recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Hadzoja.
Hadzojen perinteinen asumus.
Hadzojen nykyinen asuinalue Tansaniassa.
**Hadzat** ovat Pohjois-Tansaniassa Eyasijärven seudulla elävä pienilukuinen kansa, joka elää metsästämällä ja keräilemällä. Hadzoja on nykyisin jäljellä 1000–1500, ja he ovat Itä-Afrikan ainoa säilynyt metsästäjä-keräilijäkansa.

Hadzat noudattavat yhä samaa perinteistä elämäntapaansa kuten 10 000 vuotta aikaisemminkin. Geenitutkimusten mukaan hadzat erkaantuivat saneista 50 000–70 000 vuotta sitten. Sen jälkeen hadzat ovat eläneet geneettisesti, kulttuurisesti ja kielellisesti eristyneinä muista kansoista.

Hadzat puhuvat hadzan kieltä, jota käyttää nykyisin alle 800 ihmistä. Hadzan kielessä esiintyy samanlaisia harvinaisia maiskausäänteitä kuten eteläisen Afrikan khoisankielissäkin.

Hadzojen asuinalueet ovat mäkisiä ja kivisiä. Kuivaa ja kuumaa vuodenaikaa seuraa rehevä sadekausi. Hadzojen leireissä elää tyypillisesti 20–40 hadzaa. Hadzat liikkuvat paljon hankkiakseen ruokaa ja ylläpitääkseen rauhaa yhteisöissään. He hyödyntävät alueensa kasveja ja eläimiä hyvin monipuolisesti.

Hadzojen elinaluetta rajoittavat maatalouden leviäminen sekä kansallispuistot. Hadzojen naapurikylissä esiintyy yleisesti sairauksia kuten malariaa, tuberkuloosia ja HIV:tä, jotka uhkaavat levitä lisääntyneen kanssakäymisen seurauksena hadzoihinkin.

Lähteet
-------

1. 1 2  Hadza Culture Hadza Fund.  Arkistoitu 22.4.2019. Viitattu 2.5.2019.
2. 1 2 3  Ryan Vlaar: Hadza Lake Forest College.  Arkistoitu 2.5.2019. Viitattu 2.5.2019.
3. ↑  The Hadza Hadza Fund. Viitattu 2.5.2019.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Hadzat** Wikimedia Commonsissa

* The Hadza National Geographic Magazine
BSEC:n jäsenvaltiot   BSEC:n tarkkailijajäsenet
**Mustanmeren talousjärjestö** eli **BSEC** on kahdentoista Mustanmeren alueen valtion talousjärjestö, jonka ne perustivat vuonna 1992. Järjestön tavoitteena on lisätä jäsenmaiden välistä kanssakäymistä ja turvata näin rauha, hyvinvointi ja hyvät naapuruussuhteet. Yhdentoista perustajajäsenen jälkeen Serbia on liittynyt mukaan lisäten nykyisen jäsenmäärän 12 valtioon. Kaikki jäsenmaat eivät ole rannikkovaltioita, vaan muunlaiset taloudelliset suhteet kelpaavat myös jäsenyyden perusteluksi.

Jäsenvaltiot
------------

### Perustajavaltiot

* Albania
* Armenia
* Azerbaidžan
* Georgia
* Moldova
* Romania
* Venäjä
* Turkki
* Ukraina

### Myöhemmin liittyneet jäsenvaltiot

* Kreikka (liittyi 1995)
* Bulgaria (liittyi 1997)
* Serbia (edeltäjä  Serbia ja Montenegro liittyi 2004)

Tarkkailijajäsenet
------------------

* Itävalta
* Valko-Venäjä
* Kroatia
* Tšekki
* Egypti
* Ranska
* Saksa
* Israel
* Italia
* Puola
* Slovakia
* Tunisia
* Yhdysvallat

Lähteet
-------

1. ↑  Home Page (arkistoitu versio Wayback Machinessa) Mustanmeren talousjärjestö. Viitattu 16.10.2021. (englanniksi)
Ernst Peppingin hautakivi
**Ernst Pepping** (12. syyskuuta 1901 Duisburg – 1. helmikuuta 1981 Spandau, Berliini) oli saksalainen säveltäjä.

Elämä ja ura
------------

Pepping suoritti opettajan tutkinnon ennen sävellysopintojen aloittamista vuonna 1922 Walther Gmeindlin johdolla. Valmistuessaan vuonna 1926 hän sai Ignace Strasfogelin kanssa Mendelssohn-seuran sävellyspalkinnon. Hänen sävellyksiään esitettiin uuden musiikin tapahtumissa, ja kustantamot julkaisivat hänen teoksiaan ensimmäisiä kertoja vuosina 1929 ja 1930. Samoihin aikoihin Pepping työskenteli elokuvamusiikin säveltäjänä ja sovittajana; näistä töistä ainoastaan musiikki elokuvaan *La Marche des machines* on säilynyt. Vuonna 1934 Pepping sai työpaikan Spandaun kirkkomusiikkikoulun opettajana. Hän pääsi myös luennoimaan Berliinin musiikkikorkeakouluun, mutta hän kieltäytyi vuonna 1938 professorin asemasta siellä. Vuodesta 1937 Pepping oli naimisissa säveltäjä Paul Scheinpflugin tyttären Mariannen kanssa.

Vuosina 1943–1945 Pepping vastasi Spandaun kirkkomusiikkikoulun johdosta sen vakituisen johtaja Gottfried Groten ollessa Wehrmachtin palveluksessa. Vuonna 1947 Pepping sai nimityksen kirkkomusiikin professoriksi Preussin kirkkounioniin. Vuonna 1953 hän sai nimityksen Berliinin musiikkikorkeakoulun professoriksi, ja vuodesta 1954 hän johti sen sävellyksen laitosta. Pepping työskenteli korkeakoulussa vuoteen 1968, mutta ei lopettanut opetustyötä kokonaan tämänkään jälkeen. Hän sai urallaan useita palkintoja, kuten Berliinin taidepalkinnon musiikista (1948) ja Baijerin taideakatemian musiikkipalkinnon (1964). Peppingistä tuli vuonna 1961 Freie Universität Berlinin filosofian kunniatohtori ja vuonna 1971 Berliinin kirkkoyliopiston kunniatohtori.

Tuotanto
--------

Pepping tuli tunnetuksi protestanttisen kirkkomusiikin säveltäjänä. Hänen hengelliseen tuotantoonsa kuuluu messuja, motetteja ja virsiä. Pepping sävelsi myös maallista vokaalimusiikkia sekä urku-, kamari- ja orkesteriteoksia.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Ernst Pepping Ernst Pepping-Gesellschaft e. V.
2. ↑  Ernst Pepping Schott Music


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Italia
* Israel
* Suomi (KANTO)
* Belgia
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Australia
* Alankomaat
* Puola
* Portugali

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Taiteenala | 
* BRAHMS
* MusicBrainz

 |
|  |
| Henkilöt | 
* BMLO
* Deutsche Biographie
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* RISM
* SNAC
* IdRef

 |

 |
*Tämä artikkeli käsittelee tietotekniikkaa. Rom on myös joki Alpeilla. ROM oli Romanian vanha maatunnus ennen nykyistä ROU:ta.*

|  |
| --- |
| **Muistityypit** |
| Haihtuvat muistityypit* DRAM
	+ SDRAM
	+ SGRAM
* eDRAM
* SRAM
* 1T-SRAM
* Tulossa olevat
	+ Z-RAM
	+ TTRAM
 |
| Haihtumattomat muistityypit* Ferriittirengasmuisti
* Flash-muisti
* ROM
	+ PROM
	+ EPROM
	+ EEPROM
* Tulossa olevat
	+ FRAM
	+ MRAM
	+ PRAM
	+ SONOS
	+ RRAM
	+ NRAM
 |

EPROM -muisti
**Lukumuisti** eli **ROM** (lyhenne sanoista *Read Only Memory*) on suoritinta käyttävän laitteen, esimerkiksi tietokoneen pysyväismuisti, johon ei voi tehdä muutoksia normaalikäytön aikana. Sen tiedot säilyvät silloinkin, kun koneesta kytketään virta pois. Varsinaisen, tehtaalla ohjelmoitavan, ROM:n tilalla on usein ohjelmoitava PROM, EPROM, EEPROM tai Flash-muisti, joista nykyään käytetään yleensä viimeksi mainittua.

Lukumuistia käytetään automaatiossa, tietokoneissa ja sulautetuissa järjestelmissä (esimerkiksi pesukoneet ja auton lukkiintumattomat jarrut).

ROM sisältää yleensä ohjelman, jolla laitteisto alustetaan ja mahdollinen käyttöjärjestelmä ladataan. Joissakin tietokoneissa ROM sisältää myös käyttöjärjestelmän, jolloin sitä ei tarvitse erikseen ladata massamuistilaitteelta.

Aidon ROM:n sisältöä ei pysty muuttamaan, mutta nykyisin käytetään tämän sijaan usein Flash-piirejä, joiden sisältöä pystyy vaihtamaan ohjelmallisesti. Tietokoneen laitteistoasetukset tallennetaan nykyisissä tietokoneissa yleensä paristovarmennettuun SRAM-muistiin*lähde?*.

Historia
--------

Varhaiset 1960-luvulla julkaistut ROM-muistit olivat hitaita valmistaa ja tilanne parantui kun käyttäjän ohjelmoimat PROM-muistit saapuivat.

Ensimmäiset ROM-muistit vaativat kustomoidun maskin metallilinkkien naarmuttamiseksi tiettyihin diodeihin. 1970-luvulla julkaistut PROM-muistit ohjelmoitiin ulkoisen ohjelmointilaitteen avulla, joka "poltti" linkit. Vuonna 1971 julkaistiin useita kertoja käytettävät EPROM-muistit, jotka voitiin pyyhkiä ultraviolettivalolla.

Lukumuistit IBM PC-koneissa
---------------------------

IBM PC -yhteensopivien tietokoneiden ROM:ssa on BIOS-ohjelma (lyhenne sanoista *Basic Input/Output System*), joka sisältää määritykset siitä, kuinka esimerkiksi levyasemia, näyttöä ja virhetilanteita käsitellään. Tavallisesti ROM-BIOS sisältää myös Setup-ohjelman, jolla voidaan määritellä tietokoneen alku- ja laitteistoasetukset. Näitä asetuksia voi muuttaa Setup-ohjelmassa, joka täytyy käynnistää tietokoneen alustusvaiheessa. Monilla tietokoneiden lisäkorteilla on omat BIOS-piirinsä, joiden sisältämä ohjelmakoodi toimii varsinaisen BIOS-ohjelman jatkeena.

Lähteet
-------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Lukumuisti**.
1. ↑  Lyhenneluettelo  31.10.2013. Kotimaisten kielten keskus.  Arkistoitu 12.10.2013. Viitattu 23.11.2013.
2. 1 2  1965: Semiconductor Read-Only-Memory Chips Appear *computerhistory.org*. Viitattu 23.10.2021. (englanniksi)
3. 1 2 3  1971: Reusable Programmable ROM Introduces Iterative Design Flexibility *computerhistory.org*. Viitattu 23.10.2021. (englanniksi)
Puuvillakankainen lukunuttu 1860-luvulta.
**Lukunuttu** eli **vuodenuttu** eli **lisöösi** (ruots. *lisös*, ransk. *liseuse*, ’lukijatar’) on naisten yöasun päällä pidettävä asuste. Se on kehon yläosan peittävä lyhyt mutta yleensä pitkähihainen jakku, jota käytetään käsivarsia lämmittämään vuoteessa luettaessa. Lyhyyden ansiosta se on helppo pukea ja riisua nousematta vuoteesta. Lämmön antamisen ohella lukunuttu tekee esimerkiksi vuodepotilaan asusta huolitellumman vieraiden vastaanottamiseen.

Lukunuttu valmistetaan perinteisesti villalangasta neulomalla tai virkkaamalla, mutta se voi olla tehty myös flanellikankaasta tai vanutäytteisestä tikkikankaasta. Lukunutuissa käytetään myös ylellisempiä materiaaleja, kuten silkkiä, pitsiä tai metallinhohtoista lurexia.

Lähteet
-------

1. ↑  Vuodenuttu *Tepa-termipankki, Sanastokeskus*. Viitattu 12.1.2023.
2. ↑  'lisös', NE.se. Viitattu 12.1.2023.
3. ↑  Väinö Nuorteva: "Angoralankainen lisöösi", *Ollin parhaat*, Otava 1971.
4. ↑  *lukunuttu.* *Kielitoimiston sanakirja*. Helsinki: Kotimaisten kielten keskus, 2022.
5. 1 2  'lukunuttu', Hannula, Mandi & Wiherheimo, Alli (toim.): *Emännän tietokirja II, uudistettu laitos*, s. 1020. WSOY, 1953.
6. ↑  Gayman, Rachel: Alusvaatetekstiileissä tariolla uusia laatuja.  *Helsingin Sanomat*, 18.2.1958, s. 11. Näköislehti (maksullinen).
**Vostok 6** oli Neuvostoliiton kuudes miehitetty avaruuslento 16.–19. kesäkuuta 1963. Maailman ensimmäinen naiskosmonautti Valentina Tereškova kiersi maapallon 48 kertaa. Lento kesti 2 vuorokautta, 22 tuntia ja 50 minuuttia.

Vostok 6 suoritti yhteislennon Vostok 5:n kanssa. Lento oli viimeinen Vostok 3KA -aluksella tehty. Tämä oli toinen kerta, kun neuvostoliittolaiset harjoittelivat kohtaamista avaruudessa. Tereshkova voi suurimman osan lentoa pahoin, hän mm. oksenteli ja oli tyytymätön huonoon ruokaan. Lennon johtaja Sergei Korolev olisi halunnut Tereshkovan mahdollisimman pian takaisin maan pinnalle, mutta koska haluttiin lyödä amerikkalaisten avaruudessaoloennätykset, lento vei kolme päivää. Tereshkova mm. piti lentopäiväkirjaa ja otti kuvia sekä muutteli aluksen asentoa niin kuin muillakin Vostok-lennoille oli tehty. Paluuvaiheessa kävi niin, että alus sai lisää korkeutta ennakkoon suunnitellun lento-ohjelman virheen takia. Tereshkova muutti lento-ohjelmaa maa-aseman ohjeiden mukaan ja paluu onnistui. Laskeutuessaan kohti maata Tereshkova laukaisi kapselin heittoistuimen. Laskuvarjolla alas leijuessaan Tereshkova meinasi joutua järveen, mutta tuuli vei hyppääjän pois sen yltä. Maahan tullessaan Tereshkovan nenään osui voimakas isku.

Vostok 6 -lentoa ja Tereškovaa juhlistava neuvostoliittolainen postimerkki vuodelta 1963

Lähteet
-------

1. ↑  NASA - NSSDC - Spacecraft - Trajectory Details NASA.  Arkistoitu 27.9.2015. Viitattu 7.8.2015.
2. ↑  NASA - NSSDC - Spacecraft - Details NASA. Viitattu 7.8.2015.
3. ↑  Isä katosi talvisodassa – Valentina Tereshkovaa ei haluttu päästää historialliselle avaruuslennolle: "Minua pidettiin petturin tyttärenä" *Iltasanomat*.  4.10.2015. Viitattu 5.10.2015. [vanhentunut linkki]
4. ↑  Tähdet ja avaruus huhtikuu 2011

Vostok-ohjelma

* Sputnik 4
* Sputnik 5
* Sputnik 6
* Sputnik 9
* Sputnik 10
* Vostok 1
* Vostok 2
* Vostok 3
* Vostok 4
* Vostok 5
* Vostok 6
**Giorgio Capitani** (29. joulukuuta 1927 Pariisi – 25. maaliskuuta 2017 Viterbo) oli italialainen elokuvaohjaaja ja käsikirjoittaja.

Capitanin elokuvaura alkoi vuonna 1946. Hän työskenteli muun muassa Vittorio Cottafavin apulaisohjaajana ja teki ensimmäisen itsenäisen ohjaustyönsä vuonna 1953. Capitani ohjasi joukon tavanomaisia melodraamoja ja erikoistui 1960-luvun puolivälistä lähtien komedioihin. 1980-luvun lopulta lähtien hän teki televisiossa muun muassa suositun sarjan komissaario Roccasta sekä joukon elämäkertaelokuvia. Ohjaaja tunnettiin myös taiteilijanimellä **George Holloway**.

Elokuvia
--------

* *Ercole, Sansone, Maciste e Ursus gli invincibili*, 1964

Lähteet
-------

1. ↑  Addio a Giorgio Capitani, è morto il creatore de 'Il maresciallo Rocca' *Repubblica.it*.  25.3.2017. Viitattu 26.3.2017. (italiaksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Giorgio Capitani Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
* Giorgio Capitani Elonetissä.

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Italia
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie
* Elonet

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Kimberly "Kimmie" Williams** (s. 3. marraskuuta 1988 Saint Thomas) on jamaikalainen kolmiloikkaaja ja pituushyppääjä.

Williams saavutti pronssia Sopotin MM-hallikilpailuissa 2014 silloisella ennätystuloksellaan 14,39 m. Birminghamin sisäratojen MM-kilpailuissa 2018 hän sai hopeaa silloisella ennätystuloksellaan 14,48 m. Belgradin MM-hallikilpailuissa 2022 hän sai pronssia ennätyksellään 14,62 m. Istanbulin MM-hallikilpailuissa 2012 hän oli kolmiloikassa viides. Ulkoradoilla hän on sijoittunut kolmiloikassa neljänneksi MM-kilpailuissa Moskovassa 2013 ja Dohassa 2019, viidenneksi Pekingin MM-kilpailuissa 2015, kuudenneksi Lontoon olympialaisissa 2012, seitsemänneksi Rio de Janeiron olympialaisissa 2016 ja Eugenen MM-kilpailuissa 2022, kahdeksanneksi Tokion olympialaisissa 2021 sekä kymmenenneksi Lontoon MM-kilpailuissa 2017. Hän voitti Kansainyhteisön kisoissa kultaa Glasgow’ssa 2014 tuloksella 14,21 m ja Gold Coastissa 2018 ennätyksellään 14,64.

Williamsin kolmiloikkaennätys ulkoradoilla on 14,69 m ja sisäradoilla 14,62 m sekä pituushyppyennätys sisäradoilla 655 cm ja ulkoradoilla 642 cm.

Lähteet
-------

* Kimberly Williams Kansainvälinen yleisurheiluliitto.  (englanniksi)
* Kimberly Williams Tilastopaja (vaatii kirjautumisen, maksullinen palvelu).  (englanniksi)

### Viitteet

1. ↑  Kimberly Williams (yleisurheilija) *Olympedia*. Viitattu 8.4.2022. (englanniksi)
2. ↑  Report: women's triple jump final – Sopot 2014 (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Kimberly Williams** Wikimedia Commonsissa

* Kimberly Williams Twitterissä (englanniksi)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* World Athletics
* Tilastopaja 🔒

 |

 |
Ryhmä pelaamassa beziquea.
**Bezique** on piquetista syntynyt korttipeli, jossa tavoitteena on saada ensimmäisenä tuhat pistettä. Pelaajia on kaksi, ja peliin tarvitaan kaksi pakkaa, joista on poistettu kortit 2–6.

Säännöt
-------

Pelaajille jaetaan kahdeksan korttia, yleensä ensin kolme, sitten kaksi ja lopuksi kolme. Jakaja laittaa loppupakan pöydälle ja kääntää päällimmäisen kortin pakan alle poikittain valtiksi. Jos se on seiska, jakaja saa heti kymmenen pistettä.

Etumies aloittaa haluamallaan kortilla. Maata ei tarvitse tunnustaa niin kauan kuin pöytäpakassa on kortteja, jonka jälkeen viimeisissä kahdeksassa tikissä maata on tunnustettava. Valtteja on siis mahdotonta säästää. Tikin voittaa pelaaja, joka on lyönyt korkeamman kortin ajettua maata tai valtin. Voitettu tikki laitetaan syrjään kuvapuoli alaspäin.

Tikin saatua pelaaja voi pöydätä jonkun yhdistelmistä. Tämän jälkeen merkitään pisteet ja pelaajat ottavat pakasta kortin per henkilö.

Pelaaja voi käyttää pöydättyjä kortteja tikkeihin tai uusiin yhdistelmiin.

Kun viimeinen kortti on otettu pakasta, viimeisen tikin voittaja saa ylimääräiset kymmenen pistettä. Tämän jälkeen pelataan vielä kahdeksan tikkiä käsi- ja yhdistelmäkorteilla. Tässä vaiheessa on tunnustettava maata tai pelattava valttia.

Kun kaikki tikit on pelattu, lasketaan yhdistelmien pisteet ja niihin lisätään kymmenen pistettä jokaisesta tikkien ässästä ja kympistä.

Sitten jakovuoro vaihtuu ja peliä jatketaan 1000 pisteeseen.

Pisteytys
---------

* Kympit voittavat ässiä lukuun ottamatta kaikki muut kortit
* Kaksi patakuningatarta ja kaksi ruutujätkää on tupla-bezique, 500 pistettä
* Ässä, kuningas, kuningatar, jätkä ja kymppi valttia on valttisarja, 250 pistettä
* Ässä, kuningas, kuningatar, jätkä ja kymppi muita maita on sarja, 100 pistettä
* Neljä ässää, 100 pistettä
* Neljä kuningasta, 80 pistettä
* Neljä kuningatarta, 60 pistettä
* Neljä jätkää, 40 pistettä
* Patakuningatar ja ruutujätkä on bezique, 40 pistettä
* Kaksi valttikuningasta ja kaksi valttikuningatarta on tuplavalttipariskunta, 60 pistettä
* Valttikuningas ja -kuningatar on valttipariskunta, 40 pistettä
* Saman maan kuningas ja kuningatar on pariskunta, 20 pistettä
* Valttiseiskasta saa 10 pistettä ja sen voi vaihtaa pöydän valttikorttiin

Muunnelmat
----------

* Kiinalainen bezique
* Pinochle

Lähteet
-------

* Beattie, Rob: *Korttipelit -Pelit, temput ja taidot*. Gummerus 2009. ISBN 978-951-20-8121-9
Kimbrien ja teutonien vaellukset ja tärkeimmät taistelut
**Kimbrit** (latinaksi *Cimbri*) olivat germaaniheimo. He olivat Plinius vanhemman mukaan kotoisin Luoteis-Jyllannista. Kimbrit lähtivät asuinsijoiltaan noin vuonna 120 eaa. ja liikkuivat yhdessä ambronien ja teutonien kanssa Elben vartta etelään. Heihin liittyi myös muita heimoja. Kimbrit ottivat aluksi yhteen Tonavan alueen kelttiläisten kansojen kanssa, ja sen jälkeen he saapuivat vuonna 113 eaa Noricumiin, jossa löivät Papirius Carbon johtamat roomalaiset joukot. Kimbrit ylittivät Reinin ja voittivat toisen roomalaisen sotajoukon vuonna 109 eaa. Etelä-Galliassa. Vuonna 105 eaa he löivät vielä kaksi roomalaisten sotajoukkoa. Senaatin oli silloin kutsuttava Gaius Marius apuun Pohjois-Afrikasta. Marius voitti ensin vuonna 102 eaa Pohjois-Italiaan pyrkineet teutonit Aquae Sextiaen taistelussa. Sitten hän voitti kimbrit Vercellaen taistelussa vuonna 101 eaa. Kimbrien heimo tuhottiin lähes täydellisesti ja he hävisivät tämän jälkeen historiasta.[1]

Kimbrit aiheuttivat Roomalle monia nöyryyttäviä tappioita. Heidän taistelutavoistaan kerrotaan muun muassa, että heillä oli tapana kytkeä ensimmäisissä rivistöissä miehet ketjuilla yhteen. Se rajoitti osaltaan muiden liikkumista, mutta piti kaatuneet mukana rintamassa.[2]

Lähteet
-------

* Paavo Castrén ja Leena Pietilä-Castrén: Antiikin käsikirja. Otava, 2000. ISBN 951-1-12387-4.

### Viitteet

1. ↑  Castrén & Pietilä-Castrén 2000, s. 262
2. ↑  Estlander - Hietakari: Jokamiehen maailmanhistoria, s. 255
**Nõuni järv**  on Virossa Otepään kunnassa Valgamaalla sijaitseva luonnollinen järvi.

Maantietoa
----------

Järvi on 1,7 kilometriä pitkä ja 850 metriä leveä. Sillä on etelässä 950 metriä pitkä lahti, jota kutsutaan Peräjärveksi. Lahden suu on 130 metriä leveä, mutta lahti on levimillään 230 metrinen. Se suulla sijaitsee asuntoalue. on Järven pinta-ala on 92 hehtaaria. Järveen laskee kymmenen tulo-ojaa, joista huomattavin on Ojasuu kääriin laskeva Mudajärven, Korgejärven, Suurjärven ja Ahvenjärven yhteinen laskuoja. Sen laskuoja on Kinsli oja, joka lähtee Perä järven pohjukasta kohti etelää ja yhtyy siellä Elva jõgeen. Järven valuma-alueen laajuus on 6,3 neliökilometriä. Järvi on luodattu ja sen keskisyvyys on 6,1 metriä ja suurin syvyys 14,7 metriä. Järven laskennalliseksi tilavuudeksi voidaan määrittää 0,0056 kuutiokilometriä eli 5,6 miljoonaa m³. Järven rantaviivan pituus on 6,2 kilometriä ja yli puolet rannoista ovat peltomaata tai asuinauetta ja loput metsää. Suota on vain eteläisessä lahdenpohjukassa. Järven itäranna ohittaa tie 46 eli Tatran ja Otepään välinen maantie.

Järven luokittelu ja ekologia
-----------------------------

Järvi on Vesipolitiikan puitedirektiivin (VPD) (vir. *Veepoliitika Raamdirektiivi, (VRD)*) luokituksen (VRD 3) mukaan veden kovuuden osalta keskikova järvi, jonka vesimassa lämpötilakerrostuu (vir. *keskmise karedusega kihistunud veega järv*).

Järvi luokitellaan limnologisesti samanaikaisesti sekä kovavetiseksi järveksi että miksotrofiseksi järveksi (vir. *kalgiveeline miksotroofne tai kalgiveeline segatoiteline*, KM). Silloin järven veden kalkkipitoisuus on joko keskikorkea tai korkea. Järven vedellä on samaan aikaa sekä korkeat ravinnepitoisuudet että vedessä on korkea humuspitoisuus. Järven vesi on siksi ruskeavetinen ja rehevöitynyt.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Tamre, Ruta (toim.): *Eesti järvede nimestik*. Tallinna, Viro: Keskkonnaministeeriumi Info- ja Tehnokeskus, 2006. ISBN 978-9985-881-40-8. Teoksen verkkoversio (PDF) (viitattu 3.3.2017). (viroksi) (Arkistoitu – Internet Archive)
2. 1 2  Keskkonnaregister: Nõuni järv (vee2101300) *Keskonnainfo*. Tallinna, Viro:  Keskkonnaministeerium. Viitattu 3.3.2017. (viroksi)
3. ↑  Laskettu kertomalla järven pinta-ala sen keskisyvyydellä. Tämä ei ole viranomaisten määrittämä arvo!
Lehden etusivu vuodelta 2017.
**Nô Pintcha** ("Eteenpäin") on Guinea-Bissaun pääkaupungissa Bissaussa ilmestyvä portugalinkielinen julkisen palvelun sanomalehti.

Valtion tiedotuslaitoksen julkaiseman *Nô Pintchan* ensimmäinen numero ilmestyi 27. maaliskuuta 1975. Se oli kolme kertaa viikossa ilmestyvä kahdeksansivuinen tabloidi. Lehden levikki oli aluksi 3 500 ja vuotta myöhemmin 5 000 kappaletta. Toimittajat olivat etupäässä nuoria opiskelijoita, joilla ei ollut aikaisempaa journalistikokemusta. He saivat koulutuksensa työn ohessa Portugalin hallituksen lähettämien tai siellä opiskelleiden toimittajien opastamina. Vanhasta ja kuluneesta painokalustosta huolimatta lehdellä oli riittävät toimintaedellytykset ja se levisi myös maaseudulle. Maata hallineen PAIGC:n puoluekokouksen aikana marraskuussa 1977 testattiin päivittäistä ilmestymistä. 1980-luvun alussa lehti kasvoi kymmensivuiseksi ja se julkaisi ajoittain kulttuuri- ja urheiluliitteitä.

Lehden sisältö keskittyi maan ainoan puolueen ja hallituksen toimiin, paikallisuutisiin, valtiovierailuihin ja ideologiseen aineistoon. Kansainväliset uutiset käsittelivät lähinnä Afrikan maiden tapahtumia. Lehdessä julkaistiin myös mielipidekirjoituksia ja se pyrki vähitellen vapautumaan puolueideologian ahtaista kehyksistä. *Nô Pintchan* lisäksi maassa ilmestyi PAIGC:n kansallisneuvoston, nuorisojärjestön, pioneerien ja armeijan lehtiä.

Lehden toimitukselliset ja tekniset edellytykset heikkenivät 1980-luvun kuluessa. Levikki laski 2 000 kappaleeseen vuonna 1986. Vuonna 1988 ilmestyi vain 21 ja seuraavana vuonna 15 numeroa. Samalla lakkasi säännöllinen uutisointi maaseudun tapahtumista.

Nykyään *Nô Pintcha* on maan muiden sanomalehtien tapaan pienikokoinen viikkolehti, jonka levikki on noin 500 kappaletta. Sen ongelmia ovat riittämätön rahoitus, johdon ja henkilökunnan vaihtuvuus sekä yksityisten lehtien kilpailu. Toimintakulut saadaan valtiolta ja ilmoituksista. Lehti painetaan kansallisessa painotalossa ja se leviää vain pääkaupunkiin.

Guinea-Bissaun muita sanomalehtiä ovat yksityiset *Expresso Bissau*, *Gazeta de Notícias*, *Bantabá de Nobas*, *Última Hora* ja *O Democrata*.

Lähteet
-------

* Soares Lopes, António (Tony Tcheka): Os media na Guiné-Bissau *imvf.org*.  2015. Viitattu 25.8.2019.

### Viitteet

1. ↑  Soares Lopes, s. 64–66.
2. ↑  Soares Lopes, s. 66–67.
3. ↑  Soares Lopes, s. 68.
4. 1 2  Soares Lopes, s. 67.
5. ↑  Soares Lopes, s. 117–118.
6. ↑  Soares Lopes, s. 55.

Aiheesta muualla
----------------

* Nô Pintchan sivusto (portugaliksi)
*Tämä artikkeli kertoo Britannian kuninkaallisen laivaston Arrogant-luokan linjalaivasta. Muita samannimisiä aluksia on täsmennyssivulla.*

**HMS Edgar** oli Britannian kuninkaallisen laivaston vuonna 1779 vesillelaskettu Arrogant-luokan 74-tykkinen kolmannen luokan linjalaiva.

Valmistus
---------

*Pääartikkeli: Arrogant-luokka (linjalaiva)*
Alus tilattiin 16. heinäkuuta 1774 Woolwichin telakalta, missä rakennustöistä vastasi joulukuuhun 1777 Nicholas Phillips ja sen jälkeen George White. Köli laskettiin 26. elokuuta 1776. Alus laskettiin vesille 30. kesäkuuta 1779 ja valmistui 6. syyskuuta, jolloin valmistuskustannukset olivat varustamisineen 42 362 puntaa ja 11 pennyä.

Palvelus
--------

Alus otettiin palvelukseen toukokuussa 1779 päällikkönään John Elliott. Se kuului kesän Hardyn laivastoon.

Lokakuusta joulukuuhun 1813 alus oli Chathamissa varustettavana vankilaivaksi ja nimettiin 19. elokuuta 1814 *HMS Retributioniksi*. Alus sijoitettiin Sheernessiin vankilaivana, missä tehtävässä se oli vuoteen 1833. Alus romutettiin Deptfordissa helmikuussa 1835.

Lähteet
-------

* Winfield, Rif: *British Warships in the Age of Sail 1714-1792 - Design, Construction and Fates*. Minnesota: Seaforth Publishing, 2007. ISBN 978-1-84415-700-6. (englanniksi)

### Viitteet

1. ↑  Winfield, Rif s. 78

*Arrogant*-luokan linjalaivat

|  |  |
| --- | --- |
| 1758 tilatut | *HMS Cornwall* - *HMS Arrogant* |
| Edgar-luokka | *HMS Edgar* - *HMS Goliath* - *HMS Vanguard* - *HMS Excellent* - *HMS Saturn* - *HMS Elephant* - *HMS Illustrious* - *HMS Bellerophon* - *HMS Zealous* - *HMS Audacious* |

|  |
| --- |
| Edeltäjät: Bellona-luokka – Seuraaja: Albion-luokka |
**NGC 4414** on kierteisgalaksi noin 62 miljoonan valovuoden päässä Bereniken hiusten tähdistössä. Vuonna 1974 galaksissa havaittiin supernova (SN 1974G) joka säilyi ainoana havainnoituna supernovana aina 7. kesäkuuta 2013 saakka, jolloin magnitudin 14 SN 2013df esiintyi. 

Galaksin kuvasi tarkasti Hubble-avaruusteleskooppi vuonna 1995 osana laajempaa etäisyysmittausprojektia ja uudelleen vuonna 1999. Galaksia on tutkittu edelleen sen sisältämien kefeidi-tähtien vuoksi. NGC 4414:n uloimmat osat näyttävät sinisiltä niissä syntyvien tähtien ja mahdollisen kirkkaan sinisen muuttujan vuoksi. 

NGC 4414 on varsin eristyksissä oleva galaksi, eikä sillä vaikuta olevan menneisyydessäkään olleen vuorovaikutusta muiden galaksien kanssa. Vaikkei se olekaan tähtiryöppygalaksi, NGC 4414 vaikuttaisi sisältävän paljon kaasua. 

NGC 4414 kuuluu Coma I -ryhmään, (ei siis Coman galaksijoukkoon), joka sijaitsee Neitsyen superjoukon sisällä.

Lähteet
-------

1. ↑  "NGC 4414, a dusty spiral galaxy in Coma Berenices", *Anne's Astronomy News*, 2012-11-12. (nl-NL)

* Hubble Heritage -projekti NGC 4414
* NASA:n päivän kuva : NGC 4414: "A flocculent spiral galaxy" (3. huhtikuuta 2002)
* ESA / Hubble-kuva NGC 4414: stä
*Tämä artikkeli kertoo Britannian kuninkaallisen laivaston Elizabeth-luokan linjalaivasta. Muita merkityksiä on täsmennyssivulla.*

**HMS Elizabeth** oli Britannian Kuninkaallisen laivaston vuonna 1769 vesillelaskettu Elizabeth-luokan 74-tykkinen kolmannen luokan linjalaiva.

Valmistus
---------

*Pääartikkeli: Elizabeth-luokka*
Alus tilattiin 6. marraskuuta 1765 Portsmouthin telakalta, jossa rakennustöistä vastasi Thomas Bucknall. Köli laskettiin 6. toukokuuta 1766. Alus laskettiin vesille 17. lokakuuta 1769 ja valmistui 17. joulukuuta 1770, jolloin aluksen valmistuskustannukset olivat 27 996 puntaa viisi shillinkiä ja yhdeksän pennyä. Varustaminen maksoi lisäksi 7 648 puntaa ja yhden shillingin.

Palvelus
--------

Alus romutettiin 1797.

Lähteet
-------

* Winfield, Rif: *British Warships in the Age of Sail 1714-1792 - Design, Construction and Fates*. Minnesota: Seaforth Publishing, 2007. ISBN 978-1-84415-700-6. (englanniksi)

### Viitteet

1. ↑  Winfield, Rif s. 72

*Elizabeth*-luokan linjalaivat

|  |
| --- |
| *HMS Elizabeth* – *HMS Resolution* – *HMS Cumberland* – *HMS Berwick* – *HMS Bombay Castle* – *HMS Powerful* – *HMS Defiance* – *HMS Swiftsure* |
| Edeltäjä: *HMS Egmont* – Seuraaja: Royal Oak -luokka |
*Tämä artikkeli kertoo Britannian kuninkaallisen laivaston Emerald-luokan kevyestä risteilijästä. Muita samannimisiä aluksia on täsmennyssivulla.*

**HMS Emerald** oli Britannian kuninkaallisen laivaston Emerald-luokan kevyt risteilijä, joka palveli toisessa maailmansodassa risteilijänä ja muutettiin sen aikana ilmatorjuntaristeilijäksi.

Valmistus
---------

*Pääartikkeli: Emerald-luokka (risteilijä)*
Alus tilattiin Newcastle-on-Tynestä Armstrong Whitworthilta, missä köli laskettiin 23. syyskuuta 1918. Alus laskettiin vesille 19. toukokuuta 1920 ja otettiin palvelukseen 14. tammikuuta 1926.

Palvelus
--------

Palvelukseen otettaessa alus liitettiin Itä-Intian laivastoaseman 4. risteilijäviirikköön, mistä se palasi 15. heinäkuuta 1933 Britteinsaarille palveluksesta poistettavaksi ja Chathamin telakalle siirrettäväksi. Alus palasi 31. elokuuta 1934 palvelukseen Itä-Intian asemalle, jossa alus oli syyskuuhun 1937, jolloin risteilijä *HMS Liverpool* vapautti sen tehtävistä. Alus palasi Britteinsaarille, jossa se poistettiin palveluksesta huollettavaksi. Huollon jälkeen alus siirrettiin reserviin.

Syyskuussa 1939 alus palautettiin palvelukseen 12. risteilijäviirikköön. Kuitenkin saksalaisten saarronmurtajien esiintyminen Atlantilla pakotti siirtämään aluksen lokakuussa Halifaxiin suojaamaan kotiinpalaavia saattueita. Aluksen kotisatamana oli Halifax vuoden 1940 loppuun. Lokakuusta 1939 elokuuhun 1940 alus kuljetti 58 miljoonan punnan arvosta kultaa Britteinsaarilta Kanadaan.

Vuonna 1941 alus siirrettiin Intian valtamerelle, jossa aluksen tehtävänä oli suojella joukkojenkuljetussaattueita Lähi-itään ja suojata huhtikuussa Persianlahden aluetta Irakin vastaisen operaation aikana. Joulukuussa 1941 Japanin sotaan liittymisen jälkeen, *Emerald* liitettiin Itäisen laivaston nopeaan osaan. Alus oli maaliskuussa 1942 osaston lippulaivana. Elokuussa alus palasi Britteinsaarille, missä se poistettiin palveluksesta sekä siirrettiin telakalle Portsmouthiin. Alus palautettiin huhtikuussa 1943 palvelukseen Itäisen laivaston 4. risteilijäviirikköön saattuetehtäviin. Alus palasi Britteinsaarille Normandian maihinnousuun, jossa se oli Force K:ssa tukemassa Gold-rannan maihinnousua.

Tammikuussa 1945 alus liitettiin reservilaivastoon ja siitä tehtiin 1947 maalilaiva. Se upposi 24. lokakuuta Kamesin lahteen Rothesayhin, josta hylky nostettiin 9. kesäkuuta 1948. Hylylle telakalla tehtyjen tutkimusten jälkeen alus myytiin 23. kesäkuuta BISCOlle. Alus romutettiin Arnott Youngilla Troonissa, jonne se saapui 5. heinäkuuta.

Lähteet
-------

* Whitley, M. J.: *Cruisers of World War Two - an international encyclopedia*. Lontoo: Arms and Armour, 1996. ISBN 1-86019-874-0. (englanniksi)
* Gardiner, Robert (toim.): *Conway's All the World's Fighting Ships 1922–1946*. Lontoo, Englanti: Conway Maritime Press, 1987. ISBN 0-85177-146-7. (englanniksi)

### Viitteet

1. ↑  Whitley s. 81
2. 1 2 3  Whitley s. 82
3. ↑  Whitley s. 82-83

*Emerald*-luokan risteilijät

|  |
| --- |
| *HMS Emerald* –
*HMS Enterprise* -
*HMS Euphrates* |
| Edeltäjä: *Hawkins*-luokka – Seuraaja: *County*-luokka |
**Hannele Rubinstein** (o.s. Kaila, 26. lokakuuta 1949 Helsinki) on suomalainen teatteriohjaaja. Rubinstein on työskennellyt muun muassa Helsingin Kaupunginteatterissa ja Tampereen Työväen Teatterissa, lisäksi hän on ohjannut ja käsikirjoittanut muutamia televisiotuotantoja. Hänen taiteelliseen toimintaansa lukeutuu myös dramatisointeja ja käännöstehtäviä.

Elämä ja ura
------------

Hannele Rubinstein syntyi kirjailija Osmo Kailan ja voimistelunopettaja Leena Lehtosen perheeseen. Hänen opintoihinsa kuuluu teatteritaiteen ohella muun muassa graafista suunnittelua. Työskenneltyään lyhyen aikaa Steinerkoulun opettajana Rubinstein toimi graafikkona vuosina 1974–1981. Vuosina 1986–1988 hänellä oli pesti Yleisradion TV1:ssä ja vuosina 1993–1995 kiinnitys Kotkan kaupunginteatteriin.

Rubinsteinin teatteriohjauksia ovat muun muassa *Loistava Josef*, *Eteisiin ja kynnyksille* - kumpainenkin Helsingin Kaupunginteatterissa - sekä *Torakkamessu* ja *Neito kulkee vetten päällä* Tampereen Työväen Teatterissa. Rubinstein on työskennellyt niin ikään Kajaanin kaupunginteatterissa ja Jyväskylän kaupunginteatterissa, jossa hän ohjasi suomalaisen klassikkonäytelmän *Särkelä itte*. Kotkan kaudellaan Rubinstein ohjasi muun muassa Henrik Ibsenin klassikkodraaman *Nukkekoti* ja suomalaisen musiikkinäytelmän *Balladi Rosvo-Roopesta*.

Rubinsteinin uran myöhempiä ohjaustehtäviä ovat muun muassa englantilaisen Michael Fraynin komedia *Ei ketään kotona* (*Noises Off*) Seinäjoen kaupunginteatterissa ja irlantilaisen Brian Frielin draama *Elonkorjuujuhla* (*Dancing at Lughnasa*) Kuopion kaupunginteatterissa.

Hannele Rubinstein avioitui Amos Rubinsteinin kanssa 1975. Liitto päättyi eroon 1983, jolloin hän avioitui muusikko Petri Tiilin kanssa. Pariskunta on tehnyt taiteellista yhteistyötä muun muassa Kotkan kaupunginteatterissa näytelmässä *Adrian Molen salainen päiväkirja*. Hannele Rubinsteinilla on tytär Riina (s. 1976).

Filmografia
-----------

### Televisiotuotannot

* Fakta homma (1986–1987)
* Ahkera Liisa (1986)
* Hinnalla millä hyvänsä (1987)
* Suurin on rakkaus (2002)

Lähteet ja viitteet
-------------------

* Teatterit ja teatterintekijät 2005, Like Kustannus Oy, Helsinki 2005, ISBN 952-471-629-1

1. 1 2 3 4 5 6  Teatterin tiedotuskeskus: *Teatterit ja teatterintekijät*, s. 593 ja 594. Rubinstein, Hannele. Helsinki: Like Kustannus Oy, 2005. ISBN 952-471-629-1.
2. 1 2  Kotkan kaupunginteatteri / Esitykset (alkaen vuodesta 1993) *kotkanteatteri.fi*. Viitattu 29.2.2016.
3. ↑  Seinäjoen kaupunginteatteri / Teatteri / "Ei ketään kotona" 22.4.2009 *seinajoenkaupunginteatteri.fi*. Viitattu 29.2.2016.
4. ↑  Itä-Suomen ylioppilaslehti Uljas / Uutinen 8.4.2010: Raamit sortuu, rakkaus jää *uljas.net*. Viitattu 29.2.2016.

Aiheesta muualla
----------------

* Kansalliskirjasto Finna / Haku: Rubinstein, Hannele
**Niittyhepokatti** eli **kenttähepokatti** (*Decticus verrucivorus*) on Euroopassa ja Siperiassa esiintyvä suurehko ja raskasrakenteinen hepokattilaji.

Koko ja ulkonäkö
----------------

Niittyhepokatin yleisväritys vaihtelee harmaanruskeasta tummanvihreään ja etenkin siivissä ja takaruumiissa on voimakasta tummaa kuviointia. Satunnaisesti pohjaväri voi olla jopa punertava. Tuntosarvet ovat pitkät ja ohuet. Siivet ovat kapeat ja ulottuvat jonkin verran takaruumista pitemmälle. Naaraan ylöspäin kaartuva munanasetin ulottuu selvästi siipiä pitemmälle. Keskiruumiin selkäpuolella on koko selkäkilven pituinen keskiharjanne. Ruumiin pituus on koiraalla 27–34 mm ja naaraalla ilman munanasetinta 30–40 mm.

Levinneisyys
------------

Suomessa sitä tavataan maan etelä- ja keskiosissa, joissa se on yleinen. Laji kuitenkin harvinaistuu pohjoista kohti. Levinneisyysalue kattaa lähes koko Euroopan, vain pohjoisimmista ja eteläisimmistä osista se puuttuu. Idässä levinneisyys ulottuu Keski-Aasiaan.

Isossa Britanniassa laji on uhanalainen ja rauhoitettu.

Elinympäristö ja elintavat
--------------------------

Niittyhepokatti elää nimensä mukaisesti lähinnä niityillä, kedoilla, kanervanummilla ja tienpientareilla kasvillisuuden joukossa. Joskus sitä tavataan soiltakin. Niittyhepokatti vaikuttaa suosivan jyrkkiä matalakasvustoisia rinteitä. Muista suurista hepokateista, kuten lehtohepokatista, poiketen laji sirittelee mieluiten kuumina kesäpäivinä auringonpaisteessa ja se sirittää vain päiväsaikaan. Äänenä on usein monta minuuttia yhtäjaksoisesti kestävä kirkas siritys. Koiraat saattavat kokoontua ryhmiksi, joissa ne kutsuvat naaraita yhdessä. Hepokatin siritys voi kuulua jopa 50 metrin päähän.

Ravinnokseen niittyhepokatti käyttää pääasiassa tuoreita kasvinosia, vain harvoin muita hyönteisiä. Laji kykenee lentämään, mutta tekee sitä varsin harvoin ja silloinkin vain aivan lyhyitä matkoja. Eläin viihtyy lähellä maanpintaa ja häirittynä pakenee hyppien ja kätkeytyy kasvillisuuden joukkoon.

Käsiteltäessä niittyhepokatti voi purra haavan.

Lähteet
-------

* Tietoa suorasiipisistä (Arkistoitu – Internet Archive)
* ZipcodeZoo: Decticus verrucivorus (englanniksi)

### Viitteet

1. ↑  Sami Karjalainen, Heidi Viljanen, Pasi Sihvonen: Niittyhepokatti – *Decticus verrucivorus* *Suomen Lajitietokeskus*.  2019. Viitattu 23.3.2022.
2. 1 2 3 4 5  Sami Karjalainen: Suomen heinäsirkat ja hepokatit. Tammi 2009. ISBN 978-951-31-4483-8 s. 75–78
3. ↑


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Taksonitunnisteet | 
* Wikidata: Q958048
* Wikispecies: Decticus verrucivorus
* BioLib: 123
* BOLD: 208628
* CoL: 6CGV4
* EoL: 859715
* EPPO: DECTVE
* Fauna Europaea: 403450
* Fauna Europaea (new): b18a912f-fc36-4cbc-b418-524255df2a03
* GBIF: 1690685
* iNaturalist: 147950
* IRMNG: 11359224
* NBN: NBNSYS0000006818
* NCBI: 441217
* Orthoptera Species File: 1142924
* TSA: 5770
* WoRMS: 426345
* Xeno-canto: Decticus-verrucivorus

 |

 |
*Tämä artikkeli kertoo Oolannin sotaan osallistuneesta Highflyer-luokan korvetista. Muita samannimisiä aluksia, katso HMS Esk*

**HMS Esk** oli Britannian kuninkaallisen laivaston vuonna 1854 vesillelaskettu Highflyer-luokan höyrykäyttöinen potkurikorvetti.

Valmistus
---------

*Pääartikkeli: Highflyer-luokka (korvetti)*
Alus tilattiin 18. elokuuta 1852 Millwallista J. Scott Russelin telakalta ja sen köli laskettiin huhtikuussa 1853. Alus laskettiin vesille 12. kesäkuuta 1854 ja se valmistui saman vuoden lopulla 21. joulukuuta.

Palvelus
--------

Alus otettiin palvelukseen 28. lokakuuta 1954 Woolwichissa päällikkönään Thomas Francis Birch. Alus osallistui Krimin sotaan palvellen Itämerellä (Oolannin sota) ja Mustallamerellä. Alus poistettiin palveluksesta 26. helmikuuta 1856.

Alus palasi palvelukseen 1. maaliskuuta 1856 komentajanaan Robert John le Mesurier McClure. Alus palveli Itä-Intian ja Kiinan asemilla, missä aluksen päällikkö oli samalla laivastonprikaatin osastonkomentaja ennen Kantonin taisteluita toisessa oopiumisodassa. Alus palasi Englantiin, jossa se poistettiin palveluksesta 26. kesäkuuta 1861 Portsmouthissa.

Alus palasi palvelukseen 22. toukokuuta 1863 komentajanaan John Fane Charles Hamilton, joka oli aluksen päällikkönä Uudessa-Seelannissa kuolemaansa saakka. Aluksen päälliköksi määrättiin 16. heinäkuuta 1864 John Proctor Luce ja samalla aluksen uudeksi kotipaikaksi määrättiin Australia. Alus palasi Englantiin, missä se poistettiin palveluksesta 17. lokakuuta 1867 Portsmouthissa.

Alus romutettiin vuonna 1870 Portsmouthissa.

Lähteet
-------

* Lyon, David & Winfield, Rif: *Sail & Steam Navy List - All the Ships of the Royal Navy 1815–1889*. Lontoo: Chatham Publishing/National Maritime Museum, 2004. ISBN 1-86176-032-9. (englanniksi)
* Winfield, Rif: *British Warships in the Age of Sail 1817-1863 - Design, Construction, Careers and Fates*. Barnsley: Seaforth Publishing, 2014. ISBN 978-1-84832-169-4. (englanniksi)

### Viitteet

1. ↑  Winfield, Rif s. 190
2. 1 2 3 4  Victoriaaninen alus HMS Esk
**Kristi Leskinen** (s. 10. helmikuuta 1981 Uniontown, Pennsylvania) on yhdysvaltalainen freestylehiihtäjä. Winter X Games IX:ssä Leskinen oli kolmas naisten superpipessa. Rukan MM-kisoissa 2005 hän sijoittui toiseksi half-pipessa. Hänellä on useita muitakin kärkipään sijoituksia kansainvälisissä kilpailuissa. Hän on ensimmäinen "720 rodeo" -hypyn tehnyt nainen.

Leskisellä on suomalaiset sukujuuret.

Leskinen tunnetaan urheilusaavutusten lisäksi ulkonäöstään. FHM-lehti listasi hänet vuosittaisella 100 seksikkäimmän naisen listallaan vuonna 2005 sijalle 90. Vuonna 2007 hän oli Teen Choice -palkintoehdokkaana luokassa "Choice Action Sports Female".

Lähteet
-------

1. ↑  Wecxsteen ja Burke freestylen half pipen ensimmäiset maailmanmestarit ruka.fi.  Arkistoitu 19.5.2008. Viitattu 7.5.2008.
2. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive)
3. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive)
4. ↑
5. ↑   (PDF)

Aiheesta muualla
----------------

* Viralliset kotisivut
* Kristi Leskinen Kansainvälinen hiihtoliitto (FIS).  (englanniksi)
* Leskisen markkinointiyhtiön sivu (Arkistoitu – Internet Archive)
Shirasaya sayagaki-merkein
**Shirasaya**  (jap. 白鞘) on japanilainen huotra, jota käytetään miekanterän säilytykseen. Nimitys tarkoittaa "korutonta tuppea", mikä juontuu esineen koristelemattomasta ulkomuodosta. Shirasayalla on ollut osansa japanilaisessa miekanvalmistuksessa taidon alkuajoista lähtien.

Shirasayan perimmäinen tehtävä on suojata terää korroosiolta silloin, kun tämä ei ole käytössä. Pitkän tauon aikana on siis terän kannalta suotuisinta pitää sitä ennemmin shirasayassa kuin *koshiraessa*, jota käytetään miekkailtaessa. Koska koshirae ei pinnoitettuna hengitä samoin kuin shirasaya, se ei ehkäise ruostumista yhtä tehokkaasti.

Nykypäivänä shirasayalla on keskeinen merkitys antiikkisille miekoille, sillä parempaa tapaa suojata niitä hapettumiselta läpi vuosisatojen ei juuri ole. Sen vuoksi miekat myydäänkin useimmiten shirasaya mukanaan. Huotran kylkeen laadittu kirjoitus, *sayagaki*, sisältää ensisijaisia tietoja terän taustasta, kuten pituus, sepän nimi ja valmistuspäivämäärä, ja toimii siksi miekan arvon määrittäjänä.

Rakenne ja materiaalit
----------------------

Shirasaya koostuu etupäässä ainoastaan neljästä eri osasta. Niitä ovat *saya* eli huotra, *tsuka* eli kourain, terän ja kahvan välinen kiila *habaki* sekä *mekugi*, joka on säilän ruodon ja kouraimen yhteen liittävä bambusta valmistettu sokka. Osien kiinnittämiseen käytetään riisistä saatua *sokui*-liimaa. Se takaa sekä pienemmän riskin terän ruostumiselle että tupen uudelleenavaamisen, kun se on puhdistettava sisäpuolelta. 

Usean osan (lähinnä tsuban eli väistimen) puute tekee shirasayasta epäkäytännöllisen taistelemiseen, varsinkin verratessa koshiraeen, johon lukeutuu noin 15 osaa. Toisaalta on ollut tapauksia, joissa shirasayan tapaisilla yksioikoisilla huotrilla on pyritty kätkemään miekanterä aavistamattomia hyökkäyksiä varten.

Parhaiten shirasayan huotran ja kahvan tekoon soveltuva raaka-aine on magnolia-puu. Syynä tähän on magnolian alhainen pihkapitoisuus muihin vastaaviin puulajeihin nähden, mikä mahdollistaa helpon höylättävyyden. Koska puu on hyvin elävää ja haittaa siksi työn täsmällisyyttä, se vaatii usean vuoden kuivatuksen ennen käsittelyn aloittamista. Meguki taas valmistetaan tavalliseen tapaan bambusta ja habaki joko hopeasta tai messingistä.

Katso myös
----------

* Katana
* Wakizashi
* Tantō
* Tachi

Lähteet
-------

1. 1 2  Warner, Gordon & Draeger, Donn F.: *Japanese Swordsmanship: Technique and Practice*. New York ja Tokio: Weatherhill, 1982. ISBN 0-8348-0236-8. (englanniksi)

* About Koshirae and Shirasaya (englanniksi)
* Japanese Sword Visual Glossary (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Shirasayan teko-ohjeet (englanniksi)
**Kévin Anin** (s. 5. heinäkuuta 1986 Le Havre) on ranskalainen jalkapalloilija, joka edustaa Ligue 1:ssa pelaavaa OGC Niceä. Oikeajalkaisen Aninin pelipaikka on keskikenttäpelaaja. Hän ei ole pelannut yhtään ottelua loukkaannuttuaan kesällä 2013 auto-onnettomuudessa.

Seurajoukkueura
---------------

Aninin kasvattajaseura on Le Havre AC, jota Anin edusti aikuisten tasolla vuodet 2006-2010. Kaudella 2007-2008 hän voitti Le Havren kanssa Ligue 2:n ja Anin debytoi seuraavalla kaudella Ligue 1:ssä. Kesällä 2010 Anin siirtyi Ligue 1 -seura FC Sochauxiin. jota hän edusti puolentoista vuoden ajan pelaten 38 liigapeliä ilman osumia. Tammikuussa 2012 Anin siirtyi niin ikään Ligue 1:ssä pelanneeseen OGC Niceen, jossa hän sai hyvin vastuuta. Loukkaannuttuaan kesällä 2013 auto-onnettomuudessa Anin ei ole pelannut yhtään peliä Nicen paidassa, vaikka hän on yhä joukkueessa.

Auto-onnettomuus
----------------

Kévin Anin loukkaantui vakavasti 4. kesäkuuta 2013 auto-onnettomuudessa 60 kilometriä Rouenista koilliseen. Hän nukkui takapenkillä, kun auton kuljettaja menetti autonsa hallinnan. Pahoja käsi- ja selkäydinvammoja kärsinyt Anin vaivutettiin koomaan, jossa hänet pidettiin viikon ajan. Kuukauden kuluttua onnettomuudesta Anin pääsi kotiin. Hän ei ole pelannut virallisia otteluita onnettomuuden jälkeen. Tällä hetkellä hän pitää taukoa, mutta kuuluu silti yhä Nicen joukkueeseen. On mahdollista, että Anin vielä jonain päivänä palaa ammattilaisjalkapallon pariin.

Lähteet
-------

* Kévin Anin Transfermarkt-sivustolla (englanniksi)
* 
* (Arkistoitu – Internet Archive)

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.
Leimuniitty ja Tapiolan liikenneympyrä vuonna 1965.
**Leimuniitty** (ruots. *Flamängen*) on puistoalue ja valtakunnallisesti arvokas kulttuurimaisema Tapiolan itäosassa kaakkoisessa Espoossa. Se koostuu Leimuniitystä ja Kontionkentästä. Alue rajautuu lännessä Tapiolantiehen, luoteessa Køgenpuistoon ja kaakossa Otsolahden Otsovalkamaan. Koillisessa ja etelässä on asuinalueita. Puiston suunnitteli Jussi Jännes 1950-luvun lopulla ja se peruskorjattiin 2010-luvulla.

Jännes suunnitteli Leimuniitystä nykyaikaisen puutarhataiteen edustajan. Lähtökohtana oli merinäkymä Otsolahdelle ja näyttävä sisääntulo Tapiolan puutarhakaupunkiin. 1960-luvulla puisto sai mainetta värikkäistä leimukukistaan, mutta alue rappeutui ja pusikoitui hiljalleen. Leimukukat poistettiin, maasto painui ja rakenteet rapistuivat. Leimukukat palautettiin 2010-luvun kunnostuksen myötä ja alueen avara yleisilme palautettiin. Puiston halki rakennettiin itä–länsisuuntainen kanava ohjaamaan hulevesiä ja suojaamaan meriveden tulvinnalta. Puistosommitelman olennaisena osana on Aarne Ervin kaupunkisuunnitelmaan kuulunut Tapiolan liikenneympyrä, joka oli välillä poistettu mutta rakennettiin täysin uudestaan Ervin suunnitelman henkeä mukaillen.

Leimuniityn kanavan ylittävä silta rakennettiin uudistuksen myötä uudestaan ja sen itäpuolelle kehitettiin amfimainen terassiratkaisu. Puiston itäosaan rakennettiin kuntoilualue.

Lähteet
-------

1. ↑  Espoon kauneimmat puistot : Leimuniitty *espoo.fi*. Viitattu 7.7.2023.
2. 1 2  Leimuniitty *maisema-arkkitehdit.fi*. Viitattu 7.7.2023.
3. 1 2  Leimuniityn maisemarakenteet *betoni.com*. Viitattu 7.7.2023.
4. ↑  Tapiolan kotikaupunkipolut : 22 Leimuniitty *espoo.fi*. Viitattu 7.7.2023.

Aiheesta muualla
----------------

* Helsingin Sanomat: Espoon Tapiolasta löytyy veistos, joka on myös kiipeilyteline
**Norman Pritchard** (myöhemmin **Norman Trevor**; 23. heinäkuuta 1877 Kalkutta, Intia – 30. lokakuuta 1929 Norwalk, Kalifornia, Yhdysvallat) oli vuoden 1900 olympialaisissa kilpaillut juoksija, joka voitti hopeaa 200 metrin juoksussa ajalla 22,8 ja 200 metrin aitajuoksussa.

Pritchard on siinä mielessä "kiistanalainen" olympiaurheilija, että häntä ovat väittäneet omakseen sekä Britannia että Intia. Brittiläinen olympiahistorioitsija Ian Buchanan toteaa Pritchardin olleen vanhaa siirtomaasukua ja vaikka hän syntyi Intiassa, hän oli puhtaasti brittiläinen. Intian olympiakomitean historioitsija Gulun Hesekiel puolestaan perustaa näkemyksensä siihen, että Pritchard syntyi Intiassa ja asui siellä useita vuosia. Pritchard muutti Englantiin kesällä 1900, ja hänet valittiin jäseneksi Lontoo AC:n kesäkuussa, minkä jälkeen hän kilpaili AAA:n kilpailuissa. Britannian joukkue olympiakisoihin 1900 valittiin AAA:n tulosten perusteella, ja Pritchardin toinen sija (voittaja Alvin Kraenzlein) 120 jaardin aidoissa riitti hänelle olympiakisavalintaan. Buchanan huomauttaa, että Pariisin ohjelmassa luetellaan hänet AAA:n joukkueen jäseneksi, ja että New York Times kirjoittaa hänestä englantilaisena. Pritchard oli vahva pikajuoksija ja aitajuoksija ja voitti Bengalin mestaruuden 100 jaardilla seitsemänä vuonna peräkkäin 1894–1900. Hän oli Bengalin mestari myös 440 jaardilla ja 120 jaardin aidoissa, joka tukee Intian vaatimusta. Hän oli myös aikoinaan Intian FA:n sihteeri. Myöhemmin hän muutti Yhdysvaltoihin ottaen nimen Norman Trevor. Hän ryhtyi näyttelijäksi mykkäelokuviin esiintyen yhdessä Ronald Colmanin kanssa 27 elokuvassa MGM:llä. Pritchard kuoli rahattomana oletettavasti krooniseen aivosairauteen.

Hänen henkilökohtaisia ennätyksiään ovat 100 metrin juoksussa 10,9 (1899), 200 metrillä 22,6 (1900), 110 metrin aitajuoksussa 15,4 (1899) ja 200 metrin aitajuoksussa 26,2 (1900).

Elokuvia: *Beau Geste* (1926), *... ja naiset rakastavat heitä* (*Dancing Mothers*) (1926) ja *Tonight at Twelve* (1929).

Lähteet
-------

* Sports-reference.com (Arkistoitu – Internet Archive)
* La84foundation.org (Arkistoitu – Internet Archive)
* Finnish.imdb.com

### Viitteet

1. ↑  Virtamo, Keijo (toim.): *Fokus-Urheilu 2*, s. 10. Otava, 1970.

Aiheesta muualla
----------------

* Norman Trevor Elonetissä.

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Elonet

 |

 |