recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Frans William "Viljam" Johansson** (18. huhtikuuta 1887 Turku – 8. elokuuta 1931 Schenectady, New Yorkin osavaltio, Yhdysvallat) oli suomalainen kestävyysjuoksija. Hän edusti Turun Urheiluliittoa ja oli pituudeltaan 179 cm.

Johansson juoksi 10 000 metrin Suomen ennätyksen 33.53,6 Turussa 20. syyskuuta 1908. Hän voitti Suomen-mestaruuden 1 500 metrillä Helsingissä 1909 ajalla 4.24,8. Hän juoksi 5 000 metrin Suomen ennätyksen 16.02,0 Tampereella 7. elokuuta 1909.

Johansson sijoittui Tukholman olympialaisissa 1912 maastojuoksussa 11:nneksi. Suomi sai joukkuekilpailussa hopeaa, mutta tuloksiin laskettiin vain joukkueen kolmen parhaan juoksijan tulokset. Johansson oli viidenneksi paras suomalainen, eikä saanut mitalia. 5 000 metrillä hän selviytyi loppukilpailuun, muttei osallistunut siihen. Hän oli mukana myös 3 000 metrin joukkuejuoksussa, jossa Suomi karsiutui loppukilpailusta.

Henkilökohtaiset ennätykset
---------------------------

| *Laji* | *Aika* | *Paikka* | *Päivä* |
| --- | --- | --- | --- |
| 1 500 m | 4.16,7 | Turku | 30. kesäkuuta 1912 |
| 3 000 m | 8.57,2 | Tukholma | 12. heinäkuuta 1912 |
| 5 000 m | 15.31,4 | Tukholma | 9. heinäkuuta 1912 |
| 10 000 m | 33.27,0 | Turku | 10. kesäkuuta 1909 |
| Tunninjuoksu | 16 567 m | Turku | 30. syyskuuta 1907 |
| Maraton | 2.54.23 | Viipuri | 21. kesäkuuta 1908 |

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Viljam Johansson *sports-reference.com*.  Arkistoitu 12.11.2012. Viitattu 26.6.2017. (englanniksi)
2. 1 2 3 4 5  Viljam Johansson Tilastopaja (vaatii kirjautumisen, maksullinen palvelu).
3. ↑  Virtamo, Keijo (toim.): *Fokus-Urheilu 2*, s. 446. Otava, 1970.
4. ↑  Athletics at the 1912 Stockholm Summer Games: Men's Cross-Country, Team *sports-reference.com*.  Arkistoitu 7.2.2009. Viitattu 26.6.2017. (englanniksi)
5. ↑  Athletics at the 1912 Stockholm Summer Games: Men's Cross-Country, Individual *sports-reference.com*.  Arkistoitu 4.3.2016. Viitattu 26.6.2017. (englanniksi)
**HIP 56948** eli *HD 101364* on kesäkuun 2010 tietojen mukaan tähtitaivaan aurinkomaisin tähti.
Tähden spektriluokka on G5V, Auringon G2V. Tähti on noin 217 valovuoden päässä Lohikäärmeen tähtikuviossa. Tähden näennäinen kirkkaus on 8,70, eli se ei näy paljain silmin. Tähden massa on 0,994+-0,004 auringon massaa, ja havaintojen mukaan se on luultavasti kotitähteämme hieman kevyempi, suurempi, vanhempi, kylmempi ja kirkkaampi. Auringon tavoin tähdessä on vähän litiumia, joten se on iäkäs. Tähti on 1+-1 eli 0-2 miljardia vuotta Aurinkoa vanhempi. Tällöin tähti on kirkastunut hieman Aurinkoon verrattuna. Sillä ei ole kuumia jupitereita niin kuin ei Auringollakaan. 

  

Lohikäärmeen tähdistö (Draco) » luettelo tähdistä, luokka

|  |  |
| --- | --- |
| Tähdet | η Dra, β Dra, δ Dra, ζ Dra, ι Dra, χ Dra, Thuban, ξ Dra, λ Dra, ε Dra, κ Dra, θ Dra, φ Dra, τ Dra, ρ Dra, ψ Dra A, 10 Dra, π Dra, ο Dra, σ Dra, ω Dra, 45 Dra, 42 Dra, υ Dra, 18 Dra, ν2 Dra, 19 Dra, ν1 Dra, μ Dra A, 15 Dra, 6 Dra, 39 Dra, 36 Dra, 54 Dra, 4 Dra, 30 Dra, 35 Dra, 46 Dra, 17 Dra, 27 Dra, 59 Dra, 53 Dra, 73 Dra, 2 Dra, 64 Dra, 8 Dra, 26 Dra, 3 Dra, 9 Dra, 50 Dra, 75 Dra, 51 Dra, 66 Dra, 7 Dra, 34 Dra, 49 Dra, 16 Dra, AC Dra, 48 Dra, 68 Dra, 71 Dra, 41 Dra, 76 Dra, μ Dra B, ψ Dra B, 37 Dra, 74 Dra, 40 Dra, 69 Dra, UX Dra, 55 Dra, 65 Dra, VW Dra, 20 Dra, 17 Dra, 29 Dra, RY Dra, 38 Dra, 205 Dra, BY Dra, R Dra, HD 184146, HD 173740, T Dra |
| Eksoplaneetat | ι Dra b, TrES-2 |

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:HIP 56948
**Teemu Lehmusruusu** (s. 1981 Helsinki) on suomalainen media- ja installaatiotaiteilija, jonka teoksissa on usein myös ympäristö- ja biotaiteen elementtejä. Lehmusruusun työskentelylle keskeisiä teemoja ovat ihmisen rooli ekosysteemeissä ja elämän perusedellytykset planeetallamme, joita hän lähestyy tutkimuksen kautta. Hänen teoksensa johdattelevat meitä pohtimaan omaa asemaamme ravintoverkossa ja suhdettamme luonnon keskeisiin prosesseihin. Vuonna 2018 käynnistyneen Trophic Verses - Säkeitä ravintoketjulta[vanhentunut linkki] -projektin parissa hän tutkii maaperän näkymätöntä elämää, joka on jatkuvassa muutostilassa ja jota ympäristökriisit uhkaavat. Hänen teoksissaan kohtaamme maaperän sensorien, äänen ja tietokoneavusteisen kuvan välityksellä, yhteistyössä luonnonmateriaalien, kuten löydettyjen puunrunkojen ja laboratoriossa tuotettujen sienirakenteiden kanssa. 

Lehmusruusun teoksia on muun muassa Kansallisgallerian ja EMMA-museon kokoelmissa. Maaperähengitykseen ja fotosynteesiin kytkeytyvä ympäristötaideteos *Maatuu uinuu henkii (Respiration Field),* 2019, on mukana Art as We Don't Know It -kirjassa. Teemu Lehmusruusu tekee taiteellisen tutkimuksen väitöskirjaa Aalto-yliopiston taiteen laitoksella.

Lehmusruusu toimii AV-arkin, Suomen biotaiteen seuran ja Örön Residenssikeskus ry:n hallituksissa, sekä taiteilijajäsenenä Suomen valokuvataiteilijoiden liitossa. Hän on perustanut Telling Tree art+rsrch taidetoimijan sekä toiminut toisena perustajana Kunstventures taidetuotantoyhtiössä. 

Teemu Lehmusruusu working with the 'Parent Matter' installation at his studio in Helsinki, 2018.

Lähteet
-------

1. ↑  Teemu Lehmusruusu – artist *teemulehmusruusu.com*. Viitattu 25.2.2020.
2. ↑  Ajankohtaista *valtiontaideteostoimikunta.fi*. Viitattu 25.2.2020.
3. ↑  Teemu Lehmusruusu: Parent Matter *EMMA*. Viitattu 25.2.2020.

Aiheesta muualla
----------------

* [Teemu Lehmusruusun verkkosivut]
* Teemu Lehmusruusu Kansallisgallerian kokoelmissa
**Marmorirausku** (*Leucoraja naevus*) on rauskujen (Rajidae) heimoon kuuluva merivesissä elävä kalalaji.

Koko ja ulkonäkö
----------------

Rannalle huuhtoutunut marmorirausku.
Marmorirauskun tavallinen pituus on 40 senttimetrin luokkaa. Se voi maksimissaan kasvaa 71 senttimetrin mittaiseksi (naaras 68 senttimetrin mittaiseksi). Lajin ruumis muistuttaa muodoltaan hieman vinoneliötä. Sen kuono on suhteellisen lyhyt. Selkäpuoli on väritykseltään okra tai vaaleanharmaan ruskea, vatsapuoli valkoinen. Piikkejä on vain rintaevien etureunoissa. Rintaevät ovat kulmistaan pyöristyneet ja niiden keskiosassa on musta marmorikuvioinen laikku.

Levinneisyys ja elinympäristö
-----------------------------

Marmorirauskua tavataan Atlantin valtameren itäosassa Kattegatista, Pohjanmerestä ja lännen Britteinsaarilta etelään aina Senegaliin ja Marokkoon asti. Sitä on havaittu myös Välimeressä. Se elää erilaisilla vedenpohjilla yleensä 20–250 metrin syvyydessä vedenpinnasta, vaikka poikkeuksellisesti sitä onkin havaittu aina 500 metrin syvyydessä asti.

Ravinto ja elintavat
--------------------

Marmorirauskun ravintoa ovat monenlaiset pohjaeläimet ja pienet kalat. Se tulee sukukypsäksi keskimäärin 50–60 senttimetrin mittaisena ja noin 4–5 vuoden ikäisenä. Kutu tapahtuu talviaikana. Naaras laskee 5–7 senttimetrin mittaiset ja 3–4 senttimetrin levyiset munakotelot noin seitsemän kotelon erissä. Niitä on yhdessä naaraassa enintään 63 kappaletta kerralla. Poikaset ovat kuoriutuessaan noin 12 senttimetrin mittaisia. Marmorirauskun on havaittu voivan elää enintään 14-vuotiaaksi.

Lähteet
-------

1. ↑  Ellis, J. Dulvy, N. & Walls, R.: *Leucoraja naevus* *IUCN Red List of Threatened Species. Version 2020-1*.  2015. International Union for Conservation of Nature, IUCN, Iucnredlist.org. Viitattu 28.4.2020. (englanniksi)
2. 1 2  *Leucoraja naevus* (peilipalvelin) *FishBase*. Froese, R. & Pauly, D. (toim.). Viitattu 28.4.2020. (englanniksi)
3. 1 2 3  Varjo, Markku & Lehtonen, Hannu: *Suomen ja pohjolan kalat*, s. 106–107. Readme, 2017. ISBN 9789523213722. (suomeksi)


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Taksonitunnisteet | 
* Wikidata: Q2473297
* BOLD: 12757
* CoL: 725XK
* EUNIS: 130956
* FishBase: 4326
* GBIF: 2419875
* iNaturalist: 104539
* IRMNG: 10141219
* ITIS: 564143
* IUCN: 161626
* NBN: NHMSYS0021053472
* NCBI: 223888
* Plazi: BC8ACECE-44C3-4EA6-A3F8-5B6FD6787D33
* WoRMS: 105876

 |

 |
**Sesleria serbica** on heinäkasvien (Poaceae) heimoon, lupikoiden (*Sesleria*) sukuun kuuluva kasvi. Sitä on pidetty usein *Sesleria rigida* -lajin muunnoksena tai serpentiinialueilla kasvavana ekotyyppinä, mutta toisinaan myös omana lajinaan. *Sesleria serbica* on Balkanin alueella endeeminen kasvi, jota tavataan Bosnian ja Hertsegovinan itäosissa sekä keskisessä ja läntisessä Serbiassa. *Sesleria serbica* kasvaa vuorten ja kallioiden rinteillä serpentiini- sekä kalkkikivialueilla. *Sesleria serbica* on suojeltu kasvi Serbiassa.

*Sesleria serbica* on monivuotinen heinä, joka muodostaa laajoja, jopa halkaisijaltaan metrinlevyisiä mättäitä. Varret kasvavat noin 15–55 cm korkeiksi, tavallisimmin noin 25–45 cm korkeiksi. Lehtitupet ovat kellanvihreitä ja kielekkeet ovat lyhyitä. Lehtien pituus vaihtelee noin 4,5–45 cm väliltä ja leveys 0,6–1,4 mm väliltä. Ylin varsilehti on 0,2–1,7 cm pitkä. Lehtien mesofyllissä ei ole erikseen pylväs- ja hohkatylppykerroksia, vaan homogeeninen klorenkyymi täyttää mesofyllin kaikilta niiltä kohdilta, joissa ei ole johtosolukkoa tai sklerenkyymiä. Johtojänteet ovat poikkileikkaukseltaan liereitä ja keskenään erikokoisia. Johtojänteiden ympärillä on yhden solukerroksen paksuiset johtojännetupet. Lehtien abaksiaalisilla puolilla on yhdestä kuuteen sklerenkyymikannatinta. Kukintona on liereä sekä hieman pitkulainen tähkä, jossa on 7–20 tähkylää, tavallisimmin 11–16 tähkylää. Tähkylöissä on kaksi tai kolme kukkaa. Kaleet ovat keskenään erinäköiset, yksisuoniset, noin 3–8 mm pitkät ja 1–3 mm leveät. Ulkohelpeet ovat kalvomaiset, 3–5-suoniset ja noin 3–6 mm pitkät. Ulkohelpeissä on kolmesta viiteen vihnettä, joista keskimmäinen on isoin. Vihneiden pituus vaihtelee 0,4–1,4 mm väliltä. Sisähelve on suunnilleen samankokoinen tai lyhyempi kuin ulkohelve, kaksisuoninen ja lyhytvihneinen. Hedelmät ovat noin 2–3 mm pitkiä.

Lähteet
-------

* Kuzmanović, N. Vukojičić, S. Barina, Z. & Lakušić, D. 2013: *Sesleria serbica* (Poaceae), a neglected species of the Balkan Peninsula, *Botanica SWerbica* 37 (2):113–120 (englanniksi)
**Vapaussodan Invaliidien Liitto** oli vuonna 1924 perustettu järjestö, jonka jäsenistö oli sisällissodassa ja sen jälkeisissä heimosodissa haavoittuneita ja sairastuneita. Liiton tarkoituksena oli jäsentensä taloudellinen ja henkinen huolto. Se omisti Mikkelin maalaiskunnassa toimineen invalidikoti Kyyhkylän, Suitian työkodin Siuntiossa ja Runnin terveyskylpylän Iisalmessa. Kyyhkylä luovutettiin vuonna 1969 Sotainvalidien Veljesliitolle, jonka toimintaa järjestö oli vuonna 1940 käynnistämässä. Järjestö julkaisi myös vuonna 1928 perustettua *Vapaussodan Invaliidi* -lehteä.

Järjestö perustettiin Helsingin Säätytalolla. Sen koollekutsujana toimi vihtiläinen opettaja Einar August Rosenberg. Jäseniksi haluttiin myös jääkäreitä. Rahoitus tuli Raha-automaattiyhdistykseltä, itsenäisyyspäivänä kerätystä kirkkokolehdista sekä yksityisten lahjoituksista. Suurimmillaan jäsenmäärä oli vuonna 1940, jolloin liittoon kuului 2 105 invalidia.

Liitto lakkautettiin Helsingissä Katajanokan Kasinolla pidetyssä kokouksessa 25. marraskuuta 1987, jolloin jäseniä oli vielä 63. Järjestön huolto-, avustus- ja perinnetyö siirtyivät Vapaussodan Invalidien Muistosäätiön hoidettavaksi.

Puheenjohtajat
--------------

* jääkärikapteeni Jalo Veikko Heikinheimo 1924
* kansanedustaja Antti Kuisma 1925–1930
* jääkärieversti Matti Laurila 1930–1982
* yleisesikuntaeversti Perttu Heimolainen 1982–1987

Lähteet
-------

1. ↑  *Facta 2001. 17. osa*, s. 726. WSOY, 1985.
2. 1 2 3  Niinistö, Jussi: Vapaussodan Invaliidien Liitto *Suomen vapaussota 1918*. Vapaussodan Invalidien Muistosäätiö. Viitattu 18.2.2016.

Kirjallisuutta
--------------

* Anni Voipio, *Vapaussodan Invalidit. Järjestö, jäsenet, ystävät*. WSOY 1968 (sisältää nimiluettelon)
* Kalle Kuosa, *Vapaussodan Invaliidien Liitto ry 1924–1987*, VIMS 1988
**Session** oli 1970-luvun alussa perustettu kouvolalainen rockyhtye. Se nousi valtakunnalliseen tietoisuuteen sijoituttuaan kolmanneksi popyhtyeitten Suomen mestaruuskilpailussa joulukuussa 1972. Tuohon aikaan yhtyeessä soittivat laulaja-kitaristi Jorma "Jokke" Seppälä, kitaristi Timo Heikkilä, basisti Hannu Kaikko ja rumpali Juha Tykkälä. Kisojen jälkeen kesällä 1973 Love Records julkaisi Sessionin singlen "Sanni Blue" / "Pääsky", jossa säveltäjänä oli Hannu Kaikko. Lisäksi äänitettiin Albert W. Ketelbeyn sävellys "Persialaisella torilla", joka julkaistiin Love Recordsin kokoelma-albumilla.

Jokke Seppälä siirtyi Kisun taustayhtyeeseen ja hänet korvasi urkuri/sähköpianisti Osmo Seppälä. Tykkylästä tuli yhtyeen laulaja. Vuonna 1974 yhtye levytti Microvoxin studioilla Lahdessa LP:n *Unikuva*. Levylle ei löytynyt kustantajaa ja niinpä tuotti yhtye sen itse EMI:n hoitaessa jakelun. Albumilta julkaistiin myös single "Torstin tanssi" / "Jäätelöprinsessa". Albumin kappaleista vastasivat Kaikko ja Tykkälä pois lukien uuden sovituksen albumille saanut "Persialaisella torilla". Samoin "Sanni Blue" -kappaleesta oli albumilla uusi sovitus. Unikuvalla vierailivat Ari Pukkila (tenori- ja sopraanosaksofoni), Mane Hyytiä (alttosaksofoni) ja Leena Wiehn (laulu). 

Sessions hajosi 1970-luvun puolivälissä. Siinä ehti ennen hajoamista soittaa myös kitaristi Juha Björninen, kitaristi Harri Louhensuo, rumpali Ari Ahlren ja laulaja-kitaristi Esa "Eddie" Pajunen. Vuosina 1975–1976 Session-nimellä keikkoja tehneessä yhtyeessä oli alkuperäisjäsenistä mukana enää Timo Heikkilä.

Yhtyeen ainoaksi jäänyt albumi *Unikuva* julkaistiin CD-painoksena elokuussa 2010 levymerkillä Rocket Records. Vuonna 2014 saksalainen Shadoks Music julkaisi albumista vinyylipainoksen.

Diskografia
-----------

### Albumit

* *Unikuva*  (1974, Odeon/EMI)

### Singlet

* "Sanni Blue" / "Pääsky" (1973, Love Records)
* "Torstin tanssi" / "Jäätelöprinsessa" (1974, EMI)

Lähteet
-------

1. ↑  Session (Esko Lehtonen: Suomalaisen rockin tietosanakirja, osat 1-2 (Soundi 1983).) *hezzu.palasokeri.com*.  Arkistoitu 12.10.2007. Viitattu 28.12.2008.
2. ↑  SUOMALAISTEN BLUES-, R'N'B- JA SOUL-LEVYJEN LUETTELO Blues News.  Arkistoitu 6.12.2008. Viitattu 28.12.2008.
3. ↑  Session Finnmusic.net. Viitattu 28.12.2008.

Aiheesta muualla
----------------

* Session-yhtyeen diskografia tekijätietoineen ja eri julkaisuineen verkkosivustolla Discogs.com (englanniksi)
**Sauli Rantamäki** (1. toukokuuta 1936 Lappajärvi – 11. toukokuuta 2007 Savonlinna) oli suomalainen animaattori ja kuvittaja.

Rantamäki opiskeli Kajaanin seminaarissa ja pääsi 1956 Ateneumin taidekoulun karsintakurssille. Hän kuvitti 1950-luvun lopulla kirjankansia WSOY:lle ja novelleja Yhtyneille Kuvalehdille. Vuonna 1960 Bob Balser palkkasi hänet pääsykokeen pohjalta Fennada-Filmin uudelle animaatiostudiolle, joka tuotti mainosanimaatioita. Balserin lähdettyä Suomesta Rantamäki sai johtaa FA-animaatiota vuosina 1961–1964, minkä jälkeen hän perusti Martti Utriaisen kanssa lyhytikäisen oman studion Stemma Filmin. Heidän tekemänsä lyhyt kokeellinen animaatio *Kivimies* (1964) sai Valtion elokuvapalkinnon 1965 ja Parhaan lyhytelokuvan Jussin 1966. Rantamäki teki edelleen freelancerina töitä myös Fennadalle. Hän toteutti elokuvan *Vodkaa, komisario Palmu* (1969) animaatiota ja live-kuvaa yhdistelleet alkutekstit, joita on pidetty yhtenä suomalaisen elokuvan parhaista alkutekstijaksoista. Hänet palkittiin niistä Jussi-kunniakirjalla. Lisäksi elokuvassa *Kaasua, komisario Palmu* (1961) taiteilija Kurt Kuurnan maalaukset ovat todellisuudessa Rantamäen tekemiä.

Rantamäki työskenteli 1960- ja 1970-luvulla Balserin Barcelonaan perustamassa tuotantoyhtiössä Pegbar Productionsissa ja osallistui *The Jackson 5* -piirrossarjan animointiin. Hän oli pääanimaattorina sarjan yhdessä jaksossa, "Ray and Charles: Superstars". Myöhemmin Rantamäki palasi Suomeen ja teki mainoksia sekä dokumentteja Filmi-Jatalle ja Sektor-Filmille. Vuosina 1980–1994 hänellä oli vaimonsa ja kälynsä kanssa oma tuotantoyhtiö Ukontyttäret ja sen kanssa rinnakkaisyhtiö Ukonfilmi, joka tuotti joitain mainoksia. Rantamäki myös suunnitteli vuosina 1986–1989 varhaisen kuvakäsikirjoituksen ja hahmoja tuottaja Michael Franckin puuhaamaan animaatioelokuvaan *Sindbad*, joka ei lopulta koskaan valmistunut. Rantamäki jätti animaatiot 1990-luvun puolivälissä, mutta jatkoi levynkansien kuvittajana ja logojen suunnittelijana viimeisiin vuosiinsa asti.

Lähteet
-------

1. 1 2  Martti Utriainen: Sauli Rantamäki HS Muistot. Viitattu 17.9.2016.
2. ↑  Sauli Rantamäki Suomen kuvittajat -blogi 20.7.2007. Viitattu 17.9.2016.
3. 1 2  Tuula Leinonen: *100 vuotta suomalaista animaatiota*, s. 73–77, 238. Aalto ARTS Books, Helsinki 2014.
4. ↑  Elokuvassa Kaasua, komisario Palmu on paljon taiteilija Kurt Kuurnan (Pentti... (Arkistoitu – Internet Archive) Kysy.fi 10.3.2009. Viitattu 17.9.2016.

Aiheesta muualla
----------------

* Sauli Rantamäki Elonetissä.

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Elonet

 |

 |
**Karl-Emil Virta** (vuoteen 1906 asti Eldström, 18. marraskuuta 1899 – 11. heinäkuuta 1930) oli suomalainen pikamatkojen juoksija, ja 1920-luvulla Työväen Urheiluliiton paras neljännesmaileri. Turkulainen Emil "Epu" Virta oli Suomessa kolmas, joka alitti 400 metrin haamurajan 50 sekuntia. Tuolloinen TUL:n ennätysaika 49,9 rikottiin vasta 1940-luvun puolenvälin jälkeen.

Emil Virran seura oli Maarian Kisatoverit.

Paavo Nurmen kerrotaan käyneen Raunistulassa katsomassa Virran Epun harjoittelua ja usein mainittua irtonaista, kuin lentoon lähtevää loppukiriä, ja kysyneen:

> »Perunapellollakos se Virta harjoittelee?» 
> 
>

Saavutuksia
-----------

Työläisolympialaisissa Frankfurt am Mainissa 1925 kultaa 400 metrillä ajalla 51,6, pronssia 200 metrillä sekä kultaa viestijoukkueessa 4 × 400 m ajalla 3.34,0 ja 10 × 100 metrin juoksussa ajalla 1.51,8.

Lähteet
-------

* Työväen Urheiluliiton toimintakertomus 1924, 1925, 1926 ja 1927 (Arkistoitu – Internet Archive).

### Viitteet

1. 1 2  Virtamo, Keijo (toim.): *Fokus-Urheilu 2*, s. 119. Otava, 1970.

Aiheesta muualla
----------------

* Tulivirran kotisivut
Maapäivät kokoontuu tässä rakennuksessa.
Maapäivien nykyinen kokoonpano puolueittain.
Saksi-Anhaltin vuoden 2019 maapäivävaalien voittajat puolueittain yhden edustajat vaalipiireistä
**Saksi-Anhaltin maapäivät** (saks.  *Landtag von Sachsen-Anhalt*) on Saksan osavaltion Saksi-Anhaltin yksikamarinen lakia säätävä elin. Se kokoontuu Magdeburgissa. Vuoden 2019 maapäivävaaleissa sinne valittiin 119 edustajaa.

Maapäivien edustajat valitaan joka viides vuosi järjestettävissä vaaleissa, joissa käytetään sekavaalitapaa ja 5 % äänikynnystä, jonka ylittäminen vaaditaan jotta maapäiviltä voisi saada paikkoja. Maapäivien edustajista 43 valitaan yhden edustajan vaalipiireissä, ja loput määräytyvät puoluelistojen perusteella. Äänestäjillä on kaksi ääntä: "ensimmäinen ääni" ehdokkaille kussakin yksittäisessä vaalipiirissä ja "toinen ääni" puoluelistalle.

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Saksi-Anhaltin maapäivät**.
* Maapäivien viralliset sivut (saksaksi)

Saksa Saksan osavaltioparlamentit

* Ala-Saksin maapäivät
* Baden-Württembergin maapäivät
* Baijerin maapäivät
* Berliinin edustajainhuone
* Brandenburgin maapäivät
* Bremische Bürgerschaft
* Hamburgische Bürgerschaft
* Hessenin maapäivät
* Mecklenburg-Etu-Pommerin maapäivät
* Nordrhein-Westfalenin maapäivät
* Rheinland-Pfalzin maapäivät
* Saarlandin maapäivät
* Saksin maapäivät
* Saksi-Anhaltin maapäivät
* Schleswig-Holsteinin maapäivät
* Thüringenin maapäivät


Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Landtag of Saxony-Anhalt
*Tämä artikkeli käsittelee Mikkelissä ilmestynyttä lehteä. Samannimisiä lehtiä on muitakin.*
Lehden ensimmäisen varsinaisen numeron etusivu.
**Vapaus** oli Mikkelissä vuosina 1906–1963 ilmestynyt SDP:n sanomalehti. Myöhemmin Mikkelissä ilmestyi myös *Viikko-Vapaus* -niminen lehti.

Aloite sosiaalidemokraattisen maakuntalehden perustamisesta tehtiin suurlakon jälkitunnelmissa huhtikuussa 1906. Saman vuoden syksyllä perustettiin osuuskunta, joka ryhtyi julkaisemaan uutta lehteä vuoden 1907 alusta lähtien. Alkuvaiheen talousvaikeudet helpottivat 1910-luvulla, kunnes sisällissota katkaisi positiivisen kehityksen. Uudelleen *Vapaus* pääsi ilmestymään vasta heinäkuussa 1919.

1920- ja 1930-luvuilla *Vapaus* jäi maakuntalehtien kilpailussa yhä selvemmin alakynteen. Sitä julkaissut osuuskunta teki vararikon vuonna 1933. Lehden toimintaa onnistuttiin kuitenkin jatkamaan, ja vuoden 1935 alussa se siirrettiin uudelle osakeyhtiölle. 1950-luvulla lehti sortui taloudellisiin vaikeuksiin. Vuonna 1963 se yhdistettiin Viipurista Lappeenrantaan siirtyneeseen *Kansan Työhön*, joka alkoi ilmestyä nimellä *Saimaan Sanomat*.

Aluksi kolmesti ja vuodesta 1945 lähtien kuudesti viikossa ilmestyneen lehden levikki kohosi 1950-luvulla noin 9 000 kappaleeseen. Päätoimittajina työskentelivät Antero Ahde (1907–1908), Albin Valjakka (vastaava toimittaja, 1907–1908), Oskari Orasmaa (1908–1910), Kalle Hakala (1911–1921 ja 1940–1944), Viktor Paavilainen (1921–1940), K. F. Haapasalo (1944–1951), Eino Kantanen (1951–1955), Alpo Tiitinen (1955–1962) ja Aaro Airas (1962–1963).

*Vapaus* perustettiin uudelleen sosiaalidemokraattisena viikkolehtenä vuonna 1977. Vuoteen 2011 saakka ilmestyneen lehden nimenä oli myöhemmin *Viikko-Vapaus*.

Lähteet
-------

* *Suomen lehdistön historia 7: Hakuteos Savonlinna – Övermarks Tidning*. Kuopio: Kustannuskiila, 1988. ISBN 951-657-241-3.

### Viitteet

1. 1 2 3 4 5  Suomen lehdistön historia 7, s. 239
2. ↑  Suomen lehdistön historia 7, s. 240
3. ↑  Hämäläinen, Reijo: *Työväenlehden arktinen taival*, s. 199. Vantaa: Kellastupa, 2015. ISBN 978-952-5787-18-4. Teoksen verkkoversio.

Aiheesta muualla
----------------

* Vapaus Historiallisessa sanomalehtikirjastossa
Neuvostoliittolainen postimerkki vuodelta 1990. G. A. Jetšeistovin piirros vuodelta 1940.
**Džangar** on kalmukkien kansalliseepos ja mongolien sankarieepos. Sen aiheena on myyttisen Bumban (Bomba) valtakunnan kulta-aika. Molempien versioiden arvioidaan saaneen nykyisen muotonsa 1500-1600-luvulla tai ehkä myöhemmin, sillä niissä on buddhalaisia aineksia.

Eepos kulki aikojen kuluessa suullisena perinteenä. Se julkaistiin ensimmäisen kerran painettuna 1950-luvulla. Kerätyn aineiston pohjalta julkaistiin 1980-luvulla laajempi versio. Eeposta on käännetty eri kielille ympäri maailman.

Tarinan ydin on hyvän ja pahan taistelu, jossa osapuolina ovat hyvä Džangar ja hänen sankarinsa ja toisella puolella paha hirviö Mangus. Kukin tarina on itsenäinen kertomus niin, että jokainen kerrontatilanne alkaa alusta.

Lähteet
-------

1. ↑  Risto Rantala ja Kaarina Turtia (toim.): "Džangar", *Otavan kirjallisuustieto*, s. 185. Helsinki: Otava, 1990. ISBN 951-1-09209-X.
2. 1 2  "Jangar", A Mongol Hero Epic, Culturev.com. Viitattu 7.3.2021 (englanniksi)
**Faidon** (m.kreik. Φαίδων, 400- ja 300-lukujen vaihde eaa.) oli antiikin kreikkalainen filosofi. Hän oli kotoisin Eliistä.

Spartan voitettua Eliksen Faidon joutui vangiksi, ja hänet pakotettiin toimimaan jonkin aikaa orjana ja prostituoituna poikabordellissa Ateenassa. Siellä hänen kauneutensa teki hänet kuuluisaksi. Sokrates löysi hänet ja osti hänet vapaaksi varakkaan ystävän avustuksella. Faidonista tuli Sokrateen oppilas ja läheinen ystävä.

Vaikuttaa siltä, että Faidon oli myös Platonin ja Kebeen läheinen ystävä. Platon omisti hänelle dialoginsa *Faidon*. Faidon tunnetaan lähes ainoastaan tästä dialogista.

Pian Sokrateen kuoleman jälkeen Faidon palasi Elikseen ja perusti siellä elisläisen koulukunnan, joka opetti sokraattisesti. Hänen oppilaisiinsa kuuluivat Ankhipylos, Moskhos ja Pleistanos. Koulukunnasta kehittyi myöhemmin eretrialainen koulukunta.

Faidonin filosofiaa ei juurikaan tunneta, eikä se käy ilmi myöskään *Faidonista*. Hän kirjoitti joitakin dialogeja, mutta kaikkien aitoudesta ei olla varmoja. Jo Panaitios epäili niiden aitoutta (Diogenes Laertios II.64). Mahdollisesti dialogit *Zopyros* ja *Simon* ovat aitoja. Senecalta on säilynyt yksi katkelma Faidonilta (*Epist*. 94. 41). Sen mukaan yksi tapa hyveen hankkimiseen on viettää aikaa hyvien ihmisten seurassa.

Lähteet
-------

* Diogenes Laertios: *Merkittävien filosofien elämät ja opit*, s. 88 (II.9), 465. Suomennos ja selitykset Marke Ahonen. Helsinki: Kustannusosakeyhtiö Summa, 2003. ISBN 952-5418-07-3.

Aiheesta muualla
----------------

* Diogenes Laertios: *Merkittävien filosofien elämät ja opit*:
	+ Faidonin elämäkerta (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
	+ Faidonin elämäkerta (muinaiskreikaksi)

Antiikin filosofia – Sokrates ja sokraatikot

* Sokrates
* Aiskhines
* Aleksamenos Teoslainen
* Aristippos
* Eukleides
* Faidon
* Glaukon
* Kebes
* Kriton
* Ksenofon
* Menedemos
* Simmias
* Simon
* Stilpon
BEHALA:n päärakennus 52-metrisine torneineen.
**Westhafen** (saks. "Länsisatama") on Saksan pääkaupungin Berliinin suurin sisävesisatama, joka sijaitsee Moabitin kaupunginosassa.

Westhafenin pinta-ala on 430 000 neliömetriä, ja se on jaettu kahteen rinnakkaiseen satama-altaaseen. Se on yhteydessä Spree- ja Havel-jokiin Westhafenin kanavan ja Hohenzollernin kanavan kautta, ja näitä pitkin se on yhteydessä Elbe- ja Oder-jokiin. Westhafenin merkitys sisävesirahtisatamana on ollut kasvussa. Rautateitse tapahtuvaa tavaran jatkokuljetusta varten se on yhteydessä Berliinin Ringbahniin, Hampurin ja Lehrterin tavararatapihoihin sekä Moabitin tavararatapihaan. Satamaan on myös yhteys Berliinin A100-kehätieltä. Julkinen liikenne tapahtuu Westhafenin ja Beusselstraßen juna- ja U-Bahn-asemien kautta.

Westhafen perustettiin vuonna 1923, jolloin sitä operoiva BEHALA-yhtiö (***Be**rliner **Ha**fen- und **La**gerhaus AG*) perustettiin. Saman vuoden syyskuussa sataman ensimmäinen osa vihittiin käyttöön. Osa 1920-luvulta peräisin olevista BEHALA:n rakennuksista osa on myöhemmin suojeltu. Satamasta noin 60 %:n arvioidaan tuhoutuneen toisessa maailmansodassa.

Lähteet
-------

1. ↑  Unsere Häfen *behala.de*. Viitattu 4 September 2021. saksaksi
2. ↑  Wie der Westhafen Berlins Güterverkehr in die Zukunft bringt *morgenpost.de*. Viitattu 4 September 2021. saksaksi
**Sauli Perälä** (s. 19. heinäkuuta 1975) on suomalainen teatterikapellimestari, muusikko ja musiikintekijä. Hän on toiminut myös musiikin lehtorina (2002–2013), Pohjan miehet -mieskuoron taiteellisena johtajana (2004–2012), sotilasmuusikkona Pohjanmaan ja Satakunnan sotilassoittokunnissa sekä freelance-muusikkona, sovittajana ja musiikintekijänä eri kokoonpanoissa. Perälä on säveltänyt musiikkia eri produktioihin Vaasan kaupunginteatterissa, lisäksi hän on tehnyt laulusarjan *Ajan henki* -mieskuorolle sekä muita lauluja eri yhteyksiin. Perälä soittaa pohjalaisessa Rehupiikles-huumorirockyhtyeessä taiteilijanimellä Pauno Sivula. Teatterikapellimestarina hän on työskennellyt Wasa Teaterissa ja Vaasan kaupunginteatterissa, jossa hän on toiminut kiinnitettynä kapellimestarina vuodesta 2013. 

Perälä on opiskellut musiikkikasvatusta Jyväskylän yliopistossa (1996–2002) ja täydentänyt musiikkiopintojaan Piteån musiikkikorkeakoulussa Ruotsissa. Lisäksi hän on opiskellut orkesterinjohtoa Jorma Panulan johdolla.

Levytyksiä
----------

* Jyväskylän yliopiston sinfoniaorkesteri: T'ango! (1999)
* Seawinds / Kuula-opisto 50 vuotta (2002)
* Rehupiikles: Kotiseutukokoelma (2003)
* Rehupiikles: Atomipommilla kuuhun (2007)
* Pohjan Miehet: Unissanauraja (2012)
* Rehupiikles: Ilimastom´muutos (2019)
* Ilkka Koivula: Aaveratsastaja (2019)

Aiheesta muualla
----------------

* 
* 
* Rehupiikles.com
* Ilkka Koivula: Lähtö (säv. S.Perälä/Juha Litmanen, san. S.Perälä)
Marco Borradori
**Marco Borradori** (6. kesäkuuta 1959 Sorengo – 11. elokuuta 2021 Lugano) oli sveitsiläinen asianajaja ja poliitikko.

Borradori valmistui vuonna 1983 oikeustieteestä Zürichin yliopistosta, ja kolme vuotta myöhemmin hän sai asianajajan lisenssinsä. Borradori tuli vuonna 1991 mukaan politiikkaan Ticinon liigan kautta. Hän oli vuosina 1992–1995 edustajana Sveitsin kansallisneuvostossa, ja vuonna 1995 hänet valittiin Ticinon kantonin hallitukseen. Hänen vastuullaan olivat kantonin alueen hallinnointi, suunnittelu ja kehittäminen.

Borradori valittiin vuonna 2013 Luganon pormestariksi. Hän voitti vaaleissa edellisen pormestarin Giorgio Giudicin. Hän toimi pormestarina kuolemaansa 2021 saakka. Borradori kuoli saatuaan sydänkohtauksen juoksulenkillä.

Lähteet
-------

1. ↑
2. ↑
3. ↑  Marco Borradori, morto a 62 anni il sindaco di Lugano: ha avuto un malore mentre si allenava per la maratona di New York *Il Fatto Quatidiano*.  11.8.2021. SEIF S.p.A. Viitattu 12.8.2021. (italiaksi)
4. 1 2  È morto Marco Borradori  11.8.2021. CdT.ch.  Arkistoitu 12.8.2021. Viitattu 12.8.2021. (italiaksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa

 |

 |
Ẓā’-kirjaimen itsenäinen muoto.
**Ẓā’** (arab. ظاء‎, *ẓā’*, pers. ‏ظا‎, *ẓâ*) on arabialaisen kirjaimiston 17. kirjain. Sen itsenäinen muoto on ظ ja ääntämys arabiaksi [ᵶ] (faryngaalistunut [z]). Kielissä, joissa faryngaalistuneita konsonantteja ei esiinny, kuten persiassa ja urdussa, ẓā’-kirjain lausutaan tavallisena [z]-äänteenä.

Ẓā’ on muodostettu lisäämällä piste ṭā’-kirjaimeen (ط). Kirjoitettaessa ẓā’ liitetään ṭā’n tavoin ympäröiviin kirjaimiin (esim. ظو *ẓū*, نظ *nẓ*, نظو *nẓū*).

Lähteet
-------

* Daniels, Peter T.: *The World’s Writing Systems*. Oxford University Press, 1996. ISBN 978-0-19-507993-7. (englanniksi)

### Viitteet

1. 1 2  Bauer, Thomas: "Arabic Writing". Daniels 1996. Teoksen verkkoversio (viitattu 5.11.2014)
2. ↑  Kaye, Alan S.: "Adaptations of Arabic Script – Persian". Daniels 1996. Teoksen verkkoversio (viitattu 5.11.2014)
3. ↑  Kaye, Alan S.: "Adaptations of Arabic Script – Urdu". Daniels 1996. Teoksen verkkoversio (viitattu 5.11.2014)
**Džemal Hadžiabdić** eli **Jamal Hadji** (s. 25. heinäkuuta 1953 Mostar, Jugoslavia) on hertsegovinalainen jalkapallovalmentaja ja entinen pelaaja.

Ura pelaajana
-------------

Puolustuspäässä pelannut Hadžiabdić aloitti uransa kotikaupunkinsa Mostarin joukkueessa Veležissa, missä hän pelasi Jugoslavian pääsarjassa vuosina 1971–1980 kaikkiaan 217 ottelua, joissa hän teki kolme maalia. 1980 Hadžiabdić siirtyi Englannin 2. divisioonan walesilaisseuaan Swanseaan, jossa hän vakiinnutti paikkansa kokoonpanossa vasempana laitapuolustajana ja auttoi seuran nousemaan kauden päätteeksi pääsarjaan. Walesin cupin *"Jimmy"* voitti seurassa kahteen otteeseen. Hadžiabdić lopetti uransa kauden 1982/83 päätteeksi.

Jugoslavian maajoukkueessa Hadžiabdić pelasi 20 ottelua. Hän edusti maajoukkuetta Jugoslaviassa pelatussa 1976 EM-lopputurnauksessa.

Valmentajaura
-------------

Pelaajauransa jälkeen Hadžiabdić on valmentanut lukuisia joukkueita. Hän johdatti qatarilaisen al-Ittihadin lukuisiin liiga- ja cup-mestaruuksiin. 1998 Ranskan MM-kisojen karsintojen loppuvaiheessa hän tuli Qatarin maajoukkueen päävalmentajaksi. Sittemmin hän on jatkanut valmennusuraansa Qatarissa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Henkilökuva Serbian maajoukkueen sivuilla (Arkistoitu – Internet Archive)
2. ↑  Seuralegendojen esittely Swansean sivuilla (Arkistoitu – Internet Archive)
3. ↑
4. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive)
Fagu Shanin päämaja kuvattuna vuonna 2010.
**Fagu Shan** (kiin.: 法鼓山; pinyin: *Fǎgǔ Shān*; kirjaimellisesti: 'dharmarummun vuori') on Taiwanissa toimiva buddhalainen hyväntekeväisyysjärjestö. Se on yksi niin sanotuista Taiwanin neljästä suuresta vuoresta.

Fagu Shanin katsotaan saaneen alkunsa vuonna 1978, kun munkki Sheng Yen aloitti pienen Nung Chan -luostarin apottina. Luostarin oppilaiden määrä lähti kasvuun, jonka jälkeen tilat jäivät pieneksi. Sheng osti siksi vuonna 1989 maata Uuden-Taipein liepeiltä Jinshanin kylästä..

Järjestön pyrkimyksenä on opettaa buddhalaisuutta ja "rakentaa puhdas maa tähän maailmaan". Fagu Shan pyrkii myös ympäristökasvatukseen Taiwanissa yhdessä monien muiden vastaavien järjestöjen kanssa.

Fagu Shanin temppelissä on maailman suurin lootuskello. Perinteeksi on muodostunut, että kelloa soitetaan 108 kertaa uuden vuoden juhlimisen yhteydessä. Luku 108 kuvaa ihmisten 108 huolenaihetta ja on muutenkin tärkeä luku buddhalaisuudessa. Kellon 108. lyönti on ajoitettu siten, että se soi keskiyöllä vuoden vaihtuessa..

Fagu Shanin perustamat kaksi koulutuslaitosta yhdistyivät vuonna 2014 Dharmarummun vapaiden taiteiden instituutiksi (Dharma Drum Institute of Liberal Arts, 法鼓文理學院, DILA).

Lähteet
-------

1. ↑  Lewis, Craig: Taiwan’s Fo Guang Shan Plans Interfaith Symposium with Vatican Officials  10.10.2018. Buddhistdoor Global. Viitattu 20.8.2021. (englanniksi)
2. ↑  About Us  2021. Dharma Drum Mountain Vancouver. Viitattu 20.8.2021. (englanniksi)
3. ↑  David Schak, Hsin-Huang Michael Hsiao: Taiwan’s Socially Engaged Buddhist Groups.  *China Perspectives*, 1.6.2005, nro 2005. doi:10.4000/chinaperspectives.2803. ISSN 2070-3449. Artikkelin verkkoversio.  (englanniksi)
4. ↑  How Taiwan uses Buddhist literature for environmental education *phys.org*. Viitattu 20.8.2021. (englanniksi)
5. ↑  Photo of the Day: Dharma Drum Mountain to ring bell 108 times for Lunar New Year *Taiwan News*.  26.1.2017. Viitattu 20.8.2021. (englanniksi)
6. ↑  Dharma Drum Institute of Liberal Arts  2021. Study in Taiwan.  Arkistoitu 20.8.2021. Viitattu 20.8.2021. (englanniksi) (Wayback Machine 20.8.2021)
Ṣād-kirjaimen itsenäinen muoto.
**Ṣād** (arab. صاد‎, *ṣād*, pers. ‏صاد‎, *ṣâd*) on arabialaisen kirjaimiston 14. kirjain. Sen itsenäinen muoto on ص ja sen äännearvo arabiassa on [sˤ]. Monissa arabialaista kirjaimistoa käyttävissä kielissä, kuten persiassa, urdussa ja pandžabissa, ṣād äännetään arabiasta poiketen tavallisena s-äänteenä [s] eikä sen ääntämys eroa sīn-kirjaimesta (س). Ṣād vastaa heprealaisen kirjaimiston kirjainta tsade (צ).

Ṣād liitetään kirjoitettaessa viivalla edeltävään ja seuraavaan kirjaimeen. Kun ṣādia seuraa jokin toinen kirjain, sen viimeinen kaari jätetään piirtämättä ja se korvataan seuraavaan kirjaimeen johtavalla viivalla (esim. صا *ṣā*, نصو *nṣū*).

Ṣādin pohjalta on muodostettu arabialainen kirjain ḍād (ض).

Lähteet
-------

* Daniels, Peter T.: *The World’s Writing Systems*. Oxford University Press, 1996. ISBN 978-0-19-507993-7. (englanniksi)

### Viitteet

1. ↑  Ager, Simon: Arabic *Omniglot*. Viitattu 5.11.2014. (englanniksi)
2. ↑  Kaye, Alan S.: "Adaptations of Arabic Script – Persian". Daniels 1996. Teoksen verkkoversio (viitattu 3.11.2014)
3. ↑  Kaye, Alan S.: "Adaptations of Arabic Script – Urdu". Daniels 1996. Teoksen verkkoversio (viitattu 3.11.2014)
4. ↑  Ager, Simon: Punjabi *Omniglot*. Viitattu 3.11.2014. (englanniksi)
5. ↑  Bauer, Thomas: "Arabic Writing". Daniels 1996. Teoksen verkkoversio (viitattu 3.11.2014)
Džonkki kiinalaisessa, Qing-dynastian ajan piirroksessa (1700-luku).
Nykyajan džonkki Hongkongin satamassa.
**Džonkki** tai **dsonkki** on erityisesti Kaakkois-Aasiassa ja Kiinassa käytetty perinteinen, yleensä kaksi- tai kolmimastoinen purjealustyyppi. Laivamalli kehitettiin noin kaksituhatta vuotta sitten Han-dynastian (206 eaa.–220 jaa.) aikana. Alustyyppiä käytettiin valtameripurjehduksilla jo toisella vuosisadalla jaa. Länsimaihin tästä historiallisesta alustyypistä tietoa levittivät mm. löytöretkeilijät, kuten Marco Polo. Ohjailtavuutensa ja merikelpoisuutensa vuoksi erilaiset džonkin yhteydessä esitellyt innovaatiot vaikuttivat keskiajalla myös portugalilaisten ja hollantilaisten purjealusten kehitykseen (esim. laskukölin käyttö).

Nykyäänkin džonkkeja käytetään yhä muun muassa Etelä-Kiinan meren rantavaltioissa, kuten Kiinassa, Vietnamissa, Thaimaassa ja Indonesiassa.

Džonkkipurje on helppo nostaa, laskea, jalustaa ja hallita, mutta sen luovimiskyky on rajoitettu.

Laivamallin nimi *džonkki* on alun perin ilmeisesti peräisin malaijin kielestä.

Alusta, jossa on länsimainen runko mutta džonkkitakila, kutsutaan nimellä *lorcha*. Ne olivat siirtomaavallan aikana hyvin suosittuja rannikkoaluksia, sillä niissä yhdistyi länsimaisen rungon hyvä merikelpoisuus ja džonkkitakilan helppo käsiteltävyys.

Katso myös
----------

* Quanzhou-laiva
* Zheng He

Aiheesta muualla
----------------

* "The Chinese Sail" by Brian Platt, tarinaa nykytyyppisellä džonkilla matkailusta, aluksen rakenteesta ja historiasta (englanniksi)
* Junk Sail Tutorial - Johdatusta nykyisten džonkkipurjeiden suunnitteluun ja käyttöön (englanniksi)
* The Free China
* Revival of the Junk (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Lassi Utsjoen hautakivi.
**Lassi Bernhard Konstantin Utsjoki** (vuoteen 1935 **Schlüter**, 10. lokakuuta 1893 Utsjoki – 1. syyskuuta 1957 Jyväskylä) oli Keskisuomalaisen toimittaja, merkittävä Jyväskyläläinen musiikkimies ja kulttuuripersoona sekä lauluntekijä.

Perhetausta ja opinnot
----------------------

Utsjoen vanhemmat olivat nimismies Lauri Schluter ja Elin Sarlin. Hänen vaimonsa oli Aino o.s. Kauppinen. Utsjoki opiskeli neljä vuotta Helsingin musiikkiopistossa ennen toimittajaksi ryhtymistään.

Työelämä
--------

Toimi toimittajan sanomalehti  Keskisuomalaisessa vuosina 1922–1957. Hän oli myös Viitasaaren Seutu -lehden päätoimittajana vuosina 1944–1956. Nuori Utsjoki aloitti Keskisuomalaisen toimittajana kirjoittaen ensin pikkuartikkeleita lähinnä musiikista ja urheilusta. Varsinaisen toimittajan viran hän sai lehdestä vuonna 1925. Vuodesta 1932 lähtien hän toimi lehden toimitussihteerinä. Puuma‑nimimerkillä kirjoittanut Utsjoki tunnettiin etenkin pakinoistaan. Yleisestä käytännöstä poiketen hän käytti nimimerkkiään toisinaan myös uutisjutuissa.

Harrastukset
------------

Toimittajan työn lisäksi Utsjoki oli taiteilija, viuluniekka, yleisöjuhlien esiintyjä, säveltäjä ja sanoittaja sekä musiikkipedagogi. Hän opetti viulunsoittoa muun muassa Jyväskylän seminaarissa vuosina 1927–1936. Kuorolaulu oli niin ikään hänelle läheinen. Hän oli mieskuoro Sirkkojen, naiskuoro Vappujen ja Vaajan Laulun kuoronjohtaja. Hän sävelsi useita kuorolauluja. Utsjoen sävellyksiä ovat muun muassa Elli Tuomiston tekstiin tehty sotavuosien suosikki *Vartiossa* eli "Mä vartiossa seison ..." ja "Tuulia", jonka sanat ja sävel ovat Utsjoen käsialaa. Utsjoki oli Keljon lentokerhon perustajajäsen. Mieskuoro Sirkkojen johtajana vuosina 1922–1932. Hän toimi Keski-Suomen riistapäällikkönä useita vuosia.

Lähteet
-------

* Rautio, Erkki: *Lassi Utsjoki*. Jyväskylä: Keskisuomalainen Oy, 1987. ISBN 951-99891-5-3.
* Suomen sanomalehtimiesten liitto: *Suomen Sanomalehdistön matrikkeli 1937*. Helsinki: Suomen sanomalehtimiesten liitto, 1937.

### Viitteet

1. 1 2  Suomen sanomalehtimiesten liitto: *Suomen Sanomalehdistön matrikkeli 1937*. Helsinki: Suomen sanomalehtimiesten liitto, 1937.
2. 1 2  Vanha hautausmaa, Utsjoki Jyväskylän seurakunta.  Arkistoitu 7.10.2014. Viitattu 28.7.2013.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |

 |
**Veikko Alfred Korttila** (30. heinäkuuta 1903 Kuopio – 30. tammikuuta 1987) oli suomalainen yleisesikuntaupseeri, sotilasarvoltaan eversti.

Veikko Korttila syntyi heinäkuussa 1903 Kuopiossa ja hänen vanhempansa olivat konelatoja Alfred Korttila ja Anna o.s. Hasu. Hänen puolisonsa oli Eine Marita Korttila o.s. Kotkavuori.

Veikko Korttila valmistui Kuopion Lyseosta 1923 ja opiskeli Kadettikoulun 6. kadettikurssilla 1923–1925. Tämän jälkeen hän palveli nuorempana upseerina Polkupyöräpataljoona 2:ssa vuosina 1925–1926 ja Laivaston Koulutuskunnassa 1926–1930. Vuonna 1930 hän suoritti Taistelukoulun luutnanttikurssin ja palasi sitten takaisin PPP 2:n kouluttajaksi vuoteen 1933 asti.

Vuosina 1933–1938 hän toimi komppanianpäällikkönä Karjalan Kaartin Rykmentissä (KKR) Viipurissa. Talvisodan sytyttyä Korttila toimi pataljoonan komentajana JR 6:ssa. Välirauhan aikana hän opiskeli Sotakorkeakoulun yleisesikuntalinjalla ja sai ylennyksen kapteeniksi. Jatkosodan aikana hän toimi ensin pataljoonan komentajana JR 2:ssa mutta komennettiin 1941 esikuntapäälliköksi 17. Divisioonan esikuntaan Syvärille ja Karjalankannakselle.

Sodan jälkeen Korttila toimi esikuntapäällikkönä Helsingin sotilasläänin esikunnassa vuoteen 1948 asti, jonka jälkeen hänet komennettiin Jääkäripataljoona 3:n komentajaksi vuosiksi 1948–1952. Tämän jälkeen hän toimi Lahden sotilaspiirin päällikkönä vuosina 1952–1955 ja 3. prikaatin komentajana vuosina 1955–1956. 1957 hänestä tuli uuden, Porin prikaatin 1. komentaja vuoteen 1958 asti. Säkylästä Korttila siirtyi takaisin Kuopioon, ensin sotilaspiirin päälliköksi vuosiksi 1958–1960 ja tämän jälkeen Savo-Karjalan sotilasläänin komentajaksi vuoteen 1963 asti, jolloin hän siirtyi reserviin.

Siviiliansiot
-------------

Siviilitoiminaan Korttila toimi Viipurin kadettipiirin puheenjohtajana vuonna 1935, Lappeenrannan kadettipiirin varapuheenjohtajana vuonna 1940 ja Taipalsaaren piirin varapuheenjohtajana vuonna 1941. Vuonna 1948 hän toimi Helsingin piiritoimikunnan jäsenenä sekä 1949 Lahden piirin puheenjohtajana. Vuosina 1951–1952 hän toimi Kadettikunnan valtuuskunnan jäsenenä. Vuodesta 1960 alkaen hän toimi Kuopion Lyseon senioreiden yhdistyksen puheenjohtajana ja 1964–1965 Rotarypiiri 143:n kuvernöörinä.

Muuta mainittavaa
-----------------

Vuosina 1945–1947 Korttila oli 25 kuukautta vangittuna asekätkentäjutun tutkimusten yhteydessä.

Ylennykset
----------

* Vänrikki 1925
* Luutnantti 1927
* Kapteeni 1933
* Majuri 1941
* Everstiluutnantti 1943
* Eversti 1955

Kunniamerkit
------------

* SL komentajamerkki
* VR 2 tammenlehvien kera
* VR 2 miekkojen kera, VR 3 miekkojen kera, VR 4 miekkojen kera
* talvisodan muistomitali
* jatkosodan muistomitali
* 2. lk Rautaristi

Lähteet
-------

1. ↑  *Kadettiupseerit 1920–2000*, s. 314. Kadettikunta/Upseeriliitto, Helsinki 2000.
2. 1 2 3 4  *Kadettiupseerit 1920–1985*, s. 366. Kadettikunta r.y. 1985. ISBN 951-99690-4-7.
Aleksandrovskin kaupunkipiirikunta Murmanskin alueen kartalla
**Aleksandrovsk** (ven. Алекса́ндровск) on Murmanskin alueella Luoteis-Venäjällä sijaitseva kaupunkipiirikunta, jolla on suljetun alueen status. Aleksandrovskin alue kattaa koko Kuolanvuonon länsirannan hieman Murmanskin pohjoispuolelta Jäämeren rantaan asti. Aleksandrovskin kaupunkipiirikunta muodostettiin vuonna 2008 kattamaan kolme alueella entuudestaan sijaitsevaa suljettua kaupunkia Poljarnyi, Gadžijevo (Skalistyi) ja Snežnogorsk, jotka olivat aiemmin kukin kaupunkipiirikunnan tasoisia yksiköitä. Aleksandrovskin kaupungit ovat Venäjän Pohjoisen laivaston ja sen ydinsukellusveneiden tukikohta- ja telakka-alueita.

Aleksandrovskin keskuskaupunki on Poljarnyi. Aleksandrovskin ensimmäinen valtuusto ja kaupunkipiirikunnan päämies valittiin keväällä 2009.

Aleksandrovskin nimi on sama kuin alueelle vuonna 1896 perustetun satamakaupungin nimi, joka sittemmin muutettiin Poljarnyiksi.

Hallinnollinen jako
-------------------

* Gadžijevon hallintopiiri (*administravnyi okrug*): Gadžijevon kaupunki sekä taajamat Kuvšinskaja Salma, Olenja Guba ja Saida-Guba.

* Poljarnyin hallintopiiri: Poljarnyin kaupunki, taajamat Gorjatšije Rutšji ja Retinskoje sekä Belokamenkan kylä.

* Snežnogorskin hallintopiiri: Snežnogorskin kaupunki.

Lähteet
-------

1. 1 2  Городской округ ЗАТО Александровск (Arkistoitu – Internet Archive) Murmanskin aluehallinnon sivut.
2. ↑  Elections in Aleksandrovsk Murmansk Business News 4.11.2008


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * n
* k
* m
Murmanskin alue |
| --- |
|  |
| Hallinnollinen keskus: Murmansk |
|  |
| Piirit | 
* Kantalahti
* Koutero
* Kuola
* Lovozero
* Petsamo
* Turja

 | Murmanskin alueen vaakuna |
|  |
| Suljetut alueet | 
* Aleksandrovsk
* Ostrovnoi
* Severomorsk
* Vidjajevo
* Zaozjorsk

 |
|  |
| Kaupungit | 
* Apatiitti
* Gadžijevo
* Kantalahti
* Kirovsk
* Koutero
* Kuola
* Montšegorsk
* Murmansk
* Olenegorsk
* Ostrovnoi
* Poljarnyi
* Poljarnyje Zori
* Severomorsk
* Snežnogorsk
* Zaozjorsk
* Zapoljarnyi

 |
|  |
| Kaupunkityyppiset taajamat | 
* Kildinstroi
* Molotšnyi
* Murmaši
* Nikkeli
* Parkkina
* Revda
* Safonovo
* Tumannyi
* Umba
* Ylä-Tuuloma
* Zelenoborski

 |

 |
**Suomen Ajurien Liitto** oli suomalainen ajureita edustanut ammattiliitto, joka kuului Suomen Ammattijärjestöön vuosina 1917–1925. Liitto julkaisi *Ajuri*-lehteä, joka ilmestyi vuosina 1906–1913 ja 1917–1924 Helsingissä ja Tampereella.

Liitto perustettiin kesällä 1908 Suomen ajurien viidennessä yleisessä kokouksessa, johon otti osaa edustajia Helsingistä, Turusta, Tampereelta, Viipurista, Oulusta ja Vaasasta. Liiton keskuspaikaksi valiittiin Tampere. Osa edustajista olisi halunnut ajurien yhdistyvän Suomen Satama- ja Vesiliikennetyöntekijäin Liittoon.

Aiemmin keskusjärjestöjen ulkopuolella pysynyt ajuriliitto liittyi SAJ:hin 1917. Vuonna 1924 SAJ päätti järjestellä liittoja uudelleen ja SAL yhdistettiin uuteen Suomen Kuljetustyöntekijäin Liittoon 1925.

Lähteet
-------

1. ↑  Suomen Ammattijärjestö I, Dds Toimintakertomukset (Arkistoitu – Internet Archive) 1907–1929 (Työväen Arkisto)
2. ↑  kansalliskirjasto.finna.fi
3. ↑  Suomen ajurien 5:s yleinen kokous.  *Ajuri*, 1908, nro 7, s. 1-3 (61-63). Artikkelin verkkoversio.
4. ↑  Suomen Ammattijärjestö I, Dds Toimintakertomukset 1917–1918 (Arkistoitu – Internet Archive) (Työväen Arkisto)
5. ↑  Suomen Ammattijärjestö I, Dds Toimintakertomukset 1925 (Arkistoitu – Internet Archive) (Työväen Arkisto)

Aiheesta muualla
----------------

* *Ajuri*-lehdet Kansalliskirjaston digikirjastossa: 1906-1913, 1917-1924
**Aleksandrovsk** (ven. Алекса́ндровск) on kaupunki Permin aluepiirissä Venäjällä. Se sijaitsee Uralin länsirinteellä Lytva-joen rannalla 185 kilometriä Permistä koilliseen. Kaupunki on Aleksandrovskin piirin keskus. Sen ohi kulkee Permin ja Solikamskin välinen rautatie (Kopin asema). Asukkaita on 15 000 henkeä (vuonna 2010).*lähde?*

Aleksandrovsk on saanut alkunsa vuonna 1805 toimintansa aloittaneen metallitehtaan asutuksesta. Kaupunki siitä tuli vuonna 1951. Tärkeimmät tuotantolaitokset ovat konepaja ja tiilitehdas.

Lähteet
-------

* *Goroda Rossii: entsiklopedija*, s. 17. Moskva: Bolšaja Rossijskaja Entsiklopedija, 1994. ISBN 5-85270-026-6.

Permin vaakuna**Permin aluepiirin kaupungit**
Permin aluepiiriPermin aluepiiri
**Pääkaupunki: Perm**  

Aleksandrovsk |
Berezniki |
Gornozavodsk |
Gremjatšinsk |
Gubaha |
Dobrjanka |
Kizel |
Krasnokamsk |
Krasnovišersk |
Kudymkar |
Kungur |
Lysva |
Nytva |
Ohansk |
Osa |
Otšor |
Solikamsk |
Tšaikovski |
Tšerdyn |
Tšormoz |
Tšernuška |
Tšusovoi |
Usolje |
Vereštšagino