recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Kyrkslätt Idrottsförening** (**KyIF**) on kirkkonummelainen urheiluseura. Sen jaostoina ovat käsipallo, voimistelu, ratsastus, yleisurheilu, hiihto ja miekkailu.

Käsipallo
---------

Jalkapallon lisäksi KyIF:n toiminta keskittyy käsipalloon. Joukkueita on palloleikkijöistä aikuisten edustus-, sarjapeli- kuin harrasteryhmiin. 

### Miehet

Miehet pelaavat kaudella 2020–2021 kolmosta. KyIFillä on myös harrastejoukkue. 

### Naiset

Naiset ovat pelanneet SM-sarjaa kaudesta 2018–2019.

### Juniorit

Käsipallojaostolla on junioritoimintaa B-junioreista aina pallokouluun. Tyttöjen B-juniorit osallistuvat kaudella 2019–2020 ensimmäisenä suomalaisena joukkueena Ruotsin U-16-sarjaan.

Ratsastus
---------

Ratsastusjaosto perustettiin vuonna 2001. Se järjestää kerhotoimintaa, ratsastuskisoja, koulutusta, retkiä sekä erilaisia tempauksia. Myös ratsastajien valmennus on mahdollista kuten myös seuran edustaminen ratsastuskisoissa. Jaosto tekee läheistä yhteistyötä ratsutila Wiknerin kanssa.

Voimistelu
----------

Jaosto järjestää voimistelua sekä lapsille että aikuisille.

Lähteet
-------

1. ↑  Kyrkslätt Idrottsförening KyIF. Viitattu 13.7.2021.

Aiheesta muualla
----------------

* KyIF:n sivusto
* Käsipallojaosto
* Ratsastusjaosto
* Voimistelujaosto (Arkistoitu – Internet Archive)
**Vsevolod Vitaljevitš Višnevski** (ven. Все́волод Вита́льевич Вишне́вский; 21. joulukuuta (J: 8. joulukuuta) 1900 Pietari – 28. helmikuuta 1951 Moskova) oli venäläinen neuvostokirjailija.

Maanmittarin perheeseen syntynyt Vsevolod Višnevski lähti 14-vuotiaana vapaaehtoisena ensimmäiseen maailmansotaan. Armeijassa hän liittyi bolševikkeihin ja osallistui lokakuun vallankumoukseen Pietarissa. Venäjän kansalaissodan aikana hän oli konekiväärimiehenä ensimmäisessä ratsuarmeijassa sekä komentajana ja poliittisena työntekijänä laivastossa.

Višnevskin ensimmäiset teokset ilmestyivät vuonna 1920. Vuonna 1924 hän julkaisi kansalaissotaa käsittelevän kertomuskokoelman. Kirjailijan ensimmäinen näytelmä, kansalaissotaan sijoittuva *Pervaja konnaja* ("Ensimmäinen ratsuarmeija", 1929) herätti huomiota perinteitä rikkovalla rakenteellaan. Hänen voimakkaan poliittisista näytelmistään tunnetuin on Suomessakin esitetty *Optimistinen tragedia* (*Optimistitšeskaja tragedija*, 1933). Se kuvaa naiskomissaarin johtaman anarkistisen merimiesjoukon kehitystä kurinalaiseksi joukko-osastoksi, joka lopulta tuhoutuu bolševikkien aatteiden puolesta. Višnevski laati myös käsikirjoituksen Jefim Dziganin elokuvaan *Kronstadt* (*My iz Kronštadta*, 1936).

Kirjailija liittyi kommunistiseen puolueeseen vuonna 1937. Toisen maailmansodan aikana hän työskenteli sotakirjeenvaihtajana ja vuodesta 1944 *Znamja*-lehden toimittajana. Neuvostoliiton kulttuuripolitiikan kovennuttua vuoden 1946 lopussa hänestä tuli maan kirjailijaliiton varapääsihteeri. Vuonna 1949 Višnevski laati Stalinia ylistävän näytelmän *Nezabyvajemyi 1919-i* ("Unohtumaton vuosi 1919"), joka sai Stalin-palkinnon.. Hänet palkittiin myös kahdella Leninin kunniamerkillä.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Kratkaja literaturnaja entsiklopedija *feb-web.ru*. Viitattu 11.8.2013. (venäjäksi)
2. ↑  Andrejev, Juri: *111 neuvostovenäläistä kirjailijaa*, s. 365. Espoo: Weilin+Göös, 1988. ISBN 951-35-3014-0.
3. 1 2  Kasack, Wolfgang: *Entsiklopeditšeski slovar russkoi literatury s 1917 goda*, s. 170. London: Overseas Publications Interchange, 1988. ISBN 0-903868-73-3.
4. ↑  *Kino: Entsiklopeditšeski slovar*, s. 77. Moskva: Sovetskaja entsiklopedija, 1986.
5. ↑  *Bolšaja Sovetskaja Entsiklopedija, tom 5*, s. 132. Moskva: Sovetskaja Entsiklopedija, 1971.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Suomi (KANTO)
* Belgia
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Alankomaat
* Puola
* Portugali

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Kyropoliin piiritys** (nykyinen Kurkath) oli osa Sogdianan kapinaa. Persialainen satraappi Spitamenes nousi kapinaan Aleksanteri Suurta vastaan. Kyropolis, jonka kerrottiin olleen Kyyros Suuren perustama, oli alueen tärkein kaupunki.

Aleksanteri lähetti Krateroksen piirittämään kaupungin täydellisesti (*periteichismos*) samalla kun hän itse valtasi muut kuusia alueen tärkeää kaupunkia. Tämän jälkeen hän palasi Kyropoliin.

Arrianos kertoo että Aleksanteri valtasi viisi kaupunkia kahden päivän aikana. Aleksanteri aikoi vallata Kyropoliin hyökkäämällä sen muureja vastaan piirityskoneilla.  Aleksanterin joukot pääsivät kaupunkiin kuivunutta vesikanavaa pitikin. Samalla loput armeijasta piti kapinallisten huomion muualla hyökkäämällä kaupungin muureja vastaan.

Aleksanteri itse haavoittui hyökkäyksen aikana. Hänen kaulaansa osui kivi ja hän kaatui tajuttomana maahan. Myös useat upseerit haavoittuivat tässä hyökkäyksessä. Aleksanterin joukot eivät kuitenkaan lannistuneet vaan valtasivat kaupungin torin samalla kun loput joukoista vyöryivät kaupunkiin sen porteista.

Ptolemaioksen mukaan seitsemäs kaupunki antautui Kyropoliin valtauksen jälkeen.

Lähteet
-------

1. 1 2  Duncan B. Campbell, Adam Hook: *Ancient Siege Warfare*. Osprey Publishing, 2005. ISBN 9781841767703.
2. 1 2 3  N. G. L. Hammond: *The Genius of Alexander the Great*, s. 145. UNC Press, 1998. ISBN 9780807847442.
**Otto Väinö Vartiovaara**, sukunimi vuoteen 1906 *Weckman* (18. marraskuuta 1878 Jäppilä – 8. marraskuuta 1959 Helsinki) oli suomalainen arkkitehti.

Vartiovaaran vanhemmat olivat kirkkoherra, lääninrovasti William Weckman, myöh. Vartiovaara (1849–1924) ja Mirjam Salome Colliander (1853–1936). Hän pääsi ylioppilaaksi 1899 Joensuun lyseosta ja suoritti arkkitehtitutkinnon polyteknillisessä opistossa 1903.

Vartiovaara toimi arkkitehtina Viipurissa ja Helsingissä. Hän suunnitteli yksityistaloja, huviloita, tehdasrakennuksia ja kansakoulurakennuksia eri puolille Suomea. Vartiovaara oli myös piirustuksenopettajana Viipurin taiteenystäväin piirustuskoulussa ja hän harrasti itse vesiväri- ja öljymaalausta

Vartiovaara oli naimisissa vuodesta 1911 Aino Sofia Kamppurin (1887–1959) kanssa. Vartiovaaran sisaruksia olivat Valtiokonttorin johtaja ja ministeri Jonathan Wartiovaara, metsänhoitaja Eino R. Wartiovaara ja säveltäjä Lyyli Wartiovaara-Kallioniemi.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Otto Väinö Vartiovaara. *Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899*. Helsingin yliopiston verkkojulkaisu.
2. 1 2 3  Otto-I. Meurman : Viipurin arkkitehdit. Viipurin Suomalaisen kirjallisuusseuran toimitteita 2. Helsinki 1977, Vartiovaarasta sivut 178-179 (Arkistoitu – Internet Archive)


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899

 |

 |
**Eero Sakari Saarikivi** (19. maaliskuuta 1911 Joensuu – 15. syyskuuta 1985 Helsinki) oli suomalainen taidehistorioitsija ja Ateneumin intendentti.

Nuoruudessaan Saarikivi opiskeli kuvataidetta, erityisesti grafiikkaa Jose-ryhmän jäsenenä ja toimi mainospiirtäjänä. Hän tuli kuitenkin tunnetuksi taidehistorian, ennen muuta modernismin taiteen tutkijana ja popularisoijana. Hän väitteli filosofian tohtoriksi vuonna 1957 Helsingin yliopistossa tutkielmalla *Hugo Simberg: Elämä ja tuotanto*. Akateemisen tutkimuksen ohella Saarikivi käänsi suomeksi taidetta käsittelevää kirjallisuutta monista eurooppalaisista kielistä ja osallistui usein julkiseen taidetta koskevaan keskusteluun.

Saarikiven myöhemmät tutkimukset käsittelivät mm. Tyko Sallisen ja Hannes Autereen taidetta. Saarikivi toimi 1960-luvulla lyhyen aikaa Jyväskylän yliopiston taidehistorian professorina, mutta siirtyi sittemmin Helsinkiin johtamaan Ateneumia.

Sakari Saarikivi toimi vuonna 1961 järjestetyn ensimmäisen Ars-näyttelyn komissaarina.*lähde?*

Sakari Saarikiven vanhemmat olivat kansanedustajat Santeri Saarikivi ja Lyydi Saarikivi. Hänen veljiään olivat insinööri Paavo Saarikivi ja elokuvaohjaaja Orvo Saarikivi.*lähde?*

Teoksia
-------

* *Hugo Simberg: Elämä ja tuotanto. WSOY. Porvoo 1948.*
* *Suuret taiteilijat: Kuvataiteen mestarien elämäkertoja.* WSOY, Porvoo 1948.
* *Sallinen: Suomen modernin maalaustaiteen tienraivaaja.* Otava, Helsinki 1960.
* *Aikamme maalaustaide: Impressionismista informalismiin.* WSOY, Porvoo 1961.
* *Taidehistorian ääriviivat.* WSOY, Porvoo 1976.
* *Hannes Autere: Suomalaisen puunveiston mestari.* Otava, Helsinki 1988.

Lähteet
-------

1. ↑  Saarikivi, Sakari hakuteoksessa *Uppslagsverket Finland* (2012). (ruotsiksi)
2. ↑  Valkonen, Olli: "Saarikivi, Sakari (1911–1985)", *Suomen kansallisbiografia, osa 8*, s. 502–503. Helsinki: Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, 2006. ISBN 951-746-449-5. Teoksen verkkoversio.
3. ↑  Ellonen, Leena (toim.): *Suomen professorit 1640–2007*, s. 626. Helsinki: Professoriliitto, 2008. ISBN 978-952-99281-1-8.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Israel
* Suomi (KANTO)
* Yhdysvallat
* Alankomaat

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Kansallisbiografia
* Uppslagsverket Finland
* Biografiasampo

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Otto Häggblom**, kirjailijanimeltään **Otto Tuomi**, (13. marraskuuta 1869 Iisalmi – 30. marraskuuta 1930 Helsinki) oli suomalainen kunnallisneuvos- ja valtiopäivämies ja kirjailija. Hän käytti myös nimimerkkiä *Olli*.

Henkilöhistoria
---------------

Häggblomin vanhemmat olivat suutari Johan Evert Alexander Häggblom ja Brita Stina Lundberg. Hän kävi Kuopion kauppakoulun 1888–1890. Häggblom asui Iisalmessa vuoteen 1893 saakka ja sitten Kuopiossa vuoteen 1927 saakka. Hän oli naimisissa Selma Bergrothin kanssa. Tuomi oli aputoimittajana Tapio-lehdessä 1888 ja Savo-lehdessä vuodesta 1889 alkaen. Myöhemmin hän oli Savo-lehden toimitussihteerinä ja avusti myös Uutta Kuvalehteä, Päivälehteä, Valvojaa ja Nuori Suomi -lehteä.

Tuomi oli porvarissäädyssä Kuopion edustaja valtiopäivillä 1905–1906.

Teoksia
-------

* *Vanhoja muistoja Uukuniemen ja Kesälahden seurakunnista 1-2*. Sortavala 1890
* *Pieniä kertomuksia*. Otava 1893, 2. painos 1901

Lähteet
-------

* Suomen kirjailijat -tietokanta (Arkistoitu – Internet Archive)
* Otto Tuomi Iisalmelaisia kirjailijoita -tietokannassa
* Otto Tuomi Pohjoissavolaisen kaunokirjallisuuden bibliografiassa (Arkistoitu – Internet Archive)

### Viitteet

1. ↑  Sigurd Nordenstreng: *Porvarissäädyn historia Suomen valtiopäivillä 1809–1906: Osa V*, s. 346–347. Helsinki: Otava, 1921.

WikiaineistoWikiaineisto
Wikiaineistoon on tallennettu tekstiä aiheesta: 
***Otto Tuomi*** 

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)

 |

 |
Otto Wegelius vuonna 1971.
**Carl Otto Wegelius** (21. lokakuuta 1920 Rauma – 4. huhtikuuta 2013 Helsinki) oli suomalainen vakuutuslääkäri ja Helsingin yliopiston sisätautiopin professori.

Otto Wegeliuksen vanhemmat olivat Alfred Emil Wegelius ja vapaaherratar Saga Maria Stackelberg. Ylioppilaaksi 1938 tultuaan Wegelius aloitti lääketieteen opinnot, mutta sota-aika keskeytti ne aluksi. Talvisodassa Wegelius taisteli muun muassa Summassa, jatkosodassa Sallan rintamalla ja Rukajärven suunnalla. Lääketieteen kandidaatiksi Wegelius valmistui asemasodan aikana 1943 ja sotien jälkeen hän työskenteli Ruotsissa. Helsingin yliopistoon Wegelius tuli apulaislääkäriksi 1949 ja väitteli ihon kimmokudoksen kehittymisestä 1952. Marian sairaalan apulaislääkärin työnsä ohella hän jatkoi sidekudostutkimuksiaan Kööpenhaminassa 1955 ja 1957, minkä jälkeen hän oli 1958–1959 Rockefeller-stipendiaattina Columbian yliopistossa New Yorkissa.

Vuonna 1960 Wegelius nimitettiin Helsingin yliopiston sisätautiopin apulaisopettajaksi, 1964 hänestä tuli apulaisprofessori, ja 1971–1983 hän toimi professorina sekä ruotsinkielistä opetusta antavan IV sisätautien klinikan ylilääkärinä.

Tutkijana ja opettajana Wegelius paneutui reuman hoitoon. Yliopiston työnsä ohella hän toimi Eläke-Varman vakuutuslääkärinä 1961 ja ylilääkärinä 1962–1985. Hänellä oli myös useita järjestö- ja luottamustehtäviä. Wegelius julkaisi omaelämäkerralliset kirjat *Slumpens vägar* (1998) ja *Slumpens skördar* (2008) sekä runokokoelman *Vemod* (2008).

Wegeliuksen puoliso vuodesta 1948 oli Maria Christina Elisabeth Lundqvist (s. 1927).

Lähteet
-------

1. 1 2  Otto Wegeliuksen muistokirjoitus. *Helsingin Sanomat*. Viitattu 6.12.2014.
2. 1 2 3  Korpi-Tommola, Aura: "Wegelius, Otto (1920–2013)", *Suomen kansallisbiografia, osa 10*, s. 404–405. Helsinki: Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, 2007. ISBN 978-951-746-451-2. / Teoksen verkkoversio.
3. ↑  Ellonen, Leena (toim.): *Suomen professorit 1640–2007*, s. 797. Helsinki: Professoriliitto, 2008. ISBN 978-952-99281-1-8.

Aiheesta muualla
----------------

* Wegelius, Otto hakuteoksessa *Uppslagsverket Finland* (2012). (ruotsiksi)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Suomi (KANTO)
* Tšekki

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Kansallisbiografia
* Uppslagsverket Finland
* Biografiasampo

 |

 |
**Sotilas ilman menneisyyttä** (ital. *Nuova grammatica finlandese*) on italialaisen kirjailijan ja kielenkääntäjän Diego Maranin osittain Suomeen sijoittuva romaani. Se on saanut useita palkintoja, muun muassa yhden Italian arvostetuimmista kirjallisuuspalkinnoista, *Premio Grinzane Cavour*, vuonna 2001. Teos julkaistiin suomeksi vuonna 2003 Leena Taavitsainen-Petäjän kääntämänä.

Juoni
-----

**Varoitus:  Seuraava kirjoitus paljastaa yksityiskohtia juonesta.**
Teos kertoo haavoittuneesta muistinsa menettäneestä miehestä, joka tuodaan suomalaisen lääkärin hoidettavaksi Triesten sotilassairaalaan Italiaan vuonna 1943. Koska miehellä on päällään Suomen armeijan sotilaspuku, jossa lukee nimi Sampo Karjalainen, lääkäri päättää siirtää hänet hoitoon Helsinkiin, toivoen että kotimaan ympäristö ja sen tutut ärsykkeet auttaisivat miehen muistia palautumaan. 

Mies matkustaa Suomeen ja alkaa etsiä juuriaan. Hän opiskelee suomen kieltä ja tutustuu Olof Koskela -nimiseen pappiin, jonka koskenkorvanhuuruiset innostuneet privaattiluennot auttavat häntä pääsemään sisälle Kalevalan maailmaan. Myöhemmin päähenkilö tutustuu sairaanhoitajaan nimeltä Ilma Koivisto, mutta koska mies tunne edes itseään, hänen on äärimmäisen vaikeaa päästää ketään toista lähelleen, puhumattakaan seurustelusuhteeseen antautumisesta. Aivan romaanin lopussa Sampo Karjalaisen arvoitus alkaa paljastua.

**Juonipaljastukset päättyvät tähän.**

Lähteet
-------

1. ↑  Diego Maranin "Sotilas vailla menneisyyttä" -kirja kuvaa suomalaisuutta syvimmillään  11.12.2003. Suomen suurlähetystö, Brysseli. Viitattu 3.7.2012.
Rafael Pombo

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| "| Rafael Pombo on Kolumbian suurimpia runoilijoita ja maan romantiikan paras edustaja. | "|
| **– Great Encyclopedia of Colombia** |

**José Rafael de Pombo y Rebolledo** (7. marraskuuta 1833 Bogotá – 5. toukokuuta 1912) oli kolumbialainen runoilija. Bombo opiskeli matemaatikoksi ja insinööriksi sotilaskoulussa ja palveli armeijassa. Hän matkusti Yhdysvaltoihin Kolumbian Washingtonin-lähetystön sihteeriksi. Diplomaattipalveluksen jälkeen hänet palkkasi New Yorkissa toimiva D. Appleton & Company kääntämään espanjaksi englantilaiseen suulliseen perinteeseen kuuluvia lastenloruja. Tulos oli enemmän kuin kääntämistä, se oli luovaa sovitusta ja julkaistiin kahtena niteenä *Cuentos pintados para niños* ja *Cuentos morales para niños formales*.

Muun laajan ja monipuolisen kirjallisen tuotannon lisäksi Pombo muistetaan tästä lastenkirjallisuuteen antamastaan panoksesta. Suosituimpia lastentarinoita ovat *Michín*, *Juan Chunguero*, *Pastorcita*, *La Pobre Viejecita*, *Simón el Bobito*, *El Gato Bandido* ja *El Renacuajo paseador*.

Asuttuaan Yhdysvalloissa 17 vuotta Pombo palasi Kolumbiaan, missä hän työskenteli arvostettuna kääntäjänä ja journalistina. Hän perusti muun muassa useita sanomalehtiä. Vuonna 1905 hänet valittiin Kolumbian parhaaksi runoilijaksi. *Poesías Completas* (Kootut runot) julkaistiin 1957, ja sieltä on peräisin runo *En El Niágara*. Pombo asui Kolumbiassa kuolemaansa saakka.

Lähteet
-------

* Entry in the Online Library of Colombia's Central Bank (Biblioteca Luis Angel Arango) (Arkistoitu – Internet Archive)
* Shorter entry in the Online Library of Colombia's Central Bank (Biblioteca Luis Angel Arango) (Arkistoitu – Internet Archive)
* Entry in the Online Library of the Andes (Arkistoitu – Internet Archive)

Aiheesta muualla
----------------

* WikiSourcessa on Rafael Pombon alkuperäisteoksia (espanjaksi)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Katalonia
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Japani
* Tšekki
* Alankomaat
* Portugali
* Vatikaani

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Muut | 
* RISM
* SNAC
* IdRef

 |

 |
Prinssi Patrickin saari

|  |  |
| --- | --- |
| Muut nimet | 
Prince Patrick Island |
| Sijainti | 
76°45′02″N, 119°30′12″WLuoteisterritoriotKanada |
| Saariryhmä | 
Kuningatar Elisabetin saaretKanadan arktiset saaret |
| Vesialue | 
Pohjoinen jäämeriView and modify data on Wikidata  |
| Korkein kohta | 
75°56′00″N, 120°1′00″W 279 m |
| Pinta-ala | 
15 848 km² |

Väestö| Asukasluku | 
(asumaton) |

muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa WikidataaTietolaatikon dokumentaatioNäytä Wikidatasta tulevat arvot

**Prinssi Patrickin saari** (engl. ***Prince Patrick Island***) on saari pohjoisessa Kanadassa, Luoteisterritoriossa. Se on Kuningatar Elisabetin saariryhmän läntisin saari. Saaren pinta-ala on noin 15 848 km², se on 55. suurin saari maailmassa ja 14. suurin Kanadassa. Saari on jään saartama ympäri vuoden, tehden siitä yhden luoksepääsemättömmimmistä paikoista Kanadassa. 

Saaren korkein huippu on nimeämätön huippu saaren eteläosassa, joka kohoaa 279 m merenpinnasta.

Saari sijaitsee Luoteisväylän käyttämän McClurensalmen pohjoispuolella. Yhdysvaltain ja Kanadan yhteistyönä perustettu arktinen sääasema (HAWS, engl. *High Arctic Weather Station*) rakennettiin saarelle saaden nimen "Mould Bay". Säähavainnointi aloitettiin 14. toukokuuta 1948. Asemalla oli 10–40 hengen vaihtuva miehitys. Vuonna 1997 miehitetty asema korvattiin automatisoidulla sääasemalla, viimeiset laitteet ja henkilökunta miehitetyltä asemalta poistuivat 31. maaliskuuta 1997. Rakennukset ovat edelleen paikalla mutta vuoden 2007 tietojen mukaan ovat kärsineet pahoja vaurioita, eivätkä ole enää korjattavissa. Asema oli ainoa vakituinen ihmisasutus saarella.

Prinssi Patrickin saari löydettiin vuonna 1853 ja nimettiin paljon myöhemmin Kanadan kenraalikuvernöörin (1911–1916), prinssi Arthurin mukaan. Hänen kolmas etunimensä oli Patrick.

Lähteet
-------

1. 1 2  Prince Patrick Island High Point Peakbagger.com (englanniksi)
2. ↑  Sea Islands (Arkistoitu – Internet Archive) Natural Resources Canada (englanniksi), (ranskaksi)
3. ↑  Abandoned research station a 'toxic ghost town'.[vanhentunut linkki] Canada.com (englanniksi)

tarkempi kartta saarestatarkempi kartta saaresta

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Prinssi Patrickin saari**.
**Cover Parade** on MUCC-yhtyeen julkaisema coveralbumi. Cover Parade -levy koostuu muiden japanilaisten artistien ja yhtyeiden aikaisemmin esittämistä kappaleista (lukuun ottamatta kappaletta Kokonoka).

Albumia ei myyty kaupassa, vaan sen miniversion (sisältää 6 kappaletta) saivat yhtyeen 06.06.2006 Tokiossa pidetystä konsertista ne, jotka pystyivät todistamaan että olivat ostaneet aikaisemmin samana vuonna julkaistut Gerbera- ja Ryuusei-singlet sekä 6-albumin. Ne jotka todistivat omistavansa nuo kaksi singleä, albumin, sekä lisäksi vuonna 2005 järjestetyssä konsertissa jaetun DVD:n, saivat Cover Parade -albumin täysversion, sisältäen 12 kappaletta. Suluissa alkuperäisten esittäjien nimet.

Kappaleet
---------

1. Tsubasa wo Kudasai (jap. 翼をください) (Aoi Tori)
2. Wine Red no Kokoro (jap. ワインレッドの心) (Anzen Chitai)
3. Shiki no Uta (jap. 四季の歌) (Yōko)
4. Romantist (jap. ロマンチスト) (The Stalin)
5. Sugao (jap. 彼と彼女) (Tsuyoshi Nagabuchi)
6. Kare to Kanojo (jap. 素顔) (Shigeru Izumiya)
7. Sentimental (jap. せんちめんたる) (cali≠gari)
8. LA VIE EN ROSE feat. Kyō (D'ERLANGER)
9. Niwaka Ame Session (jap. にわか雨) (LA VIE EN ROSE)
10. Kasa ga Nai (jap. 傘が無い) (Yosui Inoue)
11. Nagoriyuki (jap. なごり雪) (Iruka)
12. Kokonoka (jap. 九日) (MUCC)

Lisähuomioita
-------------

LA VIE EN ROSE -kappaleessa esiintyvä Kyō on D'ERLANGER-yhtyeestä. Hän ei siis ole Dir en greyn vokalisti Kyō.
**Rafael Herbst** (6. huhtikuuta 1936 Hampuri, Saksa – 2. syyskuuta 2017 Tucumánin maakunta) oli argentiinalainen paleontologi. Hän julkaisi yli 170 artikkelia tieteellisissä lehdissä kuvaten monia eri kasvilahkoja. Hänen tärkein panoksensa liittyy kuningassaniaiskasvien tutkimukseen. Herbst oli myös innostava opettaja, joka vaikutti vuosikymmenien ajan Tucumánin yliopistossa San Miguel de Tucumánissa, Argentiinan koillisosassa.

Herbst löysi fossiilisen painauman sammakkoeläimen selkäpuolesta vuonna 1961 Santa Cruzin provinssista. Fossiili määritettiin myöhemmin kuuluvaksi vanhimpaan tunnettuun aitosammakkolajiin, joka luokiteltiin Vieraella-sukuun ja sai nimen *Vieraella herbsti*.

Herbst kuvasi useita fossiilisia kasvisukuja. Hänen mukaansa on nimetty muinainen matelija, herbstosaurus, ja kasvilaji, Herbstiloxylon.

Lähteet
-------

1. ↑
2. ↑
3. ↑  Oscar F. Gallego y Luisa M. Anzótegui: Rafael Herbst (1936–2017).  *Bonplandia*, 2017, 26. vsk, nro 2, s. 153–154. Argentiina:  Instituto de Botánica del Nordeste (UNNE-CONICET). ISSN: 0524-0476. Artikkelin verkkoversio. Viitattu 24.8.2018.  (espanjaksi)
4. ↑  David Cannatella: Vieraella herbsti – the oldest true frog *Tree of Life*. Viitattu 24.8.2018.
5. ↑  Rafael Herbst *Neglected Science*. Viitattu 24.8.2018.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Yhdysvallat
* Alankomaat

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* International Plant Names Index

 |

 |
Kairon oopperatalo iltavalaistuksessa.
Kairon oopperatalo
Kairon oopperatalon ympäristöineen.
**Kairon oopperatalo** on osa Kansallista kulttuurikeskusta, joka on Kairon tärkein esiintyvän taiteen esityspaikka. Egyptin parhaimmat musiikin esiintyjäryhmät pitävät kotipaikkanaan tätä kulttuurikeskusta, joka sijaitsee Niilin Geziran saaren eteläosassa lähellä Kairon keskustaa.

Oopperatalo on vihitty käyttöön 10. lokakuuta 1988. Rakennuskompleksin rahoitus järjestyi Japanin lahjoittaessa varat Egyptille presidentti Hosni Mubarakin vieraillessa Japanissa huhtikuussa vuonna 1983. Rakennustyöt aloitettiin toukokuussa 1985 ja rakennustyöt kestivät kolme vuotta.

Kairon alkuperäinen oopperatalo, Khedivial-oopperatalo, tuhoutui tulipalossa vuonna 1971. Kairo oli ilman oopperataloa miltei kaksi vuosikymmentä uuden oopperatalon valmistumiseen asti.

Oopperatalon salit
------------------

* **Suuri sali**: 25 metriä leveä, 20 metriä syvä ja 10 metriä korkea näyttämö. Neljässä tasossa 1300 hengen katsomo, jossa kolme katsomotasoa kiertää salia lattiatason porrastettujen penkkirivien ja orkesterisyvennyksen yläpuolella. Ylimmällä tasolla on presidentin aitio, jonne noustaan aulasta hissillä. Näyttämötilaa käytetään ooppera-, orkesteri- ja balettiesityksiin.
* **Pieni sali**: Kamarimusiikki - ja konserttiesityksiin käytettävässä salissa on 500 hengen katsomo yhdessä tasossa. Näyttämötila voidaan laajentaa aulan kanssa yhdeksi tilaksi, jolloin tilaa on kaksinkertaisesti erikoistilaisuuksia varten.
* **Ulkoilmateatteri**: akustisesti suunniteltu aukio, jota voidaan käyttää ulkoesityksiin.

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Kairon oopperatalo**.
* Kairon oopperatalon web-sivut (englanniksi)
* Kairon oopperatalo - hallituksen web-sivut (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
**Kairajärvi** on matala humusjärvi Lohjan länsiosassa läntisellä Uudellamaalla. Sen pinta-ala on 20,5 hehtaaria. Etäisyys Lohjan keskustasta on 22 kilometriä luoteeseen.

Maantiede
---------

Kairajärvi on etelä–pohjoissuuntaisesti pitkänomainen, reitti järven etelärannalta pohjoisrannalle on puolitoista kilometriä. Leveys on 100–150 metriä. Järvi on saareton ja sitä reunustaa pääosin metsä. Itärannalla on myös peltoa. Kairajärven pohjoisrannalle virtaa laskuoja pohjoisesta Lamminjärvestä. Järvien välissä sijaitsee Kairanvarusta-niminen suoalue. Kairajärven etelärannalta virtaa laskuoja etelään Tyrylammiin, josta vesi virtaa Pitkäjärveen. Maatalous kuormittaa Kairajärveä, sen ekologinen tila on tyydyttävä.

Kairajärvessä on ahventa ja särkeä. Kasvillisuus on kelluslehtistä, yleisin laji on ulpukka. Vesitilavuus on 562 000 kuutiometriä eli 562 miljoonaa litraa.

Kairajärvi (23.078.1.002) kuuluu Tyrylammen valuma-alueeseen (23.078), joka on kolmannen jakovaiheen vesistö Karjaanjoen vesistössä (23). Toinen jakovaihe on Nummenjoen valuma-alue (23.07). Tyrylammen valuma-alueeseen kuuluu viisi vähintään hehtaarin laajuista vakavettä: Kairajärvi, Lamminjärvi, Ahvisto, Joutikas ja Tyrylammi.

Lounaisessa Suomessa sijaitsee Lohjan Kairajärven lisäksi Someron Kairajärvi ja Laitilan Kairajärvi.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Kairajärvi, vakavesi, Lohja
2. 1 2 3 4 5 6 7 8  Ympäristö.fi : Ympäristötiedon hallintajärjestelmä Hertta Ympäristötiedon hallintajärjestelmä Hertta. Viitattu 3.5.2021.
3. 1 2 3  Kairajärvi *Vesientila.fi*. Länsi-Uudenmaan vesi ja ympäristö ry. Viitattu 3.5.2021.
4. ↑  Kairajärvi. Järviwiki. Viitattu 3.5.2021.
5. ↑  Kairajärvi. Järviwiki. Viitattu 3.5.2021.
6. ↑  Karjaanjoki (23). Järviwiki. Viitattu 3.5.2021.
**Vladimir Zografski** (bulg. Владимир Зографски, s. 14. heinäkuuta 1993 Samokov, Bulgaria) on bulgarialainen mäkihyppääjä.

Zografski sai hopeaa Euroopan nuorten olympiafestivaaleilla 2009. Junioreiden MM-kilpailuissa 2010 hän sijoittui seitsemänneksi ja voitti seuraavana vuonna junioreiden maailmanmestaruuden. Liberecin MM-kilpailuissa 2009 hän oli normaalimäessä 43:s ja Oslossa 2011 normaalimäessä 34:s ja suurmäessä 37:s. Val di Fiemmen MM-kilpailuissa 2013 hän sijoittui suurmäessä 31:nneksi ja normaalimäessä 40:nneksi. Sotšin olympialaisten 2014 suurmäessä hän oli 47:s. Falunin MM-kilpailuissa 2015 hän sijoittui normaalimäessä 30:nneksi ja suurmäessä 47:nneksi, Lahden MM-kilpailuissa 2017 normaalimäessä 42:nneksi. Pyeongchangin olympialaisissa 2018 hän oli normaalimäessä 14:s ja suurmäessä 35:s. Seefeldin MM-kilpailuissa 2019 hän sijoittui suurmäessä 30:nneksi ja normaalimäessä 37:nneksi. Oberstdorfin MM-kilpailuissa 2021 hän oli suurmäessä 37:s ja normaalimäessä 43:s. Pekingin olympialaisissa 2022 hän sijoittui normaalimäessä 22:nneksi.

Zografski kilpaili maailmancupissa ensimmäisen kerran Pragelatossa joulukuussa 2008. Ensimmäisen pistesijansa hän sai oltuaan 28:s Engelbergin kilpailussa joulukuussa 2010. Kymmenen parhaan joukkoon hän sijoittui ensimmäisen kerran oltuaan kahdeksas Lillehammerin normaalimäen kilpailussa joulukuussa 2011. Parhaimmillaan hän on sijoittunut kuudenneksi Rukalla marraskuussa 2018. Kesä-GP-kilpailussa hän on ollut parhaimmillaan kolmas Štšutšinskssa syyskuussa 2021. Continental-cupissa hän on saavuttanut kolme toista ja yhden kolmannen sijaa.

Lähteet
-------

1. 1 2  Vladimir Zografski *the-flying-circus-forum.de*.  Arkistoitu 21.1.2008. Viitattu 29.12.2010. (saksaksi)
2. 1 2  Vladimir Zografski Kansainvälinen hiihtoliitto (FIS).  (englanniksi)
**Kairinen** on entinen kylä Turun kaupungin alueella. Kairisten ydinalue sijaitsi Aurajoen rannalla nykyisen Ylioppilaskylän reunustalla. Kylän maita on myös hajallaan pitkin Turun itäosia, lähinnä Pääskyvuoressa.

Kairinen on kuulunut osin piispan omistukseen. Turun kasarmi rakennettiin osin kylän maille ja 1800-luvun lopussa valmistunut Rantarata halkaisi Kairisten ydinalueen. Rantaradan varrelle syntyi teollisuutta, kuten Kairisten polttimo, mikä lopullisesti hävitti alkuperäisen kylärakenteen. Kairinen ja naapurikylä Nummi muodostivat vuonna 1905 taajaväkisen yhdyskunnan, joka liitettiin Turkuun 1939.

Nykyisin Kairinen kuuluu osin I kaupunginosaan, osin Nummeen. Turun yliopiston tiloja on entisellä kasarmialueella ja teollisuuskiinteistöt on purettu ja alueelle on rakennettu kerrostaloja.

Lähteet
-------

1. 1 2  Turun karttapalvelu (Vanhat kylänrajat) *opaskartta.turku.fi*. Viitattu 8.9.2019.
2. ↑  Mistä on tullut Tampereen kaupunginosan nimi Pispala? Helsingin kaupunginkirjasto.  Arkistoitu 7.9.2019. Viitattu 8.9.2019.
3. ↑  Kairisten Polttimo-nimisen maa-alueen verollepanosta 1929-1929 (Maanmittaushallituksen uudistusarkisto Uudistushakemistot, Uudistushakemisto: Turun ja Porin lääni, Turku, A105:21/1-2) Maanmittaushallits. Viitattu 8.9.2019.
Emu (*Dromaius novaehollandiae*)
**Sileälastaiset** on nimitys niille lentokyvyttömille linnuille, joilla ei ole rintalastassa harjannetta, johon lentolihakset kiinnittyisivät. Nykyisin eläviä sileälastaisia ovat strutsi-, nandu-, kasuaari- ja kiivilinnut, jotka on toisinaan yhdistetty **Ratitae**-ryhmäksi. Kaikki muut linnut ovat harjalastaisia.

Luokittelu ja evoluutio
-----------------------

Sileälastaisten luokittelu on ollut linnuista kiistellyimpiä. Nykykäsityksen mukaan sileälastaisten ryhmä on parafyleettinen, sillä se sulkee pois harjalastaiset tinamilinnut (Tinamiformes), jotka ovat todistetusti kehittyneet samasta kantamuodosta kuin sileälastaiset. Lähes sileälastaistaisia vastaava kladi on Palaeognathae, joka sisältää myös tinamit. Palaeognathae on kehittynyt erillään muista linnuista liitukaudelta asti.

Nykyiset sileälastaiset elävät Etelä-Amerikassa, Afrikassa, Australiassa, Uudessa-Guineassa ja Uudessa-Seelannissa. Perinteisesti tämä levinneisyys on selitetty sillä, että kaikkien sileälastaisten yhteinen esimuoto eli Gondwanamantereella, ja kun manner hajosi, sileälastaiset jatkoivat kehitystä erillään toisistaan. Nykytiedon mukaan nämä linnut saapuivat kuitenkin elinsijoilleen lentäen, ja tinameja lukuun ottamatta ne menettivät myöhemmin lentokykynsä.

Sileälastaiset ilmestyivät varhain fossiiliaineistossa niin Etelä-Amerikassa, Afrikassa, Australasiassa kuin Euroopassa. Vanhimmat fossiilit ovat peräisin paleoseenilta, noin 56 miljoonan vuoden takaa. Ne kuuluvat lajille *Diogenornis fragilis*, ja ne on löydetty Brasiliasta.

Nykyisin elävät ja äskettäin sukupuuttoon kuolleet sileälastaisten lahkot:

* †Norsulinnut (Aepyornithiformes)
* Kiivilinnut (Apterygiformes)
* Kasuaarilinnut (Casuariiformes)
* †Moalinnut (Dinornithiformes)
* Nandulinnut (Rheiformes)
* Strutsilinnut (Struthioniformes)

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Palmén, Ernst & Nurminen, Matti (toim.): *Eläinten maailma, Otavan iso eläintietosanakirja. 4. Perhoskala–Suutari*, s. 1671. Helsinki: Otava, 1975. ISBN 951-1-01817-5.
2. 1 2 3 4 5 6  Agnolin, Federico L.: Unexpected diversity of ratites (Aves, Palaeognathae) in the early Cenozoic of South America: palaeobiogeographical implications.  *Alcheringa: An Australasian Journal of Palaeontology*, 5.7.2016, 41. vsk, nro 1, s. 101–111.  Taylor & Francis. doi:10.1080/03115518.2016.1184898. ISSN 0311-5518. Artikkelin verkkoversio. Viitattu 24.6.2021.  (englanniksi)
3. 1 2 3 4  Mayr, Gerald: *Avian Evolution: The Fossil Record of Birds and its Paleobiological Significance*, s. 94–106. Chichester, West Sussex: John Wiley & Sons, Ltd. 2017. ISBN 9781119020721. (englanniksi)
4. 1 2  Yonezawa, Takahiro et al.: Phylogenomics and Morphology of Extinct Paleognaths Reveal the Origin and Evolution of the Ratites.  *Current Biology*, 15.12.2016, 27. vsk, nro 1, s. 68–77.  Elsevier. doi:10.1016/j.cub.2016.10.029. ISSN 0960-9822. Artikkelin verkkoversio (pdf). Viitattu 24.6.2021.  (englanniksi)
**Sileävalukerho** oli 1950- ja 1960-luvulla kokoontunut valtakunnallinen rakennusurakoitsijoiden ja rakennusliikkeiden omistajien epävirallinen yhdistys, joka tutki ja teki jäsenistölle tunnetuksi teollista elementti- ja betonirakennustekniikkaa. Kerho myös lobbasi päättäjille voimakkaasti teollisen elementtituotannon ja aluerakentamisen etuja.

Kerhon jäsenet olivat eri puolilta maata olevien rakennusliikkeiden johtajia. Koska yritysten päämarkkina-alueet olivat eri puolilla maata, eivät ne kilpailleet samoista urakoista, joten tietoa ja kokemuksia betonielementtitekniikasta voitiin vaihtaa vapaammin. Jäsenillä oli yhteinen näkemys teollisen betonielementtitekniikan tuomista tulevista kustannussäästöistä rakentamisessa.

Vuonna 1957 perustetun kerhon jäseniä olivat: 

* Ilmari Helanto, insinööri, Rakennus- ja insinööritoimisto Teräsbetoni Oy
* Aulis Junttila, diplomi-insinööri, Sementtiyhdistys ry:n toimitusjohtaja
* Atte Lehto, Rakennusväline Oy -rakennuskonevuokraamo
* Aarre Mattinen ja Artturi Niemelä, rakennusliike Mattinen & Niemelä, Tampere
* K.E. Nyman, Vaasa
* Sulo Palmas, Oulu
* Veikko Piispanen, Kuopio
* K. A. Pinomaa, arkkitehti,
* Martti Ruola ja Urho Ruola, Rakennus-Ruola Oy, Turku
* Matti Tasanen, Kuopio
* Olli Vahtera, arkkitehti, Helsinki

Sileävalukerhon jäsenyys ei ollut auki kaikille. Rakennusalan keskeisimpiin vaikuttajiin kuulunutta Armas Puolimatkaa ei otettu joukkoon. Puolimatkaa varottiin; hänet tiedettiin häikäilemättömäksi liikemieheksi, jonka käytöskin saattoi olla hyvin ronskia.

Kerho järjesti seminaareja ja ulkomaanmatkoja. Mukaan kutsuttiin rakennusalan asiantuntijoita eri tahoilta, virkamiehiä ja poliittisia päättäjiä. Seminaareissa tuotiin esille teollisen asuntotuotannon kustannustehokkuutta ja suurten aluerakentamiskohteiden välttämättömyyttä. Matkoilla haettiin oppia elementtitekniikasta ja tutustuttiin teolliseen rakennustuotantoon eri maissa. Mukana olivat usein esimerkiksi rakennushallituksen pääjohtaja Jussi Lappi-Seppälä, Aravan (myöh. Asuntohallituksen) pääjohtaja Olavi Lindblom ja Postisäästöpankin pääjohtaja Teuvo Aura. Sileävalukerholaiset pääsivät esittelemään virkamiehille omaksumiaan uusia tekniikoita ja vakuuttamaan niiden toimivuutta.

Vuonna 1964 kerhon jäsenet perustivat Asuntopoliittinen yhdistys ry:n. Yhdistyksen tarkoituksesi määriteltiin säännöissä *sosiaalisen asuntotuotannon edistäminen*. Varsinaisesti yhdistys oli kuitenkin perustettu ajamaan elementtituotantoa käyttävien rakennusliikkeiden etuja.

Katso myös
----------

* Rakennusteollisuus
* Lähiöt Suomessa

Lähteet
-------

* Antti Tuuri: *Linnuille pesänsä, ketuille kolonsa*. Suomen Rakennuslehti Oy, 1998. ISBN 951-664-020-6.
* Koskinen, Reijo: Näin syntyivät lähiöt. Helsingin Sanomat 27.11.1994. HS Arkisto (maksullinen)[vanhentunut linkki]. Sanoma News.

### Viitteet

1. 1 2 3 4 5  Tuuri 1998, s. 72-74
2. 1 2  Koskinen/HS 1994
**Bohdan Rubchak**, (ukr. Богдан Рубчак, *Bohdan Rubtšak*; 6. maaliskuuta 1935 Kaluš, Galitsia – 23. syyskuuta 2018 Boonton, New Jersey, Yhdysvallat) oli ukrainalaissyntyinen runoilija ja kirjallisuustieteilijä. Hän asui vuodesta 1948 Yhdysvalloissa.

Rubchak opiskeli vertailevaa kirjallisuudentutkimusta Rutgersin yliopistossa New Jerseyssä (Ph. D. 1977) ja oli 1974–2005 professorina Illinoisin yliopistossa. Hän oli New York Groupin jäsen ja julkaisi viisi runokokoelmaa sekä kootut teokset (1983). Rubchakin lyyrinen runous kääntyy sisäänpäin, ja sille on ominaista klassinen pidättyvyys ja älyllisyys, joita vahvistaa hänen kirjallinen oppineisuutensa. Proosa koostuu lähinnä kirjallisuuskritiikistä. Hän kirjoitti aikakauskirjoissa julkaistuja esseitä ukrainalaisesta kirjallisuudesta sekä englanniksi että ukrainaksi. Hän kirjoitti Bohdan Boychukin kanssa elämäkerrallis-kriittisiä artikkeleita ukrainalaisesta nykyrunoudesta 1969 julkaistussa antologiassa.

Rubchak sai Pavlo Tytšynan palkinnon Ukrainassa 1993. Hän sai runoistaan ja esseistään kaksi kertaa yhdysvaltalaisen Ivan Frankon kirjallisuuspalkinnon.

Lähteet
-------

1. 1 2  Struk, Danylo Husar: Rubchak, Bohdan *Internet Encyclopedia of Ukraine*.  2018. Viitattu 15.8.022. (englanniksi)
2. ↑  Zotova, Yelena, Golash, Anna & Slager, Michael: In memoriam of Dr. Bohdan Rubchak  5.11.2018, päivitetty 20.6.2019. University of Illinois. Viitattu 15.8.2022. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Essays, Works Bohdan Rubcahk. University of Toronto

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Muut | 
* Internet Encyclopedia of Ukraine

 |

 |
Fred Durst
**William Frederick "Fred" Durst** (s. 20. elokuuta 1970 Jacksonville, Florida, Yhdysvallat) on nu metal -yhtye Limp Bizkitin laulaja ja yhtyeen johtohahmo. Durstin kastetodistuksessa lukee nimi Frederick Allen Mayne III. Durstin vanhemmat erosivat hänen ollessaan lapsi, ja äidin avioiduttua uudestaan Durst sai uuden nimen William Frederick Durst. 

High Schoolin jälkeen Durst liittyi Yhdysvaltojen merivoimiin, mutta armeijaura jäi lyhyeksi Durstin murrettua ranteensa lautaillessaan lomalla. Armeijan jälkeen hän työskenteli surffauskaupoissa ja tatuoijana. Kerrotaan, että kun Korn oli keikalla Jacksonvillessä, kävivät yhtyeen basisti Reginald "Fieldy" Arvizu ja kitaristi Brian "Head" Welch Durstin tatuoitavana, jolloin hän antoi heille Limp Bizkitin demon, jonka seurauksena yhtye sai levytyssopimuksen.

Durst toimii paitsi Limp Bizkitin johtohahmona, myös varatoimitusjohtajana Interscope-levy-yhtiössä, ja hän kuuluu Flip- ja Flawless-levy-yhtiöiden johtokuntiin. Hän on myös ohjannut musiikkivideoita muun muassa Limp Bizkitille, Kornille ja Staindille. 

Durst on ollut naimisissa kerran, ja hänellä on tytär Adriana (s. 1990) ja poika Dallas (s. 2001).

Vuonna 2006 Durst ajoi Los Angelesissa tahallaan kahden ihmisen päälle mutta selvisi sakoilla ja ehdonalaisella. Durst on istunut vankilassa pahoinpideltyään miehen, jonka kanssa hänen silloinen tyttöystävänsä petti häntä.

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Espanja
* Saksa
* Yhdysvallat
* Tšekki

 |
|  |
| Taiteenala | 
* Grammy Awards
* MusicBrainz

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana

 |

 |
Ivan Kulikovin vuonna 1912 maalaama Vladimir Štšukon muotokuva.
**Vladimir Aleksejevitš Štšuko** (ven. Влади́мир Алексе́евич Щуко́, 17. heinäkuuta 1878 Tambov – 18. tammikuuta 1939 Moskova) oli venäläinen ja neuvostoliittolainen arkkitehti. Hänen töilleen on ominaista yksinkertaistettu klassistinen muotokieli.

Vladimir Štšuko opiskeli Pietarin taideakatemiassa Léon Benois’n johdolla vuosina 1896–1904. Vuonna 1911 hän sai arkkitehtuurin akateemikon arvonimen. Štšukon varhaisia töitä ovat vuosina 1908–1911 rakennetut uusklassistiset Markovin vuokratalot Pietarissa (Kamennoostrovski prospekt 63 ja 65). Niillä oli myöhemmin huomattava vaikutus Stalinin ajan neuvostoarkkitehtuurin kehitykseen.

1920–1930-luvuilla arkkitehti työskenteli yhdessä Vladimir Hellfreichin kanssa. Heidän merkittävimpiä toitään Pietarissa ovat Smolnan propylaiat (1923–1924) ja puisto (1923–1934), Smolnan (1927) ja Suomen aseman (1926) Lenin-patsaiden arkkitehtuuri, konstruktivismia edustava Leninin kulttuuritalo Aleksandrovskojessa (1927–1929) sekä Olhavanjoen vesivoimalaitoksen muuntamorakennukset (1924–1926).

Vuonna 1934 Štšuko muutti Moskovaan, jonne hän on suunnitellut mm. Lenin-kirjaston päärakennuksen (Hellfreichin kanssa, 1928–1940), Suuren Kivisillan (Mihail Minkusin kanssa, 1936–1938) ja yleisliittolaisen maatalousnäyttelyn pääpaviljongin (1939). Arkkitehdin muita töitä ovat Gorkille nimetty teatteri Donin Rostovissa (1930–1935) ja Abhasian hallituksen talo Suhumissa (1932–1939). Štšuko osallistui myös Neuvostojen palatsin suunnitteluun.

Arkkitehdintyönsä ohella Štšuko toimi teatterin lavastajana ja pukusuunnittelijana. Hänet tunnetaan myös taitavana piirtäjänä ja akvarellimaalaajana.

Lähteet
-------

1. ↑  *Sankt-Peterburg. Petrograd. Leningrad: Entsiklopeditšeski spravotšnik*, s. 671. Moskva: Bolšaja Rossijskaja Entsiklopedija, 1992. ISBN 5-85270-037-1.
2. ↑  Kirikov, Boris: *Arhitekturnyje pamjatniki Sankt-Peterburga*, s. 309–310. Sankt-Peterburg: Kolo, 2005. ISBN 5-901841-33-6.
3. 1 2  Entsiklopedija Sankt-Peterburga *encspb.ru*. Viitattu 22.5.2010. (venäjäksi)
4. 1 2  *Bolšaja Sovetskaja Entsiklopedija, tom 29*, s. 544. Moskva: Sovetskaja Entsiklopedija, 1976.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Vladimir Štšuko** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Taiteenala | 
* Musée d'Orsay
* ULAN

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Kiskojen Kaiku** on Mervi Pakkasen kirjoittama romaani, joka julkaistiin keväällä 2019.

Tarina
------

*Kiskojen kaiussa* kertojana on Sinikka-tytön sisäinen ääni. Tytön ajatukset kartoittaa matkaa Myllykosken ja Kouvolan välillä kahden isoäitiensä välillä junalla 1950-luvulla. Äiti ja isä ovat töissä ja vanhemmat jäävät tytölle etäiseksi. 

Toinen isoäiti asuu Myllykoskella aseman lähellä, jossa ahdistuksen kohteeksi nousee salaperäinen  matkustajakoti Rauhala. Verhojen takana tapahtuu outoja asioita, joista ei puhuta. Toinen isoäiti asuu Kouvolassa Töröstin mäen lähellä, jossa myös puhumattomuus on hyve. Puhumattomuus saa tytön mielikuvituksen liikkeelle ja herättää kafkamaista pelkoa pikkutytössä. 

Kirjan paikat pohjaa Pakkasen omiin lapsuusmuistoihin, ja rautatieläisten tarinoihin. Veturin kuljettajaa traumatisoi junan alle jättäytyvät ihmiset. Veturimies piti mukanaan köyttä tarjotakseen sitä vaihtoehdoksi. 

Myllykosken yhteiskoulun voimistelusalin tunti perustuu omaan välittömään kokemukseen. Kirja päättyy traumaattiseen kuvaukseen oppitunnista, jossa voimistelunopettaja panee tytön kiipeämään köyttä pitkin voimistelusalin kattoon, ja alas tullessa kömpelö lapsi polttaa kätensä vereslihalle.

"Pysähtyä ei saa. Pitää keskittyä. Kuka nyt huutaa? Puhuva nukke. Minä en osaa keskittyä yhtaikaa jalkoihin ja käsin. Kiipeäminen raastaa minut kappaleiksi. Kehoni osat alkavat hajota. Vielä yksitellen, kunnes lopulta läiskähtävät päin naamaa kuin kaivon mustiin peilivesiin. Väräjävät silmät korvat jalat.
Onko tämä jo katto. Sinikka liukui alas. Ei hallitusti, ei hitaasti otetta siirtämällä ja naru siivosti jalkojen välissä, vaan täysin otteensa menettäneenä. Aivan katon rajassa hän tajusi korkeutensa, voima katosi käsivarsista ja hän alkoi valua raskaasti suhunnaan alas ja sai vaarallisesta todellisuuden katoamisesta vereslihan kirveltävänä näkyviin kämmenissään. Sai kämmeniinsä samanlaiset ihmisen verityön jäljet kuin pulu jalkoihinsa" .
Todellisuudessa kävi huonommin. Luokkakaverit kertovat kuinka voimistelun opettaja kiusasi ja nimitteli fyysisesti kömpelöä tyttöä luokan edessä. Voimistelutunnin päätyttyä luokkatoveri ihmetteli, miksi tyttö käveli rataa pitkin, sillä ratahan piti ylittää poikittain eikä pitkittäin. Kun tyttö kuoli junan alle, seuraavalla voimistelutunnilla opettaja vaan totesi etteihän tyttö vaan hänen takiaan junan alle jäänyt. Se onkin merkittävää, mitä jäi sanomatta.

"Anteeksianto voimaannuttaa, mutta vääryyksiä ei pidä unohtaa, vaan oppia niistä. Siksi nämä omakohtaiset muistelmateokset ovat tärkeitä. Oman merkittävän tilityksen julkaiseminen on helppoa. Siitä on osoituksena tämä Mervi Pakkasen Books on Demand julkaisema teos, jota painetaan yksilöllisesti kysynnän mukaan. Pakkasen teos on syntynyt kirjoittajakurssin tuotoksena. Se on esimerkkiteos niille, jotka ovat kirjoittaneet tai aikeissa kirjoittaa ylös omat muistonsa."

Aiheesta muualla
----------------

* Mervi Pakkasen haastattelu Kouvolan Sanomissa 20.4.2019

Lähteet
-------

1. ↑   Niko Kaartinen. Kouvolan Sanomat 20.04.2019
2. ↑   Kiskojen kaiku sukupolvien takaa (2019, BOD)
3. ↑  Anniina Meuronen. Länsi-Saimaan Sanomat 6.4.2019
| "Silhouettes"The Rays |
| --- |
|  |
| Singlen tiedot |
|  B-puoli | "Daddy Cool" |
|  Julkaistu | 1957 |
|  Tekijä(t) | Bob Crewe, Frank Slay |
|  Tyylilaji | doo-wop |
|  Kesto | 02.45 |
|  Levy-yhtiö | Cameo |
| Listasijoitukset |
|  Yhdysvallat: 3. |

**Silhouettes** on Bob Crewen ja Frank Slayn kirjoittama ja alun perin The Rays -yhtyeen vuonna 1957 levyttämä musiikkikappale. Alkuperäisversio ylsi Yhdysvalloissa listasijalle kolme.

Kappaleen sanoituksessa mies näkee pariskunnan suutelevan sisällä talossa. Verhon läpi näkyvä varjo paljastaa heidät. Mies luulee tyttöystävänsä pettävän häntä ja pettyneenä koputtaa oveen, jolloin hän tajuaa olevansakin väärällä talolla. Lopulta hän löytää oikealle talolle tyttöystävänsä luo, jossa he suutelevat ja tekevät omia varjojaan. Bob Crewe on kertonut saaneensa sanoitukseen idean matkustaessaan junalla Philadelphiaan ja nähneensä siluetin parista syleilemässä talon sisällä.

Brittiläinen Herman’s Hermits -yhtye levytti kappaleesta vuonna 1965 version, joka oli hitti sekä Britanniassa että Yhdysvalloissa. Kappaleen levytyksessä tosin esiintyi yhtyeen jäsenistä ainoastaan laulusolisti Peter Noone, muut olivat sessiomuusikkoja. Bassokitaraa soitti myöhemmin Led Zeppelinissä vaikuttanut John Paul Jones.

Cliff Richard saavutti Britanniassa hitin omalla liveversiollaan vuonna 1990. Lontoon Wembleyllä äänitetty levytys nousi Britanniassa sijalle kymmenen.

The Beatlesin vuonna 1964 julkaistun kappaleen "No Reply" tarina sai innoituksensa "Silhouettesin" sanoituksesta.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Silhouettes by Herman's Hermits - Songfacts *Songfacts.com*. Viitattu 8.12.2022.
**Sunderland Albion FC**, oli jalkapalloseura Sunderlandista, Englannin koillisosasta. 

Sunderland Albionin perusti James Allan vuonna 1888. Allan oli mukana perustamassa Sunderland AFC:tä 1879, mutta riitaantui seuran kanssa, kun se ryhtyi palkkaamaan ammattilaispelaajia. Allan vastusti ajatusta ja erosi. Hän vei Sunderlandista mukanaan kuusi edustusjoukkueen pelaajaa uuteen seuraan. Seuroista tuli katkeria kilpailijoita ja esimerkiksi kaudella 1888–1889 Sunderland AFC vetäytyi FA Cupista ettei sen vastustajaksi arvottu Albion saisi lipputuloja.

Sunderland Albion oli yksi Football Alliancen perustajajäsenistä. Seura sijoittui sarjassa kolmanneksi 1890 ja toiseksi 1891. Kaudeksi 1891–1892 Albion luopui sarjasta kustannusten vuoksi ja keskittyi pelkästään Northern Leaguen otteluihin. Seura yritti myös päästä Englannin liigaan, mutta se jäi valitsematta. Football Alliance yhdistyi Englannin liigaan 1892 ja Sunderland Albion yritti päästä mukaan, mutta sen hakemus hylättiin jälleen. Samaan aikaan seuraa tukenut The Wear Glass Company meni konkurssiin. Rahoituksen loppuminen ajoi Albionin niin pahoihin vaikeuksiin että seura lopetti toimintansa.

Lähteet
-------

1. 1 2  Sunderland Football Club : 1879-1939 Spartacus Educational. Viitattu 8.10.2019. (englanniksi)
2. ↑  Sunderland Albion - 13 March 1888 to 9 August 1892 roker-roar.com. Viitattu 8.10.2019. (englanniksi)
3. ↑  Dinant Abbink: England - Football Alliance  23.7.2006. RSSSF. Viitattu 8.10.2019. (englanniksi)