkärinteisiä ja kivisiä. Länsirannan lähelle jää metsäsaari ja järven eteläosassa on pieni puuluoto. Järvellä voi olla useampiakin vapaa-ajan asuntoja, mutta järvenselän pohjoisrantaan on merkitty yksi.

Historiaa
---------

Järvellä on sijainnut Kiekuan kylä, joka viimeisten alueluovutuksien jälkeen autioitui. Nykyään ei järven lähellä ole enää asutusta.

Vesistösuhteita
---------------

Kiekuanjärvi kuuluu Nevan vesistöalueessa Laatokan valuma-alueen Jänisjoen vesistöalueeseen, jossa Kiekuanjoki laskee Jänisjärveen. Jänisjärven Jänisjoki laskee vuorostaan Laatokkaan, jonka laskujoki Neva laskee Pietarissa Itämeren Suomenlahteen.

Järven valuma-alueen pinta-ala on 15,5 neliökilometriä. Kiekuanjoen valuma-alueen pinta-alaa ei ole ilmoitettu. Järven ympäristössä sijaitsee pieniä lampia yli kymmenen, jotka laskevat järveen. Järven laskujoki Kiekuanjoki alkaa järven eteläisen osan luoteisrannasta.

Lähteitä
--------

### Huomioita

1. 1 2 3  Asia on luettu venäjänkielisen Wikipedian artikkelista ru:Киекуанъярви.
2. 1 2 3 4 5 6  Asia katsottu ja mitattu Internetin karttapalveluista kuten esimerkiksi Google Earth, GeoMixer tai ACME.

### Viitteet

1. 1 2 3 4  Kiekuanjärvi, Киэкунъярви (Киэкуан-ярви) (*textual.ru*) *Venäjän valtion vesistötietokanta*. Viitattu 29.1.2022. (venäjäksi)
2. 1 2 3 4  Kiekuanjärvi. *Kartassa:* *Topografinen kartta* 1:100 000. Kartan verkkoversio Maanmittauslaitoksen Karjalan kartat -palvelussa (viitattu 29.1.2022)
3. ↑  Kiekuan koulu *soanlahti.fi*. Soanlahtelaisten seura ry. Viitattu 29.1.2022.
4. ↑  Kiekuanjoki, Киекуанйоки, Киекуанйоки (*textual.ru*) *Venäjän valtion vesistötietokanta*. Viitattu 29.1.2022. (venäjäksi)

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: ru:Киекуанъярви