recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**AABA-rakenne** on yleinen populaarimusiikin kappalerakenne. Yleensä 32 tahdin mittaisena soitettavassa rakenteessa soitetaan ensin kahdeksan tahdin mittainen A-osio, joka sen jälkeen toistetaan joko samanlaisena tai varioituna. Tämän jälkeen soitetaan kahdeksan tahdin mittainen B-osa, joka eroaa A-osasta melodialtaan ja on joskus myös eri sävellajissa. B-osan jälkeen A-osa toistetaan. A-osan melodiaa varioidaan usein toisella ja kolmannella toistolla.

Yhdysvaltalaiset Tin Pan Alley -säveltäjät käyttivät AABA-muotoa yleisesti, ja 1920-luvun puolivälissä siitä tuli pääasiallinen kappalerakenne yhdysvaltalaisessa populaarimusiikissa. Nykyaikaisessa valtavirran populaarimusiikissa AABA-rakenne sen sijaan on harvinaisempi kertosäkeen yleistyttyä.

Esimerkkejä AABA-rakennetta käyttävistä kappaleista ovat muun muassa Veikko Samulin "Tahdon olla sulle hellä", George Gershwinin "I Got Rhythm" ja Harold Arlenin "Over the Rainbow". Cole Porterin "Love for Sale" käyttää pidennettyä AABA-rakennetta 16 tahdin mittaisilla A- ja B-osioilla.

Lähteet
-------

1. ↑  Larry McCabe: *101 Essential Country Chord Progressions*, s. 3. Mel Bay Publications, 2003. ISBN 978-0-7866-5418-5. (englanniksi)
2. ↑  William Duckworth: *A Creative Approach to Music Fundamentals*, s. 294–295. Cengage Learning, 2009. ISBN 978-0-495-57220-6. (englanniksi)
3. ↑  Henry Martin ja Keith Waters: *Jazz: The first 100 years*, s. 382. Cengage Learning, 2011. ISBN 978-1-4390-8333-8. (englanniksi)
4. ↑  Alec Wilder: *American Popular Song: The great innovators 1900–1950*, s. 56. Oxford University Press, 1972. ISBN 978-0-19-501445-7.
5. ↑  Juha Korvenpää: Tahdon olla sulle hellä: soinnin ja rakenteen tarkastelua *Tampereen yliopisto, musiikintutkimuksen laitos*. Viitattu 30.4.2011.
**Headhunter** on saksalainen thrash metal -yhtye, jonka on perustanut Destruction-yhtyeen laulaja Schmier vuonna 1989. Aluksi yhtyeen rumpalina oli Alex Holzwarth. Holzwarth erotettiin kuitenkin ennen ensimmäistä albumia *Parody of Life*. Headhunter hajosi kolmannen levyn jälkeen, mutta teki vuonna 2008 paluun levyllä *Parasite of Society*. Headhunter yhdistelee monia metalli-genren alalajeja, ja tämän vuoksi voidaan sanoa Headhunterin soittavan progressiivistä metallia.

Historia
--------

Yhtyeen ensimmäinen levy *Parody Of Life* julkaistiin vuonna 1990. Toinen levy, *A Bizarre Gardening Accident*, julkaistiin vuonna 1992; se on yhtyeen levyistä progressiivisin. Kolmannen levyn, *Rebirthin*, jälkeen yhtye hajosi. Neljäs levy, *Parasite of Society*, on yhtyeen vahvimmin power metal -vaikutteita sisältävä albumi, mutta albumilla on myös vanhan Headhunterin tyylistä riffittelyä. Se sai hyvän vastaanoton yhtyeen ihailijoiden keskuudessa. Levy sisältää kaksi cover-kappaletta *18 and Life* (Skid Row) ja *Rapid Fire* (Judas Priest).

"Parody of Life" on ensimmäinen Headhunterin kappale. Sen ja "Crack Brainedin" sanat oli alun perin kirjoitettu Destruction-yhtyeelle. Kun Schmier erotettiin Destructionista, hän käytti sanoja Headhunterin kappaleisiin. Yhtyeen jokaisen levyn alussa on jokin humoristinen intro-kappale. Vuonna 2007 on julkaistu uudelleen remasteroidut versiot levyistä *Parody of Life*, *A Bizarre Gardening Accident* ja *Rebirth*. Destruction-yhtyeen levy *Cracked Brain* on julkaistu samana vuonna kuin *Parody of Life*. *Parody of Lifen* viimeisen kappaleen "Trapped In Reality" lopussa voi kuulla "My Sharona" -kappaleen introa. Destructionin levy *Cracked Brain* sisältää coverin kappaleesta "My Sharona".

Diskografia
-----------

* *Parody of Life*, 1990
* *A Bizarre Gardening Accident*, 1992
* *Rebirth*, 1994
* *Parasite of Society*, 2008

Aiheesta muualla
----------------

* Yhtyeen Metal-Archives-osoite
* Yhtyeen Myspace-osoite
* Yhtyeen kotisivu (Arkistoitu – Internet Archive)
**Karl-Gustav Muromaa** (30. huhtikuuta 1946 Kokkola – 12. huhtikuuta 1998 Helsinki) oli suomalainen prikaatikenraali, joka toimi muun muassa Uudenmaan prikaatin komentajana.

Muromaa syntyi turkisteknikko Lauri Muromaan ja Ingrid Kastrenin perheeseen. Hänen puolisonsa vuodesta 1969 oli Anna-Maija Tikkanen.

Muromaa tuli ylioppilaaksi Gamlakarleby Svenska samlyceumista 1965, Kadettikoulusta hän valmistui 1970 ja Sotakorkeakoulusta 1979. Muromaa toimi opetusupseerina ja komppanianpäällikkönä Uudenmaan prikaatissa 1970–1977, toimistopäällikkönä Vaasan sotilaspiirin esikunnassa vuodesta 1979, Pääesikunnan toimistoesiupseerina vuodesta 1983 ja puolustusministerin adjutanttina puolustusministeriössä vuodesta 1988. Hän oli puolustusministeriön toimistopäällikkö vuodesta 1990, ennen komentajakauttaan Uudenmaan prikaatissa 1992–1995. Vuosina 1990–1991 Muromaa toimi myös eduskunnan puolustusvaliokunnan sihteerinä. Helsingin sotilasläänin komentajaksi Muromaa nimitettiin 1996. Hän menehtyi sairauskohtaukseen 51-vuotiaana.

Muromaa ylennettiin vänrikiksi 1967, luutnantiksi 1970, yliluutnantiksi 1974, kapteeniksi 1977, majuriksi 1982, everstiluutnantiksi 1989, everstiksi 1991 ja prikaatikenraaliksi 1996.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  *Kadettiupseerit 1920–2000*, s. 471. Muromaa, Karl-Gustav. Helsinki: Kadettikunta ry. Upseeriliitto ry. 2000. ISBN 951-98334-3-9.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuolleet. Prikaatikenraali Karl-Gustav Muromaa. HS 15.4.1998 (Viitattu 26.2.2017)
6. ohjuslaivueeseen kuuluva miinalaiva *Uusimaa* Pansiossa.
**Saaristomeren meripuolustusalue** (lyhenne SMMEPA, aik. SmMepa) oli Suomen merivoimien yhtymä, jonka päätukikohta sijaitsi Turussa Pansion varuskunnassa.

Meripuolustusalueet lakkautettiin 31. joulukuuta 2014, jolloin meripuolustusalueiden laivastojoukoista muodostettiin Pansioon Rannikkolaivasto.

Joukkoyksiköt
-------------

Meripuolustusalueen esikunnan lisäksi siihen kuuluivat seuraavat joukkoyksiköt:

* 6. ohjuslaivue (6. OHJLV)
* 4. miinalaivue (4. MILV)
* Turun rannikkopataljoona (TURRP)
* Laivaston soittokunta (LAIVSK)

Meripuolustusalueen palveluksessa oli vuodenvaihteessa 2013 yli 500 henkilöä.

Historia
--------

Joukko-osaston historian voidaan katsoa alkaneen jo 1918, jolloin yksikkö toimi Helsingissä ja Koivistolla. Usean nimenvaihdoksen jälkeen nimeksi vakiintui Turun laivastoasema vuonna 1939.

Joukko-osaston aikaisemmat nimet ovat:

* Saaristomeren laivasto 1993 – syksy 1998
* Rannikkolaivasto 1980–1992
* Laivastolippue (LaivLp) 1979 asti

Rannikkolaivaston organisaatioon kuului vielä 1980-luvulla Teknillinen huolto-osasto ja sukellusviirikkö (SukVkö). Miinakoeasema eli MiKoeAs, nykyisen Merivoimien tutkimuslaitoksen edeltäjä oli ollut toiminnassa jo 1970-luvulla.

Osana Puolustusvoimien rakennemuutosta Korppoon (nyk. Paraisten) Gyltössä toiminut Turun rannikkopatteristo (TurRPsto) lakkautettiin vuoden 2006 lopussa. Samassa rakennemuutoksessa Saaristomeren meripataljoona (MeriP/TurLAs ja SmMeriP) muuttui Turun rannikkopataljoonaksi, jonka alaisuuteen kuuluvat alasajetut linnakkeet sekä Korppoon merivalvontakeskus Gyltössä.

Perinteet
---------

Joukko-osaston kunniamarssi oli Johann Stranenskyn säveltämä *Ernst von Vegesachin marssi*.

Komentajat
----------

* Jorma Haapkylä 1969−1970 ja 1974−1977, Laivastolippueen komentaja
* komentaja/kommodori Erkki Uosukainen 1977
* komentaja Erik Wihtol 1977−1980
* kommodori Juha Tikka 1980−1983
* kommodori Kari Dahlbo 1983−1984
* kommodori Seppo Reinivuo 1984−1987
* kommodori Kalle Rantanen 1987−1989
* komentaja Olavi Niskanen 1992−1993 (1.1.93 - Turun Laivastoaseman komentaja)
* kommodori Seppo Sarelius 1993−1997
* kommodori Ari Uttula 1997−1998
* kommodori Pertti Malmberg 1998−1999
* kommodori Hans Holmström 1.9.1999−31.8.2001
* kommodori Veli-Jukka Pennala 1.9.2001−31.12.2005
* kommodori Kari Takanen 1.1.2006−30.6.2008
* kommodori Tapio Maijala 1.7.2008−30.11.2010
* kommodori Timo Ståhlhammar 1.12.2010−31.1.2013
* kommodori Timo Hirvonen 1.2.2013 - 31.12.2014

Aiheesta muualla
----------------

* Saaristomeren Meripuolustusalue  7.7.2011. Puolustusvoimat. Viitattu 12.8.2011. [vanhentunut linkki]
Turunmaa-luokan soutufregatti Lodbrok, rakennettu Tukholmassa 1771. Alus otti osaa "Viipurin kujanjuoksuun" sekä molempiin Ruotsinsalmen meritaisteluihin; pienoismalli on Suomenlinnan Ehrensvärd-museossa.
**Saaristofregatti** eli soutufregatti oli 1700-luvun lopulta 1800-luvun alkuun Itämerellä käytetty sotalaivatyyppi. Ne olivat fregateiksi tai kuunareiksi takiloituja aluksia. Niissä oli enemmän tykkejä kuin kaleereissa, joissa oli yleensä vain kaksi suurta keulatykkiä. 

Ruotsin saaristolaivastoon kuuluneita Fredrik Henrik af Chapmanin suunnittelemia saaristofregatteihin kuuluvia alustyyppejä olivat:

* hämeenmaa (hämmema): Aluksessa oli kolmimastoinen takila. Airoportit sijaitsivat tykkiporttien välissä. Tyypeistä suurin.
* turunmaa (turuma): Tyyppi oli kolmimastoinen. Airoportit sijaitsivat tykkiporttien yläpuolella. Hiukan pienempi kuin hämeenmaa.
* uusimaa (udema): Kolmimastoinen takila. Airoparien määrä oli neljätoista.
* pohjanmaa (pojama): Airojen hankaimet sijaitsivat parraslaidassa. Takila oli kaksimastoinen. Tyyppi oli saaristofregateista pienin.

Hämeenmaa *Styrbjörnistä*, Turunmaa *Lodbrokista* ja Pohjanmaa *Brynhildasta* on säilynyt alkuperäiset pienoismallit, jotka ovat Suomenlinnan Ehrensvärd-museossa. Myös kuningas Kustaa III:n lippulaiva kuunari *Amphion* oli soudettavaa mallia ja senkin pienoismalli on samassa museossa.

Venäläisten oivallettua alustyypin edut he aloittivat saaristofregattien valmistuksen. Tunnetuin näistä lienee Kotkan edustalle Ruotsinsalmen toisessa taistelussa uponnut fregatti St. Nikolai.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6 7 8  Hannu Konttinen: Laivatyyppien nimitysperusteita, Meriarkeologinen seura
2. ↑  Saaristofregatin pienoismallin kunnostaminen, John Nurmisen Säätiö
Otobreda 76 asennettuna norjalaiseen Fridtjof Nansen -fregattiin.
**Otobreda 76 mm** on italialaisen Otobreda-yhtymän valmistama laivatykki. Se perustuu aiempaan Oto Melaran 76/62 mm Allargato-tykkiin, joka oli suurempi ja raskaampi sen tulinopeus oli hitaampi. Ajoneuvoon asennettava versio sai nimen Otomatic, jolloin kyseessä oli liikkuva ilmatorjunta-ajoneuvo, mutta sen tuotantoa ei kuitenkaan aloitettu. Otobreda 76:n tulinopeus on hyvin suuri, jolloin sen kranaattiryöpyllä voidaan torjua ohjuksia lähietäisyydeltä. Luonnollisesti myös tavanomainen ilmatorjunta, pintamaalien ja maakohteiden tulittaminen on mahdollista. Tykille on saatavilla muun muassa panssarinläpäisy- ja sirpalekranaatteja. Tykin tornia on kehitetty viime vuosien aikana vaimentamaan sen aiheuttamaa tutkaheijastusta.

Tykkijärjestelmä soveltuu asennettavaksi verrattain pieniin sota-aluksiin kuten korvetteihin ja vartiolaivoihin. Tykkimalli on laajasti käytössä 53:n valtion merivoimissa. Se on valittu myös modernien italialais-ranskalaisten Horizon- ja FREMM -luokkien tykkikalustoksi.

Super Rapid on versio jonka tulinopeus on nostettu 120:een laukaukseen minuutissa ja äärikantamaa kasvatettu 30 kilometriin.

Tekniset tiedot
---------------

* Palveluskäyttöön: 1964
* Valmistaja: Oto Melara, vuodesta 2001 alkaen Otobreda
* Kaliiperi: 76 mm eli 3″
* Putken pituus: 62 kaliiperia eli 4 724,4 mm
* Paino: 7,5 tonnia (tyhjänä)
* Kääntöympyrä: 360°
* Vaakasuuntausnopeus: keskimäärin 60 °/s (kiihtyvyys: 72 °/s²)
* Pystysuuntaus: -15°/+85°
* Pystysuuntausnopeus: 35 °/s (kiihtyvyys: 72 °/s²)
* Tulinopeus: 85 ls/min (Compact) 120 ls/min (Super Rapid)
* Kantama: 20 km (Compact) 30 km (Super Rapid)
* Kranaatti: 76 × 900 mm patruunalaukaus, massa 12,34 kg
* Ammuksen lähtönopeus 925 m/s
Healey Willan
**James Healey Willan** (12. lokakuuta 1880 Balham, Lontoo – 16. helmikuuta 1968 Toronto) oli kanadalainen säveltäjä, urkuri, kuoronjohtaja ja pedagogi. Hän oli vaikutusvaltainen hahmo kanadalaisissa musiikkipiireissä yli puolen vuosisadan ajan. Hän asui Kanadassa vuodesta 1913, jolloin hän aloitti opettamisen Toronton konservatoriossa. Siellä hän työskenteli vuoteen 1936 saakka, minkä jälkeen hän opetti Toronton yliopistossa (1937–1950).

Vuodesta 1921 kuolemaansa saakka Willan toimi St Mary Magdalene -anglikaanikirkon urkurina ja kuoromestarina. Hänen sävellystuotantoonsa vaikuttivat muiden muassa anglokatolinen liturgia sekä Johannes Brahmsin ja Richard Wagnerin rikas romanttisuus. Hänen sävellystensä joukossa on oopperoita, sinfonioita, konserttoja sekä musiikkia yhtyeelle, pianolle, uruille ja soololauluäänelle. Kaikkiaan tuotanto kattaa noin 800 teosta, joista eräitä ovat *Introduction, Passacaglia and Fugue* (1916) uruille, *Apostrophe to the Heavenly Hosts* (1921) a cappella -kuorolle ja useammin esitetyt liturgiset sävellykset.

Willanin motettien, messujen ja urkuteosten levytykset lukeutuvat 1990-luvun lopun myydyimpien klassisten CD-levyjen joukkoon. Willan sai vuonna 1967 ylennyksen Kanadan ritarikunnan *Companioniksi*. Parhaan amatöörikuoron Healey Willan -palkinto jaetaan hänen kunniakseen, ja hänen mukaansa on nimetty myös vuonna 2005 perustettu naiskuoro Healey Willan Singers of Toronto.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  The Canadian Encyclopedia: Healey Willan (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Suomi (KANTO)
* Yhdysvallat
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* RISM
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**Ryttylän lasitehdas** toimi vuosina 1920–1961 Ryttylässä Hausjärvellä. Tehtaan nimenä oli 1920–1922 *Oy Ryttylän Lasitehdas - Ryttylä Glasbruk Ab*, 1922–1937 *Ryttylä Glasindustri Ab - Ryttylän Lasiteollisuus Oy* ja viimeksi vuodesta 1937 alkaen *Ryttylän Lasitehdas Oy*. 

Lasitehtaan perustivat 1920 Oscar Bergqvist, A. Thorstensson ja M. Liimatainen. Tehdas valmisti aluksi apteekkilasia ja pulloja. Se teki jo 1922 konkurssin jonka jälkeen uusiksi omistajiksi tulivat helsinkiläinen kauppias Harald Östensson ja tikkurilalainen liikemies Axel Sumelius. Vuonna 1927 tehtaalle hankittiin puoliautomaattiset puhalluskoneet aikaisemman suupuhallusvalmistuksen rinnalle. Tehtaan valmistamien pullojen pohjassa oli tunnuksena *RY* tai *RYTTYLÄ*.

1930-luvulla tehdas työllisti noin 250 henkilöä. Pullojen ohella valmistettiin erilaista talouslasitavaraa kuten maljakoita, juomalaseja, sokerikkoja, kermakkoja, kannuja, juustokupuja, karahveja ja vateja. Vuonna 1937 tehtaan omistajaksi tuli Riihimäen lasi ja tehdas toimi tytäryhtiönä vuoteen 1941 saakka. Tehdas valmisti 1930-luvulla myös etsaamalla tehtyä kirjokoristelasia.

Sotavuosina Ryttylän lasitehdas valmisti polttopulloina käytettyjä puolen litran viinapulloja sekä jäämiinapulloja joita käytettiin railojen räjäyttämiseen jääkentille. Tehdasta pommitettiin talvisodan aikana tammikuussa 1940 ja jatkosodan aikana 17. huhtikuuta 1942 tehtaalla oli suuri tulipalo jossa tuhoutuivat molemmat sulatot, lasivarasto lähes kokonaan, hiomo, muottivarasto, pakkaamo sekä useita asuinrakennuksia.

Ryttylän lasitehtaan toiminta päättyi 1961. Tehtaan tiloissa toimi sitten aluksi Ryttylän Muovi ja sen jälkeen ne olivat puolustusvoimien käytössä. Nykyisin tehtaan tiloissa on vuokralla useita eri alojen yrityksiä ja lisäksi tiloja on vuokrattu varastoiksi.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Akin keräilysivut : Ryttylän lasitehtaan tuotantoa
2. ↑  Lasinkeräilijän blogi 17.3.2014 :Ryttylän jäämiinapullo
3. ↑  Ryttylä pysyy elävänä yritysten avulla, Hämeen Yrittäjät 24.2.2014 (Arkistoitu – Internet Archive)
**Ryu Ji-hye** (kor. 류지혜, s. 10. helmikuuta 1976 Busan) on eteläkorealainen entinen pöytätennispelaaja ja olympiamitalisti.

Ryu kilpaili urallaan kaksissa olympialaisissa. Atlantan olympialaisissa hän voitti kaksinpelissä alkulohkonsa kolmesta ottelusta kaksi, mutta ei päässyt jatkoon. Nelinpeliin hän osallistui Park Hae-Jungin parina. Alkulohkossa he voittivat Ugandan, Romanian ja Kiinan Taipein parin päästen pudotuspeleihin. Puolivälierissä eteläkorealaispari voitti venäläisparin. Välierissä Kiinan kakkospari oli parempi erin 3–1. Pronssiottelussa Ryu ja Hae-Jung voittivat Etelä-Korean kakkosparin. Neljä vuotta myöhemmin Sydneyn olympialaisissa kaksinpelissä Ryu voitti ensimmäisellä kierroksella yhdysvaltalaisen Jun Gaon ja toisella kierroksella japanilaisen An Konishin. Puolivälierissä kiinalainen Li Ju oli parempi erin 3–1. Nelinpeliin Ryu osallistui Moo-Kyo Kimin parina. Ensimmäisellä kierroksella he voittivat Japanin parin. Puolivälierissä eteläkorealaiset voittivat Romanian parin 3–2. Välierissä Kiinan ykköspari voitti eteläkorealaisparin 3–2. Pronssiottelussa Ryu-Kim voitti Unkarin parin 3–2.

Maailmanmestaruuskilpailuissa Ryu saavutti yhden hopean ja neljä pronssia. Hopean hän voitti joukkuekilpailussa Tianjinissa 1995. Samoissa MM-kilpailuissa hän saavutti myös pronssia sekanelinpelissä. Hänellä on myös pronssia vuoden 1999 MM-kilpailuista kaksinpelistä sekä joukkuekilpailuista vuosilta 2000 ja 2001.

Lähteet
-------

1. 1 2  Yu Ji-Hye Sports Reference.  Arkistoitu 29.12.2008. Viitattu 12.4.2020. (englanniksi)
2. ↑  Ryu Jihae: ranking history (ITTF) Table Tennis Guide. Viitattu 12.4.2020. (englanniksi)
3. ↑  Yu Ji-Hye Sports Reference.  Arkistoitu 29.12.2008. Viitattu 12.4.2020. (englanniksi)
4. ↑  Ji-Hae Ryu IOC. Viitattu 12.4.2020. (englanniksi)
5. ↑  Ji-Hae Ryu (Arkistoitu versio 8. maaliskuuta 2007) Database Olympics.  Arkistoitu 8.3.2007. Viitattu 12.4.2020. (englanniksi)
6. ↑  Ryu Jihae Table Tennis Guide. Viitattu 12.4.2020. (englanniksi)
Radiotoistin
**Toistin** (engl. *repeater*) on tietoliikennetekniikassa käytetty verkon komponentti, joka ottaa signaalin vastaan ja lähettää sen edelleen muuttamattomana. Toistin toimii OSI-mallin kerroksella yksi (fyysinen kerros). Toistimen avulla voidaan esimerkiksi pidentää kaapeloinnin pituutta.

Kaksiporttisten toistinten lisäksi käytetään *moniporttitoistimia*, jotka ottavat signaalin vastaan yhdestä tulosta, portista, ja lähettävät sen edelleen jokaiseen porttiin. Niitä käytetään keskittiminä (engl. *hub*), joilla voidaan koota verkon liikenne yhteen paikkaan, ja siten vähentää kaapeloinnin määrää.

Toistin on myös radiotekniikassa käytetty releasema. Releasemia käytetään esimerkiksi:

* vuoristossa vuorten huipuilla releoitaessa viestiyhteyksiä laaksosta toiseen
* liian pitkillä yhteyksillä lyhentämään yhteydet toimivan mittaiseksi
* sodankäynnissä lyhentämään yhteyksiä muun muassa häirinnän vaikeuttamiseksi.

Katso myös
----------

* Verkkotopologia
* lähiverkko
* Keskitin
* Silta (tietoliikenne)
* Kytkin (tietoliikenne)
**Battle Arena Toshinden** on Tamsoftin kehittämä taistelupeli, joka julkaistiin PlayStationille ja Sega Saturnille vuonna 1995 sekä Game Boylle ja MS-DOS:lle vuonna 1996.

Peli oli PlayStationin ensimmäinen 3D-grafiikkaa käyttävä yksi yhtä vastaan -taistelupeli: pelin Japanilainen julkaisu edelsi *Tekkenin* käännösversiota kolmella kuukaudella.

Pelin Sega Saturn -julkaisu tunnetaan myös nimillä **Battle Arena Toshinden Remix** ja **Toshinden S**.

Tarina
------

Kohtalo on tuonut kahdeksan matkustelevaa taistelijaa yhteen kamppailemaan turnauksessa, jonka on järjestänyt salaperäinen "Secret Society". Jotkut ovat tulleet taistelemaan saadakseen kunniaa, toiset kamppailevat rakkaidensa vuoksi, mutta kaikki panevat parastaan.

Pelattavuus
-----------

Jokaisella hahmolla on oma liikearsenaali ja "epätoivohyökkäys", jonka voi käyttää, jos taistelija on häviämässä. Pelaaja voi myös väistellä vastustajan hyökkäyksiä. Areenalta voi myös tippua alas ja näin hävitä. Omaa hahmoa ohjataan nuolilla ja torjua voi pitämällä nuolta taaksepäin.

Pelattavat hahmot
-----------------

* Eiji Shinjo
* Kayin Amoh
* Sofia
* Rungo Iron
* Fo Fai
* Mondo
* Ellis
* Duke B. Rambert
* Gaia (lukittu)
* Sho Shinjo (lukittu)
* Uranus (Game Boy- versio)
* Gaia 2 (Game Boy- versio)
* Cupido (Sega Saturn- versio)
* Earthworm Jim (PC-versio)

Vastaanotto
-----------

Electronic Gaming Monthly palkitsi Battle Arena Toshindenin vuoden 1995 parhaaksi taistelupeliksi.*lähde?*

Lähteet
-------

1. ↑  Jamie O'Neill: Battle Arena Toshinden Review  1.12.2018. Push Square. Viitattu 14.1.2019.

Aiheesta muualla
----------------

* *Battle Arena Toshinden* MobyGamesissa (englanniksi)
* *Battle Arena Toshinden Remix* MobyGamesissa (englanniksi)
**Toistettavuus** (engl. *repeatability*) viittaa tutkijan kykyyn toistaa koe. Toistettavuus liittyy tutkimusmenetelmään, tutkimusvälineisiin ja mittaamiseen. Koe on toistettavissa, mikäli tutkija saa identtisissä olosuhteissa samoja mittaustuloksia samalla tutkimusmenetelmällä tai mitalla. Kun koe on toistettavissa, mittaustulosten vaihtelu voi johtua vain mittausprosessissa tapahtuneista virheistä. Se on yksi tieteellisen menetelmän pääperiaatteista ja riippuvainen *ceteris paribuksesta* (muiden asioiden yhtäläisinä pysymisestä).

Toistettavuus on eri asia kuin uusittavuus ja replikointi. Alkuperäisen tutkimuksen toistamista sitä täsmälleen noudattamalla siten että voidaan saada täsmälleen samat tutkimustulokset kutsutaan uusittavuudeksi ja tutkimuksen toistamista eri aineistolla alkuperäisen tutkimuksen peruslöydösten vahvistamiseksi kutsutaan replikoinniksi.

Tuloksia kutsutaan *vertailukelpoisiksi*, jos ne on saavutettu käyttäen samoja toistettavia kokeellisia menetelmiä (erillisissä kokeissa). Perusajatus näkyy Aristoteleen toteamuksessa, ettei ole olemassa yksilön tieteellistä tietoa. Kaiken tiedon – kaiken tieteen – on siten väistämättä muodostettava yleisiä käsitteitä ja vedottava niihin vastaavien symbolien avulla.

Tietyn kokeellisesti saavutetun arvon sanotaan olevan toistettavissa jos eri henkilöiden suorittamien jäljennettyihin malleihin kohdistuvien mittausten tai havaintojen välillä on olemassa suuri yhtäpitävyys eri ympäristöissä – toisin sanoen, jos kokeellisella tuloksella on suuri tarkkuus.

Katso myös
----------

* Falsifiointi
* Hypoteesi
* Koeteltavuus
* Näennäistiede
* Toistettavuuskriisi

Lähteet
-------

1. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive)
2. ↑
3. ↑  ASTM E177

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Reproducibility
**Otoya Yamaguchi** (jap. 山口 二矢, 22. helmikuuta 1943 – 2. marraskuuta 1960) oli japanilainen nationalisti, joka surmasi vuonna 1960 Japanin sosialistipuolueen puheenjohtajana toimineen maolaisen Inejirō Asanuman. Yamaguchi kuului äärikansallismieliseen uyoku dantai -ryhmään. Ollessaan vasta 17-vuotias hän nousi lavalle 12. lokakuuta 1960 kesken Asanuman televisioidun vaalipuheen Hibiya-hallissa Tokiossa ja surmasi tämän iskemällä kerran rintakehään yoroi-dōshi-tyyppisellä tantō-tikarilla. 

Kolme viikkoa teon jälkeen Yamaguchin ollessa kiinniotettuna nuorisovankilassa, tämä kirjoitti hammastahnalla sellin seinälle tekstin "Seitsemän elämää maalleni. Kauan eläköön hänen majesteettinsa, keisari!" ja hirtti itsensä yhteensidotuilla lakanoilla. "Seitsemän elämää" oli viittaus 1300-luvulla eläneeseen samurai Kusunoki Masashigen viimeisiin sanoihin. 

Kansallismieliset ryhmät pitivät Yamaguchia marttyyrina ja lahjoittivat tämän vanhemmille hautaustakin, kimonon ja vyön sekä järjestivät muistotilaisuuden. Pulitzer-palkinnon voittanut japanilainen valokuvaaja Yasushi Nagao otti surmatilanteesta kuuluisaksi tulleen valokuvan.

Lähteet
-------

1. ↑  Assassin's Apologies *TIME Magazine*.  14 marraskuuta, 1960. Viitattu 15. kesäkuuta 2018.
2. ↑   Newton, Michael (2014). "Inejiro Asanuma (1898–1960)", *Famous Assassinations in World History: An Encyclopedia [2 volumes]*. ABC-CLIO, 234–235. ISBN 978-1-61069-286-1.
3. ↑  Zelizer, Barbie (2010). *About to Die:How News Images Move the Public*. Oxford: Oxford University Press, 183–4. ISBN 0199752133. Viitattu 2012-08-18.


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Yhdysvallat
* Japani

 |

 |
**Toivakan Asevarikko** (lyhenne *ToiAseV*) oli Puolustusvoimien itsenäinen varikko ja nykyinen varasto-osasto Toivakassa Keski-Suomessa. Varikon päätehtävänä on ampumatarvikkeiden huoltaminen ja varastointi.

Vuoden 2008 alusta lukien taka-Toivakassa sijaitseva varikko on ollut osa Itä-Suomen Huoltorykmenttiä. Puolustusvoimien Materiaalilaitokseen se liitettiin 1. tammikuuta 1993.

Henkilöstö ja johto
-------------------

Varikon päällikkönä toimivat muun muassa

* insinöörieverstiluutnantti Pentti Kauppinen
* majuri Vesa Kouhia ja
* majuri (everstiluutnantti 1999) Olli-Matti Salminen 1997–

Historia
--------

Varikko perustettiin vuonna 1941 Nastolan Uuteenkylään. Tuolloin varikon kansanomainen nimitys oli Uudenkylän Asevarikko. Toivakkaan varikko siirtyi vuonna 1976.

Aikaisemmat nimet
-----------------

Varikon aikaisemmat nimet ovat olleet:

* Ampumatarvikevarikko 9 (ATV9) 1941–1945
* (Uudenkylän) Keskusvarikko 2 1945–1952
* Asevarikko 2 1952–1992

Katso myös
----------

* Uudenkylän asevarikon räjähdysonnettomuus (14. elokuuta 1965)

Aiheesta muualla
----------------

* Toivakan asevarikosta kertova valokuvanäyttely
Lahav Shani (2017)
**Lahav Shani** (hepr. ‏להב שני‎; s. 7. tammikuuta 1989 Tel Aviv) on israelilainen pianisti ja kapellimestari.

Shani syntyi kuoronjohtaja Michael Shanin pojaksi. Hän aloitti pianonsoiton opiskelun kuusivuotiaana Hannah Shalgin johdolla ja jatkoi opintojaan Arie Vardin johdolla Buchmann-Mehtan musiikkikoulussa. Shani sai myös kontrabassonsoiton opetusta Teddy Klingiltä. Hän eteni Berliinin Hochschule für Musik Hanns Eisleriin, jossa hänelle opetti pianonsoittoa Fabio Bidini ja orkesterinjohtoa Christian Ehwald. Asetuttuaan Berliiniin Shani sai mentorikseen myös Daniel Barenboimin. Hän on osallistunut András Schiffin ja Claude Frankin pitämille mestarikursseille.

Vuonna 2007 Shani esiintyi pianistina Israelin filharmonisen orkesterin kanssa. Kolme vuotta myöhemmin kapellimestari Zubin Mehta värväsi Shanin pianistiksi ja avustavaksi kapellimestariksi tulevaa kiertuetta varten. Vuonna 2013 Shani voitti kansainvälisen Gustav Mahler -orkesterinjohtokilpailun. Franz Welser-Möstin sijaisena hän esiintyi vuonna 2015 sekä kapellimestarina että pianistina ensimmäisen kerran Wienin filharmonikkojen kanssa.

Shani aloitti levytysuransa julkaisemalla vuonna 2016 Felix Mendelssohnin ja Louise Farrencin kamarimusiikista koostuvan albumin huilisti Eyal Ein-Habarin ja sellisti Adi Talin kanssa. Samana vuonna hän sai nimityksen Wienin sinfoniaorkesterin päävierailijaksi, ja hän toimi tehtävässä vuosina 2017–2020. Vuonna 2019 Shani julkaisi viulisti Renaud Capuçonin ja sellisti Kian Soltanin kanssa Erato-levymerkillä albumin Pjotr Tšaikovskin ja Antonín Dvořákin trioista. Hän on tehnyt myös orkesterilevytyksiä. Vuonna 2018 Shanista tuli Rotterdamin filharmonikkojen pääkapellimestari. Vuonna 2020 hän sai lisäksi nimityksen Israelin filharmonisen orkesterin musiikilliseksi johtajaksi.

Shani on myös vieraillut useiden orkesterien kapellimestarina. Pianosolistina hän on esiintynyt muiden muassa Daniel Barenboimin, Zubin Mehtan, Gianandrea Nosedan ja Valeri Gergijevin johdolla. Hän on esiintynyt useilla festivaaleilla, kuten säännöllisesti Verbierin festivaalilla. Pianoresitalistina Shani debytoi heinäkuussa 2018 esiintymällä Berliinin Boulez Saalissa. Israelin filharmonisen orkesterin kanssa hän on soittanut myös kontrabassoa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6  Lahav Shani AllMusic
2. 1 2 3  Lahav Shani Intermusica
3. ↑  Lahav Shani LA Phil
4. 1 2  Lahav Shani (Arkistoitu – Internet Archive) Israel Philharmonic


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |

 |
Oto-delegaatio
**Oto-intiaanit** olivat preerioiden maanviljelijöitä ja asuivat historiallisella aikakaudella Nebraskassa ja Missourissa Yhdysvalloissa. Heidän omakielinen nimensä oli *wat'ota* ("irstailijat") ja he olivat yksi kolmesta siouxien kielisestä *chiwere*-haaraan kuuluneesta ryhmästä. [1] ranskalaiset siirtolaiset tapasivat otoja ensimmäisen kerran vuonna 1690 Des Moines -joella nykyisessä Iowassa. 1800-luvulla he liittoutuivat pawneiden kanssa pystyäkseen puolustautumaan ympäristön heimoja vastaan. Otojen määrä oli alun perin noin tuhat, mutta 1800-luvun lopulla heitä oli alta 400. [2] Vuonna 1854 he luovuttivat maansa Yhdysvalloille ja asettuivat reservaattiin Kansasin ja Nebraskan rajalle. Myöhemmin vuonna 1882 otot siirrettiin uuteen reservaattiin Oklahoman pohjoisiin osiin. 1980-luvulla otojen lukumäärä ylitti uudelleen tuhannen intiaanin rajan. [3]

Otojen synty
------------

Vanhan suullisen tradition mukaan suuri joukko intiaaneja, joka kutsui itseään nimellä *hotanga* ("Kalansyöjät") oli paremman ruoan toivossa lähtenyt taivaltamaan kohti lounasta metsästääkseen biisoneita. Suurimman osan jäädessä Green Bayn rannoille, erkani heistä joukko, joka halusi jatkaa matkaa eteenpäin. He tulivat lopulta Mississippin rannoille ja Iowa-joelle leiriytyen suurille hiekkasärkille. Osa tästä joukosta päätti jäädä paikoilleen. He olivat *pahodjat*, jotka tultiin tuntemaan nimellä iowat. Loppuosa joukosta jatkoi kulkuaan, mutta riitaantui jakaantuen kahtia. Toinen joukko kutsui itseään nimellä *neutache*, mutta eurooppalaiset sanoivat heitä missoureiksi. Jäljelle jääneet kutsuivat itseään nimellä *wat'ota*, joko lyhentyi muotoon oto tai otoe.

Lähteet
-------

1. ↑   Otoe tribe. Viitattu 17.7.2010.
2. ↑   Virrankoski 173. Viitattu 17.7.2010.
3. ↑   Encyclopedia. Viitattu 17.7.2010.

### Kirjallisuus

* Virrankoski, Pentti, *Yhdysvaltain ja Kanadan Intiaanit*, Gummerus, 1994, ISBN 951-717-788-7
* Yenne, Bill, *Encyclopedia of North American Indian Tribes*, A Bison book, 1986, ISBN 0 600 50266 X

### Internet

* Oto tribe
**Ylivieska-Raahen käräjäoikeus** oli yksi Suomen 27 käräjäoikeudesta. Oulun käräjäoikeus ja Ylivieska-Raahen käräjäoikeus yhdistyvät 1.1.2019. Yhdistyvän käräjäoikeuden nimi on 1.1.2019 lukien Oulun käräjäoikeus ja sen tuomiopiiri on Pohjois-Pohjanmaan maakunta.

Ylivieska-Raahen käräjäoikeuden kansliat sijaitsivat Ylivieskassa ja Raahessa. Istuntopaikka oli edellisten lisäksi myös Siikalatvan Pulkkilassa. Käräjäoikeus muodostui vuonna 2010, kun Ylivieskan ja Raahen käräjäoikeudet yhdistettiin.

Ylivieska-Raahen käräjäoikeus kuului Rovaniemen hovioikeuden tuomiopiiriin. Itse Ylivieska-Raahen käräjäoikeuden toimialue muodostui Haapajärven, Haapaveden, Kalajoen, Nivalan, Oulaisten, Pyhäjärven, Raahen ja Ylivieskan kaupungeista sekä Alavieskan, Kärsämäen, Merijärven, Pyhäjoen, Pyhännän, Reisjärven, Sievin, Siikajoen ja Siikalatvan kunnista.

Lähteet
-------

1. ↑  Oulun käräjäoikeus ja Ylivieska-Raahen käräjäoikeus yhdistyvät 1.1.2019 - Oikeus.fi / Tuomioistuimet / Käräjäoikeudet / Oulun käräjäoikeus *oikeus.fi*.  Arkistoitu 28.3.2020. Viitattu 28.3.2020.
2. 1 2  Oikeuslaitos – Ylivieska-Raahen käräjäoikeus *oikeus.fi*. Oikeuslaitos.  Arkistoitu 9.2.2014. Viitattu 8.2.2014.
3. ↑  Oikeuslaitos – Toiminta *oikeus.fi*. Oikeuslaitos.  Arkistoitu 26.7.2013. Viitattu 8.2.2014.

Suomen käräjäoikeudet

|  |  |
| --- | --- |
| Helsingin hovioikeuspiiri | 
* Helsinki
* Itä-Uusimaa
* Länsi-Uusimaa

 |
| Itä-Suomen hovioikeuspiiri | 
* Etelä-Karjala
* Etelä-Savo
* Kymenlaakso
* Pohjois-Karjala
* Pohjois-Savo
* Päijät-Häme

 |
| Rovaniemen hovioikeuspiiri | 
* Kainuu
* Lappi
* Oulu

 |
| Turun hovioikeuspiiri | 
* Ahvenanmaa
* Kanta-Häme
* Pirkanmaa
* Varsinais-Suomi

 |
| Vaasan hovioikeuspiiri | 
* Etelä-Pohjanmaa
* Keski-Suomi
* Pohjanmaa
* Satakunta

 |
**Proteus Airlinesin lento 706** oli ranskalaisen Proteus Airlinesin sisäinen reittilento Ranskassa Saint-Exupéryn kansainväliseltä lentoasemalta Lorient-Lann Bihouén lentoasemalle 30. heinäkuuta 1998. Lähestyessään määränpäätään lentoa operoinut Beechcraft 1900D poikkesi kurssistaan kohti SS France -alusta, jonka ympärillä oli paljon pienkoneita. Kello 15:58 siihen törmäsi Cessna -mallinen kone, ja molemmat putosivat mereen. Kaikki 14 Beechcraft -koneessa ollutta matkustajaa ja miehistön jäsentä, sekä yksi Cessnassa ollut lentäjä saivat surmansa.

Lento
-----

Proteus Airlines 706 oli lähestymässä heidän määränpäähänsä, kun koneen tuntematon matkustaja tuli ohjaamoon ja pyysi lentäjiä lentämään koneen SS Francen ympäri. Koneen pitäisi silloin laskeutua tutkakatveen alapuolelle. Miehistö pyysi kello 15:54 siirtyä visuaaliseen lentotilaan, johon lennonjohto antoi luvan. Koneen saavutettua SS France se alkoi kiertää sitä 17 astetta vasemmalle kallistuneena.

Toisessa onnettomuuskoneessa oli pilottina 69-vuotias entinen Air Inter -lentoyhtiön pilotti, jolla oli yli 20 000 lentotuntia. Hän oli myös tullut katsomaan Ranskan suurinta alusta. Hetkiä ennen onnettomuutta Beechcraft-kone näkyi Cessnalle kuolleessa kulmassa, joten pilotti ei voinut nähdä sitä. Proteus Airlines 706:n perämies ei nähnyt Cessnaa, koska hän teki laskeutumisvalmisteluja. Kapteenikaan ei nähnyt sitä, koska perämies oli oikeanpuoleisen ikkunan edessä.

Sekunteja ennen törmäystä Proteus Airlines 706 tuli lopulta näkyviin, mutta mitään ei ollut enää tehtävissä. Noin 600 metrin korkeudessa Cessna osui Beechcraft -koneen peräosaan oikealta puolelta, halkaisten koneen kahtia. Molemmat koneen putosivat 1,5 kilometrin päähän SS Francesta ja upposivat 9-15 metrin syvyyteen.

Lähteet
-------

* Flight Safety Foundation, *Aviation Safety Network* *,* *luettu 13.10. 2017*
**Ylivertaisuusvinouma** on kognitiivinen vinouma, jossa yksilö yliarvioi itsensä jossakin suhteessa kuten vaikkapa jonkin taidon hallinnassa. Lisäksi tyypillisesti mitä huonompi yksilö on kyseisessä taidossa sitä enemmän hän yliarvioi osaamistaan. Tämän voi katsoa johtuvan siitä, että kun yksilö ei hallitse taidon suorittamista, ei hän osaa myöskään arvioida osaamistasoa. Kyse on siis metakognitiivisesta vajavuudesta eli kyvyttömyydestä arvioida oikein omaa taitotasoaan. Aihetta tutkineen David Dunningin mukaan palautteen puute on eräs merkittävimmistä vääriin luuloihin johtavista tekijöistä.

Erityisesti tiedollisia taitoja koskeva ylivertaisuusvinouma tunnetaan myös nimellä **Dunning–Kruger-vaikutus** sitä tutkineiden psykologien David Dunningin ja Justin Krugerin mukaan. Dunning ja Kruger testasivat ihmisten käsitystä omasta huumorintajustaan, kielioppiosaamisestaan ja loogisesta päättelykyvystään.

Katso myös
----------

* Hybris
* Megalomania
* Narsismi
* Ylpeys

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6  Oletko keskivertoa parempi kuski? - Ajatusvirheet jylläävät liikenteessä *yle.fi*. Viitattu 4.8.2015.

Kirjallisuutta
--------------

* Kruger, Justin & Dunning, David: Unskilled and Unaware of It: How Difficulties in Recognizing One's Own Incompetence Lead to Inflated Self-Assessments. (Arkistoitu – Internet Archive) Journal of Personality and Social Psychology 1999, Vol. 77, No. 6, s. 1121–1134.
* Uschanov, Tommi: *Suuri kaalihuijaus: Kirjoituksia yhteiskunnallisesta tietämättömyydestä.* Teos 2010. ISBN 978-951-851-315-8.

Aiheesta muualla
----------------

* Jarry, Jonathan: The Dunning-Kruger Effect Is Probably Not Real. McGill University 17.12.2020. (englanniksi)
**Forbas** (m.kreik. Φόρβας, lat. *Phorbas*) oli kreikkalaisessa mytologiassa Lapitheen ja Orsinomen poika ja Perifaan veli. Kun Rhodos joutui vitsauksen uhriksi, jossa maa täyttyi käärmeistä, saaren asukkaat kutsuivat oraakkelin neuvosta Forbaan vapauttamaan heidän saarensa käärmeistä. Forbaan suoritettua tehtävänsä rhodoslaiset kunnioittavat häntä sankarina. Jotkut pitivät häntä tämän vuoksi Apollonin taivaalle nostamana Käärmeenkantajan tähdistönä.

Forbas saattoi olla sama Thessalian flegyanialainen prinssi, joka nai Hyrminan ja vaani pyhiinvaeltajia Fokiin ja Delfoin välisellä tiellä. Vanhukset ja lapset hän vangitsi lunnaiden toivossa, mutta muut hän haastoi erilaisiin kilpailuihin, jotka voitettuaan hän katkaisi näiltä päät ja ripusti ne tammeen roikkumaan. Lopulta Apollon sai tarpeekseen, koska pyhiinvaeltajat eivät voineet tulla suorittamaan uhrejaan hänen temppeliinsä. Apollon saapui Forbaan luo nuorukaisen hahmossa ja haastoi hänet nyrkkeilyotteluun, jossa Forbas sai surmansa.

Lähteet
-------

1. ↑  Hyginus, *Astronomica* ii.14 (engl. käännös)
2. ↑  Filostratos Lemnoslainen, *Eikones* ('Kuvia') 2.19 (engl. käännös)
3. ↑  Ovidius, *Muodonmuutoksia* xi.410–443 (engl. käännös)
**Prothin teoreema** on lukuteoreettinen lause, jonka avulla voidaan testata, onko annettu **Prothin luku** alkuluku. 

Jos p on **Prothin luku**, eli muotoa {\displaystyle k2^{n}+1}, missä k on pariton kokonaisluku ja {\displaystyle k<2^{n}}, ja on olemassa sellainen kokonaisluku a, että

{\displaystyle a^{(p-1)/2}\equiv -1{\pmod {p}}\,\!},
niin Prothin lauseen mukaan p on alkuluku. 

Tällaista alkulukua kutsutaan **Prothin alkuluvuksi**. 

Prothin lause tarjoaa käytännöllisen menetelmän sen testaamiseksi, onko Prothin luku alkuluku. Jos nimittäin p on alkuluku, umpimähkään valittu a toimii noin 50 prosentin todennäköisyydellä.

Esimerkkejä
-----------

* Jos *p* = 3, 21 + 1 = 3 on jaollinen luvulla 3, joten 3 on alkuluku.
* Jos *p* = 5, 32 + 1 = 10 on jaollinen luvulla 5, joten 5 on alkuluku.
* Jos *p* = 13, 56 + 1 = 15626 on jaollinen luvulla 13, joten 13 on alkuluku.
* Jos *p* = 9 (joka ei ole alkuluku), ei ole olemassa sellaista lukua *a*, niin että *a*4 + 1 on jaollinen luvulla 9.

Muutama ensimmäinen Prothin alkuluku A080076 OEIS-tietokannassa:

3, 5, 13, 17, 41, 97, 113, 193, 241, 257, 353, 449, 577, 641, 673, 769, 929, 1153
Suurin tunnettu Prothin alkuluku on Seventeen or Bust -projektin löytämä 19249 · 213018586 + 1. Siinä on 3918990 numeroa ja se on suurin tunnettu alkuluku, joka ei ole Mersennen alkuluku.

Historia
--------

Ranskalainen matemaatikko François Proth (1852 - 1879) julkaisi teoreeman vuoden 1878 tienoilla.

Katso myös
----------

* Sierpinskin luku

Lähteet
-------

1. ↑  The Top Twenty: Largest Known Primes (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Prothin teoreema MathWorld -matematiikkasivustolla
**Parnasso 1951–2011: Kirjallisuuslehden kuusi vuosikymmentä** on Matti Suurpään kirjoittama kirjallisuuslehti Parnasson 60-vuotishistoriikki. Teoksen on vuonna 2011 julkaissut Otava.

Suurpää on itse ollut Parnasson liepeillä vuosikymmenet, tuntenut sen päätoimittajat ja kirjoittajat, kirjoittanut siihen itse ja on siksi käyttänyt kirjoittaessaan hyväksi omaa muistiaan.

Esipuheessa Suurpää toteaa, että Parnasson kaikki arkistot ovat tuhoutuneet, viimeiset 2000-luvun alussa ikävän tietokatkoksen vuoksi. Hän ei ole kirjoittanut kirjallisuustiedettä eikä lehdistötutkimusta vaan luonnehtii kirjaansa kronikaksi ja pureutuu aiheeseen lehden sisällön kautta.
Suurpää taustoittaa Parnasson historiaa aloittamalla jatkosodan päättymisestä vuodesta 1944. Sen jälkeen hän etenee lehden ilmestymisestä alkaen päätoimittajittain kronologisesti. Parnasso on kaikkina aikoina sisältänyt muutakin kuin kirjallisuusaiheita, ja näille, elokuvalle, teatterille ja televisiolle hän on omistanut omat yksiköt. Tuoreimmat käsitellyt asiat ovat syksyltä 2010, ja päätteeksi on Parnasson päätoimittaja Jarmo Papinniemen ohjelmakirjoitus.

Teoksen liitteissä on lueteltu Parnasson toimittajat ja lehden myöntämät palkinnot. Kirjan päättää 20-sivuinen henkilöhakemisto.

Parnasson kansi 1/1951.

Vastaanotto
-----------

Jyrki Nummi toteaa esittelyssään, että teoksen arvo on merkittävä, vaikka sillä ei ole tutkimuksellisia tavoitteita: se luo kuvan sotien jälkeisen Suomen kirjallisesta elämästä, palauttaa hetkellisesti niihin sunnuntaitunnelmiin, jolloin ei ollut kiirettä mihinkään.

Hannu Waarala ei arvosta Suurpään teosta kaikilta osin, vaan tarttuu sen luettelomaisuuteen, mutta kiittää kuitenkin esimerkiksi jaksoa, jossa kerrotaan Parnasson unohtamat kirjailijat, kuten Marko Tapio, joka sittemmin Anne Friedin ansiosta on saanut ansaittua huomiota.

Manu Marttinen tiivistää arvionsa, että se vastaa kysymykseen, mitä lukijan tulee tietää, lainaukseen Juhani Salokanteleen kokoaman kirjan otsikosta. Hän toteaa myös, että kirjan avulla voi kohentaa yleissivistystään tiedoilla kuka kukin on ollut – tai halunnut olla – Suomen kirjallisuuspiireissä.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Suurpää, s. 7–11
2. ↑  Jyrki Nummi, On oltava ehdottoman moderni Hs.fi 4.2.2011
3. ↑  Muutamia lisälehtiä Hannu Waarala, Parnasson historiikkiin Demari.fi
4. ↑  Manu Marttinen, Kirjallisuuskertaus[vanhentunut linkki], Journalisti.fi
**Valtasenjärvi-Raudanjärvi** on kaksialtainen, kirkasvetinen järvi Kuhmossa Kainuun kaakkoisosassa. Sen pinta-ala on 2,3 neliökilometriä. Etäisyys Kajaanista on 115 kilometriä itään.

Maantiede
---------

Valtasenjärvi-Raudanjärvi sijaitsee Suomen ja Venäjän rajavyöhykkeen tuntumassa. Etäisyys Raudanjärven kaakkoisrannalta Valtasenjärven luoteisrannalle on 5,1 kilometriä. Saaria ei ole. Järviä yhdistää matala Jutkutus-salmi. Noin seitsemäsosa Valtasenjärvi-Raudanjärvestä on vähintään 10 metriä syvä. Raudanjärvellä on 15–16-metrisiä syvänteitä, Valtasenjärven keskellä on 22-metrinen syvänne. Luusua sijaitsee Valtasenjärven luoteiskolkassa, josta virtaa Raudanpuro Korkananjärveen (186,6 metriä mpy).

Valtasenjärvi-Raudanjärven rannat ovat metsä- ja suomaata. Pientaloja on harvakseltaan. Valtasenjärven eteläpuolisen Karhuvaaran korkeustaso on noin 225 metriä merenpinnan yläpuolella.

Valtasenjärvi-Raudanjärven vesitilavuus on 11 523 000 kuutiometriä.

Valtasenjärvi-Raudanjärvi (59.936.1.014) kuuluu Säynäjoen valuma-alueeseen (59.936), joka on kolmannen jakovaiheen vesistö Oulujoen vesistössä (59). Toinen jakovaihe on Änättijärven valuma-alue (59.93) ja ensimmäinen on Ontojärven–Lentuan valuma-alue (59.9). Valtasenjärvi-Raudanjärvi on Säynäjoen valuma-alueen laajin vakavesi. Sitä seuraa Kuusijärvi, Korkananjärvi ja 15 muuta vähintään hehtaarin laajuista vakavettä.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Valtasenjärvi-Raudanjärvi, vakavesi, Kuhmo
2. 1 2 3 4 5 6 7 8  Ympäristö.fi : Ympäristötiedon hallintajärjestelmä Hertta Ympäristötiedon hallintajärjestelmä Hertta. Viitattu 11.11.2021.
3. ↑  Valtasenjärvi-Raudanjärvi. Järviwiki. Viitattu 19.11.2021.
4. ↑  Säynäjoen valuma-alue (59.936). Järviwiki. Viitattu 19.11.2021.
**Parnassius mnemosyne perkele** on pikkuapollon (*Parnassius mnemosyne*) alalaji, jota esiintyy Suomessa. Suomessa on tavattu kaikkiaan kolme ulkonäöltään ja levinneisyydeltään toisistaan poikkeavaa pikkuapollon maantieteellistä alalajia, *P. m. perkeleen* lisäksi *P. m. ugrofennica* ja *P. m. karjala*. Alalaji *perkele* on näistä Lounais-Suomen sisämaassa esiintyvä. Pikkuapolloa tavataan Suomessa nykyään lounaisrannikkoa ja Ahvenanmaata lukuun ottamatta hyvin harvoissa paikoissa, tosin Someron Rekijokilaaksossa Häntälän-Talvisillan alueella pikkuapollo on runsas ja alueen pikkuapollot edustavat f. *perkele*ttä.

Ulkonäkö
--------

*Parnassius mnemosyne perkele* muistuttaa selvimmin *P. m. ugrofennicaa*, mutta on väriltään kirjaillumpi. Alalajin koirailla etusiipien etureunan lasitäplä on epäselvä ja naarailla selvempi. Lisäksi naaraalla on etusiipien takareunan lähellä epäselvä varjotäplä. Takasiivissä koiraalla on usein epäselvä keskitäplä, ja samoin takanurkkatäplän aihe. Naaraalla sen sijaan takasiipien keskitäplä ja takanurkkatäplä ovat hyvin kehittyneet. Naaraan takasiivissä on myös epäselvä etureunan täplä.

Lähteet
-------

* Parnassius mnemosyne, Pikkuapollo

### Viitteet

1. ↑  Beccaloni, G. et al. (toim.): *Parnassius mnemosyne perkele* Bryk, 1922 *The Global Lepidoptera Names Index (LepIndex)*.  2018. Viitattu 5.8.2022. (englanniksi)
2. ↑  Rekijokilaakso, FI0200102  27.3.2008. Lounais-Suomen ympäristökeskus. Viitattu 2.5.2010.

Aiheesta muualla
----------------

* Parnassius of the World: Luettelo pikkuapollon alataksoneista.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Taksonitunnisteet | 
* Wikidata: Q11886762
* LepIndex: 171514

 |

 |
**Pekka Heikki Kaihola** (1. lokakuuta 1883 Juva – 15. kesäkuuta 1945) oli suomalainen kauppias, yrittäjä ja yritysjohtaja, joka sai kauppaneuvoksen arvonimen.

Kaiholan vanhemmat olivat kelloseppä Heikki Flinck ja Sanni Pirnest ja puoliso vuodesta 1911 Lyydia Lappalainen. Kaihola kävi kansakoulun, liikeapulaisten iltakoulun Mikkelissä sekä yksityisen kauppakoulukurssin. Hän teki myös useita opintomatkoja ympäri maailmaa. Kaihola oli kauppa-apulainen eri liikkeissä Juvalla, Kurkijoella ja Mikkelissä 1896–1907, toiminimi Kaihola, Viljakainen ja Kumpp. osakas 1907–1915, toiminimi P. H. Kaiholan omistaja 1915–1921 ja merkittävää tukkukauppaa harjoittaneen P. H. Kaihola Oy:n toimitusjohtaja ja johtokunnan puheenjohtaja vuodesta 1922. Kaihola perusti Savon Kahvipaahtimon 1938 ja oli yhtiön toimitusjohtaja 1938–1941. Hän oli myös tilanomistaja Mikkelissä, Haukivuorella, Hirvensalmella, Juvalla, Ristiinassa ja Taipalsaarella. Mikkelin kaupunginvaltuuston jäsen Kaihola oli 1921–1923, 1925 ja 1937–1939 ja kaupunginhallituksen jäsen 1937–1938, minkä lisäksi hänellä oli useita muita luottamustehtäviä. Kaihola tuli tunnetuksi myös lahjoittajana. Kauppaneuvoksen arvonimen hän sai 1942.

Lähteet
-------

1. 1 2  Pekka Kaihola *Biografiasampo*. Viitattu 23.7.2022.
**Vapaustaistelija** (engl. *Freedom Road*) on vuonna 1979 valmistunut, Ján Kadárin ohjaama yhdysvaltalainen televisioelokuva, joka perustuu vasemmistolaisen kirjailija Howard Fastin vuonna 1944 ilmestyneeseen romaaniin *Freedom Road*. Elokuva on historiallinen draama, joka kertoo etelävaltioissa asuvien mustien vapautumispyrkimyksistä Yhdysvaltain sisällissodan jälkeen. 

Elokuvan pääroolia, Gideon Jacksonia, esittää nyrkkeilijä Muhammad Ali. Alin roolihenkilö on pohjoisvaltioiden armeijassa taistellut karannut orja, joka sodan ja orjuuden lakkauttamisen jälkeen palaa kotiseudulleen. Toista pääroolia, mustien kanssa ystävystyvää etelävaltiolaista sotaveteraania Abner Laitia, esittää Kris Kristofferson. Vapauteen ja kansalaisoikeuksiin totuttelevat mustat joutuvat pian kohtaamaan Ku Klux Klanin väkivallan. 

Elokuva esitettiin Suomen televisiossa minisarjan muodossa 1980-luvun keskivaiheilla. *Vapaustaistelija* julkaistiin myös VHS-videona, ja *Video-oppaassa* vuodelta 1994 se saa kaksi tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota "keskinkertainen".

Lähteet
-------

1. ↑  Romano, Bello (toim.): *Video-opas 95, Yli 8500 elokuvaa, 2000 uutuutta*. WSOY, 1994. ISBN 951-0-19839-0.

Aiheesta muualla
----------------

* *Vapaustaistelija (TV 1979)* Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
**Somersetinharrieri** (*Somerset Harrier*) eli *West Country Harrier* on englantilainen koirarotu. Sillä ei ole FCI:n tunnustusta. Association of Masters of Harriers and Beagles -järjestön pitämissä kantakirjoissa on oma erillinen sektionsa somersetinharrierille, mikä tarkoittaa käytännössä sitä että järjestö luokittelee sen omaksi erilliseksi rodukseen.

Ulkonäkö
--------

Somersetinharrieri on harrieria kookkaampi ja vaaleampi, ja sen karvapeiteessä on huomattavasti suuremmat valkoiset alueet. Väritykseltään se on erään lähteen mukaan kolmivärinen ja toisten mukaan valko-oranssi tai valko-kerma. Sen säkäkorkeuden arvioidaan olevan noin 55 cm ja painon vaihtelevan 15–18 kg välillä.

Luonne ja käyttäytyminen
------------------------

Rotua kuvaillaan on äänenkäytöltään miellyttävämmäksi, hajuaistiltaan paremmaksi ja paremmin epätasaisessa maastossa työskenteleväksi kuin tavallinen harrieri.

Alkuperä
--------

Toisinaan somersetinharrierin väitetään polveutuvan kettukoirien ja valkoisenajokoiran välisestä risteytyksestä - joskin eläintieteilijä Desmond Morris pitää tätä epätodennäköisenä. Sen sijaan hän uskoo kyseessä olevan harrierin paikallinen muunnos, kenties jopa alkuperäisempi sellainen. Jotkut asiantuntijat kuvailevatkin sitä "vanhanaikaiseksi harrieriksi", ajalta ennen risteytyksiä englanninkettukoiraan. "Somerset"-alkuosa on harhaanjohtava, sillä rotua kasvatetaan Somersetin lisäksi myös Devonissa – tämän vuoksi Desmond Morris suosii ennemmin nimitystä *West Country Harrier*. Rotua on perinteisesti käytetty kaniinin, jäniksen ja ketun metsästykseen.

Lähteet
-------

### Viitteet

1. 1 2 3  Somerset harrier. Kutya-tár. Haettu 1.1.2021.
2. 1 2 3 4 5 6 7  Morris, Desmond. *Dogs - The Ultimate Dictionary of Over 1000 Dog Breeds*, s. 67. Trafalgar Square, 2008: North Pomfret, Vermont.
3. 1 2 3  The not-so-rare harrier breed. The Field, 5.6.2020. Haettu 28.4.2023.
4. ↑  Hancock, David. *Hounds - Hunting by Scent*, s. 80. The Crowood Press: Ramsbury, Marlborough, Wiltshire, 2014. ISBN 978-1-84797-601-7.