recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Malli *Wolinella succinogenes*-bakteerin fumaraattireduktaasin rakenteesta
**Fumaraattireduktaasi** on entsyymi, joka katalysoi fumaarihapon pelkistämistä meripihkahapoksi. Entsyymiä esiintyy anaerobisissa olosuhteissa elävillä organismeilla kuten eräillä bakteereilla, suolistomadoilla ja syvissä merissä esiintyvillä eliöillä. Fumaraattireduktaasi on näillä eliöillä tärkeä osa anaerobista soluhengitystä. Fumaraattireduktaasin EC-numero on EC 1.3.5.4.

Rakenne ja toiminta
-------------------

Fumaraattireduktaasi on yleensä, esimerkiksi kolibakteerilla, tetrameeri ja koostuu neljästä erilaisesta alayksiköstä. Näistä alayksikkö A on kooltaan 69 kDa ja se on sitoutunut kovalenttisesti histidiiniaminohapon välityksellä FAD-molekyyliin ja sisältää myös substraatin sitoutumiskohdan. Fumaraattireduktaasin alayksikkö B on kooltaan 25 kDa ja sisältää kolme rautasulfidi­klusteria, jotka ovat katalyyttisesti tärkeitä. Entsyymi on siis rauta-rikkiproteiini. Alayksiköt C ja D ovat kooltaan 15 kDa ja 13 kDa. Niiden tehtävä on kiinnittää fumaraatti­reduktaasi solukalvoon. Entsyymissä elektroneja luovuttavana kofaktorina toimii menakinoli, joka hapettuu menakinoniksi. Eräillä bakteereilla, kuten *Wolinella succinogenes* -lajilla C- ja D-alayksiköt ovat yksi alayksikkö, jonka prosteettisena ryhmänä on hemi B-molekyyli. *W. succinogenes* kykenee elämään käyttäen pelkästään muurahaishappoa ja fumaarihappoa energianlähteenään.

Eräät loislääkkeiden, muun muassa levamisolin ja tiabendatsolin teho perustuu kokonaan tai osittain fumaraattireduktaasin inhiboitumiseen.

Lähteet
-------

1. 1 2  EC 1.3.5.4 - fumarate reductase (quinol) Brenda. Viitattu 12.10.2016. (englanniksi)
2. 1 2  Larry Barton: *Structural and Functional Relationships in Prokaryotes*, s. 427. Springer, 2005. ISBN 978-0-387-20708-7. Kirja Googlen teoshaussa (viitattu 12.10.2016). (englanniksi)
3. ↑  Peter Gräber, Giulio Milazzo: *Bioenergetics*, s. 173. Birkhäuser, 1997. ISBN 978-3-0348-9860-7. Kirja Googlen teoshaussa (viitattu 12.10.2016). (englanniksi)
4. ↑  Achim Harder: *Anthelmintics, Ullmann's Encyclopedia of Industrial Chemistry*, John Wiley & Sons, New York, 2009. Viitattu 12.10.2016
**Soopeli** on Reijo Mäen vuonna 2020 ilmestynyt 31. Vares-dekkari. 

Kirjan aiheita ovat muun muassa Turun taidemaailma, viihdeteollisuus ja huumekauppa. Tapahtumapaikkoja ovat Turku ja sen lähiympäristö. Kirjassa kommentoidaan tosi-tv:tä: kahden huumeiden orjuuttaman narkomaanin elämän seuranta Patterinhaassa on sosiaalipornoa rankimmasta päästä. Kirjassa Mäen tuotannon toistuvia teemoja ovat uskonnot ja feminismitutkimus.

Vastaanotto
-----------

Helsingin Sanomien Pertti Avola arvioi erään Vares-kirjojen ongelman ja ehkä myös niiden suosion salaisuuden olevan, että loppumattomalta tuntuvaa jorinaa riittää pitkään ennen kuin juoni kunnolla käynnistyy. Kun se käynnistyy, tarina soljuu liukkaasti. Avolan mukaan Vares-kirjoissa on tuulahdus kaukaisemmista ajoista ja asenteista.

Turun Sanomien Kimmo Rantasen mukaan Mäki seuraa Raymond Chandlerin jalanjälkiä kritisoidessaan vauraan yläluokan elämänarvoja. Jussi Vares panee ihmisen tulevaisuuden etusijalla olemalla antamatta toimittaja Ruuhiolle vinkkiä elämänsä kovimpaan uutisjuttuun. Rantanen nostaa arviossaan Mäen jatkuvat nimiviittaukset: vanginvartija on Quentin Parlapiano, ammattitappajan linkkimies on Hongerwinter, Jumalana esiintyvän huijari Ylemmyisen koira on Saatana. 

Soopelia myytiin ilmestymisvuonnaan 18 900 kappaletta ja se oli kahdeksanneksi myydyin kotimainen kaunokirjallinen teos.

Lähteet
-------

1. 1 2  Avola, Pertti: Kirja-arvostelu: Reijo Mäen uuden Vares-kirjan tarina soljuu napakasti, kunhan loputon alkujorina taukoaa – Nyt kohdataan Turun ahneet ja teennäiset kulttuuripiirit *Helsingin Sanomat*.  5.5.2020. Viitattu 6.5.2020.
2. ↑  Laine, Linda: Miltä Vares-kirja kuulostaa turuksi? Kirjailija Reijo Mäki kertoo saaneensa hyvät naurut *www.iltalehti.fi*. Viitattu 1.5.2020.
3. 1 2  Rantanen, Kimmo: Kirja-arvio: Patterinhaka on Reijo Mäen uusimman Vareksen keskeinen tapahtumapaikka ja novellikirjailija Luusalmen uusi kotikulma *ts.fi*.  20.5.2020. Viitattu 28.5.2021.
4. ↑  Suomen myydyimmät kirjat 2020 *kustantajat.fi*.  Arkistoitu 24.1.2021.
**Henry Livermore Abbott** (21. tammikuuta 1842 Lowell, Massachusetts – 6. toukokuuta 1864 Wilderness, Virginia) oli Unionin armeijan majuri Yhdysvaltain sisällissodassa. Abbott oli sotilasarvoltaan majuri, mutta hänet ylennettiin postuumisti brevet prikaatikenraaliksi. Hän komensi Massachusettsin 20. vapaaehtoisjalkaväkirykmenttiä. Abbott haavottui vakavasti Wildernessin taistelussa 6. toukokuuta 1864 ja kuoli myöhemmin samana päivänä kenttäsairaalassa. 

Abbottin isä oli tunnettu tuomari ja Yhdysvaltain edustajainhuoneen edustaja Josiah Gardner Abbott.

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Henry Livermore Abbott 

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Israel
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC

 |

 |
*Tämä artikkeli käsittelee kaupunkia. Sanan muista merkityksistä, katso Worms (täsmennyssivu).*

  

  

  

  

  

  

  

  

**Worms** on kaupunki Lounais-Saksassa Rheinland-Pfalzin osavaltiossa. Wormsin nimi on kelttiläistä alkuperää: *Borbetomagus* tarkoitti asutusta vesien äärellä. Latinaksi se muuttui muotoon *Wormatia*, joka on ollut käytössä 500-luvulta asti.*lähde?*

Nykyään Worms on teollisuustoiminnan keskus ja kuuluisa paikallisista *Liebfraumlich*-viineistään. Kaupungissa on myös kemian- ja metalliteollisuutta. Vuoden 2013 lopussa Wormsissa oli noin 80 296 asukasta.

Worms väittää olevansa paikka, johon Saksan kansalliseepos Nibelungein laulu (*Nibelungenlied*) sijoittuu – samaa tosin väittää moni muukin kaupunki. Kaupunkiin avattiin multimediaa käyttävä Nibelungen-museo vuonna 2001 ja vuosittainen festivaali pyrkii tavoittamaan eepoksen ilmapiirin.

Historia
--------

Wormsin tuomiokirkko
Worms on ollut olemassa viimeistään 300-luvulla, ja siellä on sijainnut piispanistuin vuonna 614. Kaupunki kukoisti erityisesti sydänkeskiajalla.*lähde?*

Worms on kenties kuuluisin tuomiokirkostaan, joka on parasta romaanista arkkitehtuuria Saksassa. Tuomiokirkosta on jäljellä joitain osia aikaisemmasta romaanisesta tyylistä 900-luvulta, mutta suurin osa kirkosta on 1000- ja 1100-luvuilta ja edustaa goottilaista arkkitehtuuria.

Kaupungissa on myös neljä muuta romaanisen tyylin kirkkoa sekä vanhan kaupungin romaaninen linnoitus. Romaanisen arkkitehtuurin saralla Worms on Saksan toiseksi merkittävin kaupunki Kölnin jälkeen.

Kaupunki sai laajoja oikeuksia keisari Henrik III:lta vuonna 1074, ja kaupungista tuli myöhemmin valtakunnankaupunki (*Reichsstadt*), joka oli vastuussa vain itse keisarille. Tämän vuoksi kaupunki on toiminut näyttämönä monelle merkittävälle tapahtumalle Pyhässä saksalais-roomalaisessa keisarikunnassa

* Vuonna 1122 solmittiin Wormsin konkordaatti
* Wormsin valtiopäivien valtakunnanreformi yritti pitää koossa hajoavaa keisarikuntaa 1495
* Wormsin valtiopäivillä Martti Luther julistettiin kirkonkiroukseen 1521

Worms oli aikaisemmin juutalaisuuden keskus. 1000-luvulta peräisin oleva hautausmaa on Euroopan vanhimpia ja kaupunkiin rakennettiin synagoga vuonna 1034. Suurin osa juutalaisesta kaupunginosasta ja juutalainen yhteisö tuhoutui kristalliyönä 1938, mutta 1970- ja 1980-luvun restaurointien jälkeen monet rakennukset ovat lähes alkuperäisessä muodossaan.

Kaupunki on historiansa aikana tuhoutunut lähes täysin kahdesti. Vuonna 1689 ranskalaiset joukot valtasivat kaupungin yhdeksänvuotisessa sodassa ja tuhosivat sen lähes maan tasolle (Worms oli Ranskan hallussa taas 1789–1816). Myös toisessa maailmansodassa kaupunkia pommitettiin ankarasti.

Lähteet
-------

* Worms (City with County Rights, Rheinland-Pfalz, Germany) - population statistics, map and location

### Viitteet

1. ↑  Impressum *worms.de*.  Arkistoitu 9.7.2013. Viitattu 8.7.2013. (saksaksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Worms** Wikimedia Commonsissa
**Julija Anatolijivna Laputina** (ukr. Юлія Анатоліївна Лапутіна; s. 1967) on ukrainalainen tiedustelu-upseeri ja poliitikko, joka on toiminut Ukrainan veteraaniministerinä vuodesta 2020 lähtien.

Laputina syntyi Kiovassa. Vuonna 1988 hän valmistui liikunnanopettajaksi ja valmentajaksi Kiovan liikuntatieteellisestä valtionyliopistosta. Hän opiskeli oikeustiedettä Ukrainan turvallisuuspalvelun akatemiassa ja valmistui vuonna 1996. Lisäksi hän on väitellyt psykologisten tieteiden kandidaatiksi. Vuosina 1988–1992 hän toimi tutkijana Ukrainan psykologisessa tutkimuslaitoksessa. Vuosina 1992–2020 hän työskenteli Ukrainan turvallisuuspalvelussa. Vuonna 1994 hän osallistui Krimillä separatisminvastaisiin operaatioihin. Vuonna 2014 hän osallistui terrorisminvastaiseen operaatioon Itä-Ukrainan Slovjanskissa ja Kramatorskissa. Joulukuussa 2020 hänet nimitettiin Ukrainan veteraaniministeriksi. Sotilasarvoltaan Laputina on kenraalimajuri.

Lähteet
-------

1. ↑  Лапутіна Юлія Анатоліївна *kmu.gov.ua*.  Arkistoitu 22.2.2023. Viitattu 22.2.2023. (ukrainaksi)
2. ↑  Лапутіна Юлія Анатоліївна *LB.ua*.  Arkistoitu 22.2.2023. Viitattu 22.2.2023. (ukrainaksi)
**Mathildedalin työväentalo** on Matildan (ruots. *Mathildedal*) kylässä Perniössä Salossa sijaitseva työväentalo.

Historiaa
---------

Mathildedalin Työväenyhdistyksen perustava kokous oli tammikuun 7. päivänä 1899, jonka jälkeen opettaja J. Torvelainen, koneenkäyttäjä F. G. Blom sekä seppä Sundberg hakivat säännöille vahvistusta kruununvouti Silenin ja nimismies Mobergin puoltolauseella. Turun ja Porin kuvernööri vahvisti säännöt maaliskuun 21. päivänä vuonna 1899. Alkuun toimintamuotoja oli lukutupa sekä iltamien ja arpajaisten järjestäminen. Vuodet 1900–1904 olivat yhdistyksen toiminnassa hiljaista aikaa. Syksyllä 1912 yhdistys osti tontin omaa työväentaloa varten. Tätä ennen oli kokoontumiset olivat olleet kansakoulun tiloissa. Joskus oli kokoonnuttu jopa taivasalla, kun lupaa kokoontua koululla ei saatu. Työväentalon tupaantuliaisjuhlia vietettiin joulukuun 7. päivänä 1913. Talon vihkiäisjuhla vietettiin vasta kaksi vuotta myöhemmin.

Rakennus
--------

Vuonna 1913 valmistuneen rakennuksen on suunnitellut Sikstus Rönnberg, joka myös valvoi talon rakentamisen. Talo sijaitsee noin kilometrin päässä Mathildedalin rautaruukista. Talo on vinkkelin muotoinen, ja sen sisäsivut ovat pääjulkisivu. Mathildedalin työväentalo sai Hyvän korjauksen kilpailun kunniamaininnan vuonna 2016. Talo on Varsinais-Suomen seutukaavoissa lueteltu suojelukohde.

Toimintaa työväentalolla
------------------------

Valistusiltamia järjestettiin 1930-luvulla. Salon seudun ammatillinen paikallisjärjestö järjesti työväentalolla kesäjuhlan vuonna 1938. Talossa oli myös vierailevien teattereiden näytäntöjä, ja Salon Näyttämö esitti näytelmän *Unkarin mustalaiset*. Sodan jälkeen talolla tanssittiin useampana iltana viikossa.

Nykyinen käyttö
---------------

Viime vuosina Työväenyhdistyksen taloa, nykyiseltä nimeltään Matilda-taloa, on kunnostettu talkoilla ja avustusten turvin. Matilda-taloa on Matildan Näytelmäkerho käyttänyt jo useamman vuoden harjoittelu- ja esiintymispaikkanaan. Talo on myös erittäin suosittu häiden ym. tilaisuuksien pitopaikka.

Lähteet
-------

1. ↑  Teijon ruukkikylät *teijo.fi*. Viitattu 11.11.2022.
2. ↑  Willner, Margareta: *Varsinais-Suomen työväentalot*. Suomentanut Munter, Riitta. Turun kaupungin historiallinen museo, 1978. ISBN 951-9125-19-1.
3. ↑  Perniönseudun lehti *pernionseudunlehti.fi*.  5.9.2016. Viitattu 11.11.2022.
4. ↑  Leskelä, Anssi: *SDP:n työväentalot*. Työväen Sivistysliitto, 2018.
5. ↑  Sosialisti *digi.kansalliskirjasto.fi*.  7.3.1933, no 55. Viitattu 11.11.2022.
6. ↑  Salon seudun kunnallislehti *digi.kansalliskirjasto.fi*.  24.5.1938, no 58. Viitattu 11.11.2022.
7. ↑  Salon seudun kunnallislehti *digi.kansalliskirjasto.fi*.  15.4.1939, no 42. Viitattu 11.11.2022.
8. 1 2  Teijon ruukkikylät *teijo.fi*. Viitattu 11.11.2022.
**Monsin enkelit** ovat joukko enkeleitä, jotka laajalle levinneen legendan mukaan suojelivat brittiläisiä sotilaita Monsin taistelussa ensimmäisen maailmansodan alussa.

Taustaa
-------

Monsin taistelussa 22.–23. elokuuta 1914 Brittiläinen siirtoarmeija taisteli huomattavasti suurempaa saksalaisjoukkoa vastaan ja kärsi raskaita tappioita. Britit onnistuivat vetäytymään parempiin puolustusasemiin Marnejoelle ja estivät Ranskan 5. armeijan joutumisen saarrostuksiin. Taistelua on kuvailtu Britanniassa myyttisillä termeillä ja verrattu Agincourtin taisteluun satavuotisessa sodassa.

Legenda
-------

Pian taistelun jälkeen *The Evening News* -lehdessä julkaistiin kirjoitus "The Bowmen", jonka oli kirjoittanut walesilainen kirjailija Arthur Machen. Kirjoituksessa aavemaiset jousimiehet Agincourtin taistelusta saapuvat Monsiin sen jälkeen, kun eräs brittisotilas on huutanut Pyhän Yrjön nimeä. Jousimiehet tuhosivat saksalaisen sotajoukon. Monet lukijat uskoivat tarinan todeksi, vaikka Machen ei itse missään vaiheessa väittänyt sen olevan totta. Eräs pappi kertoi Machenille, että on erehdys luulla tarinaa fiktioksi. Seuraavaan kevääseen mennessä tarinasta liikkui jo useita versioita, joissa muun muassa kerrottiin kaatuneiden saksalaisten ruumiista löytyneen nuolenkärjistä syntyneitä haavoja. Saksalaisten julmuudet Belgiassa lisäsivät brittien uskoa, että Jumala on sodassa Britannian puolella.

Lähteet
-------

1. ↑  Encyclopedia of Claims: Angels of Mons *James Randi Educational Foundation*.  2015. Viitattu 28.9.2017. (englanniksi)
2. ↑  The Battle of Mons: The long British retreat was a heroic stand *Express.co.uk*.  24.8.2014. Viitattu 28.9.2017. (englanniksi)
3. ↑  Machen, Arthur: The Angels of Mons: The Bowmen, and Other Legends of the War *Archive.com*.  1915 (alkuperäinen julkaisu). Viitattu 28.9.2017. (englanniksi)
**Raimo Jaakko Häkkinen** (26. helmikuuta 1926 Helsinki – 7. maaliskuuta 2019 Kirkwood, Missouri) oli suomalaissyntyinen yhdysvaltalainen lentokoneinsinööri ja virtausdynamiikan tutkija. Hän toimi muun muassa lentokonevalmistaja McDonnell Douglasin tutkimuslaitoksen johtotehtävissä sekä professorina Washington Universityssä Missourin osavaltion St. Louisissa.

Raimo J. Häkkinen valmistui diplomi-insinööriksi Teknillisestä korkeakoulusta ja oli opiskeluvuosinaan mukana Polyteknikkojen ilmailukerhossa ja mukana suunnittelemassa Harakka-purjelentokoneita. Diplomityönään hän suunnitteli PIK-9-moottorikoneen, jota ei kuitenkaan rakennettu. Hän suoritti tohtorintutkinnon California Institute of Technologyssa 1954. Hän jäi tekemään uraa Yhdysvaltoihin ja sai maan kansalaisuuden vuonna 1960.

Lähteet
-------

1. ↑  Obituary: Raimo Jaakko Hakkinen, PhD *tributearchive.com*.  2019. Viitattu 29.4.2022.
2. ↑  PIK-sarjan lentokoneet *Polyteknikkojen Ilmailukerho ry*. Viitattu 29.4.2022.
3. ↑  Hakkinen, Raimo Jaakko. (2020). In K. H. Nemeh (Ed.), *American Men & Women of Science: A Biographical Directory of Today’s Leaders in Physical, Biological and Related Sciences* (38th ed. Vol. 6, p. 4440). Gale. Artikkelin maksullinen verkkoversio, viitattu 29.4.2022.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Tieteilijät Muokkaa Wikidatassa | 
* MathSciNet
* Mathematics Genealogy Project

 |

 |
**Julieta Szewach** (s. 1971 Buenos Aires) on argentiinalainen säveltäjä ja pianisti.

Szewach opiskeli sävellystä yksityisesti Alejandro Iglesias Rossin johdolla Buenos Airesissa. Lisäksi hän opiskeli vuosina 1994–99 CEAMC:ssa sävellystä Gabriel Valverden johdolla ja sai sieltä maisterin arvonsa. CEAMC:ssa hän sai myös analyysin ja orkestroinnin opetusta. Pianonsoittoa hänelle opettivat sekä yksityisesti että CEAMC:ssa Claudio Espector ja Haydée Schvartz.

Szewach on saanut useita tunnustuksia, kuten suosituksen Unescon kansainvälisessä säveltäjärostrumissa*selvennä* (1998, teoksesta *El cementerio marino*) ja ensimmäisen palkinnon Unescon kansainvälisessä elektroakustisen musiikin rostrumissa*selvennä* Lissabonissa (2008, teoksesta *Dikyrion*). Hänen musiikkiaan on esitetty useasti ISCM:n maailmanmusiikkipäivillä. Szewach on myös esittänyt pianolla lähinnä nykymusiikkia Argentiinassa, Boliviassa ja Chilessä. Hän oli mukana perustamassa Fronteras del Silencio -kokoonpanoa vuonna 2001.

Szewach on opettanut pianoa ja solmisaatiota CEAMC:ssa sekä musiikkiteknologiaa Tres de Febreron kansallisessa yliopistossa. Viimeksi mainitussa hän on myös soittanut useita eri soittimia *Orquesta de Instrumentos Autóctonos y Nuevas Tecnologías* -kokoonpanossa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  The Living Composers Project: Julieta Szewach


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa

 |

 |
Peroksihappojen yleinen rakenne
**Peroksihapot** eli **perkarboksyylihapot** tai **perhapot** ovat orgaanisia yhdisteitä, jotka sisältävät tunnusomaisen funktionaalisen ryhmän RCOOOH. Ne ovat siis yksi orgaanisten peroksidien luokka. Monet peroksihapot ovat voimakkaita hapettimia. Niitä käytetään muun muassa synteettisen orgaanisien kemian reaktioissa, desinfiointiaineina ja valkaisureagensseina.

Ominaisuudet
------------

Huoneenlämpötilassa pienimolekyyliset alifaattiset peroksihapot ovat nestemäisiä yhdisteitä ja pitempiketjuiset alifaattiset ja aromaattiset peroksihapot ovat kiinteitä aineita. Monille lyhytketjuisille peroksihapoille on tunnusomaista hyvä vesiliukoisuus. Pitempiketjuiset ja aromaattiset perkarboksyylihapot liukenevat veteen huonommin. Kiinteässä olomuodossa perkarboksyylihapot muodostavat toisiinsa vetysitoutuneita dimeerejä. Perkarboksyylihapot ovat hyvin heikkoja happoja, heikompia kuin vastaavat karboksyylihapot. Niiden tyypillinen pKa-arvo on 7–10. Karboksyylihappoja alhaisempi happamuus selittyy sillä, että perkarboksyylihapoista muodostuva perkarboksylaatti-ioni ei ole samalla tavoin resonanssimuotojen stabiloima kuin karboksylaatti-ioni on.

Monet perkarboksyylihapot ovat erittäin voimakkaita hapettimia ja reagoivat helposti ja voivat hajota pitkiä aikoja säilytettäessä. Hajoaminen voi tapahtua joko radikaalimekasnimilla, jolloin muodostuu alkoholeja tai yhtäaikaisprosessina, jolloin niistä muodostuu karboksyylihappoja. Molekyylimassaltaan suuret peroksihapot ovat pienimolekyylimassaisia yhdisteitä pysyvämpiä. Peroksihapot kykenevät hapettamaan muun muassa tioeetterit sulfoksideiksi tai sulfoneiksi, amiinit amiinioksideiksi, aromaattiset hiilivedyt fenoleiksi, fenolit kinoneiksi, alkeenit epoksideiksi ja ketonit estereiksi (Baeyer–Villiger-reaktio).

Valmistus
---------

Peroksihappoja voidaan valmistaa usealla eri tavalla hapettamalla joko karboksyylihappoja, happoanhydridejä tai niiden johdannaisia. tyypillisin käytetty hapetin on vetyperoksidi happamissa olosuhteissa. Muita tapoja ovat esimerkiksi aldehydien auto-oksidaatio, esterien hapetus peroksidien avulla tai karboksyylihappojen hapettaminen otsonilla.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4   Jose Sanchez & Terry N. Myers: *Peroxides and Peroxide Compounds, Organic Peroxides, Kirk-Othmer Encyclopedia of Chemical Technology*, John Wiley & Sons, New York, 2000. Viitattu 18.12.2014
2. 1 2 3 4  Herbert Klenk, Peter H. Götz, Rainer Siegmeier & Wilfried Mayr: *Peroxy Compounds, Organic, Ullmann's Encyclopedia of Industrial Chemistry*, John Wiley & Sons, New York, 2000. Viitattu 18.12.2014
3. ↑  Jonathan Clayden, Nick Greeves, Stuart Warren: *Organic Chemistry*, s. 430. Oxford University Press, 2012. ISBN 978-0-19-927029-3. (englanniksi)
**Julija Viktorovna Natšalova** (ven.  Ю́лия Ви́кторовна Нача́лова, 31. tammikuuta 1981 Voronež, Venäjän SFNT – 16. maaliskuuta 2019 Moskova, Venäjä) oli venäläinen laulaja, näyttelijä ja televisiojuontaja.

Elämä
-----

Julija Natšalova syntyi muusikkoperheeseen ja osoitti jo varhain musiikillista lahjakkuutta. Lapsuudessaan hän osallistui menestyksellisesti useisiin television musiikkiohjelmiin, kuten suosittuun kilpailuohjelmaan *Aamutähti* vuosina 1991–1992. Teini-ikäisenä Natšalova juonsi nuorisolle suunnattua televisio-ohjelmaa *Tam Tam -uutiset*. Sittemmin hänestä tuli tunnettu televisiokasvo.

Natšalovan ensimmäinen studio-albumi *Ах, школа, школа* ("Ah, koulu, koulu" ), julkaistiin vuonna 1995. Samana vuonna hän osallistui kansainväliseen *Big Apple 95* -laulukilpailuun New Yorkissa ja voitti Grand Prixin. Vuonna 2005 ilmestyi albumi *Музыка любви* ("Musiikkia rakkaudesta"), jota seurasivat *Puhutaan rakkaudesta* ja *Erilaisia lauluja rakkaudesta*. Laulaminen ei syrjäyttänyt opintoja: Natšalovalla on tutkinto säveltaiteessa ja näyttämötaiteessa.

Vuonna 2009 Natšalova aloitti yhteistyön yhdysvaltalaisen säveltäjä-tuottaja Walter Afanasieffin kanssa. Tuloksena syntyi albumi *Wild Butterfly*.

Maaliskuussa 2019 Natšalova oli sairaalahoidossa verensokeritasonsa jyrkän nousun takia. Hän kuoli aivoödeemaan Moskovan sairaalassa 16. maaliskuuta 2019.

Diskografia
-----------

* Ах, школа, школа ("Ah, koulu, koulu") (1995)
* Музыка любви ("Musiikkia rakkaudesta") (2005)
* Давай поговорим о любви (2006)
* Разные песни о главном (2006)
* Лучшие песни. Песни Юлии и Виктора Началовых (2008)

Filmografia
-----------

* Герой её романа (2001)
* Бомба для невесты (2004)
* Три мушкетёра (2005)

Lähteet
-------

* Julianachalova.com

### Viitteet

1. ↑  Умерла Юлия Началова *Kultura*.  16.3.2019. TACC (TASS). Viitattu 16.3.2019. (venäjäksi)

  


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Taiteenala Muokkaa Wikidatassa | 
* MusicBrainz

 |

 |
**Raimo Antti Olavi Kanerva** (22. elokuuta 1941 Turku – 17. syyskuuta 1999) oli suomalainen kuvataiteilija ja taidegraafikko, jonka tuotannon keskeisiä piirteitä olivat edistyksellinen graafisten menetelmien käyttö sekä huomattavan luja piirrostekniikka.

Kanervan vanhemmat olivat talonmies Väinö Kanerva (ent. Carenius) ja Suoma Kulonen. Kanerva oli naimisissa tekstiili-insinööri Kaisa Karttusen kanssa, perheen lapsia ovat Elisa (s. 1966), Noora (1973–1989).
Kanerva opiskeli Turun Taideyhdistyksen piirustuskoulussa 1958-61. Lisäksi hän oli Aukusti Tuhkan taidegrafiikan kurssilla 1961 ja Stanley W. Hayterin ateljeessa (Atelier 17) Pariisissa 1963. Hän debytoi Turussa 1963. Ennen taiteilijan uraansa Kanerva työskenteli opettajana, taideterapeuttina ja korusuunnittelijana. Hän oli Suomen ensimmäinen kuukausipalkkainen läänintaiteilija, toimipaikkanaan Hämeen lääni. Graafikkona Kanerva yhdisteli modernin grafiikan eri tekniikoita, mutta tuli tunnetuksi myös erilaisten kirjapainotekniikoiden kuten offsetpainon hyödyntäjänä. Monissa hänen teoksissaan on surrealistisia piirteitä.

Lähteet
-------

1. 1 2  Kanerva Kuvataidematrikkelissa
2. ↑  Kodin suuri tietosanakirja, osa 6 vuodelta 1979, s. 43
3. ↑  Ilvas, Juha: *Kansallistaidetta. Suomalaista taidetta Kansallis-Osake-Pankin kokoelmissa*, s. 280-281. Raimo Kanerva. Helsinki: Kansallis-Osake-Pankki, 1989. ISBN 951-889-000-5.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Suomi (KANTO)

 |
|  |
| Taiteenala | 
* ULAN

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Uppslagsverket Finland

 |

 |
**Pero Antić** (mak. Перо Антиќ; s. 29. heinäkuuta 1982 Skopje, Makedonian ST) on pohjoismakedonialainen koripalloilija, pelipaikaltaan iso laitahyökkääjä tai sentteri. Hän edustaa Turkin pääsarjassa pelaavaa Fenerbahçea.

Antić on NBA-historian ensimmäinen pohjoismakedonialainen pelaaja. Hän pelasi Atlanta Hawksissa kahden kauden ajan 2013–2015.

Ammattilaisura
--------------

Antićin ammattilaisura alkoi vuonna 1999 kotimaansa pääsarjan KK Rabotničkissa. Sieltä hän siirtyi vuonna 2001 AEK Ateenaan, ja edusti vuoteen 2013 mennessä useita Euroopan huippuseuroja.

Antić allekirjoitti heinäkuussa 2013 kaksivuotisen sopimuksen NBA-seura Atlanta Hawksin kanssa. Hän pelasi kahden kauden aikana yhteensä 113 runkosarjaottelua ja lisäksi 22 pudotuspeliottelua. Antićista tuli samalla myös ensimmäinen pohjoismakedonialainen NBA-pelaaja.

Kesäkuussa 2015 Antić teki 2+1-vuotisen sopimuksen turkkilaisen Fenerbahçen kanssa.

Huhtikuussa 2015 Antić ja Thabo Sefolosha pidätettiin hetkeksi manhattanilaisen yökerhon ulkopuolella, missä Chris Copelandia oli puukotettu aiemmin. Heitä syytettiin muun muassa kieltäytymisestä poistua rikospaikalta. Antićiin kohdistuneista syytteistä luovuttiin myöhemmin, ja tämä haki jopa 25 miljoonan dollarin vahingonkorvauksia.

### Maajoukkueura

Antić oli Pohjois-Makedonian avainpelaajia sekä kapteeni vuoden 2011 EM-kilpailuissa, joissa maa sijoittui sensaatiomaisesti neljänneksi. 

Antić toimi kapteenina myös vuoden 2013 EM-kilpailuissa, joissa Pohjois-Makedonian taival päättyi alkulohkoon. Antić ilmoitti kisojen jälkeen lopettavansa maajoukkueuransa.

Saavutukset
-----------

* Kaksinkertainen Euroliigan mestari  
(Olympiakos, 2012–2013)
* Kaksinkertainen Kreikan liigan mestari  
(AEK, 2002; Olympiakos, 2012)
* Kaksinkertainen Bulgarian liigan mestari  
(PBC Lukoil Academic, 2008 ja 2010)
* Bulgarian liigan arvokkain pelaaja 2008

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Pero Antic NBA Stats *Basketball Reference*. Viitattu 3.5.2016. (englanniksi)
2. ↑
**Julija Serhijivna Sokolovska** (ukr. Юлія Сергіївна Соколовська; s. 12. huhtikuuta 1985) on ukrainalainen virkamies ja poliitikko, joka on toiminut Ukrainan presidentin varakansliapäällikkönä vuodesta 2020 lähtien. Aiemmin hän on toiminut Ukrainan sosiaaliministerinä vuosina 2019–2020.

Sokolovska valmistui vuonna 2007 Kiovan kansallisesta taloustieteellisestä yliopistosta pääaineenaan laskentatoimi ja vuonna 2016 kansallisesta julkishallinnollisesta akatemiasta. Hän työsktenteli vuosina 2014–2015 Ukrainan talouskehitys- ja kauppaministerinössä, vuosina 2015–2016 valtiovarainministeriössä ja vuosina 2016–2017 valtioneuvostossa. Vuonna 2019 hänet nimitettiin Ukrainan sosiaaliministeriksi. Vuonna 2020 hänet nimitettiin presidentinkanslian varakansliapäälliköksi.

Lähteet
-------

1. ↑  Заступник Керівника Офісу Президента України *president.gov.ua*.  Arkistoitu 17.4.2023. Viitattu 17.4.2023. (ukrainaksi)
2. ↑  Соколовська Юлія Сергіївна *Слово і діло*.  Arkistoitu 17.4.2023. Viitattu 17.4.2023. (ukrainaksi)
**Halkian työväentalo** on Pornaisissa sijaitseva työväentalo.

Historiaa
---------

Halkian ja Kupsenkylän työväenyhdistys perustettiin 21. tammikuuta 1906, ja se liittyi myös sosialidemokraattiseen puolueeseen. Jäseniä oli tuolloin 91 henkilöä. Perustavan kokouksen jälkeen seuraava kokous pidettiin Kupsenkylän Mattilassa, ja yhdistyksessä oli silloin jo 110 jäsentä.

Rakennus
--------

Yhdistyksen rakennustoimikunta perustettiin 21. lokakuuta 1906. Uudesta tontista tehtiin vuokrasopimus 26. helmikuuta 1907 Johan Kalkkisen kanssa 50 vuodeksi. Rakennustyöt aloitettiin keväällä, ja tupaantuliaisjuhlat pidettiin juhannuksena 1907. Talo oli hirsirakenteinen. Vuonna 1918 sisällissodan takavarikon jälkeen rakennusta tuhottiin voimakkaasti. Talo vapautui takavarikosta kesäkuussa 1919, ja se oli korjausten jälkeen uudelleen käytössä. Mutta uuden työväentalon hanke alkoi 4. syyskuuta 1927, jolloin kauppakirjan mukaan ostettiin V. Nordmanilta 8 500 neliön suuruinen Seurakallio-tontti. Uutta työväentaloa alettiin rakentaa vuonna 1931 osaksi vanhan työväentalon hirsistä ja osaksi jo vuonna 1928 tehdyistä sementtitiilistä. Opetusministeriön tuilla vuosina 1981-1987 korjattiin ja kunnostettiin rakennusta. Vuoden 1996 avutuksella korjattiin talon ravintolapuolen lattia.

Toimintaa
---------

Vuoden 1907 maaliskuussa pidettyjen eduskuntavaalien alla pidettiin leikki- ja harjoitusvaaleja. Kesäkuussa muodostettiin torvisoittokunta ja perustettin naisjaosto. Toukokuun 1907 Vappukulkue marssi Laukkokoskelle asti. Ensimmäisen maailmansodan aikana vilkas toiminta hiljeni, mutta sen jälkeen toiminta lähti uudelleen vauhtiin vuonna 1917. Halkian yhdistyksen kymmenen jäsentä kuolivat kansalaissodan 1918 vankileirillä. Työväentalo oli takavarikoituna kansalaissodan ajan. Halkian työväenyhdistys päätti kokouksessaan 13.3.1921 pysyä Sos.-dem. puolueessa. Toiminta vilkastui. Arpajaisjuhlia pidettiin 1930-luvulta alkaen. Sos.-dem. nuorisojaosto ja Nuoret Kotkat toimivat tiloissa ja Naisjaosto tuki toiminnoillaan yhdistyksen toimia.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Työn ja aatteen talot: työväentalojen historiaa Uudellamaalla, Olavi Hurri, Vuokko Marttala-Hurri. Uudenmaan sosialidemokraattinen piiri, 1997 ISBN 952-90-8468-4
**Miinavene Miina** (aiemmin *T-17*) oli Suomen merivoimien miinavene. Se valmistui 1916 Venäjän keisarikunnan laivastolle maayhdysmiinakenttien eli maista laukaistavien merimiinoin muodostettujen miinakenttien laskualukseksi. Venäläisten joukkojen poistuessa Suomesta alukset jäivät paikoilleen. Alus otettiin 1920 korjausten jälkeen Suomen merivoimiin. Alus palveli osana Rannikkolaivastoa.

Talvisodassa alus oli miinanlaskijana itäisellä Suomenlahdella. Luokan alukset laskivat 1.-6. joulukuuta 1939 miinoja kahteentoista eri miinoitteeseen yhteensä 352 miinaa.

*Miina* palveli Miinakoeaseman koealuksena aina vuoteen 1952 ja se myytiin yksityiselle vuonna 1955.

*Miinan* sisaralukset olivat miinaveneet *Loimu*, *Lieska*, *Paukku* ja *Pommi*.

Lähteet
-------

* Auvinen, Visa (toim.): *Leijonalippu merellä*, s. 36-37. Pori: EITA Oy, 1983. ISBN 951-95781-1-0.
* *Suomen laivasto 1918-1969*. Helsinki: Meriupseeriyhdistys, 1968.
* Tuomi-Nikula, Jorma: *Suomen laivat punatähtisen sotalipun alla*. Jyväskylä: Atena kustannus Oy, 2000. ISBN 951-796-212-6.

### Viitteet

1. ↑  Tuomi-Nikula, Jorma s. 50
**Sophia Antipolis** on teknopoli, joka sijaitsee Nizzan ja Cannesin välisellä alueella, kaupunki koostuu pääsääntöisesti erilaisista ja erikokoisista informaatio- ja kommunikaatioteknologiaan erikoistuneista yrityksistä.

Teknopoli sijaitsee Valbonne Sophia-Antipolis’n kunnan alueella. Vaikka kunta ja teknopoli ovat yhtä kokonaisuutta, niin kuitenkin on tehtävä ero asukkaiden nimityksen suhteen. Sophia-Antipolis’in asukkaita kutsutaan "sophipolitains"-nimellä ja Valbonnen kylän asukkaita kutsutaan nimellä "valbonnais".

Elävän urbaanilegendan mukaan senaattori Pierre Lafitte, kansallisen kaivoskoulun johtaja, puolusti suurella innolla sekä teknopolin rakentamista että myös tulevaa nimeä tälle kokonaisuudelle. Hänen vaimonsa oli näet Sophia, josta tulee nimen ensimmäinen osa ja loppuosa tulee Antibesin kaupungin vanhasta nimestä. Todellisuutta lienee kuitenkin se, että nimi Sophia tulee nimen alkuperäisestä merkityksestä, Viisauden jumalattaresta ja loppuosa on jo legendan mukainen eli kreikkalaisesta Antibesin kaupungin nimestä..

Alue on kooltaan noin 2 300 hehtaaria ja sen noin 1 300 erilaista ja erikokoista yritystä työllistävät yli 27 000 henkilöä. Valikoitu luettelo yrityksistä ja yhteisöistä, jotka ovat siirtäneet ainakin osan toiminnoistaan Sophia-Antipolis’iin:

* Amadeus, matkailualan teknologiayritys
* Hewlett-Packard, tietotekniikka,
* Air France, lentoyhtiö,
* Carrefour, hypermarkettien pääkonttori,
* Accenture, yrityskonsulttiyhtiö,
* European Telecommunications Standards Institute (ETSI),
* INRIA, Sophia-Antipolis’n yksikkö. Informaatio ja automaatiotekniikan kansallinen instituutti,
* CNRS, Ranskan kansallinen tieteellisen tutkimuksen keskus,
* INRA, Ranskan kansallinen maataloustutkimuksen keskus,
* SKEMA Business School, Ranskalainen kaupallinen koulutusinstituutti,
* Pariisin Kansallisen kaivoskorkeakoulun laboratoriot,
* Polytech'Nice Sophia, (Nice Sophia-Antipolis’n yliopiston teknillinen korkeakoulu),
* European Research Consortium for Informatics and Mathematics (ERCIM),
* European home of the World Wide Web Consortium (W3C)

Samankaltainen kokeilu on meneillaan myös Grenoblessa, jonka itäisessä osassa Grésivaudan’issa toimii Inovallée, sekä Marseillessa, jossa olevassa Gombert’in linnassa toimii myös teknopoli.

Aiheesta muualla
----------------

* Sophia-Antipolis.fr (ranskaksi) (englanniksi)
* Nizza-Sophia-Antipolis yliopisto (ranskaksi) (englanniksi)
Halkettin vene
**Halkettin vene** on luutnantti Peter Halkettin 1840-luvulla kehittämä kevyt kumivene. Halkett oli pitkään ollut kiinnostunut Kanadan arktisilla vesillä liikkumisesta. Halkett kehitteli venettä, joka olisi riittävän kevyt, että sitä voitaisiin kantaa vaikeakulkuisessa maastossa, mutta kuitenkin riittävän kestävä, että sitä voitaisiin käyttää äärimmäisissä sääolosuhteissa. 

Halkettin ensimmäinen suunnitelma oli kumipäällysteisestä kankaasta valmistettu kokoon taittuva ja ilmatäytteinen vene. Tyhjänä veneen runkoa voitiin käyttää viittana, airoja kävelykeppeinä ja purjetta sateenvarjona. Tämän jälkeen Halkett suunnitteli kahden hengen kuljettamiseen sopivan reppuun mahtuvan veneen.

Kanadalaiset tutkimusmatkailijat kehuivat Halkettin veneitä, mutta veneillä kuitenkin oli vain vähän kysyntää. Halkett ei onnistunut suostuttelemaan Kuninkaallista laivastoa ottamaan venemallia käyttöön. Yritykset markkinoida veneitä kalastus- ja sorsastuskäyttöön epäonnistuivat. Vain kahden Halkettin veneen tiedetään säilyneen. Toista veneistä säilytetään Manitoban museossa.

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Halkett boat
**Chalandrianí** (kreik. Χαλανδριανή; myös *Halandrianí*) on Kreikan kylä, joka sijaitsee Sýroksen saarella. Se kuuluu hallinnollisesti Sýros-Ermoúpolin kuntaan, Sýroksen alueyksikköön ja Etelä-Egean saarten alueeseen. Aiemmin kylä kuului Áno Sýroksen kuntaan ja vuodesta 2011 lähtien Sýros-Ermoúpolin kunnan Áno Sýroksen kunnallisyksikköön. Chalandrianí on osa Áno Sýroksen kyläyhdyskuntaa. Kylän väkiluku on 3 (vuonna 2011).

Chalandrianí-tyypin kykladinen idoli. Kykladisen taiteen museo, Ateena.
Chalandrianí, jonka nimikin viittaa raunioihin, on myös kykladisen kulttuurin aikaisen esihistoriallisen hautausmaan arkeologinen kohde. Hautausmaa liittyi nykyisin Kastrín nimellä tunnettuun kykladiseen asutukseen, joka sijaitsi noin 800 metriä nykyisestä kylästä pohjoiseen. Hautausmaa sijaitsee lähempänä nykyistä kylää. Se on ajoitettu varhaiselle kykladiselle kaudelle II (EC II) noin ajalle 2600–2300 eaa. Siihen kuuluu ainakin 600 hautaa.

Chalandrianín ja Kastrín arkeologiset kaivaukset suoritti Chrístos Tsoúntas vuodesta 1892 alkaen. Hautausmaalta on löydetty lukuisia kykladisia idoleita, ja siitä ovat saaneet nimensä Chalandrianí-tyypin idolit. Löytöihin kuuluu myös muun muassa niin kutsuttuja kykladisia "paistinpannuja". Hautalöytöjen suuri määrä kertoo samalla Kastrín asutuksen merkittävyydestä.

Nykyisen kylän kirkkoihin kuuluu muun muassa Neitsyt Marian (*Panagía*) kirkko.

Lähteet
-------

1. 1 2  Απογραφή Πληθυσμού - Κατοικιών 2011. Väestönlaskennan tulokset (XLS)  2011. The Hellenic Statistical Authority (Kreikan tilastokeskus ELSTAT).  Arkistoitu 25.12.2013. Viitattu 1.9.2014. (kreikaksi)
2. 1 2 3  Chalandriani *TerraBook*. Viitattu 21.8.2017.
3. ↑  Hilditch, Jill: Chalandriani on Syros *The Encyclopedia of Ancient History*. Viitattu 21.8.2017.
4. 1 2  Chalandriani *Aegean Islands*.  Arkistoitu 5.9.2017. Viitattu 21.8.2017.
5. ↑  Early Cycladic Figurines *Greek Thesaurus*. Viitattu 21.8.2017.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Chalandrianín varhaiskykladinen asutus** Wikimedia Commonsissa
**Juho (Jussi) Törhönen**, aiemmin **Tergujeff** (16. helmikuuta 1906 Repola – 20. heinäkuuta 1989 Nurmes) oli suomalainen kauppias ja yritysjohtaja, joka sai kauppaneuvoksen arvonimen.

Törhösen vanhemmat olivat maanviljelijä, kauppias Aleksander Törhönen, aiemmin Tergujeff, ja Julitta (Ulla) Maaninen ja puoliso vuodesta 1931 Taina Agnes Sylvia Wegelius. Törhönen tuli ylioppilaaksi Nurmeksen keskikoulun jatkoluokilta 1926 ja valmistui ekonomiksi Helsingin kauppakorkeakoulusta 1928. Opintomatkoja hän teki lukuisiin eri maihin. Törhönen oli Nurmeksen Kauppa Oy:n konttoripäällikkö 1928–1944, prokuristi 1932–1944, apulaisjohtaja 1944–1951, toimitusjohtaja 1951–1976 ja johtokunnan puheenjohtaja 1951–1980. Hän oli myös Nurmeksen Rauta Oy:n toimitusjohtaja 1951–1967 ja johtokunnan puheenjohtaja 1951–1980. Nurmeksen kauppalanvaltuuston jäsen Törhönen oli 1948–1972 ja valtuuston puheenjohtaja 1954–1965 sekä kauppalanhallituksen jäsen 1966–1968 ja kauppalanjohtajan varamies 1966–1968. Hänellä oli myös useita liike-elämän ja muita luottamustehtäviä. Molempiin sotiin osallistunut Törhönen oli sotilasarvoltaan reservin alikersantti (1936). Hän sai kauppaneuvoksen arvonimen 1969.

Lähteet
-------

1. 1 2  Juho Törhönen *Biografiasampo*. Viitattu 25.10.2022.
2. ↑  Syntymäpäiviä.  *Uusi Suomi*, 16.2.1966, nro 45, s. 2. Kansalliskirjasto. Viitattu 25.10.2022.
Pichlmayer Lahdessa 2014.
**Marco Pichlmayer** (s. 27. heinäkuuta 1987) on itävaltalainen uransa lopettanut yhdistetyn hiihtäjä, joka edusti WSC Bad Mitterndorf -seuraa.

Nuorten MM-kilpailuissa Kranjissa vuonna 2006 Pichlmayer saavutti hopeaa joukkuekilpailussa. Tarvision nuorten MM-kilpailuissa 2007 hän oli kultaa voittaneessa Itävallan joukkueessa sekä saavutti hopeaa 10 kilometrin Gundersen-kilpailussa. Liberecin MM-kilpailuissa 2009 hän sijoittui 18:nneksi suurmäen kilpailussa.

Yhdistetyn maailmancupissa Pichlmayer kilpaili ensimmäisen kerran Lahdessa maaliskuussa 2006 sijoittuen 28:nneksi. Kymmenen parhaan joukkoon hän sijoittui ensimmäisen kerran Chaux-Neuvessa helmikuussa 2009 oltuaan kuudes. Se on myös hänen paras sijoituksensa henkilökohtaisissa kilpailuissa. Joukkuekilpailussa hän on sijoittunut kahdesti kolmanneksi.

Pichlmayer lopetti uransa yhdistetyn hiihtäjänä vuonna 2016.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Marco Pichlmayer Kansainvälinen hiihtoliitto (FIS).  (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Marco Pichlmayer** Wikimedia Commonsissa

* Marco Pichlmayerin kotisivut (Arkistoitu – Internet Archive)
André Deed vuonna 1910.
**André Deed** (oikealta nimeltään *André de Chapais*, 22. helmikuuta 1879 Le Havre – 4. lokakuuta 1940 Pariisi) oli ranskalainen näyttelijä ja elokuvaohjaaja.

Tullimiehen perheeseen syntynyt Deed aloitti uransa sirkus- ja revyyesiintyjänä. Vuosina 1901–1904 hän näytteli useissa Georges Mélièsin kokeellisissa elokuvissa. Vuodesta 1905 lähtien Deed teki lyhyitä komedioita Pathén veljeksille. Hänen kehittämänsä koominen henkilöhahmo Boireau oli yksi ensimmäisistä elokuvien vakiokasvoista.

Vuonna 1908 Deed siirtyi Giovanni Pastronen värväämänä torinolaiselle Itala Filmille. Hän teki Italiassa yli 90 komediaa, joita yhdistää Cretinetti-niminen henkilöhahmo. Vuoden 1911 lopulla Deed palasi tulevan vaimonsa Valentina Frascarolin kanssa Ranskaan, jossa hän teki Pathélle noin 50 Boireau-elokuvaa. Vuonna 1915 Deed siirtyi takaisin Torinoon, jossa hän jatkoi Cretinetti-sarjan tekemistä parin vuoden ajan. 1920- ja 1930-luvuilla hän näytteli sivurooleja muutamissa ranskalaiselokuvissa, mutta päätyi lopulta elokuvastudion yövartijaksi.

Suomessa Deedin elokuvahahmosta käytettiin nimeä Lehman.

Elokuvia
--------

* *Lehman on niin kaunis*, 1909 (näyttelijä)
* *Cretinetti ja ahneuden palkka*, 1910 (näyttelijä)
* *La paura degli aeromobili nemici*, 1915 (ohjaaja ja näyttelijä)
* *L’uomo meccanico*, 1921 (käsikirjoittaja, ohjaaja ja näyttelijä)

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Oscherwitz, Dayna & Higgins, MaryEllen: *Historical Dictionary of French Cinema*, s. 121–122. Plymouth: Scarecrow Press, 2007. ISBN 978-0-8108-6875-5.
2. 1 2  Abel, Richard (ed.): *Encyclopedia of Early Cinema*, s. 111. Abingdon: Routledge, 2005. ISBN 0-415-23440-9.
3. ↑  Moliterno, Gino: *Historical Dictionary of Italian Cinema*, s. 110–111. Lanham, Toronto, Plymouth: The Scarecrow Press, 2008. ISBN 978-0-8108-6073-5.
4. ↑  André Deed: Une gloire du cinéma francais de la belle époque *lesgensducinema.com*. Viitattu 12.7.2017.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **André Deed** Wikimedia Commonsissa

* André Deed Internet Movie Databasessa. (englanniksi)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
	+ 2
* VIAF
	+ 2
* WorldCat
	+ 2

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Elonet

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Chaintré** on kunta Ranskassa Saône-et-Loiren departementissa Bourgogne-Franche-Comtén alueella. Se sijaitsee noin 8 kilometriä Mâconin kaupungista lounaaseen.

Château de Chaintré
Kunnan alueella on useita linnoja. *Château de Chaintré* on vanha keskiaikainen linna ja oli Chaintrén suvun asuinpaikka. Vuonna 1661 linna myytiin suvun ulkopuolisille ja vuonna 1845 linna siirtyi maristiveljien haltuun. Linna vaihtoi useasti omistajaa, ja vuodesta 1981 lähtien se on ollut usean perheen jakama asunto. *Château de la Barge* on 1700-luvun linna, joka sijaitsee vanhojen tammien ympäröivässä puistossa. Linna muutettiin hostelliksi 1900-luvun alussa. *Château des Quarts* on entinen linnoitettu talo 1300 -1400-luvuilta. Linnan takorautaportti on peräisin 1700-luvun alusta.

Lähteet
-------

1. ↑  Comparateur de territoire Institut National de la Statistique et des Études Économiques. Viitattu 10.6.2022. (ranskaksi)
2. ↑  L’histoire du village Mairie de Chaintré. Viitattu 10.6.2022. (ranskaksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Chaintré** Wikimedia Commonsissa
Malmin ala-aste kesällä 2008
**Malmin ala-aste** on koulu Ylä-Malmin kaupunginosassa Helsingin Malmilla. Se otettiin käyttöön vuonna 1928.

Historia
--------

Malmin ala-asteen historia ulottuu vuodelle 1815, jolloin perustettiin Helsingin pitäjän ensimmäinen pitäjänkoulu. Varsinainen kiinteä koulu perustettiin vuonna 1825. Vuonna 1891 perusti Suomalaisen kansakoulun ystävät -yhdistys ensimmäisen suomenkielisen kiertokoulun, ja vuonna 1906 Malmin alueelle perustettiin Tapaninkylän yksityinen koulu. Itse Malmin kansakoulun, nykyisen ala-asteen suunnitteli arkkitehti Toivo Salervo, ja se vihittiin käyttöön 12.3.1928. Se tunnettiin nimellä *Malmin pohjoinen koulu*.

Malmin ensimmäinen jatkokoulu perustettiin vuonna 1937. Rakennuksen suunnitteli Jalmari Peltonen, ja rakennus on nykyisin Malmin ala-asteen sivurakennus. Kun Malmi liitettiin Helsingin kaupungin kaupunginosaksi 1946, siirtyi myös Malmin pohjoinen kansakoulu Helsingin kaupungin koulutoimen alaisuuteen. Sodanjälkeinen pula-aika ja lisääntyneen väestön lasten kasvanut lukumäärä pakottivat koulun luopumaan eteläisen osan opettajien asunnoista, ja ne muutettiin opetustiloiksi. Tähän aikaan myös koulun irtaimisto ja käytössä olevat koulun materiaalit olivat huonossa kunnossa.

Vuonna 1963 koulu saneerattiin, ja samalla purettiin koulun pohjoispäässä ollut *Malmin rikospoliisin* kaksikerroksinen puutalo, jolloin koululle saatiin lisää välituntialuetta sekä liikuntatilaa pihamaalle. Kun vuonna 1977 syksyllä peruskoulujärjestelmä otettiin Helsingissä käyttöön Malmin pohjoinen kansakoulu muuttui *Malmin ala-asteen* kouluksi. Malmin ala-asteen käyttöön otettiin kasvavan oppilasmäärän takia parakkeja muilta opetuslaitoksilta alkaen syksyllä 1984, ja vuonna 1986 koulun käytössä oli kolme parakkia. Lisäksi pieneksi käyneelle liikuntasalille rakennettiin yhdistetty liikunta- ja juhlasali, joka otettiin käyttöön 15.5.1987.

Oppilasmäärien yhä kasvaessa tehtiin vuonna 1994 uusi parakki päärakennuksen yhteyteen. Vuonna 1997 oppilasmäärät pienenivät, kun lähistölle rakennettiin Kenttätien parakkikoulun tilalle *Soinisen koulu*.

Katso myös
----------

* Luettelo Suomen peruskouluista

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Koulun kotisivut (Arkistoitu – Internet Archive)

Aiheesta muualla
----------------

* Malmin ala-asteen kotisivut (Arkistoitu – Internet Archive)
Malmin kirjakauppa huhtikuussa 2011.
**Malmin kirjakauppa** oli vuonna 1926 perustettu kirjakauppa Helsingin Malmilla. Kauppa lopetti toimintansa toukokuun lopulla 2011, ja sen omistajat Helena ja Esko Kauppila jäivät eläkkeelle.

Kaupan perusti Lyydia Möller, joka oli teollisuusneuvos K. A. Weisteen kolmas puoliso. Kauppa sijaitsi niin sanotun vanhan KOP:n talon asemanpuoleisessa huoneessa. Vuonna 1932 Toivo Kauppila, joka aiemmin oli toiminut Kalajoen osuuskaupassa myymälänhoitajana, osti yrityksen, ja se muutti niin sanottuun Lampisen taloon osoitteeseen Päätie 5. Kauppa siirtyi hänen poikansa Esko Kauppilan hallintaan 1970. Osuuspankki rakennutti Kirkonkyläntie 11 liikerakennuksen, josta vuonna 1970 vapautui 50 neliön liikehuone. Tähän liiketilaan Malmin kirjakauppa muutti, ja 8. helmikuuta 1970 pidettiin liikkeen avajaiset. Liiketilojen ahtauden vuoksi lähitalojen kellareita vuokrattiin liikkeen varastotiloiksi. 

Aluekeskus valmistui nykyiselle paikalleen noin 1986. Myymälä siirtyi entisiin Osuuspankin tiloihin, ja sen pinta-ala kolminkertaistui. Kaupan verkkosivujen ensimmäinen versio avattiin 13. toukokuuta 1999. Uudet parannetut verkkosivut otettiin käyttöön elokuussa 2003.

Lopettamisen taustalla oli omistajien mukaan jättimarkettien aiheuttama hintapaine. Esko Kauppilan oli ollut tarkoitus jatkaa 70-vuotiaaksi, mutta tiloista tuli ostotarjous "josta ei voinut kieltäytyä".

Lähteet
-------

1. 1 2  Mikko Knuuttila: Kirjakaupan tarina päättyy 85-vuotisbileisiin.  *Helsingin Sanomat*, 31.3.2011, s. A16.

Aiheesta muualla
----------------

* Milla Autio: "Eskon kauppaa uskaltaa suositella HS 2.6.2006 luettu 9.4.2007 (Arkistoitu – Internet Archive)
* Malmin kirjakaupan sivut (Arkistoitu – Internet Archive)
**Ruotsin kuningas Suomessa** on suomalainen vuonna 1925 valmistunut pitkä ajankohtaisdokumenttielokuva Ruotsin kuninkaan Kustaa V:n ja kuningatar Viktorian nelipäiväisestä Suomen-vierailusta elokuussa 1925. Elokuvan tuotti Kurt Jägerin omistama Taide-Filmi. Elokuvan ensi-ilta oli Helsingin Punaisessa Myllyssä 24. elokuuta 1925. Elokuva on tuhoutunut mutta jonkin verran sen materiaalia on käytetty vuonna 1933 tehdyssä sarjassa *Kuningasvierailu Suomessa* joka on osittain säilynyt. Samasta valtiovierailusta teki myös Suomi-Filmi dokumenttielokuvan nimellä Ruotsin kuningasparin vierailu. Tämän elokuvan otokset ovat säilyneet. 

Elokuva alkaa kuninkaallisen laivueen saapumisella Helsinkiin. Presidentti Relander lähtee vieraita vastaan Eläköön-laivalla ja vieraat nousevat maihin Eteläsatamassa. Kuninkaan seurue vierailee sitten Suomenlinnassa ja Nikolainkirkossa ja sen jälkeen kuningas ja presidentti ottavat vastaan sotaväen paraatin Senaatintorilla. Vierailuohjelmaan kuului myös käynnit Savonlinnassa, Punkaharjulla ja Viipurissa josta kuninkaan seurue palaa sitten Helsinkiin. Vierailu päättyy lähtöön Eteläsatamasta.

Lähteet
-------

1. 1 2  Elonet : Ruotsin kuningas Suomessa