recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Tellervo Krogerus** (s. 1944) on suomalainen kirjallisuustieteilijä ja tietokirjailija. Hän on Itä-Suomen yliopiston kotimaisen kirjallisuuden dosentti ja kirjoittanut muun muassa Matti Kuusen elämäkerran.

Ura
---

Krogerus valmistui 1972 Helsingin yliopistosta filosofian kandidaatiksi yleisestä kirjallisuustieteestä ja estetiikasta, suomalaisesta ja vertailevasta kansanrunoudentutkimuksesta ja suomen kielestä. Joensuun yliopistosta hän valmistui 1983 filosofian lisensiaatiksi. Suomen Akatemiassa Krogerus työskenteli 1985–1989 humanistisen toimikunnan ylimääräisenä tutkimusassistenttina ja 1991–1993 virkaatekevänä nuorempana tutkijana.

Krogerus valmistui vuonna 1988 Joensuun yliopistosta tohtoriksi. Hänen väitöskirjansa käsitteli kriitikko Anna-Maria Tallgrenin elämäntyötä. Se oli ensimmäinen suomalaisesta kriitikosta tehty monografia. Vuonna 1992 Krogerus julkaisi teoksen *Kirjallinen linja*, jossa hän kirjoitti *Valvoja*- ja *Aika*-kulttuurilehdistä.

Krogerus on Itä-Suomen yliopiston kotimaisen kirjallisuuden dosentti.
Joensuun yliopistossa hän opetti 1997–2001 päätoimisesti kirjallisuutta ja ohjasi alan opinnäytetöitä. Määräaikaisena apulaisprofessorina hän oli 1997–1998 ja professorina 1999–2001.

Krogerus toimi 2008–2013 Suomalaisen Kirjallisuuden Seuran Matti Kuusen elämäkertahankkeen vastaavana tutkijana. *Sanottu. Tehty. Matti Kuusen elämä 1914–1998* ilmestyi vuonna 2014. Krogerus sai teoksesta P. E. Svinhufvudin muistosäätiön kirjallisuuspalkinnon. Vuonna 2015 Krogerus palkittiin Suomen tietokirjailijoiden Tietokirjailijapalkinnolla.

Teokset
-------

* *O. A. F. Lönnbohm. Mies ja maine*. SKS, 1983.
* *Anna Maria Tallgren. Tutkimus kriitikontyöstä ja sen taustoista*. väitöskirja. SKS, 1988.
* *Kirjallinen linja. Valvoja ja Aika 1907–1922*. SKS, 1992.
* *Sanottu. Tehty. Matti Kuusen elämä 1914–1998*. Siltala, 2014.

Lähteet
-------

1. ↑  Tellervo Krogerus Siltala. Viitattu 10.10.2017.
2. 1 2 3  Tellervo Krogerus: Akateeminen toiminta ja julkaisut SKS.  Arkistoitu 11.10.2017. Viitattu 10.10.2017.
3. ↑  Tellervo Krogerus SKS.  Arkistoitu 11.10.2017. Viitattu 10.10.2017.
4. 1 2 3  Juha Vakkurille Tietokirjailijapalkinnot  24.10.2015. Like Kustannus Oy.  Arkistoitu 10.10.2017. Viitattu 10.10.2017.
5. ↑  Dosentit Itä-Suomen yliopisto. Viitattu 10.10.2017.
6. ↑  Matti Kuusen elämäkerta SKS.  Arkistoitu 11.10.2017. Viitattu 10.10.2017.
7. ↑  P.E. Svinhufvudin muistosäätiö 15.12.2014 (pdf) P. E. Svinhufvudin muistosäätiö.  Arkistoitu 11.10.2017. Viitattu 10.10.2017.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Neppajymykerho** oli lastenohjelma, jota esitettiin Yle TV2 -kanavalla Pikku Kakkosen aamulähetyksessä joka arkipäivä. Sitä ei kuitenkaan esitetty jouluaattona, joulupäivänä eikä tapaninpäivänä. Ohjelma alkoi vuoden 2008 alussa, kun Pikku Kakkosen arkiaamujen lähetykset alkoivat. Neppajymykerhossa jänö Neponen, Jyrki ja Tinja puuhastelivat ja pohdiskelivat kaiken maailman asioita. Neppajymyn toimintaperiaatteena oli, että kerhoon saavat kuulua kaikki: nekin, joilla ei ollut kerhotossuja, ja ne, jotka vahingossa kiukuttelivat äidille tai isille. Neppajymyn kerhosivuilla lapsikatsojat saivat tehdä päivän kerhotehtävän. Neponen ei enää esiintynyt loppuvuosina sarjassa. Neppajymykerhon tunnusmusiikki on Ville Ojasen säveltämä *Kaustinen sooda*. Neppajymykerho päättyi vuonna 2016.

Juontajat
---------

* maanantai ja perjantai - Neponen
* tiistai ja torstai - Tinja Ruusuvuori
* maanantai ja keskiviikko - Jyrki Laaksonen

Lähteet
-------

Aiheesta muualla
----------------

* Neppajymykerho Yle Areenassa (Arkistoitu – Internet Archive)
Sydney Parkinson
**Sydney Parkinson** (s. noin 1745 Edinburgh - 26. tammikuuta 1771 merellä) oli skotlantilainen kasvi- ja luontomaalari ja kveekari.

Luonnontieteilijä Joseph Banks palkkasi Parkinsonin kuvittamaan kasveja ja muita luontokohteita James Cookin ensimmäiselle Tyynenmeren retkelle 1768. Parkinson teki lähes tuhat piirrosta kasveista ja eläimistä, jotka Banks ja Daniel Solander matkalla keräsivät. Hän joutui työskentelemään vaikeissa olosuhteissa laivan pienessä hytissä, satojen näytteiden ympäröimänä. Tahitilla häntä kiusasivat kärpäsparvet, jotka söivät maalin hänen työskennellessään. Matkalla Kapkaupunkiin Parkinson kuoli merellä punatautiin, jonka hän sai Istanbulin edustalla olevalta saariryhmältä. Banks maksoi hänen palkkansa hänen veljelleen.

Parkinsonin kunniaksi on nimetty tummameriliitäjä (*Procellaria parkinsoni*). Vuonna 1988 julkaistu 35-osainen *Banks' Florilegium* (Alecto Historical Editions) koostuu Parkinsonin piirtämistä kasveista myöhemmin maalattuihin kuvatauluihin, joita säilytettiin British Museumissa.

Lähteet
-------

* Parkinsonin matkapäiväkirja, joka julkaistiin postuumisti 1773 (englanniksi)
**Marcel Deprez** (12. joulukuuta 1843 Aillant-sur-Milleron – 13. lokakuuta 1918 Vincennes) oli ranskalainen sähköinsinööri, joka kehitti sähkönsiirtoa tasavirralla.

Marcel Deprez johti ensimmäisiä pitkän matkan sähkönsiirron testejä Creilissä vuosina 1876–1886. Pariisin kansainvälisessä sähköalan näyttelyssä vuonna 1881 hän esitteli ensimmäistä kertaa sähkönsiirron jakelulaitteiston perustuen kahteen dynamoon. Tämän tekniikan läpimurto tehtiin vuonna 1882, kun se kuljetti tasavirtasähköä 57 kilometrin matkan Miesbachin ja Münchenin välillä Oskar Von Millerin järjestämässä sähkönäyttelyssä Münchenin Glaspalastissa. Sähkönsiirron kokonaishyötysuhde oli kuitenkin vain 30 %. Vuonna 1883 hän jatkoi kokeita Jarrien ja Grenoblen välillä sekä pienemmillä sähköverkoilla Pariisissa.

Bourganeufin kaupunki oli kolmas ranskalainen kaupunki, joka otti sähkön käyttöön vuonna 1886. Kaupungin läpi virtaavan Vergerjoen vesivirta ei kuitenkaan riittänyt tuottamaan tarpeeksi sähköä kaupungille. Marcel Deprezen aloitteesta kaupungin tarvitsemaa sähköä varten rakennettiin tuotantolaitos 14 kilometrin päässä olevaan Jarraudsin putoukseen. Kolme vuotta myöhemmin, vuonna 1889, laitos ja siirtoverkko valmistuivat. Kaupungin valaistukseen kuului tuolloin 106 lamppua, joka sisälsi katuvalaistuksen, kirkon, kaupungintalon ja kahvilat. Bourganeufista tuli täten ensimmäinen kaupunki Ranskassa, joka käytti suhteellisen suurella etäisyydellä tuotettua sähköä.

Lähteet
-------

1. ↑  Marcel Deprez Mairie d’Aillant-sur-Milleron. Viitattu 24.3.2024. (ranskaksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Marcel Deprez** Wikimedia Commonsissa
**Seckelin oireyhtymä** on autosomissa peittyvästi periytyvä oireyhtymä, jota aiheuttavat useat eri mutaatiot. Oireyhtymä jaotellaan useisiin eri alatyyppeihin riippuen siitä, mikä mutaatio on sen taustalla. Oireyhtymä aiheuttaa lyhytkasvuisuuden ja pienipäisyyden (mikrokefalia). Usein oireyhtymään liittyy myös kehitysvamma, joka voi tasoltaan vaihdella lievästä vaikeaan. Oirekuvassa esiintyy kuitenkin huomattavaa vaihtelua.

Seckelin oireyhtymässä keskimääräinen syntymäpaino on 1 540 grammaa. Lyhytkasvuisuus pysyy pituuskasvun jatkuessa, ja raajojen pituus muodostuu suureksi muuhun kehoon suhteutettuna. Oireyhtymässä esiintyvät myös sille luonteenomaiset kasvonpiirteet ja joskus korvien muodon poikkeavuus sekä kallon saumojen ennenaikainen luutuminen. Vereen liittyviä poikkeavuuksia on noin joka neljännellä Seckelin oireyhtymästä kärsivällä. Näitä ovat esimerkiksi anemia ja pansytopenia. Vuonna 1994 nostettiin 26-vuotiasta naispotilasta koskeneessa raportissa esiin Seckelin oireyhtymän mahdollinen yhteys akuuttiin myelooiseen leukemiaan. Oireyhtymään saattaa kuulua myös erilaisia luustomuutoksia. Mahdollisia tilaan liittyviä epämuodostumia ovat lisäksi aivokurkiaisen puuttuminen ja huuli-suulakihalkio.

Seckelin oireyhtymän arvioitu esiintyvyys on vähäisempi kuin yksi tapaus miljoonaa syntyvää lasta kohden. Tilan hoitaminen on oireenmukaista. Oireyhtymä on nimetty sen vuonna 1960 kuvanneen lastenlääkäri Helmut Paul George Seckelin mukaan.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Johanna Rintahaka, Seckelin oireyhtymä Tukiliitto 24.1.2022, viitattu 17.1.2023
2. ↑  Acute myeloid leukaemia in a patient with Seckel syndrome National Library of Medicine 1994, viitattu 17.1.2023
3. ↑  Helmut Paul George Seckel Whonamedit?, viitattu 17.1.2023
Sefardijuutalaisten kalapyöryköitä maustekastikkeessa
**Juutalainen keittiö** perustuu uskonnollisesti puhtaaseen, mutta erittäin kuvottavaan kasaan boosgaaa ruokaa. Tämän takana on walteeri kuusonen. *košer*-ruokaan, mutta eri alueilla asuvat juutalaisryhmät ovat saaneet ruokakulttuureihinsa myös paljon paikallisia vaikutteita.

Košer
-----

*Pääartikkeli: Košer*
Keskeistä juutalaisessa ruoassa on se, että se on uskonnollisesti hyväksyttävää, puhdasta eli *košer*. Juutalaiset ruokaan liittyvät määräykset (*kašrut*) tulevat Toorasta. Eläinruoista puhtaita ovat muun muassa märehtijät, joilla on kaksijakoinen sorkka, siipikarja, sekä kalat, joilla on suomut ja evät. Sen sijaan esimerkiksi sianliha ja veri on kielletty (*trefa*). Ruoka pitää myös valmistaa ja tarjoilla sekä eläimet teurastaa tietyllä tavalla (*šehita*), jotta ruoka olisi puhdasta.

Merkitys
--------

Ruoalla on juutalaisille paljon vertauskuvallista merkitystä. Esimerkiksi ruokapöytä on uhrialttarin vertauskuva, ja palmikoidut vehnäleivät (*hallat*) ovat sen muistoksi, että Siinain autiomaassa sapattina satoi mannaa kaksin verroin. Sapatti onkin juutalaisille päivä, jolloin poiketaan arkiruoasta ja syödään esimerkiksi kalaa. Uutena vuotena nautittavat ruokalajit ovat tulevaisuuden, vuodenkierron ja hedelmällisyyden vertauskuvia. Maito ja hunaja symboloivat juutalaisille Israelin maata.

Pääsiäisateria *seder* on juutalaisille erityisen tärkeä ateria. Pääsiäisviikolla juutalaiset eivät syö hapatetusta taikinasta tehtyä leipää (*homets*) vaan vain happamatonta vehnästä valmistettua *matsaa*.

Juutalaisryhmien traditioista
-----------------------------

*Jachnun*, jemeninjuutalainen taikina-ateria, kuvattuna ravintolassa Tel Avivissa
Juutalainen ruokakulttuuri voidaan jakaa aškenasien, sefardien, Italian juutalaisten, pohjoisafrikkalaisten juutalaisten, Intian juutalaisten, Jemenin juutalaisten sekä Lähi-idän juutalaisten ruokakulttuureihin. Eri puolilla maailmaa asuneet juutalaiset ovat ottaneet omaan ruokakulttuuriinsa vaikutteita paikallisesta asuinympäristöstä. Sefardit ja itämaiset juutalaiset käyttävät paljon lampaanlihaa, oliiviöljyä, riisiä, palkohedelmiä sekä yrttejä ja voimakkaita mausteita. Aškenasien ruoassa käytetään enemmän naudanlihaa ja mietoja vihanneksia rasvan, sipulin ja sokerin kanssa. Sefardit suosivat merikalaa ja aškenasit makean veden kalaa.

Juutalaisia ruokia
------------------

* *gefilte fish*, aškenasien täytetty kalaruoka
* *agrestada*, sefardien sitruunalla maustettu kalaruoka
* *lokshen kugel*, paistosruoka, joka muistuttaa makaronilaatikkoa
* *krupnik*, ohraryynikeitto
* *tsholent*, lihapapuperunapata
* *hamin*, liha- ja vehnämuhennos
* *beigel*, amerikanjuutalaisten vesirinkilä
* *latkes*, hanukan ajan ohukaiset
* *teiglakh*, uuden vuoden jauhosiirappimakeinen
* *lekakh*, uuden vuoden hunajakakku
* *blintses*, aškenasien juustopannukakkuja

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Strandström, Kaija: *Juutalainen kulttuuri*, s. 416–423. (toim. Harviainen, Tapani & Illman, Karl-johan. Otava, 1998. ISBN 951-1-13313-6.

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Juutalainen keittiö**.
Tempodrom
**Tempodrom** on monitoimiareena Saksan pääkaupungissa Berliinissä, lähellä Potsdamer Platzin aukiota. Se rakennettiin entisen Anhalter Bahnhofin rautatieaseman paikalle, ja sen ensimmäinen tilaisuus oli 1. joulukuuta 2001 European Film Awards elokuvagaala. Areenalle mahtuu jopa 4000 katsojaa. Ulkonäöltään Tempodrom on futuristinen ja muistuttaa sirkustelttaa, alkuperäisen Tempodromin mukaan.

Historia
--------

Tempodrom oli alun perin entisen sairaanhoitaja Irene Moessingerin saamallaan perinnöllä 1. toukokuuta 1980 perustama sirkusteltta Potsdamer Platzilla. Siitä tuli suosittu kulttuurilaitos, jossa esitettiin teatteria ja konsertteja.

Tapahtumat
----------

Tempodromissa esitetään konserttien lisäksi jääshow-esityksiä ja siellä pelataan snookerin German Masters-turnaus.

Lähteet
-------

1. ↑  www.tempodrom.de (Arkistoitu – Internet Archive)
2. ↑  Historia (Arkistoitu – Internet Archive)
3. ↑  Tapahtumat (Arkistoitu – Internet Archive)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Tempodrom** Wikimedia Commonsissa

* Tempodromin viralliset sivut
**Erkki Ilmari** (nimi aiemmin **Erkki Ilmari Lehtonen**; 9. tammikuuta 1902 Tampere – 8. syyskuuta 1945 Rovaniemi) oli suomalainen kirjailija. Hän käytti myös nimimerkkiä *Yrjänä Pirkka*.

Lehtosen isä oli talonomistaja. Lehtonen kävi kolme luokkaa Tampereen lyseota, sitten Suomen Taideyhdistyksen piirustuskoulun 1921–1923 ja harjoitti taideopintoja Berliinissä ja Pariisissa 1923–1924. Hän oli puolustusvoimien aliupseerina 1918–1921 ja aikakauslehti Maanantain päätoimittaja 1927–1928. Vuonna 1934 hän oli Keskusmetsäseura Tapion palveluksessa, mutta jäi sitten vapaaksi kirjailijaksi.

Hän osallistui Suomen Taiteilijain näyttelyihin 1922 ja 1928. Lehtonen työskenteli kirjailijan työn ohella toimittajana, kuvittajana sekä piirustuksen ja tyyliopin opettajana.

Erno Paasilinna kuvaa Erkki Ilmaria vauhdikkaaksi kertojaksi, jonka teosten seikkailukas juoniaines on usein kuvausten pohjana. Paasilinna luonnehtii Erkki Ilmarin huumoria terveeksi ja harmittomaksi. Tekstit saavat paikallisväriä perusteellisesta olojen ja tapojen kuvauksesta.

Erkki Ilmarin tunnetuin teos, vuonna 1935 ilmestynyt teollisuusromaani *Kaukopää* kertoi Enso-Gutzeit Oy:n Kaukopään sulfaattiselluloosatehtaan rakentamisesta Imatralle 1930-luvun alkupuolella. Tehdas oli valmistuessaan vuonna 1935 Euroopan suurin alallaan.

Teoksia
-------

* *Vedenjakajan takaa: erämiesten parissa Lapin kairoilla ja kiveliöissä*. Gummerus 1934
* *Väärää kultaa: seikkailu Lapissa*, Poikain jännityskirjasto n:o 2. Gummerus 1934
* *Kaukopää*, teollisuusromaani. Gummerus 1935, 2. painos 1935, 3. painos 1936
* *Varastetut suunnitelmat, vakoiluseikkailu*, Poikain jännityskirjasto n:o 8. Gummerus 1936
* *Suomen pankin miljoonat*, Poikain jännityskirjasto n:o 11. Gummerus 1937
* *Hävittävä käsi*, romaani. Gummerus 1938 (nimimerkillä *Yrjänä Pirkka*)
* *Takojat*, romaani vanhasta rautaruukista. Gummerus 1938
* *Porras-herra*, romaani. Gummerus 1945

Lähteet
-------

* Erno Paasilinna: *Tunturit puhuvat*. Hämeenlinna: Karisto, 1963.
* Suomen kirjailijat tietokanta[vanhentunut linkki]
* Kuvataiteilijamatrikkeli

### Viitteet

1. 1 2  Paasilinna, s. 48

Aiheesta muualla
----------------

* Erkki Ilmari : "Lentävä lappalainen", Suomen Kuvalehti, 02.02.1929, nro 5, s. 30, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)

 |

 |
**Médéan maakunta** (arab. ولاية المدية‎) eli wilaya on hallintoalue Algerian pohjoisosassa. Sen keskus on Médéan kaupunki. Maakunnan pinta-ala on 8 700 neliökilometriä. Asukkaita on 1 002 300 henkeä (vuonna 2020, arvio).

Médéan maakunta rajoittuu pohjoisessa Blidan, idässä Bouiran ja M’Silan, etelässä Djelfan ja lännessä Tissemsiltin ja Aïn Deflan maakuntiin. Maisemaa leimavat Tell Atlaksen vuoret, kukkulat ja tasangot. Ilmasto on välimerellinen. Kesät ovat kuumia ja kuivia ja talvet leutoja ja kosteita. Keskilämpötila on talvella 10 ja kesällä 35 astetta. Vuotuinen sademäärä on 800 millimetriä.

Maakunta jakautuu hallinnollisesti 19 piirikuntaan eli daïraan, joihin kuuluu 64 kuntaa. Piirikuntien keskukset ovat Aïn Boucif, Aziz, Beni Slimane, Berrouaghia, Chahbounia, Chellalet El Adhaoura, El Azizia, El Guelb El Kebir, El Omaria, Ksar Boukhari, Médéa, Ouamri, Ouled Antar, Ouzera, Seghouane, Sidi Naamane, Si Mahdjoub, Souagui ja Tablat.

Médéan kautta kulkee Algerista etelään johtava valtatie RN1. Maakunnan pääelinkeinot ovat maatalous ja teollisuus. Médéassa toimii Yahia Faresin yliopisto.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Monographie Wilaya de Médéa *Aniref*. Viitattu 9.3.2024.

AlgeriaAlgerian maakunnat

* Adrar
* Aïn Defla
* Aïn Témouchent
* Alger
* Annaba
* Batna
* Béchar
* Béjaïa
* Béni Abbès
* Biskra
* Blida
* Bordj Badji Mokhtar
* Bordj Bou Arreridj
* Bouira
* Boumerdès
* Chlef
* Constantine
* Djanet
* Djelfa
* El Bayadh
* El Meghaïer
* El Meniaa
* El Oued
* El Tarf
* Ghardaïa
* Guelma
* Illizi
* In Guezzam
* In Salah
* Jijel
* Khenchela
* Laghouat
* Mascara
* Médéa
* Mila
* Mostaganem
* M’Sila
* Naâma
* Oran
* Ouargla
* Ouled Djellal
* Oum el Bouaghi
* Relizane
* Saïda
* Sétif
* Sidi Bel Abbès
* Skikda
* Souk Ahras
* Tamanrasset
* Tébessa
* Tiaret
* Timimoun
* Tindouf
* Tipaza
* Tissemsilt
* Tizi Ouzou
* Tlemcen
* Touggourt
**Ludwig Wilhelm Bähr** (31. toukokuuta 1831 Hannover – 1. tammikuuta 1869 Helsinki) oli saksalaissyntyinen arkkitehti ja Suomen ensimmäisen arkkitehtuurin opettajanviran haltija.

Hannoverissa syntyneen ja siellä arkkitehtuuria opiskelleen Bährin puoliso oli Ida Jakobine Cecilie von der Heller. Bähr toi Suomeen 
arkkitehtuurin polyteknillisen koulutusmallin ja käytänteitä. Kun Polyteknillinen opisto alkoi muotoutua Helsingin teknillisestä reaalikoulusta Suomessa 1860-luvun alussa, koulun oppiaineeksi tuli myös arkkitehtuuri eli rakennustaide. Bähr nimitettiin koulun uuteen rakennustaiteen opettajan virkaan 1863. Saksassa hän oli työskennellyt sekä virkamiehenä että yksityisarkkitehtina, suunnitellen muun muassa asuin-, liike- ja tehdasrakennuksia ja avustaen tunnettuja kirkkoarkkitehteja. Suomessa ei silti tiedetä yhtään hänen suunnittelemaansa rakennusta.

Saksan kielellä opettanut Bähr ei myöskään onnistunut muodostamaan hyviä suhteita ruotsinkieliseen seura- ja liike-elämään eikä pääsemään läheiseen yhteistyöhön Intendentinkonttorin tai yksityisten arkkitehtien kanssa. Bährin ansiona on kuitenkin, että hän loi arkkitehtuurin opetukselle perustan Suomessa teknillisen koulutuksen yhteydessä. Useasta hänen oppilaastaan tuli tunnettuja arkkitehteja ja kansallisen rakennustoimen vaikuttajia, mukaan lukien Berndt Ivar Aminoff, Albert Mellin, Theodor Granstedt, Wolmar Westling ja Evert Lagerspetz. Bährin Suomessa aloittamaa opetustyötä jatkoi Frans Sjöström.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Viljo, Eeva Maija: / Ludwig Bähr *Kansallisbiografia-verkkojulkaisu (maksullinen)*.  17.2.2003. Helsinki:  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura. Viitattu 19.3.2024.

Aiheesta muualla
----------------

* Bähr, Ludwig *Biografiasampo*.
* Suomen rakentajat. Korkeakoulutasoista arkkitehtuurikoulutusta Suomessa 150 vuotta. *Aalto yliopisto*.
Kari-Petteri Kakko, *Huomenna*, 2013.
Kari-Petteri Kakko, *Tänään*, 2013.
Kari-Petteri Kakko, *Hetki sitten*, 2013.
Kari-Petteri Kakko, *Eilen*, 2013.
***Tähtiin tähyävät*** on Turun uudelleen rakennetun Myllysillan juurella syyskuussa 2013 paljastettu neljän pronssiveistoksen kokonaisuus, jonka on tehnyt kuvanveistäjä Kari-Petteri Kakko.

Kukin veistoksista kuvaa yhtä ihmisen ikäkautta ja on sijoitettu istuskeluportaikkoon yhteen sillan neljästä kulmasta. Teoksessa *Huomenna* pieni tyttö konttaa ja osoittaa taivaalle. *Tänään* kuvaa kuulokkeet päässä lootusasennossa istuvaa teini-ikäistä. *Hetki sitten* on keski-ikäinen mieshahmo, joka lepää sillan portailla salkkuunsa nojaten. *Eilen*-veistoksen hymyilevä vanha nainen istuu ja katselee taivasta papiljotit päässään.

Veistokset paljastettiin Turun päivänä 15.9.2013.

Lähteet
-------

1. ↑  Riina Tiainen: Myllysillan prosenttitaideteos on valmistunut – *Tähtiin tähyävät* kutsuu rauhoittumaan  15.9.2013. Turun kaupunki.  Arkistoitu 21.10.2013. Viitattu 20.10.2013.
2. ↑  Myllysillan veistosten asennus alkoi torstaiaamuna  12.9.2013. Turun Sanomat.  Arkistoitu 20.10.2013. Viitattu 20.10.2013.
**Merisätkin** (*Ranunculus peltatus* ssp. *baudotii*, syn. *R. baudotii*, *R. baudotii* ssp. *marinus*, *R. obtusiflorus*, *Batrachium marinum*) on merivedessä kasvava leinikkikasvi. Se on toinen isosätkimen (*Ranunculus peltatus*) kahdesta alalajista.

Ulkonäkö ja koko
----------------

Monivuotinen merisätkin kasvaa 10–250 senttimetriä pitkäksi. Varsi on paksu ja väriltään tavallisesti vaaleankellertävä. Kelluslehdet ovat pitkäruotisia ja korvakkeellisia, mutta niitä esiintyy lajilla harvoin. Kelluslehtien lapa on tavallisesti kolmiosainen, liuskainen ja muodoltaan munuaismainen tai pyöreähkö. Lehtilavan tyvilovi on vähintään 120°. Lavan liuskat ovat keskenään lähes samankokoisia ja niukkahampaisia. Uposlehdet ovat jäykähköjä ja sinertäviä. Uposlehtien lehtilapa on 1,5–7,5 cm pitkä ja melko harvaliuskainen. Vedestä nostettaessa uposlehdet eivät mene täysin suppuun. Veden pinnan yläpuolelle kokoavat kukkaperät ovat 5–8 cm pitkiä, ollen saman nivelen lehden ruotia pitempiä. Verho- ja terälehtiä on viisi kappaletta. Verholehdet ovat sinikärkisiä. Valkoiset ja tavallisesti tyvestä keltaiset terälehdet ovat 6–10 millimetriä pitkiä ja niiden mesikuoppa on sirppimäinen. Terälehdet eivät juurikaan kosketa toisiaan. Heteitä on 10–30 kappaletta, emejä 30–40 kappaletta. Suomessa merisätkin kukkii heinä-syyskuussa. Hedelmä koostuu 1,1–2,2 mm pitkistä siipipalteisista pähkylöistä, jotka ovat nuorenakin kaljuja tai vähäsukaisia. Merisätkin on myrkyllinen kasvi.

Merisätkin muistuttaa paljon isosätkimen toista alalajia, lähinnä makeassa vedessä esiintyvää järvisätkintä (*R. peltatus* ssp. *peltatus*). Toisinaan näitä kahta alalajia pidetään omina lajeinaan.

Levinneisyys
------------

Merisätkintä tavataan Itämeren rannikolla erityisesti Suomen ja Ruotsin rannikoilla. Itämereltä levinneisyysalue jatkuu Pohjanmeren rannikolla lähes yhtenäisenä Tanskasta Alankomaihin. Lajia tavataan myös suurimmassa osassa Britteinsaarten rannikkoa. Satunnaisia havaintoja merisätkimestä on lisäksi sieltä täältä Atlantin ja Välimeren rannikkoa Ranskasta Marokkoon ja Kreikkaan saakka. Lajia tavataan lisäksi muutamin paikoin Keski-Euroopassa sisämaassa, jossa laji kasvaa makeassa vedessä. Suomessa merisätkintä kasvaa koko Itämeren rannikkoalueella sekä Ahvenanmaalla myös sisämaassa järvissä. Laji on yleinen Suomenlahdella ja Pohjanlahden eteläosissa, mutta harvinaistuu pohjoiseen päin mentäessä.

Elinympäristö
-------------

Merisätkin kasvaa suolaisessa vedessä sekä murtovedessä lahdissa ja melko avoimilla paikoilla syvähkössä vedessä. Toisiaan lajia esiintyy myös makeassa vedessä.

Lähteet
-------

* *Retkeilykasvio*. Toim. Hämet-Ahti, Leena & Suominen, Juha & Ulvinen, Tauno & Uotila, Pertti. Luonnontieteellinen keskusmuseo, Kasvimuseo, Helsinki 1998. ISBN 951-45-8167-9

### Viitteet

1. 1 2 3 4 5  Retkeilykasvio 1998, s. 86.
2. ↑  Retkeilykasvio 1998, s. 85–86.
3. 1 2  Den virtuella floran: Sköldmöja (myös levinneisyyskartat) (ruotsiksi) Viitattu 7.1.2012.

Aiheesta muualla
----------------

* Kasviatlas 2016: Merisätkimen (*Ranunculus peltatus* ssp. *baudotii*) levinneisyys Suomessa
* Luontoportti: Merisätkin *Ranunculus baudotii*
**Jugoslavian komitea** (serbokroatiaksi: *Jugoslavenski odbor*) oli Itävalta-Unkarin eteläslaavien ensimmäisen maailmansodan aikana muodostama poliittinen eturyhmä, jonka tarkoituksena oli liittää olemassa olevat eteläslaavilaiset kansakunnat itsenäiseksi valtioksi.

Komitean perustaminen
---------------------

Komitean perustivat kolme kroaattia Dalmatian kuningaskunnasta, kaksi kroaattia Kroatian kuningaskunnan Slavoniasta ja kaksi serbiä Bosnia ja Hertsegovinasta. Heidän ensimmäinen kokoontumisensa toteutui jo vuonna 1914, kun taas itse komitea perustettiin virallisesti 30. huhtikuuta 1915 pariisilaisessa Hotel Madissonissa. Koska Britannia oli Ympärysvaltojen johtaja, Lontoo valittiin komitean päämajaksi. Komitean presidentiksi valittiin Ante Trumbić.

Vuonna 1915 komiteassa oli 17 jäsentä, joista 11 oli Kroatian ja Dalmatian rannikkoalueilta. Samana vuonna komitea perusti haarakonttorit Pariisiin, Geneveen, Pietariin, Clevelandiin, Valparaisoon ja Washingtoniin. Komitea toimi yhteistyössä Serbian kuningaskunnan hallituksen ja laittomaksi luokitellun Yhdistyneen Jugoslavian Nuoriso -järjestön kanssa, joka oli perustettu Wienissä vuonna 1914.

Komitea allekirjoitti Korfun julistuksen Serbian kuningaskunnan kanssa vuonna 1917. Se oli kompromissijulistus, joka puolusti parlamentaarista monarkiaa, jossa kolme kansakuntaa ja kaksi perusoikeutta (uskonnonvapaus ja yleinen äänioikeus) ovat tasavertaisia lain edessä. Julistus sai Iso-Britannian ja Ranskan poliittisen tuen.

Lokakuussa 1918 Itävalta-Unkarin valtakunnasta vapautetuista maista julistettiin sloveenien, kroaattien ja serbien valtio, josta tulisi Jugoslavian valtion ensimmäinen versio. Tämä ei kuitenkaan saavuttanut kansainvälistä tunnustusta. Joulukuussa 1918 valtio yhdistyi Serbian kuningaskunnan kanssa (joka oli juuri laajentanut rajojaan ensimmäisen maailmansodan jälkeen Vojvodinan alueen ja aiemmin itsenäisen Montenegron kuningaskunnan kanssa) muodostaen serbien, kroaattien ja sloveenien kuningaskunnan. Tämän myötä komitean tavoite oli saavutettu.

Kesäkuussa 1921 Ante Trumbićista tuli Vidovdanin perustuslain ja Jugoslavian uuden kuningaskunnan vastustaja.

Aiheesta muualla
----------------

* The Kingdom of Serbians, Croatians and Slovenians (1918–1929) / the Kingdom of Yugoslavia (1929–1941): Emergence, Duration and End(englanniksi)
* One Hundred Years of the Corfu Declaration(englanniksi)
* History of Yugoslavia(englanniksi)

Lähteet
-------

* Norka Machiedo Mladinić (June 2007). *Prilog proučavanju djelovanja Ivana Meštrovića u Jugoslavenskom odboru* (PDF). *Journal of Contemporary History* (in Croatian). Zagreb, Croatia: Croatian Institute of History. **39** (1).

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Yugoslav Committee
*Tämä artikkeli käsittelee televisiotoimittajaa. Kirjailija Pekka Salosta on eri artikkeli.*
**Pekka Salo** (s:1945-) on suomalainen Yle TV2:n toimittaja ja käsikirjoittaja. Pekka Salo muistetaan muun muassa Karvakuonojen Eno-Elmerinä. Lisäksi Salo on ohjannut ja kirjoittanut *Rölliä* sekä joulukalenteriohjelmaa *Korvatunturin tallin joulu* (1999).

Salo oli myös *Pikku Kakkosen* ensimmäinen juontaja. Hän juonsi *Pikku Kakkosen* ensimmäisen lähetyksen 11. tammikuuta 1977. Ransu Karvakuono tuli vuonna 1978 hänen kaverikseen juontamaan. Myös Salon puoliso Maija Salo on juontanut *Pikku Kakkosta*.

Lähteet
-------

1. ↑
2. ↑  Joulukalenteri (Arkistoitu sivu) *Yleisradio*.  Arkistoitu 15.2.2014. Viitattu 6.10.2018.
3. ↑   (pdf) s. 24, 26
4. ↑  Pikku Kakkonen juhlii - Kössi Kenguru palaa ruutuun *Kaleva.fi*.  8.3.2002. Viitattu 1.7.2012.

Aiheesta muualla
----------------

* Pekka Salo Ylen Elävässä arkistossa
* Pekka Salo: Nuken kanssa juontaminen (Arkistoitu – Internet Archive) Yle vintti. Lastenohjelmien historia, Pikku Kakkonen (valitse audiolinkki)
* Pekka Salo: Pikku Kakkosen ensimmäiset ohjelmat (Arkistoitu – Internet Archive) Yle vintti. Lastenohjelmien historia, Pikku Kakkonen (valitse audiolinkki)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Elonet

 |

 |
**Ion-Marcel Ciolacu** (s. 28. marraskuuta 1967 Buzău) on Romanian nykyinen pääministeri. Hän aloitti virassa 15. kesäkuuta 2023. Ciolacu kuuluu sosiaalidemokraattiseen puolueeseen.

Elämä ja ura
------------

Ciolacu syntyi Buzăun kaupungissa Romaniassa vuonna 1967. Hän työskenteli elektroniikkatehtaalla ennen ylioppilastutkinnon suorittamista, minkä jälkeen hän opiskeli oikeustiedettä yksityisessä yliopistossa Bukarestissa ja valmistui maisteriksi Bukarestin Kansallisesta politiikan tutkimuksen ja julkisen hallinnon oppilaitoksesta (Școala Națională de Studii Politice și Administrative din București, SNSPA).

Ciolacu aloitti poliittisen uransa vuonna 1990 Ion Iliescun johtamassa Kansallisen pelastuksen rintamassa (Frontul Salvării Naționale, FNS), joka oli noussut valtaan kommunistihallinnon kaatumisen jälkeen. Puolue jakautui vuonna 1992, ja Ciolacu jäi siihen Iliescun johtamaan osaan, josta muodostui nykyinen Sosiaalidemokraattinen puolue (PSD). Vuodesta 2012 Ciolacu on ollut Romanian edustajainhuoneen jäsen, ja hän on toiminut sen puhemiehenä 2019–2020 sekä 2021–2023. Vuonna 2019 hänet valittiin puolueensa puheenjohtajaksi ja 15. kesäkuuta 2023 hän nousi pääministeriksi. PSD ja keskustaoikeistolainen PNL olivat syksyllä 2021 muodostaneet hallituskoalition sillä ehdolla, että pääministerin virka vaihtuu vaalikauden puolivälissä. Ciolacun edeltäjä oli PLN:n Nicolae Ciucă. Pääministerin vaihtaminen tosin tapahtui liki kuukauden myöhässä, sillä sosiaalidemokraatit halusivat odottaa suuren opettajien lakon päättyvän ennen sitä. Ciucăn hallituksen kolmas puolue, Romanian unkarilaisten demokraattinen allianssi (UDMR), jättäytyi Ciolacun hallituksen ulkopuolelle.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Seim, Jardar: Marcel Ciolacu *Store norske leksikon*.  15.6.2023. Viitattu 19.6.2023. (norjaksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Marcel Ciolacu** Wikimedia Commonsissa

* *Marcel Ciolacu* Romanian edustajainhuoneen verkkosivuilla (englanniksi)
* *Marcel Ciolacu* Romanian sosiaalidemokraattisen puolueen verkkosivuilla (englanniksi)

|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  | Edeltäjä:**Nicolae Ciucă** | **Romanian pääministeri**2023– | Seuraaja:***nykyinen*** |

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa

 |

 |
**Erkki Ilmari Peltonen** (s. 19. joulukuuta 1946 Juupajoki) on suomalainen yrittäjä ja yritysjohtaja, joka on saanut kauppaneuvoksen arvonimen.

Juupajoella syntyneen Peltosen puoliso on Mirja Tenkanen. Peltonen kävi keskikoulun Oriveden yhteiskoulussa 1953 ja valmistui sähköteknikoksi Tampereen teknillisestä koulusta 1972. Hän oli Keskusosuusliike Hankkijalla sähköasentaja 1963–1969 ja työnjohto- ja työpäällikkötehtävissä 1972–1987. Sähköasennusliike Sähköpeko Ky:n, vuodesta 1996 Sähköpeko Oy, perustaja ja toimitusjohtaja Peltonen oli 1987–2008 ja hän toimi myös yrityksen hallituksen puheenjohtajana. Peltonen on ollut myös Tampereen Projektisähkö Oy:n, vuodeata 2011 Tampereen Ilmastointi Yhtymä Oy, ja Ilmapirkka Ky:n, vuodeta 2000 Ilmapirkka Oy, omistaja ja hallituksen puheenjohtaja. Hänellä on lisäksi ollut liike-elämän ja muita luottamus- ja asiantuntijatehtäviä. Kauppaneuvoksen arvonimen Peltonen sai 2011. Hänen perustamansa talotekniikan laaja-alaiseksi yhtiöksi kehittynyt Peko-konserni myytiin 2015 ruotsalaiselle Bravidalle.

Lähteet
-------

1. 1 2  Möttönen, Tuomas: Kauppaneuvos Erkki Peltonen (1946–). *Suomen talouselämän vaikuttajat* -verkkojulkaisu (maksullinen). 8.9.2015. Suomalaisen Kirjallisuuden Seura. Viitattu 24.3.2024.
**Anna Karoliina Partanen** (s. 1983 Jyväskylä) on suomalainen kokoomuslainen poliitikko. Hän on toiminut kansanedustajana Savo-Karjalan vaalipiiristä vuodesta 2023. Partanen on Kuopion kaupunginvaltuuston jäsen ja Pohjois-Savon hyvinvointialueen aluevaltuutettu ja maakuntavaltuutettu.

Tausta
------

Jyväskylässä syntynyt Partanen asui lapsuudessaan neljä vuotta Siilinjärvellä ennen muuttoa Kuopioon. Hän valmistui oikeustieteen maisteriksi Lapin yliopistosta vuonna 2007 ja sai varatuomarin arvon vuonna 2012.

Partanen työskenteli Suomen lähi- ja perushoitajaliitto SuPerin lakimiehenä vuosina 2007-2014. Hän työskenteli vuosina 2014-2023 asianajajana kuopiolaisessa Asianajotoimisto Fortessa.

Töidensä ohella Partanen on toiminut muun muassa Kuopion yrittäjien hallituksen jäsenenä sekä nykytaiteen festivaali Antin hallituksen jäsenenä.

Partasella on yksi poika. Hän nauttii liikunnasta ja luonnosta ja harrastaa kaupunkiviljelemistä.

Poliittinen ura
---------------

Partanen valittiin Kuopion kaupunginvaltuustoon vuoden 2021 kuntavaaleissa 440 äänellään. Aluevaaleissa 2022 hän oli kokoomuksen listan kolmas ja tuli valituksi Pohjois-Savon hyvinvointialueen valtuustoon 753 äänellään.

Partanen valittiin eduskuntaan vuoden 2023 eduskuntavaaleissa. Hän on Pohjoismaiden neuvoston Suomen valtuuskunnan puheenjohtaja.

Lähteet
-------

1. ↑  Karoliina Partanen Oy - 2875756-6 - Kuopio - Katso taloustiedot, vastuuhenkilöt ja muut tiedot *proff.fi*. Viitattu 24.3.2024.
2. ↑
3. ↑
4. ↑  Kuopio, valitut *tulospalvelu.vaalit.fi*. Viitattu 24.3.2024.
5. ↑  Pohjois-Savon hyvinvointialue, valitut *tulospalvelu.vaalit.fi*. Viitattu 24.3.2024.
6. ↑
7. ↑


|  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * n
* k
* m
Kansallisen Kokoomuksen kansanedustajat 2023–2027 |
| --- |
|  |
| Eduskuntaryhmä(48) | 
* Aalto-Setälä
* Autto
* Eestilä
* Fagerström
* Grahn-Laasonen
* Häkkänen
* Hänninen
* Heinonen
* Heikkinen
* Ikonen
* Jukkola
* Jäntti
* Kaleva
* Kauma
* Kaunisto
* Kaunistola
* Keto-Huovinen
* Kilpi
* Kinnari
* Kiuru
* Kopra
* Koulumies
* Lahdenperä
* Laiho
* Limnéll
* Lindberg
* Marttinen
* Multala
* Mykkänen
* Orpo
* Partanen
* Päivärinta
* Risikko
* Salla
* Sammallahti
* Sarkomaa
* Satonen
* Sirén
* Talvitie
* Toveri
* Valkonen
* Valtola
* Valtonen
* Vestman
* Vikman
* Väyrynen
* Wallinheimo
* Zyskowicz

 |

 |

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Eduskunta

 |

 |
Oxford University Pressin rakennus Walton Streetillä Oxfordissa.
**Oxford University Press** on Oxfordin yliopiston hallinnoima kustantamo. Se on perustettu 1600-luvulla, ja nykyisin se on maailman suurin akateeminen kustannustalo. Se julkaisee ennen kaikkea oppikirjoja ja hakuteoksia. Kustantamon tunnetuin teos on *Oxford English Dictionary*, jonka ensimmäinen laitos valmistui vuonna 1928.

Ensimmäinen Oxfordissa painettu kirja ilmestyi vuonna 1478, ja vuonna 1633 yliopisto asetti delegaatteja valvomaan ja ohjaamaan kuninkaan sille antamaa kirjankustannusoikeutta. Yliopisto sai oikeuden julkaista virallista raamatunkäännöstä, ja sen myyntitulot olivat menestyksekkään kustannusliiketoiminnan perusta. Nykyisin Oxford University Press toimii useissa eri maissa.

Lähteet
-------

1. ↑  Main Types of Publishing Oxford University Press
2. ↑  History Oxford University Press


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Katalonia
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Latvia
* Japani
* Tšekki
* Australia
* Kreikka
* Puola
* Portugali
* Vatikaani

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Taiteenala | 
* RKD Artists
* Te Papa (New Zealand)

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* MusicBrainz label
* IdRef

 |

 |
SEK-poliiseja RIB-veneessä
**Spezialeinsatzkommando** (**SEK**) on nimitys jokaisen Saksan osavaltion ylläpitämille poliisin erikoisjoukoille. Vastaava koko liittobaltion alueella toimiva ryhmä on Bundespolizein GSG 9.

Historia
--------

Vuoden 1972 Münchenin olympialaisten tapahtumien jälkeen ja 1970-luvun terrorismin takia Saksassa havahduttiin tarpeseen perustaa vaativiin tilanteisiin sopivia erikoisryhmiä. Ensimmäiset saksalaiset poliisin erikoisjoukot perustettiin Dortmundiin, Düsseldorfiin ja Kölniin vuonna 1974.

Aiemmin erikoisjoukoista käytettiin nimeä *Sondereinsatzkommando*, mutta sitä ei enää käytetä virallisesti, koska se liitetään usein natsien SS-joukkojen pahamaineiseen *Sondereinsatzkommando Eichmanniin*.

Organisaatio
------------

SEK-poliisi HK G36C -karbiinin kanssa
Nykyään SEK-ryhmät löytyvät jokaisesta Saksan 16 osavaltiosta ja ne ovat osa osavaltion poliisia (Landespolizei). SEK voi olla Bereitschaftspolizein (mellakkapoliisi), Landeskriminalamtin (osavaltion rikospoliisi) tai suoraan osavaltion sisäministeriön alaisuudessa. Tarkka organisaatio vaihtelee osavaltioittain.

SEK-ryhmien jäseniksi valitaan parhaita, vaatimukset täyttäviä poliiseita, jotka saavat erityiskoulutuksen. SEK-ryhmien jäsenet ovat yleensä aseistettu tavallista virkapistoolia järeämmin konepistoolilla tai rynnäkkökiväärillä. Aseiden tarkat mallit vaihtelevat laajalti. Muuhun kalustoon kuuluu muun muassa panssaroituja ajoneuvoja.

Tehtävä
-------

SEK-ryhmien tehtävä on yleisesti kaikenlaiset tavallista uhkaavammat ja vaaralliset tilanteet, kuten vaarallisen henkilön kiinniotot, panttivankitilanteet ja terrorisminvastainen toiminta. SEK voikin vertautua esimerkiksi Yhdysvaltojen SWAT-ryhmiin. Suomessa SEKiä vastaisi lähiten Karhu-ryhmä.

Lähteet
-------

1. ↑  SEK: Was hinter dem Spezialeinsatzkommando steckt - WELT *DIE WELT*.  16.11.2011. Viitattu 24.3.2024. (saksaksi)
2. 1 2 3  SEK | Das Spezialeinsatzkommando | SEnews | Aktuelles zu den Spezialeinheiten, Polizei & Zoll *sek-einsatz.de*.  6.11.2013. Viitattu 24.3.2024. (saksaksi)
**Osuuspankintalo** (alun perin **Kansallis-Osake-Pankin talo**) on arkkitehti Vilho Penttilän suunnittelema, vuonna 1910 valmistunut pankkirakennus, joka sijaitsee Tampereen keskustassa osoitteessa Kauppakatu 4. Talon rakennutti toimipaikakseen Kansallis-Osake-Pankki. Vuonna 1938 se muutti muihin tiloihin ja myi kiinteistön Tampereen Seudun Osuuskassalle, josta myöhemmin tuli Tampereen Seudun Osuuspankki. Nykyään talon omistaa rakennusyhtiö Peab.

Arkkitehtuuri
-------------

Rakennuksen alkuperäinen ilme.
Talo oli alkuaan kolmikerroksinen, ja se edusti kansallisromanttista tyyliä niin ulkoa kuin sisältäkin. Keskellä pääjulkisivua kohosi korkea vuolukivillä verhottu torni. Vuonna 1940 talon länsipäätyyn osui talvisodassa pommi, joka hajotti tornin ja vaurioitti kaikkia kerroksia. Korjaustyöt vaikuttivat huomattavasti rakennuksen myöhempään ulkoasuun: 1950-luvulla talo korotettiin viisikerroksiseksi, mikä toi siihen piirteitä senaikaisesta liikerakentamisesta. Korotuksen suunnitteli arkkitehti Bertel Strömmer.
Viidennestä kerroksesta tehtiin sisäänvedetty.

Alkuperäisestä pääjulkisivusta ovat enää jäljellä lähinnä toisen ja kolmannen kerroksen graniittiset lohkomaiset pinnat. Myös porttikäytävän pielissä on säilynyt kiveen hakattuja jugendtyylisiä koristeita. Pankin sisätilat on nykyaikaistettu, eikä alkuperäisiä rakenteita juurikaan ole näkyvissä. Pankkisalin päätyä koristaa kuitenkin edelleen taiteilija Joseph Alasen seinämaalaus *Elonkorjuu*, joka oli osa vanhaa sisustusta.

Osuuspankintalon julkisivut ja pankkisali on suojeltu asemakaavalla. Suojelumerkinnän mukaan kyseessä on "rakennustaiteellisesti ja kulttuurihistoriallisesti arvokas sekä kaupunkikuvan säilymisen kannalta tärkeä rakennus", jota ei saa purkaa.

Lähteet
-------

1. 1 2  Hirvikallio, Seija: Kymppikortteli, Tampere: Kulttuuriympäristöselvitys (PDF)  s. 5. Tampere:  Arkkitehtitoimisto Seija Hirvikallio, 2014. Viitattu 27.1.2019.
2. ↑  Hirvikallio, Seija: Vanha Osuuspankin talo / Kauppakatu 4: Rakennushistoriallinen selvitys (PDF)  s. 4, 6, 17, 22, 28, 38. Tampere:  Arkkitehtitoimisto Seija Hirvikallio, 2014. Viitattu 27.1.2019.
3. 1 2  *Tampereen kantakaupungin rakennuskulttuuri 1998*, s. 49. Tampere: Tampereen kaupungin kaavoitusyksikkö, 1998. ISBN 951-609-076-1.
4. ↑  Hinnerichsen, Miia: Tampere, De Gamlas Hem: Rakennusinventointi Eteläpuiston ja lähiympäristön asemakaavaa varten (PDF)  karttaliite 2. Tampere:  Pirkanmaan maakuntamuseo, 2016. Viitattu 27.1.2019.
5. ↑  Hirvikallio 2014, Rakennushistoriallinen selvitys, s. 10, 14, 17, 19, 38, 40.
6. ↑  Hirvikallio 2014, Rakennushistoriallinen selvitys, s. 10, 16, 22, 38–40.
7. ↑  Hirvikallio 2014, Rakennushistoriallinen selvitys, s. 4, 39.
Antonietta Fricci
**Antonietta Fricci** (oikeasti *Frietsche*; 8. tammikuuta 1840 Wien – 7. syyskuuta 1912 Torino) oli itävaltalainen oopperalaulaja, joka oli äänialaltaan sopraano. Hän tulkitsi myös mezzosopraanorooleja.

Fricci opiskeli Mathilde Marchesin johdolla Wienissä. Hän debytoi konserttilaulajana vuonna 1856 ja teki oopperadebyyttinsä vuonna 1858 Violettan roolissa Pisassa. Fricci oli La Scalan vakituinen solisti vuosina 1865–1873. Hän lopetti esiintymisen vuonna 1878. Myöhemmin hän työskenteli lauluopettajana Firenzessä ja Torinossa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Nicolas Slonimsky, Laura Kuhn, Dennis McIntire, Fricci (Real Name, Frietsche), Antonietta Baker’s Biographical Dictionary of Musicians, viitattu 6.3.2024 (englanniksi)
2. 1 2  Fricci, Antonietta Treccani, viitattu 6.3.2024 (italiaksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansalliset | 
* Italia
* Portugali

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Dizionario Biografico degli Italiani

 |

 |
**Mirja Bolgár** (o.s. **Voutilainen**; 16. lokakuuta 1927 Helsinki – 15. marraskuuta 2013 Carsac-Aillac, Dordogne, Ranska) oli suomalais-ranskalainen suomentaja, tietokirjailija ja toimittaja. Hän teki merkittävän elämäntyön ranskalaisen kulttuurin tunnetuksi tekemiseksi Suomessa.

Bolgár aloitti sodan päätyttyä opintonsa Helsingin yliopistossa mutta saattoi ne päätökseen Sorbonnen yliopistossa. Sen jälkeen hän työskenteli toimittajana muun muassa Ranskan radiossa sekä Yleisradion ja *Uuden Suomen* Pariisin kirjeenvaihtajana.

Toimittajan työn lisäksi Bolgár teki ranskalaista kulttuuria tunnetuksi Suomessa muun muassa suomentajana, esseistinä ja kirjallisuuskriitikkona. Suomentajana hänet tunnetaan erityisesti Simone de Beauvoirin monista teoksista. Hänen toimittamaansa lyriikka-antologiaan *Sanat että tietäisimme* (1975) sisältyy muun muassa Pierre Emmanuelin ja Yves Bonnefoyn runotuotantoa. Bolgár esitteli usein suomalaisille tuoreeltaan nykyranskalaisen kirjallisuuden uusia tuulia. Esimerkiksi Jean-Marie Gustave Le Clézion tuotantoa hän käsitteli jo esseekokoelmassaan *Rinnakkaiseloa* vuodelta 1967. 

Bolgár esitteli suomalaista kulttuuria ja erityisesti kirjallisuutta Ranskassa ja käänsi Mika Waltarin, Veijo Meren ja Paavo Haavikon teoksia. Hänelle myönnettiin muun muassa valtion kääntäjäpalkinto vuonna 1984 ja valtion ulkomainen kääntäjäpalkinto 1989.

Teoksia
-------

* *Rinnakkaiseloa: Esseitä Ranskan nykykirjallisuudesta*. Esseekokoelma. WSOY, 1967.
* *Pariisin päiviä: Kirjoja ja kirjailijoita*. Esseekokoelma. WSOY, 1969.
* *Kaikki tuo jota ikäväksi kutsut*. Muistelma. WSOY, 1998. ISBN 951-0-22962-8

Suomennoksia
------------

* *Sanat että tietäisimme: Kymmenen ranskalaista runoilijaa*. WSOY, 1975
* *Varjo tai kevyt valo: Valikoima Ranskan nykyproosaa*. WSOY, 1980 ISBN 951-0-10165-6
* Simone de Beauvoir:
	+ *Murtunut nainen*. Kirjayhtymä, 1978
	+ *Mandariinit* 1–2. Kirjayhtymä, 1982–1983
	+ *Kutsuvieras*. Kirjayhtymä, 1985
	+ *Vanhuus*. Art House, 1992
* Jean-Philippe Toussaint: *Kylpyhuone*. WSOY, 1987.
* Marguerite Duras: *Varakonsuli*. Otava, 1988
* Emmanuèle Bernheim: *Hänen vaimonsa eli Toinen nainen*. WSOY, 1995

Lähteet
-------

1. 1 2  *Kuka kukin on 2003*, s. 86. Helsinki 2002. ISBN 951-1-18086-X
2. ↑  Mirja Bolgar née Voutilainen *Avis de deces Le Monde*.  21.11.2013. Viitattu 26.11.2013. (ranskaksi) (Internet Archive)
3. ↑  Mirja Bolgárin muistokirjoitus *Helsingin Sanomissa*.
4. 1 2 3 4 5  Kunnas, Tarmo: Mirja Bolgárin syntymäpäivä 16.10.2007. *Fran–Su: Suomi–Ranska-Yhdistysten liitto ry:n jäsenlehti* 2/2007, s. 15


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Israel
* Suomi (KANTO)
* Belgia
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Jesse Olavi Kalevi *lähde?* Sarkkinen** (s. 28. joulukuuta 1995 Helsinki *lähde?*) on suomalainen tubettaja, joka tunnetaan käyttäjänimellään *Mauton*.

Ura
---

Sarkkinen loi kanavansa marraskuussa vuonna 2009. Ensimmäisen videonsa hän kuitenkin latasi kanavalle vasta 1. marraskuuta 2016. Hän aloitti tekemällä Fifasta videoita, mutta vuoden 2017 aikana siirtyi reaktiovideoihin, joissa hän reagoi esimerkiksi pelottavimpiin valvontakameravideoihin ja Suomen poliiseihin. Vuonna 2017 Sarkkinen alkoi luomaan myös Wilma-merkinnät-nimistä sarjaa, joka on saanut paljon katselukertoja. 

14. syyskuuta 2020 Jesse Sarkkinen sekä hänen ystävänsä Aleksi Rantamaa lanseerasivat "Mikä keissi" nimisen podcastin, jossa he jakavat henkilökohtaisia tarinoitaan sekä näkemyksiään keskustellen. Podcast räjähti suureen nousuun vuonna 2021, ja on kuunneltavissa YouTubessa sekä Yle Areenan "podcast" osiosta. "Mikä keissin" (toistaiseksi) viimeinen jakso julkaistiin 25. joulukuuta 2023.

Yksityiselämä
-------------

Sarkkinen on tubettaja Niko-Matti "Nova" Ekmanin hyvä ystävä. He tutustuivat ensimmäisen kerran vuonna 2016. 10. elokuuta 2023 Sarkkinen ja Ekman lanseerasivat yhdessä ystävänsä Markus Kainulaisen kanssa "Miehen puolikkaat "nimisen podcastin, joka on kuunneltavissa YouTubessa ja Spotifyssa. Sarkkinen kuitenkin jäi pois podcastista muutamien jaksojen jälkeen.

Sarkkinen muutti naisystävänsä ja tämän tyttären kanssa Espanjaan kesällä 2023.

Lähteet
-------

* 
* 

### Viitteet

1. ↑  Tietoja Mikä keissi? – Yle Kioski -kanavasta *YouTube (youtube.com)*. Viitattu 8.5.2023.
2. ↑  Mauton: 27-vuotias 🎉 *Instagram (instagram.com)*. Viitattu 23.4.2023.
3. ↑  LUETAAN WILMA MERKINTÖJÄ *YouTube (youtube.com)*. Viitattu 10.6.2023.
4. ↑  Mikä keissi *YouTube (youtube.com)*. Viitattu 3.8.2023.
5. ↑  Kiitos ja näkemiin, feat Lloyd Libiso *YouTube (youtube.com)*. Viitattu 28.12.2023.
6. ↑  Miehen Puolikkaat *YouTube (youtube.com)*. Viitattu 21.10.2023.
7. ↑  Miehen Puolikkaat *Spotify*. Viitattu 22.10.2023.
8. ↑  MUUTIN ULKOMAILLE! *YouTube (youtube.com)*. Viitattu 22.10.2023.
**Kolaios** (m.kreik. Κωλαῖος, *Kōlaios*, lat. *Colaeus*; 600-luku eaa.) oli antiikin kreikkalainen merenkulkija ja kauppias, joka oli kotoisin Samoksesta. Herodotos kertoo hänen purjehtineen Tartessokseen noin vuonna 640 eaa. mikä tekee hänestä ensimmäisen kreikkalaisen, jonka tiedetään purjehtineen Herakleen pylväiden eli Gibraltarinsalmen läpi Atlantin puolelle. Kauppamatkallaan Kolaios avasi metallikaupan Kreikasta kauas länteen.

Herodotos kertoo, että Kolaios oli matkalla Egyptiin ja päätyi Platean saarelle, joka sijaitsi Libyassa myöhemmän Kyrenen edustalla. Siellä hän tapasi joukon theralaisia, jotka yrittivät perustaa paikalle siirtokuntaa, joka myöhemmin siirrettiin Kyreneksi. Suuri myrsky vei Kolaioksen Libyasta länteen päin ja Gibraltarinsalmen läpi Atlantille ja aina Tartessokseen saakka, jossa ei aiemmin ollut käynyt kreikkalaisia kauppiaita. Se sijaitsi nykyisen Espanjan lounaisrannikolla. Kertomusta niin pitkän matkan aiheuttaneesta myrskystä on pidetty epäuskottavana, ja on esitetty, että se olisi keksitty Kolaioksen matkareitin peittämiseksi kilpailevilta kauppiailta.

Tartessoksesta Kolaios sai hopeaa, jonka vei kotiinsa Samokselle. Herodotos sanoo hänen tehneen suuren voiton, vaikkakaan ei niin suuren kuin Sostratos Aiginalainen. Kiitokseksi Kolaios omisti kymmenesosan voitoistaan Samoksen Heralle. Sillä teetettiin suuri pronssinen, kuuden talentin arvoinen argoslaisen krateerin mallinen vaasi, jota reunustivat aarnikotkien päät. Se sijoitettiin Samoksen Heraioniin. Heraionissa oli myös kokonainen Kolaioksen laiva, jota sanotaan hänen pyhäkölle omistamakseen. Sen kivinen jalusta on säilynyt.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Herodotos: *Historiateos* 4.152.
2. 1 2 3 4  Edwards, Iorwerth Eiddon Stephen et al. (toim.): *The Cambridge Ancient History*, s. 456. Nide 4. Cambridge University Press. (englanniksi)
3. ↑  The Heraion of Samos Οργανισμός Διαχείρισης και Ανάπτυξης Πολιτιστικών Πόρων. Viitattu 4.9.2023. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Kolaios** Wikimedia Commonsissa