recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Henri Andréani** (oikealta nimeltään *Gustave Sarrus*, 10. huhtikuuta 1877 La Garde-Freinet, Var – 30. huhtikuuta 1936 Pariisi) oli ranskalainen elokuvaohjaaja.

Korkintekijän perheeseen syntynyt Andréani aloitti elokuvauransa Charles Pathén sihteerinä ja työskenteli sitten Ferdinand Zeccan ja Gaston Vellen apuohjaajana. Hän ohjasi etupäässä historiallisia elokuvia kuten *Napoléon* (1909), *Cléopatre* (1910), *Siège de Calais* (1911) sekä moniosainen *Les Trois Mousquetaires (1921)*. Andréani teki myös Eugène Creisselin käsikirjoituksiin perustuneen 15-osaisen raamattuelokuvien sarjan ja oli uransa lopussa mukana Abel Gancen *Napoléonin* (1927) kuvausryhmässä.

Lähteet
-------

1. 1 2  Rège, Philippe: *Encyclopedia of French Film Directors*, s. 16–17. Lanham, Toronto, Plymouth: Scarecrow Press, 2010. ISBN 978-0-8108-6137-4.
2. 1 2  Oscherwitz, Dayna & Higgins, MaryEllen: *Historical Dictionary of French Cinema*, s. 20–21. Plymouth: Scarecrow Press, 2007. ISBN 978-0-8108-6875-5.
3. ↑  Abel, Richard (ed.): *Encyclopedia of Early Cinema*, s. 34. Abingdon: Routledge, 2005. ISBN 0-415-23440-9.

Aiheesta muualla
----------------

* Henri Andréani Internet Movie Databasessa. (englanniksi)

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data

 |

 |
**Pauli Siitonen** (s. 3. helmikuuta 1938 Simpele) on entinen suomalainen maastohiihtäjä. Ammatiltaan hän oli poliisi ja hänen edelleenkin edustamansa seura on Helsingin Poliisi-Voimailijat. Pitkän matkan hiihtoihin erikoistunut Siitonen voitti Vasaloppetin vuonna 1973, Finlandia-hiihdon  vuosina 1976–1980 sekä Saksassa käytävän König-Ludwig-Lauf-kilpailun vuosina 1974, 1976–1979 ja 1981.

Siitosta pidetään hiihdon luistelutyylin kehittäjänä. Hän oppi tyylin seuratoveriltaan Alpo Virtaselta Helsingin Poliisi-Voimailijoista. Kerran jäätyään kärjestä hän lepuutteli puutuneita jalkojaan ja otti hiihdossaan Virtasta matkien sivuaskelia – eli luisteli. Hän ällistyi vauhdista ja voitti kyseisen hiihdon. Siitonen kiersi 1970-luvulla paljon ultrapitkien matkojen hiihtokisoja Keski-Euroopassa ja niinpä saksaksi luistelutyyli tunnettiin pitkään nimellä *Siitonen-schritt*.

Pro Urheilu -palkinnon Siitonen sai vuonna 2009.

Lähteet
-------

1. ↑  Finlandia-hiihdon virallinen sivusto (Arkistoitu – Internet Archive)
2. ↑  Die farbigsten Typen des weißen Sports... (Arkistoitu – Internet Archive) www.schneeland.com (saksaksi)
3. ↑  Juhana Säilynoja: Elävä arkisto: Luisteluhiihto alkoi Siitonen-stepistä Elävä arkisto:  YLE. Viitattu 16.5.2013.
4. ↑  Ministeri Wallin jakoi Pro Urheilu -tunnustukset  16.12.2009. Opetusministeriö.  Arkistoitu 30.7.2011. Viitattu 16.12.2009.
Henri-René Lenormand vuonna 1937.
**Henri-René Lenormand** (1882–1951) oli ranskalainen näytelmäkirjailija.

Henri-René Lenormand syntyi säveltäjä René Lenormandin pojaksi ja avioitui näyttelijä Marie Kalffin kanssa. Hän kiinnostui Ranskassa vielä tuolloin tuntemattoman Sigmund Freudin teksteistä ja psykoanalyysistä tutustuttuaan niihin tuberkuloosiparantolassa Sveitsin Davosissa 1916–1917. Siellä hän luki myös August Strindbergin tekstejä, jotka tulivat niin ikään vaikuttamaan hänen tuotantoonsa merkittävästi.

Lenormand on nykyisin lähes unohdettu, mutta maailmansotien välisenä aikana häntä pidettiin suurena nimenä näytelmäkirjallisuuden alalla ja hänen näytelmiään toivat näyttämölle monet ajan parhaat ohjaajat. Arthur Schnitzlerin päiväkirjoista voi päätellä Lenormandin innostaneen Schnitzleriä kirjoittamaan teoksensa *Unikertomus* (*Traumnovelle*), jonka pohjalta Stanley Kubrick teki viimeisen elokuvansa *Eyes Wide Shut*.

Suomeksi Lenormandin teoksista on esitetty näytelmiä *Aasia* (*Asie*, Suomen Kansallisteatteri 1942, Tampereen Teatteri 1947, 1948), *Samum* (*Le Simoun*, Kansallisteatteri 1928) ja *Unien syöjä* (*Le Mangeur de rêves*, Turun Työväen Teatteri 1928).

Näytelmiä
---------

* 1909: *Les Possédés*
* 1913: *Terres chaudes*
* 1914: *Poussière*
* 1919: *Les Ratés*
* 1919: *Le temps est un songe*
* 1920: *Le Simoun* (suom. *Samum*)
* 1922: *Le Mangeur de rêves* (suom. *Unien syöjä*)
* 1924: *L’Homme et ses fantômes*
* 1924: *À l’ombre du mal*
* 1925: *Le Lâche*
* 1926: *L’Amour magicien*
* 1927: *Mixture*
* 1928: *L’Innocente*
* 1929: *Une vie secrète*
* 1931: *Les Trois Chambres*
* 1932: *Sortilèges*
* 1936: *La Folle du ciel*
* 1937: *Pacifique, scènes de la vie polynésienne*
* 1952: *Arden de Feversham*

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Hakusana Lenormand, Ilona-esitystietokanta, Teatterin tiedotuskeskus, viitattu 15.12.2014.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Argentiina
* Katalonia
* Saksa
* Italia
* Israel
* Belgia
* Yhdysvallat
* Japani
* Tšekki
* Australia
* Kreikka
* Alankomaat
* Puola
* Portugali
* Vatikaani

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* SNAC
* IdRef

 |

 |

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: fr:Henri-René Lenormand
Pico de Príncipe

|  |  |
| --- | --- |
| Sijainti | 
Príncipen saari, São Tomé ja Príncipe |
| Korkeus merenpinnasta | 
948 m |

|  |  |
| --- | --- |
| Koordinaatit | 
1° 35′ P, 7° 23′ IView and modify data on Wikidata  |

muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa WikidataaTietolaatikon dokumentaatioNäytä Wikidatasta tulevat arvot

**Pico de Príncipe** on Guineanlahdessa São Tomé ja Príncipen saarivaltiossa sijaitsevan Príncipen saaren korkein kohta. Pico de Príncipe sijaitsee saaren eteläosassa, ja korkeutta sillä on 948 metriä.

Pico de Príncipelle on vaikea kiivetä, minkä vuoksi sinne on kiivetty vain muutamia kertoja. Ensimmäinen retkikunta, josta on löytynyt vakuuttavia todisteita, saavutti huipun vuonna 1929. Toinen todistettu nousu huipulle tehtiin vuonna 1956. Tällöin tarkoituksena oli tehdä alueella kasvillisuuskartoituksia, mutta niitä ei voitu tehdä huonon sään vuoksi. Ryhmä kasvi- ja eläintieteilijöitä nousi vuonna 1999 Pico de Príncipen huipulle. Vuorenhuippua on kuvailtu pieneksi kummuksi, jota rajaavat kolmelta suunnalta jyrkänteet. Huipun kasvillisuus on täysin päällyskasvien, kuten sammalten, peittämää. Ryhmä havaitsi, että Pico de Príncipe saattaakin olla matalampi kuin 948 metriä. Silloin hieman idempänä sijaitseva Pico Mencorne olisi Príncipen korkein kohta. Sadekaudella 2001 kiipesi vuorelle yhdysvaltalaisen luonnonhistoriallisen California Academy of Sciences -museon tutkijoita.

Reitti vuorelle alkaa Roça São Joaquimin plantaasilta, ja se kulkee plantaasien läpi, joista pääosa on hylättyjä. Nousu huipulle vaatii ainakin yhden yöpymisen.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Becker, Kathleen: *São Tomé and Príncipe*, s. 186. Bradt Travel Guides Ltd. 2008. ISBN 9781841622163. (englanniksi)
2. ↑  Christy, Patrice: São Tomé and Príncipe (pdf) BirdLife International.  Arkistoitu 4.3.2016. Viitattu 26.12.2012. (englanniksi)
3. ↑  Schlüter, Thomas: *Geological Atlas of Africa: With Notes on Stratigraphy, Tectonics, Economic Geology, Geohazards, Geosites and Geoscientific Education of Each Country*, s. 208. Springer, 2008. ISBN 3540763244. Teoksen verkkoversio (viitattu 27.12.2012). (englanniksi)
4. ↑  Baillie, Jonathan: One month in the Forest of Príncipe  1999. Gulf of Guinea Conservation Group.  Arkistoitu 31.10.2012. Viitattu 27.12.2012. (englanniksi)
5. 1 2  Baillie, Jonathan, Joffroy, Gilles; Stevart, Tariq: Exploration du Pico de Príncipe.  *Canopée*, helmikuu 2000, 16. vsk.  Ecofac. Artikkelin verkkoversio. Viitattu 27.12.2012.  (ranskaksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Brittiläisen eläintieteilijän kertomus vuodelta 1999 vuorelle kiipeämisestä (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Pico de gallo
Pico de gallo
**Pico de gallo** (espanjaksi "kukon nokka"), kutsutaan myös nimillä ***salsa fresca*** ja ***salsa cruda***, on salsakastike, jota käytetään meksikolaisessa keittiössä. Se tehdään perinteisesti murskatusta tomaatista, sipulista ja serrano-pippureista (jalapeñoja tai habaneroja voidaan käyttää vaihtoehtona), suolasta, limemehusta ja korianterista.

*Pico de galloa* voidaan käyttää samaan tapaan kuin muitakin meksikolaisia nestemäisiä salsakastikkeita. Koska siinä on vähemmän nestettä, sitä voidaan käyttää tacojen tai fajitojen pääraaka-aineena.

Tomaatista tehtyä *pico de galloa* kutsutaan *salsa picadaksi* (jauhettu/murskattu salsa). Meksikossa sitä kutsutaan yleensä *salsa mexicanaksi* (meksikolainen kastike). Koska punaisen tomaatin, valkoisen sipulin ja vihreän chilin ja korianterin värit muistuttavat Meksikon lipun värejä, sitä kutsutaan myös nimellä *salsa bandera* (lippukastike).

Monin paikoin Meksikossa termi *pico de gallo* merkitsee mitä tahansa salaattia (sisältäen hedelmäsalaatin), salsakastiketta, tai tomaateista, tomatilloista, avokadoista, appelsiineista, jícamoista, kurkuista, papaijoista tai miedoista chileistä tehtyä täytettä. Ainekset ravistellaan limemehussa ja toisinaan myös chilikastikkeessa tai chamoyssa, minkä jälkeen niiden päälle sirotellaan suolaista chilijauhetta.

Etymologia
----------

Ruokatoimittaja Sharon Tyler Herbstin mukaan nimi *pico de gallo* ("kukon nokka") tulee tavasta syödä ruokalajia noukkimalla siitä palasia peukalolla ja etusormella.

Kirjassaan *Authentic Mexican: Regional Cooking from the Heart of Mexico* Rick Bayless ja Deann Groen arvelevat, että nimi saattaa viitata ruokalajin linnunsiemeniä muistuttavaan ulkoasuun.

Sonoran alueen alkuperäisasukkaiden mukaan kastikkeen nimi tulee serrano-pippurin linnun nokkaa muistuttavasta muodosta.

Lähteet
-------

1. ↑  Sharon Tyler Herbst: "Food Lover's Companion", 2. painos. Viitattu 10. maaliskuuta 2007.
2. ↑  Bayless, Rick; Groen, Deann. *Authentic Mexican: Regional Cooking from the Heart of Mexico*.
3. ↑  Wilder, Janos. *The Great Chiles Rellenos Book*. Ten Speed Press, 2013.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Pico de gallo** Wikimedia Commonsissa
**Pondori** on maalaiskunta Moptin alueen Djennén piirissä Malissa. Sen keskuskylä Gomitogo sijaitsee Nigerjoen ja Banin välisellä tulva-alueella kymmenen kilometriä Djennéstä länteen. Kunnassa on 4 300 asukasta (vuonna 2009).

Pondorin kunta rajoittuu pohjoisessa Djennén piirin Ouro Alin, idässä Djennén, etelässä Dandougou Fakalan ja Niansanarién sekä lännessä Néma-Badenyakafon kuntiin. Seutu kuuluu Sahelin vyöhykkeeseen. Pinnanmuodostukseltaan se on tasankoa. Kunnan alueella virtaa joukko Banin sivuhaaroja.

Kuntaan kuuluu kuusi kylää. Asukkaat ovat etupäässä bozoja, soninkeja ja bambaroita. Vallitseva uskonto on islam.

Seudun pääelinkeinot ovat maanviljely, karjanhoito ja kalastus. Tärkeimmät viljelykasvit ovat riisi, hirssi ja durra. Lisäksi harjoitetaan käsityöammatteja ja kaupankäyntiä.

Kunnan liikenneyhteydet ovat heikot. Tulva-aikaan ainoan kulkureitin muodostavat vesitiet. Palveluihin kuuluu neljä alakoulua ja terveysasema.

Lähteet
-------

1. ↑  Resultats Provisoires RGPH 2009 (Région de Mopti) *instat.gov.ml*.  Arkistoitu 22.7.2011. Viitattu 19.10.2014. (ranskaksi)
2. ↑  Mali - Région de Mopti: Carte de référence *reliefweb.int*. Viitattu 19.10.2014. (ranskaksi)
3. 1 2 3 4  Plan de Securite Alimentaire: Commune Rurale de Pondori 2006–2010 *fsg.afre.msu.edu*.  Arkistoitu 5.3.2016. Viitattu 19.10.2014. (ranskaksi)
**Elena Montenegrolainen** (8. tammikuuta 1873 Cetinje, Montenegron ruhtinaskunta – 28. marraskuuta 1952 Montpellier, Ranska) oli montenegrolainen prinsessa, josta tuli Italian kuningatar.

Elena oli kuudenneksi vanhin Montenegron Nikola I Petrović Njegošin yhdestätoista lapsesta. Hänet lähetettiin 12-vuotiaana Pietariin Smolnan tyttökouluun, jossa kolme muutakin sisarta opiskeli. Montenegron ja Venäjän kuningashuoneet olivat läheisiä ja Venäjän tsaari Aleksanteri II oli Elenan kummisetä. Elena kirjoitti runoja, maalasi akvarelleja ja harrasti metsästystä ja kalastusta.

Äitiensä järjestelyjen johdosta Elena ja Napolin prinssi Viktor Emanuel kohtasivat Pietarissa tsaari Nikolai II:n kruunajaisissa.

Elena meni naimisiin Viktor Emanuel kanssa 1896. Heille syntyi viisi lasta. Viktor Emanuel nousi kuninkaaksi vuonna 1900 isänsä salamurhan jälkeen.

Elena keskittyi lastensa kasvatukseen ja hyväntekeväisyystyöhön; ensimmäisen maailmansodan aikana hän järjesti Quirinalen palatsiin sotilassairaalan.

Viktor Emanuel luopui vallasta 1946. Tämän jälkeen he muuttivat ensin Egyptiin, jossa Viktor Emanuel kuoli 1947. Sairastuttuaan syöpään Elena muutti Ranskaan saamaan hoitoa vuonna 1950.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Mehl, Scott: Princess Elena of Montenegro, Queen of Italy *Unofficial Royalty*. Viitattu 12.3.2023. (englanniksi)
2. ↑  Elena Of Montenegro (1873–1952) *Women in World History: A Biographical Encyclopedia.*. Viitattu 12.3.2023. (englanniksi)
3. 1 2 3  Bellini, Isabella: ELENA di Savoia, regina d'Italia *Enciclopedia Italiana Treccani*.  1932. Viitattu 12.3.2023. (italiaksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Elena Montenegrolainen** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Italia
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Vatikaani

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Italian People
	+ 2
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* NARA
* RISM
* IdRef

 |

 |
*Turkkilainen vartio* (1831) 115×179cm
**Alexandre-Gabriel Decamps** (3. maaliskuuta 1803, Pariisi, Ranska – 22. elokuuta 1860, Fontainebleau) oli ranskalainen taidemaalari, taidegraafikko ja litograafikko. Hänen tunnetuimmat työnsä ovat orientaali-, genre- ja historiamaalauksia.

Hän syntyi ja eli Pariisissa. Nuoruudessaan hän matkusti itään ja toteutti orientaalisia maalauksia suurella uskollisuudella luonnolle, jotka aiheuttivat vanhoillisten kriitikkojen keskuudessa hämmennystä. Pian kuitenkin hänet tunnustettiin ja hänet nostettiin muitten aikansa koulukunnan keulakuvien joukkoon. 1816-1818 hän opiskeli Etienne Bouhotin johdolla, jonka jälkeen hän siirtyi opiskelemaan Alexandre-Denis Abel de Pujolin studioon, lopettaen siellä 1820. Vaikuttajaninaan hän piti Raphaelia, Tiziania, Giovanni da Bolognaa, Poussinia, Rembrandtia, Géricaultia ja Léopold Robertia.

Hänen tyylinsä oli hyvin tyypillistä ajan ranskalaiselle koulukunnalle, jossa esiintyivät usein dramaattiset muotojen, valoisuusasteitten ja värien kontrastit. Aiheet hänen töissään vaihtelevat usein algerialaisen ja ranskalaisen tavallisten ihmisten kuvaamisen välillä. Hän oli myös ensimmäisiä, jotka kuvasivat itämaista elämää todenmukaisin ja rahvaanomaisin aihein. Hevoset ja erityisesti koirat ja apinat kiinnostivat häntä aiheina.

Teoksia
-------

* 1839 1839
* Apinamaalari 32x40cm 1833 Apinamaalari 32x40cm 1833
* Cimbrin puolustus 130x195cm 1833 Cimbrin puolustus 130x195cm 1833
* 1839 1839

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Alexandre-Gabriel Decamps**.
* Alexandre-Gabriel Decamps Kansallisgallerian kokoelmissa
* ARC[vanhentunut linkki] - Alexandre-Gabriel Decamps (englanniksi)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Belgia
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Alankomaat
* Puola
* Portugali
* Vatikaani

 |
|  |
| Taiteenala | 
* KulturNav
* Musée d'Orsay
* National Gallery of Canada
* RKD Artists
* ULAN

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* SNAC
* IdRef

 |

 |
*Tämä artikkeli käsittelee laulaja ja elokuvaohjaaja Yrjö Haapasta. Metsäneuvos Yrjö Haapasesta on eri artikkeli.*
**Yrjö Johannes Haapanen** (21. huhtikuuta 1907 Helsinki – 26. kesäkuuta 1982 Helsinki) oli suomalainen laulaja, sanoittaja, näyttelijä ja elokuvaohjaaja. Hänen veljensä oli laulaja ja näyttelijä Sasu Haapanen. 

Haapanen esiintyi Dallapé-yhtyeen solistina 1920-luvun lopulla ja 1930-luvun alussa ja teki yhtyeen kanssa kolme levytystä. Vuosina 1950–1952 hän teki levytyksiä Leijona-levymerkille.

Haapanen esiintyi sivuosissa elokuvissa Poikamiesten holhokki (1938), Synnin puumerkki (1942), Neiti Tuittupää (1943) ja Dynamiittityttö (1944). Hän ohjasi elokuvat Vastamyrkky (1945) ja Naimisiin päiväksi (1946). Haapanen toimi 1940- ja 1950-luvuilla Finlandia-katsausten selostajana, ohjaajana ja käsikirjoittajana. Haapanen ohjasi myös useita lyhytelokuvia.

Lähteet
-------

1. 1 2  EloNet : Yrjö Haapanen


|  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * n
* k
* m
Yrjö Haapanen |
| --- |
|  |
| Pitkät elokuvat (ohjaus) | 
* Vastamyrkky (1945)
* Naimisiin päiväksi (1946)

 |

 |


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Elonet

 |

 |

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: sv:Yrjö Haapanen
**Elena Kaliská** (19. tammikuuta 1972 Zvolen, Tšekkoslovakia) on slovakialainen koskipujottelija, olympiavoittaja ja maailmanmestari. Hän voitti olympiakultaa Ateenassa 2004 ja Pekingissä 2008.

Kaliská on osallistunut olympialaisiin neljästi. Ensimmäisen kerran hän oli mukana Atlantan olympialaisissa. Hän oli kajakkiyksikkökilpailun 19. Neljä vuotta myöhemmin Sydneyn olympialaisissa 2000 Kaliská oli kajakkiyksikkökilpailun neljä voitettuaan karsintakierroksen. Ateenan olympialaisissa 2004 Kaliská oli karsintakierroksen jälkeen toinen, mutta oli välierien paras. Hän säilytti johtoasemansa myös loppukilpailussa voittaen uransa ensimmäisen olympiakullan. Pekingin olympialaisissa 2008 Kaliská kilpaili kajakkiyksikkökilpailussa. Hän voitti karsintakierroksen. Hän oli johdossa myös välierälaskun jälkeen. Hän sai myös parhaat pisteet viimeisessä laskussa voittaen toisen olympiakultansa.

Kaliskálla on kahden olympiakullan lisäksi kaksi MM-kultaa, kaksi MM-hopeaa ja yksi MM-pronssi. Lisäksi hänellä on useita EM-mitaleja.

Lähteet
-------

1. ↑  1996 Summer Olympics - Canoe Slalom - Kayak Singles, Slalom, Women Olympedia. Viitattu 25.5.2021. (englanniksi)
2. ↑  2000 Summer Olympics - Canoe Slalom - Kayak Singles, Slalom, Women Olympedia. Viitattu 25.5.2021. (englanniksi)
3. ↑  2004 Summer Olympics - Canoe Slalom - Kayak Singles, Slalom, Women Olympedia. Viitattu 25.5.2021. (englanniksi)
4. ↑  2008 Summer Olympics - Canoe Slalom - Kayak Singles, Slalom, Women Olympedia. Viitattu 25.5.2021. (englanniksi)
5. ↑  Elena Kaliská Olympedia. Viitattu 25.5.2021. (englanniksi)
6. ↑  NAJÚSPEŠNEJŠIA ŽENA V OLYMPIJSKEJ HISTÓRII VODNÉHO SLALOMU V DISCIPLÍNE - KI *elenakaliska.com*. Viitattu 25.5.2021. (slovakiksi)


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa | 
* VIAF

 |

 |
**Tšornyi peredel** (*Musta jako*, *Musta uusjako* tai *Maan uusjako*, ven. Чёрный переде́л) oli Zemlja i voljan toimintaa 1870–1880-lukujen vaihteessa jatkanut venäläinen vallankumouksellinen narodnikkijärjestö.

Järjestö syntyi vuonna 1879 Zemlja i voljan hajottua. Sen nimitys perustuu ajatukseen viljelysmaan yleisestä ("mustasta") uusjaosta. Aluksi järjestön jäsenet jatkoivat Zemlja i voljan linjoilla tuomiten Narodnaja voljan terroritoiminnan. Heidän mukaansa vallankumous saattoi tapahtua ainoastaan kansan parissa tehtävän propagandatyön avulla.

Pietarissa toimineen keskuskerhon perustivat syyskuussa 1879 Georgi Plehanov, Vera Zasulitš, Lev Deitš, Pavel Akselrod, Vasili Ignatov, Osip Aptekman, Jakov Stefanovitš ja Mihail Popov. Kerho julkaisi *Tšornyi peredel* ja *Zerno* -lehtiä sekä levitti propagandaa opiskelijoiden ja työläisten keskuuteen. Järjestöön kuuluvia kerhoja toimi myös Moskovassa, Harkovassa, Kazanissa, Permissä, Saratovissa, Samarassa ja muissa kaupungeissa. Vuoden 1880 alussa poliisin pidätyksen uhkaamat Plehanov, Deitš, Zasulitš ja Stefanovitš muuttivat ulkomaille. Tšornyi peredelin uusi johto, johon kuuluivat muun muassa Anatoli Bulanov ja Konstantin Zagorski, laajensi toimintaa työläisten parissa. Järjestön keskuspaikaksi muodostui Moskova. Keväällä 1880 Jelizaveta Kovalskaja ja Nikolai Štšedrin perustivat Kiovassa Etelä-Venäjän työväenliiton.

Vuosien 1880–81 pidätykset heikensivät Tšornyi peredeliä ja osa sen jäsenistä siirtyi Narodnaja voljan kannattajiksi. Järjestö hajosi vuoden 1881 loppuun mennessä, vaikka yksittäisiä kerhoja toimi vielä 1880-luvun loppupuolella. Ulkomailla asuneet Plehanov, Deitš, Zasulitš ynnä muut luopuivat narodnikkilaisuudesta ja perustivat vuonna 1883 Venäjän ensimmäisen marksilaisen järjestön, Työn vapautus -ryhmän.

Lähteet
-------

1. ↑  *Neuvostoliiton historia: lyhyt katsaus*, s. 153. Moskova: Vieraskielisen kirjallisuuden kustannusliike, s.a.
2. ↑  Kirkinen, Heikki (toim.): *Venäjän historia*, s. 253. Helsinki: Otava, 2000. ISBN 951-1-15799-X.
3. 1 2 3 4  *Bolšaja Sovetskaja Entsiklopedija, tom 29*, s. 107. Moskva: Sovetskaja Entsiklopedija, 1978. (venäjäksi)
4. 1 2  *Sankt-Peterburg. Petrograd. Leningrad: Entsiklopeditšeski spravotšnik*, s. 657. Moskva: Bolšaja Rossijskaja Entsiklopedija, 1992. ISBN 5-85270-037-1. (venäjäksi)
Karel Tammjärv olympialaisissa vuonna 2014.
**Karel Tammjärv** (s. 25. toukokuuta 1989 Tartto) on virolainen uransa lopettanut maastohiihtäjä.

Tammjärv kilpaili aikuisten arvokilpailuissa ensimmäisen kerran Vancouverin olympialaisissa 2010, jossa oli parhaimmillaan yhdistelmäkilpailussa 46:s. MM-kilpailuissa hänen paras sijoituksensa on Oslon 2011 kisojen 15 kilometrin perinteisen hiihtotavan kilpailun 26. sija.

Tammjärv kilpaili maailmancupissa ensimmäisen kerran Lahdessa maaliskuussa 2009. Ensimmäiset maailmancup-pisteensä hän sai oltuaan 22:s Otepään perinteisen hiihtotavan sprintissä tammikuussa 2011. Se oli hänen paras sijoituksensa maailmancupissa joulukuuhun 2017 saakka, jolloin hän sijoittui 13:nneksi Davosin 15 kilometrin vapaan hiihtotavan kilpailussa.

Tammjärv jäi kiinni veridopingista Seefeldin MM-kilpailuissa 2019. Hän tunnusti aloittaneensa sen jo vuonna 2016 ennen Lahden MM-kilpailuja. Myös hänen valmentajansa Mati Alaver on ollut tietoinen dopingista. Tammjärv sai tapauksesta neljän vuoden kilpailukiellon.

Tammjärv lopetti uransa maastohiihtäjänä dopingkäryynsä vuonna 2019.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Karel Tammjärv Kansainvälinen hiihtoliitto (FIS).  (englanniksi)
2. ↑  Karel Tammjärv *Olympedia*.  (englanniksi)
3. ↑  Janne Oivio: Virolaishiihtäjältä kova tunnustus: käyttänyt veridopingia jo vuosia *Ilta-Sanomat*.  1.3.2019. Viitattu 1.3.2019.
4. ↑  Kansainvälinen hiihtoliitto jatkaa Seefeldin dopingiskun tutkintaa *yle.fi*.  29.11.2019. Viitattu 30.10.2020.
5. ↑  Karel Tammjärv veridopingista: riskiä kiinnijäämisestä ei pitänyt olla, käyttöä ei voi todentaa mitenkään *Kestävyysurheilu.fi*. Viitattu 11.3.2019. [vanhentunut linkki]
**Elena Horvat**, unk. *Ilona Horvath* (o.s. **Oprea**, myöh. **Florea**, s. 4. heinäkuuta 1958 Luizi-Călugăra, Bacău) on romanialainen soudun olympiavoittaja ja maailmanmestari. Hän on pituudeltaan 178 cm.

Horvat voitti olympiakultaa perämiehettömässä kaksikossa Los Angelesissa 1984. Hän sijoittui olympialaisissa neljänneksi perämiehellisessä nelosessa Montrealissa 1976 ja perämiehettömässä kaksikossa Moskovassa 1980 sekä kuudenneksi kahdeksikossa Montrealissa 1976.

Horvat voitti perämiehettömän kaksikon maailmanmestaruuden 1985. Hän saavutti MM-kilpailuissa lisäksi perämiehettömässä kaksikossa hopeaa 1979 ja 1983 sekä pronssia 1981. Perämiehellisessä nelosessa hän sai MM-pronssia 1978 ja 1982. Kahdeksikossa hän oli MM-kilpailuissa kolmas 1974 ja 1975 sekä neljäs 1977.

Lähteet
-------

1. ↑  Elena Oprea-Horvat *sports-reference.com*.  Arkistoitu 4.11.2012. Viitattu 5.5.2019. (englanniksi)
2. 1 2 3 4  Elena Oprea-Horvath *worldrowing.com*. Viitattu 5.5.2019. (englanniksi)
3. 1 2  Elena Florea *worldrowing.com*. Viitattu 5.5.2019. (englanniksi)
**Revolver Studio** on Vantaan Myyrmäessä sijaitseva äänitysstudio. Se toimi aikaisemmin Tikkurilassa ja aloitti toimintansa vuonna 1994. Studio on erikoistunut musiikin äänittämiseen, editointiin, miksaukseen sekä masterointintiin, minkä lisäksi se tekee jälkiäänityksiä ja dubbauksia televisio- ja elokuvatuotantoihin. Studion päällikkönä toimii Asko Ahonen.

Studion asiakkaina ovat olleet muun muassa Joel Hallikainen, Tapani Kansa, Tommi Läntinen, Kirka, Muska ja Kake Randelin. Studiossa dubattuja elokuvia ja sarjoja ovat muiden muassa *Muumi ja vaarallinen juhannus, Muumi ja punainen pyrstötähti, Veljeni Leijonamieli, Keksijäkylän Lotta, Viiru ja Pesonen, Pipsa Possu* ja *Ryhmä Hau*.

Lähteet
-------

1. ↑  Revolver Studio *finder.fi*. Viitattu 10.4.2023.
2. ↑  Revolver Studio: Yhteys
3. 1 2  Valleala, Siru: Ryhmä Hausta tuli valtava ilmiö – näin huippusuositun ohjelman äänet syntyvät: "Tyttöystävää ärsyttää, kun puhun kotona dubbausäänellä" *Ilta-Sanomat*.  2.7.2017. Viitattu 28.12.2017.
4. ↑  Revolver Studio: Tietoa
5. ↑  Asko Ahonen Elonetissä.
6. ↑  Kokko, Ulla: Ryhmä Haun uudet jaksot alkavat ja mukaan tulee Valpas-pentu - kurkista suosikkisarjan äänityksiin *Yle*.  30.06.2017. Viitattu 28.12.2017.
7. ↑  Veljeni Leijonamieli CDon.fi. Viitattu 28.12.2017.

Aiheesta muualla
----------------

* Kotisivu
**Ulvilan uusi hautausmaa** on Ulvilan Vanhakylässä sijaitseva hautausmaa, joka on otettu käyttöön vuonna 1890. Hautausmaata on laajennettu vuonna 2001, jolloin laajennusosaan avattiin myös muistolehto. Hautausmaalla on muun muassa vuonna 1945 paljastettu sisällissodan punaisten muistomerkki.. Ulvilassa on hautoja myös Ulvilan kirkon ympäristössä.

Kappeli
-------

Hautausmaan vuonna 1989 valmistuneen kappelin on suunnitellut Porin kaupunginarkkitehti Matti Salmivalli. Kappelissa on Pekka Jauhiaisen suunnittelemia lasimaalauksia, joiden aiheet viittaavat keskiaikaiseen Ulvilan kirkkoon. Lisäksi kappelissa on Kaarina Heikinheimon ja Aila Hossin tekstiilitöitä. Kappelin 11-äänikertaiset urut on rakentanut Veikko Virtanen. Hautausmaalla on myös erillinen kellotapuli, jossa on Jussi Sompin vuonna 1988 valama kello.

Lähteet
-------

1. ↑  Uusi hautausmaa Ulvilan seurakunta. Viitattu 16.3.2023.
2. ↑  Vakaumuksensa puolesta kaatuneiden muistomerkki *Punaisten muistomerkit*. Työväenmuseo Werstas. Viitattu 16.3.2023.
3. ↑  Kappeli Ulvilan seurakunta. Viitattu 16.3.2021.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Ulvilan uusi hautausmaa** Wikimedia Commonsissa
**Karekin I** (arm. Գարեգին Ա, synt. **Nšan Hakobi Sarkisjan**, arm. Նշան Հակոբի Սարգիսյան; 27. elokuuta 1932 – 29. kesäkuuta 1999) toimi Armenian katolikoksena vuosina 1995–1999. Hän syntyi Syyrian armenialaisyhteisöön, jonka alue kuuluu Kilikian katolikoksen alaisuuteen. Hän opiskeli Oxfordissa 1950-luvulla, ja hänestä tuli yksi Armenian apostolisen kirkon johtavista teologeista. Vuonna 1983 hänet valittiin Kilikian katolikokseksi nimellä Karekin II, ja hän tuli tässä virassa tunnetuksi muun muassa teologisen koulutuksen kehittäjänä.

Sarkisjan vieraili tiuhaan Armenian alueella, ja hänet valittiin vuonna 1995 Armenian katolikokseksi. Edellisen kerran Kilikian katolikos oli valittu tähän virkaan 1600-luvulla. Samalla hänen tittelinsä muuttui Karekin II:stä Karekin I:ksi. Hän oli satoihin vuosiin ensimmäinen katolikos, joka vihittiin virkaansa täysin itsenäisessä armenialaisvaltiossa. 

Karekin I ryhtyi moniin uudistustoimenpiteisiin, mutta ne jäivät häneltä kesken hänen kuoltuaan pitkällisen sairauden seurauksena 29. kesäkuuta 1999. Häntä seurasi katolikoksena Karekin II.

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
	+ 2
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Italia
* Israel
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Australia
* Alankomaat
* Puola
* Vatikaani

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Tšornoje** tai myös **Vjazkovskoje** (ven. Чёрное, Вязковское) on järvi Luoteis-Venäjällä Pihkovan alueella Strugi-Krasnyjen piirissä. Järven nimi voidaan kääntää *musta* eli järven suomenkielinen nimi olisi *Mustajärvi*.

Maantietoa
----------

Järvi on 3,9 kilometriä pitkä, 3,5 kilometriä leveä ja sen pinta-ala on 8,75 neliökilometriä eli 875 hehtaaria. Sen lähiympäristö on harvaan asuttua metsäseutua, jossa vuorottelee metsämaat ja suomaat. Järven rannat ovat metsämaata tai avosuota. Järven läheisyydessä sen itäpuolella on kuitenkin kaksi pikkukylää, jotka kuuluvat Pljussan piiriin: Zagromotoje (Загромотье) ja Vjazka (Вязка), josta järven toinen nimi on peräisin. Järven länsipuolella sijaitsee edellisiä suurempi kylä Ždani (Ждани), joka kuuluu Strugi-Krasnyjen piiriin.

Järvessä on ilmakuvan perusteella kaksi saarta, joista toinen on 1,4 kilometriä pitkä ja jonka pinta-ala on 19 hehtaaria. Toinen saari on ensimmäiseen nähden pikkusaari. Järvessä on mutapohja, jonka alle jää hiekka- ja savipohja. Rannat ovat suomaata, joka kuluessaan pois paljastaa hiekkarantoja. Järven keskisyvyys on 2,4 metriä ja suurin syvyys on 5,2 metriä.

Luontoarvoja
------------

Järvessä elää karppi ja ahven, jotka ovat sen tyyppilajeja. Niiden lisäksi järvestä elää myös hauki, särki, salakka, kiiski, ruutana ja mutakala.

Vesistösuhteita
---------------

Järvi sijaitsee Narvanjoen vesistöalueessa Pljussan valuma-alueella, jonka pääuoman Pljussajoen sivujoen Tšornajajoen valuma-alueeseen se kuuluu.

Sen vedenpinnan korkeus on 107 metriä mpy. Järven tulee ympäristöstä lähinnä puroja ja pelto-ojia, mutta Tšornajajoki alkaa erinimisenä jo Štširskojejärvestä, jonka vedenpinta on 130 metriä mpy. Joki jatkaa Tšornajan nimisenä järven luoteisrannasta virraten ensin pohjoiseen ja sitten itään päin. Kuljettuaan yhteensä 52 kilometriä Tšornaja  yhtyy Pljussaan noin 194 kilometriä ylävirtaan sen joensuusta eli kuusi kilometriä Vjordugajoen yhtymäkohdasta ylävirtaan päin.

Huomautuksia
------------

1. 1 2 3 4 5 6 7 8  Teksti on osittain käännös venäjänkielisistä artikkeleista Чёрное, jonka tiedot on vielä tarkistamatta muista lähteistä.
2. ↑  Arvo on saatu laskemalla se kesisyvyydestä ja pinta-alasta.
3. 1 2  Järven saaret on laskettu, järvi on mitattu ja rantojen kasvillisuus on tarkistettu Google Earth-kartoista.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Neuvostoajan kartta: Лист O-35-Б, Луга (Luga), 1:200 000
2. ↑  Черное (Вязовское) (*textual.ru*) *Venäjän valtion vesistötietokanta*. Viitattu 20.11.2019. (venäjäksi)
3. ↑  Tšornajajoki (*textual.ru*) *Venäjän valtion vesistötietokanta*. Viitattu 20.11.2019. (venäjäksi)
4. ↑  Pljussajoki (*textual.ru*) *Venäjän valtion vesistötietokanta*. Viitattu 20.11.2019. (venäjäksi)

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: ru:Чёрное (озеро, Сиковицкая волость)
**Ulvilan Seutu** on Ulvilassa kerran viikossa ilmestyvä sitoutumaton paikallislehti. Lehden päätoimittaja oli Juhani Seppälä ennen omistajanvaihdosta 2014. Lalli Oy:n tullessa uudeksi omistajaksi, päätoimittajana aloittaa Kim Huovinlahti.

Lehden omisti aiemmin Kehitys Oy, jolle Seija ja Onni Vihavainen myivät sen vuonna 2000. Tätä nykyä lehti on Juhani Seppälän ja tämän yritysten omistuksessa. Hän hankki lehden 2011.

Lehteä uhkasi lopetus sillä omistaja Juhani Seppälä oli maaliskuussa 2014 hakemassa painotaloa ja julkaisuyhtiötä konkurssiin. Lehti kuitenkin välttyi lopetukselta, sillä sen julkaisutoiminnan osti Lalli Oy, joka on julkaissut aiemmin ilmestynyttä keskustalaista Lallia. Lehden päätoimittajana aloittaa Lallin muitakin lehtiä päätoimittava Kim Huovinlahti, entisiä toimittajia ei palkata, vaan jutut tehdään Satakunnan Viikon toimittajien voimin.

Lähteet
-------

* Ulvilan Seudun sivusto (Arkistoitu – Internet Archive)

### Viitteet

1. ↑  Ulvilan Seutu myytiin Kehitys Oy:lle *Kirjatyö*.  10.3.2000. Helsinki:  Kirjatyö.  Arkistoitu 19.1.2004. Viitattu 2.1.2009.
2. ↑  Kati Rantala, Antti Laakso, Kolme satakuntalaislehteä katoamassa konkurssin takia, Yle.fi, uutiset, viitattu 17.3.2014
3. ↑  Antti Laakso, Konkurssiin mennyt Ulvilan Seutu jatkaa ilmestymistään, Yle.fi, uutiset, 1.4.2014, viitattu 2.4.2014

Aiheesta muualla
----------------

* Saarholma, Mirka: Paikallislehti lähellä ihmistä : Ulvilan Seudun lukijatutkimus (Opinnäytetyö)  2007. Satakunnan ammattikorkeakoulu.
**Ulvilan kihlakunta** (ruots. *Ulvsby härad*) oli Turun ja Porin läänissä sijainnut kihlakunta. Kihlakunta käsitti suuren osan nykyisen Satakunnan maakunnan alueista. Kihlakuntaan kuuluivat lähinnä kaikki Satakunnan rannikkokunnat ja muita rannikon läheisyydessä sijaitsevia kuntia. Ulvilan kihlakunnassa oli juuri ennen toista maailmansotaa 88 194 asukasta (31.12.1939) ja sen maapinta-ala oli 4 007,38 km² (1.1.1938). Väestötiheys oli siten 22,0 asukasta neliökilometriä kohti.

Vuoden 1940 aluejaon mukaan kihlakuntaan kuuluivat seuraavat kunnat:

* Ahlainen
* Eura
* Eurajoki
* Hinnerjoki
* Honkilahti
* Kiukainen
* Kullaa
* Lappi
* Luvia
* Merikarvia
* Nakkila
* Noormarkku
* Pomarkku
* Porin maalaiskunta
* Rauman maalaiskunta
* Siikainen
* Ulvila

Kihlakunnan ulkopuolella oli Porin ja Rauman kaupungit.

Kihlakunnan tuolloisista kunnista Honkilahti ja Hinnerjoki liitettiin myöhemmin Euraan, Porin maalaiskunta ja Ahlainen Porin kaupunkiin, Rauman maalaiskunta Rauman kaupunkiin ja Kullaa Ulvilaan, joka oli jo ennen liitosta muutettu kaupungiksi.

Vuoden 1996 kihlakuntauudistus
------------------------------

Vuoden 1996 joulukuussa Suomeen muodostettiin uudenlaiset kihlakunnat. Uudessa kihlakuntajaossa vanhan Ulvilan kihlakunnan vuoden 1940 mukainen alue jakautui kolmeen eri kihlakuntaan.

* Kankaanpään kihlakuntaan tulivat kuulumaan:
	+ Merikarvia
	+ Siikainen

* Porin kihlakuntaan tulivat kuulumaan:
	+ Luvia
	+ Nakkila
	+ Noormarkku
	+ Pomarkku
	+ Pori (kaupunki, Porin maalaiskunta ja Ahlainen)
	+ Ulvila (mukaan lukien siihen liitetty Kullaa)

* Rauman kihlakuntaan tulivat kuulumaan:
	+ Eura (mukaan lukien siihen liitetyt Hinnerjoki ja Honkilahti)
	+ Eurajoki
	+ Kiukainen
	+ Lappi
	+ Rauma (kaupunki ja Rauman maalaiskunta)

Porin kihlakuntaan ei kuulunut muita kuntia, mutta Kankaanpään kihlakuntaan kuului luettelossa mainittujen lisäksi neljä muuta kuntaa ja Rauman kihlakuntaan yksi muu kunta.

Lähteet
-------

1. 1 2  Suomen tilastollinen vuosikirja 1940 (PDF) Kansalliskirjaston julkaisuarkisto Doria:  Tilastokeskus. Viitattu 30.11.2012.
2. ↑  Mediakajo-osuuskunta: Selvitys poliisitoimen arkistoaineistosta Kansallisarkistossa ja maakunta-arkistoissa (PDF) Poliisimuseo.  Arkistoitu 24.12.2013. Viitattu 2.12.2012.

Aiheesta muualla
----------------

* *Maannmittaushallitus, Maanmittaushallituksen historiallinen kartta-arkisto (kokoelma), Painetut kihlakunnankartat (kihlakuntarajaiset), Kartta Ulvilan kihlakunnasta, Turun ja Porin lääniä 1901-1905 (MHA, Icb. 10)*. Kartta Arkistolaitoksen digitaaliarkistossa (jpg) (viitattu 1.4.2016)
**Revivim** on kibbutsi Israelin Eteläisellä hallintoalueella. Sen asukasluku oli vuoden 2018 lopussa 1 081.

Maantiede
---------

Kibbutsin rakennuksia.
Revivim sijaitsee Israelin eteläosassa Negevin autiomaassa noin 34 kilometriä Beerseban kaupungista etelään.

Historia
--------

Revivim ilmakuvassa vuonna 1947.
Revivimin kibbutsi perustettiin vuonna 1943 ja sen alkuperäinen nimi oli Tel Zofim. Tarkoituksena oli hankkia kokemusta Negevin autiomaan maanviljelyn mahdollisuuksista. Veden puute oli suurin ratkaistava ongelma. Vuonna 1944 rakennettiin keinokastelujärjestelmä, johon käytettiin läheisen wadin ajoittaisia tulvavesiä. Paikalla alettiin viljellä taateleja, oliiveja ja granaattiomenia.

Israelin itsenäisyyssotaa edeltäneet väkivaltaiset yhteenotot alkoivat Revivimissä joulukuussa 1947, jolloin kibbutsia vastaan hyökkäsi beduiineja. Itse sodan sytyttyä alueelle etenivät puolestaan Egyptin armeijan joukot. Kibbutsi oli piiritetty, mutta se piti silti puolensa. Israelin armeijan joukot loivat yhteyden paikalle operaatio Yo’avin aikana joulukuussa 1948. Paikka jouduttiin rakentamaan kokonaan uudelleen sodan jälkeen.

Talous
------

Revivim kuuluu nykyisin Israelin yleiseen vesiverkkoon, mikä on helpottanut maanviljelyä. Kibbutsin asukkaat kasvattavat esimerkiksi viljaa, oliiveja, siipikarjaa ja lypsykarjaa. Kibbutsissa on myös esimerkiksi muoviteollisuutta ja oliivipuristamo.

Väestö
------

Revivimin asukasluku oli vuoden 2018 lopussa 1 081. Vuonna 2002 vastaava lukema oli 644 ja vuonna 1970 429.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Fred Skolnik ja Michael Berenbaum: *Encyclopaedia Judaica Volume 17 Ra-Sam*, s. 267-268. Thomson Gale, 2007. ISBN 978-0-02-865928-2. (englanniksi)
2. ↑  List of localities, in Alphabetical order (pdf) Central Bureau of Statistics. Viitattu 4.2.2020. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Revivim** Wikimedia Commonsissa
**Georg Adolf Wetterhoff** (6. heinäkuuta 1802 Asikkala – 30. kesäkuuta 1886 Hämeenlinna) oli suomalainen prokuraattorin apulainen ja laamanni.

Wetterhoffin vanhemmat olivat Hämeen rykmentin everstiluutnantti Otto Fredrik Wetterhoff (1755–1808) ja Sofia Furuhjelm. Hän pääsi ylioppilaaksi 1818 ja suoritti Turun akatemiassa tuomarintutkinnon 1821. Hän sai varatuomarin arvon 1826 ja laamannin arvonimen 1837.

Wetterhoff oli senaatin ylimääräisenä kopistina 1823–1826, prokuraattorintoimituskunnan kopistina 1826–1827 ja 2. Suomen tarkk'ampujaprikaatin 4. Heinolan tarkk'ampujapataljoonan sotatuomarina 1827–1831. Hän oli prokuraattorintoimituskunnan sihteerinä 1833–1846, prokuraattorin sijaisena 1846–1854 ja Uudenmaan ja Hämeen laamannikunnan laamannina vuodesta 1854 aina vuoteen 1868 saakka jolloin hän sai eron viran lakkauttamisen takia.

Georg Adolf Wetterhoff oli naimisissa 1829–1868 Sofia Juliana Karolina Stjernvallin (k. 1868) kanssa. Heidän lapsiaan olivat Ruotsiin muuttanut kirjailija ja sanomalehtimies Karl Gustaf Wetterhoff (1832–1887), metsänhoitaja ja eräkirjailija Onni Wetterhoff (1835–1892), voimistelunopetuksen kehittäjänä tunnettu Mathilda Asp (1840–1920), hovioikeuden reistraattori Alexander Ernfrid Wetterhoff (1841–1901) ja Wetterhoffin kotiteollisuusopettajaopiston perustaja Fredrika Wetterhoff (1844–1905).

Lähteet
-------

1. ↑  Kotivuori, Yrjö: Georg Adolf Wetterhoff. *Ylioppilasmatrikkeli 1640–1852*. Helsingin yliopiston verkkojulkaisu 2005. Luettu 20.7.2015.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Ylioppilasmatrikkeli 1640–1852

 |

 |
**Renata Holod** on yhdysvaltalainen professori ja tutkija. Hän toimii taidehistorian professorina sekä arkeologisen ja antropologisen museon Lähi-idän osaston kuraattorina Pennsylvanian yliopistossa.

Holod suoritti Bachelor of Arts -tutkinnon islamilaisen kulttuurin tutkimuksesta Toronton yliopistossa 1964, taidehistorian maisterintutkinnon Michiganin yliopistossa 1965 ja kuvataiteen historian tohtorin tutkinnon Harvardin yliopistossa 1972. Urallaan Holod on toiminut myös arkkitehtonisena konsulttina useille yrityksille, sekä osallistunut arkeologiseen ja arkkitehtuuriseen kenttätyöhön useissa Lähi-idän ja Pohjois-Afrikan maissa. Hänen edellinen projektinsa oli yhteistyönä tehty 1300-luvun kiptšakki-kurgaanista löytyneiden esineiden tutkimus.

Teoksia
-------

* *Conservation as Cultural Survival* (The Aga Khan Awards, 1980)
* *Architecture and Community: Building in the Islamic World Today* (Aperture, 1983)
* *Contemporary Mosque* (Rizzoli, 1997)

Yhteistyönä:

* *City in the Desert: Qasr Al-Hayr East*, yhdessä Oleg Graberin, James Knustadin ja William Trousdalen kanssa. (Harvard University Press, 1978)
* *Modern Turkish Architecture*, yhdessä Ahmet Evinin kanssa. (University of Pennsylvania Press, 1984)

Lähteet
-------

1. 1 2  Faculty: Renata Holod Penn History of Art, University of Pennsylvania. Viitattu 1.7.2016
**Geologi** on tieteilijä, joka tutkii Maata ja sitä muodostavia kiinteitä ja nestemäisiä aineita sekä Maata muokanneita prosesseja ja sen historiaa. Geologit opiskelevat enemmän soveltavaa kuin teoreettista tiedettä ja lähestyvät geologiaa käyttäen fysiikkaa, kemiaa ja biologiaa sekä muita tieteenaloja. Muiden alojen tutkijoihin verrattuna geologit ovat usein enemmän taipuvaisempia ulkona kuin laboratoriossa työskentelyyn, joskin jotkut geologit suosivat enemmän tutkimusten tekemistä labrassa.

Geologit etsivät metalleja, öljyä ja muita Maan resursseja kaivosyhtiöille. He ovat myös luonnon uhkien ja katastrofien lieventämisen ja varoittamisen kärkikastissa, sillä he tutkivat maanjäristyksiä, vulkaanista toimintaa, tsunameja, myrskyjä ja muita vastaavia. Geologien tutkimuksia käytetään suuren yleisön varoittamiseen näiden tapahtumien mahdollisesta esiintymisestä. Tätä nykyä geologit ovat myös mukana ilmastonmuutokseen liittyvissä keskusteluissa, sillä he tutkivat todisteita ja historiaa tästä Maan prosessista.

Koulutus
--------

Geologiksi aikovalla koulutukseen tyypillisesti kuuluu merkittävää opiskelua fysiikassa, matematiikassa ja kemiassa geologiaosaston tarjoamien opintojen lisäksi.

### Erikoistumisaloja

Geologi työskentelemässä Arktiksella
Geologeja tutkimassa jurakautisia sedimenttikiviä Makhtesh Gadolissa, Negevin aavikolla Israelissa
Geologit voivat keskittää opintonsa tai tutkimuksensa yhteen tai useampaan seuraavista tieteenhaaroista:

* Dendrokronologia
* Taloudellinen geologia
* Insinöörigeologia
* Geofysiikka
* Geokemia
* Geokronologia
* Geomorfologia
* Hydrogeologia
* Magmapetrologia
* Isotooppigeokemia
* Metamorfinen petrologia
* Merigeologia
* Paleoklimatologia
* Paleontologia
* Maaperägeologia
* Öljygeologia
* Sedimenttipetrologia
* Rakennegeologia
* Vulkanologia

Kivivasara ja suurennuslasi (tai luuppi) ovat kaksi tyypillisintä kentällä työskentelevän geologin työkalua.

Katso myös
----------

* Geologia

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Geologist
Lucius Antonius
**Lucius Antonius** oli roomalainen poliitikko ja sotilas. Hän oli konsuli vuonna 41 eaa. Hänen vanhempansa olivat Marcus Antonius Creticus ja Julia Antonia. Triumviri Marcus Antonius ja Gaius Antonius olivat Luciuksen isoveljiä.

Lucius oli aina vanhimman veljensä Marcuksen kannattaja. Lucius oli kvestorina Asiassa 50 eaa. Lucius oli kansantribuuni vuonna 44 eaa. kun Marcus ja Julius Caesar olivat konsuleja. Lucius ajoi läpi lain jonka mukaan Caesar sai nimittää poissaollessaan puolet virkamiehistä pois lukien konsulit. Caesarin murhan jälkeen Lucius nimitettiin toimikuntaan, jonka tarkoituksena oli jakaa maata veteraaneille ja köyhille. Lucius toimi Marcuksen legaattina Mutinan sodassa ja sen jälkeen seurasi veljeään Galliaan. Sen jälkeen kun Marcus Antonius oli muodostanut toisen triumviraatin Octavianuksen ja Lepiduksen kanssa Lucius nimitettiin vuoden 41 eaa. konsuliksi.

Luciuksen konsulikaudella syntyi riita hänen ja Octavianuksen välillä veteraaneille jaettavasta maasta. Maat pakkolunastettiin pienviljelijöiltä ja luovutettiin sotilaille, mikä herätti laajaa tyytymättömyyttä maansa menettäneiden keskuudessa. Lucius päätti hyötyä tilanteensa Octavianuksen kustannuksella. Seuranneessa Perusian sodassa Lucius ja Marcus Antoniuksen vaimo Fulvia värväsivät aluksi joukkoja ja pitivät Roomaa jonkin aikaa. Pian he kuitenkin joutuivat perääntymään ja joutuivat Octavianuksen piirittämäksi Perusian kaupunkiin. Perusia ei ollut valmistautunut piiritykseen ja ruokavarastot hupenivat nopeasti. Lucius joutui antautumaan vuoden 40 eaa. alussa. Octavianus armahti kuitenkin Luciuksen ja lähetti hänet Hispaniaan maaherraksi. Tämän jälkeen Luciuksen elämästä ei tiedetä mitään, hän todennäköisesti kuoli Hispaniassa.

Lähteet
-------

* Hornblower, Spawforth & Eidinow: *The Oxford Classical Dictionary*. Oxford University Press, 2012. ISBN 9780199545568.
* Smith, Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology > v. 1, page 216 - L. Antonius
"**Here’s That Rainy Day**" (vap. suom. *Tässä se sadepäivä on*) on Jimmy Van Heusenin säveltämä ja Johnny Burken sanoittama musiikkikappale vuoden 1953 Broadway-musikaalista *Carnival in Flanders*. Kappaleen esitti musikaalissa Dolores Gray, joka palkittiin roolistaan Tony-palkinnolla huolimatta siitä, että näytelmän esittäminen keskeytettiin vain kuuden esityskerran jälkeen. "Here’s That Rainy Daysta" on sittemmin tullut suosittu erityisesti jazzmuusikoiden keskuudessa. Frank Sinatra nosti laulun pinnalle vuoden 1959 albumillaan *No One Cares*, ja 1960-luvulla siitä muodostui jazzstandardi, jota nauhoittivat lukuisat artistit erittäin vaihtelevissa tyylilajeissa. Wes Montgomery ja Sérgio Mendes nauhoittivat kappaleesta bossa nova -tulkinnat, Dick Hyman äänitti sen stride-pianotyylillä ja Richard "Groove" Holmes esitti sitä funk-tyylisenä. Balladina kappaleen ovat nauhoittaneet muun muassa Bill Evans ja Freddie Hubbard.

Lähteet
-------

1. ↑  Gioia, Ted: *The Jazz Standards: A Guide to the Repertoire*, s. 142–143. Oxford University Press, 2012. ISBN 978-0-19-993739-4. (englanniksi)
**Laustoja lump** (myös *Viitka veehoidla*) on Virossa Võrun kunnassa sijaitseva järvi. Järvi kuuluu sekä Vatsan että Viitkan kylille. Vironkielinen sana *veehoidla* tarkoittaa veden varastoallasta ja *lump* lampea.

Maantietoa
----------

Järvi on 400 metriä pitkä, 370 metriä leveä, ja sen pinta-ala on 4,2 hehtaaria. Se on padottu pohjoisrannastaan ja patoa pitkin kulkee Vatsan kylätie. Se sijaitsee Vatsan peltoalueen eteläpuolella kosteikon itäpäässä. Vaikka Vatsan kylässä on yli 10 lampea, vaidaan Laustoja lumpia pitää veden päävarastoaltaana. Järvessä ei ole saaria ja sen rannat ovat autiot. Järveä kiertää kuitenkin tiet muissa suunnissa kuin suolla. Järven rantaviiva on noin 1,4 kilometriä pitkä.

Vesistösuhteita
---------------

Laustoja lump, jonka vedenpinnan korkeus on 194,6 metriä mpy. kuuluu Kiviojan valuma-alueeseen. Siihen on johdettu oja viereiseltä suolta ja sen laskuoja on länsipuolella olevan kosteikon läpi kaivettu johto-oja. Se yhtyy Kiviojaan kylän keskellä. Sitä voidaan pitää Kiviojan merkittävimpänä latvajärvenä. Järven valuma-alueen pinta-ala on 1,0 neliökilometriä. Kivioja on Piusa jõen 4,2 kilometriä pitkä sivu-uoma, jonka valuma-alueen pinta-ala on 12,8 neliökilometriä. Se yhtyy Piusa jõgeen juuri kun se on painumassa syvään kanjoniinsa 135 metrin korkeudella mpy.

Piusa jõgi laskee Kuumajärveen, joka on Peipsijärven keskiosan nimi. Peipsijärven alue muodostaa Narvanjoen vesistöalueen keskiosan. Peipsijärven pohjoispäästä alkava laskujoki Narvanjoki jatkaa vesireittiä pohjoiseen päin ja laskee lopuksi Suomenlahteen.

Huomautuksia
------------

1. 1 2  Tieto on peräisin vironkielisesta artikkelista et:Laustoja lump, mutta sitä ei ole voitu vahvistaa muista lähteistä.
2. 1 2  Kohteen ympäristön kasvillisuutta, asutusta ja nimistöä on tarkistettu Internetin Google-, Bing- tai Yandex-karttapalvelusta käyttäen järven koordinaatteja.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11  Keskkonnaregister: Laustoja lump (vee2145460) *Keskonnainfo*. Tallinna, Viro:  Keskkonnaministeerium. Viitattu 9.7.2020. (viroksi)
2. ↑  Tamre, Ruta (toim.): *Eesti järvede nimestik*. Tallinna, Viro: Keskkonnaministeeriumi Info- ja Tehnokeskus, 2006. ISBN 978-9985-881-40-8. Teoksen verkkoversio (PDF) (viitattu 9.7.2020). (viroksi) (Arkistoitu – Internet Archive)
3. ↑  Keskkonnaregister: Kivioja (VEE1000900) *Keskonnainfo*. Tallinna, Viro:  Keskkonnaministeerium. Viitattu 9.7.2020. (viroksi)