recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Perinnöstä luopuminen** on tahdonilmaisu, jolla perillinen luopuu oikeudestaan perintöön. Tämä voi tapahtua joko perittävän eläessä tai perittävän kuoleman jälkeen. Perittävän eläessä tapahtuva perinnöstä luopuminen on kirjallinen, määrämuotoinen oikeustoimi, jota nimitetään negatiiviseksi perintösopimukseksi. Käytännössä se tehdään yleensä niin, että perillinen hyväksyy perittävän tekemän testamentin. Perittävän kuoleman jälkeen perinnöstä voi luopua tekemällä oikeustoimen tai laiminlyömällä perinnön vastaanottamisen. Oikeus perintöön vanhentuu kymmenen vuoden kuluttua perittävän kuolemasta (perintökaari, 40/1965, 16:1), joten laiminlyönnin on kestettävä melko kauan. Perittävän eläessä tapahtuneesta perinnöstä luopumisesta huolimatta rintaperillisellä on oikeus lakiosaansa, ellei hän ole saanut teostaan kohtuullista korvausta (PK 17:1.2). Perittävän kuoltua tapahtunut luopuminen sitoo myös rintaperillistä ja hänen velkojiaan, jos luopuminen tapahtuu ennen luopujan konkurssia. Jos perillinen on ottanut perinnön vastaan, ei luopuminen ole enää mahdollista. Melko tavallinen toimi on perittävän kuoltua tapahtuva perinnöstä luopuminen lastensa hyväksi, jolloin perintö siirtyy lapsille. Tällöin perintöveroa joutuu maksamaan vain yhden kerran.

Katso myös
----------

* Perintöosuuden luovutus

Lähteet
-------

1. ↑  *Encyclopædia iuridica fennica,* Suomalainen lakimiesyhdistys 1994–1999, ISBN 951-855-135-9, osa III palstat 441–442.

Kirjallisuutta
--------------

* Aarnio, Aulis & Kangas, Urpo: *Suomen jäämistöoikeus I: Perintöoikeus*. 6. uudistettu painos. Helsinki: Alma Talent, 2016. ISBN 978-952-14-2554-7.
**Peripateettinen aksiooma** on nimitys tunnetulle filosofiselle lausumalle, jonka mukaan "mielessä ei ole mitään sellaista, mitä ei ensin ole aistimuksessa" (lat. *nihil est in intellectu quod non sit prius in sensu*). Tämä muotoilu on peräisin Tuomas Akvinolaisen teoksesta *De veritate* (q. 2 a. 3 arg. 19).

Tuomas omaksui tämän periaatteen antiikin kreikkalaisen filosofian peripateettisesta koulukunnasta, joka oli Aristoteleen perustama. Aristoteleella ajatus esiintyy teoksessa *Sielusta*. Lausuma kuvaa Tuomaan omaksumaa empirismiä.

Tuomas katsoi muun muassa, että jopa Jumalan olemassaolo voitiin todistaa aistihavainnoista tehdyllä järkeilyllä. Tässä hän käytti muunnelmaa aristoteelisesta "aktiivisen intellektin" ajatuksesta, tulkiten sen kyvyksi abstrahoida universaaleja merkityksiä partikulaarisesta empiirisestä havainnosta. Tuomaan mukaan järki siis etenee aistihavainnoista yhä korkeampia asioita koskevaan tietoon, jopa Jumalaan asti.

Tieto saa näin alkunsa aistihavainnoista, mutta järjen alue on paljon aistihavaintojen aluetta laajempi. Heti kun sielu alkaa toimia, se sisältää kaiken tiedon ensimmäiset prinsiipit (*prima principia*) eli periaatteet, jotka se tietää todeksi ilman erillisiä todistuksia. Sielu tuntee oman olemassaolonsa itsessään, oman aktinsa kautta, vaikkakin se tuntee oman luontonsa vain reflektion kautta.

Lähteet
-------

1. ↑  Tuomas Akvinolainen: Quaestiones disputatae de veritate *corpusthomisticum.org*.
2. ↑   Aristoteles: *Sielusta* III.8.
3. ↑  Leftow, Brian (toim.): *Aquinas: Summa Theologiae*. Questions on God, pp. vii et seq.. -, 2006.
4. ↑  "Thomas Aquinas", teoksessa *Macmillan Encyclopedia of Philosophy*, s. 106–107. Vol. 8, "Theory of Knowledge". -, 1969.
5. 1 2  Kennedy, Daniel: Thomism *The Catholic Encyclopedia*.  1912. New York: Robert Appleton Company. Viitattu 8.10.2008.
Sveitsin kartta, jossa Sonderbundiin kuuluneet kantonit violetilla, sodassa valtioliiton enemmistön puolella olleet kantonit vihreällä ja puolueettomat kantonit oranssilla.
**Sonderbund** (saksaa, "erillisliitto") oli Sveitsin seitsemän katolisen kantonin vuonna 1845 muodostama liitto, joka asettui uskonnollisten kiistojen seurauksena Sveitsin valtioliiton protestanttista enemmistöä vastaan. Valtioliiton yhteiset joukot kukistivat Sonderbundin marraskuussa 1847 käydyssä sisällissodassa, joka tunnetaan Sonderbundin sotana. Sodan seurauksena säädettiin vuonna 1848 Sveitsin perustuslaki, joka teki maasta liittovaltion.

Sonderbundin muodostamisen taustalla oli Sveitsin katolisten huoli protestanttienemmistöisissä kantoneissa toteutetusta katolisuuden vastaisesta lainsäädännöstä. Vuonna 1841 Aargaun kantonin hallitus oli määrännyt suljettaviksi kantonin alueella toimivat katoliset luostarit, vaikka maan tuolloinen perustuslaki eli vuoden 1815 liittosopimus turvasi luostarien omaisuuden. Vuosina 1843–1844 seitsemän katolista kantonia eli Luzern, Uri, Schwyz, Unterwalden, Zug, Fribourg ja Valais sopivat keskenään, että ne erkaantuisivat mistä tahansa liittosopimusta rikkovasta kantonista. Luzernin kantonin vuonna 1844 tekemä päätös kutsua jesuiitat hoitamaan uskonnonopetusta nostatti protestanttisissa kantoneissa protestiaallon, ja keväällä 1845 protestanteista kootut vapaaehtoisjoukot tekivät epäonnistuneen hyökkäyksen Luzerniin. Näiden tapahtumien seurauksena mainitut seitsemän katolista kantonia perustivat 11. joulukuuta 1845 Sonderbundin, jota kutsuttiin myös nimellä *schutzvereinigung* ("suojeluyhtymä"). Liittoon kuuluivat siis myös Sveitsin vanhan valaliiton alkuperäiset perustajat Uri, Schwyz ja Unterwalden. Kaksi muuta katolista kantonia, Solothurn ja Ticino, jäivät liiton ulkopuolelle.

Kesällä 1847 Sveitsin liittopäivien enemmistö hyväksyi esitykset Sonderbundin lakkauttamisesta ja jesuiittojen karkottamisesta sekä ponnen uuden perustuslain laatimisesta. Tässä tilanteessa Sonderbundin johtaja Constantin Siegwart-Müller määräsi marraskuussa 1847 miehet aseisiin ja esitti ulkomaille pyynnön sotilaallisesta avusta. Sonderbundin joukkojen ylipäälliköksi nimitettiin Johann Ulrich von Salis-Soglio. Kapinaliiton armeija ei kuitenkaan ollut kovin tehokas, ja kenraali Guillaume-Henri Dufourin komentamat joukot kukistivat sen pian. Sota kesti vain 25 päivää, ja kuolleita oli vähän.

Vuonna 1848 toteutetun rauhanjärjestelyn mukaan Sonderbundiin kuuluneet kantonit joutuivat maksamaan 6 miljoonaa Sveitsin frangia korvauksia sodan tuhoista. Sodan seurauksena Sonderbund lakkautettiin, jesuiitat karkotettiin Sveitsistä, ja vuonna 1848 hyväksyttiin uusi valtiosääntö, joka muutti maan kiinteämmäksi liittovaltioksi aiemman valtioliiton sijaan.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Sonderbund (englanniksi) *Encyclopædia Britannica Online Academic Edition*. Viitattu 8.1.2014.
2. 1 2  Risto Kari: *Historian ABC: Kaikkien aikojen valtiot, osa 5*, s. 346–347. Tammi, Helsinki 2001.
3. 1 2  Switzerland: The liberal triumph (englanniksi) *Encyclopædia Britannica Online Academic Edition*. Viitattu 8.1.2014.
**Sondre Turvoll Fossli** (s. 10. elokuuta 1993) on norjalainen aktiiviuransa päättänyt maastohiihtäjä.

Maailmancupissa Fossli kilpaili ensimmäisen kerran Drammenissa helmikuussa 2011 sijoittuen vapaan hiihtotavan sprintissä 25:nneksi. Kymmenen parhaan joukkoon hän sijoittui ensimmäisen kerran Drammenin perinteisen hiihtotavan sprintissä maaliskuussa 2013 oltuaan yhdeksäs. Marraskuussa 2014 hän sijoittui ensimmäisen kerran kolmen parhaan joukkoon oltuaan kolmas Rukan perinteisen hiihtotavan sprintissä. Sprintticupissa hän sijoittui kaudella 2014–2015 viidenneksi.

Fossli voitti kaudella 2015–2016 Rukan Nordic Opening -tapahtuman perinteisen hiihtotavan sprintin. Hän sijoittui kolmanneksi Davosin vapaan hiihtotavan sprintissä.

Fossli sijoittui kaudella 2016–2017 Pyeongchangissa maailmancupin perinteisen hiihtotavan sprintissä toiseksi.

Nuorten MM-kilpailuissa Otepäässä 2011 Fossli saavutti hopeaa perinteisen sprintissä. Vuoden 2012 kilpailuissa Erzurumissa hän saavutti pronssia sekä vapaan sprintissä että Norjan viestijoukkueessa. Hän voitti alle 23-vuotiaiden maailmanmestaruuden perinteisen hiihtotavan sprintissä 2015.

Elokuussa 2019 Fossli sai sydänkohtauksen ajaessaan autoa Oslossa. Hänen sydämensä pysähtyi seitsemäksi minuutiksi, mutta hänet saatiin tapahtumapaikalla elvytettyä defibrillaattorilla.

Fossli ilmoitti huhtikuussa 2020 lopettavansa aktiiviuransa terveydellisistä syistä. Hän ilmoitti vaativansa Norjan hiihtoliittolta ja vakuutusyhtiö Ifiltä korvausta koska pitää sydänkohtausta työtapaturmana. Kaikki norjalaiset maajoukkuehiihtäjät on vakuutettu kyseisessä vakuutusyhtiössä.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Sondre Turvoll Fossli Kansainvälinen hiihtoliitto (FIS).  (englanniksi)
2. ↑  Norjalaishiihtäjä sai sydänkohtauksen auton ratissa: Uudet tiedot kertovat, kuinka täpärällä hengissä selviytyminen oli *www.iltalehti.fi*. Viitattu 28.4.2020.
3. ↑  STT/NTB: Norjalaishiihtäjä lopettaa uransa 26-vuotiaana – taustalla sydänpysähdys *Ilta-Sanomat*.  24.4.2020. Viitattu 24.4.2020.
4. ↑  Sydänkohtauksen saanut maajoukkuehiihtäjä lopettaa uransa 26-vuotiaana – vaatii Norjan hiihtoliitolta korvauksia *www.iltalehti.fi*. Viitattu 28.4.2020.
| "Ei oo, ei tuu"Lea Laven |
| --- |
|  |
| Singlen tiedot |
|  Albumilta | *Määränpäänä tähdet* |
|  A-puoli | "Ei oo, ei tuu" |
|  B-puoli | "Mitä tekisinkään ilman sinua" |
|  Julkaistu | 1979 |
|  Tyylilaji | iskelmä |
|  Kesto | 03.00 |
|  Levy-yhtiö | CBS |
| muut singlet |
|  | "Ei oo, ei tuu" |  |

**Ei oo, ei tuu** on suomalaisen iskelmälaulaja Lea Lavenin single vuodelta 1979. Kappaleen sävelsi ja sovitti Jori Sivonen ja sanoitti Raul Reiman. Singlen b-puolena on "Mitä tekisinkään ilman sinua", jonka sävelsi Jukka Kuoppamäki ja sanoitti Chrisse Johansson. Singlen molemmat puolet julkaistiin Lea Lavenin studioalbumilla *Määränpäänä tähdet* (1980). Kappale voitti vuoden 1979 Syksyn sävel -laulukilpailun.

"Ei oo, ei tuu" on nopeatempoinen ja se alkaa ilman introa. Instrumentit tulevat mukaan kahden ensimmäisen sanan ("Se oli...") jälkeen. Ensimmäisessä säkeistössä kertojaminä laulaa komeasta miehestä, jonka viettelijän elkeet hän näki oitis. Kertosäe alkaa 27 sekuntia kappaleen alusta laskien. Kertosäkeessä kertoja tekee kerralla selväksi, että häntä ei kiinnosta kevyt romanssi. Toisessa säkeistössä kertojaminä on tavannut uuden miehen, jota hän alkuun kuvitteli täysosumaksi, mutta joka osoittautui petturiksi. Hän tapasi miehen jonkun sutturan seurassa, joka mukamas oli miehen serkku. Toisen kertosäkeen jälkeen on välisoitto, jota seuraa kolmas kertosäe. Sen jälkeen laulu päätetään c-osaan, jossa kertoja odottaa kolmatta kohtaloaan. Hänen turhautumisensa tapaamiensa miesten pinnallisuuteen on ilmeistä.*kenen mukaan?*

"Ei oo, ei tuu" julkaistiin kokoelma-albumilla *Lea Laven – Suosituimmat (32 toivesävelmää)* (1983). Ensimmäinen digitaalinen julkaisu on CD-kokoelma-albumilla *Lea Laven – CBS-klassikot* (1989).

"Ei oo, ei tuu" versioitiin muutamaan kertaan jo vuonna 1979. Ritva Valkama esitti sen television viihdeohjelmassa *Parempi myöhään…* niin ikään 1979.

Lähteet
-------

1. ↑  Lea Laven – Ei Oo, Ei Tuu *Discogs.com*. Viitattu 22.3.2023. (englanniksi)
2. ↑  Lea Laven – Määränpäänä Tähdet *Discogs.com*. Viitattu 22.3.2023. (englanniksi)
3. ↑  Lea Laven on iskelmätaivaan kiintotähti *Lealaven.com*. Viitattu 26.3.2023.
4. ↑  Discography : compilations *Discogs.com*. Viitattu 22.3.2022. (englanniksi)
5. ↑  Ei oo, ei tuu *Secondhandsongs.com*. Viitattu 23.3.2023. (englanniksi)
6. ↑  Parempi myöhään : episode #2.5 *Imdb.com*. Viitattu 22.3.2023. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Ultimate Guitar: Ei Oo Ei Tuu Chords by Lea Laven
**Ei sanaakaan** (*Ne le dis à personne*) on vuonna 2006 ensi-iltansa saanut Guillaume Canet’n ohjaama ranskalainen jännityselokuva, joka perustuu yhdysvaltalaisen Harlan Cobenin samalla nimellä suomennettuun romaaniin *Tell No One*.

Juoni
-----

Margot Beckin (Marie-Josèe Croze) uskotaan joutuneen sarjamurhaajan uhriksi vuosia sitten. Murhaaja on joutunut kiinni, muttei ole tunnustanut Margot’n murhaa. Eräänä päivänä Margot'n miehen, lastenlääkäri Alexandre Beckin (François Cluzet) elämässä alkaa tapahtua outoja. Onko hänen vaimonsa sittenkin yhä elossa?

Vastaanotto
-----------

Helsingin Sanomissa Pertti Avola piti elokuvaa jahkailevana ja ylipitkänä trillerinä, jossa on paljon kuolleita kohtia, selittelevää puhetta ja pateettista tunteellisuutta. MTV3:n Atso Suopanki piti François Cluzet’n näyttelijäntyöstä ja tarinan hyvin rakennetusta ja ennalta-arvaamattomasta kuljetuksesta.

Lähteet
-------

1. ↑  Varjola, Markku: *Elokuvien ensi-illat Suomessa 2000–2007*, s. 15. Helsinki: Suomen elokuvakerhojen liitto SEKL ry, 2008. Arkistoitu 16.10.2013. (pdf) (viitattu 18.11.2012).
2. 1 2  Avola, Pertti: Lastenlääkäri ahdingossa *Helsingin Sanomat*.  28.9.2007. Viitattu 21.11.2012. [vanhentunut linkki]
3. ↑  Suopanki, Atso: Ne le dis à personne (Ei sanaakaan) *MTVuutiset.fi*.  28.1.2008. Viitattu 10.11.2019.

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: [[:]]
**Eva Puskarčíková** (vuosina 2019–2020 **Eva Kristejn Puskarčíková**, s. 3. tammikuuta 1991, Jilemnice) on tšekkiläinen ampumahiihtäjä. Hän edustaa seuratasolla SKP Kornspitz Jablonecia.

Ura
---

Eva Puskarčíková on saavuttanut yhden Euroopan-mestaruushopean, vuoden 2013 Banskon naisten viestistä. 

Maailmancupissa Puskarčíková debytoi kaudella 2011–2012. Uransa ensimmäiset palkintokorokesijat hän saavutti kaudella 2016–2017 Pokljukan takaa-ajossa ja Oberhofin yhteislähdössä. Kokonaiscupissa hän on parhaimmillaan sijoittunut sijalle 13 kaudella 2016–2017. Samalla kaudella hän oli myös normaalimatka- ja yhteislähtöcupien 10:s. Seuraavalla kaudella hän sijoittui normaalimatkacupissa 9:nneksi. 

Puskarčíková on osallistunut ampumahiihdon maailmanmestaruuskilpailuihin neljästi; vuosina 2015, 2017, 2019 ja 2020. Hän saavutti sekaviestissä pronssia Anterselvassa 2020. Henkilökohtaisilla matkoilla hän on parhaimmillaan ollut kymmenes vuoden 2020 normaalimatkalla. Hän oli mukana myös samana vuonna neljänneksi sijoittuneessa Tšekin naisten viestijoukkueessa.

Talviolympialaisiin Puskarčíková on osallistunut kahdesti; vuosina 2014 ja 2018. Hänen paras henkilökohtainen sijoituksensa on normaalimatkan 22:nen sija vuonna 2014. Hän oli myös mukana Tšekin neljänneksi sijoittuneessa viestijoukkueessa.

Yksityiselämä
-------------

Eva Puskarčíková oli vuosina 2019–2020 naimisissa tšekkiläisen ampumahiihtäjän Lukáš Kristejnin kanssa.

Lähteet
-------

* Eva Puskarčíkován profiili kansainvälisen ampumahiihtoliiton tulospalvelussa (englanniksi)
**Sondre Bratvold Kristoffersen** (s. 27. heinäkuuta 1993) on norjalainen jääpalloilija. Hän edustaa Norjan Eliteserienissä pelaavaa Solberg Bandya.

Kristoffersen seurasi jääpalloilijana isänsä Per Olafin jalanjälkiä, joka pelasi aikaisempina vuosina myös Sohlbergin jääpallomiehistössä. Syksyllä 2010 hän debytoi Sohlbergin ykkösjoukkueessa ja oli voittamassa Sohlbergin riveissä ensimmäistä Norjan mestaruuttaan keväällä 2011. Samana kautena hän oli mukana myös Norjan nuorten maajoukkueessa. Syksyllä 2013 hän siirtyi Ruotsiin Karlstadiin IF Bolticin riveihin. Boltic pelasi silloin Ruotsin toiseksi korkeinta sarjatasoa eli Allsvenskania ja sen Pohjoislohkoa. Yhden Ruotsin Allsvenskan-kauden jälkeen hän palasi Norjaan Sohlbergin riveihin.

Palattuaan syksyllä 2014 Norjaan hänestä tuli Norjan jääpallomaajoukkueen vakiokalustoa. Vuoden 2015 MM-kisoissa hän oli Norjan paras maalintekijä Nikolai Jensenin kanssa yhdeksällä maalillaan. Kotimaassaan Kristoffersen oli kaudella 2015–2016 Solbergin paras maalintekijä 57 maalillaan. Kaudella 2017–2018 hän oli voittamassa toista Norjan mestaruuttaan. Kauden 2019 MM-kisoissa Kristoffersen oli kolmanneksi paras maalintekijä 12 maalilla edellään Norjan Felix Callander ja Ruotsin Erik Pettersson.

Saavutukset
-----------

**Maajoukkueessa**

* Viidet MM-kisat (2015–2019)

**Seurajoukkueessa**

* Norjan mestari (2010, 2018)

**Henkilökohtaisesti**

* Norjan vuoden jääpalloilija 2019

Lähteet
-------

* International Bandy Database

### Viitteet

1. ↑  Om Sondre  Syksy 2018. solbergbandy.no.  Arkistoitu 7.2.2019. Viitattu 5.2.2019(norjaksi).
**Arsinoe IV** (k. 41 eaa.) oli Egyptin kuningatar vuosina 48–47 eaa.

Arsinoe kuului Ptolemaiosten hallitsijasukuun. Hänen isänsä oli kuningas Ptolemaios XII Auletes ja isosiskonsa kuuluisa kuningatar Kleopatra VII.

Arsinoe lähti vuonna 49 tai 48 eaa. Kleopatran mukana Egyptistä maanpakoon Syyriaan, kun heidän veljensä Ptolemaios XIII oli nimitetty Egyptin hallitsijaksi. Nuoret siskokset palasivat pääkaupunki Aleksandrian palatseihinsa salaa. Julius Caesar teki Kleopatrasta Egyptin hallitsijan, ja Arsinoe sai hallittavakseen Kyproksen yhdessä veljensä Ptolemaios XIV:n kanssa. Arsinoe julistautui kuitenkin itse kuningattareksi ja ryhtyi veljensä rinnalla sotaan Caesaria vastaan. Caesarin joukot olivat voitollisia, Arsinoe otettiin vangiksi ja Kleopatrasta tuli jälleen kuningatar.

Caesar piti Arsinoeta vankina aluksi Roomassa ja siirrätti hänet sitten Artemiin temppeliin Efesokseen. Lopulta kun Kleopatran rakastaja, roomalainen triumviri Marcus Antonius koki Arsinoen uhaksi Kleopatralle, hän teloitutti Arsinoen vuonna 41 eaa.

Lähteet
-------

* Goldsworthy, Adrian: *Antonius ja Kleopatra*. (Antony and Cleopatra. Suomentanut Heikki Salojärvi). Helsinki: Ajatus Kirjat, 2011. ISBN 978-951-20-8422-7.

### Viitteet

1. ↑  Goldsworthy 2011, s. 418.
2. ↑  Goldsworthy 2011, s. 86–87.
3. ↑  Goldsworthy 2011, s. 160.
4. ↑  Goldsworthy 2011, s. 186–191.
5. ↑  Goldsworthy 2011, s. 203–204.
6. ↑  Goldsworthy 2011, s. 280–281, 420.


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa

 |

 |
Afro-Euraasia, mukaan lukien siihen kuuluvat saaret.
**Afro-Euraasia** on termi, joka tarkoittaa Afrikan ja Euraasian yhdessä muodostamaa maapallon suurinta yhtenäistä maa-aluetta. Alueen pinta-ala on 84 980 532 neliökilometriä ja sen väkiluku on noin 5,7 miljardia ihmistä, mikä on 85 prosenttia maailman väkiluvusta. Afro-Euraasia tunnetaan myös "Vanhana maailmana" erotuksena "Uudesta maailmasta", Amerikasta.

Afro-Euraasiaan on myös viitattu "Maailmansaarena" esimerkiksi Halford Mackinderin kirjassa *Geographical Pivot of History*. Tähän termiin eivät sisälly alueeseen kuuluvat saaret.

Geologia
--------

Geologisesti Afro-Euraasiasta on oletettu tulevan supermanner, kun Afrikka tulevaisuudessa yhdistyy Eurooppaan. Tämän on arvioitu tapahtuvan 600 000 vuoden kuluttua, jolloin Espanjan eteläkärki saavuttaa Afrikan. Kun tämä tapahtuu, Välimeri erottuu Atlantin valtamerestä. Afrikan ja Euroopan arvioidaan yhdistyvän täydellisesti 50 miljoonan vuoden kuluttua, jolloin Välimeri katoaa kokonaan ja syntyy uusia vuoristoja (joista voi tulla Alppien jatkoa).

Jako
----

Yleisesti Afro-Euraasian katsotaan jakautuvan Afrikkaan ja Euraasiaan Suezin kanavan kohdalta. Euraasia voidaan jakaa edelleen Eurooppaan ja Aasiaan. Eräiden historiallisten jakojen mukaan alue voidaan jakaa myös Euraasiaan, Pohjois-Afrikkaan ja Saharan eteläpuoliseen Afrikkaan.

### Maantieteelliset alueet

|  |  |
| --- | --- |
| * Euraasia
	+ Aasia
		- Pohjois-Aasia
		- Keski-Aasia
		- Itä-Aasia
		- Etelä-Aasia
		- Kaakkois-Aasia
		- Lounais-Aasia
	+ Eurooppa
		- Pohjois-Eurooppa
		- Länsi-Eurooppa
		- Keski-Eurooppa
		- Itä-Eurooppa
		- Etelä-Eurooppa
 | * Afrikka
	+ Keski-Afrikka
	+ Itä-Afrikka
	+ Afrikan sarvi
	+ Pohjois-Afrikka
	+ Etelä-Afrikka
	+ Länsi-Afrikka
 |

Lähteet
-------

1. ↑  Hakulinen, Kerkko & Paikkala, Sirkka: Afro-Euraasia *Eksonyymit*.  16.2.2023. Kotimaisten kielten keskus. Viitattu 18.2.2023.
2. ↑  Future World Scotese.com. Viitattu 27.7.2017. (englanniksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * n
* k
* m
Maanosat |
| --- |
|  |
| 

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|     | 
Afrikka
 | 
Aasia
 | 
Australia
 | 
Etelämanner
 | 
Eurooppa
 | 
Pohjois-Amerikka
 | 
Etelä-Amerikka
 |

 |

 |

 |
**Peukestas** (m.kreik. Πευκέστας) oli makedonialainen sotilas Aleksanteri Suuren armeijassa ja Persian satraappi. Peukestas oli kotoisin Miezan kaupungista ja hänen isänsä oli eräs Aleksanteri.

Peukestas esiintyy ensimmäisen kerran antiikin lähteissä trieerin komentajana Aleksanterin armeijan matkatessa Industa pitkin. Hyökätessä malli-heimoa vastaan Peukestas kantoi kilpeä, jonka Aleksanteri oli antanut ottaa Athenen temppelistä Ilionista. Leonnatos, Abreas ja Peukestas pelastivat Aleksanterin hengen, kun hän haavoittui hyökkäyksessä mallien pääkaupunkia vastaan. Tästä hyvästä Aleksanteri teki Peuksestaasta henkivartijansa, *somatofylax*. Tätä ennen henkivartijoita oli ollut seitsemän, mutta Aleksanteri muutti henkivartijoiden määrää Peuksestaan vuoksi. Kun armeija pääsi Persepoliin, Aleksanteri palkitsi Peukestasta vielä enemmän tekemällä tästä Persis-maakunnan satraapin. Susassa Peukestas sai Aleksanterilta ennenkuulumattoman lahjan, kultaisen diadeemin.

Peukestas erosi muista Aleksanteri Suuren nimittämistä makedonialaisista satraapeista siinä, että hän alkoi pukeutua persialaiseen tapaan. Tästä hän sai alamaistensa ja Aleksanterin suosion. Peukestas oli myös yksi harvoista makedonialaisista, joka opetteli puhumaan persiaa. Vuonna 323 eaa. Peukestas saapui kuninkaan luokse mukanaan 20 000 persialaista sotilasta, jotka oli koulutettu sotimaan makedonialaiseen tyyliin pitkien sarisa-keihäiden kanssa falangimuodostelmassa. Persialaisten oli tarkoitus korvata Aleksanterin makedonialaiset sotilaat, mikä tietysti aiheutti suurta katkeruutta makedonialaisten keskuudessa. 

Peukestas oli mukana Aleksanteri Suuren kuolemaa edeltäneissä juomingeissa. Aleksanterin kuoleman jälkeen Peukestas jatkoi Persiksen satraappina. Hänen asemansa säilyi myös Triparadeisoksen kokouksen jälkeen. 

Vuonna 317 eaa. Peithon yritti saada Aleksanterin valtakunnan itäiset maakunnat valtansa alle. Peukestas ja muut maakuntien satraapit kokosivat armeijansa Susassa. Paikalle saapui myös Eumenes Kardialainen, jonka Makedonian hallitsija Polyperkhon oli lähettänyt Aasiaan kukistamaan kapinoivan Antigonos I:n. Peukestas liittyi Eumeneksen joukkoon, koska tämä edusti Makedonian laillista hallitsijaa. Antigonoksen ja Eumeneksen joukot kohtasivat Paraitakenen taistelussa vuonna 317 eaa. mutta taistelu päättyi tasapeliin. Seuraavana vuonna käydyssä Gabienen taistelussa Peukestas petti Eumeneksen ja poistui taistelukentältä joukkojensa kanssa. Peukestas antautui Antigonokselle sen jälkeen kun tämä oli kukistanut Eumeneksen. Antigonos piti kuitenkin Peukestasta liian vaarallisena ja riisti häneltä Persiksen hallinnon. Peukestaan elämästä tämän jälkeen ei ole paljoakaan tietoa.

Lähteet
-------

* Smith, William: "Peucestas (2)", *Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology*, s. 228. Osa III. Boston: Little, Brown and Company, 1849. Teoksen verkkoversio.
**Afrikanvaris**, aikaisemmalta nimeltään **mustavalkovaris** (*Corvus albus*) on afrikkalainen varista (*Corvus corone cornix*) muistuttava varpuslintu. Lajin nimesi Philipp Ludwig Statius Müller 1776.

Koko ja ulkonäkö
----------------

Linnun pituus on noin 45 senttiä, siipien kärkiväli 98–110 senttiä ja paino 400–570 grammaa. Hieman varista suurempi ja rotevampi. Nokka, pyrstö ja siivet pidemmät kuin variksen. Höyhenpuku muuten musta mutta rinta, kupeet ja kaularengas valkoiset. Sukupuolet ovat samanvärisiä, koiras on hiukan kookkaampi. Nuori lintu on höyhenpuvultaan vanhan kaltainen. Tavallisin ääni on mustavarismainen raakkuna.

Esiintyminen
------------

Paikkalintu lähes koko Saharan eteläpuolisessa Afrikassa sekä Madagaskarilla, Komoreilla ja Aldabran saariryhmässä Intian valtamerellä. Afrikanvariksen esiintymisalue on kooltaan 19 miljoonaa neliökilometriä ja lajin kanta on elinvoimainen.

Jotkut tutkijat pitävät Itä-Afrikassa esiintyvää arokorpin alalajia *Corvus ruficollis edithae* afrikanvarisen alalajina.

Elinympäristö
-------------

Harvapuustoiset ja aukkoiset metsät, ihmisasutuksen seurana kylissä ja maaseudulla.

Lisääntyminen
-------------

*Corvus albus* 
*Clamator glandarius* + *Corvus albus*
Pesä on tavallisesti järeässä erillään kasvavassa puussa tai puhelinpylvään poikkipienalla. Pesintä tapahtuu syys-marraskuussa. Munia on 4-5 ja naaras hautoo niitä 18-19 päivää. Poikasia hoitavat molemmat puolisot. Poikaset ovat lentokykyisiä 6-viikkoisina.

Ravinto
-------

Kaikkiruokainen kuten varis. Syö maassa eläviä selkärangattomia, pikkunisäkkäitä, linnunpoikasia ja -munia, viljaa, raatoja, teurasjätteitä jne.

Lähteet
-------

* Perrins, C. M. (toim.) 1994: Handbook of the Birds of Europe, the Middle East and North Africa. Vol. VIII. – Oxford University Press. Hong Kong. ISBN 0-19-854679-3

### Viitteet

1. 1 2  BirdLife International: *Corvus albus* *IUCN Red List of Threatened Species. Version 2013.2*.  2013. International Union for Conservation of Nature, IUCN, Iucnredlist.org. Viitattu 2.3.2014. (englanniksi)
2. ↑  Palmén, Ernst & Nurminen, Matti (toim.): *Eläinten maailma, Otavan iso eläintietosanakirja. 5. Sydän–Öljykala*, s. 2088. Helsinki: Otava, 1975. ISBN 951-1-02059-5.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Taksonitunnisteet | 
* Wikidata: Q949603
* Wikispecies: Corvus albus
* ADW: Corvus\_albus
* Avibase: 34D538E14AA16E13
* BirdLife: 22735894
* BOLD: 26945
* CoL: 6B5CD
* BOW: piecro1
* eBird: piecro1
* Euring: 15700
* Fossilworks: 369302
* GBIF: 2482519
* iNaturalist: 8038
* IRMNG: 10840580
* ITIS: 559490
* IUCN: 22735894
* NBN: NHMSYS0000533187
* NCBI: 30421
* TSA: 4859
* WoRMS: 221035
* Xeno-canto: Corvus-albus

 |

 |
Agnes Maule Machar
**Agnes Maule Machar** (23. tammikuuta 1837 Kingston, Ontario, Kanada – 24. tammikuuta 1927 Kingston, Ontario) oli kanadalainen kirjailija. Hän oli tuottelias kirjoittaja, jonka tuotantoon kuuluu runoja, useita romaaneja sekä historiallista ja elämäkerrallista kirjallisuutta. Machar kirjoitti myös ajan johtaviin aikakauslehtiin.

Machar oli skotlantilaisten maahanmuuttajien tytär. Hänen isänsä oli presbyteeripappi ja toimi Queen's Universityn rehtorina vuosina 1846–1854. Macharin ensimmäinen romaani *Katie Johnstone's Cross: A Canadian Tale* (1870) käsittelee päähenkilönsä hengellistä heräämistä. Muussakin kirjallisuudessaan Machar usein painottaa hengellisiä aiheita. Macharin pääteoksena on pidetty kirjaa *Roland Graeme, Knight: A Novel of Our Time* (1892), jossa hän käsittelee teollistumisen yhteydessä ilmenneitä sosiaalisia ja taloudellisia ongelmia. Hän esittää siinä ratkaisuksi kristillistä veljeyttä ja epäitsekkyyttä. Kirjoissa *King and Country: A Story of 1812* (1874), *Stories of New France* (1890) ja *Heroes of Canada* (1893) Machar kertoo historiallisia anekdootteja, joiden tarkoitus on herättää isänmaallisia tunteita nuoressa lukijakunnassa.

Runoissaan Machar tutustuttaa lukijakuntaansa myös Kanadan maisemiin.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Agnes Maule Machar. The Canadian Encyclopedia


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
	+ 2
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Yhdysvallat
* Australia
* Alankomaat

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**Bryan Josué Oviedo Jiménez** (s. 18. helmikuuta 1990 Ciudad Quesada) on costaricalainen jalkapalloilija, joka edustaa Englannin Valioliigassa pelaavaa Sunderland AFC:tä. Vasenjalkainen Oviedo on pelipaikaltaan vasen laitalinkki. Hän kuuluu myös Costa Rican jalkapallomaajoukkueeseen.

Ura
---

### Seurajoukkueura

Oviedo aloitti uransa kotimaansa Deportivo Saprissassa, jossa hän pelasi vuonna 2009 seitsemän ottelua. Tammikuussa 2010 Oviedo siirtyi Tanskan Superliigan FC Kööpenhaminaan. Kööpenhaminassa Oviedo voitti Tanskan mestaruuden kaudella 2009–2010 sekä Tanskan cupin kausilla 2010–2011 ja 2011-2012. Vuonna 2012 hänet valittiin myös cupin parhaaksi pelaajaksi. Oviedo debytoi Kööpenhaminan paidassa myös Eurooppa-liigassa. Yhteensä hän pelasi seuran paidassa 30 ottelua tehden niissä kaksi maalia. Kevätpuoliskon kaudesta 2010-2011 Oviedo oli lainassa toisessa tanskalaisseurassa, FC Nordsjællandissa, jossa otteluita kertyi 14.

Elokuussa 2012 Oviedo siirtyi Valioliigan Everton FC:hen. Debyytti Valioliigassa tapahtui seuraavassa kuussa Swansea Cityä vastaan. Avausmaali syntyi Oviedon toisella Valioliiga-kaudella marraskuussa 2013 Stoke Cityä vastaan. Seuraavassa ottelussa Oviedo iski ottelun ainoan maalin Manchester Unitedin verkkoon. Tammikuussa 2014 Oviedo mursi sääri- ja pohjeluunsa FA Cupin ottelussa Stevenage FC:tä vastaan. Oviedo palasi kentille vasta saman vuoden syyskuussa. Hän pelasi Evertonissa kaikkiaan 50 valioliigaottelua. Tammikuussa 2017 hän siirtyi samassa sarjassa pelaavaan Sunderlandiin.

### Maajoukkueura

Oviedo edusti Costa Rican alle 20-vuotiaita vuoden 2009 MM-kilpailuissa, joissa Costa Rica oli neljäs. Oviedo pelasi turnauksessa kuusi ottelua. Debyytti Costa Rican jalkapallomaajoukkueessa tapahtui tammikuussa 2010 ystävyysottelussa Argentiinaa vastaan. Maajoukkueuran avausmaali syntyi vuoden 2011 helmikuussa Venezuelaa vastaan niin ikään ystävyysottelussa. Oviedo oli mukana vuoden 2011 Gold Cupissa. Vuoden 2014 MM-kilpailuista hän joutui jäämään sivuun jalkavammansa takia. Hän pelasi yhden ottelun Copa América Centenario -turnauksessa 2016.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5
2. 1 2 3
3. 1 2   (Arkistoitu – Internet Archive)
4. 1 2

Costa Rican joukkue – Jalkapallon MM-kilpailut 2022
1 Navas |
2 Chacón |
3 Vargas |
4 Fuller |
5 Borges |
6 Duarte |
7 Contreras |
8 Oviedo |
9 Bennette |
10 Ruiz |
11 Venegas |
12 Campbell |
13 Torres |
14 Salas |
15 Calvo |
16 Martínez |
17 Tejeda |
18 Alvarado |
19 Waston |
20 Aguilera |
21 López |
22 Matarrita |
23 Sequeira |
24 Wilson |
25 Hernández |
26 Zamora |
Valmentaja Suárez
**Pyhän Katariinan luostari** (ven. Свято-Екатерининский монастырь) on Tverissä Volgan ja Tvertsan yhtymäkohdassa sijaitseva ortodoksinen nunnaluostari, joka on toiminut nykyisessä muodossaan vuodesta 1996.

Historia
--------

Pyhän Katariinan luostarin alueella oleva Katariinan temppeli on rakennettu vuonna 1786. Sitä ennen paikalla oli puinen temppeli, joka paloi vuonna 1732. 

1800-luvulla ja 1900-luvun alussa alueelle rakennettiin kellotorni, ikonostaasi ja tsasouna. 1930-luvulla uskonnollinen toiminta päättyi paikalla sijaitsevassa temppelissä. Luostari perustettiin vanhan seurakuntakirkon ympärille. Nykyisen nunnaluostarin piispa siunasi ja avasi vuonna 1996. Sen sisarluostari on Oršassa. Ensimmäiseksi igumeniaksi vihittiin äiti Juliana (Kirsi Ritoniemi).

Lähteet
-------

1. ↑  Тверской Свято-Екатерининский женский монастырь / Монастырский вестник *monasterium.ru*. Viitattu 1.1.2021.
2. 1 2  Свято-Екатерининский женский монастырь г. Тверь *tvereparhia.ru*. Viitattu 1.1.2021.
3. ↑  Aila-Liisa Laurila: Äiti Julianan ihmeelliset ikonit.  *Karjalan heimo*, 11-12/2011.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Pyhän Katariinan luostari (Tver)** Wikimedia Commonsissa
Agnes Poschner noin vuonna 1911
**Agnes Poschner-Zilken** (16. tammikuuta 1880 Helsinki – 15. elokuuta 1935 Leipzig, Saksa) oli suomalainen oopperalaulaja, äänialaltaan sopraano.

Agnes Poschner oli nuorudessaan jäsenenä Sofie Bonnevien naiskuorossa, joka konsertoi joulukuussa 1901 esittäen Giovanni Battista Pergolesin *Stabat materin*. Poschner oli esityksessä sopraanosoolona, mutta hän sai suorituksestaan huonot arvostelut lehtien palstoilla. Poschner opiskeli sitten laulua Emmy Achtén johdolla Helsingissä ja hän piti ensikonserttinsa 13. maaliskuuta 1903. Konsertin ohjelmistoon kuului Oskar Merikannon *Ilmattaren laulu* ja *Kun päivä paistaa* sekä Armas Järnefeltin *Päivänpaistetta*. Tällä kertaa lehtien arvostelijat olivat tyytyväisiä esitykseen.

Ensikonserttinsa jälkeen Poschner matkusti Pariisiin, jossa hän opiskeli kahden kauden ajan laulua professori Duvernoyn johdolla. Tammikuussa 1907 hän suoriutui onnistuneesti Haagin oopperan koelaulusta. Vuotta myöhemmin Agnes Poschner ja Armas Järnefelt olivat vierailevina esiintyjinä Tukholman Kuninkaallisessa oopperassa. Ruotsalaisissa lehdissä arvosteltiin kiivaasti suomalaisten kutsumista esiintymään ja Aino Ackté sai lehdistökeskustelusta kimmokkeen lähteä perustamaan suomalaista oopperaa.

Oskar Merikanto ja Aino Ackté perustivat vuonna 1911 Kotimaisen oopperan. Oopperan ensimmäisiin produktioihin kuului Ruggiero Leoncavallon ooppera Pajatso, jonka esityksen valmisteluissa Poschner oli mukana Eino Rautavaaran ja Wäinö Solan kanssa. Poschner muutti pian tämän jälkeen Saksaan ja oli siellä kiinnitettynä 1912–1922 Elberfeldin valtionteatteriin. Tämän jälkeen hän esiintyi Karlsruhen valtionteatterissa, kävi esiintymässä Hollannissa ja opiskeli laulua Leipzigissa. Poschner kuoli vuonna 1935 Leipzigissa. Hän oli naimisissa saksalaisen oopperatenorin Willy Zilkenin kanssa.

Agnes Poschner teki vuosina 1905 ja 1909 20 levytystä esittäen suomen- ja ruotsinkielisiä lauluja. Osan levytyksistä hän teki yhdessä oopperalaulaja Alarik Ugglan kanssa.

Aiheesta muualla
----------------

* Agnes Poschnerin digitoituja levytyksiä Doriassa

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Suomi (KANTO)

 |

 |

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: sv:Agnes Poschner
Imre Pozsgay
**Imre Pozsgay** (26. marraskuuta 1933 Kóny – 25. maaliskuuta 2016) oli unkarilainen poliitikko, joka vaikutti 1980-luvulla maansa varaministerinä ja Unkarin sosialistisessa työväenpuolueessa reformikommunistina. Hänellä oli keskeinen rooli vuoden Itä-Euroopan vallankumousten 1989 käynnistymisessä.

Ennen vallankumousta Pozsgay toimi kulttuuriministerinä ja koulutusministerinä. Pozsgay edusti puolueensa radikaalia siipeä. Hän vaati radikaalimpia uudistuksia kuin mihin puolueen vanhoillisempaa linjaa edustaneet olivat valmiita. Hän ei suostunut näkemään vuoden 1956 Unkarin kansannousua vastavallankumouksena ja suhtautui myönteisesti Imre Nagyin ja muiden teloitettujen kunnianpalauttamiseen. Pozsgay ajautui törmäyskurssille puolueen vanhoillisten kanssa, jotka joutuivat vähitellen antamaan periksi uudistusmielisten vaatimuksille. Uudistusmielisyys, jota Pozsgay oli puolueessaan ajanut, johti János Kádárin ja myöhemmin hänen paikkansa ottaneen Károly Grószin eroon ja lopulta puolueen hajoamiseen, kun vanhoillisempaa linjaa kannattaneet eivät halunneet liittyä Unkarin sosialistiseen puolueeseen. Hän oli aktiivisesti järjestämässä paneurooppalaista piknikkiä Otto von Habsburgin kanssa vuonna 1989, jolloin Unkarin ja Itävallan välinen raja avattiin hetkeksi.

Lähteet
-------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Imre Pozsgay**.
1. ↑  Elhunyt Pozsgay Imre *Híradó*.  25.3.2016. Viitattu 28.3.2016. (unkariksi)
2. ↑  Profiles: Communism *BBC*. Viitattu 20.2.2015.
3. ↑  Kubik, Jan: *Twenty Years After Communism: The Politics of Memory And Commemoration*, s. 45. Oxford University Press.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Yhdysvallat
* Puola

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**Porvoon seurakuntayhtymä** on kahden Suomen evankelis-luterilaisen kirkon seurakunnan, Porvoon suomalaisen seurakunnan ja Porvoon ruotsalaisen tuomiokirkkoseurakunnan muodostama seurakuntayhtymä. Yhtymän yhteisiä toimintoja ovat hautaustoimi, kiinteistö- ja talousasiat, sairaalasielunhoito, perheneuvonta sekä yhteinen henkilöstö- ja muu hallinto.

Jo ennen Porvoon kaupungin ja Porvoon maalaiskunnan kuntaliitosta kaupungin ja kunnan alueella toimi yhteinen evankelis-luterilainen seurakunta. Näin ollen Porvoon suomalaisessa seurakuntaan ei sisälly kuntaliitosta edeltävää kolmatta seurakuntaa, Porvoon maalaiskunnan evankelis-luterilaista seurakuntaa.

Karijärven kurssikeskus purettiin 2021. Vuotta myöhemmin peruskorjattiin kurssikeskukseen liittynyt rantasauna sekä ylempänä mäellä olevat talous- ja hartaustilat.

Porvoon seurakuntayhtymällä on myös Pellingin kurssikeskus. Lähellä on Pyhän Olavin kappeli, missä pitää kuukauden toisina sunnuntaina jumalanpalveluksen.

Lähteet
-------

1. ↑
2. ↑
3. ↑
4. ↑
5. ↑
Imre Hollai
**Imre Hollai** (unk. *Hollai Imre*; 22. tammikuuta 1925 – 22. marraskuuta 2017) oli unkarilainen diplomaatti ja poliitikko, joka toimi Yhdistyneiden kansakuntien yleiskokouksen puheenjohtajana vuosina 1982–1983 kolmenkymmenen seitsemännen istunnon aikana.

Elämäkerta
----------

Imre Hollai syntyi 22.1.1925 Újpestissä (nykyään Budapestin kaupunginosassa) Béla Hollain ja Emma Putzin poikana. Hän liittyi Unkarin kommunistiseen puolueeseen (MKP) vuonna 1945. Mekaanikko ammattiltaan Hollai liittyi Unkarin ulkomaanedustukseen vuonna 1949. Hän valmistui Eötvös Lorándin yliopiston Lenin-instituutista vuonna 1952. Samaan aikaan hän toimi poliittisena neuvonantajana ja varajohtajana Unkarin työväenpuolue keskijohdon kansainvälisten suhteiden osastossa vuosina 1949–1955. 

Vaikka hän oli myös valtion turvallisuusjohtaja,  Hollai toimi Unkarin varaedustajana Yhdistyneissä kansakunnissa vuosina 1955–1960, ja asui New Yorkissa. 

Palattuaan takaisin Unkariin hän toimi ulkosuhteiden johtajana Unkarin sosialistisen työväenpuolueen keskuskomiteassa vuosina 1960–1963. Sen jälkeen hän toimi Unkarin suurlähettiläänä Kreikassa ja Kyproksessa vuosina 1964–1970,ja Unkarin varapääministeri 1970–1974.

Hän toimi Unkarin suurlähettiläässä Yhdistyneissä kansakunnissa vuosina 1974–1980  ja Unkarin varapääministerinä vuosina 1980–1984. Hän toimi tässä tehtävässä Yhdistyneiden kansakuntien yleiskokouksen puheenjohtajana vuosina 1982–1983. Koska hänellä oli suuri menestys tässä roolissa ja suosio kansainvälisten diplomaattisten ryhmiensä keskuudessa nousi hänen karismaattisen älykkyytensä vuoksi, häntä pidettiin uhkana Unkarin hierarkiselle kovan linjan kommunisteille ja pakotettiin palaamaan suurlähettilääksi aikaisempaan virkaansa Kreikkaan ja Kyprokseen vuonna 1984. 

Hän jäi eläkkeelle diplomaattipalvelusta 28.2.1989.  Hän oli kuitenkin ollut aktiivinen jäsen yleiskokouksen puheenjohtajana, joka on epävirallisesti neuvoa Yhdistyneiden kansakuntien pääsihteerille. Hollai kuoli 22. marraskuuta 2017, 92-vuotiaana.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6 7   Baráth, Magdolna; Gecsényi, Lajos, eds. (2015). Főkonzulok, követek és nagykövetek 1945–1990 [Consuls General, Envoys, Ambassadors 1945–1990] (in Hungarian). MTA Bölcsészettudományi Kutatóközpont. ISBN 978-963-416-007-6.
2. ↑  Elected President of the thirty-seventh session of the General Assembly
3. ↑  "Attempt to honor Columbus sparks stormy argument in U. N.", *Lewiston Tribune*, 1 December 1982, p. 6A. Luettu 27 February 2011.
4. ↑  Elhunyt Hollai Imre (html)  22 November 2017. Népszava.  Arkistoitu 26 joulukuu 2017. Viitattu 16 January 2018. (unkariksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Liisi Helvi Maria Huhtala** (o.s. **Putto**; s. 16. marraskuuta 1944 Joutseno) on Oulun yliopiston kirjallisuuden emeritaprofessori.

Huhtalan vanhemmat ovat reviisori Pentti Putto ja Helvi Bertta Mattinen. Hän tuli ylioppilaaksi Rovaniemen yhteiskoulusta 1963, opiskeli Turun yliopistossa ja valmistui filosofian kandidaatiksi 1968, lisensiaatiksi 1972 ja kirjallisuustieteestä 1981 väiteltyään filosofian tohtoriksi 1982. Turun yliopiston kotimaisen kirjallisuuden assistenttina Huhtala toimi 1968–1978 ja 1981–1987, dosentti hänestä tuli 1982. Suomen Akatemian tutkimusassistentti Huhtala oli 1978–1981 ja nuorempi tutkija 1980–1981 sekä 1986–1987. Hän toimi Helsingin yliopiston kotimaisen kirjallisuuden lehtorina 1987–1992, dosenttina 1988–1998, vs. apulaisprofessorina useaan otteeseen 1992–1996 ja vs. professorina 1993–1995.

Oulun yliopiston kirjallisuuden professori Huhtala oli 1996–2007 ja yliopiston opetus- ja opiskelija-asioista vastaava vararehtori 2001–2006. Hän toimi lisäksi muun muassa Oulun läänin taidetoimikunnassa ja Suomen Akatemian humanistisessa toimikunnassa. Ansioistaan opiskelijoiden hyväksi tehdystä työstä Oulun yliopiston ylioppilaskunta kutsui hänet kunniajäsenekseen 2007. Vuosina 1995–1998 Huhtala oli Pohjois-Pohjalaisen Osakunnan inspehtori.

Huhtalan julkaisemia tai toimittamia teoksia ovat muun muassa seuraavat:

* Liisi Huhtala, 1981. *Kuu torpparin aurinko*. Suomalaisen Kirjallisuuden Seura.
* Liisi Huhtala, Karl Grunn, Ismo Loivamaa (toimittajat), 2003. *Pieni suuri maailma. Suomalaisen lasten- ja nuortenkirjallisuuden historia*. Tammi.
* Yrjö Varpio, Liisi Huhtala (toimittajat), 1999. *Suomen kirjallisuushistoria 1-3*. Suomalaisen Kirjallisuuden Seura.
* Sinikka Carlsson, Liisi Huhtala, Sanna Karkulehto (toimittajat), 2010. *Pohjois-Suomen kirjallisuushistoria*. Suomalaisen Kirjallisuuden Seura.

Huhtalan puoliso on Aarre Juhani Huhtala (s. 1939).

Lähteet
-------

1. 1 2  Veli-Matti Autio: *Suomen professorit. Finlands professorer*. Professoriliitto, 2000. ISBN 951-95189-6-7.  s. 150
2. ↑  Liisi Huhtala SKS:n kirjailijamatrikkelissa (toimimaton linkki)
3. ↑  Kajaanin Kampus, tiedotuslehti


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)
* Alankomaat

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Kaarlo Aarne Ojala** (20. lokakuuta 1897 Helsinki – 29. tammikuuta 1978 Heinola) oli suomalainen agronomi ja järjestöjohtaja, joka sai maanviljelysneuvoksen arvonimen vuonna 1960.

Ojalan vanhemmat olivat kamreeri, taloustirehtööri Kalle Henrikki Ojala ja Selma Maria Yrjölä ja puoliso vuodesta 1926 Lempi Maria Mattila. Ojala kirjoitti ylioppilaaksi Heinolan keskikoulun jatkoluokilta vuonna 1916 ja valmistui agronomiksi vuonna 1921. Hän työskenteli Lahden ja Kajaanin kiertävän maamieskoulujen palveluksessa, Itä-Hämeen maanviljelysseuran konsulenttina, Valtion siementarkastuslaitoksen assistenttina ja Kajaanin Suonviljelysystäväin palveluksessa, kunnes siirtyi vuonna 1925 Suomen Sianjalostusyhdistyksen konsulentiksi ja vuonna 1945 yhdistyksen toiminnanjohtajaksi Aarne Salokankaan seuraajaksi. Ojala työskenteli yhteensä yli 35 vuoden ajan sikatalouden ja sianjalostuksen parissa. Hän oli Sianjalostusyhdistyksen Sika-lehden vastaava toimittaja, ja kirjoitti säännöllisesti ammattiartikkeleita eri lehtiin.

Ojala toimi Heinolan Osuuskaupan johtokunnassa ja Heinolan Osuuskassan hallintoneuvoston puheenjohtajana.

Julkaisuja
----------

* *Säilöperuna ja sen valmistus*, 1957

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Aarne Ojala *Biografiasampo*. Viitattu 12.8.2022.
2. 1 2 3  Helsingin Sanomat. 04.02.1978. Kuolleita.
**Grupos de Resistencia Antifascista Primero de Octubre** ("Lokakuun ensimmäisen antifasistiset vastarintaryhmät") eli **GRAPO** on espanjalainen vasemmistolainen terroristijärjestö. Se vastustaa muun muassa Espanjan Nato-jäsenyyttä. Järjestö on nykyisin heikentynyt merkittävästi viranomaisten vastatoimien takia, eikä sitä pidetä merkittävänä uhkana.

Historia
--------

GRAPO perustettiin vuonna 1975 Espanjassa tuolloin kielletyn Espanjan uudelleen muodostetun kommunistipuolueen aseellisena siipenä. Järjestö alkoi sitten tehdä poliittisia salamurhia, pommi-iskuja, kaappauksia ja ryöstöjä. Vuosien 1975 ja 2003 välillä se teki noin 700 iskua, joissa kuoli yhteensä 80 henkilöä. Kohteeksi joutuivat esimerkiksi Espanjan armeijan ja oikeuslaitoksen henkilöstöt sekä poliisi. Ensimmäisessä iskussaan vuonna 1975 GRAPO surmasi neljä poliisia. Verisimmän iskunsa GRAPO teki vuonna 1979, kun se pommitti kahvilaa nimeltä *Cafeteria California-47*. Tässä iskussa kuoli 8 henkilöä ja haavoittui yli 50.

Sittemmin GRAPO on heikentynyt merkittävästi Espanjan ja Ranskan viranomaisten iskujen takia. Marraskuussa vuonna 2000 uudelleenmuodostetun kommunistipuolueen keskuskomitean jäsenet pidätettiin Pariisissa. Kahta vuotta myöhemmin pidätettiin vielä 8 Pariisissa ja 4 Madridissa ja vuonna 2006 järjestön johtaja Juan Garcia Martin ja kaksimuuta pidätettiin Reusin kaupungissa Espanjassa. Pidätykset rampauttivat GRAPO:n johtorakenteet. Ongelmana järjestöllä on ollut lisäksi sen jäsenten vanheneminen ja uusien jäsenten hankkimisen vaikeus.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Peter Chalk: *Encyclopedia of terrorism*, s. 264-265. ABC-CLIO, 2013. ISBN 978-0-313-30895-6. (englanniksi)
2. ↑  Spain smashes Grapo terror group *BBC News*. BBC. Viitattu 10.3.2015. (englanniksi)
**Grunewaldturm** on näkötorni Berliinin kaupungin alueella sijaitsevassa Grunewaldin metsässä Grunewaldin kaupunginosassa. Torni sijaitsee Karlsberg-kukkulan rinteessä, Haveljoen rannalla.

Tornin korkeus on 55 metriä. Näköalatasanne sijaitsee 36 metrin korkeudessa tornin juurelta ja 86 metriä Havelin pinnan yläpuolella. Hyvällä säällä tornista voi nähdä Potsdamiin saakka.

Punatiilinen torni on rakennettu vuosina 1897–1898, ja sen suunnitteli arkkitehti Franz Schwechten. Tornin rakennutti Teltowin kaupunki Saksan keisari Vilhelm I:n syntymän 100-vuotisjuhlan kunniaksi. Valmis rakennus vihittiin 9. kesäkuuta 1899. Torni tunnettiin alkujaan nimellä Kaiser-Wilhelm-Turm, ja sen aulassa on edelleen Vilhelm I:n patsas. Tornin sijoittaminen joen rannalle muistuttaa Reinin rannalla sijaitsevaa Niederwalddenkmalia. Tornin kyljessä lukee: "Koenig Wilhelm I zum Gedaechtniss" ("Kuningas Vilhelm I:n muistoksi").

Tornin juurella toimii nykyään ravintola.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Grunewaldturm (saksaksi) Berlin.de (Internet Archive). Viitattu 12.8.2014.
2. 1 2  Kaiser-Wilhelm-Turm (Arkistoitu – Internet Archive) (saksaksi) Denkmale in Berlin: Denkmaldatenbank. Viitattu 12.8.2014.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Grunewaldturm** Wikimedia Commonsissa