recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Mahmud Šah Dorrani** (myös muoto *Durrani*, 1769–1829) oli Afganistanin Dorrani-valtakunnan hallitsija vuosina 1801–1803 ja 1809–1818 ja sen perustaja Ahmad Šah Dorranin pojanpoika. Hänen isänsä Timur Šah kuoli 1793, jolloin tämän pojat ajautuivat sisällissotiin. Ensimmäisenä valtaan nousi Mahmudin nuorempi veli Zaman Šah, jonka Mahmud syrjäytti vuonna 1801.

Mahmud Šahin isällä, edellisellä hallitsijalla Timur Šahilla oli useita poikia, joista kolme hän asetti kuvernööreiksi: vanhin Mahmud oli Kandaharissa, Zaman Kabulissa ja kolmas velipuoli Šudža' Heratissa.

Isoisä Ahmad Šah Dorrani oli yrittänyt pitää paštujen keskinäiset välit hyvinä nostamalla valtaneuvostoon eri klaanien edustajia. Zaman Šah korvasi heidät oman klaaninsa jäsenillä. Syrjäytetyt klaanit hautoivat kostoa ja kapinoivat Barakzai-klaaniin kuuluneen Painda Khanin johdolla. Zaman teloitutti kapinallisjohtajat. Painda Khanin poika Fath Khan liittoutui Mahmudin kanssa. He marssivat pääkaupunkiin ja syrjäyttivät Zamanin.

Mahmud jätti käytännön hallitsemisen Fath Khanin käsiin. Tyytymättömät paštujen klaanipäälliköt liittoutuivat nyt kolmannen veljen, Šudža' Šah Dorranin kanssa ja syrjäyttivät Mahmudin. Šudža' Šah oli avioliiton kautta lujittanut siteitään Barakzai-klaaniin ja solmi liittouman myös brittien kanssa.

Vuonna 1809 Mahmud, jälleen liittoutuneena Fath Khanin kanssa, syrjäytti vuorostaan Šudža' Šahin. Hän nimesi valtion uudelle nimelle Afganistaniksi. Jälkimmäisellä valtakaudellaan Mahmud Šah ajautui välirikkoon Fath Khanin kanssa ja surmautti tämän. Teko oli kuitenkin Mahmud Šahille kohtalokas virhearvio, sillä valtakunta lipesi hänen otteestaan, ja Barakzait valtasivat Kabulin. Mahmud pakeni Heratiin, missä hän hallitsi kuolemaansa asti, vuoteen 1829. Barakzait asettivat uudeksi kuninkaaksi Timurin kaksi muuta poikaa, jotka olivat käytännössä Barakzai-klaanin nukkehallitsijoita. Vuosina 1818–1819 valtakunnan nimellinen hallitsija oli Sultan Ali Šah ja tämän jälkeen vuoteen 1823 asti Aijub Šah.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Tom Lansford (toim.): *Afghanistan at War: From the 18th-Century Durrani Dynasty to the 21st Century*, s. 152. ABC Clio, 2017. ISBN 1598847600. Google books (viitattu 25.4.2020).
2. 1 2  Meredith L. Runion: *The History of Afghanistan*, s. 95-97.. ISBN 1610697782. Google books (viitattu 25.4.2020).
3. ↑  Mohammad Ali, Victor P. Petrov, Marvin G. Weinbaum, Nancy Hatch Dupree, Louis Dupree, Frank Raymond Allchin: The Durrānī dynasty *Encyclopedia Britannica*. Viitattu 22.4.2020.
4. ↑  Sergejeff, Andrei: *Afganistanin historia*, s. 159. Gaudeamus, 2011. ISBN 978-952-495-219-4.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Mahmud Šah Dorrani** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa

 |

 |
Niemen tehtaiden Vammalan tehdas.
**Niemen Tehtaat Oy** on Sastamalassa toimiva Suomen vanhin huonekaluvalmistaja. Se on myös Suomen suurimpia ja merkittävimpiä huonekaluvalmistajia. Nykyinen toimitusjohtaja on Panu Niemi.

Yrityksellä on Sastamalassa kaksi tehdasta, Vammalassa ja Suoden­niemellä. Samaan yritysryhmään kuuluvat nykyisin myös vammalalaiset metallikalusteita valmistava Niemi Steel Ky ja konepaja NH-Koneistus Oy, kuopiolainen Stemma Kaluste Parkkonen sekä moottoripyörävarusteiden verkkokauppa Mosquito Biker Oy. Vietnamissa toimii tytäryhtiö Niemen Tehtaat Vietnam Ltd. jossa valmistetaan sisä- ja ulkokalusteita sekä käydään tradingkauppaa.

Yritys on toiminut saman perheen omistuksessa vuodesta 1898, nyt neljännessä polvessa. Toiminnan aloitti torpassaan Wilho Niemi valmistamalla pääasiassa piippuja, nappeja sekä riippumattojen ja verkkokassien puuosia. Pian valikoima laajeni lasten huonekaluihin, keinu­hevosiin ja keinu­tuoleihin. Tämän myötä yritys siirtyi 1900-luvun alussa isompiin tiloihin Tyrväänkylään.

1920-luvulla valikoima laajeni lasten leikkikaluihin. Samaan aikaan työntekijöitä oli kuusi. 1930-luvulla yritys siirtyi sähkövoiman ääreen sekä kasvatti valikoimaa ja työntekijämäärää. Sota-aikana lelujen valmistus väheni, mutta pysyi kuitenkin hallitsevassa asemassa 1950-luvulle asti. Silloin pääpaino siirtyi huonekaluihin. Valikoimiin tulivat nyttemmin klassikoiksi muodostuneet Niemen pinnasänky ja syöttötuoli.

1960- ja 1970-luku olivat kasvun ja uudistumisen aikaa. Silloin siirryttiin levymaateriaaleihin, panostettiin muotoiluun, uudistettiin konekantaa, rationalisoitiin toimintoja ja tuotiin markkinoille uusia tuotteita. 1981 mainetta niittivät Lahden asuntomessutalossa esillä ollut uutuussarja Arnica sekä Vuoden Huonekaluksi valittu Linea-eteiskalustesarja.

1986 yritys osti Suodenniemeltä sahan, jonka ympärille rakennettiin nykyinen kokopuukalusteita valmistava tehdas. Vammalan tehdas keskittyi pääasiassa levykalusteisiin. 1990-luvulla lisääntyi yrityksen vienti ja samalla pyrittiin vastaamaan kotimaassa lisääntyvän tuonnin aiheuttamaan haasteeseen.

Nykyään yrityksen tuotannosta vientiin menee noin kolmannes. Merkittäviä kohdemaita ovat Ruotsi, Venäjä ja Baltian maat.

Lähteet
-------

* (Arkistoitu – Internet Archive)

Aiheesta muualla
----------------

* Yrityksen kotisivut
*Tämä artikkeli käsittelee valtiosopimusoikeutta koskevaa kansainvälistä sopimusta. Muista samannimisistä kansainvälisistä sopimuksista katso Wienin yleissopimus*
  Sopimuksen ratifioineet valtiot   Sopimuksen allekirjoittaneet valtiot   Sopimuksen ulkopuoliset valtiot
**Valtiosopimusoikeutta koskeva Wienin yleissopimus** on vuonna 1969 solmittu kansainvälinen sopimus, joka sääntelee valtiosopimuksia. Se on keskeisin valtiosopimusoikeutta koskeva kansainvälinen oikeuslähde. Sopimuksen on ratifioinut 116 valtiota ja allekirjoittanut 45 valtiota.

Kansainvälisen kanssakäymisen lisääntymisestä johtuvia pyrkimyksiä valtiosopimusoikeuden koontamiseksi on esiintynyt 1800-luvun lopulta alkaen. Toisen maailmansodan jälkeen YK:n Kansainvälisen oikeuden toimikunta laati ehdotuksen valtiosopimusoikeutta koskevaksi kansainväliseksi yleissopimukseksi. Toimikunnan lopullista luonnosta käsittelemään kutsuttiin Wieniin vuonna 1969 koolle diplomaattikonferenssi, joka pääsi yksimielisyyteen sopimuksen tekstistä. Yleissopimus tuli kansainvälisesti voimaan vuonna 1980. Suomi ratifioi Wienin yleissopimuksen samana vuonna.

Wienin yleissopimus perustuu osaltaan jo olemassa oleviin kansainvälisen tapaoikeuden normeihin, mutta se myös sisältää määräyksiä, joilla luotiin uutta kansainvälistä oikeutta. Siitä, mitkä sopimuksen määräykset kuuluvat tapaoikeuden piiriin, ei kuitenkaan ole täyttä yksimielisyyttä.

Vuonna 1986 solmittiin erillinen, valtiosopimusoikeutta valtioiden ja kansainvälisten järjestöjen välillä koskeva Wienin yleissopimus. Tämä sopimus ei kuitenkaan ole vielä tullut kansainvälisesti voimaan ratifiointien vähäisyyden vuoksi, eikä sen myöskään ole katsottu sisältävän merkittävästi tapaoikeuden normeja.

Lähteet
-------

* Mattila, Heikki E.S. (päätoim.): *Encyclopædia Iuridica Fennica VI: Kansainväliset suhteet*. Helsinki: Suomalainen Lakimiesyhdistys, 1998.

### Viitteet

1. 1 2  Mattila (päätoim.) 1998, palsta 931
2. ↑  Vienna Convention on the Law of Treaties *United Nations Treaty Collection*. United Nations. Viitattu 26.9.2023. (englanniksi)
3. ↑  Mattila (päätoim.) 1998, palsta 930–931
4. ↑  Mattila (päätoim.) 1998, palsta 932
**Smeli** oli Jugoslavian kuninkaallisen laivaston Osvetnik-luokan sukellusvene.

Valmistus
---------

Alus tilattiin Ateliers et Chantiers de la Loirelta Nantesista Ranskasta. Alus laskettiin vesille 1. joulukuuta 1928.

Palvelus
--------

Alus saapui Kotorinlahdelle sisaraluksensa *Osvetnikin* kanssa 9. joulukuuta 1929. Vuonna 1932 Britannian laivastoasiamies raportoi muutamasta sotaharjoituksesta. Lokakuussa 1934 alus vieraili Ranskan protektoraatin Tunisian Bizertessä ja Kelibian redillä Tunisian rannikolla. Elo- ja syyskuussa 1937 alus vieraili *Hrabrin* ja emäalus *Zmaj'n* kanssa Kreetalla ja Korfulla.

Saksan hyökätessä 16. huhtikuussa 1941 Jugoslaviaan alus oli Kotorinlahdella yhdessä kolmen muun sukellusveneen kanssa. Italian XVII armeijakunnan joukot valtasivat 17. huhtikuuta Kotorin alueen ja samalla tukikohdassa olleet alukset.

### R.Smg. Antonio Bajamonti

Hyväkuntoinen alus otettiin sotasaaliiksi ja nimettiin *N2*:ksi. Alus siirrettiin Pulaan huollettavaksi ja modernisoitavaksi, jolloin muun muassa osa aluksen aseistuksesta vaihdettiin ja komentotornia muokattiin. Muutosten jälkeen aluksen uppouma oli pinnalla 676 ja sukelluksissa 835 tonnia.

Alus otettiin Regia Marinan palvelukseen Bajamonti-luokan aluksena *R.Smg. Antonio Bajamontina*. Aluksen vakaus sukelluksissa, 35 sekunnin sukellusnopeus periskooppisyvyyteen, ikä ja matala sukellussyvyys tekivät siitä ainoastaan koulutuskäyttöön ja erilaisiin testeihin soveltuvan aluksen.

Vuorokausi Italian antautumisen jälkeen aluksen miehistö upotti aluksensa 9. syyskuuta 1943 La Speziassa.

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Yugoslav submarine Smeli

Lähteet
-------

* Gardiner, Robert (toim.): *Conway's All the World's Fighting Ships 1922–1946*. Lontoo, Englanti: Conway Maritime Press, 1987. ISBN 0-85177-146-7. (englanniksi)

### Viitteet

1. ↑  Gardiner, Robert s. 358
**Koros** on järvi Tervon itäosassa Pohjois-Savossa. Sen pinta-ala on 1,3 neliökilometriä. Etäisyys Kuopiosta on 38 kilometriä länsiluoteeseen.

Maantiede
---------

Koroksen pituus kaakosta luoteeseen on 4,2 kilometriä. Morsianniemi jakaa järven pohjoisosan Lasilahteen ja Pohjoislahteen. Muita lahtia ovat itärannan Tuppilahti sekä länsirannan Levälahti ja Lehtolahti, joiden välissä sijaitsee Nuottiniemi. Järven eteläisin kolkka käsittää lahden, jonka länsipuolella sijaitsee Vääränkoivunniemi. Noin viidesosa Koroksesta on enintään yhden metrin syvyinen. Järven eteläosassa sijaitsee lähes kilometrin mittainen kapea hauta, jonka syvyys on 10–12 metriä. Järven keskiosassa on laajuudeltaan pienempi syvänne. Järven pohjoisosa Morsianniemen läheisyydessä on varsin matalaa.

Kartan perusteella Koroksen laajin saari on Morsianniemen kupeessa sijaitseva noin 30-aarinen nimetön saari. Koroksen rannat ovat suurimmaksi osaksi metsämaata. Jyrkintä ranta-alue on järven syvimmän vyöhykkeen kohdalla. Länsirannalla on peltotilkkuja ja luoteessa Morsianniemellä on laajempi peltoalue. Pientaloja on varsin paljon.

Korokseen laskee Tuppi-Valkeisen puro idästä Tuppi-Valkeinen-järveltä (131,8 metriä mpy. Koros laskee länsirannalta alkavaa runsaan kilometrin pituista lasku-uomaa etelään Liesjärveen (107,4 metriä mpy).

Koroksen tilavuus on 5 670 000 kuutiometriä.

Koros (14.773.1.005) kuuluu Liesjärven valuma-alueeseen (14.773), joka on kolmannen jakovaiheen vesistö Kymijoen päävesistössä (14). Toinen jakovaihe on Tallusjärven valuma-alue (14.77) ja ensimmäinen on Rautalammin reitin valuma-alue (14.7). Liesjärven valuma-alueella on 25 vähintään hehtaarin laajuista vakavettä, joista Liesjärvi on laajin. Seuraavaksi laajimmat ovat Haukijärvi, Koros ja Murtonen.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Koros, vakavesi, Tervo
2. 1 2 3 4 5 6 7  Ympäristö.fi : Ympäristötiedon hallintajärjestelmä Hertta Ympäristötiedon hallintajärjestelmä Hertta. Viitattu 4.10.2022.
3. ↑  Koros Järviwikissä. Viitattu 4.10.2022.
4. ↑  Liesjärven valuma-alue (14.773) Järviwiki. Viitattu 4.10.2022.
**Mission Kellogg’s** on vuonna 1999 julkaistu sivustapäin kuvattu tasohyppelypeli, jonka on kehittänyt Rauser Advertainment ja julkaissut Kellogg Company. Peli julkaistiin Windows 98:lle, ja Suomessa peliä sai suomeksi ääninäyteltynä Kellogg’s-muropakkausten mukana. *Mission Kellogg’s* on järjestyksessään toinen Kellogg’s-maailmaan sijoittuva videopeli; ensimmäinen on *Tony & Friends in Kellogg’s Land* (1994). Pelin pelattavina hahmoina ovat Tony, Riks ja Coco, ja sen keskeisenä teemana on ravinto-oppi.

*Mission Kellogg’s* julkaistiin Britanniassa nimellä **Kellogg’s Mission Nutrition**, ja se tunnetaan myös nimellä **Tony & Friends: New Adventures – Invasion in Kellogg’s Land**. Vuonna 1999 pelistä oli toimitettu yli kaksi miljoonaa kopiota 11 Euroopan maahan, ja sitä myytiin sekä verkossa että muropakkausten kylkiäisenä.

*Mission Kellogg’s* sai EPICA-palkinnon (Europe’s Premier Creative Awards) omassa kategoriassaan vuonna 1999.

Lähteet
-------

1. ↑  Tony & Friends - New Adventures: Invasion in Kellogg's Land (saksaksi)
2. ↑  "Kellogg's Mission Nutrition" Coloribus (englanniksi)
3. ↑  Mission Kellogg’s IGDB.com (englanniksi)
4. 1 2  Tony and Friends in Kellogg’s Land StrategyWiki (englanniksi)
5. ↑  Kellogg game to reach ’computer generation’ kids Campaign (englanniksi)
6. ↑  Mission Kellogg’s Giant Bomb (englanniksi)
7. ↑  Tony & Friends: New Adventures - Invasion in Kellogg’s Land *mobygames.com*.  (englanniksi)
8. 1 2  Kellogg's Mission Nutrition WE LOVE AD (englanniksi)
Sisäänkäynti IFFK:lle vuonna 2011.
**Mollywood** on malayalaminkielinen elokuvateollisuus, joka keskittyy Keralan osavaltioon.

Ensimmäinen mollywood-elokuva on vuonna 1928 julkaistu mykkäelokuva *Vigathakumaran*, jonka tuottaja sekä ohjaaja oli J. C. Daniel. Ensimmäinen ääniraidalla varustettu elokuva oli *Balan* (1938), jonka ohjasi S. Nottani.

International Film Festival of Kerala (IFFK) on vuosittain Thiruvananthapuramissa Keralan osavaltion kulttuuriministeriön järjestämä mollywood-tapahtuma. Se järjestettiin ensimmäistä kertaa vuonna 1996. Festivaaleilla jaetaan mm. Golden Crow Pheasant -palkinto parhaasta elokuvasta..

Valikoima elokuvia
------------------

* Urumi (2011)
* Rotanloukku (1981)

Lähteet
-------

1. ↑  History of Malayalam Cinema  2013. Cinema of Malayalam.  Arkistoitu 1.7.2019. Viitattu 15.4.2020. (englanniksi)
2. ↑  Cinema History  2020. Association of Malayalam Movie Artists. Viitattu 15.4.2020. (englanniksi)
3. ↑  About  2019. International Film Festival of Kerala.  Arkistoitu 25.3.2020. Viitattu 15.4.2020. (englanniksi)
**Kultainen nuoruus** on Kullervo Linnan säveltämä ja Kullervon eli Tapio Lahtisen sanoittama valssikappale, joka voitti vuonna 1949 Yleisradion järjestämän iskelmäkilpailun. Tuoreeltaan sen levyttivät Eero Väre ja Pentti Tuominen, ja myöhempiä levyttäjiä ovat myös muun muassa Olavi Virta (1962) ja Arja Saijonmaa (1981). Laulu alkaa sanoin "Lapsena tuntenut murheita en...".

Kappaleesta on tullut yksi suomalaisen vanhan tanssimusiikin klassikoista, joka on käytännössä jokaisen tanssiorkesterin ohjelmistossa. Jo vuonna 1975 se oli kaikkien aikojen kymmenen esitetyimmän suomalaissävellyksen joukossa, ja Teoston vuosittaisissa esityskorvaustilastoissa se oli Suomen esitetyin kappale peräkkäisinä vuosina 1989, 1990 ja 1991.

*Helsingin Sanomat* pyysi keväällä 2009 lukijoitaan nimeämään oman "onnen laulunsa", ja yli 800 ehdotetun kappaleen joukossa "Kultainen nuoruus" oli yksi 35:stä eniten mainintoja saaneesta

Kullervo Linna analysoi itse "Kultainen nuoruus" -kappaleen suosiota Peter von Baghin ja Ilpo Hakasalon *Iskelmän kultaisessa kirjassa:*

> » Uskon, että sen sävelmän viehätys perustuu siihen, että teksti ja sävel ovat niin lähellä toisiaan. Se iskostuu kuulijan korvaan hyvin äkkiä. Toinen juttu on vielä se, että aina on ihmisiä, jotka tulevat keski-ikään ja alkavat muistaa omaa 'kultaista nuoruuttaan', ja silloin heille tulee tämä minun sävelmäni mieleen. Se on ollut nyt [vuonna 1986] yli 30 vuotta yhtä mittaa esillä, eikä se enää ole oikeastaan niinkään paljon tanssi- kuin kuuntelumusiikkia. Kolme kuoroakin on sitä esittänyt.» 
> 
>

Lähteet
-------

1. 1 2  Perämaa, Susanna (toim.): Teosto 90 vuotta *Teosto ry*.  2018. Viitattu 21.5.2022.
2. ↑  Fenno, Suomen Äänitearkisto ry:n levytietokanta 1901–1999.
3. ↑  Kotirinta, Pirkko: 35 ehdokasta suomalaiseksi onnen lauluksi.  *Helsingin Sanomat*, 31.5.2009. Artikkelin maksullinen verkkoversio.
4. ↑  Kotirinta, Pirkko: Onni on laulu ja laulaminen.  *Helsingin Sanomat*, 31.5.2009. Artikkelin maksullinen verkkoversio.
5. ↑  Peter von Bagh ja Ilpo Hakasalo: *Iskelmän kultainen kirja*, s. 77. Helsinki: Otava, 1986. ISBN 951-1-08913-7.
Mattia Pasini
**Mattia Pasini** (s. 13. elokuuta 1985 Rimini, Italia) on italialainen ratamoottoripyöräilijä.

Pasinin ura oli päättyä jo ennen, kuin se ehti kunnolla edes alkaa, sillä hän loukkaantui motocross-harjoituksissa vuonna 1998 ja oli kaksi vuotta sivussa kilpailuista. Hän palasi kilpailemaan vuonna 2001 sijoittuen 125-kuutioisten Italian mestaruussarjassa viidenneksi ja Euroopan mestaruussarjassa kolmanneksi.

Pasini aloitti uransa ratamoottoripyöräilyn MM-sarjassa 125-kuutioisissa vuonna 2004. Hän kilpaili ensimmäisen kauden Lucio Cecchinellon tallissa Aprilian pyörällä ja sijoittui MM-pisteissä viidenneksitoista. Tuolloin Pasinin tallikaverina ajoi Roberto Locatelli, joka sijoittui samalla kaudella MM-sarjassa kolmanneksi. Kaudelle 2005 Pasini vaihtoi tallia ja siirtyi jalkapalloilija Francesco Tottin omistaman Totti Top Sport -tiimin kuljettajaksi. Kauden aikana hän voitti kaksi osakilpailua ja sijoittui MM-sarjassa neljänneksi.

Kauden 2006 Pasini ajoi Jorge Martínezin Master Aspar -tiimissä. Kauden aikana hän voitti kaksi osakilpailua ja sijoittui jälleen neljänneksi loppupisteissä, tallikaveri Álvaro Bautistan viedessä maailmanmestaruuden. Kaudelle 2007 Pasini siirtyi ajamaan Polaris World -tiimiin. Kausi alkoi hänen osaltaan surkeasti sillä seitsemästä ensimmäisestä kilpailusta Pasini joutui keskeyttämään peräti viisi. Hän kuitenkin voitti kauden aikana neljä osakilpailua, ajoi yhdeksän paalupaikkaa (eniten koko sarjassa) ja sijoittui MM-sarjassa viidenneksi.

Kaudella 2008 Pasini ajoi 250-kuutioisissa Aprilian pyörällä Polaris World -tiimissä. Hän voittikin heti ensimmäisen 250-kuutioisten osakilpailunsa kauden avauksessa Qatarissa.

Urallaan Pasini on voittanut yhteensä kymmenen osakilpailua, ajanut yksitoista paalupaikkaa sekä neljä kilpailun nopeinta kierrosta.

Lähteet
-------

* Mattia Pasinin tilastot MotoGP:n virallisilla sivuilla (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Mattia Pasinin kotisivut (Arkistoitu – Internet Archive) (italiaksi)

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa

 |

 |
**Enfidha-Hammamet kansainvälinen lentoasema** (IATA: **NBE**, ICAO: **DTNH**) on lentokenttä Enfidhassa, Tunisiassa, noin 40 kilometriä lounaaseen Hammametin kaupungista. Lentoasemalla on yksi kiitotie, jonka pituus on 3 300 metriä ja leveys 60 metriä.

Historia
--------

Enfidha-Hammametin lentoasema ilmasta nähtynä vuonna 2017.
Rakennustyöt alkoivat vuonna 2007. Rakennuttajana oli TAV Airports, joka oli jättänyt tarjouksensa 2004. Lentokenttä avattiin joulukuussa 2009. Ensimmäinen lento oli 4. joulukuuta 2009. Rakennuskustannuksiksi kerrottiin 436 miljoonaa euroa.

Enfidhan lentoasemaa suunniteltiin alun perin toiseksi Tunisair-lentoyhtiön solmukohdaksi, mutta lentoyhtiön mukaan kenttää käytetään vain satunnaisiin tilauslentoihin. Lentokenttää käyttävät lähinnä eurooppalaiset lentoyhtiöt tuodessaan matkailijoita Tunisian rantalomakohteisiin.

Lentokenttä nimettiin alun perin edellisen Tunisian presidentin, Zine el-Abidine Ben Alin mukaan. Tammikuussa 2011 presidentin lähdettyä levottomuuksia maanpakoon hänen kuvansa poistettiin lentokentän rakennuksista. Uudeksi nimeksi tuli Enfidha-Hammamet kansainvälinen lentoasema.

Lähteet
-------

1. 1 2  NBE - Enfidha Great Circle Mapper. Viitattu 1.11.2023. (englanniksi)
2. 1 2  History Enfidha-Hamamet Airport. Viitattu 1.11.2023. (englanniksi)
3. ↑  Enfidha-Hammamet airport celebrates its 10th anniversary Enfidha-Hamamet Airport. Viitattu 1.11.2023. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Enfidha – Hammametin kansainvälinen lentoasema** Wikimedia Commonsissa

* Lentoaseman verkkosivut (englanniksi)
* Overview chart of Enfidha Airport[vanhentunut linkki]
* Tunisian Civil Aviation Office: information on Enfidha Airport (Arkistoitu – Internet Archive)
*Ammoiset ajat*, 1990, Helsinki. 
**Barbara Tieaho** (s. 1944 Helsinki) on suomalainen kuvanveistäjä ja kuvataiteilija. Tieaho on opiskellut Taideteollisessa oppilaitoksessa vuosina 1970–1973 ja Suomen Taideakatemian koulussa 1976–1980.

Työt
----

*Elon kaaret*, 1998, Espoo.
Tieahon töiden materiaaleina ovat muun muassa pronssi, puu, kivi, betoni, kierrätys- ja luonnon materiaalit. Hän on tehnyt myös videoteoksia ja elokuvia. Tieaho asuu ja työskentelee Helsingissä. Hän työskentelee myös Karjalohjalla.

Tieahon teräsveistos *Elon kaaret* on Jorvin sairaalan tilaama teos sairaalan puistossa Espoossa. Teos on paljastettu vuonna 1998. Teoksen tilaamisen inspiraationa oli Jorvin sairaalan Taiteen keskustoimikunnalta saama "vuoden kulttuurihoitolaitos" -palkinto.

Lähteet
-------

1. ↑  Barbara Tieaho AV-Arkki. Viitattu 30.4.2020.
2. ↑  Barbara Tieaho ja Taru Mäntynen viimeisessä taiteilijatapaamisessa *Sydän-Hämeen Lehti*.  26.10.2016. Viitattu 30.4.2020.
3. ↑  Barbara Tieaho *Objekti - Espoo Kunsthalle*. Viitattu 30.4.2020.
4. ↑  Tuominen-Halomo, Anneli: Taidetta neljä tuntia päivässä – kuvanveistäjä Barbara Tieaho rakastaa erilaisia materiaaleja *Länsiväylä*.  4.12.2019. Viitattu 30.4.2020.
5. ↑  Uimonen, Anu: Barbara Tieaho loi Elon kaaret Jorvin puistoon *Helsingin Sanomat*.  28.11.1998. Viitattu 30.4.2020.
**Nuppulinna** on kylä Tuusulassa lähellä Järvenpään rajaa. Nuppulinnassa asuu noin tuhat henkilöä. Se tunnetaan parhaiten Nuppulinnan rautatieasemasta, joka oli toiminnassa vuodesta 1886 vuoteen 2016 asti. Se palveli myös lähikylien eli Kellokosken ja Huikon asukkaita. Nykyisin Nuppulinnassa toimii myös Taiteilijakoti Rafael (v.2017 lähtien) .

Nuppulinna on maaseutumainen kylä, joka on Tuusulan kaukaisimpia kolkkia. Nuppulinnassa toimi VR:n keskuspuutarha vuosina 1962–2002; puutarha muutti Nuppulinnaan Hyvinkään Jussintorilta, jonka Hyvinkää tarvitsi asuntorakentamiseen.

Nuppulinnan nimi tulee kylällä asuneesta Nyblinistä. Ensin paikkaa kutsuttiin Nybliniksi, josta muotoutui Nuppilinna ja sitten nykyinen Nuppulinna. Vuoden 1871 kartassa paikan nimenä on Nuppellinna.

Lähteet
-------

1. ↑
2. ↑  Tässä puutarhassa kasvatettiin aikoinaan lähes kaikkien Suomen rautatieasemien koristekukat *Helsingin Sanomat*.  12.3.2023. Viitattu 12.2.2023.
3. ↑  Vanhat kartat *vanhatkartat.fi*. Viitattu 12.2.2023.
Pääsölän kylän pienoismalli
**Pääsölä** (ven. Пязелево, *Pjazelevo*) oli inkeriläinen kylä, Venjoen luterilaisen seurakunnan kirkonkylä. Nykyään kylän alue kuuluu Pavlovskin kaupunkiin. 

Kylä mainitaan Novgorodin Vatjan viidenneksen verokirjassa vuodelta 1499/1500 ("*Päznevo, Tarvisari*" Inkereen pogostassa). Kylän nimi ilmeisesti polveutuu inkeroisesta sanasta *pääsköi*, pääskynen.

Vuonna 1849 Pääsölässä asui 276 ihmistä (135 miestä ja 141 naista), kaikki inkeriläisiä (savakoita). 
Kylä sijaitsi lähellä Pääsölänojaa (ven. Popovka), mikä laskee Venjokeen. Ojan ranta oli jyrkkä ja kivinen, rinteessä näkyi erilaisia geologisia kerrostumia, eniten paasikiveä. Kylässä oli rakennettu vuonna 1803 Venjoen seurakunnan kirkko, puukirkko, malliltaan kaksoisristikirkko. Huonokuntoisena se purettiin 1880-luvulla ja korvattiin uudella vuonna 1885 vihityllä kivikirkolla. Sisältä se muistutti Helsingin Johanneksen kirkkoa. Pappila ja kanttorila sijaitsivat kirkon vieressä, samalla kummulla, jolle kirkkokin oli rakennettu. Kirkon ja pappilan lähellä sijaitsevan kansakoulun välissä oli avara nurmikenttä, jossa järjestettiin yleisinkeriläiset laulujuhlat tai suuret raittiusjuhlat.
Kylän isot suvut oli Hynninen, Meldo, Peuhkuri, Pöllä, Pönni, Reho ja Vääkänen. Runoilija, kirjallisuus- ja teatterikriitikko, sekä olympiavoittaja Aale Tynni vietti lapsuusvuodet Pääsölässä, mistä äidinsä ja isoäidinsä oli kotoisin. 

Vuonna 1926 kylässä oli 109 taloa ja 415 asukasta, niistä 384 henkilöä (101 taloa) - inkeriläisiä. Neuvostoaikana kirkko jatkoi toimintansa, vaikka se vaikeutettiin kaikin keinoin. Vuonna 1937 kiellettiin kaikkinainen uskonnon harjoittaminen koko suomalaisen Inkerin aluella, papisto joko karkotettiin tai vangittiin. Kirkosta tuli kommunistinen klubi. 

Toisen maailmansodan aikana kylä oli saksalaisjoukkojen miehittämä. Vuosina 1943-1944 inkeriläisiä vietiin Viron kautta Suomeen. Sodan jälkeen osa heistä jäi Suomeen, jotkut pakenivat Ruotsiin. Neuvostoliittoon palanneet eivät vastoin lupauksia päässeet kotikyläänsä, vaan heidät karkotettiin eri puolille Venäjää.

Pääsölässä syntynyt Väinö Piipponen teki 1940-luvulla pahvista kylän pienoismallin, joka säilyy nykyyään Kansallismuseossa.

Lähteet
-------

Tynni, Aale: *Inkeri, Inkerini.*. WSOY, 1990. ISBN 951-0-16694-4. 

### Viitteet

1. ↑  Kepsu, Saulo: *Inkerin pogostat*, s. 648. Helsinki: Kotus, 2020. Teoksen verkkoversio.
2. ↑  von Köppen, Peter: Erklärender Text zu der ethnographischen Karte des St. Petersburger Gouvernements *digi.kansalliskirjasto.fi*. St.-Petersburg, 1867.
3. ↑  Pääsölä Rippikirja 1835-1885 Rekonstruktion *bengta.se*.
4. ↑  Inkeriläisten asuttujen paikkojen luettelo vuosien 1926-1928 Leningradin alueen väenlaskun ainehiston mukaan *scribd.com*.
5. ↑  Pääsölän kylän pienoismalli Finna.
**Mongolian asevoimat** on maavoimista ja ilmavoimista muodostuva Mongolian valtiolliset puolustusvoimat. Puolisotilaallisina joukkoina asevoimiin luetaan myös rajavartiosto ja sisäisen turvallisuuden joukot. Asevoimien aktiivipalveluksessa on noin 10 000 henkilöä ja reservissä 137 000. Puolisotilaallisiin joukkoihin kuuluu 7 200 henkilöä.

Historia
--------

Mongolialaisia sotilaita Halhin-Golin taistelussa vuonna 1939.
Mongolian itsenäistyessä 1910-luvulla se peri asevoimansa Qing-dynastialta. Vuonna 1914 maan asevoimiin kuului noin 10 000 henkilöä. Mongolian vallankumouksessa 1921 vallan ottivat käsiinsä kommunistit Neuvostoliiton tuella ja maa alkoi saada aseita tukijaltaan. Kun rajakahakat Japanin kanssa alkoivat Neuvostoliitto siirsi maahan noin 30 000 henkilöä käsittäneen 7. armeijan. Mongolia liittyi Neuvostoliiton sodanjulistuksen jälkeen sotaan Japania vastaan vuonna 1945. Sodan jälkeen asevoimia pienennettiin merkittävästi, mutta niitä laajennettiin jälleen, kun Neuvostoliiton ja Kiinan suhteet heikkenivät 1950-luvun lopussa. Maavoimien henkilöstön määrä nousi 33 000:n ja ilmavoimien 3 500:n. Neuvostoliitosta saatiin muun muassa 650 panssarivaunua ja 17 MiG-21 hävittäjää. Puolustusmenot veivät 10 % maan budjetista vuonna 1975 ja lähes 15 % vuonna 1980.

Strategia ja toimintakyky
-------------------------

Mongolian asevoimien pioneereja.
Neuvostoliiton romahtamiseen saakka Mongoliassa turvauduttiin Neuvostoliiton apuun mahdollisessa sodassa Kiinaa vastaan ja näin ollen Mongoliassa ei ollut vahvaa armeijaa tai aseteollisuutta. Puolustuskykyyn vaikutti myös Mongolian pieni väestömäärä. Neuvostoliiton romahtamisen myötä maasta tuli ainakin teoriassa neutraali Venäjän ja Kiinan välillä ja se pitää yllä normaaleja suhteita molempiin maihin. Nykyisin yhteistyö Kiinan ja Yhdysvaltojen kanssa on kuitenkin lisännyt merkitystään.

Mongolian asevoimat ovat edelleen pienet ja aliaseistetut. Maan panssaroidut ajoneuvot ovat vanhentuneita ja ilmavoimilla ei ole taistelulentokoneita muutamia helikoptereita lukuun ottamatta. Maa on ottanut osaa kansainvälisiin operaatioihin muun muassa lähettämällä 850 sotilasta Etelä-Sudaniin, mutta asevoimilla ei ole resursseja huoltaa joukkojaan itsenäisesti kansainvälisissä tehtävissä. Tilanteen parantamiseksi maan asevoimat ovat harjoitelleet Euroopan maiden, Yhdysvaltojen ja Kiinan kanssa. Koulutuksen ja valmiuden taso onkin kalusto-ongelmista huolimatta melko hyvä.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  *The Military Balance 2012*, s. 267. IISS. Routledge, 2012. (englanniksi)
2. 1 2  Christopher P. Atwood: *Encyclopedia of Mongolia and the Mongol Empire*, s. 22-24. Facts On File, 2004. ISBN 0-8160-4671-9. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Mongolian asevoimat** Wikimedia Commonsissa
Tor Johnson elokuvassa *Plan 9 from Outer Space* 
**Karl Erik Tore Johansson** (19. lokakuuta 1903 Brännkyrka, Ruotsi – 12. toukokuuta 1971 San Fernando, Kalifornia, Yhdysvallat) oli ruotsalaissyntyinen ammattipainija ja monissa B-luokan elokuvissa esiintynyt elokuvanäyttelijä. Hänet tunnettiin paremmin taiteilijanimellä **Tor Johnson**. Ammattilaispainijana hän esiintyi nimillä **Tor Johnson** ja **Super Swedish Angel**.

Tor Johnsonin vanhemmat olivat kivityömies Karl Johan Johansson ja Lovisa Kristina Pettersson. Hänen ollessaan 2-vuotias perhe muutti Tukholmaan, jossa he asuivat eri osoitteissa Hornstullin alueella. Tor oli jonkin aikaa vankilassa varkaudesta tuomittuna ennekuin hän lähti Yhdysvaltoihin vuonna 1920. Hän lienee vielä palannut Ruotsiin mutta lopullisesti hän siirtyi Yhdysvaltoihin maaliskuussa 1923 yhdessä morsiamensa Greta Maria Alfrida Johanssonin (s. 1898) kanssa.

Tor Johnson esiintyi Yhdysvalloissa ammattipainijana. Hän alkoi saada 1930-luvulla myös pieniä rooleja halpatuotantoelokuvissa muutettuaan Kaliforniaan. Hän esiintyi pääasiassa voimamiehen tai painonnostajan rooleissa. Vuonna 1934 Johnson oli mukana 50 painijan joukossa Los Angelesissa pidetyissä kaksi kuukautta kestäneissä Kalifornian painimestaruuskilpailuissa. Vuonna 1947 hän kävi Ruotsissa ammattipainijana esiintyen tällöin *King-Kong*-taitelijanimellä. Johnson pituus oli 1.91 metriä ja paino enimmillään noin 200 kiloa. Hänellä oli alunperin vaaleat hiukset mutta hän ajeli itsensä kaljuksi vaikuttaakseen pelottavammalta painijana ja elokuvissa.

Tor Johnson tutustui 1950-luvulla elokuvaohjaaja Ed Woodiin ja hän esiintyi sitten useissa Woodin ohjaamissa elokuvissa, joista tunnetuin oli 1959 valmistunut Plan 9 from Outer Space (*Suunnitelma 9 ulkoavaruudesta*). Hän vieraili myös Groucho Marxin juontamassa You Bet Your Life-visailuohjelmassa. Tor Johnsonin viimeinen merkittävä elokuvarooli oli vuonna 1961 valmistuneessa Coleman Francisin ohjaamassa elokuvassa The Beast of Yucca Flats. Elokuvauransa jälkeen hän esiintyi vielä 1960-luvulla televisiossa ja tv-mainoksissa.

Tor Johnson kuoli 1971 sydänsairauteen San Fernando Valleyn sairaalassa. Hänet on haudattu Newhallin Eternal Valley Memorial Parkin hautausmaalle.

Aiheesta muualla
----------------

* IMDb : Tor Johnson(1903-1971)

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Tor Johnson 

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: sv:Tor Johnson
**Outi Lehtipuu** (s. 1967) on Uuden testamentin ja varhaiskristillisyyden tutkija. Lehtipuun tutkimus liittyy erityisesti varhaiskristillisiin käsityksiin kuolemanjälkeisestä elämästä. Hän toimii puheenjohtajana eurooppalaisten raamatuntutkijoiden yhdistyksessä European Association of Biblical Studies. Helsingin yliopistossa Lehtipuu työskentelee Uuden testamentin eksegetiikan lehtorina teologisessa tiedekunnassa. Hän toimii eksegetiikan oppiaineesta vastaavana työntekijänä.

Vuonna 2018 Lehtipuu johti toimikuntaa, joka valmisteli European Association of Biblical Studiesin ja Society of Biblical Literaturen yhteistä kokoontumista Helsingissä. Kokous oli suurin Suomessa tuohon asti järjestetyistä teologian alan asiantuntijoiden konferensseista.

Julkaisuja
----------

* *Debates over the Resurrection of the Dead: Constructing Early Christian Identity*. 2015, Oxford: Oxford University Press.
* *Raamatun äidit: Sivustakatsojista päähenkilöiksi*. 2011, Helsinki: Kirjapaja.
* *The Afterlife Imagery in Luke’s Story of the Rich Man and Lazarus*. Supplements to Novum Testamentum 123. 2007, Leiden: Brill.

Lähteet
-------

1. ↑  Outi Lehtipuu *Helsingin yliopisto*. Viitattu 26.11.2019.
2. ↑  Yli tuhat raamatuntutkijaa kokoontuu Helsinkiin teologian alan suurkonferenssiin *Helsingin yliopisto*.  25.6.2018. Viitattu 26.11.2019.
Arttu Vattulainen Jyväskylän Kalevan kisoissa vuonna 2018.**Arttu Juhani Vattulainen** (s. 3. joulukuuta 1991 Joensuu) on suomalainen kestävyysjuoksija. Hän edustaa Joensuun Katajaa ja häntä valmentaa Tuomo Lehtinen.

Kalevan kisoissa Vattulainen on saavuttanut 5 000 metrillä kultaa vuonna 2018 ja hopeaa 2015 sekä 10 000 metrillä kultaa vuosina 2015 ja 2016, hopeaa vuonna 2020 sekä pronssia 2014. Sisäratojen SM-kilpailuissa hän on saavuttanut 3 000 metrillä pronssia 2015.

Viestijuoksun SM-kisoista Vattulainen on saavuttanut Joensuun Katajassa 4 × 1 500 metrillä kultaa 2015, hopeaa 2011 ja 2014 sekä pronssia 2013 ja 2018. Lisäksi hänellä on 4 × 800 metrin viestistä hopeaa vuodelta 2018 ja pronssia 2015. Maastojuoksun SM-kilpailuissa hän on saavuttanut pronssia 4 kilometrillä 2018 sekä 12 kilometrillä 2014 ja 2017. Joukkuekilpailussa hän sai kultaa 4 kilometrillä 2018 ja 12 kilometrillä 2014. Puolimaratonilla hän sai hopeaa vuonna 2020 ja maratonilla kultaa 2023.

Vattulainen kilpaili 5 000 metrillä Euroopan joukkuemestaruuskilpailuissa 2015. Aikuisten Suomi–Ruotsi-maaotteluun Vattulainen osallistui ensimmäisen kerran 5 000 ja 10 000 metrillä Tukholmassa 2015.

Vattulainen sijoittui 10 000 metrillä 18:nneksi Tampereen alle 23-vuotiaiden EM-kilpailuissa 2013. Hän edusti Suomea Berliinin EM-kilpailuissa 2018 10 000 metrillä sijoittuen niin ikään 18:nneksi. Münchenin EM-kilpailuissa 2022 hän keskeytti maratonilla.

Henkilökohtaiset ennätykset
---------------------------

* 1 500 m 3.46,62 (Joensuu, 2014)
* 3 000 m 8.05,17 (Joensuu, 2016)
* 5 000 m 13.46,75 (Loughborough, 2018)
* 10 000 m 28.48,43 (Lontoo, 2018)
* puolimaraton 1.05.11 (Dresden, 2021)
* maraton 2.13.29 (Bad Loipersdorf, 2021)

Lähteet

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6  Arttu Vattulainen Tilastopaja (vaatii kirjautumisen, maksullinen palvelu). Viitattu 15.10.2023.
2. ↑  Arttu Vattulainen Kansainvälinen yleisurheiluliitto. Viitattu 23.3.2021. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Arttu Vattulainen Twitterissä

  


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* World Athletics
* Yle

 |

 |
*Tämä artikkeli kertoo vuosina 1905–1913 ilmestyneestä lehdestä. Tähti on myös 1863–1867 julkaistu sanomalehti.*
Lehden ensimmäisen varsinaisen numeron etusivu.
**Tähti** oli Turussa vuosina 1905–1913 ilmestynyt Suomen Kristillisen Työväen Liiton sanomalehti.

Turkulaisen pappisryhmän perustaman *Tähden* tavoitteena oli ohjata kristillistä työväenliikettä uskonnolliseen julistukseen keskittyvässä "perustuslaillis-puolueettomassa" hengessä ja torjua kirkonvastaisten sosiaalidemokraattien eteneminen. Lehden piirissä vaikutti myös työläislinja, johon kuului muun muassa Antti Kaarne.

Vuodesta 1906 lähtien kerran viikossa ilmestynyt *Tähti* muuttui vuonna 1908 kolmipäiväiseksi, mutta joutui kesken vuoden palaamaan entiseen ilmestymistiheyteen. Sen levikki oli 10 000 kappaletta vuonna 1907. Taloudellisten vaikeuksien takia lakanneen lehden päätoimittajina työskentelivät Uno Renvall (1906), Frans Oskari Vihantola (1906–1908), Karl Viktor Lehtonen (1908–1909 ja 1912–1913), Eero Järvinen (1910) ja F. A. Karinen (1911).

Lähteet
-------

1. 1 2  *Suomen lehdistön historia 7: Hakuteos Savonlinna – Övermarks Tidning*, s. 171–172. Kuopio: Kustannuskiila, 1988. ISBN 951-657-241-3.

Aiheesta muualla
----------------

* *Tähti* digitoituna kansalliskirjastossa
Nunchakuja
**Nunchaku** on japanilainen nivelnuija, kaksiosainen pamppu, jossa perinteisesti naru yhdistää kaksi lyhyttä puukeppiä. Modernimmat nunchakut on tehty puun lisäksi muun muassa myös kumista sekä alumiinista, mutta lähes mitä tahansa materiaalia voi käyttää niiden valmistamiseen. Narun lisäksi ne voidaan nykyisin yhdistää myös ketjulla. 

Nunchakujen alkuperästä on kiistelty paljon ja yleisimpien teorioiden mukaan ne olivat joko okinawalainen varsta tai kiinalaisten nuija. Asetta käytetään nykyisin monissa taistelulajeissa kehittämään koordinaatiota ja reaktiokykyä. Nunchakujen pohjalta luotiin myös pidennetty kolmesta kepistä muodostettu "kolmen-osan-sauva" *sansetsukon*.

Nunchakuille tarkoitettuja katoja ovat mm. *renshugata (sho)*, *renshugata (dai)* ja *sanbon nunchaku no kata*.

Alankomaissa on syntynyt organisaatio nimeltä World Nunchaku Association, joka keskittyy ainoastaan nunchakuihin ja ottelemiseen niillä.

Kung fu -elokuvatähti Bruce Lee käytti nunchakuja ensimmäisenä valkokankaalla. Niistä on sittemmin tullut erottamaton osa elokuvamaailman niin sanottua ninjakulttuuria.

Muuta
-----

* Teinimutanttininjakilpikonnien Michelangelo käyttää aseinaan nunchakuja.
* Nintendon Wii-konsolin ohjaimen Wii Remoten lisäosa on saanut lempinimen "nunchuk". Nimi juontaa nunchakusta, sillä kun lisäohjain on yhdistettynä varsinaiseen ohjaimeen johdon avulla, tulos muistuttaa nunchakua.
* Nunchakuja on myös pehmeitä malleja harjoittelua varten.

Lähteet
-------

1. ↑  Jutras, Martin: 14 Deadly (Sometimes Unusual) Karate Weapons *www.thekaratelifestyle.com*. Viitattu 29.12.2020. (englanniksi)
2. ↑  NUNCHAKU | ryukyukobujutsuhozonshinkokai.org *www.ryukyukobujutsuhozonshinkokai.org*. Viitattu 29.12.2020.
3. ↑  Introduction and brief history *World Nunchaku Association*.  2020. Viitattu 29.12.2020. (englanniksi)

Kobujutsun aseet

* bō
* eiku
* hanbō
* jō
* kama
* nunchaku
* surujin
* sai
* tanbo
* tantō
* tekkō
* tinbe ja rochin
* tonfa
**HMS Robert Murray** oli Britannian kuninkaallisen laivaston Mersey-luokan aseistettu troolari.

Valmistus
---------

*Pääartikkeli: Mersey-luokka (troolari)*
Alus tilattiin Selbystä Cohcrane & Sonsilta. Alus laskettiin vesille 28. kesäkuuta 1919.

Palvelus
--------

Vuonna 1922 alus myytiin Irlannin laivastolle, jossa se säilytti aiemman nimensä. Alus vastaanotettiin Portsmouthissa. Seuraavana vuonna alus myytiin Fleetwoodiin T. Carwell & R. H. Bagshawille, joka nimesi aluksen *Northlyniksi*. Lokakuussa 1939 Kuninkaallinen laivasto pakko-otti aluksen nimeten sen *HMS Northlyniksi*. Alus muutettiin sukellusvenepuominvalvojaksi ja sijoitettiin Grimsbyyn. Joulukuussa 1943 laivasto lunasti aluksen, jonka se myi maaliskuussa 1947 kauppalaivastoon.

Lähteet
-------

* Colledge, J. J. & Warlow, Ben: *Ships of the Royal Navy - The Complete Record of all Fighting Ships of the Royal Navy from the 15th Century to the Present*, s. 342. Newbury, UK: Casemate, 2010. ISBN 978-1-935149-07-1. (englanniksi)
* Toghill, Gerald: *Royal Navy Trawlers Part One: Admiralty Trawlers*. Liskeard, Cornwall: Maritime Books, 2003. ISBN 0-90777195-5. (englanniksi)

### Viitteet

1. ↑  Toghill, Gerald s. 147
Robert Huff
**Robert Huff** (s. 25. joulukuuta, 1979 Cambridge) on brittiläinen kilpa-autoilija. Hän on kilpaillut vuodesta 2005 lähtien World Touring Car Championship -sarjassa.

Ura
---

Huff kilpaili Karting -sarjoissa vuodet 1992-1997, kunnes hän siirtyi kilpailemaan Britannian Formula Ford-sarjaan vuonna 1998. Vuonna 2000 Huff voitti Formula Vauxhall -sarjan mestaruuden. Vuonna 2011 Huff ajoi Britannian Formula Renault-sarjassa. Vuonna 2002 Huff ajoi ensimmäisen kerran koppiautosarjoissa kilpaillen Renault Clio Cup-sarjassa. Vuonna 2003 Huff kilpaili SEAT Cupra Championship, jossa hän voitti sarjan mestaruuden. Vuonna 2004 Huff ajoi British Touring Car Championship-sarjassa, jossa hän sijoittui sarjan seitsemänneksi. Vuodesta 2005 lähtien Huff on ajanut WTCC-sarjassa saavuttaen ensimmäisellä kaudellaan 3 pistettä ja sijoittuen sarjan 21:ksi. Vuonna 2006 Huff jatkoi sarjassa saavuttaen ensimmäisen WTCC-voittonsa sijoittuen sarjan 16:ksi. Vuonna 2007 Huff ajoi neljästi podiumille, joka sisälsi myös yhden voiton. Hän sijoittui sarjan yhdeksänneksi. Vuonna 2008 Huff otti kaksi voittoa ja sijoittui sarjan kolmanneksi. Vuonna 2009 hän otti kolme voittoa, mutta jäi sarjassa viidenneksi. Vuonna 2010 Huff ajoi kolme voittoa ja sijoittui sarjan kolmanneksi. Vuonna 2011 Huff taisteli sarjan mestaruudesta tiimikaverinsa Yvan Mullerin kanssa. Huff otti kahdeksan voittoa kauden aikana, mutta jäi lopulta sarjan toiseksi. Vuonna 2012 Huff pystyi viimein voittamaan WTCC-sarjan mestaruuden.
**Análipsi** (kreik. Ανάληψη, kath.kreik. Ανάληψις, *Análipsis*) on Kreikan kylä, joka sijaitsee Kreetan saarella. Se kuuluu hallinnollisesti Ierápetran kuntaan, Lasíthin alueyksikköön ja Kreetan alueeseen. Kylän väkiluku on 584 (vuonna 2011).

Análipsin kylä sijaitsee Kreetan etelärannikolla eli Libyanmeren rannalla vajaan kilometrin itään Makrý Gialóksesta, noin 27 kilometriä itään Ierápetran kaupungista ja noin 60 kilometriä kaakkoon Ágios Nikólaoksesta. Se on osa Péfkoin kyläyhdyskuntaa. Aiemmin kylä kuului Makrý Gialóksen kuntaan ja vuodesta 2011 lähtien Ierápetran kunnan Makrý Gialóksen kunnallisyksikköön.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Απογραφή Πληθυσμού - Κατοικιών 2011. Väestönlaskennan tulokset (XLS)  2011. The Hellenic Statistical Authority (Kreikan tilastokeskus ELSTAT).  Arkistoitu 25.12.2013. Viitattu 1.9.2014. (kreikaksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Análipsi** Wikimedia Commonsissa
Kansanrunoilijat Olli Kymäläinen, Pietari Makkonen ja Antti Puhakka Johan Knutsonin piirroksessa vuodelta 1845.
**Pietari Makkonen** (1. tammikuuta 1785 Hanhijärvi, Kerimäki – 20. huhtikuuta 1851 Kerimäki) oli suomalainen kansanrunoilija.

Pietari Makkosen isä Antti Makkonen kuoli pojan ollessa vielä nuori, ja perhe joutui elämään köyhyydessä. Makkosen taloudellinen asema parani kuitenkin vähitellen, ja hän oppi myös lukemaan ja kirjoittamaan. Varsinaisen runoilun Makkonen aloitti vasta viisikymmenvuotiaana tehdessään pilkkarunon samassa pitäjässä asuneesta mylläristä ja runoniekasta Hanno Kokista, joka oli luvannut jauhaa Hanhijärven kyläläisten viljat ilmaiseksi rakentamassaan myllyssä, mutta rikkonut sitten lupauksensa.

Makkonen toimi myös kuudennusmiehenä. Kun Kerimäen kirkkoa rakennettiin, hän oli kirkon rakennuskassan hoitajana, ja kirkon valmistuttua teki kaksi runoa aiheesta, toisen itse kirkosta, toisen kirkon vihkiäisistä. Vuonna 1845 Makkonen vieraili Helsingissä kansanrunouden tutkijain luona yhdessä kahden muun kansanrunoilijan Olli Kymäläisen (1790-1855) ja Antti Puhakan (1816-1893) kanssa. Makkonen teki tästä matkasta pari runoakin. 

Makkosen runoja julkaistiin hänen eläessään Mehiläisessä 1839 (*Kahviruno*) ja 1840 (*Sururuno Suomen kielen tilasta*), kalenterissa *Necken* 1845 (*Ilolaulu Suomen kielen kasvannasta*) sekä Suomettaressa 1850 (*Kerimäen kirkosta*). Elias Lönnrot kävi runonkeruumatkallaan Makkosen luona ja tallensi muistiin hänen runojaan neljän päivän ajan.

Pietari Makkosen runoja
-----------------------

* *Alkulause*
* *Muistolaulu Porvoosta*
* *Kiitoslaulu Helsingin herroille*
* *Ilolaulu Suomen kielen kasvannosta*
* *Markkinoista*
* *Lapsentappajista*
* *Kostomiesten reissupassi*
* *Rakkauden laulu*
* *Ei ou yksin elänyttä*
* *Suomen pääkaupungista*
* *Viinan töistä*
* *Tehtävästä Saimaan kaivannosta*
* *Kaipaus Mehiläisen kuolemasta*
* *Ukkosesta*
* *Hanno suutarista* (pilkkaruno Kokista)
* *Vanhasta ajasta*
* *Laulu Suomen kielestä*
* *Kerimäen pitäjän uudesta kirkosta*
* *Kerimäen uuden kirkon vihkimisestä*

Lähteet
-------

WikiaineistoWikiaineisto
Wikiaineistoon on tallennettu tekstiä aiheesta: 
***Pietari Makkonen*** 

* Kustavi Grotenfelt: Kahdeksantoista runoniekkaa. Valikoima Korhosen, Lyytisen, Makkosen, Kymäläisen, Puhakan, Räikkösen y.m. runoja ja lauluja. SKS:n kirjapaino 1889 (e-tekstinä Projekti Lönnrotin sivulla

Aiheesta muualla
----------------

* T. Valavirta : Muutamia 1800-luvun kansanrunoilijoita, Helsingin Sanomat, 09.01.1938, nro 7, s. 29, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
**Wheelerin–DeWittin yhtälö** on Bryce DeWittin ja John Archibald Wheelerin mukaan nimetty kenttäyhtälö, jossa yhdistetään ideoita kvanttimekaniikasta ja yleisestä suhteellisuusteoriasta, pyrkimyksenä muotoilla kvanttigravitaation teoria.

Bryce DeWitt julkaisi tämän yhtälön vuonna 1967 ensin nimellä Einsteinin–Schrödingerin yhtälö, mutta myöhemmin se nimettiin Wheelerin–DeWittin yhtälöksi. Sen ratkaisuiden on sanottu määrittelevät sellaisia kvanttitiloja, jotka kuvaavat koko maailmankaikkeutta  ja toimivan kaikissa mahdollisissa universumeissa.

Katso myös
----------

* Kvanttiteoria
* Painovoima
* Kvanttikosmologia
* Säieteoria
* Monimaailmatulkinta

Lähteet
-------

* (Arkistoitu – Internet Archive)
* Lee Smolin: *Kvanttipainovoima*. Suomentanut Risto Varteva. WSOY, 2002. ISBN 951-0-26895-X.

### Viitteet

1. ↑  Bryce S. DeWitt: Quantum Theory of Gravity. I. The Canonical Theory.  *Physical Review*, 25.8.1967, 160. vsk, nro 5, s. 1113–1148. doi:10.1103/PhysRev.160.1113. Artikkelin verkkoversio.
2. ↑  Carlo Rovelli: Notes for a brief history of quantum gravity.  *arXiv:gr-qc/0006061*, 23.1.2001. Artikkelin verkkoversio.
3. ↑  Smolin: Kvanttipainovoima, s. 62
4. ↑  Michio Kaku: Parallel worlds, s. 179

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Wheeler–DeWitt equation
Kuren laivastoarsenaali, 1945
**Kuren laivastoarsenaali** oli yksi neljästä keisarillisen Japanin laivaston omistamista ja operoimista telakasta.

Historia
--------

Taistelulaiva *Yamato* Kuressa
Kääpiösukellusveneitä Kuressa
Vuonna 1889 Kureen, Hiroshimaan perustettiin Kuren laivastoalue vastaamaan Japanin kotisaarten puolustuksesta. Alueelle perustettiin samalla Kuren laivastotukikohta laivankorjauslaitoksineen. Ensimmäiset korjauslaitteet siirrettiin Kureen läheiseltä Onohaman telakalta Kōbesta. Alueen rakennustöitä valvoi ranskalainen insinööri Louis-Émile Bertin. Ensimmäinen näin syntyneeltä Kuren telakalta valmistunut alus oli risteilijä *Miyako*, joka laskettiin vesille vuonna 1897. Kuren telakka uudelleennimettiin vuonna 1903 virallisesti Kuren laivastoarsenaaliksi.

Kuren laivastoarsenaali kehittyi yhdeksi Japanin suurimmista telakoista. Kuressa pystyttiin myös rakentamaan Japanin suurimmat alukset. Arsenaaliin kuului telakan ohella suuri terästehdas ja laitokset laivastotykkien ja niiden ammusten tuotantoa varten. Kuressa rakennettiin muun muassa japanilaiset taistelulaivat *Nagato* ja *Yamato*.

Kuren laivastoarsenaalin laitokset olivat toisessa maailmansodassa toistuvasti Yhdysvaltain ilmavoimien ja Yhdysvaltain laivaston lentokoneiden pommitusten kohteena. Pommituksissa tuhoutui noin kaksi kolmasosaa arsenaalin rakennuksista ja laitteista. 

Japanin antauduttua vuonna 1945 Kuren laivastoarsenaali muutettiin siviilikäyttöön. Nykyisin telakan omistaa Ishikawajima Harima, ja se on yksi harvoista Japanin yhä toimivista telakoista.

Lähteet
-------

* Hunter, Janet: *The History of Anglo–Japanese Relations, 1600–2000: Volume IV: Economic and Business Relations*. Palgrave Macmillan, 2002. ISBN 0-333-79197-5.
* Samuels, Richard: "Rich Nation, Strong Army": *National Security and the Technological Transformation of Japan*. Cornell University Press, 1996. ISBN 0-8014-9994-1.
* Schencking, J. Charles: *Making Waves:* *Politics, Propaganda, And The Emergence Of The Imperial Japanese Navy, 1868–1922*. Stanford University Press, 2005. ISBN 0-8047-4977-9.
* Sims, Richard: *French Policy Towards the Bakufu and Meiji Japan 1854–1894: A Case of Misjudgement and Missed Opportunities*. RoutledgeCurzon, 1998. ISBN 1-873410-61-1.

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Kure Naval Arsenal