recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Sarkasvuoren kalliomaalaus** sijaitsee Juvalla Etelä-Savossa. Kalliomaalauksen löysivät Rainer Wiceen ja Seppo Liinakoski vuonna 1983.

Kallio ja sen sijainti
----------------------

Kahden vesistön, Luonterin ja Puuterselän, väliin jäävä Uimasalo on nykyäänkin erämaata. Kalliomaalaus sijaitsee Uimasalon luonnonsuojelualueen keskellä Sarkaslammen koillisosassa noin 400−500 metriä eteläkaakkoon Sarkaslammen kalliomaalauksesta. Molemmat maalaukset ovat saman lammen rannalla. Lammen rannasta kohoaa idässä Sarkasvuori, jonka kallioseinämässä on kuvioita noin 3,6 metrin korkeudella lammen pinnasta. Kalliolla kasvaa jäkälää ja naavaa, mitkä peittävät osittain kuvioita.

Maalauksen vieressä on kalliossa kallion läpi kulkeva pystyhalkeama, jonka pituus on arviolta 5 metriä korkea. Siinä on maalauksen korkeudella syvennys.

Reitti maalaukselle lähtee Juva–Hirvensalo-maantieltä Ristilammin kohdalta. Polku, joka vie samalla Sarkaslammen kalliomaalaukselle, on merkitty punaisilla nauhoilla. Kahden kilometrin reitti on maaston korkeuserojen vuoksi paikoin vaikeakulkuinen. Maalauksen viereen on Juvan kunta pystyttänyt vuonna 1996 opastaulun.

Maalaus
-------

Maalaukset näkyvät himmeinä selvästi, sillä vesi ei ole huuhdellut niitä epätasaisesti. Selkein kuvio esittää ääriviivoin maalattua hirveä tai hirvieläintä, joka on 56 senttimetriä pitkä. Hirvi katsoo vasemmalle eli länteen, sillä on kulmikas suuri vartalo ja erittäin lyhyet neljä jalkaa. Suhteettoman pitkä ja paksu pää on kiinni vartalossa kapealla kaulalla. Vartalossa on niin sanottu sydänpiste vartalon etupuoliskossa. Eläimelle on mahdollisesti maalattu suuta ilmaiseva viiva, hahmoteltu huolellisesti korva ja viimeistelty sille hännännipukka. Lohkeaman kulmaukseen ja hirven yläpuolelle sijoittuu ehkä ihminen, mutta siitä näkyy enää koukkupolviset jalat. Ellei kuvio esitäkään ihmistä, voidaan se hahmottaa renkaaksi, jolla on täyteisesti maalattu kulmikas yläosa.

Lähteet
-------

* Lahelma, Antti: *A Touch of Red: Archaeological And Ethnographic Approaches To Interpreting Finnish Rock Paintings*. väitöskirja julkaistu sarjassa Iskos 15. Helsinki: The Finnish Antiquarian Society, 2008. ISBN 978-951-9057-67-5. Teoksen verkkoversio. (englanniksi)
* Sarkasvuori, Muinaistaideyhdistys[vanhentunut linkki]
* Luukkonen, Ismo: Sarkasvuori
* Muinaisjäännösrekisteri: Sarkasvuoren kalliomaalaus *Kulttuuriympäristön palveluikkuna kyppi.fi*.  28.7.2006. Museovirasto. Viitattu 21.3.2014.

### Viitteet

1. 1 2 3 4  Museovirasto: Sarkasvuori
2. ↑  Muinaistaideyhdistys: Sarkasvuori
3. 1 2  Lahelma, Antti: A Touch of Red, 2008, s.222, Liite III
4. 1 2  Luukkonen, Ismo: Sarkasvuori

Aiheesta muualla
----------------

* Kivikäs, Pekka: *Kallio, maisema ja kalliomaalaus*, s. 92-93. Jyväskylä: Minerva, 2005. ISBN 952-5478-61-0.
**Mätikän luolan kalliomaalaus** sijaitsee Maskussa Varsinais-Suomessa. Luolassa olevan mahdollisen kalliomaalauksen löysi Tuomo Kesäläinen vuonna 2012. Sen ikää ei ole määritety ja sen sijainti näin lännessä tekee siitä poikkeuksellisen maalauksen Suomessa.

Kallio ja sen sijainti
----------------------

Mätikkä on kukkula, joka sijaitsee Maskun kirkolta noin 2 kilometriä koilliseen. Mätikän huipulla on kallioinen kohta ja siellä sijaitsee mainittu luola. Rinteessä kallio kohoaa pystysuorana ylös ja seinämässä kalliossa oleva vaakasuuntainen halkeama muodostaa luolan. Tuomo Kesäläinen huomasi luolan seinällä punavärijälkiä tarkastaessaan luolaa. Jäljet ovat kuitenkin heikkoja ja ne erottuvat hyvin vasta digitaalikuvien vahvistamisen myötä.

Luola on matala ja syvä ja sen perältä löytyy pieni seisottava kammio. Kammioon pääsee hieman valoa ja siellä näkee tyydyttävästi. Perimätieto muistelee luolaa käytetyn pakopaikkanakin ja ehkä niistä retkistä on muistona kiveen hakattuja vuosilukuja.

Maalaus
-------

Punavärijälki sijaitsee kammiossa sen takaseinässä. Kuvioita valaisee päivävalo ja se saattaa olla ihmisen valitsema kohta. Valokuvien punavärin vahvistamisen jälkeen maalauksesta erottuu viivamaisia jälkiä. Tulevat tarkemmat tutkimukset valaisevat sitä, onko maalaus ihmisen tekemä vai luontainen. Tällä hetkellä se vaikuttaa maalaukselta.

Lähteet
-------

### Viitteet

1. 1 2 3 4  Luukkonen, Ismo: Mätikän luola

Aiheesta
--------

* Tammi, Sami: Löytyikö Maskusta harvinainen luolamaalaus? – Suomen luolista valmistui tietoteos (Yle kotimaa) *yle.fi*.  28.5.2015. Yleisradio Oy. Viitattu 28.5.2015.
**Louhtovuoren kalliomaalaus** sijaitsee Kuolimon rannalla Mikkelissä, Suomenniellä, Etelä-Savossa. Maalauksessa on useita pieniä kuvakenttiä. Maalaus merkittiin Timo Miettisen löytämäksi vuonna 1981, vaikkakin opettaja Jaakko Jäkälä oli havainnut sen jo vuonna 1975, muttei ilmoittanut löydöstään eteenpäin.

Kallio ja sen sijainti
----------------------

Maalaus sijaitsee Kuolimon länsirannalla yli kymmenen kilometrin päässä Suomenniemen kirkosta luoteeseen. Kurkiselän kohdalla on kallioseinämä, joka aukeaa itäkoilliseen. Kallio nousee suoraan vedestä ja kuviot sijaitsevat noin seitsemän metrin korkeudella järven pinnasta pinen ulkoneman pinnalla.

Maalaus
-------

Maalaus jakaantuu useaan kuvakenttään, jotka sijaitsevat lähellä toisiaan. Korkeimmalla sijaitseva pääkenttä on maalattu sileän ulkonevan pinnan päälle. Siihen on maalattu viisi tai kuusi hirvieläintä. Suurin hirvistä näyttää laukkaavan. Alempana on yksi ihmishahmo.

Pääkentän alla on kohta, missä ei erotu kuvioita, mutta jossa on selviä värjäytymiä. Kalliossa olevan terassin oikealla sivulla löytyy kuviokatkelma, joka saattaa esittää eläintä. Siirryttäessä vielä enemmän oikealle löydetään vielä pari vaaleaa värjäytymää. Värjäytymät saattavat olla haalistuneita ja sään kuluttamia maalauksia. Pekka Kivikäs on havainnut myös venekuvion.

Ajoitus
-------

Maalauksen alla on terassi, jonka päällä voi seistä. Siltä ei kuitenkaan ylety maalauksille, joten ainoa tapa maalata kuvioita, on tehdä se veneestä tai jäällä seisten. Maankohoamisen tunteva henkilö voi ajoittaa maalaukset. Maalaus sijaitsee Matkuslammen eli Mäntyharjun reitillä.

Lähteet
-------

* Kivikäs, Pekka: *Kallio, maisema ja kalliomaalaus*. Jyväskylä: Minerva, 2005. ISBN 952-5478-61-0.
* Lahelma, Antti: *A Touch of Red: Archaeological And Ethnographic Approaches To Interpreting Finnish Rock Paintings*. väitöskirja julkaistu sarjassa Iskos 15. Vaasa: The Finnish Antiquarian Society, 2008. Teoksen verkkoversio. (englanniksi) (Arkistoitu – Internet Archive)
* Muinaistaideyhdistys: Louhtovuori[vanhentunut linkki], viitattu 13.5.2011
* Luukkonen, Ismo: Louhtovuori
* Muinaisjäännösrekisteri: Louhtovuoren kalliomaalaus *Kulttuuriympäristön palveluikkuna kyppi.fi*.  11.12.1998. Museovirasto. Viitattu 13.8.2013.

### Viitteet

1. 1 2 3 4 5  Museovirasto: Louhtovuori
2. ↑  Muinaistaideyhdistys: Louhtovuori
3. 1 2  Lahelma, Antti: A Touch of Red, 2008, s.
4. ↑  Luukkonen, Ismo: Louhtovuori
5. 1 2  Kivikäs, Pekka: Kallio, maisema ja kalliomaalaus, 2005, s.112

Aiheesta muualla
----------------

* Suomenniemi: Nähtävyydet[vanhentunut linkki]
* Kokkonen, Anne: Kuolimon puhtaat kasvot[vanhentunut linkki], 2005, Etelä-Saimaa
**Uljas Kalevi Mäkelä** (21. elokuuta 1924 Lapua – 16. marraskuuta 2010 Rauma) oli suomalainen poliitikko ja kaupunginjohtaja. Hän toimi SDP:n kansanedustajana 1962–1978 ja oli Rauman kaupunginjohtaja 1978–1988.

Elämä ja ura
------------

Lapualla syntynyt Mäkelä kävi kansakoulun ja työskenteli Raumalla rautatieläisenä 1941–1948. Vuosina 1948–1949 hän suoritti Työväen Akatemiassa sosiaalialan kursseja, ja työskenteli samalla Riihimäellä nuoriso-ohjaajana. Vuosina 1949–1952 Mäkelä oli Rauman maalaiskunnan sosiaalitarkkailijana, 1952–1953 Ulvilan sosiaalisihteerinä ja vuodesta 1953 lähtien Rauman maalaiskunnan sosiaalisihteerinä.

Mäkelä valittiin eduskuntaan vuonna 1962. Hän jätti eduskunnan kesken kansanedustajakautensa vuonna 1978 tultuaan valituksi Rauman kaupunginjohtajaksi. Mäkelän tilalle eduskuntaan nousi Pirkko Valtonen. Presidentin valitsijamiehenä hän oli vuosina 1962, 1968, 1978, 1982 ja 1988. Mäkelä oli myös Rauman kaupunginvaltuuston jäsen 1951–1952, 1957–1978 ja 1988–2000.

Mäkelä sai kaupunkineuvoksen arvonimen vuonna 1989. Vuonna 1984 Mäkelä valittiin *Raumalainen*-kaupunkilehden lukijaäänestyksessä ensimmäiseksi Vuoden raumalaiseksi, ja 1993 hänet palkittiin Satakuntaliiton myöntämällä Satakunta-mitalilla.

Perhe
-----

Uljas Mäkelän vanhemmat olivat nahkuri Arvo Johannes Mäkelä ja Anni Elina Lassila. Hänen puolisonsa oli Terttu Johanna Soini, jonka kanssa Mäkelä avioitui 1945.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  .aspx Uljas Mäkelä *Suomen kansanedustajat*. Eduskunta. Viitattu 2.12.2007.
2. 1 2  *Kuka kukin on 1978 : henkilötietoja nykypolven suomalaisista*, s. 613. Helsinki: Otava, 1978. ISBN 951-10475-5-8. Projekt Runeberg.
3. ↑  Uljas Mäkelä (vain tilaajille) *HS muistot*.  16.11.2010. Helsingin Sanomat. Viitattu 16.9.2011.
4. ↑  Lapintie, Pyry: Demarien naisliikkeellä on yhä parannettavaa.  *Helsingin Sanomat*, 4.8.1981, s. 10. HS Aikakone (vain tilaajille). Viitattu 28.7.2020.
5. ↑  Vuoden raumalaista äänestetty vuodesta 1984 – ketkä kaikki ovat tittelin saaneet?  26.12.2019. Raumalainen. Viitattu 28.7.2020.
6. ↑  Satakunta-mitali Satakuntaliitto.  Arkistoitu 27.7.2020. Viitattu 28.7.2020.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Eduskunta

 |

 |
**Titu Liviu Maiorescu** (27. helmikuuta 1840 Craiova, Valakia – 1. heinäkuuta 1917 Bukarest) oli romanialainen poliitikko ja kulttuurivaikuttaja. Hän kuului konservatiivipuolueeseen ja toimi vuosina 1912–1913 Romanian pääministerinä.

Maiorescu opiskeli Wienissä, Berliinissä ja Pariisissa. Hän toimi vuodesta 1862 filosofian professorina Iașin yliopistossa. Hän oli yksi kirjailijaseura Junimean perustajista ja kuului Romanian kirjallisuuden uuden suuntauksen johtaviin henkilöihin. Toimiessaan vuosina 1874–1876 ja 1888–1889 Romanian opetusministerinä Maiorescu kehitti maan koululaitosta. Hänet valittiin myös Romanian parlamenttiin ja nimitettiin vuonna 1884 logiikan ja nykyfilosofian historian professoriksi Bukarestin yliopistoon. Hän julkaisi teoksia muun muassa romanialaisesta runoudesta, filosofiasta ja politiikasta.

Maiorescu oli 1911–1912 ulkoministerinä Petre Carpin hallituksessa. Hän tuli myös Carpin seuraajana pääministeriksi huhtikuussa 1912. Maiorescun pääministerikaudelle osuivat Balkanin sodat. Romania pysyi puolueettomana ensimmäisessä Balkanin sodassa, mutta osallistui Bulgarian vastaiseen koalitioon toisessa sodassa. Sodan jälkeen Maiorescu isännöi Bukarestin rauhankonferenssia elokuussa 1913. Hän joutui eroamaan pääministerin paikalta vuoden 1913 lopussa riitaannuttuaan liittolaisensa Take Ionescun kanssa. Ensimmäisen maailmansodan aikana Maiorescu kannatti Romanian puolueettomuutta.

Lähteet
-------

1. ↑  Ma-Mam (englanniksi) Rulers.org. Viitattu 7.9.2015.
2. 1 2  *Nordisk familjebok* (1912), s. 550 (ruotsiksi) Runeberg.org. Viitattu 7.9.2015.
3. ↑  *Nordisk familjebok*, täydennysosa (1925), s. 406 (ruotsiksi) Runeberg.org. Viitattu 7.9.2015.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Titu Maiorescu** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Australia
* Kreikka
* Alankomaat
* Puola
* Vatikaani

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Harry Gullichsen** (31. lokakuuta 1902 Kotka – 4. syyskuuta 1954 Helsinki) oli suomalainen vuorineuvos ja teollisuusvaikuttaja. Yhdessä puolisonsa Maire Gullichsenin kanssa hän tuki voimakkaasti Suomen arkkitehtuurin ja modernin taiteen kehitystä.

Elämäkerta
----------

Hänen isänsä oli pitkään Ab W. Gutzeit & Co:n pääjohtajana toiminut norjalaissyntyinen Alexander Gullichsen. Myös Harry Gullichsen työskenteli aluksi yrityksessä, kunnes vuonna 1926 siirtyi A. Ahlström Osakeyhtiön palvelukseen. Heinäkuussa 1928 hän avioitui yhtiön johtajan Walter Ahlströmin tyttären Mairen kanssa. Ahlströmin kuoltua vuonna 1931 valittiin Gullichsen seuraavana vuonna yhtiön pääjohtajaksi.

Hänet tunnettiin muun muassa hyvistä neuvottelu- ja sovittelutaidoistaan. Esimerkiksi Gullichsenin vuonna 1940 K.-A. Fagerholmin ja Eero A. Wuoren kanssa käymät keskustelut auttoivat merkittävästi niin sanotun tammikuun kihlauksen syntyyn.

Harry Gullichsen oli yhdessä puolisonsa Mairen kanssa suuri taiteen ja arkkitehtuurin ystävä. Hänen pitkäaikainen yhteistyökumppaninsa oli arkkitehti Alvar Aalto, joka suunnitteli Ahlström-yhtiöille useita kohteita eri puolille maata. Merkittävin niistä on vuonna 1939 Noormarkkuun valmistunut pariskunnan kotitalo Villa Mairea. Sitä pidetään yhtenä Aallon merkittävimmistä luomuksista ja se on myös kansainvälisesti tunnetuimpia arkkitehtuurikohteita Suomessa. Aalto suunnitteli Gullichsenin ehdotuksesta myös muun muassa Sunilan sellutehtaan Kotkaan sekä laati vuonna 1942 Kokemäenjoenlaakson aluesuunnitelman, joka oli Suomen ensimmäinen seutukaava.

Sydänvaivoista kärsinyt Gullichsen kuoli sydänkohtaukseen 51-vuotiaana. Hänen lapsiaan ovat Harriet Gullichsen, arkkitehti Kristian Gullichsen, emeritusprofessori Johan Gullichsen sekä filosofi ja Uppsalan yliopiston emeritaprofessori Lilli Alanen. Kristian Gullichsenin poika on kuvataiteilija ja muusikko Alvar Gullichsen.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Niklas Jensen-Eriksen: Vuorineuvos Harry Gullichsen (1902–1954). *Suomen talouselämän vaikuttajat* -verkkojulkaisu (maksullinen). 5.9.2008. Suomalaisen Kirjallisuuden Seura. Viitattu 9.12.2016
2. ↑  Aluesuunnittelu alkoi Satakunnasta Satakuntaliitto.  Arkistoitu 30.3.2016. Viitattu 11.8.2013.
3. ↑  *Kuka kukin on : henkilötietoja nykypolven suomalaisista*, s. 153. Helsinki: Otava, 1954. Projekt Runeberg.
4. ↑  Vesikansa, Jyrki: Rengin jälkipolvesta tuli johtava teollisuussuku.  *Mahtisuvut-erikoislehti*, 2016, s. 38.  Iltalehti.   Viitattu 26.7.2019.


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Talousvaikuttajat
* Biografiasampo

 |

 |
**Heinrich Wilhelm Schott** (7. tammikuuta 1794 Brünn, Määri – 5. maaliskuuta 1865 Wien) oli itävaltalainen kasvitieteilijä ja puutarhuri.

Elämä ja ura
------------

Vuonna 1801 Schott tuli Wieniin, kun hänen isänsä nimitettiin yliopiston kasvitieteellisen puutarhan ylipuutarhuriksi. Hän opiskeli Wienin yliopistossa kasvitiedettä, maataloutta ja kemiaa. Vuosina 1809–1813 hän oli isänsä apulaisena kasvitieteellisessä puutarhassa.

Schott oli mukana Johann Baptist Emanuel Pohlin Brasilian retkikunnassa vuosina 1817–1821. Palattuaan Schott nimitettiin hovipuutarhurin apulaiseksi Schönbrunnin kasvitieteelliseen ja eläintieteelliseen puutarhaan vuonna 1823, hovipuutarhuriksi vuonna 1828 ja hovipuutarhojen ja eläintarhan johtajaksi vuonna 1845. Vuonna 1852 hänen tehtävänään oli muuttaa osa palatsin puutarhasta englantilaisen puutarhan kaltaiseksi. Hän myös rikastutti Wienin hovin puutarhoja Brasiliasta keräämillään kokoelmilla. Hänen tieteellinen kiinnostuksen kohteensa olivat vehkakasvit (Araceae), joiden merkittävin asiantuntija hänestä tuli. Hän teetti omalla kustannuksellaan yli 3400 kuvaa Araceae-kasveista ja lukuisia kuvia muista kasviryhmistä, jotka ovat nyt Wienin luonnonhistoriallisen museon arkistossa. Hän kuvasi ja nimesi monia nykyisin yleisesti koristekasveina tunnettuja sukuja (*Philodendron*, *Spathiphyllum*, saniaissuku *Nephrolepis*). Schott julkaisi erinomaisia teoksia erityisesti erikoisalallaan, erityisesti *Synopsis Aroidearum* (1856), *Icones Aroidearum* (1857), *Genera Aroidearum exposita* (1858) ja *Prodromus systematis Aroidearum* (1860).

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Schott, Heinrich Wilhelm *Nordisk familjebok*.  1916. Viitattu 26.04.2022.
2. 1 2 3  Schott, Heinrich Wilhelm *Neue Deutsche Biographie*.  2007. Viitattu 26.04.2022.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Heinrich Wilhelm Schott** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Alankomaat

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* International Plant Names Index

 |
|  |
| Taiteenala | 
* Scientific illustrators
* Te Papa (New Zealand)

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**Kvennavikan kalliopiirrokset** sijaitsevat Skarnsundetin rannalla Inderøyan kunnassa Pohjois-Trøndelagin läänissä Norjassa. Kuvakenttään on kuvattu suuria kaloja, joka tekee sen suurimmaksi kaloja sisältäväksi kalliopiirroskentäksi Fennoskandiassa. Kohde sijaitsee 34 metriä merenpinnan yläpuolella, minkä perusteella kuviot ajoitetaan kivi- tai pronssikaudelle.

Kalkering ved Gutorm Gjessing, 1936Pyöreäpintainen silokallio viettää etelään ja sisältää 12 kalaa esittävää tyyliteltyä kuviota, jotka esittävät suurella todennäköisyydellä ruijanpallasta. Kalakuviot sijaitsevat peräkkäin siten, että ne muodostavat puoliympyrän. Tämän piirre arvellaan liittyvän rituaaliseen toimitukseen. Kalojen päät osoittavat keskustaan, paitsi yksi, joka on piirretty vastakkaissuntaiseen asentoon. Kalat ovatkin samanlaisia muodoltaan vain pienin eroavaisuuksin, vaikka yksi kala on täytetty verkkomaisella kuviolla. Jan M.Gjerde arvelee, että merivesi huuhteli silokalliota, kun kalan piirrokset aikanaan tehtiin. 

Kuviot ilmoitti Arne Tangstad vuonna 1930, jolloin arkeologi Theodor Petersen Vitenskapsmuseetista tutkin seuraavana vuonna.  Kuvioita on tämän jälkeen tutkittu useita kertoja. Kohde vihittiin käyntikohteeksi kunnan 1000-vuotisjuhlallisuuksissa vuonna 2001 ja piirroksille on järjestetty viitoitus ja opastustaulut.

Lähteet
-------

* Gjerde, Jan Magne: *Rock Art and Landscapes: Studies of Stone Age rock art from Northern Fennoscandia*, s. 322-347. (väitös). Tromsö, Norway: University of Tromsö, 2010. Gjerde, J.M.: Studies of Stone Age rock art from Northern Fennoscandia (pdf) (viitattu 2.7.2012). (englanniksi)

### Viitteet

1. ↑  kulturminnesok.no
2. ↑  Gjerde, Jan Magne, 2010, s.428
3. ↑  Th. Petersen. «En nyoppdaget helleristning av den arktiske gruppe på Kverneviken i Verran, Nord-Trøndelag». I: *DKNVS forhandlinger*; bd IV, nr 48. Trondheim, 1932.
4. ↑  Agnes Schultz 1934 og Gutorm Gjessing 1935; jfr Gutorm Gjessing. *Nordenfjeldske ristninger og malinger av den arktiske gruppe*. Oslo, 1936
5. ↑  Kalle Sognnes. «En flyndre svømmer stille : omkring helleristningene i Kvennavika, Nord-Trøndelag» I: *Samfunn, symboler og identitet : festskrift til Gro Mandt på 70-årsdagen*. Bergen, 2007. ISBN 82-90273-81-9
6. ↑  mosvik.kommune.no Tusenårsstedet - helleristningene i Kvennavika

Aiheesta muualla
----------------

* Kulturminnesök: Kvennavikan kalliopiirrokset
* Luukkonen, Ismo: Kvennevika

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: no:Helleristningene i Kvennavika
**Dušan Tadić** (s. 20. marraskuuta 1988 Bačka Topola) on serbialainen jalkapalloilija, joka edustaa hollantilaista AFC Ajaxia. Tadić on pelipaikaltaan hyökkäävä keskikenttäpelaaja. Hän kuuluu Serbian jalkapallomaajoukkueeseen.

Ura
---

### Seurajoukkueura

FK Vojvodinassa ammattilaisuransa vuonna 2006 aloittanut Tadić pelasi seurassa viiden kauden aikana yli sata ottelua ja teki 29 maalia. Vuonna 2010 hän siirtyi Hollannin Eredivisien FC Groningeniin. Hän oli Euroopan kolmanneksi paras syöttelijä kaudella 2010-11. 2012 Tadić vaihtoi seuraa Hollannissa, hän siirtyi FC Twenteen. Twentessä hän pelasi myös kaksi vuotta hyvillä tehoilla, ennen kuin siirtyi kesän 2014 siirtoikkunassa noin 11 miljoonalla punnalla Valioliigan Southampton FC:hen. Debyytti Valioliigassa tapahtui elokuussa 2014 Liverpool FC:tä vastaan ja avausmaali syntyi saman vuoden lokakuussa Sunderland AFC:tä vastaan, pelissä jossa hän antoi myös neljä maalisyöttöä.

Tadić siirtyi vuonna 2018 alankomaalaisseura Ajaxiin ja oli ensimmäisellä Eredivisie-kaudellaan 28 maalilla liigan paras maalintekijä yhdessä PSV Eindhovenin Luuk de Jongin kanssa. Ajax voitti sekä liiga- että cupmestaruuden.

### Maajoukkueura

Tadić debytoi Serbian jalkapallomaajoukkueessa jo vuonna 2008, mutta vasta vuonna 2011 hänestä tuli vakituinen osa joukkuetta. Ensimmäisen maaottelumaalinsa hän teki vuonna 2012 Novi Sadissa MM-karsintaottelussa Walesia vastaan. Kyseisissä MM-karsinnoissa hän teki kaiken kaikkiaan kaksi maalia.

MM-kilpailuissa 2018 Tadić pelasi Serbian kaikki kolme ottelua.

Lähteet
-------

* Dušan Tadić Transfermarkt-sivustolla (englanniksi)
* 

  

Ajax – Eredivisie
1 Stekelenburg |
2 Timber |
3 Bassey |
4 Álvarez |
5 Wijndal |
6 Klaassen |
7 Bergwijn |
8 Taylor |
9 Brobbey |
10 Tadić |
11 Ocampos |
13 Kaplan |
15 Rensch |
16 Gorter |
17 Blind |
18 Lucca |
19 Sánchez |
20 Kudus |
21 Grillitsch |
22 Pasveer |
23 Berghuis |
29 Magallán |
35 Conceição |
39 Pierie |
Valmentaja Schreuder

Serbian joukkue – Jalkapallon MM-kilpailut 2018
1 Stojković |
2 Rukavina |
3 Tošić |
4 Milivojević |
5 Spajić |
6 Ivanović |
7 Živković |
8 Prijović |
9 Mitrović |
10 Tadić |
11 Kolarov |
12 Rajković |
13 Veljković |
14 Rodić |
15 Milenković |
16 Grujić |
17 Kostić |
18 Radonjić |
19 Jović |
20 Milinković-Savić |
21 Matić |
22 Ljajić |
23 Dmitrović |
Valmentaja Krstajić

Serbian joukkue – Jalkapallon MM-kilpailut 2022
1 Dmitrović |
2 Pavlović |
3 Eraković |
4 Milenković |
5 Veljković |
6 Maksimović |
7 Radonjić |
8 Gudelj |
9 A. Mitrović |
10 Tadić |
11 Jović |
12 Rajković |
13 S. Mitrović |
14 Živković |
15 Babić |
16 Lukić |
17 Kostić |
18 Vlahović |
19 Račić |
20 S. Milinković-Savić |
21 Đuričić |
22 Lazović |
23 V. Milinković-Savić |
24 Ilić |
25 Mladenović |
26 Grujić |
Valmentaja Stojković



|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Alankomaat

 |

 |

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.
**Tampereen Osake-Pankki** oli 1898 perustettu liikepankki, jonka pääkonttori oli Tampereella. Se rakennutti itselleen toimitalon Kauppakadun ja Hämeenkadun väliin (Kansallispankintalo).

Toimintansa Tampereen Osake-Pankki aloitti 17.10.1898. Ensimmäinen pääjohtaja oli R. Laethén, joka kuitenkin kohta kuoli. Hänen seuraajansa oli Ernst Borenius.

Pankilla oli vuonna 1920 28 konttoria ja talletuksia 79 miljoonan markan arvosta. Tampereen Osake-Pankki omisti yhdessä Länsi-Suomen Osake-Pankin kanssa helsinkiläisen 1918 perustetun Maakuntain Keskus-Pankki Oy:n. Vuonna 1929 nämä kolme pankkia yhdistettiin Maakuntain Pankki Oy:ksi. Ennen yhdistymistä Tampereen Osake-Pankilla oli 1920-luvun lopulla 42 sivukonttoria ja sen osakepääoma oli 65 miljoonaa markkaa.

Lähteet
-------

* Pörssitieto: Tampereen Osake-Pankki
* Project Runeberg: Pieni Tietosanakirja, Otava 1925-1928

### Viitteet

1. ↑  *Tampereen kantakaupungin rakennuskulttuuri 1998*, s. 52. Tampere: Tampereen kaupungin kaavoitusyksikkö, 1998. ISBN 951-609-076-1.
2. ↑  Blomstedt, Yrjö: *Kansallis-Osake-Pankin historia I: 1889–1939*. Helsinki: Kansallis-Osake-Pankki, 1989. ISBN 952-90089-6-X.
Hjalmar Schild
**Carl Hjalmar Fabian Schildt** (18. marraskuuta 1849 Heinola – 7. toukokuuta 1925 Helsinki) oli suomalainen liikemies, kauppaneuvos (1907) ja moninkertainen valtiopäivämies.

Hjalmar Schildt oli yhdessä Mauritz Hallbergin kanssa perustamansa Schildt & Hallbergin osakas vuodesta 1877 ja johtokunnan puheenjohtaja vuodesta 1917. Hän oli myös Tanskan pääkonsuli 1908–1918 ja aatelissäädyssä sukunsa edustaja valtiopäivillä 1877–1878, 1882, 1885, 1888, 1891, 1894, 1897, 1899, 1900, 1904–1905 ja 1905–1906.

Katso myös
----------

* Tikkurila (yritys)

Lähteet
-------

1. ↑  Tapani Mauranen: Kauppaneuvos Hjalmar Schildt (1849–1925). *Suomen talouselämän vaikuttajat* -verkkojulkaisu (maksullinen). 5.9.2009. Suomalaisen Kirjallisuuden Seura.
2. 1 2  Biografiasampo: Hjalmar Schildt Viitattu 8.4.2021.
3. ↑  *Hallberg, Emil Fredrik Mauritz*, palsta 33. Osa 3. Tietosanakirja-osakeyhtiö.
4. ↑  Otavan Iso tietosanakirja, Otava 1966, osa 7 p. 1158


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Talousvaikuttajat
* Biografiasampo
* Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899

 |

 |
**Gheorghe Grigore Cantacuzino** (22. syyskuuta 1837 Bukarest – 23. maaliskuuta 1913 Bukarest) oli romanialainen ruhtinas ja poliitikko, joka toimi Romanian pääministerinä vuosina 1899–1900 ja 1905–1907. Hän toimi sitä ennen useissa ministerinviroissa vuodesta 1870 alkaen, muun muassa valtiovarainministerinä 1875–1876. Hän oli myös edustajainkamarin puhemiehenä 1889–1891 ja 1900–1901 sekä senaatin puhemiehenä 1892–1895 ja 1911–1913. Cantacuzinon toinen hallitus joutui eroamaan maaliskuussa 1907 suuren talonpoikien kapinan puhjettua Romaniassa.

Gheorghe Cantacuzino kuului romanialaiseen Cantacuzinon ruhtinassukuun, joka polveutuu vanhasta kreikkalaisesta Kantakuzenos-suvusta.

Lähteet
-------

1. ↑  Ca-Ce (englanniksi) Rulers.org. Viitattu 8.9.2015.
2. ↑  *Nordisk familjebok*, täydennysosa (1922), s. 15 (ruotsiksi) Runeberg.org. Viitattu 8.9.2015.


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF
	+ 2

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa

 |

 |
Ranskalainen laiva barbareskivaltioiden merirosvojen hyökkäyksen kohteena. Aert Anthoniszin (1579-1620) maalaus.
**Barbareskivaltiot** (engl. *Barbary*) on Pohjois-Afrikan rannikon valtioiden (Algerian, Marokon, Tunisian ja Tripolitanian, nykyisen Libyan) vanha nimitys, joka viittaa erityisesti näiden maiden historialliseen menneisyyteen merirosvovaltioina. Sikäläiset merirosvot tunnettiin nimellä barbareskit. Samoista maista on käytetty myös nimeä Berberia, mikä viittaa berbereihin.

Barbareskivaltiot tulivat kuuluisiksi merirosvouksesta, jonka vuoksi useimpien Euroopan valtioiden oli turvatakseen laivansa maksettava niille veroa. Ranskan vallattua Algerian 1830 loppui merirosvous, viimeksi Marokossa.

Barbareskivaltioiden harjoittama tuottoisa merirosvous alkoi 1400-luvulla. Nimitys lienee sekoitus alueella asuneen berberiheimon nimestä ja sanasta barbaari. Merirosvoilu alkoi Espanjasta karkotettujen maurien ryhtyessä häiritsemään voittajiensa meriyhteyksiä. Samalla barbareskivaltiot kävivät Turkin herruuden alaisina pyhää sotaa islamin puolesta kristittyjä vastaan. Merirosvojen toiminta oli voimakkaimmillaan 1600-luvulla, jolloin he muodostivat alituisen uhan Välimeren satamakaupungeille ulottaen ryöstöretkensä aina Irlantiin ja jopa Islantiin saakka. Gibraltarin itäpuolelle uskaltautuneet eurooppalaiset kauppa-alukset menettivät lastinsa merirosvolaivastoille, ja vangitut merimiehet myytiin orjiksi tai vapautettiin korkeita lunnaita vastaan. 

Kauppavaihto Välimeren maiden kanssa järjestettiin siten, että useimmat Euroopan valtiot suorittivat barbareskivaltioille vuosittain tietyn maksun saadakseen oikeuden vapaaseen purjehdukseen. Useista merirosvoja vastaan lähetetyistä rangaistusretkikunnista huolimatta kaappaustoiminta jatkui 1800-luvulle saakka. Vasta amerikkalainen kommodori Decatur sekä lordi Exmouthin johtama brittiläis-hollantilainen laivasto saivat barbareskivaltiot 1815–16 luopumaan elinkeinostaan. Ranskan suorittama Algerian valloitus 1830 merkitsi merirosvojen toiminnan loppumista kokonaan. Marokko vaati vuosittaisia maksujaan edelleenkin, kunnes Tanska ja Ruotsi viimeisinä maina lopettivat maksunsa vuonna 1845.

Katso myös
----------

* Orjuus islamilaisessa maailmassa

Lähteet
-------

* Ilmari Havu, L. Arvi Poijärvi & J. A. Wecksell (toim.): *Pieni tietosanakirja 1*. Otava, 1959.
* *Tiedon värikäs maailma osa 2*. Uusi Kirjakerho, 1973.

### Viitteet

1. 1 2  Barbareskivaltiot, Tietosanakirja osa 1, palsta 855–856, Tietosanakirja Osakeyhtiö 1909
**Heikki Kaartinen** (3. toukokuuta 1872 Kurkijoki – 12. heinäkuuta 1947) oli suomalainen rakennusmestari, talousneuvos ja rakennusurakoitsija. Kaartinen rakensi yli 100 rakennusta joista valtaosan hän myös itse suunnitteli. Kaartisen suunnittelemat rakennukset olivat tyyliltään pääasiassa myöhäisjugendia.

Henkilöhistoria
---------------

Kaartisen vanhemmat olivat tilallinen Juhana Kaartinen ja Helena Kauppinen. Hän suoritti 1896 Helsingin II teollisuuskoulun ja toimi sitten työnjohtajana ja vastaavana rakennusmestarina 1896–1905. Kaartinen työskenteli muun muassa Tampereen tuomiokirkon rakennustyömaalla. Kaartinen johti omaa rakennusliikettään vuodesta 1905 ja hän rakensi asunto-, pankki-, yhdistys- ja liiketaloja.

Kaartinen oli Suomen rakennusmestariliiton hallituksen jäsen vuodesta 1905 ja liiton kunniajäsen hänestä tuli 1930. Hän oli myös Rakentajain kustannus Oy:n puheenjohtaja, Rakennusmestarien eläkerahaston johtokunnan jäsen vuodesta 1908 ja Rakennustaidon toimitusvaliokunnan jäsen vuodesta 1927. Kaartinen sai talousneuvoksen arvon 1936.

Kaartinen omisti Ojalan tilan Mommilassa vuodesta 1917 ja Reuna-Seppälän tilan Helsingin maalaiskunnassa vuodesta 1929.

Kaartisen puoliso oli Matilda Kosonen. Tekstiilitaiteilija Aino Hausmann oli heidän tyttärensä.

Kaartisen suunnittelemia rakennuksia
------------------------------------

Rakennusmestarien talo, 1932.
* Asuintalo Harjula, Eerikinkatu 1, Helsinki 1905
* Asunto-Osakeyhtiö Raide, Malminkatu 40, Helsinki 1906
* As. Oy Ahtola, Hämeentie, Helsinki 1907
* As. Oy Seura, Agricolankatu 11, Fleminginkatu 2, Helsinki 1911
* Fleminginkatu 6, Helsinki 1911
* Fleminginkatu 8, Helsinki 1913
* Raittius- ja Valistustalo, Annankatu 29, Helsinki 1907
* Asuin- ja liiketalo Pietola, Yrjönkatu 38, Helsinki 1908
* Suomelan talo, Maurinkatu 4, Helsinki 1911
* Tampereen työväentalon laajennus 1912
* Helsingin Työväen Säästöpankin toimitalo, Eläintarhantie 1 A, Helsinki 1913 (purettu 1966 valmistuneen Ympyrätalon tieltä)
* Rakennusmestarien talo, Eerikinkatu 11, Helsinki 1932

Lähteet
-------

* Wikiaineisto: Kuka kukin oli 1961

### Viitteet

1. ↑   Kuka kukin on (Aikalaiskirja) 1954, s. 184. (Viitattu 10.7.2019)

Aiheesta muualla
----------------

* Renja Suominen-Kokkonen: / Kaartinen, Heikki (1872–1947) *Kansallisbiografia-verkkojulkaisu*.  11.10.2000. Helsinki:  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura.
* Www.korttelit.fi: Heikki Kaartisen suunnittelemia rakennuksia Helsingissä (Arkistoitu – Internet Archive)
* Heikki Kaartisen suunnittelema Asunto Oy Seura Karhupuistossa

  


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Kansallisbiografia
* Biografiasampo

 |

 |
**Kálmán Tisza** (16. joulukuuta 1830 Geszt – 23. maaliskuuta 1902 Budapest) oli unkarilainen valtiomies, joka toimi Unkarin pääministerinä vuosina 1875–1890.

Elämäkerta
----------

Tisza kuului vanhaan kalvinistiseen maanomistajasukuun. Unkarin vallankumouksen yhteydessä vuosina 1848–1849 hän kuului nuoresta iästään huolimatta opetusministerinä vallankumoushallitukseen. Kapinan kukistamisen jälkeen hän lähti maanpakoon, mutta palasi myöhemmin takaisin ja osallistui kamppailuun autonomian saamiseksi Unkarille. Tisza sai julkisuutta puolustamalla Unkarin evankelisen kirkon itsenäisyyttä Itävallan hallituksen säädöksiin nähden vuonna 1859, ja kaksi vuotta myöhemmin hänet valittiin Unkarin parlamenttiin. Tisza ryhtyi 1860-luvulla johtamaan oppositiossa ollutta parlamentin keskustaryhmää, joka vastusti sekä jyrkkää separatismia että Ferenc Deákin tukijoiden sopuilua Itävallan hallituksen kanssa. Tisza vastusti alkujaan Itävalta-Unkarin kaksoismonarkian luonutta vuoden 1867 kompromissia ja arvosteli sen jälkeisinä vuosina vallassa olleiden Deákin tukijoiden talous- ja sisäpolitiikkaa Unkarissa. Vuonna 1875 keskustalaiset ja deákilaiset kuitenkin yhdistyivät Tiszan johdolla uudeksi liberaalipuolueeksi (*Szabadelvű Párt*), joka kannatti vuoden 1867 kompromissin säilyttämistä ja toi yhteen eri yhteiskuntaryhmien intressejä.

Tiszasta tuli maaliskuussa 1875 Béla Wenckheimin hallituksen sisäministeri ja 2. lokakuuta Unkarin pääministeri, missä tehtävässä hän jatkoi uuden puolueensa tuella vuoteen 1890. Hänen hallituksensa tosin jätti eronpyynnön vuonna 1878 Bosnia-Hertsegovinan miehityksen nostattamien vastalauseiden seurauksena, mutta peruutti sen, kun uutta hallitusta ei onnistuttu muodostamaan. Tiszan hallitus toteutti merkittäviä taloudellisia, poliittisia ja sosiaalisia uudistuksia, jotka vahvistivat, modernisoivat ja yhtenäistivät Unkaria. Tisza erosi lopulta 13. maaliskuuta 1890, sillä keisari Frans Joosef oli puuttunut hänen yritykseensä palauttaa Lajos Kossuthille Unkarin kansalaisuus. Tisza pysyi kuolemaansa saakka liberaalipuolueen johtohahmona.

Kálmán Tiszan poika oli Unkarin pääministeri István Tisza. Hänen veljensä Lajos Tisza oli myös merkittävä poliitikko.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Kálmán Tisza (englanniksi) *Encyclopædia Britannica Online Academic Edition*. Viitattu 28.4.2013.
2. 1 2 3  *Nordisk familjebok* (1919), s. 147–148 (ruotsiksi) Runeberg.org. Viitattu 19.2.2014.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Kálmán Tisza** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Kroatia
* Alankomaat

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Canzona** tai **canzone** on sekä runousopin että musiikin termi.

Musiikki
--------

Canzone on 1400–1500-luvulla moniäänisestä, kansanomaisesta laulusävellyksestä käytetty nimitys, 1600- ja 1700-luvuilla myös laulunomainen instrumentaaliteos esimerkiksi urkuja varten. Myöhemmin se tarkoittaa yksiäänistä soittimella säestettävää laulusävellystä.

Ensimmäiset canzonat pohjautuivat flaamilaisen koulukunnan chansoneihin, ja ajan myötä niitä ryhdyttiin säveltämään itsenäisiksi teoksiksi, kuten Giovanni Gabrielin torvicanzonat. Canzonat olivat merkittävä vaikuttaja fuugan kehitykseen, ja ne ovat sonaatin suora esimuoto.*lähde?*

Runous
------

Canzone on italialaisen laulurunon vanhin muoto, provencelaisessa runoudessa nimeltä *canso* ja muinaisranskalaisessa *chanson*. Canzone on lyyrillinen runo, johon kuuluu useampia säkeistöjä (*stanze*), jotka säeluvultaan, runomitaltaan ja loppusointujärjestykseltään vastaavat toisiaan ja jotka tavallisesti päättyvät lyhyeen loppustroofiin. Petrarcan canzoneissa ei ole viittä vähempää eikä kymmentä enempää säkeistöä. Uudemmissa canzoneissa tapaa 20, 40, jopa 80 säkeistöä. Säkeistö jakautuu enimmäkseen kahteen osaan, joista edellisen nimi oli *fronte*, jälkimäisen *sirima*. Lyhyellä loppustroofilla on useita nimiä, kuten *ripresa*, *congedo*, chiusa ja niin edelleen. Tätä alkuperäistä italialaista canzonea sanotaan tavallisesti petrarcalaiseksi canzoneksi (*canzone petrarchesca*), josta 1500-luvun lopulla ruvettiin poikkeamaan. Torquato Tasso rupesi eri säkeistöjen sitomista varten käyttämään kaikenlaisia runomitallisia ja loppusoinnullisia koristeita, joille hän antoi nimen *calene* (ketjuja) tai *monili* (kaulakoristeita). Vielä mielivaltaisemmin menetteli Gabriello Chiabrera, jonka canzonen tapaiset runot, joita hän itse sanoi *canzonetteiksi*, oli kirjoitettu lyhyinä säkeinä ja säejaksoina ja mielivaltaisin loppusointujärjestyksin. Tämä runolaji raivaa tien niin sanotuille *anacreontica*-runoille. Muita ovat *canzone pindarica* eli *alla greca* sekä *canzone a ballo*.

Lähteet
-------

1. 1 2  Canzone, Tietosanakirja osa 1, palsta 1477, Tietosanakirja Osakeyhtiö 1909
**Harald Sörensen-Ringi** (1872 Tunadal, Ruotsi – 1912 Tukholma) oli ruotsalainen kuvanveistäjä. Tukholmassa ja Pariisissa opiskelleen Sörensen-Ringin merkittävimpänä työnään pidetään 1911 valmistunutta Kustaa II Aadolfia esittävää patsasta Sundsvallissa. Sörensen-Ringi on kuvannut kuninkaan pyrkien mahdollisimman suureen totuudenmukaisuuteen.

Suomessa on kaksi Sörensen-Ringin teosta, joiden uskotaan olevan hankitun Tanskassa pidetystä yhteisnäyttelystä. Teokset, *Jäähyväiset* ja *Äitiyden ilo*, ovat Helsingissä Villa Ensin edustalla. Veistokset hankki Villa Ensin rakennuttanut Uno Staudinger. Staudinger oli lahjoittanut jo aiemmin Oulunkylän puukirkkoon Sörensen-Ringin tekemän alttarireliefin *Jeesus siunaa lapsia*, joka on vuodelta 1909.

Valokuvia teoksista
-------------------

* Kustaa II Aadolfin patsas, Sundsvall, 1911*Kustaa II Aadolfin patsas*, Sundsvall, 1911
* Jäähyväiset, Helsinki, 1912*Jäähyväiset*, Helsinki, 1912
* Äitiyden ilo, Helsinki, 1912.*Äitiyden ilo*, Helsinki, 1912.

Lähteet
-------

1. ↑  Sundsvall – Offentlig konst – Gustav II Adolf av Harald Sörensen Ringi.pdf (PDF)  14.1.2011. Sundsvallin kunta.  Arkistoitu 30.7.2012. Viitattu 29.1.2024. (ruotsiksi)
2. ↑  Jäähyväiset / Au Revoir Helsingin taidemuseo. Viitattu 29.1.2024.
3. ↑  Äitiyden ilo / La joie de la Maternite Helsingin taidemuseo. Viitattu 29.1.2024.
4. ↑  Oulunkylän puukirkko  23.1.2024. Helsingin seurakuntayhtymä.  Arkistoitu 29.1.2024. Viitattu 29.1.2024.
*Tämä artikkeli kertoo mäestä Ruokolahden ja Rautjärven rajalla. Muista samannimisistä mäistä katso Haukkavuori (täsmennyssivu).*
Näkymä Haukkavuorelta. Kuva elokuulta 2009.
**Haukkavuori** on Etelä-Karjalan korkein paikka ja historiallinen maisema- ja luontokohde, jonka laki kohoaa 172 metriä merenpinnan yläpuolelle sekä 79 metriä viereistä Sarajärven pintaa ylemmäksi. Laelta avautuu suomalaisen kansallismaiseman veroinen näkymä jylhine maisemineen.

Haukkavuori on toiminut aiemmin kolmen kunnan (Rautjärvi, Ruokolahti, Simpele) rajapaikkana. Nykyään se on Rautjärven ja Ruokolahden rajamailla: luoteis-pohjoisosa kuuluu Ruokolahteen, ja muilta osin Haukkavuori kuuluu Rautjärveen.

Haukkavuori on myös historiallinen rajapyykki, ja sen kautta ovat kulkeneet niin Pähkinäsaaren (1323), Täyssinän (1595) kuin Uudenkaupungin rauhankin (1721) rajalinjaukset. Vuorella näkyvissä olevat entiset rajamerkit ovat Uudenkaupungin rauhan aikaisia.

Haukkavuori sijaitsee noin 14 kilometrin päässä Rautjärven kuntakeskus Simpeleeltä, Innasennurkassa Sarajärven pitkän lahden pohjukassa. Kesäaikaan Haukkavuorelle on mahdollista päästä myös Simpeleeltä Konkalammen hiihtokeskuksen kautta kulkevaa retkeilyreittiä pitkin.

Haukkavuoren jylhät maisemat ovat esillä *Metsän tarina* -luontodokumentissa vuodelta 2012.

Lähteet
-------

* Rautjärven kunnan matkailusivut

Aiheesta muualla
----------------

* Rautjärven kunta, Matkailu: Nähtävyydet, Haukkavuori
* eKarjala maakuntaportaali: Etelä-Karjalan retkikohteet ja reitit, Haukkavuori (Arkistoitu – Internet Archive)
* Outdoors Finland – Retkeily Etelä-Suomessa: Haukkavuoren luontopolku, Rautjärvi (Arkistoitu – Internet Archive)
* Retkipaikka: Haukkavuori

  

Suomen maakuntien korkeimmat maastonkohdat

* Ahvenanmaa: Orrdalsklint
* Etelä-Karjala: Haukkavuori
* Etelä-Pohjanmaa: Raitamäki
* Etelä-Savo: Paukkulanmäki
* Kainuu: Iso Tuomivaara
* Kanta-Häme: Niinimäenselänmaa
* Keski-Pohjanmaa: Salmelanharju
* Keski-Suomi: Kiiskilänmäki
* Kymenlaakso: Ukkosvuori
* Lappi: Halti
* Pirkanmaa: Venäläisvuori
* Pohjanmaa: Pyhävuori
* Pohjois-Karjala: Koli
* Pohjois-Pohjanmaa: Valtavaara
* Pohjois-Savo: Maaselänmäki
* Päijät-Häme: Tiirismaa
* Satakunta: Soininharju
* Uusimaa: Loukkumäki
* Varsinais-Suomi: Särämäki
**Gran Turismo 5 Prologue** on ennakkoversio *Gran Turismo 5* -ajopelistä ja se kuuluu suosittuun *Gran Turismo* -pelisarjaan. Pelin on kehittänyt Polyphony Digital ja se on julkaistu PlayStation 3:lle.

Pelaaminen
----------

PlayStation 2:n *Gran Turismo 4:n* autot koostuivat 4 000 polygonista, mutta *Gran Turismo 5 Prologuen* autoissa käytetään peräti 200 000 polygonia. Määrää lisää merkittävästi se, että pelin uuden sisäkuvakulman vuoksi myös autojen sisustus on mallinnettu kokonaan. Tässä uudessa kuvakulmassa näkyvät muun muassa nopeusmittari, matkamittari, takapeili ja sivupeilit. Lisäksi autojen mallinnus osa osalta mahdollistaa sen, että erilaisia lisäosia voidaan tarjota myöhemmin päivityksillä.

### Valikot

Pelin alkuvalikon taustalla näkyy pelaajan sillä hetkellä käytössä oleva auto satunnaisessa maisemissa. Gran Turismo TV:ssä voi ostaa maksullisia jaksoja *Top Gearista*, *Best Motoringista* ja muista autoaiheisista ohjelmista. GT TV sisältää myös ilmaista sisältöä.

### Tekoäly

Pelin tekoälyä on paranneltu huomattavasti ja tällä kertaa kiskoilla ajavat vastustajat ovat historiaa. Vastustajat reagoivat pelaajan liikkeisiin ja saattavat esimerkiksi aggressiivisesti estää ohitusyrityksiä. Tekoälykuskit tekevät myös inhimillisiä virheitä ensimmäistä kertaa sarjan historiassa.

### Verkkopeli

*Gran Turismo 5 Prologue* ei ole ensimmäinen sarjan peli, jossa on mahdollisuus pelata verkossa. Verkossa voi pelata jopa 16 pelaajaa. Polyphony yrittää lisätä peliin myös jonkinlaisen kaverilistan ja muita sosiaalisia toimintoja. Kehittäjä on myös luvannut, että lisäsisältöä ja päivityksiä on tulossa aina varsinaisen *Gran Turismo 5:n* julkaisuun saakka. Esimerkiksi keskustelutoiminto pyritään lisäämään peliin tulevissa päivityksissä.

Autot ja radat
--------------

*Gran Turismo 5 Prologue* sisältää yhteensä 72 autoa (Euroopan versio) ja 6 rataa (12 ratavaihtoehtoa). Radalla voi olla yhtä aikaa jopa 16 autoa.

### Radat

Osalle radoista on opas, joka kertoo radasta ja sen yksityiskohdista HD videona oikealla pelikuvalla. Mukana on myös tekstitykset.

* Suzuka Circuit ja East Course -niminen versio radasta
* Fuji Speedway (Gran Turismo ja F1 -versiot)
* Eiger Nordwand ja toiseen suuntaan ajettava versio radasta
* Daytona International Speedway ja Road Course -niminen versio radasta
* Lontoon katurata ja toiseen suuntaan ajettava versio radasta
* High Speed Ring ja toiseen suuntaan ajettava versio radasta

Tekniikka
---------

*Gran Turismo 5 Prologue* pyörii 1080p-resoluutiolla ja 60 fps -ruudunpäivityksellä. Kisojen uusinnoissa fps on 30–60 riippuen kuvakulmasta, sillä joissain kuvakulmissa on kuvaa kaunisteltu lukuisilla efekteillä. Pelin autot sisältävät keskimäärin 200 000 polygonia. Vertailun vuoksi esimerkiksi *Gran Turismo 4*:n autot sisälsivät noin 4 000 polygonia ja *Gran Turismo 5*:n autoissa on 500 000 polygonia.

Lähteet
-------

1. ↑  Gran Turismo 5 Prologue (PS3) Muropaketti. Viitattu 8.7.2017.

Aiheesta muualla
----------------

* *Gran Turismo 5: Prologue* MobyGamesissa (englanniksi)
* Gran Turismo 5: Prologue -arvostelu suomeksi
*Tämä artikkeli käsittelee kaupunginosaa. Uotila on myös kylä Nurmijärvellä. Sukunimestä, katso Uotila.*
Uotilan keskustien Uotilan vanhantien vartta, oikealla lähikauppa ja apteekki.
**Uotila** on Rauman kaupunkiin liitetyn Rauman maalaiskunnan keskus ja pinta-alaltaan Rauman suurin kaupunginosa kaupunkikeskustan ulkopuolella. 

Ennen kuntaliitosta Suomen suurimmaksi kirkottomaksi kyläksikin kutsutussa Uotilassa on arviolta 3 300 asukasta. Myös Uotilan hiidenkirnu on tuonut kylää tunnetuksi. Uotila rajoittuu lännessä Äyhönjärveen, idässä Kollan kylään, pohjoisessa joskus Uotilaankin kuuluvaksi laskettuun Äyhön kylään ja etelässä Tarvolan kylään.

Palveluita Uotilassa ovat muun muassa apteekki, kebab-pizzeria,lähikauppa K-Market ja peruskoulun ala-aste. Uotilassa toiminut Uotilanrinteen lukio liitettiin vuonna 2007 Rauman Yhteislyseon lukion ja Raumanmeren lukion kanssa Rauman Lyseon lukioksi. Uotilan palvelutarjontaan kuuluu myös täysimittainen golf-kenttä oheispalveluineen. Uotilassa toimii urheiluseura Uotilan Työväen Urheilijat (UTU), jolla on toimintaa juniorijalkapallossa ja petankissa.

Uotilan taaja-asutus laajenee nykyisin etelään ja kaakkoon, mistä muodostuu hallinnollinen Kallionikulan kaupunginosa.

Lähteet
-------

1. ↑  Kalle Aaltonen: Uotila *Rauma.fi*. Viitattu 6.7.2022.

Rauman kaupunginosat

* Anttila
* Haapasaari
* Kaaro
* Kappelinluhta
* Kinno
* Kolla
* Kortela
* Kourujärvi
* Lakari
* Lajo
* Lonsi
* Merirauma
* Monna
* Nihattula
* Nummi
* Otanlahti
* Paloahde
* Paroalho
* Polari
* Sampaanala
* Sinisaari
* Sorkka
* Soukainen
* Syvärauma
* Tarvola
* Tuomoniemi
* Unaja
* Uotila
* Uusilahti
* Vanha Rauma
* Vasarainen
* Vermuntila
* Voiluoto
* Äyhö
**Alexander Bernhard von Weissenberg** (1. joulukuuta 1822 Helsinki – 28. syyskuuta 1901 Viipuri) oli suomalainen virkamies, joka toimi 1885–1886 senaattorina senaatin oikeusosastossa sekä Suomen suuriruhtinaskunnan prokuraattorina 1886–1890. Hän johti niin sanottua Weissenbergin komiteaa ja profiloitui aluillaan olevassa oikeustaistelussa Suomen perustuslaillisen aseman puolustajana.

Von Weissenbergin isä oli todellinen valtioneuvos Ernst Bernhard von Weissenberg (ent. von Witte), joka toimi Suomen kenraalikuvernöörin kansliapäällikkönä vuoteen 1840 ja aateloitiin vuonna 1835. Alexander von Weissenberg työskenteli samassa kansliassa kielenkääntäjänä, kunnes valmistui tuomariksi 1844. Sen jälkeen hän loi uran Viipurin hovioikeudessa 1845–1857 ja 1860–1863 sekä Viipurin läänin lääninsihteerinä 1863–1885, työskennellen välillä myös virkailijana senaatin talousosastossa ja Suomen asiain komiteassa. Von Weissenberg oli myös sukunsa edustajana aatelissäädyssä valtiopäivillä 1863–1864, 1882, 1885, 1888, 1891 ja 1894.

Tsaari Aleksanteri III:n määräyksestä kenraalikuvernööri Fjodor Heiden asetti 1885 suomalaisista lainoppineista koostuneen komitean kokoamaan Suomen perustuslaintasoiset lait. Sen johtoon asetettiin von Weissenberg, joka samana vuonna nimitettiin senaatin oikeusosastoon, ja sieltä pian edelleen prokuraattoriksi eli ylimmäksi lainvalvojaksi. Heidenin ja muiden venäläisten pettymykseksi Weissenbergin komitean enemmistö asettui kannattamaan Leo Mechelinin oppia Suomen ja Venäjän valtiounionista, ja komitean mietinnöstä tuli "separatistinen" esitys Suomen hallitusmuodoksi.

Von Weissenberg yritti estää vuoden 1890 Postimanifestin julkaisemisen, koska piti sitä laittomana. Kun manifesti kuitenkin julkaistiin, hän jätti kesällä eronpyyntönsä, ja ero astui voimaan lokakuun alussa. Loppuikänsä hän vietti yksityishenkilönä Viipurissa.

Alexander von Weissenbergin ja hänen puolisonsa Constance Maria Åkermanin poika oli kansanedustaja ja sotaylioikeuden puheenjohtaja Arthur von Weissenberg.  Toinen poika Axel Leonard von Weissenberg oli puolestaan insinööri ja rautatievirkamies. Molemmat olivat myös valtiopäiväedustajia isänsä tavoin.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Kristiina Kalleinen: / Weissenberg, Alexander von *Kansallisbiografia-verkkojulkaisu (maksullinen)*.  30.7.2007. Helsinki:  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura.
2. ↑  von Weissenberg. Suvut ja vaakunat, Suomen Ritarihuone.  Viitattu 2.3.2012.
3. ↑  .aspx Arthur von Weissenberg *Suomen kansanedustajat*. Eduskunta.
4. ↑  Kuka kukin on 1954, s. 957. Viitattu 28.5.2021.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Kansallisbiografia
* Biografiasampo
* Ylioppilasmatrikkeli 1640–1852

 |

 |