recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Mogoituin piiri Taka-Baikalian aluepiirin kartalla.
**Mogoituin piiri** (ven. Могойтуйский район, *Mogoituiski raion*) on kunnallinen itsehallintoalue Taka-Baikalian aluepiirissä Venäjällä. Vuonna 1942 perustetun piirin pinta-ala on 6 300 neliökilometriä. Asukkaita on 28 700 henkeä (vuonna 2009).

Mogotuin piiri sijaitsee Taka-Baikalian aluepiiriin kuuluvassa Agan Burjatiassa. Koillisessa se rajoittu Šilkan, idässä Olovjannajan, etelässä Ononin, lounaassa Aginskojen ja luoteessa Karymskojen piireihin.

Piirin hallinnollinen keskus on Mogoituin kaupunkimainen taajama. Lisäksi siihen kuuluu 14 maalaiskuntaa: Aga-Hangil, Boržigantai, Dogoi, Hara-Šibir, Hila, Kusotša, Nurinsk, Ortui, Tsagan-Ola, Tsagan-Tšelutai, Tsugol, Ušarbai, Ust-Narin ja Zugalai. Asutuskeskuksia on yhteensä 30.

Asukkaista 50 % on burjaatteja ja 43 % venäläisiä.

Mogoituin kautta kulkee aluepiirin pääkaupungista Tšitasta Kiinaan johtava maantie ja rautatie.

Seudun pääelinkeino on maatalous, joka on erikoistunut lampaiden kasvatukseen. Teollisuutta edustaa mm. lihanjalostamo, mylly ja meijeri.

Lähteet
-------

1. ↑  Federalnaja služba gosudarstvennoi statistiki: Tšislennost naselenija Rossijskoi Federatsii po gorodam, posjolkam gorodskogo tipa i raionam na 1 janvarja 2009 g. *gks.ru*.  Arkistoitu 21.10.2011. Viitattu 24.12.2009. (venäjäksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Mogoituin piirin sivusto (venäjäksi)
* Mogoituin piiri Taka-Baikalian tietosanakirjassa (venäjäksi)

Taka-Baikalian piirit ja *kaupunkipiirit*
Aginskoje¹ • 
*Aginskoje*¹ • 
Akša • 
Aleksandrovski Zavod • 
Balei • 
Borzja • 
Duldurga¹ • 
Gazimurski Zavod • 
*Gornyi* • 
Hilok • 
Kalar • 
Kalga • 
Karymskoje • 
Krasnokamensk • 
Krasnyi Tšikoi • 
Kyra • 
Mogoitui¹ • 
Mogotša • 
Nertšinsk • 
Nertšinski Zavod • 
Olovjannaja • 
Onon • 
Petrovsk-Zabaikalski • 
*Petrovsk-Zabaikalski* • 
Priargunsk • 
Šelopugino • 
Šilka • 
Sretensk • 
Tšernyševsk • 
Tšita • 
*Tšita* • 
Tungir–Oljokma • 
Tungokotšen • 
Uljoty • 
Zabaikalsk

¹= kuuluu Agan Burjatian piirikuntaan
**Dangerous And Moving** on venäläisen popduo t.A.T.u.:n eli Lena Katinan ja Julija Volkovan kolmas (edeltäjät *200 km/h in the Wrong Lane* ja *Remixes*) kansainvälisesti julkaistu, pääosin englanninkielinen albumi. Se julkaistiin Interscopen tuottamana 11. syyskuuta 2005. Sen ensimmäinen singlejulkaisu oli "*All About Us*" ja toinen "*Friend Or Foe*". Kolmantena singlenä albumilta julkaistiin "*Gomenasai (I'm Sorry)*" maaliskuussa 2006. Kappaletta on ollut mukana työstämässä Eurythmicsin Dave Stewart. Loppukesällä julkaistiin neljäs single "*Loves Me Not*".

Albumi tehtiin t.A.T.u.:n uuden managerin, Boris Renskin, johdolla. Albumin teossa olivat mukana edellisien albumien lauluntekijät Trevor Horn ja Martin Kierszenbaum, ja kappaleella "*Friend Or Foe*" vierailee basistina Sting. 

Albumi sai yleisesti kiitettävää kritiikkiä, joskaan se ei menestynyt yhtä paljon kuin duon kansainvälinen esikoisalbumi *200 km/h in the Wrong Lane*. Singleistä parhaiten menestyi "*All About Us*". Levyn singleistä "*Gomenasai (I'm Sorry)*" jäi monissa maissa huomiotta, mutta saavutti myöhemmin menestystä, kun rap-artisti Flipsyde käytti sitä pohjana kappaleeseensa "*Happy Birthday*". Flipsyde ja t.A.T.u järjestivät kappaleen menestyksen myötä muutamia yhteisiä keikkoja.

Kappalelista
------------

1. Dangerous And Moving (Intro) – 0.49
2. All About Us – 3.00  – ensimmäinen singlejulkaisu
3. Cosmos (Outer Space) – 4.11
4. Loves Me Not – 2.55  – neljäs singlejulkaisu
5. Friend Or Foe – 3.08  – toinen singlejulkaisu
6. Gomenasai – 3.42  – kolmas singlejulkaisu
7. Craving (I Only Want What I Can't Have) – 3.50
8. Sacrifice – 3.09
9. We Shout – 3.01
10. Perfect Enemy – 4.12
11. Обезьянка Ноль (Obezyanka Nol') – 4.25
12. Dangerous And Moving – 4.35  – huhuttiin olevan neljäs singejulkaisu
13. Bonus Track: Вся Мoя Любовь (Vsya Moya Lubov') – 5.49
**Dani Filth**, (ent. **Daniel Lloyd Davey**, s. 25. heinäkuuta 1973 Hertford, Englanti) on englantilainen Cradle of Filth -yhtyeen laulaja, sanoittaja, perustaja ja ainoa pysyvä jäsen vuodesta 1991.

Ura
---

Dani Filthin ensimmäinen yhtye oli nimeltään The Lemon Grove Kids, mutta ennen Cradle of Filthin perustamista vuonna 1991 hän esiintyi myös yhtyeissä PDA, Carnival Fruitcake ja Feast On Excrement.

Filth on näytellyt elokuvassa *Cradle of Fear* vuonna 2000 silloisen yhtyeensä kanssa. Filth on ilmoittanut, ettei suunnitelmissa ole enempää elokuvissa esiintymistä, vaan hän keskittyy musiikin tekemiseen.*lähde?* Filth omistaa sarjamurhaaja John Wayne Gacyn tekemiä maalauksia.*lähde?*

Yksityiselämä
-------------

Filth asuu vaimonsa Tonin ja tyttärensä Lunan kanssa Suffolkissa.

Filthin vanhemmat ovat Susan Janet Moore ja Lawrence John Davey. Hänellä on kolme nuorempaa sisarusta, sisaret Amanda ja Rachel sekä veli Philip.*lähde?*

Kiinnostuksensa kohteiksi Dani on luetellut muun muassa seuraavat asiat: sosialismi, ravintoloissa syöminen, seksi, sihteeriporno, linnat, kauhu- ja fantasiaelokuvat, ostoksilla käynti, autot, 1800-luvun kummitusnovellit, outojen antiikkiesineiden, -naamioiden ja -lelujen keräily, jalkapallo, kriketti, tyttärensä huvittaminen, erilaisten esineiden suunnittelu, egyptiläiset muinaisesineet sekä Intia.*lähde?*

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Dani Filth**.
* Cradle of Filthin kotisivu
* Dani Filth Internet Movie Databasessa. (englanniksi)

  


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Yhdysvallat
* Tšekki

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* IdRef

 |

 |
**Henrik Tomas Einar Stenius** (s. 19. kesäkuuta 1945 Vatikaani) on suomalainen historioitsija ja Helsingin yliopiston dosentti. Hänen isänsä oli kirjailija Göran Stenius.

Ura
---

Stenius opiskeli historiaa Helsingin yliopistossa, valmistui maisteriksi vuonna 1975 ja väitteli filosofian tohtoriksi vuonna 1988. Hän on työskennellyt tutkijana, assistenttina ja varajohtajana Renvall-instituutissa sekä professorina Helsingin yliopistossa.

Vuosina 1996–1999 Stenius toimi Suomen Lontoon-instituutin johtajana. Vuonna 2002 hänet valittiin Helsingin yliopiston Pohjoismaiden tutkimuksen keskuksen tutkimusjohtajaksi. Hän jäi eläkkeelle keväällä 2013.

Hänen tutkimuksensa on käsitellyt erityisesti yhdistyselämän sekä kansalaiskäsitteen kehitystä Suomessa. Hän on kansainvälisen käsitehistoriallisen tutkijakoulun Conceptan jäsen.

Julkaisuja
----------

* *Frivilligt-jämlikt-samfällt: Föreningsväsendets utveckling i Finland fram till 1900-talets början med speciell hänsyn till massorganisationsprincipens genombrott* (1987)
* "Kansalainen", *Käsitteet liikkeessä. Suomen poliittisen kulttuurin käsitehistoria*. Toimittaneet M. Hyvärinen ym. (2003).

Lähteet
-------

1. ↑  *Kuka kukin on 2007*, s. 967. Helsinki 2006. ISBN 951-1-20606-0
2. ↑  Stenius, Henrik hakuteoksessa *Uppslagsverket Finland* (2012). (ruotsiksi)
3. 1 2  Curriculum vitae. (Arkistoitu – Internet Archive)
4. ↑  Henrik Stenius johtamaan Suomen Lontoon-instituuttia.
5. ↑  Henrik Stenius. (Arkistoitu – Internet Archive)
6. ↑  Henrik Steniuksen Concepta-kotisivu. (Arkistoitu – Internet Archive)


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Israel
* Suomi (KANTO)
* Yhdysvallat
* Alankomaat

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Uppslagsverket Finland

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Pietarin paradoksi** on esimerkki, jolla perustellaan utiliteettiteorian tarvetta. Siinä esitellään uhkapeli, joka on mielivaltaisen edullinen pelaajalle, ja sitten perustellaan, ettei keskivertohenkilö kuitenkaan panostaisi siihen mielivaltaisen suurta summaa. Sen keksi Nicolaus I Bernoulli.

Tutkitaan uhkapeliä, jossa pelaajan voittama summa arvotaan heittämällä kolikkoa. Voittosumma määräytyy sen mukaan, monennellako heitolla tulee ensimmäinen klaava siten, että jos se tulee {\displaystyle n.} heitolla, niin pelaaja voittaa 2^{n} euroa. Olennainen kysymys paradoksissa on, että kuinka paljon pelaajan kannattaa maksaa voidakseen osallistua tähän peliin, tai mistä hinnasta ilmaiseksi saatu osallistumisoikeus kannattaa myydä toiselle. Voittosumman odotusarvo on

{\displaystyle \sum \_{i=1}^{\infty }2^{i}{\frac {1}{2^{i}}}=\sum \_{i=1}^{\infty }1=1+1+1+\ldots =\infty },
minkä tulkinta on, että mistä hinnasta hyvänsä peli suosii pelaajaa tai pelaaja pitkällä tähtäyksellä pääsee voitolle. Mutta kuka olisi käytännössä halukas maksamaan pelistä vaikka miljoona euroa, tai panttaamaan kaiken omaisuutensa osallistumisoikeudesta? Moni saattaisi todellisuudessa myydä tällaisen pelin ilmaiseksi saadun ainutkertaisen osallistumisoikeuden toiselle vaikkapa tuhannesta eurosta, sillä todennäköisyys voittaa vähintään sama summa on alle kaksi tuhannesosaa.

Aiheesta muualla
----------------

* Stanford Encyclopedia of Philosophy: The St. Petersburg Paradox (englanniksi)
**Pietarin ja Paavalin kirkko** on apostoleille Pietari ja Paavali omistettu kristillinen kirkkorakennus. Usein kirkon alkuperäinen ja täydellinen alkukielinen nimi on muotoa Pyhien (apostolien) Pietarin ja Paavalin kirkko tai katedraali. Matkaoppaissa, kartoissa ja arkikielessä käytetään usein erilaisia yksinkertaistettuja, epävirallisia nimimuotoja. Erilaisia Pietariin ja Paavaliin viittaavia kirkkoja on maailmassa satoja. Esimerkiksi Isossa-Britanniassa, Ranskassa, Saksassa, Venäjällä ja Yhdysvalloissa runsaasti kirkkoja ja katedraaleja on nimetty Pietarin ja Paavalin mukaan. 

Pietarin ja Paavalin kirkkoja ovat esimerkiksi:

**Luterilaisia** Pietarin ja Paavalin kirkkoja:

* Pyhän Pietarin ja Paavalin luterilainen kirkko Pietarissa.
* Pietari-Paavalin kirkko Viipurissa.*selvennä*

**Katolisia** Pietarin ja Paavalin kirkkoja:

* Pyhän Pietarin ja Pyhän Paavalin kirkko Liettuan Vilnassa.
* Pietarin ja Paavalin katedraali Tšekin tasavallan Brnossa.

**Ortodoksisia** Pietarin ja Paavalin kirkkoja:

* Tornion ortodoksinen kirkko, eli *Pyhien apostolien Pietarin ja Paavalin kirkko* Torniossa.
* Pyhien apostolien Pietarin ja Paavalin kirkko Nurmeksessa*selvennä*
* Haminan Pyhien apostolien Pietarin ja Paavalin kirkko
* Pyhien apostolien Pietarin ja Paavalin kirkko Pielavedellä
* Pyhien apostolien Pietarin ja Paavalin kirkko Tuusniemellä.
* Pyhien apostolien Pietarin ja Paavalin kirkko Pietari-Paavalin linnoituksessa Pietarissa.
* Pyhien apostolien Pietarin ja Paavalin kirkko Valko-Venäjän Minskissä.

Joidenkin, aiemmin apostolelle Pietari ja Paavali pyhitetyn kirkon nimi on saattanut muuttua ajan ja vallanpitäjän vaihtumisen seurauksena. Näin on käynyt esimerkiksi 

* Pyhien apostolien Pietarin ja Paavalin kirkolle Sortavalassa.

  

Varsinaisten kirkoksi vihittyjen rakennusten ohella monia rukoushuoneita (tšasouna) on omistettu apostoleille Pietari ja Paavali.


|  |  |
| --- | --- |
|  | Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä.Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee "Pietarin ja Paavalin kirkko", voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla. |
Ohitustie Pietarin kohdalla.
**Pietarin läntinen ohitustie** eli **ZSD** (ven. ЗСД, Западный скоростной диаметр, *Zapadnyi skorostnoi diametr*) on Venäjällä Pietarin kaupungin halkaiseva maksullinen moottoritie, joka yhdistyy etelässä Pietarin kehätiehen ja pohjoisessa Valkeasaaressa valtatiehen A 181 ja edelleen Suomeen johtavaan valtatiehen M10.

Tien pituus on 46,6 km ja siinä on 4–8 kaistaa. Sen ensimmäisen osan rakentaminen aloitettiin vuonna 2005. Suurin nopeusrajoitus on 110 km/h.  Tie on jaettu 3 osuuteen:

* eteläinen osuus: Pietarin kehätie – Pietarin suursatama (8,7 km)
* keskimmäinen osuus: Pietarin suursatama – Primorski prospekt (11,7 km) (rakenteilla)
* pohjoinen osuus: Primorski prospekt – valtatie A 181 (26,4 km).

### Tietulli

Moottoritiellä tienkäyttömaksut maksetaan tietullien tarkastuspisteillä. Tie on jaettu 5 hintavyöhykkeeseen: eteläinen osuus kuuluu vyöhykkeisiin 1 ja 2 ja pohjoinen osuus vyöhykkeisiin 3, 3a ja 4. Ajoneuvokohtainen hinnoittelu on jaettu 4 eri hintaluokkaan. Lisäksi yöllä (0:00–6:00) hinnoittelu on halvempi kuin päivällä (6:00–0:00).

Lähteet
-------

1. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive)
2. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive)
3. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Pietarin läntinen ohitustie** Wikimedia Commonsissa
**USS Connecticut** (runkonumero SSN-22) on Yhdysvaltain laivaston 1997 vesillelaskettu Seawolf-luokan ydinsukellusvene.

Valmistus
---------

*Pääartikkeli: Seawolf-luokka*
Alus tilattiin 3. toukokuuta 1991 General Dynamicsin Electric Boat divisioonalta, missä köli laskettiin 14. syyskuuta 1992. Se laskettiin vesille 1. syyskuuta 1997 kumminaan Connecticutin kuvernöörin John G. Rowlandin puoliso Patricia L. Rowland ja otettiin palvelukseen 11. joulukuuta 1998 New Londonin sukellusvenetukikohdassa Grotonissa Connecticutissa ensimmäisenä päällikkönään Larry H. Davis.

Palvelus
--------

Frederick J. Roegge vastaanotti 15. tammikuuta 1999 aluksen päällikkyyden Davisilta tilaisuudessa, joka järjestettiin New Londonin merikappelissa. Alus palasi 7. helmikuuta kotitukikohtaansa oltuaan valmistajantelakalla viimeisteltävänä. Palattuaan alus oli 14.-21. helmikuuta asejärjestelmätesteissä. Se lähti 10. kesäkuuta vastaanottotesteihin, jonka aikana se vieraili 15. heinäkuuta Norfolkissa.

Alus vaurioitui törmäyksessä tuntemattomaan esineeseen 2. lokakuuta 2021 ollessaan sukelluksissa Etelä-Kiinan merellä. Alus palasi omin voimin tukikohtaansa Guamilla. Onnettomuudessa loukkaantui 11 merisotilasta. Kiina vaati onnettomuudesta lisäselvityksiä.

Lähteet
-------

1. 1 2  US Carriers - USS Connecticut
2. ↑

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **USS Connecticut (SSN-22)** Wikimedia Commonsissa
**Royce Rodriguez** (s. 19. syyskuuta 1996), taiteilijanimeltään **Ugly God**, on yhdysvaltalainen hip hop -artisti ja tuottaja. Rodriguez syntyi Fort Waynessa, Indianassa, mistä hän myöhemmin muutti perheineen Houstoniin, Texasiin. Hän opiskeli yliopistossa Mississipissä, mutta keskeytti koulunkäyntinsä ja perusti *Little Dick Clique* -yhtyeen.

Vuonna 2016 hän julkaisi esikoissinglensä, *Water*, jonka suosion myötä hän nousi valtavirran tietoisuuteen. Vuonna 2017 hän julkaisi ensimmäisen soolomixtapensa, *The Booty Tape*. Hänet valittiin vuoden 2017 XXL Freshmaniksi.

Diskografia
-----------

**Mixtapet**

* *The Booty Tape* (2017)

**Singlet**

* *Water* (2016)
* *Fuck Ugly God* (2017)

Lähteet
-------

1. ↑  Genius: Ugly God
2. ↑  YouTube: XXL - *Playboi Carti, XXXTentacion, Ugly God and Madeintyo's 2017 XXL Freshman Cypher* (12.7.2017)


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |

 |
**Kansainvälistäminen** eli **internationalisointi** ja **lokalisointi** eli **kotoistus** ovat toimia, joilla sovitetaan tuotteita, kuten julkaisuja tai ohjelmistoja vieraaseen ympäristöön, erityisesti vieraiden maiden kulttuuriin. Ero kansainvälistämisen ja lokalisoinnin välillä on hienovarainen mutta merkitsevä. Kansainvälistäminen on tuotteiden sovittamista potentiaaliseen käyttöön periaatteessa missä tahansa, kun taas lokalisointi tarkoittaa erityispiirteiden lisäämistä tietyssä määrätyssä kohteessa tapahtuvaa käyttöä varten.

Kansainvälistämis- ja lokalisointitoimintojen painopisteitä
-----------------------------------------------------------

* Päiväys ja kellonaika (UTC kansainvälistetyssä ympäristöissä)
* Valuutta
* Kielet (merkistöt, numerojärjestelmät, vasemmalta oikealle / oikealta vasemmalle -kirjoitusjärjestelmät ) (esimerkki: Unicode)
* Kirosanojen ja muiden tabujen välttäminen (esimerkiksi tuotteiden nimeämisessä)
* Nimet ja tittelit
* Puhelinnumerot, osoitteet ja kansainväliset postinumerot
* Mittayksiköt
* Kuvallisten symbolien muokkaus

Lokalisointi
------------

Erityisesti lokalisointiin liittyviä alueita ovat muun muassa:

* Kääntäminen
* Erityistuki tietyille kielille, kuten Itä-Aasian kielet
* Paikalliset säännöt
* Moraali
* Paikallinen sisältö
* Symbolit
* Estetiikka
* Kulttuuriarvot ja sosiaalinen ympäristö
* Uusien lokalisoitujen sanojen keksiminen
* Yhdenmukaiset termit samoille asioille eri ohjelmissa
* Lokalisoidun ja alkuperäisen tekstin vastaavuus

Suomessa tietotekniikan lokalisointiin liittyviä kieltä ja kulttuuria koskevia ohjeita ja normeja antaa Kotoistuspalvelu.

Haasteita
---------

Kansainvälistäminen ja lokalisointi luovat haasteita tietokoneohjelmistojen kehittäjille – etenkin jos niitä ei ole ohjelmistosuunnittelussa huomioitu alusta lähtien. Yleinen käytäntö on erottaa tekstidata ja muut ympäristöstä riippuvat resurssit (esimerkiksi kuvakkeet) ohjelmakoodista. Tällöin eri käyttöympäristöjen huomiointi onnistuu ihannetapauksessa erillisiä resursseja muokkaamalla ilman koodin muuttamista. Resurssien kertaantuminen vaikeuttaa ylläpitoa. Jos esimerkiksi usealla kielellä käyttäjälle näytettävää viestiä halutaan muokata, tarvitsee kaikki saman resurssin käännökset päivittää. Tätä tehtävää helpottamaan on tehty ohjelmistokirjastoja, kuten Gettext.

Koska vapaita ohjelmistoja voi kuka tahansa vapaasti muokata ja levittää, ne soveltuvat paremmin kansainvälistettäviksi. Omistettuja ohjelmistoja ei yleensä käännetä kielille, joista ei koeta saatavan taloudellista hyötyä. Esimerkki projektista, joka on käännetty yli 70 kielelle, on KDE.

Katso myös
----------

* Kirjoitusjärjestelmät
* Kieliteknologia
* Kielitiede ja tietokonelingvistiikka
* Pelilokalisointi

Lähteet
-------

1. ↑  Tieto- ja viestintätekniikkaa kotikielellä Kansalliskirjasto. Viitattu 4.12.2021.

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Kansainvälistäminen ja lokalisointi**.
* Avoimen lähdekoodin ohjelmien lokalisointiportaali
* Tietotekniikan kotoistus -hanke
* Globaalin verkkojärjestelmän kansainvälistäminen ja lokalisointi
Tupolev Tu-128

**Tupolev Tu-28** (NATO-raportointinimi: *Fiddler*) oli neuvostoliittolainen raskas kaksimoottorinen suihkuhävittäjäkone. Tu-28 suunniteltin torjumaan etenkin B-52-pommikoneita vastaan, lähinnä suurten asuttamattomien alueitten yläpuolella kuten Siperiassa. Konetyyppi oli suunnittelutoimiston laatimista ainut suihkuhävittäjä.

Tupolevin suunnittelutoimisto oli keskittynyt lähinnä raskaisiin sekä keskiraskaisiin strategisiin pommituskoneisiin, mikä helposti kuvastuu myös Tu-28:ssa. Myös Tu-128 on samaa konetta koskeva, ehkä Natoa harhauttamaan pyrkivä nimite.

Tu-28:n huippunopeus oli 1,5 Machia ja sen lakikorkeus vaihteli 15 000–20 000 metriä. Aseistamaton tyyppiversio ylsi korkeampiin saavutuksiin. Konetyyppi oli lajissaan kaikkein raskain lentopainoltaan sekä suurin mitoiltaan.

Tu-28 *Fiddler* poistettiin palveluksesta vuonna 1992.

### Konetyypin tekniset tiedot sekä suoritusarvot (tiedot versiosta P)

* Miehistön lukumäärä 2
* Ensilento vuonna 1957
* Voimalähde 2x Ljulka AF-11 suihkuturbiinia, teholtaan 11 200 kg/24 690 paunaa (lb)
* Aseistus 4x AA-5 *Ash* -ilmataisteluohjusta, joilla pitkä kantama

* Jänneväli 18,10 m
* Pituus 27,20 m
* Korkeus 7,00 m
* Siipipinta-ala 80 m²
* Tyhjäpaino 25 000 kg
* Enimmäislentoonlähtöpaino 40 000 kg

* Huippunopeus 1 850 km/h (1 150 mph)
* Lakikorkeus 20 000 m
* Toimintamatka 5 000 km
* Nousukyky 7 500 m/min (25 000 jalkaa/min)

Lähteet
-------

1. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive)
2. ↑  Francis Crosby: Modern fighter aircraft, Southwater Books/Anness Publishing, 2004, London England (s.120) ISBN 1-84215-991-7

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Tupolev Tu-28** Wikimedia Commonsissa
**Sinkkiditioniitti** eli **sinkkihydrosulfiitti** (ZnS2O4) on sinkki- ja ditioniitti-ionien muodostama epäorgaaninen ioniyhdiste. Yhdistettä käytetään pelkistimenä ja erityisesti sitä on käytetty luonnonkuitujen valkaisuun.

Ominaisuudet
------------

Huoneenlämpötilassa sinkkiditioniitti on valkoista kiteistä ainetta. Yhdiste on vesiliukoista ja liuokset ovat hieman natriumditioniitin liuoksia stabiilimpia. Sinkkiditioniitti on muiden ditioniittien tavoin voimakas pelkistin.

Valmistus ja käyttö
-------------------

Sinkkiditioniittia valmistetaan pelkistämällä rikkidioksidia sinkin avulla etanoliliuoksessa.

Zn + 2 SO2 → ZnS2O4
Aikaisemmin sinkkiditioniittia on käytetty suuria määriä muun muassa sellun ja muiden luonnonkuitujen valkaisussa. Sinkki-ionien aiheuttaman vesien saastumisen vuoksi yhdiste on kuitenkin nykyään yleisimmin korvattu natriumditioniitilla, jota saadaan käsittelemällä sinkkiditioniittiliuosta natriumhydroksidilla.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  E. M. Karamäki: *Epäorgaaniset kemikaalit*, s. 295–296. Kustannusliike Tietoteos, 1983. ISBN 951-9035-61-3.
2. 1 2 3  Edward D. Weil, Stanley R. Sandler & Michael Gernon :*Sulfur Compounds, Kirk-Othmer Encyclopedia of Chemical Technology*, John Wiley & Sons, New York, 2006. Viitattu 20.12.2016
3. 1 2  José Jiménez Barberá, Adolf Metzger & Manfred Wolf: *Sulfites, Thiosulfates, and Dithionites, Ullmann's Encyclopedia of Industrial Chemistry*, John Wiley & Sons, New York, 2000. Viitattu 20.12.2016
4. ↑  Hans Ulrich Suess: *Pulp Bleaching Today*, s. 31. Walter de Gruyter, 2010. ISBN 978-3110207378. Kirja Googlen teoshaussa (viitattu 20.12.2016). (englanniksi)
**Mulesing** on kirurginen toimenpide, jossa lampaan peräpäästä peräaukon ympäriltä poistetaan ihoa. Syntyvä arpikudos vähentää huomattavasti loiskärpästen munimista ja kärpäsentoukkien aiheuttamaa kivuliasta myiaasi-sairautta. Menetelmä on yleisessä käytössä Australiassa erityisesti merinolampaiden kasvatuksessa. 

Menetelmä on saanut nimensä J. W. H. Mules -nimisestä lampurista, joka 1930-luvulla huomasi, että keritsimien aiheuttamiin lampaiden ihon arpeutumakohtiin eivät kärpäset pystyneet munimaan yhtä helposti kuin terveeseen ihoon. 

Operaatio tehdään karitsoille, määräysten mukaan alle vuoden iässä, useimmiten huomattavasti nuorempana. Toimenpiteessä poistetaan peräaukkoa (ja vulvaa) ympäröivä löysä iho. Samalla häntää typistetään. Operaation yhteydessä tai sen jälkeen ei vaadita puudutusta tai antiseptiikkaa, joskin niitä joskus käytetään. Operaation jälkeen karitsat lasketaan laitumelle. Vaikka suuri kappale ihoa poistetaan, muita kudoksia ei vahingoiteta eikä verta juuri vuoda. Haava paranee yleensä alle kuukaudessa.

Menetelmää on kritisoitu vahvasti eläinsuojelullisista syistä. Menetelmän puolustajien mielestä kärpästen toukkien aiheuttamat haavatulehdukset aiheuttavat huomattavia vahinkoja ja ovat tuskallisempia kuin itse mulesing. Vastustajien mielestä hygieenisillä keinoilla ja oikeilla kasvatusmenetelmillä vahingot voidaan estää. Australian villantuottajat kaavailivat menetelmästä luopumista vuoden 2010 loppuun mennessä, mutta suunnitelma on peruttu. Uudessa-Seelannissa menetelmästä ollaan luopumassa.

Lähteitä
--------

* Standard Operating Procedures - sheep Mulesing (Arkistoitu – Internet Archive) NSW Government, Agriculture (englanniksi)
* Tara De Landgrafft: New Zealand farmers on the ball with bare breech breeding *ABC Rural News*.  24.4.2007. Australian Broadcasting Corporation.  (englanniksi)
* Mulesing deadline abandoned The Age (29.7.2009)
**Länsi-Porin koulu** on Porin Vähäraumalla sijaitseva noin 500 oppilaan yläkoulu. Se aloitti toimintansa vuonna 1965.

Historia
--------

Koulu aloitti toimintansa "Vähärauman yhteislyseo" -nimisenä vuonna 1965. Koulu oli oppikoulu ja sen ensimmäiset ylioppilaat valmistuivat vuonna 1973. Peruskoulu-uudistuksessa vuonna 1974 koulu jakautui Länsi-Porin yläasteeksi ja Länsi-Porin lukioksi. Lukio kuitenkin lakkautettiin vuonna 2016, ja se liitettiin Porin suomalaiseen yhteislyseoon.

Itse koulurakennus valmistui vasta vuonna 1973 ja sen lukion lakkautuksen myötä tehty saneeraus valmistui vuonna 2018.

Vuosina 2018-2022 koulun tiloissa toimi osia Vähärauman koulusta.

Nykyinen toiminta
-----------------

Länsi-Porin koulussa toimii 23 perusopetuksen luokkaa, sekä pienryhmiä ja joustavan perusopetuksen ryhmä. Koulussa on myös liikunta-, kuvataide- ja luonnontiedepainotteiset luokat.

Lähteet
-------

1. ↑
2. ↑
3. ↑
4. ↑

Aiheesta muualla
----------------

* Länsi-Porin koulun kotisivut
Mulki Mölsä

Elämä| Syntynyt | 
11. marraskuuta 1958View and modify data on Wikidata  (64 vuotta)BurhakabaView and modify data on Wikidata   |
| Kansalaisuudet | 
Suomi, Somalia View and modify data on Wikidata  |
| Ammatit | 
tutkija, lääkäri View and modify data on Wikidata  |

muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa WikidataaTietolaatikon dokumentaatioNäytä Wikidatasta tulevat arvot

**Mulki Elmi Mölsä** (s. 11. marraskuuta 1958 Burhakaba, Somalia) on somalialainen lääkäri ja tutkija. Mölsää pidetään yhtenä monikulttuurisuuden uranuurtajana, joka on edistänyt merkittävästi yhteisymmärrystä somalialaisten ja suomalaisen yhteiskunnan välillä. Mölsä on toiminut 1990-luvun taitteesta lähtien laajasti maahanmuuttajien kotouttamiseksi ja ympärileikkausperinteen lopettamiseksi. Vuonna 2001 Mölsä julkaisi miehensä kanssa *Somalialaisen keittokirjan*.

Ura
---

Mölsä kouluttautui Mogadishussa lääkäriksi Siad Barren sosialistisessa diktatuurissa, jossa tyttöjen koulunkäynti tehtiin mahdolliseksi osana yhteiskunnan modernisointia. Lääkäriopinnoissa Mölsä erikoistui neurokirurgiaan. Mölsä muutti Suomeen 1985 ja sai lääkärin pätevyyden Suomessa 1989. Suomessa Mölsä on toiminut lääkärinä pääkaupunkiseudulla ja tutkijana Stakesissa, Tampereen yliopiston rokotetutkimuslaitoksella ja Terveyden ja hyvinvoinninlaitoksella.

Mölsä oli Mida Finnsom -hankkeessa vuonna 2008 Hargeisan yliopistossa psykiatrian opettajana. 2016-2017 hän oli Mogadishussa lääketieteen lehtorina Somalian kansallisella yliopistossa ja opetussuunnitelman suunnittelijana.

Yksityiselämä
-------------

Mölsä tapasi puolisonsa Pekka Mölsän kehitysaputyöntekijöiden joukosta Somaliassa. Heillä on neljä lasta.

Julkaisut
---------

* Mölsä, Mulki ; Mölsä, Pekka: *Somalialainen keittokirja : Buugga cuntokaris Soomaaliyeed*. Itämerikeskussäätiö ; Psykiatrian yhteistyö, 2001. ISBN 951-98724-2-6.
* Mölsä, Mulki: *Ajat ovat muuttuneet*. Ihmisoikeusliitto, 2004. ISBN 951-95590-8-6. Teoksen verkkoversio (pdf).

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Kohti omaa päämäärää, 18. kesäkuuta 2010. Tieto on haettu Wikidatasta.
2. ↑  Paluu Somaliaan, 19. tammikuuta 2012. Tieto on haettu Wikidatasta.
3. ↑  Terveydenhuollon ammattihenkilöiden tietopalvelu *julkiterhikki.valvira.fi*. Viitattu 4.4.2021.
4. 1 2 3  Hilkka Juhola-Puha: Kohti omaa päämäärää *Mediuutiset*. Viitattu 18.10.2020.
5. ↑  / Mulki Mölsä *Kansallisbiografia-verkkojulkaisu (maksullinen)*. Helsinki:  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura.
6. ↑  Somalialainen vastaisku pikaruokakulttuurille *www.maailmankuvalehti.fi*. Viitattu 18.10.2020.
7. ↑  Paluu Somaliaan *www.maailmankuvalehti.fi*. Viitattu 18.10.2020.
8. ↑  MIDA FINNSOM 10 years anniversary publication - (pdf)  2018. IOM Finland.
9. ↑  Paluu Mogadishuun on "vaarallista mutta mielenkiintoista" - Suomessa 31 työskennellyt lääkäri haluaa olla edelläkävijä (haastattelu) *Nelonen*.  2.6.2017. Viitattu 18.10.2020.


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Tieteilijät | 
* ORCID

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Kansallisbiografia
* Biografiasampo

 |

 |
Neuvostoliiton sisäinenpassi, 1926
**Sisämaanpassi** tai *sisäinen passi* on monissa entisissä Neuvostoliiton jäsenvaltioissa käytetty virallinen henkilöllisyystodistus, erityisesti Neuvostoliitossa käytetty propiska (ven. *пропи́ска*), jonka avulla maan hallinto pyrki kontrolloimaan ja seuraamaan kansalaisten liikkumista maassa. Sisämaanpassin keskeinen tarkoitus on ollut asuinpaikan rekisteröimisessä. Asuminen ilman paikallisella poliisilaitoksella rekisteröitymistä oli kiellettyä. Rekisteröitymisestä poliisilaitoksella sai leiman passiin. Neuvostoliitossa propiska oli virallinen henkilöllisyystodistus, ja harvoilla oli ajokortti. Neuvostoliiton romahtaessa virallisesta propiskajärjestelmästä luovuttiin.

Sisämaanpassiin kootaan samanlaisia tietoja kuin esimerkiksi Suomessa henkilötunnuksella tietokantaan. Nimen lisäksi entisissä neuvostomaissa voi sisämaan passissa olla merkintöjä suoritetusta asevelvollisuudesta, siviilisäädystä jne. Sisämaanpassissa entisissä neuvostomaissa usein mainitaan myös haltijansa kansallisuus, joka ei tarkoita kansalaisuutta, vaan maan sisäiseen luokitteluun kuuluvaan väestöryhmään kuulumista. Neuvostoliitossa Neuvostoliiton kansalaiset jakautuivat 126 kansallisuuteen. Avioitumisesta sisämaanpassiin sai leiman, ja naisilla oli tapana pyytää miestä näyttämään sisämaanpassinsa, jotta nainen pystyi varmistumaan että mies ei ole jo naimisissa.*lähde?* Tämä oli tärkeää myös sen vuoksi, että Neuvostoliitossa ei ollut ehkäisyvälineitä helposti saatavilla.

Sisämaanpassia suositellaan olevan aina mukana ulkona liikkuessa, sillä poliisi voi pysäyttää ja vaatia sisämaanpassin nähtäväksi. Sisämaanpassia ei voi käyttää matkustusasiakirjana niin kuin ulkomaanpassia tai Schengenin sopimusmaiden kesken passin korvaavaa matkustusoikeudellista henkilökorttia.

Lähteet
-------

1. ↑   "Kuminen tuote numero 2" Helsingin Sanomat
**Knut Fredrik Wilhelm** (**Ville**) **Sederholm** (23. helmikuuta 1886 Juva – 29. lokakuuta 1962 Helsinki) oli suomalainen toimittaja.

Ville Sederholm kävi Savonlinnan lyseon ja Turun yksityisen kauppakoulun. Hän työskenteli toimittajana 18-vuotiaasta lähtien, aluksi *Turun Sanomissa* ja myöhemmin *Keski-Suomessa*, *Laatokassa* ja *Suur-Savossa*.

Sederholm hoiti Sanomalehtien Tietotoimiston Viipurin toimistoa vuonna 1912 ja toimi Itä-Suomen Uutistoimiston johtajana vuosina 1913–1919. Hän osallistui Aunuksen sotaretkeen ja palasi sitten *Laatokka*-lehteen, jonka päätoimittajana hän oli vuosina 1922–1929. Sederholm työskenteli tämän jälkeen *Uuden Suomen* toimituksessa ja Suomen Tietotoimistossa ja hoiti vuonna 1943 *Etelä-Suomen* päätoimittajan tehtäviä, minkä jälkeen hän luopui aktiivisesta lehtityöstä.

Sederholm oli puoluekannaltaan aluksi nuorsuomalainen ja myöhemmin kiihkeä kokoomuslainen. Hänen harrastustensa kohteena olivat erityisesti Raja-Karjala ja sen ortodoksiväestön suomalaistaminen sekä suojeluskuntatoiminta. Nuoruusvuosinaan Sederholm osallistui myös nuorisoseuratoimintaan.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Toimittaja Ville Sederholm kuollut.  *Uusi Suomi*, 31.10.1962, s. 12.
2. ↑  Kuolinilmoitus.  *Uusi Suomi*, 1.11.1962, s. 4.
**Tom Kuchka** (1938 Pennsylvania, Yhdysvallat – 2000) oli yhdysvaltalainen muusikko, joka asui Suomessa 1960-luvun lopulta lähtien. New Yorkin jazzpiireissä muusikonuransa aloittanut Kuchka kiinnostui Suomessa kotiseutunsa perinnemusiikista bluegrassistä, jota hän opetti kolmen vuosikymmenen ajan viikoittaisessa Toimela Bluegrass Workshopissaan Helsingissä.

Multi-instrumentalisti Kuchka osasi soittaa mitä tahansa bluegrass-perinteeseen kuuluvaa soitinta niin, että hän kykeni kulloisessakin kokoonpanossa täyttämään tarpeen mukaan minkä tahansa roolin. Hänen pääinstrumenttinsa olivat pystybasso ja korkea tenorilauluääni.

Tom Kuchka kuoli vuonna 2000. Kahta vuotta myöhemmin hänet valittiin European Bluegrass Pioneeriksi äänestyksessä, johon osallistuivat European World of Bluegrass -järjestön edustajat eri maista.

Tom Kuchkan tytär on kuvataiteilija Heta Kuchka (s. 1974).

Levytyksiä
----------

* *I Remember,* Kompass KOLP 19, 1980.
* *Big City Thrills,* Megamania MGM 2029, 1990.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Tom Kuchka (1938–2000), Suomen bluegrass-musiikin yhdistys r.y. (englanniksi)
2. ↑  Jonna Hyry 10.11.2011: *Ammattina haaste*, mustekala.info (Arkistoitu – Internet Archive)

Aiheesta muualla
----------------

* Tom Kuchka Discogs.com -sivustolla

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)

 |

 |
**Sojuz T-5** oli Neuvostoliiton miehitetty avaruuslento, jossa avaruusalus telakoitui Saljut 7 -avaruusasemaan. Kaksi kosmonauttia vietti tuolloin ennätykselliset 211 vuorokautta avaruudessa – aluksen lähtö tapahtui 14. toukokuuta 1982 ja paluu 27. elokuuta 1982, kosmonauttien palatessa toisella aluksella. Lennon radiokutsu oli Elbrus (Эльбру́с).

Kosmonautit lähettivät avaruusasemalta 17. toukokuuta 28 kilogrammaa painavan radioamatöörien nanosatelliitin. Tämä oli ensimmäinen kerta, kun avaruuslentäjä lähettää satelliitin avaruusalukselta. Progress 13 -rahtialus toi Saljutille muun muassa 300 litraa vettä tämän mission aikana ja myös rahtialukset Progress 14, 15 ja 16 täydensivät mission varusteita sen kestäessä.

Miehistö
--------

### Laukaistiin avaruuteen

* Anatoli Berezovoi, päällikkö
* Valentin Lebedev

### Varamiehistö

* Vladimir Titov, päällikkö
* Gennadi Strekalov

### Paluumiehistö

* Leonid Popov, päällikkö
* Aleksandr Serebrov
* Svetlana Savitskaja

Lähteet
-------

1. 1 2  NASA - NSSDC - Spacecraft - Trajectory Details *NASA*.  Arkistoitu 29.9.2015. Viitattu 26.8.2015.
2. ↑  NASA - NSSDC - Spacecraft - Details *NASA*. Viitattu 26.8.2015.

Aiheesta muualla
----------------

* (engl.)
* 

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä:**Sojuz 40** | **Sojuz** | Seuraaja:**Sojuz T-6** |
**Täyskierrosturnaus** tai **täyskierroskilpailu** on turnausjärjestelmä, jossa jokainen kilpailija kohtaa jokaisen toisen kilpailijan vuoron perään. Kaikki pelaavat kaikkia vastaan, eikä ottelunsa hävinneitä poisteta kilpailusta kesken kaiken.

Täyskierrosturnausjärjestelmää käytetään muun muassa pallopeleissä ja shakissa.

Jos kilpailijoita (yksilökilpailijoita tai joukkueita) on parillinen määrä, täyskierrosturnauksen kierrosten määrä on yksi vähemmän kuin kilpailijoiden määrä. Saman kierroksen kaikki pelit voidaan pelata samanaikaisesti. Kilpailijat saavat pisteitä voitetuista otteluista, ja kun kaikki kierrokset on pelattu, sarjan on voittanut se, jolla on eniten pisteitä. Joskus sarjan parhaat joukkueet jatkavat vielä pudotuspeleihin tai pelkkään loppuotteluun kahden parhaan välillä.

Esimerkki kiertävästä menetelmästä
----------------------------------

Täyskierrosturnauksen voi toteuttaa esimerkiksi kiertävällä menetelmällä, josta alla kuuden kilpailijan esimerkkiturnaus. Otteluparit ovat samassa sarakkeessa päällekkäin olevat numerot. Numero 1 pysyy paikoillaan, ja muut kilpailijat kiertävät myötäpäivään.

1. kierros| 1 | 2 | 3 |
| 4 | 5 | 6 |

2. kierros| 1 | 4 | 2 |
| 5 | 6 | 3 |

3. kierros| 1 | 5 | 4 |
| 6 | 3 | 2 |

4. kierros| 1 | 6 | 5 |
| 3 | 2 | 4 |

5. kierros| 1 | 3 | 6 |
| 2 | 4 | 5 |

Lähteet
-------

1. 1 2 3  How Does a Round Robin Tournament Work? *Reference.com*.  27.3.2020. Viitattu 28.4.2021.
**Täydennyslentolaivue 25** (**T-LLv 25**) oli Suomen ilmavoimien koulutuslentolaivue jatkosodassa. Laivue perustettiin liikekannallepanon yhteydessä kesäkuussa 1941, mutta se lakkautettiin jo saman vuoden lokakuussa lentäjien koulutustarpeen täytyttyä.

Historia
--------

Lentokoulutusta antavan Täydennyslentorykmentin ja sen alaisten lentolaivueiden perustamisesta seuraavan liikekannallepanon sattuessa päätettiin ilmavoimien esikunnan heinä-elokuussa 1940 tekemillä päätöksillä.

Täydennyslentolaivue 25 perustettiin 18. kesäkuuta 1941 osana jatkosodan liikekannallepanoa. Sen tehtäväksi tuli pääasiassa lentorykmentti 2:een sijoitettavien reservistä palaavien ohjaajien jatkokoulutus, jonka tavoitteena oli saavuttaa koulutettavan henkilöstön rintamakelpoisuus. Ylivieskaan sijoitetun laivueen komentajaksi määrättiin kapteeni Eino Carlsson, joka oli saanut tunnustusta toimittuaan talvisodassa lentolaivue 24:n lentueenpäällikkönä. T-LLv 25:n antaman hävittäjälentäjien jatkokoulutuksen pohjana oli tarkoitus käyttää Carlssonin vuonna 1940 laatimaa *Hävittäjä Täydennyslaivueen koulutusohjelmaa,* mutta tämä jäi suunnitelmaksi laivueen opettajapulan takia.

T-LLv 25:n kalusto koostui noin kymmenestä VL Pyrystä ja Gloster Gauntletista, jotka jaettiin kolmen lentueen käyttöön. Lentueista ensimmäinen oli Pyry-lentue, toinen Gauntlet-lentue ja kolmas sekakalustoinen. Laivueella oli käytössään myös yksi VL Kotka ja VL Tuisku. Pyryjä piinasivat alkuun sadesäällä esiin tulleet ongelmat, ja koneita oli yleensä käyttökunnossa 3–4.

Laivue siirrettiin heinäkuussa 1941 Vaasan lähellä sijaitsevaan Mustasaareen, kun Ylivieska osoittautui toiminnalle sopimattomaksi. Komentajaksi määrättiin 12. elokuuta 1941 alkaen majuri Otto Holm. T-LLv 25 siirrettiin saman kuukauden lopulla Vesivehmaan lentokentälle Mustasaaren jäätyä ahtaaksi.

Jatkokoulutustarve putosi syksyllä 1941 merkittävästi, minkä seurauksena T-LLv 25 lakkautettiin 1. lokakuuta 1941. Laivueessa palvellut henkilöstö ja sen kalusto liitettiin myös Vesivehmaalta toimineeseen T-LLv 35:een, jolloin hävittäjälentäjien täydennyslentotoiminta keskittyi yhteen lentolaivueeseen.

T-LLv 25:n koulutukseen valittiin 33 jatkokoulutettavaa, joista 17 ehti valmistua ennen yksikön lakkauttamista. Loput olisivat valmistuneet vain kuukauden päässä. Laivue keräsi olemassaolonsa aikana kokonaisuudessaan noin tuhat lentotuntia. Laivueen kursseilla yksittäinen oppilas lensi 31 lentotuntia.

Komentajat
----------

*Lähde:* 

* Eino Carlsson 18.6.1941 – 12.8.1941
* Otto Holm 12.8.1941 – 1.10.1941

Lähteet
-------

* Keskinen, Kalevi & Stenman, Kari: *Suomen ilmavoimien historia 28: LeSK*. Espoo: Kustannusliike Kari Stenman, 2008. ISBN 978-952-99743-4-4.

### Viitteet

1. ↑  Keskinen & Stenman 2008, s. 78
2. 1 2 3 4 5 6  Keskinen & Stenman 2008, s. 90
**Valkotäplänokkosperhonen** (*Nymphalis vaualbum*) on täpläperhosten heimoon kuuluva päiväperhonen. Se kuuluu Euroopan unionin luontodirektiivin toisessa liitteessä mainittuihin, unionin alueella erityistä suojelua vaativiin lajeihin.

Koko ja ulkonäkö
----------------

Siivet ovat reunoiltaan liuskaiset. Etusiipien yläpinnat ovat kellanoranssit. Siiven etureunassa on kolme tummaa laikkua. Siiven reunuksen ja uloimman laikun väli on valkoinen. Siiven keskiosassa on muutamia tummia täpliä. Takasiivet ovat myös oranssit, mutta sävyltään ruskeammat. Takasiiven etureuna on tumma ja siinä on selvästi erottuva valkoinen laikku. Sekä etu- että takasiivessä on leveä, vaaleanruskea reunus. Siipien alapinnat ovat vaaleanruskeat ja siipien poikki kulkee vaaleampi, ulkoreunaltaan epäselvä juova. Takasiiven alapinnalla on valkoinen pilkku. Siipiväli 58–74 mm.

Levinneisyys ja lentoaika
-------------------------

Valkotäplänokkosperhosen levinneisyys ulottuu Euroopan itäosista Aasian lauhkeiden osien kautta Kiinaan ja Japaniin sekä Pohjois-Amerikassa Kanadan eteläosiin ja Yhdysvaltojen pohjoisosiin. Laji vaeltaa joinakin vuosina myös tavanomaisen levinneisyysalueensa ulkopuolelle.

Suomessa laji on erittäin harvinainen vaeltaja. Sitä on tavattu vain muutamia kertoja, pääasiassa maan itäosissa ja havaintojen välillä on useita vuosia. Suomesta lajia on tavattu lähinnä loppukesällä tai syksyllä; vain pari kertaa keväällä.

Laji lentää yhtenä sukupolvena heinäkuusta syyskuuhun sekä uudelleen talvehtimisen jälkeen keväällä.

Elinympäristö ja elintavat
--------------------------

Valkotäplänokkosperhosen elinympäristöä ovat niityt, lehtimetsät ja niiden reunat sekä kulttuuriympäristöt. Laji talvehtii aikuisena.

Ravintokasvi
------------

Toukan ravintokasveja ovat pajut, haapa, pyökit, jalavat ja tyrni.

Lähteet
-------

1. 1 2
2. ↑
3. 1 2  Lionel G. Higgins, Norman D. Riley, suom. Olavi Sotavalta: *Euroopan päiväperhoset*. Kustannusosakeyhtiö Tammi, 1973. ISBN 951-30-2311-7.
4. 1 2  Olli Marttila, Tari Haahtela, Hannu Aarnio, Pekka Ojalainen: *Suomen päiväperhoset*. Tekijät ja Kirjayhtymä Oy, 1990. ISBN 951-26-3471-6.
5. ↑
6. ↑

Aiheesta muualla
----------------

* Suomen Perhoset: Valkotäplänokkosperhonen
* Perhosopas: Valkotäplänokkosperhonen (*Nymphalis vaualbum*) (Arkistoitu – Internet Archive)
* UniProt, Taxonomy: Nymphalis vaualbum (englanniksi)
* ITIS: Nymphalis vaualbum (englanniksi)
* BugGuide.net (englanniksi)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Taksonitunnisteet | 
* Wikidata: Q138032
* Wikispecies: Nymphalis vaualbum
* BAMONA: Nymphalis-vaualbum
* BioLib: 51596
* BOLD: 100914
* BugGuide: 12877
* EoL: 164189
* EUNIS: 196462
* Fauna Europaea: 441669
* Fauna Europaea (new): 5dafbd00-0e4d-43ee-8152-886e7dbe9f49
* GBIF: 5714374
* iNaturalist: 58581
* ITIS: 188593
* LepIndex: 157681
* NatureServe: 2.110727
* NBN: NHMSYS0000516580
* NCBI: 470266

 |

 |
Lehden kansikuva vuodelta 1856.
**The Knickerbocker** eli **New-York Monthly Magazine** oli New Yorkissa ilmestynyt kirjallisuuslehti, jonka perusti Charles Fenno Hoffman 1833. Lehti ilmestyi vuoteen 1865 eri nimillä, kuten *The Knickerbocker* tammi–kesäkuu 1833, *The Knickerbocker, or, New-York monthly magazine* 1833–1862, *The Knickerbocker monthly: a national magazine*, 1863–helmikuu 1864, *The American monthly knickerbocker*, maalis–joulukuu 1864, *The American monthly*, tammi–kesäkuu 1865, ja *The Fœderal American monthly* heinä–lokakuu 1865. Sen päätoimittaja oli Lewis Gaylord Clark, jonka kolumni oli kunkin lehden painavin puheenvuoro.

Lehteä avustanutta ja sen kulttuurimiljöötä kansoittanutta kirjoittajapiiriä on usein kutsuttu nimellä "Knickerbocker writers." Ryhmään kuuluivat esimerkiksi kirjailijat Washington Irving, Fitz Hugh Ludlow, William Cullen Bryant, Henry Wadsworth Longfellow, Oliver Wendell Holmes, James Russell Lowell, Bayard Taylor, George William Curtis, Richard Henry Stoddard, Elizabeth Clementine Stedman, John Greenleaf Whittier, Horace Greeley ja James Fenimore Cooper. Myös Frederick Swartwout Cozzens kuului avustajiin.

Lähteet
-------

* Spivey, Herman Everette. "The *Knickerbocker Magazine*, 1833-1865: A Study of its History, Contents, and Significance." Ph.D. dissertation, University of North Carolina, 1936.
* Mott, Frank Luther. *A History of American Magazines, volume 1 (1741-1850)*. Harvard University Press/Belknap, 1930. ISBN 0-674-39550-6.

### Viitteet

1. 1 2  The Knickerbocker Magazine. Magazines, Annuals, and Gift-books, 1783–1850. Bartleby.com. Viitattu 20.3.2014.

Aiheesta muualla
----------------

* *The Knickerbocker*-lehtiä skannattuina Internet Archivessa. Viitattu 20.3.2014.
* *The Knickerbocker* Ron Unzin sivuilla. Viitattu 20.3.2014.
**Alec Mikael Aalto** (24. syyskuuta 1942 Helsinki – 24. joulukuuta 2018 Helsinki) oli suomalainen diplomaatti. Ulkoministeriössä hän aloitti vuonna 1979 ja toimi Suomen suurlähettiläänä Itävallassa (1991–1995), Italiassa (2003–2006) ja Ruotsissa 2006–2010 eläkkeelle jäämiseensä asti.

Aalto valmistui oikeustieteen kandidaatiksi vuonna 1967 Helsingin yliopistosta, ja hän opiskeli myös musiikkia Sibelius-Akatemiassa. Vuosina 1968–1970 hän opiskeli Oxfordin yliopistossa kansainvälistä oikeutta.

Vuodet 1970–1972 Aalto työskenteli Yleisradion toimittajana, minkä jälkeen hän oli vuodet 1973–1975 valtioneuvoston tiedotuspäällikkö. Hän toimi tehtävässä muun muassa Euroopan turvallisuus- ja yhteistyökonferenssi Etykin lehdistöpäällikkönä. Vuonna Aalto oli 1975 pääministerin sihteeri Keijo Liinamaan virkamieshallituksessa ja vuosina 1976–1978 Neste Oy:n tiedotusjohtaja.

Ulkoministeriön palvelukseen Aalto siirtyi vuonna 1979. Vuoteen 1984 saakka hän toimi ministeriön lehdistö- ja kulttuurikeskuksen päällikkönä, vuonna 1985 kauppapoliittisen osaston neuvottelevana virkamiehenä ja vuosina 1986–1991 kauppapoliittisen osaston apulaisosastopäällikkönä.

Vuonna 1991 Aalto aloitti suurlähettiläänä Itävallassa toimien samalla Suomen edustajana Wienissä toimivissa YK:n järjestöissä ja oli akkreditoituna myös Sloveniaan. Vuosina 1995–1997 Aalto työskenteli valtioneuvoston kansliassa pääministerin erityisavustajana kansainvälisissä asioissa. Vuodet 1997–2003 hän oli Euroopan unionin asioiden valtiosihteeri ja vuosina 2000–2003 myös valtioneuvoston EU-sihteeristön päällikkö.

Vuodet 2003–2006 Aalto oli Suomen suurlähettiläs Italiassa, akkreditoituna myös Maltalle ja San Marinoon. Kesäkuussa 2006 hän aloitti viimeisen pestinsä suurlähettiläänä Ruotsissa. Aalto jäi eläkkeelle helmikuussa 2010.

Aallon vanhemmat olivat näyttelijä Märta Laurent ja varatuomari, kauppaneuvos Arvo Mikael Aalto. Hän oli kaksikielinen. Hänellä oli vaimo ja tytär. Aalto harrasti musiikkia ja viihtyi maaseudulla, saaristossa ja Lapissa.

Lähteet
-------

1. 1 2  Grönberg, Tom – Lipponen, Paavo – Aalto, Johan: Nekrolog: Alec Aalto.  *Hufvudstadsbladet*, 20.1.2018, s. 39.
2. ↑  Tuominen, Tia (toim.): *Suomen lakimiehet 2015 Finlands jurister*, s. 1–2. Helsinki: Talentum, 2015. ISBN 978-952-14-2536-3.
3. 1 2 3 4 5 6 7  Suurlähettiläs Alec Aallon curriculum vitae  21.11.2007. Suomen suurlähetystö, Tukholma. Viitattu 19.5.2014.
4. 1 2 3 4  Korhonen, Matti J.: Suurlähettiläs Alec Aalto (Internet Archive) *Tukholma.net*.  Arkistoitu 3.7.2008. Viitattu 19.5.2014.
5. ↑  Vuolanen, Petra: Suurlähettiläs Alec Aalto jättää Tukholman  21.1.2010. Suomen suurlähetystö, Tukholma. Viitattu 19.5.2014.

Aiheesta muualla
----------------

* Aalto, Alec hakuteoksessa *Uppslagsverket Finland* (2012). (ruotsiksi)
* Alec Aallon muistokirjoitus Helsingin Sanomissa
* Yle Arkivet: Hörspel av Alec Aalto

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Suomi (KANTO)

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Uppslagsverket Finland

 |

 |
**Palopituuskoneisto** on etupäässä ilmatorjuntatykeissä käytetty ajoituslaitteisto. 

Saksalaisen 88 mm RMB-tykin palopituuskoneiston näyttö Keski-Suomen ilmailumuseossa.
Palopituuskoneisto on kellopohjainen. Siihen liittyy valmiiksi laskettu taulukko, josta katsotaan haluttua ammuksen räjähdyskorkeutta vastaava ajoitus. Sen jälkeen ajoitus säädetään kojeistoon liittyvästä kellotaulusta ja tykki ladataan aikakranaatilla, jossa on oma kellotoiminen aikasytyttimensä. Kun tykki laukaistaan, aikasytytin käynnistyy ja räjäyttää kranaatin säädetyllä korkeudella. 

Menetelmä oli hyvin tehokas muun muassa Helsingin suurpommituksia torjuttaessa alkuvuodesta 1944. Sittemmin palopituuskoneistot syrjäytyivät vähin erin tutkasytyttimien kehittyessä. 

Aikasytytintä käytetään nykyisin vain valokranaateissa.

Lähteet
-------

* Aake Pesonen: *Tuli-iskuja taivaalle*, s. 112–121. Kirjayhtymä, 1982. ISBN 951-26-2318-8.
* Kapteeni Mano Nokelainen (toim.): "*Sytytin*", *Ilmatorjuntamiehen opas*, s. 140–142. Ilmatorjuntaupseeriyhdistys ry, 2003. ISBN 952-90-7325-9.