recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
ELN:n lippu
**Ejército de Liberación Nacional** (ELN) eli Kansallinen vapautusarmeija on Kolumbiassa toimiva vasemmistolainen ja maan toiseksi suurin sissijärjestö. 

ELN:n ideologia on sekoitus marxilaisuutta ja radikaalia vapautuksen teologiaa. ELN perustettiin vuonna 1964. Sen perusti roomalaiskatolinen pappi ja vapautuksen teologian kannattaja Camilo Torres Restrepo. Sen riveihin liittyi niin Kuubassa koulutuksen saaneita marxilaisia vallankumouksellisia kuin joitain katolisia pappejakin. Vuosina 1973–1974 järjestö oli lähellä tuhoa sisäisen kriisin ja Kolumbian armeijan operaatioiden seurauksena, mutta toipui espanjalaissyntyisen Manuel Pérezin johdolla. Pérezin kuoltua 1998 ryhmän johdossa on ollut Nicolás Rodríguez Bautista. 

ELN:n riveissä arvoidaan olevan 3 500–5 000 taistelijaa. Järjestö on toisinaan tehnyt yhteistyötä FARCin kanssa. ELN pysytteli vuosina 1998–2002 sivussa FARCin ja Kolumbian hallituksen rauhanneuvotteluista, mutta on sittemmin käynyt hallituksen kanssa alustavia neuvotteluja mahdollisesta rauhansopimuksesta. Ecuadorin presidentti Rafael Correa on ilmoittanut tarjoavansa maataan välittäjäksi Kolumbian hallituksen ja ELN:n välisessä konfliktissa. ELN ilmoitti vetävänsä tukensa hallituksen ja FARCin neuvottelemasta rauhanprosessista ja jättäytyi lopulta rauhanneuvottelujen ulkopuolelle. ELN katsoi, ettei Juan Manuel Santosin hallitus ollut täyttänyt sissijärjestön asettamia ehtoja (joihin sisältyi muun muassa maaseudun tilanteen parantaminen ja kansalaisten "rajoitettu" osallistuminen rauhanprosessiin). ELN on syyllistynyt useisiin rikoksiin (muun muassa kidnappauksiin, öljyteollisuuden sabotointiin ja murhiin). Kolumbian oikeusministeriö ilmoitti, että ELN:ää epäillään lähes 16.000:sta sotarikoksesta. Sissijärjestö julisti 12. syyskuuta 2016 kolme vuorokautta kestäneen aseellisen sulun hallitsemillaan alueilla.

ELN teki 17. tammikuuta 2019 poliisikouluun Bogotassa terrori-iskun, jossa kuoli 20 ja haavoittui 68 ihmistä. Kuolleet olivat 17-22-vuotiaita poliisikadetteja.

Lähteet
-------

1. ↑  ELN, la segunda guerrilla más grande del país que fue liderada por sacerdotes *Noticias RCN*.  30.3.2016. Viitattu 25.9.2016.
2. ↑  Ecuador está listo para acoger diálogo de paz entre Colombia y ELN *El Espectador*.  11.5.2016.  Arkistoitu 9.10.2016. Viitattu 25.9.2016.
3. ↑  Ecuador volvió a ofrecer su territorio para diálogos con el Eln *Caracol*.  10.9.2016. Viitattu 25.9.2016.
4. ↑  Eln rechaza acuerdos entre Gobierno y Farc *El Espectador*.  5.8.2016. Viitattu 25.9.2016.
5. ↑  Colombia to investigate ELN rebel leaders for nearly 16,000 war crimes *The Telegraph*.  12.5.2016. Viitattu 25.9.2016.
6. ↑  ELN anunció paro armado de 72 horas en seis departamentos *Noticias RCN*.  11.9.2016. Viitattu 25.9.2016.
7. ↑  ELN otti vastuun Kolumbian pommi-iskusta - 20 kuoli, kun yksikätinen terroristi ajoi pommiautolla päin seinää *www.iltalehti.fi*. Viitattu 21.1.2019.
Kanasta valmistettu Brunswick stew.
**Brunswick stew** (suom. *Brunswickin pata*) on Yhdysvaltojen Virginiasta peräisin oleva pataruoka. Perinteisesti se valmistettiin käyttäen oravanlihaa tai muuta pienriistaa. Nykyisin käytetään myös tavallisempaa kanaa tai sikaa.

Piirteet
--------

Brunswick stew on pataruoka, jota on perinteisesti valmistettu etenkin oravasta tai muista pienistä riistaeläimistä, kuten jäniksestä. Nykyisin riistan sijaan voidaan käyttää myös esimerkiksi kanaa, sikaa tai nautaa. Lihan ohella pataan voidaan lisätä hyvin vapaasti erilaisia kasviksia, kuten maissia, tomaattia, sipulia, limanpapuja ja perunaa. Brunswick stew valmistuu muille pataruuille tyypilliseen tapaan melko hitaasti. Annosta voidaan kypsentää neljästä kuuteen tuntiin. Pataa hämmennetään koko kypsymisen ajan. Melko työlään valmistusprosessin takia pataa valmistetaan erityisesti erilaisiin tilaisuuksiin.

Historia
--------

Muistomerkki Georgiassa väittää vaihtoehtoisen tarinan mukaisesti ruokalajin olevan peräisin Brunswickin kaupungista vuodelta 1898.
Tunnetun tarinan mukaan Brunswick stew on peräisin Yhdysvaltojen Virginian osavaltion Brunswickin piirikunnasta, jossa sitä valmisti ensimmäisen kerran afroamerikkalainen kokki Jimmy Matthews vuonna 1828. Matthews oli orja. Hän oli mukana virginialaisen poliitikko Greed Haskinsin johtamalla metsästysretkellä ja sattui muiden ollessa metsällä pyydystämään oravan, josta hän valmisti myöhemmin tunnetuksi tulleen pataruokansa. Matthews valmisti oravaa, kuivunutta leipää ja mausteita suuressa rautapadassa. Aluksi annosta epäilleet metsästysseurueen jäsenet yllättyivät lopulta sen mausta positiivisesti. Ajoittain Brunswick stew'n syntytarina on liitetty myös muihin Brunswick-nimisiin paikkoihin, kuten Brunswickin kaupunkiin Georgiassa. Virginia ja Georgia ovat joskus kilpailleet leikkimielisesti asemasta padan syntypaikkana. Hieman vastaavia ruokalajeja lienee kuitenkin valmistettu jo Kaakkois-Yhdysvaltojen intiaanien parissa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Deutsch, Jonathan ja Murakhver, Natalya: *They eat that? : a cultural encyclopedia of weird and exotic food from around the world*, s. 31-32. ABC-CLIO, 2012. ISBN 978-0-313-38059-4. (englanniksi)
2. 1 2 3  Burrison, John: Brunswick Stew *New Georgia Encyclopedia*. Viitattu 30.8.2022. (englanniksi)
**Joachim Mickwitz** (s. 1962) on suomalainen historioitsija ja lehtori Åbo Akademissa. Hän julkaisi vuonna 1995 väitöskirjansa *Folkbildning, företag, propaganda: den finska icke-fiktiva filmen på det fält där nationellt symbolgods skapades under mellankrigstiden.* Sittemmin hän on julkaissut kir*jat Itärajan vartijat 4* yhdessä Jyrki Paaskosken kanssa vuonna 2004 ja *Finskt krig – svenskt arv* -teoksen Tom Gullbergin ja Nils Erik Forsgårdin kanssa vuonna 2008. Julia Dahlbergin kanssa Mickwitz on tehnyt Donnerin suvusta kertovan historiateoksen *Havet, handeln och nationen* (2014) Mickwitz on myös julkaissut useita artikkeleita Itämeren alueen verkostoista 1700-luvulla.

Mickwitz sai Svenska litteratursällskapet -palkinnon vuonna 1996.

Lähteet
-------

1. 1 2  Studentlitteratur *www.studentlitteratur.se*. Viitattu 27.8.2018. (ruotsiksi)
2. ↑  Historian laitoksen kotisivu: opinn�ytteet *www.helsinki.fi*. Viitattu 27.8.2018.
3. ↑  Finskt krig – svenskt arv | Tiedekirja *www.tiedekirja.fi*.  Arkistoitu 27.8.2018. Viitattu 27.8.2018.
4. ↑  Havet, handeln och nationen *Svenska litteratursällskapet i Finland rf.*.  22.12.2015. Viitattu 27.8.2018.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Suomi (KANTO)
* Yhdysvallat
* Ruotsi
* Tšekki
* Alankomaat
* Vatikaani

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
Kuvassa Marie-Pierre Kœnig sauva kädessään.
**Marie-Pierre Joseph-François Kœnig** (10. lokakuuta 1898 Caen – 2. syyskuuta 1970 Neuilly-sur-Seine) oli ranskalainen upseeri ja poliitikko, joka nousi toisen maailmansodan aikana kenraali de Gaullen Vapaan Ranskan joukkojen yhdeksi tärkeimmistä komentajista. 

Kœnig toimi sodan alussa kapteenina Ranskan Norjassa olleissa joukoissa. Sen jälkeen hän palveli vuodesta 1941 Lähi-idässä ja Egyptissä, josta siirtyi Dwight D. Eisenhowerin johtamaan liittoutuneiden päämajaan. Vuonna 1944 hänestä tuli Isossa-Britanniassa olevien ranskalaisten joukkojen ja vastarintaliikkeen joukkojen komentaja. 21. elokuuta 1944 hänet nimitettiin Pariisin sotilaskuvernööriksi. Vuosina 1945–1949 Kœnig toimi Ranskan Saksassa olevien miehitysjoukkojen komentajana ja vuosina 1949–1951 Ranskan Pohjois-Afrikan joukkojen ylitarkastajana. Vuonna 1951 jäätyään eläkkeelle sotilasuralta hänet valittiin Ranskan kansalliskokoukseen. Kœnig toimi kahteen otteeseen puolustusministerinä: Pierre Mendès Francen hallituksessa 19. kesäkuuta 1954 – 14. elokuuta 1954 sekä Edgar Fauren hallituksessa 23. helmikuuta 1955 – 6. lokakuuta 1955. Vuonna 1984 Kœnig sai postuumisti Ranskan marsalkan arvon.

Lähteet
-------

1. ↑  Marie-Pierre Koenig *britannica.com*. Encyclopædia Britannica, Inc.. Viitattu 1.7.2009. (englanniksi)
2. ↑  *Facta*. Tietosanakirja Oy, 1969.
3. ↑  Pierre Koenig ordredelaliberation.fr.  Arkistoitu 1.12.2010. Viitattu 1.7.2009. (ranskaksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Marie-Pierre Kœnig** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Ranska
* BnF data
* Katalonia
* Saksa
* Israel
* Belgia
* Yhdysvallat
* Puola

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie
* Sycomore

 |
|  |
| Muut | 
* NARA
* IdRef

 |

 |
**Joachim Wilhelm (Joakim Vilhelm) Pipping** (29. marraskuuta 1818 Turku – 15. helmikuuta 1858 Helsinki) oli suomalainen lääkäri, Helsingin yliopiston kirurgian ja lapsenpäästöopin dosentti vuodesta 1853.

Pipping tuli yloppilaaksi 1835 ja valmistui filosofian kandidaatiksi 1840 ja lääketieteen lisensiaatiksi 1845. Lääketieteen ja kirurgian tohtoriksi hänet vihittiin 1847. Hän oli Helsingin yleisen sairaalan ja synnytyslaitoksen alilääkäri vuodesta 1850. Kirurgian ja lapsenpäästöopin dosenttina Pipping määrättiin syksyllä 1857 hoitamaan avoimeksi jäänyttä professorin virkaa, mutta hän menehtyi lavantautiin talvella 1858. Pipping, jolle myönnettiin professorin arvo 1856, oli Suomessa ensimmäinen narkoosin keksimisen jälkeisen kirurgian edustaja.

Pippingin isä oli oppihistorioitsija Fredrik Wilhelm Pipping, äiti Engla Kristiina Florin ja puoliso vuodesta 1852 Josefina Lovisa Kellgren (k. 1913).

Lähteet
-------

1. ↑  Kotivuori, Yrjö: Joakim Vilhelm Pipping. *Ylioppilasmatrikkeli 1640–1852*. Helsingin yliopiston verkkojulkaisu 2005.
2. 1 2  Blomstedt, Kaarlo, ym. (toim.): *Kansallinen elämäkerrasto, IV osa: Malmström, K. R.–R.*, s. 369–370. Porvoo: Werner Söderström Osakeyhtiö, 1932.
3. 1 2  *Otavan Iso tietosanakirja*, osa 6, p. 1268. Otava 1967.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Suomi (KANTO)

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Uppslagsverket Finland
* Ylioppilasmatrikkeli 1640–1852

 |

 |
Anna Orlova, Pjotr Sokolovin maalaama muotokuva.
**Anna Aleksejevna Orlova-Tšesmenskaja** (ven. А́нна Алексе́евна Орло́ва-Чесме́нская; 13. toukokuuta (J: 2. toukokuuta) 1785 Moskova – 17. lokakuuta (J: 5. lokakuuta) 1848 Jurjevin luostari, Novgorodin kuvernementti) oli venäläinen kartanonomistaja, hyväntekijä ja hovineiti. 

Hän oli ruhtinatar Jevdokia Lopuhinan ja kreivi Aleksei Orlov-Tšesmenskin tytär ja peri Laatokan Karjalassa Vanhan Suomen alueella sijainneen valtavan kartanokompleksin isänsä kuoleman jälkeen vuonna 1807. Hän jatkoi isänsä liiketoimintaa alueella ja perusti muun muassa Pyhän Annan ruukin Suojärvelle vuonna 1809. Hän vastusti maaorjuutta ja oli myös tunnettu vahvasta uskonnollisuudestaan ja hänen aikalaisensa alkoivat kutsua häntä "pyhäksi".

Lähteet
-------

* Jyrki Paaskoski: Anna Orlova-Tšesmenskaja *Kansallisbiografia-verkkojulkaisu (maksullinen)*.  20.8.1999. Helsinki:  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Anna Orlova-Tšesmenskaja** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Kansallisbiografia
* Biografiasampo

 |

 |
**Joachim Yhombi-Opango** (1939 Owando Ranskan Keski-Afrikka– 30. maaliskuuta 2020 Neuilly-sur-Seine, Ranska) oli brazzavillenkongolainen kenraali ja poliitikko, joka toimi maansa presidenttinä vuosina 1977–1979 sekä pääministerinä 1994–1996.

Elämä ja ura
------------

Yhombi-Opango nousi Kongon presidentiksi edeltäjänsä Marien Ngouabin kuoltua murhattuna. Ngouabin vallan aikana Kongo oli ollut Neuvostoliiton tukija. Yhombi-Opangon johdolla suhteet Ranskaan paranivat ja kolmentoista vuoden katkon jälkeen diplomaattisuhteet Yhdysvaltoihin palautettiin. Vuonna 1979 Yhombi-Opangon kuitenkin syrjäytti puolustusministerinä toiminut Denis Sassou-Nguesso. Entinen presidentti määrättiin kotiarestiin, ja hän sai liikkua vapaasti seuraavan kerran marraskuussa 1984.

Yhombi-Opango pidätettiin uudelleen heinäkuussa 1987 uuden hallinnon vastaisista toimista syytettynä. Vuonna 1990 Kongossa alkoi demokratisoimiskehitys, jonka myötä Yhombi-Opango ja muut poliittiset vangit vapautettiin. Yhombi-Opango myös voitti oikeudenkäynnin, jossa käsiteltiin valtion häneltä pakkolunastamaa omaisuutta. Monipuoluejärjestelmä mahdollisti Yhombi-Opangon paluun politiikkaan; hän perusti Rassemblement pour la démocratie et le développement -puolueen (RDD) ja oli presidenttiehdokkaana vuonna 1992. Hän hävisi, mutta ryhtyi tukemaan presidentiksi valittua Pascal Lissoubaa ja toimi itse pääministerinä vuosina 1994–1996.

Vuonna 1997 alkoi Kongon tasavallan sisällissota, joka johti Sassou-Nguesson nousemiseen takaisin valtaan. Yhombi-Opangon vanhemmat saivat väkivaltaisuuksissa surmansa, ja Yhombi-Opango itse pakeni Gabonin sekä Norsunluurannikon kautta Ranskaan. Yhombi-Opango sai joulukuussa 2001 poissaolevana kahdenkymmenen vuoden tuomion talousrikoksista; häntä oli syytetty erityisesti maan öljyvarojen myymisestä. Sassou-Nguesson säätämä armahduslaki kuitenkin mahdollisti Yhombi-Opangon palaamisen kotimaahansa 10. elokuuta 2007. Sittemmin hän jakoi aikansa Kongon ja Ranskan välillä.

Yhombi-Opango päätti asua Ranskassa terveytensä heikennyttyä. Hän kuoli Neuilly-sur-Seinen amerikkalaisessa sairaalassa 30. maaliskuuta 2020 koronaviruspandemiassa sairastumisesta aiheutuneisiin komplikaatioihin.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Covid-19 : disparition de l'ex-président du Congo Joachim Yhombi-Opango Le Point


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * n
* k
* m
Kongon tasavalta Kongon tasavallan presidentit |
| --- |
|  |
| Kongon tasavalta (1960–1969) | 
* Youlou
* Massamba-Débat
* Ngouabi

 | Kongon tasavallan vaakuna |
|  |
| Kongon kansantasavalta (1969–1992) | 
* Ngouabi
* Yhombi-Opango
* Sassou Nguesso

 |
|  |
| Kongon tasavalta (1992–) | 
* Sassou Nguesso
* Lissouba
* Sassou Nguesso

 |

 |


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Yhdysvallat

 |

 |
**Kirveskanava** on Posiolla sijaitseva puutavaran uittoa helpottamaan vuosina 1895–1896 rakennettu väylä joka yhdistää Livojärven Kostonjoen vesistöön kuuluvaan Kaukuanjärveen Äimälammen ja Kirveslammen kautta. Kanavan rakennuttivat oululaiset kauppahuoneet Snellman, Bergbom ja Candelin, jotka olivat perustaneet Iijoelle *Kolmiyhtiön* nimellä tunnetun yhtymän hoitamaan puutavaran uittoa Pohjanlahden rannalla sijaitseville sahoille.

Kirveskanava oli osa uittoreittiä, jonka avulla vedenjakajan takana olleet Kitkan vesistön alueelta hankitut puut saatiin siirrettyä Iijoen vesistöön. Tukit nostettiin ensin Kitkajärvestä Akanlahden siirtolaitoksen avulla Livojärveen ja sen jälkeen ne voitiin uittaa joko Livojokea alas tai sitten Kirveskanavan kautta Kostonjoen vesistöön. Livojoki oli luonnollinen uittoväylä mutta sen ongelmina olivat veden vähyys ja koskisuus. Kostonjoen vesistössä oli riittävästi vettä uittoa varten mutta se oli noin 35 kilometriä pitempi ja lisäksi järviosuuksilla tukit jouduttiin kuljettamaan lauttoina. Molempia vaihtoehtoja käyttäen tukkien uittoon mereen saakka meni kuitenkin aikaa kolme vuotta koska ne jouduttiin jättämään talvehtimaan kahteen otteeseen. Tämä sitoi pääomia, lisäsi tukkien hävikkiä ja nosti kuljetus- ja varastointikuluja.

Kirveskanavan väylän pituus oli 4 870 metriä, josta varsinaista kanavaosuutta oli kolmessa osassa yhteensä 1 160 metriä. Kanavaosuuksien leveys oli Kirveslammelle saakka 16–20 metriä ja siitä eteenpäin noin 10 metriä. Kanavaosuuksille rakennettiin neljä patoa ja lisäksi Kirvesojan ja Äimäjoen uomia oikaistiin. Kanavan vierellä kulki veneiden kuljettamista helpottava vetotie ja kanavan varrella oli myös neljä työntekijöiden asumuksiksi tarkoitettua saunaa.

Turkulainen puutavarayhtiö *K. E. Blomberg Oy* rakensi Akanlahteen 1909–1910 uuden tukinsiirtoradan ("Kuusamon rautatie") Kolmiyhtiön uittokanavan rinnalle mutta yhtiön toiminta Iijoen alueella päättyi konkurssiin keväällä 1911. Metsähallitus osti Akanlahden siirtoradan konkurssipesältä toukokuussa 1912 ja kuukautta myöhemmin metsähallitus osti myös Kolmiyhtiön uittokanavan ja Kirveskanavan. Huonoon kuntoon päässyttä Kirveskanavaa korjattiin oston jälkeen. Metsähallituksen tarkoituksena oli siirtyä käyttämään Livojoen väylää ja luopua Kirveskanavan käytöstä mutta ensimmäisen maailmansodan puhkeaminen esti Livojoen kunnostustyöt ja Kirveskanavan käyttö jatkui 1920-luvun lopulle saakka. Livojoen väylä saatiin kunnostettua 1930-luvulla, jolloin sitä alettiin käyttää uitossa.

Lähteet
-------

* Jaakko Blomberg : Kitkan vesiltä Pohjanlahden sahoille – Akanlahden tukinsiirtolaitokset 1893–1929. Suomen historian pro gradu-tutkielma, Historian ja etnologian laitos, Jyväskylän yliopisto 2011, Kirveskanavasta s. 73-77
* KirjastoVirma: Iijoen uitto (Arkistoitu – Internet Archive)
Márkos Vafeiádis vuonna 1931.
**Márkos Vafeiádis** (kreik. Μάρκος Βαφειάδης; 1906 Theodosioúpoli (Erzurum), Osmanien valtakunta – 23. helmikuuta 1992 Ateena, Kreikka) oli yksi Kreikan kommunistisen puolueen johtavista kaadereista Kreikan sisällissodan aikoihin.

Vafeiádis karkotettiin 1930-luvulla Gávdoksen saarelle yhdessä yli 250 muun kreikkalaisen kommunistin kanssa. Toisen maailmansodan aikana hän toimi kommunistien johtamassa vastarintaliikkeessä (ELAS). Sisällissodan aikana Vafeiádis toimi vuonna 1946 perustetun Kreikan demokraattisen armeijan (DSE) komentajana ja vuodesta 1947 kommunistien asettaman väliaikaisen hallituksen pääministerinä. Sodan loppuvaiheessa hän joutui erimielisyyksiin kommunistisen puolueen pääsihteerin Níkos Zachariádiksen kanssa ja hänet syrjäytettiin asemistaan. Vuonna 1950 maanpaossa Neuvostoliitossa asunut Vafeiádis erotettiin koko puolueesta, mutta hänet hyväksyttiin uudelleen jäseneksi Josif Stalinin kuoleman jälkeen. Puolueen sisäisten kiistojen seurauksena hänet erotettiin uudelleen 1964 ja hyväksyttiin jälleen takaisin 1968. Vafeiádis palasi maanpaosta Kreikkaan vuonna 1983.

Lähteet
-------

1. ↑  Editors of The American Heritage Dictionaries: *The Riverside dictionary of biography*, s. 862. Houghton Mifflin Harcourt, 2004. ISBN 0618493379. Teoksen verkkoversio (viitattu 1.11.2009). (englanniksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Yhdysvallat
* Kreikka
* Alankomaat

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC
* IdRef

 |

 |

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Markos Vafiadis
**Valkoinen linna** (engl. *White Castle*) on normannien Englannin valloituksen jälkeen perustama linna Monmouthshiressa, Walesissa. Suuren walesilaiskapinan seurauksena kuningas Tapani muodosti "Kolmen linnan" lordikunnan, joka puolusti aluetta satojen vuosien ajan.

Ensimmäiset rakennelmat ovat olleet maa-ainesta ja puuta. Kuningas Juhana Maaton lahjoitti Grosmontin, Skenfrithin ja Valkoisen linnan Hubert de Burghille, joka jäi sotavangiksi Ranskassa. Palattuaan vankeudesta hän linnan takaisin pitkän omistajuuskiistan päätteeksi. 1260-luvun jälkeen linnaa laajennettiin walesilaisuhan vuoksi. Tällöin lisättiin kehämuuriin pyöreät tornit, korvattiin vanha sydänlinna sisemmällä porttihuoneella ja ulkopiha suljettiin uudella kehämuurilla, johon kuuluivat valtavat kulmatornit ja uusi portti.

Epätavanomaiset ampuma-aukot
Edvard I:n Walesin valloitus teki linnasta strategisesti vähempiarvoisen ja 1500-luvulla se oli jo huonossa kunnossa.

Cadwin omistuksessa oleva linna on Grade I -luokan suojelukohde. Hyvin säilyneet keskiaikaiset tornit ovat yksi suojeluperuste.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  White Castle Ruins *BritishListedBuildings.co.uk*. Viitattu 28.12.2017. (englanniksi)
2. ↑  Summary Description of a Scheduled Monument Cadw. Viitattu 28.12.2017. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Valkoinen linna (Monmoutshire)** Wikimedia Commonsissa
**Diana-57** on vuonna 1957 perustettu vaasalainen jousiammunnan erikoisseura. Seuran ensimmäinen puheenjohtaja oli Tauno Rintala. Ensimmäiseksi sihteeriksi valittiin Kyllikki Haapasilta (myöh. Loukonen) ja rahastonhoitajaksi hänen sisarensa Meri Haapasilta (myöh. Pylkkä). Jo vuonna 1961 seura järjesti Hietalahden urheilukentällä jousiammunnan SM-kilpailut. Vuonna 2017 seuran puheenjohtajana toimii Petri Lehtomäki.

Seuran edustajista Jorma Sandelin on saavuttanut tähtäinjousella henkilökohtaisen MM-pronssimitalin 1961 ja Olavi Laurila henkilökohtaisen EM-pronssimitalin 1972. Molemmat edustivat Suomea vuoden 1972 kesäolympialaisissa. MM-kisaedustajia ovat olleet myös Paavo Pylkkä, Juha Pylkkä, Tero Lindroos ja Antti Tekoniemi. Sandelin voitti tähtäinjousen tauluammunnan henkilökohtaisen Suomen-mestaruuden vuosina 1962, 1965-1967 ja 1969-1970 sekä Laurila vuonna 1977 ja Lindroos vuonna 2003. Joukkuemestaruuden Diana-57:n miehet voittivat vuosina 1969–1970 ja 2007–2010.

Lähteet
-------

* Seuran kotisivut Vaasan Diana-57 ry.. Viitattu 24.12.2017.
* Pihlaja, Juhani: *Urheilun käsikirja*. TietoSportti, 1994. ISBN 951-97170-0-5.

### Viitteet

1. ↑  Seuran historiaa Vaasan Diana-57 ry.. Viitattu 24.12.2017.
2. ↑  Tervetuloa Vaasan Diana-57 ry.. Viitattu 24.12.2017.
3. 1 2 3 4 5 6 7  Mitalisadetta... Vaasan Diana-57 ry.. Viitattu 24.12.2017.
4. ↑  Pihlaja, s. 220, 223
5. ↑  Siukonen, Markku: *Urheilukunniamme puolustajat – Suomen olympiaedustajat 1906–2000*, s. 167, 298. Graface Jyväskylä, 2001. ISBN 951-98673-1-7.
6. ↑  Pihlaja, s. 225
7. ↑  Siukonen, Markku: *Urheilun vuosikirja 25*, s. 195. Minerva Kustannus Oy, 2004. ISBN 952-5478-47-5.
8. ↑  Pihlaja, s. 226
**Máti** (kreik. Μάτι) on Néa Mákrin kaupungin kaupunginosa Marathónaksen kunnassa Itä-Attikassa Kreikassa. Se sijaitsee Attikan itärannikolla Néa Mákrin keskustan ja Rafínan välillä, noin 30 kilometriä itäkoilliseen Ateenan keskustasta.

Mátin Neitsyt Marian kuolonuneen nukkumisen (*Koímisi tis Theotókou*) kirkko.
Mátin nimi tarkoittaa suomeksi "silmää". Kaupunginosa on kehittynyt rantalomakohteeksi, jossa on lukuisia hotelleja. Siellä on myös pieni satama. Mátin tärkein kirkko on omistettu Neitsyt Marian kuolonuneen nukkumiselle (*Koímisi tis Theotókou*). Kaupunginosan lounaispuolella sijaitsee Néos Voutzáksen kylä.

Máti kärsi suuria tuhoja Itä-Attikan maastopaloissa 23. heinäkuuta 2018. Sen paloissa kuoli 25 ihmistä.

Lähteet
-------

1. ↑  Mati *Greece.com*. Viitattu 24.7.2018.
2. 1 2  Tämä Kreikan maasto­paloista tiedetään: Ainakin 74 ihmistä kuollut, EU ja Turkki tarjoavat apua *Helsingin Sanomat*.  24.7.2018. Viitattu 24.7.2018.
3. ↑  Εθνική τραγωδία: 74 νεκροί και 164 ενήλικες τραυματίες, 23 παιδιά *Καθημερινή*.  24.7.2018. Viitattu 24.7.2018.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Máti** Wikimedia Commonsissa
**Pilatus P-2** oli sveitsiläisen Pilatus Aircraftin toisen maailmansodan aikana kehittämä sotilaallinen koulukone. Sen ensilento tapahtui 27. huhtikuuta 1945. Kaikkiaan 55 Pilatus P-2 -lentokonetta oli Sveitsin ilmavoimien käytössä vuodet 1946–1981.

P-2 oli alatasoinen ja sekarakenteinen (metalli-, puu- ja kangasrakennetta) lentokone, jossa oli sisäänvedettävä laskuteline. Se oli peräkkäisistuttava eli perinteinen koulukone. Sen rakenteissa ja järjestelmissä käytettiin – sodan jälkeen – osia muun muassa Messerschmitt Bf 109-hävittäjistä.

Tekniset tiedot (P-2-05)
------------------------

* pituus 9,1 m
* kärkiväli 11 m
* korkeus 2,7 m
* siipipinta-ala 17 m2
* tyhjäpaino 1380 kg
* lentopaino 1800 kg
* moottori Argus As 410 A-2, 465 hv
* suurin lentonopeus 340 km/h
* kantama 865 km
* lakikorkeus 6600 m
* nousunopeus 6,5 m/s

Lähteet
-------

1. 1 2  Pilatus P2-05 "OK-PTW" Classic Trainers. Viitattu 28.7.2018.

Aiheesta muualla
----------------

* The Illustrated Encyclopedia of Aircraft (Part Work 1982–1985),Orbis Publishing
* Green, W & Pollinger, G, *The World's Fighting Planes* (1954). London: MacDonald.
**Varhaiset jääkaudet Pohjois-Amerikassa** olivat pleistoseenin kahta viimeistä suurta jäätiköitymisvaihetta (joiden nimet Amerikassa ovat Wisconsin- ja Illinois-jääkausi) edeltäneitä pleistoseeniajan jääkausia. Niitä kutsutaan joskus yhteisnimellä "esi-Illinois-jääkaudet" (*Pre-Illinoian*). Esi-Illinois-aika kesti yli kaksi miljoonaa vuotta ajanjaksolla 2,5–0,2 miljoonaa vuotta sitten, ja sen puitteissa jäätiköitymisiä on eritelty kymmenkunta, *Pre-Illinoian A*:sta aina *Pre-Illinoian K*:hon asti.

Jääkausien tilliittien ja päätemoreenien ajoittaminen perustuu tunnettujen tulivuorenpurkausten tuhkakerrostumiin ja paleomagnetismiin. Aikaisemmin puhuttiin muun muassa Nebraska-, Afton-, Kansas- ja Yarmouth-jää- tai lämpökausista, nykyään puhutaan vain Esi-Illinois-jäätiköitymisvaiheista, joita on ollut ainakin seitsemän.

Lähteet
-------

1. ↑  Cohen KM, Gibbard PL: Global chronostratifical correlation table for the last 2.7 million years  2011. University of Cambridge. Viitattu 22.1.2013.
2. ↑  Roy M. et al.: Glacial stratigraphy and paleomagnetism of late Cenozoic deposits of the north-central United States *Geological Society of America Bulletin*.  2004.  Arkistoitu 28.9.2018. Viitattu 22.1.2013.

Kirjallisuutta
--------------

* J. Ehlers, P.L. Gibbard: *Quaternary Glaciations - Extent and Chronology: Part II: North America*. Elsevier, 2004. ISBN 9780080474076.
**Máté II Csák** (romaniaksi *Matei Csáki al II-lea*; unk. *Csák nembeli (II) Máté*; slovakiksi *Matúš Čák II*) oli unkarilainen aatelinen ja sotilasjohtaja, jolla oli useita vaikutusvaltaisia tehtäviä Unkarin kuninkaiden Béla IV:n, Tapani V:n sekä Ladislaus IV:n alaisena.

Máté II Csákista löytyy ensimmäinen maininta virallisista asiakirjoista 13. kesäkuuta vuonna 1270 hänen ollessaan Transilvanian voivodi. Tämä viittaa siihen, että hän alkoi saada vaikutusvaltaa vasta kuningas Béla IV:n kuoltua 3. toukokuuta 1270. Vuonna 1271 Csák osallistui sotaretkeen Böömin kuningasta Ottokar II Přemysliä vastaan. Hän pysyi Transilvanian voivodina aina Tapani V:n äkilliseen kuolemaan 6. elokuuta 1272 saakka.  Csák toimi uudelleen Transilvanian voivodina 1274 - 1275 sekä viimeisen kerran vuosina 1276 - 1277. Joulukuussa 1278 hänet nimitettiin Unkarin kuningaskunnan palatiiniksi, mikä on kuningaskunnan toiseksi arvovaltaisin tehtävä kuninkaan jälkeen.

Katso myös
----------

* Luettelo Transilvanian ruhtinaista

Lähteet
-------

* Harjula, Mirko: *Romanian historia*. Norderstedt, Saksa: Books on demand GmbH, 2009. ISBN 978-952-92-5264-0.
* Markó, László: '*A magyar állam főméltóságai Szent Istvántól napjainkig – Életrajzi Lexikon*. Budapest: Helikon Kiadó Kft. 2006. ISBN 963-547-085-1. (unkariksi)

### Viitteet

1. 1 2 3  Harjula, s.241
2. 1 2 3 4  Markó, László


|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
| Transilvanian vaakuna | Edeltäjä:**Miklós Geregye** | **Transilvanian voivodi**1270 - 1272 | Seuraaja:**Miklós Geregye** |

|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
| Transilvanian vaakuna | Edeltäjä:**Egidius Monoszló** | **Transilvanian voivodi**1274 - 1275 | Seuraaja:**Ugrin Csák** |

|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
| Transilvanian vaakuna | Edeltäjä:**Ugrin Csák** | **Transilvanian voivodi**1276 - 1277 | Seuraaja:**Miklós Pok** |
*Tämä artikkeli kertoo usurpaattorista. Muita Eugeniuksia on lueteltu täsmennyssivulla.*
Eugenius
**Eugenius** oli roomalainen usurpaattori 392–394. Länsi-Rooman keisari Valentinianus II:n kuoleman jälkeen Valentinianuksen *magister militum* Arbogast teki Eugeniuksesta uuden keisarin. Eugenius oli ennen purppuraan pukeutumista toiminut virkamiehenä. Hän oli myös pakana, ja hänen ensimmäisiä toimenpiteitään oli palauttaa voitonjumalattaren alttari Rooman senaatin kokoussaliin. 

Lopulta Itä-Rooman keisari Theodosius I hyökkäsi länteen ja kukisti Eugeniuksen armeijan Frigiduksen taistelussa 6. syyskuuta 394. Arbogast teki taistelun jälkeen itsemurhan, mutta Eugenius vangittiin ja hänet teloitettiin.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä:**Valentinianus II** | **Rooman keisari** | Seuraaja:**Theodosius I** |

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa

 |
|  |
| Taiteenala | 
* ULAN

 |

 |
**Chilas** (urduksi ‏چلاس‎, *Cilās*) on kaupunki Pakistanin Gilgit-Baltistanin alueella Karakorumin vuoristossa Indusjoen ylävirran varrella.

Maantiede
---------

Indusjokea Chilasin lähistöllä.
Chilas sijaitsee Pakistanin Gilgit-Baltistanin alueella Diamerin piirikunnassa Gilgitin kaupungin eteläpuolella. Alue on Indusjoen yläjuoksua Karakorumin vuoristossa. Chilasin läpi kulkee Karakorumin maantie. Kaupungissa on myös Chilasin lentoasema.

Historia
--------

Kivikaiverruksia Chilasin lähistöllä.
Chilas sijaitsi aikanaan tärkeällä kauppareitillä Sogdiasta Intian niemimaalle. Lähistöltä on löytynyt suuri määrä kiveen tehtyjä kaiverruksia ja kirjoituksia. Kirjoituksia tehtiin kharosthi- ja brahmi-kirjoituksilla. Joitakin kirjoituksia tehtiin myös sogdiksi. 700-luvulta lähtien Chilas ja muu Induksen yläjuoksu oli osa Tiibetin valtakuntaa ja myöhemmin Daradan kuningaskuntaa. Alueella vaikutti etenkin buddhalaisuus, kunnes lopulta alueelle levittäytyi islam.

1800-luvulla Chilas maksoi tribuuttia Jammun ja Kashmirin Dogra-dynastialle. Britit valtasivat Chilasin vuonna 1893. Tuolloin paikalla oli Chilasin linna. Pakistanin itsenäistyttyä Chilasista tuli osa Paksitanin hallitsemaa Kashmirin aluetta. Chilas on myöhemmin kärsinyt ajoittaisista yhteenotoista Pakistanin Talibanin ja turvallisuusjoukkojen välillä.

Väestö
------

Chilasin asukkaat ovat monien muiden alueen kaupunkien šiialaisista poiketen sunnalaisia ja paikallisiin on joskus viitattu uskonnollisesti vanhoillisina. Chilasin alueella puhutaan šinan kieltä.

Lähteet
-------

1. ↑  Snowfall, heavy rain in Chilas region renders entry to Gilgit blockaded *The Nation*. Viitattu 24.12.2021. (englanniksi)
2. 1 2 3 4  Karl Jettmar: CHILAS *Encyclopædia Iranica*. Viitattu 24.12.2021. (englanniksi)
3. ↑  Chilas Airport *flightradar24*. Viitattu 24.12.2021. (englanniksi)
4. ↑  Victoria Schofield: *Kashmir in conflict : India, Pakistan and unending war*, s. 11. 2. painos. I.B. Tauris, 2021. ISBN 978-0-7556-0719-8.
5. ↑  Chilas *1911 Encyclopædia Britannica*. Wikisource. Viitattu 24.12.2021. (englanniksi)
6. ↑  Islamuddin Sajid: Pakistan: Police suspect Taliban torched 12 schools Anadolu Agency. Viitattu 24.12.2021. (englanniksi)
7. ↑  Rina Saeed Khan: Why I hate Chilas *Dawn*. Viitattu 24.12.2021. (englanniksi)
8. ↑  Shabbir Mir: Dying Shina language finds a saviour, after all Forum for Language Initiatives. Viitattu 24.12.2021. (englanniksi)
Pedro Pardo de Cela
**Pedro Pardo de Cela** (1425 – lokakuussa 1483) oli galicialainen aatelismies ja marsalkka.

Hän oli vuonna 1441 kuninkaan virkamies Mondoñedon kaupungissa ja menossa naimisiin piispan veljentyttären Isabel de Castron kanssa. Piispa järjesti morsiamelle ylenpalttiset myötäjäiset, joihin kuului Frouxeiran linna. Kun piispa-setä neljän vuoden kuluttua kuoli, paljastui, että osa myötäjäisistä oli hiippakunnan omaisuutta. Pariskunta pakeni Viveroon.

Suuressa Irmandiños-sodassa 1467–1469 kapinalliset tuhosivat 130 linnaa, mutta Frouxeiran puolustus piti. Pedro Pardo de Cela sai vuonna 1477 marsalkan arvon, ehkä palkinnoksi osuudestaan Irmandiñosien torjunnassa.

Kuningas Henrik IV kuoli vuonna 1474. Hänen jälkeensä Kastilian valtaistuinta tavoittelivat hänen sisarensa Isabella ja tyttärensä Johanna. Leskikuningatar järjesti nopeasti tyttärensä kihlauksen Portugalin kuninkaan Alfonso V:n kanssa. Sulhanen oli morsiamen eno. Pariskuntaa ei ollut vielä edes vihitty, kun Alfonso julistautui Kastilian ja Leonin kuninkaaksi, ja tästä alkoi sota Isabellaa ja Fernidandia vastaan.

Pedro Pardo de Celan vaimo Isabel de Castro oli sukua vallantavoittelijoille, joten oli aika luonnollista, että Pedro asettui Johannan puolelle. Isabella Katolilaisen kannattajat karkottivat hänet Viverosta ja onnistuivat valtaamaan Frouxeiran linnan. Pedro Pardo de Cela pakeni pohjoiseen, mutta hänet saatiin kiinni, tuomittiin maanpetoksesta ja teloitettiin lokakuussa 1483 Mondoñedon torilla.

Pardo de Celan teloituksen jälkeen Kastilia katsoi saaneensa Galician lopullisesti valtaansa. Kenties siksi hänestä on 1500-luvulta asti kerrottu kansallismielisiä tarinoita. Vuonna 2011 löytynyt Pardo de Celan testamentti paljastaa monia yksityiskohtia, kuten että teloitus tapahtui lokakuussa eikä joulukuussa ja että hänellä oli kahden tyttären lisäksi avioton poika.

Lähteet
-------

1. 1 2  Hallado el testamento del mariscal Pardo de Cela (myös syntymävuoden lähde) El País. Viitattu 15.6.2015. (espanjaksi)
2. 1 2 3 4  Pedro Pardo de Cela, el mariscal de Mondoñedo Espana Fascinante. Viitattu 15.6.2015. (espanjaksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Pedro Pardo de Cela** Wikimedia Commonsissa

* Carlos Barros, Mitos da historiografía galeguista\* h-debate.com (Archive.org) (espanjaksi)

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Espanja

 |

 |
**Eugenie Bouchard** (s. 25. helmikuuta 1994 Montreal) on kanadalainen tennispelaaja. Parhaimmillaan hän on ollut kaksinpelissä WTA-listan sijalla viisi lokakuussa 2014. Hän on voittanut urallaan yhden WTA-turnauksen kaksinpelissä ja yhden nelinpelissä.

Tennisura
---------

Vuonna 2012 Bouchard voitti Wimbledonissa tyttöjen kaksin- sekä nelinpeliturnaukset. Hän oli parhaimmillaan junioreiden maailmanlistalla toisella sijalla heinäkuussa 2012. Bouchard on ensimmäinen kanadalainen tennispelaaja, joka on voittanut junioreiden Grand Slam -turnauksen kaksinpelin.

Vuoden 2013 huhtikuussa Bouchard eteni puolivälieriin Charlestonin turnauksessa. Toukokuussa hän pääsi välieriin Strasbourgissa. Ranskan avoimissa hän teki aikuisten Grand Slam -debyyttinsä. Hän pääsi turnauksessa toiselle kierrokselle voitettuaan Tsvetana Pironkovan. Toisella kierroksella hän hävisi toiseksi sijoitetulle Marija Šarapovalle. Wimbledonissa Bouchard voitti toisella kierroksella 12:nneksi sijoitetun Ana Ivanovićin, mutta hävisi kolmannella kierroksella Carla Suárez Navarrolle. Yhdysvaltain avoimissa hän hävisi toisella kierroksella Angelique Kerberille. Syyskuussa pelatussa Quebecin turnauksessa Bouchard pääsi välieriin saakka, jossa hävisi Lucie Šafářoválle kolmessa erässä. Tokiossa hän pääsi puolivälieriin voittamalla maailmanlistan sijalla kymmenen olleen Jelena Jankovićin. Ensimmäisen loppuottelupaikkansa WTA-kiertueella Bouchard saavutti Osakan turnauksessa lokakuussa. Finaalissa hän hävisi Samantha Stosurille kolmieräisessä ottelussa.

Bouchard aloitti kauden 2014 Sydneyn turnauksella, jossa hän hävisi ensimmäisellä kierroksella Bethanie Mattek-Sandsille. Seuraavalla viikolla alkaneissa Australian avoimissa Bouchard eteni välieriin saakka voittamalla muun muassa puolivälierissä Ana Ivanovićin. Välierissä hän hävisi neljänneksi sijoitetulle Li Nalle. Helmikuussa Bouchard pääsi puolivälieriin Acapulcossa ja maalis-huhtikuussa välieriin Charlestonissa. Huhtikuun loppupuolella hän saavutti puolivälieräpaikan Oeirasin turnauksessa. Kauden ensimmäisen loppuottelupaikkansa Bouchard saavutti Nürnbergissä toukokuussa 2014. Siellä hän otti uransa ensimmäisen turnausvoiton päihitettyään loppuottelussa Karolína Plíškován. Wimbledonissa 2014 Bouchard eteni finaaliin, jossa hävisi Petra Kvitovalle.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Eugenie Bouchard WTA:n sivuilla (englanniksi)
2. ↑  Eugenie Bouchard ITF:n sivuilla (englanniksi)
3. ↑  American duo triumph in Phoenix itftennis.com. Viitattu 7.1.2013. (englanniksi)
4. ↑  Eugenie Bouchard ITF:n sivuilla (englanniksi)
5. ↑  Bouchard & Peliwo's SW19 Breakthrough wtatennis.com. Viitattu 7.1.2013. (englanniksi)
6. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive)

Aiheesta muualla
----------------

* Eugenie Bouchardin kotisivut

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Eugenie Bouchard** Wikimedia Commonsissa

* Eugenie Bouchard WTA:n sivuilla (englanniksi)
* Eugenie Bouchard ITF:n sivuilla (englanniksi)

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Puola

 |

 |
Sulkapäähine noin vuodelta 1875.
**Sulkapäähine** on tasankointiaanimiesten käyttämä päähine, jonka laelle on kiinnitetty kruunuksi kotkan sulkia ympyrän muotoon. Sulkia voi olla myös päähineen takaosassa, jolloin ne laskeutuvat käyttäjän selkää pitkin alas. Joissakin sulkapäähineissä käytetään koristeena myös värillisiä lasihelmiä.

Erilaisia sulkapäähineitä käytettiin lähes koko Pohjois-Amerikan intiaanikansojen parissa, mutta erityisen tunnetuksi tulivat tasankointiaanien kotkansulkaiset päähineet. Sulkapäähine on tasankointiaaneille hyvin merkityksellinen esine, eikä pelkkä muotiasuste. Soturin täytyi ansaita oikeus käyttää sulkia päähineessään osoittamalla urheutta taistelussa. Sulkapäähine viestitti soturin asemaa yhteisössään, ja sulkien korkea lukumäärä kertoi hänen urheudestaan. Sulkapäähinettä käyttivätkin vain merkittävät päälliköt ja soturit. Sulkapäähineitä on joskus kutsuttu myös sotapäähineiksi, vaikka niitä käytettiin vain harvoin taisteluissa. Sulkapäähineet puettiin päälle yleensä vain tietyissä seremonioissa, sillä taistelussa hevosen selässä ne saattoivat olla hankalia käyttää.

Sulkapäähineestä tuli intiaaneihin liitetty stereotyyppinen symboli 1880-luvulla aloitettujen villin lännen esitysten kautta ja edelleen myöhemmissä elokuvissa ja sarjakuvissa. Sulkapäähineestä tuli 1900-luvulla suosittu intiaanien identiteetin symboli monen intiaanikansan piirissä.

Sulkapäähineitä käyttävät jotkut ei-intiaanit esimerkiksi musiikkifestivaaleilla. Joidenkin mielestä tämä on kulttuurista omimista ja asusteen väärinkäyttöä. Intiaaneja edustavat ryhmät ovatkin usein pyrkineet saamaan sulkapäähineen asiattoman käytön loppumaan.

Lähteet
-------

1. 1 2  Johnson, Michael: *Macmillan Encyclopedia of Native American Tribes*, s. 256. Macmillan, 1999. ISBN 0-02-865409-9.
2. 1 2 3 4  Kilroy-Ewbank, Lauren: Feathered war bonnet *Khan Academy*. Viitattu 2.7.2022.
3. 1 2 3  Rani-Henrik Andersson, Riku Hämäläinen ja Saara Kekki: *Intiaanikulttuurien käsikirja : Kulttuurin, historian ja politiikan sanastoa*, s. 129-130. Gaudeamus Helsinki University Press, 2013. ISBN 978-952-495-284-2.
**Marie Kinsky von Wchinitz und Tettau** (14. huhtikuuta 1940 Praha, Böömin ja Määrin protektoraatti – 21. elokuuta 2021 Grabs, Sveitsi) oli Liechtensteinin ruhtinatar. Hän syntyi Prahassa huhtikuussa 1940 neljäntenä kreivi Ferdinand Carl Kinsky von Wchinitz und Tettaun ja kreivitär Henrietten seitsemästä lapsesta. Monien muiden saksalaisten perheiden tavoin Kinsky von Wchinitz und Tettaun kreiviperhekin karkotettiin 1945 Tšekkoslovakiasta, ja perhe pakeni Saksaan. 

Ensimmäiset kouluvuotensa (1946–50) Marie opiskeli Ering am Innin peruskoulussa, jonka jälkeen hän siirtyi kahdeksaksi vuodeksi Württembergin nunnaluostarin sisäoppilaitokseen. 1957 hän matkusti Englantiin opiskelemaan englannin kieltä. Oltuaan sen jälkeen lyhyen aikaa Pariisissa vahvistamassa ranskan osaamistaan kreivitär Marie toimi mainospiirtäjänä Saksan Dachaussa, kunnes meni kihloihin 1965 Liechtenstein kruununprinssin Hans Adamin kanssa, jolloin hän muutti pieneen ruhtinaskuntaan Alpeille.

1989 Marien appi, ruhtinas Franz Josef II kuoli, Marien miehestä tuli ruhtinas Hans Adam II ja Mariesta ruhtinatar.

Ruhtinatar Marie toimi mm. Liechtensteinin Punaisen Ristin puheenjohtajana. Hän oli myös kiinnostunut taiteesta ja kulttuurista. Ruhtinatar Mariella ja ruhtinas Hans Adam II:lla on neljä lasta, joista vanhin, Alois, on ruhtinaskunnan tuleva hallitsija.

Marie kuoli aivohalvaukseen 81-vuotiaana Grabsissa 21. elokuuta 2021.

Lähteet
-------

1. ↑  Luxarazzi: Luxarazzi 101: Countess Marie Kinsky von Wchinitz und Tettau *luxarazzi.com*.  5. kesäkuuta 2013.  (englanniksi)
2. ↑  Marie, Princess of Liechtenstein has died at the age of 81 *Royal Central*.  21.8.2021. Viitattu 21.8.2021. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Marie Kinsky von Wchinitz und Tettau** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Puola

 |

 |
**Pedro Mba Obiang Avomo** (s. 27. maaliskuuta 1992 Alcalá de Henares) on päiväntasaajanguinealainen jalkapalloilija, jolla on myös Espanjan kansalaisuus. Hän edustaa italialaisseura Sassuoloa, jonne hän siirtyi vuonna 2019 pelattuaan neljä kautta Englannin valioliigan West Ham Unitedissa. Oikeajalkainen Obiang on pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja. Toinen hänen vanhemmistaan on kotoisin Gabonista ja toinen Päiväntasaajan Guineasta.

Ura
---

### Seurajoukkueura

Obiang edusti vuoteen 2008 asti Atlético Madridia. Vuonna 2008 hän siirtyi italialaisseura Sampdorian organisaatioon. Debyyttinsä Serie A:ssa Obiang teki syyskuussa 2010. Saman vuoden joulukuussa hän debytoi myös Eurooppa-liigassa Sampdorian paidassa. Kauden 2011–2012 Sampdoria vietti Serie B:ssä, jossa Obiang pelasi kauden aikana 29 ottelua Sampdorian noustessa välittömästi takaisin pääsarjaan. Kaudella 2012–2013 Obiang pelasi Serie A:ssa 34 ottelua ja seuraavalla kaudella 27 ollen yksi Sampdorian avainpelaajista. Kaudella 2014–2015 hän pelasi 34 ottelua tehden kolme maalia.

Kesällä 2015 Obiang siirtyi Englannin valioliigan West Ham Unitediin nelivuotisella sopimuksella. Heinäkuussa 2017 hän solmi seuran kanssa vuoteen 2022 saakka ulottuvan jatkosopimuksen. Neljällä West Ham -kaudellaan hän pelasi 21−24 valioliigaottelua per kausi.

### Maajoukkueura

Obiang edustaa maajoukkuetasolla Päiväntasaajan Guineaa. Hän on pelannut Espanjan nuorten maajoukkueissa, mutta vuonna 2018 hän pelasi ensimmäisen aikuisten maaottelun Päiväntasaajan Guinean joukkueessa Afrikan-mestaruuskilpailujen karsintaottelussa Senegalia vastaan. Ensimmäisen maaottelumaalinsa hän teki Sudania vastaan maaliskuussa 2019 ja toisen Tansaniaa vastaan marraskuussa 2019.

Lähteet
-------

* Pedro Obiang Transfermarkt-sivustolla (englanniksi)
* (Arkistoitu – Internet Archive)

### Viitteet

1. ↑  West Ham complete signing of Pedro Obiang from Sampdoria
2. ↑  Pedro Obiang: West Ham United midfielder signs new deal through to 2022

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.
Marie Pleyel
**Marie Pleyel** (tai **Camilla Pleyel**, o.s. *Marie Félicité Denise Moke*, 4. heinäkuuta 1811 Pariisi – 30. maaliskuuta 1875 Bryssel, Belgia) oli belgialais-ranskalainen pianisti ja pianopedagogi. Hän oli 1800-luvun alkupuolen arvostetuimpia naispianisteja, virtuoosinen soittaja joka konsertoi eri puolilla Eurooppaa. Vuodesta 1848 hän toimi Brysselin konservatorion opettajana.

Belgialaisen professorin ja pariisilaisen asustekauppiaan tytär oli jo lapsena lahjakas pianisti, joka piti ensikonserttinsa kahdeksanvuotiaana. Hän opiskeli pianonsoittoa Henri Herzin, Ignaz Moschelesin ja Friedrich Kalkbrennerin johdolla. 14-vuotiaana hän kantaesitti Kalkbrennerin ensimmäisen pianokonserton d-molli op. 61.

Marie Pleyel oli kihloissa säveltäjä Hector Berlioz’n kanssa, mutta avioituikin itseään 23 vuotta vanhemman pianisti ja pianotehtailija Camille Pleyelin kanssa. Avioliitto kesti vain nelisen vuotta, vuodesta 1831 vuoteen 1836. Syynä on pidetty Marie Pleyelin uskottomuutta; hän joutui muutenkin aikalaistensa arvostelun kohteeksi kauniille naiselle sopimattomina pidettyjen elämäntapojensa takia. Hänellä oli suhde myös muun muassa Franz Lisztin kanssa, jonka kanssa hän myös esiintyi.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Pleyel-Moke, Marie Félicité *The Androom Archives*.  14.7.2012. Viitattu 11.4.2018. (englanniksi)
2. ↑  Jenny Kip: Pleyel, Marie (Camille, Camilla) Félicité Denise, geb. Moke *Europäische Instrumentalistinnen*
des 18. und 19. Jahrhunderts*.  2009. Sophie Drinker Institut. Viitattu 11.4.2018.*


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Yhdysvallat
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* RISM

 |

 |
**Sulka Oy** oli Saimaalla laivaliikennettä harjoittanut yritys, jolla oli myös oma telakka ja konepaja Savonlinnan Pääskyniemessä.

Yhtiö perustettiin 1916 nimellä Savonlinnan Puutavara Oy ja sen perustajina olivat liikemies Nestori Kojonen ja laivuri Juho Heltimoinen. Vuonna 1917 rakennettiin Savonlinnan Pääskyniemeen telakka ja konepaja yhtiön höyrylotjien telakointia ja korjausta varten. Pääskyniemen telakalla rakennettiin myös pari uutta höyrylotjaa: Pääskyniemi vuonna 1918 ja Uolevi 1924. Jälkimmäinen tuli myöhemmin tunnetuksi *Kaunis Veera eli Ballaadi Saimaalta* -elokuvan (1950) Prinsessa Armada -höyrylotjana.

Yhtiö nimeksi muuttui 1923 Kojonen & K:ni Oy ja tässä yhteydessä yhtiön pääkonttori siirtyi Savonlinnasta Viipuriin. Vuonna 1936 yhtiön nimeksi vaihtui Sulka Oy. Sulka fuusioitiin Nestori Kojosen hallitsemaan Repola-Viipuri-yhtiöön 1941 ja tämän mukana siitä tuli osa Rauma-Repola-konsernia vuonna 1952. Pääskyniemen telakan toiminta päättyi lopullisesti 1985, kun sen alue myytiin asuntoalueeksi rakennusyhtiö Ra-Holle.

Lähteet
-------

* Pääskyniemen konepajan vaiheet (Arkistoitu – Internet Archive)