recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Punainen tähti** (ransk. *L'Etoile rouge*) oli Punaisen ristin kaltainen kansainvälinen järjestö, jonka tarkoituksena oli varustaa hevoshoitoambulansseja ja kouluttaa vapaaehtoista henkilökuntaa sodanaikaisen eläinlääkintähuollon avuksi. Vuonna 1914 perustetun järjestön kotipaikka oli Geneve. Toimintaan osallistujat olivat pääasiassa naisia, joita kutsuttiin tähtisisariksi. Järjestö käytti merkkinään punaista viisisakaraista tähteä, jossa oli tunnuslause *Inter arma misericordia,* armeliaisuutta sodassa.

Ensimmäisen maailmansodan aikana järjestö toimi tehokkaasti useassa maassa. Ruotsin Punainen tähti lähetti hevoshoitoambulanssin Suomeen 1918 ja useita ambulansseja 1940. Ruotsin järjestö muutti 1941 nimensä Ruotsin Siniseksi tähdeksi ja toimi vielä rauhankin aikana. Suomen talvisodassa järjestön punainen tähti -tunnus herätti hämmennystä, koska se yhdistettiin Neuvostoliiton puna-armeijan samankaltaiseen tunnukseen. Vuonna 1917 perustettu Ruotsin järjestö perusti 1933 sairastallin Göteborgiin. Sairastalli joutui 1960-luvulla muuttamaan ja samoihin aikoihin perustettiin Sinisen tähden eläinsairaalan säätiö (ruots. *Stiftelsen Blå Stjärnans Djursjukhus*), jonka ylläpitämästä eläinsairaalasta tuli 1997 alue-eläinsairaala, jollaisia Ruotsissa on nykyään neljä. Sinisen tähden eläinsairaalassa on 180 työntekijää ja 37 000 eläinten käyntikertaa vuodessa.

Suomen punainen tähti perustettiin 1918 ja sen hevoshoitoambulanssit osallistuivat Viron vapaussotaan, Aunuksen retkelle ja Inkeriläisten kansannousuun. Suomessa oli koulutettuja tähtisisaria 82 vuonna 1935. Suomen järjestö ei toiminut enää toisen maailmansodan aikana.

Suomen senaatti vahvisti yhdistyksen säännöt 1918. Yhdistyksen tarkoituksena oli suojata ja hoitaa sodan takia kärsimään joutuvia hevosia ja muita kotieläimiä. Sodan aikana yhdistys alistui sotilasviranomaisten määräyksiin ja rauhan aikana toimi yhteistyössä heidän kanssaan. Yhdistyksen keskushallitus toimi Helsingissä ja sitä avustivat muualle maahan perustetut piirihallitukset. Keskushallituksen ja piirihallitusten jäsenillä oli oikeus käyttää Suomen armeijan päähinettä, johon oli kokardin tilalle kiinnitetty yhdistyksen viisisakarainen merkki, ja pitämään samaa merkkiä vasemmassa hihassaan. Yhdistyksen palveluskunta (tähtisisaret) saivat pukeutua samalla tavoin sodan aikana ja rauhan aikana palvelustehtäviään suorittaessaan. Suomen punaisen tähden keskushallituksen ensimmäisenä puheenjohtajana toimi everstiluutnantti Torsten Forstén.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  *Iso tietosanakirja*. Osa 10, palsta 594, hakusana punainen tähti. Helsinki: Otava, 1936.
2. 1 2 3  *Otavan iso tietosanakirja*. Osa 6, palsta 1623, hakusana punainen tähti. Helsinki: Otava, 1963.
3. ↑  Blå Stjärnans Djursjukhus Blå Stjärnans Djursjukhus. Viitattu 31.12.2015.
4. ↑  *Tietosanakirja*. Osa 11, palsta 1167, hakusana Suomen punainen tähti. Helsinki: Tietosanakirja-osakeyhtiö, 1922. Tietosanakirjan verkkoversio (viitattu 31.12.2015).

Aiheesta muualla
----------------

* Suomen Punanen Tähti -yhdistyksen säännöt 1918 (wikiaineistossa).
**Johannes Kühn** (s. 19. marraskuuta 1991 Passau) on saksalainen ampumahiihtäjä. Kühn edustaa seuratasolla WSV Reit im Winkliä.

Kühn debytoi ampumahiihdon maailmancupissa joulukuussa 2012 ollen Pokljukan sprintissä 17:s. Hän saavutti näin ollen heti uransa ensimmäiset maailmancupin pisteensä. Kymmenen parhaan joukkoon hän sijoittui ensimmäisen kerran oltuaan kymmenes Hanty-Mansijskin sprintissä kaudella 2014–2015. Ensimmäisen palkintosijansa hän saavutti oltuaan toinen Pokljukan normaalimatkalla kaudella 2018–2019. Seuraavalla kaudella hän oli kolmas Oberhofin pikakilpailussa. Ensimmäisen voittonsa hän saavutti Hochfilzenin pikakilpailussa kaudella 2021–2022. Hän oli samalla kaudella kolmas Kontiolahden pikakilpailussa. Kaudella 2023–2024 hän sijoittui kolmanneksi Anterselvan normaalimatkalla.

Kühn on nelinkertainen nuorten sarjojen MM-kultamitalisti. Yksi kultamitaleista on tullut takaa-ajosta, yksi sprintistä ja kaksi viestistä. Hänellä on myös kaksi nuorten MM-hopeaa sprintistä ja takaa-ajosta. EM-kilpailuissa hän on saavuttanut kultaa viestistä Osbrliestä Slovakiasta 2012 sekä pronssia pikakilpailusta Puolan Duszniki-Zdrój'sta 2021. Hän sijoittui Anterselvan MM-kilpailuissa 2020 yhteislähdössä kymmenenneksi. Pekingin olympialaisissa 2022 hän oli yhteislähdössä kymmenes ja takaa-ajossa kahdestoista. Oberhofin MM-kilpailuissa 2023 hän sijoittui pikakilpailussa kahdeksanneksi ja takaa-ajossa kuudenneksi. Nové Měston MM-kilpailuissa 2024 hän oli pikakilpailussa ja yhteislähdössä neljästoista sekä takaa-ajossa viidestoista.

Lähteet
-------

* 

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.
**Ananda Samarakone** (alk. **Egodahage George Wilfred Alwis Samarakoon**; 13. tammikuuta 1911 Brittiläinen Ceylon – 5. huhtikuuta 1962) oli ceylonilainen säveltäjä, joka sävelsi muun muassa Ceylonin kansallislaulun, *Sri Lanka Mathan*.

Samarakone syntyi kristittyyn perheeseen. Vuonna 1936 hän siirtyi Intiaan opiskelemaan taidetta ja aloitti myös musiikin opiskelun. Opiskeltuaan puoli vuotta hän palasi Ceylonille ja muutti nimensä *Ananda Samarakoneksi*. 

Samarakone aloitti säveltämisen Sri Lankassa. Hänen varhaisimpiin teoksiinsa kuuluu muun muassa laulu "Endada Menike" vuodelta 1940. Kappaleen saavuttaman suosion siivittämänä Samarakone sävelsi 1940-luvun alkupuolella kymmeniä uusia lauluja. Tätä pidetään Samarakonen aktiivisimpana luomiskautena. Vuonna 1940 Samarakone sävelsi "Sri Lanka Mathan", joka valittiin Ceylonin kansallislauluksi 1951.

Vuonna 1945 Samarakonen ainoa poika kuoli viisivuotiaana. Tämän jälkeen Samarakone muutti Intiaan ja omistautui taidemaalaukselle jälleen. Vuonna 1951 Samarakone palasi Ceylonille. Hän teki itsemurhan 1962 ottamalla yliannostuksen unilääkkeitä.*lähde?*

Lähteet
-------

1. ↑  SRI LANKA : Sri Lanka National Anthem Sri Lanka Matha *Anthems*. National Anthems of the World Organisation (NAW). Viitattu 17.2.2020. (englanniksi)
2. 1 2  Sri Lanka National Anthems.info. Viitattu 17.2.2020. (englanniksi)
3. 1 2  Sri Lanka *The World Factbook*. Central Intelligence Agency (CIA). Viitattu 17.2.2020. (englanniksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana

 |

 |
| "Jättiläinen"Pyhimys, Aksel Kankaanranta |
| --- |
| Singlen "Jättiläinen" kansikuva |
| Singlen tiedot |
|  Albumilta | *Tapa poika* |
|  Julkaistu | 12. tammikuuta 2018 |
|  Formaatti | digitaalinen |
|  Tekijä(t) | Pyhimys, Heikki Salo, Väinö Wallenius |
|  Tuottaja(t) | Riku Mattila |
|  Tyylilaji | suomirap, hip hop |
|  Kesto | 03.58 |
|  Levy-yhtiö | Johanna Kustannus |
| Listasijoitukset |
|  Suomi 1. |
| Pyhimyksen muut singlet |
| "Kynnet, kynnet"2017 | "Jättiläinen"2018 | "Rakkauslaulu"2018 |

**Jättiläinen** on suomalaisen hip hop -artisti Pyhimyksen single, jonka Johanna Kustannus julkaisi 12. tammikuuta 2018. Kappaleella vierailee Aksel Kankaanranta, joka laulaa kertosäkeen. *Jättiläisen* on säveltänyt Väinö Wallenius, sanoittaneet Pyhimys ja Miljoonasade-yhtyeen Heikki Salo ja sovittaneet Wallenius, Riku Mattila ja Anssi Växby. Kappaleen on tuottanut Mattila.

*Jättiläinen* oli viimeinen Pyhimyksen isä–poika-teemaiselle *Tapa poika* -albumille tehty kappale. Nimi "Jättiläinen" viittaa kertojan isään, jota saatetaan kappaleessa hautaan. Se kertoo siitä, kuinka pojan on isän kuoltua otettava isän rooli ja täytettävä tämän jättämä tyhjiö. Kappaleesta tehtiin tunteisiin vetoava ja balladityyppinen, ja se toimi myös albumin tarinallisena käännekohtana.

Kappale sai vuoden 2019 Emma-gaalassa vuoden biisin ja vuoden striimatuimman biisin palkinnot. Lisäksi *Tapa poika* palkittiin vuoden albumina ja Pyhimys vuoden artistina. *Jättiläinen* on ollut Suomen virallisella listalla 20 viikkoa, joista yhden listan kärjessä.

Lähteet
-------

1. 1 2  Pyhimys: Jättiläinen (Feat. Aksel Kankaanranta) IFPI.  Arkistoitu 3.2.2019. Viitattu 2.2.2019.
2. ↑  Jättiläinen (feat. Aksel Kankaanranta) - Single Apple. Viitattu 2.2.2019.
3. 1 2  Meriläinen, Mikko: "Tässä ajassa on helvetisti tilausta muullekin kuin kuulijaa aliarvioivalle hevonpaskalle" – Pyhimys ja tuottaja Riku Mattila purkavat Jättiläinen-singlen atomeiksi  17.7.2018. Soundi. Viitattu 2.2.2019.
4. ↑  Vilkman, Sanna: Pyhimys putsasi pöydän Emma-gaalassa – katso tästä kaikki voittajat *Yle Uutiset*.  2.2.2019. Yleisradio. Viitattu 2.2.2019.
**Pamaus-Seuran kokoelma** on Lappeenrannan taidemuseolla sijaitseva taidekokoelma, jonne se siirrettiin vuonna 1970. Ennen sitä kokoelma oli Helsingissä, jonne se oli evakuoitu Viipurista talvisodan aikana. Pieni osa kokoelmasta tuhoutui Viipurissa ennen evakuointia.

Pamaus-Seura eli Teollisuuden- ja Liikkeenharjoittajain seura perustettiin Viipurissa vuonna 1891 ja se hankki kerhohuoneistoonsa maalauksia suomalaisilta tateilijoilta. Pian seuran illanvietoissa alettiin järjestämään esitelmätilaisuuksia ja eri alojen asiantuntijoita kutsuttiin puhumaan erikoisalueestaan.

Seuran tiloissa merkittäviä teoksia ovat muun muuassa Juho Lallukan muotokuva vuodelta 1911, Arno Tuurnan muotokuva vuodelta 1954, Wilhelm Porthanin muotokuva vuodelta 1915, William Otsakorven muotokuva vuodelta 1923, Pekka Halosen Maisema vuodelta 1908 ja Elias Muukan maisema Lemiltä vuodelta 1911.

Katso myös
----------

* Pamaus-Seura

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Pamaus-seuran kokoelma *Lappeenranta*. Viitattu 20.8.2023.
**Teppo Samooja** (sukunimi aik. *Savolainen*; 30. toukokuuta 1890 Skuoritsa, Pietarin kuvernementti, Venäjän keisarikunta – 18. kesäkuuta 1978 Turku, Suomi) oli suomalainen kirjastonjohtaja ja kirjastoneuvos.

Samoojan vanhemmat olivat kansakoulunopettaja Juhana Savolainen ja Anna Pokkinen. Hän pääsi ylioppilaaksi Viipurin klassillisesta lyseosta 1910 ja valmistui filosofian kandidaatiksi 1919 ja maisteriksi 1921. 

Samooja toimi Turun suomalaisen klassillisen lyseon saksan- ja ranskankielen vt. vanhempana lehtorina 1919–1921 ja oli kieltenopettajana Turun eri oppi- ja ammattikouluissa 1919–1941. Hän oli Turun kaupunginkirjastossa osastonhoitajana vuodesta 1924, apulaisjohtajana vuodesta 1925 ja kirjastonjohtajana vuodesta 1928. Samooja jäi eläkkeelle 1957.

Samooja oli Turun Sanomain teatteriarvostelijana vuodesta 1919 alkaen ja hän toimi Turun Teatterin radiokatsausten hoitajana 1933–1935, 1943 ja vuodesta 1946 eteenpäin. Hän oli Kirjastovirkailijain yhdistyksen puheenjohtajana 1945 ja Suomen kirjastoseuran keskustoimikunnan jäsenenä vuodesta 1941. Samooja oli myös Inkeriläisten Yhdistyksen johtokunnan jäsen ja Inkeriläisten Sivistyssäätiön hallintoneuvoston jäsen.

Teppo Samooja oli naimisissa vuodesta 1917 alkaen kieltenopettaja Taimi Maria Suomisen kanssa. Hänen isänsä oli raittiusmies Kaarlo Suominen. Runoilija ja kääntäjä Anja Samooja oli heidän tyttärensä.

Teoksia
-------

Nimellä *Teppo Savolainen*:

* *Teatteri, yleisö, arvostelu : esseitä*. Kustannus Oy Smia, Helsinki 1943
* *Turun teatteri 1918-1943*. Turun teatteri, Turku 1943

Lähteet
-------

* Teppo Savolainen SKS:n kirjailijamatrikkelissa (toimimaton linkki)
* Kuka kukin on 1954 (Projekt Runeberg)
* Inkeriläisten Viesti 9/1978, Kirjastoneuvos Teppo Samooja poissa, s. 13[vanhentunut linkki]
**Rutojärvi** on saareton järvi Sodankylän lounaisosassa Lapin maakunnassa. Sen pinta-ala on 99 hehtaaria. Etäisyys Rovaniemeltä on 82 kilometriä pohjoiseen.

Maantiede
---------

Rutojärvi on kaakkois–luoteissuuntainen ja selkeäpiirteinen vailla allasta jakavia niemiä. Järvi levenee kohti kaakkoa, jossa sijaitsee Keinolahti. Myös syvin piste, 14 metriä, sijaitsee järven kaakkoisosassa. Noin seitsemäsosa järvestä on vähintään 10 metriä ja enintään 11 metriä syvä. Järven pohjoinen osa on matala.

Rutojärven itäpuolitse kulkee paikallistie 19714, joka vie Kieringin kylään. Kylä sijaitsee järven pohjoispuolella. Kieringin ja Rutojärven välissä sijaitsee Paksuräme ja Rutojärvenjänkä. Järven rannoilla on jonkin verran asutusta. Järven koillispuolisen Rutovaaran laki on noin 85 metriä järvenpintaa korkeammalla.

Rutojärveen laskee nimettömiä suo-ojia. Rutojärven luoteiskulmasta alkaa Ruto-oja, joka virtaa luoteeseen Kierinkijärveen, joka on Riipijoen laajentuma.

Rutojärven vesitilavuus on 4 401 000 kuutiometriä.

Rutojärvi (65.593.1.019) kuuluu Moulusjoen alueeseen (65.593), joka on kolmannen jakovaiheen vesistö Kemijoen vesistössä (65). Toinen jakovaihe on Meltausjoen valuma-alue (65.59) ja ensimmäinen jakovaihe on Ala-Ounasjoen alue (65.5). Moulusjoen alueella on 20 vähintään hehtaarin laajuista vakavettä, joista Rutojärvi on kolmanneksi laajin. Sitä edeltää Kukasjärvi ja Soasjärvi. Neljänneksi laajin on Mitkasjärvi.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Rutojärvi (sijainti maastokartalla) *Karttapaikka*. Helsinki:  Maanmittauslaitos. Viitattu 16.2.2024.
2. 1 2 3 4 5 6 7 8  Ympäristö.fi : Ympäristötiedon hallintajärjestelmä Hertta Ympäristötiedon hallintajärjestelmä Hertta. Viitattu 16.2.2024.
3. ↑  Rutojärvi (65.593.1.019) *Järvi-meriwiki*. Suomen ympäristökeskus. Viitattu 16.2.2024.
4. ↑  Moulusjoen alue (65.593) *Järvi-meriwiki*. Suomen ympäristökeskus. Viitattu 16.2.2024.
**Yrjö Massa** (7. huhtikuuta 1918 Alatornio – 6. helmikuuta 1983) toimi Puolustusvoimien kenttäpiispana eli kirkollisen työn johtajana vuosina 1969–1978.

Massa kirjoitti ylioppilaaksi Tornion yhteislyseosta vuonna 1938. Samana vuonna hän astui varusmiespalvelukseen Pohjan Rykmenttiin. Vuosina 1943–1944 hän opiskeli luutnanttina Maasotakoulun 27. kurssilla. Massa suoritti *sacri ministerii candidatus* (SMK) -tutkinnon ja vihittiin papiksi vuonna 1946. Filosofian kandidaatiksi hän valmistui vuonna 1948 ja teologian kandidaatiksi vuonna 1949. Teologian lisensiaatin tutkinnon hän suoritti 1950, ja tohtoriksi hän väitteli 1954. Hän myös suoritti Yhdysvalloissa Master of Sacred Theology -tutkinnon Kirkkojen Maailmanneuvoston stipendiaattina vuonna 1949.

Talvisodassa Massa toimi ensin nuorempana upseerina ja sitten komppanianpäällikkönä 3.Prikaatissa Karjalankannaksella. Jatkosodassa hän toimi ensin nuorempana upseerina ja sitten komppanianpäällikkönä Jalkaväkirykmentti 54:ssä Sallan rintamalla vuosina 1941–1942. 1942 hän toimi myös 12.Prikaatissa sotilaspastorina Maaselän suunnalla, ennen kuin komennettiin jälleen komppanianpäälliköksi ensin 12. Prikaatiin ja 1944 Erillinen pataljoona 7:aan Rukajärvelle.

Sodan jälkeen hän toimi komppanianpäällikkönä ja koulutusupseerina Jalkaväkirykmentti 3:ssa 1945–1946 ja toimistoupseerina Pääesikunnassa kenttäpiispan toimistossa 1946–1951. Tämän jälkeen hän toimi opettajana Kadettikoulussa 1951–1955 ja toimistopäällikkönä Pohjois-Uudenmaan sotilaspiirin esikunnassa 1955–1959. Vuosina 1959–1968 hän toimi ensin sotilaspastorina ja sitten kenttärovastina Ilmavoiminen esikunnassa ja Etelä-Suomen sotilasläänin esikunnassa. 1969 hänet nimitettiin puolustusvoimien kenttäpiispan virkaan. Massa jäi eläkkeelle kenttäpiispan virasta toukokuun alussa 1978.

Vanhoillislestadiolaisuuden vuoden 1960 hajaannuksessa Yrjö Massa valitsi pienemmän haaran eli elämänsanalaisuuden.

Teoksia
-------

* Massa, Yrjö: *Kulttuurin ongelma Oswald Spenglerin historianfilosofiassa: Aatehistoriallinen tutkimus*. Väitöskirja: Helsingin yliopisto. Suomalaisen teologisen kirjallisuusseuran julkaisuja 60. Pieksämäki: Suomalainen teologinen kirjallisuusseura, 1954.

Lähteet
-------

1. ↑  Sarja 18: Yrjö Massa *Saarnaprojekti 2003 -kokoelma*. Viitattu 28.7.2014. [vanhentunut linkki]
2. ↑  *Kadettiupseerit 1920-1985*, s. 516. Kadettikunta r.y. 1985. ISBN 951-99690-4-7.
3. ↑  Kojo, Pauli: *Mitä Missä Milloin 1979*, s. 97. Kustannusosakeyhtiö Otava, 1978. ISBN 951-1-04873-2.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä:**Toivo Laitinen** | **Kenttäpiispa**1969-1978 | Seuraaja:**Viljo Remes** |

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Puola

 |

 |

Kenttäpiispat

|  |  |
| --- | --- |
|  | Björklund | Laitinen | Massa | Remes | Laulaja | Niskanen | Särkiö | Asikainen |
**Hwaseongin sarjamurhaaja**, tunnettu myös nimellä **Hwaseongin kuristaja**, on sarjamurhaaja, joka tappoi 10 ihmistä Hwaseongissa, Etelä-Koreassa vuosina 1986–1991. Koska tekijää ei ole pitkään aikaan saatu kiinni ja hän oli Etelä-Korean ensimmäinen, vahvistettu sarjamurhaaja tunnistettavalla modus operandilla, hän on noussut legendaksi Etelä-Koreassa ja häntä on verrattu muun muassa Zodiac Killeriin. Murhasarja pysyi pitkään selvittämättömänä, kunnes tekijä jäi kiinni syyskuussa 2019. Tekijä on nimeltään Lee Chun Jae (hangul:이춘제 ) (hanja: 李春在). Hänen DNA:nsa löytyi yhden hänen uhrinsa alusvaatteista. Tekijä oli istumassa tuomiota vankilassa murhasta ja raiskauksesta, johon oli syyllistynyt vuonna 1994.

Tapauksen historiaa
-------------------

Vuosien 1986–1991 välissä monia naispuolisia uhreja oli löydetty murhattuina syrjäisissä paikoissa. Uhrien joukossa oli niin teinejä kuin aikuisiakin. Koska tekotapa oli samanlainen kaikissa, paikallinen poliisi yhdisti ne heti toisiinsa ja tajusi olevansa ratkaisemassa sarjamurhaajatapausta. Kaikkien uhrien kimppuun oli hyökätty, kun he olivat yksin. Heidät oli sidottu omilla vaatteillaan, raiskattu ja sen jälkeen kuristettu. Todisteet viittasivat mieheen, joka oli 20–30-vuotias ja pituudeltaan 165–176 senttimetriä. Rikospaikoilta löytyneen siemennesteen avulla hänen veriryhmäkseen todettiin B. 

Tapaus tuli heti kuuluisaksi ja pelko levisi kaupungin asukkaiden keskuudessa. Tapausta tutki päivittäin noin kaksi miljoonaa viranomaista ja epäiltyjä saatiinkin täsmälleen 21 280 henkilöä. Tutkinta ei kuitenkaan edennyt sen enempää. 2000-luvulla tapaus laitettiin kylmäksi. Se kuitenkin nousi esiin vuonna 2004 (kun murhista oli noin 13 vuotta), kun naispuolinen opiskelija murhattiin. Murhaa ei kuitenkaan yhdistetty kyseiseen sarjamurhaajaan ja tapaus ei saanut ratkaisua.

Tiedetyt uhrit
--------------

| Uhrin "luku" | Uhri | Päiväys | Uhrin ikä (vuosi) |
| --- | --- | --- | --- |
| **1** | Lee Wan-im | 15. syyskuuta 1986 | 71 |
| 2 | Park Hyun-sook | 20. lokakuuta 1986 | 25 |
| 3 | Kwon Jung-bon | 12. joulukuuta 1986 | 25 |
| 4 | Lee Kye-sook | 14. joulukuuta 1986 | 23 |
| 5 | Hong Jin-young | 10. tammikuuta 1987 | 19 |
| 6 | Park Eun-joo | 2. toukokuuta 1987 | 29 |
| 7 | Ahn Gi-soon | 7. syyskuuta 1988 | 54 |
| 8 | Park Sang-hee | 16. syyskuuta 1988 | 14 |
| 9 | Kim Mi-jung | 15. marraskuuta 1990 | 14 |
| 10 | Kwon Soo-sang | 3. huhtikuuta 1991 | 63 |

Profiili
--------

**Alkuperäinen profiili:**

* 20–30-vuotias mies, joka on luultavasti psykopaatti (pääteltiin tekojen brutaalisuuden mukaan).
* Omaa sekä sarjamurhaajan että spree killerin piirteitä.
* On hieman epäjärjestäynyt, mutta pääosin järjestelmällinen (esim. ei tuonut aseita mukanaan, mutta suunnitteli murhat tarkkaan ja ei jäänyt kiinni).
* Narsisti, joka hakee huomiota mm. ottamalla yhteyttä poliisiin.
* Saattaa olla sotilaskoulutuksen käynyt, luultavasti jonkinlaisen erikoiskouluksen.
* Käytti veistä uhkailuun ja saadakseen uhrin tottelemaan.
* Teki itsemurhan murhasarjan jälkeen.

Lähteet
-------

* Criminal Minds Wikia:
* The Korea Herald:
Lucen vastavalmistunut toimitalo vuonna 1937.
**Luce** (lyhenne sanoista *L’Unione Cinematografica Educativa*, "Opetuselokuvan liitto") on Italian kansallinen elokuvainstituutti.

Instituutti on saanut alkunsa vuonna 1919 perustetusta dokumenttielokuvien tekijöiden ammattiliitosta (*Sindacato Istruzione Cinematografica*). Vuonna 1924 sille annettiin nimi L’Unione Cinematografica Educativa (LUCE) sekä virallinen tehtävä koordinoida opetus- ja uutiselokuvien tuotantoa. Suoraan Mussolinin alaisuudessa toiminut LUCE tuotti uutiskatsauksia ja dokumentteja, joita oli pakko näyttää maan kaikissa elokuvateattereissa. Lisäksi se järjesti kiertäviä elokuvanäytäntöjä maaseudulla.

Fasismin aikana LUCE:lla oli suuri merkitys vallanpitäjien propagandavälineenä ja Mussolinin henkilökultin rakentajana. Vuonna 1935 instituutin aloitteesta perustettiin Italian kansallinen elokuvahallinto (*Ente Nazionale Industrie Cinematografiche*). Pian sen jälkeen LUCE siirrettiin kansankulttuurin ministeriön alaisuuteen ja se sai toimitilat vastikään rakennetussa Cinecittàssa.

Toisen maailmansodan jälkeen LUCE oli vähällä joutua lakkautetuksi, mutta vuonna 1949 se sai jälleen tehtäväkseen opetuselokuvien tuottamisen. Myöhemmin instituutin asema muuttui useaan kertaan, ja vuonna 1982 se liitettiin valtion elokuvalevitysyhtiöön Italnoleggio Cinematograficoon. Vuonna 1998 Istituto Lucesta tuli osa kulttuuriministeriön alaista Cinecittà Holdingia. Tämän jälkeen se muun muassa aloitti valtavan arkistonsa siirtämisen DVD:lle. Vuonna 2011 perustettiin valtiollinen Istituto Luce Cinecittà, jonka tehtävänä on italialaisen elokuvan kehittäminen ja markkinointi kotimaassa ja ulkomailla.

Lähteet
-------

* Moliterno, Gino: *Historical Dictionary of Italian Cinema*. Lanham, Toronto, Plymouth: The Scarecrow Press, 2008. ISBN 978-0-8108-6073-5.

### Viitteet

1. 1 2  Moliterno, s. 183.
2. ↑  Moliterno, s. 183–184.
3. ↑  Moliterno, s. 184.
4. ↑  Istituto Luce Cinecittà *cinecitta.com*.  Arkistoitu 24.8.2013. Viitattu 8.8.2013. (italiaksi)

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Luce**.
* Luce Cinecittàn sivusto (Arkistoitu – Internet Archive) (italiaksi)
* Lucen arkiston sivusto (italiaksi)
* Luce Cinecittà You Tubessa (italiaksi)
*Tämä artikkeli käsittelee hallitusneuvos Lauri Castrénia. Asianajaja ja Suomen Asianajajaliiton puheenjohtaja Lauri Castrénista (1881–1951) on erillinen artikkeli.*
**Lauri Alarik Castrén** (6. maaliskuuta 1887 Janakkala – 17. tammikuuta 1968 Helsinki) oli suomalainen juristi ja hallitusneuvos.

Lauri Castrénin vanhemmat olivat kouluneuvos Kaarlo Alarik Castrén ja Amanda Wilhelmiina Wallenius. Hän pääsi ylioppilaaksi 1906, suoritti oikeustutkinnon 1914 ja sai varatuomarin arvon 1925. Castrén teki opintomatkat Norjaan 1938 ja Tanskaan 1939.

Castrén oli Jaalan ja Iitin pohjoisen piirin nimismiehenä 1914–1917, Lohjan piirin nimismiehenä 1917–1918, korkeimman hallinto-oikeuden notaarina 1918–1928, opetusministeriön nuorempana hallintosihteerinä 1928–1937, vanhempana hallintosihteerinä 1937–1948 sekä hallitusneuvoksena vuodesta 1948 alkaen. Hän toimi myös KTR 1:n sotatuomarina 1919–1939 ja sen jälkeen eri kenttä- ja sota-oikeuksien tuomarina ja viimeksi Helsingin II sotaoikeuden puheenjohtajana vuodesta 1947 alkaen. Castrén oli muun muassa eduskunnan sivistysvaliokunnan sihteerinä 1930–1947 ja raha-arpajaistoimikunnan puheenjohtajana vuodesta 1949 alkaen.

Lauri Castrén oli naimisissa vuodesta 1922 sairaanhoitaja Vera Tähtisen (entinen Gordejeff) kanssa. Heidän poikansa oli suurlähettiläs Klaus Castrén.

Julkaisuja
----------

Nimellä *L. A. Castrén*:

* *Kokoelma kansakoululakeja ja -asetuksia*. Kirjavälitys, Helsinki 1932
* *Kansakoululainsäädäntö*. Valistus, Helsinki 1935
* *Konkurssi- ja akordi-lainsäädäntö*. Porvoo 1935

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Kuka kukin on 1954
2. ↑  BillionGraves : Lauri Alarik Castrénin hautakivi Hietaniemen hautausmaalla
**San Juan Bautista** oli Espanjan laivaston vuonna 1717 vesillelaskettu kaksikantinen 60-tykkinen Santa Isabel -luokan linjalaiva.

Valmistus
---------

*Pääartikkeli: Santa Isabel -luokka*
Alus tilattiin Pasajesista Bassanoagalta, missä töistä vastasivat Felipe ja Simón de Zalarain. Alus laskettiin vesille 1. tammikuuta 1717 ja hyväksyttiin helmikuussa 1717.

Palvelus
--------

Heinäkuussa 1717 alus lähti Pasajesista Cádiziin. Se osallistui 23. tammikuuta 1718 lähellä Gatanniemeä *Galera de Españan* kanssa kahakkaan kolmea hollantilaista alusta vastaan päällikkönään Rodrigo de Torres y Morales. Tammikuun lopulla alus palasi Cádiziin, mistä se lähti 19. heinäkuuta Sisilian sotaretkelle. Alus saapui 30. heinäkuuta Palermoon. Se liittyi amiraali Gaztañetan laivastoon 11. elokuuta 1718 Cape Passeron taistelun loppuvaiheessa päällikkönään Francisco Guerrera. Alus kykeni irtautumaan taistelusta ja vetäytymään Maltalle, jonne se saapui 18. elokuuta *San Luisin* ja fregattien *Hermione* ja *San Felipe* kanssa. Osastoon kuuluivat lisäksi vallattu brittiläinen *Greyhound* ja kolme kauppalaivaa.

Alus lähti 21. huhtikuuta 1719 Cádizista *San Luisin* ja fregatti *Real Jorgen* kanssa Veracruziin, jonne ne saapuivat 6. heinäkuuta mukanaan kauppalaivoista koostuva saattue. Alus lähti 23. joulukuuta Veracruzista *San Luisin*, fregatti *Campanelan* (Nuestra Señora de Begoña) ja kauppalaivan kanssa Havannaan. Alus upposi 1720 Havannan edustalla kovassa myrskyssä.

Lähteet
-------

* Winfield, Rif; Tredrea, John; Garcia-Torralba Pérez, Enrique & Blasco Felip, Manuel: *Spanish Warships in the Age of Sail 1700-1860: Design, Construction, Career and Fates*. Seaforth Publishing, 2023. ISBN 978-1-5267-9078-1. (englanniksi)

### Viitteet

1. 1 2 3  Winfield et al 2023 s. 169-170

*Santa Isabel* -luokan linjalaivat

|  |
| --- |
| *Santa Isabel* - *San Pedro* - *San Juan Bautista* - *San Luis* - *San Fernando* - *San Carlos* |
| Edeltäjä: *Nuestra Señora de las Viñas y Santa Rosa* – Seuraaja: Cambi-luokka |
**Orvo Kalervo Lehmus** (27. elokuuta 1914 Tampere – 20. kesäkuuta 2007) oli suomalainen yritysjohtaja ja teollisuusneuvos. Hän toimi Suomen Unilever-yhtiöiden ensimmäisenä suomalaisena pääjohtajana 1963–1978.

Orvo Lehmus eteni aluksi kotikaupungissaan Tampereella Systema-konttorikoneliikkeen juoksupojasta sivumyymälän hoitajaksi. Sotien jälkeen hän toimi Suomen Gallupin haastattelijana ja pääsi sitten mainostoimisto SEKin yhteystehtäviin. Hän suoritti 1947 Suomen Myynti- ja Mainoskoulussa mainoshoitajatutkinnon.

Lehmuksen Unilever-ura alkoi 1940-luvun lopulla Lahden Vientikerman ja S. W. Paasivaaran Margariinitehtaan mainospäällikkönä, josta hän eteni ensin Paasivaaran ja sitten Turun Saippuan markkinointijohtajaksi. Hän toimi 1950- ja 1960-luvun vaihteessa Unileverin tehtävissä myös Englannissa ja Tanskassa. Vuonna 1963 hänet nimitettiin Suomen Unilever-yhtiöiden pääjohtajaksi, ja tässä tehtävässä hän toimi vuoteen 1978 saakka. Hänen toimikaudellaan Unileverin menestystuotteita olivat muun muassa Flora-margariini, Pepsodent-hammastahna, Rexona-saippua, Omo- ja Surf-pesuaineet sekä kansainväliseksi merkkituotteeksi noussut, Suomessa kehitetty Timotei-tuotesarja.

Lehmus toimi aktiivisesti elinkeinoelämän järjestöissä kuten Mainoshoitajain yhdistyksessä, Suomen Myynti- ja Mainosyhdistyksessä sekä Mainostajien liitossa. Hän kuului myös Mainos-TV:n hallintoneuvostoon sekä Elintarviketeollisuusliiton, Kemian keskusliiton ja Suomen Teollisuusliiton hallitukseen.
Vuonna 1975 Lehmus sai Mainonnan monitaho -palkinnon ja teollisuusneuvoksen arvonimen.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Heinonen, Visa: / Lehmus, Orvo (1914 - 2007) *Kansallisbiografia-verkkojulkaisu*.  10.3.2009. Helsinki:  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura. Viitattu 3.12.2014.
2. ↑  Saarenheimo, Eero ja Tanttu, Juha: *Saippuakauppias. Sata vuotta puhtautta. Åström – Turun Saippua – Lever*. Lever, 1986.
3. ↑  Lehmus, Orvo, Kuka kukin on 1978.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Kansallisbiografia
* Biografiasampo

 |

 |
Suurikapasiteettinen pelastussukkajärjestelmä risteilyaluksella
**MES-evakuointijärjestelmä** (engl. *Marine Evacuation System, MES*) on laitteisto, jolla ihmisiä evakuoidaan hätätilanteessa laivalta, öljynporauslautalta tai muulta vedessä olevalta alukselta pois. Siihen kuuluu täyttyvä hätäliukumäki (kuten lentokoneissa) tai niin sanottu *pelastussukka*, jota pitkin laskeudutaan vedessä kelluvaan pelastuslauttaan. Tällaiset järjestelmät korvaavat usein nykyaikaisten alusten perinteiset pelastusveneet osittain tai kokonaan.

Toiminta
--------

Laukaisulaatikko
On olemassa useita erilaisia evakuointijärjestelmiä, mutta yleensä siihen kuuluu laivan kannella oleva varastolaatikko, josta ilmalla täyttyvä liukumäki ja pelastuslautat putoavat veteen. Pelastuslautat ovat suuria, niihin voi mahtua jopa satoja ihmisiä. Ihmiset laskeutuvat lautoille liukumäkeä tai vertikaalista, hidastavaa sukkaa pitkin. Järjestelmää ohjataan ohjauspaneelilla kannelta. Käyttämiseen tarvitaan vain yksi tai muutama miehistön jäsen ja se on käyttökunnossa parissa minuutissa.

Hyödyt
------

Evakuointijärjestelmä mahdollistaa suuren ihmismäärän evakuoimisen nopeasti ja helposti perinteisiin laskettaviin pelastusveneisiin verrattuna. Ne ovat myös kevyitä ja säästävät tilaa laivalla. 2000-luvulla yhä useammat risteilyalukset varustetaan tällaisilla järjestelmillä.

Esimerkkejä
-----------

* *Viking Gracella* on pelastusveneiden lisäksi evakuointijärjestelmiä.
* Wasa Linen *Aurora Botnia* on varustettu vain evakuointijärjestelmillä.

Lähteet
-------

1. ↑  Hanna Askola & Tapio Nyman: *Turvallisuusvarusteet suojaisissa saaristo-olosuhteissa*. Espoo: VTT, 2012. ISBN 978-951-38-7827-6. Teoksen verkkoversio (PDF) (viitattu 19.2.2024).
2. 1 2  Different Types of Marine Evacuation Systems *Marine Insight*.  8.1.2019. Viitattu 18.2.2024. (englanniksi)
3. ↑  Learning Marine Evacuation System (PDF) United States Coast Guard. Viitattu 18.2.2024. (englanniksi)
4. ↑  Safety Onboard *YouTube*. Viking Line. Viitattu 18.2.2024.
5. ↑  Iiro Lehtonen: Katso video: Aurora Botniaan ensimmäisenä suomalaisena matkustaja-aluksena pelastusveneiden sijaan evakuointijärjestelmä – ensitesti Rauman telakalla oli onnistunut *Satakunnan Kansa*.  25.3.2021. Viitattu 18.2.2024.

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Marine evacuation system
**Charles Woodson** (s. 7. lokakuuta 1976 Sebring, Ohio) on yhdysvaltalainen amerikkalaisen jalkapallon pelaaja, pelipaikaltaan takapuolustaja ja aiemmin kulmapuolustaja. Hän pelasi 18 kautta NFL-liigassa edustaen Oakland Raidersia ja Green Bay Packersia. Woodsonia pidetään yhtenä lajin historia parhaimmista puolustuksen takakentän pelaajista.

Woodson on vuoden 1997 Heisman Trophy -voittaja. Hän on ainoa palkinnon voittanut puolustava pelaaja, vaikka tosin pelasi Michiganin yliopistossa myös potkunpalauttajana sekä ajoittain laitahyökkääjänä.

NFL-ura
-------

Oakland Raiders varasi Woodsonin vuoden 1998 NFL:n varaustilaisuudessa ensimmäisellä kierroksella, tilaisuuden neljäntenä pelaajana. Hän pelasi Oaklandissa vuoteen 2005 saakka, kunnes teki vapaana agenttina rahakkaan sopimuksen Green Bay Packersin kanssa.

Packersissä pelatessaan Woodson voitti Super Bowlin kaudella 2010. Kaudeksi 2013 hän palasi takaisin Oaklandiin, ja teki Raidersin kanssa yksivuotisen sopimuksen. Hän jatkoi uraansa Oaklandissa vielä kauden 2015 loppuun.

Woodson valittiin urallaan yhdeksän kertaa NFL:n tähdistöotteluun Pro Bowliin ja kolmesti liigan All Pro -tähdistökentälliseen.

Muuta
-----

Woodson oli suositun NCAA Football -pelisarjan *NCAA Football 99* -version kannessa.

Lähteet
-------

1. 1 2  Charles Woodson ESPN. Viitattu 22.8.2014. (englanniksi)
2. ↑  Peter King: The Fine Fifteen: In Praise of an Ageless Star Sports Illustrated. Viitattu 12.6.2019. (englanniksi)
3. ↑  Rosenblatt, Richard: Surprise, surprise! Heisman Trophy goes to Charles Woodson *Deseret News*.  14.12.1997.  Arkistoitu 26.8.2014. Viitattu 22.8.2014. (englanniksi)
4. ↑  Charles Woodson Stats *pro-football-reference.com*. Viitattu 12.6.2019. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Charles Woodson** Wikimedia Commonsissa
**Seppo Johannes Pienimäki**, vuoteen 1952 **Koponen** (29. huhtikuuta 1939 Viipuri – 15. toukokuuta 2022 Jyväskylä) oli suomalainen yritysjohtaja, joka sai teollisuusneuvoksen arvonimen.

Pienimäen vanhemmat olivat tilallinen Reino Koponen ja Sylvi Köppi ja isäpuoli varastonhoitaja Onni Oskar Pienimäki. Hän avioitui 1960 opettaja Leea Kaustisen kanssa. Pienimäki oli Enso-Gutzeitin Säynätsalon tehtaiden markkinointi- ja vientiedustaja 1960, Valmetin Tourulan tehtaan markkinointi- ja vientiedustaja 1960–1968 ja SOK:n Vaajakosken tehtaiden vientipäällikkö 1968–1970, elintarviketeollisuuden vientipäällikkö 1971–1980 sekä Panda Suklaatehdas -liiketoimintayksikköjohtaja 1980–1983 ja tulosyksikköjohtaja 1983–1988. Oy Panda Ab:n osakas ja toimitusjohtaja Pienimäki 1989–1993 ja hallituksen puheenjohtaja 1993–1995. Hänellä oli myös useita liike-elämän ja muita asiantuntija- ja luottamustehtäviä. Teollisuusneuvoksen arvonimen Pienimäki sai 1994.

Lähteet
-------

1. 1 2  Haikari, Janne: Teollisuusneuvos Seppo Pienimäki (1939–). *Suomen talouselämän vaikuttajat* -verkkojulkaisu (maksullinen). 30.11.2012. Suomalaisen Kirjallisuuden Seura. Viitattu 28.11.2023.
2. 1 2  Risto Ojala: Muistokirjoitus. Seppo Pienimäki oli makeisalan taitaja. (Tilaajille) *Keskisuomalainen*.  12.6.2022. Viitattu 28.11.2023.
3. ↑  Tänään. Syntymäpäivä. Makeaa mahan täydeltä. Seppo Pienimäellä on ollut elämässä kolme työpaikkaa. Niistä viimeisin oli Pandan makeistehtaalla.  *Keskisuomalainen*, 8.4.2019, nro 115, s. 42. Kansalliskirjasto. Viitattu 28.11.2023.  (ei-vapaa)
**Teuvo Kalevi Numminen** (26. maaliskuuta 1932 Eurajoki – 29. maaliskuuta 2015 Espoo) oli suomalainen yritysjohtaja ja vuorineuvos. Hän sai tekniikan tohtori h.c. arvon.

Numminen valmistui ylioppilaaksi 1951 ja diplomi-insinööriksi 1957 (TKK). Hän toimi Imatran Voima Oy:n suunnittelijana 1957–1970, sen Loviisan atomivoimalaitoksen projektipäällikkönä 1971–1976 ja siirtyi johtokunnan jäseneksi 1976. Hallituksen jäsen hän oli vuodesta 1975, toimitusjohtaja ja hallituksen puheenjohtaja vuodesta 1982, pääjohtaja 1993–1997. Hän oli valvontavastuussa strategisesta suunnittelusta, liiketoiminnan kehityksestä ja johdon kehityksestä sekä sisäisestä tarkastuksesta. Hän oli myös IVO International Oy:n hallituksen puheenjohtaja.

Hän oli Teknillisen korkeakoulun voimalaitosopin assistentti ja vt. professori 1957–1969. Luottamustehtävissä hän oli muun muassa Suomen säätöteknillisen seuran puheenjohtaja 1963–1967.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Kuka kukin on 1978, viitattu 12.4.2015 (Runeberg.org)
2. ↑  Kuolinilmoitus Helsingin Sanomat 12.4.2015, s. C31
3. ↑  Imatran Voima 1.1.1995, Vuosikertomus 1994.
4. ↑  Anu Nousiainen, Sukupolvi viidettä ydinvoimalaa, Hs.fi uutiset (Arkistoitu – Internet Archive) (viite koskee eläköitymisvuotta)


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)

 |

 |
Kirgiisien sosialistisen neuvostotasavallan vaakuna
**Kirgiisien sosialistisen neuvostotasavallan vaakuna** oli Kirgiisien sosialistisen neuvostotasavallan tunnus. Se hyväksyttiin 23. maaliskuuta 1937 ja poistettiin käytöstä vuonna 1992.

Vaakunassa on kirgiisien kansantaiteella koristeltu kehys, johon on kuvattu Tienšan-vuoristo. Kehyksen ympärillä on maatalouden tunnuksia puuvillaa ja vehnäntähkiä. Vuoriston takaa nouseva aurinko symboloi kirgiisien tulevaisuutta, sirppi ja vasara sekä punainen tähti symboloivat kommunismin voittoa ja maailmanlaajuista kommunististen maiden yhteisöä. Puuvillaa ja vehnäntähkiä kiertävässä nauhassa lukee *Kaikkien maiden työläiset, liittykää yhteen!* venäjäksi, *"Пролетарии всех стран, соединяйтесь!"*, ja kirgiisiksi, *"Бардык өлкөлөрдүн пролетарлары, бириккиле!"*.

Neuvostotasavaltojen vaakunat
Armenian SNT | Azerbaidžanin SNT | Georgian SNT | Kazahstanin SNT | Kirgiisien SNT | Latvian SNT | Liettuan SNT | Moldavian SNT | Tadžikistanin SNT | Turkmenistanin SNT | Valko-Venäjän SNT | Ukrainan SNT | Uzbekistanin SNT | Venäjän SFNT | Viron SNT

---

Karjalais-suomalainen SNT (1940–1956) | Transkaukasian SFNT (1922–1936)
**Jaakko Johannes Kalkas**, vuoteen 1927 **Carlstedt** (20. heinäkuuta 1920 Helsinki – 11. tammikuuta 2017) oli juristi, joka toimi Naantalin kaupunginjohtajana.

Kalkkaan vanhemmat olivat oikeusneuvosmies Ilmo Joosef Carlstedt ja Yolanda Karin Johanna Hjelt. Hänen ensimmäinen puolisonsa 1943–1965 oli Lempi Maria Pokkinen ja toinen vuodesta 1969 Eila Anna-Liisa Siivonen. Kalkas tuli ylioppilaaksi 1938 ja suoritti ylemmän oikeustutkinnon 1946, varatuomarin arvon hän sai 1949. Kalkas oli Turun hovioikeuden ylimääräinen virkamies 1946–1955, Turun ja Porin lääninhallituksen vt. lääninnotaari 1949–1955, ylimääräinen esittelijä 1955–1956 ja nuorempi lääninsihteeri 1956–1959. Naantalin kaupunginjohtaja hän oli 1959–1975, Siilinjärven ja Maaningan kuntien yleinen oikeusavustaja 1976–1977 ja Pieksämäen tuomiokunnan käräjätuomari vuodesta 1977. Hän toimi 1940-luvun lopulla myös Turun raastuvanoikeuden vt. rikosasiainnotaarina ja maistraatin vt. notaarina. Sotilasarvoltaan Kalkas oli reservin yliluutnantti (1956). Naantalin kaupunginvaltuusto erotti Kalkkaan kaupunginjohtajan tehtävästä 1975 luottamuspulan takia.

Kalkas esiintyi kaupunginjohtaja Horsmana elokuvassa *Asfalttilampaat* (1968). Kalkkaan sisar oli hoitotieteen professori Hertta Kalkas.

Lähteet
-------

1. 1 2  Kuka kukin on (Aikalaiskirja) 1978, s. 338 (Viitattu 11.8.2019)
2. ↑  Geni: Jaakko Johannes Kalkas (Carlstedt) (Viitattu 11.8.2019)
3. ↑  Naantalin kaupunginjohtaja erotettiin. *Helsingin Sanomat*, 28.5.1975, s. 10.
4. ↑  Elonet: Jaakko Kalkas (Viitattu 11.8.2019)
5. ↑  Leena Tarkka, Liisa Steffa, Allan Tiitta, Matti Nurminen, Tytti Oukari, Maija Pellikka, Keijo Virtamo (toim.): *Kuka kukin on (Aikalaiskirja). Henkilötietoja nykypolven suomalaisista 1990*, s. 364–365. Helsinki: Otava, 1970.

Aiheesta muualla
----------------

* Mikko Rönnholm: Taiteellinen tuomari. (Viitattu 11.8.2019)

Naantalin kaupunginjohtajat
Oskari Tervo (1930–1942) |
Lasse Kangas (1943–1956 ja 1958–1959) |
Osmo Suontila (1956–1959 vt. kaupunginjohtaja) |
Jaakko Kalkas (1959–1975) |
Mauno Holma (1975–1976 vt. kaupunginjohtaja)  

Jorma Kallio (1976–2000) |
Timo Kvist (2000–2014) |
Martti Sipponen (2012–2014 vs. kaupunginjohtaja) |
Jouni Mutanen (2014–2021) |
Laura Leppänen (2021–)
Ulrica Carolina Widström
**Ulrica Carolina Widström** o.s. **Forssberg** (24. marraskuuta 1764 Ruotsi – 19. helmikuuta 1841 Mariestad, Ruotsi) oli tuottelias ruotsalainen runoilija ja kääntäjä.

Widströmin vanhemmat olivat hovin palveluksessa. Widström meni naimisiin 1790 Sven Widströmin kanssa, joka oli viulisti ja hovikapellimestari. He saivat viisi lasta, joista kaksi eli aikuisikään. Sven Widström kuoltua Widström muutti 1812 Västergötlandiin, jossa hän toimi kotiopettajana kuolemaansa saakka.

Widströmin opiskeli nuorena kieliä ja musiikkia, minkä mahdollisti se, että hän asui hovissa. Lehtimies Carl Christoffer Gjörwell opasti häntä runon teossa, ja Gjörwellin kautta hän tutustui aikakauden johtaviin runoilijoihin, joita olivat esimerkiksi Carl Gustaf af Leopold, Thomas Thorild ja Bengt Lidner. Hän sai julkaistuksi runojaan lehdissä jo 20-vuotiaana. Hänen ensimmäinen runokokoelmansa *Erotiska sånger*, ilmestyi 1799 nimimerkillä U. C. W. Sitä seurasi uusia kokoelmia. Ruotsin akatemia palkitsi hänet vuonna 1840 kirjallisista ansioista kultamitalilla.

Widström aloitti kääntäjänä vuonna 1800. Tehtävät hän sai Gjörwellin välityksellä. Hän käänsi yhdessä Herman Anders Kullbergin kanssa Matthew G. Lewisin goottilaisen kauhuromaanin *Munkki* (*The Monk*), joka julkaistiin anonyymisti. Hän suomensi Metsälapsi Victorista kertovan F. G. Ducray-Duminilin kirjan *Victor, ou l’Enfant de la forêt* (*Victor eller Skogs-Barnet*). Kirjaan sisältyy kaksi runoa Spåkvinnan ja Fiskaren, jotka otettiin mukaan myöhemmin ilmestyneeseen kokoelmaan *Ulrika C. Widströms Samlade Witterhetsförsök*. Hänen käännöksiään etenkin teatterille tiedetään julkaistun anonyymisti, joten selkeää käännösmäärää ei ole voitu selvittää. Mariestads Weckobladissa 1841 julkaistussa nekrologissa mainitaan, että hän olisi kääntänyt Louise Brayer de Saint-Léonin *Eugenio och Virginian* ensimmäisen osan, mutta tieto on epävarma.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Tilda Maria Forselius: Ulrica Carolina Widström, 1764–1841 *Svenskt översättarlexikon*. Viitattu 30.4.2019. (ruotsiksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Ulrica Carolina Widström Project Runebergissä
* Ulrica Carolina Widström. Svenskt biografiskt handlexikon
* Erotiska sånger Göteborgin yliopiston sivuilla
* Erotiska sånger Uumajan yliopiston sivuilla

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Ruotsi

 |

 |
**Reittitaksi** on joukkoliikenneväline, usein pienoisbussi tai sellaiseksi kalustettu pakettiauto. 

Reittitaksi eli maršrutka Petroskoissa
Reittitaksilla on yleensä vakioreittiosuus, mutta riippuen maasta, se voi myös jakaa matkustajat heidän ilmoittamiinsa osoitteisiin. Reittitaksi kerää matkustajia lähtöpisteessään, esimerkiksi lentokentällä, ja lähtee, kun vaunu täyttyy. Joissain tapauksissa matkaan lähtöä voi nopeuttaa maksamalla "tyhjät paikat". Monin paikoin on myös erityisiä reittitaksiterminaaleja. Hintana on käteismaksu, jonka suuruus asettuu joukkoliikenteen kertamaksun ja taksimaksun välille. Reittitaksilla voi myös olla aikataulu ja vakioreitti, jolloin se muistuttaa liikennemuotona linja-autoa.

Suomessa reittitakseja on käytössä lentokentillä ja rautatieasemilla, mutta niillä ei välttämättä ole lainkaan vakioreittiä, vaan ne keräävät samaan suuntaan menossa olevia matkustajia kunnes vaunu on riittävän täynnä. Tällainen reittitaksi puolestaan on liikennemuotona varsin lähellä tavallista taksia, ja sitä saatetaankin kutsua joksikin muuksi, esimerkiksi *lentokenttätaksiksi*.

Venäjällä reittitaksiliikenne on kehittymässä järjestäytyneeksi liikennemuodoksi, sillä pieni matkustajamäärä ja työvoimakustannusten nousu tekee järjestelmästä kannattamattoman.. Siellä ja laajemminkin koko entisessä Neuvostoliitossa niistä käytetään nimitystä *maršrutka* joka on diminutiivinen lyhenne venäjänkielisestä reittitaksia tarkoittavasta ilmauksesta *maršrutnoje taksi* .

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Kaupunkiliikenne.net, viitattu 11.7.2012
2. ↑  Kharkov Guide, viitattu 22.7.2012

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Reittitaksi** Wikimedia Commonsissa
**Hockey Night** on MTV Katsomo-palvelussa, sekä MTV3 ja MTV Sub -kanavilla esitettävä jääkiekko-ohjelma. Sitä esitettiin aiemmin vuosina 1995–2005, sekä Canal+:lla vuosina 2011–2012.

Historia
--------

Hockey Nightia esitettiin aluksi vuosina 1995–2005, jossa nähtiin yksi jääkiekon SM-liigan ottelu, sekä viimeisen kahden vuoden aikana maksullista lisäohjelmistoa. Tuolloin alkuaikoina otteluita selosti Pentti Lindegren ja kommentaattoreina toimivat Kimmo Leinonen ja hänen jälkeensä Pekka Järvelä. Myöhemmin selostajaksi vaihtui Mika Saukkonen ja kommentaattorina oli Timo Jutila. Studioisäntänä toimi Kari Tyni ja kaukalonlaitatoimittajina olivat Kimmo Leinonen ja myöhempinä vuosina Mika Saukkonen, Mikko Grönman ja Inka Korhonen. Joskus kommentaattorina oli Jari Kurri. SM-liigan sunnuntaiottelut vähentyivät selvästi, kun lähetysoikeudet loppuivat MTV3-kanavalta.

Ohjelma palasi ruutuun 2011, jolloin Hockey Night -tiimiin kuuluivat toimittaja Teemu Niikko, selostaja Antero Mertaranta, sekä asiantuntijakaarti: Hannu Aravirta, Juhani Tamminen, Jarmo Kekäläinen, Doug Shedden, Kari Jalonen, Mika Kortelainen ja Risto Dufva.

Kun MTV sai itselleen jääkiekon MM-kisojen mediaoikeudet, MTV päätti nimetä kiekkokokonaisuutensa Hockey Nightiksi ja aloittaa Canal+:n perjantai-illoissa sekä lauantai-iltapäivissä uusia makasiiniohjelmia, joista kaksi vastasivat 2000-luvun alun Pakkiparia ja Fan Clubia. Hockey Night Extra oli MTV3-kanavalla esitetty ohjelma, joka esitti Canal+:n lähetyksestä "parhaat palat" ja käsitteli myös Euro Hockey Tour-turnausten aikana kyseisiä otteluita. Hockey Night Spotlight oli lauantai-iltapäivien keskusteluohjelma, jossa otettiin Facebookin kautta vastaan yleisön kysymyksiä. Studio-osuudet kulkivat nimellä Hockey Night Live jalkapalloa käsittelevän vastaavanlaisen FUTIS+-ohjelman tapaan.

Hockey Night (2020–)
--------------------

Hockey Night -brändi palasi ruutuun syksyllä 2020, kun MTV sai Liigan esittämisoikeudet. Hockey Night Live -studiolähetyksiä näytetään runkosarjassa ainakin kerran viikossa, sekä pudotuspeleissä useammin. Kaudella 2021–2022 studiojuontajina toimivat Tuomas Nyholm, Teemu Niikko ja Suvi Puukangas. Vakituisina studioasiantuntijoina olivat entiset jääkiekkoilijat Ari Vallin, Sami Kapanen, Pekka Saravo, Siim Liivik sekä Lasse Kukkonen. Otteluita selostivat kaudella 2022 Jani Alkio, Antero Mertaranta, Mika Saukkonen, Aleksis Ärje, Juho Kokko, Olli Eronen, Oskari Saari, Sebastian Waheeb ja Toni Saukkola.

Aiemmat tunnukset
-----------------

* 1995–20051995–2005
* 2011–20122011–2012

Lähteet
-------

1. ↑  Hockey Night tekee paluun - ketkä saavat oranssit takit? *mtv.fi*.  Arkistoitu 2.10.2017. Viitattu 1.10.2017.
2. ↑  C More tiedottaa: tässä ovat tulevan liigakauden selostajat – mukana Antero Mertaranta! *Suomikiekko*. Viitattu 13.4.2022.
**Ville-Poju Somerkari** (vuoteen 1934 **Sederholm**, 24. huhtikuuta 1913 Viipuri – 6. joulukuuta 1988 Helsinki) oli suomalainen upseeri ja kenraaliluutnantti. 

Somerkari valmistui Kadettikoulusta 1937 ja sodan jälkeen Sotakorkeakoulusta 1949, valtiotieteiden maisteriksi 1953 sekä valtakunnalliselta maanpuolustuskurssilta 1963. Somerkari työskenteli nuorempana upseerina Keski-Suomen rykmentissä 1933–1934 ja Suomen Valkoisessa kaartissa 1937–1939. 1. prikaatissa hän toimi tiedustelu-upseerina, adjutanttina ja komppanian päällikkönä talvisodassa 1939–1940. Välirauhan ja jatkosodan aikaan hän toimi komppanianpäällikkönä 7. ja 6. prikaateissa ja JR 48:ssa. 1943 hän toimi myös JR 48:n esikuntapäällikkönä. 1943–1944 hän johti 18. divisioonan esikunnan operatiivista osastoa. 

Toimistopäällikkönä armeijakunnan esikunnassa Somerkari oli 1945–1946. Sotakorkeakoulun jälkeen hän työskenteli toimistoesiupseerina 1949–1953. Kemin sotilaspiirissä hän toimi toimistopäällikkönä ja piirin päällikkönä 1953–1955. Panssarivaunupataljoonaa hän komensi 1955–1956 jatkaen siitä Panssariprikaatin esikuntapäällikkönä 1956–1958 Parolannummella. Hämeen jääkäripataljoonaa Somerkari komensi vuonna 1958. Porin prikaatin komentajana hän toimi 1958–1960. Seuraavaksi hänet nimitettiin Pääesikunnan järjestelyosaston päälliköksi 1961–1964. Puolustusvoimien huoltopäällikkönä Somerkari työskenteli pitkän kauden vuodesta 1965 vuoteen 1972. 

Ylennykset: vänrikki 1937, luutnantti 1938, kapteeni 1941, majuri 1944, everstiluutnantti 1955, eversti 1958, kenraalimajuri 1965, kenraaliluutnantti 1967.

Lähteet
-------

1. ↑  Päivämäärä hautakivessä Kaartin hautausmaalla
2. ↑
**Per Niklas Mathesius** (22. maaliskuuta 1711 Pyhäjoki – 23. marraskuuta 1772 Pyhäjoki) oli suomalainen pappi ja poliitikko.

Tausta
------

Mathesius syntyi Pyhäjoen kirkkoherra Nils Mathesiuksen ja Anna Portinan perheeseen, Mathesiuksen pappissukuun. Hänen veljiään olivat poliitikko Johan Mathesius sekä pappi ja kirjailija Georg Mathesius.

Ura
---

Mathesius opiskeli Uppsalassa vuodesta 1724, josta hän siirtyi Turkuun 1727, mutta palasi sittemmin Uppsalaan. Hän valmistui maisteriksi 1734, ja hänen lopputyönsä käsitteli Pohjanmaata. Hänet vihittiin papiksi 1735 ja vuonna 1743 hänet nimitettiin isänsä seuraajaksi Pyhäjoen kirkkoherraksi. Vuonna 1763 hänet nimitettiin lääninrovastiksi.

Hän osallistui piirinsä papiston edustajana valtiopäiville vuosina 1756, 1760 ja 1765, joilla hän tuli tunnetuksi myssypuolueen eräänä näkyvimmistä esitaistelijoista. Hän kritisoi vaikutusvaltaista pankkitoimikuntaa ja vastusti valtiokonttorin kireimpiä aloitteita. Mathesius tuki puoluetoverinsa Anders Chydeniuksen ilmaisunvapautta edistävää politiikkaa ja yleensäkin Chydeniusta tähän kohdistuneen vastustuksen aikana.

Mathesius avioitui Brita Kiemmerin kanssa vuonna 1735.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Herman Hofberg, Frithiof Heurlin, Viktor Millqvist, Olof Rubenson: Masreliez-Matthiæ *Svenskt biografiskt handlexikon II:130*.  1906. Viitattu 4.10.09. (ruotsiksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Kansallisbiografia
* Biografiskt Lexikon
* Biografiasampo
* Ylioppilasmatrikkeli 1640–1852

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |