recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Kuin kuvastimessa** (ruots. *Såsom i en spegel*) on Ingmar Bergmanin ohjaama ruotsalainen elokuva vuodelta 1961.

Juonen tiivistelmä
------------------

Itsekeskeinen kirjailija ja leski David palaa Sveitsistä asumaan saarelle joksinkin aikaa lastensa Karinin ja Minusin sekä vävynsä Martinin kanssa. David on kaupallisesti menestyvä kirjailija, mutta hän toivoo joskus vielä saavansa kriitikkojen arvostusta. Tytär Karin sairastaa skitsofreniaa ja kuulee ääniä seinän takaa, mikä hänen mukaansa on merkki siitä, että jumala tulee pian. Tämä kamarinäytelmä perustuu roolihenkilöiden hyvin subjektiiviseen tulkintaan tuntikausien rauhallisesta etenemisestä, jonka katsoja näkee. Karinin sairaus pahenee elokuvan loppua kohti, ja lopulta hän kohtaa jumalan, vaikka se ei tapahdu niin kuin hän on ajatellut.

Elokuvasta
----------

Elokuvan *Kuin kuvastimessa* on käsikirjoittanut ja ohjannut Ingmar Bergman.

Se on ensimmäinen osa Bergmanin trilogiasta, joka käsittelee uskoa, ja seuraavat osat ovat *Talven valoa* (1962) ja *Hiljaisuus* (1963). Elokuva on mustavalkoinen. Tapahtumat sijoittuvat saaristoon ja ne käsittelevät kirjailija "Davidia" (Gunnar Björnstrand) ja hänen lapsiaan "Karinia" (Harriet Andersson) ja "Minusia" (Lars Passgård) sekä vävyä "Martinia" (Max von Sydow), joka on lääkäri.

Elokuva sai parhaan ulkomaisen elokuvan Oscarin ja on saanut useita muita palkintoja. Se oli ehdolla Oscarin saajaksi sarjassa paras musiikki.

Elokuvan ensiesitys Suomessa oli 20.4.1962, ja se on esitetty useita kertoja televisiossa.

Näyttelijät
-----------

* Harriet Andersson – Karin
* Gunnar Björnstrand – David, kirjailija, hänen isänsä
* Max von Sydow – Martin, lääkäri, Karinin puoliso
* Lars Passgård – Fredrik eli Minus, Davidin poika

Musiikki (valikoima)
--------------------

* Johann Sebastian Bach: sarja nro 2 d-molli soolosellolle

Lähteet
-------

1. 1 2  Svensk Filmdatabas Svenska Filminstitutet. Viitattu 11.6.2009. (ruotsiksi)
2. 1 2  Through a Glass Darkly Allmovie.com. Viitattu 11.6.2009. (englanniksi)
3. ↑  Såsom i sen spegel, esitystiedot. Elonet.
**Sisko Ramsay** (o.s. *Hynninen*) on suomalainen järjestöjohtaja, radiotoimittaja ja televisiojuontaja. Koulutukseltaan hän on yhteiskuntatieteiden maisteri. 

Ramsay toimi 1980-luvun taitteessa Suomen Unicefin pääsihteerinä. 1960-luvulta alkaen Ramsay työskenteli Yleisradiossa tv-kuuluttajana, radion musiikkitoimittajana ja musiikkiohjelmien juontajana. Hän juonsi muun muassa Yleisradion 50-vuotisjuhlan kunniaksi tehdyn, hyvät arvostelut saaneen television musiikkisarjan *Suomalainen rapsodia* (1976).

Sisko Ramsay on myös näytellyt muutamissa elokuvissa. Näitä ovat Erkki Kurenniemen lyhytelokuvat *Talo* (1969) ja *Joulumysteeri* (1969), Anssi Mänttärin *Näkemiin, hyvästi* (1986), Ville Mäkelän *Lain ulkopuolella* (1987) ja Claes Olssonin *Elvis kissan jäljillä* (1987).

Vuoden 1982 presidentinvaalissa Sisko Ramsay oli liberaalien Helvi Sipilän sitoutumattomana valitsijamiesehdokkaana Helsingissä. Hän sai enemmän ääniä kuin LKP:n puheenjohtaja Jaakko Itälä, mutta Sipilä ei saanut yhtään valitsijamiestä Helsingistä ja koko maastakin vain yhden.

Lähteet
-------

1. 1 2  Sisko Ramsay Elonetissä.
2. ↑  Valitse kanssani Helvi Sipilä. (Ramsayn valitsijamiesvaali-ilmoitus.) *Helsingin Sanomat*, 17.1.1982, s. 22. Näköislehti (maksullinen).
3. ↑  Säännöllinen avustus on tärkeätä.  *Helsingin Sanomat*, 15.6.1981, s. 16. Näköislehti (maksullinen).
4. ↑  Möttölä, Marjatta: "Suomalainen rapsodia".  *Helsingin Sanomat*, 27.11.1977, s. 55. Näköislehti (maksullinen).
5. ↑  Perälä, Reijo: Sinko, Säteisheitin vai Yle? *Yle Elävä arkisto*.  27.09.2013. Viitattu 26.3.2024.
6. ↑  Helsingin vaalipirin valitsijamiesehdokkaat.  *Helsingin Sanomat*, 28.11.1981, s. 9. Näköislehti (maksullinen).
7. ↑  Helsinki heilahti rajusti.  *Helsingin Sanomat*, 20.1.1982, s. 30. Näköislehti (maksullinen).
**Joensuun auto-onnettomuus** tapahtui torstaiaamuna 15. lokakuuta 1914 Joensuussa Koskikadun ja Rantakadun kulmassa kun auto syöksyi Pielisjokeen ja kääntyi ylösalaisin. Autossa olleista kuudesta henkilöistä neljä kuoli ja kaksi onnistui pelastautumaan. 

Keskiviikkoiltana kello 23 aikaan joukko Joensuun Turistihotellin tarjoilijattaria lähti huviajelulle Jakokoskelle kaupungin ulkopuolelle vietettyään hotellin tarjoilijattaren Elsa Lindgrenin nimipäiviä. Palattaessa torstaiaamuna takaisin kaupunkiin kuljettaja yritti kääntää Koskikadulta Rantakadulle, mutta tällöin auton ohjaustanko ei toiminut vaan auto syöksyi suoraan eteenpäin ja päätyi ylösalaisin Pielisjokeen. Autossa kuomun alla olleet neljä naista eivät päässeet autosta pois vaan hukkuivat. Auton ohjaaja ja omistaja ajuri Kettunen ja hänen vieressään istunut nainen pelastuivat. Onnettomuuspaikka oli ns. Valppaan laituri, joka sijaitsi Pielisen kanavan alapäässä. Autolla oli veteen syöksyessään niin kova vauhti, että se katkaisi laiturilla pystyssä olleen hirren.

Hukkuneiden ruumiit nostettiin samana aamuna kello 7 aikaan, ja auto nostettiin pinnalle kello 10 aikaan. Auto vietiin tarkastettavaksi korjasmolle. Se kulki omin voimin ja totteli ohjauslaitetta. Auton ohjaustanko oli jo ennen onnettomuutta toiminut epätyydyttävästi.

Joensuun raastuvanoikeus tuomitsi auton omistajan ja ohjaajan, ajuri Janne Kettusen kuudeksi kuukaudeksi vankeuteen ja suorittamaan korvauksia ja kuluja onnettomuudessa kuolleiden omaisille. Viipurin hovioikeus vapautti toukokuussa 1915 Kettusen hautajaiskustannusten maksamisesta mutta korotti vankeustuomiota puolentoista vuoden pituiseksi.

Lähteet
-------

1. 1 2  Auto syöksynyt jokeen. Neljä henkeä hukkunut, Aamulehti, 16.10.1914, nro 238, s. 4, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
2. 1 2 3  Surkea automobiilionnettomuus Joensuussa. Automobiili syöksynyt jokeen, neljä naista hukkunut, Helsingin Sanomat, 16.10.1914, nro 282, s. 6, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
3. ↑  Kauhea auto-onnettomuus Joensuussa. Auto syöksynyt Pielisjokeen. Mukana olleesta 6 henkilöstä 4 naista hukkunut, Karjalan Lehti, 16.10.1914, nro 238, s. 3, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
4. ↑  Joensuun auto-onnettomuus, Uusi Suometar, 29.5.1915, nro 143, s. 7, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot

Aiheesta muualla
----------------

* Reijo Valta : *Koeajoja: Auton käyttöönotto Suomessa 1900-1918*, Jyväskylän yliopiston humanistis-yhteiskuntatieteellisen tiedekunnan väitöskirja, Jyväskylä 2021, Joensuun onnettomuudesta s. 119, 124, 127, 128
**Elvira Öberg** (s. 26. helmikuuta 1999 Kiiruna) on ruotsalainen ampumahiihtäjä. Hän on olympiavoittaja Hanna Öbergin nuorempi sisar.

Arvokilpailut
-------------

Öberg saavutti alle 19-vuotiaiden MM-kilpailuissa pronssia normaalimatkalla 2017 ja nuorten EM-kilpailuissa hopeaa takaa-ajossa 2018. Hän voitti alle 19-vuotiaiden maailmanmestaruuden pikakilpailussa, normaalimatkalla ja viestissä 2018. Alle 22-vuotiaiden MM-kilpailuissa hän sai pronssia viestissä 2019.

Antholzin MM-kilpailuissa 2020 Öberg sijoittui pikakilpailussa 13:nneksi ja normaalimatkalla 14:nneksi. Pokljukan MM-kilpailuissa 2021 hän oli sekä takaa-ajossa että yhteislähdössä neljästoista. Pekingin olympialaisissa 2022 Öberg saavutti viestissä kultaa sekä pikakilpailussa ja takaa-ajossa hopeaa. Lisäksi hän oli yhteislähdössä yhdeksäs ja normaalimatkalla kolmastoista. Oberhofin MM-kilpailuissa 2023 hän saavutti viestissä pronssia. Nove Meston MM-kilpailuissa 2024 hän saavutti viestissä hopeaa ja sekaviestissä pronssia. Takaa-ajossa hän sijoittui kahdeksanneksi ja pikakilpailussa yhdeksänneksi.

Maailmancup
-----------

Öberg teki debyyttinsä maailmancupissa kaudella 2019–2020 sijoittumalla 12:nneksi Östersundin pikakilpailussa. Seuraavalla kaudella hän oli ensi kertaa palkintokorokkeella Kontiolahden pikakilpailussa. Samalla kaudella hän sijoittui Hochfilzenin toisessa takaa-ajokilpailussa kolmanneksi. Kaudella 2021–2022 Öberg sijoittui Östersundin toisessa pikakilpailussa toiseksi. Hochfilzenin takaa-ajossa hän oli kolmas. Hän sijoittui kolmanneksi myös Le Grand-Bornardin pikakilpailussa. Tämän jälkeen kilpaillussa takaa-ajossa hän saavutti ensimmäisen maailmancupin osakilpailuvoittonsa. Hän voitti Le Grand-Bornadissa myös yhteislähtökilpailun. Hän voitti Ruhpoldingin pikakilpailun ja sijoittui takaa-ajossa toiseksi. Hän voitti Otepään yhteislähdön. Hän sijottui toiseksi maailmancupin kokonaiskilpailussa, pikakilpailun, takaa-ajon ja yhteislähdön cupeissa sekä voitti alle 25-vuotiaiden maailmancupin. Kaudella 2022–2023 hän sijoittui Kontiolahden takaa-ajossa kolmanneksi. Hän voitti Le Grand-Bornardin takaa-ajon. Hän voitti Pokljukan pikakilpailun ja takaa-ajon. Anterselvan pikakilpailussa ja takaa-ajossa hän sijoittui kolmanneksi. Maailmancupin kokonaiskilpailussa hän oli viides, takaa-ajocupissa toinen ja pikakilpailucupissa neljäs. Hän voitti jälleen alle 25-vuotiaiden maailmancupin. Kaudella 2023–2024 hän sijoittui Hochfilzen pikakilpalussa toiseksi ja voitti takaa-ajon. Hän sijoittui toiseksi Lenzerheiden yhteislähdössä. Hän sijoittui toiseksi Oslon normaalimatkalla. Hän oli maailmancupin kokonaiskilpailussa seitsemäs sekä pikakilpailucupissa ja yhteislähtöcupissa viides.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Elvira Öberg IBU. Viitattu 20.12.2020. (englanniksi)
2. ↑  Hanna ja Elvira Öberg yhdessä palkintopallilla Kontiolahden maailmancupissa *Iltalehti*.  4.12.2020. Viitattu 11.12.2020.
3. ↑
4. ↑
5. ↑
Ydinaseen periaatekaaviokuva vuodelta 1956.
**Ruotsin ydintutkimusohjelma**, jota kutsuttiin nimellä **Den svenska linjen**, oli 1950-luvun Ruotsissa atomienergiaselonteko jolla luotiin suuntaviivoja ydinteknologian kehittämiseen pitkälle tulevaisuuteen. Pyrkimyksenä oli energiaomavaraisuuden saavuttaminen ydinvoimalla. Suunnitelmiin kuului suuri määrä ydinreaktoreita ja mahdollinen ydinaseohjelma, jota varten Marvikeniin kaavailtiin rakennettavaksi niihin tarvittavaa plutoniumia tuottava R4-reaktori. Huddingeen lähelle Tukholmaa rakennettiin ohjelman puitteissa sähköä ja lämpöä tuottanut Ågestan ydinvoimala eli R3, joka oli käytössä vuosina 1964–1974. Aiemmin oli käynnistetty kokeilureaktoreita kuten R1 vuonna 1954. 

Ruotsin asevoimissa nähtiin ydinase yhtenä mahdollisena keinona saavuttaa suhteellisen pienenä maana uskottava puolustuskyky. Pelote oli saavutettavissa hankkimalla taktisia ydinaseita. Kiinnostus ydinaseiden hankkimiseen Ruotsin puolustusvoimille heräsi pian Yhdysvaltain käytettyä niitä toisen maailmansodan loppuvaiheessa. Samalla tutkittiin mahdollisuutta hyödyntää Ruotsin omia uraanivaroja, joita oli löydetty Billingestä Länsi-Götanmaalta. Ydinaseisiin tähtäävä ohjelma ja Marvikeniin kaavailtu ydinaseiden tuotantoon soveltuva R4-reaktori hylättiin myöhemmin Ruotsin allekirjoitettua Ydinsulkusopimuksen. Sopimus kielsi niitä maita hankkimasta ydinaseita, joilla niitä ei vielä ollut. Tämän jälkeen Ruotsiin rakennetuissa ydinvoimaloissa keskityttiin yksinomaan energiantuotantoon. Vuonna 1985 kuitenkin paljastui, että Ruotsin puolustusvoimien tutkimuslaitos oli valtiopäivien päättämästä kiellosta huolimatta jatkanut ydinasetutkimuksia salassa. Kokeita jatkettiin tietojen mukaan aina vuoteen 1972. Tuolloin silloinen pääministeri Olof Palme lausui, että tutkimusten tavoite oli ollut Ruotsin kansan suojeleminen ydinaseiden vaaroilta, mutta myönsi niissä saadun myös tietoja ydinaseiden valmistamiseen.

Lähteet
-------

1. ↑  Svenskt atomvapen *bergrum.se*.  Arkistoitu 25.6.2009. Viitattu 16.9.2012. (ruotsiksi)
2. ↑  Ruotsin salainen atomipommi *YLE Elävä arkisto*.  18.3.2014. Viitattu 24.3.2024.
**Yläalkeiskoulu** oli Suomessa vuoden 1843 koulujärjestyksen perusteella luotu neliluokkainen koulu, josta pääsi edelleen kaksivuotiseen lukioon. Koulujärjestys korvasi vanhan triviaalikoulun ala- ja yläalkeiskoululla. Koulujen opetusohjelmaan otettiin reaaliaineita ja uusia kieliä, myös suomen kieli oli näiden joukossa. Opetusohjelmaan kuului pakollisena aineena voimistelu, vaikkakaan siihen ei useissa kouluissa ollut tiloja eikä päteviä opettajia. Suomessa toimi 10–11 yläalkeiskoulua.

Yläalkeiskoulun kaksi ylintä luokkaa oli jaettu papeiksi aikoville tarkoitettuun linjaan ja virkamiehille tarkoitettuun reaali- eli siviililinjaan. Vuonna 1856 tämä linjajako poistettiin ja yläalkeiskouluissa siirryttiin luokkaopetusjärjestelmästä aineopettajien käyttöön.

Vuoden 1872 koulujärjestys yhdisti yläalkeiskoulun ja lukion lyseoksi. Lyseot saattoivat olla neliluokkaisia tai päättötutkintoon johtavia seitsenluokkaisia, jolloin 7. luokka oli kaksivuotinen. Lisäksi lyseoiden rinnalle perustettiin kaksi- tai nelivuotiset ammattiin valmistavat reaali- eli porvarikoulut.

Lähteet
-------

1. 1 2  Oppikoulu 1800-luvun alkupuolella, Internetix, Nettiradio Mikaeli / Heikki Myyryläinen 1998
2. ↑  Oppikoulun uudistuminen autonomian loppupuolella, Internetix, Nettiradio Mikaeli / Heikki Myyryläinen 1998
**Billys** on Ruotsissa ja Suomessa markkinoitava pakastettujen valmisruokien tuotemerkki. Sen tunnetuin tuote on suorakulmainen myytävä palapitsa, *Billys Pan Pizza*, minkä lisäksi Ruotsissa myydään samalla merkillä myös pakastettuja pannukakkuja ja lasagnea. Suomessa Billys-tuotteita edustaa Gunnar Dafgård AB.

Ruotsin Källbyssä toimiva Gunnar Dafgård AB kehitti Billys-palapitsan 1990-luvun alussa. Sen vaikutteet tulivat Etelä-Euroopan pitsaravintoloista ulosmyydyistä palapitsoista ja pohjoisamerikkalaisesta pannupitsaperinteestä. Sama yritys valmistaa yhä Billys-pitsapalat. Pitsoja ostettiin 2010-luvun alussa Ruotsissa suunnilleen yksi joka sekunti.

Billys-mainoskampanja herätti Suomessa vuonna 2016 huomiota kohderyhmänsä nolaamisella. Siinä kysyttiin "mikä kestää teinijäbällä 2 minsaa". Vuonna 2015 Billys Pan Pizza sponsoroi komediaryhmä Biisonimafian Youtube-videota *Suuri seteliryöstö.*

Lähteet
-------

1. 1 2  Billys Snack No.1 *dafgards.com*. Viitattu 6.4.2019. (englanniksi)
2. ↑  Contact - *www.dafgards.com*. Viitattu 2.7.2020. (englanniksi)
3. ↑  Koho, Saara: Kommentti: Miksi kortinlukijoita mainostetaan seksillä? *Markkinointi & Mainonta*.  17.8.2016.  Arkistoitu 6.5.2019. Viitattu 6.5.2019.
4. ↑  Laaksonen, Panu: Tietoisku tubettamisesta – tästä ne kaikki puhuu! *Markkinointi & Mainonta*.  19.8.2015.  Arkistoitu 6.5.2019. Viitattu 6.5.2019.

Aiheesta muualla
----------------

* Kotisivut
*Tämä artikkeli käsittelee Yhdysvaltain sisällissodan taistelua. Vapaussodan taistelusta katso Yorktownin piiritys.*

Yorktownin piiritys
**Yorktownin piiritys** tapahtui 5. huhtikuuta – 4. toukokuuta 1862 Yhdysvaltain sisällissodan aikana. Piiritys oli osa Pohjoisvaltioiden kenraali George B. McClellanin johtamaa Virginian niemimaan sotaretkeä.

Taistelun kulku
---------------

McClellan uskoi että lyhyin ja helpoin tie Etelävaltioiden pääkaupungin Richmondin valtaamiseksi oli maihinnousu Virginian niemimaalle. Niemimaata rajoittaa etelässa Jamesjoki ja pohjoisessa Yorkjoki. McClellan nousi maihin 2. huhtikuuta niemimaan kärjessä Fort Monroen linnoituksessa, joka oli Pohjoisvaltioiden hallussa ja lähti etenemään länteen kohti Richmondia. Eteneminen pysähtyi Yorktownin tasalle 4. huhtikuuta, kun Pohjoisvaltioiden armeija saavutti kenraalimajuri John B. Magruderin johtaman Etelävaltioiden puolustuslinjan. Magruderilla oli vain 10 000 miestä ja McClellanilla 105 000 miestä. McClellan kuitenkin uskoi Magruderilla olevan ylivoiman ja pysäytti joukkojensa etenemisen. Magruder käytti hyväkseen vapaussodan aikaisia brittien tekemiä maavalleja. McClellan olisi voinut lyödä Magruderin helposti, mutta hän aloitti Etelävaltioiden asemien muodollisen piirittämisen ja vaati presidentti Abraham Lincolnilta apujoukkoja. Lincoln kuitenkin kieltäytyi lähettämästä apujoukkoja, joilla hän halusi turvata pääkaupunki Washingtonia.

McClellanin pysähtymisen vuoksi kenraali Joseph E. Johnstonin komentama Etelävaltioiden pääarmeija ehti saapua alueelle. Johnston pelkäsi Pohjoisvaltioiden joukkojen kiertävän Yorktownin linnoituslinjan ja katkaisevan Etelävaltioiden joukkojen yhteydet selustaan. Tämän vuoksi hän käski joukkojensa vetäytyä Yorktownin linjalta 3.–4. toukokuuta. Vetäytymistä seurasi Williamsburgin taistelu 5. toukokuuta.

McClellanin viivyttelyn vuoksi Richmondin puolustusta vahvennettiin uusilla joukoilla ja kenttälinnoituksilla. Richmondin valtaus epäonnistui.

Lähteet
-------

* McPherson, James M.: *The Atlas of the Civil War*, s. 64–65. New York: MacMillan, 1994. ISBN 0-02-579050-1.  (englanniksi)
* Keegan, John: *The American Civil War*, s. 143, 146–147. Lontoo: Hutchinson, 2009. ISBN 9780091794835.  (englanniksi)

### Viitteet

1. 1 2  MacPherson
2. 1 2  Keegan

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Yorktownin piiritys (1862)** Wikimedia Commonsissa
**Bùi Viêt Hoa** (s. 1962) on vietnamilainen kielitieteilijä, kirjailija ja kääntäjä, joka on kääntänyt *Kalevalan* ja useita suomalaisia kirjoja vietnamiksi. Hän on Elias Lönnrotin esimerkkiä käyttäen kerännyt myös aineiston vietnamilaisilta kansoilta ja luonut sen pohjalta maan oman kansalliseepoksen *Monin ja Manin lapset*.

Elämä
-----

### Opiskelu

Bùi Viêt Hoa syntyi Vietnamissa vuonna 1962. Hän pärjäsi vuonna 1980 kotimaassaan englannin kielen pääsykokeissa, ja hänet lähetettiin kommunististen maiden yhteiskäytännön nojalla opiskelemaan Unkariin. Hän aloitti Debrecenin yliopistossa, mutta kahden vuoden päästä hän siirtyi Budapestin yliopistoon. Siellä hän otti sattumalta sivuaineekseen myös suomen kielen.

Hoa suoritti maisterintutkinnon pääaineenaan unkari ja sivuaineena Suomen kieli ja kirjallisuus. Hän käänsi ensin unkarilaisia ja suomalais-ugrilaisia satuja vietnamiksi. Hoa vieraili Suomessa vuonna 1986, jolloin hän teki suullisen sopimuksen *Kalevalan* kääntämisestä vietnamiksi. Hoa halusi ennen käännösurakkaa käydä Elias Lönnrotin kuvailemissa Vienan runokylissä. Kulttuurikeskus Juminkeon Markku Nieminen toteutti Hoan haaveen syksyllä 1989.

### Ura

Hoan vietnaminkielinen käännösvalikoima *Kantelettaren* runoista valmistui vuonna 1990. Koko *Kalevalan* vietnaminnos valmistui vuonna 1994. Vietnamin kääntäjäliitto valitsi seuraavana vuonna *Kalevalan* vuoden käännöskirjaksi.

Hoa on kääntynyt useita muitakin kirjoja suomesta sekä unkarista vietnamiksi. Vuodesta 2000 hän on keskittynyt erityisesti suomenkieliseen kirjallisuuteen. Hän on kääntänyt vietnamiksi muun muassa Aleksis Kiven *Seitsemän veljestä*, Frans Emil Sillanpään *Ihmiset suviyössä* ja useita Tove Janssonin muumikirjaa.

Hoa on väitellyt Budapestissa tohtoriksi kalevalamittaisen runouden ja mườngien mytologian eroista ja yhtäläisyyksistä. Sen jälkeen hän alkoi tehdä Vietnamille omaa eeposta, jonka mallina hän halusi käyttää *Kalevalan* syntyprosessia. Sen tekemiseen Hoa käytti seitsemän vuotta, ja *Monin ja Manin lapset* julkaistiin vuonna 2008. Hän keräsi aineistoa ainakin 40 Vietnamissa elävältä kansalta. Hän joutui tutkimusmatkojensa aikana myös viranomaisten silmätikuksi, sillä vähemmistökansojen asema oli 2000-luvun alussa varsin arka aihe. *Monin ja Manin lapset* sai Vietnamissa jokseenkin vaihtelevan vastaanoton.

Lähteet
-------

1. ↑  Eepospalkinto Kalevalaseura.  Arkistoitu 8.3.2019. Viitattu 7.3.2019.
2. 1 2 3  Bùi Viêt Hoa 1994 *Kalevala maailmalla*. Kalevalaseura. Viitattu 7.3.2019.
3. 1 2 3  Bùi Viêt Hoa FILI.  Arkistoitu 8.3.2019. Viitattu 7.3.2019.
4. 1 2  Bui Viet Hoa Kalevalaseura.  Arkistoitu 8.3.2019. Viitattu 7.3.2019.
5. ↑  WSOY:n kirjallisuussäätiön palkinnon saivat Bùi Viêt Hoa, Siiri Enoranta, Tommi Kinnunen ja Ville Ranta  3.10.2018. WSOY. Viitattu 7.3.2019.

Aiheesta muualla
----------------

* Sirkka-Liisa Mettomäki: / Bui Viet Hoa *Kansallisbiografia-verkkojulkaisu*.  5.10.2018. Helsinki:  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Kansallisbiografia
* Biografiasampo

 |

 |
**Muinaiskaupunki** on esihistoriallisella ajalla olemassa ollut kaupunki tai kaupungin kaltainen asutuskeskittymä. Muinaiskaupungeista on toisinaan saatavissa hyvin vähän tietoa, koska joskus rakennuksista jäljellä olevat rauniot ovat hautautuneet maahan. Tälläisestä maahan peittyneestä muinaiskaupungista on esimerkki Helsingin ja Tampereen väliseiltä alueelta löytynyt rautakautinen asutuskeskittymä, jossa on ollut kauppapaikka ja käsityökeskus. Eräs muinaiskaupunki on löytynyt Perusta viidakon keskellä sijaitsevalta vuorelta, joka on koostunut viidestä linnoituksesta. Se on ollut olemassa todennäköisesti 1300 vuotta sitten ja sitä on asuttanut chachapoya-kansa. Muinaiskaupunkeja ovat myös Turkin ja Armenian rajalla sijaitseva Ani ja Irakissa sijaitseva muinaisen Assyrian pääkaupunki Ninive.

Lähteet
-------

1. ↑  Kuvaus *WayPackmachine*.  2.3.2009. Museovirasto. Viitattu 24.3.2024.
2. ↑  Perusta löytyi muinaiskaupunki  18.8.2004. Yle. Viitattu 24.3.2024.
3. ↑  Niniven muinaiskaupunki uhkaa kadota iäksi  19.10.2010. Yle. Viitattu 24.3.2024.
**Liisa-Maija Lappalainen** (19. joulukuuta 1933 Iisalmi – 20. marraskuuta 2008 Vantaa) oli suomalainen kansakoulunopettaja ja kirjailija. Hän kirjoitti myös nimellä *Liisa Lepistö* ja nimimerkillä *Liisa-Maija*.

Lappalaisen vanhemmat olivat kauppiaat Olli Lappalainen ja Martta Mähönen. Hän oli naimisissa elokuvaohjaaja Jaakko Lepistön kanssa. Lappalainen opiskeli opettajaksi 1951–1955 Tornion opettajaseminaarissa. Hän oli kansakoulunopettajana Suomussalmella, Punkalaitumella ja Hyvinkään lähellä Nopon koulussa. Nopon koulussa Lappalainen (sukunimellä Lepistö) aloitti opettajana vuonna 1962 ja toimi siellä eläköitymiseensä asti vuoteen 1998. 

Lappalainen on julkaissut kertomuksen ja lisäksi kirjoittanut lehtiartikkeleita ja pakinoita. Lisäksi hän on kirjoittanut suuren määrän meditaatiotarinoita vuosina 1982-1997 liittyen Dharmakeskuksen toimintaan. Lappalainen toimi myös vuosikymmeniä joogan opettajana ja tiibetinbuddhalaisen meditaation opettajana. 

Lappalainen kuoli tulipalossa Vantaalla vuonna 2008. Hänen tyttärensä on käsikirjoittaja ja esiintyvä taiteilija Tina Lepistö.

Teoksia
-------

* *On niin vaikea unohtaa* : kertomus. Tammi 1957

Lähteet
-------

1. ↑  Liisa Lappalainen Kirjasampo. Viitattu 3.4.2024.
2. 1 2  Nainen kuoli tulipalossa Vantaalla Iltalehti. Viitattu 3.4.2024.
3. 1 2  Suomen Kirjailijat 1945–1980, Lappalainen, Liisa, sivu 338, toimittajat Maija Hirvonen, Hannu Launonen, Anna Nybondas, Inger Bäcksbacka, Suomalaisen Kirjallisuuden Seuran toimituksia 402, Helsinki 1985
4. ↑  Liisa Lappalainen SKS:n kirjailijamatrikkelissa (toimimaton linkki)
5. ↑  Hyvinkään kaupunginmuseo Facebook. Viitattu 3.4.2024.
6. ↑  Pohjoissavolaisen kaunokirjallisuuden bibliografia : Liisa Lappalainen (Arkistoitu – Internet Archive)
7. ↑  Liisa Lepistö *odonet.fi*. Viitattu 11.2.2021.
**Muinaistie** on maantie, tie tai entinen tie, jolla on ollut historiallista merkitystä. Suomen todennäköisesti vanhin tie on Hämeen Härkätie, joka rakennettiin rautakauden lopulla ja jolla oli suurta merkitystä kaupankäynnille rautakaudella ja keskiajalla. Historiallista merkitystä on myös Pohjanmaan rantatiellä, joka rakennettiin enimmiltä osiltaan 1600-luvulla. Sitä käytettiin postitienä Ruotsin ja Tanskan välisen sodan aikana ja sillä oli muutenkin merkitystä Ruotsin kuninkaille 1600-luvulla.

Kansainvälisen kaupankäynnin kannalta erittäin merkittävä oli aikoinaan Silkkitie, joka ulottui Kiinasta Eurooppaan saakka. Tuon reitin varrelta löytyy monia kohteita, jotka ovat kulttuurihistoriallisesti erittäin merkittäviä.

Lähteet
-------

1. ↑  Hämeen Härkätie  22.12.2009. Museovirasto.
2. ↑  Ilari Aalto, Elina Helkala: "Historialliset maantiet", *Matka muinaiseen Suomeen*, s. 179. Atena Kustannus Oy, 2017.
3. ↑  Pohjanmaan rantatie  22.12.2009. Museovirasto.
4. ↑  Silk Roads Programme Unesco.  (englanniksi)
**Gunnar Eklund** (6. marraskuuta 1916 Eckerö – 23. toukokuuta 2009, Maarianhamina, Ahvenanmaa) oli Viking Line -yhtiön perustaja ja merenkulkuneuvos. Hän aloitti uransa merellä kansipoikana ja matruusina Åland II -aluksella, ja 1930-luvun lopulla hän kiersi kolme kertaa Australian ympäri Pamir-nelimastoparkin timpurina ja konemiehenä. Eklund valmistui merikapteeniksi vuonna 1946. Saatuaan keuhkosairauden hän joutui lopettamaan kylmälastialus Korsön päällikkönä 1957. Hän hankki omistukseensa merikapteeni Henning Rundbergin kanssa höyrylaiva Dinardin, jolle annettiin nimeksi S/S Viking. He aloittivat liikennöinnin nimellä Vikinglinjen 1. kesäkuuta 1959. Liiketoiminnallisten erimielisyyksien jälkeen Eklund perusti vuonna 1963 uuden yrityksen Ålandsfärjan AB, josta tuli myöhemmin SF Line ja viimein Viking Line.

Lähteet
-------

1. ↑  Muistot: Gunnar Eklund *Helsingin Sanomat*. Viitattu 22.3.2016.


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Taiteenala | 
* KulturNav

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Uppslagsverket Finland

 |

 |
**Francis Monkman** (9. kesäkuuta 1949 Hampstead – 11. t. 12. toukokuuta 2023) oli brittiläinen elokuvasäveltäjä, kitaristi ja kosketinsoittaja. Hän oli kahden 1970-luvun progressiivista rockia edustavan yhteen perustajajäsen, Curved Airin ja Skyn. Kun Curved Air perustettiin 1969 hän keskeytti musiikkiopinnot Royal Academy of Musicissa. Klassisesta musiikista, rockista ja kansanmusiikista vaikutteita saaneen yhtyeen tunnetuin kappale on "Back Street Luv". Näkemyserojen vuoksi Monkman erosi yhtyeestä sen kolmannen studiioalbumin *Phantasmagorian* (1972) jälkeen. Sekalaisten esiintymisten jälkeen hän perusti SKyn 1978 klassisen kitaristin John Williamsin kanssa, ja mukaan tulivat Kevin Peek (kitara), Tristan Fry (rummut) ja Herbie Flowers (bassokitara). Erottuaan SKysta 1981 Monkman sävelsi elokuvamusiikkia.

Monkman oli ollut naimisissa Uiko Chidan kanssa, ja heillä oli tytär Maya, joka kuoli auto-onnettomuudessa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Marcus Williamson, Francis Monkman: Film composer and Curved Air co-founder, The Independent 29.5.2023, viitattu 24.3.2024 (englanniksi)
2. ↑  Jerry Eving, Curved Air and Sky founder Francis Monkman has died, aged 73 Louder 15.5.2023, viitattu 24.3.2024 (englanniksi)
**Megakles** (m.kreik. Μεγακλῆς, *Megaklēs*, lat. *Megacles*) oli usean eri henkilön nimi ateenalaisessa alkmaionidien ylimyssuvussa. Heidät erotetaan nykytutkimuksessa toisistaan roomalaisilla numeroilla.

Megakles I
----------

Megakles I oli (900/800-luku eaa.) oli Alkmaion I:n poika. Hän toimi ateenalaisen perimätiedon mukaan kaupungin kuudentena elinikäisenä arkonttina noin vuosina 922–892 eaa.

Megakles II
-----------

Megakles II (600-luku eaa.) oli Alkmaion II:n poika ja Megakles I:n pojanpoika. Hän toimi Ateenan arkonttina Kylonin vallankaappausyrityksen aikaan noin vuonna 632/612 eaa. Hän toi alkmaioinidien suvun päälle kirouksen surmauttamalla vallankaappausyritykseen osallistuneet, vaikka nämä olivat asettuneet turvananojiksi. Joskus, kun mukaan ei lueta varhaisempia sukupolvia, häneen viitataan numerolla Megakles I.

Megakles III
------------

Megakles III (500-luku eaa.) oli Alkmaion III:n poika ja Megakles II:n pojanpoika. Hän osallistui Sikyonin tyranni Kleistheneen tyttären Agaristen kilpakosintaan ja sai tämän vaimokseen. Heidän poikiaan olivat Kleisthenes ja Hippokrates. Joskus, kun mukaan ei lueta varhaisempia sukupolvia, häneen viitataan numerolla Megakles II.

Megakles IV
-----------

Megakles IV (500/400-luku eaa.) oli Hippokrateen poika ja Megakles III:n pojanpoika. Hänet karkotettiin Ateenasta ostrakismiäänestyksellä vuonna 487/486 eaa. Hänen poikansa oli Megakles V ja tyttärensä Deinomakhe, joka naitettiin Kleinias II:lle ja josta tuli Alkibiadeen äiti.

Megakles V
----------

Megakles V (400-luku eaa.) oli Megakles IV:n ja Koisyran poika ja Deinomakhen veli.

Megakles VI
-----------

Megakles VI (toimi n. 440–430 eaa.) oli Megakles V:n poika.

Megakles VII
------------

Megakles VII (500/400-luku eaa.) oli Euryptolemos I:n poika ja Isodiken, Euryptolemos II:n ja Peisianaks II:n veli.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Smith, William: "Alcmaeonidae", *Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology*. Boston: Little, Brown and Company, 1849–1867. Teoksen verkkoversio. (englanniksi)
2. ↑  Smith, William: "Megacles (3)", *Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology*. Boston: Little, Brown and Company, 1849–1867. Teoksen verkkoversio. (englanniksi)
3. ↑  Bohen, Barbara: *Kratos & Krater: Reconstructing an Athenian Protohistory*, s. 113. Archaeopress Publishing Ltd, 2017. ISBN 9781784916237. Teoksen verkkoversio.
4. 1 2 3 4 5 6  Nails, Debra: *The People of Plato*, s. 12, 224, 340. Indianapolis: Hackett Publishing, 2002. ISBN 9781603844031. (englanniksi)
5. ↑  Smith, William: "Agarista", *Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology*. Boston: Little, Brown and Company, 1849–1867. Teoksen verkkoversio. (englanniksi)
6. ↑  Cox, Cheryl Anne: *Household Interests: Property, Marriage Strategies, and Family Dynamics in Ancient Athens*, s. 219. Princeton Legacy Library 378. Princeton University Press, 2014. ISBN 9781400864690. Teoksen verkkoversio. (englanniksi)
**Turun Aikuiskoulutuskeskus (Turun AKK)** on varsinaissuomalainen aikuiskoulutuskeskus, jossa voi opiskella perus-, ammatti- tai erikoisammattitutkintoja useilla eri koulutusaloilla. Jatkuvan haun ansiosta koulutuksiin on mahdollista hakea milloin tahansa. Turun AKK:lla on myös oma oppisopimustoimisto. 

Vuosittain oppilaitoksessa suoritetaan noin 800 koko tutkintoa, tuhansia tutkinnon osia sekä erilaisia kortteja, pätevyyksiä ja sertifikaatteja. Koulutusta järjestetään Artukaisissa Turussa kahdessa rinnakkaisessa kiinteistössä. Yritysasiakkaiden on mahdollista ostaa myös räätälöityjä koulutuksia. Tarpeen tullen koulutuksia voidaan järjestää myös yritysten omissa tiloissa.

Koulutusalat
------------

* Ajoneuvoala
* Kasvatus-, sosiaali- ja terveysala
* Liiketoiminta, kauppa ja hallinto
* Kone- ja tuotantotekniikka
* Lupa- ja korttikoulutukset
* Matkailuala
* Nosturikoulutus
* Ohjaava koulutus ja maahanmuuttajakoulutus
* Puhtaus- ja kiinteistöpalveluala
* Rakennusala
* Sähkötekniikka
* Talotekniikka
* Turvallisuusala

Aiheesta muualla
----------------

* Turun Aikuiskoulutuskeskuksen verkkosivut
**Guelma** (arab. قالمة‎) on kaupunki ja Guelman maakunnan hallinnollinen keskus Algerian koillisosassa. Se sijaitsee Seybousejoen laaksossa 488 kilometriä Algerista itään. Guelman kunnassa oli vuoden 2008 väestönlaskennan mukaan 120 800 asukasta.

Kaupungin pinta-ala on 45 neliökilometriä. Se rajoittuu pohjoisessa Héliopolisin ja El-Fedjoudjin, idässä Belkheirin ja Boumehran, etelässä Bendjerahin, lännessä Hammam Debaghin ja Houari Boumediènen sekä luoteessa Medjez Amarin kuntiin. Kaupunkia ympäröivät Maouna (1411 metriä), Houara (1292), Taya (1208) ja Debagh (1060) -vuoret. Ilmasto on leuto ja kosteahko. Vuotuinen sademäärä on 450 millimetriä. Talvet ovat sateisia ja kesät kuumia.

Guelman paikalla on sijainnut roomalaisaikainen Calaman kaupunki, joka lienee puunilaisten perustama. Vandaalit valloittivat sen vuonna 437, ja myöhemmin siellä oli bysanttilainen linnoitus. Kaupunki raunioitui 1100-luvun jälkeen.

Bertrand Clauzelin johtamat ranskalaiset perustivat paikalle vuonna 1836 varuskunnan, ja vuonna 1845 syntyi muurien ympäröimä siirtomaa-ajan kaupunki. Siitä kasvoi Algerian itsenäisyyden aikana kaupallinen ja teollisuuskeskus, jonka ympärille on luotu Hammam Debaghin padon avulla keinokasteltu puutarha- ja viljanviljelyalue. Guelmasta tuli maakuntakeskus vuonna 1974, ja 1980-luvulla sinne perustettiin yliopisto.

Guelma sijaitsee pohjoisen teollisuuskeskuksien Annaban ja Skikdan sekä etelän kaupallisten keskusten Oum El Bouaghin ja Tébessan välisten teiden risteyksessä. Constantineen johtanut rautatie tuhoutui tulvassa toisen maailmansodan aikana, eikä Annabaan ja Souk Ahrasiin johtava rata ole enää käytössä. Lähimmät lentoasemat sijaitsevat Constantinessa ja Annabassa.

Seudun pääelinkeinot ovat maanviljely ja karjanhoito. Guelmassa on teollisuutta, joka valmistaa mopedeja, sokeria sekä keramiikkaa ja astioita.

Paikallisia nähtävyyksiä ovat 1900-luvun alussa restauroitu ja käytännössä uudelleen rakennettu roomalainen teatteri, roomalaisaikainen vesisäiliö sekä kylpylän ja bysanttilaisen linnoituksen rauniot. Seudun arkeologiset löydöt ovat Guelman museossa.

Lähteet
-------

1. ↑  Population résidente des ménages ordinaires et collectifs (MOC) selon la commune de résidence et le sexe et le taux d’accroissement annuel moyen (1998-2008) *Office National des Statistiques*. Viitattu 3.3.2024.
2. 1 2 3  Commune de Guelma à la Une *Ministère de l’interieur, des collectivités locales et de l’aménagement du territoire*. Viitattu 3.3.2024.
3. 1 2  *Encyclopédie Berbère XI*, s. 1707–1709. Aix-en-Provence: Edisud, 1992. ISBN 2-85744-581-4. Teoksen verkkoversio.
4. 1 2  *Encyclopédie Berbère XXI*, s. 3229–3231. Aix-en-Provence: Edisud, 1999. ISBN 2-7449-0097-4. Teoksen verkkoversio.
5. ↑  Monographie Wilaya de Guelma *Aniref*. Viitattu 3.3.2024.
6. ↑  *Afrika: entsiklopeditšeski spravotšnik, tom 1*, s. 446. Moskva: Sovetskaja entsiklopedija, 1986.
Kommunistipartisaaneja saapumassa Plovdiviin 9. syyskuuta 1944.
**Bulgarian vallankaappaus** oli vuonna 1944 Bulgarian pääkaupungissa Sofiassa tehty vallankaappaus, jossa Saksaa tukenut hallitus syrjäytettiin.

Neuvostoliiton julistettua sodan Bulgarialle 5. syyskuuta 1944 Bulgarian kommunistinen puolue (BKP) ja Bulgarian vapautusarmeija suunnittelivat vallankaappausta silloista hallintoa vastaan. Vallankaappaus alkoi 7. syyskuuta puna-armeijan ryhmityttyä Bulgarian rajalle. Puna-armeijan miehitettyä Bulgarian pohjoisosat ja vallattua Varnan sekä Burgasin kaupungit kapinallisjoukot valtasivat 9. syyskuuta Sofian. Bulgarian pääministeri Konstantin Muravievin hallitus syrjäytettiin ja uudeksi pääministeriksi asetettiin Kimon Georgiev. Dobri Terpeševin johtamat vapautusarmeijan joukot hyökkäsivät kaikkiin kyliin ja kaupunkeihin, joista kaikki eivät pistäneet vastaan. Bulgaria siirtyi myöhemmin liittoutuneiden puolelle. Bulgarian 1. armeijan joukot liittyivät taisteluun Saksaa vastaan yhdessä puna-armeijan 3. Ukrainan rintaman kanssa. Ne osallistuivat muun muassa operaatio Frühlingserwacheniin ja Wienin offensiiviin.
**Piippolan ammatti- ja kulttuuriopisto** on toisen asteen oppilaitos, jonka toimipaikka sijaitsee Siikalatvan kunnassa Piippolan taajamassa.

Oppilaitoksen rehtorina on toiminut syyslukukaudesta 2011 lähtien Harri Majuri. Aikaisemmin oppilaitoksen pitkäaikaisena rehtorina toimi opetusneuvos Johannes Hyytinen.

Historia
--------

Opisto aloitti toimintansa vuonna 1898 Haapaveden kunnantuvalla. Opiston nimi on vaihtunut vuosien varrella useampaan kertaan; Nykyinen nimi Piippolan ammatti- ja kulttuuriopisto otettiin käyttöön vuoden 2012 alussa. Aikaisempia opiston nimiä ovat olleet muun muassa *Piippolan mieskotiteollisuuskoulu*, *Piippolan kotiteollisuuskoulu* ja *Piippolan käsi- ja taideteollisuusopisto*. 

Vuoden 2012 alussa opiston ylläpitäjä Siika-Pyhäjokialueen koulutuskuntayhtymä sekä Kalajokilaakson koulutuskuntayhtymät muodostivat uuden yhteisen koulutuskuntayhtymän Jokilaaksojen koulutuskuntayhtymä JEDUn.

Koulutus
--------

Opistossa voi kouluttautua media-assistentiksi, muotoiluassistentiksi, sisustusrakentajaksi ja puusepäksi. Oppilaitos tarjoaa myös ohjaavaa ja valmistavaa koulutusta, valmentavaa ja kuntouttavaa opetusta, vankilakoulutusta sekä muita kursseja.

### Vankilakoulutus

Piippolan ammatti- ja kulttuuriopisto on Suomen suurin vankilakoulutuksen tarjoaja. Vankilakoulutus aloitettiin Kestilän avovankilassa vuonna 1991. Vuosien aikana koulutus on laajentunut useampaan vankilaan, kuten muun muassa Laukaan, Pelson, Sukevan ja Oulun vankiloihin.

Tapahtumia
----------

Siikalatvan kulttuuri ry on järjestänyt vuodesta 2009 lähtien Piippolan vaarin lastenlaulufestivaali -tapahtuman vuosittain heinäkuisin oppilaitoksen tiloissa. Tapahtumassa on esiintynyt muun muassa Hevisaurus. Tapahtuman yhteydessä järjestetään myös Piippolan vaarin lastenlaulukilpailun finaali. Vuoden 2009 kilpailun finaalin voitti Iina Kangasharju.

Kirjallisuutta
--------------

* Turunen, Harri: *Kiertävästä koulusta kehittämisveturiksi: Piippolan käsi- ja taideteollisuusoppilaitoksen 100-vuotisjuhlakirja ; 1898-1998*. Oulainen: Painoykkönen Ky, 1998. ISBN 952-90-9654-2.

Lähteet
-------

1. 1 2  Tietoja Piippolan ammatti- ja kulttuuriopistosta JEDU.  Arkistoitu 8.5.2016. Viitattu 12.8.2015.
2. 1 2  Hämeenaho, Anna: Maailmanmies kotiseudun vetovoimassa *Siikajokilaakso*.  15.9.2011.  Arkistoitu 4.3.2016. Viitattu 10.4.2012.
3. ↑  Siliämaa, Ville: Piippolassa vaarin ja keskipisteen lisäksi toisen asteen opinahjo.  *Pohjolan Työ*, 26.8.2010, nro 65, s. 12. Oulu:  Pohjois-Suomen Sanomalehti Oy. ISNN 0782-5390.
4. ↑  Piippola koulutukset JEDU.  Arkistoitu 12.4.2016. Viitattu 12.8.2015.
5. ↑  Holappa, Pirjo: Lastenmusiikki tanssitti Piippolassa *Suomenmaa*.  27.7.2010. Viitattu 23.5.2011. [vanhentunut linkki]
6. ↑  Nenola, Pirjo: Iina Kangasharju voitti laulukilpailun *Iisalmen Sanomat*.  9.7.2009. Viitattu 23.5.2011. [vanhentunut linkki]

Aiheesta muualla
----------------

* Piippolan ammatti- ja kulttuuriopisto (Arkistoitu – Internet Archive)
* Media-assariksi Piippolassa! (Arkistoitu – Internet Archive)
* Piippolan Uutiset (koulun oppilaiden ylläpitämä sivusto) (Arkistoitu – Internet Archive)
*Tämä artikkeli kertoo uusnatsistisesta ja okkulttisesta tunnuksesta. Musta aurinko on myös teossarjaan* Auringon piirissä *kuuluva taideteos Hämeenlinnassa.*
Musta aurinko.
Kuvio on muodoltaan aurinkopyörä (saks. *Sonnenrad*), joka on ollut käytössä eri kulttuureissa. Anti-Defamation Leaguen mukaan mustaa aurinkoa muistuttavat symbolit on nähtävä omassa asiayhteydessään eikä välttämättä tulkita rasistiseksi symboliksi. *Reporting Radicalism* -sivuston mukaan musta aurinko -tunnusta käyttävät myös jotkin uuspakanat ja satanistit esoteerisena symbolina.

Historia
--------

Lattiamosaiikki Wewelsburgin linnassa.
Musta aurinko esiintyi 1930-luvulla natsijohtaja Heinrich Himmlerin suunnitelman mukaan tehdyssä mosaiikissa SS-joukkojen käyttämässä Wewelsburgin linnassa. Auringon säteet ovat sig-riimuja, jotka ovat SS-joukkojen tunnuksesta. Kuvio on muodoltaan aurinkopyörä (saks. *Sonnenrad*), joka on ollut käytössä eri kulttuureissa.

Entinen SS-upseeri Wilhelm Landig keksi toisen maailmansodan jälkeen natsiokkultistisen "mustan auringon" käsitteen hakaristin korvikkeeksi. Okkultisti H. P. Blavatsky oli kirjoittanut Linnunradan keskustassa sijaitsevasta näkymättömästä auringosta. Wewelsburgin linnan lattiamosaiikki liitettiin mustan auringon käsitteeseen vuonna 1991 julkaistussa nimimerkki Russell McCloudin jännitysromaanissa *Die Schwarze Sonne von Tashi Lhunpo*.

Anti-Defamation League huomauttaa vihasymboleista kertovassa verkkoaineistossaan, että mustaa aurinkoa muistuttava symboli tunnetaan monissa kulttuureissa ja että se tulee nähdä omassa asiayhteydessään eikä välttämättä rasistisena symbolina. Freedom Housen ylläpitämän *Reporting Radicalism* -sivuston mukaan musta aurinko -tunnusta käyttävät myös jotkin uuspakanat ja satanistit esoteerisena symbolina. Sivuston mukaan tunnusta saatetaan myös luulla muodikkaaksi esteettiseksi kuvioksi tai että sen ajatellaan merkitsevän jotakin muinaiseen Skandinaviaan tai slaavilaiseen kulttuuriin liittyvää.

Katso myös
----------

* Luettelo okkultistisista symboleista
* Natsisymboliikka

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Sonnenrad  12.6.2016. 12.2016. Viitattu 7.6.2022. (englanniksi)
2. 1 2  Black Sun *Reporting Radicalism*. Freedom House. Viitattu 7.11.2022. (englanniksi)
3. 1 2  Wilson, Jason: The neo-Nazi symbol posted by Pete Evans has a strange and dark history *The Guardian*.  24.11.2020. 12.2016. Viitattu 7.6.2022. (englanniksi)
4. ↑  Goodrick-Clarke, Nicholas: "Wilhelm Landing and the esoteric SS", *Black Sun. Aryan Cults, Esoteric Nazism, and the Politics of Identity*, s. 148. New York: New York University Press, 2002. ISBN 0-81-473124-4. (englanniksi)
5. ↑  Goodrick-Clarke 2002, s. 136. "In her major opus *The Secret Doctrine* (1888), Helena Blavatsky occasionally mentioned a ’central sun’ in the Milky Way, ’a point unseen and mysterious, the ever-hidden center of attraction of our Sun and system.’
**El Alameinin toinen taistelu** oli läntisen aavikon taistelu Pohjois-Afrikassa toisessa maailmansodassa liittoutuneiden ja akselivaltojen välillä 23. lokakuuta – 3. marraskuuta 1942. Erwin Rommelin panssariarmeija oli ollut menestyksekäs ja pyrki Egyptiin. El Alameinin ensimmäisessä taistelussa (1.–27. heinäkuuta) ei saavutettu ratkaisevaa käännettä Pohjois-Afrikan rintamalla. Akselivaltojen eteneminen kohti Aleksandriaa ja Kairoa kuitenkin pysäytettiin. Samoin hyökkäyksen jatkamisyritys elokuussa torjuttiin.

Ratkaisevaksi muodostui myöhemmin syksyllä (23. lokakuuta – 3. marraskuuta) käyty toinen El Alameinin taistelu, noin 65 kilometriä Egyptin Aleksandriasta. Brittiläinen 8. armeija, jonka päällikkönä toimi kenraali sir Bernard Montgomery, oli miesvahvuudeltaan kaksinkertainen verrattuna sotamarsalkka Rommelin johtamiin joukkoihin. Osapuolten vahvuus ennen toisen taistelun alkua oli briteillä 195 000 sotilasta, 1 029 panssarivaunua ja 2 311 tykkiä sekä akselivalloilla 116 000 sotilasta, 520 panssarivaunua ja 1 219 tykkiä.

Päivien taistelujen jälkeen Rommel kärsi tappion ja joutui vetäytymään lopulta Tunisiaan. El Alameinin taistelun jälkeen Rommel pyysi Adolf Hitleriltä lupaa siirtää Pohjois-Afrikan joukot Sisiliaan, mutta lupaa ei tullut. El Alameinin taisteluilla oli suurin merkitys akselivaltojen sotaonnen kääntymiselle Pohjois-Afrikan rintamalla. Tämän jälkeen aloite siirtyi liittoutuneille.

Britit menettivät 13 560 miestä, joista 4 610 kaatuneina ja kadonneina sekä 8 950 haavoittuneina. Akselivallat menettivät 25 000 kaatuneina, haavoittuneina ja kadonneina. Tämän lisäksi noin 25 000–30 000 miestä vangittiin. Suurin osa panssarivaunuista tuhottiin.

Lähteet
-------

1. ↑  The Timechart of Military History, 1999, s. 126, ISBN 1-903025-00-1
2. ↑  Barnett, Correlli, Desert Generals, 1999, s. 286
3. ↑  Bauer, E. The History of World War II, 2000, s. 372

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **El Alameinin toinen taistelu** Wikimedia Commonsissa
Pradan myymälää Milanossa (Galleria Vittorio Emanuele II)
**Prada S.p.A.** on italialainen muotitalo, jonka liikkeitä on ympäri maailmaa. Milanossa kotipaikkaansa pitävän Pradan osake noteerataan Hongkongin pörssissä. Tammikuussa 2016 muotitalolla oli 618 omaa myymälää noin 70 eri maassa maailmanlaajuisesti. Lisäksi yhtiön tuotteita myyvät franchise-myymälät, usean muotibrändin liikkeet ja luksustavaratalot sekä itsenäiset jälleenmyyjät. Prada S.p.A.:n brändejä ovat Prada, Miu Miu, Church’s ja Car Shoe.

Vuonna 2016 muotitalo sijoittui talousjulkaisu *Forbesin* maailman suurimpien julkisesti noteerattujen yritysten Forbes Global 2000 -listalla sijalle 1 889. Markkina-arvoltaan 8,6 miljardin dollariin arvostettu Prada oli tällä listalla Italian 26:nneksi suurin julkisesti noteerattu yritys. Yhtiön henkilökuntaan kuului noin 13 779 henkeä (2019).

Mario Prada perusti yhtiön vuonna 1913 nimellä *Fratelli Prada* (Pradan veljekset). Vuonna 1978 Miuccia Prada peri yhtiön ja laajensi yhtiön tuotevalikoimaa käsittämään nahka-asusteiden ohella myös vaatteita. Vuonna 1992 Prada esitteli Miu Miu -kokoelman, joka oli suunnattu nuorille ja hinnoiltaan muita Pradan tuotteita halvempi.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  The World’s Biggest Public Companies - Italy, page 3 (Forbes Global 2000 -lista maailman suurimmista julkisesti noteeratuista yhtiöistä - Italia. Lähteenä käytetty myös sivua #1,889 Prada. Market Cap As of May 2016: $8.6 Billion) forbes.com. Viitattu 29.10.2016. (englanniksi)
2. 1 2 3 4 5  Company Overview of Prada S.p.A bloomberg.com. Viitattu 29.10.2016. (englanniksi)
3. 1 2 3 4 5  Annual Report 2019 (pdf) *pradagroup.com*. Viitattu 26.1.2021. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Prada** Wikimedia Commonsissa
Hans von Rettig vuonna 1962.
**Hans Fredric Leopold von Rettig** (2. joulukuuta 1894 Turku – 22. toukokuuta 1979 Turku) oli suomalainen liikemies. Hän syntyi rikkaaseen von Rettigin tehtailijasukuun, joka omisti P. C. Rettig & Co. -tupakkatehtaan. Myöhemmin hän kuitenkin toimi perheyrityksen lisäksi myös laivanvarustajana. Vuonna 1936 hänelle myönnettiin kauppaneuvoksen arvo ja vuonna 1945 vuorineuvoksen arvo. von Rettigin vanhemmat olivat Anna von Rettig ja Henning von Rettig. Hans von Rettig oli naimisissa Edith Silanderin ja myöhemmin Disan Lindkvistin kanssa. Avioliitostaan Silanderin kanssa von Rettigillä oli poika Gilbert ja tytär Marianne. 

Hans von Rettig ehti kirjoittautua Dresdenin kauppakorkeakouluun vuonna 1914, mutta jo samana vuonna ensimmäisen maailmansodan syttyminen keskeytti nuoren tehtailijan opinnot. Rettig jäi Turkuun työskentelemään sukunsa tupakkatehtaaseen, jonka johtoon hän nousi isänsä Henning von Rettigin kuoltua vuonna 1924. Liiketoiminta menestyi hyvin Hansin johdossa, kunnes toisen maailmansodan aikainen raaka-ainepula pakotti supistamaan tuotantoa ja vetämään joitakin tuotteita pois markkinoilta. Vuonna 1926 Hans von Rettigistä tuli Höyrylaiva Oy Boren pääosakas sekä hallituksen puheenjohtaja. Hieman myöhemmin hän oli myös mukana perustamassa laivanvarustusosakeyhtiö Orienttia 1927 ja varustamoyhtiö Re-Beniä 1948. Merihenkisyys leimasi muutoinkin Hans von Rettigiä, sillä hän oli innokas purjehtija sekä pitkään mm. Airisto Segelsällskapin varakommodori. Tupakkatehtaan johdosta Hans vetäytyi vasta 82-vuotiaana vuonna 1976.

Hans von Rettig tunnettiin Suomessa myös filantrooppina ja mesenaattina. Hän esimerkiksi lahjoitti Åbo Akademille huomattavan summan teologisen tiedekunnan perustamista varten, ja myöhemmin hän tuki kulttuurihistorian professuurin perustamista Turun yliopistoon.

Vuonna 1928 Rettig rakennutti Turkuun barokkiklassistisen Villa von Rettigin perheensä yksityisasunnoksi. Vanhan Suurtorin läheisyydessä sijaitsevan palatsin suunnitteli arkkitehti Valter Jung. Hans von Rettigin kuoleman jälkeen palatsi jäi moneksi vuodeksi autioksi, kunnes se otettiin 1980-luvun loppupuolella näyttelykäyttöön. Vuodesta 1991 lähtien palatsi on kuulunut Matti Koivurinnan säätiölle, ja nykyisin siellä toimii historian ja nykytaiteen museo Aboa Vetus & Ars Nova.

Lähteet
-------

* Aboa Vetus & Ars Nova -museon www-sivusto (Arkistoitu – Internet Archive). [luettu 3.6.2012]
* Hilska, Sari: Palatsi muurin suojissa. *Aboa Vetus & Ars Nova Magazine*. Toim. Jari Salonen. Aboa Vetus & Ars Nova, Turku 1995.
* Seppinen, Ilkka: Vuorineuvos Hans von Rettig (1894–1979). *Suomen talouselämän vaikuttajat* -verkkojulkaisu (maksullinen). 5.9.2008. Suomalaisen Kirjallisuuden Seura. [luettu 3.6.2012]

### Viitteet

1. 1 2 3  Seppinen 2008
2. 1 2  Aboa Vetus & Ars Nova -museon www-sivusto
3. ↑  Hilska 1995


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Kansallisbiografia
* Talousvaikuttajat
* Biografiskt Lexikon
* Uppslagsverket Finland
* Biografiasampo

 |

 |
*Tämä artikkeli käsittelee vuonna 1979 valmistunutta alusta. Vuonna 1971 valmistunut M/S St Ola on myös ollut nimeltään M/S Eckerö.*
*M/S Eckerö*
Vuonna 2005 Eckerö Linjen otti liikenteeseen nimellä **M/S Jens Kofoed** valmistuneen aluksen vuodelta 1979. Alus tunnettiin lempinimellä "Kofoten" (lehmänpotku). Se sai varustamossa nimekseen M/S Eckerö. Laiva rakennettiin Aalborg Værft A/S:n telakalla Tanskassa ja se luovutettiin Bornholmstraffiken A/S-yhtiölle. Vuonna 2005 se myytiin Eckerö Linjenille. Alus liputettiin alun perin Ahvenanmaan Eckeröön, mutta nuuskan myyntisäännösten vuoksi se liputettiin Ruotsiin vuoden 2009 alkupuoliskolla.

Tekniset tiedot M/S Eckerö (2005–) IMO 7633155
----------------------------------------------

* **Pituus:** 121,20 m
* **Leveys:** 24,50 m (ennen muutostöitä 21,50 m)
* **Syväys:** 5,5 m
* **GT/ NT/ DWT:** 12358/ 4376/ 1905 (ennen muutosöitä Brt/ Dwt: 8213/ 2361)
* **Koneteho:** 12 503 kW
* **Matkustajamäärä:** 1500
* **Rahtitilat:** 270 henkilöautoa
* **Lippu/kotisatama:** Ruotsi, Grisslehamn 2009– (2005–2009 Ahvenanmaa, Eckerön satama)

Nimihistoria
------------

* M/S Jens Kofoed 1979–2005
* M/S Eckerö 2005–

Aiheesta muualla
----------------

* Fakta om Fartyg – Jens Kofoed 1979

Lähteet
-------

1. ↑