recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Barthold Georg Niebuhr** (27. elokuuta 1776 Kööpenhamina – 2. tammikuuta 1831 Bonn) oli saksalainen historioitsija ja valtiomies.

Elämä ja ura
------------

Niebuhr oli tanskalaisen tutkimusmatkailija Carsten Niebuhrin ainoa poika. Hän opiskeli Kielin yliopistossa ja isänsä neuvosta vietti yli vuoden Englannissa ja Skotlannissa. Hänestä tuli Tanskan valtiovarainministerin Heinrich Ernst Schimmelmannin yksityissihteeri, Tanskan kuninkaallisen kirjaston sihteeri, kauppakollegion asessori ja vuonna 1804 Tanskan kansallispankin johtaja. Vuonna 1806 hän otti Preussin pääministerin Karl vom Steinin pyynnöstä vastaan vastaavan viran Preussissa. Steinin kaatumisen jälkeen hän kuitenkin, paheksuen Karl August von Hardenbergin politiikkaa, erosi ja ryhtyi valtion historiankirjoittajaksi. Samalla Niebuhrista tuli Berliinin tiedeakatemian jäsen, ja hän sai siten valtuudet luennoida vastaperustetussa Berliinin yliopistossa. Vuonna 1810 hän aloitti Rooman historiaa käsittelevän luentosarjan, joka oli hänen suuren kirjansa perusta. Vuonna 1816 hän lähti Preussin suurlähettilääksi Roomaan, jossa hän johti pitkiä neuvotteluja katolisen kirkon asemasta Preussissa. Palattuaan Saksaan vuonna 1823 hän luennoi Bonnissa.

Niebuhr saavutti huomattavan aseman tieteellisessä maailmassa teoksellaan *Römische geschichte* (2 nidettä, 1811–1812, 3. nide, 1832, kattaa ajanjakson vuoteen 241 eKr.), joka loi uutta pohjaa Rooman muinaisen historian ja valtion tutkimukseen. Sen jatko-osa Konstantinus Suuren kuolemaan asti julkaistiin vuosina 1844–1845 Niebuhrin luentoihin perustuen. Niebuhr vaikutti ratkaisevasti historiantutkimukseen lähdekritiikkiä korostamalla ja lähteiden luotettavuutta analysoimalla, ja loi näin pohjaa saksalaisen historiantutkimuksen kultakaudelle.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Barthold Georg Niebuhr *Nordisk familjebok*.  1913. Viitattu 12.09.2022.
2. 1 2 3  Barthold Georg Niebuhr *Encyclopedia Britannica*.  1911. Viitattu 12.09.2022.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Barthold Georg Niebuhr** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Katalonia
* Saksa
* Italia
* Israel
* Belgia
* Yhdysvallat
* Ruotsi
* Latvia
* Tšekki
* Australia
* Kreikka
	+ 2
* Korea
* Alankomaat
* Puola
* Portugali
* Vatikaani

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**Sanita Pušpure** (s. 21. joulukuuta 1981 Riika, Latvia) on irlantilainen, Latviassa uransa aloittanut soudun maailmanmestari.

Pušpure sijoittui maailmanmestaruuskilpailuissa vuonna 2011 pariairokaksikossa Lisa Dilleenin kanssa 12:nneksi. Lontoon olympialaisissa 2012 Pušpure kilpaili yksikössä ja sijoittui 13:nneksi voitettuaan C-finaalin. Vuonna 2014 hän saavutti yksikössä EM-pronssia ja sijoittui MM-kilpailuissa neljänneksi. Vuonna 2015 hän oli EM-kilpailuissa viides ja MM-kilpailuissa yhdestoista. Vuonna 2016 hän saavutti toistamiseen EM-pronssia ja sijoittui Rio de Janeiron olympialaisissa 13:nneksi.

Vuonna 2017 Pušpure sijoittui MM-kilpailujen yksikössä neljänneksi. Plovdivin MM-kilpailuissa 2018 hän voitti maailmanmestaruuden yli viiden sekunnin erolla Sveitsin Jeannine Gmeliniin. Seuraavana vuonna hän voitti Euroopan-mestaruuden Luzernissa ja maailmanmestaruuden Ottensheimissa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6  Sanita Puspure *World Rowing*.  Arkistoitu 10.1.2021. Viitattu 13.11.2019. (englanniksi)
2. 1 2 3  Sanita Pušpure *Sports Reference*.  Arkistoitu 18.12.2012. Viitattu 8.12.2018. (englanniksi)


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa | 
* VIAF

 |

 |
**Espanjalaiset portaat** (ital. *Scalinata della Trinità dei Monti*) on Italiassa Roomassa sijaitseva kuuluisa ulkoportaikko, joka johtaa Piazza di Spagnan aukiolta Trinità dei Montin kirkolle. 

Portaita kutsutaan "espanjalaisiksi" aukion mukaan. Aukiolla sijaitsee Espanjan Pyhän istuimen suurlähetystö, jonka mukaan aukio on nimetty.

Portaikon 135 porrasta vievät kolmen eri pengermän muodostelmassa kirkon eteen, jossa kuitenkin portaikon ja kirkon välissä on katu ja pieni aukio. Portaikko rakennettiin vuosina 1723–1726 Ranskan suurlähettilään Etienne Gueffier’n varoilla. Portaat on suunnitellut arkkitehti Alessandro Specchi, mutta rakennustyöt saattoi päätökseen Francesco De Sanctis. Portaikon juurella sijaitsevan suihkulähteen Fontana della Barcaccian tilasi paavi Urbanus VIII. Sen on suunnitellut Pietro Bernini, ja suunnitteluun osallistui myös hänen poikansa Gian Lorenzo Bernini. Idean laivanmuotoiseen suihkulähteeseen sanotaan tulleen Tiberin tulvien huuhtomasta veneestä, joka löytyi kukkulan juurelta.

Portaikkoa on entistetty useaan otteeseen, muun muassa vuonna 1995. Se on Rooman suosituimpia nähtävyyksiä ja nuorten turistien kohtaamispaikka.

Kuvia
-----

* Portaat 1900-luvun alussa.Portaat 1900-luvun alussa.
* Portaat vuonna 2011.Portaat vuonna 2011.
* Näkymä ylätasanteelta.Näkymä ylätasanteelta.
* Fontana della BarcacciaFontana della Barcaccia
* Portaat esiintyvät elokuvassa Loma Roomassa (1953).Portaat esiintyvät elokuvassa *Loma Roomassa* (1953).

Lähteet
-------

1. ↑  Paavo Castrén, Leena Pietilä-Castrén: *Rooma*, s. 196. Gaudeamus, 1982. ISBN 951-662-314-X.
2. ↑  Piazza di Spagna Panish Steps. Rome. Italy. Romewise.com (englanniksi)
3. ↑   Hintzen-Bohlen, Brigitte: *Taide&Arkkitehtuuri: Rooma*. Könemann, 2006. ISBN 978-3-8331-2309-2.
4. ↑   J. C. Palmes (toim.): *Sir Banister Fletcher's "A History of Architecture"*, s. 851. 18. p.. Athlone Press, 1975. ISBN 0-485-55001-6. (englanniksi)
5. ↑  Polkunen, Marja-Liisa: *Suomalainen matkaopas: Rooma*. Suomalainen matkaopas oy, 2007. ISBN 978-952-9715-32-9.
6. ↑  Spanish Steps ready for tourists (newspapers.com) *The Guardian*.  21.12.1995. Viitattu 1.8.2022. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Espanjalaiset portaat** Wikimedia Commonsissa
**92. erillinen mekanisoitu prikaati, nimetty atamaani Ivan Sirkon mukaan** (ukr. 92-га окрема механізована бригада імені кошового отамана Івана Сірка, 92 ОМБр) on Ukrainan maavoimien yhtymä, jonka esikunta on Klyhino-Baškyrovan kylässä Tšuhujivin piirissä Harkovan alueella. Se on nimetty Ivan Sirkon mukaan, joka oli Zaporižžjan kasakoiden Kišin (vanhimpienkokouksen) johdossa.

Neuvostoliiton 48. moottoroitu divisioona
-----------------------------------------

Alun perin divisioona perustettiin Neuvostoliiton Kiovan sotilaspiirin 48. Ropšinin Punalipun moottoroituna divisioonana, joka oli nimetty M. I. Kalininin mukaan (perustettu 1919 Tulassa). Divisioona oli suuren isänmaallisen sodan jälkeen Odessan sotilaspiirissä ja vuonna 1968 kuului Neuvostoliiton joukkoihin Tšekkoslovakiassa, jonne divisioona oli sijoitettuna vuoteen 1990. Divisioona siirrettiin Kiovan sotilaspiiriin Tšuhujiviin korvaamaan lakkautettu 75. kaartin panssaridivisioona.

Ukrainan maavoimissa
--------------------

Divisioona liitettiin 1992 Ukrainan kansalliskaartiin nimellä kansalliskaartin 6. divisioona. Joulukuussa 1999 divisioona liitettiin Ukrainan asevoimiin. Divisioona supistettiin prikaatiksi, jolloin numero vaihdettiin kunnianimien säilyessä. Vuonna 2007 prikaatin komentaja pyysi yksikön nimeämistä Tšuhujivin mukaan.

Vuonna 2011 prikaati päätettiin lakkauttaa vuoteen 2015 mennessä ja sen kasarmit muuttaa varastoalueeksi. Vuonna 2014 prikaatin virallinen nimi oli 92. erillinen mekanisoitu Ropšinin-Tšuhujivin lokakuun vallankumouksen punalippuinen prikaati.

Prikaati otti osaa Ukrainan ATO-operaatioon Itä-Ukrainassa. Sen joukot yrittivät murtaa Ilovaiskin motin yhdessä 50. prikaatin reservien ja Oikean sektorin joukkojen kanssa, mikä epäonnistui ja prikaati kärsi suuria henkilöstö- ja kalustotappioita.*selvennä*

Helmikuussa 2022 prikaati puolusti Harkovaa ja syyskuussa osallistui Harkovan alueen vastahyökkäykseen, jolla venäläiset joukot työnnettiin pois kaupungin ympäristöstä Luhanskin alueelle.

Maaliskuussa 2023 prikaatin joukkoja on siirretty Bahmutin taisteluun.

Prikaatin panssaripataljoona käyttää T-64BV "Bulat" -vaunuja ja mekanisoidut pataljoonan BTR-4-vaunuja. Prikaatin kalustoon kuuluu ainoana BTR-4E-miehistönkuljetusvaunuja.*milloin?*

Lähteet
-------

1. ↑  Воинскую часть в Башкировке под Харьковом расформируют – Головне в Україні *glavnoe.in.ua*.  27.9.2011. Viitattu 16.3.2023. (ukrainaksi)
2. ↑
3. ↑  Воинскую часть в Башкировке под Харьковом расформируют – Головне в Україні *glavnoe.in.ua*.  27.9.2011. Viitattu 16.3.2023. (ukrainaksi)
4. 1 2  Легендарні частини ЗСУ: 92-а механізована бригада - Не знайдено *web.archive.org*.  30.8.2018.  Arkistoitu 30.8.2018. Viitattu 16.3.2023.
5. 1 2  «Превратить город в крепость». Кто будет оборонять Харьков в случае «вторжения» России *Газета.Ru*. Viitattu 16.3.2023. (venäjäksi)
6. ↑  Pekka Toveri: Ukrainan sota *Suomen Sotilas*.  21.9.2022. Viitattu 16.3.2023.
7. ↑   *Twitter*. Viitattu 16.3.2023.
8. ↑
**Pohjois-Pohjanmaan sairaanhoitopiiri** (PPSHP) oli kuntayhtymä, jonka muodostivat Pohjois-Pohjanmaan maakunnan kunnat lukuun ottamatta Keski-Pohjanmaan sairaanhoitopiiriin vuoden 2013 alussa siirtynyttä Reisjärveä.

Pohjois-Pohjanmaan sairaanhoitopiirin väestöpohja oli noin 410 000 ja laajemman, koko Pohjois-Suomen kattavan erityisvastuualueen väestöpohja oli noin 740 000 henkilöä. Sairaanhoitopiirin tehtävänä oli tarjota jäsenkuntiensa asukkaille erikoissairaanhoidon palveluja. 

Pohjois-Pohjanmaan sairaanhoitopiiri oli Suomen pohjoisin yliopistollinen sairaanhoitopiiri. Pohjois-Pohjanmaan sairaanhoitopiirin lisäksi Oulun yliopistollisen sairaalan (OYS) erityisvastuualueeseen kuuluivat Kainuun sairaanhoitopiiri, Länsi-Pohjan sairaanhoitopiiri, Keski-Pohjanmaan sairaanhoitopiiri ja Lapin sairaanhoitopiiri.

Sairaanhoitopiirin toiminta päättyi 31. joulukuuta 2022 liittyen Sote-uudistukseen. Nykyisin alueen sosiaali-, terveys- ja pelastustoimen palvelut tuottaa Pohjois-Pohjanmaan hyvinvointialue.

Sairaanhoitopiirin sairaalat
----------------------------

* Oulun yliopistollinen sairaala, Oulu
* Oulaskankaan sairaala, Oulainen
* Raahen aluesairaala, Raahe

Lisäksi oli kehitysvammahuollon toimintayksikkö.

Lähteet
-------

1. ↑  Arkistoitu kopioSairaanhoitopiirien jäsenkunnat - sairaanhoitopiirit 2020  2020. Kuntaliitto, kuntaliitto.fi.  Arkistoitu 6.5.2021. Viitattu 3.7.2021.
2. 1 2 3 4  Pohjois-Pohjanmaan sairaanhoitopiiri Pohjois-Pohjanmaan sairaanhoitopiiri, ppshp.fi. Viitattu 3.7.2021.
3. 1 2  Arkistoitu kopioErikoissairaanhoito  2020. Kuntaliitto, kuntaliitto.fi.  Arkistoitu 18.6.2021. Viitattu 3.7.2021.
4. ↑  Sote-uudistuksen vaikutukset kuntien omaisuuteen *Soteuudistus*.  Arkistoitu 6.2.2023. Viitattu 5.3.2023.
5. ↑  Etusivu *Pohde*. Viitattu 5.3.2023.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * n
* k
* m
Perustiedot Wikidatassa: Pohjois-Pohjanmaan sairaanhoitopiiri (Q11888475)ohje |
| --- |
|  |
| esiintymä kohteesta | sairaanhoitopiiri |
|  |
| valtio | Suomi |
|  |
|  |

 |

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
	+ 2

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)

 |

 |
**Kerri Leigh Williams** (o.s. **Gowler**, s. 18. joulukuuta 1993 Wanganui, Manawatū-Whanganui) on uusiseelantilainen soutaja. Hän voitti perämiehettömässä kaksikossa Grace Prendergastin kanssa olympiakultaa ja saavutti kahdeksikossa olympiahopeaa vuodelle 2021 siirretyissä Tokion olympialaisissa. Kaksikossa uusiseelantilaisten ero hopealle sijoittuneeseen venäläispariin oli 1,26 sekuntia ja kahdeksikossa kultaa voittaneeseen Kanadan venekuntaan 0,91 sekuntia. Prendergast sijoittui neljänneksi kahdeksikossa Rio de Janeiron olympialaisissa 2016. Maailmanmestaruuskilpailuissa hän voitti kultaa perämiehettömässä nelosessa Amsterdamissa 2014, perämiehettömässä kaksikossa Sarasotassa 2017, Ottensheimissa 2019 ja Račicessa 2022 sekä kahdeksikossa Ottensheimissa 2019. Hän saavutti MM-hopeaa perämiehettömässä kaksikossa Aiguebelettessa 2015 ja Plovdivissa 2018 sekä kahdeksikossa Aiguebelettessa 2018.

Kerri Williamsin pikkusisko Jackie Gowler souti samassa maailmanmestaruuden 2019 ja olympiahopeaa 2021 saavuttaneessa kahdeksikossa.

Lähteet
-------

1. ↑  Kerri Williams *Olympedia*.  (englanniksi)
2. ↑  Athlete profile: Kerri Williams World Rowing. Viitattu 23.2.2024. (englanniksi)
3. ↑  Rangitāne sisters Kerri & Jackie Gowler part of NZ’s magnificent eight rowers TVNZ. Viitattu 12.8.2021. (englanniksi)
4. ↑  Athlete profile: Jackie Gowler World Rowing. Viitattu 23.2.2024. (englanniksi)
**Mimosa** on taiteilija Alvar Cawénin öljyvärimaalaus paperille vuodelta 1914. Kooltaan maalaus on 70 × 54 cm, ja se kuuluu Ateneumin taidemuseon Hallonbladin kokoelmiin.

Alvar Cawénin tuotannossa kubismia alkoi esiintyä vuonna 1913 luonnonmuotojen varovaisena tyylittelynä. Hän oli tämän vuosikymmenen alkuvuosina opiskellut ja omaksunut kubismiakin Pariisissa sinne suuntautuneilla opintomatkoillaan. *Mimosa* on maalattu Pariisissa vuonna 1914. Tässä voimakkain syksyn värein toteutetussa maalauksessa Cawén säilyttää alkuperäisen aiheen tunnistettavuuden muodon, rakenteen ja värienkin osalta. Asetelman keskeisiä esittäviä tekijöitä ovat peili, hedelmät, pöytä, taustaverho ja kannu. Hän yhdistää orgaanisia ja geometrisia muotoja tilaa jäsentävästi sekä kuvaa valon himmenemisen syvyysvaikutelmaa luodakseen edestä taakse.

Alvar Cawénin kubismi loi maalaukseen rytmistä rakennetta ja hierarkiaa, toi uusia ulottuvuuksia sekä tuki ja jäsensi niitä. Hän sai myönteisimmän vastaanoton silloisista suomalaisista kubisteista kriitikoilta. *Mimosa* oli yksi hänen syksyllä 1914 Suomen Taiteilijain näyttelyyn tuomistaan kubistisista maalauksista, ja se ostettiin sieltä heti Ateneumin taidemuseon kokoelmiin. Cawénia kiiteltiin siitä, että hän näytti, että "kubismikasvi voi kehittyä kauniiksi myös Suomen ilmanalassa".

Lähteet
-------

1. 1 2  *Helmiriitta Sariola teoksessa Tuntematon horisontti – Suomen taidetta 1870–1920*. Helsinki: Ateneumin taidemuseo, 2000.

Aiheesta muualla
----------------

* Suomen Kansallisgallerian sivut: Kokoelmat: Mimosa.  (Arkistoitu – Internet Archive)
KYS oli Kuopiossa sijaitseva Pohjois-Savon sairaanhoitopiirin keskussairaala ja yliopistosairaala. Nyt sen toiminnasta vastaa Pohjois-Savon hyvinvointialue.
**Pohjois-Savon sairaanhoitopiiri** (lyh. **PSSHP**) oli 18 pohjoissavolaisen kunnan yhdessä omistama kuntayhtymä, joka koordinoi Kuopion yliopistollisen sairaalan (KYS) toimintaa. Pohjois-Savon sairaanhoitopiiri vastasi 247 000 pohjoissavolaisen julkisesta erikoissairaanhoidosta sekä erityistason erikoissairaanhoidosta liki miljoonalle itä- ja keskisuomalaiselle. Erityissairaanhoidon järjestämisvastuu KYSillä oli Pohjois-Savon sairaanhoitopiirin ohella Itä-Savon ja Keski-Suomen sairaanhoitopiirien sekä Etelä-Savon sosiaali- ja terveyspalvelujen kuntayhtymän (Essote) ja Pohjois-Karjalan sosiaali- ja terveyspalvelujen kuntayhtymän (Siun sote) asukkaille.

Sairaanhoitopiirin toiminta päättyi 31. joulukuuta 2022 osana Sote-uudistusta.Jatkossa Pohjois-Savon hyvinvointialue vastaa alueen sosiaali-, terveys- ja pelastustoimen tehtävistä.

Sairaanhoitopiirin jäsenkunnat
------------------------------

Sairaanhoitopiirin muodostivat seuraavat 18 kuntaa:

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| * Iisalmi
* Kaavi
* Keitele
* Kiuruvesi
* Kuopio
* Lapinlahti
 | * Leppävirta
* Pielavesi
* Rautalampi
* Rautavaara
* Siilinjärvi
* Sonkajärvi
 | * Suonenjoki
* Tervo
* Tuusniemi
* Varkaus
* Vesanto
* Vieremä
 |

Lähteet
-------

1. 1 2  Arkistoitu kopioToiminta ja tehtävät Pohjois-Savon sairaanhoitopiiri, psshp.fi.  Arkistoitu 12.8.2020. Viitattu 29.3.2020.
2. 1 2  Sote-uudistuksen vaikutukset kuntien omaisuuteen *Soteuudistus*.  Arkistoitu 6.2.2023. Viitattu 30.1.2023.
3. ↑  Olemme osa Pohjois-Savon hyvinvointialuetta 1.1.2023 alkaen *Pohjois-Savo*. Viitattu 30.1.2023.
4. ↑  Sote-uudistuksen vaikutukset kuntien omaisuuteen *Soteuudistus*.  Arkistoitu 6.2.2023. Viitattu 5.3.2023.
5. ↑  Mitä hyvinvointialueella tehdään - Pohjois-Savon hyvinvointialue - Pohjois-Savo *Pohjois-Savon hyvinvointialue*. Viitattu 30.1.2023.

Aiheesta muualla
----------------

* Pohjois-Savon sairaanhoitopiiri (psshp.fi)
**Sopiny** (ven. Сопины) on kylä Novgorodin alueen Borovitšin piirin Kontšanskoje-Suvorovskojen kunnassa Venäjällä. Se sijaitsee pienen Sopinskojejärven itärannalla neljä kilometriä Kontšanskoje-Suvorovskojesta koilliseen. Kylässä on 38 asukasta (vuonna 2011).

Sopinyn pogosta ja paikalla sijainnut pieni luostari mainitaan 1500-luvun asiakirjoissa. Luostari lakkautettiin 1700-luvulla ja sen kirkon alttarin paikalle pystytettiin tsasouna. 1700–1800-luvuilla kylään rakennettiin kaksi kirkkoa. Myöhemmin se kuului Kontšanskojen volostiin.

Kylä koostuu puutarhapalstojen ympäröimistä omakotitaloista. Sen lähellä sijaitsee 700–900-luvuilta peräisin oleva asuinpaikka ja kumpuhauta. Nähtävyyksiä ovat vuosina 1747–1762 pystytetty Neitsyt Marian syntymän kirkko sekä Aleksandr Suvorovin vuosina 1800–1801 rakennuttama Pyhän Kolminaisuuden kirkko. Kylässä toimii kauppa ja sieltä on linja-autoyhteys Borovitšiin.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Generalnyi plan Kontšansko-Suvorovskogo selskogo poselenija Borovitšskogo raiona Novgorodskoi oblasti: Obosnovanije projekta generalnogo plana  2012. Veliki Novgorod:  Grad-Info.  Arkistoitu 6.3.2016. Viitattu 2.9.2012. (venäjäksi)
Hermann von Eichhorn
**Emil Gottfried Hermann von Eichhorn** (13. helmikuuta 1848 Breslau – 30. heinäkuuta 1918 Kiova, Ukraina) oli saksalainen kenraalisotamarsalkka, joka palveli komentajana ensimmäisessä maailmansodassa ja toimi miehitetyn Ukrainan sotilaskuvernöörinä vuonna 1918. Hänet murhattiin.

Eichhorn liittyi vuonna 1866 Preussin toiseen kaartinrykmenttiin ja osallistui 1866 sotaan Itävaltaa vastaan sekä 1870–1871 Ranskan–Saksan sotaan. Vuonna 1901 hänet ylennettiin kenraaliluutnantiksi ja nimitettiin yhdeksännen jalkaväkidivisioonan sekä 1904 Württembergiin sijoitetun 13:nnen armeijakunnan komentajaksi. Vuonna 1905 hänet ylennettiin jalkaväenkenraaliksi ja 1913 kenraalieverstiksi sekä nimitettiin jälkimmäisessä yhteydessä seitsemännen sotilaspiirin tarkastajaksi. Maailmansodan puhjetessa Eichhorn oli sairaana, ja palasi palvelukseen vasta vuoden 1915 alussa tullessaan vastaperustetun 10:nnen armeijan komentajaksi itärintamalle. Hän komensi armeijaansa Masurian järvien toisessa taistelussa helmikuussa 1915 sekä Kaunasin valtauksessa saman vuoden elokuussa ja Vilnan valtauksessa syyskuussa. Myöhemmin hänen komentoonsa annettiin Puolan pohjoisosan rintamaosuudesta vastannut "armeijaryhmä Eichhorn" ja hänet ylennettiin joulukuussa 1917 kenraalisotamarsalkaksi.

Brest-Litovskin rauhansopimuksen tultua voimaan Eichhornin komentajantehtävät itärintamalla päättyivät ja hänet nimitettiin huhtikuussa 1918 Ukrainaa miehittäneiden saksalaisten ja itävaltalaisten joukkojen komentajaksi sekä Ukrainan sotilaskuvernööriksi. Hänen vastuullaan oli Brest-Litovskin ankarien rauhanehtojen mukaisesti Ukrainan luonnonvarojen ja erityisesti viljantuotannon valjastaminen mahdollisimman tehokkaasti saksalaisten käyttöön, mikä teki hänen hallinnostaan hyvin epäsuositun Ukrainassa. Tämän seurauksena Eichhorn ja hänen adjutanttinsa joutuivat 30. heinäkuuta 1918 ukrainalaisen vasemmistososialistivallankumouksellisen Boris Mihailovitš Donskoin surmaamiksi keskellä Kiovan katua.

Marraskuusta 1941 lokakuuhun 1943 Kiovan pääkatu H’reštšatyk oli nimetty Eichornin mukaan.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  *Nordisk familjebok*, täydennysosa (1923), s. 474–475 (ruotsiksi) Runeberg.org. Viitattu 9.1.2014.
2. 1 2  Hermann von Eichhorn (englanniksi) Firstworldwar.com. Viitattu 9.1.2014.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Hermann von Eichhorn** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Puola

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* Encyclopedia of Modern Ukraine
* IdRef

 |

 |
**Johannes (Juhani) Kuurne** (7. lokakuuta 1910 Sortavalan maalaiskunta – 3. marraskuuta 1990 Mäntyharju) oli suomalainen rovasti ja kirkkoherra.

Kuurneen vanhemmat olivat maanviljelijä Juho Kuurne ja Katri Kapanen. Hän pääsi ylioppilaaksi 1932 ja suoritti teologisen erotutkinnon 1937.

Kuurne oli Suomen Nuorten Kristillisen Liiton sihteerinä Karjalassa 1937–1947, Mäntyharjun kappalaisena 1947–1953 sekä Mäntyharjun kirkkoherrana 1953–1973. Hän oli Mikkelin hiippakunnan tuomiokapitulin asessorina 1954–1960, kirkolliskokouksen jäsenenä 1958–1965 sekä Suomen kirkon seurakuntaopiston valtuuskunnan jäsenenä 1948–1968. Kuurne oli myös Mäntyharjun kunnanvaltuuston jäsenenä.

Juhani Kuurne oli naimisissa vuodesta 1940 sairaanhoitaja Mirjam Viktoria Nikolaisen kanssa. Heillä oli kuusi lasta.

Teoksia
-------

* *Hengen tuulta Karjalassa - Pielisen seudun herännäisyys 1800-luvulla*. WSOY 1944

Lähteet
-------

1. ↑  Kuolinilmoitus, Rovasti Johannes (Juhani) Kuurne, Uusi Suomi, 1990, No 306, sivu 6, julkaistu 13.11.1990
2. 1 2 3 4  Kuka kukin on 1978
**Jukka Tapani Hulkkonen** (s. 11. lokakuuta 1955 Hyrynsalmi) on suomalainen metsänhoitaja ja pankinjohtaja, joka on saanut kauppaneuvoksen arvonimen.

Jukka Hulkkonen syntyi toimitusjohtaja Kosti Hulkkosen ja Elsa Härkösen perheeseen. Hän avioitui 1984 metsänhoitaja Annikka Helena Selanderin kanssa. Hulkkonen tuli ylioppilaaksi Puolangan lukiosta 1976 ja valmistui metsänhoitajaksi Helsingin yliopistosta 1983. Hän oli metsätaloustöissä 1973–1980, Metsäntutkimuslaitoksen mittausryhmän johtaja 1980, Tehdaspuu Oy:n metsäinventoija 1981 ja Osuuspankkien Keskusliiton esimiesharjoittelija 1982.

Suur-Helsingin Osuuspankin konttorinjohtaja Hulkkonen oli 1983, Oulun Osuuspankin yritysasiamies 1984, Kainuun Osuuspankin aluejohtaja 1984–1989, Joensuun Osuuspankin pankinjohtaja 1989–1996, Salon Seudun Osuuspankin toimitusjohtaja 1997–2009 ja sitten Salon Osuuspankin, vuodesta 2013 Lounaismaan Osuuspankin toimitusjohtaja. Hänellä on ollut myös useita pankkialan ja muita luottamus- ja asiantuntijatehtäviä. Kauppaneuvoksen arvonimen Hulkkonen sai 2011.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Kivistö, Terhi: Kauppaneuvos Jukka Hulkkonen (1955–). *Suomen talouselämän vaikuttajat* -verkkojulkaisu (maksullinen). 13.2.2015. Suomalaisen Kirjallisuuden Seura. Viitattu 2.3.2024.
Ylärivissä (vas.): Carl Allén, Verner Järvinen ja Anton Svahn. Alarivissä (vas.): Kelpo Vohlonen, Heikki Pennola ja Knut Lindberg.
**Kelpo Hyvä Vohlonen** (myös muodossa **Wohlonen**; 16. lokakuuta 1879 Orimattila – 18. tammikuuta 1965) oli suomalainen painija ja maanmittausinsinööri. Hän lukeutui 1900-luvun alussa Suomen ensimmäisiin huippupainijoihin, saavuttaen urallaan yhden Suomen mestaruuden, yhden SM-hopean sekä kaksi SM-pronssia.

Elämä
-----

Vohlonen syntyi Orimattilan Kuivannon kylässä viisilapsiseen perheeseen. Hänen sisaruksistaan tunnettuja ovat keksijä Tuomas Vohlonen sekä Oma Eeva Vohlonen, joka oli ensimmäinen agrologin tutkinnon suorittanut suomalainen nainen. Vohlosen perhe joutui pian muuttamaan Ruokolahdelle, josta käsin lapset kävivät keskikoulun Lappeenrannassa ja myöhemmin suorittivat ylioppilastutkintonsa Viipurissa. Kelpo ja Tuomas Vohlonen opiskelivat tämän jälkeen maanmittausinsinööriksi Helsingin Polyteknillisessä opistossa. Kelpo Vohlonen työskenteli valmistuttuaan pitkään maanmittarina Porissa, jossa hän muiden töidensä ohessa suunnitteli muun muassa Tiilimäen urheilukentän. Vohlosen tytär avioitui vuonna 1935 maantieteilijä Auvo Säntin kanssa.

Painisaavutukset
----------------

Painiurallaan Kelpo Vohlonen edusti Helsingin Atleettiklubia sekä myöhemmin Porin Voimailun Ystäviä. Helsingissä hän oli olympiavoittaja Verner Weckmanin valmennettavana ja voitti kreikkalais-roomalaisen painin raskaan sarjan Suomen mestaruuden vuonna 1903, avoimen sarjan SM-pronssia 1902 sekä raskaan sarjan pronssia 1906. Porin vuosinaan Vohlonen saavutti vielä 1910 raskaan keskisarjan SM-hopeaa tulevan olympiamitalistin Alppo Asikaisen jälkeen.

Vuonna 1939 ilmestyi Eino "M-o-n-i" Soinion teos *Suomalaisia mestaripainijoita – Carl Allénista Väinö Kokkiseen*, jonka kymmenestä artikkelista yksi käsittelee Kelpo Vohlosen uraa.

Lähteet
-------

1. ↑  Kelpo Vohlonen 80-vuotias.  *Helsingin Sanomat*, 16.10.1959, s. 23. HS Aikakone (vain tilaajille). Viitattu 21.4.2018.
2. ↑  Kelpo Wohlosen kuolinilmoitus (vain tilaajille) Helsingin Sanomat 26.1.1965, HS Aikakone. Viitattu 10.9.2018.
3. ↑  Tommo - kertomus keksijästä Patentti- ja rekisterihallituksen Innogalleria. Viitattu 10.6.2015.
4. ↑  Kuka kukin on (Aikalaiskirja) : Who's who in Finland / 1954 / Projekt Runeberg. Viitattu 10.6.2015.
5. ↑  Kreikkalais-roomalaisen painin SM-kilpailut 1898–04 TUL-paini. Viitattu 10.6.2015.
6. ↑  Kreikkalais-roomalaisen painin SM-kilpailut 1905–09 TUL-paini. Viitattu 10.6.2015.
7. ↑  Kreikkalais-roomalaisen painin SM-kilpailut 1910–14 TUL-paini. Viitattu 10.6.2015.
8. ↑  Suomalaisia mestaripainijoita : Carl Allénista Väinö Kokkiseen[vanhentunut linkki] Kymenlaakson kirjastot. Viitattu 10.6.2015.
**Taisteluplaneetta Galactica (1980)** (*Galactica 1980*) on yhdysvaltalainen, vuonna 1980 tuotettu jatkokausi 1978–1979 tuotetulle television tieteissarjalle *Taisteluplaneetta Galactica*.

Juoni
-----

Sarjassa *Taisteluplaneetta Galactica* cylonit lupaavat ikuista rauhaa kahdelletoista siirtokunnalle, joista yksi on Caprica. He kuitenkin hyökkäävät siirtokuntiin, ja tuhoavat niitä suojanneista taisteluplaneetoista kaikki paitsi Capricaa edustavan Galactican, jonka päällikkö Adama (Lorne Greene) on kaiken aikaa ollut skeptinen heidän aikeidensa suhteen. Tarina jatkuu sarjassa *Taisteluplaneetta Galactica 1980*, jossa cyloneita pakenevat ihmiset löytävät Maan vuosikausien jälkeen. Maassa eletään 1980-luvun taitetta, joten se on teknologisesti liian kehittymätön tarjoamaan pakomatkalaisille suojaa cyloneilta. Galactican väki yrittää jouduttaa maan teknistä kehitystä paljastamatta kuitenkaan itseään maan asukkaille.

Yhdeksän ensimmäistä jaksoa muodostavat tarinallisen jatkumon, jossa päähenkilöt Troy ja Dillon seikkailevat Yhdysvaltain alueella. Heidän on vaikea oppia Maan tapoja, ja he kummastelevat sikäläistä teknologiaa. Esimerkiksi puhelinkoppi on heille täysin käsittämätön kapistus, ja lentomatka Yhdysvaltain länsirannikolta itärannikolle kestää heidän mielestään tavattoman kauan. Troy ja Dillon tutustuvat toimittajan uralle aikovaan Jamie Hamiltoniin, joka opastaa heidät planeetan tavoille.

Viimeinen jakso kertoo alkuperäisen *Taisteluplaneetta Galactican* keskeisen hahmon, Starbuckin (Dirk Benedict) kohtalon. Jaksosta selviää myös tohtori Zeen (Robbie Rist ja James Patrick Stuart) syntyperä.

Sarjan lopettaminen
-------------------

Sarjan tuotanto lopetettiin alhaisten katsojalukujen vuoksi kymmenen jakson jälkeen. Suurin osa alkuperäisen sarjan katsojista pettyi jatkosarjan huonoon laatuun. Alkuperäisistä näyttelijöistä on Lorne Greenen lisäksi mukana Boomeria näyttelevä Herbert Jefferson Jr. mutta hänen osansa on melko pieni. Apollosta (Richard Hatch) puhutaan ohimennen imperfektissä, joten tämä lienee kuollut. Galactican naisia, kuten Cassiopeia, Athena ja Sheba, ei mainita lainkaan. Troy on Apollon adoptiopoika Boxey aikuisena.
**Gabriel Wallenius** (19. heinäkuuta 1648 Västerås – 14. toukokuuta 1690 Turku) oli ruotsalaissyntyinen Turun akatemian kirjastonhoitaja ja Turun linnansaarnaaja.

Walleniuksen vanhemmat olivat Västeråsin lukion lehtori, myöhemmin Moran kirkkoherra Anders Wallenius (1615–1663) ja hänen ensimmäinen puolisonsa Brita Gabrielsdotter Holstenius. Hän kävi Västeråsin lukiota ja pääsi ylioppilaaksi 1665 Uppsalassa ja 1673 Turussa. Wallenius vihittiin papiksi Västeråsin hiippakunnassa 1673.

Wallenius tuli Turkuun piispa Johan Gezelius vanhemman kutsusta ja toimi aluksi kielten opettajana. Hän oli Turun akatemian kirjastonhoitajana 1675–1690 ja hän toimi samalla Turun linnansaarnaajana vuodesta 1678 alkaen (astui virkaan 1682). Wallenius oli lähetystöpappina valtaneuvos, vapaaherra Ernest Johann Creutzin mukana Venäjällä vuonna 1676. Vuonna 1689 Wallenius nimitettiin Girestan kirkkoherraksi Uppsalan arkkihiippakunnassa mutta nimitys peruttiin ennen kuin hän astui virkaan. Wallenius julkaisi homileettisia ja askeettisia kirjoituksia sekä 1682 ilmestyneen kirjoituksen "Project af Svensk Grammatica".

Gabriel Wallenius oli naimisissa vuodesta 1679 Anna Johansdotter Hoffin (k. 1716) kanssa tämän ensimmäisessä avioliitossa. Walleniuksen veli oli Tarton koulun konrehtori Anders Wallenius (1653-1680).

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Yrjö Kotivuori, Ylioppilasmatrikkeli 1640–1852: Gabriel Wallenius. Verkkojulkaisu 2005. Luettu 23.6.2020.
2. 1 2  Helsingin yliopiston opettaja- ja virkamiesmatrikkeli 1640-1917 (P-Ö) : Wallenius, Gabriel (Arkistoitu – Internet Archive)
3. 1 2 3  Nordisk familjebok / Uggleupplagan. 31. Ural - Vertex (1921), Projekt Runeberg

Aiheesta muualla
----------------

* SKS Biografiakeskus Kansallisbiografia : Wallenius, Gabriel (1648-1690)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Suomi (KANTO)
* Ruotsi

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Kansallisbiografia
* Biografiasampo
* Ylioppilasmatrikkeli 1640–1852

 |

 |
**Hasta Siempre, Comandante** tai lyhyemmin **Hasta Siempre** on kuubalaisen laulajan Carlos Pueblan alun perin vuonna 1965 levyttämä espanjankielinen kappale. 

Laulun sanoitus on vastaus vallankumousjohtaja Che Guevaran samana vuonna Fidel Castron haltuun jättämään kirjeeseen, jota pidetään myös hänen poliittisena testamenttinaan. Kirjeen sisällön piti tulla julki vasta, mikäli taistelukentille palannut Guevara saisi surmansa, mutta Castro julkisti sen jo lokakuussa 1965 pitämässään puheessa.

Kappaleesta on olemassa ainakin 200 versiota eri puolilta maailmaa. Sen ovat levyttäneet muun muassa Compay Segundo, Nathalie Cardone, Robert Wyatt, Silvio Rodríguez, Joan Baez, Maria Farantouri, Jan Garbarek sekä Al Di Meola. Laulua ovat esittäneet myös useat punk/oi! sekä ska-yhtyeet. Suomeksi Hasta Siempren on kääntänyt runoilija Pentti Saaritsa ja sen ovat levyttäneet Arja Saijonmaa sekä Agit Prop. Myös Jussi Hakulisella on Hasta Siempre -niminen laulu, mutta se on hänen oma sävellyksensä ja sanoituksensa.

Lähteet
-------

1. ↑  National Security Archive Electronic Briefing Book No. 5 Viitattu 5.5.2013.
2. ↑  All versions of Some musics Viitattu 5.5.2013.
3. ↑  Suomen äänitearkisto[vanhentunut linkki] Viitattu 5.5.2013.
4. ↑  Fono-äänitetietokanta Viitattu 5.5.2013.

Aiheesta muualla
----------------

* Carlos Pueblan alkuperainen versio kappaleesta
Charles de Rohan-Soubise
**Charles de Rohan-Soubise** (1715–1787) oli ranskalainen sotapäällikkö ja Ranskan marsalkka, joka kärsi seitsenvuotisessa sodassa Rossbachin tappion 1757. Hän oli Pompadourin markiisittaren suosikki hän sai seitsenvuotisen sodan alkaessa 24 000 miehen armeijan päällikkyyden ja siihen yhtyi myös Pyhä saksalais-roomalaisen keisarikunnan armeija. Mutta Fredrik Suuri sai siitä loistavan voiton Rossbachin taistelussa. Tästä huolimatta Soubise sai uuden armeijan johtoonsa 1758 jolloin hän voitti Lutternbergin luona Hessiläisen kenraalin Obergin ja valloitti Hessenin. Sen johdosta hänet nimitettiin sotamarsalkaksi mutta 1761 ja 1762 hän taisteli huonolla menestyksellä Ferdinand Braunschweigilaista vastaan.

Lähteet
-------

* 
* 

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Italia
* Belgia
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Puola

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* RISM
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**Vaasan käytännöllinen naisopisto** (*Vasa praktiska flickinstitut*, myös *Vasa praktiska skola för unga kvinnor*), oli vuonna 1916 perustettu kaksikielinen opisto. Opiston perusti Elli Ansas, joka myös johti sitä koko sen toiminta-ajan vuoteen 1948. Toiminta päättyi 28. toukokuuta 1948

Aluksi järjestettiin lastenhoitokursseja. Opiskelijat harjoittelivat Ansaan edellisenä vuonna perustamassa lastentarhassa. Vuonna 1917 ohjelmaan tuli puku- ja liinavaateompelu ja ruoanlaiton ja kotitalouden opetus. Lisäksi opetettiin yleissivistäviä aineita, kuten siveys-, kasvatus- ja kansantalousoppia ja taide- ja kirjallisuushistoriaa sekä voimistelua, piirustusta ja laulua.

Opiston toimintatila olivat Ansaksen omistamassa talossa Kauppapuistikko 28:ssa. Pääsyvaatimuksena oli kansakoulun käynti, ja oppilaat tulivat kaikkialta maasta. Opisto sai vuodesta 1918 alkaen valtionapua. Koulussa oli osalle oppilaista oppilaskoti. Kurssien pituus vaihteli 3,5 kuukaudesta yhteen vuoteen. Oppilaita oli opiston historian aikana 2 680 ja lastentarhassa oli hoidossa 1 921 lasta.

Ansaksen lisäksi opettajina olivat muun muassa Helga Emilia Berglund vuosina 1932–1937, joka antoi lastentarhanopettajan koulutusta, ja Dagny Appelberg, joka opetti käsityötä.

Lähteet
-------

1. ↑  Tietosanakirja, osa 11 palsta 1417
2. ↑  Ansas, Elin, Aikalaiskirja 1934, sivu 35 viitattu 13.3.2016
3. 1 2 3  Kansallisarkisto (Arkistoitu – Internet Archive) viitattu 13.3.2016
4. ↑  Genos (Arkistoitu – Internet Archive)
5. ↑  Nykarlebyvyer

Kirjallisuutta
--------------

* Svea: från Viborg till Vasa; några minnesanteckningar av Svea Öberg, toim. Harry Holtti. Hfors, Göteborg: Fria missionsförbundet: Meros förlag, 1982 (Sisältää muistelmia Elli Ansaan koulusta).
**Allan Antero Aarnio** (9. syyskuuta 1921 Mikkeli – 8. tammikuuta 2007) oli suomalainen upseeri ja diplomaatti.

Aarnio kirjoitti ylioppilaaksi 1941 ja valmistui Kadettikoulusta 1944 ja Sotakorkeakoulusta 1956. Vuosina 1944–1957 hän toimi koulutusupseerina KTR 3:ssa sekä Karjalan tykistörykmentissä. Vuodet 1958–1962 Aarnio oli toimistoupseerina Pääesikunnassa. Vuonna 1963 Aarnio oli opettajana Tykistökoulussa ja 1964–1965 Sotakorkeakoulussa. 1966–1968 Aarnio toimi toimistopäällikkönä Puolustusministeriössä, joka tehtävä toimi porttina kansainvälisiin tehtäviin. Vuosina 1969–1971 Aarnio toimi pääesikunnan sotilasasiamiehenä Bernissä, 1972–1973 Pääesikunnan ulkomaanosaston päällikkönä ja 1974–1977 sotilasasiamiehenä Berliinissä. Sieltä palattuaan hän toimi kenttätykistön tarkastajana vuosina 1977–1981.

Aarnio avioitui vuonna 1945 Paula Judith Elisabet Pirken kanssa. Heillä oli kolme tytärtä.

Kunniamerkit
------------

* Suomen Leijonan Komentajamerkki
* 3. luokan Vapauden risti
* 4. luokan Vapauden risti miekkojen kera
* Suomen Valkoisen Ruusun 1. luokan ritariristi
* Valtion ansiomerkki 30-vuotisesta palveluksesta
* YK-mitalit Kashmirin ja Kyproksen operaatioista

Lähteet
-------

1. ↑  *Kadettiupseerit 1920-2010*, s. 18. Kadettikunta / Upseeriliitto, 2010.
2. 1 2  *Kuka kukin on (Aikalaiskirja) : Who's who in Finland*, s. 18. Otava, 1978. Teoksen verkkoversio.
**Aithikos** (**Æthicus**) **Istrialainen** mainitaan erään myöhäislatinan kielellä säilyneen maailmankertomuksen eli kosmografian tekijänä. Kirjan on käsikirjoitusten tiedonannon mukaan kreikkalaisesta alkuteoksesta lyhennellen latinaksi kääntänyt presbyteri Hieronymus. Tekijä kertoo matkustaneensa muun muassa kaukaisissa Pohjoismaissakin ja antaa oudonnimisistä maista ja kansoista outoja, osaksi satumaisia tietoja.

Teoksen syntyperästä ja arvosta on oltu eri mieltä. Useimmat tutkijat ovat tulleet siihen päätökseen, että kreikkalaista alkutekstiä ei ole ollut olemassakaan, vaan että kirja on kauttaaltaan myöhempi kirjoitus, kirjoitettu noin 600-luvulla jaa. Toiset taas, kuten teoksen julkaisija Wuttke, ovat koettaneet todistuksilla tukea kirjassa olevia tietoja sen syntyperästä ja ovat sitä mieltä, että sen on kreikasta kääntänyt kirkkoisä Hieronymus (347–420). Samoin on koetettu todistaa, että Aithikoksen kertomuksilla on ainakin jotakin arvoa. Niinpä on suomalainen tutkija Kustavi Grotenfelt koettanut Aithikoksen outoja juttuja seulomalla osoittaa, että muutamat niissä olevat tiedot kohdistuvat Suomeenkin (*Munitian saari*) ja sen silloisiin asukkaisiin ("koirankuonolaiset" eli cananealaiset).

Lähteet
-------

1. 1 2  Æthicus Istrialainen, Tietosanakirja, osa 1, palsta 82, Tietosanakirja Osakeyhtiö 1912

Aiheesta muualla
----------------

* Lisää luettavaa aiheesta **K. Grotenfelt, Aithikos Istrialaisen matkakertomus Suomesta ja Pohjoismaista** on Wikiaineistossa
* K. Grotenfelt, Aithikos Istrialaisen matkakertomus Suomesta ja Pohjoismaista, Valvoja 1.3.1895 no 3, s. 166–177 (33–47)
Ármin Vámbéry
**Ármin Vámbéry**, myös: *Hermann Vámbéry* (1832−1913), juutalaissyntyinen unkarilainen tutkimusmatkailija ja orientalisti. Hän matkusti 1857 Konstantinopoliin, jossa opintoja harjoittaen oleskeli kuusi vuotta. Hän liittyi 1863 dervissiksi puettuna pyhiinvaellusretkikuntaan ja kulki näin Armenian ja Persian kautta Bukharaan ja Samarkandiin asti, josta 1864 lähti paluumatkalle. Hänet nimitettiin 1865 Budapestin yliopistoon itämaisten kielten opettajaksi ja myöhemmin professoriksi. Matkoistaan Vámbéry julkaisi useita mieltäkiinnittäviä kertomuksia, esimerkiksi *Középázsiai utazás* (*Matkustus Keski-Aasiassa*, 1865, ilmestynyt useille kielille käännettynä). 

Vámbéry ajoi innokkaasti Englannin keskiaasialaisen vallan asiaa, mikä seikka luonnollisesti herätti ihastusta Englannissa ja mielipahaa Venäjällä. Vámbéryn tieteellisistä teoksista ovat arvokkaimmat ne, jotka sisällykseltään ovat aineskokoelmien luontoisia, esimerkiksi tšagatai-turkkilainen sanasto *Abuska* (1862), *Čagataische Sprachstudien* (1867), *Uigurische Sprachmonumente und das Kudatku Bilik* (1870), *Altosmanische Sprachstudien* (1901) ja *Jusuf und Ahmed* (1911).

Vähemmin onnistuneita ovat sitä vastoin ne Vámbéryn tutkimukset (esimerkiksi *Etymologisches Wörterbuch der turko-tatarischen Sprachen*, 1878), joiden laatimiseen olisi ollut tarpeen tarkka tieteellinen koulutus. Unkarilaisten alkuperästä Vámbéry 1882 julkaisi laajan teoksen (*Der Ursprung der Magyaren*). Tämä herätti kiivaan tieteellisen väittelyn, jossa Vámbéry lopulta joutui alakynteen. Vámbéryn mielestä unkarilaiset etnillisesti olivat turkkilais-tataarilaista alkuperää. Heidän kielestään hänen mielipiteensä ovat jotenkin sekavat: milloin hän sanoo sitä sekakieleksi, jonka yhtä hyvin voi lukea suomalais-ugrilaiseksi kuin turkkilais-tataarilaiseksi, milloin taas kieleksi, jota − samalla kun se on sekä suomalais-ugrilaista että turkkilais-tataarilaista sukua − tarkkaan katsoen ei voi lukea kumpaankaan ryhmään kuuluvaksi.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Vámbéry Ármin, Tietosanakirja osa 10, palsta 610, Tietosanakirja Osakeyhtiö 1909

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Ármin Vámbéry** Wikimedia Commonsissa

* Lisää luettavaa aiheesta **Ármin Vámbéry** on Wikiaineistossa

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
	+ 2
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Ruotsi
* Japani
* Tšekki
* Australia
* Kreikka
* Kroatia
* Alankomaat
* Puola
* Portugali
* Vatikaani

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC
* IdRef
* İslâm Ansiklopedisi

 |

 |
**Nestori Eskola** (26. tammikuuta 1878 Iitti – 13. syyskuuta 1956 Vaasa) oli suomalainen kauppaneuvos, yrittäjä ja yritysjohtaja.

Eskolan vanhemmat olivat ratamestari Erik Eskola ja Maria Bärlund ja puoliso vuodesta 1904 Johanna (Hanna) Magdalena Laurin. Kauppaneuvos Jouko Eskola oli heidän poikansa. Nestori Eskola kävi kauppakoulun Oulussa 1894–1895 ja työskenteli rautakaupan apulaisena Vaasassa 1890–1894, kauppaedustajana 1897–1908, prokuristina 1909–1910 ja voinvientiliikkeen konttoristina Oulussa 1896 ja Härmässä 1897. Teräs-rautakauppayhtiön toimitusjohtaja hän oli yli 40 vuotta, vuodesta 1910 vuoteen 1951. Eskola oli myös Vaasan kaupunginvaltuuston jäsen 1916–1925 ja 1928–1931 sekä Suomalaisen puolueen Vaasan paikallisyhdistyksen puheenjohtaja 1911–1915. Hänellä oli useita luottamustoimia rautakauppa-alalla ja Vaasassa, kauppaneuvoksen arvon hän sai 1928. Hänen Väinö Erkkilän, Antti Hautalan ja Frithiof Tikanojan kanssa perustamansa yritys on nykyään tunnettu suomalainen polkupyörien valmistaja, mutta menestyi hyvin myös itsenäisenä, valtakunnallisena rauta- ja rakennusalan, urheiluvälinekaupan ja vesi- ja lämpöjohtojen asennusten yrityksenä. Laajimmillaan yrityksellä oli neljäkymmentä toimipistettä Suomessa.

Lähteet
-------

1. 1 2  Biografia-sampo: Nestori Eskola Viitattu 8.9.2021.
2. 1 2  Kuka kukin on 1954, s. 125. Viitattu 8.9.2021.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Kansallisbiografia
* Biografiasampo

 |

 |
**Georg Edvard von Alfthan** (17. kesäkuuta 1856 Helsinki – 23. maaliskuuta 1901 Artjärvi) oli suomalainen vapaaherra, kapteeni ja ruotsin kielellä kirjoittanut matkakirjailija.

Von Alfthanin vanhemmat olivat kulkulaitostoimikunnan päällikkö, kenraaliluutnantti Georg von Alfthan ja Ebba Matilda Geschwend. Hän palveli koulut käytyään vänrikkinä Onegan jalkaväkirykmentissä ja sai aliluutnantin arvon 1878. Von Alfthan erosi tästä rykmentistä 1880 ja palveli sitten Hämeenlinnan tarkka-ampujapataljoonassa, josta hän erosi alikapteenin arvoisena. Von Alfthan teki useita matkoja Yhdysvaltoihin ja Etelä-Afrikkaan ja hän kirjoitti näistä matkoistaan matkakirjoja.

Von Alfthan kuoli 45-vuotiaana Harjun tilalla Artjärvellä. Hän oli naimisissa kahdesti ensin Hedvig Constance Beatrice Furuhjelmin (1856–1889) kanssa ja sitten Maria Matilda Ylöstalon (1868–1921) kanssa. Hänen poikansa oli insinööri, toimitusjohtaja Georg Alfred Knut von Alfthan (1883–1940). Von Alfthanin veljiä olivat vapaaherra, teollisuudenharjoittaja Anton von Alfthan ja vapaaherra, ylilääkäri Kristian Axel von Alfthan.

Teoksia
-------

* *En utflykt till antipoder: strödda reseminnen af Don Anónimo*. G. W. Edlund, Helsingfors 1887 (Teos digitoituna Doriassa)
* *Skuggan: koncentrerade berättelser af En gemensam vän*. G. W. Edlund, Helsingfors 1887
* *Afrikanska reseminnen: äfventyr och intryck från en utflykt till de svartes världsdel*. Helsingfors 1892 (Teos digitoituna Doriassa, Teos tekstimuodossa Projekti Lönnrotissa)

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Kuolleita, Sanomia Turusta, 29.03.1901, nro 74, s. 2, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
2. ↑  Von Alfthanin kuolinilmoitus, Päivälehti, 28.03.1901, nro 47, s. 1, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
3. ↑  Aikalaiskirja 1934 : Georg Alfred Knut von Alfthan
4. ↑  Geni.com : Georg Edvard von Alfthan


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)

 |

 |
*Tämä artikkeli käsittelee hautaa Kuninkaiden laaksossa. Lyhenteen KV1 muista merkityksistä on kerrottu täsmennyssivulla.*

**KV1** on Ramses VII:n hauta Kuninkaiden laaksossa.

Hautaa käytetiin uuden valtakunnan 20. dynastian aikaan Ramses VII:n hautana. Haudassa on muun muassa kreikkalaisia ja demoottisia seinäkirjoituksia, jotka viittaavat siihen, että hautaan on ollut pääsy antiikin ajoista lähtien.

Tutkimuksen historia
--------------------

* Richard Pococke (1737–1738): kartoitus
* Napoleonin retkikunta (1799): kartoitus
* James Burton (1825): kartoitus
* John Gardner Wilkinson (1825–1828): vierailu
* Robert Hay (1825–1835): kartoitus
* Edward William Lane (1826–1827): vierailu
* Carl Richard Lepsius (1844–1845): hautatekstien tulkinta
* Edward Russell Ayrton (1906): kaivaukset
* Alexandre Piankoff (1958): valokuvaus
* Edwin Brock (1983–1984, 1990, 1994): kaivaukset

Kunto
-----

B-käytävän seinissä ja katossa on suuria halkeamia. Maalaukset ovat kohtalaisen hyvässä kunnossa, mutta osa sinisestä pigmentistä on haihtunut.

Löydetyt esineet
----------------

Haudasta on löydetty kodintarvikkeita, huonekaluja, hautakalusteita, kasvien jäännöksiä, astiatelineitä ja kirjallisia dokumentteja.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11  KV 1 (Rameses VII) Theban Mapping Project.  Arkistoitu 15.10.2015. Viitattu 24.7.2017.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **KV1 (hauta)** Wikimedia Commonsissa

  

Kuninkaiden laakson haudat
KV1 · KV2 · KV3 · KV4 · KV5 · KV6 · KV7 · KV8 · KV9 · KV10 · KV11 · KV12 · KV13 · KV14 · KV15 · KV16 · KV17 · KV18 · KV19 · KV20 · KV21 · KV22 · KV23 · KV24 · KV25 · KV26 · KV27 · KV28 · KV29 · KV30 · KV31 · KV32 · KV33 · KV34 · KV35 · KV36 · KV37 · KV38 · KV39 · KV40 · KV41 · KV42 · KV43 · KV44 · KV45 · KV46 · KV47 · KV48 · KV49 · KV50 · KV51 · KV52 · KV53 · KV54 · KV55 · KV56 · KV57 · KV58 · KV59 · KV60 · KV61 · KV62 · KV63 · KV64 · KV65 · KVA · KVF
Alexander von Krobatin vuonna 1914.
**Alexander von Krobatin** (12. syyskuuta 1849 Olmütz, Määri – 28. syyskuuta 1933 Wien, Itävalta) oli itävaltalainen sotamarsalkka, joka toimi Itävalta-Unkarin sotaministerinä vuosina 1912–1917, eli suurimman osan ensimmäisen maailmansodan ajasta.

Krobatin valmistui tykistöakatemiasta vuonna 1869 ja perehdyttyään vuosien ajan tykistön käyttöön sodankäynnissä hän toimi teknisen sotilasakatemian ohjaajana vuosina 1877–1882. Vuodesta 1896 hän työskenteli sotaministeriössä ja yleni 1895 everstiksi, 1900 kenraalimajuriksi, 1905 sotamarsalkkaluutnantiksi ja 1910 *Feldzeugmeisteriksi*. Hän kantoi huolta etenkin tykistön aseistuksesta ja vuonna 1912 hänestä tuli keisarikunnan sotaministeri. Heinäkuun kriisin aikana vuonna 1914 Krobatin vaati äänekkäästi välitöntä sodanjulistusta Serbialle ja tuki näin esikuntapäällikkö Franz Conrad von Hötzendorfia. Sodan aikana Krobatin ei sotaministerinä onnistunut lisäämään ase- ja tarviketeollisuutta siinä määrin kuin Itävalta-Unkarin asevoimat olisivat tarvinneet, mutta hän sai kolminkertaistettua tykkien määrän.

Krobatin korotettiin vapaaherraksi vuonna 1915 ja ylennettiin kenraalieverstiksi seuraavana vuonna. Sen jälkeen kun Conrad von Hötzendorf oli maaliskuussa 1917 syrjäytetty esikuntapäällikön paikalta myös Krobatinin asema kävi hankalaksi. Huhtikuussa samana vuonna hänet lopulta vapautettiin omasta pyynnöstään sotaministerin tehtävistä ja siirrettiin rintamalle, ensin neljännen armeijan komentajaksi Galitsiaan ja syksyllä uuden kymmenennen armeijan komentajaksi Kärnteniin Italian-vastaiselle rintamalle. Voittoisassa Caporetton taistelussa lokakuussa 1917 Krobatinin armeija sai vangiksi kaksi italialaista divisioonaa, ja hänet palkittiin 5. marraskuuta ylennyksellä sotamarsalkaksi. Vuonna 1918 Krobatinin joukot osallistuivat epäonnistuneeseen hyökkäykseen Piavejoella. Aivan sodan lopussa italialaiset tuhosivat hänen armeijansa Vittorio Veneton taistelussa. Krobatin vetäytyi palveluksesta sodan päätyttyä.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Alexander von Krobatin (englanniksi) Firstworldwar.com. Viitattu 8.1.2014.
2. 1 2 3  *Nordisk familjebok*, täydennysosa (1924), s. 1227–1228 (ruotsiksi) Runeberg.org. Viitattu 8.1.2014.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |