recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Milton Ager** (6. lokakuuta 1893 Los Angeles – 6. toukokuuta 1979 Chicago) oli yhdysvaltalainen säveltäjä. Hän aloitti uransa mykkäelokuvien ja vaudeville-esitysten pianistina ja myöhemmin sovittamalla ja markkinoimalla muun muassa Irving Berlinin ja Walter Donaldsonin sävellyksiä. Ensimmäisen maailmansodan aikana sävelsi Al Jolsonille menestyskappaleen "Everything Is Peaches Down in Georgia". Vuonna 1921 hän julkaisi kappaleen "Nobody’s Baby" ja seuraavana vuonna kappaleen "Who Cares".

Ager teki sodan jälkeen New Yorkissa yhteistyötä puolalaissyntyisen sanoittaja Jack Yellenin kanssa. He kirjoittivat muun muassa kappaleet "Hard-Hearted Hannah" (1924) ja "Ain’t She Sweet?" (1927). He kirjoittivat myös musiikkiraidan Sophie Tuckerin ensimmäiseen elokuvaesiintymiseen *Honky Tonk*. Paul Whiteman esitti heidän kappaleensa "Happy Feet", "Happy Days Are Here Again" ja "A Bench in the Park" vuoden 1930 elokuvassa *King of Jazz*. Vuodesta 1922 alkaen he johtivat julkaisuyhtiötään nimeltä Ager, Yellen & Bornstein. Heidän kappalettaan "Happy Days Are Here Again" käytettiin Franklin D. Rooseveltin presidentinvaalikampanjassa vuonna 1932 ja siitä on tullut Yhdysvaltain demokraattisen puolueen tunnuskappale.

1930-luvulla Ager ja Yellen muuttivat Hollywoodiin. Heidän kappaleensa eivät enää menestyneet ja Yellen vetäytyi musiikinteosta lähes kokonaan Warner Brothersin ostettua heidän tuotantoyhtiönsä. Ager jatkoi säveltämistä 1940-luvulle asti työskennellen eri sanoittajien kanssa. Hänen yhteistyökumppaneihinsa kuuluivat muun muassa Joe Young, Jean Schwartz, Stanley Adams ja Joseph McCarthy. Ager jäi eläkkeelle pian toisen maailmansodan jälkeen ja yhteistyö Yellenin kanssa jäi hänen uransa menestyksekkäimmäksi ajaksi.

Ager valittiin Songwriters Hall of Fameen vuonna 1972. Hän kuoli Los Angelesissa vuonna 1979.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6  Milton Ager *Songwriters Hall of Fame*.  Arkistoitu 30.4.2012. Viitattu 18.10.2011. (englanniksi)
2. 1 2 3 4 5 6  Phil Hardy: "Milton Ager and Jack Yellen", *The Faber Companion to 20th Century Popular Music*. Faber and Faber Ltd, 2001. ISBN 0-571-19608-X. (englanniksi)
3. ↑  John Bush: Milton Ager *Allmusic*. Viitattu 18.10.2011. (englanniksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Italia
* Israel
* Suomi (KANTO)
* Belgia
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* SNAC

 |

 |
**Uralin autotehdas** (ven. Ура́льский автомоби́льный заво́д, УралАЗ, **UralAZ**) on venäläinen raskaiden ajoneuvojen valmistaja. Tehdas sijaitsee Miassissa Tšeljabinskin alueella.

Yritys perustettiin toisen maailmansodan aikana vuonna 1941, jolloin ZIS:n ajoneuvotehdas evakuoitiin Saksan hyökkäyksen takia pois Moskovasta. Ensimmäinen kuorma-auto valmistui heinäkuussa 1944.
Tehdas oli vuoteen 1962 asti nimetty I. V. Stalinin mukaan.

Ajoneuvomallit
--------------

* Ural-375D
* Ural-4320
* Ural-5323

Kuvagalleria
------------

* BM-21 raketinheittimellä varustettu Ural-375D.BM-21 raketinheittimellä varustettu Ural-375D.
* Uralin valmistama paloauto.Uralin valmistama paloauto.
* Ural-4320.Ural-4320.

Aiheesta muualla
----------------

* Ural GAZ:n verkkosivuilla (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Ural Automotive Plant
**Pietari Koskinen** (s. 1965) on suomalainen äänisuunnittelija ja ohjaaja. Hän on elokuvaäänityksen ja -äänisuunnittelun professori Aalto-yliopiston taiteiden ja suunnittelun korkeakoulussa. Hän on voittanut parhaan äänisuunnittelun Jussi-palkinnon vuonna 1996 elokuvasta *Suolaista ja makeaa*, vuonna 2007 elokuvasta *Unna ja Nuuk* sekä vuonna 2012 yhdessä Olli Huhtasen kanssa elokuvasta *Hiljaisuus*. Vuonna 1995 hänelle myönnettiin Suomi-palkinto.

Ohjaustöitä
-----------

* *Pidot paranee* (1990)
* *Verta ja luita* (1993)
* *Rytmihäiriöitä* (2000)

Lähteet
-------

1. ↑  Pietari Koskinen *Elonet*. Viitattu 28.8.2019.

Aiheesta muualla
----------------

* Pietari Koskinen Elonetissä.
* Pietari Koskinen Internet Movie Databasessa. (englanniksi)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie
* Elonet

 |

 |
Tiikkiläisen muistomerkki Suojärvellä.
**Pietari Tiikkiläinen** (ven. Пётр Абра́мович Тикиля́йнен, *Pjotr Abramovitš Tikiljainen*, 3. elokuuta 1921 nykyisen Leningradin alueen Volossovan piirin Pekunitsan kunnan Markkovan kylä – 28. heinäkuuta 1941 Suojärven piirin Tolvajärven lähellä) oli puna-armeijan alikersantti, joka kuolemansa jälkeen sai Neuvostoliiton sankarin arvonimen.

Tiikkiläinen syntyi inkerinsuomalaiseen talonpoikaisperheeseen. Isän varhaisen kuoleman jälkeen hän auttoi äitiä taloudenpidossa ja valmistui keskikoulusta vuonna 1939. Tämän jälkeen hän työskenteli Pekunitsan postissa.

Vuonna 1939 Tiikkiläinen kutsuttiin puna-armeijaan, jonka riveissä hän osallistui talvisotaan. Jatkosodan alettua hän toimi ryhmänjohtajana seitsemännen armeijakunnan 71. kivääridivisioonan 52. rykmentissä, joka yritti pysäyttää suomalaisten hyökkäyksen ensin Korpiselän luona ja sitten Tolvajärven itärannalla. Ryhmän tehtävänä oli estää vihollisen pääsy Vuohtjärven ja Munjärvenlahden kautta Petroskoihin johtavalle tielle. Tiikkiläisen johtamat puna-armeijalaiset torjuivat hyökkäykset Ylä-Tolvajärven Ristisalmen luona vuorokauden ajan. Ammusten loputtua ryhmänjohtaja komensi miehensä pistintaisteluun, jossa hän kaatui. Kuolemansa jälkeen Tiikkiläiselle myönnettiin Neuvostoliiton sankarin arvonimi ja Leninin kunniamerkki.

Tiikkiläisen haudalle Suojärvelle pystytettiin muistomerkki vuonna 1966. Hänen mukaansa on nimetty myös yksi Suojärven kaduista. Tiikkiläisen käymän keskikoulun seinään on kiinnitetty muistolaatta. Petroskoissa Antikaisenkadun muistogalleriassa on hänen kuvansa. Tiikkiläisen elämästä kertoo Pekka Mutasen kirja *Poika Markkovan kylästä*.

Kirjallisuutta
--------------

* Mutanen, Pekka. *Poika Markkovan kylästä: dokumentaarinovelli*. Petroskoi: Karjala-kustantamo, 1983.

Lähteet
-------

1. 1 2  *Karelija: entsiklopedija, tom 3*, s. 171. Petrozavodsk: Petropress, 2011. ISBN 978-5-8430-0127-8.
2. 1 2 3  Geroi strany *warheroes.ru*. Viitattu 22.9.2012. (venäjäksi)
Tramontana R
**Tramontana** on espanjalainen yksi- tai kaksipaikkainen urheiluauto, jonka muotoilussa on otettu vaikutteita muun muassa Formula 1 -autoista. Se on valmistettu Gironassa, Costa Bravassa. Tramontana esiteltiin ensimmäisen kerran vuoden 2005 Geneven autonäyttelyssä. Kaksipaikkaisessa mallissa matkustaja istuu kuljettajan takana hieman kuljettajaa korkeammalla. Auton konepellissä oleva merkki on tehty puhtaasta valkokullasta. Autoja aiotaan valmistaa vain 12 kappaleen vuosivauhtia, kun tuotanto vuonna 2008 lähtee kunnolla käyntiin.
Nimi *Tramontana* viittaa voimakkaasen vuoristotuuleen.

Runko
-----

Auton runko on valmistettu alumiinista ja hiilikuidusta, jotta autosta on saatu mahdollisimman kevyt.

Tekniikka
---------

Vaihteisto on kuusivaihteinen manuaalivaihteisto. Jousitus on toteutettu joka kulmassa kaksin koiranluin.

Moottorit
---------

Moottori on DOHC V12 -moottori.

* **5.5** - 720 hv

Mitat
-----

* Pituus: 4 850 mm
* Leveys: 2 080 mm
* Korkeus: 1 300 mm
* Omamassa: 950 kg

Aiheesta muualla
----------------

* Valmistajan nettisivut (Arkistoitu – Internet Archive)

 *Tämä artikkeli tai sen osa perustuu Autowikin artikkeliin, ja siitä saattavat puuttua lähdemerkinnät tai lähdemerkinnät tarvitsevat tarkistamista. Voit auttaa Wikipediaa etsimällä sopivat lähteet tai tarkistamalla lähteet.*
**Wilhelm Furtwängler** (25. tammikuuta 1886 – 30. marraskuuta 1954) oli saksalainen kapellimestari ja säveltäjä. Hänet muistetaan varsinkin työstään Wienin ja Berliinin filharmonikkojen johtajana. 

Furtwänglerin erikoisala oli suurten saksalaisten säveltäjien kuten Ludwig van Beethovenin ja Richard Wagnerin teosten tulkinta. Heidän tuotantonsa lisäksi hän johti esimerkiksi Pjotr Tšaikovskin, Jean Sibeliuksen ja Igor Stravinskyn säveltämän musiikin orkesteriesityksiä. 

Furtwänglerin suhtautumista kansallissosialisteihin on pohdittu paljon. Hän ei ollut missään vaiheessa NSDAP:n jäsen tai selkeästi myötäillyt heidän edustajiaan. Alaisinaan työskennelleitä juutalaisia hän pyrki auttamaan mahdollisuuksiensa mukaan. Lisäksi hänen toimiensa ansiosta Berliinin filharmonikkojen muusikkojen ei tarvinnut ryhtyä asepalvelukseen toisessa maailmansodassa. Liittoutuneiden miehityshallinto vapautti Furtwänglerin epäilyistä natsiyhteyksistä, mutta yhdysvaltalaiset hyväksyivät tämän muodollisesti vasta 1946. Vuonna 1949 Chicagon sinfoniaorkesteri oli kiinnostunut Furtwängleristä, mutta tarjous peruttiin eräiden muusikoiden vastustuksen takia.

Furtwängler vieroksui studiotyöskentelyä ja vaati saada esiintyä äänitystilanteissakin ihmisyleisölle. Hänen Beethovenin yhdeksännestä sinfoniasta levyttämiensä kolmen version katsotaan kuitenkin olevan kyseisen sinfonian levytysten parhaimmistoa.

Lähteet
-------

1. ↑  Wilhelm Furtwängler Encyclopedia Britannica. Viitattu 5.5.2013.
2. ↑  Wilhelm Furtwängler *all music guide*. Viitattu 5.5.2013.
3. ↑  Wilhelm Furtwängler 1954: Beethoven: Symhony No. 9 (review) *all music*

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Wilhelm Furtwängler** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Katalonia
* Saksa
* Italia
* Israel
* Suomi (KANTO)
* Belgia
* Yhdysvallat
* Ruotsi
* Latvia
* Japani
* Tšekki
* Australia
* Kreikka
* Korea
* Kroatia
* Alankomaat
* Puola
* Portugali
* Vatikaani

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Henkilöt | 
* BMLO
* Deutsche Biographie
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* RISM
* SNAC
* IdRef

 |

 |
Valkoviiniä viinilasissa.
**Valkoviini** on viinirypäleistä tehtyä viiniä, jonka valmistusvaiheessa rypäleiden tummien kuorten ei ole annettu värjätä viiniä punaiseksi kuten punaviinin valmistuksessa. Valkoviineissä ei ole karvautta, jollainen punaviiniin syntyy tanniineista. Valkoviinien alkoholipitoisuus on yleensä noin 12–14 tilavuusprosenttia, mutta miedoimmat valkoviinit, kuten Moscato d'Asti ja Riesling, sisältävät vain noin 5–8 tilavuusprosenttia alkoholia.

Valmistus
---------

Valkoviinien valmistuksessa kuoret poistetaan jo käymisen alussa, jotta niistä ei liukene viiniin väriä ja tanniineja. Valkoviiniä tehdään yleensä vaaleista rypäleistä, mutta sitä voidaan tehdä tummakuorisistakin rypäleistä, sillä kaikkien rypäleiden mehu ilman kuoria on vaalean vihertävää. Valkoviiniastioita jäähdytetään käymisen aikana, jotta viiniin saadaan hedelmäinen maku. Valkoviinien ei yleensä anneta käydä läpi maitohappokäymistä kuten punaviinien, sillä niiden kuuluu yleensä olla kirpeitä ja hapokkaita. Valkoviinin voidaan antaa levätä hiivasakan kanssa, mikä antaa viiniin lisämakua autolyysin kautta. Valkoviinien käymislämpötila on alle 20 astetta ja niitä käytetään parista viikosta kuukauteen.

Rypälelajikkeet
---------------

Merkittävimmät vaaleat rypälelajikkeet ovat Chardonnay, Sauvignon Blanc ja Riesling. Helposti viljeltävä Chardonnay on laatuviineissä eniten viljelty vaalea lajike. Chardonnay-viinit ovat täyteläisiä ja hedelmäisiä. Sauvignon Blanc -viinit ovat kepeitä, aromaattisia ja hapokkaita, ja niitä tuotetaan melko viileillä alueilla, etenkin Loiren seudulla. Saksassa ja muissa viileissä maissa suositusta Rieslingistä saadaan hapokkaita ja mineraalisia viinejä.

Lähteet
-------

* Mykkänen, Jouko: *Viinikoulu: Opas viinien maailmaan*. Perustuu Helsingin Sanomissa 2003–2005 julkaistuun samannimiseen sarjaan. Hämeenlinna: Helsingin Sanomat, 2005. ISBN 952-5557-05-7.

### Viitteet

1. ↑  Mykkänen 2005, s. 31.
2. ↑  Alcohol content in wine. 23.12.2013. *winefolly.com*. Viitattu 17.11.2018.
3. ↑  Mykkänen 2005, s. 12–13.
4. ↑  Vanne, Mika: Viini käy hiivalla  10.5.2012. Viini-lehti. Viitattu 17.12.2013.
5. ↑  Mykkänen 2005, s. 39.
6. ↑  Mykkänen 2005, s. 47.
7. ↑  Mykkänen 2005, s. 48.
8. ↑  Mykkänen 2005, s. 51.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Valkoviini** Wikimedia Commonsissa
Kaverin Kanssa Kalaan hankkeen logo
**Kaverin Kanssa Kalaan** on Suomen Vapaa-ajankalastajien Keskusjärjestön nuorisohanke, jonka tavoitteena on parantaa nuorison kalastukseen ja luonnossa liikkumiseen liittyviä tietoja ja taitoja. Vuodesta 1998 lähtien hankkeessa on järjestetty kalastusaiheista ohjelmaa jo yli 300 000 nuorelle. Kampanjan kohderyhmänä ovat olleet peruskoulujen 4.–6. luokat.

Kohderyhmä ja toiminta
----------------------

Kampanja perustuu kalastusseurojen aktiivijäsenistä koulutettujen kalakummien opetusvierailuihin kouluille. Noin 300 kalakummia kiertävät kouluissa järjestämässä lapsille kalaretkiä koulujen lähivesille ja muuta kalastukseen perehdyttävää ohjelmaa. Kampanjan pääkohderyhmänä ovat peruskoulujen 5.–6. luokkien oppilaat. Nuorille suunnattua, monipuolisesti kalastuksesta kertovaa, Kaverin Kanssa Kalaan -kalastuslehteä jaetaan erilaisten tapahtumien yhteydessä 30 000 kappaletta. Merkittävän osan kampanjan toiminnasta muodostavat koululaisille joka toinen vuosi järjestettävät erilaiset kala- ja kalastusaiheiset tempaukset, joissa lapsilla on mahdollisuus tutustua monipuolisesti vapaa-ajankalastukseen. Tempaukset järjestetään pääosin kevään ja syksyn tempausviikoilla jotka ajoittuvat viikoille 21 ja 35. Vuosittain elokuun viimeisenä keskiviikkona vietetään Suomessa valtakunnallista kalastuspäivää. Valtaosa syksyn Kaverin Kanssa Kalaan tapahtumista pyritään järjestämään valtakunnallisen kalastuspäivän yhteydessä.

Kampanjan kummit
----------------

Näyttelijä Jasper Pääkkönen on toiminut vuodesta 2002 lähtien kampanjakummina. Avuksi kampanjakummin tehtäviin Pääkkönen sai vuonna 2006 toisen näyttelijän, Tuomas Reunasen. Vuonna 2008 tuli mukaan YleX:n toimittajana tunnettu Mikko "Peltsi" Peltola. Metalliyhtye Celestyn rumpali Jere Luokkamäki lupautui vuoden 2009 joulukuussa mukaan kampanjaan.

Yhteistyökumppanit
------------------

Suomen suurimmat kalastusvälinevalmistajat ja maahantuojat ovat osaltaan tukemassa ja mahdollistamassa kampanjan toteutusta. Yhteistyökumppaneiden tuotteilla lapset pääsevät tutustumaan kalastukseen ja perehtymään harrastuksessa käytettävään välineistöön. Yhteistyökumppaneiden lahjoittamia kalastusvälineitä myös jaetaan lapsille tempauspäivien yhteydessä. Kaverin Kanssa Kalaan -hanketta rahoittaa maa- ja metsätalousministeriö kalastuksenhoitomaksuvaroista.

Aiheesta muualla
----------------

* Suomen Vapaa-ajankalastajien Keskusjärjestön kotisivut
**Pietari (Pekka) Kärnä** (25. tammikuuta 1859 Nurmes – 16. lokakuuta 1930 Turku) oli suomalainen kansakoulunopettaja ja maallikkosaarnaaja joka toimi suomalaisen puolueen kansanedustajana 1910-luvun alkupuolella.

Kärnän vanhemmat olivat maanviljelijä Matts Kärnä ja Kristiina Pyykkönen. Hän kävi kansakoulun yksityisesti ja valmistui 1886 kansakoulunopettajaksi Sortavalan seminaarista. Kärnä suoritti lisäksi 1888 saarnalupatutkinnon. Kärnä oli kansakoulunopettajana Nurmeksessa 1884–1886, Turussa 1886–1888, Huittisissa 1888–1889 ja uudelleen Turussa 1889–1928. Hän toimi myös maallikkosaarnajana ja opetti Turun työväenopistossa.

Kärnä oli kansanedustajana 1911–1914 edustaen Turun läänin eteläistä vaalipiiriä. Hän kuului myös Turun kaupunginvaltuustoon.

Pietari Kärnä oli naimisissa Vilhelmina Sofia Jacklinin kanssa.

Lähteet
-------

* .aspx Pietari Kärnä *Suomen kansanedustajat*. Eduskunta.

|  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * n
* k
* m
Suomalaisen puolueen kansanedustajat 1911–1914 |
| --- |
|  |
| Eduskuntaryhmä(43) | 
* Arajärvi
* Danielson-Kalmari
* Grönvall
* Hallsten
* Hanninen
* Herttua
* Honkajuuri
* Iipponen
* Ingman
* Junnila
* Kaakko-oja
* Kairamo
* Knuutila
* Koivisto
* Kärnä
* Laine
* Lallukka
* Lanne
* Listo
* Malmivaara
* Mannermaa
* Mynttinen
* Nevanlinna
* Paasikivi
* Peurakoski
* Pullinen
* Rannikko
* Rautapää
* Ripatti (1911–1912)
* Ruohtula
* Sipilä
* Sjöstedt-Jussila
* Torppa
* Tulikoura
* Typpö
* Vaarala
* Vuorinen (1912–1914)
* Warvikko
* Wilskman
* Wuorimaa
* I. Yrjö-Koskinen
* L. Yrjö-Koskinen
* S. Yrjö-Koskinen

 |

 |

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Eduskunta

 |

 |
**Pietari Suuren testamentti** on Ranskassa vuonna 1836 julkaistu asiakirjaväärennös, jonka väitettiin olevan Venäjän tsaari Pietari Suuren poliittinen testamentti. Sen tarkoituksena oli lietsoa Venäjän-pelkoa Länsi-Euroopassa.

Kansilehti vuonna 1812 ilmestyneestä teoksesta *Des progrés de la puissance russe*, joka oli "Pietari Suuren testamentin" pohjana.
"Pietari Suuren testamentti" pyrkii osoittamaan, että Venäjän politiikka tähtäsi perimmältään läntisen Euroopan valloittamiseen tai alistamiseen. Sen on tarkoitus kuvata Pietari Suuren poliittisen ohjelman oletettua toteutumatonta osaa, jonka pohjana oli kyltymätön laajentumispyrkimys.[1] Testamentissa kerrotaan Venäjän tavoitteiksi sotaisa laajentuminen, Euroopan hallitseminen ja levittäytyminen Lähi-itään. Se sisältää neljäntoista kohdan luettelon ohjeista Venäjän tuleville vallanpitäjille. Ohjeissa kehotetaan muun muassa ylläpitämään jatkuvaa sotatilaa, kehittämään Venäjän merivaltaa ja sekaantumaan Euroopan maiden asioihin sekä aiheuttamaan hajaannusta niiden välille ja sisälle. Tavoitteeksi on asetettu myös Persian valtakunnan kukistaminen ja eteneminen kohti Intiaa.[2] Vuonna 1725 kuollut Pietari Suuri ei todellisuudessa jättänyt jälkeensä mitään testamenttia. Valetestamentti julkaistiin Ranskassa vuonna 1836, mutta sen pohjana oli *De la politique et des progrés de la puissance russe* ("Venäjän politiikasta ja sen mahdin kasvusta") -niminen kirja, joka oli ilmestynyt Pariisissa vuonna 1812, sopivasti juuri ennen Napoleonin Venäjän-sotaretkeä.[1]

Nykytiedon mukaan "Pietari suuren testamentti" on 1700-luvulla useassa vaiheessa ja useassa eri maassa syntynyt väärennös. Varsinkin Venäjän uhkaamissa Itä-Euroopan maissa monet halusivat paljastaa Pietari Suuren ja hänen seuraajiensa oletetut salaiset aikeet. Valetestamentin ensimmäinen versio laadittiin ilmeisesti 1700-luvun alkupuolen Unkarissa, toinen versio hieman myöhemmin Ukrainassa ja lopullista versiota olivat tekemässä Ranskaan siirtyneet puolalaiset emigrantit.[1] Puolalainen kenraali Michał Sokolnicki luovutti vuonna 1794 Ranskan direktoriohallitukselle muistion, joka sisälsi käytännössä saman tekstin kuin vuonna 1812 julkaistu kirjanen. Jälkimmäisen julkaisi ilmeisesti Napoleonin hallinnon propagandisti Charles-Louis Lesur.[3] Testamentti osoitettiin väärennökseksi jo 1800-luvun lopussa, mutta siihen vedottiin ajoittain vielä 1900-luvullakin, kun Euroopassa haluttiin nostattaa Venäjän-vastaista mielialaa.[1]

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Juhani Sarsila: *Historian väärennöksiä ja väärentämisen historiaa*, s. 62–63. Otava 1988 ISBN 951-1-09981-7
2. ↑  The Will of Peter the Great (englanniksi) Antipas.org. Viitattu 12.3.2015.
3. ↑  Orest Subtelny: "Peter I’s Testament": A Reassesment Slavic Rewiev 4/1974, JSTOR.org. Viitattu 12.3.2015. (englanniksi)
**Pehr (Petter, Pietari) Ticklén** (6. kesäkuuta 1792 Pyhäjärvi – 11. kesäkuuta 1838 Teuva) oli suomalainen opettaja, toimittaja, runoilija ja Teuvan kirkkoherra.

Ticklénin vanhemmat olivat Pyhäjärven kappalainen Pehr Ticklén vanhempi (1751–1815) ja Hedvig Elisabeth Bergh. Ticklénin veli Erik Ticklén oli runoilija, muista veljistä Gustaf Ticklén (1807–1882) oli Vesilahden kirkkoherrana 1858–1882 ja Johan Fredrik Ticklén (1802–1844) toimi Raahen piirilääkärinä 1834–1844. 

Ticklén kävi Oulun triviaalikoulua, pääsi ylioppilaaksi 1811 ja vihittiin papiksi 1815. Hän oli tästä vuodesta alkaen ylimääräisenä pappina Pyhäjärvellä, välisaarnaajana Oulussa 1817–1818 sekä Oulun triviaalikoulun apologistiluokan opettajana vuodesta 1820. Suoritettuaan filosofian maisterin tutkinnon 1823 hän oli vuoden ajan opettajana Haminan kadettikoulussa ja sitten Oulun triviaalikoulun konrehtorina vuosina 1825–1831. Viimeksi Ticklén oli Teuvan kirkkoherrana vuodesta 1829 kuolemaansa saakka. Hänet valittiin Vesilahden kirkkoherraksi vuonna 1838 mutta hän kuoli Teuvalla ennen virkaan astumistaan. Ticklén sai rovastin arvonimen 1836.

Ticklén perusti Oulun Wiikko-Sanomia -lehden ja toimi sen ensimmäisenä päätoimittajana 1829–1831. Hän julkaisi lehdessä omia runojaan ja teki virsiä ja käännöstöitä suomeksi. Ticklén toimi myös Elias Lönnrotin Mehiläinen -aikakauslehden avustajana. Vuonna 1836 hän mukaeli lehden liitteeksi K.F. Beckerin teoksen *Muistelmia ihmisten elosta kaikkina aikoina*. Vuonna 1837 hän julkaisi 101-sivuisen katkismuksen nimeltä *Lyhyt ja yksinkertainen Kristillisen Opin tieto, Suomalaisille lapsille; muutamain entisten ja nykyisten mainio-opettajain mukaan*.
Tunnetuimpia Ticklénin alkuperäisistä, suomentamista tai mukaelemista runoista ovat kansanrunomitalliset *Laulajat* ja *Lapsellinen lapsen laulu* sekä loppusoinnillinen *Leiposelle*. 

Ticklénin puoliso vuodesta 1825 oli Ulrika Katarina Ringbom (k. 1845).

Lähteet
-------

* Tikkaselta Vaasan kouluun
* Ilmari Heikinheimo: *Suomen elämäkerrasto*. Helsinki: Werner Söderström Osakeyhtiö, 1955.  Sivu 763.

1. 1 2 3  Kotivuori, Yrjö: Pietari Ticklén. *Ylioppilasmatrikkeli 1640–1852*. Helsingin yliopiston verkkojulkaisu 2005.

Aiheesta muualla
----------------

* Lisää luettavaa aiheesta **Pietari Ticklén** on Wikiaineistossa

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Ylioppilasmatrikkeli 1640–1852

 |

 |
**Oravalanlampi** on Vihdin länsiosassa läntisellä Uudellamaalla sijaitseva 28 hehtaarin laajuinen järvi. Se on rehevä ja jossain määrin humuspitoinen. Etäisyys Nummelasta on kuusi kilometriä pohjoiseen ja Helsingin keskustasta 43 kilometriä luoteeseen.

Maantiede
---------

Oravalanlammen pituus on 800 metriä ja leveys 500 metriä, järven rannat ovat loivamutkaisia ja suurimmalta osin metsän reunustamia. Järvi on saareton. Oravalanlammen länsipuolella sijaitsee Hiidenvesi, noin kaksi kilometriä koilliseen on Vihdin kirkonkylä. Oravalanlammen luoteisrannalta virtaa noin puolen kilometrin mittainen laskuoja Hiidenveteen.

Oravalanlampi (23.031.1.002) kuuluu Hiidenveden lähialueeseen (23.031), joka on kolmannen jakovaiheen vesistö Karjaanjoen vesistössä (23). Toinen jakovaihe on Hiidenveden alue (23.03). Hiidenveden lähialueen ainoat yli hehtaarin laajuiset vakavedet ovat Hiidenvesi ja Oravalanlampi.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Oravalanlampi, vakavesi, Vihti
2. 1 2 3 4  Oravalanlampi. Järviwiki. Viitattu 1.4.2021.
3. 1 2  Oravalanlampi *Vesientila.fi*. Länsi-Uudenmaan vesi ja ympäristö ry. Viitattu 1.4.2021.
4. ↑  Hiidenveden lähialue. Järviwiki. Viitattu 1.4.2021.
**Oravala** on Kouvolan kaupunginosa ja kylä, Valkealan suuralueella. Se sijaitsee Pyhäjärven eteläpuolella Kymijoen rannalla. Kylän läpi kulkee kantatie 46 Kouvolasta Heinolaan. Vuoteen 2009 asti Oravala kuului Valkealan kuntaan. Oravalan postinumeroalueen (45940 Oravala) väkiluku oli 268 vuonna 2020.

Kylässä sijaitsee Oravalan kartano, joka on perimätiedon mukaan saanut nimensä paikalla 1300-luvulla asuneelta Matti Oravalta. Kartano rakennettiin vuonna 1671 säteritilaksi, ja 1680-luvulta 1740-luvulle se toimi Karjalan ratsuväkirykmentin virkatalona. Vuodesta 1753 lähtien kartano on ollut yksityisomistuksessa. Hornborgin suku on omistanut sen vuodesta 1869 lähtien. Kartano kuuluu Kymijoen yläjuoksun kartanoalueeseen.

Kylässä on toiminut Oravalan koulu, jossa annettiin 1.–6. luokan perusopetusta. Koulu lopetettiin vuonna 2012.  Kyläläisten etujärjestö Oravalan kyläyhdistys ry järjestää talkoita ja harrastus- ja kulttuuritoimintaa. Harrastus- ja kulttuuritoimintaa sekä retkiä järjestävät myös Oravalan Martat sekä Oravalan Osakaskunta, johon Oravalan Kalastuskunta yhdistettiin vuonna 2007.

Lähteet
-------

1. 1 2  Paavo (Postinumeroalueittainen avoin tieto)[vanhentunut linkki]
2. ↑  Kartta *Kansalaisen Karttapaikka*. Maanmittauslaitos. Viitattu 29.9.2010.
3. ↑  (nimetön) *Kouvolan Sanomat*.  16.7.2009. Sanoma Lehtimedia. Viitattu 29.9.2010.
4. ↑  Oravalan kartano *Valkealan kulttuurikohteet*. Valkealan Kylät.  Arkistoitu 27.9.2011. Viitattu 29.9.2010.
5. ↑  Oravalan koulu Kouvolan kaupunki.  Arkistoitu 18.6.2011. Viitattu 29.9.2010.
6. ↑  Kyläyhdistys *Oravala.net*. Oravalan kyläyhdistys ry.  Arkistoitu 27.11.2013. Viitattu 29.9.2010.

Kirjallisuutta
--------------

* Seija A. Niemi: *Orawulas olo onnellinen : 640 vuotta Oravalan historiaa.* Oravalan kyläyhdistys, 2005 ISBN 952-91-9652-0

Aiheesta muualla
----------------

* Oravalan kyläyhdistyksen sivusto
* Valkealan kylät Kouvolan kaupungin sivustolla[vanhentunut linkki]
Rauhankappeli Ivan Timiriasevin valokuvaamana vuonna 1919.
**Rauhankappeli** eli **Resvoin kappeli** oli vuosina 1913–1920 Helsingin Katajanokalla Uspenskin katedraalin tontilla sijainnut ortodoksinen kappeli. Rauhankappeli pystytettiin Romanovien hallitsijasuvun vallassaolon 300-vuotisjuhlan ja vuonna 1809 solmitun Haminan rauhan eli Suomen Venäjän keisarikuntaan liittämisen 100-vuotisjuhlan kunniaksi. Kappelin juhlalliset vihkiäiset sotilasparaateineen ja jumalanpalveluksineen olivat 27. lokakuuta 1913. Kappelin rakennustyö oli rahoitettu venäläisten toimeenpanemalla kansalaiskeräyksellä. Suomessa kappelia pidettiin Venäjän sortopolitiikan symbolina ja se rakennettiinkin ilman suomalaisten viranomaisten lupaa. Kappelin suunnittelusta oli järjestetty arkkitehtikilpailu, mutta rakennusta ei kuitenkaan toteutettu kilpailun voittaneen suunnitelman mukaisesti. Sen sijaan se toteutettiin venäläiseltä professori L. P. Šiškolta tilatun suunnitelman mukaisesti ja myös kappelin rakennustyöt tehtiin venäläisin voimin.

Suomen itsenäistyttyä kansallismieliset ylioppilaat tervasivat kappelin eräänä yönä keväällä 1919. Terva imeytyi kappelin vuolukivisiin seiniin niin lujasti ettei kappelin puhdistaminen onnistunut. Kappeli purettiinkin pian tämän jälkeen 1920. Kappelin kivet siirrettiin entiselle venäläiselle kaartinhautausmaalle, jossa ne lojuivat hautausmaan nurkassa 1930-luvun lopulle saakka ennenkuin niitä alettiin käyttää uudelleen.

Helsingin yksityinen kreikkalaiskatolinen seurakunta osti kappelin rakennuskivet ja tiilet rakentaakseen oman Pyhän Nikolauksen kirkon Hietaniemeen. Kappelin suuri muistolaatta päätyi Helsingin Kaupunginmuseoon, kattokruunu sijoitettiin hautausmaan kappeliin, suuri kuparille maalattu jouluikoni Uspenskin katedraaliin ja huipulla ollut risti muistomerkiksi käytöstä poistetulle Hangon ortodoksiselle hautausmaalle.

Rauhankappeli tervattuna vuonna 1919

Lähteet
-------

* Ylen Elävä arkisto – Rauhankappelin vihkiäiset 1913

### Viitteet

1. 1 2  Helsingin ortodoksinen seurakunta – Rauhan kappeli [vanhentunut linkki] (Arkistoitu sivu)
2. 1 2  Katajanokka, Hökkelikylästä kivikaupungiksi, Rauhan kappeli *Helsinki kehyksissä*. Helsingin kaupunginmuseo.  Arkistoitu 27.9.2011. Viitattu 1.7.2019.
3. ↑  Resvojn rauhankappelin viimeinen vaihe, Seura, 01.12.1937, nro 48, s. 13, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Rauhankappeli** Wikimedia Commonsissa
**Rauhanosinko** eli **Peace dividend** oli Yhdysvaltain presidentin George H. W. Bushin ja Yhdistyneen kuningaskunnan pääministeri Margaret Thatcherin 1990-luvun alussa luoma termi, jolla he pyrkivät kuvaamaan ilmeisesti omille äänestäjilleen ja taustajoukoilleen, että puolustusmenojen leikkaaminen auttaa kansantaloutta. Se pohjautuu vanhaan "guns versus butter" -teoriaan. Kylmän sodan voiton jälkeen länsimaiden johtajilla oli tarve vähentää puolustusmenoja ja kuvata puolustusmenot taloudellisesti päinvastoin vaikuttavana kuin 1930-luvulta alkaen oli kuvattu*lähde?*.

Kansantaloudet ovat viimeisten parinsadan vuoden ajan menneet lamaan sotien päätyttyä muualla paitsi hävinneissä maissa, joissa jälleenrakennus pystytään aloittamaan. "Peace dividend" viittasikin pitempiaikaiseen nousuun - Clintonin kauden dotcom-hype osin liittyy tällaiseen aseista hyödyllisiin tuotteisiin ja teknologioihin siirtymiseen. Jos poliittista halua löytyy, rauhanosinko voi myös kohdistua sosiaalisiin ohjelmiin, köyhyyden vähentämiseen, terveydenhuollon kehittämiseen jne. Peace Dividend voidaan kohdistaa myös negatiivisena tulonsiirtona ylimpien tulonsaajien verojen alentamiseen..

Vaikka George Bush vanhempi otti termin käyttöön, Yhdysvaltojen puolustusmäärärähat eivät supistuneet. Niiden vähentäminen oli ollut hyvin vaikeaa jo toisen maailmansodan jälkeenkin. Länsi-Eurooppa ja Venäjä vähensivät merkittävästi puolustusmäärärahojaan, mutta Euroopassakin Englanti vähemmän kuin muut Länsi-Euroopan maat. Yhdysvalloissa puolustusmäärärahoja vähennettiin vuosien 1985 ja 1993 välissä, mutta sen jälkeen rahoitus pysyi muuttumattomana vuoteen 1999 ja kasvoivat voimakkaasti perusteena terrorisminvastainen sota. 

Puolustumäärärahojen supistaminen on mahdollista vain, jos puolustusvoimilla ja -teollisuudella ei ole kansantaloudessa liian merkittävää osuutta. Vuonna 2008 alkaneessa lamassa muun muassa Saksa on vähentämässä merkittävästi puolustusmäärärahojaan, mutta esimerkiksi julkisen talouden kriisivaltio Kreikka taas ei.*lähde?*

Lähteet
-------

1. ↑  Sanjeev Gupta, Benedict Clements, Rina Bhattacharya, and Shamit Chakravarti (2002), "The Elusive Peace Dividend", Finance & Development, IMF:n julkaisu.
2. ↑  U.S. military spending National Priorities Project.  Arkistoitu 5.8.2009. Viitattu 23.12.2010.
**Varjojen maat** (*Shadowlands*) on brittiläinen draamaelokuva vuodelta 1993. Sen on ohjannut Richard Attenborough, ja käsikirjoituksen laati William Nicholson omasta tositapahtumiin pohjautuvasta näytelmästään. Pääosia, amerikkalaista runoilijaa Joy Greshamia ja englantilaista professori C. S. Lewisia, näyttelevät Debra Winger ja Anthony Hopkins.

Juoni
-----

Amerikkalainen runoilija Joy Gresham (Winger) matkustaa poikansa (Joseph Mazzello) kanssa 1950-luvun alussa Englantiin tapaamaan ihailemaansa Narnia-tarinoiden kirjoittajaa, hiljaista ja ujoa Oxfordin yliopiston professoria C. S. Lewisia (Hopkins). Luonteidensa vastakohtaisuuksista huolimatta he ystävystyvät ja vähitellen rakastuvat. Joy Gresham ottaa avioeron miehestään Yhdysvalloissa ja palaa Englantiin "Jack" Lewisin luo. Heidät vihitään, mutta rouvalle puhkeava sairaus uhkaa lopettaa heidän yhteiselonsa kovin pian.

Vastaanotto
-----------

*Varjojen maat* palkittiin Baftalla vuoden parhaana elokuvana. Myös Hopkins sai pääosastaan Bafta-palkinnon. Winger oli Oscar-ehdokkaana naispääosasta ja Nicholson käsikirjoituksesta.

Lähteet
-------

1. ↑  Varjojen maat, Leffatykki-sivusto, viitattu 1.7.2015.
2. ↑  Shadowlands, Roger Ebert 7.1.1994, Chicago Sun-Times. Viitattu 1.7.2015.
**Trangin provinssi** (thaiksi จังหวัดตรัง) on yksi Thaimaan provinsseista (*changwat*). Se sijaitsee maan eteläosassa Andamaanienmeren rannikolla. Naapuriprovinsseja ovat Krabi, Nakhon Si Thammarat, Phattalung ja Satun. Provinssin pinta-ala on 4 917,5 neliökilometriä ja siellä on arviolta 628 900 asukasta (vuonna 2017).

Maantiede
---------

Provinssi sijaitsee Andamaanienmeren rannikolla ja siihen kuuluu 46 saarta mannermaan lisäksi. Tasankoa on vain vähän ja suurin osa provinssista on kukkulaista. Khao Luang- ja Banthat-vuorijonot ovat kahden suurimmat joen, Trangjoen ja Palianjoen lähteet.

Historia
--------

Trangin alue oli ensimmäinen, jossa viljeltiin kumia. Kumipuut toi kuvernööri Phraya Ratsadanupradit Mahison Phakdi Malesiasta vuonna 1899.

Symbolit
--------

Provinssin vaakuna esittää majakan siltaa.

Provinssin kukka ja puu on vihreä eebenpuu (*Jacaranda filicifolia*). Puun toi Australiasta samainen kuvernööri, joka toi kumipuun, ja se sai nopeasti Sri-Trang-nimen paikallisten keskuudessa.

Provinssin tunnuslause kääntyy *Phraya Rasdan kaupunki; sydämellisiä kansalaisia; herkullista paistettua possua; Para-kumin synnyinpaikka; rakastettava Sri Trang -kukka; kauniit koralliriutat; hurmaavat hiekkarannat ja ihanat vesiputoukset.**lähde?*

Aluejako
--------

Trang jakautuu 9 piiriin (*amphoe*) ja yhteen pienempään piiriin (*king amphoe*). Nämä jaetaan edelleen 87 kuntaan (*tambon*) ja 697 kylään (*mubaan*).

| *Amphoe* |  | *King Amphoe* |
| --- | --- | --- |
| 1. Muang Trang
2. Kantang
3. Huai Yot
4. Yan Ta Khao
5. Palian
 | 6. Sikao
7. Wang Wiset
8. Na Yong
9. Ratsada
 | 1. Hat Samran
 |

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Thailand: Division Citypopulation.de. Viitattu 24.7.2017.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Trangin provinssi** Wikimedia Commonsissa

  

ThaimaaThaimaan provinssit

|  |  |
| --- | --- |
| Pohjoinen | 
* Chiang Mai
* Chiang Rai
* Kamphaeng Phet
* Lampang
* Lamphun
* Mae Hong Son
* Nakhon Sawan
* Nan
* Phayao
* Phetchabun
* Phichit
* Phitsanulok
* Phrae
* Sukhothai
* Uthai Thani
* Uttaradit

 |
| Koillinen | 
* Annat Charoen
* Buriram
* Chaiyaphum
* Kalasin
* Khon Kaen
* Loei
* Maha Sarakham
* Mukdahan
* Nakhon Phanom
* Nakhon Ratchasima
* Nongbua Lamphu
* Nong Khai
* Roi Et
* Sakhon Nakhon
* Sisaket
* Surin
* Ubon Ratchathani
* Udon Thani
* Yasothon

 |
| Keskinen | 
* Ang Thong
* Ayutthaya
* Bangkok
* Chainat
* Lopburi
* Nakhon Nayok
* Nakhon Pathom
* Nonthaburi
* Pathum Thani
* Samut Prakan
* Samut Sakhon
* Samut Songkhram
* Saraburi
* Sing Buri
* Suphanburi

 |
| Itäinen | 
* Chachoengsao
* Chanthaburi
* Chonburi
* Rayong
* Prachinburi
* Sa Kaeo
* Trat

 |
| Läntinen | 
* Kanchanaburi
* Phetchaburi
* Prachuap Khiri Khan
* Ratchaburi
* Tak

 |
| Eteläinen | 
* Chumphon
* Krabi
* Nakhon Si Thammarat
* Narathiwat
* Pattani
* Phang Nga
* Phattalung
* Phuket
* Ranong
* Satun
* Songkhla
* Surat Thani
* Trang
* Yala

 |
**Wilhelm Friedrich (Fredrik) von Nottbeck** (6. maaliskuuta 1850 Tampere – 10. maaliskuuta 1928 Helsinki) oli suomalainen yritysjohtaja ja Finlayson & Co:n johtokunnan puheenjohtaja.

Von Nottbeckin vanhemmat olivat tehtailija Wilhelm von Nottbeck ja kreivitär Marie von Mengden. Hän opiskeli Tarton yliopistossa valmistuen sieltä kemian maisteriksi ja sen jälkeen hän opiskeli matematiikkaa Ranskassa ja taloutta ja tekniikkaa Englannissa. Hän tuli Finlaysonin perheyhtiön johtoon isänsä kuoltua. Kun Finlaysonista muodostettiin osakeyhtiö 1907 von Nottbeckista tuli yhtiön johtokunnan puheenjohtaja ja tätä tehtävää hän hoiti kuolemaansa saakka. Von Nottbeck asui suurimman osan elämästään Tampereella mutta hän asui myös Pietarissa ja viimeiset kymmenen vuotta elämästään Helsingissä. Von Nottbeckilla oli laaja geologinen kokoelma ja hänellä oli nimissään 10 patenttia.

Von Nottbeck omisti Tampereen lähellä Lielahden kartanon vuosina 1890–1904. Kartanon uusrenessanssityylinen päärakennus valmistui tänä aikana vuonna 1893. Kartanon peltoja salaojitettiin ja alettiin lannoittaa luujauholla, suota kuivattiin pelloiksi ja kartanon alueella oli oma kapearaiteinen rautatie. Kartanossa toimi myös perunajauhotehdas. Von Nottbeck myi kartanon 1904 turkulaiselle liikemiehelle K. J. Dahlströmmille ja sen jälkeen kartano siirtyi 1910 sijoitusyhtiö Lielahti Oy:lle ja 1913 metsäteollisuusyhtiö J. W. Enqvist & Co:lle.

Von Nottbeck oli aatelissäädyssä edustaja valtiopäivillä 1882.

Wilhelm Fredrik von Nottbeckin puolisona oli vuosina 1882–1906 Maria Lydia von Tobiesen (1851–1906), jonka isä oli kenraalimajuri August von Tobiesen, ja vuodesta 1913 edesmenneen puolison kamarineiti Anna Wilhelmina Schulten. Von Nottbeckilla oli kaksi poikaa ensimmäisestä avioliitostaan.

Lähteet
-------

1. 1 2  W. F. von Nottbeck.  *Helsingin Sanomat*, 12.03.1928, nro 71, s. 2. Kansalliskirjasto. Viitattu 12.03.2018.
2. 1 2  Miinu Mäkelä : Nottbeckien hautausmaan inventointi 2009, Pirkanmaan maakuntamuseo, kulttuuriympäristöyksikkö, sivu 6-7
3. ↑  Hiedanranta-sivusto 16.7.2015 : Lielahden kartanon historia (Arkistoitu – Internet Archive)
4. ↑  Förteckning öfver Ridderskapet och Adelnsmedlemmar vid Landtdagen i Helsingfors år 1882. Protokoll fördt hos Finlands Ridderskap och Adel vid Landtdagen år 1882. Tredje häftet. Helsingfors: Finska Litteratur-Sällskapets Tryckeri, 1885, ss. 1489-1493.
5. ↑  Tor Carpelan: *Ättartavlor för de på Finlands riddarhus inskrivna efter 1809 adlade, naturaliserade eller adopterade ätterna*, s. 220. Helsingfors 1942.
6. ↑  Esa Hakalan Musiikkia muun muassa-blogi 11.4.2013 : Von Nottbeck-suvusta


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Kansalliset Muokkaa Wikidatassa | 
* Suomi (KANTO)

 |

 |
**Wilhelm Granlund** (2. marraskuuta 1795 Koivulahti – 13. joulukuuta 1889 Hämeenlinna) oli suomalainen lääkäri.

Granlundin vanhemmat olivat sotarovasti Wilhelm Granlund vanhempi ja Klara Margareta Holstius. Hän opiskeli lääketiedettä Turussa, Uppsalassa ja Tukholmassa. Lääketieteen lisensiaatti hänestä tuli 1821. Granlund nimitettiin Hämeenlinnan piirilääkäriksi 1823, mitä tehtävää hän hoiti aina vuoteen 1879 asti. Oltuaan ulkomailla 1830-1832 valtion apurahan turvin Granlund väitteli lääketieteen ja kirurgian tohtoriksi, väitöskirjan aiheena oli *De asphyxia congelatorum*. Granlund julkaisi 1833 toisen väitöskirjan *De varioloidibus* sisätautiopin professorin virkaa varten, johon valittiin kuitenkin Immanuel Ilmoni. Granlundia pidettiin erittäin taitavana lääkärinä. Hän oli kuului Finska Läkaresällskapetin perustajiin 1835, seuran kunniajäseneksi hänet kutsuttiin 90-vuotiaana 1885. Professorin arvonimi Granlundille myönnettiin 1871.

Granlundin puoliso vuodesta 1841 oli Fredrika Wilhelmina Spåre (k. 1869), Harvialan kartanon omistajan Otto Reinhold Brusiinin leski.

Lähteet
-------

* Ilmari Heikinheimo: *Suomen elämäkerrasto*. Helsinki: Werner Söderström Osakeyhtiö, 1955.  Sivu 238.

Aiheesta muualla
----------------

* Kotivuori, Yrjö: Vilhelm Granlund. *Ylioppilasmatrikkeli 1640–1852*. Helsingin yliopiston verkkojulkaisu 2005. Viitattu 30.1.2014.
* Granlundin ansioluettelo (ruotsiksi) (Viitattu 30.1.2014)
* Granlundin väitöskirja *De asphyxia congelatorum* (Viitattu 30.1.2014)
* Granlundin väitöskirja *De varioloidibus* (Viitattu 30.1.2014)

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Suomi (KANTO)

 |

 |
**Pietro Guarneri II** (1695 Cremona - 1762 Venetsia) oli italialainen viulunrakentaja. Hänen isänsä oli viulunrakentaja Pietro Guarneri I.

Elämäkertatietoja
-----------------

Pietro Guarneri II oli Pietro Guarneri I:n vanhin poika ja oppilas. Hän lähti Cremonasta vuoden 1717 paikkeilla Venetsiaan, missä asui loppuelämänsä.

Venetsiassa oli 1700-luvun alkupuolella paljon soitinrakentajia. Kitaroita rakensi Matteo Sellas ja viulunrakentajina toimivat Montagana, Tononi, Serafin ja Gofriller. Joku mainituista tarjosi nuorelle cremonalaiselle mielellään paikan verstaastaan. Pietro Guarneri II:n ensimmäiset omat viulut ovat arviolta vuodelta 1730. Hänen tuottelian kautensa osuu vuosien 1740- 1750 välille.

Lähteet
-------

1. 1 2 3   Dilworth, J: The Bromptons Book of Violin and Bow Makers, 2012, s.250

Aiheesta muualla
----------------

* 

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Yhdysvallat

 |

 |
Näkymä Näsilinnankadun Kauppa-aukiolta Tampereen keskustassa. Kuva vuodelta 2009.**Näsilinnankatu** on Finlaysonin, Tammerkosken ja Nalkalan kaupunginosien läpi kulkeva pohjois–etelä-suuntainen katu Tampereella. Kadun nimi viittaa Näsinpuistossa sijaitsevaan Näsilinnaan.

Kun Tampereen kaupunki perustettiin vuonna 1779, nykyinen Näsilinnankatu oli asemakaava-alueen länsirajana. Sen länsipuolella sijaitsivat kaupunkilaisten kasvitarhat, "plantaasit". Asutus laajeni jo Ruotsin vallan aikana kadun länsipuolelle, ja vuonna 1830 vahvistettiin C. L. Engelin laatima laajempi asemakaava. Siten Näsilinnankatu menetti asemansa rajalinjana, vaikka kestikin vielä vuosia, ennen kuin Engelin asemakaavaa päästiin toteuttamaan käytännössä.

Alkuperäisessä asemakaavassa kaduilla ei vielä ollut nimiä, mutta pohjoisesta etelään johtavia katuja alettiin pian kutsua "pitkiksi kaduiksi" ja idästä länteen johtavia "poikkikaduiksi". Näsilinnankadun nimitys **Läntinen pitkäkatu** lyheni muotoon **Läntinenkatu**, joka oli käytössä 1880-luvulta 1930-luvulle. Marraskuussa 1935 kaupunginvaltuustossa käsiteltiin yli 50 kadun uudelleennimeämistä, ja äänestyksessä Läntinenkatu päätettiin nimetä Näsilinnankaduksi. Muutos astui voimaan 1936.

Lähteet
-------

* Louhivaara, Maija: *Tampereen kadunnimet*. Tampere: Tampereen museot, 1999. ISBN 951-609-105-9.

### Viitteet

1. ↑  Louhivaara 1999, s. 60.
2. ↑  Louhivaara 1999, s. 16–18.
3. ↑  Louhivaara 1999, s. 16–17, 60, 62.
4. ↑  Louhivaara 1999, s. 22–23.
**USS Cairo** oli Yhdysvaltain laivaston vuonna 1861 vesillelaskettu City-luokan tykkivene.

Valmistus
---------

*Pääartikkeli: City-luokka*
Armeijan tilaaman aluksen valmisti 1861 James Eads and Company Mound Citystä Illinoisista. Armeija otti aluksen palvelukseen 25. tammikuuta 1862 päällikkönään laivaston luutnantti James M. Prichett.

Palvelus
--------

Alus kuului armeijan Mississippillä ja Ohion joilla sekä niiden sivujoilla toimineeseen läntiseen tykkivenelaivastoon, jonka komentajana oli A. H. Moore. Tykkiveneet siirrettiin laivastolle 1. lokakuuta 1862. Alus osallistui Tennesseessä 17. helmikuuta Clarksvillen ja 25. helmikuuta Nashvillen valtaukseen. Alus matkasi alas jokea 21. huhtikuuta suojaten mörssäriveneitä, jotka osallistuivat pitkään Fort Pillowin piiritykseen. Alus osallistui 11. toukokuuta Plum Point Bendissä taisteluun konfederaation tykkiveneitä vastaan, jonka seurauksena linnakkeen saarto täydentyi johtaen lopulta linnakkeen puolustajien vetäytymiseen 4. kesäkuuta.

Kaksi päivää linnakkeen kukistumisen jälkeen alus liittyi seitsemän aluksen ja hinaajan osastoon, joka kohtasi kahdeksan konfederaation tykkivenettä Memphisin edustalla. Taistelun seurauksena viisi konfederaation tykkivenettä upposi tai ajettiin uppomisen estämiseksi matalikolle, kaksi vaurioitui pahoin ja ainoastaan yksi kykeni pakenemaan paikalta. Taistelun jälkeen kaupunki siirtyi pohjoisvaltioiden hallintaan.

Alus palasi partioimaan Mississippille, kunnes se liittyi 21. marraskuuta Yazoon retkeen. Raivatessaan miinoja 12. joulukuuta valmisteltaessa hyökkäystä Haines Bluffiin Mississippissä alus osui miinaan, minkä seurauksena se upposi.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  history.navy.mil

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **USS Cairo** Wikimedia Commonsissa
*Tämä artikkeli kuvaa Yhdysvaltain laivaston Forrestal-luokan lentotukialusta. Muita saman nimisiä aluksia on täsmennyssivulla.*

**USS Ranger** (runkonumerot CVA-61 ja CV-61) oli Yhdysvaltain laivaston Forrestal-luokan lentotukialus. Alus osallistui Vietnamin sodan operaatioihin Etelä-Kiinan merellä ja Persianlahden sotaan.

Valmistus
---------

*Pääartikkeli: Forrestal-luokka*
Alus tilattiin Newport News Shipbuilding and Drydock Companyltä Newport Newsistä Virginiasta, missä köli laskettiin 2. elokuuta 1954. Se laskettiin vesille 29. syyskuuta 1956 kumminaan aselajikomentajien neuvoston puheenjohtajan amiraali Arthur Radfordin puoliso ja otettiin palvelukseen 10. elokuuta 1957 Norfolkin laivastontelakalla ensimmäisenä päällikkönään Charles T. Booth II.

Palvelus
--------

Alus poistettiin 10. heinäkuuta 1993 virallisesti palveluksesta ja siirrettiin Naval Inactive Ship Maintenance Facilitylle Bremertoniin Washingtonin osavaltioon. Vuonna 2004 taloudellista voittoa hakematon järjestö yritti saada aluksen siirrettyä Portlandiin Oregoniin laivasto- ja ilmavoimamuseoksi sekä koulutus- ja tapahtumakeskukseksi.

Alus lähti 5. maaliskuuta 2015 Bremertonista 18 viikon matkalle International Shipbreaking Limitedille kierrätyskeskukseen Brownsvilleen Texasiin romutettavaksi.

Lähteet
-------

1. ↑  Dictionary of American Naval Fighting Ships - USS Ranger (Arkistoitu – Internet Archive)
2. 1 2  uscarrier.net

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **USS Ranger (CVA-61)** Wikimedia Commonsissa

*Forrestal*-luokan lentotukialukset

|  |
| --- |
| *USS Forrestal* –
*USS Saratoga* –
*USS Ranger* –
*USS Independence* |
| Edeltäjä: *USS United States* – Seuraaja: *Kitty Hawk* -luokka |
Yleinen esimerkki Nef-reaktiosta
**Nef-reaktio** on kemiallinen reaktio, jossa primäärinen tai sekundäärinen nitroalkaani hydrolysoituu emäs- ja happokäsittelyn jälkeen aldehydiksi tai ketoniksi. Reaktio on saanut nimensä amerikansveitsiläisen kemistin John Ulric Nefin mukaan. Hän raportoi reaktion vuonna 1894. Nef-reaktiota käytetään yleisesti hiilihydraattien ja muiden luonnonaineiden synteeseissä.

Reaktion historiaa
------------------

Vuonna 1893 venäläinen kemisti Konovaloff raportoi, että nitroalkeenien käsitteleminen voimakkaalla emäksellä ja tämän jälkeen sinkillä etikkahappoliuoksessa muodosti karbonyyliyhdisteen ja amiinin seoksen. Vuotta myöhemmin Nef julkaisi oman tutkimuksensa, jossa nitroalkaaneja käsiteltiin ensin voimakkaalla emäksellä ja tämän jälkeen rikkihapolla, jolloin tuotteeksi muodostui karbonyyliyhdisteitä.

Reagenssit ja mekanismi
-----------------------

Nef-reaktiossa voimakas emäs, kuten hydroksidi tai DBU, muodostaa primäärisestä tai sekundäärisestä nitroalkaanista nitronaatti-ionin. Tertiäärisistä nitroalkaaneista ei voi muodostua nitronaatti-ionia eivätkä ne siis reagoi Nef-reaktiolla. Tämän jälkeen nitronaatti-ionin negatiivisesti varautuneet happiatomit protonoituvat voimakkaasti happamissa olosuhteissa. Tämän jälkeen vesimolekyyli reagoi elektrofiilisen kaksoissidoksella typpeen sitoutuneen hiiliatomin kanssa additioreaktiolla. Kahden protoninsiirron jälkeen muodostuvasta välivaiheesta eliminoituu vettä ja lopuksi alifaattinen nitrosoalkoholi hajoaa dityppioksidiksi ja karbonyyliryhdisteeksi. Nef-reaktion huono puoli on se, että se vaatii sekä erittäin vahvan emäksen että hapon käyttöä, mikä voi johtaa sivureaktioihin.

Lähteet
-------

1. 1 2  Michael B. Smith & Jerry March: *March's Advanced Organic Chemistry*, s. 1079–1080. John Wiley & Sons, 2013. ISBN 9780470462591. (englanniksi)
2. 1 2  Jie Jack Li, E. J. Corey: *Name reactions for functional group transformations*, s. 645–650. Wiley-Interscience, 2007. ISBN 978-0-471-74868-7. Kirja Googlen teoshaussa (viitattu 2.11.2015). (englanniksi)
3. 1 2  Thomas Laue & Andreas Plagens: *Named Organic Reactions*, s. 210–211. John Wiley & Sons, 2005. ISBN 978-0-470-02644-1. Kirja Googlen teoshaussa (viitattu 2.11.2015). (englanniksi)
4. ↑  Tsutomu Ishikawa: *SuperBases for Organic Synthesis*, s. 78. John Wiley and Sons, 2009. ISBN 9780470518007. Kirja Googlen teoshaussa (viitattu 2.11.2015). (englanniksi)