recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Maureen Connolly
**Maureen Connolly** (17. syyskuuta 1934 – 21. kesäkuuta 1969) oli yhdysvaltalainen tennispelaaja. Hän voitti ensimmäisenä naispelaajana Grand slamin eli kaikki neljä arvostetuinta tennisturnausta samana vuonna.

Connolly ei ollut vielä täyttänyt edes 17 vuotta, kun hän voitti ensimmäisen arvoturnauksensa, Yhdysvaltain avoimet vuonna 1951. Seuraavana vuonna hän voitti Wimbledonin ja uudelleen Yhdysvaltain avoimet, ja vuonna 1953 "Little Mo" ("Pikku-Mo") voitti kaksinpelin kaikissa neljässä arvoturnauksessa. Australian avoimissa hän voitti ensimmäisen kerran mestaruuden myös naisten nelinpelissä, parinaan Julie Sampson.

Vuoden 1954 Ranskan avoimissa Connolly voitti naisten kaksinpelin, naisten nelinpelin parinaan australialainen Nell Hopman ja sekanelinpelin parinaan Australian Lew Hoad. Kesällä hän otti kolmannen mestaruutensa Wimbledonissa voittamalla loppuottelussa Louise Broughin. Pari viikkoa myöhemmin hän törmäsi autoon ollessaan ratsastamassa ja loukkasi jalkansa niin pahasti, että hän lopetti tennisuransa ollessaan vain 19-vuotias.

Connolly sairastui 1960-luvulla syöpään ja kuoli 34-vuotiaana. Hänet valittiin International Tennis Hall of Fameen vuonna 1969.

Grand Slam -finaalit kaksinpelissä
----------------------------------

### Voitot (9)

|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
| **Vuosi** | **Turnaus** | **Vastustaja loppuottelussa** | **Loppuottelun tulos** |
| 1951 | Yhdysvaltain mestaruuskilpailut | Yhdysvallat Shirley Fry | 6–3, 1–6, 6–4 |
| 1952 | Wimbledon | Yhdysvallat Louise Brough | 7–5, 6–3 |
| 1952 | Yhdysvaltain mestaruuskilpailut | Yhdysvallat Doris Hart | 6–3, 7–5 |
| 1953 | Australian mestaruuskilpailut | Yhdysvallat Julie Sampson | 6–3, 6–2 |
| 1953 | Ranskan mestaruuskilpailut | Yhdysvallat Doris Hart | 6–2, 6–4 |
| 1953 | Wimbledon | Yhdysvallat Doris Hart | 8–6, 7–5 |
| 1953 | Yhdysvaltain mestaruuskilpailut | Yhdysvallat Doris Hart | 6–2, 6–4 |
| 1954 | Ranskan mestaruuskilpailut | Ranska Ginette Bucaille | 6–4, 6–1 |
| 1954 | Wimbledon | Yhdysvallat Louise Brough | 6–2, 7–5 |

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Maureen Connolly, Tennis Star, Dies *The New York Times*.  22.6.1969. Viitattu 4.9.2018. (englanniksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Muut | 
* NARA
* SNAC

 |

 |
*Roman de la Rose* (ed. 1914)
**Roman de la Rose**, *Ruusuromaani*, on muinaisranskalainen allegorinen runo. Sen alkuosan sepitti Guillaume de Lorris noin 1235, loppuosan noin vuodesta 1270 Jean de Meung. Alku on herkkävivahteinen lemmenruno ja ritarirakkauden sääntökokoelma, jälkipuoli kyyninen, pikkutarkka ja karkean aistillinen.

Kuvitusta *Roman de la Rosesta*.
Lorrisin ja Meungin *Ruusuromaanista* (noin 1235–1280) muodostui Johan Huizingan mukaan aristokraattisen rakkauden muotojen tietosanakirja, joka ilmentää aikakauden eroottista elämänkäsitystä, elämän esittämistä tietyltä näkökannalta. Tässä mielessä Huizinga rinnastaa *Ruusuromaanin* ja skolastiikan hallitsevan luokan julkisesti ilmaistun arvomaailman jäsentäjinä. Ruusuromaani levisi satoina käsikirjoituskopioina, ja siitä tuli aikakautensa kommentoiduin teksti.

Teos jakautuu kahteen osaan: De Lorrisin kirjoittamat säkeet ammentavat vaikutteita ritarikirjallisuudesta ja ihannoivat Ruusun saavuttamattomuutta. De Meungin kirjoittama, huomattavasti laajempi toinen osa erittelee rakkauden teemoja ja toisaalta sisältää naisvihan sävyjä. Osien välillä on näin ollen jännitteitä.

Guillaume de Lorris kuvaamassa unessa ennustetaan, että hän valloittaa naisystävänsä. Runo pohjautuu Truveerirunouteen. Allegorisen unen käytön esikuva on keskiajan latinankielisessä kirjallisuudessa, ja unta alettiin suosia kirjallisuuden muotona. Jälkimäinen, Jean de Meungin, osuus kattaa filosofisesti kaikki maailman asiat. Hän suhtautuu kielteisesti papistoon ja erityisesti kerjäläismunkkeihin. Suhtautumien moniin asioihin on täysin entisestä poikkeavaa, muun muassa hän pilkkaa sensuurimentaliteettia. Kuitenkin jo 1400-luvun alussa Jean de Meungin osuus sai kritiikkiä ja tuomion.

Lähteet
-------

1. 1 2  Risto Rantala ja Kaarina Turtia (toim.): "Roman de la Rose, Le", *Otavan kirjallisuustieto*, s. 641. Helsinki: Otava, 1990. ISBN 951-1-09209-X.
2. ↑  Facta 2001, WSOY 1985, 14. osa, palsta 19
3. ↑  Johan Huizinga: *Keskiajan syksy*, s. 148–149. 3. p.. WSOY, 2000. ISBN 951-0-15774-0.
4. 1 2  Hannele Klemettilä: *Keskiajan julmuus*, s. 213. Jyväskylä: Atena, 2008. ISBN 978-951-796-517-0.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Roman de la Rose** Wikimedia Commonsissa
**Mauri Antero Kaattari** (s. 6. helmikuuta 1986 Himanka) on suomalainen kymmenottelija, joka edustaa Himangan Urheilijoita. Häntä valmentavat Kimmo Perkkiö ja Tapani Haapakoski.

Kaattari voitti kymmenottelun 19-vuotiaiden EM-pronssia vuonna 2005 tuloksella 7427. Kalevan kisoissa Kaattari on voittanut kymmenottelussa SM-kultaa vuonna 2013 ja hopeaa vuonna 2011. Hän on voittanut myös pronssia kolmiloikassa vuonna 2009 ja korkeushypyssä vuonna 2014.

Sisäratojen SM-kisoissa Kaattari on saavuttanut kaksitoista mitalia; korkeushypyssä kultaa 2015, hopeaa 2005 (jaettu 2. sija), 2012, 2013 ja 2016 sekä pronssia 2009, 2011 ja 2014 sekä seitsenottelusta kultaa 2013 ja hopeaa 2010, 2011 ja 2014.

Kaattarin ennätys kymmenottelussa on 7 333 pistettä (28.7.2013). Hänen korkeushyppyennätyksensä on ulkoradoilla 217 cm (2005) ja hallissa 216 cm (2013). Kaattarin seiväshyppyennätys on ulkona 510 cm (2005) ja hallissa 500 cm (2008). Kolmiloikassa hänen ennätyksensä on ulkona 15,37 m (2007).

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Mauri Kaattari Tilastopaja (vaatii kirjautumisen, maksullinen palvelu).
2. ↑  Mauri Kaattari otteli pronssimitalin EM-kilpailuissa Suomen Urheiluliitto. Viitattu 3.8.2014.
**Haiku** (aiemmin **OpenBeOS**) on beetavaiheessa oleva, BeOS-yhteensopiva, avoimen lähdekoodin käyttöjärjestelmä. Sen kehitys aloitettiin vuonna 2001 ja ensimmäinen alphaversio julkaistiin syyskuussa 2009 ja ensimmäinen beetaversio 28. syyskuuta 2018. Haiku tukee useita kieliä, mm. suomea.

Käyttöjärjestelmässä on avoimen lähdekoodin toteutus BeOS:in Be File System -tiedostojärjestelmästä. Toteutus otettiin myös SkyOS:ään.

Käyttöjärjestelmään on tuotu OpenBSD:stä IEEE 802.11 (WiFi) tuki. Käyttöjärjestelmään on lisätty tuki X11- ja Wayland-ikkunoinnille, jonka myötä GTK-kirjastoa käyttäviä sovelluksia voi käyttää Haikussa.
Haiku ei ole Unixin kaltainen käyttöjärjestelmä, mutta siihen on lisätty tukea tietyille ominaisuuksille ja siinä on piirteitä, joita Unixin kaltaisissa käyttöjärjestelmissä esiintyy. Haiku sisältää POSIX-yhteensopivuuskerroksen.

Ohjelmat
--------

Haikun mukana tulevat ainakin seuraavat ohjelmat: LaunchBox, StyledEdit, Terminal ja DeskCalc. Ne voi, LaunchBoxia lukuun ottamatta, käynnistää Application-valikosta. Haikun mukana tulee muitakin ohjelmia kuten WWW-selain. Komentotulkkinaan Haiku käyttää bashia.

Lähteet
-------

1. ↑  The BeOS file system, an OS geek retrospective *arstechnica.com*.  5.7.2018. Viitattu 9.3.2020. (englanniksi)
2. ↑  Update – Internet Archive
3. ↑  R1/beta4 – Release Notes *haiku-os.org*. Viitattu 20.2.2023. (englanniksi)
4. ↑  Liam Proven: Haiku beta 4: BeOS rebuild / almost ready for release / A thing of beauty *theregister.com*.  11.1.2023. Viitattu 20.2.2023. (englanniksi)
5. ↑  Alexander Tolstoy: A BeOS-inspired desktop operating system *linux-magazine.com*.  2018. Viitattu 20.2.2023. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Haikun kotisivu
* Pohjoismaisten Haiku:n käyttäjien yhteisö (Arkistoitu – Internet Archive)
Eos jahtaa vastentahtoista Tithonosta, attikalainen oinokhoe, n. 470–460 eaa.
**Tithonos** (m.kreik. Τιθωνός) oli kreikkalaisessa mytologiassa Troijan kuninkaan Laomedonin ja nymfi Strymon kaunis poika ja Priamoksen veli. Joissain yhteyksissä hänet mainitaan Laomedonin veljenä,. tai Kefaloksen ja Eoksen poikana.

Eos rakastui Tithonokseen ja sieppasi tämän mukaansa. Jumalatar pyysi Zeusta tekemään rakastajansa kuolemattomaksi, minkä toiveen ylijumala toteuttikin. Pian kuitenkin selvisi, että Eos oli unohtanut pyytää ikuista nuoruutta, kun vanheneva Tithonos kuihtui kuihtumistaan. Lopulta, kun Tithonos ei pystynyt enää liikuttamaan itseään, Eos katsoi parhaaksi sulkea tämän huoneeseen, jonne lopulta jäi Tithonoksesta jäljelle vain loputtomasti pälättävä ääni.

Tithonoksen ja Eoksen suhteesta syntyivät Memnon ja Emathion.

Lähteet
-------

1. ↑  Homeros: *Ilias* 20.434–460 (engl. käännös).
2. ↑  Maurus Servius Honoratus: *ad Aeneid* i.489 (lat.[vanhentunut linkki]).
3. ↑  Apollodoros: *Bibliotheke* ('Kirjasto') 3.14.3 (engl. käännös).
4. ↑  Homeros: *Homeeriset hymnit: Afroditelle* 218–238 (engl. käännös).
5. ↑  Hesiodos: *Jumalten synty* 984–992 (engl. käännös).
6. ↑  Apollodoros: *Bibliotheke* ('Kirjasto') 3.12.4 (engl. käännös).
Justin Catayée.
**Justin Catayée** (30. toukokuuta 1916 Cayenne – 22. kesäkuuta 1962 Deshaies, Guadeloupe) oli ranskalainen poliitikko, joka edusti Ranskan Guayanaa Ranskan kansalliskokouksessa ja perusti alueen politiikkaa hallinneen Guayanan sosialistisen puolueen.

Catayée syntyi Guayanassa martiniquelaisen kirjanpitäjän perheeseen. Perhe muutti vuonna 1928 Martiniquelle, jossa Catayée kävi ala- ja yläkoulun. Hän liittyi Vapaan Ranskan joukkoihin vuonna 1943 ja osallistui toiseen maailmansotaan Tunisiassa, Italiassa ja Ranskassa. Catayée haavoittui vakavasti Belfortin taistelussa ja sai vapautuksen palveluksesta vuonna 1945.

Catayée opiskeli luonnontieteitä Bordeaux’n yliopistossa ja työskenteli opettajana Cayennessa vuodesta 1949. Hän toimi sosialistipuolue SFIO:n Guayanan osaston sihteerinä ja tuli valituksi Cayennen kunnanvaltuustoon vuonna 1953. Catayée erosi SFIO:sta ja perusti johtamansa Guayanan sosialistisen puolueen vuonna 1956. Hänet valittiin Ranskan kansalliskokouksen edustajaksi vuonna 1958.

Catayée asetti tavoitteekseen Guayanan autonomian ja pyrki yhteistyöhön alueen muiden vasemmistovoimien kanssa. Autonomiaa vaatineiden mielenosoitusten kärjistyessä Catayée lähti Pariisista Cayenneen, mutta sai surmansa lento-onnettomuudessa Pointe-à-Pitren luona. Hänen puolueensa hallitsi Guayanan politiikkaa 1960-luvulta aina 1990-luvun alkuun saakka.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Justin Catayée *Assemblée nationale*. Viitattu 24.2.2022.
2. 1 2  CATAYÉE Justin *Le Maitron*. Viitattu 24.2.2022.
3. ↑  Justin Catayée *Outremer Memory*. Viitattu 24.2.2022.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Yhdysvallat
* Alankomaat

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Sycomore

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Haikola** oli kylä Jääsken pitäjän kirkonkylän välittömässä läheisyydessä, ja oikeastaan muodosti huomattavan osan kirkonkylän alueesta. Kylän alueelle sijoittuivat mm. kirkonkylän silta, kirkko ja suojeluskuntatalo. Lounaassa kylä rajoittui Vuokseen, lännessä ja luoteessa Kostialaan, idässä ja kaakossa Niemen kylään ja koillisessa Jääskijärveen. Jääskijärven laskujoki, Littulanjoki, joka laski muutaman kilometrin päässä Vuokseen Hyppölänjoen nimisenä, kulki kylän poikki. Kylän poikki kulkivat myös Antreasta Imatralle johtava tie sekä Imatra–Antrea-rata. Jääsken rautatieasema oli kylän välittömässä läheisyydessä. Kylästä oli hyvät yhteydet myös Vuoksen vastarannalle mm. Littulan, Vetelälän ja Tollolan kylien suuntiin. Kylässä oli tiheä asutuskeskittymä Imatralle johtavan tien varressa, lähellä Kostialan kylän rajaa.

Haikolan kylän muistoksi on nimetty Imatran kaupungin Meltolan kaupunginosassa sijaitseva Haikolankatu.

Jääski

|  |  |
| --- | --- |
| Kylät | Ahola • Ahtiala • Ahvola • Eevala • Einola • Haikola • Hallikkala • Hirsilampi • Hyppölä • Hämälälä • Ihalempiälä • Jakola • Jakovala • Järvenkylä • Kamajauhola • Kaplahala • Kasila • Kemppilä • Kiljolanmaa • Kirkonkylä • Kiurula • Kokkola • Kostiala • Kuurmanpohja • Kyyrölä • Kärenniemi • Kärkkäälä • Kärättilä • Laitila • Laukkala • Littula • Lokkarila • Lottola • Meltola • Myllölä • Niemi • Näträmälä • Oravala • Pajarila • Patjaala • Pelkola • Penttilä • Pieppola • Puujalka • Päähkälä • Ranssila • Riikola • Rikkola • Rossila • Rouhiala • Räikkölä • Seppälä • Soperonmaa • Suikkala • Sunila • Teppanala • Tollola • Velkula • Vetelälä • Virola • Virolansalo |
| Muut | Enso |
**Mauri Olavi Akkanen** (10. helmikuuta 1935 Kuolemajärvi – 20. toukokuuta 2020 Helsinki) oli suomalainen opettaja, urheilija, kirjailija ja toiminnanjohtaja. Hän toimi voimistelunopettajana Valkeakosken yhteiskoulussa 1959–1962, voimistelunopettajana Imatran yhteislyseossa 1962–1973, toiminnanjohtajana Suomen kuntourheiluliitossa 1973–1978 ja Suomen Sydäntautiliiton toiminnanjohtajana 1978–1995.

Akkanen sai urheilijana 1 500 metrin ja 800 metrin juoksumatkoilla nuorten sarjoissa neljä Suomen-mestaruutta, kolme toista sijaa ja yhden kolmannen sijan.

Akkanen siirtyi eläkkeelle vuonna 1995. Tämän jälkeen hän kirjoitti talvisodasta isänsä muistelmiin perustuvan kirjan *Isäni – Taipaleen taistelija*, muistelmakirjan tädistään *Tätini Impi, 102 vuotta Kivennavalta*, Sirkka-Liisa Kivelän kanssa tehdyn, muisteluihin vanhuspalveluissa tarkoitetun kirjan *Muistelemme* sekä omaelämäkerran.

Akkaselle myönnettiin sosiaalineuvoksen arvonimi.

Teokset
-------

* *Isäni – Taipaleen taistelija.* Gummerus, Jyväskylä, 1999.
* *Tätini Impi, 102 vuotta Kivennavalta* Otava, Keuruu, 2005.
* Akkanen, Mauri – Kivelä, Sirkka-Liisa: *Muistelemme*. Otava, Keuruu, 2008.
* *Luota minuun – niin kuin Vuoreen*. Omakustanne 2011.
* *Mauri Akkanen Kuolemajärveltä Akkalan kylästä Akkasen talosta*. Omakustanne, 2011.

Lähteet
-------

* Akkanen, Mauri: *Mauri Akkanen Kuolemajärveltä Akkalan kylästä Akkasen talosta.* Uniprint Turku, Turku, 2011. ISBN 978-952-92-9800-6

### Viitteet

1. ↑  Kuolinilmoitus. *Helsingin Sanomat* 7.6.2020, s. C 18.
**Roman Andrejevitš Vlasov** (ven. Роман Андреевич Власов, s. 6. lokakuuta 1990 Novosibirsk, Venäjän SFNT, Neuvostoliitto) on venäläinen kreikkalais-roomalaisen tyylin painija. Hän on olympiavoittaja sekä maailman- ja euroopanmestari.

Vlasov voitti olympiakultaa 74 kg:n painoluokassa Lontoossa 2012 kukistettuaan loppuottelussa armenialaisen Arsen Julfalakyanin ja Rio de Janeirossa 2016, jossa voitti finaalissa Tanskan Mark Madsenin. Hän voitti maailmanmestaruuden 74-kiloisissa Istanbulissa 2011, 75 kg:n sarjassa Las Vegasissa 2015 ja 77-kiloisissa Oslossa 2021. Hän sai MM-hopeaa 74-kiloisissa Budapestissa 2013. Euroopan-mestaruuden hän voitti samassa painoluokassa Belgradissa 2012 ja Tbilisissä 2013 sekä sai EM-pronssia Dortmundssa 2011. Hän voitti 77-kiloisten Euroopan-mestaruuden Kaspijskissa 2018 ja Bukarestissa 2019.

Vlasov voitti kadettien Euroopan-mestaruuden 46 kg:n painoluokassa 2006 ja 54-kiloisissa 2007. Hän voitti kultaa 74 kg:n sarjassa Kazanin univerdiadeissa 2013.

Lähteet
-------

1. 1 2  Roman Vlasov *sports-reference.com*.  Arkistoitu 17.12.2012. Viitattu 8.6.2015. (englanniksi)
2. 1 2 3  Vlasov, Roman (RUS) *iat.uni-leipzig.de*. Viitattu 15.4.2019. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Roman Vlasov** Wikimedia Commonsissa
Title Fight Coachella festivaaleilla 2014
**Title Fight** on vuonna 2003 perustettu yhdysvaltalainen punk rock yhtye kotoisin Pennsylvanian osavaltiossa sijaitsevasta Kingstonin kaupungista. Yhtyeen melodisilla kitaroilla ja rouhealla laululla höystetty musiikki ammentaa paljon vaikutteita hardcoren, emon ja shoegazen kaltaisista genreistä. Yhtye on kasvattanut melko mittavaa suosiota ympäri Yhdysvaltojen ja sillä on myös paljon uskollisia faneja Euroopassa. Title Fight on kiertänyt yhtyeiden, kuten Four Year Strong, Rise Against ja Circa Survive kanssa. Title Fight on vieraillut Suomessa kerran, kun keväällä 2013 yhtye konsertoi Kuudes linja klubilla.

Title Fight on tällä hetkellä Anti-Records levy-yhtiöllä, joka julkaisee yhtyeen kolmannen pitkäsoiton "Hyperview". Nelikon aiempia levy-yhtiöitä ovat SideOneDummyRecords, jonka kautta julkaistiin kaksi ensimmäistä albumia "Shed" (2011) ja "Floral Green" (2012), sekä Revelation Records, jonka avulla julkaistiin EP "Spring Songs" (2013). Alkuvuosina yhtye julkaisi kaksi EP:tä ("Erection Kids vs Title Fight" ja "Kingston 7"") FigthPlan Recordsilla ja EP:n "The Last Thing You Forget 7"" Run for Cover Recordsilla. Title Fight kiertää vuonna 2015 Yhdysvaltoja, Eurooppaa ja Australiaa.

Jäsenet
-------

* Ned Russin - basso, laulu
* Jamie Rhoden - kitara, laulu
* Shane Moran - kitara
* Ben Russin - rummut

Diskografia
-----------

##### Studioalbumit

* 2011: Shed
* 2012: Floral Green
* 2015: Hyperview

##### Kokoelmat

* 2009: The Last Thing You Forget

##### EP:t

* 2003: Down for the Count
* 2004: Demo '04
* 2005: Demo '05
* 2006: Light Up the Eyes EP
* 2007: Erection Kids vs. Title Fight (Erection Kidsin kanssa tehty split)
* 2008: Kingston 7"
* 2009: The Last Thing You Forget 7"
* 2011: Missed flexi 7"
* 2013: Touché Amoré / Title Fight (Touché Amorén kanssa tehty split)
* 2013: Spring Songs

##### Musiikkivideot

* 2011: "27"
* 2011: "Shed"
* 2011: "Coxton Yard"
* 2012: "Head in the Ceiling Fan"
* 2012: "Secret Society"
* 2013: "Be a Toy"
* 2014: "Chlorine"
* 2015: "Rose of Sharon"

Lähteet
-------

1. Last.fm "Title Fight"
2. Title Fight on Tumblr
3. Title Fight on Instargam
4. Title Fight on Twitter
**Titokowarun sota** (engl. *Titokowaru’s War*) oli aseellinen yhteenotto Ison-Britannian ja Ngāti Ruanui -maoriheimon välillä. Yhteenotot kestivät kesäkuusta 1868 maaliskuuhun 1869. Yhteenotto synnytti uudelleen sotatilan, joka oli alkanut Taranaki-sodan aikana. Maorit eivät hävinneet yhteenotoista yhtäkään, mutta lopettivat taistelun eurooppalaisten löydettyä heidän tukikohtansa 25. maaliskuuta 1869. Sodan jälkeen alueelle syntyi yleinen turvallisuuskriisi, kun eurooppalaiset pelkäsivät muiden maorien ryhtyvän taisteluun. Näin ei kuitenkaan käynyt, vaan Titokowarun sota jäi viimeiseksi suureksi sodaksi maorisotien aikana.

Taustat
-------

Sodan syyt juontuvat Uuden-Seelannin maan haltuunottoihin maoreilta vuonna 1865. Eurooppalaiset siirtolaiset olettivat maorisotien ajan olevan jo ohi ja vuonna 1868 siirtolaiset alkoivat muuttaa Uuden-Seelannin hallituksen haltuunsa ottamille Ngāti Ruanui -heimon entisille alueille. Heimon johtaja, Riwha Titokowaru, organisoi tätä vastaan aluksi väkivallattomia vastaiskuja. Maorit tuhosivat siirtolaisten tilojen aitauksia ja polttivat varastoja. Kesäkuun kuudentena 1868 eräät maorit tappoivat kolme siirtolaista ja vähän sen jälkeen eräs vakinaisen armeijan jäsen ammuttiin. Maorit halkaisivat ammutun sotilaan ruumiin ja söivät sen yläosan. 6. kesäkuuta Uuden-Seelannin armeija ryhtyi vastatoimiin kutsumalla palvelukseen 400 siirtolaista sekä noin sata Wanganui-heimoon kuuluvaa maoria.

Lähteet
-------

* The New Zealand Wars: A History of the Maori Campaigns and the Pioneering Period: Volume II: The Hauhau Wars, 1864–72[vanhentunut linkki]
* Titokawaru
**Kaarlo Aimo Weiste**, aiemmin **Westerlund** (27. tammikuuta 1881 Pihlajavesi – 19. helmikuuta 1963 Helsinki) oli suomalainen opettaja ja koristealan yrittäjä ja yritysjohtaja, joka sai teollisuusneuvoksen arvonimen.

Weisteen vanhemmat olivat kanttori Juho Westerlund ja Maria Mathilda Taivalmaa ja puolisot vuodesta 1906 Helmi Siviä Simonen, vuodesta 1920 Ester Nyman, vuodesta 1926 Rosa Emilia Lenotjev (aiemmin Salo), vuodesta 1927 Anna Lydia Möller ja vuodesta 1934 Elsa Anna Margareta Marttinen. Käytyään ammattikoulun Viipurissa Weiste meni opiskelemaan Kajaanin seminaariin ja valmistui sieltä kansakoulunopettajaksi vuonna 1905. Weiste toimi valmistuttuaan opettajana Kiihtelysvaarassa, kunnes siirtyi opettajaksi Helsinkiin vuonna 1915. Siellä hän sekä täydensi omia opintojaan että opetti muita kansakoulunopettajia.

Liikealalle Weiste ryhtyi ensin opettajan työnsä ohella paperikauppiaana ja sitten perustamansa Paperikauppiaat-yhtiön toimitusjohtajana 1921–1925. Koriste- ja nauhayhtiö K. A. Weisteen ja sen tytäryhtiöiden myötä hän vaihtoi alaa kehruu- ja kutomatuotteiden ja erilaisten pinnoitettujen koristeiden valmistukseen ja myyntiin. Weisteellä oli myös useita luottamustehtäviä ja hän teki huomattavia lahjoituksia yleishyödyllisiin tarkoituksiin, muun muassa Kansanavulle, Suomen Kulttuurirahastolle ja Liikesivistysrahastolle, samoin kuin tuki merkittävästi Malmin kaupallista keskikoulua Helsingissä, jonka perustamiseen hän oli vahvasti vaikuttanut. Teollisuusneuvoksen arvonimen Weiste sai vuonna 1951.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Kaarlo Aimo Weiste *Biografiasampo*. Viitattu 4.4.2022.
2. 1 2  Teollisuusneuvos Kaarlo Aimo Weiste 75-vuotias. *Helsingin Sanomat*, 27.1.1956, s. 8.
**Jasse Mäkäräinen** (s. 13. toukokuuta 2002 Jyväskylä) on suomalainen jääkiekkoilija, joka pelaa U20 SM-sarjaa JYPissä. Hän on pelipaikaltaan vasen laitahyökkääjä. Mäkäräinen laukoo oikealta.

Ura
---

Mäkäräinen on JYPin kasvatti. Hän toimi kaudella 2017–2018 seuran B-nuorten varakapteenina. Kaudeksi 2019–2020 Mäkäräinen siirtyi Rauman Lukon B-nuoriin. Hän oli tehoilla 21+20=41 joukkueen paras pistemies ja maalintekijä. Kauden 2020–2021 päätteeksi Mäkäräinen voitti U20 SM-sarjan mestaruuden.

Kaudella 2021–2022 Mäkäräinen debytoi Lukon SM-liigajoukkuueessa, joss hän pelasi ensimmäisen ja kauden ainoaksi jääneen runkosarjaottelunsa 6. marraskuuta 2021 vieraissa Tampereen Ilvestä vastaan. Mäkäräiselle avautui paikka Lukon kokoonpanosta, kun vuorostaan SM-liigajoukkueen runkopelaajista kuusi vahvisti seuran U20-joukkuetta, joka taisteli viimeisestä paikasta U20 SM-sarjan ylempään jatkosarjaan. Mäkäräinen merkittiin vain kolmella täydellä hyökkäysketjulla pelannen Lukon kymmenenneksi hyökkääjäksi. Hän sai ottelussa jääaikaa 1.32 minuuttia, mutta Mäkäräiselle merkittiin teholukema +1. Hän pelasi Lukossa myös yhden Mestarien liigan ottelun. Joulukuussa Mäkäräinen palasi kasvattajaseuransa JYPin U20-joukkueeseen.

Tilastot
--------

|   |   | Runkosarja |   | Pudotuspelit |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| Kausi | Joukkue | Liiga | O | M | S | Pist. | RM | O | M | S | Pist. | RM |
| 2020–2021 | Lukko | U20-SM | 38 | 3 | 5 | 8 | 20 | 8 | 0 | 1 | 1 | 8 |
| 2021–2022 | Lukko | U20-SM | 25 | 2 | 5 | 7 | 40 | – | – | – | – | – |
|  | Lukko | SM-liiga | 1 | 0 | 0 | 0 | 0 | – | – | – | – | – |
|  | JYP | U20-SM | 14 | 7 | 3 | 10 | 4 | – | – | – | – | – |
| 1 kausi | yhteensä | SM-liiga | 1 | 0 | 0 | 0 | 0 | – | – | – | – | – |

Lähteet
-------

* Jasse Mäkäräinen The Internet Hockey Databasessa (englanniksi)
* Jasse Mäkäräinen Eurohockey-sivustolla (englanniksi)
* Jasse Mäkäräinen *Elite Prospects*. Everysport Media Group AB.  (englanniksi)

### Viitteet

1. ↑  Mäkäräinen Jasse *liiga.fi*. Jääkiekon SM-liiga Oy. Viitattu 9.11.2021.
2. 1 2 3  Jasse Mäkäräinen *Elite Prospects*. Everysport Media Group AB.  (englanniksi)
3. ↑  Elite Prospects - Lukko U18 *eliteprospects.com*. Everysport Media Group AB. Viitattu 9.11.2021. (englanniksi)
4. ↑  Hellanto, Riku: Lukko lähtee Hakametsään täysin vajamiehisellä kokoonpanolla *MTVuutiset.fi*.  6.11.2021. Telia Company AB. Viitattu 9.11.2021.
5. ↑  Tilastot *liiga.fi*.  6.11.2021. Jääkiekon SM-liiga Oy. Viitattu 9.11.2021.
Jousihaan aukko (kuvassa *Gate*) avautuu sormella painettaessa ja palautuu kiinni jousen avulla.
Kiipeilyyn tarkoitettu karbiinihaka, jonka jousen avautuminen vahingossa on estetty ruuvilukituksella.
**Jousihaka** eli **palohaka**, **karbiinihaka** tai **karabiinihaka** on jousella varustettu soikea metallihaka, jota käytetään muun muassa purjehduksessa, kiipeilyssä ja muissa tehtävissä, joissa tarvitaan köysien, ketjujen, vaijerien, hihnojen tai muiden välineiden nopeaa kiinnittämistä ja irrottamista. Karbiinihaka on syntynyt nimensä mukaisesti karbiinin, erään kiväärityypin käytön helpottamiseksi.

Jousihaasta on tullut suosittu tapa kiinnittää housujen vyötärölle avainnippu, matkapuhelinkotelo, linkkuveitsi, vesipullo tai muu usein tarvittava varuste.

Lähteet
-------

1. ↑  Maija Suova (toim.): *Emännän tietokirja I–II, 4. uudistettu laitos*, s. 111. WSOY, 1958.
2. ↑  *Otavan iso Fokus: Kertovasti kuvitettu 8-osainen tietosanakirja 3: Ip–Kp*, s. 1649. Helsinki: Otava, 1972. ISBN 951-1-00051-9.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Jousihaka** Wikimedia Commonsissa

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: sv:Karbinhake
Tässä esimerkissä atomeilla on yhteiskäytössä yksi elektronipari (siniset) .
**Elektronipari** on kovalenttisten sidosten yhteydessä käytetty termi, joka kuvaa molekyylin muodostavien epämetallien yhteisiä elektroneja. Ionisidoksessa suolan muodostava alkuaine, jonka elektronegatiivisuus on suurempi, "kaappaa" tietyn määrän elektroneja omalle radalleen toiselta, jonka elektronegatiivisuus on pienempi. Kovalenttisen sidoksen yhteydessä elektronit ovat yhteisiä eli eivät kuulu kummallekaan epämetallille. Molekyylin molemmat epämetalli-atomit antavat siis yhden elektronin yhteiseen käyttöön, näitä yhteisiä elektroneja kutsutaan elektronipariksi ja nämä muodostavat molekyylin sidoksen.

Elektroniparit hybridisaatiossa
-------------------------------

*Pääartikkeli: Hybridisaatio*
Elektronit sijaitsevat atomissa orbitaaleilla. Kun kaksi ainetta muodostavat sidoksen saman atomin orbitaalit on todettu yhtyneen keskenään. Malli on matemaattinen eikä todellista tilannetta voida saada selville. Elektronit, jotka sijaitsevat hybridisoituneilla orbitaaleilla muodostavat σ-sidoksen. Sidos tunnetaan parhaiten yksinkertaisena sidoksena. Edellä mainittua termiä käytetään kun piirretään orgaanisen aineen rakennekaavaa. σ-sidoksen muodostavat aineet ovat sp3-hybridisoituneita. Poikkeuksena on vety, joka ei hybridisoidu. σ-sidos on pyörähdyssymmetrinen.

Kaksoissidos syntyy kun kaksi sp2-hybridisoitunutta atomia muodostaa σ-sidoksen ja tämän lisäksi hybridisoitumattomat p-orbitaalit muodostavat keskenään π-sidoksen. Sidos ei ole pyörähdyssymmetrinen. Kolmoissidosessa on kyseessä vastaava tilanne kuin kaksoissidoksessa, mutta tällöin sidoksen muodostavien aineiden yksi s- ja yksi p-orbitaali ovat hybrisdisoituneet. Tällöin hiilen tapauksessa se voi muodostaa kaksi π-sidosta ja yhden σ-sidoksen. π-sidokset muodostavat tason suhteen 90° kulman.
**Kaarlenvaltikka** (*Pedicularis sceptrum-carolinum*) on suurikokoinen, itäisessä ja pohjoisessa Euroopassa kasvava näivekasvi. Kaarlenvaltikka on suurin Suomessa kasvava kuusiolaji ja sukulaistensa tavoin puoliloinen, joka käyttää muilta kasveilta saamaansa ravintoa, mutta yhteyttää myös itse.

Kaarlenvaltikka on Ruotsin Västerbottenin maakuntakukka.

Ulkonäkö ja koko
----------------

Monivuotinen kaarlenvaltikka kasvaa 40–80 cm korkeaksi. Varsi on kalju, haaraton, jäykkä ja väriltään usein ruskeanpunainen. Maanmyötäiset ruusukelehdet ovat kapeita, parijakoisia tai pariosaisia, liuskat leveitä ja nyhälaitaisia. Varsilehdet puuttuvat kokonaan tai varren tyviosassa on muutamia pieniä lehtiä. Kukat ovat varren latvassa tavallisesti 2–4 kukan kiehkuroina. Kukka on keltainen lukuun ottamatta alahuulta, joka on punalaitainen. Kukan noin kolme senttiä pitkän teriön suu on umpinainen ja torvi on väljä. Kaarlenvaltikka kukkii Suomessa heinä-elokuussa.

Levinneisyys
------------

Kaarlenvaltikan päälevinneisyysalue ulottuu Fennoskandiasta, Baltiasta ja Puolasta Venäjän läntisiin osiin. Satunnaisemmin lajia tavataan Alpeilla, Siperiassa ja Pohjois-Kiinassa. Suomessa kaarlenvaltikka on melko yleinen pohjoisessa, erityisesti Itä-Lapissa ja Kainuussa. Lajia tavataan harvinaisena myös Pohjanmaalla, Keski-Suomessa sekä Kaakkois-Suomessa, mutta Varsinais-Suomesta Pohjois-Karjalaan ulottuvalla vyöhykkeeltä se puuttuu lähes kokonaan.

Elinympäristö
-------------

Kaarlenvaltikka viihtyy kosteilla kasvupaikoilla. Sitä voi tavata karujen järvien, jokien ja purojen avorannoilla ja vähäturpeisilla tulvaniityillä, tihkupaikoilla ja soistumilla. Lajia tavataan myös ihmisen muokkaamassa ympäristössä kuten laidun- ja venerannoilla, kosteilla hakamailla ja ojissa. Suomessa laji on harvinaistunut maan eteläosissa etenkin soiden ja metsien ojitusten takia.

* 
* 
* 
* 
*

Lähteet
-------

* *Retkeilykasvio*. Toim. Hämet-Ahti, Leena & Suominen, Juha & Ulvinen, Tauno & Uotila, Pertti. Luonnontieteellinen keskusmuseo, Kasvimuseo, Helsinki 1998.
* Uusitalo, Anna: *Kylien kaunokit, soiden sarat. Keski-Suomen uhanalaiset kasvit*. Keski-Suomen ympäristökeskus, Jyväskylä 2007.

### Viitteet

1. 1 2  Uusitalo 2007, s. 152.
2. 1 2  Den virtuella floran: Kung Karls spira (ruotsiksi) Viitattu 4.3.2010.
3. 1 2  Retkeilykasvio 1998, s. 391.
4. ↑  Lampinen, R. & Lahti, T. 2009: Kasviatlas 2008. Helsingin Yliopisto, Luonnontieteellinen keskusmuseo, Kasvimuseo, Helsinki. Kasviatlas 2008: Kaarlenvaltikan levinneisyys Suomessa Viitattu 4.3.2010.

Aiheesta muualla
----------------

* Kasviatlas 2020: Kaarlenvaltikan (*Pedicularis sceptrum-carolinum*) levinneisyys Suomessa.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Taksonitunnisteet | 
* Wikidata: Q161654
* Wikispecies: Pedicularis sceptrum-carolinum
* BioLib: 40923
* CoL: 75WHY
* EoL: 2894889
* EPPO: PEASC
* EUNIS: 184226
* FoC: 200021135
* GBIF: 7333052
* iNaturalist: 470980
* IPNI: 807613-1
* NCBI: 321412
* Open Tree of Life: 914300
* Panartic Flora: 810702
* Plant List: kew-2550317
* POWO: urn:lsid:ipni.org:names:807613-1
* Tropicos: 29202456
* WFO: wfo-0000475188

 |

 |
Markkinoinnin 4P:tä
**Markkinointimix** käsitteenä juontaa juurensa ideasta, jossa markkinoija toimii "ainesosien sekoittajana" ja nämä ainesosat ovat työkaluja, joita markkinoijat käyttävät. Sittemmin termi on vakiintunut markkinointisanastoon. Markkinointimix tunnetaan yleisemmin nimellä "markkinoinnin 4P:tä", jotka muodostavat markkinointimixin perusidean.

Markkinoinnin 4P:tä
-------------------

Markkinointimixin kehittäjänä on toiminut markkinoinnin professori ja markkinointikirjailija E. Jerome McCarthy. McCarthy esitteli markkinoinnin 4P:tä 1960-luvulla ja se on määritelty joukoksi työkaluja, joiden avulla yritys pyrkii kohti markkinointitavoitteitaan. Kyseistä mallia opetetaan edelleenkin kauppakorkeakouluissa ympäri maailman, vaikkakin malli on saanut myös kritiikkiä siitä, että kuluttaja nähdään vain ja ainoastaan rationaalisena toimijana. Kritiikistä huolimatta malli antaa hyvän peruskäsityksen markkinoinnin lähtökohdista. Mallissa esitettyjen osa-alueiden tueksi on noussut myöhemmin koottuja malleja, joissa kuluttaja nähdään monimuotoisempana toimijana.

Markkinointimix koostuu neljästä eri alueesta:

* tuotteesta (product)
* hinnasta (price)
* jakelusta (place)
* viestinnästä (promotion)

Markkinointimix soveltuu parhaiten juuri kulutustuotteiden markkinointiin. Malli edustaa myyjän näkökulmaa ja niitä työkaluja, joilla myyjä voi vaikuttaa ostajiin. Juuri tämän vuoksi malli onkin saanut kritiikkiä. 2000-luvulla kuluttajan rooli on entistä korostuneempi, eikä siksi ajatus kuluttajasta ainoastaan vastaanottavana osapuolena enää toimi.

Palveluille on esitetty erikseen laajennettu versio 4P:n mallista. Tätä mallia kutsutaan niin ikään laajennetuksi markkinointimixiksi, markkinoinnin 7P:ksi. Tässä neljän P:n mallia on jatkettu vielä kolmella lisäelementillä, jotta malli soveltuisi paremmin palveluihin ja niiden markkinointiin. Nämä kolme lisäelementtiä ovat prosessi (process), ihmiset (people) ja fyysinen todiste (physical evidence).

Markkinoinnin 4C:tä
-------------------

1990-luvulla Robert F. Lauterborn esitti muunnelman 4P:n mallista. Hän kutsui malliaan 4C:n malliksi. Lauterbornin mukaan "myyjän neljää P:tä vastaa neljä C:tä", jotka on määritelty myyjän sijaan asiakkaan näkökulmasta. Nämä asiakkaan neljä C:tä koostuvat siis neljästä, uudelleen määritellystä osa-alueesta, jotka ottavat kuluttajan korostuneen roolin paremmin huomioon:

* kuluttaja (customer value)
* kulut (customer cost)
* kommunikaatio (communication)
* helppous (convenience)

Lähteet
-------

* [Kotler Philip, & Keller,Kevin L. 2006. Marketing management 12th ed. Upper Saddle River, New Jersey. Pearson Education, Inc. 19-20, 140- 144]
* [Borden, Neil H. 1964. The concept of the marketing mix, Journal of Advertising Research, Vol. 4, pp.2-7]

### Viitteet

1. ↑  Borden (1964): The concept of marketing mix
2. 1 2 3  Kotler, Keller (2006): Marketing management 12th edition

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Markkinointimix**.
* [E. Jerome McCarthy, Basic Marketing: A Marketing Strategy Planning Approach ]
**Elektroneuromyografia** (ENMG) eli hermo- ja lihassähkötutkimus on lääketieteellinen tutkimusmenetelmä, jolla sähköisesti tutkitaan hermojen ja lihasten tilaa. ENMG-tutkimus koostuu neurografiasta ja myografiasta. Neurografiassa mitataan sensoristen ja motoristen hermojen johtumista stimuloitaessa yleensä pintaelektrodein tutkittavaa hermoa tietyn matkan päästä mittaavaan elektrodiin halutun hermon kohdalla; mitattavia suureita ovat mm. johtumisnopeus, amplitudi ja vasteen muoto. Mittasuureiden avulla voidaan päätellä kunkin mitattavan hermon johtumisominaisuuksia ja saada selvyyttä hermoihin liittyvistä sairauksista. (Elektro)myografia (EMG) toteutetaan yleensä neulamyografiana, jossa ohuilla elektrodineuloilla pistellään lihaksiin ja arvioidaan lihaksen sähköisen toiminnan luonnetta monitorikäyrältä ja ääniksi tulkittuna signaaleina. Mitattavia suureita ovat mm. insertioaktiviteetti, fibrillaatiot, amplitudin koon muutokset ja motoristen yksikkökokojen muutokset. EMG:llä saadaan tietoa lihaksen tilasta, hermolihasliitoksen tilasta ja lihaksen hermotuksesta.

Aiheesta muualla
----------------

* ENMG tutkimus. Hieroja 4 2009 (Arkistoitu – Internet Archive)
**Elektron** on kevytmetalliseos, jota käytetään ilmailu- ja ajoneuvoteollisuuden komponenttien valmistuksessa. Aineen pääasiallinen ainesosa on magnesium, johon seoksesta riippuen lisätään muita seosaineita, kuten neodyymiä, gadoliniumia ja sinkkiä.

Historia
--------

1900-luvun alussa magnesiumpohjaisten seosten valmistamisen edelläkävijä oli saksalainen yritys nimeltä  *Chemische Fabrik Griesheim Elektron*, joka kehitti elektrolyysiin pohjautuvan valmistusmenetelmän vuonna 1909. Ensimmäisen maailmansodan aikana ainetta alettiin hyödyntää lentokoneteollisuudessa alumiinivaluosien korvaajana, sillä aine on alumiinia kevyempää. Sitä väitetään käytetyn pommien valmistukseen, sillä kerran sytyttyään tuon aikainen seos paloi niin kuumalla liekillä, että se pystyi polttamaan reiän panssareihin eikä sitä voinut sammuttaa. Lisäksi se oli niin kevyttä, että sitä kyettiin kuljettamaan lentokoneessa suuria määriä. 1920-luvulla materiaalin tuotanto kasvoi ja sen kaupallinen käyttö laajeni. Vuonna 1936 perustettu brittiläinen Magnesium Elektron -niminen yritys kehittyi nopeasti alan edelläkävijäksi.

Vuonna 1938 saksalainen Bitterfeldin tehdas oli maailman suurin magnesiumjalosteiden valmistaja.

Elektron ei ollut laajassa käytössä autoteollisuudessa sen korroosioherkkyyden, heikkouden ja huonon lämmönsietokyvyn tähden, kunnes 1980-luvulla huomattiin, että korroosionsietokykyä voitiin parantaa aineen epäpuhtauksia vähentämällä. Toinen syy vähäiseen käyttöön ollut se, että aikaisemmat elektronseokset oli suunniteltu hiekkavalamiseen, missä suhteessa se hävisi alumiinille. Nykyiset seokset kestävät korroosiota kohtalaisesti, kun ne pidetään erossa jalommista metalleista galvaanisen korroosion välttämiseksi. On myös kehitetty tavalliseen tarkkuusvalamiseen soveltuvia seoksia. Nykyään elektron on jo yleinen materiaali Formula 1 -autoissa ja se on yleistymässä myös tavallisissa henkilöautoissa.

Lähteet
-------

1. 1 2  Journal of Achievements in Materials and Manufacturing Engineering – Microstructure and mechanical properties of Elektron 21 alloy after heat treatment (PDF) Kiełbus, Andrzej.  Arkistoitu 15.7.2014. Viitattu 26.11.2010. (englanniksi)
2. 1 2 3 4 5  Automotive Industries, spring 2007 – Magnesium Elektron (Sivu 1) Barclay, Steve. Viitattu 26.11.2010. (englanniksi)
3. ↑  Aeroplane Monthly – Glossary of Flying – Elektron Kelsey Publishing Ltd.. Viitattu 26.11.2010. (englanniksi)
4. ↑  Airminded – A not very possible fact Holman, Brett. Viitattu 26.11.2010. (englanniksi)
5. 1 2  Automotive Industries, spring 2007 – Magnesium Elektron (Sivu 2) Barclay, Steve. Viitattu 26.11.2010. (englanniksi)
6. ↑  Automotive Industries, spring 2007 – Magnesium Elektron (Sivu 3) Barclay, Steve. Viitattu 26.11.2010. (englanniksi)
Robesonin kanaali  Ellesmerensaari, Nunavut  Grönlanti
Yhdysvaltalainen ilmailukartta A-5, josta löytyy Naresinsalmen pohjoisosista (merialueista) käytettyjä nimityksiä, myös Robesonin kanaali (Robeson Channel; tiedot 2/1990).
**Robesonin kanaali** (engl. *Robeson Channel*; tansk. *Roberson kanal* tai *Robersonkanalen*) on Grönlannin ja Kanadan pohjoisimman saaren Ellesmerensaaren välissä sijaitseva salmi. Se on Naresinsalmen pohjoisin osa. Kanaalin leveys on 18–29 kilometriä ja pituus pohjoissuunnassa noin 80 kilometriä.

Robesonin kanaali liittyy etelässä Hall Basiniin ja salmen muiden osien kautta Baffininlahteen, pohjoisessa taas suoraan Pohjoisen jäämeren Lincolninereen. Koska Naresinsalmi on Kansainvälisen hydrografisen järjestön (IHO) (1953) merialueiden rajalinjausten mukaan Baffininlahden pohjoisosan nimitys, voi Robesonin kanaalia tarkastella myös Baffininlahden merialueen pohjoisimpana osa-alueena.

Kanaali on kesäisin auki merenkululle lyhyen ajan. Tutkimusretkeilijä Charles F. Hall onnistui saavuttamaan aluksellaan sijainnin 82°11′ pohjoista leveyttä ja 61° läntistä pituutta suotuisten jääolojen vallitessa kesäkaudella 1871. Nänen jälkeensä monet muut retkikunnat ovat purjehtineet Robesonin kanavaa pitkin.

Salmi nimettiin vuonna 1879 Yhdysvaltain tutkimusmatkailijan, myöhemmän laivastoministerin George Robesonin mukaan. 

Salmen pohjoislinja sijaitsee Ellesmerensaaren koillisrannan Alertin, maailman pohjoisinta vakituisesti asutun paikan lähellä.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Robeson Channel. Atlantic Ocean Encyclopædia Britannica, britannica.com. Viitattu 15.7.2017. (englanniksi)
2. ↑  Limits of Oceans and Seas (pdf) (Baffininlahden rajat on määritelty teoksen sivulla 10)  1953 (3. painos). International Hydrografic Organization, via awi.de. Viitattu 15.7.2017. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* *Opslag nr. 5. Geologiske kort 1:2 500 000, udsnit 5. Nares stræde. Kane Bassin. Ellesmere island* eli Tanskan GEUSin geologinen kartta (1:2 500 000) Naresinsalmen alueesta, myös Robesonin kanaali merkitty (De Nationale Geologiske Undergørelser for Danmark og Grønland -karttasarja) (Arkistoitu – Internet Archive) (tanskaksi) (geus.dk)

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.
**Honigfelden taistelu** tai **Stuhmin taistelu** oli Puolan–Ruotsin sodan aikana 27. kesäkuuta 1629 käyty taistelu Ruotsin, sekä puolalaisten ja keisarillisten joukkojen välillä lähellä Honigfeldeniä, nykyisessä Trzcianossa Puolassa. Taistelu päättyi ruotsalaisten tappioon.

Tausta
------

Ruotsi ja Puola-Liettua viettivät kesällä 1629 tulitaukoa. Puolalaiset yrittivät vahvistaa omia asemiaan tulitauon aikana aikaisemmin kärsityn Górznon tappion jälkeen. Puolan kuningas Sigismund sai keisarillisia apujoukkoja Albrecht von Wallensteinilta. Apujoukkoja johti Hans Georg von Arnim, joka saapui joukkoineen talvella 1629. Apujoukkojen saapuminen merkitsi sotilaallisen tilanteen muuttumista ruotsalaisten vastaiseksi. Ruotsin kuningas Kustaa II Aadolf päättikin hyökätä von Arnimia vastaan ennen, kuin tämä liittyisi joukkoineen Stanisław Koniecpolskin johtamiin puolalaisiin. Kustaa Aadolfin ei kuitenkaan onnistunut estämään von Arnimia, jonka ruotsalaisia vältellen onnistui saavuttaa Koniecpolski. Armeijoiden yhdistyttyä puolalaiset ja keisarilliset joukot alkoivat puolestaan jahdata ruotsalaisia.

Taistelu
--------

Muistomerkki Trzcianossa.
Kustaa Aadolf yritti parhaansa mukaan vältellä vihollisensa armeijaa, mutta hänen joukkonsa olivat hitaammat. Lopulta hänet saavutettiin 27. kesäkuuta Honigfeldenin eli nykyisen Trzcianon lähettyvillä. Ruotsalaisten jälkijoukko otti yhteen puolalaisten ja keisarillisten kanssa. Taistelusta tuli kiivas. Esimerkiksi ruotsalainen 2 000:n miehen vahvuinen ratsuväki menetti puolet miehistään kaatuneina. Kustaa Aadolf yritti johtaa vastahyökkäystä henkilökohtaisesti. Syntyi jälleen verinen kahakka, jonka aikana von Arnimin ratsuväki oli hyvin lähellä ottaa kuningas itse vangiksi. Lopulta ruotsalaiset pakenivat taistelukentältä kohti Marienburgia.

Seuraukset
----------

Ruotsalaiset olivat menettäneet 1 500 miestä kaatuneina. Arnim lähetti haltuunsa saaman Kustaa Aadolfin töyhtöhatun Wallensteinille. Kustaa Aadolf turvautui Marienburgin muureihin. Arnim yritti piirittää kaupunkia, mutta ruotsalaisia ei saatu sieltä häädettyä. Lopulta myös von Arnimin ja Koniecpolskin yhteistyö lässähti. Armeijaa vaivasi taudit ja nälkä ja etenkin keisarillisia joukkoja vaivasi Sigismundin aikeet ottaa haltuunsa Itä-Preussin rannikkokaupungit. Arnim erosi ja keisarillinen armeija vedettiin lopulta pois Itä-Preussista. 16. syyskuuta allekirjoitettiin Altmarkin rauha.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Olli Bäckström: *Polttolunnaat - Eurooppa sodassa 1618–1630*, s. 443-446. Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, 2013. ISBN 978-952-222-394.
Notgrundet

|  |  |
| --- | --- |
| Sijainti | 
60°5′37.00″N, 24°46′50.00″E, EspooUusimaaSuomi |
| Merialue | 
Suomenlahti, Itämeri |
| Pinta-ala | 
0,001 km² |

muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa WikidataaTietolaatikon dokumentaatioNäytä Wikidatasta tulevat arvot

**Notgrundet** on noin 10 aarin laajuinen kalliosaari Espoon ulkosaaristossa. Virallisessa kaupunginosajaossa se kuuluu Suvisaaristoon. Notgrundet sijaitsee Lehtisaarten ja Inre Notgrundetin kaakkoispuolella Helsingin merialueen länsirajan tuntumassa. Etäisyys Helsingin keskustasta on noin kaksitoista kilometriä lounaaseen.

Notgrundetin rannat ovat jyrkemmät kuin usean muun Espoon ulkosaariston kalliosaaren. Jo 50 metrin päässä rannasta saavutetaan lähes kahdeksan metrin syvyys. Likaantuneisuusluokaltaan Notgrundet oli vuosina 1979–2007 joko luonnontilainen tai lievästi häiriintynyt.

Viitteet
--------

1. ↑  Notgrundet Espoon opaskartalla
2. ↑  Vesikasvillisuus Espoon ulkosaariston–Helsingin itäisen ulkosaariston alueella kesällä 2007 *Helsingin kaupungin ympäristökeskuksen julkaisuja 11/2008*. Helsingin kaupungin ympäristökeskus. Viitattu 28.11.2020.

Aiheesta muualla
----------------

* Tiedostopalvelu.maanmittauslaitos.fi
**Afrikanemeropuu** (*Lovoa trichilioides*) on mahonkikasvien (Meliaceae) heimoon, emeropuiden (*Lovoa*) sukuun kuuluva kasvilaji. Se on suuri ja ainavihanta puulaji, jolla on tumma latvus. Afrikanemeropuu voi kasvaa 45 metriä korkeaksi. Puun runko on yleensä suora ja oksaton jopa 25 metrin korkeuteen asti. Rungon halkaisija voi olla suurimmillaan 1,2 metriä, mutta joskus jopa kaksi metriä.

Afrikanemeropuu muodostaa metsän latvuskerrosta ja sitä kasvaa siellä täällä ainavihannissa sekä lähes ainavihannissa metsissä merenpinnan tasosta 1200 metrin korkeuteen asti. Lajia tavataan luonnossa trooppisessa Afrikassa Sierra Leonesta Angolaan ja Kongon demokraattiseen tasavaltaan ulottuvalla alueella.

Afrikanemeropuuta kerätään luonnosta paikallisesti lääkinnällisiin tarkoituksiin sekä puutavaraksi. Joskus lajia istutetaan myös teiden varsille. Afrikanemeropuun puutavara on arvokasta ja sitä tuotetaan myyntiin. Sydänpuun väri vaihtelee keltaisenruskeasta harmaanruskeaan ja sydänpuun ympärillä on 3–7 cm paksu, selvästi erottuva kerros vaaleanruskeaa tai -harmahtavaa pintapuuta. Puutavara on hyvin arvostettua muun muassa ylellisten huonekalujen valmistuksessa, sisustuksessa, paneloinneissa, parketeissa sekä puukoristeluissa. Paikallisesti puutavaraa käytetään myös talojen rakentamiseen, kulkuvälineisiin, työkaluihin sekä kanoottien valmistukseen. Puutavara sopii lisäksi useisiin muihinkin käyttökohteisiin, kuten leluihin, kuljetuslaatikoihin tai ratapölkyksi ja sitä käytetään myös polttopuuna sekä puuhiilen valmistukseen.

Afrikanemeropuu on kostean tropiikin puulaji ja kasvaa alueilla, joilla vuoden keskilämpötila vaihtelee 20°C–29°C välillä ja vuotuinen sademäärä on 1000–2800 mm. Laji suosii kosteita kasvupaikkoja, jotka eivät kuivu, eivätkä tulvi. Luonnossa afrikanemeropuu kasvaa usein happamassa maaperässä. Nuoret puut kasvavat parhaiten hieman varjossa, mutta vanhemmiten ne suosivat valoisampia kasvupaikkoja. Afrikanemeropuu kasvaa hitaasti varsinkin aluksi; taimet kasvavat siementen itämisen jälkeen kahdessa vuodessa metrinkorkuisiksi ja kolmessa vuodessa 1,5 metriä korkeiksi. Hitaan alun jälkeen taimien kasvu nopeutuu ja seitsemässä vuodessa puut voivat kasvaa yhdeksänmetrisiksi.

Lähteet
-------

* Useful Tropical Plants: *Lovoa trichilioides* (englanniksi)

### Viitteet

1. ↑  Barstow, M.: *Lovoa trichilioides* *IUCN Red List of Threatened Species. Version 2021-3*.  2018. International Union for Conservation of Nature, IUCN, Iucnredlist.org. Viitattu 6.2.2022. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* JSTOR Global Plants: *Lovoa trichilioides* (englanniksi)
* Global Biodiversity Information Facility (GBIF): *Lovoa trichilioides* (englanniksi)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Taksonitunnisteet | 
* Wikidata: Q8008828
* Wikispecies: Lovoa trichilioides
* APDB: 57216
* ARKive: lovoa-trichilioides
* BioLib: 1091814
* CoL: 3W8HP
* EPPO: LOVTR
* GBIF: 3851302
* GRIN: 401457
* iNaturalist: 439822
* IPNI: 578918-1
* IUCN: 33057
* NCBI: 587580
* Open Tree of Life: 705260
* Plant List: kew-2494617
* POWO: urn:lsid:ipni.org:names:578918-1
* Tropicos: 20400544
* uBio: 5878872
* WFO: wfo-0000443844

 |

 |
**Oraonit** ovat dravidalaista kurukhin kieltä puhuva kansa. Noin puolet heistä asuu Intian Biharin osavaltiossa etupäässä Chota Nagpurin tasangolla ja loput Madhya Pradeshissa, Orissassa ja Länsi-Bengalissa. Oraoneja on myös Bangladeshissa sekä vähemmässä määrin Nepalissa ja Bhutanissa. Eri arvioiden mukaan heidän kokonaismääränsä on 2–4,5 miljoonaa.

Oraonien uskotaan muuttaneen alueelle Etelä-Intiasta. Kulttuuriltaan heitä lähin kansa ovat mundat. Intiassa oraonien virallinen asema on "heimokansa" (engl. *scheduled tribe*). Perinteinen elinkeino on maanviljely ja tärkein viljelyskasvi riisi. Kotieläimiä ovat vuohet, lampaat, siat, kanat ja ankat. Lisäksi harjoitetaan metsästystä, kalastusta ja keräilyä. Osa oraoneista työskentelee suurviljelmillä, kaivoksissa, rakennustöissä ja palveluammateissa.

Suurin osa oraoneista on perinteisen uskonnon harjoittajia ja muodollisesti hinduja. Pieni vähemmistö on kristittyjä. Naapurikansojensa mundien ja marioiden tavoin oraonit ovat tulleet tunnetuiksi kylvökauden alussa vietettävän Sarhul-juhlan yhteydessä suoritetuista ihmisuhreista. Maan hedelmällisyyden jumalattarelle tehtyjä ihmisuhreja raportoitiin vielä 1980-luvulla. Oraonit tunnetaan myös heidän keskuudessaan 1900-luvun alussa vaikuttaneista brittiläisen kolonialismin vastaisista liikkeistä.

Lähteet
-------

1. 1 2  *Encyclopedia of World Cultures: Volume III, South Asia*, s. 214. New York: G.K. Hall & Company, 1992. ISBN 0-81611-812-4.
2. 1 2  West, Barbara A.: *Encyclopedia of the Peoples of Asia and Oceania*, s. 613. New York: Facts on File, 2009. ISBN 978-0-8160-7109-8.
3. 1 2  *Narody mira: istoriko-etnografitšeski spravotšnik*, s. 348. Moskva: Sovetskaja entsiklopedija, 1988.
4. ↑  West, Barbara A.: *Encyclopedia of the Peoples of Asia and Oceania*, s. 613, 713. New York: Facts on File, 2009. ISBN 978-0-8160-7109-8.
5. ↑  *Encyclopedia of World Cultures: Volume III, South Asia*, s. 215. New York: G.K. Hall & Company, 1992. ISBN 0-81611-812-4.
6. ↑  West, Barbara A.: *Encyclopedia of the Peoples of Asia and Oceania*, s. 614. New York: Facts on File, 2009. ISBN 978-0-8160-7109-8.