recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Carmen Slater** (s. 27. toukokuuta 1997) on itävaltalainen karateka. Hän saavutti Kyokushinissa EM-pronssia. Slaterilla on myös 2. danin musta vyö Gōjū-ryū karatessa.

Kilpaura
--------

Slater oli mukana Puolan EM-kilpailuissa marraskuussa 2021, jossa hän sijoittui 8 parhaan joukkoon, hävittyään avauskierrokselle moninkertaiselle Euroopan mestarille Uljana Grebenštšikovalle.

Slater saavutti menestystä huhtikuussa 2022 Sveitsin Openissa edettyään loppuotteluun saakka. Hän kuitenkin hävisi mestaruuden Anca Diculle. Toukokuussa Slater oli mukana Puolan Openissa, jossa hän myös eteni loppuotteluun. Slater saavutti mestaruuden voitettuaan Bożena Wojtanowskan. Kesäkuussa Slater oli urallaan toista kertaa mukana EM-kilpailuissa, jotka pidettiin Bulgariassa. Hän hävisi alkukierroksella Euroopan mestarin Shainez El Haimourille. Lokakuussa hän saavutti Unkarin Openin mestaruuden.

### EM-pronssi (2023)

Tammikuussa 2023 Slater saavutti Puolan cupissa hopeaa. Hän hävisi loppuottelun Natalia Stachowiczille. Huhtikuussa Slater osallistui kahteen turnaukseen. Ensin hän saavutti pronssia Puolan Openissa. Huhtikuun lopulla hän sen sijaan saavutti Belgian mestaruuden voitettuaan loppuottelussa Weronica Majin. Hän kilpaili myös katassa, jossa Slater saavutti pronssia.

Toukokuussa 2023 Slater oli mukana Puolan EM-kilpailuissa. Hän voitti avauskierroksella Anna Cheremiskinan ja toisella kierroksella Beata Szulakin. Välierässä Slater sai vastaansa Natalia Stachowiczin, jolle hän hävisi ja eteni pronssiotteluun. Slater voitti mitalikamppailussa Matylda Bienin. Syyskuussa hän saavutti Turussa järjestetyn Nordic Cupin mestaruuden.

Lähteet
-------

1. ↑  34th European Weight Category Results *kyokushinkaikan.org* Viitattu 13.6.2022 (englanniksi)
2. ↑  Swiss All Country Championship 9.4.2022 Viitattu 13.6.2022 (englanniksi)
3. ↑  IKO Polish Open 2022 *next.osusoftware.com* 22.5.2022 Viitattu 13.6.2022 (englanniksi)
4. ↑  The 35th European Weight Category Karate Championships Results (IKO) *kyokushinkarate.news* 12.6.2022 Viitattu 12.6.2022 (englanniksi)
5. ↑  Zwycięzcy Kumite 7.1.2023 Viitattu 20.5.2023 (puolaksi)
6. ↑  Zwycięzcy Kumite 15.4.2023 Viitattu 20.5.2023 (puolaksi)
7. ↑  Zwycięzcy Kumite 29.4.2023 Viitattu 20.5.2023 (puolaksi)
8. ↑  Zwycięzcy Kata 29.4.2023 Viitattu 20.5.2023 (puolaksi)
9. ↑  The 36th European Weight Category Kyokushin Championships Results *kyokushinkarate.news* 21.5.2023 Viitattu 28.5.2023 (englanniksi)
**Yovogan** tai **yévogan** tarkoitti Dahomeyn kuninkaan myöntämää virkanimitystä henkilölle, jonka tehtävänä oli hoitaa yhteyksiä eurooppalaisiin kauppiaisiin. Yovogan oli "Valkoisten miesten päällikkö". Ensimmäinen yovogan nimitettiin vuonna 1733.

Yovogan asui rannikkokaupungissa Ouidahissa ja toimi siellä kauppaa käyvien eurooppalaisten yhteyshenkilönä. He olivat vastuussa verojen keräämisestä kuninkaalle Ouidahissa olevilta kauppiailta. Niitä olivat myös Dahomeyn hallitsijan vaatimat lisävarat kuninkaallisiin hautajaisiin tai vuosittaisiin seremonioihin. Yovogan raportoi kontakteista eurooppalaisten kanssa Dahomeyn hoville ja edusti kuninkaan intressejä. Heidän velvollisuuksiinsa kuului kaikkien laivojen "satama",*selvennä* veron kerääminen, kuninkaan orjien myyminen sekä muiden kuningaskunnan velvollisuuksien hoitaminen, laivojen sopimusten hoitaminen, kerättyjen varojen (kuten kaurikotiloiden) siirto turvallisesti pääkaupunkiin sekä rannikon orjakauppiaiden tuomien uusien tavaroiden näytteiden toimittaminen hoville.

Jos Abomey*selvennä* kontrolloi heikosti yovogania, tämä saattoi joutua harhateille,{Selvennä|Ilmeisesti yovogan, mutta mihin viittavat harhatiet?}} ja useita erotettiin tai teloitettiin. Kuningas Tegbesu mestautti viisi yovogania.

Yovoganeista tunnetuin, luotettavin ja voimakkain oli "brasilialainen" Francisco de Souza.

Sana *yovo* on alunperin foninkielinen nimitys valkoihoiselle. Afrikkalaiset, varsinkin lapset, saattavat tervehtiä valkoihoisia ranskankielisellä laululla:

Yovo, yovo, bon soir  

ca va? ca va, merci  

et chez vous?  

(Yovo, yovo, mitä kuuluu?  

Kiitos hyvää, entä itsellesi)*tarvitaan parempi lähde*

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Houngnikpo, Mathurin C ja Decalo, Samuel: *Historical Dictionary of Benin*, s. 369. The Screcrow Press, 2013. (englanniksi)
2. ↑  Jones, Adam ja Sebald, Peter: *The Lawsons of Little Popo/Anecho (Togo) 1841-1938*, s. 523. The British Academy, 2005. (englanniksi)
3. ↑  Asen: Dahomey History and Forged Memories of Iron: Barbier-Mueller Exhibition Preview: Part I *ìmọ̀ dára*. Viitattu 14.12.2022. (englanniksi)
4. ↑  Christina: Yovo, yovo, bon soir – Visiting Benin *thisisyouth*.  2016-01-27 viitattu=2022-12-14.  (englanniksi)
**Angus MacGyver** on päähenkilö yhdysvaltalaisissa televisiosarjoissa *Ihmemies MacGyver* (1985–1992) ja *Nuori MacGyver* (2016–2021).

MacGyveriä esittää *Ihmemies MacGyver* -sarjassa ja kahdessa televisioelokuvassa näyttelijä Richard Dean Anderson ja *Nuori MacGyver* -sarjassa näyttelijä Lucas Till.

Kuvitteellinen elämäkerta
-------------------------

### Ennen sarjan tapahtumia

MacGyver syntyi 23. maaliskuuta 1951 Minnesotassa. Hän koki suuren menetyksen kymmenvuotiaana, kun hänen isänsä James ja isoäitinsä Celia kuolivat auto-onnettomuudessa. Tämän jälkeen hän asui isoisänsä Harryn kanssa. He tulivat hyvin toimeen, vaikkakin heidän suhteensa ei ollut erityisen lämmin. Tänä aikana tapahtui Macin elämän toinen suuri menetys hänen leikkiessään kavereidensa kanssa aseella. Seurauksena yksi pojista kuoli. Seitsemän vuoden kuluttua Harry lähti pois jättämättä hyvästejä. Mac valmistui high schoolista 1970 ja samana vuonna hän liittyi pomminpurkuryhmään Vietnamin sodassa. Vietnamissa ollessaan hän tapaa Kate Malloyn. Seuraavana vuonna hänen äitinsä Ellen menehtyi aivohalvaukseen. Mac teki erilaisia töitä seuraavien vuosien aikana, muun muassa kilpa-autoilun parissa. Hän myös matkusteli ympäri maailmaa ystävänsä Jack Daltonin kanssa.

### Sarjan aikana

Vuonna 1980 MacGyver tapasi ensimmäistä kertaa Peter Thorntonin tämän jahdatessa mestaririkollista Murdocia. MacGyver teki erilaisia salaisia tehtäviä hallitukselle ja 1986 hän liittyi Phoenix-säätiöön Peten saatua johtajan paikan. MacGyver kärsii korkeanpaikankammosta, mutta se ei sanottavasti haitannut hänen tehtäviensä suorittamista.

Vuonna 1992 hän sai tietää olevansa isä ja hän jätti työnsä säätiössä viettääkseen kadotettua aikaa poikansa kanssa. Pojan äiti on Kate.

Katso myös
----------

* Luettelo televisiosarjan Ihmemies MacGyver hahmoista
* Luettelo televisiosarjan Ihmemies MacGyver jaksoista

Lähteet
-------

* www.macgyveronline.com

Aiheesta muualla
----------------

* Hahmoesittely IMDb-sivustolla (englanniksi)
**Deșteaptă-te, române!** ("Nouse, romanialainen!") on vuodesta 1990 Romanian kansallislaulu.

Hymnin tekstin on kirjoittanut Andrei Mureșanu (1816–1863) ja musiikin säveltänyt Anton Pann (1796–1854). Kyseessä on isänmaallinen runo, joka kirjoitettiin vallankumousvuonna 1848, alun perin nimellä "Un răsunet" ("Kaiku"). Laulu esitettiin ensi kerran julkisesti 29. kesäkuuta Râmnicu Vâlcean kaupungissa. Laulusta tuli välittömästi suosittu vallankumoushymni, joka sai uudeksi nimekseen "Deșteaptă-te, române!".

Tästä lähtien laulua laulettiin kaikkien suurten kansallisten konfliktien aikana, kuten Romanian itsenäisyyssodassa (1877–1878) ja maailmansotien aikaan. Kun Romanian kommunistihallinto kukistui joulukuussa 1989, muodostui laulusta mielenosoittajien tunnuslaulu. Huhtikuussa 1990 Romanian parlamentti valitsi laulun Romanian viralliseksi hymniksi Nicolae Ceaușescun aikaisen kansallislaulun "Trei culori" ("Kolme väriä") tilalle.

Joitakin vuosia "Deșteaptă-te, române!" oli myös Moldovan kansallislaulu, mutta vuonna 1994 sen tilalle valittiin "Limba noastră" ("Meidän kielemme").

Mureșanun isänmaallisessa runossa on yksitoista säkeistöä, mutta kansallishymniin niistä on sisällytetty vain 1. 2. 4. ja 11.

Sanat
-----

Deșteaptă-te, române, din somnul cel de moarte,
În care te-adânciră barbarii de tirani!
Acum ori niciodată croiește-ți altă soartă,
La care să se-nchine și cruzii tăi dușmani!
Acum ori niciodată să dăm dovezi în lume
Că-n aste mâni mai curge un sânge de roman,
Și că-n a noastre piepturi păstrăm cu fală-un nume
Triumfător în lupte, un nume de Traian!
Priviți, mărețe umbre, Mihai, Ștefan, Corvine,
Româna națiune, ai voștri strănepoți,
Cu brațele armate, cu focul vostru-n vine,
"Viață-n libertate ori moarte!" strigă toți.
Preoți, cu crucea-n frunte! căci oastea e creștină,
Deviza-i libertate și scopul ei preasfânt,
Murim mai bine-n luptă, cu glorie deplină,
Decât să fim sclavi iarăși în vechiul nost' pământ!

Lähteet
-------

1. 1 2  ROMANIA : National Anthem of Romania Desteaptate, romane *Anthems*. National Anthems of the World Organisation (NAW).  Arkistoitu 28.4.2019. Viitattu 1.5.2019. (englanniksi)
2. 1 2 3 4  Romania National Anthems.info. Viitattu 1.5.2019. (englanniksi)
3. 1 2 3  Romania *The World Factbook*. Central Intelligence Agency (CIA).  Arkistoitu 14.12.2018. Viitattu 1.5.2019. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kansallislaulun virallinen kotisivu
* Kansallislaulu laulettuna unkarilaisella sivustolla
**Polssova** (ven. Бо́льшево, *Bolševo*) on kylä Leningradin alueen Hatsinan piirin Siiverskan kaupunkikunnassa Venäjällä. Se sijaitsee peltoaukean keskellä 3,5 kilometriä Siiverskan asemalta etelään. Kylässä on 260 asukasta (vuonna 2012).

Polssovan tsasouna.
Polssovan kylä mainitaan ensimmäisen kerran Novgorodin Vatjan viidenneksen verokirjassa vuonna 1499/1500. Ruotsin vallan aikana 1600-luvulla sinne asettui inkerinsuomalaisia, jotka kuuluivat Koprinan luterilaiseen seurakuntaan. 1860-luvulle saakka Polssovan talonpojat olivat tilanomistajien maaorjia. Vuonna 1897 kylässä oli 631 asukasta, joista 487 oli ortodokseja ja loput luterilaisia.

Nykyään Polssova koostuu lähinnä puutarhapalstojen ympäröimistä omakotitaloista ja huviloista. Kylän pellot kuuluvat maatalousyritys Orlinskojelle. Länsipuolella on käytöstä poistettu pienkoneiden lentokenttä. Nähtävyyksiin kuuluu 1200–1300-lukujen kurgaanikivikehyshauta sekä vuonna 1888 rakennettu tsasouna.

Lähteet
-------

1. ↑  *Venäjän federaation paikannimiä*, s. 38. Helsinki: Kotimaisten kielten tutkimuskeskus, 2006. ISBN 952-5446-18-2.
2. 1 2 3  Projekt Generalnogo plana Siverskogo gorodskogo poselenija Gattšinskogo munitsipalnogo raiona Leningradskoi oblasti. Tom 2: Materialy po obosnovaniju  2012. Lengraždanprojekt. Viitattu 7.10.2012. (venäjäksi)[vanhentunut linkki]
**Tuulivaara** (ven. Туливара, *Tulivara*, Туливары, *Tulivary* ja muita nimimuotoja) on entinen kylä Karjalan tasavallan Mujejärven piirin Repolan kunnassa Venäjällä. Se sijaitsee Tuulijärven rannalla 50 kilometriä Repolasta lounaaseen.

Laatokan ja Vienanmeren välisen kulkureitin varrella sijainnut Tuulijärvi-niminen kylä mainitaan Nousia Venäläisen selvityksessä vuodelta 1555. 1600-luvun lopulla Tuulivaara oli yksi Repolan pogostan suurimmista kylistä, mutta se autioitui 1700-luvun alussa. Vuonna 1905 kylässä oli kymmenen taloa ja 90 asukasta.

Tuulivaara koostui kahdesta osasta, joista toinen sijaitsi Tuulijärven rannalla ja toinen 80 metriä korkean vaaran rinteellä. Alakylää kutsuttiin Samuli Paulaharjun mukaan Tuulijärveksi. Järven rannalla oli Pietarille ja Paavalille pyhitetty tsasouna. Alakylässä oli koulu, jossa kävivät myös läheisen Koropin kylän lapset. Tuulivaaran ohi kulki Repolan ja Lieksan välinen tie.

Neuvostoaikana perustettiin Tuulivaaran kyläneuvosto, johon kuuluivat myös Koroppi ja Lusma. Vuonna 1933 kyläneuvostossa oli 297 asukasta, joista karjalaisia oli 289, suomalaisia viisi ja venäläisiä kolme. Tuulivaarassa asukkaita oli 71.

Tuulijärven kylät tuhoutuivat jatkosodan aikana. Alueen metsävaroja alettiin hyödyntää 1950-luvulla, jolloin järven rannoille perustettiin uudet Tuloksen, Lusman ja Vostotšnyin metsätyökylät. 1960-luvulla niissä oli yhteensä yli tuhat asukasta. 1970-luvun alussa metsätyöt lopetettiin ja kylät tyhjennettiin. Nykyään alue on asumatonta rajavyöhykettä. Entisen Tuulivaaran kylän paikalla on kaksi kesähuvilaa.

Lähteet
-------

1. ↑  Tarma, Heikki (toim.): *Aunuksen Repola*, s. 18, 20, 22, 27. Joensuu: Repola-Seura r.y. 2001. ISBN 952-91-3711-7.
2. ↑  Derevnja Tulivara *Olonetskaja gubernija*. Viitattu 11.6.2022.
3. ↑  Pentti Keynäs: Repolan Tuulivaara oli kylä vanhan sotajoaman varrella.  *Karjalan Heimo*, 1–2/1998, s. 8–10. Artikkelin verkkoversio.
4. ↑  Tuulivaarassa kävi monia runon- ja perinteenkerääjiä.  *Karjalan Heimo*, 1–2/1998, s. 11–13. Artikkelin verkkoversio.
5. ↑  *Karjalan Autonominen Sosialistinen Neuvosto-Tasavalta: Asuttujen paikkojen luettelo (Vuoden 1933 väestönlaskun ainehiston mukaan)*, s. 9. Petroskoi: KASNT:n KTLH, Sojusorgutshet, 1935.
6. ↑  Pertti Rannikko: Tuulijärvi.  *Replainen*, 1(67)/2014, s. 4–10. Artikkelin verkkoversio.
**Niikkananvaara** (ven. Ни́конова Се́льга, *Nikonova Selga*; karjalaksi *Nikkananvoara*) on kylä Karjalan tasavallan Belomorskin piirin Kesäjoen kunnassa Venäjällä. Se sijaitsee lähellä Pietarin ja Murmanskin välistä M18-valtatietä 20 kilometriä Kesäjoelta luoteeseen. Kylässä ei ole vakituista asutusta (vuonna 2013).

1900-luvun alussa Niikkananvaara kuului Suikujärven volostin Nuottavaaran kyläkuntaan. Vuonna 1905 kylässä oli 17 taloa ja 98 asukasta. Neuvostoaikana perustettiin Tunkuan piiriin kuulunut Niikkananvaaran kyläneuvosto, johon kuuluivat myös Kangasvaaran (ven. *Borovaraka*), Kiprolan (*Kiprijanovo*), Kontiojärven (*Medvežje Ozero*), Kurjavaaran (*Kurjavaraka*) ja Luulammen (*Lugolambina*) kylät. Vuonna 1933 kyläneuvoston 11 asutuksessa oli 574 asukasta, joista noin 60 % oli karjalaisia, 25 % suomalaisia ja 15 % venäläisiä. Suomalaisia asui Luulammella ja uudessa Impivaaran kylässä, venäläisiä lähinnä Luulammella sekä uusissa metsätyöläisasutuksissa. Niikkananvaaran kylässä asukkaita oli 101, kaikki karjalaisia. Kyläneuvosto lakkautettiin vuonna 1958 ja sen asutukset liitettiin Kesäjoen taajamaneuvostoon ja Lehdon kyläneuvostoon.

Lähteet
-------

1. ↑  EKI kohanimeandmebaasi *eki.ee*. Viitattu 22.7.2015.
2. ↑  Tšislennost naselenija v razreze selskih naseljonnyh punktov Respubliki Karelija po sostojaniju na 1 janvarja 2013 goda *webcitation.org*. Viitattu 22.7.2015. (venäjäksi)
3. ↑  *Spisok naseljonnyh mest Arhangelskoi gubernii k 1905 godu*, s. 190–191. Arhangelsk: Arhangelski gubernski statistitšeski komitet, 1907.
4. ↑  *Karjalan ASNT:n asuttujen paikkojen luettelo (Vuoden 1926 väestönlaskun ainehiston mukaan)*, s. 20. Petroskoi: KASNT:n tilastohallinto, 1928.
5. ↑  *Karjalan Autonominen Sosialistinen Neuvosto-Tasavalta: Asuttujen paikkojen luettelo (Vuoden 1933 väestönlaskun ainehiston mukaan)*, s. 11. Petroskoi: KASNT:n KTLH, Sojusorgutshet, 1935.
6. ↑  Izmenenija administrativno-territorialnogo ustroistva KASSR v 1958–1959 godah *resources.krc.karelia.ru*. Viitattu 22.7.2015. (venäjäksi)
**Polnovo** (ven. Полново) on maalaiskunta ja sen keskuskylä Novgorodin alueen Demjanskin piirissä Venäjällä. Se sijaitsee Seligerjärven pohjoisrannalla 35 kilometriä Demjanskista kaakkoon. Kunnassa on vajaa 1000 ja kylässä hieman yli 300 asukasta (vuonna 2011).

Kunnan pinta-ala on 398,81 neliökilometriä. Se rajoittuu pohjoisessa Novgorodin alueen Valdain piiriin, idässä ja etelässä Tverin alueeseen sekä lännessä Demjanskin piirin Iljina Goran ja Peskin kuntiin. Pinta-alasta 78,1 % on metsää, 12,2 % maatalousmaata ja 4,0 % luonnonsuojelualuetta, joka kuuluu Valdain kansallispuistoon. Järviä ovat Seliger, Veljo, Dolottso, Gorodilovskoje ja Polonets, jokia Javon, Tšornaja ja Libja.

Keskuskylän lisäksi kuntaan kuuluu 44 kylää: Arhanskoje, Balujevo, Devjatovštšina, Dolmatiha, Dubrovi, Filippovštšina, Goslavl, Jekimkovo, Jelisejevo, Jelnik, Klimovo, Kolyškino, Kovrjaki, Kozino, Krasota, Krivaja Kletka, Krutuša, Kuvšiny, Lavrovo, Lykovo, Novosel, Novyi Skrebel, Orehovno, Osotno, Ostrov, Ovintšištše, Pererva, Podgornaja, Pokrov, Polonets, Priozernaja, Pustoška, Rabeža, Šanevo-1, Šanevo-2, Šarapiha, Skit, Staryi Skrebel, Trunevo, Vysokaja Gora, Zaprometno, Zimnitsy ja Zykovštšina. Yli sadan asukaan kyliä ovat Dubrovi ja Lavrovo. Kuudessa kylässä ei ole lainkaan vakituista asutusta. Dubrovin ja Novyi Skrebelin kunnat liitettiin Polnovoon vuonna 2010.

Polnovosta on maantieyhteys Demjanskiin ja Valdaihin. Tärkeimpiä työnantajia ovat erilaiset julkiset palvelut. Kunnassa toimii neljä sahalaitosta ja kaksi hiekkalouhosta. Työvoimasta 26 % työskentelee kunnan ulkopuolella.

Keskuskylän palveluihin kuuluu lastentarha, kulttuuritalo, kirjasto, lääkintäasema, posti ja säästökassa. Lavrovossa on keskikoulu. Kunnan alueella toimii kahdeksan pientä lomakylää.

Seudulla on lukuisia muinaisia asuin- ja hautapaikkoja. Rakennusmuistomerkkeihin kuuluvat vuonna 1732 rakennettu Rabežan kirkko, Lavrovon Neitsyt Marian taivaaseenastumisen luostari sekä Pustoškan ja Staryi Skrebelin tsasounat. Kunnassa on myös useita toisen maailmansodan muistomerkkejä.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6  Generalnyi plan Polnovskogo selskogo poselenija Demjanskogo raiona Novgorodskoi oblasti. Tom 3: Materialy po obosnovaniju  2012. Veliki Novgorod:  Novgorodgraždanprojekt. Viitattu 2.2.2013. (venäjäksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Polnovon kunnan sivusto (venäjäksi)
**Morhovo** (ven. Морхово) on maalaiskunta ja sen keskuskylä Novgorodin alueen Holmin piirissä Venäjällä. Se sijaitsee 18 kilometriä Holmista kaakkoon. Kylässä on 192 ja kunnassa 706 asukasta (vuonna 2012).

Maantiede ja asutus
-------------------

Morhovon kunnan pinta-ala on 442 neliökilometriä. Se rajoittuu lännessä Holmin piirin Krasnyi Borin sekä pohjoisessa Holmin ja Togodin kuntiin ja idässä ja etelässä Tverin alueeseen. Seutu kuuluu Valdain ylängön reuna-alueeseen.

Keskuskylän lisäksi kuntaan kuuluu Mirnyin asutus ja 61 kylää: Alešnja, Batutino, Bobjathino, Bogdanovo, Boldaševo, Bolšoje Jelno, Brednjagi, Budkovo, Davydovo, Dubrovo, Galyženki, Gorodetskoje, Horošejevka, kaksi Ivanovskojeta, Karelkino, Klenovets, Kliny, Ljalino, Malašovo, Malihovo, Maloje Jelno, Merkuševo, Netšajevo, Novosjolki, Orlovo, Osinovka, Osipovo, Ostsy, Ovsjannikovo, Patrihovo, Podberezje, Podbereznikovo, Podmolodje, Pogost, Poretšje, Potepalovo, Prijut, Purygino, Pustoška, Samohvalovo, Šavrinka, Šeršnevo, Silagino, Solomnitsa, Solovji, Sotovo, Staroje, Stehnovo, Štšenki, Štšulakino, Švaino, Syrmolotovo, Tuhomitši, Vasiljovo, Zaborinka, Zagorje, Zahod, Zaitsy, Zamošje ja Zehny. Toiseksi suurin asutuskeskus on alle 150 asukkaan Tuhomitšy. 21 kylässä ei ole lainkaan vakituista asutusta.

Liikenne, talous ja palvelut
----------------------------

Morhovosta on maantieyhteys Holmiin ja Tverin alueen Ploskošiin. Paikallisista elinkeinoista tärkeimpiä ovat julkiset palvelut sekä maa- ja metsätalous. Puunhankintaa harjoittaa viisi yksityisyrittäjää. Maataloutta edustaa joukko yksityistiloja sekä asukkaiden palstaviljelmät. Kunnassa toimii lastentarha, peruskoulu, kaksi kerhotaloa, kolme kirjastoa, kaksi lääkintäasemaa ja neljä postikonttoria. Vähittäiskaupasta vastaa piirin kulutusosuuskunta.

Lähteet
-------

* Razrabotka dokumentov territorialnogo planirovanija Morhovskogo selskogo poselenija Homskogo munitsipalnogo raiona Novgorodskoi oblasti: Generalnyi plan munitsipalnogo obrazovanija "Morhovskoje selskoje poselenije". Tom 2: Materialy po obosnovaniju generalnogo plana  2011. Tšita:  Nautšno-issledovatelski i projektnyi institut territorialnogo planirovanija i upravlenija. Viitattu 13.1.2014. (venäjäksi)

### Viitteet

1. ↑  Razrabotka, s. 6.
2. 1 2 3  Otsenka sotsialno-ekonomitšeskoi situatsii Administratsii Morhovskogo selskogo poselenija za 2012 god *morhovoadm.ru*. Viitattu 13.1.2014. (venäjäksi)
3. ↑  Razrabotka, s. 15.
4. ↑  Razrabotka, s. 9.
5. ↑  Razrabotka, s. 6–7.
6. ↑  Razrabotka, s. 24–26.
7. ↑  Razrabotka, s. 21.
8. ↑  Razrabotka, s. 28.

Aiheesta muualla
----------------

* Morhovon kunnan sivusto (venäjäksi)
**Orehovno** (ven. Ореховно) on maalaiskunta ja sen keskuskylä Novgorodin alueen Mošenskojen piirissä Venäjällä. Se sijaitsee Valdain ylängöllä 49 kilometriä Mošenskojesta kaakkoon. Kylässä on 400 ja kunnassa 1 500 asukasta (vuonna 2009).

Orehovnon kunnan pinta-ala on 559,3 neliökilometriä. Se rajoittuu lännessä Mošenskojen piirin Kirovskojen ja pohjoisessa Dolgojen kuntiin, koillisessa Novgorodin alueen Pestovon piiriin sekä idässä ja etelässä Tverin alueeseen. Pinta-alasta 69,0 % on metsää, 24,6 % maatalousmaata ja 3,6 % vesistöjä. Seudulla on lukuisia pieniä järviä. Joista huomattavin on Uverin sivujoki Radol. Hyötykaivannaisia ovat hiekka, sora, turve ja sapropeeli.

Keskuskylän lisäksi kuntaan kuuluu 53 kylää: Alekseikovo, Berežok, Berezovik, Berjozno, Brodino, Dubiški, Glazovo, Glebovo, Gornitsy, Gorodištši, Grigorovo, Hirovo, Ivanovskoje, Jagailovo, Jazykova Gorka, Jezdunovo, Klimkovo, Klirošanskoje, Koršikovo, Kožuhovo, Lasitšiha, Lisitšiha, Morozovo, Nikiforkovo, Nikolajevskoje, Nikulkino, Nivka, Novaja, Olehovo, Orehovka, Ostrovno, Paryžiha, Pavlitsevo, Petrovo, Ploskoje, Pokrovskoje, Radolets, Ratkovo, Rogašino, Rykulino, Semjonkino, Smoliny, Tarasovo, Tšuvaševa Gora, Varygino, Vasiljovo, Vaskovo, Vatolino, Vysokoje, Zabolotje, Zaharkino, Žernovki ja Zinovkovo. Yli sadan asukkaan kyliä ovat Orehovnon lisäksi Petrovo ja Tšuvaševa Gora. Yhdeksässä kylässä ei ole lainkaan vakituista asutusta.

Orehovno mainitaan ensimmäisen kerran Bežetskin viidenneksen verokirjoissa vuosina 1581–1583. Myöhemmin se kuului Borovitšin kihlakuntaan. Uver- ja Udinajokia pitkin kulki Mstajoen kosket ohittanut Volgan ja Ilmajärven välinen reitti. Orehovno oli aluksi pogostan ja myöhemmin volostin keskus. Vuonna 1927 muodostettiin Borovitšin piirikuntaan kuulunut Orehovnon piiri, joka lakkautettiin jo vuonna 1931. Gorodištšen, Dubiškin ja Tšuvaševa Goran kunnat liitettiin Orehovnoon vuonna 2010.

Kylistä on linja-autoyhteydet Mošenskojeen ja Borovitšiin. Seudun pääelinkeino on maatalous. Kunnassa toimii kolme maidon ja lihan tuotantoon erikoistunutta maatalousyritystä sekä yksi yksityinen maatila. Lisäksi on muutamia puunhankintayrityksiä.

Palveluihin kuuluu kolme lastentarhaa, Orehovnon keskikoulu, Orehovnon ja Petrovon kulttuuritalot, Tšuvaševa Goran kerhotalo, kolme kirjastoa, kaksi postia, paikallissairaala, kolme lääkintäasemaa ja vanhainkoti. Vähittäiskauppaa harjoittaa etupäässä Mošenskojen piirin kulutusosuuskunta.

Nähtävyyksiä ovat Gorodištšin ja Petrovon muinaislinnat, muinaiset hauta- ja asuinpaikat, Orehovnon kirkko ja koulurakennus, Ivanovskojen ja Petrovon kartanoalueet, Glebovon tsasouna ja Nikiforkovon koulurakennus.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6 7  Generalnyi plan munitsipalnogo obrazovanija Orehovskoje selskoje poselenije Mošenskogo raiona Novgorodskoi oblasti: Materialy po obosnovaniju  2011. Veliki Novgorod:  Grad-Info. Viitattu 26.6.2012. (venäjäksi)[vanhentunut linkki]

Aiheesta muualla
----------------

* Orehovnon kunnan sivusto (venäjäksi)
**Carol Shaw** (s. 1955, Palo Alto, Kalifornia) on yhdysvaltalainen videopelien kehittäjä, joka oli ensimmäisiä naisia kehittämässä pelejä Atarilla.
Shaw'n varhaisia pelejä oli digitaalin poolo 1970-luvulla promootiokampanjaan: on epäselvää käytettiinkö peliä koskaan mutta sen lähdekoodit ovat säilyneet. Atarilla oli tapana että yksi henkilö tekee koko pelin: suunnittelun, ohjelmoinnin, grafiikan ja äänet. Ensimmäinen kaupallisesti julkaistu Shaw'n tekemä peli oli *3-D Tic-Tac-Toe* Atari 2600:lle vuonna 1980. Muita hänen Atarille kehittämiään pelejä ovat *Video Checkers* (1980) ja *Super Breakout* (1982). Vuonna 1983 Activision julkaisi Shaw'n suunnitteleman pelin *River Raid*. *River Raidia* on kutsuttu pelisuunnittelun mestariteokseksi.

Shaw oli nuorena kiinnostunut matematiikasta ja päätyi opiskelemaan tietojenkäsittelytiedettä 1970-luvulla. Kiinnostus tietokoneisiin alkoi BASIC-ohjelmien teosta osituskäyttöjärjestelmällä. Shaw opiskeli Berkeleyssä ja sai tutkintonsa valmiiksi vuonna 1979 työskennellessään Atarilla.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6 7  Benj Edwards: VC&G Interview: Carol Shaw, Atari’s First Female Video Game Developer *vintagecomputing.com*.  12.10.2011. Viitattu 23.4.2021. (englanniksi)
2. 1 2 3  Chris Suellentrop: Saluting the Women Behind the Screen *nytimes.com*.  19.8.2014. Viitattu 23.4.2021. (englanniksi)
3. ↑  Carol Shaw *computinghistory.org.uk*. Viitattu 23.4.2021. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Profiili MobyGamesissä (englanniksi)

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Yhdysvallat

 |

 |
**Castniidae** on vajaa 200 lajia käsittävä perhosten heimo. Lajien levinneisyys painottuu vahvasti trooppiseen Amerikkaan, mutta niitä tavataan myös Australiassa ja muutamaa lajia Kaakkois-Aasiassa. Lounais-Eurooppaan on vieraslajina levinnyt eteläamerikkalainen *Paysandisia archon*.

Heimon perhoslajit ovat leveäsiipisiä, päiväaktiivisia, keskikokoisia tai suuria perhosia, joiden siipiväli vaihtelee 24–190 mm. Siipien pohjaväri on usein vaihtelevissa määrin ruskeansävynen. Siivissä on useilla lajeilla suomutupsuja. Tuntosarvet ovat oikeiden päiväperhsten tapaan nuijamaiset ja niiden pituus on 0,50–0,75 kertaa etusiiven pituus. Lisäksi naaraan munanasetin on huomattavan pitkä ja kovettunut, mikä mahdollistaa munimisen syvälle kasveihin. Aikuisen perhosen pään chaetosemat puuttuvat, mutta pistesilmät ovat suuret ja ulostyöntyvät. Myös imukärsä on useimmilla lajeilla hyvin kehittynyt, vain harvoin surkastunut. Etu ja takasiipeä yhdistävä frenulum on koiraalla yksinkertainen, mutta muodostuu naaralla 3–16 erillisestä sukasesta.

Toukat elävät ovat kovertajia ja elävät pääasiassa yksisirkkaisten kasvien runkojen tai juurakoiden sisällä.

Lähteet
-------

1. ↑
2. 1 2  Kristensen (ed.) "Lepidoptera, Moths and Butterflies. Volume 1. Evolution, Systematics and Biogeography". Handbook of Zoology ISBN 978-3110157048 s. 184

Aiheesta muualla
----------------

* ranskanguyanalaisia lajeja (ranskaksi)
* paraguaylaisia lajeja (englanniksi)
* australialaisia lajeja (englanniksi)
* lajeja Borneolta (englanniksi)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Taksonitunnisteet | 
* Wikidata: Q132986
* Wikispecies: Castniidae
* AFD: Castniidae
* BAMONA: Castniidae
* BioLib: 17311
* BOLD: 58871
* CoL: 7SJ
* EoL: 789
* EPPO: 1CASTF
* Fauna Europaea: 16712
* Fauna Europaea (new): baed200b-0a5c-482a-a91a-374b6b9b2a77
* Fossilworks: 212987
* GBIF: 8836
* iNaturalist: 199258
* IRMNG: 100405
* NBN: NHMSYS0021199726
* NCBI: 160827

 |

 |
**Taivalmaa** on kylä Kurikassa Etelä-Pohjanmaalla entisen Jalasjärven kunnan alueella. Se sijaitsee Peräseinäjoen rajalla, Jalasjärven keskustasta noin 15 kilometriä koilliseen. Asukkaita on noin 180.

Taivalmaan kylän lähellä on useita turvesoita ja kaksi järveä.

Taivalmaan kyläkoulu lakkautettiin 1994. Kylän peruskouluikäiset käyvät esikoulun ja alakoulun useimmiten 13 kilometrin päässä Luopajärven koulussa ja yläkoulun Jalasjärven keskustassa. Muutkin lähimmät palvelut ovat joko Luopajärvellä, Peräseinäjoella tai Jalasjärven keskustassa.

Taivalmaan Nuorisoseura ylläpitää vanhasta koulurakennuksesta kunnostettua kylätaloa Taivaltupaa.

Taivalmaan kylässä on Kauhajoelta Peräseinäjoelle kulkevan seututie 672:n eli "Tokerotien" muistomerkki. Sen ovat tietä hätäaputöinä tehneet työmiehet hakanneet kiveen suurten nälkävuosien aikana 1860-luvulla. Kivi löydettiin alun perin lojumassa tienojassa, ja kyläläiset siirsivät sen paremmalle paikalle, Taivalmaanmäen korkeimmalle kohdalle.

Lähteet
-------

1. 1 2  Kylän sydän. Tapani Pihlaja, Satu-Maarit Sivula ja Terttu Viitala liputtivat kaikki kylätalon puolesta.  ei päiväystä. JP Kunnallissanomat.  Arkistoitu 18.1.2015. Viitattu 23.12.2013.
2. ↑  Taivalmaa, palvelut Jalasjärven kylät -sivusto.  Arkistoitu 30.9.2013. Viitattu 23.12.2013.
3. ↑  Taivalmaan Nuorisoseura ja Taivaltupa  27.11.2012. Taivalmaan Nuorisoseura ry.  Arkistoitu 24.12.2013. Viitattu 23.12.2013.
4. ↑  Tokerotien muistomerkki Jalasjärven kylät -sivusto.  Arkistoitu 4.12.2017. Viitattu 23.12.2013.
5. ↑  Tokerotien muistomerkki Taivalmaan Nuorisoseura ry.  Arkistoitu 2.9.2011. Viitattu 23.12.2013.

Kirjallisuutta
--------------

* Nevala, Aino (toim.): *Taivalmaan kylää kansissa.* Jalasjärven kansalaisopiston Taivalmaan kylähistoriatyöryhmä, 1995. ISBN 952-90-6667-8.
**In dubio pro reo** on oikeustieteessä käytetty sääntö, jolla tarkoitetaan, että näytön osalta epäselviksi jääneissä tapauksissa asia on ratkaistava syytetyn eduksi. Se liittyy olennaisesti käsitteeseen syyttömyysolettama. Periaate on peräisin keskiajalta, ja sitä pidetään yleismaallisena oikeusvaltion perussääntönä, joka on kirjattu useisiin ihmisoikeussopimuksiin.

Euroopan ihmisoikeuselinten ratkaisukäytännössä katsotaan, että tuomioistuimen velvollisuuksiin kuuluu arvioida kaikki epäselvyydet todistusaineistossa syytetyn eduksi.

Vastaavia sääntöjä ovat siviliprosessissa *in dubio contra actorem*, jonka mukaan epäselvässä tilanteessa tulee tuomita kantajaa vastaan, ja *in dubio contra praeferentem*, jonka mukaan epäselvässä tilanteessa tulee tuomita kyseessä olevaan tosiseikkaan vedonnutta vastaan.

Katso myös
----------

* Puolustuksen suosimisen periaate

Lähteet
-------

* Jokela, Antti: *Rikosprosessi*. Neljäs, uudistettu painos. Helsinki: Talentum, 2008. ISBN 978-952-14-1294-3.
* Tuori, Kaius: *Lakimieslatinan käsikirja*. Helsinki: Edita, 2007.

### Viitteet

1. ↑  Jokela, s. 26.
2. 1 2  Tuori 2007, s. 62
3. ↑  Jokela, s. 33.
**Trubitšino** (ven. Труби́чино) on maalaiskunta ja sen keskuskylä Novgorodin alueen Novgorodin piirissä Venäjällä. Se sijaitsee Novgorodin pohjoispuolella kaupungin välittömässä läheisyydessä. Kylässä on 2 950 ja kunnassa 3 100 asukasta (vuonna 2009).

Kunnan pinta-ala on 97 neliökilometriä. Se rajoittuu pohjoisessa Novgorodin piiriin Tjosovo-Netylskin ja Podberezjen sekä koillisessa Tšetšulinon kuntiin, kaakossa ja etelässä Novgorodin kaupunkiin ja lännessä Syrkovon kuntaan. Pinta-alasta 58,2 % on metsää ja 29,2 % maatalousmaata. Joista huomattavin on Olhavan sivujoki Pitba. Trubitšinon lisäksi kuntaan kuuluvat Vitkan ja Strelkan kylät.

Kylistä on linja-autoyhteys Novgorodiin. Työvoimasta 64,2 % työskentelee kunnan ulkopuolella. Paikallisista elinkeinoista tärkeimmät ovat maa- ja metsätalous (63,8 %) sekä terveydenhuolto ja sosiaalipalvelut (15,4 %). Kunnassa toimii suuri kasvihuoneyritys ja maitotila. Palveluja ovat lastentarha, keskikoulu, kansanperinne- ja vapaa-ajankeskus, kirjasto, posti ja poliklinikka.

Trubitšinon kylä koostuu etupäässä mukavuuksilla varustetuista kerrostaloista sekä puisista omakotitaloista. Nähtävyyksiin kuuluu 1700-luvulla rakennettu Vitotškajoen ylittävä silta ja sen lähellä sijaitseva Pokrovan kirkko.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Generalnyi plan: Trubitšinskoje selskoje poselenije, Novgorodski raion, Novgorodskaja oblast. Tom 1: Obštšaja pojasnitelnaja zapiska  2009. Veliki Novgorod:  Novgorodgraždanprojekt. Viitattu 27.6.2012. (venäjäksi)[vanhentunut linkki]

Aiheesta muualla
----------------

* Trubitšinon kunnan sivusto (Arkistoitu – Internet Archive) (venäjäksi)
2S19 Msta-S voitonpäivän paraatissa 9.5.2010
**2S19 Msta-S** on itsevetävä 152 mm panssarihaupitsi, joka on kehitetty Neuvostoliitossa ja Venäjällä. Haupitsin pohjana on käytetty T-80:n runkoa, mutta T-72:n moottoria.

2S19 Msta-S

Kehitys
-------

*Msta* on moderni haupitsi, joka on joko suojaamaton vedettävä haupitsi (Msta-B) tai itsevetävä panssarihaupitsi (**Msta-S**). Haupitsin suunnittelu alkoi vuonna 1980, projektinimenään *Ferma*. Prototyyppi sai nimekseen *objekt 316*. Msta-S:n vakiovarusteisiin kuuluvat automaattinen lataus, NBC-suojausjärjestelmä, passiivinen yönäkölaite kuljettajalle, kahluuvaijeri, puskulevy, savugeneraattori, 81 mm savunheittimet, 1V116-viestintäjärjestelmä ja 16 kW generaattori AP-18D. Vuonna 2008 Venäjän armeija tilasi kehitetyn version, jossa on automaattinen ampumajärjestelmä.

Kyseisellä haupitsilla voi ampua ainakin seuraavia ammuksia: HE (24,7 km), HEAT-FS, HE-BB (28,9 km), HERA (36 km), savu, kemiallinen, taktinen ydin, valaistus, tarvike, tai jopa laserammuksen.

Konfliktit
----------

Toisen Tšetšenian sodan aikana Venäjän armeija käytti 2S19 Msta-S-haupitseja tšetšeeniseparatisteja vastaan. Haupitsia on käytetty myös Krimin kriisissä, sekä Venäjän kapinallisten haltuun on päätynyt yksi kappale. Venäjä on käyttänyt myös paljon panssarihaupitsia Venäjän hyökkäyksessä Ukrainaan 2022- ja myös Ukrainalla on kyseisiä aseita käytössään.

Käyttäjät
---------

* **Venäjä:** 738 Msta:n versiota oli käytössä vuonna 2014. 42 2S19M-haupitsia tilattiin vuonna 2016. Luovutus Msta-SM:stä on käynnissä.
* **Azerbaidžan:** 18
* **Valko-Venäjä:** 13
* **Etiopia:** 12
* **Ukraina:** 40
* **Georgia:** 1
* **Marokko:** tuntematon määrä
* **Venezuela:** muutamia

Lähteet
-------

1. ↑  Rob Lee: Ukrainalaisen vaaniva ohjuksen maalikuva venäläiseen panssarihaupitsiin osumisesta. *Twitter*.  16.5.2023. Twitter. Viitattu 16.5.2023.
**Roštšino** (ven. Рощино) on maalaiskunta ja sen keskustaajama Novgorodin alueen Valdain piirissä Venäjällä. Se sijaitsee Valdai- ja Užinjärvien välisellä kannaksella 15 kilometriä Valdaista koilliseen. Taajamassa on vajaat 800 ja kunnassa 1 300 asukasta (vuonna 2011).

Roštšinon kunnan pinta-ala on 337,03 neliökilometriä. Se rajoittuu pohjoisessa Novgorodin alueen Okulovkan piiriin, idässä Tverin alueeseen, etelässä Valdain piirin Jedrovon ja Korotskon kuntiin sekä lännessä Valdain kaupunkiin ja Kostkovon kuntaan. Pinta-alasta 77,0 % on metsää, 13,5 % vesistöjä ja 5,9 % maatalousmaata. Valtaosa alueesta kuuluu Valdain kansallispuistoon.

Keskustaajaman lisäksi kuntaan kuuluu 17 kylää: Bainevo, Borisovo, Dolgije Borody, Gorka, Jaštšerovo, Jedno, Kljutši, Neljuška, Novaja, Novotroitsy, Plotitšno, Stanki, Šuja, Terehovo, Usadje, Užin ja Zakidovo. Roštšinon taajaman ohella suurempia asutuskeskuksia ovat reilun 300 asukkaan Šuja ja sadan asukkaan Dolgije Borody. Šujan kunta liitettiin Roštšinoon vuonna 2010.

Seudulla on aikaisemmin ollut 1600-luvulla syntynyttä karjalaisasutusta. Karjalaa puhuttiin vielä 1900-luvun alussa ainakin Borisovon ja Novajan kylissä. Peter von Köppenin 1800-luvun puolivälissä laatima Luoteis-Venäjän etnografinen kartta mainitsee karjalaisina myös Jednon ja Šujan kylät.

Työvoimasta 66 % työskentelee kunnan ulkopuolella. Paikallisista elinkeinoista tärkeimmät ovat hallinto ja erilaiset julkiset palvelut. Kunnan alueella sijaitsee Venäjän presidentin huvila-alue sekä joukko muita lomakyliä. Jednon kylässä toimii karjatila.

Kylistä on linja-autoyhteydet Valdaihin ja Borovitšiin. Keskustaajaman palveluihin kuuluvat lastentarha, keskikoulu, kulttuuritalo, kirjasto, lääkintäasema ja posti. Šujassa on kulttuuritalo, kirjasto, lääkintäasema ja postikonttori.

Seudulla on lukuisia muinaisia asuin- ja hautapaikkoja. Rakennusmuistomerkkeihin kuuluvat Iverskin luostari Valdaijärven saarella sekä Novotroitsyn ja Užinin kirkot.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6  Generalnyi plan: Roštšinskoje selskoje poselenije, Valdaiski munitsipalnyi raion, Novgorodskaja oblast. Tom 3: Materialy po obosnovaniju, prognoz razvitija territorii, predloženija po territorialnomu planirovaniju  2012. Veliki Novgorod:  Novgorodgraždanprojekt. Viitattu 28.9.2012. (venäjäksi)
2. ↑  *Karjalan kirja*, s. 532. Porvoo–Helsinki: Werner Söderström, 1932.
3. ↑  Keppen, Pjotr: *Etnografitšeskaja karta Jevropeiskoi Rossii*. S. Peterburg: Imperatorskoje russkoje geografitšeskoje obštšestvo, 1851.

Aiheesta muualla
----------------

* Roštšinon kunnan sivusto (venäjäksi)
**Méga Réma** (kreik. Μέγα Ρέμα) eli **Réma Protomagiás** (Ρέμα Πρωτομαγιάς), aiemmin **Kotzá Nteré** (Κοτζά Ντερέ < *Koca Dere*), on joki Makedoniassa Pohjois-Kreikassa. Se on Axiós- eli Vardar-joen sivujoki ja virtaa pääosin Paionían kunnassa Kilkísin alueyksikössä. Joen pituus on noin 30 kilometriä.

Méga Réma saa alkunsa Páiko-vuorelta Péllan ja Kilkísin alueyksiköiden rajaseudulta. Koúpan kylän lähellä joessa on useita vesiputouksia, mukaan lukien Skran vesiputoukset. Tämän jälkeen joki virtaa kaakkoon päin, missä pato muodostaa jokeen Metalleíoksen tekojärven. Joki laskee Axiókseen lähellä Pefkodásoksen kylää. Méga Réman sivujokia ovat muun muassa Lykórema, Peponiá ja Kryonéri.

Joen nimi tarkoittaa "Suurta virtaa". Sen toinen nimi Réma Protomagiás tarkoittaa "Toukokuun ensimmäisen päivän virtaa", sillä paikallisilla on tapana juhlia kevättä kokoontumalla sen varrelle.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Μέγα Ρέμα (Κοτζά Ντερέ) *Natura Graeca*. Viitattu 4.9.2023.
Liettuan tasavallan vaakuna
**Liettuan vaakuna** on Liettuan tunnus lipun, moton ja hymnin ohella. Vaakunassa punaisella taustalla **Vytis**-niminen (suom. *takaa-ajaja, jahtaaja*) ritari ratsastaa hevosella ja pitää miekkaa kädessään. Ritarilla on lisäksi sininen kilpi, jossa on keltainen risti. Vaakuna on yksi Euroopan vanhimmista valtiovaakunoista.

Liettuan presidentin vaakunaSeimasin vaakuna

Aikaisemmat vaakunat
--------------------

* Liettuan vaakuna 1400-luvulla.Liettuan vaakuna 1400-luvulla.
* Liettuan vaakuna vuodelta 1555.Liettuan vaakuna vuodelta 1555.
* Vilnan kuvernementin vaakuna vuodelta 1845.Vilnan kuvernementin vaakuna vuodelta 1845.
* Vilnan kuvernementin vaakuna. 1878Vilnan kuvernementin vaakuna. 1878
* Vaakuna Liettuan tasavallan ulkomaisesta passista 1940.Vaakuna Liettuan tasavallan ulkomaisesta passista 1940.
* Liettuan neuvostotasavallan vaakuna, joka oli käytössä 1940-90.Liettuan neuvostotasavallan vaakuna, joka oli käytössä 1940-90.
* Liettuan vaakuna. 1990–1991.Liettuan vaakuna. 1990–1991.
* Liettuan leima vuonna 1991 tasavallan tunnuksellaLiettuan leima vuonna 1991 tasavallan tunnuksella

Samankaltaiset vaakunat
-----------------------

* Liettuan suuriruhtinaskunnan vaakuna.Liettuan suuriruhtinaskunnan vaakuna.
* Puola-Liettuan vaakuna.Puola-Liettuan vaakuna.
* Valko-Venäjän vaakuna (1991-1995)Valko-Venäjän vaakuna (1991-1995)
* Vilnan läänin vaakuna.Vilnan läänin vaakuna.

Katso myös
----------

* Liettuan sosialistisen neuvostotasavallan vaakuna
* Luettelo Liettuan vaakunoista

Lähteet
-------

1. ↑  Rimša, Edmundas: *Heraldry: past to present*, s. 58. , 2005. ISBN 9955-601-73-6.

  

Euroopan valtioiden vaakunat
Alankomaat  ·  Albania  ·  Andorra  ·  Armenia¹  ·  Azerbaidžan¹  ·  Belgia  ·  Bosnia ja Hertsegovina  ·  Bulgaria  ·  Espanja  ·  Georgia¹  ·  Islanti  ·  Irlanti  ·  Italia  ·  Itävalta  ·  Kazakstan¹  ·  Kroatia  ·  Kreikka  ·  Kypros¹  ·  Latvia  ·  Liechtenstein  ·  Liettua  ·  Luxemburg  ·  Malta  ·  Moldova  ·  Monaco  ·  Montenegro  ·  Norja  ·  Pohjois-Makedonia  ·  Portugali  ·  Puola  ·  Ranska  ·  Romania  ·  Ruotsi  ·  Saksa  ·  San Marino  ·  Serbia  ·  Slovakia  ·  Slovenia  ·  Suomi  ·  Sveitsi  ·  Tanska  ·  Tšekki  ·  Turkki¹  ·  Ukraina  ·  Unkari  ·  Yhdistynyt kuningaskunta  ·  Valko-Venäjä  ·  Vatikaanivaltio  ·  Venäjä¹  ·  Viro

¹ Myös Aasiaan kuuluvaksi tulkittava valtio
**Oševenskoje** (ven. муниципальное образование «Ошевенское», *munitsipalnoje obrazovanije "Oševenskoje"*) on maalaiskunta Arkangelin alueen Kargopolin piirissä Venäjällä. Sen keskuskylä Širjaiha sijaitsee Tšurjegajoen varrella 50 kilometriä Kargopolista pohjoiseen. Kunnassa on 600 asukasta (vuonna 2012).

Maantiede ja asutus
-------------------

Oševenskojen kunnan pinta-ala on 703,8 neliökilometriä Se rajoittuu koillisessa Kargopolin piirin Priozjornojen, kaakossa Pavlovskojen ja lounaassa Petšnikovskojen kuntiin sekä luoteessa Arkangelin alueen Plesetskin piiriin. Pinta-alasta 93,7 % on metsää ja 5,9 % maatalousmaata.

Kunnan alueella virtaavat Tšurjega, Tšureksa sekä muutamia pienempiä jokia. Ainoa huomattavampi järvi on Aleksandrovskoje. Seudulla on paljon soita. Kunnassa sijaitsee osa Filatovskin rauhoitusalueesta.

Keskuskylän lisäksi kuntaan kuuluu 12 kylää: Agafonovskaja, Bolšoi Halui, Bor, Gar, Krominskaja, Nifantovskaja, Niz, Pogost, Pogost Navolotšnyi, Pozdyševskaja, Tšerepaševskaja ja Vorobjevskaja. Širjaihassa asuu noin puolet väestöstä. Toiseksi suurin asutuskeskus on yli sadan asukkaan Niz. Borissa ja Tšerepaševskajassa ei ole lainkaan vakituista asutusta.

Historia
--------

Kunnan alue koostuu historiallisista Oševenskajan ja Verhnjaja Tšurjegan volosteista. Neuvostoaikana perustettiin Ošovenskin kyläneuvosto, johon vuonna 1975 liitettiin Pozdyševon kyläneuvosto. Nykyinen kunta on muodostettu vuonna 2006.

Liikenne, talous ja palvelut
----------------------------

Širjaihan kautta kulkee Kargopolista Gariin johtava sorapäällysteinen maantie. Kylistä on linja-autoyhteydet kunta- ja piirikeskukseen.

Seudun pääelinkeinot ovat maatalous, puunhankinta ja julkiset palvelut. Maataloutta edustavat maatalousyhtiö Oševenskoje sekä 276 palstaviljelmää. Puunjalostusta harjoittaa kaksi pienyritystä.

Keskuskylän palveluihin kuuluvat lastentarha, keskikoulu, kulttuuritalo, kirjasto, lääkintäasema, posti ja joukko kauppoja. Eräitä palveluja on myös muissa kylissä.

Nähtävyydet ja matkailu
-----------------------

Paikallisia nähtävyyksiä ovat Pogostin vuonna 1784 rakennettu puinen Herran ilmestyksen kirkko sekä samassa kylässä toimiva Aleksandro-Oševenskin miesluostari. Muita rakennusmuistomerkkejä ovat Bolšoi Haluin, Nizin ja entisen Grihnovskajan kylän tsasounat, Pogost Navolotšnyin kirkko, vanhat asuin- ja talousrakennukset ja sillat.

Majoituspalveluja tarjoaa muutama vierasmaja Širjaihassa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6 7 8 9 10  Generalnyi plan munitsipalnogo obrazovanija "Oševenskoje". Pojasnitelnaja zapiska, tom 1: Materialy po obosnovaniju projekta *kargopolland.ru*.  2014. Jaroslavl. Viitattu 26.7.2015. (venäjäksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Oševenskojen kunta Kargopolin piirin sivustolla (Arkistoitu – Internet Archive) (venäjäksi)
**Kaliumpyrosulfiitti** (K2S2O5) eli **kaliumdisulfiitti** tai **kaliummetabisulfiitti** on kalium- ja pyrosulfiitti-ionien muodostama epäorgaaninen ioniyhdiste. Yhdistettä käytetään muun muassa elintarvikkeiden lisäaineena, antibakteerisena aineena ja pelkistimenä.

Ominaisuudet, valmistus ja käyttö
---------------------------------

Huoneenlämpötilassa kaliumpyrosulfiitti on valkoista kiteistä ainetta. Yhdiste on alkeiskopiltaan monokliininen. Kaliumpyrosulfiitti liukenee erittäin hyvin veteen ja liukeneminen on endoterminen prosessi. Kuumennettaessa aine hajoaa.

Kaliumpyrosulfiittia valmistetaan kaliumkarbonaatin ja rikkidioksidin välisellä reaktiolla. Toinen tapa on kaliumvetysulfiitin kuumentaminen.

2 SO2 + 2 KOH → K2S2O5 + H2O
Kaliumpyrosulfiitilla on antibakteerisia ja hapettumista estäviä ominaisuuksia, joiden vuoksi sitä käytetään lisäaineena muun muassa viineissä ja viinin valmistukseen käytettävien käymisastioiden puhdistukseen. Yhdisteen E-koodi on E224. Kaliumpyrosulfiittia käytetään myös pelkistimenä tekstiilien värjäyksessä ja valokuvauskemikaalina.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6  Thomas Scott, Mary Eagleson: *Concise encyclopedia chemistry*, s. 888. Walter de Gruyter, 1994. ISBN 978-3110114515. (englanniksi)
2. ↑  Kaliumpyrosulfiitin kansainvälinen kemikaalikortti Viitattu 25.7.2022
3. ↑  Potassium disulfite (Kaliumdisulfiitti) *Käyttöturvallisuustiedote*.  6.6.2020. Sigma-Aldrich/Merck. Viitattu 25.7.2022.
4. 1 2 3 4  E. M. Karamäki: *Epäorgaaniset kemikaalit*, s. 300. Kustannusliike Tietoteos, 1983. ISBN 951-9035-61-3.
5. 1 2  José Jiménez Barberá, Adolf Metzger & Manfred Wolf: *Sulfites, Thiosulfates, and Dithionites, Ullmann's Encyclopedia of Industrial Chemistry*, John Wiley & Sons, New York, 2002.
6. ↑  E224 - Kaliumdisulfiitti Ruokavirasto. Viitattu 20.9.2023.

Aiheesta muualla
----------------

* PubChem: Potassium metabisulfite (englanniksi)
* Food Component Database (FooDB): Potassium disulfite (englanniksi)
Ritarikunnan tunnuksia
**Karhuntappajan ritarikunta**, tai **Lāčplēsis-ritarikunta**, (latv. *Lāčplēša Kara ordenis*) on Latvian korkein kunniamerkki, joka perustettiin 11. marraskuuta 1919. Aloitteen ritarikunnan perustamisesta teki silloinen Latvian armeijan ylipäällikkö Janis Balodis. Ritarikunnan ensimmäiset kunniamerkit jaettiin marraskuussa 1920, jolloin presidentti Jānis Čakste luovutti merkit. Viimeisen kerran ritarikunnan kunniamerkeillä palkittiin vuonna 1928. Sen jälkeen ritarikunnan kunniamerkkejä ei ole myönnetty. Latvian itsenäistyessä uudelleen Neuvostoliiton miehityksen jälkeen vuonna 1991 Karhuntappajan ritarikuntaa ei perustettu uudelleen.

Ritarikunnan kunniamerkit suunnitteli latvialainen J. Liberts. Ritarikunnan merkki oli valkoiseksi emaloitu tyylitelty hakaristi, jonka reunoissa oli punainen ja kultainen juova. Merkin keskuskuvioon oli kuvattuna latvialaiseen kansantarustoon perustuva karhuntappaja Lacplesis taistelemassa karhun kanssa. Ristiin oli kiinnitettynä myös poikittain olevat miekat. Kunniamerkin keskuskuvion kääntöpuolella oli teksti 11. marraskuuta 1919, ja ristin sakaroihin oli kaiverrettu teksti "Par Latviju" (Latvian puolesta).

Ritarikunnassa oli kolme luokkaa, ja se voitiin myöntää vain sodan ajan ansioista.

* ritarikunnan nauha

Saajat ja erityisoikeudet
-------------------------

Ritarikunta oli sotilasritarikunta ja sen kunniamerkkejä myönnettiin latvialaisille sotilaallisista ansioista sekä ulkomaalaisille, jotka olivat osallistuneet Latvian vapaustaisteluun tai edesauttaneet Latvian tasavallan perustamista. Ritarikunnan kunniamerkkien haltijoilla oli Latvian tasavallassa omat etunsa. Heillä oli oikeus kantaa univormua sotilaspalvelusajan ulkopuolella, heillä oli oikeus ilmaiseen terveydenhuoltoon ja oikeus pidempiin lomiin kuin muilla. Lisäksi ritarikunnan kunniamerkin haltija sai aina hautajaiset sotilaallisin kunnianosoituksin.

Ensimmäisen luokan kunniamerkki eli suurristi myönnettiin seuraaville 11 henkilölle: kenraali Janis Balodis, kenraali Krišjānis Berķis, eversti Fridrihs Briedis, eversti Oskars Kaplaks, kenraali Johan Laidoner (Viro), marsalkka Józef Piłsudski (Puola), marsalkka Ferdinand Foch (Ranska), kuningas Viktor Emanuel III (Italia), pääministeri Benito Mussolini (Italia) ja kuningas Albert I (Belgia).

Ritarikunnan toisen luokan kunniamerkki myönnettiin 61 henkilölle, joista latvialaisia oli 18 ja ulkomaalaisia 43. Kolmannen luokan merkki myönnettiin 2072 henkilölle, joista ulkomaalaisia oli 271.

Lähteet
-------

* Tetri Juha E.: *Kunniamerkkikirja*, Saarijärvi: Ajatus 1998 ISBN 951-9440-23-2.
* Latvian presidentin kotisivut *president.lv*.  Arkistoitu 10.10.2006. Viitattu 8.1.2011. (englanniksi)

### Viitteet

1. 1 2 3 4 5  The Order of Lāčplēsis *Valsts prezidenta kanceleja*.  2023. Viitattu 11.5.2023. (englanniksi)
2. ↑  Tetri 1998: 198.
3. ↑  ODM of Latvia: Military Order of Lāčplēsis *medals.org.uk*.  2023. Viitattu 11.5.2023. (englanniksi)
**Jyrjövä** (ven. Юрьево, *Jurjevo*) on entinen kylä Leningradin alueen Lomonosovin piirin Kaprion kunnassa Venäjällä. Se sijaitsi Länsi-Inkerin ylängön pohjoisreunalla viitisen kilometriä Kapriosta pohjoiseen.

Kaprion ujestin Kargalin pogostaan kuulunut Jyrjövä mainitaan ensimmäisen kerran Novgorodin Vatjan viidenneksen verokirjassa vuonna 1499/1500. Ruotsalaisten 1600-luvun alussa laatiman maakirjan mukaan kylään oli ortodoksien rinnalle muuttanut luterilaisia uudisasukkaita Jääskestä.

1700-luvun alusta lähtien Jyrjövä kuului Vornaisin kartanoon, jonka omistajat siirsivät seudulle venäläisiä talonpoikia. Peter von Köppenin mukaan vuonna 1848 kylässä asui venäläisten ohella 43 äyrämöistä, jotka kuuluivat Kaprion luterilaiseen seurakuntaan. Ortodoksit kuuluivat Klopitsan seurakuntaan, mutta kävivät kirkossa mieluummin lähempänä Kapriossa. Jyrjövässä oli vuonna 1731 rakennettu tsasouna.

Kylän talonpojat olivat 1860-luvulle saakka tilanomistajan maaorjia. Myöhemmin he kuuluivat Vornaisin volostin Vysotskojen kyläkuntaan. Maanviljelyn lisäksi asukkaat työskentelivät Hatapusan paperitehtaalla ja kyytimiehinä kaupungeissa. Lapset kävivät koulua Kostlovassa.

Venäjän vallankumouksen jälkeen Jyrjövä kuului aluksi Sirkkovan ja myöhemmin Kaprion kyläneuvostoon. Kylä hävisi toisen maailmansodan aikana tai sen jälkeen. 

Nykyään paikalla on puutarhapalstojen ympäröimien omakotitalojen muodostama huvila-asutus. Kesäasukkaiden määräksi arvioidaan 48 henkeä. Jyrjövän ja Sirkkovan tienoille suunnitellaan laskettelukeskusta.

Lähteet
-------

1. ↑  EKI kohanimeandmebaasi *eki.ee*. Viitattu 30.1.2016.
2. 1 2 3 4 5  Sprosi u krajeveda (kysymys 1042) *reglib.ru*.  Arkistoitu 29.7.2013. Viitattu 30.1.2016.
3. ↑  *Jordeböcker öfver Ingermanland – Pistsovyje knigi Ižorskoi zemli: tom 1*, s. 2. Sankt-Peterburg: Tipografija Imperatorskoi akademii nauk, 1859.
4. ↑  v. Köppen, Peter: *Erklärender Text zu der Ethnographischen Karte des St. Petersburger Gouvernements*, s. 80. St.-Petersburg: , 1867. Teoksen verkkoversio.
5. ↑  Generalnyi plan munitsipalnogo obrazovanija Koporskoje selskoje poselenije munitsipalnogo obrazovanija Lomonosovski munitsipalnyi raion Leningradskoi oblasti. Tom 3: Materialy po obosnovaniju *копорское.рф*.  2015. Viitattu 29.1.2017.