recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Ester Astrid Lindgren** (22. kesäkuuta 1895 Turku – ?) oli suomalainen näyttelijä. Turusta uransa aloittanut Lindgren näytteli myös Tampereella, Porissa, Kuopiossa ja Varkaudessa.

Ura
---

Ester Lindgrenin vanhemmat olivat kauppias Josef Emil Lindgren ja Ester Lehtinen. Hän aloitti näyttämötaiteellisen uransa Turun Työväen Teatterissa 1915. Näyttämötyöhön häntä oli valmentanut muun muassa Elli Tompuri. Vuonna 1930 julkaistussa näyttelijähakuteoksessa Lindgreniä luonnehditaan termillä "luonnenäyttelijätär". Hänen roolejaan olivat esimerkiksi Kalervon emäntä (*Kullervo*), Martta (*Nummisuutarit*), Kaisa (*Pohjalaisia*) ja rouva Stockman (*Kansanvihollinen*).

Kokoillan elokuvissa Lindgren näytteli kolme sivuroolia. Elokuvat olivat Valentin Vaalan ohjaamia (*Maaret – tunturien tyttö*, *Niskavuoren naiset*, *Nuori mylläri*).

Lähteet
-------

* *Kotimaisia näyttämötaiteilijoita sanoin ja kuvin - Inhemska scenkonstnärer i ord och bild*. Viipuri: Kustannusliike Opas, 1930.
* Veistäjä, Verneri: *Teatterin maailma - Maamme teatterit ja niiden taiteilijat*. Helsinki: Suomen Teatterijärjestöjen Keskusliiton julkaisuja n:o 5, 1950.

### Viitteet

1. 1 2 3  Kotimaisia näyttämötaiteilijoita sanoin ja kuvin 1930, s. 182–183
2. ↑  Teatterin maailma 1950, s. 194
3. ↑  Ester Lindgren Elonetissä.
Hotell Rydbergin mainos.
**Hotell Rydberg** (myös **Hôtel Rydberg**) oli hotelli Kustaa Aadolfin torilla Tukholmassa vuosina 1857–1914. Hotellissa oli ravintola ja baari, jotka olivat aikoinaan kaupungin suosituimpia. Sinne kokoontui muiden muassa kirjailijoita ja toimittajia, kuten Hjalmar Söderberg, Albert Engström, Emil Norlander ja Hasse Zetterström.

Hotell Rydberg oli ensimmäinen varsinainen hotelli Tukholmassa, ja se rakennettiin varoilla, jotka tukkukauppias Abraham Rydberg testamenttasi Tukholman tukkukauppiasyhdistykselle "Hôtel de 
Villen" perustamiseksi. Hotelli rakennettiin vanhalle Kastenhofin tontille ja avattiin vuonna 1857 rahapulan takia ilman suuria juhlallisuuksia.

Hotelli sijaitsi kaupungin tuolloin tärkeimmällä aukiolla Kustaa Aadolfin torilla, ja sen vasemmalla puolella sijaitsi Kuninkaallinen teatteri, oikealla puolella Perintöruhtinaan palatsi ja vastapäätä kuninkaanlinna.

Hotellin neljättä kerrosta vuokrasi herrainklubi Stora Sällskapet. Muissa hotellin kerroksissa oli yhteensä 60 huonetta. Hotellin palvelut oli järjestetty isojen saksalaisten ja sveitsiläisten hotellien mallin mukaisesti.

Ensimmäinen hotellinjohtaja oli hampurilainen Hartman, toinen ranskalainen Régis Cadier, joka laajensi hotellia vuokraamalla sen käyttöön viereisen Celsingska husetin. Cadier’n kaudella hotelli koki parhaan loistonsa päivät.

Hotelli Rydberg purettiin vuonna 1914 Skandinaviska Banken -palatsin tieltä.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Johan Grönstedt: Hotell Rydberg, Sedt och hört i Stockholm, Tukholma 1919, s. 43.
Johann Friedrich August Tischbein: *Charlotte von Kalb*, 1785.
**Charlotte von Kalb** (1761–1843) oli saksalainen nainen, joka on tunnettu etenkin Friedrich Schillerin rakastettuna. Hänet oli vastoin tahtoaan naitettu Heinrich von Kalbille, joka palveli upseerina Ranskan sotaväessä. Eräällä matkalla Kalb tutustui Mannheimissa Schilleriin ja muutti sittemmin Mannheimiin. Hän rakastui Schilleriin, jonka silloisia tunteita tulkitsevat muun muassa runot *Freigeisterei der Leidenschaft* ja *Resignation*. Vuonna 1787 Schiller lähti Dresdenistä Weimariin, missä tapasi Kalbin uudestaan. Schillerin avioliitto katkaisi suhteen, joka myöhemmin taas uudistui. Schillerin suosituksesta runoilija Friedrich Hölderlin asui 1793–1794 Kalbin talossa tämän pojan kotiopettajana. Tällöin Kalb rakastui Hölderliniin ja Hölderlinin jälkeen kirjailija Jean Pauliin, joka otti Kalbin teoksessaan *Titan* esiintyvän Lindan esikuvaksi. Kalb jäi 1806 leskeksi ja oli silloin jo menettänyt omaisuutensa. Hän sokeutui vanhemmiten ja asui viimeiset vuotensa Berliinissä, jossa Preussin prinsessa Marianne huolehti hänen toimeentulostaan. Henkevä ja monipuolisesti sivistynyt Kalb ei itse kirjoittanut mitään vaan saneli toisille muistelmiaan, ajatelmiaan, runoteoksiakin, joista hänen tyttärensä Edda (1790–1874) julkaisi kirjan nimeltä *Charlotte* ja omintakeisen romaanin *Cornelia*. Hänen kirjeensä Jean Paulille julkaistiin 1882.

Lähteet
-------

1. ↑  Kalb, Charlotte von, Nordisk familjebok, Uggleupplagan. 13. palsta 590 (ruotsiksi)
2. ↑  Kalb, Charlotte von, Tietosanakirja osa 4, palsta 80, Tietosanakirja Osakeyhtiö 1912

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Charlotte von Kalb** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Alankomaat

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Joe Smith Rasilian satemetsässä** on suomalainen Martti "Huuhaa" Innanen tekemä JP-Musiikin tuottama vuonna 1981 valmistunut äänikirja. Kuunnelma perustuu Innasen luomiin Joe Smith -radiokuunnelmiin.

Julkaisu
--------

Kuunnelma julkaistiin julkaisuvuonna C-kasettina.Vuonna 1986 kuunnelmasta julkaistiin uusintajulkaisu C-kasettina ja LP-levynä. LP-julkaisu julkaistiin yhdessä 1970-luvulla valmistuneen *Joe Smith ja seikkailu viitakossa* puhenäytelmän kanssa. Uusintajulkaisu sisältää myös muiden esittäjiä kappaleita sekä Innasen itse esittämät kappaleet "Karvaiset kamelit" ja "Faaraon viimeinen huuto". Poptori julkaisi kuunnelman CD-formaatissa vuonna 2000, joka sisältää alkuperäisen vuonna 1981 valmistuneen sisällön sekä kappaleen "Faaraon viimeinen huuto". Kuunnelma on julkaistu kokonaisuudessaan myös Rocket Recordsin vuonna 2009 julkaistulla Innasen tuplakokoelmalevyllä *Himalajan panttilainaamon iltasoitto*.

Juoni
-----

Tarina perustuu sotamies Topi Kutvosen Äänislinnassa asemasodan aikana vuonna 1943 kirjoittamaan tarinaan. "Tuhansien vaarojen mies" Joe Smith on lontoolainen "kansainvälinen seikkailia", joka saapuu Rasilian sademetsään. Matka sademetsään tuo mukanaan vaaroja. Seikkailija tapaa matkallaan kriminaalin Sisäkumi-Simeonin, puhuvan ihmissyöjäkamelin Vatelma-Valtemarin, tohtori Hyeena-Anterssonin ja ihmissyöjä-kääpiö Huspati-Hutan, jotka alkavat vainota Smithia, ja aikovat tappaa hänet.

Sisältö (alkuperäinen vuoden 1981 julkaisu)
-------------------------------------------

1. Kansainvälinen seikkailia Joe Smith – 5.30
2. Sisäkumi-Simeon ja Vatelma-Valtemar – 4.54
3. Ihmissyöjäkääpiöt ja Hyeena-Antersson – 6.10
4. Tornaato tulloo, sano! – 5.14
5. Noutaja tulloo, sano! – 4.00
6. Taistelu kuninkas Montetsuman Montulla – 5.21
7. Satemetsän tunnari – 1.40

### Ääninäyte

Ääninäytteet"Joe Smith Rasilian satemetsässä"Ääninäyte Martti "Huuhaa" Innasen vuonna 1981 julkaistusta äänikuunnelmasta Joe Smith Rasilian satemetsässä. Näytteessä
kuunnelman hahmo Sisäkumi-Simeon huomaa kansainvälisen seikkailian Joe Smithin olevan Rasiliassa.Äänitiedostojen kuunteluohjeet

Lähteet
-------

1. ↑  Tahkolahti, Jaakko: Huuhaa nauttii hauskanpidosta (Tilaajille) *Helsingin Sanomat*.  20.3.2001. Viitattu 4.3.2024.
2. 1 2 3 4 5  Tiitto, Veikko: Martti Innanen *veikkotiitto.fi*. Viitattu 23.7.2012.
3. ↑  Martti Innanen – Joe Smith Rasilian Satemetsässä *discogs.com*. Viitattu 4.3.2024. (englanniksi)
4. ↑  Joe Smith Rasilian satemetsässä *finna.fi*. Viitattu 4.3.2024.
5. 1 2  Kansainvälinen Seikkailija Joe Smith Rasilian Satemetsässä / Seikkailu Viitakossa *discogs.com*. Viitattu 4.3.2024. (englanniksi)
6. ↑  Martti "Huuhaa" Innanen\* – Joe Smith Rasilian Satemetsässä (Label: Snap Records (3) – SNAPCD-388) *discogs.com*. Viitattu 4.5.2024. (englanniksi)
7. ↑  Joe Smith Rasilian satemetsässä *finna.fi*. Viitattu 4.3.2024.
8. ↑  Martti Huuhaa Innanen\* – Himalajan Panttilainaamon Iltasoitto *discogs.com*. Viitattu 4.3.2024. (englanniksi)
**Implantit** eli **istutteet** tai **siirrännäiset** ovat keinotekoisia esineitä tai elektronisia laitteita, joita lisätään kirurgisesti ihmisruumiiseen korvaamaan jokin biologinen toiminto tai parantamaan sitä (kokleaimplantti, aivoimplantti, hammasimplantti) tai pelkästään esteettisistä syistä (kuten hiusistutteet sekä rinta-, sarvi- jne. implantit). Nykyaikaiset implantit tehdään usein titaanista, koska kehon nesteet eivät aiheuta siihen korroosiota eikä keho hylji sitä.

Esimerkiksi luunmurtumien paranemista avustamaan saatetaan kiinnittää itsestään hajoava istute. Erilaiset luunaulat ja ruuvit valmistettaan lujasta maitohappopolymeeristä, joka tukee luuta 3-6 kuukautta ja liukenee sitten pois. Biohajoavan istutteen kehitti akatemiaprofessori Pertti Törmälä 1980-luvulla.

Sarvi-implantti on ihmisen päähän asennettava implantti. Se voi olla vahvuuden symboli. Sarvi-implantti on yleensä titaania.*lähde?*

Lähteet
-------

1. 1 2   (Arkistoitu – Internet Archive)
2. ↑

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Implantti** Wikimedia Commonsissa

* International Medical Devices Database – Recalls, Safety Alerts and Field Safety Notices of medical devices – International Consortium of Investigative Journalists
**Gunno Dahlstierna** (ennen aatelointia *Eurelius*; 7. syyskuuta 1661 Ör, Dal, Ruotsi – 7. syyskuuta 1709 Ruotsin Pommeri) oli ruotsalainen runoilija. Hän opiskeli Uppsalan yliopistossa 1677 alkaen ja toimi sitten maanmittarina vuodesta 1681 Liivinmaalla tehtävänään kartoittaa aluetta ja sen rajoja. Hän lähti 1685 Saksaan, jossa hän opiskeli useissa yliopistoissa, muun muassa Leipzigin yliopistossa, jossa hän 1687 puolusti väitöskirjaansa *De electro* niin hyvin, että hänelle tarjottiin professuuria. Hän palasi kuitenkin Ruotsiin, jossa hänet 1690 nimitettiin maanmittaustarkastajaksi. Hän toimi vuodesta 1691 Pommerissa, jossa hän teki maanmittausta, ja 1699 hänet nimitettiin Ruotsin maanmittauslaitoksen ylitirehtööriksi. Hänet aateloitiin 1702.

Dahlstierna tunnetaan Kaarle XI:n muistoksi kirjoittamastaan sururunosta "Kunga Skald". Se on kirjoitettu ottave rimeen, jota hän käytti ensimmäisenä ruotsalaisessa runoudessa. Hän on lisäksi kirjoittanut uskonnollisia sonetteja ja kääntänyt Giovanni Battista Guarinin aikoinaan suositun paimennäytelmän *Il pastor fido* ('Uskollinen paimen'). Toisin kuin on arveltu, Narvan taistelusta kirjoitettu runo "Giöta Kiämpa-wisa om Kåningen å Herr Pedar" ei ehkä ole Dahlstiernan vaan mahdollisesti Israel Holmströmin. Dahlstiernan esikuvia ovat espanjalainen gongorismi (*culteranismo*), Daniel Casper von Lohensteinin pöyhkeäsanaisuus, ja hän on marinismiksi sanotun liioittelevan barokkityylin merkittävä ruotsalainen edustaja, jonka tyylille ovat ominaisia kankea paatos, kaukaa haetut mahtipontisen ylväät vertaukset, antiteesit ja kristillisen ja klassisen mytologian sekoitus. Runossaan "Kunga Skald", jota Ruotsissa pidettiin eeppisen tyylin merkittävimpänä isänmaallisena runona, hän on milloin lattea, milloin sievistelevä, milloin taas voimakas, etenkin missä isänmaallinen paatos tulee esiin. Per Hanselli julkaisi 1863 valikoiman hänen runojaan teoksen *Samlade vitterhetsarbeten af svenska författare* kuudennessa osassa.

Lähteet
-------

1. 1 2  Dahlstierna, Gunno, Nordisk familjebok, Uggleupplagan. 5. palsta 1109–1110 (ruotsiksi)
2. 1 2  Dahlstierna, Gunno, Tietosanakirja osa 2, palsta 128, Tietosanakirja Osakeyhtiö 1909


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Saksa
* Ruotsi
* Alankomaat

 |

 |
**Väinö Tapani Niku** (31. toukokuuta 1927 Haapavesi – 8. joulukuuta 2009 Helsinki) oli suomalainen metsänhoitaja ja yritysjohtaja, joka sai metsäneuvoksen arvonimen.

Nikun vanhemmat olivat toiminnanjohtaja, suurhiihtäjä Tapani Niku ja toiminnanjohtaja, pakinoitsija, poliitikko Hilja-Maria Oinonen ja puoliso vuodesta 1951 Riitta-Liisa Sirola. Toimittaja, tietokirjailija Risto Niku on hänen veljensä. Ylioppilaaksi Väinö Niku tuli sotien jälkeen vuonna 1946 Jyväskylän lyseosta ja valmistui metsänhoitajaksi vuonna 1952. Niku toimi Metsähallituksen palveluksessa 1953–1954 ja siirtyi sitten A. Ahlström -yhtiön palvelukseen metsänhoitajaksi, ensin Jyväskylään, sitten Viitasaarelle, vuonna 1957 Varkauteen ja vuonna 1959 Joensuuhun.

Toimittuaan vielä vuodesta 1967 hetken aikaa A. Ahltrömin apulaismetsäpäällikkönä Niku meni vasta perustetun puunhankintayhtiö Tehdaspuun palvelukseen. Hän oli aluksi Tehdaspuun kehittämispäällikkö ja vuodesta 1970 varatoimitusjohtaja. Oltuaan 1972–1978 Puulaaki Oy:n toimitusjohtaja Niku palasi Tehdaspuulle, nyt yrityksen toimitusjohtajaksi. Metsäneuvoksen arvonimen vuonna 1982 saaneella Nikulla oli myös useita luottamus- ja asiantuntijatehtäviä. Tehdaspuulta hän jäi eläkkeelle vuonna 1990. Niku tunnettiin myös maajoukkuetason koripallopelajaana ja Joensuun Katajan koripallovalmentajana.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Väinö Niku *Biografiasampo*. Viitattu 19.5.2022.
2. ↑  Kuka kukin on 1978, s. 639. Viitattu 19.5.2022.
3. 1 2  Ihmiset. Kuolleet. Metsäneuvos Väinö Niku. (Tilaajille) *Helsingin Sanomat*.  31.12.2009. Viitattu 19.5.2022.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Talousvaikuttajat
* Biografiasampo

 |

 |
**Lady A**, vuoteen 2020 saakka **Lady Antebellum**, on yhdysvaltalainen kantrimusiikki-yhtye, joka on perustettu Nashvillessä, Tennesseessä vuonna 2006. Trion muodostavat Charles Kelley (laulu, taustalaulu), Dave Haywood (taustalaulu, kitara, piano, mandoliini) ja Hillary Scott (laulu ja taustalaulu).

Yhtye teki debyyttinsä vuonna 2007 vierailevana vokalistina Jim Brickmanin singlellä "Never Alone", ennen kuin teki levytyssopimuksen Capitol Recordsin kanssa Nashvillessä ja julkaisi ensimmäisen singlen "Love Don't Live Here". Kappale sijoittui kolmanneksi Hot Country Songs -listalla toukokuussa 2008 ja se oli ensimmäinen single yhtyeen debyyttialbumilta *Lady Antebellum*. Kappale myi Yhdysvalloissa platinaa. Albumi sisältää myös singlet "Lookin' for a Good Time" ja "I Run to You", joista jälkimmäisestä tuli yhtyeen ensimmäinen ykkössingle heinäkuussa 2009.

Single "Need You Now" julkaistiin elokuussa 2009 ja se on ensimmäinen single yhtyeen tammikuussa 2010 julkaistulta albumilta, *Need You Now*. Single on myös toinen yhtyeen ykkössingle Billboard Hot 100 -listalla. "American Honey", toinen single *Need You Now* -albumilta, julkaistiin tammikuussa 2010. Se on yhtyeen neljäs top 10 -single ja kolmas 1. sijalle noussut single.

Lady A on palkittu lukuisissa kantri-tilaisuuksissa. Grammy Awardseissa vuosina 2009 ja 2010 yhtye oli ehdolla kahden palkinnon saajaksi. Yhtye voitti palkinnon *Paras kantri-suoritus duolta tai ryhmältä* kappaleella "I Run to You".

Palkinnot
---------

* Grammy Awards 2010 -gaala: Paras kantriesitys duolta tai ryhmältä — "I Run to You", ja Paras kantrikappale — "I Run to You".
* American Music Awards 2010 -gaala: Kantriryhmä

Diskografia
-----------

### Studioalbumit

* *Lady Antebellum* (2008)
* *Need You Now* (2010)
* *Own the Night* (2011)

### Singlet

* "Love Don't Live Here" (2007)
* "Lookin' for a Good Time" (2008)
* "I Run to You" (2009)
* "Need You Now" (2009)
* "American Honey" (2010)
* "Our Kind of Love" (2010)
* "Hello World" (2010)
* "Just a Kiss" (2011)

Lähteet
-------

1. ↑  52nd Grammy Awards - 2010 rockonthenet.com. Viitattu 10.8.2010. (englanniksi)
2. ↑  52nd Grammy Awards - 2010 rockonthenet.com. Viitattu 23.11.2010. (englanniksi)
3. ↑  American Music Awars -palkitut Ilta-Sanomat.  Arkistoitu 23.11.2010. Viitattu 22.11.2010.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Lady A** Wikimedia Commonsissa

* Yhtyeen kotisivut
* Lady A Myspacessa (englanniksi)
* Lady A Last.fm:ssä (englanniksi)
**Kustaa Adolf Saarilahti**, vuoteen 1901 **Lindgren** (10. elokuuta 1883 Uusikirkko T.l. – 15. toukokuuta 1959 Uusikaupunki) oli pappi, opettaja ja lähetyssaarnaaja, joka toimi pitkään Suomen Lähetysseuran palveluksessa.

Henkilöhistoria
---------------

Saarilahden vanhemmat olivat laivuri Karl Niklas Lindgren ja Maria Henrika Nylund ja puoliso vuodesta 1911 Jenny Maria Kalkkinen. Saarilahti tuli ylioppilaaksi Turun reaalilyseosta 1905 ja vihittiin papiksi 1911. Hän toimi lähetyssaarnaajana Kiinassa 1912–1920, Suomen Lähetysseuran lähetyskoulun opettajana 1921–1922 ja 1926–1933 sekä lähetysopiston johtajana 1930–1950, Raahen seminaarin uskonnon ja historian lehtorina 1922–1926 ja Suomen Lähetysseuran sihteerinä 1932–1950 ja apulaisjohtajana 1934–1950. Hän oli myös Suomen Lähetysseuran johtokunnan ja Evankelis-luterilaisen sisälähetyssäätiön hallituksen jäsen. Rovastin arvonimen Saarilahti sai 1938.

Julkaisuja
----------

* *Miksi teemme lähetystyötä?*, 1930
* *Niinkuin tulen leimaus. Ensimmäiset evankeeliset lähetyssaarnaajat Peter Heiling, Hieronymys von Dorne, Andreas Blumenhagen: 300-vuotismuisto*, 1932, Yrjö Karilas ja Kustaa Saarilahti
* *Palava henki: Justinianus von Weltz*, 1932, Kustaa Saarilahti ja Matti Tarkkanen
* *Lähetystyön merkitys Suomen kansalle*, 1933

Lähteet
-------

1. 1 2  Aikalaiskirja 1934, s. 576-577 (Viitattu 7.12.2018)
2. 1 2  Ylioppilasmatrikkeli 1905–1907, s. 95. (Viitattu 7.12.2018)
3. ↑  Kuka kukin oli (Viitattu 7.12.2018)
4. 1 2  Kuka kukin on (Aikalaiskirja) 1954, s. 736 (Viitattu 7.12.2018)
Henning von Holtzendorff (1917).
**Henning von Holtzendorff** (9. tammikuuta 1853 Berliini – 9. kesäkuuta 1919) oli saksalainen amiraali, joka toimi ensimmäisen maailmansodan aikana Saksan merivoimien pääesikunnan päällikkönä 1915–1918.

Holtzendorff yleni 1904 kontra-amiraaliksi, 1907 vara-amiraaliksi ja 1910 amiraaliksi. Vuosina 1909–1913 hän komensi Saksan avomerilaivastoa. Holtzendorff pakotettiin eläkkeelle, koska hän vastusti meriministeri Alfred von Tirpitzin suunnitelmia laivaston nopeasta laajentamisesta ja kilpailusta brittien laivasto-ohjelman kanssa. Hänet kuitenkin kutsuttiin takaisin palvelukseen syyskuussa 1915 ja nimitettiin merivoimien pääesikunnan johtoon. Holtzendorff oli nyt kääntynyt kannattamaan Tirpitzin ajamaa rajoittamatonta sukellusvenesotaa, ja hän kirjoitti 22. joulukuuta 1916 merkittävän muistion, jossa ilmoitti, että tällä keinolla Englanti voitaisiin pakottaa ulos sodasta viidessä kuukaudessa. Viime kädessä Holtzendorffin muistio vakuutti marsalkka Hindenburgin, kenraali Ludendorffin ja keisari Vilhelm II:n rajoittamattoman sukellusvenesodan kannattavuudesta. Se käynnistettiin runsaan kuukauden kuluttua.

Rajoittamaton sukellusvenesota johti huhtikuussa 1917 Tirpitzin ja Holtzendorffin odotusten mukaisesti Yhdysvaltain sodanjulistukseen Saksalle, mutta se ei odotetusti pakottanut Englantia seinää vasten. Sen seurauksena Holtzendorffin asema kävi vaikeammaksi, ja kun hän oli joutunut erimielisyyksiin ylimmän sodanjohdon kanssa, hänet lopulta erotettiin elokuussa 1918 ja korvattiin amiraali Reinhard Scheerillä. Hän sai eronsa yhteydessä suuramiraalin arvon.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  *Nordisk familjebok*, täydennysosa (1924), s. 460 (ruotsiksi) Runeberg.org. Viitattu 12.1.2014.
2. 1 2  Henning von Holtzendorff (englanniksi) Firstworldwar.com. Viitattu 12.1.2014.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |

 |
Gustaf Magnus Schwartz
**Gustaf Magnus Schwartz** (21. elokuuta 1783 Helsinki – 25. maaliskuuta 1858 Tukholma) oli suomalaissyntyinen Ruotsin metalliteosten tarkastuslaitoksen tirehtööri, Ruotsin tiedeakatemian professori ja Tukholman teknologisen instituutin ylitirehtööri. Hänet tunnettiin myös keksijänä ja frenologian harrastajana.

Schwartzin vanhemmat olivat helsinkiläinen kauppias, raatimies Petter Schwartz (k. 1793) ja hänen toinen puolisonsa Margareta Vilhelmina Philpp. Hän kävi Helsingin triviaalikoulua ja pääsi ylioppilaaksi Turussa 1799. Schwartz suoritti Turun akatemiassa vuoritutkinnon 1801 ja hän oli sitten vuorikollegion auskultanttina. Schwartz teki tieteellisiä opintomatkoja Saksaan, Ranskaan, Englantiin, Venäjälle, Tanskaan ja Itävaltaan.

Schwartz oli Ruotsin metalliteosten tarkastuslaitoksessa kanslistina vuodesta 1805, 1. kontrollöörinä vuodesta 1811 ja ylitirehtöörinä 1816–1833. Hän toimi samalla Ruotsin tiedeakatemian fysiikan ja teknologian professorina vuodesta 1809 ja teknologisen instituutin ylitirehtöörinä 1826–1845. Schwartzista tuli Ruotsin tiedeakatemian jäsen vuonna 1812. Hän teki useita maatalouskoneisiin liittyneitä keksintöjä ja perusti myös frenologisen museon.

Schwartz oli naimisissa 1806–1817 Maria Sofia Brandin (k. 1817) kanssa ja vuodesta 1818 Caroline Corbin-Durdantin kanssa, liitto päättyi asumuseroon. Hän eli vuodesta 1843 alkaen avoliitossa kirjailijatar Marie Sophie Birathin kanssa, koska ei saanut avioeroa toisesta puolisostaan.

Julkaisuja
----------

* *Handbok i oryktognosien*. 1803
* *Handbok i mineralogi*. 1804

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Yrjö Kotivuori, Ylioppilasmatrikkeli 1640–1852: Gustaf Magnus Schwartz. Verkkojulkaisu 2005. Luettu 27.10.2020.
2. 1 2 3 4  Svenskt biografiskt lexikon : Gustaf Magnus Schwartz
3. 1 2  Nordisk familjebok (1890)


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Ruotsi

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |

 |
Janina Orlov Göteborgin kirjamessuilla 2011.
**Janina Maria Orlov** (s. 10. helmikuuta 1955 Helsinki) on suomenruotsalainen kääntäjä ja yliopistonlehtori. Hän on kääntänyt runsaasti suomalaista ja venäläistä nykykirjallisuutta ruotsiksi ja saanut käännöksistään useita tunnustuksia. Orlov on väitellyt filosofian tohtoriksi Åbo Akademissa, ja hän on työskennellyt Tukholman yliopiston kirjallisuustieteen lehtorina, opetusalanaan lastenkirjallisuus.

Orlovin vuonna 2005 julkaistu venäjän kielen ja kirjallisuuden väitöskirja oli temaattinen analyysi Aleksandr Puškinin runoteoksesta *Skazka o tsare Saltane* (*Tsaari Saltanin tarina*) vuodelta 1831. Merkittävä osa Orlovin ruotsiksi kääntämistä teoksista on ollut suomen- ja venäjänkielistä lasten- ja nuortenkirjallisuutta, mutta mukana on runsaasti myös aikuisten kaunokirjallisuutta. Kirjailijoiden joukossa ovat muun muassa Katja Kettu, Rosa Liksom, Sofi Oksanen, Riikka Pulkkinen, Andrei Gelasimov ja Nina Sadur.

Orlov sai vuonna 2015 valtion ulkomaisen kääntäjäpalkinnon, vuonna 2016 hänet palkittiin Pro Finlandia -mitalilla, 2018 hän sai Hugo Bergroth -palkinnon ja 2022 Mikael Lybeck -palkinnon sekä Ruotsin akatemian Suomi-palkinnon.

Orlov valittiin Vuoden ruotsinsuomalaiseksi 2018. Hänelle myönnettiin taiteilijaeläke vuonna 2020.

Orlov oli naimisissa ruotsalaisen kirjailijan Ulf Starkin kanssa.

Lähteet
-------

1. 1 2  About Me.[vanhentunut linkki] Kääntöpiiri.fi. Viitattu 30.1.2017.
2. 1 2  Lönnqvist, Niclas: Översättaren Janina Orlov tilldelas Svenska Akademiens Finlandspris.  *Hufvudstadsbladet*, 24.12.2022, s. 27. Artikkelin verkkoversio.
3. 1 2 3  Janina Orlov receives the Finnish State Award for Foreign Translators. Viitattu 30.1.2017
4. ↑  Orlov, Janina: *Texten som kalejdoskop: En läsning av A. S. Pusjkins "Sagan om tsar Saltan"*. Väitöskirja. Åbo Akademi. Viitattu 30.1.2017
5. ↑  Janina Orlov får översättarpris. HBL 19.11.2015. Viitattu 30.1.2017.
6. ↑  Pro Finlandia-medaljen till Janina Orlov. Institutionen för kultur och estetik. 16 december 2016. Viitattu 30.1.2017
7. ↑  Hugo Bergroth-priset till Janina Orlov.  *Hufvudstadsbladet*, 19.5.2018, s. 36. Artikkelin verkkoversio.
8. ↑  Mikael Lybeck-priset till Janina Orlov. *Hufvudstadsbladet* 25.4.2022.
9. ↑  Vuoden 2018 Ruotsinsuomalaiset on valittu! – Vuoden Ruotsinsuomalaiset / Årets Sverigefinnar Sveriges Radio. Viitattu 25.2.2021.
10. ↑  Taiteilijaeläke 61 ansioituneelle taiteilijalle *Päivän Lehti*.  27.2.2020. Viitattu 6.3.2022.


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Suomi (KANTO)
* Yhdysvallat
* Ruotsi
* Alankomaat

 |

 |
**Emil Frithiof Rautela** (sukunimi vuoteen 1919 *Rautell*; 14. syyskuuta 1870 Helsinki – 22. maaliskuuta 1951 Kerava) oli suomalainen asemapäällikkö ja vapaa-ajattelija.

Rautelan vanhemmat olivat ylijunailija David Rautell ja Maria Sofia Paananen. Hän pääsi ylioppilaaksi Oulun yksityislyseosta 1890 ja valmistui filosofian kandidaatiksi 1894.

Rautela oli valtion rautateiden palveluksessa 2. kirjurina vuodesta 1898, 1. kirjurina vuodesta 1903 ja viimeksi asemapäällikkönä Alapitkässä vuodesta 1906, Siuntiossa vuodesta 1914, Kokkolassa vuodesta 1916, Keravalla vuodesta 1920 ja Helsingissä vuodesta 1927. Hän oli junien kannattavuuslaskelma-komitean ja liikenneoppikurssi-komitean jäsenenä vuonna 1910.

Rautela oli Vapaa Ajatus -lehden avustajana ja kirjoitti lehteen nimimerkeillä *Monisti*, *E. F. R.* ja *M-sti* vuosina 1910–1917. Suurin osa Rautelan artikkeleista oli suomennoksia ulkomaisten ateistien ja vapaa-ajattelijoiden kirjoituksista. Rautela oli myös vuonna 1936 Helsinkiin perustetun siviilirekisteriin kuuluvien yhdistyksen ensimmäinen puheenjohtaja 1936–1938 ja yhdistyksen ensimmäinen toimisto- ja kokoontumispaikka sijaitsi Rautelan asemapäällikön toimistoasunnossa. Yhdistys toimii nykyisin nimellä Helsingin vapaa-ajattelijat.

Emil Rautela oli naimisissa vuodesta 1900 Maria Magdalena Mandelinin kanssa.

Lähteet
-------

* Aikalaiskirja 1934 (Projekt Runeberg)
* Kimmo Sundström : Alfred Bernhard Sarlin - agronomi, kirjailija, anarkisti, Rautelasta sivulla 40
* RAUTELL (→ RAUTELA) Emil Frithiof. *Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899*. Helsingin yliopiston verkkojulkaisu.
* Helsingin vapaa-ajattelijat-yhdistyksen historiaa
* Kuka kukin on 1954 : V:n 1950 Kuka kukin on teokseen sisältyvistä henkilöistä ovat kuolleet (Projekt Runeberg)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899

 |

 |
**Toivo Johannes Lapinleimu** (23. syyskuuta 1913 Pyhäjärvi – 6. joulukuuta 1995 Helsinki) oli suomalainen virkamies ja yritysjohtaja, joka sai kauppaneuvoksen arvonimen.

Lapinleimun vanhemmat olivat maanviljelijä Väinö Aapeli Lapinleimu ja Hilma Johanna Lindfors ja puoliso vuodesta 1948 lääketieteen ja kirurgian tohtori Kaisa Marja Haapanen. Lapinleimu kävi Karkkilan yhteiskoulua, tuli ylioppilaaksi Toijalan yhteiskoulusta 1931 ja valmistui agronomiksi ja maatalous- ja metsätieteiden kandidaatiksi 1937, maisterin arvon hän sai 1952. Lapinleimu oli Thomén Metsätoimiston agronomi 1938–1939, Korpilahden, Säynätsalon ja Muuramen pika-asutustoimikunnan agronomijäsen 1940–1941, maatalousministeriön asutusasianosaston raivausasiainjaoston jaostopäällikkö 1945–1951 ja Valtion Rikkihappo- ja Superfosfaattitehtaat Oy:n, vuodesta 1961 Rikkihappo Oy ja vuodesta 1972 Kemira Oy, kaupallisen osaston palveluksessa, lannoitteiden myyntiosaston päällikkö 1951–1957, johtokunnan jäsen ja markkinointiosaston johtaja 1957–1977. Hänellä oli myös useita asiantuntija- ja luottamustehtäviä. Sotilasarvoltaan Lapinleimu oli reservin yliluutnantti (1969). Hän sai kauppaneuvoksen arvonimen 1975.

Lähteet
-------

1. 1 2  Toivo Lapinleimu *Biografiasampo*. Viitattu 16.11.2022.
2. ↑  Kuka kukin on 1978, s. 489. Viitattu 16.11.2022.
3. ↑  Ihmiset. Kuolleita. Kauppaneuvos Toivo Lapinleimu. (Tilaajille) *Helsingin Sanomat*.  24.12.1995. Viitattu 16.11.2022.
Kannentiiviste on auton tiiviste, joka sijaitsee sylinterinkannen ja sylinterilohkon välissä. Se tiivistää paitsi nämä osat myös palotilan. Moottorin tiivisteistä tämä on kaikista tärkein.

Kannentiiviste on tiiviste, joka tiivistää sylinterinkannen ja sylinterilohkon välin. Nykyautoissa nämä on yleensä pultattu yhteen ja kannentiiviste on painettu niiden väliin. Kannentiiviste varmistaa polttokaasujen ja palamattoman ilma-polttoaineseoksen säilymisen tiiviisti sylinterissä ja estää sylinterinkannen ja sylinterilohkon väliset jäähdytysaine-, vesi- ja öljyvuodot. Näin se estää osaltaan moottorin ylikuumenemista ja tehon menetystä. Kannentiivistettä pidetäänkin usein moottorin tärkeimpänä tiivisteenä.

Muodoltaan kannentiiviste on suorakulmainen ohut levy, jossa on keskellä rivissä pyöreitä reikiä männille. Se on yleensä valmistettu monikerroksisesta teräksestä (MLS-kannentiiviste) ja siihen on lisätty elastomeeriä. Tiiviste on pinnoitettu kumimaisella pinnoitteella. On olemassa myös kuparisia, elastomeerisiä ja alumiinisia tiivisteitä sekä teräs- tai kuparivalmisteisia O-renkaan kaltaisia kannentiivisteitä. Aiemmin käytettiin lähinnä grafiitista ja asbestista valmistettuja osia, joista on sittemmin luovuttu, sillä ne muodostivat terveysriskin.
**Henri Julius Reverony Saint Cyr** (15. maaliskuuta 1902 Tukholma – 27. heinäkuuta 1979 Kristianstad) oli ruotsalainen upseeri, koulu- ja kenttäratsastaja, olympiavoittaja ja maailmanmestari.

Saint Cyr kilpaili viisissä kesäolympialaisissa aloittaen kenttäratsastajana jo Berliinissä 1936. Toisen maailmansodan jälkeen hän vaihtoi kenttäratsastukseen ja sijoittui Lontoossa 1948 yksilökilpailussa viidenneksi. Helsingissä 1952 ja Tukholmassa 1956 Saint Cyr voitti sekä yksilö- että joukkuekilpailussa olympiakultaa. Roomassa 1960 hän sijoittui yksilökilpailussa neljänneksi. Vuonna 1953 Saint Cyr voitti Wiesbadenissa yksilökilpailun maailmanmestaruuden. Upseerina työskennellyt Saint Cyr yleni majuriksi.

Lähteet
-------

* Profiili Ruotsin olympiakomitea (ruotsiksi)
* Henri Saint Cyr *Olympedia*.  (englanniksi)

### Viitteet

1. ↑
2. ↑  Ruotsin olympiakomitea
3. ↑  Olympedia

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Henri Saint Cyr** Wikimedia Commonsissa

* Henri Saint Cyr Kansainvälinen olympiakomitea.  (englanniksi)

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa

 |

 |
Konserniin kuuluu myös moottori- ja purjeveneitä myyvä Venemaailma Raision Tuotekatu 13:ssa.
**Riverco**, suomeksi Jokiyhtymä, on suomalainen laivanrakennuskonserni, jonka kotipaikka on Turku. Yhtymä perustettiin vuonna 1965 konepajana nimeltä Jokipaja. Vuonna 1973 Jokipaja perusti korjaustelakan Paraisille. 1990-luvun keskivaiheilla yritysryhmä työllisti 86 henkeä.

Riverco harjoittaa laivojen korjaus-, huolto- ja muutostoimintaa ja omistaa Paraisten telakan, jossa rakennetaan pieniä ja keskisuuria aluksia alumiinista ja teräksestä. Riverco on vuosikymmenten mittaan rakentanut erityisesti sisätiloja erilaisiin laivoihin ympäri maailmaa, muun muassa ravintola- ja muita asiakaspalvelutiloja ja niiden muutostöitä autolauttoihin ja risteilyaluksiin.

Jokiyhtymä herätti 1980- ja 1990-luvulla huomiota varustellessaan 15 vuotta samaa, myymättä jäänyttä 80-metristä ro-ro-alusta yrityksen laiturissa muiden töiden ohella.

Yhtymän muita aluksia ovat olleet säiliöalukset *Anna, Arita, Brännaden, Lake Saimaa, Oiva, Oljaren* ja *Petrolea*, moottorialukset *Harm* ja *Miniland*, tankkiproomut *Hyvä-Uke* ja *Norppa* sekä lastiproomu *Floria**lähde?*.

Konserniin kuuluu myös Raision Tuotekadulla toimiva vähittäiskauppayritys Venemaailma. Se toimii Riverco-konsernin omistamassa entisessä P. O. Korhosen huonekalutehtaassa.

Lähteet
-------

1. ↑  Jokipaja Oy *Taloussanomien yrityshaku*. Viitattu 6.9.2018.
2. 1 2  Martinkari, Jukka: Turun lähistölle tulossa kaksi korjaustelakkaa.  *Helsingin Sanomat*, 3.8.1973, s. 17. Näköislehden aukeama (tilaajille).
3. ↑  Riverco – Industrial excellence *Riverco Oy*.  2018. Viitattu 14.04.2018.
4. 1 2  Väärä, Veli-Matti: Jokiyhtymä rakensi samaa roro-tankkeria 15 vuotta Turussa *Helsingin Sanomat*.  17.8.1996. Viitattu 6.9.2018.
5. 1 2  Wilén, Kari: Uudet toimitilat vilkastuttavat kauppaa.  *Finnboat News*, nro 2/2015, s. 12.  Finnboat. Artikkelin verkkoversio (PDF). Viitattu 6.9.2018.  (Arkistoitu – Internet Archive)
6. ↑  Reference list, Projects over 25 000 USD (PDF)  2018. Riverco. Viitattu 6.9.2018. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Yrityksen verkkosivusto (englanniksi)
Rizhaon satama  
Rizhaon satamaRizhaon satamaRizhaon sataman sijainti Kiinassa
Rizhaon satama  
Rizhaon satamaRizhaon satamaRizhaon satama Shandongin maakunnassa
**Rizhaon satama** (kiin. 日照港, LOCODE: CN RZH) on Kiinan itäosassa sijaitsevan Shandongin maakunnan miljoonakaupunki Rizhaon suursatama Keltaisenmeren rannalla. Satama on verrattain nuori – sen rakentaminen aloitettiin 1982 ja toiminta käynnistettiin vuonna 1986. Sataman toimintaa valvoo maakunnan alainen Rizhaon satamahallinto. Satama-alueiden operatiivisesta ahtaustoiminnasta on useimmilla laiturialueilla vastannut vuodesta 2003 lähtien Shanghain pörssissä noteerattu pörssiyritys Rizhao Port Co. Ltd.

Irtolastialuksen lastaamista Rizhaon satamassa
Toinen irtolastialus Rizhaon satamassa

Maailmanluokan rahtisatama
--------------------------

Rotterdamin sataman laatimalla satamalistalla Rizhao oli listattu 252,6 miljoonan tonnin rahtimäärällään vuonna 2011 maailman 14. suurimmaksi satamaksi.

Rizhaon sataman käsittelee erityisesti irtotavaraa, kuten malmia, hiiltä ja viljaa. Vuonna 2010 kuivan irtotavaran ja yleisrahdin osuus sataman rahtimäärästä arvioitiin olevan 92 % ja nestebulkin 3 %. Konttiliikenne muodosti vain 5 % osuuden tavaravirrasta.

Lähteet
-------

1. ↑  United Nations Code for Trade and Transport Locations (UN/LOCODE) (YK:n koodi kauppa- ja liikennepaikoille (UN/LOCODE)) unece.org. Viitattu 3.3.2013. (venäjäksi)
2. 1 2  Top 10 ports in China - #10 Rizhao Port (日照港) china.org.cn. Viitattu 30.12.2012. (englanniksi)
3. 1 2  Rizhao Port Market port-investor.com. Viitattu 30.12.2012. (englanniksi)[vanhentunut linkki]
4. ↑  Port of Rotterdam: Port statistics 2009 - 2010 - 2011 Port of Rotterdam, portofrotterdam.com.  Arkistoitu 3.1.2013. Viitattu 30.12.2012. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Satama-alueella olevat alukset (AIS-tietojen mukaan) (englanniksi) (marinetraffic.com)
* Near-port economy rises around Rizhao (2010) (englanniksi) (chinadaily.com.cn)
* Rizhao has future as link in Eurasian trade chain (2012) (englanniksi) (chinadaily.com.cn)
* Introduction of Rizhao Port (englanniksi) (chinaports.org)
* Rizhao Port Group Co. Ltd. (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi) (rzport.com)
* Hiili- ja koksikuljetuksesta vastaavan yrityksen sivu satamasta (Arkistoitu – Internet Archive) (kiinaksi) (port.sxcoal.com)
* Rizhao Port Logistics (Arkistoitu – Internet Archive) (kiinaksi) (rzgwl.cn)
**Reino Olavi Ruokolainen** (5. kesäkuuta 1929 Helsinki – 30. joulukuuta 2012) oli suomalainen sisustusarkkitehti, joka tunnetaan huonekalumuotoilijana ja monien hotellien ja matkailualan yritysten sisustusten suunnittelijana.

Reino Ruokolainen opiskeli keskikoulun jälkeen Taideteollisessa oppilaitoksessa. Hän toimi Haimi Oy:n taiteellisena johtajana vuosina 1956–1963 ja suunnitteli yritykselle paljon moderneja puuhuonekaluja. Hän perusti oman sisustusarkkitehtitoimiston vuonna 1960.

Ruokolainen suunnitteli Finnairin suihkukoneiden ulkovärityksiä ja matkustamojen sisustuksia sekä yhtiön Suomessa ja ulkomailla sijaitsevien lipputoimistojen sisustukset 1960- ja 1970-luvulla. Mannerheimintielle vuonna 1971 valmistuneen hotelli Inter-Continentalin (nyk. Scandic Continental) sisustuksen hän suunnitteli yhdessä Ilmari Tapiovaaran ja Antti Nurmesniemen kanssa ja oli vastuussa hotellihuoneiden ilmeestä. Muita Ruokolaisen sisustuksia ovat olleet Helsingin Kuparitalo (1957, Töölönkatu 4) ja Vaasan Central-hotelli (1972).

Ruokolaisen vanhemmat olivat autotarkastaja Yrjö Arvid Ruokolainen ja liikkeenharjoittaja Martta (o.s. Hykkönen). Ruokolaisen puoliso oli pedikyristi Maire Kyllikki (o.s. Lindegrén) vuodesta 1948. Ruokolainen oli Sisustusarkkitehdit ry:n johtokunnan jäsen vuodesta 1957. Hän sai kultamitalin California State Fair and Exposition näyttelyssä Yhdysvalloissa vuosina 1961 ja 1961. Ruokolaiselle myönnettiin vuonna 1993 Suomen Leijonan I luokan ritarimerkki. Ruokolainen harrasti kalastusta ja kenneltyötä.

Lähteet
-------

1. ↑  Kirkkonummen seurakunnat, Reino Olavi Ruokolainen, Kirkkonummen uurnalehto, Kirkkonummi, alue 14, viitattu 29.9.2022
2. 1 2 3 4  Projekt Runeberg: Ruokolainen, Reino Olavi, Kuka kukin on (Aikalaiskirja) 1978, sivu 820 *runeberg.org*. Viitattu 29.9.2022.
3. ↑  Interhotellin harja nostettiin.  *Helsingin Sanomat*, 3.10.1970, s. 10. Näköislehden aukeama (tilaajille).
4. ↑  Taskinen, Rita: *Suomalainen Design, Kuka kukin on*, s. 274. Helsinki: Ornamo, 1992. 952-9748-04-3.
5. ↑  Helsingin Sanomat, Kotimaa, julkaistu 6.12.1993 *hs.fi*. Viitattu 29.9.2022.

Aiheesta muualla
----------------

* Ruokolaisen huonekaluja Artnet-sivustolla
Viktor Rašnikov vuonna 2005.
**Viktor Filippovitš Rašnikov** (ven. Виктор Филиппович Рашников, s. 13. lokakuuta 1948, Magnitogorsk, Tšeljabinskin alue, Neuvostoliitto) on venäläinen oligarkki. Hän on pääjohtaja ja omistaa merkittävän osan Magnitogorsk Iron and Steel Works (ven. Магнитогорский металлургический комбинат) rauta- ja teräsyhtiöstä. Hän on myös kansanedustaja Venäjän duumassa edustaen Yhtenäinen Venäjä -puoluetta.

Liike-elämän aikakauslehti Forbes listasi maaliskuussa 2007 hänet maailman 104. rikkaimmaksi henkilöksi. Rašnikov on naimisissa ja hänellä on kaksi lasta.

Elämä
-----

Viktor Rašnikov aloitti uransa 1960-luvulta lähtien Ural-vuorten itäpuolella Magnitogorskissa sijaitsevassa metalli- ja terästehtaassa (MMK). Vuonna 1997 hänestä tuli tehtaan johtaja. Seuraavana vuonna yritettiin tehdä yrityskaappaus, mutta Rašnikov torjui valtauksen. Valtio ja kilpailijat omistivat 40 prosenttia yhtiöistä, ja raaka-aineiden saanti vaikeutui. Rašnikov ratkaisi asian ostamalla – yhdessä liikekumppanin kanssa – kilpailijat pois yrityksestä. Samalla yhtiölle hankittiin oma rautakaivos.

Lähteet
-------

1. ↑

Aiheesta muualla
----------------

* MMK yhtiön sivusto

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa

 |

 |
**Aline Ellinor Tollander**, kirjailijanimi **Ellinor Mend**, (os. **von Mend**, 1896 Viipuri − 1952 Helsinki) oli suomalainen sarjakuvataiteilija.

Ellinor Mend piirsi 1910-1920-luvuilla neljä sarjakuvatarinaa, joista 1920 valmistunut *En historie från Wiborg : våren 1918* julkaistiin suomennettuna vuonna 1982 nimellä *Punikkityttö ja jääkäriupseeri*. Se kertoo punakaartilaistytön ja aatelisen jääkäriupseerin rakkaustarinan sisällissodan aikaisessa Viipurissa. Ensimmäinen Mendin piirtämä tarina on *De fyra systrarnas äventyr* vuodelta 1912. Vuonna 1921 Mend avioitui ja muutti Helsinkiin lopettaen samalla sarjakuvien piirtämisen.

Mendin vanhemmat olivat saksalaistaustainen parooni Nikolai Voldemar von Mend (1868–1928) ja Aline von Mend. Hänen puolisonsa oli insinööri Torolf Tollander (1895–1971). Pariskunnan tyttären Gunvorin puoliso oli kirjailija Lars Hamberg.

Teokset
-------

* *Punikkityttö ja jääkäriupseeri*. Suomentanut Päivö Taubert. Porvoo ; Helsinki ; Juva: WSOY, 1982. ISBN 951-01141-7-0.

Lähteet
-------

1. 1 2  Ellinor Mend: Punikkityttö ja jääkäriupseeri *Kirjan pauloissa*.  6.4.2014. Blogspot.com. Viitattu 1.4.2022.
2. ↑  Mäkinen, Reima: 1920 / 100 – Punikkityttö ja jääkäriupseeri *Sarjakuvien Suomi 100*.  16.10.2017. Kvaak.fi. Viitattu 1.4.2022.
3. ↑  Lindqvist, Marit: Vit jägare blir kär i kvinnlig rödgardist och bästa vänner på olika sidor av frontlinjen – inbördeskriget ser ut på olika sätt i finska serier  21.2.2018. Yle Svenska. Viitattu 1.4.2022. (ruotsiksi)
4. ↑  *Kuka kukin on 1978 : henkilötietoja nykypolven suomalaisista*, s. 178. Helsinki: Otava, 1978. ISBN 951-1-04755-8. Projekt Runeberg.
*Tämä artikkeli kertoo liikemiehestä. Hiihtäjää käsittelee artikkeli Andrei Melnitšenko (maastohiihtäjä).*

**Andrei Melnitšenko** (ven. Андрей Мельниченко, valkoven. Андрэй Мельнічэнка, s. 8. maaliskuuta 1972) on venäläinen liikemies. Hän työskentelee SUEK:n (СУЭК, Siberian Coal Energy Company) ja EuroChemin hallituksen puheenjohtajana.

Melnitšenko opiskeli fysiikkaa Moskovan yliopistossa, mutta jätti opintonsa kesken 1991, alkoi myydä tietokoneita ja perusti valuutanvaihtoketjun. Vuonna 1993 hän perusti MDM-pankin. MDM hoiti muun muassa Roman Abramovitšin rahaliikennettä. Vuonna 2000 Melnitšenko alkoi Sergei Popovin kanssa koota kemikaali-, hiilikaivos- ja terästeollisuusimperiumia. Vuonna 2006 Melnitšenko myi teräsputkia valmistavan TMK:n Dmitri Pumpjanskille. Melnitšenko myi osuutensa MDM:stä Popoville ja sai vastineeksi osuuden EuroChemista, Venäjän suurimmasta lannoitteiden tuottajasta. Hiilentuottaja SUEK on edelleen (2008) heidän yhteisomistuksessaan. Melnitšenko on myös hankkinut osuuden saksalaisesta lannoitetuottaja K+S Groupista ja Gazpromin kanssa osan Venäjän sähköverkosta.

Vuonna 2005 Melnitšenko meni naimisiin serbialaisen mallin ja laulajan Aleksandra o.s. Kokotovićin (s. 1977) kanssa.

Melnitšenko omistaa "A"-nimisen huvipurren.

Lähteet
-------

* #258 Andrey Melnichenko. *Forbes.com*.  Arkistoitu 26.3.2012. Viitattu 7.3.2012. (englanniksi)
* #158 Andrey Melnichenko. *Forbes.com*.  Arkistoitu 12.3.2012 . Viitattu 7.3.2012. (englanniksi)

### Viitteet

1. ↑  Мельниченко Андрей Игоревич. *СУЭК*.  Arkistoitu 13.5.2012. Viitattu 7.3.2012. (venäjäksi)
2. ↑  Frank, Robert: Baccarat Meets Bomb-Proof Glass on the High Seas *The Wall Street Journal*.  23.4.2010. Viitattu 7.3.2012. (englanniksi)
Raaska (kesk.) tekemässä haastattelua.
**Vihtori (Viki) Raaska** (1. huhtikuuta 1903 Äyräpää – 4. marraskuuta 1960) oli suomalainen insinööri ja radiotoimittaja.

Raaskan vanhemmat olivat maanviljelijä Heikki Raaska ja Anna Kapanen. Hän suoritti oppikoulun 1920 ja valmistui insinööriksi Mittweidassa Saksassa 1925.

Raaska oli Itä-Suomen sähkö- ja insinööritoimisto Oy:n palveluksessa Viipurissa 1925–1939, oy Strömberg ab:n suunnittelu- ja myyntitoimiston päällikkönä 1940–1948 ja Idman Oy:n teollisuus- ja koneosaston päällikkönä vuodesta 1948. Hän toimi myös Viipurin teknillisten koulujen tuntiopettajana 1926–1935 ja oli Oy Yleisradio Ab:n radioselostajana vuodesta 1926 alkaen. Raaska oli Viipurin teknillisen klubin johtokunnan jäsenenä ja klubimestarina 1932–1940 ja Suomen radioselostajien yhdistyksen puheenjohtajana vuodesta 1942 alkaen.

Lähteet
-------

1. ↑  Kuolleita. *Helsingin Sanomat*, 9.11.1960, s. 2.
2. 1 2 3  Kuka kukin on 1954
3. ↑  EloNet : Viki Raaska

Aiheesta muualla
----------------

* Ylen Elävä arkisto : Viki Raaskan Lastentunti Viipurissa, esitetty 19.5.1938
* Ylen Elävä arkisto : Mikrofoni vierailee 1930-luvun Viipurissa - Viki Raaska vieraili Viipurin markkinoilla joulukuussa 1936
**Henrik "Heikki" Ilmari Anttila** (13. joulukuuta 1920 Helsinki – 3. huhtikuuta 2009 Helsinki) oli suomalainen kenraalimajuri. 

Anttila oli mukana suojeluskuntatoiminnassa, ja osallistui talvisotaan, minkä jälkeen hän suoritti RUK:n 50. kurssin. Jatkosodassa hän toimi nuorempana upseerina JR 13:ssa. Hän kävi 26. kadettikurssin jatkosodan aikana Maasotakoulussa 1941 ja 1942-1943. Tämän jälkeen hän oli kouluttajana RUK:ssa 1943-1944. Pääesikunnassa Anttila työskenteli toimistoupseerina 1946-1953. 5. prikaatin aliupseerikoulua hän johti 1955-1956. Pääesikunnassa toimistoesiupseerina hän oli 1956-1958. Puolustusvoimien komentajan adjutanttina hän palveli 1958-1960. Sotilas-, laivasto-, ja ilmailuasiamiehen apulaiseksi Washingtoniin ja Ottawaan hän oli sijoitettuna 1960-1963. Savon prikaatissa hän komensi pataljoonaa 1964-1965. Pääesikunnan tilastotoimiston päällikkönä Anttila palveli 1965-1967. Rannikkojääkäripataljoonaa hän komensi 1967-1970, jolloin 1969 hän komensi myös suomalaista YK-pataljoonaa Kyproksessa. Pääesikunnan ulkomaanosaston päällikkönä hän oli 1970 sekä 1974-1976. Sotilas-, laivasto-, ja ilmailuasiamiehenä Moskovassa hän oli 1970-1974. Tasavallan presidentin 1. adjutanttina hän palveli vuonna 1977. Pohjanmaan sotilaslääniä Anttila komensi 1977-1980. 

Ylennykset: vänrikki 1941, luutnantti 1942, kapteeni 1948, majuri 1958, everstiluutnantti 1964, eversti 1970, kenraalimajuri 1977.

Kunniamerkit
------------

* 4. luokan Vapaudenristi miekkojen ja tammenlehvien kera
* Suomen Leijonan 1. luokan komentajamerkki
* Ruotsin Miekkaritarikunnan 1. luokan ritarimerkki
* Suomen Olympialainen ansiomitali

Lähteet
-------

* 
*
**Mattias Flink** (s. 8. maaliskuuta 1970) on ruotsalainen entinen vänrikki, joka murhasi humalatilassa 11. kesäkuuta 1994 AK5-rynnäkkökiväärillä seitsemän ihmistä Falunissa. Tapausta on pidetty Ruotsin 1900-luvun pahimpana verilöylynä.

Ensin Flink ampui kuoliaaksi viisi ravintolasta palaamassa ollutta naista sekä haavoitti vakavasti yhtä. Tämän jälkeen Flink ampui laukausten paikalle hälyttämän yövartijan sekä sattumalta ohikulkeneen polkupyöräilijän.

Flink pidätettiin Falunin varuskunnan liepeillä poliisin kanssa käydyn ammuskelun jälkeen. Flink haavoittui ammuskelussa ja hänet jouduttiin leikkaamaan sairaalassa.

Poliisikuulusteluissa kävi ilmi, että Flink oli yrittänyt muutama päivä ennen verilöylyä hakeutua psykologin puheille. Flink oli ollut äärimmäisen huolissaan väkivaltaisista purkauksista, joita hänellä oli ilmennyt jo pidemmän aikaa.

Flink tuomittiin elinkautiseen vankeusrangaistukseen, jota hänet aluksi lähetettiin suorittamaan Norrköpingin vankilaan ja sittemmin Beatebergin vankilaan Tukholman ulkopuolelle, missä ollessaan Flink joutui pahoinpitelyn kohteeksi. Myöhemmin hän muutti vankilassa identiteettiään Ruotsin viranomaisten avustuksella. Vankeusaikanaan Flinkiä kuvailtiin esimerkilliseksi ja rauhalliseksi vangiksi, ja 2000-luvulla hän pääsikin useita kertoja vartioimattomille lomille, joilla hän myös käyttäytyi esimerkillisesti. 

Heinäkuussa 2010 käräjäoikeus päätti lyhentää Flinkin rangaistuksen 32 vuoden vankeudeksi.  Tämän jälkeen joulukuussa 2010 hovioikeus kumosi käräjäoikeuden päätöksen ja pidensi Flinkin rangaistusta 36 vuoteen, minkä perusteella hän vapautuisi aikaisintaan vasta vuonna 2018. Toisaalta maaliskuussa 2011 Ruotsin korkein oikeus päätti myöntää sekä Flinkille että syyttäjälle valitusluvat. Flink vaati saamansa rangaistuksen lyhentämistä takaisin käräjäoikeuden määräämään 32 vuoteen. Valtakunnansyyttäjä taas vaati Flinkin rangaistuksen jättämistä elinkautiseksi ja mahdollisesti Flinkin jäämistä loppuelämäkseen vankilaan perusteena, että Flinkin pyyntö rangaistuksen lieventämisestä on "otettu liian aikaisin käsiteltäväksi". 

Flink vapautui vankilasta 11. kesäkuuta 2014, jolloin hänen tekemästään rikoksesta tuli kuluneeksi päivälleen 20 vuotta.

Lähteet
-------

1. ↑  Mattias Flink får tidsbestämt straff *expressen.se*.
2. ↑  Joukkomurhaajan tuomio lyheni Ruotsissa *Iltasanomat.fi*.  7.7.2010.  [vanhentunut linkki]
3. ↑  HD prövar Mattias Flinks frigivning *Sveriges television*.  9.3.2011.
4. ↑  Alenius, Jari: Falunin joukkomurhaaja vapautuu vankilasta Ruotsista *Ilta-Sanomat*.  11.06.2014.  Arkistoitu 14.7.2014. Viitattu 11.06.2014.

Kirjallisuutta
--------------

* Hugosson, Linus: *Det perfekta skottet*. Örebro: Sjöbergs Förlag, 2014. ISBN 978-91-86935-79-5.
* *Pohjolan poliisi kertoo 1996.* Seitsemän nuorta kuoli Falunin verilöylyssä.

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ruotsi

 |

 |