recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Yhdistyneet-villatehtaat** (nimi vuoteen 1932 **De Förenade Yllefabrikerna Aktiebolag**) oli 1902–1960 toiminut tekstiiliteollisuusyritys, jonka kotipaikka oli Hyvinkää.

Yhtiö muodostettiin 1902 yhdistämällä neljä eri villatehdasta vastaperustettuun osakeyhtiöön. Nämä tehtaat olivat:

* 1895 muodostettu *Hyvinge Yllespinneri & Väfveri A.B*, joka koostui Ossian Donnerin Hyvinkään aseman lähelle perustamista villakehräämöstä (1892) ja villakutomosta (1894)
* *Helsingfors Yllefabriks A.B*, joka oli Donnerin 1898 Helsingin Sörnäisiin perustama villakutomo
* *Helsingfors Spinneri A.B*, joka oli Donnerin 1899 Sörnäisiin perustama villakehräämö
* *W:m Kräkin trikootehdas*, joka toimi Helsingissä ja jonka Donner oli ostanut 1899.

Yhtiö keskitti Hyvinkäälle kutomotoimintansa 1907 ja kehräämötoimintansa 1915. Yhtiö listautui Helsingin pörssiin toukokuussa 1915. Vuonna 1920 yhtiön palveluksessa oli tuhat henkilöä ja myynti oli 61 miljoonaa markkaa. Samana vuonna ostettiin Helsingin Vanhassakaupungissa toiminut *A.B. Helsingfors Mekaniska Väveri*, joka muutettiin kutomoksi.

Ossian Donner toimi yhtiön toimitusjohtajana vuoteen 1918, jonka jälkeen toimitusjohtajana ja hallituksen puheenjohtajana toimi kauppaneuvos Finn Feiring 1918–1948.

Yhdistyneet Villatehtaat nousi 1930-luvulla Suomen viidentoista suurimman teollisuusyrityksen joukkoon. Vuonna 1949 yhtiöllä oli 1 700 työntekijää ja myynti oli 1 300 miljoonaa markkaa. Tuotanto koostui silloin villakankaista, raionista valmistetuista silkki- ja vuorikankaista, huonekalukankaista, huovista ja myyntiin tarkoitetuista langoista. Ossian Donner säilyi yhtiön merkittävänä osakkeenomistajana aina 1940-luvulle saakka. 1960 yhtiö fuusioitiin osaksi samana vuonna perustettua Villayhtymää. Yhtiön Hyvinkään-villatehdas siirtyi myöhemmin Valvilla Oy:n haltuun ja tehtaan toiminta päättyi lopullisesti 1988.

Yhdistyneiden Villatehtaiden ja sitä seuranneen Valvillan historiaa Hyvinkäällä esitellään hyvinkääläisessä Valvillan tehdasmuseossa, joka perustettiin vuonna 1981.

Lähteet
-------

* Pörssitieto.fi: Yhdistyneet Villatehtaat Oy - De Förenade Yllefabrikerna Ab
**Felix Leopold Hedman** (8. heinäkuuta 1871 Kajaani – 24. helmikuuta 1935) oli suomalainen insinööri ja Valtion rikkihappo- ja superfosfaattitehtaiden ensimmäinen toimitusjohtaja.

Hedmanin vanhemmat olivat vankilanjohtaja Petter Leonard Hedman ja Augusta Petronella Elisabet Malmgren. Hän kävi kahdeksan luokkaa lyseota ja valmistui insinööriksi 1896.

Hedman oli Turun apulaiskaupungininsinöörinä 1897–1899 ja rakennuskonttorin työpäällikkönä 1899–1901 sekä Kuopion kaupungin isännöitsijänä ja kaupungininsinöörinä 1901. Hän oli myös Turun teollisuuskoulun tie-, vesi- ja siltarakennusopin, mekaniikan, fysiikan ja geometrian opettajana 1898–1901. Hedman lähti sitten Kaukasiaan Nobel-veljesten öljy-yhtiön Branobelin palvelukseen. 

Hedman oli Nobelin Balahanyn naftakaivoksen osastopäällikkönä 1902–1904, naftakenttien johtajana Dagestanissa 1904–1906, yli-insinöörinä Bakussa 1906 sekä kaikkien Nobel-yhtiön Kaukasiassa, Transkaspiassa ja Krimillä sijainneiden naftakaivosten pääjohtajana 1907–1917. Venäjän vallankumouksen jälkeen Hedman oli Nobel-yhtiön päähallituksen käytettävänä ensin Pietarissa ja sitten Tukholmassa 1917–1920. Suomeen palattuaan Hedman oli vuonna 1920 perustetun Suomen valtion rikkihappo-ja superfosfaattitehtaiden toimitusjohtajana 1920–1935. Yhtiön pääkonttori oli Lappeenrannassa. 

Hedman oli Lappeenrannan kaupungin rahatoimikamarin jäsenenä 1922–1925 ja Lappeenrannan kaupunginvaltuuston jäsenenä 1926–1928. Hän oli myös useiden valtuuston asettamien valiokuntien jäsenenä ja puheenjohtajana 1924–1930.

Felix Hedman oli naimisissa 1897–1927 Fanny Sofia Flodströmin (k. 1927) kanssa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6  Aikalaiskirja 1934
2. ↑  Felix Hedmanin hauta Hietaniemen vanhalla hautausmaalla, Suomen Sukututkimusseura Hautakirjoituksia ja hautakuvia (Arkistoitu – Internet Archive)
3. ↑  Villa Petrolea - ett litet Paradis för Nobels anställda i Baku : Felix Hedman (Arkistoitu – Internet Archive)

Aiheesta muualla
----------------

* Felix Hedmanin elämäkerta Kansallisbiografiassa

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Kansallisbiografia
* Biografiasampo

 |

 |
| "Genie in a Bottle"Christina Aguilera |
| --- |
| Singlen "Genie in a Bottle" kansikuva |
| Singlen tiedot |
|  Albumilta | *Christina Aguilera* |
|  Julkaistu | 22. kesäkuuta 1999 |
|  Formaatti | C-kasetti, CD |
|  Tekijä(t) | David Frank, Steve Kipner, Pamela Sheyne |
|  Tuottaja(t) | David Frank, Steve Kipner |
|  Tyylilaji | pop |
|  Kesto | 03.36 |
|  Levy-yhtiö | RCA |
| Christina Aguileran muut singlet |
| "Reflection"1998 | "Genie in a Bottle"1999 | "What a Girl Wants"1999 |

**Genie in a Bottle** on yhdysvaltalaisen laulajan Christina Aguileran kappale. Sen kirjoittivat ja tuottivat Steve Kipner ja David Frank, ja kirjoitukseen osallistui myös Pamela Sheyne. Levy-yhtiö RCA julkaisi sen Aguileran debyyttialbumin ensimmäisenä singlenä 22. kesäkuuta 1999. 

Single pääsi listaykköseksi 21 maassa. Yhdysvalloissa se nousi *Billboard Hot 100* -listan kärkeen, ja RIAA antoi sille platinalevyn; singleä on myyty maassa yli 1,4 miljoonaa kappaletta.

Suomen virallisella singlelistalla kappale oli korkeimmillaan kuudentena.

Lähteet
-------

1. ↑  Christina Aguilera: Genie In A Bottle Musiikkituottajat – IFPI Finland ry. Viitattu 29.6.2015.

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Genie in a Bottle
**Petter Wilhelm Snellman** (17. heinäkuuta 1876 Oulu – 31. joulukuuta 1955 Helsinki) oli suomalainen sisäasiainministeriön kansliapäällikkö ja hallitusneuvos.

Snellmanin vanhemmat olivat kauppias, raatimies, kunnallisneuvos Petter Vilhelm Snellman ja Fredrika Fellman. Hän pääsi ylioppilaaksi 1898 Oulun ruotsalaisesta lyseosta ja suoritti Helsingin yliopistossa ylemmän hallintotutkinnon 1901 ja oikeustutkinnon 1902. Snellman sai varatuomarin arvon 1904.

Snellman oli Oulun kaupunginvoutina 1906–1918 ja hän toimi myös kaupunginvaltuuston sihteerinä, anniskeluyhtiön tarkastajana ja kaupungin eläkekassan rahastonhoitajana sekä oli Oulun säästöpankin johtokunnan jäsenenä. Snellaman osallistui Suomen sisällissotaan valkoisten puolella ja oli muun muassa tykkimiehenä Tampereen ja Viipurin piirityksissä. Sodan jälkeen hän oli sodan suorituskomitean seka sotasaaliskeskuskomitean jäsenenä. Vuonna 1918 Snellman nimitettiin senaatin siviilitoimituskunnan esittelijäksi ja esittelijäsihteeriksi. Vuonna 1922 hänestä tuli sisäasiainministeriön esittelijäneuvos ja 1932 sisäasiainministeriön kansliapäällikkö ja hallitusneuvos. Kansliapäällikkönä Snellman oli vuoteen 1944 saakka.

Snellman oli naimisissa vuodesta 1906 Gertrud Eufemia Schreyn kanssa.

Julkaisuja
----------

Nimellä *P. W. Snellman*:

* *Handelssocieteten och handlandenas pensionsinrättning i Uleåborg 1771-1936: förteckning över medlemmar och delägare jämte korta biografiska anteckningar om dem*. Oulu 1937, näköispainos Kaleva, Oulu 1986
* *Skepp och skeppare i Uleåborg 1765-1815 : Uleåborgs handelsflotta 1765-1815 : förteckning över seglare, redare och befälhavare jämte några anteckningar om dem*. Handlandenas i Uleåborgs pensions- och understödsförening, Oulu 1938, näköispainos Handelssocietetens i Uleåborg stiftelse, Oulu 1995
* *Kertomus Oulun kauppaseuran ja Oulun kauppiaiden eläkelaitoksen toiminnasta vuosina 1771-1939*. Oulun kauppiaiden eläke- ja apurahalaitos, Oulu 1939
* *Oulun laivoja ja laivureita vuosina 1816-1875*; toim. Aarne Kopisto. Kaleva, Oulu 1974

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899
2. 1 2 3  60-vuotias, Helsingin Sanomat, 17.07.1936, nro 189, s. 6, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
3. 1 2 3 4  Kuka kukin on 1954 : Petter Snellman


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899

 |

 |
**SATS Ltd.** (lyhenne sanoista *Singapore Airport Terminal Services*) on singaporelainen ilmailualan yritys. Se tarjoaa lentoasemien maa- ja matkustajapalveluita sekä lentoliikenteen ja laitoskeittiöiden catering-palveluita. Sen palveluksessa oli tilikaudella 2021–2022 noin 11 300 työntekijää.

Historia
--------

SATS:n historia juontaa juurensa vuoteen 1947, jolloin Singaporen silloisella Kallangin lentoasemalla aloitti toimintansa maapalveluita ja lentokoneruokaa tuottava yksikkö. SATS:n itsenäinen toiminta alkoi joulukuussa 1972, jolloin se erotettiin erilliseksi Singapore Airlinesin tytäryhtiöksi. SATS:n ensimmäinen lentorahtiterminaali avattiin Singaporeen vuonna 1977. Yhtiö laajensi toimintaansa 1980-luvun lopulla ja 1990-luvun alussa perustamalla yhteistyöyrityksiä Malediiveille ja Kiinaan sekä laajentamalla omaa verkostoaan useisiin Itä- ja Kaakkois-Aasian maihin. Singaporen pörssiin SATS listautui vuonna 2000. Singapore Airlines luopui omistusosuudestaan SATS:ssä vuonna 2009. Toukokuussa 2012 SATS laajensi toimintaansa meriliikenteeseen, kun se voitti kilpailutuksen Singaporen risteilyterminaalin hallinnoinnista.

Palvelut
--------

SATS tuottaa ruoka- ja maapalveluita yhteensä yli 60 sijainnissa kaikkiaan 14 maassa. Tilikaudella 2021–2022 se käsitteli yli 95 000 lentoa, 10,4 miljoonaa matkustajaa ja noin 1,7 miljoonaa tonnia rahtia. Sen keittiöt valmistivat yli 52 miljoonaa annosta lentokoneruokaa. Vuonna 2016 SATS oli neljänneksi suurin lentoyhtiöiden catering-palveluiden tarjoaja viiden prosentin markkinaosuudellaan.

Ilmailualan ulkopuolella SATS tuottaa muun muassa laitoskeittiö- ja -pesulapalveluita sekä vastaa Singaporen risteilyterminaalin toiminnasta.

Lähteet
-------

1. 1 2  Our Leadership SATS. Viitattu 25.6.2023. (englanniksi)
2. ↑  Contact Us SATS. Viitattu 25.6.2023. (englanniksi)
3. 1 2 3 4  Shaping the Future – SATS Ltd. Annual Report FY2021–2022 (PDF) The Emirates Group. Viitattu 25.6.2023. (englanniksi)
4. ↑  Our Journey SATS. Viitattu 25.6.2023. (englanniksi)
5. ↑  Our Network SATS. Viitattu 25.6.2023. (englanniksi)
6. ↑  Burgueño Salas, Erick: Global market share of the airline catering industry in 2016, by catering service provider  Helmikuu 2017. Statista. Viitattu 25.6.2023. (englanniksi)
7. ↑  Services SATS. Viitattu 25.6.2023. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **SATS** Wikimedia Commonsissa

* SATS:n kotisivut (englanniksi)
**Simon Johannis (Jönsinpoika) Carelius** (k. 1610) oli suomalainen pappi. Hän oli kotoisin Viipurin tienoilta, ja hänellä oli veljiä, jotka myös olivat pappeja. Hän opiskeli Rostockin yliopistossa teologiaa.

Rostockissa ollessaan Carelius suomensi Lutherin Vähän katekismuksen ja julkaisi sen ja virsikirjan nimellä *Yxi Vähä Suomenkielinen Wirsikiria*. Kokonaisuus painettiin Rostockissa 1607. Suomennos on ensimmäinen Lutherin katekismuksen suomennos ja löytyi Dresdenin valtionkirjaston kokoelmista vuonna 2015 tutkija Suvi-Päivi Kosken työn yhteydessä.

Careliuksen vanhemmat olivat Johannes Matthiae ja Karin Teit. Simon kirjattiin 1605 Rostockin yliopistoon nimellä Simon Johannis Carelius (Karjalainen). Hän puolusti Rostockissa yksityisessä kollegiossa kahta teologista väitöskirjaa vuosina 1605 ja 1607. Hän kannatti uskonnollisissa kiistoissa Kaarle-herttuaa. Hänet nimitettiin vuonna 1607 Viipurin kouluun perustettuun teologian lehtorin virkaan, mutta hän kuoli kuitenkin jo vuonna 1610.

Lähteet
-------

1. 1 2  Markku Sandell: Ennennäkemätön kirjalöytö Saksasta – 1600-luvun suomenkielinen katekismus ja virsikirja Yle 7.12.2015. Viitattu 25.5.2018
2. ↑  Arno Forsius: Johannes Matthiae, Padasjoen ja Sysmän kirkkoherra 1500-luvulla (Arkistoitu – Internet Archive) Viitattu 25.5.2018

Aiheesta muualla
----------------

* *Yxi Vähä Suomenkielinen Wirsikiria* digitoituna Kansalliskirjastossa
* Matrikkeli, Universität Rostock
* Bidrag till kännedom av Finlands natur och folk

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa

 |

 |
**Knut Albert Weckman** (2. elokuuta 1861 Hämeenlinna – 10. elokuuta 1930 Luopioinen) oli yksi ensimmäisistä Suomalaisen teatterin näyttelijöistä.

Weckmanin vanhemmat olivat urkuri Gustaf Adolf Weckman ja Charlotta Sofia Schottman. Hän kävi suomalaista normaalilyseota kotikaupungissaan ja opiskeli sitten näyttämötaidetta Kaarola Avellanin johdolla. Weckman näytteli Suomalaisessa teatterissa pitkään, vuosina 1879–1915. Hänet muistettiin merkittävänä koomikkona ja esiintyjänä. Lisäksi Weckman oli yksi aikansa merkittävimmistä näyttelijöistä. Hän oli myös taitava lausuja. Weckmanilla oli merkittäviä rooleja, joista muistettavimmat olivat *Nummisuutareiden* Iivari, *Reviisorin* Hlestakov ja *Pimeyden vallan* Nikita. Yhteensä hän ehti esittää lähes 400 eri osaa. Erottuaan heikentyneen terveytensä takia teatterin palveluksesta hän opetti yliopistossa teologian opiskelijoille lausuntaa. Weckman ehti näytellä myös yhdessä kotimaisessa mykkäelokuvassa, *Rautakylän vanhassa paroonissa* (1923). Siinä hän esitti kreivi Reutercronaa. 

Weckmanin puoliso vuodesta 1883 oli Anna Antipin (k. 1942). Heidän tyttärensä oli tanssikoulun johtaja Toini Karto.

Lähteet
-------

* Ilmari Heikinheimo: *Suomen elämäkerrasto*, s. 810. Helsinki: Werner Söderström Osakeyhtiö, 1955.
* Wikiaineisto: Kuka kukin oli 1961
* Kuka kukin on 1954

Aiheesta muualla
----------------

* Häggman, Kai: / Weckman, Knut (1861 - 1930) *Kansallisbiografia-verkkojulkaisu (maksullinen)*.  30.7.2007. Helsinki:  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura.

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Kansallisbiografia
* Biografiasampo

 |

 |
Helsingin jäätelötehtaan koju Kaivopuistossa.
**Helsingin Jäätelötehdas** on vanhin toiminnassa oleva jäätelön valmistaja Suomessa. Helsingissä kotipaikkaa pitävä perheyritys omistaa muutamia jäätelökioskeja Helsingissä ja toimittaa jäätelöään ravintoloihin. Jäätelöä on saatavilla pääkaupunkiseudulla myös hyvin varustetuista vähittäiskaupoista 500ml pakkauskoossa.

Helsingin jäätelötehtaan perustivat Helsingin Keskuskadulle italialaisen Magi-suvun kuusi veljestä vuonna 1922. Helsingin Jäätelötehtaan jäätelö valittiin Suomen parhaaksi jäätelöksi MTV:n Suomen Paras -ohjelmassa vuonna 1994. Lisäksi se on menestynyt erinomaisesti myös lukuisissa muissa jäätelövertailuissa; myös kansainvälisissä.

Historia
--------

Helsingin Jäätelötehdas sai alkunsa, kun italialaisen Magi-suvun kuusi veljestä lähtivät kotoaan Toscanasta Italiasta. Veljekset suuntasivat ensin Venäjälle Pietariin, jossa alkoivat valmistaa kipsipatsaita. Vallankumouksen takia he joutuivat kuitenkin lähtemään Venäjältä, ja he siirtyivät Helsinkiin. Vuonna 1922 veljekset perustivat Keskuskadulle Helsingin ensimmäisen jäätelötehtaan.

Yrityksen toiminta lopetettiin väliaikaisesti sotavuosien ajaksi vuonna 1939. Toiminta käynnistettiin uudelleen Eerikinkadulla vuonna 1946. Sittemmin tehdas on toiminut Liisankadulla vuosina 1960–1998 ja 1998–2014 Mäkelänkadulla. Helsingin Jäätelötehdas on edelleen Magien perheyritys, nykyisin neljännessä sukupolvessa. Sen jälkeen tehdas siirtyi Espooseen.

Toiminta
--------

Helsingin Jäätelötehtaan tuotantotilat sijaitsevat Espoon Koskelossa. Myyntipisteitä sillä on kesäaikaan neljä. Touko–syyskuussa jäätelöä voi ostaa kioskeista, jotka sijaitsevat Kaivopuiston Merisatamanrannassa, Uunisaaren laiturin kohdalla puiston puolella, Mattolaiturilla sekä Etelä-Hesperiankadulla Taivallahden tenniskenttien vieressä. Lisäksi yritys on vuodesta 2001 lähtien toimittanut jäätelöään myös ravintoloihin*lähde?*. 

Helsingin Jäätelötehtaan jälleenmyyntipisteissä myydään 17 eri jäätelömakua. Yritys valmistaa yhä Wanhanajan Vaniljapuikkoja, jotka ovat kuuluneet valikoimaan alkuajoista lähtien ja edustavat siten lajinsa klassikoita. Helsingin jäätelötehdas on menestynyt suurten teollisten jättien, Ingmanin ja Valiojäätelön rinnalla, osaksi varmaankin pitkien perinteidensä sekä hyvän maineensa vuoksi. Helsingin Jäätelötehdas korostaa markkinoinnissaan yhtiön pitkiä perinteitä sekä jäätelöiden suuria annoskokoja ja ylivertaista tuoreutta. Tehtaan myytävät jäätelöt valmistetaan edellisenä päivänä..

Lähteet
-------

1. ↑  Anu Packalén: Helsingin Jäätelötehtaan juuret ovat Italiassa *Yle Puhe*.  2014. Viitattu 20.11.2019.
2. ↑  The 50 Best Ice Cream Parlours In Europe *Big 7 Travel*.  2019.  Arkistoitu 13.8.2020. Viitattu 20.11.2019.
3. 1 2  Yrityksestä *Helsingin Jäätelötehdas*.  Arkistoitu 9.9.2021. Viitattu 10.11.2021.
4. ↑  Tässä 6 pientuottajaa, joiden jäätelöä saa Helsingistä *Helsingin Sanomat*.  2016. Viitattu 18.2.2017.
5. ↑  Heikki Kainulainen: Ice Cream Invasion: Liiketoimintasuunnitelma *Haaga-Helia ammattikorkeakoulu*.  2010. Viitattu 20.11.2019.
6. ↑  Yle Helsinki: Jäätelötehtailijalla on nyt kissanpäivät *Yle*.  2010. Viitattu 20.11.2019.
**Paul Rurik Bruno Malmström** (1. tammikuuta 1872 Turku – 3. lokakuuta 1919 Helsinki) oli suomalainen Teknillisen korkeakoulun mekaniikan professori.

Malmströmin vanhemmat olivat kirkkoherra, runoilija Karl Robert Malmström ja Lucina Constantia Ingeborg Wallenius. Hän pääsi ylioppilaaksi 1889 Turun lyseosta ja valmistui Helsingin yliopistosta filosofian kandidaatiksi 1895 ja maisteriksi 1900. Malmström opiskeli vuosina 1896–1903 Saksassa ja Sveitsissä ja väitteli filosofian tohtoriksi 1905 Leipzigin yliopistossa.

Malmström oli fysiikan, sähkökemian ja mekaniikan assistenttina Helsingin ja Zürichin yliopistoissa, fysikaalis-teknillisessä valtion laitoksessa Charlottenburgissa Saksassa ja Helsingin polyteknillisessä opistossa vuosina 1897–1908. Hän oli fysiikan dosenttina Helsingin yliopistossa 1906–1909 ja hän toimi Teknillisen korkeakoulun mekaniikan professorina vuodesta 1908 alkaen.

Malmström oli naimisissa vuodesta 1902 Enni Maria Hagelstamin kanssa. Malmströmin nuorempi sisar oli taidemaalari Tyra Malmström.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Paul Rurik Bruno Malmström. *Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899*. Helsingin yliopiston verkkojulkaisu.
2. 1 2  Tietosanakirja 1909-1922 osa 11. Täydennysosa, hakusana Malmström, Paul Rurik Bruno


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* zbMATH

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899

 |

 |
"**Ole Buttermilk Sky**" on Hoagy Carmichaelin säveltämä ja Jack Brooksin sanoittama musiikkikappale vuoden 1946 elokuvasta *Liekehtivä erämaa*.

Vaikka kappaleesta ei kuulla elokuvassa kuin neljä tahtia, se oli ehdolla vuoden 1947 parhaan laulun Oscar-palkinnon saajaksi. Palkinnon voitti kuitenkin Harry Warrenin ja Johnny Mercerin kappale "On the Atchison, Topeka and the Santa Fe" elokuvasta *Juna kulkee länteen*.

Carmichael soitti itse pianoa kappaleen jazz-pop-tyylisessä alkuperäisessä levytyksessä, joka nousi Yhdysvaltojen listalla toiselle sijalle vuonna 1946. Kappaleen on myöhemmin levyttänyt muun muassa Skip Heller vuoden 1998 albumillaan *St. Christopher’s Arms*.

Lähteet
-------

1. 1 2  John Howard Reid: *Movie Westerns: Hollywood films in the wild, wild west*, s. 44. Lulu.com, 2005. ISBN 1411666100. (englanniksi)
2. ↑  Matthew Greenwald: Ole Buttermilk Sky *Allmusic*. Viitattu 10.1.2011. (englanniksi)
3. ↑  William Ruhlmann: *Breaking Records: 100 years of hits*, s. 100. Routledge, 2004. ISBN 0415943051. (englanniksi)
4. ↑  Jana Pendragon: St. Christopher’s Arms *Allmusic*. Viitattu 10.1.2011. (englanniksi)
**Lignell & Piispanen** (L&P) on kuopiolainen alkoholijuomia valmistava yritys. Emoyritys Oy Gust. Ranin perustettiin vuonna 1852 ja Lignell & Piispasen tuotteet ja tuotemerkki liitettiin yritykseen vuonna 1932.

Historia
--------

1783 nykyisen tehtaan paikalle rakennettiin kruununpolttimo. Vuonna 1856 samalle alueelle perustettiin O.W. Roeringin viinanpolttimo ja kaksi vuotta myöhemmin sen osti konjakkien ja rommien maahantuoja Gustav Ranin. Vuonna 1872 apteekkarit Lignell ja Piispanen aloittivat mesimarjaliköörin ja muiden vastaavien alkoholijuomien valmistuksen. Kieltolain tultua voimaan 1919 alkoholin valmistus loppui ja 1932 kieltolain päättymisen yhteydessä Lignell & Piispasen alkoholinvalmistustoiminta myytiin Gustav Raninille. Vuonna 1985 valmistui yhtiölle uusi tehdas.

Vuonna 1995, alkoholilain muuttuessa, valikoimaan lisättiin perinteiset juomat uudelleen. Ennen lakimuutosta juomia oli tuotannossa 8–10, nyt noin 50. Yhtiön vuosituotanto on noin 2 miljoonaa pulloa ja se työllistää noin 30 henkeä. Yhtiön tuotteista noin 70–75 prosenttia myydään Alkolle, 20–25 prosenttia menee vientiin ja 5 prosenttia tukkuliikkeiden kautta ravintoloille. Vuonna 2009 yhtiö osti Marskin ryypyn tuotemerkin.. Yhtiöllä on ollut kiistaa EU-tuomioistuimen kanssa konjakki-sanan käytöstä. Sen mukaan konjakki-sanaa ei saa käyttää aidosta konjakista vaan nimenä tulee olla ranskankielinen *Cognac*. Tämä nimiriita sai alkunsa Hienoa Konjakkia -tuotteesta, jossa yhtiö käyttää Ranskan Cognacin seudulla tehtyä konjakkia.

Historiallisesti merkittävät tuotteet
-------------------------------------

* Sawon viina, 1869
* Mesimarjalikööri, ensimmäinen Lignell & Piispasen likööri, vuodelta 1882. Tuote palkittiin kultamitalilla Pariisin maailmannäyttelyssä vuonna 1900, sekä 1888 Kööpenhaminassa ja 1895 Pietarissa.

Perustajat ja kehittäjät
------------------------

* Hugo Lignell (5. huhtikuuta 1841 – 3. toukokuuta 1890), apteekkari ja kauppias, kauppaneuvos 1890.
* August Piispanen (14. kesäkuuta 1844 – 24. tammikuuta 1906), apteekkari, sai kunnallisneuvoksen arvon vuonna 1893.
* Gustaf Ranin (1825–1896), tukkukauppias, laivanvarustaja.

Lähteet
-------

* Pohjois-savon muisti, L&P (Arkistoitu – Internet Archive)

### Viitteet

1. ↑  Laukkanen, Anna: Lakka maistuu pyhinä.  *Keskisuomalainen*, 27.12.2009, s. 16.
2. ↑  Hienoa Konjakkia sai uuden nimen Yle.fi 28.9.2012 viitattu 10.8.2016]
Daniel Wilson, hänen kaksi tytärtään ja hänen appensa, presidentti Jules Grévy.
**Daniel Wilson** (6. maaliskuuta 1840 Pariisi – 13. helmikuuta 1919 Loches) oli ranskalainen poliitikko, jonka aiheuttama skandaali pakotti vuonna 1887 hänen appensa Jules Grévyn eroamaan Ranskan presidentin virasta.

Wilsonin isä oli Englannista Ranskaan muuttanut ja Ranskan kansalaisuuden saanut tehtailija, jolta hän peri suuren omaisuuden. Wilson valittiin vuonna 1869 Ranskan lainsäätäjäkuntaan ja 1871 kolmannen tasavallan kansalliskokoukseen. Hän kuului tasavaltalaiseen vasemmistoon, oli vuodesta 1876 edustajainkamarin jäsenenä ja toimi 1879–1880 valtiovarainministeriön alivaltiosihteerinä. Hän oli presidentiksi 1879 valitun Grévyn ystävä ja meni 1881 naimisiin tämän tyttären Alicen kanssa.

Wilson menetti omaisuutensa harjoitettuaan spekulaatiota. Rikastuakseen uudelleen hän alkoi hyödyntää asemaansa presidentin vävynä ja alkoi muun muassa kaupitella virkoja ja ritarikuntien jäsenyyksiä omaan laskuunsa. Hänen toimintansa tuli ilmi vuonna 1887 ja nostatti laajaa paheksuntaa Ranskan lehdistössä. Wilsonin sanottiin myyneen muun muassa Kunnialegioonan ansiomerkkejä, armahduksia, valtion toimeksiantoja ja velkojen lyhennyksiä. Kun Grévy yritti suojella Wilsonia oikeudenkäynniltä, hän joutui itse voimakkaan arvostelun kohteeksi ja joutui eroamaan. Oikeus tuomitsi Wilsonin vuonna 1888 kahden vuoden vankeuteen ja sakkoihin Kunnialegioonan ritarimerkkien myymisestä, mutta valitusoikeus lievensi tuomion. Hänen poliittinen uransa ei kuitenkaan päättynyt tähän, ja hän oli vielä uudelleen edustajainkamarin jäsenenä vuosina 1893–1902.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Daniel WILSON (ranskaksi) Assemblée Nationale. Viitattu 17.10.2015.
2. 1 2 3 4  *Nordisk familjebok* (1921), s. 586–587 (ruotsiksi) Runeberg.org. Viitattu 17.10.2015.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Yhdysvallat
* Tšekki

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Sycomore

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Jacob Jensen Jersin** (1633 Ribe, Tanska – 21. heinäkuuta 1694 Skien, Norja) oli tanskalaissyntyinen teologi ja pappi, joka toimi ensimmäisenä Norjan Christianssandin hiippakunnan piispana vuosina 1682–1694.

Syntymä ja avioliitto
---------------------

Jacob Jensen Jersin syntyi 1633 Tanskan Ribessä ja hänet kastettiin 5. heinäkuuta samana vuonna. Hänen vanhempansa olivat Riben hiippakunnan piispa Jens Dinesen Jersin ja tämän kolmas vaimo. Jacob Jensen Jersin avioitui 5. lokakuuta 1664 Adelheid Borchardsenin kanssa. tämän isä oli Hans Borchardsen, Riben hiippakunnan piispa. Vaimo eli kauemmin kuin miehensä.

Koulutus ja ura
---------------

Jersin valmistui koulusta Sorøssä vuonna 1652. Vuonna 1663 hän suoritti maisterin tutkinnon. 1664 hänet palkattiin pastoriksi Kalundborgiin. 25. lokakuuta 1680 hänet nimitettiin yllättäen Stavangerin hiippakunnan piispaksi. Kyseisen hiippakunnan keskuspaikka oli Norjan Stavanger. 6. toukokuuta 1682, vuosi Jersenin saapumisen jälkeen, annettiin määräys uuden, Christianssandin hiippakunnan perustamisesta ja piispanistuimen siirtämisestä Stavangerista Kristiansandiin. Tämä herätti laajaa vastustusta Stavangerissa, mutta Stavangerin palo vuonna 1684 ratkaisi asian, ja vuonna 1685 piispa oli siirtynyt uuteen toimipaikkaansa ja Kristiansandin tuomiokirkko oli hiippakunnan pääkirkko. Jersin kuoli 21. heinäkuuta 1694 ollessaan vierailulla Skienin seurakunnassa.

Lähteet
-------

1. 1 2  Daniel Thrap: Jersin, Jacob Jersen Dansk biografisk Lexikon. Viitattu 19.6.2018. (tanskaksi)


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä:**Hiippakunta perustettu** | **Christianssandin piispa**1682–1694 | Seuraaja:**Hans Munch** |

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä:**Christen Madsen Tausan** | **Stavangerin piispa**1681–1682 | Seuraaja:**Hiippakunta lakkautettu** |

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa | 
* VIAF

 |

 |
**Kreikan vesipallomaajoukkue** edustaa Kreikkaa vesipallon miesten maajoukkuekilpailuissa. Sitä hallinnoi Kreikan uimaliitto.

Olympialaiset
-------------

Kreikka on osallistunut 16 kertaa olympialaisten vesipalloturnaukseen. Ensimmäisen mitalinsa se saavutti oltuaan hopealla Tokiossa 2021, Kukistettuaan välierässä Unkarin maalein 9–6, se hävisi loppuottelussa Serbialle 10–13. Tätä ennen se oli parhaimmillaan sijoittunut neljänneksi Antwerpenissa 1920 ja Ateenassa 2004.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| * 1920 neljäs
* 1924 kymmenes
* 1948 kolmastoista
* 1968 neljästoista
* 1972 kolmastoista
* 1980 kymmenes
* 1984 kahdeksas
* 1988 yhdeksäs
 |   | * 1992 kymmenes
* 1996 kuudes
* 2000 kymmenes
* 2004 neljäs
* 2008 seitsemäs
* 2012 yhdeksäs
* 2016 kuudes
* 2020 *hopeaa*
 |

Muut kilpailut
--------------

Kreikka on saavuttanut MM-kilpailuissa pronssia Montrealissa 2005, jossa se kukisti pronssiottelussa Kroatian maalein 11–10, Kazanissa 2015, jossa se voitti pronssiottelussa Italian jatkoajalla 11–9 ja Budapestissa 2022 kukistettuaan pronssiottelussa Kroatian maalein 9–7. EM-kilpailuissa Kreikka on sijoittunut parhaimmillaan neljänneksi. Välimeren kilpailuissa se on saanut hopeaa 2018 sekä pronssia 1951, 1991, 1993 ja 2013.

Kreikka on sijoittunut maailmancupissa toiseksi 1997. Maailmanliigassa se on ollut kolmas 2004, 2006, 2016 ja 2021.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Water Polo - Greece *the-sports.org*. Viitattu 3.7.2022. (englanniksi)
2. ↑  Greece Water Polo Men's Water Polo Results *sports-reference.com*.  Arkistoitu 11.10.2016. Viitattu 3.7.2022. (englanniksi)
3. ↑  Water Polo - 2016 Men's Olympic Games *the-sports.org*. Viitattu 10.9.2016. (englanniksi)
**Punaisten muistomerkki** sijaitsee Karkkilassa Keskuspuiston länsipäässä. Suomen sisällissodassa kuolleille punaisille omistettu muistomerkki paljastettiin vuonna 1948. Varat patsaaseen hankittiin kansalaiskeräyksellä, ja lisäksi rahoitukseen osallistuivat Ul. Pyhäjärven kunta ja Karkkilan kauppala. Muistomerkin on veistänyt kuvanveistäjä Aimo Tukiainen.

Yli kolmemetrisen punagraniittisen veistoksen työläishahmolla on tulkinnan mukaan sylissään vankileiriltä palannut laiha nuorukainen. Teoksessa on kuvattuna "Hyvästijättö", "Marssi kohtalon teillä", "Veljesapu (paluu)" ja "Toivontähti (lapset)". Jalustassa on sanat: "Aatteemme puolesta hurmeenne juoksi lähditte taistohon ihmisen vuoksi". Patsas on kunnianosoitus niille noin 170 kaatuneelle, teloitetulle ja vankileirillä kuolleelle, jotka menettivät henkensä Karkkilassa ja silloisella Pyhäjärvellä sisällissodassa 1918.

Kopio muistomerkistä on Inkoon Gårdskullassa Västankvarnin punaisten teloitus- ja hautauspaikalla. Sen on veistänyt Aimo Tukiaisen taiteellinen avustaja Antero Rinne Vehmaisten kiviveistämössä Lohjalla 1947, ja se pystytettiin 1952.

Katso myös
----------

* Luettelo punaisten muistomerkeistä Suomessa

Lähteet
-------

1. 1 2  Muistomerkit Karkkilan ruukkimuseo. Viitattu 11.3.2015.
2. ↑  Punaisten muistomerkit *Työväenmuseo Werstaan verkkosivu*. Työväenmuseo Werstas. Viitattu 30.8.2015.
Sucroksen logo.
**Sucros Oy** ja sen tytäryhtiö **Suomen Sokeri Oy** valmistavat, myyvät ja markkinoivat sokerituotteita Suomessa. Yritykset ovat osa Euroopan toiseksi suurinta sokeriyritystä, Nordzucker Groupia. Sucros Oy:n omistavat Nordzuckerin pohjoismainen tytäryhtiö Nordic Sugar A/S (80 %) ja suomalainen Apetit Oyj (20 %). Yritys työllistää yhteensä noin 280 henkilöä ja liikevaihto on noin 150 miljoonaa euroa.

Sucros Oy:n juurikassokeritehdas sijaitsee Säkylän Iso-Vimmassa. Säkylän tehdas tuottaa koko EU:n Suomelle myöntämän sokerikiintiön, 81 miljoonaa kiloa vuodessa, joka on vajaa puolet Suomen kulutuksesta. Vuorokaudessa juurikkaita käsitellään noin 7,5 miljoonaa kiloa, josta saadaan noin miljoona kiloa valmista kidesokeria. Tehdas on käynnissä syyskuusta joulukuuhun. 

Suomen Sokeri Oy puhdistaa raakasokeria sekä vastaa kaikkien sokerituotteiden myynnistä ja markkinoinnista Suomessa. Suomen Sokeri Oy:n sokeripuhdistamo sijaitsee Kirkkonummen Kantvikissä. Sokeripuhdistamossa valmistetaan kidesokereita, nestesokereita, siirappeja sekä erikoistuotteita kuten palasokeria, tomusokeria, raesokeria ja hillosokeria. 1970-luvulla Suomen Sokeri kehitti teollisen prosessin, joka mahdollisti ksylitolin massavalmistuksen ja vaikutti osaltaan Xylitol-Jenkki-purukumin syntyyn. 

Kuluttajatuotteet myydään Dansukker-tuotemerkillä, joista tunnetuimpia ovat Sirkku- ja Pulmu-palasokerit.

Historiaa
---------

Suomen Sokeri Oy perustettiin vuonna 1918, kun suomalaiset sokerinpuhdistamot yhdistyivät. Suomen Sokeri Oy omisti Töölön sokeritehtaan Helsingissä, Auran sokeritehtaan Turussa sekä Vaasan ja Kotkan sokeritehtaat.

Katso myös
----------

* Nordzucker
* Danisco

Lähteet
-------

1. ↑  Kupila, Sanna (toim): *Sisua, siloa ja sinappia - Merkkituotteita Turusta (Turku)*, s. 121–129. Turun Maakuntamuseo, 2004. ISBN 9789515950901.
2. ↑  Salonen, Erkki (toim.): "Suomen teollisuuslaitoksia", *Mitä Missä Milloin 1951*, s. 250. Helsinki: Kustannusosakeyhtiö Otava, 1950.

Kirjallisuutta
--------------

* O. Hackman: *Tölö Sockerbruks historia 1806–1918.* Helsingfors 1923.
* O. Mäenpää: *Salon Sokeritehdas Oy 1918–1968.* Salo 1968.
* O. Mäenpää: *Salon Sokeritehdas Oy 1968–1978.* Salo 1978.
* R. Urbans: *Sokeri Suomessa 1500–1917.* Helsinki 1968.
* R. Urbans: *Suomen Sokeri Osakeyhtiö 1918–68.* Helsinki 1970.
* S. Zetterberg: *Itä-Suomen Raakasokeritehdas Oy 1937–1972.* Kotka 1972.
* Ilvonen, Heikki: *Juurikassokeritehtaiden historiaa Suomessa Sääksmäen Voipaalasta nykypäivään 1938–2007.* 2007.

Aiheesta muualla
----------------

* Nordic Sugar
* Dansukker
**Kulosuonmäen rautakaivos** toimi Karkkilassa vuosina 1817–1888. Paikalla ollut rautamalmi­esiintymä löytyi 1811, ja vuonna 1817 hovioikeuden ylimääräinen kanslisti Arvid Henrik Bökman ja Fiskarsin ruukin entinen johtaja Johan Jacob Dreilick aloittivat malmin louhinnan kaivoksessa. He perustivat 1820 Högforsin ruukin, jossa malmista alettiin valmistaa takkirautaa vuonna 1823 valmistuneessa masuunissa. Ruukissa aloitettiin myös valutuotteiden kuten patojen valmistus.

Kaivoksen malmi oli suhteellisen köyhää (pitoisuus 27–30 %), ja sen titaanipitoisuus teki siitä vaikeasti sulatettavaa. Malmia louhittiin aluksi kahdesta ja 1830-luvulla jo kolmesta kuilusta, joista merkittävin oli ns. *Aleksanterin kaivos*. Vuonna 1824 kaivos tuotti 84 % Suomen rautamalmista (noin 349 tonnia), ja 1830-luvun alussa malmin tuotanto oli keskimäärin 265 tonnia vuodessa. 

Vuonna 1836 kapteeni Joseph Bremer osti Högforsin ruukin ja Kulosuonmäen kaivoksen. Vanhat kaivannot hylättiin näihin aikoihin malmin ehtymisen vuoksi, ja louhintaa jatkettiin 1837 avatusta ns. uudesta kaivoksesta ja 1840-luvulla avatuista Läntisestä ja Uudesta läntisestä kaivoksesta. Näistä kahdesta jälkimmäisestä oli yhteys vanhaan Aleksanterin kaivokseen, jonka kautta malmi nostettiin maan pinnalle. 

Vuonna 1853 perustettu Högforsin putlaus- ja valssilaitos mahdollisti myös takomiskelpoisen kankiraudan valmistamisen rautamalmista putlaamalla. Kaivoksen malmintuotanto kasvoi niin, että se oli suurimmillaan noin 850 tonnia vuodessa vuonna 1860. Näihin aikoihin kuitenkin järvimalmi ja parempilaatuinen ruotsalainen rautamalmi alkoivat syrjäyttää kotimaista vuorimalmia. Högforsin ruukki alkoi käyttää pääasiassa järvimalmia omassa raudanvalmistuksessaan, mutta myös Kulosuonmäen malmia käytettiin aina 1880-luvulle saakka. Kaivoksesta louhittiin sen toiminta-aikana vuosina 1817–1888 yhteensä 25 160 tonnia rautamalmia. Kaivoksessa työskenteli keskimäärin 15 miestä.

Nykyisin Kulosuonmäen kaivoksesta on jäljellä vain veden täyttämät noin 90 metriä syvät kaivoskuilut sekä jätekivikasat. Entinen kaivos sijaitsee Valtatie 2:n varrella noin 8 kilometriä Karkkilasta Poriin päin. Paikalla sijaitsee kaivoksen muistolaatta.

Lähteet
-------

* Karkkilan ruukkimuseo : Kulosuonmäen kaivoksen historiaa
Oskar Elenius vuonna 1964.
**Oskar Elenius** (16. toukokuuta 1884 Valkeala – 20. kesäkuuta 1965 Helsinki) oli suomalainen opettaja ja taidemaalari.

Eleniuksen vanhemmat olivat metsätyönjohtaja Anton Elenius ja Maria Hartonen. Elenius opiskeli Taideteollisessa keskuskoulussa 1904–1907 ja Suomen Taideyhdistyksen piirustuskoulussa 1906–1907. Hän osallistui Suomen Taiteilijain näyttelyihin vuosina 1907 ja 1908. Elenius oli piirustuksen opettajana Taideteollisessa keskuskoulussa 1920–1930 sekä työväenopistossa 1929–1930. Vuodesta 1930 alkaen hän toimi opettajana ja johtajana maalariammattikoulussa.

Oskar Eleniuksen vanhempi veli oli rehtori ja kirjailija Edvard Elenius.

Palkinnot
---------

* I palkinto Nuoren Suomen Kalevalan kuvituskilpailussa 1908

Lähteet
-------

1. ↑  Kuolinilmoitus. *Helsingin Sanomat* 7.7.1965, s. 2.
2. 1 2  Oskar Elenius. Suomen Kuvataiteilijamatrikkeli.
3. 1 2  *Kuka kukin on 1954*, s. 112. Projekt Runeberg.

Aiheesta muualla
----------------

* Oskar Elenius. Suomalaisen kuvataiteen bibliografia.
* Oskar Eleniuksen näyttely, Suomen Kuvalehti, 30.09.1922, nro 39, s. 11, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)

 |

 |
**Onni Voipio**, sukunimi vuoteen 1901 *Åkerman*, (14. heinäkuuta 1881 Savitaipale – 23. lokakuuta 1937 Viipuri) oli suomalainen juristi ja Korkeimman oikeuden oikeusneuvos.

Voipion vanhemmat olivat senaatin oikeusosaston varapuheenjohtaja, hovioikeuden presidentti Daniel Woldemar Åkerman ja Emma Henrika Perander. Hän pääsi ylioppilaaksi Viipurin klassillisesta lyseosta 1899 ja suoritti Helsingin yliopistossa oikeustutkinnon 1904. Voipio sai varatuomarin arvon 1907.

Voipio oli aluksi asianajajana Viipurissa 1907–1913 ja sitten Viipurin hovioikeudessa notaarina 1913, asessorina 1913–1916, hovioikeudenneuvoksena 1916–1917, viskaalina 1918–1919, asessorina 1919–1927 ja hovioikeudenneuvoksena 1927–1930. Hän oli Korkeimman oikeuden apujäsenenä 1926–1930 sekä jäsenenä ja oikeusneuvoksena 1930–1932 ja sen jälkeen viimeksi Viipurin tuomiokunnan tuomarina 1932–1937.

Onni Voipio oli naimisissa vuodesta 1905 kansakoulunopettaja Iida Kohosen kanssa. Onni Voipion sisaruksia olivat tuomari, kirjailija Väinö Voipio, teologi ja professori Aarni Voipio, rehtori ja kansanedustaja Toini Voipio, kansanopiston johtaja ja kirjailija Aino Voipio sekä hammaslääkäri ja nimimerkkiä *Armi Voipio* käyttänyt kirjailija Elli Hällström.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899
2. 1 2  Aikalaiskirja 1934

Aiheesta muualla
----------------

* Kautto, Timo: / Voipio, Onni (1881 - 1937) *Kansallisbiografia-verkkojulkaisu*.  6.9.2001. Helsinki:  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Kansallisbiografia
* Biografiasampo
* Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899

 |

 |
**Tanska** on kuningaskunta, jonka nykyinen **hallitsija** on Frederik X. Tanskan hallitsijoilla ei käytännössä juurikaan ole poliittista valtaa.

Yleistä
-------

Tanskan kuningaskunta on nykyisistä Euroopan kuningaskunnista vanhin ja Oldenburgin hallitsijasuku on myös vanhin edelleen vallassa oleva hallitsijasuku Euroopassa.

Suvun ensimmäinen kuningas oli vuonna 1448 valtaan tullut Kristian I, joka oli myös Norjan ja Ruotsin kuningas. Oldenburgin hallitsijasuku hallitsee edelleen Tanskassa ja Norjassa, mutta Ruotsissa suvun valtakausi loppui jo vuonna 1522. 

Oldenburgin suvun alkuperäinen päähaara sammui vuonna 1863, kun kuningas Fredrik VII kuoli lapsettomana. Valtaistuimelle nousi Kristian IX suvun nuoremmasta sukuhaarasta Glücksburgin suvusta, joka polveutuu Tanskan kuninkaasta Kristian III:sta (hallitsi 1534–1559).

Tanskan nykyinen kuningatar Margareeta II nousi valtaistuimelle isänsä Fredrik IX:n kuoltua vuonna 1972. Tanskan alkuperäinen kruununperimysjärjestys mahdollisti kruunun perimisen vain miehille, mutta koska Fredrik IX:lle syntyi vain tyttäriä, muutettiin kruununperimyslakia vuonna 1953 siten, että hallitsijan tytär saattoi periä kruunun poikien puuttuessa. Vuonna 2009 lakia muutettiin uudelleen siten, että hallitsijan vanhin lapsi perii kruunun automaattisesti sukupuolestaan riippumatta.

Katso myös
----------

* Luettelo Tanskan hallitsijoista

Lähteet
-------

* Esko Korkeamäki: *Euroopan monarkit*, s. 224–231. Tanska. Jyväskylä: Sukuseurojen Keskusliitto ry, 2004. ISBN 951-692-575-8.
**Common Vulnerabilities and Exposures** (CVE) on tietoturva-aukkojen raportointi- ja dokumentointiprojekti ja -järjestelmä, jossa julkaistaan ja luetteloidaan julkisesti tunnettuja tietoturvahaavoittuvuuksia.

CVE-järjestelmä perustettiin virallisesti syyskuussa 1993 ja sitä ylläpitää Yhdysvaltain National Cybersecurity FFRDC ja sen toiminnasta vastaa MITRE Corporation. Järjestelmän rahoittaa Yhdysvaltain kansallinen kyberturvallisuuden ja infrastruktuurin turvallisuusvirasto (*Cybersecurity and Infrastructure Security Agency*, CISA) Yhdysvaltain kotimaan turvallisuusvirastossa.

CVE-järjestelmässä haavoittuvuuksille annetaan CVE-numerot ja ne on listattu Mitren lisäksi Yhdysvaltain kansallisessa haavoittuvuustietokannassa (*National Vulnerability Database*).

CVE-tunnukset määrittelevät jokaiselle haavoittuvuudelle ainutkertaisen virallisen nimen eli CVE-tunnuksen ("CVE-numero", "CVE-ID" tai vain "CVE"). Tunnukset antaa CVE-numerointiviranomainen (CVE Numbering Authority, CNA).

Kritiikkiä
----------

CVE-järjestelmä on osoittautunut tietyissä tapauksissa hyödylliseksi, mutta samalla on ilmennyt haittapuolia. CVE helpottaa esimerkiksi kun yleisesti käytetyssä ohjelmakirjastossa ilmenee ongelma, joka on päivitettävä useisiin paikkoihin. Samalla siinä on ongelmakohtia, jotka johtuvat sisäisistä käytännöistä, henkilöt pyrkivät käyttämään sitä oman ansioluettelonsa pidentämiseen, CVE ei toimi pitkään jatkuville ongelmille kuten Spectre ja toisinaan CVE on myöhässä asian korjaamisesta johtaen negatiivisiin korjausaikoihin. Eräät avoimen lähdekoodin projektit pyrkivät korjaamaan ongelmaa ottamalla itse vastuun CVE-numeroinneista ja kuvauksista.

Lähteet
-------

* 
* 

### Viitteet

1. ↑  CVEs are dead, long live the CVE! - GitHub (PDF) *raw.githubusercontent.com*. Viitattu 14.2.2024. (englanniksi)
2. ↑  CVEs are dead, long live the CVE! *kernel-recipes.org*. Viitattu 14.2.2024. (englanniksi)
3. ↑  Linux is a CNA *kroah.com*.  13.2.2024. Viitattu 14.2.2024. (englanniksi)
| "I Heard It Through the Grapevine"Gladys Knight & the Pips |
| --- |
| Singlen "I Heard It Through the Grapevine" kansikuva |
| Singlen tiedot |
|  Albumilta | *Everybody Needs Love* |
|  Äänitetty  | Hitsville USA (Studio A); 15.–17. kesäkuuta 1967 |
|  Julkaistu | 28. syyskuuta 1967 |
|  Formaatti | 7" single |
|  Tuottaja(t) | Norman Whitfield |
|  Tyylilaji | soul |
|  Kesto | 02.56 |
|  Levy-yhtiö | Motown |
|  Levymerkki | Tamla |
| Gladys Knight & the Pipsin muut singlet |
| "Everybody Needs Love"1967 | "I Heard It Through the Grapevine"1967 | "The End of Our Road"1968 |

**I Heard It Through the Grapevine** on Motownin lauluntekijöiden Norman Whitfieldin ja Barrett Strongin kirjoittama soul/R&B-kappale. Whitfield äänitti laulusta eri Motown-artistien kanssa useita versioita. Näistä kaksi nousivat hiteiksi: Gladys Knight & the Pipsin syyskuussa 1967 ilmestynyt single nousi Yhdysvaltain listakakkoseksi, sitä seurannut Marvin Gayen versio oli listaykkönen sekä Yhdysvalloissa että Britanniassa.

Myöhemmin "I Heard It Through the Grapevinea" on versioitu lukuisia kertoja. Whitfieldin johdolla sen äänittivät The Temptations vuonna 1969 ja The Undisputed Truth vuonna 1971. Creedence Clearwater Revival äänitti laulusta 11-minuuttisen version vuoden 1970 albumilleen *Cosmo's Factory*. Marvin Gayen versio sai uudelleen huomiota Euroopassa vuonna 1986, jolloin Levi's käytti sitä Roger Lyonsin ohjaamassa ja Nick Kamenin tähdittämässä farkkumainoksessaan "Launderette". Mainoksen ansiosta kappale nousi uudelleenjulkaisuna brittilistan sijalle kahdeksan. Suomeksi kappaleen on levyttänyt nimellä "Kuulin läpi greipin" Pekka Myllykoski ja Jytäjemmarit vuoden 2004 albumillaan *Viekää minut baariin taas...*.

Marvin Gayen versio sijoittui *Rolling Stone* -lehden vuoden 2004 "The 500 Greatest Songs of All Time" -listalla sijalle 80. Billboardin vastaavassa listauksessa kappale oli sijalla 65. Verkkosivusto Acclaimed Music, joka tilastoi musiikkikriitikoiden arvioita kaikkien aikojen kappaleista, sijoittaa "I Heard It Through the Grapevine" kahdeksanneksi.

Lähteet
-------

1. ↑  Janhonen, Ulla: Vanha hitti iskee heti.  *Helsingin Sanomat*, 21.5.1995, s. 17. Näköislehti (maksullinen). Viitattu 4.6.2021.
2. ↑  The RS 500 Greatest Songs of All Time  9.12.2004. Rolling Stone.  Arkistoitu 16.5.2007. Viitattu 4.11.2008.
3. ↑  The Billboard Hot 100 All-Time Top Songs (70-61) Billboard.com. Viitattu 4.11.2008.
4. ↑  The All Time Top 3000 Songs www.acclaimedmusic.net.  Arkistoitu 5.8.2009. Viitattu 4.11.2008.



| "I Heard It Through the Grapevine"Marvin Gaye |
| --- |
| Singlen "I Heard It Through the Grapevine" kansikuva |
| Singlen tiedot |
|  Albumilta | *In the Groove* |
|  Äänitetty  | Hitsville USA (Studio A); helmi-huhtikuu 1967 |
|  Julkaistu | 30. lokakuuta 1967 |
|  Formaatti | 7" single |
|  Tuottaja(t) | Norman Whitfield |
|  Tyylilaji | soul |
|  Kesto | 03.16 |
|  Levy-yhtiö | Motown (Tamla) |
| Marvin Gayen muut singlet |
| "His Eye is on the Sparrow"1968 | "I Heard It Through the Grapevine"1968 | "Good Lovin' Ain't Easy to Come By"1968 |
**Heinrich Barth** (s. 16. helmikuuta 1821 Hampuri – 25. marraskuuta 1865 Preussi) oli saksalainen tutkimusmatkailija ja maantieteilijä.

Barth opiskeli Berliinin yliopistossa antiikintutkimusta. Hän matkaili vuosina 1845–1847 Välimeren rannikkoalueella, nykyisten Libyan ja Tunisian alueella. Tekemänsä havainnot Barth julkaisi vuonna 1849.

Barthin talo Timbuktussa kesällä 1908 kuvattuna. Sittemmin rakennus romahti.
Barth lähti vuoden 1850 alussa yhdessä astronomi ja geologi Adolf Overwegin sekä tutkimusmatkailija James Richardsonin kanssa brittiläisrahoitteiselle tutkimusmatkalle Saharan autiomaan yli. Matka alkoi Tripolista ja määränpäänä oli läntinen Sudan. Barth otti komennon ryhmässä Richardsonin kuoltua vuoden kuluttua. Barth tutki matkalla alueita Tšadjärvestä etelään ja kaakkoon. Hän esimerkiksi kartoitti Benue-joen latvaosia. Barth matkusti Timbuktuun Overwegin kuoltua vuonna 1852. Barth palasi vuonna 1855 Tripolin kautta Lontooseen. Kaikkiaan Barth kulki Afrikan-matkalla noin 16 000 kilometriä. Matkastaan Barth teki kirjasarjan "*Reisen und Entdeckungen in Nord- und Central-Afrika in den Jahren 1849 bis 1855*", joka käsittää neljä, toisen lähteen mukaan viisi, nidettä.

Myöhemmin Barth matkaili Italian, Alppien, Espanjan ja Vähän-Aasian alueilla. Vuonna 1863 Barthista tuli Berliinin yliopiston maantieteen professori.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Heinrich Barth Encyclopædia Britannica Online. Viitattu 22.12.2009. (englanniksi)
2. ↑  Henry Barth (1) The 153 Club. Viitattu 23.12.2009. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Heinrich Barth** Wikimedia Commonsissa

* Piirroksia Barthin matkalta (englanniksi)
* Lisää piirroksia (englanniksi)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Italia
	+ 2
* Israel
* Yhdysvallat
* Ruotsi
* Tšekki
* Australia
* Kreikka
* Alankomaat
* Puola
* Portugali
* Vatikaani

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC
* IdRef

 |

 |