recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Punkkiäyriäiset** (Tantulocarida) on yksi leukajalkaisten äyriäisten alaluokista. Punkkiäyriäiset ovat ulkoisesti hyvin erikoistuneita ja hyvin pienikokoisia syvän veden äyriäisiä, joiden naaraat elävät toisten äyriäisryhmien yksilöihin kiinnittyneinä ulkoloisina. Koiraat uivat vapaasti planktonissa.

Punkkiäyriäiset ovat alle 0,3 millimetrin pituisia. Pienin laji, 0,085-millinen *Tantulacus dieteri*, on samalla myös pienin tunnettu niveljalkainen. Punkkiäyriäisten ruumiinrakenne on muihin äyriäisiin verrattuna yksinkertainen. Keskiruumis on pussimainen ja jaokkeeton, takaruumis surkastunut. Pää on selkäkilven suojaama, mutta siinä ei ole lainkaan varsinaisia leukaosia (raajoja). Eläin kiinnittyy isäntäänsä suuputkella.

Punkkiäyriäisten isäntäeläimiä ovat muiden muassa hankajalkaiset, siirat, katkat ja raakkuäyriäiset. Niitä tunnetaan runsaat 30 lajia.

Punkkiäyriäiset erotettiin omaksi ryhmäkseen vasta 1983. Aiemmin niitä pidettiin siimajalkaisina tai hankajalkaisina

Lähteet
-------

* Tantulocarida AccessScience Encyclopedia. Luettu 11.12.2010.
* Tantulocarida *World Register of Marine Species*. Viitattu 11.12.2010.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Taksonitunnisteet | 
* Wikidata: Q2340012
* Wikispecies: Tantulocarida
* AFD: Tantulocarida
* CoL: 924GR
* EoL: 2631554
* EPPO: 1TANTC
* Fossilworks: 133236
* iNaturalist: 473791
* IRMNG: 11408
* ITIS: 621147
* NCBI: 116174
* NZOR: fd4bffb9-713f-4c5e-b9d3-85b8f8ffa5dc
* WoRMS: 1083

 |

 |
**Jorge López Montaña** (s. 19. syyskuuta 1978 Logroño, Espanja) on espanjalainen jalkapalloilija. Hän edustaa kreikkalaista OFI Kreetaa ja on pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja.

Seurajoukkueura
---------------

López on kotikaupunkinsa Logroñésin kasvatti. Hän siirtyi vuonna 1999 Villarrealiin, jossa ensimmäinen kausi päättyi juhlaan joukkueen noustessa maan pääsarjaan Primera Divisióniin. Ensiesiintymisensä Primera Divisiónissa hän teki 10. syyskuuta 2000 ottelussa Rayo Vallecanoa vastaan. Ensimmäisellä pääsarjakaudellaan hän pelasi 35 ottelua ja teki niissä kahdeksan maalia.

Kaudeksi 2003–2004 López siirtyi naapuriseura Valenciaan. Seuraavan kauden hän pelasi lainasopimuksella Mallorcassa ja palasi tämän jälkeen takaisin Valenciaan. Vuodet 2005–2007 hän kärsi vakavista loukkaantumisista ja pelasi ainoastaan 19 ottelua tänä aikana.

López vapautettiin sopimuksestaan kesällä 2007 ja niin hän siirtyi ilmaisella siirrolla Racing Santanderiin. Hän kuului kauden aikana joukkueen luottopelaajiin, kun se pelasi muun muassa ensimmäistä kertaa eurocup-otteluita karsittuaan UEFA Cupiin.

López siirtyi maan toiseksi korkeimmalla sarjatasolla Segunda Divisiónissa pelanneeseen Zaragozaan 3 miljoonan euron siirtokorvauksella 1. syyskuuta 2008. Hän pelasi kauden 38 ottelua ja teki niissä seitsemän maalia, kun joukkue nousi vuoden tauon takaisin Primera Divisióniin.

Lähteet
-------

1. ↑  Jorge López jugará en el Zaragoza Marca. Viitattu 1.9.2010.

Aiheesta muualla
----------------

* Tilastot BDFutbol -sivustolla (englanniksi)
**Pormestarinsilta** (myös **Kaarisilta**) on Porissa sijaitseva kevyen liikenteen silta, joka ylittää Kokemäenjoen sivuhaaran Luotsinmäenjuovan, yhdistäen Kirjurinluodon saaren Pormestarinluodon ja Isosannan kaupunginosiin. Vuonna 2001 valmistunut silta on espoolaisen insinööritoimisto Pontekin suunnittelema.

Pormestarinsillan paikalla oli kesäaikaan vuodesta 1968 lähtien joidenkin vuosien ajan armeijan pioneerien rakentama väliaikainen ponttoonisilta. Joen pohjoispuolella sijaitsee Kaarisillan yhtenäiskoulu, joka on nimetty sillan mukaan vuonna 2008. Toisesta nimestään huolimatta Pormestarinsilta ei kuitenkaan ole tyypiltään kaarisilta, vaan langerpalkkisilta.

Aikoinaan sillalla herätti hilpeyttä kyltit, joissa "Porin kaupunki kieltää sillalta hyppimisen". Olipa yksi kyltti raahattu toiselle puolelle Suomeakin *lähde?* ja tapaus pääsi lehtiin. Nykyisin kylttejä ei enää ole.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6  Sillansuunnittelu Pontek Oy.  Arkistoitu 20.7.2014. Viitattu 16.7.2014.
2. ↑  Seppälä, Aarne: "Kui? – Porilaisen käsikirja", s. 88. Pori-seura ry 2007. ISBN 978-952-92-3028-0.
3. ↑  Kaarisillan yhtenäiskoulu (Arkistoitu – Internet Archive) Porin kaupunki. Viitattu 16.7.2014.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Pormestarinsilta** Wikimedia Commonsissa
**Johannes Kastajan luostari** (kreik. Μονή Τιμίου Προδρόμου, *Moní Timíou Prodrómou*) on ortodoksinen luostari Kreikassa. Se sijaitsee Vóreia Kynourían kunnassa Arkadian alueyksikössä Peloponnesoksen niemimaalla. Se on nunnaluostari ja omistettu Johannes Kastajalle eli Johannes Edelläkävijälle.

Johannes Kastajan luostarin katsotaan olevan perustettu 900- tai 1000-luvulla. Viimeistään se on ollut olemassa vuonna 1126, jolta vuodelta luostarin kirkko siinä olevan kirjoituksen mukaan on peräisin. Luostarin rakennukset ovat saaneet nykyisen muotonsa vuonna 1704. Kreikan vapaussodan aikana luostari toimi turvapaikkana ja sotasairaalana. Luostari oli alun perin munkkiluostari. Se taantui 1800-luvulta 1900-luvulle tultaessa ja muutettiin nunnaluostariksi vuonna 1980.

Luostari sijaitsee Párnonas-vuoren rinteessä Tános-joen rotkon laidalla lähellä Perdikóvrysin ja Kastrín kyliä, noin 30 kilometriä länteen Ástroksesta. Luostarin keljarakennukset on tehty Π-kirjaimen muotoon. Itä- ja eteläsivulla kerroksia on kolme ja pohjoissivulla kaksi. Keskellä on pieni piha sekä luostarin *katholikon* eli pääkirkko ja luola. Luostari juhlii vuosittain 6. ja 14. syyskuuta.

Tätä Johannes Kastajan luostaria ei tule sekoittaa Arkadian toiseen Johannes Kastajan luostariin Gortynían kunnassa lähellä Dimitsánaa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Ιερά Μονή Τιμίου Προδρόμου *Ιερά Μητρόπολις Μαντινείας και Κυνουρίας*. Viitattu 1.9.2021.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Johannes Kastajan luostari** Wikimedia Commonsissa
**Johannes Johnson** (1. toukokuuta 1864, Alvdal, Norja – 13. kesäkuuta 1916, Oslo, Norja) oli norjalainen luterilainen pappi, lähetystyöntekijä, pappisseminaarin opettaja ja virsirunoilija.

Johnson oli papin poika ja kävi koulua Trondheimin latinakoulussa. Vuonna 1882 hän alkoi opiskella teologiaa. Johnson halusi lähteä lähetyssaarnaajaksi mutta hän sairastui vuonna 1885, jätti teologian opinnot sikseen ja lähti merimieheksi. Vuonna 1889 hän palasi takaisin Norjaan. Hän pääsi lähetystyöhön ja toimi lähetyssaarnaajana Madagaskarin saarella lähetyksen koulujen tarkastajana. Palattuaan Norjaan vuonna 1913 hän pääsi pappisseminaarin opettajaksi Oslon yliopistoon, koska hänen terveytensä ei enää sallinut uutta työkautta lähetyskentällä. Hän kuoli sydänkohtaukseen raitiovaunupysäkillä Oslossa.

Johnson on kirjoittanut ja kääntänyt joitain virsiä. Yksi hänen kirjoittamansa virsi "En delande dag, en stakket stund" (virsi 826 Norjan kirkon virsikirjassa) on Ruotsin kirkon virsikirjassa virsi 624 *"*En dalande dag, en flyktig stund". Virsi julkaistiin vuonna 1906 Christianiassa ilmestyneessä seurakuntalehdessä, ja se tuli Norjan kirkon virsikirjaan vuonna 1920. Virren käänsivät ruotsiksi kirkkoherrat Oscar R. Hallberg ja Oscar Mannström. Käännös julkaistiin kirkolliskokouksen pöytäkirjan liitteessä vuonna 1920. Virren suomenkielinen käännös Ruotsin kirkon virsikirjassa *"*Vain painuva päivä vain hetkinen on ihmisen taipale täällä" on Pekka Kivekkään 1997 tekemä suomennos. 

Virrellä on useita sävelmiä: ruotsalaisen David Wikanderin sävelmä vuodelta 1933 sekä saksalaissyntyisen, Kööpenhaminassa toimineen säveltäjän ja urkurin Christopher Weysen sävelmä, joka virteen liittyy Norjan virsikirjassa. Ruotsin kirkon suomenkielisessä virsikirjassa virrelle on merkitty vielä kolmaskin sävelmä, jolla sitä lauletaan suomenruotsalaisessa virsikirjassa, suomalaisen Heikki Klemetin sävelmä vuodelta 1904, joka yleisimmin liittyy Suomessa aamuvirteen "Taas siunattu päivä nyt luo valoaan."

Lähteet
-------

1. ↑  Oscar Lövgren: *Psalm- och sånglexikon*, s. 328,329. Gummesons bokförlag, Stockholm, 1964. (ruotsiksi)
2. ↑  Per Olof Nisser, Inger Selander, Hans Bernskiöld: *Psalmernas väg Kommentaren till text och musik i Den svenska psalmboken*
Band 3 Psalmerna 421-651 Liturgiska sånger 652-700*, s. 461,462. Wessmans musikförlag AB Visby, 2019. ISBN 978-91-877-1068-1. (ruotsiksi)*


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Saksa
* Yhdysvallat

 |

 |
*Tämä artikkeli käsittelee kaupunkia. Joesta katso artikkeli Veiksel.*


  

  

  

  

  

  

  

  

**Wisła** (saks. *Weichsel*) on kaupunki Cieszynin piirikunnassa Sleesian voivodikunnassa Etelä-Puolassa lähellä Tšekin ja Slovakian rajoja.

Wisłan pinta-ala on 110,26 km2 ja siellä on 11 333 asukasta (2009). Kaupunki on nimetty Veiksel -joen (puol. *Wisła*) mukaan.

Wisłassa sekä läheisessä Ondraszekin turistikeskuksessa käy turisteja ympäri vuoden. Vuorien ympäröimä alue on myös mäkihyppääjien suosiossa. Kaupunki tunnetaan myös mäkihyppääjä Adam Małyszin kotipaikkana sekä ainoana kaupunkina Puolassa, jossa protestanttisuus on asukkaiden pääuskontona.

Wisłassa on myös museo (Muzeum Beskidzkie), jossa on näytteillä maataloustyökaluja, kansallispukuja sekä vuohennahkaisia säkkipillejä lähialueilta. Wisłasta lähtee vaellusreitti, joka vie Stożek Wielki -vuorelle (978 metriä), joka sijaitsee Tšekin rajan tuntumassa.

Lähteet
-------

* Wisła polskawliczbach.pl (puolaksi)

1. ↑  Population. Size and structure by territorial division. As of June 30, 2009 Puolan tilastokeskus. Viitattu 24. maaliskuuta 2010.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Wisła** Wikimedia Commonsissa

* Kaupungin kotisivut (puolaksi)

* Kirkko kaupungin keskustassaKirkko kaupungin keskustassa
* Wisłan hyppyrimäkiäWisłan hyppyrimäkiä
* Maisema kaupungista vuorille vievältä vaellusreitiltäMaisema kaupungista vuorille vievältä vaellusreitiltä
**Las Tablas** on pienehkö kaupunki Panamassa. Se sijaitsee maan lounaisosassa Azueron niemimaalla. Kaupunki sijaitsee rannikkoalangolla ja sen satama Mensabé sijaitsee muutaman kilometrin päässä lännessä Panamanlahden rannalla. Las Tablasissa oli vuonna 2010 vajaat 9000 asukasta.

Las Tablas on Los Santosin maakunnan pääkaupunki. Lisäksi Las Tablas on alueella kasvatetun sokeriruo'on, maissin, riisin ja kahvin sekä hevosten kaupan keskus.

Las Tablas sijaitsee noin kolmen ja puolen tunnin matkan päässä maan pääkaupungista Panamasta. Las Tablasista pohjoiseen johtava tie yhdistyy Pan-Amerikan valtatiehen.

Las Tablasin päänähtävyys on kaupungin pääaukiolla sijaitseva Santa Libradan kirkko. Paikalla järjestetään vuosittain 22. heinäkuuta musiikkia ja tanssia sisältävä juhla *Festival Nacional de la Pollera*.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Las Tablas (Panama) *Encyclopædia Britannica*.  2022. Viitattu 21.6.2022. (englanniksi)
2. 1 2 3  Las Tablas *Panama Vacations*. Viitattu 21.6.2022. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Las Tablas** Wikimedia Commonsissa
Tummahkoa flaamilaista witbieriä lasissa.
**Witbier** (ransk. *bière blanche*) on erityisesti Belgiassa valmistettava vehnäoluttyyppi. Suomessa witbieriä saatetaan joskus kutsua "valkoiseksi olueksi" tai "valko-olueksi", mutta flaaminkielinen termi on yleisimmin käytetty.

Hoegaarden-witbier.
Ulkonäöltään witbier on samean hiivainen, joskus long drink -juomaa muistuttava vaalean oljen värinen tai kellertävä olut. Witbierit ovat hedelmäisiä ja varsin kevyitä ja raikkaita, jonka vuoksi niitä pidetään erityisesti kesäjuomana. Alkoholia witbiereissä on tyypillisesti 4,5–5,2 tilavuusprosenttia.

Tyylille ominaiset maut syntyvät mausteena käytettävistä korianterista ja appelsiininkuoresta. Ne tekevät witbieristä saksalaistyylistä vehnäolutta kirpeämmän. Myös erikoisempia mausteita kuten meleguettapippuria voidaan käyttää. Tyyli pohjautuukin keskiaikaisiin oluisiin, jolloin humalan asemasta oluessa käytettiin kasveja, joita kutsuttiin nimellä *gruut*.

Maailman tunnetuin witbier-olutmerkki on Hoegaarden*lähde?*. Belgialainen Pierre Celis aloitti sen valmistuksen Hoegaardenin kaupungissa vuonna 1966. Muita tunnettuja witbierejä ovat muun muassa Brugs Witbier, Blanche de Namur, Blanche de Bruxelles, Dentergems ja Wittekerke.

Witbieriä juodaan tavallista juomalasia muistuttavasta paksusta yleensä 25 tai 33 senttilitran vetoisesta olutlasista, jota kutsutaan englannin kielessä nimellä *tumbler*.

Lähteet
-------

* Äyräväinen, Seppo: *Suomalaisen Oma Olutopas*. Multikustannus, 2005. ISBN 952-468-075-0.
* Ratebeer Beer styles
* BJCP:n määritelmä witbierille (Arkistoitu – Internet Archive)
Lilla Ådholmen

|  |  |
| --- | --- |
| Sijainti | 
60°7′39.00″N, 24°48′22.00″E, EspooUusimaaSuomi |
| Merialue | 
Suomenlahti, Itämeri |
| Pinta-ala | 
0,027 km² |

muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa WikidataaTietolaatikon dokumentaatioNäytä Wikidatasta tulevat arvot

**Lilla Ådholmen** on kalliosaari Espoon itäsaaristossa. Se sijaitsee nelisen kilometriä Matinkylän Nuottaniemen venesatamasta itäkaakkoon. Espoon virallisessa kaupunginosajaossa Lilla Ådholmen kuuluu Matinkylään; saaren ja Matinkylän manneralueen välinen etäisyys on runsaat kolme kilometriä. Etäisyys Lauttasaareen on nelisen kilometriä.

Lilla Ådholmenin pinta-ala on noin 2,7 hehtaaria. Saaren koillispuolella sijaitsee Stora Ådholmen. Saaret ovat maankohoamisen seurauksena kasvaneet lähes kiinni toisiinsa.

Lilla Ådholmenin läheisyydessä on useita saaria ja luotoja, lähimpänä lounaassa on Haraholmen ja lännessä Miessaari.

Lilla Ådholmenin keskellä sijaitsee jugendhenkinen suurehko puuhuvila, johon kuuluu korkea torniosa. Merikapteeni Holmberg rakennutti sen itselleen 1910-luvun alkupuoliskolla. Sekä Lilla että Stora Ådholmen kuuluivat Holmbergin pariskunnalle, ja merikapteenin lesken kuoleman jälkeen isompi Ådholmen myytiin. Pienemmän Ådholmenin osti kalastaja Engman.

Holmbergin huvilan eteläpuolella levittäytyy varsin paljas rantakallio, muissa ilmansuunnissa on jonkin verran puustoa. Holmberg rakennutti myös Stora Ådholmenille huvilan.

Myös Kirkkonummella Porkkalanniemen itärannan läheisyydessä on saari nimeltään Lilla Ådholmen.

Lähteet
-------

* Härö, Erkki: *Espoon rakennuskulttuuri ja kulttuurimaisemat : Byggnadskulturen och kulturlandskapet i Esbo*. Toinen, tarkistettu painos. Helsinki: Espoon kaupunginmuseo/Esbo stadsmuseum, 1991. ISBN 951-857-182-1.

### Viitteet

1. 1 2  Lilla Ådholmen Espoon opaskartalla
2. 1 2  Härö, s. 212

Aiheesta muualla
----------------

* Tiedostopalvelu.maanmittauslaitos.fi
**Totonicapán** on departementti Guatemalan lounaisosassa. Departementin pinta-ala on 1 061 neliökilometriä ja asukasluku vajaat 553 400; asukkaista peräti 97 prosenttia kuuluu alkuperäiskansoihin. Departementin hallinnollinen keskus on samanniminen Totonicapánin kaupunki.

Totonicapán rajoittuu pohjoisessa Huehuetenangon, idässä Quichén, etelässä Sololán ja lännessä Quatzeltenangon departementteihin.

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: de:Departamento Totonicapán 

|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
| 

| * n
* k
* m
Guatemalan departementit |
| --- |
|  |
| 
* Alta Verapaz
* Baja Verapaz
* Chimaltenango
* Chiquimula
* Petén
* El Progreso
* Quiché
* Escuintla
* Guatemala
* Huehuetenango
* Izabal
* Jalapa
* Jutiapa
* Quetzaltenango
* Retalhuleu
* Sacatepéquez
* San Marcos
* Santa Rosa
* Sololá
* Suchitepequez
* Totonicapán
* Zacapa

 |

 |
Lehmuksen puunrungon korkkijälttä. Se eroaa jännejällestä, joka on rengas puusolukon (sisäpuolella) ja punaisen niinen eli nilan (ulkopuolella) välillä.
**Korkkijälsi** on solukkoa, jota on monien putkilokasvien päällysketoissa. Se on yksi kaarnan kerros, joka sijaitsee korkkisolukon ja nilan välissä. Se on sivusuuntaista kasvusolukkoa, joka vastaa paksuuskasvusta korvaten juurten ja varren päällysketon. Sitä on puisissa ja monissa ruohovartisissa kaksisirkkaisissa, paljassiemenisissä ja joissakin yksisirkkaisissa (yksisirkkaisilla ei yleensä ole paksuuskasvua). Se on yksi kasvien kasvusolukoista – kehittymättömistä levyistä koostuvien kudosten osin erilaistumattomia soluja, joiden avulla kasvi kasvaa. Korkkijällen tehtävänä on tuottaa korkkisolukkoa eli kovaa suojaavaa ainesta. 

Korkkijällen synonyymi on fellogeeni, ja se määritellään meristemaattiseksi solukerrokseksi, joka vastaa korkkikuoren kehityksestä. Soluja, jotka kasvavat sisäänpäin, kutsutaan korkkitylpyksi (fellodermiksi), ja ulospäin kehittyviä soluja korkiksi (felleemiksi) (huomaa samankaltaisuus jännejällen kanssa). Kuorkkikuori koostuu siten kolmesta erilaisesta kerroksesta: 

* korkkitylpystä - korkkijällen sisällä, koostuu elävistä typpysolukon soluista
* korkkijällestä - kasvusolukkoa, joka nostaa korkkikuorta
* korkista - täysikasvuisena kuollutta; ilmatäytteistä suojaavaa ulkokudosta

Korkkijällen kasvu ja kehitys vaihtelee suuresti lajeittain ja riippuu paljon myös kasvin iästä ja kasvuolosuhteista. Tämä voidaan huomata myös erilaisista korkkipinnoista, jotka voivat olla sileitä, halkeilleita, mosaiikinkaltaisia, suomukkaita tai hilseileviä.

Taloudellinen merkitys
----------------------

Korkkitammen kuorta Portugalissa.
Kaupallinen korkki tehdään korkkitammen kuoresta. Sillä on monia käyttökohteita, kuten viinipullojen korkit, ilmoitustaulut, aluset, pannunaluset, joilla suojataan pöytiä kuumilta pannuilta, eristeet, kansien tilkintä, lattiat, moottoreiden tiivisteet, onkien kohot, onkivapojen ja tennismailojen kahvat jne. Sen vahvuuden, painon ja hinnan suhde on hyvä myös tuulitunneleiden aerodynaamisiin koekappaleisiin, tekokuiden kantoraketeiden hyötykuorman profilointiin, paluupintoihin ja puristusliitoksiin kiinteissä työntövoimakurssirakettimoottoreiden suuttimissa. 

Monia korkkikuoren tyyppejä käytetään lehtikatteena.

Katso myös
----------

* päällysketto
* korkkikuori

Lähteet
-------

1. 1 2  Junikka, L. (1994) "Macroscopic bark terminology". *IAWA Journal* 15(1): 3–45
2. 1 2  Trockenbrodt, M. (1990) "Survey and discussion of the terminology used in bark anatomy". *IAWA Bulletin, New Series* 11: 141–166
Totila. Keskiaikaisen Nuova Cronica -käsikirjoituksen kuvitusta.
**Totila** (k. 552) oli ostrogoottien kuningas vuosina 541–552. Hänen alkuperäinen nimensä oli **Baduila**, ja tätä nimeä hän käytti lyöttämissään kolikoissa. Jälkimaailma tuntee hänet kuitenkin Totilana, sillä bysanttilainen historioitsija Prokopios kutsui häntä tällä nimellä.

Totila valtasi vuosina 542–550 Bysantilta Rooman ja melkein koko Apenniinien niemimaan Ravennaa lukuun ottamatta. Hän valloitti myös Sisilian, Sardinian ja Korsikan. Vuonna 544 keisari Justinianus lähetti kenraalinsa Belisariuksen Italiaan tekemään lopun goottien valloituksista. Totila pystyi silti valloittamaan Rooman vielä kahdesti, vuosina 546 ja 550. Belisarius valloitti välissä Rooman takaisin Bysantille, mutta vuonna 549 hänet kutsuttiin takaisin Konstantinopoliin. Totila jatkoi Bysantin uhmaamista, ja lopulta Justinianuksen oli vuonna 551 lähetettävä iäkkään Narseksen johtama armeija gootteja vastaan. Totila menetti laivastonsa Sena Gallician luona ja kaatui Taginaen taistelussa Narseksen johtamia bysanttilaisia vastaan. Totilan kuoltua hänen seuraajakseen valittiin Teja.

Lähteet
-------

* Paavo Castrén ja Leena Pietilä-Castrén: Antiikin käsikirja. Otava 2000. ISBN 951-1-12387-4.
* Risto Kari: Historian ABC - Kaikkien aikojen valtiot. Osa 4. Kustannusosakeyhtiö Tammi 2001. ISBN 951-31-1096-6.

### Viitteet

1. ↑  Castrén & Pietilä-Castrén 2000, s. 591
2. ↑  Kari 2001, s. 123-124


|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
|   | Edeltäjä:**Eraric** | **Ostrogoottien kuningas**  | Seuraaja:**Teja** |

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
	+ 2
	+ 3
	+ 4
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Yhdysvallat
* Alankomaat
* Vatikaani

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Italian People
* Deutsche Biographie

 |

 |
**Kornelia Kubińska** (o.s. **Marek**, s. 3. elokuuta 1985) on puolalainen uransa lopettanut maastohiihtäjä, joka edusti AZS AWF Katowicea.

Kubińska kilpaili maastohiihdon maailmancupissa ensimmäisen kerran Düsseldorfissa lokakuussa 2007 sijoittuen vapaan hiihtotavan sprintissä 58:nneksi. Ensimmäiset maailmancupin pisteensä hän saavutti helmikuussa 2008 Liberecin 7,6 kilometrin vapaan hiihtotavan kilpailussa, jossa hän sijoittui 25:nneksi. Hänen paras sijoituksensa henkilökohtaisessa kilpailussa on 23:s sija, jonka hän saavutti Otepään 10 kilometrin perinteisen hiihtotavan kilpailussa tammikuussa 2010.

Liberecin MM-kilpailuissa 2009 Kubińska sijoittui 30 kilometrin vapaan hiihtotavan yhteislähtökilpailussa 20:nneksi ja 10 kilometrin perinteisen hiihtotavan kilpailussa 29:nneksi. Puolan viestijoukkueen mukana hän sijoittui kuudenneksi. Val di Fiemmen MM-kilpailuissa 2013 hän oli sekä 30 kilometrin perinteisen hiihtotavan yhteislähtökilpailussa että 15 kilometrin yhdistelmäkilpailussa 23:s. Puolan viestijoukkueen mukana hän sijoittui yhdeksänneksi.

Vanvouverin olympialaisissa 2010 Kubińska oli ainut dopingista kiinni jäänyt urheilija. Hän sai kahden vuoden kilpailukiellon maansa hiihtoliitolta.

Kubińska lopetti uransa maastohiihtäjänä keväällä 2017.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Kornelia Kubińska Kansainvälinen hiihtoliitto (FIS).  (englanniksi)
2. ↑  Dopingista kärähtänyt olympiahiihtäjä sai rangaistuksen iltasanomat.fi.  Arkistoitu 29.10.2013. Viitattu 28.10.2013.
John de Balliol. William Robinsin tekemä muotokuva.
**John de Balliol** (k. 1268 tai 1269) oli normannitaustainen skotlantilainen vauras maanomistaja sekä Skotlannin kuninkaan John Balliolin isä. Balliolia pidetään myös Oxfordin yliopiston Balliol Collegen perustajana.

Balliol palveli vuosina 1251–55 Skotlannin nuoren kuninkaan  Aleksanteri III :n vartijana. Paronien sodan aikana John de Balliol pysyi uskollisena Englannin kuninkaalle Henrik III:lle ja menetti sen vuoksi joksin aikaa kaiken maaomaisuutensa. Balliol joutui lisäksi vangiksi Lewesin taistelun jälkeen vuonna 1264. Suunnilleen näihin aikoihin Balliol ryhtyi tukemaan rahallisesti useita Oxfordin opiskelijoita, ilmeisesti rangaistuksena riidasta Durhamin piispan kanssa. Balliolin kuoleman jälkeen hänen leskensä Dervorguilla maksoi loppuun Balliolin lupaamat apurahat, ja heidän talonsa annettiin vuokralle nimellä Balliol College vuonna 1282.

Lähteet
-------

1. 1 2  The Editors of Encyclopaedia Britannica: John de Balliol *Encyclopædia Britannica*. Encyclopædia Britannica, inc. Viitattu 2.9.2020. (englanniksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Tuusniemen kirkko** on Tuusniemellä sijaitseva pystyhirsinen pitkäkirkko, jonka suunnitteli Ernst Lohrmann 1864 ja rakensi Mikko Karjalahti 1869. Kirkon sivuilta ulkonee poikkiakselin kohdassa kaksi leveää ja lähes täyskorkeaa sakaraa, keskustassa on monikulmainen huippuun päättyvä lyhty. Runkohuoneessa, sakaroissa ja eteisissä on matalat satulakatot, ikkunat ovat suorapäätteiset. Sisällä on kolme pylväiden jakamaa laivaa ja tasakatot keskustan särmäkartiokupua lukuun ottamatta. Kirkkoa on korjattu vuonna 1922 ja vuosina 1961–1963.

Tuusniemen kirkon tapuli vuodelta 1811 tai 1818.
Erillinen kolminivelinen kellotapuli on rakennettu 1818, sen kellot ovat vuosilta 1856 ja 1879. Kirkon pinta-ala on 705 neliötä ja siellä on istumapaikkoja 820 hengelle. Alttaritaulun *Ristiinnaulittu* on maalannut apteekkari J. W. E. Petersén 1923. Kirkon nykyiset 20-äänikertaiset urut ovat vuodelta 1990.

Lähteet
-------

1. ↑  Markku Haapio, Laura Luostarinen (toim.): *Suomen kirkot ja kirkkotaide 2*, s. 349-350. Etelä-Suomen Kustannus, 1980. ISBN 951-9064-28-1.
2. ↑  Tuusniemen kirkon esite (Aimo Junkkari) Tuusniemen kunta. Viitattu 17.5.2015, päivitetty 26.9.2019.
**Saviniemen jalkapallostadion** (sponsorointinimeltään **KSOY Stadion**, aiemmin **Kymenlaakson Sähkö Stadion**) on Kouvolassa Myllykoskella sijaitseva jalkapallostadion, joka avattiin vuonna 1995. Stadion toimii MYPAn kotikenttänä. Stadionin kapasiteetti on 4 167 katsojaa.

Historia
--------

Stadion valmistui vuonna 1995, ja sitä on hiljalleen paranneltu edustuskelpoisemmaksi avaamisensa jälkeen. Valaistus (800 luksia) stadionille asennettiin vuonna 1996. Suurin uudistus oli puisen A-katsomon rakentaminen Finnforestin katsomosuunnitelmien mukaan sekä C-katsomon kuppi-istuinten asennus vuonna 2000. B-katsomoon asennettiin erilliset istuimet vuonna 2007. D-katsomo on niin sanottu putkikatsomo (ja lisäksi ilman erillisistuimia), joten se on UEFA-otteluissa käyttökiellossa. D-katsomon istumapaikat (laudat) uusittiin 2011. Valvontajärjestelmä sekä valaistuksen uusiminen saatettiin loppuun 2006. Stadionin valojen, joita lisättiin, valaistusvoimakkuus on nyt 1 200 luksia ja nurmella on lämmitysjärjestelmä.

Stadionin vanhan luonnonnurmen tilalle asennettiin tekonurmi kesällä 2012. Remontin vuoksi MYPA pelasi yhden kotiottelunsa Kouvolan keskusurheilukentällä. MYPAn ja Kymenlaakson Sähkön maaliskuussa 2013 solmiman kolmevuotisen sponsorisopimuksen myötä stadion sai nimen Kymenlaakson Sähkö Stadion.

Ominaisuudet
------------

Pelikentän koko on Euroopan jalkapalloliiton suosittelema 105 × 68 metriä. Stadionin kokonaiskapasiteetti on 4 167 paikkaa, joista 3 004 on katettuja.

Ennätykset
----------

Stadionin yleisöennätys on 5 200 katsojaa sen nykyisin tuhatkunta paikkaa pienemmästä kapasiteetista huolimatta. Tämä määrä yleisöä saapui paikalle 12. lokakuuta 1996 pelattuun Cup-voittajien cupin otteluun MYPA–Liverpool. Tulos 0–1.

Kotimaisissa otteluissa stadionin yleisöennätys on 4 395 katsojaa vuoden 2005 MYPA–TamU-ottelussa, jossa MYPA varmisti ensimmäisen Suomen-mestaruutensa voittamalla tuon ottelun lukemin 3–0.

Lähteet
-------

1. ↑  KSOY Stadion MYPA Juniorit.  Arkistoitu 28.4.2019. Viitattu 28.4.2019.
2. ↑  Lassheikki, Petri: MYPA pelaa Kouvolan keskuskentällä tekonurmiremontin ajan  28.5.2012. Yle Kymenlaakso. Viitattu 2.6.2012.
3. ↑  Saviniemen jalkapallostadionista tuli Kymenlaakson Sähkö -stadion  5.3.2013. Myllykosken Pallo -47.  Arkistoitu 3.2.2015. Viitattu 5.3.2013.

Aiheesta muualla
----------------

* Stadion MYPAn sivuilla (Arkistoitu – Internet Archive)
**John Sherwood de Lancie** (26. heinäkuuta 1921 Berkeley, Kalifornia – 17. toukokuuta 2002 Walnut Creek, Kalifornia) oli yhdysvaltalainen oboisti. Hän aloitti Pittsburghin sinfoniaorkesterissa vuonna 1940. Yhdysvaltojen liityttyä toiseen maailmansotaan de Lancie palveli Eisenhowerin päämajassa ja myöhemmin OSS:ssä. Ollessaan Itävallassa vuonna 1945 hän tutustui säveltäjä Richard Straussiin, jolta hän erään vierailunsa yhteydessä kysyi oliko tämä koskaan ajatellut säveltävänsä oboekonserttoa. Strauss vastasi kieltävästi, mutta muutamaa kuukautta myöhemmin hän kutsui de Lancien oboekonserttonsa ensiesitykseen. Myöhemmissä haastatteluissa Strauss mainitsi konsertton syntyneen de Lancien kysymyksen seurauksena.

Vuonna 1946 de Lancie aloitti Philadelphian orkesterin oboistina ja 1954 hänestä tuli orkesterin ykkösoboisti. Hän levytti sooloartistina muun muassa Mozartin ja Ibertin musiikkia ja oli mukana yli 600 Philadelphian orkesterin levytyksessä. De Lancie jätti orkesterin 1977 ja siirtyi johtamaan Curtis Institute of Musicia, jota tehtävää hän hoiti vuoteen 1985 saakka. Elämänsä loppuvaiheessa de Lancie kärsi leukemiasta. Hän kuoli vuonna 2002. John de Lancien poika on näyttelijä John de Lancie.

Lähteet
-------

1. 1 2  Martin Anderson: John de Lancie  28.5.2002. The Independent. Viitattu 18.7.2011. (englanniksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* SNAC

 |

 |
**Tuusulan Voima-Veikot ry (TV-V)** on vuonna 1937 perustettu tuusulalainen yleisseura. TV-V:n lajeihin kuuluvat ampumahiihto ja suunnistus. Ennen TV-V:n yhtenä jaostona toimi painonnosto, joka osin selittää seuran nimen.

TV-V on saanut järjestettäväkseen lukuisia suurtapahtumia, niistä suurimpana suunnistuksen Nordic O Tour ja maailmancup, joka kisattiin Hyrylässä 17.6.2010. Muita tapahtumia ovat mm. pyöräsuunnistuksen (MTBO) SM sprintti ja pitkä matka 25.-26.9.2010 sekä pyöräsuunnistus (MTBO) Miry -cup 18.5.2010.

Ampumahiihto
------------

TV-V:llä on aktiivinen ampumahiihtojaosto.
Seuraa edustava ampumahiihdon Suomen mestari Jaakko Ranta valittiin kaudeksi 2018-19 ampumahiihdon maailmancupiin. Ranta oli kilpaillut kerran aikaisemmin maailmancupissa ennen tätä. Seuraa niin ikään edustava Tuomas Harjula valittiin ampumahiihdon IBU-cupiin.

TV-V järjestää ampumahiihdon kansallisia kilpailuja Tuusulan urheilukeskuksessa. Tuusulassa järjestettiin ampumahiihdon nuorten SM-kilpailut vuonna 2017.

Ampumahiihdon Suomen mestaruuden 10 kilometrin matkalla vuonna 1992 voittanut ampumahiihtäjä Timo Seppälä on edustanut Tuusulan Voima-Veikkoja.
Myös ampumahiihtäjä Olli Hiidensalo on edustanut TV-V:tä. Myös suunnistuksen Jukolan Viestin kolmanneksi sijoittuneessa joukkueessa 2009 ollut Pekka Itävuo on edustanut nuoruusvuosinaan Tuusulan Voima-Veikkoja. 

TV-V sijoittui vuonna 2017 Suomen Ampumahiihtoliiton seurapisteissä kuudenneksi. Vuonna 2018 sijoitus oli yhdeksäs.

Ampumahiihtojaoston puheenjohtajana toimii Tiina Laine.

Seuran nykyisenä puheenjohtajana toimii Timo Vilkko.

Kilpailu-urallaan TVV:tä edusti olympiamitalisti Ville Räikkönen.

Lähteet
-------

1. ↑  Ampumahiihto | Tuusulan Voima-Veikot ry *tvv.fi*.  Arkistoitu 20.2.2019. Viitattu 19.2.2019.
2. ↑  SM-pisteet 2018 | Suomen Ampumahiihtoliitto ry *biathlon.fi*.  Arkistoitu 20.2.2019. Viitattu 19.2.2019.
**Helga Vala Helgadóttir** (s. 14. maaliskuuta 1972) on islantilainen sosiaalidemokraattista liittoa edustava poliitikko, joka on toiminut kansanedustajana Alþingissä vuodesta 2017 lähtien.

Helga Vala syntyi Reykjavíkissä. Hän valmistui vuonna 1998 näyttelijäksi Islannin teatterikoulusta, minkä jälkeen hän työskenteli näyttelijänä sekä media-alalla. Vuonna 2009 hän valmistui oikeustieteen kandidaatiksi Reykjavíkin yliopistosta, ja vuonna 2011 hän valmistui oikeustieteen maisteriksi ja sai asianajajaluvan, minkä jälkeen hän työskenteli lakimiehenä. Lakimiehen työssään hän erikoistui maahanmuuttajien ja perheiden asioihin. Hän on auttanut myös perhe- ja seksuaaliväkivallanuhreja. Vuosina 2008–2010 hän toimi sosiaalidemokraattisen liiton Reykjavíkin paikallisyhdistyksen puheenjohtajana. Vuosina 2012–2013 hän toimi valtiosääntöoikeuden opettajana Reykjavíkin yliopistossa. Vuoden 2017 parlamenttivaaleissa hänet valittiin Alþingiin Reykjavíkurkjördæmi norður -vaalipiiristä. Vuosina 2017–2019 hän toimi Alþingin perustuslaki- ja valvontavaliokunnan puheenjohtajana ja vuosina 2019–2021 hyvinvointivaliokunnan puheenjohtajana. Vuosina 2021–2022 hän toimi puolueen parlamenttiryhmän puheenjohtajana.

Yksityiselämä
-------------

Helga on naimisissa Grímur Atlasonin kanssa. Heillä on neljä lasta. Koripalloilija Ásta Júlía Grímsdóttir on heidän tyttärensä.

Lähteet
-------

1. ↑  „Hvað er málið? Trúa þau ekki að ég sé að segja satt?" *www.frettabladid.is*. Viitattu 7.3.2023. (islanniksi)
2. ↑  Helga Vala og Ágúst Ólafur leiða í Reykjavík *www.mbl.is*. Viitattu 7.3.2023. (islanniksi)
3. ↑  Helga Vala Helgadóttir *Æviágrip þingmanna frá 1845*. Alþingi Íslands.  Arkistoitu 6.3.2023. Viitattu 6.3.2023. (islanniksi)
4. ↑  Ásta Júlía stekkur á þriggja stiga tækifæri *www.frettabladid.is*. Viitattu 6.3.2023. (islanniksi)


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa | 
* VIAF

 |

 |
**Unto Keijonen** (26. syyskuuta 1925 Johannes – 1. huhtikuuta 1989 Helsinki) oli suomalainen ammattiyhdistysjohtaja.

Unto Keijosen vanhemmat olivat Kalle Keijonen ja Evi Leino. Hän oli työssä valtionrautateillä junamiehenä ja konduktöörinä ennen ammattiyhdistysuraansa. Keijonen kuului 1950-luvulla Suomen Sosialidemokraattisen puolueen oppositioon. Myöhemmin hän kuului Työväen ja Pienviljelijäin Sosialidemokraattiseen Liittoon, ennen kuin palasi sosiaalidemokraattien riveihin. Keijonen oli Suomen Rautatieläisten Liiton asiamiehenä vuodesta 1957 alkaen, ja hän toimi Suomen Rautatieläisten Liiton sekä Virkamiesten ja Valtion Työntekijäin Yhteisjärjestön VTY:n puheenjohtajana 1973–1985. Hän oli lisäksi kuntien ja valtion palveluksessa työskentelevien liittojen kattojärjestöksi vuonna 1975 perustetun Julkisten Työalojen Ammattijärjestön puheenjohtajana vuorovuosina. Keijonen valittiin Suomen Ammattiliittojen Keskusjärjestön hallitukseen vuonna 1976 ja työvaliokuntaan 1979. Keijonen toimi myös Pohjoismaisen Rautatieläisunionin presidenttinä ja sihteerinä ja edusti useita vuosia Suomen rautatieläisiä Kansainvälisen Kuljetustyöväen Liiton (ITF) rautatieläisjaostossa.

Keijonen kuului ammattiyhdistysjohtajana tulopoliittisten kokonaisratkaisujen kannattajiin, koska hänen mukaansa kokonaisratkaisuilla voitiin toteuttaa solidaarista palkkapolitiikkaa ja sosiaalisia uudistuksia. Ilman kokonaisratkaisuja ammattiyhdistysten jäsenten saamat edut olisivat jääneet huomattavasti pienemmiksi.

Keijonen oli Pieksämäen kauppalanvaltuuston jäsen. Hän toimi myös Työväen Urheiluliiton Savon piirin puheenjohtajana vuosina 1952–1957.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  BiografiaSampo : Unto Keijonen
2. ↑  Herranen, Timo: Keijonen, Unto. Kansallisbiografia-verkkojulkaisu. Studia Biographica 4. Helsinki: Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, 1997– (viitattu 5.6.2021)


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Kansallisbiografia
* Biografiasampo

 |

 |
**Fitch Ratings** on New Yorkissa ja Lontoossa toimiva luottoluokitusyhtiö. Lisäksi sillä on 51 toimistoa eri puolilla maailmaa, esimerkiksi Saksan Frankfurtissa *Fitch Deutschland GmbH*. Yrityksen toimitusjohtaja on Stephen Joynt.

Yrityksen perusti New Yorkiin nimellä Fitch Publishing Company 24. joulukuuta 1913 John Knowles Fitch. Se otti käyttöön tunnetut kirjainluokitukset AAA ynnä muut.

Se yhdistyi 1997 lontoolaiseen IBCA Limitediin. Se on Fitch Groupin osana 60 prosentin enemmistöomistuksella Fimalac-Holdingin tytäryhtiö, joka taas kuuluu ranskalaiseen yritykseen Marc Ladreit de Lacharrière. Amerikkalainen Hearst Corporation omistaa Fitch Groupista 40 prosenttia.

Lähteet
-------

1. 1 2  Fitch Ratings, About us (Arkistoitu – Internet Archive) viitattu 28.1.2012 - (englanniksi)
2. ↑  Fitch Ratings, About us (Arkistoitu – Internet Archive), Leadership viitattu 28.1.2012 - (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Fitch Ratings

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: de:Fitch Ratings
**Sarvikiuru** (*Eremophila bilopha*) on tunturikiurun eteläinen vastinlaji.

Koko ja ulkonäkö
----------------

Linnun pituus on 13–14 cm, siipien kärkiväli 26–31 cm ja paino noin 38 g (vain 2 punnitusta). Sarvikiuru muistuttaa pienikokoista tunturikiurua, mutta naaman vaaleat osat valkoiset, kun ne tunturikiurulla ovat keltaiset. Yläpuolen väritys on ruosteenruskeampi kuin tunturikiurun. Sukupuolet ovat samanvärisiä.

Esiintyminen
------------

Sarvikiurun esiintymisalue ulottuu kapeahkona vyönä Pohjois-Afrikan Mauritaniasta Arabian niemimaan itäosaan. Laji on paikkalintu, joka voi syksyisin suorittaa lyhyitä vaelluksia. Lajin kanta on elinvoimainen. Sitä ei ole tavattu Suomessa.

Elinympäristö
-------------

Sarvikiuru elää matalammalla kuin vuoristossa viihtyvä tunturikiuru. Se suosii savikka- ja pujokasvustojen peittämiä kuivia ja kivikkoisia avomaita. Pesimäajan ulkopuolella laji liikkuu pienissä parvissa, joissa enimmillään voi olla noin sata yksilöä.

Lisääntyminen
-------------

munia *Eremophila bilopha* 
Pesintä tunnetaan puutteellisesti. Pesä on maassa kasvillisuuden suojassa. Munia on 2–4, tavallisesti 3.

Ravinto
-------

Sarvikiurut syövät pääasiassa siemeniä, mutta myös hyönteisiä, etenkin kovakuoriaisia ja heinäsirkkoja. Ne etsivät ravintoa muun muassa kääntelemällä itseään monta kertaa painavampia kiviä.

Lähteet
-------

1. ↑  BirdLife International: *Eremophila bilopha* *IUCN Red List of Threatened Species. Version 2013.2*.  2012. International Union for Conservation of Nature, IUCN, Iucnredlist.org. Viitattu 3.1.2014. (englanniksi)
2. 1 2 3 4 5  Cramp, Stanley (päätoim.) 1988: Handbook of the Birds of Europe, the Middle East and North Africa. – Oxford University Press. Hongkong.


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Taksonitunnisteet |
| --- |
|  |
| Eremophila bilopha | 
* Wikidata: Q1193299
* Wikispecies: Eremophila bilopha
* BirdLife: 22717438
* BOLD: 116520
* CoL: 6GFZC
* BOW: temlar1
* eBird: temlar1
* EUNIS: 101253
* Euring: 9790
* Fauna Europaea: 97408
* Fauna Europaea (new): 9b71270e-4578-41d0-bbf8-21952109a6d7
* GBIF: 5230984
* iNaturalist: 7316
* IRMNG: 11019895
* ITIS: 559952
* IUCN: 22717438
* NCBI: 215313
* Xeno-canto: Eremophila-bilopha

 |
|  |
| Alauda bilopha | 
* Wikidata: Q109563047
* GBIF: 9058708

 |

 |
**Unto August Arkela** (28. toukokuuta 1914 Pietarsaari – 9. toukokuuta 1982 Salo) oli suomalainen autoalan yrittäjä ja yritysjohtaja, joka sai kauppaneuvoksen arvonimen.

Arkelan puoliso oli Taimi Helena Akander. Arkela kävi kauppakoulun 1933–1935 ja Kulutusosuuskuntien Keskusliiton osuuskauppakoulun 1938. Hän oli Osuuskauppa Mäki-Matin juoksupoika vuodesta 1928 ja rautaosaston myyjä vuoteen 1940, Jyväskylän Rengashuollon palveluksessa vuodesta 1940, työnjohtajana vuoteen 1946, Toiminimi Arkela ja kumpp:n osakas ja toimitusjohtaja vuodesta 1946, Toiminimi Arkelan Autohuollon osakas ja toimitusjohtaja vuodesta 1964 ja U. Arkela Oy:n osakas ja toimitusjohtaja 1971–1980. Arkela oli myös Jyväskylän Valta-auto Oy:n pääosakas vuodesta 1954, Kumipalvelu Lindell & Kumpp:n, vuodesta 1970 Auto-Kumipalvelu Oy, perustajia 1955, Mäntän Rengas ja Auto Oy:n perustajia 1960 ja Jyväs-Kiito Oy:n omistaja ja johtaja. Ammattiautoilijain Keski-Suomen lääninyhdistyksen toiminnanjohtaja Arkela oli vuodesta 1961. Hänellä oli myös useita autoalan ja muita luottamustehtäviä. Autonrengasliiton puheenjohtajana hän toimi 1964–1966 ja oli samaan aikaan Autoalan Keskusliiton keskushallituksen jäsen. Arkela oli myös Jyväskylän Weikot -urheiluseuran aktiivi aina vuodesta 1927 asti. Hän sai kauppaneuvoksen arvonimen 1969.

Lähteet
-------

1. 1 2  Unto Arkela *Biografiasampo*. Viitattu 24.10.2022.
**Alfonso Brescia** (6. tammikuuta 1930 Rooma – 5. kesäkuuta 2001 Rooma) oli italialainen elokuvaohjaaja. Hänet tunnetaan myös taiteilijanimellä **Al Bradley**.

Brescia syntyi elokuvatuottajan perheeseen ja aloitti uransa apuohjaajana ja tuottajana. Hänen ensimmäinen ohjaustyönsä oli *La rivolta dei pretoriani* vuonna 1964. Kolmekymmentä vuotta kestäneen uransa aikana Brescia ohjasi 51 eri lajityyppejä edustavaa viihde-elokuvaa. Taiteelliselta tasoltaan ne ovat hyvin vaatimattomia.

Ohjaaja muistetaan erityisesti 1970-luvun lopulla tehdyistä *Tähtien sota* -jäljitelmistä. Hänen viimeinen elokuvansa oli *Club Vacanze* vuonna 1995.

Elokuvia
--------

* *La rivolta dei pretoriani*, 1964
* *I due gladiatori*, 1964
* *Il conquistatore di Atlantide*, 1965
* *Poppea – Rooman huora*, 1972
* *Anno zero - Guerra nello spazio*, 1977
* *La guerra dei robot*, 1978
* *Battaglie negli spazi stellari*, 1978
* *Matka tuntemattomaan*, 1979

Lähteet
-------

1. 1 2  Curti, Roberto: *Italian Crime Filmography 1968–1980*, s. 289. Jefferson, North Carolina: McFarland & Company, 2013. ISBN 978-0-7864-6976-5.

Aiheesta muualla
----------------

* Alfonso Brescia Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
* Alfonso Brescia Elonetissä.

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Tšekki
* Puola

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Elonet

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Gustaf Adolf Alfons Takolander** (28. huhtikuuta 1875 Bromarvi – 16. helmikuuta 1935 Helsinki) oli suomalainen koulumies ja historioitsija.

Takolanderin vanhemmat olivat kauppias Gustaf Reinhold Takolander ja Emma Matilda Holm. Hän valmistui filosofian kandidaatiksi 1903 ja toimi Ahvenanmaan kansanopiston johtajana 1903–1911, Ahvenanmaan piirin kansakoulutarkastajana 1911–1913, Tammisaaren seminaarin historian ja ruotsin kielen lehtorina 1913–1920 ja kouluneuvoksena 1920–1926. Filosofian lisensiaatti hänestä tuli 1926 ja priimustohtori 1927. Tammisaaren seminaarin johtajana Takolander toimi 1926–1933 ja kouluhallituksen ruotsinkielisen osaston päällikkönä 1933–1935. Vuodesta 1930 hän oli Turun ruotsalaisen yliopiston historian dosentti. Takolander julkaisi joukon oppikirjoja sekä tutkimukset *Fredrik Cygnaeus som pedagog* (1910), *Ekenäs seminarium 1871–1921* (1921), *Emma Irene Åström* (1922), *Erik Gabriel Melartin I–II* (1926–1927, I osa väitöskirjana) ja *Ekenäs stads historia I* (1930). Hän saattoi myös loppuun Vilhelm Rosenqvistin aloittaman elämäkerran Frans Ludvig Schaumanista (osat I–II, 1927–1928). Takolander oli jäsen valtionkomiteoissa ja kirkolliskokouksissa 1908, 1923 ja 1928. 

Hän osallistui lisäksi ruotsalaisen virsikirjakomitean työhön jäsenenä ja sihteerinä sekä itsekin laati ja käänsi ruotsiksi joukon virsiä. Suomen kirkon ruotsinkielisessä virsikirjassa on neljä hänen kirjoittamaansa ja yksi hänen kääntämänsä virsi. Ruotsin kirkon virsikirjassa on yksi hänen kirjoittamansa virs*i,* "485 "Maan murheista nukkuneet, teitä". Saman virren toinen käännös on myös Hengellisiä lauluja ja virsiä -kokoelmassa numerolla 119: "On siunattu muistonne meille".

Takolanderin puoliso vuodesta 1915 oli Tea Margit Rosenius.

Lähteet
-------

* Ilmari Heikinheimo: *Suomen elämäkerrasto*. Helsinki: Werner Söderström Osakeyhtiö, 1955.  Sivu 743.

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Biografiskt Lexikon
* Uppslagsverket Finland
* Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899

 |

 |
**Alfons Gorbach** (2. syyskuuta 1898 Imst – 31. heinäkuuta 1972 Graz) oli itävaltalainen poliitikko ja lakimies, joka toimi Itävallan liittokanslerina vuosina 1961–1964.

Gorbachin poliittinen ura alkoi kunnallispolitiikasta. Vuonna 1934 hänestä tuli katolisten ja kristillisdemokraattien muodostaman natsienvastaisen Heimwehr-ryhmittymän Steiermarkin-osaston johtaja. Vuonna 1938 alkaneen Itävallan natsimiehityksen ensi vaiheissa Gorbach pidätettiin ja joutui koko sodan ajaksi keskitysleirille, ensin Dachauhun ja vuodesta 1944 sodan loppuun Flossenbürgiin.

Sodan päätyttyä Gorbach palasi politiikkaan Itävallan kansanpuolueen edustajana, ja hänestä tuli pian maan parlamentin jäsen ja kolmas puhemies. Vuonna 1960 hänestä tuli kansanpuolueen puheenjohtaja ja vuonna 1961 liittokansleri. Virkakauden päätyttyä 1964 Gorbach palasi kansallisneuvoston eli Itävallan parlamentin alahuoneen jäseneksi vuoteen 1970 asti.

Lähteet
-------

1. ↑  Dr. Alfons Gorbach *Republic Österreich Parlament*. Viitattu 1.11.2014. (saksaksi)
2. 1 2  Iloniemi, Jaakko: "Gorbach, Alfons (1898)", teoksessa Huovinen, Pentti ja Siikala, Kalervo (toim.): *Maailmanpolitiikan kasvot*, s. 65. Helsinki: Weilin & Göös, 1963.

Aiheesta muualla
----------------

* Gorbachista Itävallan parlamentin sivustolla (saksaksi) (Arkistoitu – Internet Archive)

Itävallan valtiolippuItävallan toisen tasavallan liittokanslerit (1945–)
Karl Renner (1945) | Leopold Figl (1945–1953) | Julius Raab (1953–1961) | Alfons Gorbach (1961–1964) | Josef Klaus (1964–1970) | Bruno Kreisky (1970–1983) | Fred Sinowatz (1983–1986) | Franz Vranitzky (1986–1997) | Viktor Klima (1997–2000) | Wolfgang Schüssel (2000–2007) | Alfred Gusenbauer (2007–2008) | Werner Faymann (2008–2016) | Christian Kern (2016–2017) | Sebastian Kurz (2017–2019) | Brigitte Bierlein (2019–2020) | Sebastian Kurz (2020–2021) | Alexander Schallenberg (2021) | Karl Nehammer (2021–) 

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |

 |
Geometriassa kalotti on pallon pinnan osa, usein Väinämöisen päähineen muotoinen.
**Kalotti** on geometriassa pallon pinnan osa, joka syntyy, kun pallo leikataan tasolla. Vastaava pallon osa on pallosegmentti. Kalotti on siis pallosegmentin ulkopinta.

Joissain lähteissä kalotti kuitenkin tarkoittaa pallosegmenttiä.

Kaksiulotteisessa geometriassa pallon kalottia vastaa ympyrän segmentti. Kalotti onkin pallosegmentti.

Pallosegmentin muodostuminen: Sijoitetaan pallon halkaisijalle, jonka pituus on a, piste b. Pisteen b kohdalle ajatellaan taso, joka on kohtisuorassa halkaisijaan. Pallosegmentti on tason rajaama pallon osa. Pallosegmentin korkeus h on etäisyys pisteestä b pallon ulkopinnalle halkaisijaa pitkin.

Pallosegmentin voidaan myös ajatella olevan pienempi osa niistä kahdesta osasta, jotka syntyvät, kun pallo "leikataan veitsellä" kahteen osaan.

Kalotin pinta-ala saadaan kaavasta

{\displaystyle A=2\pi rh}, missä {\displaystyle r=a/2} on pallon säde.
Vastaavan pallosegmentin tilavuus saadaan kaavasta

{\displaystyle V=\pi h^{2}\left(r-{\frac {h}{3}}\right)}.

Lähteet
-------

1. ↑  Kivelä, M niinkuin matematiikka (luku "Pallo", versio 1.12) *matta.hut.fi*. Viitattu 6.1.2022.
2. ↑  *kalotti.* *Kielitoimiston sanakirja*. Helsinki: Kotimaisten kielten keskus, 2022.
3. 1 2  Seppänen, Raimo et al.: *MAOL-taulukot*, s. 30. 7. painos. Otava, 1996.
**Lars-Erik Molin** (s. 7. toukokuuta 1956 Örnsköldsvik, Ruotsi) on ruotsalainen entinen jääkiekkoilija, olympiamitalisti ja maailmanmestari.

Pelaajaura
----------

### Seurajoukkueissa

Molin pelasi ensimmäiset pääsarjaottelunsa kaudella 1973–1974 MODO Hockeyssä. Hän voitti siellä Elitserienin mestaruuden 1979. Molin ei ole edustanut Ruotsissa muita joukkueita pääsarjatasolla. Vuodet 1981–1984 hän pelasi NHL-joukkue Vancouver Canucksissa. Parhaillaan Molin teki Canucksissa 46 pistettä kaudella 1981–1982. Yhteensä hän teki joukkueessa 172 ottelussa tehot 33+80=113. Jäähyminuutteja Molin keräsi 37.

Kaudeksi 1984–1985 Molin palasi MODOon, joka pelasi Ruotsin I-divisioonaa. Hän oli nostamassa joukkuetta takaisin Elitserieniin keväällä 1985. Molin oli 57 pisteellään MODOn paras pistemies Juha Tuohimaan kanssa. I-divisioonan pistepörssissä he olivat kuudensia Västerås IK:n Lars Hurtigin kanssa. Molin jatkoi MODOssa vielä kolme seuraavaa kautta. Kaudella 1985–1986 hän oli Tommy Själinin kanssa joukkueen paras pistemies 38 pisteellään, ja he olivat Elitserienin pistepörssin viidensiä Södertälje SK:n Leif Maghtin ja Anders Carlssonin kanssa. 

Molin pelasi uransa viimeiset vuodet 1988–1991 Örebron I-divisioonajoukkueessa. Hän oli kaudella 1989–1990 I-divisioonan pistepörssin kakkonen tehoilla 23+42=65. Molinin edellä oli vain joukkuetoveri Anders Wikberg.

### Maajoukkue

Molin voitti olympiapronssia Lake Placidista 1980 ja Calgarystä 1988. Hän voitti myös maailmanmestaruuden vuonna 1987 ja MM-hopeaa 1981. Molin pelasi MM-kilpailuissa myös vuonna 1985, mutta jäi ilman mitalia.

Vuonna 1981 Molin pelasi Kanada-cupissa ja 1976 alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa.

Valmentajaura
-------------

Molin on pelaajauransa jälkeen toiminut IF Björklövenin ja Timrå IK:n päävalmentajana.

Muuta
-----

Molinin poika Oscar pelaa Ruotsin I-divisioonaa Kiruna IF:ssä.

Lähteet
-------

* Lars Molin The Internet Hockey Databasessa (englanniksi)
* Lars Molin Eurohockey-sivustolla (englanniksi)
* Lars Molin Legends of Hockey -sivustolla (englanniksi)
* Lars Molin *Elite Prospects*. Everysport Media Group AB.  (englanniksi)

### Viitteet

1. ↑  Lars Molin Biography and Olympic Results Olympics at Sports-Reference.com.  Arkistoitu 18.12.2012. Viitattu 4.7.2010. (englanniksi)