recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Kaarin Taipale
**Kaarin Hanna Irene Taipale** (s. 22. heinäkuuta 1948 Helsinki) on suomalainen tekniikan tohtori sekä kestävän kehityksen, kaupunkipolitiikan ja kaupunkitutkimuksen asiantuntija.

Elämä ja ura
------------

Taipale valmistui ylioppilaaksi Alppilan yhteislyseosta 1966 ja suoritti musiikkiopintoja Sibelius-Akatemiassa 1964–1967. Vuonna 1972 hän valmistui arkkitehdiksi Zürichin teknillisestä korkeakoulusta ja suoritti vuonna 1983 rakennussuojelun maisterintutkinnon New Yorkissa Columbian yliopistossa. Vuonna 2009 Taipale väitteli tekniikan tohtoriksi kaupunkitutkimuksen alalta Teknillisestä korkeakoulusta.

Taipale toimi 1993–2003 Helsingin kaupungin rakennusvalvontaviraston päällikkönä. Vuosina 2000–2003 hän oli kuntien kestävän kehityksen maailmanjärjestö ICLEI:n puheenjohtaja ja toimi vierailevana tutkijana Helsingin kauppakorkeakoulussa 2005–2012. Taipale veti 2006–2010 ympäristöministeriön toimeksiannosta YK:n Marrakech-työryhmää.

Vuosina 1988–1991 Taipale oli *Arkkitehti*-lehden päätoimittaja. Hän on toiminut kolumnistina muun muassa *Uudessa Suomessa* (1989–1990), *Helsingin Sanomissa* (1990–1993) ja Yle Radio 1:ssä (2007–2010). Hänellä oli oma arkkitehtitoimisto Helsingissä 1985–1988.

Taipale oli SDP:n ehdokas Helsingin vaalipiirissä vuoden 2015 ja 2019 eduskuntavaaleissa. Taipale oli SDP:n varavaltuutettu Helsingin kaupunginvaltuustossa 2009–2021, Uudenmaan maakuntaliiton hallituksen jäsen 2009–2021 sekä SDP:n puoluevaltuuston 2. varapuheenjohtaja (2017–2020).

Teokset
-------

* *Guggenheimin varjossa*. Helsinki: Into, 2012. ISBN 978-952-264-134-2.
* *Kaupunkeja myytävänä*. Helsinki: Into, 2012. ISBN 978-952-264-188-5.
* Arajärvi, Pentti & Taipale, Kaarin: *Kriittinen kaupunkiaapinen: kuntapolitiikan termit ja taikasanat*. Helsinki: Into, 2017. ISBN 978-952-264-764-1.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Curriculum vitae *Kaarintaipale.net*.  31.5.2020. Viitattu 22.8.2022.
2. ↑  Holmila, Paula: Kauneuden takia vanhoja taloja ei tarvitse suojella – kulttuuriperinnön tähden täytyy, sanoo arkkitehti Kaarin Taipale *HS.fi*.  22.7.2018. Viitattu 22.8.2022.
3. ↑  Tulospalvelu: Kaarin Taipale *Vaalikone.fi*. Helsingin Sanomat. Viitattu 22.8.2022.
4. ↑  Eduskuntavaalit 2019 / Tulokset / Helsingin vaalipiiri *Vaalit.fi*. Viitattu 22.8.2022.

Aiheesta muualla
----------------

* Kaarin Taipaleen kotisivu
* Salmela, Marja: Mielessä muhii energiavallankumous. (Taipaleen 60-vuotishaastattelu) *Helsingin Sanomat*, 21.7.2008, s. C7. Artikkelin verkkoversio.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Uppslagsverket Finland

 |

 |
*Tämä artikkeli käsittelee entistä jääkiekkoseuraa. Nykyisestä katso HK Juniors Rīga.*

**Juniors Riika** oli latvialainen jääkiekkojoukkue. Se oli toiminnassa 1993–2000 ja pelasi Itä-Euroopan jääkiekkoliigassa ja Latvian pääsarjassa. Seuran parhaat sijoitukset olivat Itä-Euroopan mestaruus 1997 ja sitä edeltänyt hopea 1996.

Juniors Riika perustettiin 1993, jolloin se osallistui Latvian pääsarjaan. Riian Dinamon ajauduttua konkurssiin vuonna 1995 Juniors otti seuran rippeet hallintaansa ja seura osallistui myös uuteen Itä-Euroopan jääkiekkoliigaan. Juniors pelasi molemmissa sarjoissa toimintansa loppuun saakka, vaikka putosikin Itä-Euroopan B-sarjaan. Vuonna 1998 sponsorisopimuksen myötä seuran nimeksi tuli *Juniors Essamika Riika*.

Juniors Riian toiminta oli pitkään tappiollista ja lopulta vuonna 2000 seura lakkautettiin ja siitä tuli osa uutta seuraa HK Riga 2000.

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: de:Juniors Riga
**Kaarilan kartano** sijaitsee Tampereen länsiosassa Vaakkolammin-Likokallion alueella, Kaarilan kaupunginosassa, lähellä Pyhäjärven rantaa. 

Kaarilan tunnettu omistushistoria ulottuu vuoteen 1540. Ensimmäinen omistaja oli Erik vuosina 1540-43. Tuolloin Kaarila kuului Pohjois-Pirkkalan pitäjään. 

Kartano oli vuosina 1728–1800 Gadd-suvun hallussa; vuosina 1728–1758 sen omisti kruununvouti ja nimismies Jacob Gadd ja vuosina 1758–1797 kasvitieteilijä ja kemian sekä talousopin professori Pehr Adrian Gadd (1727–1797). Pehr Adrian Gadd perusti kartanon alueelle 1700-luvun puolessavälissä kasvitieteellisen puutarhan, jossa viljeltiin sekä hyöty- että koristekasveja. Kartanon alueella on Gaddin suvun hautakappeli.

Gaddin suvun jälkeen Kaarilan kartanoa omistivat Thunebergit alkaen vuodesta1838. Vuonna 1963 suurin osa kartanon maista myytiin Tampereen kaupungille.

1960-luvun kaupassa Tampereen kaupungille siirtyi maita muun muassa Kalkun, Ikurin, Tesomajärven, Tohlopin, Haukiluoman ja Raholan alueilta useita satoja hehtaareita, jotka tuolloin olivat pääasiassa metsä- ja peltomaata. Kauppaa luonnehdittiin tuolloin "pakkolunastuskaupaksi", sillä kauppahinta ei vastannut mailla olevan puuston arvoa. Vaihtoehtona kaupalle oli kaupungin suorittama metsä- ja peltomaiden verotus asuintontteina.

Kartanon pihapiirin rakennukset puistomaisine tontteineen jäivät Thunebergin suvun omistukseen. Kaarilan pirtti (1778) ja Otto Albert Thunebergin rakennuttama ns. vanha päärakennus (1887) ovat yhä Thuneberg / Tuurna suvun jäsenten omistuksessa.

Jo aikaisemmin olivat Thunebergit lahjoittaneet Kaarilan kartanon maita asuinkäyttöön muun muassa armosta Armonkallion ja Pispalan, Tahmelan Ansionkallion alueilta ansioista. 

Kunnallisneuvos Otto Albert Thuneberg kehitti vahvasti kartanon tuotantoa. Maanviljelyksen lisäksi tilalla tuotettiin maitoa tamperelaisten kulutusta tyydyttämään. Lisäksi kartanon kauppapuutarhan lukuisille tuotteille oli kasvavassa kaupungissa kysyntää. Myös hevosjalostus ja ravivalmennus olivat Kaarilassa jokapäiväistä toimintaa.

Lähteet
-------

* Milla Törmä: Tampereen kantakaupungin kulttuurimaiseman kehitys. 2006 (luettu 26.3.2008)
Junkers G.38
**Junkers G.38** oli suuri nelimoottorinen kuljetus- ja matkustajakone, jonka ensilento oli vuonna 1929. Se oli aikansa suurin maalta operoiva matkustajakone. Koneita valmistettiin 2 kappaletta ja ne liikennöivät toisen maailmansodan edellä Euroopassa. 1930-luvulla koneen suunnitelmat lisensioitiin Japaniin Mitsubishille, joka valmisti 6 konetta armeijalle tunnuksella KI-20.

Myöhemmin rakennettu D-2500 Schipholissa, kuvassa näkyy siipihyttien ikkunat
Vuonna 1929 ensilentonsa tunnuksella D-2000 tehneessä koneessa oli kaksi 600 hevosvoiman ja kaksi 400 hevosvoiman dieselmoottorit, joilla se pystyi kantamaan 5000 kg kuorman. Liikennöinnin kone aloitti 1931 Lontoon-Berliini välillä kuljettaen maksimissa 13 matkustajaa. Moottorit vaihdettiin 1932 bensiinimoottoreihin, joiden yhteisteho oli 3200 hevosvoimaa ja kaksikerroksiseksi muutettuun matkustamoon mahtui 30 matkustajaa. Myöhemmin rakennettu sisarkone pystyi ottamaan 34 matkustajaa. Ensimmäinen kone tuhoutui koelennolla huollon jälkeen vuonna 1936 ja toisen tuhosivat brittiläiset hävittäjät Ateenan kentälle vuonna 1941.

 Ensimmäinen prototyyppi Tempelhofin lentoasemalla Berliinissä. Kuvassa näkyy kaksoispyörä sekä epätavalliset sisään vedettävät vesi- ja öljyjäähdyttimet.
G.38 oli tehty Junkersin kehittämällä rakenteella kokometallisena duralumiinisesta aaltopellistä. Paksulla siipirakenteella saavutettiin hyvä nostovoima ja samalla rakenne pystyttiin tekemään tukevaksi. Junkers G.38 erikoisen paksu siipirakenne mahdollisti matkustapaikkoja myös siipiin, joissa oli maisemaikkunat. Siiven sisällä päästiin myös huoltamaan moottoreita. Hugo Junkersin ideana oli rakentaa "lentävä siipi", J1000- matkustajakone, jossa kaikki matkustajapaikat samoin kuin rahtitilat olisivat olleet siivessä rungon sijasta, mutta tätä suunnitelmaa hän ei ehtinyt toteuttaa.

Helsingissä kone on vieraillut heinäkuussa 1937.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Mustonen, Harri: Peltilinnun tekijä.  *Tekniikan historia*, 2017/6, s. 36-41.  Alma Talent Oy.
**Asvestochóri** (kreik. Ασβεστοχώρι, kath.kreik. Ασβεστοχώριον, *Asvestochórion*) on Kreikan kaupunki, joka kuuluu hallinnollisesti Pylaía-Chortiátiin kuntaan, Thessalonikin alueyksikköön ja Keski-Makedonian alueeseen. Kaupungin väkiluku on 6 392 (vuonna 2011).

Asvestochórin Pyhän Georgioksen (Pyhän Yrjön, *Ágios Geórgios*) kirkko.
Asvestochórin pieni kaupunki, suomeksi "Kalkkikylä", sijaitsee Chortiátis-vuoren juurella noin 11 kilometriä itään Thessalonikin keskustasta. Asutuksen turkkilaisaikainen nimi oli *Kireç-köy*, mikä tarkoittaa samaa kuin kreikkalainen nimi.

Asvestochóri muodostaa myös laajemman kaupunkiyhdyskunnan (Δημοτική Κοινότητα Ασβεστοχωρίου, *Dimotikí Koinótita Asvestochoríou*), johon kuuluu varsinaisen Asvestochórin kaupungin lisäksi Kránoksen kylä. Koko yhdyskunnan väkiluku on 6 393.

Aiemmin kaupunki kuului Chortiátiin kuntaan ja vuodesta 2011 lähtien Pylaía-Chortiátiin kunnan Chortiátiin kunnallisyksikköön.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Απογραφή Πληθυσμού - Κατοικιών 2011. Väestönlaskennan tulokset (XLS)  2011. The Hellenic Statistical Authority (Kreikan tilastokeskus ELSTAT).  Arkistoitu 16.10.2015. Viitattu 1.9.2014. (kreikaksi)
2. ↑  Gounaris, Basil C.: Mines, Olives and Monasteries. Aspects of Halkidiki’s Enviromental History (s. 13) *repository.ihu.edu.gr*. Viitattu 1.9.2020.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Asvestochóri** Wikimedia Commonsissa
Taiteilija Kaarina Haka vuonna 2016. Kuva: Kansallisgalleria / Pirje Mykkänen
**Kaarina Haka** (s. 14. helmikuuta 1974 Hämeenlinna) on suomalainen kuvataiteilija.

Haka opiskeli Kuvataideakatemiassa 1996–2008 ja valmistui kuvataiteen maisteriksi maalaustaiteen osastolta. Hän on opiskellut myös Tanskassa (1995–1996) ja Islannissa (1999–2000).

Haka tekee installaatioita, joiden lähtökohtana on maalaus. Hän hyödyntää laajasti erilaisia materiaaleja, kuten kalaverkkoa, tekstiilejä ja pehmoleluja. Häntä kiinnostavat materiaalien erilaiset värit ja tunnut, sekä se, miten ne toimivat yhdessä. Haka löytää usein materiaalit teoksiinsa kirpputoreilta. Maalaukselliset installaatiot synnyttävät erilaisia visuaalisia vaikutelmia, kun etäältä katsottu kaksiulotteinen kohde muuttuukin kolmiulotteiseksi. Hänen töitään on verrattu mm. taiteilijoiden Katharina Grosse, Tarja Pitkänen-Walter, Marianna Uutinen teoksiin.

Lähteet
-------

1. 1 2  Taiteilijat - Kuvataiteilijamatrikkeli *www.kuvataiteilijamatrikkeli.fi*. Viitattu 8.3.2016.
2. ↑  Jenni Rope: *Studio visit : 18 artists' studios in Helsinki*. Napa Books, 2012.
3. ↑  "Hirvittävä houkutus - Kaarina Hakan veistoskokonaisuus Galleria Sculptorissa" *Mustekala*.  Arkistoitu 9.3.2016.
4. ↑  "Ruumis, väri, maalaus: Maurice Merleau-Pontyn fenomenologia sekä Jari Julan ja Kaarina Hakan teokset" *Mustekala*.  Arkistoitu 8.3.2016.
Elása  
ΕλάσαElásan saari (oikealla) ja Síderoksen niemi.

|  |  |
| --- | --- |
| Sijainti | 
35°16′23″N, 26°20′23″E, SiteíaLasíthi, KreetaKreikka |
| Saariryhmä | 
Kreetan saaret |
| Korkein kohta | 
79 mView and modify data on Wikidata  |
| Pinta-ala | 
1,746 km² |

Väestö| Asukasluku | 
0 |

Karttamuokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa WikidataaTietolaatikon dokumentaatioNäytä Wikidatasta tulevat arvot

**Elása** (kreik. Ελάσα; myös *Elássa*, Ελάσσα) on pieni Kreikan saari, joka kuuluu Kreetan saariin. Se sijaitsee Egeanmereen kuuluvassa Kreetanmeressä Kreetan koilliskärjen Síderoksen niemen edustalla. Saaren pinta-ala on 1,746 neliökilometriä ja se on asumaton (vuonna 2011). Hallinnollisesti Elása kuuluu Siteían kuntaan, Lasíthin alueyksikköön ja Kreetan alueeseen.

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: el:Ελάσα Λασιθίου 

Kreetan saaret

|  |  |
| --- | --- |
| Pääsaari | Kreeta |
| Alisaariryhmät | 
* Dionysadit
	+ Dragonáda
	+ Gianysáda
	+ Paximáda

 |
| Muut pienemmät saaret | 
* Ágioi Pántes
* Ágioi Theódoroi
* Ágria Gramvoúsa
* Chrysí
* Día
* Elafonísi
* Elása
* Gávdos
* Gavdopoúla
* Gkrántes
* Ímeri Gramvoúsa
* Kolokythiá
* Koufonísi
* Kyriamádi
* Lazaréta
* Makronísi
* Mikronísi (Iraklion)
* Mikronísi (Lasíthi)
* Móchlos
* Palaiósouda
* Paximádia
* Pontikonísi
* Pseíra
* Síderos
* Soúda
* Spinalónga
* muita saaria

 |
Kaikuluotaimen näyttö
**Kaikuluotaus** (engl. *sonar,* lyhennys sanoista *sound navigation and ranging*) on tekniikka, joka hyödyntää äänen etenemistä ja heijastumista kohteiden paikallistamiseen, useimmiten veden alla. Kaikuluotausta käytetään merenpohjan kartoittamiseen, hylkyjen paikantamiseen, vihollisen laivojen ja sukellusveneiden seurantaan sekä kalaparvien etsimiseen. Myös auton pysäköintitutka toimii kaikuluotauksen periaatteella.

Kaikuluotaimen tyypillisesti käyttämä taajuus on 5–50 kHz. Kaikuluotain lähettää pulssimuotoisen äänisignaalin, "pingin", ja vastaanottaa heijastuneen kaikusignaalin vedenalaisella mikrofonilla eli hydrofonilla. Havaitun signaalin muodosta voidaan tehdä johtopäätöksiä myös pohjan maalajeista.

Kaikuluotaimen keksi Lewis Nixon vuonna 1906. Sitä käytettiin jäävuorien paikallistamiseen. Tarkempia kaikuluotaimia alettiin nopeasti kehittää vuonna 1912 Titanicin uppoamisen jälkeen, jolloin brittiläinen Lewis Richardson ja saksalainen Alexander Behm saivat kumpikin patentin parantamilleen kaikuluotaimille.

Eläinkunnassa muun muassa lepakot ja delfiinit käyttävät kaikuluotauksen tapaista menetelmää saalistaessaan pimeässä.

Katso myös
----------

* Tutka
* Ultraäänilaite

Lähteet
-------

1. ↑  Facta 2001
2. ↑

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Kaikuluotaus** Wikimedia Commonsissa
Kaarina-talo toukokuussa 2018.
**Kaarina-talo** on Kaarinan kaupungin keskustaan vuoden 2018 alussa valmistunut julkinen rakennus, jonka tärkeimpiä käyttäjiä ovat Kaarinan kaupunginkirjasto ja Kaarinan kaupunginvaltuusto. Talon valtuustosali eli Kaarina-sali on muutettavissa noin 220-paikkaiseksi konserttisaliksi.

Kaarina-talon ovat suunnitelleet arkkitehtitoimisto Ark’Aboasta kaarinalaiset arkkitehdit Pia Helin ja Esa Virtanen. Kolmikerroksinen rakennus. Kaarinan uuden torin ja rakennuksen pääsisäänkäynnin puolelta rakennus on lasia ja vaaleaa rappauspintaa, kun taas tien 110 suunnasta näkyvin elementti on perforoidusta alumiinista tehty kaksoisjulkisivu.

Kirjastotilojen ja Kaarina-salin lisäksi rakennuksessa on kaupungin yhteispalvelupiste Fiskari, kaupungin hallinnon toimistotiloja, varattavia kokoustiloja sekä taidenäyttelytiloja ja kahvila-ravintola.

Yksi Kaarina-talon julkisia taideteoksista on turkulaisen taiteilijaryhmä IC-98:n digitaalinen, jatkuvasti muuttuva teksti- ja valoteos  *Genius Loci*, joka heijastetaan kirjastosalin seinään.

Viereinen rakennus, jossa Kaarinan kirjasto toimi "tilapäisesti" vuodesta 1979 on purettu ja sen tilalle rakennetaan aukio, pieni puisto ja asuinkerrostalo.

Lähteet
-------

1. 1 2  Rosvall, Minna: Kaarina-talosta tehtiin kaupunkilaisten olohuone – koko keskusta menossa uusiksi *Yle Uutiset*.  10.1.2018. Viitattu 10.1.2018.
2. ↑  Uusi pääkirjasto avataan sunnuntaina 28.1.  5.1.2018. Kaarinan kaupunki.  Arkistoitu 10.1.2018. Viitattu 10.1.2018.
3. ↑  Ilveskorpi, Sara: Palkittua nykytaidetta Kaarina-taloon *Yhdessä Kaarina-taloon -blogi*.  8.9.2017. Kaarinan kaupunki.  Arkistoitu 10.1.2018.

Aiheesta muualla
----------------

* Kerrosten 1–3 pohjakuvat (Arkistoitu – Internet Archive)
**Kevät ja syksy** on Lokakuun ryhmän perustajajäsenen taiteilija Sakari Tohkan pronssiveistos, joka on ajoitettu ajanjaksolle 1937–1947. Kooltaan veistos on 70×160 cm ja Ateneumin taidemuseo osti sen kokoelmiinsa vuonna 1947.

*Kevät ja syksy* on tarkoitettu katsottavaksi vain yhdestä suunnasta. Tohka aloitti sen tekemisen vuonna 1937 tekemänsä Pariisin opintomatkan jälkeen. Hänen muotokieltään pidettiin liian romanttisena kuvanveistoon vielä 1933, jolloin hänenkään töitään ei otettu Suomen Taideakatemian näyttelyyn ja hän sen seurauksena yhdessä Sven Grönvallin ja Ernst Krohnin kanssa perustivat Lokakuun ryhmän. Sodan aikana Tohkan muotokieli muuttui realistisemmaksi, ja tämän jälkeen hänen taiteeseensa yhdistettiin käsite klassisen herkkä ilmaisu.

*Kevät ja syksy* tilattiin alun perin hautamuistomerkiksi. Sementistä tehty teos valettiin vasta sodan jälkeen kipsiin ja pronssiin.

Lähteet
-------

Timo Huusko: Sakari Tohka: Kevät ja syksy. Teoksessa Ateneum-opas. Toim. Timo Huusko, 2007, s. 102.

Aiheesta muualla
----------------

* Veistos Suomen Kansallisgallerian sivuilla: Kokoelmat: Kevät ja syksy.
**Lamborghini Gallardo** on italialaisen Lamborghinin valmistama, Gran Turismo ja superauto-luokkiin kuuluva yksi suorituskykyisimmistä vakioautoista. Myös **Gallardo Spyder** -avomallina valmistettu auto esiteltiin Geneven autonäyttelyssä keväällä 2003.

Lamborghini Gallardo LP550-2
Gallardo on ensimmäinen Lamborghinin valmistama automalli, jonka voidaan sanoa soveltuvan jossain määrin myös arkiajoon. Muun muassa tämän vuoksi siitä on tullut merkin historian eniten myyty automalli. Marraskuussa 2005 rikottiin 3 000 valmistetun kappaleen raja ja vuoden 2007 oli autoja valmistettu jo yhteensä 5 000 kpl. Auto on myös sisustettu aiempia malleja ylellisemmin ja muun muassa muoviosia on korvattu nahalla.

Tekniikka
---------

Alumiinikorisen Gallardon saa joko kuusivaihteisella manuaalivaihteistolla tai automatisoidulla mekaanisella vaihteistolla (E-gear) varustettuna.

### Moottori

Autossa on V10-moottori keskellä pitkittäin.

* Iskutilavuus: 4 961 cm3
* Teho: 382 kW (520 hv) @ 8 000 r/min
* Vääntö: 510 Nm @ 4250 r/min

### Suorituskyky

* Huippunopeus: 314/307 km/h (Coupe/Spyder)
* Kiihtyvyys 0–100 km/h: 4,3 s

Mitat
-----

Murcielagoon verrattuna auto on 280 mm lyhyempi ja akseliväli on 105 mm pienempi.

* Pituus: 4 300 mm
* Leveys: 1 900 mm
* Korkeus: 1 184/1 165 mm
* Akseliväli: 2 560 mm
* Raideleveys (e/t): 1 622/1 592 mm
* Omamassa: 1 420–1 570 kg
* Polttoainesäiliö: 90 l

Gallardo Superleggera
---------------------

Lamborghini Gallardo LP570-4 Superleggera
Superleggera-versio esiteltiin Geneven autonäyttelyssä keväällä 2007. Tässä mallissa perusmallista lähtöisin olevan moottorin maksimiteho on 530 hv eli 10 hv enemmän kuin perusmallissa. Painoa on pudotettu 100 kg (USA 70 kg). Kiihdytys 0-100 km/h vie 3,8 sekuntia, eli 0,5 sekuntia perusmallia nopeammin. Auton kevyt kokonaispaino on saavutettu runsaalla hiilikuidun käytöllä. Mm. konepelti (läpinäkyvä), diffuusori, sivupeilit, ovipaneelit ja keskitunneli on valmistettu hiilikuidusta. 

* **5.0 V10**, 4 961 cm3, 390 kW (530 hv) @ 8 000 r/min, 510 Nm @ 4 250 r/min

Lähteet
-------

1. ↑  2003 Geneva Show – Lamborghini Gallardo *Automobile Magazine*.  1.3.2003. Viitattu 24.7.2019. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Lamborghini Gallardo**.
* WorldCarFans.com - New Lamborghini Gallardo Superleggera Revealed

 *Tämä artikkeli tai sen osa perustuu Autowikin artikkeliin, ja siitä saattavat puuttua lähdemerkinnät tai lähdemerkinnät tarvitsevat tarkistamista. Voit auttaa Wikipediaa etsimällä sopivat lähteet tai tarkistamalla lähteet.*
**Hyatt** oli Chilen laivaston Serrano-luokan hävittäjä toisessa maailmansodassa.

Valmistus
---------

*Pääartikkeli: Serrano-luokka*
Alus tilattiin 1927 John I. Thornycroft and Companylta Woolstonista Britanniasta, missä köli laskettiin 23. syyskuuta. Alus laskettiin vesille 21. heinäkuuta 1928 kumminaan kontra-amiraali Desiderio Cubillosin puoliso Margarita L. de Cubillos ja valmistui 15. huhtikuuta 1929. Alus otettiin Chilen laivaston palvelukseen ensimmäisenä päällikkönään Gastón Kulczewski.

Palvelus
--------

*Hyatt* lähti 15. huhtikuuta Portsmouthista kotimatkalle *Riquelmen* kanssa. Alukset poikkesivat Las Palmasissa, Pernambucossa, Montevideossa, Punta Arenasissa, Puerto Buenossa, Puerto Grapplerissa ja San Antoniossa, missä Chilen presidentti, laivastoministeri sekä laivaston komentajisto nousivat alukseen. Alus jatkoi matkaansa Valparaísoon, mihin se saapui 2. kesäkuuta 1929.

Alus poistettiin palveluksesta 31. elokuuta 1962 ja alusluettelosta 30. tammikuuta 1953. Alus on romutettu.

Lähteet
-------

* Whitley, M. J.: *Destroyers of World War Two – an international encyclopedia*. Lontoo: Arms and Armour, 1988. ISBN 0-85368-910-5. (englanniksi)
* Gardiner, Robert (toim.): *Conway's All the World's Fighting Ships 1922–1946*. Lontoo, Englanti: Conway Maritime Press, 1987. ISBN 0-85177-146-7. (englanniksi)

### Viitteet

1. 1 2 3  Chilen laivasto - Hyatt
Mokkapuisto marraskuussa 2021. Taustalla näkyvä patsas on *Suomen neito*.
**Mokkapuisto** on Tampereen keskustassa Tammerkosken länsirannalla sijaitseva pieni puisto, joka on osa Tammerkosken kansallismaisemaa ja valtakunnallisesti merkittävää rakennettua kulttuuriympäristöä. Puisto sijoittuu Hämeensillan eteläpuolelle, Tempon talon viereen, ja sillalta laskeutuu sinne portaat. Puistoon pääsee kulkemaan myös Takon kartonkitehdasta reunustavalta Värjärinkujalta. Mokkapuiston ja Kirjastonpuiston yhdistää toisiinsa vuonna 2020 avattu, Hämeensillan alittava Tempon tunneli.

Mokkapuistoa on kunnostettu 2020-luvun taitteessa Hämeensillan uudelleenrakentamisen yhteydessä. Sinne on istutettu uusia pensaita sekä erilaisia perennalajeja, kuten tähkätädykettä, varjoyrttiä ja verikurjenpolvea. Ison kaadetun puun tilalle on tuotu istukas, joka on samaa kantaa kuin Helsingin Lasipalatsin edustalta kaatunut salava.

Nykyisen Mokkapuiston läheisyydessä, Takon tehtaan laajennusosan kohdalla, on aikoinaan toiminut *Mokka-Puisto*-niminen kesäravintola.

Lähteet
-------

1. 1 2  Mäkinen, Petteri: Tammerkosken varren terassin paikalle syntyi Mokkapuisto – Tampereen uuteen puistoon on istutettu puu samasta kannasta Helsingin Lasipalatsilta kaatuneen puun kanssa *Tamperelainen*.  29.6.2020. Viitattu 20.9.2020.
2. 1 2  Vuorinen, Terho: Mikä ihmeen Mokkapuisto? Hämeen­siltaan puhkaistava reikä muuttaa Tampereen kansallis­maisemaa *Ilta-Sanomat*.  9.9.2019. Viitattu 20.9.2020.
3. 1 2  Kujansuu, Valtteri: Tammerkoski tyhjennetään ensi viikolla vedestä – uuden Mokkapuiston rakentaminen jatkuu  22.5.2020. FUN Tampere.  Arkistoitu 16.11.2020. Viitattu 20.9.2020.
4. ↑  Nieminen, Mikko: Kosken varren ravintoloita ennen ja nyt.  *Tammerkoski*, 2005, nro 4, s. 5–6.
**Keltainen valtio** on Suomessa sotilaallisissa skenaarioissa ja kielenkäytössä käytetty ilmaisu Suomeen tai muihin lähialueisiinsa vihamielisesti suhtautuvasta tai niihin hyökkäävästä Suomen lähialueella sijaitsevasta valtiosta. Kiertoilmaisuna eli eufemismina sitä käytetään joskus myös yleisemmin esimerkiksi populaarikulttuurissa puhuttaessa Venäjästä tai sitä edeltäneestä Neuvostoliitosta.

> »Keltainen valtio on ilmaissut maansa median välityksellä avoimesti vastustavansa Suomen Nato-jäsenyyttä. Tasavallan presidentti sekä pääministeri ovat käyneet keskustelua Suomen mahdollisesta jäsenyydestä Keltaisen valtion keskeisimpien johtajien kanssa. Keltaisen valtion johtajat ovat ilmaisseet tasavallan presidentille maiden ulkopoliittisten suhteiden kärsivän olennaisesti, mikäli Suomi päättää hakea jäsenyyttä.» 
> 
> 

Hyökkääjältä puolustautuvaa maata eli Suomea kutsuttiin vastaavissa skenaarioissa yleensä "siniseksi valtioksi". Vastaavasti sinisen valtion länsipuolella olevaa valtiota eli Ruotsia on kutsuttu "oranssiksi valtioksi".

Venäjän hyökättyä Ukrainaan Puolustusvoimat kertoi heinäkuussa 2022 Puolustusvoimien keskustelukulttuurin muuttumisesta. Puolustusvoimat kertoo keskustelevansa Venäjästä ja Venäjän uhasta aikaisempaa avoimemmin, eikä keltaista valtiota käytetä Puolustusvoimien opetuksessa enää.

Lähteet
-------

1. 1 2  Eelis Rytkönen: Suomen armeijan kiertoilmaisu "keltainen valtio" jää historiaan *Yle Uutiset*.  2.7.2022. Yleisradio. Viitattu 2.7.2022.
2. ↑  Max Seeck: *Haadeksen kutsu*. Tammi. ISBN 978-952-04-0155-9. Teoksen verkkoversio (viitattu 2.3.2022).
3. ↑  Ahola, Anna: *Hybridisodankäynnin haasteet pelastustoimen varautumiselle*, s. 42. Savonia-ammattikorkeakoulu, 2016.
4. ↑  Arctic Shield 18 ja arjoittelun merkitys *Hurtti-Ukko 1/2019*. Puolustusvoimat. Viitattu 2.3.2022.

Aiheesta muualla
----------------

* Helsingin Reservin Sanomat 6/2018
* Maavoimat
* Ilta-Sanomat 10.12.2018
* Intti-suomi sanakirja
* Valkealan Sanomat 7.12.2019 (Arkistoitu – Internet Archive)
*Tämä artikkeli käsittelee levykauppaa. Samannimisestä laulusta on oma artikkelinsa.*
Levykauppa Keltainen jäänsärkijä
**Keltainen jäänsärkijä** on helsinkiläinen Kampin kaupunginosassa Urho Kekkosen kadulla Tavastia-klubin vieressä toimiva levykauppa. Kari Nissin perustama liike avattiin toukokuussa 1989 Museokadulla. Vuosina 1991–1993 Keltainen Jäänsärkijä toimi Fredrikinkadulla. Keväästä 1993 lähtien levykauppa on toiminut Urho Kekkosen kadulla kahdessa eri liiketilassa. Nissin yhtiökumppanina ja yrityksen toisena omistajana on 1990-luvun loppupuolelta asti työskennellyt Jyrki Kettunen. Keltainen Jäänsärkijä on pitänyt verkkokauppaa vuodesta 2017 alkaen. 

Yritys on saanut nimensä The Beatlesin Yellow Submarine -kappaleen suomenkielisestä käännösversiosta Keltainen jäänsärkijä, jonka ovat esittäneet Simo Salminen ja Spede Pasanen ja jonka on sanoittanut Juha Vainio.

Lähteet
-------

1. ↑  Schildt, Saku: Eläköön Keltainen Jäänsärkijä! Helsingin levykauppakentän ikihonka juhlii kolmekymppisiään *Soundi.fi*. Viitattu 21.5.2020.

Aiheesta muualla
----------------

* Keltaisen jäänsärkijän kotisivut
**Bayt al-Faqih** on kaupunki Jemenin Hodeidan maakunnassa. Historiallisesti se tunnettiin etenkin kahvin tuotannosta. Nykyisin se on oman hallinnollisen alueensa (*kadā*) keskus.

Maantiede
---------

Kameli.
Bayt al-Faqih sijaitsee Hodeidan maakunnassa noin 70 kilometriä Hodeidan kaupungista etelään. Kaupunki on oman piirinsä (*kadā*) keskus.

Historia
--------

Al-Azdin heimon sanotaan asettuneen Maribin padon romahduksen jälkeisenä aikana. Kansanperinteen mukaan paikan sanottiin tuolloin olleen Ghassan-niminen vedenottopaikka. Ghassan sijaitsi mahdollisesti Bayt al-Faqihin seudulla. Osan al-Azdeista sanotaan muuttaneen kohti Syyriaa, jonne he perustivat Ghassanidien kuningaskunnan.

Nykyisen paikkakunnan synty on kuitenkin liitetty tarkemmin islamilaisen lainoppineeseen (faqih) ibn Ujailin kuolemaan vuonna 1291. Ibn Battuta mainitsee hänen hautansa sijaitsevan "Ghassan"-nimisen paikan vieressä. Bayt al-Faqihia kutsutaan joskus nimellä Bayt al-Faqih ibn Ujail. Ujailin haudasta tuli pyhiinvaelluskohde, johon liitettiin eri tarinoita tapahtuneista ihmeistä. Haudan ympärille rakentui sittemmin kylä.

Bayt al-Faqih rikastui huomattavasti 1600-luvulla. Mokkan satamasta kasvoi merkittävä kahvin vientisatama ja kahvia kasvatettiin Bayt al-Faqihin alueella. Itä-Intian kauppakomppania avasi paikalle kahvitehtaan vuonna 1659. Alexander Hamilton arvioi teoksessaan vuodelta 1727, että Bayt al-Faqihissa myytiin 22 000 tonnia kahvia vuosittain. Jonkin aikaa myöhemmin paikallinen kahvintuotanto taantui kuitenkin merkittävästi, kun kahvia alettiin viljellä läntisellä pallonpuoliskolla ja Ceylonilla.

Kahvin merkityksen vähenemisen jälkeen Bayt al-Faqih on ollut oman hallinnollisen alueensa keskus. Se tunnettiin pitkään hyvin itsenäisistä heimoistaan, jotka vastustivat keskusvaltaa. Vuonna 1914 heidän mainitaan perineen tulleja osmanien armeijalta ja sittemmin Jemenin kuningaskunnassa he ottivat yhteen imaamin joukkojen kanssa. Jemenin sisällissodan sytyttyä alueella on käyty yhteenottoja huthien ja heitä vastustavan liittouman välillä. Bayt al-Faqihiin on tehty ilmaiskuja.

Väestö
------

Bayt al-Faqihin asukasluku oli vuoden 2004 väestönlaskennan mukaan 39 445. Suuremman piirkunnan asukasluku oli 241 300 ja alueen asukkaat ovat pääasiassa sunnalaisia muslimeja.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6  H.A.R. Gibb, J.H. Kramers, E. Levi-Provencal, J. Schacht: *Encyclopaedia of Islam (vol I A–B)*, s. 1140. E.J. Brill, 1986. ISBN 90-04-08114-3.
2. 1 2  Air strikes kill at least 16 civilians in Yemen’s Hodeidah: medics, residents Reuters. Viitattu 17.2.2020. (englanniksi)
3. ↑  Yemen *citypopulation.de*. Viitattu 17.2.2020. (englanniksi)
4. ↑  Michael Izady: Yemen Ethnic and Religious Composition (detailed) *Gulf 2000 Project*. Columbia University. Viitattu 17.2.2020. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Bayt al-Faqih** Wikimedia Commonsissa
**Santa Margarita** on espanjalainen vuonna 1622 hurrikaanissa uponnut purjealus. Aluksen hylky lepää Floridan Key Westin edustalla. Hylky löydettiin vuonna 1980. Oikeudet alukseen ja sen lastiin omistaa Mel Fisher. Aluksesta nostettua esineistöä on näytteillä Mel Fisher Maritime Heritage Museumissa Key Westissä.

Kesäkuussa 2007 hylystä löydettiin tuhansia helmiä, joista suurimmat olivat halkaisijaltaan 15 millimetriä. Helmet olivat löydettäessä pienessä lyijystä valmistetussa rasiassa ja ne olivat säilyneet hyväkuntoisina. Löytö on harvinainen, sillä helmi ei yleensä kestä suolavettä ilman osterin suojaa. Löydön arvon uskotaan olevan noin miljoona Yhdysvaltain dollaria. Hylystä nostettiin myös kultaharkko, kahdeksan kultaista ketjua sekä sadoittain muuta esineistöä.

Lähteet
-------

1. ↑  Floridan vesistä nousi helmiaarre  16.6.2007. YLE. Viitattu 30.5.2008.

Aiheesta muualla
----------------

* Mel Fisher Maritime Heritage Museum: The 1622 Fleet (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
**Keltaisten turbaanien kapina** oli Han-dynastian aikainen kapina Kiinassa.

Taolaisuutta kannattavan lahkon perustaja velho Zhang Jiao toi uskontonsa Hanin hoviin, mutta sitä ei hyväksytty. Yhtenä syynä oli se, että taolaisuudessa pyrittiin tasa-arvoon. Aikaisemmin Zhang Jiao oli saanut *Rauhan tie* -kirjan eräältä mystikolta. *Rauhan tietä* hän opetti joillekin kyläläisille taikatempuilla havainnollistaen. Zhang Jiao sai satoja tuhansia seuraajia, josta puhkesi kapina Hanin ja Zhangin välillä. Zhangin seuraajat pitivät keltaista otsanauhaa kunnioituksen osoituksena Zhangia kohtaan. Zhang Jiao sai apua veljiltään Zhang Baolta ja Zhang Liangilta. Keltaisten turbaanien kapina kuitenkin tukahdutettiin verisesti yhdessä vuodessa. Zhangit kuolivat, mutta sotilaallinen ryhmä Keltaisia turbaaneja jäi. He eivät olleet enää uhka Hanille.

Zhang Jiaon alkuperäinen nimi oli Zhang Jue. Veljensäkin vaihtoivat nimensä: Zhang Ba Zhang Baoksi ja Zhang Lian Zhang Liangiksi.

Aiheesta muualla
----------------

* Radio86.fi: Keltaisten turbaanien kapina [vanhentunut linkki]
**Edvin Kajanne** (26. huhtikuuta 1883 Kuopio – 14. lokakuuta 1959 Helsinki) oli suomalainen elokuvanäyttelijä ja rekvisiittavaraston hoitaja.

Ura
---

Kajanne näytteli pieniä sivuosia lähes 40 suomalaisessa elokuvassa vuosina 1942–1956. Hänen roolinsa jäivät usein kreditoimatta. Yksi Kajanteen tunnetuimpia tehtäviä on poromiehen rooli Erik Blombergin palkitussa fantasiaelokuvassa *Valkoinen peura* (1952). Kajanne näytteli myös useissa muissa menestyneissä elokuvissa, kuten *Valkoiset ruusut* (1943), *Katariina ja Munkkiniemen kreivi* (1943), *Särkelä itte* (1948) ja *Niskavuoren Heta* (1952).

Kajanteen roolit ovat usein juhlavieraita tai henkilöitä, joiden kanssa elokuvien keskeiset henkilöt ovat lyhyen aikaa tekemisissä, kuten maatalon isäntä Orvo Saarikiven elokuvassa *Suomisen Ollin tempaus* (1942).

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Edvin Kajanne Elonetissä.

Aiheesta muualla
----------------

* Edvin Kajanne maatalon isäntänä elokuvassa *Suomisen Ollin tempaus* (kohdasta 57'30)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Elonet

 |

 |
**Edvin Alexander (Eddi) Renlund** (6. heinäkuuta 1904 Kokkola – 31. tammikuuta 1990 Helsinki) oli suomalainen yrittäjä ja yritysjohtaja, joka sai kauppaneuvoksen arvonimen.

Renlundin vanhemmat olivat rautatievirkamies Lennart Sundbäck ja Anna Mathilda Renlund ja puoliso vuodesta 1931 Elvi Linnéa Bredskär. Renlund kävi kansakoulun ja kielikursseja ja teki opintomatkoja Ruotsiin, Saksaan ja Englantiin 1934–1939. Hän oli Jakob Finnilän tukkuliikkeen palveluksessa Kokkolassa 1920–1924, Oy J. Rudbäck Ab:n urheiluliikkeen palveluksessa 1924–1936, Gamlakarleby Sko Ab:n omistaja, E. A. Renlundin Pyöräkeskus Oy:n perustaja ja toimitusjohtaja 1937–1959 ja hallituksen puheenjohtaja vuodesta 1937, Oy Ermo Ab:n perustaja, toimitusjohtaja ja hallituksen puheenjohtaja vuodesta 1952 ja Oy Suomen Monarkin toimitusjohtaja 1957–1970. Renlund oli myös Oy Alfr. Björklundin omistaja ja toimitusjohtaja vuodesta 1948 ja hallituksen puheenjohtaja 1949–1960, Oy Laatupuseron pääosakas ja johtokunnan puheenjohtaja 1948–1952, Oy Suomen Villatuotteen pääosakas ja johtokunnan puheenjohtaja 1948–1952 sekä Oy Crescent Ab:n omistaja ja hallituksen puheenjohtaja vuodesta 1963. Renlundilla oli myös useita luottamustehtäviä, Ruotsin varakonsuli Kokkolassa hän oli 1959–1971. Renlund sai kauppaneuvoksen arvonimen 1964.

Lähteet
-------

1. 1 2  Edvin Renlund *Biografiasampo*. Viitattu 7.10.2022.
2. ↑  Döda.  *Hufvudstadsbladet*, 6.2.1990, nro 35, s. 19. Kansalliskirjasto. Viitattu 7.10.2022.
Santa Maria  
Santa MaríaView and modify data on Wikidata Tulivuori nähtynä läheisen Quetzaltenangon kaupungin katolta.

|  |  |
| --- | --- |
| Tyyppi | 
kerrostulivuoriView and modify data on Wikidata  |
| Sijainti | 
14.75°N, 91.55°WGuatemala |
| Vuoristo | 
KordillieeritView and modify data on Wikidata  |
| Korkeus merenpinnasta | 
3 772 mView and modify data on Wikidata  |

Kartta

|  |  |
| --- | --- |
| Koordinaatit | 
14° 45′ 21″ P, 91° 33′ 07″ LView and modify data on Wikidata  |

muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa WikidataaTietolaatikon dokumentaatioNäytä Wikidatasta tulevat arvot

**Santa María** on tulivuori Guatemalan läntisellä ylänköalueella, lähellä Quetzaltenangon kaupunkia. Se on 3 772 metriä korkea.

Santa Marian purkaus 1902 oli yksi 1900-luvun kolmesta suurimmasta tulivuoren purkauksesta maailmassa.
Noin 5,5 kuutiokilometriä laavaa purkautui 19 päivää kestäneessä purkauksessa. Tuhkapatsas nousi 28 kilometrin korkeuteen. Suuri osa ympäristöä tuhoutui.

Vuonna 1922 syntyi jättimäisessä kraatterissa uusi tulivuori, Santiaguito. Se on ollut aktiivinen koko olemassaolonsa ajan. Sen korkeus on nyt noin 2 500 metriä merenpinnasta. Santa Marian huipulta voi katsella matalammalla olevan Santiaguiton toistuvia purkauksia.

Santa Marian huipulle noustaan jalkaisin ja sinne järjestetään vaelluksia. Nousu jyrkähköjä polkuja pitkin kestää nelisen tuntia, alastulo sujuu parissa tunnissa.

Lähteet
-------

1. ↑  Santa Maria *Volcano World*. Oregon State University. Viitattu 19.6.2014.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Santa Maria (tulivuori)** Wikimedia Commonsissa

* Ball, Jessica: Santa Maria Volcano - Guatemala *Geology.com*. Viitattu 16.12.2018 (englanniksi).
* O'Brien, Lauren:  *National Geographic*.  8.8.2018. Viitattu 16.12.2018 (englanniksi).
* Santa María Volcano, Guatemala - Volcano Number 1402-03 *Geo.mtu.edu*. Viitattu 16.12.2018 (englanniksi).
* Santa Maria Volcano, Guatemala *NASA Earth Observatory*. Viitattu 16.12.2018 (englanniksi).
* Santa Maria Volcano, Guatemala *NASA Earth Observatory*. Viitattu 16.12.2018 (englanniksi).
* Santa María, Guatemala *OrangeSmile.com*. Viitattu 16.12.2018 (englanniksi).
**Monta Bell** (5. helmikuuta 1891 – 4. helmikuuta 1958) oli yhdysvaltalainen elokuvaohjaaja, -tuottaja ja -leikkaaja.

Bell oli alkujaan toimittaja, joka kuitenkin pyrki näyttelijäksi 1920-luvulla. Hänen ainoa roolinsa oli Charles Chaplinin elokuvassa *Susi lammasten vaatteissa*. Bell jatkoi tämän jälkeen yhteistyötä Chaplinin kanssa leikkaajana ja apulaisohjaajana. Hän siirtyi itsekin ohjaajaksi, ja ohjasi muun muassa Greta Garbon ensimmäisen Yhdysvalloissa tehdyn elokuvan *Pyörremyrskyn*.

Bellistä tuli 1920-luvun lopulla Paramountin Astorian äänistudion tuotantojohtaja. Hän tuotti siellä useita varhaisimmista äänielokuvista, kuten Rouben Mamoulianin *Applausen* ja Marxin veljesten *Kookospähkinöitä*. Bellin omat ohjaustyöt 1930-luvulla olivat komedioita, kuten *Worst Woman in Paris?*, tai melodraamoja, kuten *Tunisin yö*. Hän siirtyi 1930-luvun puolivälissä pääaikaiseksi tuottajaksi, vaikkakin ohjasi vuonna 1945 vielä viimeisenä elokuvatyönään *China’s Little Devilsin*.

Lähteet
-------

1. 1 2  Erickson, Hal: Monta Bell: Biography *Allmovie*. Rovi Corp. Viitattu 27.7.2012. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Monta Bell Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
* Monta Bell Elonetissä.

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Elonet

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC

 |

 |
Juustokiekko.
**Montasio** on italialainen Julisten Alppien alueella valmistettava juusto.

Montasiojuusto on saanut nimensä Italian koillisnurkan Julisten Alppien Jôf di Montasion mukaan. Juustolla on arveltu olevan noin tuhatvuotinen historia ja sitä on valmistettu ajan saatossa niin vuohen- ja lampaanmaidosta, kuin lehmänmaidostakin. Juuston tunnettuihin historiallisiin tuottajiin kuuluu esimerkiksi Moggio Udinesen benediktiiniläisluostari. Historiallisissa lähteissä juusto mainitaan ensimmäisen kerran vuonna 1775 juustojen hintojen luettelossa San Daniele del Friulin kaupungissa. Juustolla on ollut italialainen suojattu alkuperänimitys (DO eli denominazione di origine) vuodesta 1986 ja Euroopan unionin suojattu alkuperänimitys vuodesta 1996. Montasiojuuston valmistajien konsortio on vuonna 1984 perustettu Consorzio per la Tutela del Formaggio Montasio.

Montasiojuuston suojatun alkuperänimityksen mukainen nykyinen tuotantoalue käsittää Friuli-Venezia Giulian alueen, Bellunon ja Trevison maakunnat, sekä osia Padovasta ja Venetsiasta. Suojatun alkuperänimityksen mukaisesti myös juuston valmistamisen yksityiskohdat on määritelty tarkasti. Juusto on valmistettava 1700-luvun reseptin mukaan, juustokiekot voivat olla korkeintaan 8 cm korkeita ja 30–35 cm leveitä. Painon tulee olla 6–8 kiloa. Vuonna 2014 valmistettiin kaikkiaan 950 000 juustokiekkoa, joiden valtaosa myytiin Pohjois-Italiassa.

Juuston kypsymisajan pituudesta riippuen montasiota myydään neljänä eri versiona; fresco (60–120 päivää), mezzano (120 päivää–10 kuukautta), stagio nato (10–18 kk) ja stravecchio (yli 18 kk). Juustoa syödään esimerkiksi leivän päällä ja pikkupurtavana sellaisenaan. Frico on tunnettu juustosta valmistettava paikallinen ruokalaji.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Catherine Donnelly: *The Oxford companion to cheese*, s. 489. Oxford University Press, 2016. ISBN 9780199330881. (englanniksi)
**Dolphin-luokka** on Israelin merivoimien dieselkäyttöisten sukellusveneiden luokka. Veneet on valmistettu Howaldtswerke-Deutsche Werftillä (HDW) Saksassa ja ne muodostivat eräänlaisen U212A-luokan sukellusveneiden esisarjan.

Alukset pohjautuvat vain vientiin tarkoitettuihin 209-luokan sukellusveneisiin, mutta niitä on muokattu runsaasti.

Alukset
-------

Saksa lahjoitti kaksi ensimmäistä venettä (*Dolphin* ja *Leviathan*), ja Israel osti ainoastaan kolmannen (*Tekumah*), vaikka Saksa silloinkin maksoi puolet veneestä. Alukset korvasivat vanhentuneet Gal-luokan alukset.

Marraskuussa 2005 Saksa ilmoitti myyvänsä kaksi uutta sukellusvenettä Israelille, joka vahvisti tilauksen heinäkuussa 2006. Sopimuksessa oli kaksi venettä ja niiden lisäksi kolmas, jonka tilaus vahvistettiin 2012.

* *Dolphin* (luovutettu toukokuussa 1998, palvelukseen 1999)
* *Leviathan* (luovutettu 1999, palvelukseen 2000)
* *Tekumah* (luovutettu ja palvelukseen 2000)
* *Tannin* (luovutettu toukokuussa 2012)
* *Rahav* (luovutettu huhtikuussa 2013)
* *Drakon* (tilattu maaliskuussa 2012, oletettu luovutus 2020)

Toisen sarjan alukset tulevat olemaan modernisoituja AIP-varusteltuja Dolphin-luokan aluksia, jotka ovat 11 metriä pidempiä kuina ensimmäisen sarjan alukset. Saksan hallitus hyväksyi 2006 ennakkomaksun, jotta työ voitiin aloittaa. Kahden aluksen valmistuskustannukset ovat noin 1,3 miljardia euroa, mistä kolmasosan maksaa Saksan valtio.

Lokakuussa 2017 Israel ja Saksa allekirjoittivat sopimuksen sukellusvenelaivueen täydentämisestä kolmella uudella veneellä (Dolphin II -luokka), joilla korvataan ensimmäisen sarjan alukset 2020-luvun lopusta alkaen.

Aseistus
--------

Veneet on varustettu kymmenellä keulaan asennetulla torpedoputkella. Kuusi 533 millimetrin torpedoputkea mahdollistavat DM2A3-torpedojen laukaisun. Torpedot ovat kuituohjattuja ja ne on varustettu 260 kilon taistelukärjellä. Niiden maksiminopeus on 35 solmua ja kantama jopa 13 kilometriä. Passiivisina käyttäen alempaa 22 solmun nopeutta torpedojen kantaman on jopa 28 kilometriä. Aluksen asehuoneessa voidaan kuljettaa 16 torpedoa ja/tai Harpoon-merimaaliohjusta. Loput torpedoputket ovat halkaisijaltaan 650 millimetriä, mikä mahdollistaa sukeltajien lähettämisen putkesta.

Uskotaan, että neljä suurempaa torpedoputkea mahdollistaisivat ydinkärjellä varustettujen Popeye Turbo -risteilyohjuksen, jonka kantama olisi jopa 1 500 kilometriä. Tämä antaisi Israelille vastaiskumahdollisuuden, mikäli se joutuisi ydiniskun kohteeksi. Suurempaa torpedoputkea voidaan käyttää myös sukeltajan lähettämiseen.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  naval-technology.com - Dolphin
2. 1 2  Waters 2012 s. 48
3. ↑  Waters 2013 s. 61
4. ↑  Waters 2019 s. 48
5. ↑  Waters 2018 s. 89
Edvin Kaslin, Amélie Lundahlin maalaama muotokuva 1900-luvun vaihteesta.
**Edvin Efraim Kaslin** (7. syyskuuta 1856 Vaasa – 17. joulukuuta 1905 Helsinki) oli suomalainen vakuutusjohtaja.

Edvin Kaslinin vanhemmat olivat kauppias Henrik Kaslin ja Anna Katarina Smeds. Hänen puolisonsa vuodesta 1883 oli näyttelijä Anni Hacklin. Kaslin tuli ylioppilaaksi 1873, mutta keskeytti jatko-opintonsa ja työskenteli konttoristina. Vuonna 1878 hän siirtyi vakuutusyhtiö Kalevan palvelukseen, toimien samalla sanomalehden oikolukijana ja aputoimittajana. Kaslin oli Henkivakuutusyhtiö Suomen perustaja sekä johtaja vuodesta 1890, hänen johdollaan Suomi-yhtiöstä tuli henkivakuutuskannaltaan yksi Pohjoismaiden suurimpia.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Blomstedt, Kaarlo, ym. (toim.): *Kansallinen elämäkerrasto, III osa: J–Malmivaara, W.*, s. 131–132. Porvoo: Werner Söderström Osakeyhtiö, 1930.
2. ↑  KASLIN Edvin Efraim. *Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899*. Helsingin yliopiston verkkojulkaisu.
3. ↑  Otavan Iso tietosanakirja, Otava 1968, osa 4, p. 551


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)

 |

 |
**Lasse Taneli Sjöroos** (s. 1976) on turkulainen tatuoija sekä Individual Ink -tatuointistudion omistaja ja perustaja. Hän perusti Individual Inkin loppuvuodesta 1997 ja on siitä asti toiminut kokopäiväisenä tatuoijana.

Sjöroos on kiertänyt lukuisia ulkomaisia tatuointimessuja vuodesta 2005 ja hänen haastattelujaan ja tatuointejaan on julkaistu tatuointilehdissä ympäri Eurooppaa. Sjöroos on taiteessaan erikoistunut pääasiassa muoto- ja realistisiin kuviin. Hän on tehnyt useita kopiotatuointeja kuuluisista tauluista, muun muassa Gallen-Kallelasta (Sammon puolustus) ja Delacroix'sta (Jeune orpheline au cimetière).

Tatuointien ohella hän on tehnyt kuvituksia yhtyeiden levynkansiin (esim. So Called Planille yhtyeen toiseen studioalbumiin) sekä Amazing Art Book Project -kirjaan. Hän on myös ainoa suomalainen tatuoija, jolle on myönnetty vuonna 2010 International Body Arts Associationin kunniamaininta.

Lähteet
-------

1. ↑  Julkiset verotiedot 2012, Verohallinto.
2. ↑  Sukuvaakuna Teemun rintaan vuonna 2011 *YLE Turku*.  20.11.2009.  Arkistoitu 6.4.2010. Viitattu 18.1.2011.
3. ↑  Tatuointiliikkeen varausjono kiemurteli kadulla *Turun Sanomat*.  20.11.2009. Viitattu 18.1.2011. [vanhentunut linkki]
4. ↑  The Amazing Artbook-Project *artbook-project.com*.  Arkistoitu 3.6.2011. Viitattu 18.1.2011. (englanniksi)
5. ↑  Past Events International Body Arts Association.  Arkistoitu 30.5.2012. Viitattu 18.1.2011. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Individual Inkin nettisivut
Hannes Dotzler (2014).
**Hannes Dotzler** (s. 2. helmikuuta 1990) on saksalainen uransa lopettanut maastohiihtäjä. Hän edusti SC Sonthofenia.

Maailmancupissa Dotzler kilpaili ensimmäisen kerran Lahdessa maaliskuussa 2010 sijoittuen 30 kilometrin kilpailussa 26:nneksi. Parhaimmillaan hän sijoittui maailmancupissa viidennelle sijalle Szklarska Poręban 15 kilometrin perinteisen hiihtotavan yhteislähtökilpailussa tammikuussa 2014.

Nuorten MM-kilpailuissa Dotzler on saavuttanut viestissä kaksi kertaa hopeaa ja kerran pronssia. Aikuisten arvokilpailuissa hän kilpaili ensimmäisen kerran Oslon MM-kilpailuissa 2011, jossa hän sijoittui vapaan hiihtotavan sprintissä 45:nneksi ja 15 kilometrin perinteisen hiihtotavan kilpailussa 47:nneksi. Val di Fiemmen MM-kilpailuissa 2013 Dotzler sijoittui 50 kilometrin perinteisen hiihtotavan yhteislähtökilpailussa seitsemänneksi ja 15 kilometrin vapaan hiihtotavan kilpailussa sekä 30 kilometrin yhdistelmäkilpailussa 24:nneksi. Saksan viestijoukkueen mukana hän oli seitsemäs. Sotšin olympialaisissa 2014 hän sijoittui perinteisen hiihtotavan parisprintissä seitsemänneksi, viestissä yhdeksänneksi, perinteisen 15 kilometrillä 11:nneksi ja 30 kilometrin yhdistelmäkilpailussa 13:nneksi.

Dotzler ilmoitti lopettavansa uransa marraskuussa 2017.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Hannes Dotzler Kansainvälinen hiihtoliitto (FIS).  (englanniksi)
2. ↑  Germany's Hannes Dotzler retires - FIS-SKI *FIS-SKI*.  Arkistoitu 25.11.2017. Viitattu 22.11.2017. (englanniksi)

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Hannes Dotzler**.
Miesjoki kesäkuussa 2020
**Miesjoki** on Oulujoen vesistöön kuuluva noin 20 kilometrin mittainen joki Kainuussa Paltamon kunnan itäosassa. Se on hyvin kangasmetsäinen ja mutkitteleva. Sen yläjuoksulla on pienehköjä lampimaisia muodostelmia, joista suurimmat ovat noin kahden kilometrin läpimittainen Miesjärvi ja Nuottijärvi. Miesjoki virtaa Kontiomäen taajaman ja Vartiuksen radan pohjoispuolitse, alittaa kosken kohdalla Valtatien 5 ja laskee Oulujärven Mieslahden pohjukkaan Mieslahden kylän itäpuolella. Miesjoessa on luonnostaan muun muassa taimenta ja harjusta sekä kutevaa siikaa, mutta taimenta on merkittävässä määrin istutettu. Joen alapuolella on harvaa asutusta ja luonnonsuojelualue. Ylävirrassa on Pukkokosken kämppä. Voimayhtiö Fortum on suorittanut joella kunnostustöitä kalanpoikastuotannon lisäämiseksi.

Lähteet
-------

1. ↑  Kalalla Kainuussa/Miesjoki
2. ↑
3. ↑  Fortum kunnostaa poikastuotantoalueita Miesjoessa Paltamossa *Fortum Media*.  27.6.2019. Viitattu 1.12.2020.

Aiheesta muualla
----------------

* Järviwiki: Miesjoen valuma-alue (59.36)