recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Tulisuudelma** (*El Choclo*) on argentiinalaisen Angel Villoldon 1900-luvun taitteessa säveltämä ja sanoittama tango. Sen suomenkielinen teksti on Kullervon, ja se alkaa sanoilla "Sun tulisuudelmasi tähden aatos entää...". Laulua pidetään yhtenä varhaisimmista argentiinalaisista tangoista.

Historiaa
---------

"El Choclon" arvellaan sävelletyn 1898, ja sen ensiesityksen tiedetään tapahtuneen vuonna 1903 eräässä kahvilassa Buenos Airesissa. Kappaleen nimi tarkoittaa suomeksi maissintähkää, ja säveltäjän sisaren mukaan se tarkoittaa muuatta paikallista kovaotteista sutenööriä, joka oli saanut lempinimensä kullankeltaisista hiuksistaan. Lauluteksti oli alun perin humoristinen ja katuelämästä kertova, kuten muissakin varhaisissa tangoissa. Lauluntekijä Villoldo täydensi omaa sanoitustaan myöhemmin. Vuonna 1930 lauluun teki uuden sanoituksen Marambio Catán ja vuonna 1947 Enrique Santos Discépolo, jonka teksti nousi sittemmin suosituimmaksi laulun espanjankielisissä levytyksissä.

Englanniksi laulun on levyttänyt nimellä "Kiss of Fire" muun muassa Louis Armstrong vuonna 1955.

"Tulisuudelma" Suomessa
-----------------------

Laulun levyttivät suomeksi ensimmäisenä Rita Elmgren ja toisena Olavi Virta ja Metro-tytöt, molemmat vuonna 1953. Muita suomalaislevyttäjiä ovat Eino Grön (1963), Eero Savolainen (1974), Väinö Lehtinen (1978), Erkki Junkkarinen (1979), Reijo Taipale (1990), Tarja Ylitalo (1990) ja Tapani Kansa (1999). Instrumentaaliversioita "Tulisuudelmasta" ovat levyttäneet muiden muassa Esko Könönen (1961), Reijo Lehtovirta (1973) ja Francis Goya (1993).

Kappaleen mukaan ovat nimensä saaneet muun muassa Hotelli Vantaan tanssiravintola Tulisuudelma ja MTV:n 1990-luvun alussa televisioima *Tulisuudelma*-tanssiorkesterikilpailu.

Lähteet
-------

1. 1 2  "Tulisuudelma", *Suuri toivelaulukirja 3*, s. 229. Toim. Aapeli Vuoristo, 2. painos. Musiikki-Fazer, Suuri suomalainen kirjakerho, 1980.
2. 1 2  Denniston, Christine: A Brief Introduction to the History of Tango Music *Total Tango -sivusto*. Viitattu 12.6.2018. (englanniksi)
3. ↑  Selles, Roberto: El choclo - "El choclo" and its curious adaptation into English *Todo Tango -sivusto*. Viitattu 12.6.2018.
4. ↑  Hiihtola, Pasi: Muistojen bulevardi: Tulisuudelma *Yle Areena*.  16.10.2014. Viitattu 12.6.2018.
5. ↑  Hakutulos kappaleelle Tulisuudelma Suomen äänitearkisto ry.  Arkistoitu 12.6.2018. Viitattu 12.6.2018.
Geldanamysiini kuuluu ansamysiineihin
**Ansamysiinit** eli **ansamakrolidit** tai **ansamakrolaktaamit** ovat ryhmä rakenteellisesti samankaltaisia prokaryoottien ja eräiden kasvien tuottamia sekundääriaineenvaihdunnan tuotteita. Monilla ansamysiineillä on biologista aktiivisuutta ne voivat olla esimerkiksi antibiootteja tai antiviraalisia yhdisteitä ja eräitä tutkitaan myös syöpälääkkeinä. Ansamysiinien rakenteessa on aromaattinen yhdin johon on sitoutunut alifaattinen ketju muodostaen renkaan. Alifaattisen polyketidiketjun eliöt syntetisoivat etikkahaposta tai propaanihaposta. Ansamysiinit ovat saaneet nimensä latinan kielen kahvaa merkisevästä sanasta *ansa*. Ansamakrolidit ovat merkittäviä paitsi niiden biologisten ominaisuuksien vuoksi myös niiden kiraalisen alifaattisen ketjun haastavan synteesin vuoksi.

Ansamysiinit voidaan jakaa kahteen luokkaan niiden aromaattisen ydinosan rakenteen perusteella. Bentsokinoidirakenteisiin ansamysiineihin, joissa on vain yksi aromaattinen rengas kuuluvat muun muassa geldanamysiini, herbimysiinit, makbesiinit, maytansinoidit, mykotrieniinit ja trienomysiinit. Aromaattinen rengas voi olla myös naftaleeniin perustuva naftokinonirengas ja tämän rakenteen sisältäviä ansamysiinejä ovat aktamysiini, ansatiatsiini, awamysiini, diastovarisiinit, halomysiinit, kanglemysiini, naftomysiinit, rifamysiinit, streptovarisiinit ja tolypomysiinit.

Lähteet
-------

1. 1 2  Alén, Raimo: *Kokoelma orgaanisia yhdisteitä: Ominaisuudet ja käyttökohteet*, s. 1184–1186. Helsinki: Consalen Consulting, 2009. ISBN 978-952-92-5627-3.
2. 1 2  Frederick J. Antosz: *Ansamacrolides, Kirk-Othmer Encyclopedia of Chemical Technology*, John Wiley & Sons, New York, 2000. Viitattu 25.9.2015
3. ↑  Masaji Ohno, Masami Otsuka, Yoshinari Okamoto, Morimasa Yagisawa & Shinichi Kondo: *Antibiotics, 1. General, Ullmann's Encyclopedia of Industrial Chemistry*, John Wiley & Sons, New York, 2011. Viitattu 25.9.2015
4. ↑  Georg F. Weber: *Molecular Therapies of Cancer*, s. 222–223. Springer, 2015. ISBN 978-3-319-13277-8. Kirja Googlen teoshaussa (viitattu 25.9.2015). (englanniksi)
5. ↑  Gabor Lukacs,Masaji Ohno: *Recent Progress in the Chemical Synthesis of Antibiotics*, s. 103–105. Springer, 1990. ISBN 978-3-642-75619-1. Kirja Googlen teoshaussa (viitattu 25.9.2015). (englanniksi)
Bovallius Jyväskylässä
**Bovallius-ammattiopisto** oli S. ja A. Bovalliuksen säätiön ylläpitämä ammatillinen erityisoppilaitos, joka järjesti koulutusta Jyväskylässä, Pieksämäellä, Turussa sekä useilla muilla paikkakunnilla. Vuoden 2018 alusta se yhdistyi Validia ammattiopiston kanssa Ammattiopisto Spesiaksi.

Bovalliuksen koulutustarjontaan kuuluivat valmentava koulutus, ammatilliset perustutkinnot, ammatillinen lisäkoulutus sekä oppisopimuskoulutus. Bovallius-ammattiopistossa opiskeli viime vuosina noin 530 opiskelijaa. Bovallius-ammattiopisto tarjosi asiantuntijapalveluita myös muille organisaatioille.

Historia
--------

Bovallius-ammattiopisto perustettiin vuonna 1901 Sofia ja Angelique Bovalliuksen testamentin perusteella. Pieksämäellä Nikkarilassa syntyneillä ja naimattomina pysyneillä sisaruksilla oli ainoastaan kaukaisia sukulaisia ja Angeliquen kerrotaan lausuneen: "Jos he saisivat periä omaisuutemme, niin olisi siitä heille enemmän vahinkoa kuin hyötyä. Olemme sen takia päättäneet lahjoittaa kaikki varamme johonkin hyväntekeväiseen tarkoitukseen. Serkkumme, rovasti Aron Borgin kanssa olemme asiasta keskustelleet. Hän on, kuten tiedät, harras kuuromykkäin ystävä. Hän otti minut mukaansa keväällä koulunne tutkintoon. Siitä alkaen on sisarelleni ja minulle selvennyt, että Jumala tahtoo meidän käyttämään Hänen meille antamansa lahjat juuri kuuromykkäraukkojen hyväksi."

Nikkarilassa tarjottiin ensimmäisen kerran opetusta kuuroille jo vuonna 1871. Sisarukset kuitenkin huomasivat, ettei koulu voi aloittaa toimintaansa heidän eläessään; heillä ei ollut vielä varaa siihen. Niinpä he päättivät koko loppuelämänsä ajan koota rahaa haavettaan varten, ja 1894 laaditussa testamentissaan he määräsivät, että Nikkarilaan rakennetaan heidän rahoillaan koulukoti kuuromykkätytöille. Kun rakennukset olisivat valmiit, jätettäisiin koulu kouluhallituksen hallintaan. Lisäksi sisarusten rahoista muodostettiin S. ja A. Bovalliuksen lahjoitusrahasto, jolla koulua ylläpidettiin. Oppilaitosta ylläpit S. ja A. Bovalliuksen säätiö.

Alkujaan Bovallius-ammattiopisto toimi Pieksämäellä, mutta vuoden 2009 alussa toiminta laajeni merkittävästi, kun Kuhankosken erityisammattikoulu Laukaasta ja Aura-instituutti Turusta yhdistyivät siihen. Yhdistyminen oli osa prosessia, jossa valtio luopui ammatillisista erityisoppilaitoksista ja siirsi ne yksityisten koulutuksen järjestäjien ylläpidettäviksi. Bovallius-konserniin kuuluivat myös sosiaalinen yritys Bovallius-Palvelut Oy sekä organisaation kiinteistöistä huolehtiva Bovallius-Kiinteistöt Oy.

Katso myös
----------

* Erityisopetus
* AMEO – ammatillisten erityisoppilaitosten kumppanuusverkosto

Lähteet
-------

1. ↑  Invalidiliiton ja Bovallius-säätiön koulutus yhteiseen osakeyhtiöön, *Savon Sanomat* 21.12.2016. Viitattu 18.1.2017.
2. ↑  Uuden ammattiopiston nimeksi Spesia, Validia. Viitattu 8.3.2017.

Aiheesta muualla
----------------

* Bovallius-ammattiopiston kotisivut
**Kelly Clark** (s. 26. heinäkuuta 1983 Newport, Rhode Island) on yhdysvaltalainen lumilautailija, joka kilpailee half-pipessa.

Clark on voittanut half-pipessa kolme olympiamitalia: kultaa Salt Lake Cityssä 2002 ja pronssia Vancouverissa 2010 sekä Sotšissa 2014. Torinon olympialaisissa 2006 hän oli neljäs. MM-kisoissa 2001 Clark oli yhdeksäs.

Lumilautailun maailmancupissa Clark kilpaili ensimmäisen kerran joulukuussa 2000. Hän on voittanut 11 maailmancupin kisaa, ollut kahdesti toinen ja viidesti kolmas (6.2.2016).

X Gamesissa Clark on sijoittunut 13 kertaa kolmen parhaan joukkoon superpipessa vuosina 2002–2015. Hän on voittanut seitsemän kertaa (Aspenissa 2002, 2006, 2011, 2012, 2013 ja 2014 ja lisäksi Tignes’ssä vuonna 2014), saanut hopeaa viidesti (2003, 2004, 2009, 2010, 2015) ja pronssia kerran (2008).

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Kelly Clark Kansainvälinen hiihtoliitto (FIS).  (englanniksi)
2. ↑  X Games: Kelly Clark ESPN.  Arkistoitu 10.2.2016. Viitattu 16.2.2016. (englanniksi)

Naisten lumilautailun half-pipen olympiavoittajat

|  |
| --- |
| 1998: Nicola Thost |
2002: Kelly Clark |
2006: Hannah Teter |
2010: Torah Bright |
2014: Kaitlyn Farrington |
2018: Chloe Kim |
2022: Chloe Kim |



|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Yhdysvallat

 |

 |
**International Formula Master** oli eurooppalainen moottoriurheilusarja. Sarja perustettiin vuonna 2005 **3000 Pro Series** -nimellä. Seuraavana vuonna sarjan nimeksi vaihtui **F3000 International Masters**. Vuonna 2007 sarjan nimeksi vaihtui International Formula Master. Samalla vanha F3000-kalusto korvattiin uusilla Formula S2000 -luokan Tatuus-Hondilla.

Kilpailuviikonloppuna ajettiin kaksi kilpailua. Ensimmäisessä kisassa pisteitä jaettiin kahdeksalle parhaalle ja toisessa kuudelle parhaalle. Paalupaikasta ja nopeimmasta kierroksesta sai vielä lisäpisteen. Viikonlopun toinen lähtö, ns. sprinttikilpailu ajettiin ensimmäisen kisan tulosten mukaan käännetyssä lähtöjärjestyksessä. Tallien sarjassa kunkin tiimin kaksi parasta kuljettajaa keräsi pisteitä. 

Sarjassa ajettiin Formula S2000 -luokan autoilla, joissa oli Hondan 250hv tehoinen K20A-moottori. Autot olivat italialaisen Tatuusin valmistamia ja niissä käytettiin Sadevin kuusivaihteista sekventiaalivaihteistoa. Samalla kalustolla ajettiin myös Italian kansallista sarjaa.

Sarjan mestaruuden voittivat Norbert Siedler, Jan Charouz, Jerome d'Ambrosio, Chris van der Drift ja Fabio Leimer. Kausi 2009 jäi sarjan viimeiseksi.

Mestarit
--------

| Kausi | Kuljettaja | Talli |
| --- | --- | --- |
| 2005 | Itävalta Norbert SiedlerItalia Max Busnelli | Italia Draco Junior Team |
| 2006 | Tšekki Jan Charouz | Tšekki Charouz Racing System |
| 2007 | Belgia Jérôme d’Ambrosio | Italia Cram Competition |
| 2008 | Uusi-Seelanti Chris van der Drift | Italia JD Motorsport |
| 2009 | Sveitsi Fabio Leimer | Italia JD Motorsport |
**International Food Policy Research Institute** (**IFPRI**) on vuonna 1975 perustettu kansainvälinen tutkimusinstituutti, jonka pyrkimyksenä on vähentää köyhyyttä, nälkää ja aliravitsemusta kehitysmaissa.  IFPRI on maailman johtavia tutkimusinstituutteja maatalousekonomian ja kehitystaloustieteen saralla.

Instituutin pääkonttori sijaitsee Washingtonissa, Yhdysvaltain pääkaupungissa. Lisäksi IFPRI:lla on toimistoja 12:ssa maassa: Bangladeshissa, Egyptissä, Etiopiassa, Ghanassa, Ruandassa, Senegalissa, Intiassa, Kiinassa, Malawissa, Nigeriassa, Pakistanissa ja Ugandassa.

IFPRI kuuluu Consultative Group on International Agricultural Research (CGIAR) - kattojärjestöön, johon kuuluu yhteensä 15 maatalouteen ja ruokaturvaan keskittyvää tutkimuskeskusta. 

Vuodesta 2019 pääjohtajana on toiminut Johan Swinnen. Aiempia pääjohtajia ovat Shenggen Fan (2009-2019), Joachim von Braun (2002–2009), Per Pinstrup-Andersen (1992–2002), Just Faaland (1990–1992), John W. Mellor (1977–1990) ja Dale E. Hathaway (1975–1977).

IFPRI:lla on neljä tutkimusjaostoa: Development Strategy and Governance , Environment and Production Technology , Markets, Trade, and Institutions  ja Poverty, Health, and Nutrition .

Instituutin tämänhetkinen tutkimusstrategia painottuu viidelle osa-alueelle:

* Ruokatuotannon turvaaminen ja vahvistaminen ilmastonmuutosta silmällä pitäen
* Terveellisten ruokavalioiden edistäminen
* Inklusiivisten markkinajärjestelmien ja ruokateollisuuden kehittäminen
* Maatalous- ja maaseututalouksien muutos
* Instituutioiden ja hallinnon parantaminen.

IFPRI julkaisee kirjoja, keskustelupapereita, uutiskirjeitä ynnä muuta tutkimusmateriaalia. Instituutti tuottaa myös kvantitatiivisia tutkimusaineistoja, jotka ovat vapaasti ladattavissa IFPRI:n sivuilta. IFPRI on ollut mukana julkaisemassa vuosittain ilmestyvää Globaalin nälkäindeksi -raporttia (Global Hunger Index) , joka perustuu moniulotteiseen tilastolliseen menetelmään ja jolla kuvataan valtioiden nälkätilannetta. Muita merkittäviä vuosittain julkaistavia raportteja ovat ruokaturvatilanteeseen keskittyvä Global Food Policy Report (vuodesta 2011)  sekä ali- ja yliravitsemukseen painottuva Global Nutrition Report (vuodesta 2014) .

Lähteet
-------

1. ↑   *www.ifpri.org*. Viitattu 20.6.2018.
2. ↑  Economics Field Rankings: Agricultural Economics | IDEAS/RePEc *ideas.repec.org*. Viitattu 24.8.2021.
3. ↑  Economics Field Rankings: Development | IDEAS/RePEc *ideas.repec.org*. Viitattu 24.8.2021.
4. ↑   *www.ifpri.org*. Viitattu 20.6.2018.
5. ↑  Research Centers - CGIAR *CGIAR*. Viitattu 20.6.2018. (englanniksi)
6. ↑   *www.ifpri.org*. Viitattu 20.6.2018.
7. ↑   *www.ifpri.org*. Viitattu 20.6.2018.
8. ↑   *www.ifpri.org*. Viitattu 20.6.2018.
9. ↑   *www.ifpri.org*. Viitattu 20.6.2018.
10. ↑  IFPRI: IFPRI strategia 2018-2020 IFPRI. Viitattu 20.6.2018.
11. ↑  Global Hunger Index - Official Website of the Peer-Reviewed Publication *Global Hunger Index - A Peer-Reviewed Publication*.  Arkistoitu 31.8.2018. Viitattu 20.6.2018. (englanniksi)
12. ↑   *gfpr.ifpri.info*. Viitattu 20.6.2018.
13. ↑  GNR – Global Nutrition Report *globalnutritionreport.org*. Viitattu 20.6.2018. (englanniksi)
**Martti Salomaa** (16. syyskuuta 1920 Viipurin mlk – 30. tammikuuta 2009 Helsinki) oli suomalainen pikaluistelija ja kauppaneuvos (1987).

Urheilu-ura
-----------

Salomaa voitti yleisluistelun Suomen-mestaruuden 1945 ja saavutti 1944–1946 kaikkiaan neljä matkamestaruutta. Maailmanmestaruuskilpailuissa Salomaa edusti Suomea 1946 Oslossa, jossa sijoittui kokonaiskilpailuissa 19. sijalle. Trondheimin EM-kisoissa samana vuonna hän oli kahdeksas. Lisäksi hän osallistui Hamarin EM-kilpailuihin 1948, joissa ei selvinnyt päätösmatkalle. Urallaan hän edusti Viipurin Luisteluseuraa ja sotien jälkeen ensin Helsingfors Skridskoklubb (HSK)ia ja syksystä 1949 Helsingin Luistinkiitäjiä (HLK)

Henkilöhistoria
---------------

Talvi- ja jatkosodassa Salomaa taisteli etulinjassa konekivääriryhmän- ja puolijoukkueen johtajana. Sotien päätyttyä hän perusti veljensä Kaukon kanssa Tikkurilaan polkupyöräkorjaamon Veljekset Salomaa Oy. Vähin erin yritys kasvoi pyörä- ja urheiluliikkeeksi. Sen rinnalle perustettiin 1950-luvulla sähkö- ja kodinkoneliike, ja autotuonnin vapautuessa 1962 veljekset laajensivat toimintaansa autokauppaan. Yritykset menestyivät ja työllistivät parhaimmillaan yli sata ihmistä. Salomaa myös rakennutti Tikkurilaan useita liike- ja asuintaloja.

Siirryttyään 1985 eläkkeelle Salomaa myi liiketoiminnat. Hän perusti vaimonsa kanssa Martti ja May Salomaan Säätiön, jonka tarkoituksena on tukea vantaalaisia veteraaneja ja muita ikääntyneitä henkilöitä asumisasioissa.

Lähteet
-------

* Martti Salomaa SpeedSkatingNews-sivustolla
* Rantala, Risto; Siukonen, Markku & Tukiainen, Seppo (toim.): *Urheilumme kasvot 1*, s. 909. Oy Scandia Kirjat Ab, 1972.

### Viitteet

1. ↑

Aiheesta muualla
----------------

* Martti Salomaa. *Suomen talouselämän vaikuttajat* -verkkojulkaisu (maksullinen). Suomalaisen Kirjallisuuden Seura.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Talousvaikuttajat

 |

 |
**A6** (kreik. Αυτοκινητόδρομος 6, *Aftokinitódromos 6*) eli **Attikan valtatie** (Αττική Οδός, *Attikí Odós*) on moottoritie Ateenan metropolialueella Kreikassa. Se kulkee Ateenan kansainväliseltä lentoasemalta metropolialueen itälaidalta Elefsínaan metropolialueen länsilaidalle, ja toimii Ateenan pohjoisena ohitustienä. Valtatie on kauttaaltaan osa Kórinthoksesta Ateenan johtavaa Eurooppatietä 94. Varsinaisen A6-valtatien pituus on noin 52 kilometriä ja koko Attikan valtatieverkoston pituus sivuhaaroineen noin 65 kilometriä.

Reitti
------

Valtatien reitti on seuraava (idästä länteen):

Ateenan kansainvälinen lentoasema – Paianía – Leontário – Gérakas – Vrilíssia – Irákleio – Metamórfosi – Áno Liósia – Mándra – Elefsína.

Valtatie risteää pohjois-eteläsuuntaisen, muun muassa Pireukseen ja Thessalonikiin johtavan A1-valtatien kanssa Metamórfosissa metropolialueen pohjoisosassa. Elefsínassa valtatie yhdistyy Kórinthokseen Peloponnesokselle jatkavaan itä-länsisuuntaiseen A8-valtatiehen. Näin A6 yhdistää A1- ja A8-valtatiet toisiinsa.

* Valtatien liittymä Ateenan lentoaseman lähellä.Valtatien liittymä Ateenan lentoaseman lähellä.
* Valtatietä Ymittós-vuoren rinteellä.Valtatietä Ymittós-vuoren rinteellä.
* Valtatien liittymä Kifisiássa.Valtatien liittymä Kifisiássa.

Lähteet
-------

1. ↑  A6 Greek Motorway.  Arkistoitu 15.9.2017. Viitattu 4.9.2017.
2. ↑  Driving in Greece – Greek Road Network *simplybook.gr*. Viitattu 4.9.2017.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **A6-valtatie** Wikimedia Commonsissa

Kreikan moottoritiet

|  |  |
| --- | --- |
| Pääväylät | 
* A1
* A2
* A3
* A5
* A6
* A7
* A8
* A90

 |
| Muut moottoritiet | 
* A11
* A12
* A13
* A24
* A242
* A25
* A27
* A29
* A62
* A621
* A64
* A71

 |

Ateenan merkittävimmät kadut ja tiet

|  |  |
| --- | --- |
| Moottoritiet | 
* A1 (PATHE)
* A6 (Attikí Odós)

 |
| Valtakadut | 
* Alexándras
* Andréa Syngroú
* Athinón
* Kifisías
* Konstantinoupóleos
* Mesogeíon
* Vasiléos Konstantínou
* Vasilíssis Amalías
* Vasilíssis Ólgas
* Vasilíssis Sofías
* Vouliagménis

 |
| Kadut | 
* Aiólou
* Akadimías
* Athinás
* Dionysíou Areopagítou
* Ermoú
* Filellínon
* Ierá Odós
* Iródou Attikoú
* Mitropóleos
* Óthonos
* Panepistimíou
* Patisíon (28is Oktovríou)
* Peiraiós (Panagí Tsaldári)
* Sólonos
* Stadíou
* Tripódon
* Vasiléos Georgíou A'
* Voukourestíou

 |
**A7** (kreik. Αυτοκινητόδρομος 7, *Aftokinitódromos 7*) eli **Keski-Peloponnesoksen valtatie** (Αυτοκινητόδρομος Κεντρικής Πελοποννήσου, *Aftokinitódromos Kentrikís Peloponnísou*) tai **Moréan valtatie** (Αυτοκινητόδρομος Μωρέας, *Aftokinitódromos Moréas*) on moottoritie Peloponnesoksen niemimaalla Kreikassa. Se kulkee niemimaan poikki koillis-lounaissuunnassa Kórinthoksesta Kalamátaan. Valtatie on osa Eurooppatietä E65. Varsinaisen A7-valtatien pituus on noin 158 kilometriä ja koko Keski-Peloponnesoksen valtatieverkoston pituus sivuhaaroineen noin 205 kilometriä.

Valtatie on saanut yhden nimistään Peloponnesoksen keskiaikaisesta nimestä *Morea*.

Reitti
------

Valtatien reitti on seuraava (koillisesta lounaaseen, merkittävimmät ohitetut paikkakunnat suluissa):

Kórinthos – Neméa – (Árgos) – Trípoli – (Megalópoli) – Kalamáta

Varsinaisen Kórinthos–Kalamáta-tien pituus on noin 158 kilometriä. Valtatiehen yhdistyy haaraumana Α71-valtatie, joka on moottoritieosuus Léfktro–Spárti. Sen pituus on noin 47 kilometriä.

A7-valtatietä.

Lähteet
-------

1. 1 2  A7 *Greek Motorway*.  Arkistoitu 15.9.2017. Viitattu 4.9.2017.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **A7-valtatie** Wikimedia Commonsissa

Kreikan moottoritiet

|  |  |
| --- | --- |
| Pääväylät | 
* A1
* A2
* A3
* A5
* A6
* A7
* A8
* A90

 |
| Muut moottoritiet | 
* A11
* A12
* A13
* A24
* A242
* A25
* A27
* A29
* A62
* A621
* A64
* A71

 |
**A5** (kreik. Αυτοκινητόδρομος 5, *Aftokinitódromos 5*) eli **Joonian valtatie** (Ιονία Οδός, *Ionía Odós*) on moottoritie läntisessä Kreikassa. Se kulkee pohjois-eteläsuunnassa Ioánninasta Patrakseen. Valtatie on osa Eurooppatietä E55. Tien pituus on noin 196 kilometriä.

Valtatie on saanut nimensä siitä, että se kulkee lähellä Joonianmeren rannikkoa sen pituisesti.

Reitti
------

Valtatien reitti on seuraava (pohjoisesta etelään):

Ioánnina – Filippiáda – Árta – Amfilochía – Angelókastro – Mesolóngi – Antírrio – Río – Patras.

Antírrion ja Ríon välillä valtatie ylittää Korintinlahden Ríon–Antírrion siltaa pitkin. Ríossa tie yhtyy A8-valtatiehen eli Olympian valtatiehen. Tietä on suunniteltu jatkettavaksi Patraksesta Pýrgokseen.

* Valtatietä.Valtatietä.
* Ríon–Antírrion silta.Ríon–Antírrion silta.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **A5-valtatie** Wikimedia Commonsissa

Kreikan moottoritiet

|  |  |
| --- | --- |
| Pääväylät | 
* A1
* A2
* A3
* A5
* A6
* A7
* A8
* A90

 |
| Muut moottoritiet | 
* A11
* A12
* A13
* A24
* A242
* A25
* A27
* A29
* A62
* A621
* A64
* A71

 |
Saaristolaisleipää.
**Saaristolaisleipä** on musta ja tiivis hapanimeläleipä, jota valmistetaan perinteisesti Suomen lounaisrannikolla ja -saaristossa. Se on tavallisesti tiilenmuotoinen ja leivotaan piimästä tai vedestä, kaljamaltaista, rukiista ja siirapista. Ahvenanmaalainen **mustaleipä** on hyvin samantapainen mutta muodoltaan pyöreä ja litteä leipä.

Saaristolaisleipää voi ostaa nykyään useimmista suurista kaupoista koko Suomessa mutta syntysijoillaan Varsinais-Suomessa ja Ahvenanmaalla sitä saa pienistä lähikaupoistakin. Se säilyy pitkään, jopa kuukausia, mikä on ollut tärkeä ominaisuus pitkillä purjehdusmatkoilla, joilla leipä on ollut muonituksen perusta.

Saaristolaisleivän historiaa ei juurikaan tunneta. Sen arvellaan saaneen vaikutteita saksalaisesta tummasta leivästä, jota hansakauppiaat toivat Suomeen 1600-luvulla. Toisaalta Lounais-Suomessa on leivottu aikaisemmin saaristolaisleivän tapaista *varileipää*, joka on makeutettu imelletyillä maltailla sokerin tai siirapin sijaan. Saaristolaisleivän valmistus kestää nykyisillä, hiivaa hyödyntävillä resepteillä joitakin tunteja mutta perinteisellä tavalla siihen kului kolme päivää: ensimmäisenä päivänä leivottiin hapantaikina ja toisena siihen lisättiin imellettyä taikinaa ja oluenpanosta jäänyttä mäskiä. Kolmantena päivänä leivät lopulta paistettiin ja jätettiin vielä yön ajaksi jäähtyvään uuniin imeltymään.

Aiheesta muualla
----------------

* Saaristolaisleivän resepti Marttojen sivustolla
* Åländskt svartbröd – en lång och kärleksfull tradition (ruotsiksi)

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Varsinais-Suomen saaristolaisleipä  1.10.2022. Maa- ja kotitalousnaiset. Viitattu 20.11.2022.
2. 1 2 3  Simola, Sami: Leivistä mustin (Maksumuurin takana) *Helsingin Sanomat*.  9.7.2009. Viitattu 23.11.2022.
3. ↑  Saaristolaisleivän tarkka historia on pimennossa *Kaupunkimedia Aamuset*.  23.5.2015. Viitattu 20.11.2022.
Saarisen malli vuodelta 1925.
**Saarisen malli** tai **Malli Saarinen** (virallisesti "Malli 1917 Saarinen") on nimitys, jota käytetään itsenäisen Suomen ensimmäisistä postimerkeistä. Nimensä ne saivat suunnittelijastaan, arkkitehti Eliel Saarisesta.

Yleistä
-------

Saarisen malli laskettiin liikkeelle jo 1. lokakuuta 1917, paria kuukautta ennen Suomen itsenäistymistä. Ne olivat ensimmäiset suomalaiset postimerkit sitten vuonna 1889 ilmestyneiden yleismerkkien, joiden käyttö kiellettiin postimanifestin myötä vuonna 1900. Uusien suomalaisten postimerkkien julkaisun mahdollisti Venäjällä vuoden 1917 helmikuun vallankumouksen myötä tapahtunut hallitsijanvaihdos.

Saarisen mallin merkit olivat ainoita Suomessa vuosien 1917–1929 välillä julkaistuja postimerkkejä lukuun ottamatta itsenäisyyden 5- ja 10-vuotisjuhlien kunniaksi ilmestyneitä erikoismerkkejä. Vuosina 1919 ja 1921 niitä varustettiin inflaation vuoksi nimellisarvoa korottavalla lisäpainamalla. Viimeiset Malli Saarisen merkit olivat käytössä vuoden 1930 loppuun saakka. Ne korvasi saman vuoden alussa ilmestynyt "Malli 1930 Leijona" -yleismerkkien sarja.

Vaasan malli
------------

Suomen sisällissodan aikana maan postimerkkivarannot jäivät punaisten hallitsemaan Helsinkiin, eikä rintamalinjan pohjoispuolelle voitu toimittaa merkkejä. Tämän vuoksi Vaasaa pääkaupunkinaan pitänyt Suomen valkoinen senaatti painatti kahdeksan postimerkin sarjan, jotka tunnetaan nimellä Vaasan malli. Matti Visannin suunnitelman mukaan muokatut merkit eroavat ulkoasultaan jonkin verran alkuperäisistä Eliel Saarisen postimerkeistä.

Aunuksen ja Pohjois-Inkerin postimerkit
---------------------------------------

Heimosotien aikana Aunuksen väliaikainen hoitokunta painatti kahdeksan omaa postimerkkiä varustamalla Malli Saarisen merkkejä lisäpainamalla "Aunus". Kyseiset postimerkit olivat käytössä lyhyen aikaa vuoden 1918 heinä- ja lokakuun välillä. Aunuksen merkit ovat Suomen eniten väärennettyjä postimerkkejä, johtuen lähinnä väärentämisen helppoudesta.

Pohjois-Inkerin Hoitokunta puolestaan julkaisi vuonna 1920 Saarisen mallia muistuttaneita postimerkkejä, joita käytettiin Pohjois-Inkerissä maaliskuusta joulukuuhun 1920. Niissä muun muassa Suomen vaakunaleijona oli korvattu Inkerin vaakunalla.

Kuvia
-----

* Malli Saarinen ylipainamalla (1921)Malli Saarinen ylipainamalla (1921)
* Vaasan malli (1918)Vaasan malli (1918)
* Aunuksen postimerkki (1918)Aunuksen postimerkki (1918)
* Pohjois-Inkerin postimerkki (1920)Pohjois-Inkerin postimerkki (1920)

Lähteet
-------

1. ↑  Suomi 1856 - 1962 postimerkkiluettelo[vanhentunut linkki] Keräilijä.net. Viitattu 6.2.2014.
2. 1 2  Suomen postimerkit (Arkistoitu – Internet Archive) Postimuseo. Viitattu 6.2.2014.
3. ↑  Ossa, Mikko: "Suomi – filatelian aarreaitta", s. 59. Postimerkkiliike Lauri Peltonen, Hanko 1972. Viitattu 6.2.2014.
4. ↑  Suomi 1856-1962 postimerkkiluettelo – Käyttösarjaa M-18 - Vaasan malli (Arkistoitu – Internet Archive) Keräilijä.net. Viitattu 6.2.2014.
5. ↑  Ossa, s. 77–79.
6. ↑  Ossa, s. 80–81.
**Ylivieskan Veto** oli Ylivieskassa vuonna 1909 perustettu Työväen Urheiluliiton (TUL) yleisseura, joka tunnettiin aluksi nimellä V- ja U-seura Alku. Seura kiellettiin poliittisin perustein pahimman oikeistoterrorin vuosina 1930-luvulla ja perustettiin uudelleen 2. maailmansodan jälkeen poliittisten olojen vapauduttua Ylivieskan Veto -nimisenä vuonna 1946.
Seuran pitkäaikaisina puheenjohtajina olivat Antti Ojakangas (1946-1957), Aale Niemikorpi ja Erkki Ojakangas (1979 - 2006).

Vuodesta 1948 seuran ohjelmistossa oli nyrkkeily, joka on ollut seuran menestyksekkäin laji. Verrattain pienen seuran väreissä on saavutettu nyrkkeilyssä TUL:n ja SM-tason mitaleita kaikkiaan 26 kappaletta. Erkki Ojakangas voitti v.1949 TUL:n nuorten mestaruuden. Hän toi maaottelupisteet neljä kertaa Suomeen kalottimaaotteluissa Pohjois-Ruotsia vastaan. Hän nyrkkeili hopeaa v.1951 TUL:n yleisen sarjan mestaruuskilpailuissa. Osallistuttuaan Maailman nuorison festivaalien (XI akateemiset kesäkisat)nyrkkeilykisoihin sodan raunioittamassa Berliinissä v.1951, hän sai liitoltaan kilpailukiellon, kun osallistui lupaa kysymättä. Veljessarjan seuraava, Jorma Ojakangas, nyrkkeili hopealle nuorten SM-kisoissa v. 1954. Jouko Ojakangas voitti urallaan TUL:n nuorten mestaruuden v. 1958 sekä kolme yleisen sarjan TUL:n mestaruutta painoluokassa 57 kg vuosina 1961-1963. Hän voitti Pohjois-Suomen mestaruuden vuonna 1966. Pauli Ojakangas voitti nuorten SM-kultaa sekä TUL:n nuorten mestaruuden vuosina 1966-67. Urallaan hän saavutti kaikkiaan kolme yleisen sarjan SM-kultaa ja kaksi pronssimitalia. Ensimmäisen yleisen sarjan SM-kultansa hän hankki Ylivieskan Vedon väreissä v. 1968 painoluokassa 57 kg. 

Ari-Pekka Niemikorpi voitti nuorten SM-pronssia vuonna 1972 ja kultaa vuosina 1973-74 sarjassa 54 kg. Niemikorpi nyrkkeili TUL:n mestariksi v. 1973 sarjassa 57 kg, 1975 sarjassa 51 kg ja v.1977 sarjassa 54 kg. Yleisen sarjan 54 kg:n painoluokassa Niemikorpi saavutti kaksi SM-hopeaa 1977-1978 sekä pronssia v.1981. Suomen B-mestaruuskisoissa hän saavutti hopeaa v.1976 ja kultaa 1977. 
Jyrki Peltola saavutti urallaan SM-hopeaa v. 1987 sarjassa 57 kg ja SM-pronssia v. 1986 sarjassa 57 kg sekä pronssia v.1988 sarjassa 60 kg.
Seuran viimeinen nyrkkeilymitalisti oli Mauri Teräs, joka saavutti sarjassa 60 kg SM-pronssia vuosina 1994 ja 1995. Menestyksekkäin valmentaja oli Pentti Ojakangas. 

Muita harrastettuja lajeja olivat yleisurheilu, voimistelu, hiihto, jalkapallo, lentopallo, suunnistus, keilailu, jousiammunta ja sulkapallo. Niissä järjestettiin piiritason kilpailutoimintaa ja osallistuttiin TUL:n liittojuhlille. 

Toiminta oli laajimmillaan 1970-luvulla, mutta hiljeni 1980-luvulla ja keskittyi 1990-luvulla lähinnä nyrkkeilyyn, suunnistukseen, sulkapalloon ja hiihtoon. Seuran toiminta lakkautettiin 2006 vetäjäpulan vuoksi.

Lähteet: TUL:n toimintakertomukset 1948 - 1995, Ylivieskan Vedon arkisto, Nyrkkeilyn SM-tilastot, Erkki Ojakankaan arkisto. A-P.Niemikorven kilpailukirja *lähde tarkemmin?*
**Ylivesi** oli kylä entisessä Viipurin maalaiskunnassa Suomen Neuvostoliitolle luovuttamalla alueella. Nykyisin Yliveden alueella on jonkin verran asutusta, mutta venäläistä asutusnimeä sillä ei ole. 

Yliveden kylä sijaitsi Viipurin maalaiskunnan pohjoisosassa Viipurista pohjoiseen vievän valtatie 14 varrella. Seurakunnallisesti Ylivesi kuului Viipurin maalaiskunnan pohjoisosan käsittäneeseen Ihantalan seurakuntaan. Yliveden naapurikyliä olivat Juustila, Ihantala, Tali, Konkkala, Saarela, Ventelä ja Tikkala. Kylän etelärajalla sijaitsee Ventelänselkä, johon laskee kylän läpi virtaava Kilpeenjoki. Vuonna 1937 kylässä oli 334 asukasta. Yliveden koulupiiriin kuuluneissa pikkukylissä Konkkalassa oli 87 asukasta ja Saarelassa 47 asukasta.

Elinkeinot ja palvelut
----------------------

Yliveden asukkaat saivat elantonsa pääasiassa maataloudesta. Vuonna 1937 kylässä oli 472 ha peltoa, 43 ha niittyä ja 1 319 ha metsää. Kylässä oli Saimaankanavan Osuusliikkeen myymälä. Yliveden nuorisoseuralla oli oma talo lähellä koulua. 

Yliveden kansakoulu sijaitsi kylän pohjoisrajalla. Koulupiiriin kuului Yliveden lisäksi Ihantalan, Konkkalan ja Saarelan kylät sekä osia Kilpeenjoen kylästä. Koulurakennus valmistui vuonna 1900 ja se tuhoutui talvisodassa. Vuonna 1942 kunta rakensi väliaikaisen koulutalon. Vuonna 1939 koulussa oli kolme opettajaa ja 102 oppilasta.

Historia
--------

Talvisodan aikana Yliveden väestö evakuoitiin Keski-Suomeen. Moskovan rauhassa Ylivesi muun Viipurin maalaiskunnan kanssa luovutettiin Neuvostoliitolle. Jatkosodassa alue vallattiin takaisin 1941 ja väestö pääsi palaamaan koteihinsa, mutta uusi evakuointi oli edessä 1944.

Lähteet
-------

* Kuujo Erkki, Lakio Matti: *Viipurin pitäjän historia II*. Helsinki: Viipurin maalaiskuntalaisten pitäjäseura ry, 1982.

### Viitteet

1. ↑  Lakio 1982, s. 264–265
2. ↑  Lakio 1982, s. 269 ja 274
3. ↑  Kuujo 1982, s. 375

Viipurin maalaiskunnan kylät
Ahokas • Alasommee • Alasäiniö • Haankylä (Haka) • Hapenensaari • Hämäläinen • Ihantala • Juustila (Juustilanjoki) • Jyrkilä • Järvelä • Kaipola • Karppila • Kaukola • Kiiskilä • Kilpeenjoki • Kilpeenjoki–Sydänmaa • Kilpeenjoki–Vakkila • Konkkala • Korpelanautio • Kurikkala • Kähäri • Kärki • Kärstilä • Lahti • Lavola • Leppälä • Lihaniemi • Lyykylänjärvi • Mannikkala • Mälkki • Naulasaari • Nikoskela • Nuoraa • Näätälä • Pakkainen • Parkaus • Perojoensuu • Pien-Merijoki • Pietilä • Pihkala • Piispansaari • Porkansaari • Rapattila • Rasalahti • Repola–Lyykylä • Repola–Tervajoki • Rikkola • Ryysylä • Rääsiälä • Saarela • Samola • Savolainen • Suur-Merijoki • Suurpero • Tali • Terävälä • Tikkala • Tirhiä • Uskila • Uusikartano • Vahvaniemi • Vatikivi • Ventelä • Ykspää • Ylivesi • Yläsommee • Yläsäiniö
**Ropkan teollisuusalue** (vir. *Ropka tööstusrajoon*) on virolaisen Tarton kaupungin kaupunginosa. Sen väkiluku on 2 424 (31. joulukuuta 2013) ja pinta-ala 3,64 neliökilometriä.

Ihasten sillanrakennustyömaa 2014. Silta yhdistää Ihasten kaupunginosan ja Ropkan teollisuusalueen.
Emajoen ylittävä Ihasten silta yhdistää Ihasten kaupunginosan ja Ropkan teollisuusalueen.

Teollisuusaluetta ympäröivät pohjoisesta alkaen myötäpäivään Tarton kaupunginosat ja naapurikunnan alueet: Ropka, Karlova, Annelinn, Ihaste Soinaste (Ülenurmen kunta), Ropka, Variku.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Statistiline ülevaade Tartu 2013 Tartu linn.  (viroksi)


|  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * n
* k
* m
Tarton kaupunginosat |
| --- |
|  |
| 
* Annelinn
* Ihaste
* Jaamamõisa
* Kesklinn
* Karlova
* Maarjamõisa
* Raadi-Kruusamäe
* Ropka
* Ropkan teollisuusalue
* Ränilinn
* Supilinn
* Tammelinn
* Tähtvere
* Vaksali
* Variku
* Veeriku
* Ülejõe

 | Tarton vaaakuna |

 |

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Ropka industrial district
Ropsunhovin palatsi 1970-luvulla ennen lopullista raunioitumistaan.
**Ropsunhovi** (ven. Ро́пша, *Ropša*) on taajama ja maalaiskunta Leningradin alueen Lomonosovin piirissä Venäjällä. Taajamassa on asukkaita noin 800 henkeä. Ropsu on myös taajaman vieressä sijaitseva kylä, venäläiseltä nimeltään *Mihailovskaja* (ven. Михайловская) sekä entinen luterilainen seurakunta Inkerissä.

Ropsunhovi sijaitsee 49 kilometriä Pietarista lounaaseen Länsi-Inkerin ylängön Ropsun harjanteilla 120–130 metriä merenpinnan yläpuolella. Sen kautta kulkevat Kuippinan ja Strelnan sekä Paastonkylän ja Kraasselan väliset maantiet. Taajaman läpi virtaa Nuolijoki.

Ropsun kylä mainitaan ensimmäisen kerran Novgorodin Vatjan viidenneksen verokirjassa vuonna 1499/1500. Nimi perustuu muinaisvenäläiseen henkilönimeen *Hrapša* (ven. Храпша). 1600-luvulla paikalla oli ruotsalainen aateliskartano. 1700-luvun alussa seudun lähteiden vettä alettiin ohjata Pietarhovin suihkulähteisiin. Eräiden lähteiden vettä käytettiin parannustarkoituksiin. Vuonna 1714 Pietari I lahjoitti rakentamansa kartanon ruhtinas Fjodor Romodanovskille. Myöhemmin se muutettiin keisarin residenssiksi. 1700-luvun puolivälissä rakennettiin arkkitehti Bartolomeo Rastrellin suunnittelema barokkityylinen palatsi ja sitä ympäröivä maisemapuisto. Vuonna 1762 Ropsunhovissa murhattiin Pietari III. Katariina II lahjoitti palatsin suosikilleen kreivi Grigori Orloville. 1800-luvun lopulla palatsi muutettiin klassismin mukaiseksi. Vuonna 1801 palatsi siirtyi Paavali I:n omistukseen ja se toimi tsaariperheen lomanviettopaikkana aina Venäjän vallankumoukseen saakka. 

Nykyään rappeutunut Ropsunhovin palatsi on yksi Unescon maailmanperintökohteista. Taajamassa on raunioitunut ortodoksinen Jumalansynnyttäjän ilmestyksen kirkko, joka on alun perin rakennettu luterilaiseksi kirkoksi 1600-luvun puolivälissä. Vuosina 1787–89 rakennetussa Ropsun paperitehtaassa on kalankasvatuksen tutkimuslaitoksen kokeiluasema. Kaksi kilometriä Ropsunhovista pohjoiseen sijaitsee suuri puutarha-alue *Novaja Ropša*.

Ropsu-niminen kylä on myös Leningradin alueen Jaaman piirin Narvusin kunnassa.

Lähteet
-------

1. ↑  *Venäjän federaation paikannimiä*, s. 202. Helsinki: Kotimaisten kielten tutkimuskeskus, 2006. ISBN 952-5446-18-2. Teoksen verkkoversio (viitattu 9.10.2015).

Aiheesta muualla
----------------

* Ropsunhovin taajama Leningradin alueen kulttuuri -tietosanakirjassa[vanhentunut linkki] (venäjäksi)
* Ropsunhovin palatsi Leningradin alueen kulttuuri -tietosanakirjassa[vanhentunut linkki] (venäjäksi)
* Jumalansynnyttäjän ilmestyksen kirkko Leningradin alueen kulttuuri -tietosanakirjassa[vanhentunut linkki] (venäjäksi)
**Ropititsa** eli **Ropitsa** (ven. Ра́битицы, *Rabititsy*) on kylä, samanniminen taajama ja maalaiskunta Leningradin alueen Volossovan piirissä Venäjällä. Se sijaitsee piirin keskiosassa Hatsinan ja Opoljan välisen maantien varrella, Hatsina–Iivananlinna-radan eteläpuolella. Kunnassa on asukkaita 1 500 henkeä (vuonna 2006).

Kunnan hallinnollinen keskus on Ropititsan kylä. Lisäksi siihen kuuluu samanniminen taajama sekä kolme muuta kylää: Rokottina (ven. Рогатино, *Rogatino*), Saahkonja (ven. Захонье, *Zahonje*) ja Tomoska (ven. Домашковицы, *Domaškovitsy*).

Ennen toista maailmansotaa seudulla asui venäläisten lisäksi inkerinsuomalaisia, jotka kuuluivat Moloskovitsan ja Kupanitsan luterilaisiin seurakuntiin.

Ropititsassa toimii maidontuotantoon erikoistunut maatalousyritys. Paikallinen nähtävyys on pyhän Georgioksen tsasouna Tomoskan kylässä.

Kunnan ja samalla myös kunnanhallinnon päämies on Grigori Grištšenko.

Lähteet
-------

1. 1 2  *Venäjän federaation paikannimiä*, s. 198. Helsinki: Kotimaisten kielten tutkimuskeskus, 2006. ISBN 952-5446-18-2. Teoksen verkkoversio (viitattu 9.10.2015).
2. ↑  Leningradin alueen väestötilastoa *lenobl.ru*. Viitattu 5.9.2008. (venäjäksi)
3. ↑  Leningradin alueen paikallishallinto 1.1.2008 *lenobl.ru*. Viitattu 4.9.2008. (venäjäksi)
*Tämä artikkeli kertoo Päijänteen saaresta Sysmässä. Ropsa voi tarkoittaa myös Ropsunhovia Venäjällä.*
Ropsa

|  |  |
| --- | --- |
| Sijainti | 
SysmäPäijät-HämeSuomi |
| Saariryhmä | 
Paalahden saariryhmä |
| Vesialue | 
Päijänne |
| Korkein kohta | 
80 m  |
| Pinta-ala | 
1,53 ha  |

Karttamuokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa WikidataaTietolaatikon dokumentaatioNäytä Wikidatasta tulevat arvot

**Ropsa**  on Päijänteen saari Päijät-Hämeessä Sysmässä. Se kuuluu Päijänteen kansallispuistoon.

Maantietoa
----------

Saari on 230 metriä pitkä, 110 metriä leveä ja sen pinta-ala on 1,53 hehtaaria. Se sijaitsee Virmailanselän itäosassa Paatsalon eteläpuolella Käiväränniemen kärjen tuntumassa. Matkaa nemenkärkeen on 150 metriä. Koska se sijaitsee Paalahden suulla, voidaan sen katsoa kuuluvan Paalahden saariryhmään. Ropsan vieressä sijaitsee määrältään lukuisa Korkeat Luotosaaret. Saari on kallioinen metsäsaari, jonka mäki yltää vain parin metrin korkeuteen Päijänteestä. Ympäröivä alue on kivinen ja saaristoinen. Saari on autio.

Luontoarvoja
------------

Koko saari muodostaa yhtenäisen luonnonsuojelualueen, joka kuuluu Päijänteen kansallispuistoon yhdessä Korkeiden Luotosaarien kanssa. Kansallispuiston alueet muodostavat yhden Natura 2000-alueen Päijänteen alueen (10 857 hehtaaria, FI0335003).

Katso myös
----------

* Luettelo Päijänteen kansallispuiston alueista ja saarista
* Luettelo Suomen Natura 2000 -alueista

Huomautukset
------------

1. 1 2  Saaren pinta-ala on mitattu Karttapaikan pinta-alan mittaustyökalulla.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Ropsa, Sysmä (sijainti maastokartalla) *Karttapaikka*. Helsinki:  Maanmittauslaitos. Viitattu 25.9.2019.
2. ↑  Paikkatieto: Ropsa, paikkatietoalusta.fi, viitattu 25.9.2019
3. ↑  Ropsa, Sysmä (sijainti varjokartalla) *Karttapaikka*. Helsinki:  Maanmittauslaitos. Viitattu 25.9.2019.
4. 1 2  Ropsa, Sysmä (sijainti ilmavalokuvassa) *Karttapaikka*. Helsinki:  Maanmittauslaitos. Viitattu 25.9.2019.
5. ↑  Päijänteen alue (FI0335003), 7.3.2014, viitattu 25.9.2019

Päijänteen kansallispuisto

* Päijänne
* Haapasaari
* Kelvenne
* Pulkkilanharju
* Päijätsalo
**Ropka** on virolaisen Tarton kaupungin kaupunginosa. Sen väkiluku on 5 078 (31. joulukuuta 2013) ja pinta-ala 1,44 neliökilometriä.

Ropkaa ympäröivät pohjoisesta alkaen myötäpäivään seuraavat Tarton kaupunginosat ja naapurikunnan alueet: Karlova, Vaksali, Ropkan teollisuusalue, Soinaste (Ülenurmen kunta), Variku ja Tammelinn.

Kaupunginosa on saanut nimensä Ropkan kartanon mukaan.

Lähteet
-------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Ropka**.
1. 1 2 3  Statistiline ülevaade Tartu 2013 Tartu linn.  (viroksi)


|  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * n
* k
* m
Tarton kaupunginosat |
| --- |
|  |
| 
* Annelinn
* Ihaste
* Jaamamõisa
* Kesklinn
* Karlova
* Maarjamõisa
* Raadi-Kruusamäe
* Ropka
* Ropkan teollisuusalue
* Ränilinn
* Supilinn
* Tammelinn
* Tähtvere
* Vaksali
* Variku
* Veeriku
* Ülejõe

 | Tarton vaaakuna |

 |

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Ropka
**Roridulaceae** on kaksilajinen kasviheimo koppisiemenisten Ericales-lahkossa, jonka tunnetuimmat edustajat ovat kanervakasvit (Ericaceae).

Tuntomerkit
-----------

*Roridula dentata* -lajin kukka
Kasvit ovat pieniä pensaita ja hyönteissyöjäkasveja. Niiden sekundaarinen aineenvaihdunta tuottaa iridoideja. Kasveja peittää tiheä rauhaskarvapeite; karvat eivät kuitenkaan ole kosketusherkkiä, niin kuin esimerkiksi kihokkikasveilla (Droseraceae), joita kasvit voivat päällisin puolin muistuttaa. Lehdet ovat ruodittomia, tasasoukkia ja ehyt- tai nyhälaitaisia. Kukinnossa on päätekukka, toisinaan se näyttää terttumaiselta. Kukat ovat keskikokoisia ja niissä on esilehtiä sekä erilehtiset verhiö ja teriö. Viisi hedettä sijaitsee kohdakkain verholehtien kanssa, ja niiden lokeroside on ponnen tyvestä turvonnut, silmiinpistävä, kirkkaankeltainen ja mettä erittävä. Emilehtiä on kolme, vartaloita vain yksi. Siemenaiheet ovat riippuvia ja kiinnittyvät kärki-istukkaan, ja luotti on pallomainen. Siemenkuori on limautuva, ja alkio saa ravintonsa endospermistä imuelimen eli haustorion välityksellä.

Saattaa olla, että kasvit eivät ole tavanomaisessa mielessä lihansyöjiä, sillä niiden ei ole havaittu erittävän ruoansulatusentsyymejä. Kasvit elävät kuitenkin läheisessä mutualismissa kahden nivelkärsäisiin kuuluvan *Pameridea*-lajin kanssa, jotka syövät kasvin tahmeaan eritteeseen takertuneita hyönteisiä, ja joiden eritteistä kasvit puolestaan saavat ravinteita ja ovat siten epäsuorasti lihansyöjiä. On myös havaittu, että kasvit ovat absorboineet mineraaleja niihin takertuneista hedelmäkärpäsistä (*Drosophila*). *Pameridea*-nivelkärsäiset toiminevat myös kasvien pölyttäjinä.

Levinneisyys
------------

Heimo kasvaa Etelä-Afrikassa.

Luokittelu
----------

Heimossa on vain yksi suku *Roridula* ja siinä kaksi lajia. Lajit ovat:

* *Roridula dentata* L.
* *Roridula gorgonias* Planch.

Lähteet
-------

* Stevens, P. F. (2001 onwards). Angiosperm Phylogeny Website. Version 12, July 2012 [and more or less continuously updated since]. .

### Viitteet

1. 1 2 3  Stevens 2001–, viittaus 29.12.2014.
2. ↑
3. ↑


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Taksonitunnisteet | 
* Wikidata: Q2464993
* Wikispecies: Roridulaceae
* CoL: FTH
* EoL: 6877934
* EPPO: 1RORF
* Fossilworks: 183062
* GBIF: 3234211
* GRIN: 971
* iNaturalist: 71613
* IPNI: 77126645-1
* IRMNG: 119250
* ITIS: 896933
* NCBI: 91900
* Open Tree of Life: 538887
* POWO: urn:lsid:ipni.org:names:77126645-1
* Tropicos: 50304852
* Watson & Dallwitz: roridula
* WFO: wfo-7000000531

 |

 |
**Ilankaka** on Lonkundon vaimo Kongon jokialueen mongo-nkundo-kansan myytissä. Metsästäjä Lonkundo näki unen jossa aurinko oli jäänyt hänen ansaansa. Herättyään mies lähti tarkistamaan ansojaan, ja yhdestä niistä säteili kirkasta valoa. Kaunis Ilankaka oli tarttunut silmukkaan jalastaan. Lonkundo vapautti naisen ja lumoutui hänen kauneudestaan. Kosintaan Ilankaka suostui yhdellä ehdolla: tuleva siippa ei saisi ikinä kerskailla saaneensa vaimon ansan avulla. Myöhemmin Lonkundo otti lisää vaimoja, ja suurperhe vaurastui. Toiset perheet kadehtivat Lonkondon menestymistä, joten hänen perheensä muutti syvemmälle sademetsään. Siellä he kuulivat papukaijojen kirskuvaa ääntä. Sitä pidettiin hyvänä enteenä. Majat rakennettiin siihen paikkaan ja he uhrasivat silloisen tavan mukaisesti ihmisen. Yksi Lonkundon vaimoista, Nsombe, piti majaansa liiana pienenä ja nalkutti siitä miehelleen. Vaimo häipyi poikansa Yonjwan kanssa. Ilankaka oli tästä iloinen, koska nyt hän oli miehelleen takuulla rakkain. Kerran vaimo keräsi palmuista pähkinöitä, joista Lonkundo vaati suuremman osan. Hän unohti lupauksensa sanoen: "Muista että sain sinut ansaan!" Tämän jälkeen Ilankaka katosi lopullisesti. Kuuluisin Lonkundon jälkeläisistä oli pojanpoika Itonde.

Lähteet
-------

* Wilkinson, Philip: *Myytit & legendat*, s. sivu 259. Suomentanut Ketola, Veli-Pekka. Readme.fi. ISBN 978-952-220-252-9.
**Valencian metro-onnettomuus** tapahtui Valenciassa Espanjassa 3. heinäkuuta 2006 iltapäivällä kello 13:03, kun Valencian metron nelivaunuisen junan kaksi vaunua suistui raiteilta asemien Jesús ja Plaça d'Espanya välillä. Onnettomuudessa kuoli 43 ihmistä ja loukkaantui 47, ja se on Espanjan historian pahin metro-onnettomuus. Yksi kuolleista oli metrojunan kuljettaja.

Onnettomuuden syystä ei ole tarkkaa tietoa, mutta junan mustaa laatikkoa tutkittaessa on saatu selville, että juna ajoi jyrkkään mutkaan saapuessaan 80 kilometrin tuntivauhtia, eli kaksinkertaista vauhtia tavalliseen verrattuna. Lisäksi kuljetustyöläisten ammattiliiton mukaan junan kuljettajalla ei ollut riittävää koulutusta, sekä metrosta puuttuivat riittävät opasteet ja junasta automaattijarrut, jotka olisivat estäneet ylinopeuden. Lisäksi juna oli erityisen täynnä onnettomuuden sattuessa, koska Paavi Benedictus XVI:n oli tarkoitus vierailla kaupungissa muutama päivä onnettomuuden jälkeen.

Lähteet
-------

1. ↑  Spain subway crash toll rises *CNN.com*.  3.7.2006. Viitattu 27.1.2020. (englanniksi)
2. ↑  Mueren al menos 41 personas en un vuelco en el metro de Valencia *El Mundo*.  3.7.2006. Viitattu 27.1.2020. (espanjaksi)
3. 1 2  Tutkijat epäilevät ylinopeutta syyksi Valencian metroturmaan *Kaleva*.  4.7.2006. Viitattu 27.1.2020.
4. ↑  Valencian turmametrolla hurja vauhti *Yle Uutiset*.  4.7.2006. Viitattu 27.1.2020.
**Valehtelijan paradoksi** tarkoittaa filosofiassa ja logiikassa lausetta "tämä lause on epätosi".

Näyttää siltä että jos lause on tosi, se on epätosi, ja kääntäen, joten kyseessä on paradoksi. Valehtelijan paradoksi eroaa tavanomaisesta lauseesta, esim. "luku 3 on pariton", siten että se sisältää viittauksen itseensä, jolloin lausetta ei voi koota lauseen ulkopuolisista osista (luvut, oliot, käsitteet, loogiset symbolit yms.).

Valehtelijan paradoksi liitetään usein antiikin Kreikan kreetalaiseen Epimenideehen, jonka väitetään esittäneen sen muodossa "Kaikki kreetalaiset ovat valehtelijoita". Nykyisin tunnetussa muodossa paradoksin muotoili ensimmäisenä Eubulides. Keskiajan filosofiassa paradoksin ja sen muunnelmien käsittely synnytti oman *insolubilia*-kirjallisuutensa.

Paradoksin ratkaisuksi on esitetty muun muassa (Arthur Prior, 1914-1964), että jokainen lause sanoo epäsuorasti olevansa totta. Esimerkiksi "on totta, että kaksi plus kaksi on neljä" on merkitykseltään sama kuin lause "kaksi plus kaksi on neljä". Näin ollen lause "tämä lause on epätosi", sanoisi todellisuudessa "tämä lause on tosi ja tämä lause on epätosi". Tämä on logiikan kielellä lause "A ja ei-A", joka on epätosi ja jossa ei ole mitään paradoksaalista. Kuitenkin paradoksi kiinnostaa yhä nykyfilosofejakin.

Alfred Tarskin ratkaisun mukaan kieli ei voi itsessään sisältää omaa totuuspredikaattiaan. Täten Tarski esitti että kielen totuusmäärite voidaan ilmaista vain sen yläpuolella olemassa metakielessä, joka määrittelee kielen.

Lähteet
-------

1. ↑  Beall, J. C. & Glanzberg, Michael: Liar Paradox *The Stanford Encyclopedia of Philosophy*. The Metaphysics Research Lab. Stanford University. Viitattu 3.8.2012. (englanniksi)
2. ↑  Liar Paradox Stanford Encyclopedia of Philosophy.

Aiheesta muualla
----------------

* Beall, J. C. & Glanzberg, Michael: Liar Paradox *The Stanford Encyclopedia of Philosophy*. The Metaphysics Research Lab. Stanford University.  (englanniksi)
* Dowden, Bradley: Liar Paradox *The Internet Encyclopedia of Philosophy*.  (englanniksi)