recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Clarence Chesterfield Howerton**, **"Major Mite"** (9. helmikuuta 1913 – 18. marraskuuta 1975) oli yhdysvaltalainen sirkusesiintyjä sideshow-esityksissä 1920–1940-luvuilla.

Clarence Howerton syntyi Frank ja Helen Howertonin kolmantena lapsena, todennäköisesti McClearyn metsätyömaalla Oregonissa. Kylä oli täysin metsäparoni Henry McClearyn omistama asutus, jossa palkka maksettin metsäyhtiön kupongeilla (*scrip*). Clarence Howerton ei käynyt koulua, eikä hän ilmeisesti osannut lukea.

Howertonin välitettiin olleen 28 tuumaa pitkä (71 senttimetriä) pitkä. Hän esiintyi useissa sirkuksissa, joista lähes 20 vuotta Ringling Bros. and Barnum & Bailey Circus -sirkuksessa, johon hän liittyi kymmenvuotiaana. Hänen äitinsä oli aina sirkuskiertueilla mukana. 1940-luvulla hän lähti enää kolmelle sirkuskiertueelle, joista viimeiselle 1948 Cole Bros. -sirkuksen kanssa. Hän esiintyi mahdollisesti vielä Portlandissa Oregonissa, kun sirkus vieraili siellä 1952–1953.

Howertonista tuli julkisuuden henkilö, ja hän vieraili Valkoisessa talossa presidentti Warren G. Hardingin aikana ja esiintyi elokuvissa, joista tunnetuin *Ihmemaa Oz* vuodelta 1939.

Howertonin myöhemmät elämänvaiheet ovat tuntemattomia, mutta 1970-luvulla hän asui Daytonissa Oregonissa veljentyttärensä luona ja kuoli keuhkokuumeeseen.

* Howerton joulukuussa 1922 Washingtonissa.Howerton joulukuussa 1922 Washingtonissa.
* Howerton "maailman isoimman naisen" Nellie Blanchen kanssa 1922. Howerton "maailman isoimman naisen" Nellie Blanchen kanssa 1922.

Katso myös
----------

* Friikkisirkus

Lähteet
-------

* The White Tops, September/October 1992
**Pensastimali** (*Argya caudata*) on yleinen pyrstötimalien heimoon kuuluva intialainen varpuslintu.

Koko ja ulkonäkö
----------------

Linnun pituus on noin 23 cm, siipien kärkiväli 22,5–25 cm ja paino 32–48 g. Pensastimali on kooltaan punakylkirastaan luokkaa, ja sillä on pitkä pyrstö, joka usein sojottaa pystyssä. Höyhenpuku on ruskea, päältä tummempi. Selkäpuolella on tummia raitoja. Nokka on hieman alaspäin kaareva, ja koivet ovat voimakkaat. Sukupuolet ovat samanvärisiä. Nuori lintu on kauttaaltaan hieman vaaleampi kuin vanha. Laji muistuttaa suuresti persiantimalia mutta on hieman kookkaampi.

Esiintyminen
------------

Pensastimali elää laajalla alueella Intian niemimaalla ja siitä länteen Irakiin saakka. Sen elinympäristön laajuus on 1–10 miljoonaa neliökilometriä. Laji on paikkalintu, eikä sitä ole tavattu Suomessa.

Elinympäristö
-------------

Pensastimalit asuvat kuivien maiden metsiköissä ja pensaikoissa, vuorenrinteillä aina 2 100 metrin korkeudelle asti. Niitä tavataan myös puutarhoissa, palmu- ja sitruskasvi-istutuksilla sekä monenlaisissa tiheiköissä.

Lisääntyminen
-------------

Pensastimalit ovat yksiavioisia. Ne voivat pesiä ryhminä, jolloin parien reviirit ovat pienempiä kuin yksin pesivien parien reviirit. Ne rakentavat pesänsä matalalle pensaaseen, yleensä tamariskiin noin 1,35 metriä korkealle. Pesä on oksien varaan korsista ja ohuista risuista rakennettu syvä kuppi. Naaras munii kolmesta viiteen (keskimäärin 4,3) turkoosinväristä munaa, joita molemmat emot hautovat yhteensä 13–14 päivää. Molemmat puolisot hoitavat poikasia, ja usein ne saavat apureiksi pesimättömiä lintuja tai parin varttuneita edellisen pesyeen poikasia. Poikaset jättävät pesän lentokyvyttöminä keskimäärin 11,7 päivän ikäisinä. Pesyeitä voi olla kaksi kesän aikana. Pesimäajan ulkopuolella pensastimalit liikkuvat pienissä, tavallisesti kuuden seitsemän yksilön parvissa, joissa on sekä vanhoja että nuoria lintuja.

Ravinto
-------

Pensastimali on kaikkiruokainen. Se syö sekä hyönteisiä ja hämähäkkejä että marjoja, siemeniä ja hedelmiä. Se etsii ruokansa yleisimmin maasta. Se saattaa ryöstää munia pienempien lintujen pesistä. Yleisimmin poikasille syötetään heinäsirkkoja.

Lähteet
-------

* Perrins, C. M. (toim.) 1993: Handbook of the Birds of Europe, the Middle East and North Africa. Vol. VII, Flycatchers to Shrikes. - Oxford University Press. Hongkong. ISBN 0-19-857510-6
* Animal Photo Album (kuva) (Arkistoitu – Internet Archive)

### Viitteet

1. ↑  BirdLife International: *Argya caudata* *IUCN Red List of Threatened Species. Version 2013.2*.  2012. International Union for Conservation of Nature, IUCN, Iucnredlist.org. Viitattu 23.2.2014. (englanniksi)


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Taksonitunnisteet | 
* Wikidata: Q1586361
* Wikispecies: Turdoides caudata
* ADW: Turdoides\_caudata
* Avibase: 6EB70FB3B46F8560
* BioLib: 27185
* CoL: 59PJN
* BOW: combab3
* eBird: combab3
* Euring: 13780
* GBIF: 7340590
* iNaturalist: 73531
* ITIS: 916086

 |

 |
**Martti Kalervo Suovarjo** (11. marraskuuta 1913 Askainen – 13. lokakuuta 1943 Käppäselkä, Itä-Karjala) oli suomalainen pikajuoksija. Hän edusti urallaan Turun Rientoa ja oli voittamassa Riennon riveissä 4 x 100 metrin kultaa ja pituushypyssä SM-hopeaa.

Martti Suovarjo osallistui vuoden 1935 SM-viesteissä Turun Riennon 4 x 100 metrin viestijoukkueiseen, joka otti Suomen mestaruuden. Suovarjo kilpaili ennen kaikkea pituushypyssä, jossa hän hyppäsi kaudella 1937 myötätuulituloksen tasan 7 metriä ja sivusi sitä kahta vuotta myöhemmin laillisissa tuulioloissa kaksi kertaa. Vuonna 1939 hän oli Kalevan kisoissa pituushypyn kakkonen. Samana vuonna hän sai ainoan maaotteluedustuksensa maaottelussa Viroa vastaan.

Suovarjo pelasi Turun Riennossa myös jalkapalloa sen kakkosjoukkueessa. Ammatiltaan hän oli urheiluohjaaja. Samanaikaisesti hän opiskeli yliopistossa matematiikkaa. Hän kaatui Itä-Karjalan Käppäselässä lokakuussa 1943 palvellessaan luutnanttina Kenttätykistörykmentti 5:ssä.

Lähteet
-------

* Arponen, Antti O. & Kasila, Markku & Peltola, Vesa-Matti: *He antoivat kaikkensa. Viime sodissa menehtyneet suomalaiset mestariurheilijat*. Kustannusosakeyhtiö Auditorium. 2014. ISBN 978-952-7043-03-5.

Viitteet
--------
AAA:n logo
**AAA** (トリプル・エー **Triple A** Toripuru Ē tai Attack All Around) on japanilainen vuonna 2005 perustettu seitsenhenkinen J-pop-yhtye. Sen nykyisiä jäseniä ovat Takahiro Nishijima (西島隆弘), Misako Uno (宇野実彩子), Naoya Urata (浦田直也), Mitsuhiro Hidaka (日高光啓), Shinjiro Atae(與真司郎), Shūta Sueyoshi (末吉秀太) ja Chiaki Itō (伊藤千晃). Aikaisemmin yhtyeellä oli kahdeksas jäsen, Yukari Gotō (後藤友香里). 

AAA:n levytysyhtiö Avex Trax oli alun perin halunnut AAA:n olevan kahdeksanhenkinen ryhmä. Monet jäsenistä ovat näytelleet mm. mainoksissa ja ovat saaneet kokemusta taustatanssijoina muille japanilaisille tähdille kuten Ayumi Hamasaki ja Ami Suzuki. He ovat olleet myös japanilaisissa draamoissa ja elokuvissa: esimerkiksi Nishijima Takahiro on ollut elokuvassa Love Exposure. 

Yhtyeen ensimmäinen single oli nimeltään "Blood *on Fire"* ja ensimmäinen studio-albumi *Attack*. AAA:n albumi *Eighth Wonder* on heidän ensimmäinen itsetekemä studio-albuminsa, joka on noussut ensimmäiseksi Oricon-listaan.

Diskografia
-----------

* Attack (2006)
* All (2007)
* CCC: Challenge Cover Collection (2007)
* Around (2007)
* Departure (2009)
* Heartful (2010)
* Buzz Communication (2011)
* 777: Triple Seven (2012)
* Eighth Wonder (2013)
* Gold Symphony (2014)
* AAA 10th Anniversary Best (2015)
* Way of Glory (2017)
* Color a Life (2018)
**A2** (kreik. Αυτοκινητόδρομος 2, *Aftokinitódromos 2*) eli **Egnatían valtatie** (Εγνατία Οδός, *Egnatía Odós*) on moottoritie pohjoisessa Kreikassa. Se on maan pohjoisosan itä-länsisuuntainen pääväylä ja kulkee Kípoista Turkin rajalta Thessalonikin metropolialueen kautta Igoumenítsaan Joonianmeren rannalle. Valtatie on saanut nimensä antiikin aikaisesta Via Egnatiasta, jonka reittiä se monin osin seurailee. Nykyinen valtatie on kauttaaltaan osa Eurooppatietä E90. Tien pituus on noin 670 kilometriä.

Reitti
------

Valtatien reitti on seuraava (idästä länteen, merkittävimmät ohitetut paikkakunnat suluissa):

Kípoi – Alexandroúpoli – Komotiní – Xánthi – Kavála – Amfípoli – (Lagkadás) – Efkarpía – (Thessaloniki) – (Alexándreia) – (Véroia) – (Kozáni) – Siátista – Grevená – Métsovo – (Ioánnina) – Igoumenítsa.

Valtatie risteää pohjois-eteläsuuntaisen, muun muassa Ateenaan johtavan A1-valtatien kanssa Thessalonikin metropolialueen länsiosassa. Länsiosassaan tie ylittää pohjoisen Píndos-vuoriston, ja sen reitillä on useita tunneleita ja suuria siltoja.

* Valtatietä lähellä Thessalonikia.Valtatietä lähellä Thessalonikia.
* Metsovítikoksen silta Métsovon lähellä.Metsovítikoksen silta Métsovon lähellä.
* Valtatien tunneleita Píndos-vuorilla.Valtatien tunneleita Píndos-vuorilla.
* Valtatietä Ioánninan lähellä.Valtatietä Ioánninan lähellä.
* Árachthos-joen ylittävä silta rakennusvaiheessa.Árachthos-joen ylittävä silta rakennusvaiheessa.

Lähteet
-------

1. ↑  Driving in Greece – Greek Road Network *simplybook.gr*. Viitattu 4.9.2017.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **A2- eli Egnatían valtatie** Wikimedia Commonsissa

Kreikan moottoritiet

|  |  |
| --- | --- |
| Pääväylät | 
* A1
* A2
* A3
* A5
* A6
* A7
* A8
* A90

 |
| Muut moottoritiet | 
* A11
* A12
* A13
* A24
* A242
* A25
* A27
* A29
* A62
* A621
* A64
* A71

 |
**Sara Fantini** (s. 16. syyskuuta 1997 Fidenza) on italialainen moukarinheiton EM-mitalisti. Hän edustaa CS Carabinieri Sez. Atletica -seuraa ja on pituudeltaan 172 cm.

Fantini karsiutui loppukilpailusta Eskilstunan alle 20-vuotiaiden EM-kilpailuissa 2015. Hän sijoittui saman ikäluokan MM-kilpailuissa seitsemänneksi Bydgoszczissa 2016. Niin ikään Bydgoszczissa käydyissä alle 23-vuotiaiden EM-kilpailuissa 2017 hän oli yhdestoista. Hän sai vastaavissa kilpailuissa pronssia Gävlessä 2019 tuloksella 68,35.

Fantini karsiutui loppukilpailusta Dohan MM-kilpailuissa 2019. Vuodelle 2021 siirretyissä Tokion olympialaisissa hän oli kahdestoista. Hän sijoittui vuonna 2022 neljänneksi Eugenen MM-kilpailuissa tuloksella 73,18 ja saavutti pronssia Münchenin EM-kilpailuissa tuloksella 71,58.

Fantini kohensi alkukesän 2022 aikana kolmesti Italian-ennätystä heitettyään Luccassa tuloksen 74,38, Trnavassa 74,86 ja Madridissa 18. kesäkuuta nykyiset ennätysluvut 75,77. Hän on voittanut Italian-mestaruuden kuudesti peräkkäin 2017–2022.

Lähteet
-------

1. ↑  Sara Fantini *Olympedia*.  (englanniksi)
2. 1 2 3 4  Sara Fantini Kansainvälinen yleisurheiluliitto.  (englanniksi)
3. 1 2 3 4 5 6  Sara Fantini Tilastopaja (vaatii kirjautumisen, maksullinen palvelu).  (englanniksi)


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* World Athletics

 |

 |
**Saariselän tunturikappeli** eli **Pyhän Paavalin kappeli** on ekumeeninen kappeli Inarissa Saariselän tunturikylässä. Kappeli valmistui ja vihittiin käyttöön vuonna 1996. Kappelirakennuksen omistaa nykyään Inarin seurakunta. Tunturikappeli on kesäisin tiekirkkona, jolloin se on auki ympäri vuorokauden. Sesonkikaudella kappelissa järjestetään matkailijoille ja Saariselän vakituisille asukkaille erilaisia tilaisuuksia.

Kappeli sisältä. Seinähirret ovat tehdasvalmisteisia, mutta piiluttu ja tervattu.
Kappelirakennus on massiivista tehdasvalmisteista liimasaumahirttä. Kokoamisen jälkeen hirret on piiluttu ja tervattu sekä sisä- että ulkopuolelta. Kellotorni on erillinen. Urut ovat 52-äänikertaiset sähköurut. Kappelissa on 210 istumapaikkaa.

Tunturikappelin omisti aluksi kiinteistöyhtiö, jossa olivat osakkaina Inarin seurakunnan lisäksi Kansan Raamattuseura ja Suomen Luterilainen Evankeliumiyhdistys (SLEY). Kappelin rahoitukseen osallistuivat omistajayhteisöjen lisäksi kannatusyhdistys, kauppa- ja teollisuusministeriö ja Inarin kunta. Kannatusyhdistyksessä ovat mukana alueen yrittäjät, majanomistajat ja yksityishenkilöt. Inarin seurakunta lunasti kiinteistöyhtiön osakkeet kokonaan itselleen vuonna 2014.

Kappelin toiminnasta vastaavat turistisesonkiaikoina mukana olevien yhteisöjen tunturipapit ja muulloin Inarin seurakunta. Kappelissa järjestetään hartauksia ja jumalanpalveluksia, siellä voi järjestää kirkollisia toimituksia ja sitä käytetään myös musiikkitapahtumissa.

Kappelin vierellä on uurnalehto ja tuhkan sirottelualue.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Saariselän kappeli Inarin seurakunta.  Arkistoitu 17.8.2015. Viitattu 3.8.2015.
2. ↑  Haverinen, Martti: Seurakunta hankkii tunturikappelin Sleyltä ja Kansan Raamattuseuralta  6.3.2012. SLEY. Viitattu 3.8.2015. [vanhentunut linkki]
3. ↑  Sarjas, Johanna: Inarin seurakunta ostaa kappelin ja säästää henkilöstömenoista  6.4.2012. Yle Uutiset. Viitattu 3.8.2015.
4. ↑  Saariselän kappelin uurnalehto Inarin seurakunta.  Arkistoitu 23.3.2015. Viitattu 3.8.2015.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Saariselän tunturikappeli** Wikimedia Commonsissa
**Harri Laurikka** (s. 8. elokuuta 1947 Tampere) on suomalainen näyttelijä. Hän on työskennellyt useissa teattereissa eri puolilla Suomea. Lisäksi hänellä on ollut rooleja erinäisissä elokuva- ja televisiotuotannoissa.

Ura
---

Laurikka poimittiin Tampereen teatterista elokuvaan *Akseli ja Elina*, missä hän tulkitsi Aulis Kiviojaa, Koskelan Kaarinan sulhasta. Lisää elokuvaosia ei tullut, ja Laurikka jatkoi näyttelemistä Tampereella, kunnes 1980-luvun keskivaiheilla hän ryhtyi näyttelemään myös Kuopion ja Jyväskylän teattereissa. 

Laurikka nähtiin samoihin aikoihin myös muun muassa Neil Hardwickin menestyneessä komediasarjassa *Sisko ja sen veli*. Hänet kiinnitettiin 1990-luvulla Helsingin kaupunginteatteriin, ja vuonna 2004 hän ryhtyi näyttelemään Tampereen Komediateatterissa.

Palkintoja
----------

* Komediateatterin Kannus-palkinto merkittävistä esiintymisistä vuonna 2006.

Filmografia
-----------

* Akseli ja Elina (1970) – Kiviojan Aulis
* Pohjantähti (1973) – Kiviojan Aulis
* Omat koirat purivat (1974)
* Pentti Haanpää (1989) - Olavi Paavolainen
* Jäähyväiset lasihevoselle (1985) – komisario Kylmäkoski (televisiosarja)
* Sisko ja sen veli (1986) – Hannu (televisiosarja)

Lähteet
-------

1. ↑  Seppälä, Riitta & Tainio, Ilona (toim.): *Suomen teatterit ja teatterintekijät 1993*, s. 256. Helsinki: Tammi, 1993. ISBN 951-31-0236-X.
**Ylityö** on säännöllisen työajan lisäksi tehtävää työtä, jota tehdään työnantajan aloitteesta. Säännöllinen työaika tarkoittaa työaikalaissa määriteltyä päivittäistä, viikoittaista tai jaksoittaista säännöllistä työaikaa. Ylityö ei siis pidä sisällään kaikkea työtä, jota työntekijä tekee tavanomaisen, työvuoroluettelossa tehtävän tuntimäärän yli. Ylityö voi olla vuorokautista, viikoittaista tai jaksoittaista ylityötä riippuen siitä, miten työ on järjestetty. Työntekijän omasta aloitteesta tekemä säännöllisen työajan yli menevä työ ei ole ylityötä. 

Työntekijällä on oikeus kieltäytyä ylitöistä ja suostumuksen ylityöhön voi antaa vain kullekin erityiselle kerralle tai lyhyelle ajanjaksolle. Ylityön määrää lyhyellä aikavälillä rajoittavat vain säädökset vuorokautisesta ja viikoittaisesta lepoajasta, joten ylityötä voi lyhyen aikaa tehdä hyvinkin paljon. Neljän kuukauden ajanjaksolla ylityön määrä saa olla korkeintaan 138 tuntia, kalenterivuodessa korkeintaan 250 tuntia tai paikallisesti sopien 330 tuntia ylittämättä kuitenkaan 138 tuntia neljän kuukauden ajanjaksolla.

Ylitöistä maksetaan työntekijälle ylityökorvaus, joka on 50 % vuorokautisen ylityön kahdelta ensimmäiseltä tunnilta ja 100 % sitä seuraavilta tunneilta. Viikoittaisesta ylityöstä maksetaan 50 % korotus. Ylityön tai osan siitä voi korvata myös vastaavalla palkallisella vapaa-ajalla, jonka ajankohdasta on sovittava työnantajan ja työntekijän välillä. Työsopimuksessa voidaan lisäksi sopia, että johtavassa asemassa tai työnjohdollisessa asemassa olevan henkilön ylityön voi korvata myös kiinteällä kuukausikorvauksella. Valtakunnallisessa työehtosopimuksessa voidaan poiketa ylityökorvauksen määrästä, sen muuttamisesta vapaa-ajaksi sekä sen korvaamisesta kuukausikorvauksella. Käytännössä työehtosopimuksissa on poikettu laista sekä työntekijän eduksi että haitaksi.

Katso myös
----------

* Lisätyö
* Työuupumus
* Crunch time

Lähteet
-------

* Rautiainen, Hannu; Äimälä, Markus: *Työaikalaki*. 2. painos. Porvoo: WS Bookwell Oy, 2002. ISBN 951-0-26856-9.

Aiheesta muualla
----------------

* Työaikalaki
* Petri Korhonen: Nämä työt joudut tekemään ilmaiseksi. Taloussanomat 30.5.2010.
**Korvafasaanit** (*Crossoptilon*) ovat Kiinassa esiintyvä aitokanojen heimoon kuuluva uhanalainen lintusuku.

Koko ja ulkonäkö
----------------

Korvafasaaneja tunnetaan neljä lajia: valkokorvafasaani (*Crossoptilon crossoptilon*), sinikorvafasaani (*C. auritum*), ruskokorvafasaani (*C. mantchuricum*) ja harmaakorvafasaani (*C. harmani*). Suurin niistä on ruskokorvafasaani, jonka pituus on hieman vajaa metri ja paino 1 450–2 475 grammaa. Koiraat ovat huomattavasti naaraita suurikokoisia. Koirailla on pitkä, tuuhea pyrstö ja punaiset heltat. Väritykseltään ne ovat pääosin harmaa-musta-valkoisia.

Esiintyminen
------------

Korvafasaaneja esiintyy Kiinan sisäosissa. Lajeista harvinaisin on ruskokorvafasaani, jota esiintyy Pekingin lounaispuolella. Sinikorvafasaani elää aivan Kiinan keskiosissa ja se on kolmesta lajista runsain. Valkokorvafasaanin elinalue on etelämpänä Sichuanissa ja Yunnanissa. Korvafasaaneja tarhataan jonkin verran eri puolilla maailmaa.

Elinympäristö
-------------

Ruskokorvafasaani elää vuoristometsissä.

Lisääntyminen
-------------

Korvafasaanien pesä on maassa. Munia on 4–8, joita naaras hautoo 24–28 päivää.

Ravinto
-------

Ruskokorvafasaani syö erityisesti tyrnin marjoja.

Lähteet
-------

* Salo, Kauko 1990: Korvafasaanit (Crossoptilon) - kiinalaisia lintuharvinaisuuksia. - Lintumies 1.1990 s. 16-20. LYL.
* Perrins, Christopher M. (päätoim.) 1992: Otavan lintutieto - Maailman linnut. Otava. Italia. ISBN 951-1-12001-8

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Taksonitunnisteet | 
* Wikidata: Q839855
* Wikispecies: Crossoptilon
* ADW: Crossoptilon
* BOLD: 88887
* CoL: 3W76
* GBIF: 2474097
* iNaturalist: 1166
* IRMNG: 1011133
* ITIS: 176070
* NBN: NHMSYS0020930119
* NCBI: 9095

 |

 |
**Kangasniemen kirkkoranta** on monipuolisen suomalaisen kulttuuriammattilaisen Ragnar Ekelundin öljyvärimaalaus kankaalle vuodelta 1917. Kooltaan maalaus on 46,5×56,5 cm ja se kuuluu Ateneumin taidemuseon Ester ja Jalo Sihtolan lahjoituskokoelmaan.

Ragnar Ekelund maalasi useamman maalauksen Kangasniemen kirkkorannasta. Hän oli syntynyt Kangasniemellä ja vietti siellä lapsuutensa. Hänen maalauksensa perustuvat geometrisiin muotoihin ja hienovaraisiin valöörinvaihteluihin. Ekelundilla katsotaan olevan oma selkeä viivotintyylinsä. Yleensä hän kuvasi maisemat ilman ihmisiä staattisina tiloina. Ekelundin aiheistoa olivat erityisesti saaristomaisemat ja kaupungit.

Ateneumin taidemuseolla on hallussaan kolme Ragnar Ekelundin *Kangasniemen kirkkoranta* -teosta. Niistä kaksi on vuodelta 1917 ja yksi vuodelta 1922.

Lähteet
-------

1. ↑  Ateneumin taidemuseon Insinöörin rakkaus – Ester ja Jalo Sihtolan lahjoituskokoelmateos, 2003, s. 44.

Aiheesta muualla
----------------

* Suomen Kansallisgalleria: Kokoelmat: Kangasniemen kirkkoranta.
*Tämä artikkeli käsittelee säveltäjää. Jääkiekkoilija Lars Karlssonista on eri artikkeli.*
**Lars Karlsson** (s. 24. tammikuuta 1953 Ahvenanmaa) on suomalainen säveltäjä. Hän valmistui Sibelius-Akatemiasta opiskeltuaan siellä kirkkomusiikkia ja säveltämistä. Vuodesta 1976 lähtien hän on toiminut Akatemiassa opettajana.
Lars Karlssonin musiikissa on myöhäisromanttisia ja ekspressionistisiä piirteitä, ja häntä onkin kutsuttu romanttiseksi modernistiksi. Karlssonin tuotantoon kuuluu kamarimusiikkia, urkuteoksia, kuoromusiikkia ja orkesteriteoksia. Kaksi sinfoniaa on sävelletty vuosina 1999 ja 2003, ja oratorio Ludus latrunculorum 1994–1996. Muita laajamittaisia teoksia ovat Viulukonsertto (1991/93), Lapin kamariorkesterin tilaama Klarinettikonsertto (2016) ja Sju sånger till text av Pär Lagerkvist (2010-11), jonka BIS Records levytti vuonna 2018.

Karlssonin pääteos on Ahvenanmaalle sijoittuva ooppera Rödhamn Lars Huldénin librettoon. Se kantaesitettiin Kansallisoopperassa Helsingissä vuonna 2002.

Hänen muita teoksiaan ovat muun muassa

* Dialogi (1977)
* Arioso (1981)
* Komposition för orgel (1980)
* Passacaglia et fuga B-A-C-H (1985)

Lähteet
-------

1. ↑  Lars Karlsson *Fennica Gehrman*. Viitattu 20.3.2017.

Aiheesta muualla
----------------

* Meren ja myrskyn sävelet soivat Lars Karlssonin juhlakonsertissa HS.fi - Konserttiarvostelut. (Maksumuuri)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Yhdysvallat
* Ruotsi

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |

 |
**Lars Karlsson** (s. 28. kesäkuuta 1960 Kiiruna) on ruotsalainen jääkiekkoilija, pelipaikaltaan puolustaja. Hän edusti Ruotsin maajoukkuetta MM-kilpailuissa 1987, Kanada-cupissa 1987 ja Calgaryn olympialaisissa 1988, joissa hän saavutti yhden olympiapronssin ja yhden maailmanmestaruuden.

Karlsson siirtyi vuonna 1979 Kiruna AIF:stä pääsarjajoukkue Leksands IF:ään. Pelattuaan viisi kautta Leksandissa hän siirtyi IF Björklöveniin, jossa hän voitti Ruotsin-mestaruuden vuonna 1987. Hän pelasi Björklövenissä vuoteen 1993 saakka ja lopetti uransa Lycksele SK:ssä.

Lars Karlssonin pikkuveli Jan "Janne" Karlsson pelasi jääkiekkoa Ruotsin pääsarjassa ja on pitkään toiminut jääkiekkovalmentajana.

Lähteet
-------

1. ↑  Lars Karlsson Sveriges olympiska kommitté. Viitattu 4.6.2020. (ruotsiksi)
2. 1 2 3 4  Lars Karlsson *Eliteprospects*. Viitattu 4.6.2020. (englanniksi)


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Kansalliset Muokkaa Wikidatassa | 
* Ruotsi

 |

 |
Ihor Tenjuh’ syyskuussa 2008.
**Ihor Josypovytš Tenjuh’** (ukr. Ігор Йосипович Тенюх; s. 23. toukokuuta 1958) on ukrainalainen amiraali ja Svoboda-puolueen poliitikko. Hän toimi Ukrainan laivaston komentajana vuosina 2006–2010, kunnes Viktor Janukovytš erotti hänet. Tenjuh’ tuki vuoden 2014 vallankumousta ja hänet valittiin Ukrainan puolustusministeriksi helmikuussa 2014. Hänet erotettiin virastaan 25. maaliskuuta äänestyksen jälkeen, ja hänen tilalleen nimettiin väliaikaisesti Myh’ailo Koval.

Tenjuh’ syntyi Stryissä Lvivin alueella. Vuonna 1982 hän valmistui Leningradin ylemmästä merivoimien oppilaitoksesta, vunna 1994 Yhdysvaltain puolustusministeriön vieraiden kielten instituutista ja vuonna 1997 Ukrainan asevoimien akatemiasta. Vuosina 1983–1991 hän palveli Neuvostoliiton laivastossa. Vuosina 1990–1994 hän istui Sevastopolin kaupunginvaltuustossa. Vuosina 1991–1995 hän työskenteli Ukrainan puolustusministeriössä ja Ukrainan asevoimien esikunnassa. Vuosina 1997–2005 hän toimi 1. pinta-alusprikaatin komentajana. Vuonna 2004 hän osallistui oranssiin vallankumoukseen. Vuonna 2006 hänet nimitettiin Ukrainan merivoimien komentajaksi ja ylennettiin vara-amiraaliksi. Vuonna 2008 hänet ylennettiin amiraaliksi. Vuonna 2010 presidentti Viktor Janukovytš erotti hänet virastaan. Vuoden 2012 parlamenttivaaleissa hän pyrki Verh’ovna Radaan riippumattomana ehdokkaana 126. vaalipiiristä, muttei tullut valituksi. Samana vuonna hän liittyi Svoboda-puolueeseen. Vuoden 2014 vallankumouksen jälkeen hän toimihelmikuusta maaliskuuhun Arseni Jatsenjukin hallituksessa puolustusministerinä. Vuonna 2015 hänet valittiin Lvivin kaupunginvaltuustoon sekä Lvivin aluevaltuustoon.

Lähteet
-------

1. ↑  Ukrainan parlamentti erottikin puolustusministerin Yle.fi. Viitattu 26.3.2014.
2. ↑  Тенюх Ігор Йосифович *Слово і Діло*.  Arkistoitu 4.6.2023. Viitattu 4.6.2023. (ukrainaksi)
3. ↑  LB.ua: Тенюх Ігор Йосипович *lb.ua*.  Arkistoitu 4.6.2023. Viitattu 4.6.2023. (ukrainaksi)
4. ↑  Тенюх Ігор Йосифович *ПолітХаб*.  Arkistoitu 4.6.2023. Viitattu 4.6.2023. (ukrainaksi)
**ii2** oli 8. elokuuta 2002 perustettu suomalainen Internet-yhteisö, jonka perustivat kuopiolaiset Mika Vatanen ja Joonas Kemppainen vaihtoehdoksi IRC-Gallerialle. Palveluun rekisteröityneet käyttäjät pystyivät luomaan oman profiilin, selaamaan ja kommentoimaan muiden profiileja ja kuvia sekä keskustelemaan muiden käyttäjien kanssa.

Vuonna 2007 palvelun perustajat myivät palvelun Citypress Oy:lle, joka ylläpiti myös City-lehteä, Deitti.net-palvelua sekä verkkosivu- ja sähköpostipalveluja. Kauppahintaa ei kerrottu julkisuuteen.

Palvelu suljettiin vuonna 2012 Facebookin aiheuttaman käyttäjien vähenemisen vuoksi. Samalla Citypress myi palvelun suomalaiselle Mediadrive Oy:lle, joka tarjosi käyttäjille mahdollisuutta siirtää tietonsa Kuvat.fi -sivustolle. Mitään palvelun sisällöistä ei kuitenkaan siirtynyt Mediadrivelle, ja tietonsa Kuvat.fi -palveluun siirtäneiden käyttäjien määrästä ei ole tietoa.

Palvelun myyntihetkellä vuonna 2007 palveluun oli rekisteröitynyt noin 170 000 käyttäjää, jotka olivat ladanneet sivustolle miljoonaa kuvaa. Sivulatauksia oli noin 35 miljoonaa viikossa, mikä oli enemmän kuin esimerkiksi Helsingin Sanomilla samaan aikaan.

Lähteet
-------

1. ↑  ii2.org is opened *ii2.org*.  8.8.2002. Arkistoitu 2.5.2004.  Arkistoitu 2.5.2004. Viitattu 12.7.2019.
2. ↑  Manninen, Janne-Pekka: Ii2.org-sivusto täyttää viisi vuotta *Kaleva.fi*.  8.8.2007. Viitattu 12.7.2019.
3. 1 2  Koistinen, Olavi: City-lehti osti nuorten verkkoyhteisö ii2:n.  *Helsingin Sanomat*, 16.10.2007. Artikkelin verkkoversio.
4. 1 2 3 4 5  Mansikka, Ossi: Sata tuhatta hävinnyttä historiaa.  *Helsingin Sanomien Nyt-liite*, 12. heinäkuuta 2019. Artikkelin verkkoversio.
5. ↑  ii2.org lopetettu ([vanhentunut linkki]) *ii2.org*.  Arkistoitu 1.7.2012. Viitattu 25.10.2012.
6. 1 2  Suomalainen yhteisöpalvelu ii2.org vaihtoi omistajaa – lopetetaan heti *Stara*.  27.4.2012. Viitattu 12.7.2019.

Aiheesta muualla
----------------

* Lommi, Ilpo: Nettigalleria kerää satoja lemmikkejä viikossa *Ilta-Sanomat*.  6.3.2007.
* Korhonen, Suvi: Ii2.org lopettaa - kuvat siirtyvät Kuvat.fi:in *Tivi*.  28.5.2012.
* Karvonen, Tuomas: ii2 satsaa käyttäjiensä yksityisyyteen *Ilta-Sanomat*.  3.8.2005.
**Ihodenjoki** on Selkämereen laskeva joki Varsinais-Suomessa. Joki saa alkunsa Otajärvestä Pyhärannan, Laitilan ja Rauman, aiemmin Kodisjoen rajalta. Joen rantakyliä ovat sen yläjuoksulla Pyhärannan Ihoden ja Polttilan kylät. Niiden jälkeen joki virtaa kappaleen matkaa Laitilan puolella. Joen alajuoksulla ovat Pyhärannan Ylikylän ja Valkaman ja Kaukan kylät. Mereen joki laskee Kaukanlahdella Mannerveden merenlahden perukassa.

Ihodenjoen vesistö on pieni rannikkovesistö, jonka vesistöalueen pinta-ala 191 km². Järvisyysprosentti vesistöalueella on lähinnä Otajärven ansiosta 4,28 %. Otajärveen laskevia pienempiä järviä ovat Sulkaluoma, Sarkonjärvi, Hiittiöjärvi, Lahnio, Kapalojärvi ja Vanevesi Laitilassa Vaimaron kylän länsipuolella. Pohjoisesta Otajärveen laskevat Kaljasjärvi ja Kodisjoki, jonka varrella sijaitsee entisen Kodisjoen kunnan keskustaajama. Kodisjokeen laskeviin järviin kuuluu Ahmasjärvi.

Lähteet
-------

1. ↑  Lounaispaikan karttapalvelu Lounaispaikka.  Arkistoitu 22.5.2009. Viitattu 12.7.2009.
2. 1 2  Kansalaisen karttapaikka Maanmittauslaitos. Viitattu 12.7.2009.
3. ↑  Ekholm, Matti: *Suomen vesistöalueet*, s. 57. Vesi- ja ympäristöhallinnon julkaisuja – Sarja A 126. Helsinki: Vesi ja Ympäristöhallitus, 1993. ISBN 951-47-6860-4.
**Ii Naomasa** (jap. 井伊 直政, 4. maaliskuuta 1561 – 24. maaliskuuta 1602) oli Tokugawa Ieyasun alaisuudessa palvellut kenraali ja daimio.

Naomasan perhe toimi alun perin voimakkaan Imagawa-klaanin palvelijana, mutta joutui pakenemaan kaaokseen sortuneesta klaanista, kun sen johtaja Imagawa Yoshimoto menehtyi Okehazaman taistelussa vuonna 1560. Naomasa liittyi Tokugawa-klaanin riveihin 1570-luvulla, ja nousi nopeasti arvoasteikossa. Hän sai erityisesti huomiota osakseen Nagakuten taistelussa, jossa hän johti kolmen tuhannen musketöörin joukkoa.

Vuonna 1600 Naomasa osallistui Sekigaharan taisteluun, missä hän aloitti hyökkäyksen Länsi-Japanin liittoumaa vastaan. Taistelun lopussa Naomasa kuitenkin haavoittui harhaluodista, kun hän yritti estää Shimazu Yoshihiron paon taistelukentältä. Naomasa ei koskaan täysin parantunut tästä haavasta, ja se myös esti häntä osallistumasta taistelun jälkeisiin kahakoihin. Sekigaharan taistelun jälkeen Naomasalle myönnettiin suuri läänitys Ōmin provinssista.

Naomasan joukot erottuivat taistelukentällä erityisesti, koska he olivat pukeutuneen täysin verenpunaisiin haarniskoihin. Tämän psykologisen sodankäynnin keinon hän oli omaksunut Yamagata Masakagelta, Takeda Shingenin kenraalilta. Tästä syystä hänen joukkonsa sai lempinimen "punaiset paholaiset".

Naomasa menehtyi ennenaikaisesti vuonna 1602, mistä on usein syytetty hänen Sekigaharasta saamaansa haavaa. Hänen poikansa Naotaka ja Naokatsu jatkoivat Tokugawan palveluksessa, ja saivat isänsä läänityksen.

Lähteet
-------

* Clements, Jonathan: *The Samurai: A New History of the Warrior Elite*. Constable & Robinson, 2010. ISBN 978-1-84529-947-7.

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Yhdysvallat
* Japani

 |

 |
**Sonia Isabella Seneviratne** (s. 1974 Lausanne, Sveitsi) on sveitsiläinen ilmastotutkija, jonka erityisalaa ovat ilmaston ääri-ilmiöt ja maaperän ja ilmaston välinen vuorovaikutus. Hän on tutkinut kuiviin ja hellekausiin johtavia prosesseja, ja maanpeitteen muutosten yhteyksiä paikallisilmastoon ja ilmastonmuutokseen. Tutkimuksen välineinä hän käyttää ilmastomalleja, pintahavaintoja ja satelliittidataa. Hän julkaisi vuonna 2006 *Nature*-lehdessä artikkelin *Land-Atmosphere Coupling and Climate Change in Europe*, jossa kuvataan ensimmäistä kertaa, miten suuresti maaperän kuivuminen vaikuttaa helleaaltojen muodostumiseen Euroopassa - aiemmin oli ajateltu niiden johtuvan vain ilmakehän kiertoliikkeiden vaihtelusta.

Seneviratne on opiskellut ja työskennellyt Yhdysvalloissa ja Sveitsissä, missä hänellä on professuuri ETH Zürichissa vuodesta 2016.

Vuonna 2021, kun Reuters arvioi maailman tuhat vaikutusvaltaisinta ilmastotutkijaa, Seneviratne oli sijalla yhdeksän. Hän on ollut myös Thomson Reutersin listalla maailman viitatuimmista tutkijoista vuosina 2014-2020.

Seneviratne on kirjoittanut useita IPCC:n raportteja ja johtaa kuudennen arviointiraportin kirjoittamista.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  CV Sonia I. Seneviratne *ETH*. Viitattu 29.4.2021.
2. ↑  Nicolas Gruber: Sonia I. Seneviratne - 2013 James B. Macelwane Medal Winner *AGU - American Geosciences Union*.  2013. Viitattu 29.4.2021.
3. ↑  Prof. Sonia I. Seneviratne *ETH Zürich*. Viitattu 29.4.2021.
4. ↑  The Reuters Hot List *Reuters*. Viitattu 29.4.2021.
5. ↑  Sonia I. Seneviratne & Neville Nicholls (Coordinating Lead Authors): Changes in Climate Extremes and their Impacts on the Natural Physical Environment *IPCC*.  2018. Viitattu 29.4.2021.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF
	+ 2
* WorldCat
	+ 2

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* ORCID
* Publons
* ResearcherID
* Scopus

 |

 |
Sonia Rykiel
**Sonia Rykiel** (25. toukokuuta 1930 Pariisi – 25. elokuuta 2016 Pariisi ) oli ranskalainen muotisuunnittelija.

Puolanjuutalaista syntyperää oleva Rykiel syntyi Pariisissa ja aloitti 17-vuotiaana työn näyteikkunasomistajana pariisilaisessa vaatekaupassa. Hän avioitui hienoja asuja myyvän boutiquen omistajan kanssa. Kun Rykiel ei vuonna 1962 raskautensa aikana löytänyt sopivia vaatteita, hän hyödynsi miehensä venetsialaista tavarantoimittajaa ja suunnitteli omia.

Rykiel loi ensimmäiset äitiysmekot ja pienet puserot. Pusero on hänen symbolinsa, ja *Women's Wear Daily* -lehti nimesi hänet vuonna 1972 "neuleiden kuningattareksi".  Puseron hän palautti seitsemän kertaa korjattavaksi ennen kuin oli tyytyväinen siihen. Sen jälkeen hän kokeili malleja, joissa saumat ovat ulkopuolella, poisti palteet ja vuorin ja suunnitteli hajuvesiä, joista '7e Sens' oli ensimmäinen. Ensimmäinen vaateluomus sai nimen Poikaparan pusero, ja hän ryhtyi myymään sitä miehensä vaatemerkillä "Laura". Se pääsi Ellen kanteen ja nosti hänet maineeseen.*lähde?*

Rykiel oli ensimmäinen suunnittelija, joka jätti saumat näkyviin ja painatti kirjoitusta puseroihin. Hän suosi erityisesti pitkiä kapeita puseroita ja pieniä villaneuleita, suuria hihankäänteitä ja pitkiä huiveja. Hänen värejään olivat beige, harmaa, tummansininen ja hiilenharmaa.

Vuonna 1980 Rykiel äänestettiin yhdeksi maailman kymmenestä tyylikkäimmästä naisesta. Hän osoitti, että neuleet pysyvät muodissa mukana. Hänen tyttärensä Nathalie työskenteli hänen kanssaan. Rykiel on kirjoittanut useita alan kirjoja ja lasten satukokoelman.

Sonia Rykiel sairasti Parkinsonin tautia vuosia ja menehtyi Pariisissa 25. elokuuta 2016.

Lähteet
-------

1. ↑  French fashion designer Sonia Rykiel dead at 86 *yahoo.com*.  Arkistoitu 25.8.2016. Viitattu 25.8.2016.
2. ↑  Sonia Rykiel: Sonia Rykiel: 'I could no longer keep my illness secret' *the Guardian*.  4.8.2012. Viitattu 16.6.2021. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Sonia Rykielin sivusto
* Sonia Rykielin muistokirjoitus Helsingin Sanomissa (Arkistoitu – Internet Archive)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Ranska
	+ 2
* BnF data
	+ 2
* Saksa
* Israel
* Belgia
* Yhdysvallat
* Ruotsi
* Latvia
* Japani
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Taiteenala | 
* Victoria
* RKD Artists
* ULAN

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**Harri Topi Antero Leskinen** (4. helmikuuta 1964 Rautalampi – 16. tammikuuta 2022 Pieksämäki *lähde?*) oli suomalainen näyttelijä, säveltäjä, ohjaaja ja laulaja.

Varhainen elämä
---------------

Harri Leskisen vanhemmat olivat Ritva Leskinen ja Eero Leskinen. Lapsuuden Harri Leskinen vietti Rautalammilla ja myöhemmin muutti Pieksämäelle. Opiskeli Suomen Teatterikorkeakoulussa.

Ura
---

### Näyttelijänä

**Ryhmäteatteri 1988-1989**
Taru Sormusten Herrasta
Rooli Ted Hiesuli, hobitti, Briin porttivahti:, Gimlin saattaja, 

**Lahden Kaupunginteatteri.**

**Kokkolan Kaupunginteatteri.**

2002 Callas, Masterclass (musiikkinäytelmä). Ohjaus Vesa Tapio Valo. Rooli: Ari.
2003 Gardan Kivi (näytelmä). Ohjaaja & Käsikirjoittaja

 Harri Leskinen: "Gardan kivi". Ohjaus Harri Leskinen. Rooli: Staut.

### Laulajana

### Säveltäjänä ja sanoittajana

Merkittävimpiä julkaisuja on Samuli Edelmannin ensimmäisellä levyllä olleet kappaleet, Outi – 3.00 , Säveltäjä ja Sanoittaja Harri Leskinen, Oi taivas – 2.40 , Säveltäjä ja Sanoittaja Harri Leskinen, Lasihelmi – 4.59 , Säveltäjä ja Sanoittaja Harri Leskinen.

Muita sävellyksiä ja sanoituksia Santeri Kinnunen – Aallonmurtaja / Viereeni Jää,

Lähteet
-------

1. 1 2  Seppälä, Riitta & Tainio, Ilona (toim.): *Suomen teatterit ja teatterintekijät 1993*, s. 263. Helsinki: Tammi, 1993. ISBN 951-31-0236-X.
2. ↑  Oopperalaulaja Maria Callas oppilaineen ja unikuvissa *Uutiset*.  12.2.2002. Keskipohjanmaa. Viitattu 1.7.2022. [vanhentunut linkki]

Aiheesta muualla
----------------

* Discogs
* Jouninmaailma (Arkistoitu – Internet Archive)
* Kontuwiki
* YLE
* Ryhmäteatteri Historiikki
**Jensen** on brittiläinen automerkki, jota valmistettiin vuosina 1935–1976. Valmistaja **Jensen Motors** -tehdas perustettiin edellisenä vuonna 1934. Nimen autolle antoivat veljekset Alan ja Richard Jensen. Tehdas tuli tunnetuksi urheilullisista autoista sekä vuonna 1966 esitellystä ensimmäisestä nelivetoisesta urheiluautosta Jensen FF. Se oli myös ensimmäisiä autoja, jossa oli lukkiutumattomat jarrut (Dunlop Maxaret).

Jensen Motors -yritys aloitti pienenä korinvalmistajana. Asiakkaita olivat esimerkiksi isot autotehtaat Ford, Austin ja Chrysler. Korinvalmistuksen tehdas oli ostanut veljesten entiseltä työnantajaltaan W.J. Smiths & Sonsilta, kun sen omistaja kuoli. Vuonna 1936 yrityksen nimi muutettiin Jensen Motorsiksi.

Ennen toista maailmansotaa Jensen valmisti pienen määrän henkilöautoja sekä koreja kuorma- ja linja-autoihin. Toisen maailmansodan aikana yritys valmisti ajoneuvoja ja tarvikkeita liittoutuneiden joukoille. Vuonna 1946 tehdas esitteli uuden henkilöauton, luxus-sedan Jensen PW:n, jota materiaalin puutteessa valmistettiin vain muutamia kappaleita. Yritys valmisti koreja kuorma- ja linja-autoihin vielä 1950-60-luvun taitteeseen asti.

Jensen Motors sijaitsi West Bromwichissa, West Midlandsin alueella Birminghamista länteen.

1970-luvun alusta Jensen Motorsin enemmistöomistaja oli amerikannorjalainen liikemies Kjell Qvale, joka kritisoi suorasanaisesti Britannian autotyöläisten "laiskuutta" ja uhkasi tehtaan lopettamisella. Toimintaa vaikeutti suuresti myös vuoden 1973 öljykriisi. Vuoden 1974 paikkeilla tehdas tuotti vajaat 7 000 ajoneuvoa vuodessa: noin 1 300 isoa Interceptor-urheiluautoa ja 5 500 Jensen-Healey-urheiluautoa. Tehtaan ovet suljettiin lopulta toukokuussa 1976, jolloin viimeinen Interceptor Mk III valmistui.

Samannimistä yritystä on myöhemmin yritetty käynnistää uudelleen, menestyksettä.

Jensen autot
------------

* Jensen S-type (1936–41)
* Jensen H-type (1938–45)
* Jensen PW (1946–52)
* Jensen Interceptor (1950–57)
* Jensen 541 (1954–59)
* Jensen 541R (1957–60)
* Jensen 541S (1960–63)
* Jensen CV8 (1962–66)
* Jensen P66 (1965 vain prototyyppi)
* Jensen Interceptor (1966–76)
* Jensen FF (1966–71)
* Jensen-Healey (1972–75)
* Jensen GT (1975–76)
* Jensen S-V8 (2001)

Lähteet
-------

1. ↑  Arni, Erkki: Suoria sanoja autotyöläisille.  *Helsingin Sanomat*, 6.10.1974, s. 30. Näköislehti (maksullinen). Viitattu 11.3.2021.

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Jensen Motors
**SEAT León Typ 1P** on SEAT Leónin toisen sukupolven malli, jota valmistettiin vuosina 2005–2012.

SEAT León Typ 1P (2005–2012)
----------------------------

Toisen sukupolven León esiteltiin konseptina keväällä 2005 Geneven autonäyttelyssä, ja se tuli markkinoille myöhemmin samana vuonna. Auto perustuu Volkswagen Groupin A5-pohjalevylle ja sen on muotoillut Walter de’Silva. Muotoilussa on paljon samoja piirteitä kuin vuotta aiemmin markkinoille tulleissa SEAT Altea- ja Toledo-tila-autoissa.

Vuoden 2005 Euro NCAP -kolaritestistä León sai tulokseksi neljä tähteä viidestä.

SEAT León FR
Bensiinimoottoreina olivat aluksi 1,6 8V (102 hv), 2,0 FSI (150 hv) ja 2,0 TFSI (185 hv), dieseleinä 1,9 TDI (105 hv) ja 2,0 TDI (135/140 hv). 

Kesällä 2006 valikoimaa täydensi 1,4 16V (85 hv). Uutena mallina esiteltiin urheilullinen León FR, johon oli valittavana moottoriksi 2,0 TSFI (200 hv) tai 2,0 TDI (170 hv). Aiempi 185-hevosvoimainen 2,0 TFSI poistui mallistosta. Vuoden lopulla esiteltiin malliston huipulle León Cupra, moottorinaan 2,0 TSI (240 hv).

Kesällä 2007 markkinoille tulivat 1,8 TSI (160 hv) ja 1,9 TDI:n 90-hevosvoimainen versio, vuoden lopulla myös 1,4 TSI (125 hv).

SEAT León Cupra
Vuonna 2008 valmistettiin 55 kappaleen rajoitettu erä Cuprasta kehitettyä Copa Edition -erikoismallia, jossa 2,0-litraisen turbomoottorin teho oli nostettu 285 hevosvoimaan.

Samana vuonna esiteltiin myös toinen rajoitettuna eränä valmistettu erikoismalli, Cupra 310 Limited Edition, jonka teho oli nimen mukaisesti 310 hevosvoimaa.

Toisen sukupolven facelift-malli.
Vuonna 2009 León koki kasvojenkohotuksen, jossa sen ilmettä uudistettiin uusilla puskureilla ja uudelleenmuotoilluilla takavaloilla. Samoihin aikoihin esiteltiin León Cupra R, jossa 2,0 TSI -moottorin teho on 265 hevosvoimaa. FR-mallin bensiinimoottoriksi tuli 210 hevosvoiman tehoinen 2,0 TSI ja sen dieselmoottori 2,0 TDI muuttui yhteispaineruiskutteiseksi. 2,0 FSI poistui moottorivalikoimasta. Vuoden lopulla joissain maissa 1,6-litraisesta bensiinimoottorista tuli tarjolle versio, jossa on mahdollista käyttää polttoaineena myös nestekaasua.

SEAT León Cupra R
Vuoden 2010 alussa 1,2 TSI (105 hv) korvasi 1,6 8V:n, josta mallistoon jäi ainoastaan nestekaasuversio. 1,9 TDI korvattiin uudella yhteispaineruiskutteisella 1,6 TDI:llä (90/105 hv) ja 2,0 TDI sai 140-hevosvoimaiseen versioonsa yhteispaineruiskutuksen. 135-hevosvoimainen poistui.

Lähteet
-------

1. ↑  2005 Seat Leon *Conceptcarz*. Viitattu 6.12.2017. (englanniksi)
2. ↑  SEAT León 2005 Euro NCAP. Viitattu 8.12.2017. (englanniksi)
3. ↑  Seat Leon Copa Edition – Der Stärkste seiner Zunft *Auto Bild*.  11.4.2008. Viitattu 8.12.2017. (saksaksi)
4. ↑  Nieuws: Seat Leon Cupra 310 Limited Edition *AutoScout24*.  2.10.2008. Viitattu 8.12.2017. (hollanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **SEAT León (2005)** Wikimedia Commonsissa
Kaksinkertainen Einsteinin rengas SDSSJ0946+1006
**SDSSJ0946+1006** on erikoislaatuinen gravitaatiolinssijärjestelmä. Järjestelmä koostuu kolmesta galaksista jotka ovat samalla suoralla kolmen, kuuden ja yhdentoista miljardin valovuoden etäisyyksillä Linnunradasta. Galakseista saapuva valo taipuu suhteellisuusteorian ennustamalla tavalla luoden kaksinkertaiset Einsteinin renkaat.

Löytäminen
----------

UCLA:n tutkijat Raphael Gavazzi ja Tommaso Treu julkaisivat havaintonsa järjestelmästä Amerikan Astronomisen järjestön 211. konferenssissa tammikuussa 2008. Havainnot tehtiin käyttäen Hubble-avaruusteleskooppia.

Tieteellinen merkittävyys
-------------------------

Löytöä on kuvailtu merkittäväksi. Järjestelmän avulla saatetaan saada lisätietoa pimeästä aineesta ja pimeästä energiasta sekä mahdollisesti avaruuden kaarevuudesta.

Aiheesta muualla
----------------

* Presscue: Hubble finds double Einstein ring
* Hubblesite: Hubble finds double Einstein ring
* The Sloan Lens ACS Survey. VI: Discovery and analysis of a double Einstein ring (arXiv)
**Sebastien "Seppe" Smits** (s. 13. heinäkuuta 1991 Wilrijk) on belgialainen lumilautailija. Hän kilpailee slopestylessä ja big airissa. Smits voitti MM-kultaa vuoden 2011 MM-kisojen slopestylestä La Molinasta. Samoissa kisoissa hän saavutti myös MM-hopeaa big airista. Ensimmäisen arvokisamitalinsa Smits saavutti vuoden 2009 MM-kisoista Gangwon-dosta ollen big airissa hopeasijalla vain 17-vuotiaana. Smitsillä on myös yksi MM-pronssi vuoden 2013 kisoista Stonehamista big airista. Vuonna 2013 hän voitti pronssia X Gamesien slopestylestä Aspenista. 

Smits on osallistunut yksiin talviolympialaisiin. Vuonna 2014 Sotšissa hän oli slopestylen 13. Maailmancupissa Smits on kilpaillut vuodesta 2007 alkaen. Hän on saavuttanut kaksi maailmancupin osakilpailuvoittoa ja seitsemän palkintokorokesijaa. Smits on 180 senttimetriä pitkä ja painaa 72 kilogrammaa.

Lähteet
-------

* 
* (Arkistoitu – Internet Archive)

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.
Näkymä Siikajoenkylän Kauppatielle taajaman Sale-myymälän pihasta.
Siikajoen kirkko.
**Siikajoenkylä** (tunnetaan myös nimillä **Siikajoen kirkonkylä** ja **Siikajoki**, aiemmin nimellä **Keskikylä**) on kylä ja taajama Siikajoen kunnassa. Se oli vuoden 2006 loppuun asti Siikajoen kunnan kuntakeskus, kunnes Siikajoen ja Ruukin kunnat yhdistyivät vuoden 2007 alussa, jolloin uudeksi kuntakeskukseksi tuli Ruukin taajama. Vuoden 2015 lopussa taajaman asukasluku oli 466.

Taajama sijaitsee noin 27 kilometrin päässä kuntakeskuksesta Ruukista luoteeseen seututeiden 807 ja 813 risteyskohdassa. Taajamasta lähtee tieyhteydet Raahen Pattijoelle, Lumijoelle ja Revonlahdelle. Kylän halki virtaa Siikajoki. 

Taajamassa on muun muassa terveysasema, pankki, huoltoasema, peruskoulu ja paloasema.  Kylässä sijaitsee vuonna 1701 rakennettu Siikajoen kirkko, jonka muutostyön vuonna 1852 suunnitteli Johan Oldenburg. 18. huhtikuuta 1808 Siikajoen kirkonmäen läheisyydessä käytiin Suomen sotaan kuulunut Siikajoen taistelu. Nykyisin kirkon läheisyydessä sijaitsee vuonna 1934 paljastettu, Matti Visannin suunnittelema muistomerkki.

Lähteet
-------

1. ↑  Siikajoen kylä Siikajoenkylä. Viitattu 31.3.2017.
2. ↑  Taajamat väkiluvun ja väestöntiheyden mukaan 31.12.2015Arkistoitu kopio Tilastokeskus.  Arkistoitu 31.3.2017. Viitattu 31.3.2017.
3. ↑  Siikajoenkylän terveysasema *Raahen seudun hyvinvointikuntayhtymä*.  Arkistoitu 24.5.2014. Viitattu 11.4.2013.
4. ↑  Siikajoen Osuuspankki *Yritysopas*. Viitattu 15.7.2010.
5. ↑  Sale Siikajoki S-kanava. Viitattu 31.3.2017.
6. ↑  Toimipaikkakyselyn tulos: Siikajoki Posti.  Arkistoitu 14.7.2014. Viitattu 15.7.2010.
7. ↑  Siikajoki –ABC Liikennemyymälät *ABC.asemat*. Viitattu 31.3.2017.
8. ↑  Gumeruksen koulu Siikajoen kunta.  Arkistoitu 24.9.2015. Viitattu 11.4.2013.
9. ↑  Siikajoen kotiseutupolku – kirkon historia *kirjastovirma.fi*.  Arkistoitu 1.4.2017. Viitattu 15.7.2010.
10. 1 2  Siikajoen kotiseutupolku – Suomen sodan Siikajoen taistelu *kirjastovirma.fi*.  Arkistoitu 1.4.2017. Viitattu 15.7.2010.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Siikajoenkylä** Wikimedia Commonsissa
**Luke Samuel Garbutt** (s. 21. toukokuuta 1993 Harrogate) on englantilainen jalkapalloilija, joka edustaa Englannin mestaruussarjassa pelaavaa Fulham FC:tä lainalla Valioliigassa pelaavasta Evertonista. Vasenjalkainen Garbutt on pelipaikaltaan vasen laitapuolustaja.

Ura
---

### Seurajoukkueura

Nuorten tasolla Garbutt edusti sekä Leeds Unitedia että Evertonia. Vuodesta 2011 asti hän on pelannut Evertonin ykkösjoukkueessa, mutta syyskuussa 2011 hän siirtyi lainalle Englannin kakkosliigan Cheltenham Towniin, jota hän edusti seuraavaan kevääseen saakka pelaten Kakkosliigassa 34 peliä ja tehden kaksi maalia. Syyskuussa 2013 Garbutt siirtyi ilman Everton-debyyttiä lainalle Englannin ykkösliigan Colchester Unitediin, jossa hän pelasi helmikuuhun 2014 asti tehden 19 pelaamassaan ottelussa kaksi osumaa. Garbutt palasi helmikuussa takaisin Evertoniin ja debytoi Valioliigassa huhtikuussa 2014 Southampton FC:tä vastaan. Toisen liigaottelunsa ja ensimmäisen kaudella 2014–2015 Garbutt pelasi joulukuussa 2014 Newcastle Unitedia vastaan. Kaudella 2014–2015 Garbutt pelasi neljässä valioliigaottelussa.

Kaudeksi 2015–2016 Garbutt siirtyi lainalle Englannin mestaruussarjan Fulham FC:hen.

### Maajoukkueura

Garbutt on pelannut monissa Englannin nuorten maajoukkueissa. Vuodesta 2014 alkaen hän on kuulunut alle 21-vuotiaiden maajoukkueeseen, jossa hän on pelannut kahdeksan ottelua.

Lähteet
-------

* Luke Garbutt Transfermarkt-sivustolla (englanniksi)

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.
**Luke Joeckel** (s. 6. marraskuuta 1991 Arlington, Texas) on yhdysvaltalainen amerikkalaisen jalkapallon pelaaja, pelipaikaltaan hyökkäyksen linjamies. Joeckel on pelannut viisi kautta NFL-liigassa, edustaen Jacksonville Jaguarsia ja Seattle Seahawksia. Hänellä ei ole ollut pelaajasopimusta kevään 2018 jälkeen.

Texas A&M Universityn joukkueessa yliopistojalkapalloa pelannut Joeckel oli vuoden 2013 NFL:n varaustilaisuuden toinen valinta. Hän solmi heti pelaajasopimuksen hänet varanneen Jacksonville Jaguarsin kanssa. Joeckel pelasi neljä kautta Jaguarsissa, joista kaudet 2013 ja 2016 hän oli lähinnä sivussa loukkaantumisten takia. Joeckel ei kyennyt pelaamaan riittävän tasaisesti pelipaikkansa vaatimalla tasolla ja häntä siirreltiin uloimman ja sisemmän linjamiehen roolien välillä.

Jaguars ei tarjonnut Joeckelille jatkoa, joten hän siirtyi yksivuotiselle sopimuksella Seattle Seahawksiin. Kauden 2017 aikana Joeckel pelasi 11 ottelua. Kauden puolivälissä hän oli hetken sivussa polvivamman takia. Seahawks ei tarjonnut jatkosopimusta ailahtelevasti pelanneelle linjamiehelle kauden jälkeen.

Lähteet
-------

1. 1 2  Luke Joeckel *Pro-Football-Reference.com*. Viitattu 31.7.2014. (englanniksi)
2. 1 2  Kenneth Arthur: 2018 Seahawks free agents: Luke Joeckel was an understandable risk, but it’s time to move on Field Gulls. Viitattu 21.2.2019. (englanniksi)