recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Ukrainan kreikkalaiskatolinen kirkko** on yksi idän katolisista kirkoista, jotka noudattavat itäisen kristikunnan teologista, spirituaalista, kanonista ja liturgista perinnettä, mutta jotka kuitenkin pitävät päämiehenään Rooman paavia. Pääasiassa Länsi-Ukrainassa toimineet Venäjän ortodoksisen kirkon seurakunnat, jotka kuuluivat valtiollisesti Puola-Liettuan alaisuuteen, liittyivät vuonna 1596 Brestin unionissa katoliseen kirkkoon.

Brestin unionia on Venäjän ortodoksisessa kirkossa pidetty lähinnä kirkollisena imperialismina ja katolisen kirkon tunkeutumisena ortodoksiselle alueelle. Ukrainan kreikkalaiskatolinen kirkko lakkautettiin pakkotoimin Neuvostoliitossa 1946 ja suuri osa sen varallisuudesta siirrettiin Venäjän ortodoksiselle kirkolle. Ennen lakkauttamista kirkon metropoliitta ja piispat pidätettiin. Lakkauttamista vastustaneet joko surmattiin tai vangittiin – metropoliitta Josif Slipyj vietti vankilassa ja karkotuksessa 18 vuotta, minkä jälkeen hänet karkotettiin Neuvostoliitosta. Kirkko toimi maanalaisuudessa vuosina 1946–1989. Paavi Johannes Paavali II julisti autuaaksi 28 Ukrainan kreikkalaiskatolisen kirkon marttyyria Ukrainan-matkallaan vuonna 2001.

Ukrainan kreikkalaiskatolinen kirkko laillistettiin jälleen Neuvostoliitossa 1989. Ukrainan itsenäistyttyä 1991 varallisuus palautettiin ja nykyään noin 10 % Ukrainan miltei 50 miljoonan hengen väestöstä kuuluu Ukrainan kreikkalaiskatoliseen kirkkoon. Metropoliitan istuin päätettiin 2002 siirtää Lvivistä Kiovaan. Nykyinen pääkirkko Kristuksen ylösnousemuksen kirkko vihittiin 2013. Metropoliittana on toiminut vuodesta 2011 Svjatoslav Ševtšuk.

Katso myös
----------

* Uniaattikirkot
* Idän katoliset kirkot

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Sana-lehti: Paavi matkalla ortoksisuuden ydinmaille. (Arkistoitu – Internet Archive)
Vuktylin piiri Komin tasavallan kartalla.
**Vuktylin piiri** (ven. муниципа́льный райо́н «Ву́кты́л», *munitsipalnyi raion "Vuktyl"*, komiksi «Вуктыл» муниципальнӧй район, *"Vuktyl" munitsipalnöi raion*) on kunnallinen itsehallintoalue Komin tasavallassa Venäjällä. Vuonna 1975 perustetun piirin pinta-ala on 22 400 neliökilometriä. Asukkaita on 16 200 henkeä (vuonna 2009).

Vuktylin piiri sijaitsee Komin tasavallan koillisosassa. Pohjoisessa se rajoittuu Petšoran piiriin, idässä Hanti-Mansian autonomiseen piirikuntaan sekä etelässä Troitsko-Petšorskin ja lännessä Sosnogorskin piireihin. Piirin alueella sijaitsee Jugyd Va -kansallispuisto.

Piirin hallinnollinen keskus on Vuktylin kaupunki, josta on 575 kilometriä tasavallan pääkaupunkiin Syktyvkariin. Kaupungin lisäksi piiriin kuuluu neljä maalaiskuntaa: Dutovo, Lemtybož, Podtšerje ja Ust-Soplesk.

Asukkaista on vuoden 2002 väestönlaskennan mukaan 67,7 % venäläisiä, 11,9 % komeja, 10,3 % ukrainalaisia, 2,0 % tataareja ja 1,8 % valkovenäläisiä.

Talous perustuu maakaasuesiintymien ja metsävarojen hyödyntämiseen. Vuktyl on Komin tasavallan kaasuntuotannon keskus.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  *Respublike Komi – 85 let: Istoriko-statistitšeski sbornik*, s. 184. Syktyvkar: Territorialny organ Federalnoi služby gosudarstvennoi statistiki po Respublike Komi, 2006. ISBN 5-903273-01-7.
2. ↑  Federalnaja služba gosudarstvennoi statistiki: Tšislennost naselenija Rossijskoi Federatsii po gorodam, posjolkam gorodskogo tipa i raionam na 1 janvarja 2009 g. *gks.ru*.  Arkistoitu 21.10.2011. Viitattu 4.1.2010. (venäjäksi)
3. ↑  *Respublike Komi – 85 let: Istoriko-statistitšeski sbornik*, s. 31. Syktyvkar: Territorialny organ Federalnoi služby gosudarstvennoi statistiki po Respublike Komi, 2006. ISBN 5-903273-01-7.

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Vuktylin piiri**.
* Vuktylin piirin sivusto (venäjäksi)

Komin piirit ja *kaupunkipiirit*
*Inta* •
Ižma •
Knjažpogost •
Koigorodok •
Kortkeros •
Petšora •
Priluzje •
Sosnogorsk •
Syktyvdin •
*Syktyvkar* •
Sysola •
Troitsko-Petšorsk •
Udora •
*Uhta* •
*Usinsk* •
Ust-Kulom •
Ust-Tsilm •
Ust-Vym •
*Vorkuta* •
Vuktyl
**Erythroxylum novogranatense** (*Hayo* eli *Kolumbian koka*) on *Erythroxylaceae*-heimoon kuuluva kasvi, joka on *Erythroxylum coca*n ohella toinen kaupallisiin tarkoituksiin viljelty kokalaji.

Lajin viljely levisi 1900-luvun alussa Brittiläisen kansainyhteisön trooppisiin maihin. Sitä kasvatetaan yhä Britannian vanhoissa siirtomaissa Intiassa, Afrikassa, Sri Lankassa ja Jamaikalla. Jaavalla oli lyhyen ajanjakson ajan 1900-luvun alussa laajoja viljelmiä teollista kokaiininvalmistusta varten.

*Erythroxylum coca* -lajiin verrattuna *Erythroxylum novogranatensen* lehdet ovat pienemmät ja kapeammat, myös niiden väri on vaaleampi ja kellertävämpi. Toisin kuin *Erythroxylum coca*, *Erythroxylum novogranatense* ei pudota lehtiään. Tämän vuoksi se näyttää tuuheammalta ja tukevammalta. Se sietää pitkiäkin kuivuuskausia. Muista kokalajeista poiketen sen lehdet sisältävät myös paljon metyylisalisylaattia. Tämän kemiallisen yhdisteen hajun voi tuntea selvästi, kun lehtiä kuivataan.

*Erythroxylum novogranatense* subsp. *truxillense*
--------------------------------------------------

*Erythroxylum novogranatensella* on alalaji *truxillense*, jota kasvatetaan Trujillon kaupungissa Perun pohjoisosassa. Coca-Cola Company valmistaa Trujillon kokasta uutetta, joka antaa Coca-Colalle sen ominaismaun. Nykyisin kokaiini erotetaan kokamassasta tämän uutosprosessin yhteydessä.

Trujillonkokaa viljellään nykyisin Perun rannikolla sekä Andien alimmilla rinteillä. Tämä alalaji kasvaa korkeina, haarautuneina ja tuuheina pensaina, joilla on pienet paksut lehdet. Pensas kestää kuivuutta ja kasvaa myös autiomaailmastossa.

Trujillonkokaa pidetään parhaan makuisena ja aromikkaimpana kaikista kokalajeista. Trujillonkokan siemenet ovat kuitenkin varsin herkkiä kuivuudelle ja viljelijöiden on säilytettävä niitä kosteina itävyyden ylläpitämiseksi. Trujillonkoka onkin säilymisensä kannalta kaikista kokalajeista ihmisestä riippuvaisin.

Lähteet
-------

1. ↑  ITIS
2. ↑  Some Notes on the Use of 'coca' in South America (Arkistoitu – Internet Archive)
3. ↑  Coca - Seeds pf Trade


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Taksonitunnisteet |
| --- |
|  |
| Erythroxylum novogranatense | 
* Wikidata: Q5396543
* Wikispecies: Erythroxylum novogranatense
* CoL: 3BFYS
* EoL: 482446
* FoC: 242426476
* GBIF: 2873941
* GRIN: 15797
* iNaturalist: 416639
* IPNI: 97004-2
* IRMNG: 10587272
* ITIS: 506806
* NCBI: 1862640
* Open Tree of Life: 3915934
* Plant List: kew-2801567
* PLANTS: ERNO5
* POWO: urn:lsid:ipni.org:names:97004-2
* Tropicos: 12500005
* WFO: wfo-0000680010

 |
|  |
| Erythroxylum coca var. novogranatense | 
* Wikidata: Q38913868
* EPPO: EYTCN
* GBIF: 8387991
* GRIN: 447852
* IPNI: 96915-2
* Plant List: kew-2801330
* POWO: urn:lsid:ipni.org:names:96915-2
* Tropicos: 12500064
* WFO: wfo-0000679760

 |

 |
**Andreas Sigismund Marggraf** (3. maaliskuuta 1709 Berliini – 7. elokuuta 1782 Berliini) oli saksalainen kemisti. Hän uutti ensimmäisenä sokeria juurikkaista ja oli näin sokeriteollisuuden uranuurtajia. Marggraf myös saosti alumiinioksidia alunasta ja eristi ensimmäisten joukossa sinkin.

Elämä ja ura
------------

Opiskeltuaan kemiaa Berliinissä ja Strasbourgissa, lääketiedettä Hallessa sekä mineralogiaa ja metallurgiaa Freibergissä Marggraf palasi kotikaupunkiinsa vuonna 1735 isänsä, hovin pääapteekkari Henning Christian Marggrafin avustajaksi. Kolme vuotta myöhemmin hänet valittiin Berliinin tiedeakatemian jäseneksi, joka vuonna 1754 nimitti hänet kemian laboratorion johtajaksi ja vuonna 1760 fysiikan osaston johtajaksi. Hän kuoli Berliinissä 7. elokuuta 1782.

Marggraf muistetaan sokerin löytämisestä juurikkaista. Vuonna 1747 hän julkaisi selostuksen kokeista, joiden tarkoituksena oli saada aitoa sokeria paikallisista kasveista, ja totesi, että juurikkaat ja porkkana ovat tähän tarkoitukseen sopivia, että näissä kasveissa on sokeria, kuten sokeriruo'on sokeria, ja että sitä voidaan uuttaa keittämällä kuivatut juuret alkoholissa, josta se jäähtyessään irtoaa. Tämä tutkimus on muistettava myös siksi, että Marggraf havaitsi juurikkaassa olevat sokerikiteet mikroskoopin avulla, joka otettiin näin käyttöön ehkä ensimmäistä kertaa kemiallisen tutkimuksen apuvälineenä.

Vuonna 1746 Marggraf erotti metallista sinkkiä hemimorfiitin ja hiilen seoksesta. Hän onnistui 1750-luvulla muodostamaan alumiinioksidia alunasta ja kehitti menetelmiä hopean, tinan ja muiden metallien puhdistukseen. Hänen enimmäkseen ranskaksi kirjoitetut artikkelinsa esiteltiin Berliinin akatemialle, ja muutamaa viimeisintä lukuun ottamatta ne koottiin kahteen niteeseen *Chymische Schriften* vuosina 1761–1767.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Marggraf, Andreas Sigismund *Encyclopedia Britannica*.  1911. Viitattu 21.4.2023.
2. 1 2 3 4  Marggraf, Andreas Sigismund *Encyclopedia Britannica*.  2023. Viitattu 21.4.2023.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Andreas Sigismund Marggraf** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Belgia
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**Antti Kaleva** (18. kesäkuuta 1929 Vanaja – 1. lokakuuta 1998 Sipoo) oli suomalainen laulutaiteilija (baritoni), koulunjohtaja ja musiikkikasvattaja, jolle myönnettiin Director cantus -arvonimi.

Yksityiselämä
-------------

Kaleva kuuluu laajaan suomalaiseen opettaja/laulutaiteilija joukkoon. Hän syntyi Vanajan Aartelassa, kirjoitti ylioppilaaksi Hämeenlinnan lyseosta 1949 ja valmistui opettajaksi Helsingin Opettajakorkeakoulusta 1952. Puoliso Ritva oli myös opettaja ja pariskunta asettui aluksi Mäntyharjulle opettamaan. Musiikkiharrastus jatkui kuoron johtamisena ja kanttorin sijaistamisena. Sipooseen perhe muutti opettajiksi 1950-luvulla, jossa syntyi myös yksi tytär.

Ura ja vaikutus
---------------

Muutto Sipooseen 1950-luvulla avasi entistä paremmat mahdollisuudet opiskella yksinlaulua. Kaleva opiskeli Sibelius-akatemian laulunopettajan Antti Koskisen oppilaana ja piti ensikonsertit 1962. Samana vuonna Kaleva voitti miesten sarjan Klemetti-opiston ja Lappeenrannan musiikkipäivien laulukilpailussa (myöh. Lappeenrannan laulukilpailu). Voitto toi muun muassa mahdollisuuden esiintyä Kansallisoopperassa 1964. Kaleva jatkoi laulunopintojaan Saksassa mestarikursseilla Salzburgissa ja Münchenissä. Kun piti valita oopperan maailman ja vapaan taiteilijan/opettajan uran välillä, tinkimätön taiteilija valitsi vapauden ilmaista itseään. Sipoon Nikkilän koulun pitkäaikaisena johtajana hän edisti musiikin harrastusta etenkin koulussaan ja seurakunnassa. Monien soittimien taitajana hän perusti puhallinorkesterin sekä lapsi- ja nuorisokuoroja. Useat oppilaspolvet saivat osaavaa ja innostavaa musiikkikasvatusta. Monet saivat kipinän musiikin elinikäiseen harrastamiseen tai jopa ammattiin, esimerkkinä oboisti Aale Lindgren. Samalla hän esiintyi paljon, mielellään kirkollisissa yhteyksissä. Lähipiiri nautti myös hänen spontaaneista esiintymisistään, joille oli ominaista täydellinen ilmaisu. Hän piti arvossa yleisöään. Esiintyminen jatkui hänen eläkepäivinäänkin vaikean sairauden sitä estämättä. Sipoossa on jaettu Antti Kaleva -musiikkistipendiä nuorille muusikoille.

Äänitteet
---------

* Avoinna on Taivas 1992 krc061 Näyte 1 :Olet vapaa , Näyte 2: , Saman korkean taivaan alla, Näyte 3 : Matka on alkanut
* Tuhansin kielin 1980 (kapellimestarina Osmo Vänskä) utlp-6009 Näyte 1 Tule luokseni Herra Jeesus, Näyte 2 Kiitos sulle
* Yleisradion kantanauhaäänitteitä vuodesta 1966 lähtien

Katso myös
----------

* Lappeenrannan laulukilpailun voittajat

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)

 |

 |
**Antti Keskitalo** (s. 14. helmikuuta 1983 Rauma) on suomalainen salibandyn pelaaja. Pelipaikaltaan hän on keskushyökkääjä.

Ennen salibandyuraansa Keskitalo pelasi jalkapalloa maalivahtina. Hän pelasi juniorina FC Raumassa ja Pallo-Iiroissa, jonka A-junioreihin siirtyi kaudeksi 2002. Keskitalo pelasi kaudella 2004 EuPassa 19 Kakkosen ottelua, kaudella 2005 P-Iiroissa kahdeksan Ykkösen ottelua ja kaudella 2006 P-Iiroissa 12 Kakkosen ottelua. Hän lopetti jalkapallon kauden 2008 jälkeen.

Keskitalo vaihtoi polvivaivojen vuoksi jalkapallon salibandyyn. Hän pelasi vuosina 2011–14 SalBassa kolme kautta ja 55 ottelua Divarissa tehopistein 36+41=77. Vuodesta 2014 lähtien Keskitalo on edustanut SalBaa Salibandyliigassa 41 ottelussa, joissa hän on tehnyt 13+23=36 tehopistettä (tilanne 17. lokakuuta 2016).

Keskitalo on raumalaisen Vainion jääkiekkosuvun ainoa jalkapalloilija.

Lähteet
-------

1. 1 2   (Arkistoitu – Internet Archive)
2. 1 2
3. 1 2   (Arkistoitu – Internet Archive)
4. ↑  Vuorinen, Juha & Kasila, Markku: *Pelimiehet – Suomen jalkapallon pelaajatilastot 1930–2006*, s. 128. Suomen Urheilumuseosäätiö, 2007. ISBN 978-952-99075-9-5.
**Antti Toivo Iisakki Kiviniemi** (s. 16. kesäkuuta 1941 Jalasjärvi) on suomalainen agronomi ja entinen järjestöjohtaja, maanviljelijä ja siipikarjayrittäjä, joka on saanut maanviljelysneuvoksen arvonimen.

Kivimäen vanhemmat olivat maanviljelijä Toivo Johannes Kiviniemi ja emäntä Bertta Johanna Tervanen. Hänen puolisonsa vuodesta 1966 on yliagronomi Kaija Maija Vihinen. Suomen entinen pääministeri Mari Kiviniemi on heidän tyttärensä. Antti Kiviniemi tuli ylioppilaaksi Kurikan yhteiskoulusta 1960 ja valmistui agronomiksi Helsingin yliopistosta kasvinviljelytieteen alalta 1967. Hän oli Helsingin yliopiston kurssiassistentti 1964–1967, Maataloustuottajain Etelä-Pohjanmaan liiton järjestökonsulentti 1967 ja toiminnanjohtaja 1968–1975, maanviljelijä Latva-Kiviniemen tilalla 1970–2001 ja Kiviniemen Broiler Oy:n hallituksen puheenjohtaja 1974–2001. Jalasjärven kunnanvaltuuston jäsen Kiviniemi oli 1985–2000 ja puheenjohtaja 1993–2000. Hänellä on ollut myös lukuisia muita luottamustehtäviä. Kiviniemi sai maanviljelysneuvoksen arvonimen 2000.

Lähteet
-------

1. 1 2  Kotilainen, Sofia: Maanviljelysneuvos Antti Kiviniemi (1941–). *Suomen talouselämän vaikuttajat* -verkkojulkaisu (maksullinen). 20.5.2010. Suomalaisen Kirjallisuuden Seura. Viitattu 31.5.2023.
**Peter Vanacker** (s. 11. maaliskuuta 1966) on belgialainen yritysjohtaja. 

Vanacker oli Nesteen toimitusjohtaja, jossa tehtävässä hän aloitti 1. marraskuuta 2018 edeltäjänsä Matti Lievosen jäädessä eläkkeelle. Ennen siirtymistään Nesteelle Vanacker toimi saksalaisen erikoiskemianteollisuusyhtiö CABB Groupin toimitusjohtajana. Vanacker erosi Nesteen toimitusjohtajan tehtävästä 9. joulukuuta 2021. Vanacker nimitettiin 13. joulukuuta 2021 kansainvälisen kemian alan yhtiön LyondellBasellin toimitusjohtajaksi. Vanacker aloittaa tehtävässään viimeistään kesäkuussa 2022.

Insinöörin koulutuksen saanut Vanacker työskenteli ennen CABB Groupia muun muassa Bayerin maailmanlaajuisesta polyuretaanitoiminnoista vastaavana johtajana.

Vanackerilla on Belgian ja Saksan kansalaisuudet. Hänen äidinkielensä on hollanti.

Lähteet
-------

1. 1 2  Curriculum Vitae Peter Vanacker *neste.com*. Viitattu 19.12. 2021. (englanniksi)
2. 1 2 3  Neste saa uuden toimitusjohtajan – Lievonen jää eläkkeelle *is.fi*.  9.2.2018. Taloussanomat. Viitattu 5.1.2019.
3. ↑  Peter Vanacker nimitetty Nesteen toimitusjohtajaksi (pörssitiedote) *neste.com*.  9.2.2018. Neste Oyj. Viitattu 15.12.2018.
4. ↑  Anni Tuominen: Nesteen toimitusjohtaja Peter Vanacker eroaa tehtävästään *Iltalehti*.  9.12.2021. Viitattu 10.12.2021.
5. ↑  LyondellBasell Appoints Peter Vanacker as Chief Executive Officer *LyondellBasell*. Viitattu 13.12.2021. (englanniksi)
6. ↑  Kyytsönen, Jouko: Nesteen toimitusjohtajaksi Peter Vanacker kemianyhtiö CABB Groupilta *Maaseudun Tulevaisuus*.  9.8.2018. Viitattu 18.12.2018.
**Adh Dhahiriya** on kaupunki Palestiinan Länsirannalla Hebronin eteläpuolella. Sen asukasluku oli vuonna 2016 arviolta 38 002.

Maantiede
---------

Adh Dhahiriya sijaitsee Länsirannan eteläosassa Hebronin kuvernoraatissa noin 21 kilometriä Hebronin kaupungista etelään. Kaupungin eteläpuolella sijaitsee Israelin vastainen niin sanottu vihreä linja. Adh Dhahiriyan naapuripaikkakuntia ovat as Samu idässä, Rabud, Abu al Asja, Kurza, Al Bireh ja Dura pohjoisessa, sekä Ar Ramadin lännessä. Adh Dhahiriyan korkeus merenpinnasta on 632 metriä.

Adh Dhahiriyan keskimääräinen vuotuinen sadanta on 337 mm ja keskimääräinen lämpötila 19°C.

Historia
--------

Valokuva 1900-luvun alkupuolelta.
Todisteita ihmisasutuksesta nykyisen Adh Dhahiriyan seudulta on jo 5000 vuotta ennen ajanlaskun alkua. Paikka oli myös yksi tärkeistä kanaanilaisten asuttamista paikoista. Nykyinen paikannimi on johdettu mahdollisesti kanaanilaisesta sanasta *dhorer* eli asema. Mahdollisesti nimi selittyy sen asemalla matkareitellä Syyriasta Egyptiin. Toisen teorian mukaan nimi on kuitenkin peräisin vasta myöhemmin Egyptiä hallinneiden mamelukkien valtakaudelta ja nimi olisi johdettu sanasta *al thaher*, eli korkea kukkula. Adh Dhahiriya sai oman kylänvaltuustonsa vuonna 1963 ja kunnanvaltuuston vuonna 1996.

Talous
------

Noin 50 % Adh Dhahiriyan työväestöstä on työllistynyt Israelissa. Kaupunki on tärkeä etappi Palestiinan Länsirannan eteläosista Israelin Beersebaan. Samalla siitä on tullut yksi tärkeimmistä oman alueensa kaupan keskuksista. Muita suuria työnantajia olivat hallinto (15 %) kauppa (12 %), ja maatalous (15 %).

Väestö
------

Adh Dhahiriyan asukasluku oli Palestiinan tilastokeskuksen mukaan vuonna 2016 arviolta 38 002.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Adh Dhahiriya Town Profile (pdf) *Palestinian Localities Study*. The Applied Research Institute - Jerusalem. Viitattu 23.10.2019. (englanniksi)
2. ↑  Localities in Hebron Governorate by Type of Locality and Population Estimates, 2007-2016 Palestinian Central Bureau of Statistics. Viitattu 23.10.2019. (englanniksi)
Adi Shankaran patsas
**Adi Shankara** (tunnetaan myös nimillä **Śaṅkara Bhagavatpādācārya**, "opettaja jumalan jaloissa", ja **Ādi Śaṅkarācārya**, "ensimmäinen Shankara"), oli intialainen filosofi joka vakiinnutti Advaita Vedantan opin. Hänen opetuksensa perustui sielun ja Brahmanin ykseydelle, jossa Brahman nähdään määrittelemättömänä (Nirguna Brahman). Smārta-traditiossa Adi Shankaraa pidetään Shivan inkarnaationa. Adi Shankaran tarkkaa elinaikaa ei tiedetä, mutta hänen oletetaan eläneen 700-luvun keskivaiheilla.

Adi Shankara kierteli Intiaa tarkoituksenaan levittää opetuksiaan keskustelujen ja väittelyiden avulla. Hän perusti neljä mathaa (luostaria), jotka olivat tärkeässä asemassa hänen opetustensa elvyttämisessä ja jälki-buddhalaisen hindulaisuuden ja Advaita Vedantan leviämisessä. Shankara perusti myös Dashanami-luostarisäännöstön ja Shanmata-tradition. 

Teoksissaan Adi Shankara teki paljon lainauksia Upanishadeista ja muista hindukirjoituksista. Hän esitti myös argumentteja vastustavia koulukuntia, kuten Samkhyaa ja buddhalaisuutta vastaan.

Aiheesta muualla
----------------

### Teokset

* Complete Works of Adi Shankara
* Advaita Vedanta Anusandhana Kendra (Arkistoitu – Internet Archive)
* Complete works of Adi Shankara (Arkistoitu – Internet Archive)
* Some major works of Adi Shankaracharya
* Adi Sankara's Books (Arkistoitu – Internet Archive)

### Historia

* Guru Parampara of Sringeri Sharada Peetham
* Guru Parampara of the Kanchi Kamakoti Peetham
* Sankara's date supporting the 788-820 CE date
* Material supporting the 509–477 BCE dates (Arkistoitu – Internet Archive) (PDF)

### Elämä ja opetukset

* Biography of Adi Shankara as per *Madhaviya Shankaravijayam*: from the official site of Sringeri Peetham
* Brief life history of Adi Shankara with informative additional links
* Adi Śańkara — short introduction to his life & philosophy (by Peter J. King)
* Biography of Shankara by Swami Sivananda
* Another biography of Sankara from kamakoti.org

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Espanja
	+ 2
* Ranska
* BnF data
* Katalonia
* Saksa
* Italia
* Israel
* Yhdysvallat
* Ruotsi
* Latvia
* Tšekki
* Australia
* Kreikka
* Korea
	+ 2
* Kroatia
* Alankomaat
* Puola
	+ 2
* Vatikaani
	+ 2

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC
* IdRef
	+ 2

 |

 |
**Lamían arkeologinen museo** (kreik. Αρχαιολογικό Μουσείο Λαμίας, *Archaiologikó Mouseío Lamías*) on arkeologinen museo Lamían kaupungissa Kreikassa. Se esittelee Fthiotiin alueelta Keski-Kreikasta löydettyä esihistoriallista ja antiikin aikaista esineistöä.

Museo avattiin vuonna 1994. Se toimii entisessä vuonna 1830 rakennetussa varuskuntarakennuksessa, joka oli asevoimien käytössä toiseen maailmansotaan saakka. Rakennuksen muutostyöt museoksi alkoivat vuonna 1984.

Kokoelmat
---------

Museon kokoelmiin kuuluu löytöjä neoliittiselta kaudelta roomalaiselle kaudelle. Museoesineisiin lukeutuu muun muassa veistoksia, votiivireliefejä, hautakiviä, lattiamosaiikkeja, keramiikkaa, lasiesineitä, figuriineja eli pienoispatsaita ja kultakoruja sekä Fthiotiin antiikin aikaisten kaupunkien lyömiä rahoja. Eräitä merkittäviä esineitä kokoelmassa ovat muun muassa mykeneläiset kultakorut, kuten kultainen diadeemi, 1300–1200-luvulta eaa.; mykeneläinen torahammaskypärä samalta ajalta; attikalainen punakuviokeramiikka 400-luvulta eaa.; reliefi, joka esittää nuoren äidin synnytyksiä suojelevalle Artemis Lokhialle antamaa uhria, 300–200-luvulta eaa.; sekä puhujaa tai filosofia esittävä roomalaisaikainen patsas.

* Keramiikkaa.Keramiikkaa.
* Keramiikkaa, mm. lekyyttejä.Keramiikkaa, mm. lekyyttejä.
* Keramiikkaa: pyksiksiä.Keramiikkaa: pyksiksiä.
* Lasiesineitä.Lasiesineitä.
* Uhritoimitusta esittävä reliefi, 300/200-luku eaa.Uhritoimitusta esittävä reliefi, 300/200-luku eaa.
* Kultakoru.Kultakoru.
* Afrodite.Afrodite.
* Artemiin pää.Artemiin pää.
* Dionysos.Dionysos.
* Aleksanteri Suuren pää.Aleksanteri Suuren pää.

Lähteet
-------

1. 1 2  Αρχαιολογικό Μουσείο Λαμίας: Ιστορικό Υπουργείο Πολιτισμού και Αθλητισμού. Viitattu 1.9.2020.
2. ↑  Αρχαιολογικό Μουσείο Λαμίας: Περιγραφή Υπουργείο Πολιτισμού και Αθλητισμού.  Arkistoitu 25.12.2018. Viitattu 1.9.2020.
3. 1 2 3  Archaeological Museum of Lamia *Greek Travel Pages*. Viitattu 1.9.2020.
4. ↑  Archaeological Museum of Lamia *Lamia.gr*. Viitattu 1.9.2020.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Lamían arkeologinen museo** Wikimedia Commonsissa
**Gourma-Rharousin piiri** (ransk. *Cercle de Gourma-Rharous*) on paikallishalintoalue Timbuktun alueella Malissa. Sen hallinnollinen keskus on Rharous. Piirin pinta-ala on 45 000 neliökilometriä. Asukkaita on 111 000 henkeä (vuonna 2009, väestönlaskenta).

Maantiede ja ilmasto
--------------------

Gourma-Rharousin piiri muodosta 9,0 % Timbuktun alueen pinta-alasta. Se rajoittuu lännessä Timbuktun alueen Niafunkén ja Dirén piireihin, pohjoisessa Timbuktun ja Gaon alueen Bouremin piireihin, idässä Gaon piiriin sekä etelässä Moptin alueen Douentzan piiriin ja Burkina Fasoon.

Seutu kuuluu Sahelin vyöhykkeeseen. Vuotuinen sademäärä on 200–400 millimetriä. Luonnonalueita ovat Nigerjoen laakso pohjoisessa, Nigerin tulvajärvien alue ja Gourma. Seudulla sijaitsee norsujen suojelualue.

Hallinnollinen jako ja asutus
-----------------------------

Timbuktun alueen perustamiseen saakka vuonna 1977 Gourma-Rharousin piiri oli osa Gaon aluetta. Piiriin kuuluu 9 maalaiskuntaa: Bambara Maoudé, Banikane, Gossi, Hamzakoma, Haribomo, Inadiatafane, Ouinerden, Rharous ja Séréré. Kyliä on 44 ja nomadiryhmiä 173.

Asukkaat ovat etupäässä tuaregeja, fulbeja, songhaita, bozoja ja maureja.

Liikenne ja elinkeinot
----------------------

Tärkein liikenneväylä on Sévarén ja Gaon välinen maantie RN16. Piirin sisäistä tieverkkoa ei ole käytännössä lainkaan.

Paikallisia elinkeinoja ovat maanviljely, karjanhoito, kaupankäynti, käsityöammatit ja kalastus. Tärkeimmät viljelykasvit ovat riisi, hirssi, durra, lehmänpapu ja vihannekset. Kotieläimiä ovat naudat, lampaat, vuohet, aasit, kamelit, hevoset ja siipikarja.

Palvelut
--------

Piirissä ei ole keskikouluja tai ammattikouluja. Terveyspalvelut käsittävät poliklinikan, lääkärinvastaanoton, varuskuntasairaalan ja 16 kunnallista terveyskeskusta (vuonna 2011). Puhtaan juomaveden piirissä on 57 % väestöstä. Sähköverkkoa ei ole.

Lähteet
-------

* La Région de Tombouctou: Plan Stratégique de Développement Régional 2008–2015 *dgct.gouv.ml*.  2007.  Arkistoitu 20.8.2016. Viitattu 7.4.2017.
* Synthèse des Plans de Securité Alimentaire des Communes du Cercle de Gourma Rharous 2006–2010 *fsg.afre.msu.edu*.  2006. Viitattu 7.4.2017. [vanhentunut linkki]

### Viitteet

1. 1 2  Plan, s. 10.
2. ↑  4ème Recensement Général de la Population et de l’Habitat du Mali (RGPH). Resultats definitifs. Tome 0: Repertoire des villages *instat-mali.org*.  2013.  Arkistoitu 7.1.2017. Viitattu 7.4.2017.
3. ↑  Mali - Cercle de Gourma Rharous - Région de Tombouctou: Carte de référence *reliefweb.int*. Viitattu 7.4.2017.
4. 1 2  Pascal James Imperato, Gavin H. Imperato: *Historical Dictionary of Mali, fourth edition*, s. 137. Lanham: Scarecrow Press, 2008. ISBN 978-0-8108-5603-5.
5. 1 2  Synthèse, s. 2–3.
6. ↑  Synthèse, s. 2.
7. ↑  Synthèse, s. 3.
8. 1 2  Synthèse, s. 4.
9. ↑  Plan, s. 57.
10. ↑  Carte sanitaire du Mali *cps-sante.ml*.  Arkistoitu 8.4.2017. Viitattu 7.4.2017.
11. ↑  Plan, s. 42.
**Gounzoureye** on maalaiskunta Gaon alueen Gaon piirissä Malissa. Se sijaitsee Nigerjoen varrella. Asukkaita on 30 800 henkeä (vuonna 2009).

Gounzoureyen kunta rajoittuu pohjoisessa Gaon piirin Soni Ali Berin, idässä Anchawadin ja Gaon, etelässä Gaberon ja lännessä N’Tillitin kuntiin. Seutu kuuluu Sahelin vyöhykkeeseen.

Kuntaan kuuluu 13 kylää. Sen keskupaikka on Wabaria. Asukkaat ovat songhaita, fulbeja, tuaregeja ja arabeja. Vallitseva uskonto on islam.

Seudun pääelinkeinot ovat maanviljely ja karjanhoito. Tärkeimmät viljelykasvit ovat riisi, durra ja lehmänpapu. Kotieläimiä ovat naudat, lampaat, vuohet, aasit ja siipikarja. Lisäksi harjoitetaan kalastusta, kaupankäyntiä ja käsityöammatteja.

Kunnassa toimii 16 alakoulua, neljä yläkoulua sekä viisi koulutus- ja kehityskeskusta (CED). Terveyskeskuksia on kolme. Nähtävyyksiin kuuluvat Gounzoureyen saari sekä Nigerin yllä kohoava Koiman vaaleanpunainen dyyni.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Plan de Securité Alimentaire Commune de Gounzoureye 2005–2009 *csa-mali.org*.  2005. Viitattu 3.6.2012. (ranskaksi)
2. ↑  Resultats provisoires RGPH 2009 (Région de Gao) *instat.gov.ml*.  Arkistoitu 22.7.2011. Viitattu 3.6.2012. (ranskaksi)
3. ↑  Schéma d'Aménagement du Territoire de Gao *bndr-mali.org*.  2008. Viitattu 3.6.2012. (ranskaksi)
**Gorbatov** (ven. Горба́тов) on kaupunki Nižni Novgorodin alueen Pavlovon piirissä Venäjällä. Se sijaitsee Okajoen rannalla 58 kilometriä Nižni Novgorodista lounaaseen. Asukkaita oli vuonna 2011 2 200.*lähde?*

Paikkakunta mainitaan ensimmäisen kerran vuonna 1565. Kaupunginoikeudet se sai vuonna 1779. Kaupunki tunnetaan vanhasta köysiteollisuudestaan sekä kirsikkapuutarhoistaan, joista on peräisin Gorbatovin kirsikkalajike. Nykyään Gorbatov on suosittu lomanviettopaikka.

* Kolminaisuuden kirkkoKolminaisuuden kirkko
* KirkkoKirkko
* KaupunginkirjastoKaupunginkirjasto

Lähteet
-------

* *Goroda Rossii: entsiklopedija*, s. 107. Moskva: Bolšaja Rossijskaja Entsiklopedija, 1994. ISBN 5-85270-026-6.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Gorbatov** Wikimedia Commonsissa

**Nižni Novgorodin alueen kaupungit**
Nižni Novgorodin alueNižni Novgorodin alue
**Hallinnollinen keskus: Nižni Novgorod**  

Arzamas | Balahna | Bogorodsk | Bor | Gorbatov | Gorodets | Dzeržinsk | Knjaginino | Kstovo | Kulebaki | Lukojanov | Lyskovo | Navašino | Pavlovo | Pervomaisk | Perevoz | Šahunja | Sarov | Semjonov | Sergatš | Tškalovsk | Uren | Vetluga | Volodarsk | Vorsma | Vyksa | Zavolžje
*Saltasaurus loricatuksen* muna.
**Saltasaurus** (nimen merkitys: "Saltan lisko") oli sauropodeihin kuulunut, kasveja syönyt titanosauri. Siihen kuuluu yksi laji, tyyppilaji *S. loricatus*. *Saltasauruksen* fossiileja on löydetty Saltan maakunnasta, Argentiinasta. *Saltasaurus* eli 80–65 miljoonaa vuotta sitten myöhäisliitukaudella.

Koko ja ulkonäkö
----------------

*Saltasauruksen* pituus oli 12 metriä. Se oli suhteellisen pieni titanosauri, mutta se oli suojautunut hyvin hyökkäyksiltä. Suuret saalistajat eivät pystyneet repimään sen paksua panssaroitua nahkaa, jossa oli luisia levyjä ja nastoja. Ne olivat *Saltasauruksella* 10–12 senttimetriä leveitä, ja ne näyttävät muodostaneen matalia, kartionmuotoisia piikkejä. Näitä luisia muodostumia oli itse asiassa löydetty ennen *Saltasauruksen* pääjäänteiden löytämistä, ja niiden ajateltiin kuuluneen panssaroidulle ankylosaurille. Tämän jälkeen myös muilla sauropodeilla on huomattu olleen samankaltaisia luisia muodostumia. *Saltasauruksen* löytäminen oli paljastus siitä, että ainakin joillakin titanosaureilla oli selässään luisia muodostumia.

*Saltasauruksen* vahva lantio ja ylemmät häntäluut viittaavat siihen, että se saattoi pystyä seisomaan takajaloillaan tukien itseään hännällään. *Saltasauruksen* etujaloissa ei ollut varpaita ja kynsiä.

Fossiililöydöt
--------------

*Saltasauruksesta* on löydetty fossiilimateriaalia ainakin kahdesta yksilöstä. Lisäksi on löydetty *Saltasauruksen* munia ja alkioita. Jäänteitä on löydetty Saltan maakunnassa, Argentiinassa.

*Saltasauruksen* pesimäalue on löydetty Patagonian alueella, Argentiinassa. Keskimäärin 25 11–12 senttimetrin mittaista munaa sisältäneitä pesiä on löydetty alueelta, jota satojen *Saltasaurus*-naaraiden on ajateltu käyttäneen. Munien sisälle fossiloituneet alkiot ovat paljastaneet, että jo munan sisällä *Saltasauruksella* oli luinen panssari pitkin selkää. Pesien suuri määrä ja läheisyys toinen toisistaan osoittaa *Saltasauruksen* eläneen laumoissa, ehkäpä lisäsuojana petoja, kuten *Abelisaurusta* ja *Carnotaurusta* vastaan.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Saltasaurus *Prehistoric Wildlife*. Viitattu 25.7.2017. (englanniksi)
2. 1 2 3  Morgan, Ben; Bingham, Caroline: *Dinosaurukset : suuri dinosauruskirja*, s. 163. Suomentanut Niemi, Marko. Helsinki: Readme.fi, 2011. ISBN 978-952-220-416-5.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Taksonitunnisteet | 
* Wikidata: Q131111
* Wikispecies: Saltasaurus
* EoL: 4657972
* Fossilworks: 38693
* GBIF: 4822761

 |

 |
Goranboyn piiri Azerbaidžanin kartalla.
**Goranboyn piirikunta** (azer. *Goranboy rayonu*, ven. Геранбойский район, *Geranboiski raion*) on paikallishallintoalue Azerbaidžanissa. Vuonna 1930 perustetun piirin pinta-ala on 1791 neliökilometriä. Asukkaita on 96 500 henkeä (vuonna 2010).

Goranboyn piiri sijaitsee Azerbaidžanin länsiosassa Kaukasusvuoriston reuna-alueella. Se rajoittuu pohjoisessa Samuxin, idässä Yevlaxin ja Tərtərin, etelässä Kəlbəcərin sekä lännessä Göygölin piireihin. Goranboyn piirin sisällä sijaitsee erillinen Naftalanin kaupunkialue.

Piirin keskus on Goranboyn kaupunki, josta on 317 kilometriä maan pääkaupunkiin Bakuun. Muita merkittävämpiä paikkakuntia ovat Dəliməmmədlin kaupunki sekä Qızılhacılın, Qazanbulaqin, Aşağı Ağcakəndin, Goranin ja Kürəkcayn taajamat. Kuntia on yhteensä 60 ja kyliä 88. Kaupunkiväestön osuus on 21,3 % (vuonna 2010). Vuoden 1999 väestönlaskennan mukaan 98,9 % asukkaista on azereja.

Piirin kautta kulkee Bakun ja Tbilisin välinen rautatie sekä Bakusta Georgian rajalle johtava M1-valtatie. Seudun pääelinkeino on maatalous, joka on erikoistunut puuvillan, viljan, hedelmien, viinirypäleiden ja vihannesten viljelyyn sekä karjanhoitoon. Lisäksi on pienimuotoista jalostusteollisuutta.

Historiallisia nähtävyyksiä ovat Kürəkçayn keskiaikaiset linnoitukset, Gülüstanin feodaalihallitsijoiden linna, Şətəlin linnoitus, Mollavələdlin, Borsunlun, Xudu baban ja Rəhimlin mausoleumit, Qızılhacılın ja Borsunlun moskeijat sekä Borsunlun maanalainen sauna.

Paikallislehtenä ilmestyy *Mübariz*.

Lähteet
-------

1. 1 2  Azərbaycan Respublikası Dövlət Statistika Komitəsi: Azərbaycanın regionları *azstat.org*. Viitattu 17.2.2011. (azeriksi)
2. ↑  Ethnic composition of Azerbaijan 1999 *pop-stat.mashke.org*. Viitattu 17.2.2011. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Goranboyn piirin sivusto (azeriksi)
* Azerbaidjan: Territorial and administrative units (azeriksi), (englanniksi), (venäjäksi)

Azerbaidžanin piirikunnat ja kaupungit

|  |  |
| --- | --- |
| Piirikunnat | Ağcabədi • Ağdam • Ağdaş • Ağstafa • Ağsu • Apšeron • Astara • Babək\* • Balakən • Bərdə • Beyləqan • Biləsuvar • Cəbrayıl • Cəlilabad • Culfa\* • Daşkəsən • Füzuli • Gədəbəy • Goranboy • Göyçay • Göygöl • Hacıqabul • İmişli • İsmayıllı • Kəlbəcər • Kəngərli\* • Kürdəmir • Laçın • Lənkəran • Lerik • Masallı • Neftçala • Oğuz • Ordubad\* • Qax • Qazax • Qəbələ • Qobustan • Qubadlı • Quba • Qusar • Saatlı • Sabirabad • Şabran • Şahbuz\* • Salyan • Şamaxı • Samux • Sədərək\* • Şəki • Şəmkir • Şərur\* • Siyəzən • Şuşa • Tərtər • Tovuz • Ucar • Xaçmaz • Xızı • Xocalı • Xocavənd • Yardımlı • Yevlax • Zaqatala • Zəngilan • Zərdab |
| Kaupungit | Baku • Gəncə • Lənkəran • Mingəçevir • Naftalan • Nahitševan\* • Şəki • Şirvan • Sumqayıt • Xankəndi • Yevlax |

Tähdellä \* merkityt piirikunnat ja kaupungit kuuluvat Nahitševanin autonomiseen tasavaltaan.
PältsanPältsajoki ja Pältsa (19.7.2006)

|  |  |
| --- | --- |
| Tyyppi | 
tunturi (en)View and modify data on Wikidata  |
| Sijainti | 
Norrbottenin lääni, Ruotsi |
| Vuoristo | 
Skandit |
| Korkeus merenpinnasta | 
1 442 m |

|  |  |
| --- | --- |
| Koordinaatit | 
69° 00′ 32″ P, 20° 13′ 22″ IView and modify data on Wikidata  |

muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa WikidataaTietolaatikon dokumentaatioNäytä Wikidatasta tulevat arvot

**Pältsan** (saameksi Bealčán, suom. *Pältsa*) on tunturi Ruotsin pohjoiskärjessä. Se on osa Moskkugáisin (norj. *Moskángáisi*, 1 516 m merenpinnasta) vuorimassiivia, johon kuuluu lisäksi muun muassa Juoksavátnjunni (1 450 m). Norjan ja Ruotsin raja kulkee Moskkugáisin huipun kautta. Pältsan etäisyys Suomeen on lyhimmillään noin 12,5 km ja Kilpisjärven kylään on etäisyyttä noin 22 km.

Tunturin terävä ja matalampi huippu on 1 404 metriä merenpinnasta, ja laakea, korkeampi huippu on 1 442 m korkea. Pohjoispuolella tunturia, Njearrejávrin tuntumassa, aukeaa mahtava maisema Signaldalenin laaksoon. Signaldalenin kaakkoispäässä sijaitseva Bárrás-tunturi (suom. Paras) on hieno kohde päiväreissuille. Lähtöpaikaksi kelpaa esimerkiksi Gappohytta.

Kilpisjärven luontokeskukselta on hyvät vaellusreitit Pältsalle ja muillekin lähialueen tuntureille. Matkaa kertyy noin 24 kilometriä. Lisäksi ihan tunturin tuntumassa on autiotupa, ja vain kymmenisen kilometriä Kilpisjärvelle päin Bealčánjohkassa (Pältsajoessa) on komea, 20-metrinen vesiputous. Myös putouksen tuntumassa on tupa.

Tarujen tunturit
----------------

Kilpisjärven synnystä kertovassa tarinassa *Tarujen tunturit* Pältsa kuvataan jörön Saanan kilpakosijana. Kumpikin jättiläinen tavoittelee kauniin Malla-neidon kättä. Saana voittaa Mallan omakseen, mutta Pältsa tulee kutsumattomana häihin mukanaan häijyt pohjanakat, Jäämeren velhot. Näiden taika riistäytyy käsistä aikaansaaden valtavan jäävyöryn, joka peittää lopulta kaikki jättiläiset. Hääväki pakenee, ja Mallan ja hänen äitinsä kyynelistä syntyy Kilpisjärvi. Häät keskeyttänyt Pältsakin pakenee takaisin kotikonnuilleen, mutta ei pääse jäävyöryä pakoon. Hän peittyy korviaan myöten jäähän vain päälaen jäädessä näkyville. Lopulta vuosituhansia myöhemmin jäämassat sulivat paljastaen paikoilleen jähmettyneet jättiläiset. 

Häistä aikoinaan paenneen lapinväen vaatteet repeilivät tuiverruksessa ja verhosivat rinteet, laet ja laaksot. Joka syksy sama väriloisto tulvehtii tunturiin ruskan muodossa ja muistuttaa näin kauan sitten dramaattisesti päättyneistä hääjuhlista.

Lähteet
-------

1. ↑  *Lantmäteriets fjällkarta BD 1* 1:100 000. Gävle: Lantmäteriet, 2005.  ISBN 91-588-9400-4.
2. ↑  Kaikusalo, Asko ja Metsälä, Yrjö: Tarujen tunturit, sivu 5. WSOY, Porvoo 1979 (2. painos), ISBN 951-0-06594-3
**Drépano** (kreik. Δρέπανο), antiikin **Drepanon** (m.kreik. Δρέπανον), on niemi Peloponnesoksen niemimaalla Kreikassa. Se on niemimaan pohjoisin kohta, ja työntyy Korintinlahteen noin seitsemän kilometriä länteen Ríon ja Antírrion välisestä salmesta ja nykyisestä Ríon–Antírrion sillasta. Hallinnollisesti niemi kuuluu Patraksen kuntaan, Akhaian alueyksikköön ja Länsi-Kreikan alueeseen.

Drépanon niemen majakka.
Drépanon niemenkärki on pitkä, kapea, matala ja hiekkainen. Sen juuressa on majakka. Antiikin aikana Strabon sekoitti Drepanonin Rhioniin eli nykyisen Ríon paikkaan. Pausanias yhdisti niemen nimen Kronoksen sirppiin, mutta sama nimi esiintyy antiikissa monien muidenkin matalien, hiekkaisten sirpinmuotoisten niemien nimenä.

Lähteet
-------

1. 1 2  Smith, William: "Achaia", *Dictionary of Greek and Roman Geography*. Boston: Little, Brown and Company, 1854. Teoksen verkkoversio.
2. ↑  Strabon: *Geografika* s. 335; Pausanias: *Kreikan kuvaus* 7.23.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Drépano** Wikimedia Commonsissa
**Andrew Browne Cunningham, Cunningham of Hyndhopen 1. varakreivi** (s. 7. tammikuuta 1883 − k. 12. kesäkuuta 1963) oli Britannian Kuninkaallisen laivaston amiraali toisessa maailmansodassa ja kenraali Sir Alan Cunninghamin vanhempi veli.

Cunningham syntyi 7. tammikuuta 1883 Irlannissa Rathminesissa Dublinin etelälaidalla. Hän aloitti koulunsa Dublinissa ja Edinburghissa, kunnes kymmenvuotiaana kirjoittautui laivastoakatemiaan. Valmistuttuaan Dartmouthin Kuninkaallisesta Laivastokoulusta 1898 hän yleni nopeasti arvoasteikossa.

Cunningham komensi hävittäjää ensimmäisessä maailmansodassa sekä pääosan sotien välisestä ajasta. Hän sai ansioistaan Sotilasansiomerkin kahdella nauhalla. Erityisiksi ansioiksi luettiin hänen toimintansa Dardanellien maihinnousussa ja Itämerellä.

Toisessa maailmansodassa Cunningham palveli Välimeren laivaston komentajana, jossa tehtävässä hän johti Kuninkaallista laivastoa kriittisissä Välimeren taisteluissa 1939–1943. Hänet siirrettiin 1943 ensimmäiseksi laivastoministeriksi, jossa tehtävässä hän oli vuoteen 1946 eläkkeelle siirtymiseensä saakka.

Eläkkeelle siirtymisensä jälkeen Cunninghamille suotiin kunnia toimia Elisabet II:n kruunajaisissa 1953 ylimpänä seremoniamestarina, Lord High Steward.

Alukset, joilla palvellut
-------------------------

* *HMS Doris* 1899 - helmikuu 1900
* *HMS Hannibal* joulukuu 1901 - marraskuu 1902
* *HMS Diadem* marraskuu 1902 - 1903
* *HMS Implacable* 1903
* *HMS Locust* syyskuu 1903 - (luutnantti 1904)
* *HM TB 14* 1908 (ensimmäinen päällikkyys)
* *HMS Scorpion* 1911 - 1918
* *HMS Termagent* 1918 -
* *HMS Seafire*
* *HMS Rodney* 1930 -

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Ranska
	+ 2
* BnF data
	+ 2
* Katalonia
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Ruotsi
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Irlanti
* Deutsche Biographie
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* NARA
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**Tero "Salsa" Sinisalo** on suomalainen radiojuontaja- ja toimittaja. Hän on juontanut Radio Nostalgian aamuohjelmaa ja sittemmin ollut vuodesta 2020 lähtien Kasari-radiokanavalla.

Salsa Sinisalo on tiskijukkien Suomen mestari vuodelta 1983 ja osallistunut monesti sekä Lontoossa että Amsterdamissa tiskijukkien maailmanmestaruuskilpailuihin DiscoMixClubin edustajana.

Salsa Sinisalo on toiminut viihde- ja ravintolabisneksessä vuodesta 1979 lähtien. 1980-luvun lopusta 1990-luvun alkuun hän toimi myyjänä Street Beat -levykaupassa. Dj Hall of Fame valitsi Salsa Sinisalon kunniagalleriaan hänen 30-vuotisen uransa johdosta vuonna 2009. Salsa Sinisalo toimii Suomen Diskokulttuurin Kehittämis- ja Edunvalvonta ry:n puheenjohtajana.

Nostalgian ja Kasarin lisäksi hän on työskennellyt radiokanavilla Radio Ykkönen, NRJ, Metroradio ja Radio Nova. Alkuvuodesta 2011 ja 2012 Salsa Sinisalo työskenteli suomalaisella Radio Finlandia -kanavalla, joka on suunnattu Espanjan Aurinkorannikon suomalaisille.

Lähteet
-------

1. ↑  Nostalgian ohjelmat *Radio Nostalgia*. Viitattu 30.12.2016.
**King’s Singers ja Valkeat yöt** (engl. *King’s Singers and White Nights*) on musiikkipitoinen televisiodokumentti englantilaisesta a cappella -lauluyhtyeestä King’s Singers. Lauluyhtye teki kesällä 1994 kiertueen Tallinnaan, Helsinkiin, Hollolaan ja Lahteen. Yleisradion TV-tuottajat Aarno Cronvall ja Erkki Pohjanheimo seurasivat kuvausryhmän kanssa lauluyhtyeen matkaa ja konsertteja. 

Ohjelmassa kuvataan lauluyhtyeen saapumista Tallinnan lentokentälle, vastaanottoseremonioita, lehdistötilaisuutta ja yhtyeen harjoituksia muun muassa virolaisen säveltäjä Veljo Tormisin kanssa. Välillä yhtye rentoutuu pelaamalla jalkapalloa. Tallinnan konsertista on mukana muutama laulu. King’s Singers käy myös Tallinnan laululavalla. Matka jatkuu M/S Georg Otsilla Helsinkiin. Laivalla yhtye harjoittelee, joutuu naisten tansseihin ja pohtii juuri itsenäistyneen Viron tilannetta. Helsingissä King’s Singers pitää Sibelius-Akatemiassa mestariluokan. Sitten ovat vuorossa harjoitukset Hollolan vanhassa kirkossa, rentouttava kalastusretki, konsertti ja karonkka. Lahdessa King’s Singers laulaa Lahden Kansainvälisen Urkuviikon konsertissa Ristinkirkossa. Dokumentti päättyy rapujuhliin Alasenjärven rannalla. Laulajien kanssa tehtyjen haastattelujen teemoja ovat lauluyhtyeen synty, laulajien ja ohjelmiston valinta, yhdessäolo sekä pitkien ja eri puolille maailmaa ulottuvien kiertuematkojen rasittavuus ja perhe-elämä.

*King’s Singers ja Valkeat yöt* on TV1:n Kansainvälisen musiikin ja englantilaisen IMG Artists Europe -yhtiön  yhteistuotantoa. Ensilähetys oli Yle TV1 -kanavalla 27. joulukuuta 1994. Ohjelman kesto on 54 minuuttia ja 15 sekuntia.

Tekijät
-------

|  |  |
| --- | --- |
| Ohjelma
* Aarno Cronvall – tuottaja, toimittaja
* Erkki Pohjanheimo – tuottaja, toimittaja, ohjaaja
* Raimo Heikkonen – kuvaaja
* A-P Heikkinen – äänittäjä, miksaaja
* Gillian Newson – Co-Producer for IMG Artists

 | Yhtye
* David Hurley – kontratenori
* Nigel Short – kontratenori
* Bob Chilcott – tenori
* Bruce Russell – baritoni
* Philip Lawson – baritoni
* Stephen Connolly – basso

 |

Ohjelman musiikkia
------------------

* W. A. Mozart – Alkusoitto, Figaron häät
* Perotinus – Viderunt omnes fines terrae
* John Farmer – Fair Phillis, I saw sitting all alone
* Trad – L’abitant de Saint Barbe
* Clement Jannequin – La Guerre
* Trad. – Tuol’ on mun kultani
* Trad. – She’s like the swallow
* Veljo Tormis – Piispa ja pakana
* Lennon–McCartney – Yesterday
* Paul Simon – Cecilia
* Harold Arlen – It’s a new world
* William Byrd – Vigilate
* Juan Gutierrez de Padilla – A siolo flasiquio
* Schmidseder–Siegel – Chitarra d’Amor
* Neil Young – After the Goldrush
* György Ligeti – The Alphabet
* Veljo Tormis – Tabu
* Elton John – Crocodile Rock
* Queen – Seaside Rendezvous
* Giambattista Martini – Plaisir d’Amour

Lähteet
-------

1. ↑  Helsingin Sanomat 27.12.1994, Hannu-Ilari Lampila: "Brittihuumoria ja taiturilaulua"
2. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive)

Aiheesta muualla
----------------

* King's Singers
**WZB** (lyhenne sanoista *Wissenschaftszentrum Berlin für Sozialforschung*) on saksalainen yhteiskuntatieteiden tutkimuslaitos. Laitos tekee perustutkimusta, jonka painopiste on globalisoituvan maailman ajankohtaisissa yhteiskunnallisissa ongelmissa. WZB:ssä on noin 160 eri alojen tutkijaa.

WZB perustettiin vuonna 1969. Perustajina oli joukko saksalaisia parlamentaarikkoja kaikista puolueista. Tutkimuslaitoksen rahoittaa valtio ja Berliinin osavaltio.

WZB on ei-yliopistollinen tutkimuslaitos, joka kuuluu Leibniz-Gemeinschaftiin.

WZB:n rakennus sijaitsee Berliinissä, Potsdamer Platzin välittömässä läheisyydessä. Vanhassa rakennuksessa toimi vuoteen 1945 asti Reichsversicherungsamt. Vanha rakennus on kunnostettu ja sen yhteyteen on rakennettu postmoderni lisärakennuskompleksi. Kokonaisuuden suunnitteli brittiläinen arkkitehtiryhmä James Stirling, Michael Wilford & Associates.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Das WZB WZB.  Arkistoitu 4.7.2014. Viitattu 28.6.2014. (saksaksi)
2. ↑  WZB-Architektur WZB.  Arkistoitu 30.8.2014. Viitattu 28.6.2014. (saksaksi)
**Kotkon ulkomuseoalue** sijaitsee 300 metrin päässä Hauhon kirkosta Kotkon luonnonsuojelualueen laidalla. Alueelle on 1960-luvun aikana siirretty 1700-luvulla rakennettu Halpparin talo Kaukkalan kylästä, 1800-luvulla rakennettu mäkitupalaisen aitta Tuittulasta, savusauna Torvoilan kylästä ja Pappilan hirsihyyskä. Alueella on myös omilla paikoillaan sijaitsevat, vuoden 1760 tienoilla rakennettu paririihi, Pappilan viljamakasiini ja riihilato. Riihessä on mm. viljan käsittelyyn liittyviä esineitä ja ladossa on vanhoja ajoneuvoja ja hevostyökaluja. 

Halpparin talo on varustettu esittämään 1900-luvun alun valistuneen ja kunnalliseen toimintaan osallistuneen talonpojan kotia. Rakennus on ajalleen tyypillinen paritupatyyppinen rakennus: siinä on veranta, porstua, pirtti, isännän kamari ja kaksi vieraskamaria. Pappiloista ja kartanoista saadut vaikutteet näkyvät kamarien tapettiseininä ja uuden tyylin huonekaluina, mutta tuvan tummuneet hirsiseinät, vedellä ja hiekalla aikoinaan valkoisiksi hangatut leveät lattialankut, sekä koruton kalusto kertovat vielä vanhemmista ajoista.

Ulkomuseoalue on avoinna yleisölle kesäkuun puolivälistä heinäkuun loppuun.

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * n
* k
* m
Perustiedot Wikidatassa: Kotkon ulkomuseoalue (Q56401964)ohje |
| --- |
|  |
| esiintymä kohteesta | museo |
|  |
| valtio | Suomi |
|  |
| sijaitsee hallinnollisessa yksikössä | Hauho |
|  |
|  |

 |
Independence Rock.
**Independence Rock** on graniittikivi Yhdysvaltojen Wyomingin osavaltiossa. Se tunnetaan historiastaan Oregonin reitin siirtolaisten matkoilla 1800-luvulla.

Kohde
-----

Valokuvassa vuodelta 2015.
Independence Rock on suuri graniittinen kivi, joka sijaitsee Yhdysvaltojen Wyomingin osavaltiossa Natronan piirikunnassa lähellä Sweetwater River-jokea, sekä Wyoming State Highway 220-tietä. Alcova sijaitsee kivestä noin 37 kilometriä pohjoiseen. Kivi on noin 40 metriä korkea.

Historia
--------

Kiveen kaiverrettuja nimiä.
Yhdysvaltojen itäosista kohti mantereen länsiosia muuttaneet siirtolaiset käyttivät niin sanottua Oregonin reittiä (engl. *Oregon Trail*), joka kulki Independence Rockin pohjoispuolelta. Kivi oli tärkeä maamerkki reitin varrella, jolla siirtolaiset pysähtyivät ja leiriytyivät hankkimaan juomavettä ja lisätietoja reitistä. Samalla kivelle tultaessa tiedettiin, että matkasta kohti Tyynenmeren rannikkoa oli kuljettu noin kaksi viidesosaa.

Kiven nimen alkuperästä ei ole täyttä varmuutta. Se on todennäköisesti peräisin vuosilta ennen 1830-lukua. Joissain tarinoissa nimi liitetään itsenäisyyspäivän juhlintaan (4. heinäkuuta) kivellä siirtolaisten parissa. Ilmeisen vanha oli myös tapa kaivertaa kiven ohi kulkeneiden nimiä kiveen. Kivessä on edelleen siihen kaiverrettuja nimiä. Ensimmäisen nimen kirjoittajaa ei kuitenkaan tunneta. Yksi varhaisimmista on kaiverrus "M. K. Hugh" vuodelta 1824.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Junius P. Rodriguez: *The Louisiana Purchase: a historical and geographical encyclopedia*, s. 147. ABC-CLIO, 2002. ISBN 1-57607-738-1. (englanniksi)
2. 1 2  Independence Rock State Historic Site *Wyoming State Parks, Historic Sites, & Trails*. Viitattu 23.12.2021. (englanniksi)