recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Tre-Funk III** on kolmen Tampereella vaikuttavan räppärin/tuottajan eli Hannibalin, Haamun ja 6mäen muodostama trio. Kokoonpano on konseptibändi joka sai alkunsa vuonna 2015 räppäreiden yhteiskeikasta. Yhtyeen musiikkityyli on räpin ja funkin fuusio. Sanoitukset käsittelevät muun muassa eskapismia tai kuten Haamu sanoo: "Haluamme herätellä ihmiskuntaa räppäämällä siitä, mihin se voi ajautua."

Yhtye julkaisi kesällä 2016 ensimmäiset musiikkivideonsa *Rauhan merkeissä* ja *Planeetta Funk* ja albumin *Planeetta Funk* 21. lokakuuta 2016.

Albumi sai hyviä arvioita. *Aamulehden* Arttu Rantakärkkä antoi levylle 4/5 tähteä, hän piti kolmikon flow’ta hyvänä ja sanoituksia nokkelina ja mainitsi ainoana moitteena albumia vaivaavan lievän tasapaksuuden.  *Rumban* Niko Toiskallio antoi levylle arvosanan 8,7 ja kehuu kolmikon ominaisuuksia hyvin toisiaan täydentäviksi ja levyä erinomaiseksi tripiksi.

Julkaisut
---------

### Albumit

* *Planeetta Funk* (2016)
* *Kosmoksen Gospel* (2022)

### Videot

* *Rauhan merkeissä* (2016)
* *Planeetta Funk* (2016)
* *Mee ny meneen* (2017)
* *Pojehali!* (2021)

Lähteet
-------

1. ↑  Silja Annila: Funkia ja räppiä yhdistelevä Tre-Funk III nousee rap-piireissä kohinalla: kollegat kehuvat, ja häröily uppoaa myös yleisöön *ylex.fi*.  18.8.2016. Viitattu 23.2.2017.
2. ↑  Tre-Funk III ‎– Planeetta Funk *discogs.com*. Viitattu 23.2.2017.
3. ↑  Arttu Rantakärkkä: Arvio: Tre-Funk III:n galaktinen funk pelastaa meidät tuholta *Aamulehti*.  20.10.2016.  Arkistoitu 24.2.2017. Viitattu 23.2.2017.
**Eero Ilmari Jokilehto** (17. heinäkuuta 1907 Helsinki – 1995) oli suomalainen arkkitehti, joka suunnitteli rakennuksia erityisesti Mikkeliin ja kaupungin lähiympäristöön.

Jokilehto valmistui arkkitehdiksi 1936 Teknillisen korkeakoulun arkkitehtilinjalta. Hän oli aluksi työssä Jussi Paatelan ja Erkki Huttusen arkkitehtitoimistoissa ja suunnitteli muun muassa Helsingin Sokos-tavaratalon ja pääpostitalon julkisivut. Jokilehto oli sitten Mikkelin kaupunginarkkitehtinä 1945–1952 ja lääninarkkitehtinä 1957–1970. Hänellä oli myös oma arkkitehtitoimisto 1950-luvulta 1970-luvulle saakka. Jokilehto suunnitteli useita rakennuksia Mikkeliin ja osallistui myös kaupungin asemakaavoitukseen.

Rakennuksia
-----------

* Mikkelin kaupunginkirjasto 1976
* Valtion virastotalo, Mikkeli 1962
* Mikkelin kaupungin vanhainkoti
* Mikkelin Pohjankaaren kerrostalot, 1960-luvun lopulla
* Asuinkerrostalo, Ristimäenkatu 3, Mikkeli 1962

Kirjallisuutta
--------------

* Martti I. Jaatinen : *Eero Jokilehto, arkkitehti ja taiteilija*. Mikkelin kaupunginkirjasto-maakuntakirjasto, Mikkeli 1997

Lähteet
-------

1. 1 2 3  0974 Pankalampi I asemakaavamuutos, Mikkelin kaupunki 2020, luku 4.1.3 Sotien jälkeinen rakennuskausi: kunnalliskodeista vanhainkodeiksi
2. ↑  Laura Vikman : Moderni arkkitehtuuri Etelä-Savossa, Taustaselvitys, Etelä-Savon maakuntaliitto, Mikkeli 2018[vanhentunut linkki]
**Sitges** on kaupunki Garrafin piirikunnassa Barcelonan maakunnassa Espanjassa. Kaupungin asukasluku oli 28 969 vuonna 2018. Se sijaitsee Garrafin rannikolla (*Costa del Garraf*) Välimeren rannalla, noin 36 kilometriä Barcelonasta etelään.

Sitgesin pääelinkeino on matkailu, ja kaupungissa onkin muun muassa kolme vapaa-ajan satamaa, jotka houkuttelevat turisteja maalta sekä mereltä käsin. Matkailun jälkeen kaupungin tärkeimpiä elinkeinoja on erityisesti materiaalien ja raaka-aineiden tuottaminen rakennusteollisuudelle.

Matkailijoiden lisäksi Sitges houkuttelee myös taiteilijoita, ja kaupungissa onkin sen pienuuteen nähden huomattavan paljon taiteilijoiden ateljeita ja taidegallerioita. Kaupunki on myös erityisesti homoyhteisön suosima lomailupaikka, kuuluen "Big Fouriin" eli neljän etelä-Euroopan homoystävällisimmän lomakohteen joukkoon. Muut ovat Mykonos Kreikassa, sekä Gran Canaria ja Ibiza Espanjassa. Sitgesissä on vuodesta 1967 lähtien järjestetty fantasia- ja kauhuelokuviin keskittyvä elokuvafestivaali.

Sitgesin suosituimpia nähtävyyksiä ovat sen rantakatu sekä aivan merenrannassa sijaitseva Maricelin palatsi, jota paikalliset kutsuvat nimellä *Racó de la calma* ("Rauhan nurkkaus"). Kaupungissa on myös modernistista tyyliä edustavia rakennuksia, joista kuuluisimpia Cau Ferratin ja Maricelin museot.

Lähteet
-------

1. ↑  Ajuntament de Sitges municat.gencat.cat. Viitattu 17.3.2019.
2. ↑  Tässä ovat Euroopan homoystävällisimmät matkakohteet *Keskisuomalainen*.  10.4.2016. Viitattu 19.7.2022.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Sitges** Wikimedia Commonsissa

* Matkaopas aiheesta Sitges Wikivoyagessa (englanniksi)
Trebbianoa Charentaisin alueella Ranskassa.
**Trebbiano** on yksi maailman viljellyimmistä viinirypälelajikkeista. Rypäleestä on runsaasti muunnoksia, ja nimellä on yhteensä satoja synonyymeja eri maissa. Esimerkiksi *Trebbiano Toscano* -rypälelajikkeella on 135 eri nimeä eri puolilla maailmaa. Ranskassa rypäleen nimi voi olla *Ugni blanc*, *St. Émilion*, *Clairette Ronde*, *Clairette de Vence* tai vaikka *Queue de Renard* ja Korsikassa *Rossola*.

Historiaa
---------

Trebbiano lienee alun perin lähtöisin Välimeren itäosasta, josta sen viljely levisi Italiaan Rooman keisarikunnan aikana*lähde?*. Sitä pidetään italialaisena alkuperäisrypäleenä, joka on levinnyt lähes kaikkiin viinintuotantomaihin. Nykyisen Ranskan alueelle se levisi mahdollisesti paavien Avignonin vankeuden aikana.

Viljelyalue
-----------

Rypäle on Italian viljellyin vaalea rypälelajike ja toiseksi viljellyin rypäle: sitä viljellään kaikkiaan 550 neliökilometrin alueella, varsinkin Keski- ja Etelä-Italiassa. Trebbianoa viljellään runsaasti myös Australiassa ja Argentiinassa.

Jalostus
--------

Lähes kaikki Trebbiano-rypäleet ovat vaaleita, ja ne sopivat siten hyvin valkoviiniin. Useimmiten niitä käytetään yhtenä osana viinisekoituksissa, esimerkiksi Italiassa Orvieton alueen Trebbiano-valkoviineissä, procanicoissa. Trebbiano sopii happamuutensa ansiosta konjakin valmistukseen, ja se on myös balsamietikan raaka-aine. Trebbianosta on olemassa tumma lajike, *Trebbiano Nero*, ja sitä käytetään myös pöytärypäleenä.

Lähteet
-------

1. ↑  Kari Ylänne: Maailman kymmenen viljellyintä rypälelajiketta  8.1.2014. Ilta-Sanomat. Viitattu 19.9.2014.
2. 1 2 3  Passport data, Trebbiano Toscano (Saksalaisen viljelykasvi-instituutin rypäletiedot) Julius Kühn-Institut – Federal Research Centre for Cultivated Plants (JKI). Viitattu 16.9.2017. (englanniksi)
3. 1 2  Trebbiano (Rypäleen perustietoja) Italian Wine Central. Viitattu 16.9.2017. (englanniksi)
4. ↑  Top Ten Most Planted Grape Varieties in Italy (Italian viljellyimmät viinirypälelajikkeet) Italian Wine Central. Viitattu 16.9.2017. (englanniksi)
5. ↑  Passport data, Trebbiano (Saksalaisen viljelykasvi-instituutin rypäletiedot) Julius Kühn-Institut – Federal Research Centre for Cultivated Plants (JKI). Viitattu 16.9.2017. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Trebbiano** Wikimedia Commonsissa
**Sitakilly** (myös *Sitakily*) on maalaiskunta ja sen keskuskylä Kayesin alueen Kéniéban piirissä Malissa. Se sijaitsee piirin pohjoisosassa 45 kilometriä Kéniébasta pohjoiseen. Kunnassa on 30 200 ja keskuskylässä 4 400 asukasta (vuonna 2009).

Sitakillyn kunta rajoittuu pohjoisessa Kéniéban piirin Dialafaran, idässä Kassaman ja etelässä Kéniéban kuntiin sekä lännessä Senegaliin. Seutu on etupäässä tasakoa, jonka yläpuolella kohoaa Tambaouran kalliorinne. Länsirajalla virtaa Faléméjoki.

Kuntaan kuuluu 15 kylää. Asukkaat ovat mandinkoja, fulbeja ja bambaroita.

Sitakillyn kautta kulkee Bafoulabén ja Kéniéban välinen maantie. Seudun pääelinkeinot ovat maanviljely, karjanhoito ja kullankaivuu. Tärkeimmät viljelykasvit ovat durra, fonio, maapähkinä ja maissi. Kotieläimiä ovat naudat, lampaat, vuohet, aasit ja siipikarja. Lisäksi harjoitetaan kalastusta, käsityöammatteja ja kaupankäyntiä. Tabakotossa ja Loulossa on teolliset kultakaivokset.

Palveluihin kuuluu terveyskeskus ja joukko kouluja. Vesihuolto käsittää porakaivoja sekä Sitakillyn ja Tabakoton vesijohtoverkot. Sähköverkko on vain kaivostaajamissa.

Lähteet
-------

1. 1 2  4ème Recensement Général de la Population et de l’Habitat du Mali (RGPH). Resultats definitifs. Tome 0: Repertoire des villages *instat-mali.org*.  2013.  Arkistoitu 7.1.2017. Viitattu 13.1.2018.
2. ↑  Mali – Région de Kayes: Carte de référence *reliefweb.int*. Viitattu 13.1.2018.
3. 1 2 3 4  Plan de Securite Alimentaire: Commune Rurale de Sitakily 2007–2011 *fsg.afre.msu.edu*.  Arkistoitu 17.3.2016. Viitattu 13.1.2018.
**Pirkko Tatarinov** (s. 2. kesäkuuta 1937 Helsinki) on suomalainen mainonnan suunnittelija ja mainostoimistojohtaja. Tatarinov toimi pitkään Unileverin omistaman Lintas-mainostoimiston johtotehtävissä ja tuli tunnetuksi etenkin mainoselokuvan ja televisiomainonnan asiantuntijana.

Päästyään ylioppilaaksi 1957 Tatarinov suoritti mainoshoitajan tutkinnon. Mainosalan uransa hän aloitti puhelinvaihteen hoitajana Markkinointi Viherjuurella 1959 ja eteni toimiston yhteyspäälliköksi. Vuonna 1967 hän aloitti pitkän uransa Lintaksessa, jossa eteni varatoimitusjohtajaksi ja luovaksi johtajaksi aikana, jolloin se oli naisille erittäin harvinaista. 1960–1970-lukujen vaihteessa Tatarinov lisäksi toimitti alan Mainosuutiset-ammattilehteä, omien sanojensa mukaan välillä jopa yksin.

Pirkko Tatarinov oli 1970–1980-luvuilla yksi palkituimmista mainonnantekijöistä Suomessa, ja Cannesin mainoselokuvafestivaaleilla 1979 hänet palkittiin pronssilla.

Tatarinov palkittiin elämäntyöstään Platinahuipulla Grafian Vuoden huiput 1995 -tapahtumassa. Palkintoperusteluissa copywriter Kaija Tietäväinen korosti muun muassa "Novan" hyvää ihmissilmää mainosalan rekrytointeja tehdessään. Tatarinov on valinnut ensimmäisiin mainostoimistotyöpaikkoihinsa muiden muassa Hannu Konttisen, Herbie Kastemaan, Unto Paltemaan ja Markku Rönkön.

Lähteet
-------

1. 1 2  *Sanan voimalla*, s. 100–102. Helsinki: A-lehdet Oy, 1982. ISBN 951-99425-4-8.
2. ↑  Kaiku sai kovan tuomariston  21.10.2009. Markkinointi & Mainonta. Viitattu 29.9.2013.
3. ↑  *Vuoden Huiput, Parasta suomalaista mainontaa ja graafista suunnittelua 1995*, s. 11. Helsinki: Grafia ry, 1996.
**Pirmasens** on kaupunki Rheinland-Pfalzin osavaltiossa lounaisessa Saksassa. Kesäkuussa 2020 kaupungissa asui 40 148 asuaksta. Kaupungin väestötiheys oli 654 as./km2 ja pinta-ala on 61,35 neliökilometriä.

Pirmasens on niin kutsuttu piiritön kaupunki (saks. *kreisfreie Stadt*), eli se ei kuulu mihinkään Saksan piirikunnista. Kaupungissa kuitenkin sijaitsee Südwestpfalzin piirikunnan hallinto.

Maantiede
---------

Pirmasens sijaitsee Rheinland-Pfalzin eteläosassa Pfälzerwaldin lounaisella laidalla. Kaupunki on kokonaan Südwestpfalzin piirikunnan ympäröimä. Osavaltion pääkaupunki Mainz sijaitsee Pirmasensistä 100 kilometriä koilliseen.

Historia
--------

Varhaisin tunnettu maininta Pirmasensista on peräisin vuoden 850 tienoilta. Tuolloin alueeseen viitattiin nimellä *pirminiseusna*. Nimi viittaa saarnaaja Pirminiukseen, joka perusti Hornbachin luostarin.

Hessen-Darmstadtin maakreivi Ludvig IX myönsi Pirmasensille kaupunginoikeudet vuonna 1763. Maakreivi asui kaupungissa isänsä maakreivi Ludvig VIII:n metsästyslinnassa. Hän uudisti kaupunkia useaan otteeseen. Maakreivin kuoltua vuonna 1790 sai Pirmasensin lyhyeksi jäänyt kukoistuskausi kohdata loppunsa.

Pirmasens oli vuodesta 1793 vuoteen 1815 osa Ranskaa. Sen jälkeen se siirtyi muun Pfalzin ohella Baijerille.

  

* Pirmasens
* 
* Pirmasensin vanha raatihuonePirmasensin vanha raatihuone
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
*

Lähteet
-------

1. ↑  Bevölkerung der Gemeinden am 30. Juni 2020 (PDF) (s. 9) Statistisches Landesamt Rheinland-Pfalz. Viitattu 18.7.2021. (saksaksi)
2. 1 2  Aus der Geschichte der Stadt Stadt Pirmasens. Viitattu 18.7.2021. (saksaksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Pirmasens** Wikimedia Commonsissa

* Kaupungin verkkosivut (saksaksi)
Marvin Dienst vuonna 2015.**Marvin Christopher Dienst** (s. 24. helmikuuta, 1997 Worms) on saksalainen moottoriurheilija.

Ura
---

Dienst aloitti uransa Karting-sarjoista vuonna 2007 sijoittuen kyseisenä vuonna Champions Cup Super Mini -luokan kolmanneksi. Hän voitti samana vuonna myös Saksan ADAC Kart Masters -luokan mestaruuden. Vuonna 2009 Dienst sijoittui kolmanneksi Saksan ADAC KF3-luokassa. Vuonna 2011 kilpaili Saksan Junior Kart Championship -luokassa sijoittuen viidenneksi. *lähde?*

Vuonna 2012 Dienst aloitti kilpauransa Formula BMW Talent Cup -sarjassa voittaen sarjan mestaruuden. Vuonna 2013 Dienst siirtyi ADAC Formel Masters -sarjaan keräten yhden voiton ja kahdeksan palkintosijaa sijoittuen sarjan viidenneksi. Vuonna 2014 Dienst jatkoi sarjassa saavuttaen kolme voittoa, kaksi paalupaikkaa ja seitsemän palkintosijaa sijoittuen loppupisteissä neljänneksi. Vuonna 2015 Dienst kilpaili uudessa ADAC Formula 4 -sarjassa saavuttaen kahdeksan voittoa, seitsemän paalupaikkaa ja 14 palkintosijaa voittaen sarjan mestaruuden. *lähde?*

Lähteet
-------

1. ↑  Marvin Dienst Driver Database
**Marvin W. Makinen** (s. 1939) on yhdysvaltalainen biokemisti, emeritusprofessori Chicagon yliopistosta. Hän on suomalaista sukujuurta. Hän oli 1961–1963 Neuvostoliitossa vankilassa vakoilusta.

Neljännen vuoden opiskelijana Makinen lähti 1961 Fulbright-stipendin saatuaan vaihto-opiskelijaksi Berliinin Freie Universitätiin. Hän puhui sujuvasti saksaa ja suomea ja opiskeli yksityisesti venäjää. Hän matkusti Helsingin kautta Berliiniin, jossa hän tapasi yhdysvaltalaisia tiedusteluvirkailijoita, jotka pyysivät häntä kuvaamaan kohteita matkallaan. Hän sanoo olleensa sinisilmäinen ja täysin tietämätön asioista ja otti pyynnön vastaan. Hän lähti Berliinistä vuokratulla Volkswagenilla Itä-Saksan ja Puolan kautta Moskovaan. Seuraavan kerran hänestä kuultiin, kun hän oli Moskovassa pidätettynä vakoilusta. Venäläisten viranomaisten mukaan hänet oli pidätetty Ukrainassa Kiovassa, jossa hän oli 27. heinäkuuta pysäköinyt "epäilyttävään paikkaan" ja lähtenyt taksilla Kiovan lähistöllä olevaan sotilastukikohtaan, jossa hänet oli otettu kiinni, kun hän oli kuvaamassa. Kiovalaisessa sotilastuomioistuimessa hän sai kahdeksan vuoden tuomion. *Time*-lehden silloisen arvion mukaan hän oli Berliinin kriisin uhri. Hän päätyi Moskovan itäpuolelle Vladimirin vankilaan.

Vankilassa hän kuuli ensimmäisen kerran Raoul Wallenbergistä. Kahden vuoden vankilatuomion jälkeen Makinen siirrettiin pakkotyöleirille Mordvaan, jossa hän kuuli jälleen tarinan ruotsalaisesta vangista. Myöhemmin Makinen toimi Wallenbergin vapauttamisen hyväksi ja tutki yhdessä Ari Kaplanin kanssa Wallenbergin jälkiä Vladimirin vankilassa etsimällä siellä samoihin aikoihin olleita vankeja, joiden mukaan Wallenberg oli ollut siellä. Hänen nimeään ei kuitenkaan ole vankilan rekisterissä.

Vapauduttuaan 1963 vankien vaihdossa Makinen jatkoi uraansa Yhdysvalloissa ja tutki myöhäisvaiheen rintasyövän havaitsemista PET-kuvantamisella.

Lähteet
-------

1. ↑  Yves Epelboin, World Directory of Crystallographers 10th ed. Springer ISBN 978-0-7923-4228-1 (Google Books)
2. ↑  Marvin Makinen, University of Chicago. Viitattu 5.10.2022 (englanniksi)
3. 1 2  World: The Loner Time 15.9.1961, Viitattu 5.10.2022 (englanniksi)
4. ↑  The Russian Catalogue The Raoul Wallenberg Research Initiative, rwi-70.de, viitattu 5.10.2022 (englanniksi)
5. 1 2 3 4 5  Stu Borman, A Chemistry Spy Story, Chemical Engineering News 18.2.2013, viitattu 5.10.2022 (englanniksi)
6. 1 2 3  Amy Knight, The Truth about Wallenberg (Arkistoitu – Internet Archive) The New York Review 20.9.2001 (Arkistoitu) (englanniksi)
7. ↑  Marvin Makinen and Ari Kaplan, 22.1.2008, viitattu 5.10.2022 (englanniksi)


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Tieteilijät Muokkaa Wikidatassa | 
* ORCID

 |

 |
**Banco** on maalaiskunta ja sen keskuskylä Koulikoron alueen Dioïlan piirissä Malissa. Se sijaitsee 65 kilometriä Dioïlasta kaakkoon. Kunnassa on 33 000 ja kylässä 3 200 asukasta (vuonna 2009, väestönlaskenta).

Bancon kunta rajoittuu etelässä Dioïlan piirin Niantjilan ja Massiguin, lännessä N’Golobougoun, pohjoisessa Dégnékoron ja Jékafon sekä idässä Diébén ja Sikasson piirin Tellan ja Dembelan kuntiin. Maisemaa leimaa tasanko ja muutamat kukkulat. Idässä virtaa Bagoéjoki. Seutu kuuluu Sudanin vyöhykkeeseen.

Kuntaan kuuluu 32 kylää. Asukkaat ovat etupäässä bambaroita. Muutamissa kylissä asuu fulbeja.

Seudun liikenneyhteydet ovat heikot varsinkin sadekaudella. Väestön pääelinkeinot ovat maanviljely ja karjanhoito. Lisäksi harjoitetaan käsityöammatteja ja pienimuotoista kaupankäyntiä.

Lähteet
-------

1. 1 2  4ème recensement général de la population et de l’habitat. Résultats définitifs, tome 0: Répertoire des villages *instat-mali.org*.  Arkistoitu 7.1.2017. Viitattu 30.3.2018.
2. ↑  Région de Koulikoro: Carte de référence *reliefweb.int*. Viitattu 7.7.2018.
3. ↑  Région de Sikasso: Carte de référence *reliefweb.int*. Viitattu 7.7.2018.
4. 1 2 3  Plan de sécurité alimentaire: Commune rurale de Banco 2008-2012 *aec.msu.edu*.  2008.  Arkistoitu 14.6.2010. Viitattu 7.7.2018.
Roberto Calvi.
**Banco Ambrosiano** oli italialainen pankki, jonka toiminta kaatui 1982. Pankin epäonnistumisen keskeisinä tekijöinä olivat pankin puheenjohtaja Roberto Calvi ja hänen jäsenyytensä laittomassa vapaamuurariloosi P2:ssa. Calvista usein käytettiin nimitystä 'Jumalan pankkiiri' ("God's Banker") hänen läheisten yhteyksiensä vuoksi Vatikaaniin. Calvi löydettiin kuolleena hirttosilmukassa Blackfriars Bridge-sillalla Lontoossa kesäkuussa 1982.

Pankin nimi tulee katolisesta pyhimys Ambrosiuksesta.

Vatikaanin pankki oli Banco Ambrosianon pääosakkeenomistaja, ja paavi Johannes Paavali I:n kuolema 1978 on eri salaliittoteorioissa liitetty Ambrosiano-skandaaliin. David Yallopin *In God's Name* (1984) -kirjassa esittämässä teoriassa Banco Ambrosianon johtaja Roberto Calvi oli yksi kuudesta paavin salamurhaan osallistuneesta henkilöstä.

Vatikaanin pankin ja Banco Ambrosianon kytköksestä muodostui myös yksi alajuonista Francis Ford Coppolan vuonna 1990 julkaistuun elokuvaan Kummisetä III. Vatikaanin pankkia syytettiin myös contrien ja Puolan Solidaarisuus-liikkeen tukemisesta Banco Ambrosianon kautta.

Vuonna 1978 Italian keskuspankki teki raportin Banco Ambrosianosta, ja se johti rikostutkintaan. Pian sen jälkeen kuitenkin vasemmistoterroristiryhmä tappoi asiaa tutkineen Alessandrinin. Myös Italian pankin Banco Ambrosianoa tutkivan virkailijan Mario Sarcinellin tutkimuksille tuli loppu hänen joutuessaan vankilaan. Syytteet paljastivat myöhemmin aiheettomiksi.

Vuonna 1981 poliisi teki ratsian vapaamuurariloosi P2:n toimistoon saadakseen kiinni Licio Gellin, ja he löysivät lisätoditeita Roberto Calvia vastaan. Calvi joutui oikeuteen ja tuomittiin 4 vuodeksi vankeuteen. Kuitenkin hän pääsi vapaalle jalalle ja piti asemansa pankissa.

Vuonna 1982 Calvi pakeni maasta väärän passin turvin, ja Italian keskuspankki otti pankin haltuunsa. Calvin sihteeri hyppäsi ikkunasta menettäen henkensä. Calvi löytyi myöhemmin hirtettynä Lontoosta.

Huhtikuussa 1992 tuomittiin Milanon oikeudessa 33 henkilöä petoksista liittyen Banco Ambrosianon toiminnan romahdukseen.

Clearstream-skandaali
---------------------

Banco Ambrosiano on myös liitetty Clearstream-skandaaliin. Clearstreamin 48-vuotias johtaja Gérard Soisson löydettiin yllättäen kuolleena kaksi kuukautta ennen Banco Ambrosianon skandaalin tuloa julkisuuteen. Clearstreamistä toukokuussa 1983 erotettu Ernest Backes, joka oli Clearstreamin johtavia henkilöitä, on sanonut, että hänet erotettiin, koska hän tiesi liikaa Banco Ambrosiano -skandaalista.

Lähteet
-------

* pagina12.com.ar/1998/98-12/98-12-14/pag03.htm
* "Court Convicts Financier, 23 Others in Billion-Dollar Failure of Italian Bank," Rocky Mountains News, April 17, 1992
* "High court overturns conviction of Olivetti chairman in bank collapse," Associated Press, April 22, 1998
* "Former Italian premier indicted in bank scandal", The Tampa Tribune, May 13, 1994
* "Top Italian fugitive Licio Gelli arrested in France," Associated Press, September 10, 1998
* princeton.edu/~achaney/tmve/wiki100k/docs/Banco\_Ambrosiano.html
* thirdworldtraveler.com/Banks/Explosive\_Revelations.html
**Banamba** on maalaiskunta, sen keskuskylä ja Koulikoron alueen Banamban piirin hallinnollinen keskus Malissa. Se sijaitsee Nigerjoen länsipuolisella tasangolla 85 kilometriä Koulikorosta maanteitse pohjoiseen. Kunnassa on 30 200 asukasta (vuonna 2009).

Banamban kunta rajoittuu lännessä Banamban piirin Benkadin, pohjoisessa Madina Sackon, idässä Toukoroban, Kibanin ja Duguwolowulan sekä etelässä Koulikoron piirin Sirakorolan kuntiin. Kuntaan kuuluu 28 kylää. Asukkaat ovat bambaroita, soninkeja, fulbeja ja maureja.

Paikallisia elinkeinoja ovat maanviljely, karjanhoito, käsityöammatit ja kaupankäynti. Tärkeimmät viljelykasvit ovat hirssi, durra, lehmänpapu ja maapähkinä. Kotieläimiä ovat naudat, lampaat, vuohet, aasit, hevoset ja siipikarja. Banambassa pidetään viikoittaiset markkinat.

Banamban kautta kulkee Koulikorosta Nionoon johtava maantie RN27. Palveluihin kuuluu joukko alakouluja, kolme yläkoulua, yhdeksän koulutus- ja kehittämiskeskusta (CED) sekä piirin terveyskeskus.

Lähteet
-------

1. ↑  Resultats Provisoires RGPH 2009 (Région de Koulikoro) *instat.gov.ml*.  Arkistoitu 22.7.2011. Viitattu 26.10.2014. (ranskaksi)
2. ↑  Mali - Région de Koulikoro: Carte de référence *reliefweb.int*. Viitattu 26.10.2014. (ranskaksi)
3. 1 2 3  Plan de Securite Alimentaire: Commune Rurale de Banamba 2007–2011 *fsg.afre.msu.edu*.  Arkistoitu 6.3.2016. Viitattu 26.10.2014. (ranskaksi)
4. ↑  Mali: Carte Routière *reliefweb.int*. Viitattu 26.10.2014. (ranskaksi)
Tuoli sai monissa Euroopan maissa nimen *lepakkotuoli* lepakonsiipiä muistuttavien muotojensa perusteella.
1800-luvulla leirikäyttöön kehitetty Paragon-tuoli.
**Lepakkotuoli** on kevytrakenteinen nojatuoli, joka muodostuu osiin purettavissa olevasta putkirungosta ja sen varaan ripustetusta, nahasta tai markiisikankaasta ommellusta istuinvaatteesta. Tuolista tuli Suomessakin suosittu nuorten kotien ja vapaa-ajanasuntojen kevyt ja siirreltävä kaluste 1950–1960-luvuilla.

Historiaa
---------

Ensimmäisen lepakkotuolin toi markkinoille argentiinalainen Grupo Austral vuonna 1938, ja tuoli sai yhtiökumppanien Antonio Bonet Castellana, Juan Kurchan ja Jorge Ferrari Hardoy sukunimien alkukirjainten mukaan nimen BKF-tuoli (esp. *la silla BKF*). Se oli moderni versio alun perin sotilasleirikäyttöön 1870-luvulla tehdystä kokoontaittuvasta *Paragon-telttatuolista*. 1900-luvun alussa siitä kehitettiin Libyan Tripolissa Italian siirtomaahallinnon tarpeisiin valmistettu *Tripolina-tuoli*, ja tästä edelleen kehitettiin BKF-tuoli erään Buenos Airesiin valmistuvan modernin asuinkerrostalon sisustuksen osaksi. Aiemmin muun muassa Le Corbusierin kanssa työskennellyt suunnittelijakolmikko korvasi esikuvien puurungon ja metallinivelet teräsputkista taivutetuilla runko-osilla, joiden neljä alataivetta toimivat tuolin jalkoina ja neljä ylätaivetta istuinvaatteen ripustuskulmina.

BKF-tuoli oli näytteillä *Salon de Artistas Decoradores* -sisustusnäyttelyssä, josta sen keksi New Yorkin Modernin taiteen museon johtaja Edgar Kaufmann Jr. ja otti sen museon kokoelmiin. Tuoli valittiin myös Frank Lloyd Wrightin Kaufmannin perheelle piirtämään Fallingwater-taloon.

Suomalaisen Artekin silloinen yhteistyöyritys Artek-Pascoe Inc. otti tuolin ensimmäisenä tuotantoon Yhdysvalloissa 1941. Yritys joutui kuitenkin vararikkoon 1948, minkä jälkeen lepakkotuolia valmisti Knoll-huonekaluyritys vuoteen 1951 saakka, mutta se ei onnistunut saamaan sille patenttia lukuisten jäljitelmien tultua markkinoille. Tuolityyppi sai kuitenkin yhä useampia muunnelmia valmistajia eri maissa, ja siitä tuli nuorekkaan ja modernin sisustustyylin tärkeä tunnusmerkki 1950–1960-luvuilla. Knoll-museon intendentti Albert Pfeiffer pitää lepakkotuolia 1900-luvun menestyneimpänä tuolimallina.

Vuonna 2013 Bárbara Giménez Weinbaum kehitti BKF-suunnittelijatrion alkuperäisen luonnoksen pohjalta kahdenistuttavan *Butterfly Twin Chairin*.

Lähteet
-------

1. 1 2  Klatt, Mary Beth: Float Like A Butterfly. After 60 Years, This Classic Chair Still Packs A Design Punch. Chicago Tribune 21.2.1999, viitattu 2.2.2015.
2. ↑  Lepakkotuolin tarina (Arkistoitu – Internet Archive), lepakkotuoli.fi, viitattu 2.2.2015.

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Butterfly chair
**The Book of Ebon Bindings** on M. A. R. Barkerin kirjoittama ja vuonna 1978 julkaistu kirja, jossa kuvaillaan Barkerin keksimän Tékumel-fantasiamaailman uskontoa ja okkultismia. Se oli tarkoitettu lisämateriaaliksi Barkerin *Empire of the Petal Throne*- ja *Swords & Glory* -roolipeleihin.

Kuvaus kirjasta
---------------

Esipuheessa M. A. R. Barker väittää kirjan olevan käännös tsolyáninkielistä käsikirjoituksesta ja kiittää Tékumelin planeetalla asuvia pappeja ja oppineita, jotka ovat auttaneet käännöstyössä. Barker kertoo olleensa jo pitkään kiinnostunut vertailevasta uskontotieteestä ja ikonografiasta. Siksi hän on valinnut käännettäväkseen juuri *The Book of Ebon Bindingsin*, vaikka eräät muut tsolyáninkeliset teokset olisivatkin ehkä tarjonneet valaisevamman kuvan Tékumelin uskonnosta. Lisäksi Barker esittelee lyhyesti teoksen eri resensiot.

Johdannon kirjoittajaksi esitellään Tsémel Qurén hiKétkolel, okkulttisiin rituaaleihin erikoistunut pappi. Johdanto on tarkoitettu alkeistason opetukseksi pappisvirkaan pyrkiville ulkomaalaisille. Tekstissä kuvaillaan Tékumelin teologiaa ja huomautetaan, että vaikka jumalien olemassaolo on varmaa, näistä on vaikea saada luotettavaa tietoa. Tämän jälkeen esitellään 10 "suurta demonia" ja 49 vähäisempää demonia. Demonien ulkonäön, luonteen ja voimien lisäksi kuvaillaan menetelmiä niiden kutsumiseksi. Kirjan kuvat esittävät rituaaleja ja niissä käytettäviä symboleja sekä yliluonnollisia olentoja. Lisäksi mukana on "valokuva alkutekstistä".

Vastaanotto
-----------

*The Space Gamerin* arviossa Frederick Paul Kiesche III nosti *The Book of Ebon Bindingsin* parhaiden Tékumel-kirjojen joukkoon ja kuvaili sen tarjoavan paljon roolipelikampanjoihin sopivaa taustamateriaalia. Koska kuvaukset demoneista ja rituaaleista ovat yksityiskohtaisia ja irvokkaita, Kiesche ei suosittele kirjaa lapsille eikä heikkohermoisille.

Lähteet
-------

* Barker, M. A. R.: *The Book of Ebon Bindings*. Second Edition. King of Prussia, PA: Different World Publications & Theatre of the Mind, Inc. 1991. (englanniksi)

### Viitteet

1. 1 2  Kiesche, Frederick Paul III: Capsule Reviews.  *Space Gamer*, Nov / Dec 1984, nro 71, s. 26–28. Austin, TX:  Steve Jackson Games Incorporated. Archive.org. Viitattu 9.11.2021.  (englanniksi)
2. ↑  Barker 1991, s. v–vi.
3. ↑  Barker 1991, s. v, 1.
4. ↑  Barker 1991, s. 1–16.
5. ↑  Barker 1991, s. iii.
6. ↑  Barker 1991, 17–82.
7. ↑  Barker 1991, 34.
8. ↑  Barker 1991, 30.
9. ↑  Barker 1991, 40.
10. ↑  Barker 1991, 22.
M-150
**M-150** on energiajuoma, jota valmistaa thaimaalainen yritys Osotspa Co Ltd, jonka omistaa Osathanugrah-perhe. Juoman valmistus aloitettiin vuonna 1985.

M-150 on Thaimaan myydyin energiajuoma. Sen myyntialue on laaja, ja sitä myydään Thaimaassa, Kambodžassa, Laosissa, Vietnamissa, Indonesiassa, Malesiassa, Filippiineillä, Japanissa, Yhdysvalloissa, Kyproksella ja Suomessa.*lähde?* Juoman asema on kuitenkin vahvin Thaimaassa, jossa se hallitsi vuonna 2010 65 prosenttia energiajuomamarkkinoista. Vuoteen 2014 mennessä osuus oli laskenut 46 prosenttiin. Juoma pakataan yleisimmin pulloihin mutta joskus myös tölkkeihin. Juoman etiketissä on tyypillisesti punainen tähti -rintanappitunnus, jonka keskellä on keltainen M-kirjain ja jota reunustavat sanat "uskollisuus" (engl. *devotion*), "rohkeus" (engl. *courage*) ja "uhraus" (engl. *sacrifice*).

Juomaa myydään tavallisesti lasisissa ruskeissa 150 ja 75 millilitran pulloissa. Se on hiilihapotonta, ja kofeiinipitoisuudeltaan varsin vahvaa (67 mg per 100 ml). Suomessa M-150:ä maahantuo Lynx Racing Oy,*lähde?* ja sitä myydään myös Ruotsissa.

Ainesosat
---------

Vesi, dekstroosi, sakkaroosi, sitruunahappo, tauriini (0,4 %), kofeiini (0,07 %), unositoli, säilöntäaineet (kaliumsorbaatti), vitamiinit (B2, B3, B5, B6), väriaineet (elintarvikeväri E150d).

Ravintosisältö
--------------

* Energiaa 282 kJ (66 kcal)
* Proteiinia 0,4 g
* Hiilihydraatteja 16,2 g
* Rasvaa 0 g

Lähteet
-------

1. ↑  M-150 life has no limit *www.m-150.com*.  Arkistoitu 28.8.2015. Viitattu 4.5.2016.
2. ↑  Winn, Patrick: Thailand: Energy drink nation *Public Radio International*.  15.9.2010.  (englanniksi)
3. ↑
4. ↑  Products *www.osotspa-international.com*.  Arkistoitu 1.10.2015. Viitattu 18.4.2018. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* juoman verkkosivu (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
* valmistajan verkkosivu (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
**Eemeli Korpivaara** (11. helmikuuta 1883 Elimäki – 22. marraskuuta 1933 Helsinki) oli suomalainen sotaylituomari ja korkeimman oikeuden oikeusneuvos.

Korpivaaran vanhemmat olivat kauppias Viktor Knape ja Elisabet Suurtalo. Hän pääsi ylioppilaaksi Kotkan yhteiskoulusta 1903 ja suoritti Helsingin yliopistossa oikeustutkinnon 1909 ja ylemmän hallintotutkinnon 1910. Korpivaara sai varatuomarin arvon 1911.

Eemeli Korpivaara oli Oulun kaupunginviskaalina 1912–1913, Viipurin hovioikeudessa eri viroissa vuodesta 1913 alkaen muun muassa hovioikeuden asessorina 1916–1917, ylisotaoikeudessa lainoppineena jäsenenä 1919–1920 ja sotaylioikeudessa nuoremapana sotaylituomarina 1920–1928. Hän oli korkeimman oikeuden apujäsenenä 1928–1930 ja oikeusneuvoksena 1930. Viimeksi Korpivaara oli lainvalmistelukunnassa II jaoston nuorempana ja vanhempana jäsenenä. Hän toimi myös sotilaslainsäädännön ja kansainvälisen oikeuden opettajana Kadettikoulussa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Ylioppilasmatrikkeli 1903, matrikkelinumero 28477 (Arkistoitu – Internet Archive)
2. 1 2 3  Kuolleita, Lakimies, 01.01.1933, nro IV, s. 71, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
3. 1 2 3  Oikeusneuvos Eemeli Korpivaara, Helsingin Sanomat, 23.11.1933, nro 316, s. 3, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
*Hakusana "Trax" ohjaa tänne. Automallista katso artikkeli Chevrolet Trax.*
**TraxX** (aiemmin **TRAX**) on kolmijäseninen korealainen rock-yhtye, joka on muun muassa soittanut DBSK:n ensimmäisellä levyllä. Yhtye syntyi kesällä 2004 SM Entertainmentin muodostamana, ja tuottajana toimi Yoshiki X-Japan-nimisestä yhtyeestä. Nimi "TRAX" viittaa kappaleiden nauhoitukseen, mutta myös merkitsee yhtyeen jokaisen jäsenen ensimmäistä kirjainta lavanimistään (**T**yphoon of the **R**ose **A**ttack on **X**-mas). Yhtyeen ensimmäinen esiintyminen tapahtui BoA:n 11. singlellä "Rock With You." TRAX on aktiivinen sekä Etelä-Koreassa että Japanissa. 10. toukokuuta 2006 Avex ilmoitti heidän virallisilla sivuillaan, että Rose jätti TRAXin muitten kiinnostuksen kohteiden takia. Vaikka Rose lähtikin, TRAX aikoo jatkaa soittamistaan kolmisin sijaisrumpaleilla.

Jäsenet
-------

* Typhoon (oik. Jay Kim 제이김), laulaja
* Rose (oik. No Min Woo 노민우), entinen rumpali ja kitaristi
* Attack (oik. Kang Jungwoo 강정우), basisti
* X-mas (oik. Kim Jungmo 김정모), kitaristi

Aiheesta muualla
----------------

* Virallinen sivu (koreaksi)
* Virallinen sivu (Arkistoitu – Internet Archive) (japaniksi)
* Fanisivu (englanniksi)
**Pöljänjärvi** on säännöstelty, useasta altaasta koostuva runsaskalkkinen järvi Siilinjärven keskustan luoteispuolella Pohjois-Savossa. Sen pinta-ala on kolme neliökilometriä. Etäisyys Kuopiosta on 24 kilometriä pohjoiseen.

Maantiede
---------

Pöljänjärvi kaartuu hevosenkengän lailla luoteeseen työntyvän Vironniemen ympärille. Niemimaa erottaa Pöljänjärven sen eteläpuolisesta Kevättömästä, joka on pinnankorkeudeltaan samantasoinen ja järvityypiltään samanlainen kuin Pöljänjärvi. Pöljänjärven ainoa vähintään 10 metriä syvä alue sijaitsee järven pohjoiskolkassa, alueen pinta-ala on 12 hehtaaria. Eri puolella järveä on 6–8-metrisiä syvänteitä.

Pöljänjärvessä on viisi saarta. Lintuniemensaari järven itäosassa on yli hehtaarin laajuinen, muut saaret ovat pienempiä, mutta kuitenkin yli aarin laajuisia. Järven rannoilla levittäytyy runsaasti peltomaata. Pöljänjärvi laskee kaakkoisrannalta Saitan (90,1 metriä mpy) kautta Pöljänjokeen, joka virtaa itään Sulkavanjärveen (84,9 metriä mpy).

Pöljänjärven ja Kevättömän välillä on salmiyhteys, joten Pöljänjärven säännöstely vaikuttaa Kevättömään. Pöljänjärven ekologinen tila luokiteltiin vuonna 2013 tyydyttäväksi ja Kevättömän tila välttäväksi. Järvien tilaa on kohennettu. Pöljänjärven vesitilavuus on 9 064 000 kuutiometriä. Kevättömän vesitilavuus on 9 322 000 kuutiometriä, joten järvien yhteenlaskettu tilavuus on noin 18,4 kuutiohehtometriä.

Pöljänjärvi (04.652.1.003) kuuluu Pöljänjoen valuma-alueeseen (04.652), joka on kolmannen jakovaiheen vesistö Vuoksen vesistössä (04). Toinen jakovaihe on Siilinjoen valuma-alue (04.65) ja ensimmäinen Nilsiän reitin valuma-alue (04.6). Pöljänjärvi on toiseksi laajin Pöljänjoen valuma-alueen 25:stä vähintään hehtaarin laajuisesta vakavedestä. Laajin on Kevätön ja kolmanneksi laajin on Hökösenjärvi.

Pöljänjärvi on kuudenneksi laajin Siilinjärven 126:sta vakavedestä. Sitä laajempia ovat Kallavesi, Juurusvesi, Iso-Jälä, Kevätön ja Sulkavanjärvi. Pöljänjärveä seuraa Siilinjärvi, Räimäjärvi ja Iso-Petäinen.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Pöljänjärvi, vakavesi, Siilinjärvi
2. 1 2 3 4 5 6 7 8 9  Ympäristö.fi : Ympäristötiedon hallintajärjestelmä Hertta Ympäristötiedon hallintajärjestelmä Hertta. Viitattu 10.10.2021.
3. ↑  Pöljänjärvi[vanhentunut linkki]. Järviwiki. Viitattu 20.10.2021.
4. ↑  Pöljänjoen valuma-alue (04.652). Järviwiki. Viitattu 20.10.2021.
5. ↑  Siilinjärvi (kunta). Järviwiki. Viitattu 20.10.2021.
**Rahajärvi**  eli inarinsaameksi *Rááhájävri*  on Lapissa Inarissa sijaitseva järvi.

Maantietoa
----------

Järven pinta-ala on 2 210 hehtaaria eli 22,1 km². Se on 10,4 kilometriä pitkä ja 7,3 kilometriä leveä. Järvi on kaksiosainen ja sen järvialtaita yhdistää Salmiapaja, jonka kapein kohta Rahajärvenasalmi on alle 500 metriä leveä. Eteläistä osaa kutsutaan Pikku Rahajärveksi. Siitä työntyy kaakkoon Kuosnavuono (inarinsaameksi *Kuošnjâvuonâ*) ja luoteeseen Aunionlahti (inarinsaameksi *Ävŋeepottâ*). Pohjoisosassa työntyy kaakkoon pitkä Kaijanvuono.

Järvessä on 38 saarta. Keskellä pohjoisosaa sijaitsee 350 metriä pitkä Kenkisaari, jossa on kämppä. Luoteessa sijaitsevalla Aittasaari on autio. Useimmat saaret ovat nimettömiä ja varsin pieniä.

Järven rantaviivan pituus on 74,5 kilometriä. Rannat ovat pääasiassa metsämaata, jossa suota on vain nimeksi. Järvi on lähes autio. Kirakkakönkään ohittavan vesivoimalaitoksen patorakennelmien lähellä on muutamia rakennuksia. Aunionlahden Aunionperällä, Uulahden länsirannalla ja Kaunisniemen kärjessä on vapaa-ajan asuntoja. Kirakkajoen suussa on vuokrakämppä. Kaijanvuonnon pohjukassa sijaitsee aallonmurtajan takana venesatama ja sen rannassa on laavu. Sinne johtaa maantie Inarista. Järven laskujoen vieressä sijaitsee Kirakkakönkään voimalaitos.

Vesistösuhteet
--------------

Järvi kuuluu Paatsjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 71) Kirakkajoen valuma-alueeseen (71.6), johon Rahajärven alue (71.61) kuuluu. Pikku Rahajärven Joutavalahteen laskee Kirakkajoki, joka on Kirakkajoen alueen (71.62) pääjoki. Ronkajoki (inarinsaameksi *Roggejuuvâš*) laskee Aunionperään ja se on Kutujärven valuma-alueen pääjoki. Rahajärven laskujoki on 600 metriä pitkä Kirakkaköngäs (inarinsaameksi *Kievŋiskuoškâ*), joka laskee Inarinjärven järvenosaan Ukonjärveen (inarinsaameksi *Äijihjävri*). Järven lähialueeseen sisältyy lähes 30 yli hehtaarin kokoista järveä tai lampea. Niistä huomattavimmat ovat Mukkajärvi (43 ha), Matala Harrijärvi (25 ha) ja Syvä Harrijärvi (14 ha).

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6 7 8  Rahajärvi, Inari (sijainti maastokartalla) *Karttapaikka*. Helsinki:  Maanmittauslaitos. Viitattu 15.10.2019.
2. 1 2 3 4 5 6 7  Ympäristö- ja paikkatietopalvelu Syke (edellyttää rekisteröitymisen) Helsinki:  Suomen Ympäristökeskus. Viitattu 16.5.2017.
3. ↑  Rahajärvi, Inari (sijainti ilmavalokuvassa) *Karttapaikka*. Helsinki:  Maanmittauslaitos. Viitattu 15.10.2019.
4. ↑  Järviwiki: Kirakkajoen valuma-alue, viitattu 21.5.2017
**Rahapaja** (m.kreik. Ἀργυροκοπεῖον, *Argyrokopeion*) oli antiikin aikainen rahapajarakennus Ateenassa. Se sijaitsi Ateenan Agoran kaakkoislaidalla.

Rahapaja rakennettiin klassisella kaudella noin 400 eaa. Sitä käytettiin Ateenan kaupunkivaltion lyömien rahojen valmistamiseen. 200- ja 100-luvuilla eaa. siellä tiedetään valmistetun ainakin pronssirahoja. Hopearahojen valmistuksesta ei kuitenkaan ole merkkejä. 1. vuosisadalla ja 100-luvulla jaa. rakennuksen paikalle rakennettiin Nymfaion sekä niin kutsuttu Kaakkoistemppeli. Nykyisin Rahapajan paikka on bysanttilaisena aikana 900-luvulla rakennetun Pyhien apostolien kirkon vieressä sen eteläpuolella.

Rahapaja oli suhteellisen suurikokoinen, neliönmuotoinen rakennus. Se oli tehty kalkkikivestä ja sen koko oli noin 27 × 29 metriä. Rakennuksen pohjoisosa muodostui pihasta. Varsinainen työpaja sijaitsi rakennuksen lounaiskulmassa olleessa suuressa huoneessa. Rakennuksen kaakkoiskulmassa oli kaksi pienempää huonetta, joita käytettiin mahdollisesti säilytystiloina.

Rahapajarakennus on säilynyt nykyaikaan hyvin huonosti. Siitä on jäljellä vain pieni osa sen perustuksista. Rahapajan alueelta on löydetty rahoja ja rahaksi lyömättömiä pronssinkappaleita sekä merkkejä tulipesistä, kuona-aineista ja jätemateriaalista.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Agora Monument: Mint *Agora Excavations*. The American School of Classical Studies at Athens. Viitattu 11.4.2016.
2. 1 2 3 4  Athens, Mint *Perseus*. Viitattu 11.4.2016.
| Tre Franco Berthod |
| --- |
| Paikkakunta: | Italia La Thuile, Italia |
| Talviurheilukeskus: | Espace San Bernardo |
| Vuori: | Chaz Dura |
| Rinneluokitus: | Musta |
| Korkeusero: | 800 m |
| Pituus: | 3 800 m |
| Maksimijyrkkyys: | 76 % |
| Keskijyrkkyys: | 21,1 % |
| Hissi |
| Hissi: | Bosco Express,Chalet Express |
| Tyyppi: | 4-hengen tuolihissi |
| Kapasiteetti: | 2 400 henkilöä/h |
| Ala-asema: | 1 471 m |
| Väliasema: | 2 088 m–2 084 m |
| Yläasema: | 2 345 m |
| Naiset |
| Syöksylasku |
| Lähtö: | 2 357 m |
| Maali: | 1 520 m |
| Korkeusero: | 837 m |
| Pituus: | 2 898 m |
| Maksimijyrkkyys: | 76 % |
| Keskijyrkkyys: | 28,9 % |
| 1. MC-kilpailu: | 19.2.2016 |
| Super-G |
| Lähtö: | 2 070 m |
| Maali: | 1 520 m |
| Korkeusero: | 550 m |
| Pituus: | 1 925 m |
| Maksimijyrkkyys: | 76 % |
| Keskijyrkkyys: | 28,6 % |
| 1. MC-kilpailu: | 21.2.2016 |

**Tre Franco Berthod** on laskettelurinne Espace San Bernardon talviurheilukeskuksessa La Thuilessa Italiassa.

Tre Franco Berthod -rinteessä järjestettiin alppihiihdon maailmancupin naisten vauhtilajiosakilpailut vuonna 2016 ja super-G kilpailu vuonna 2020.

Reitti
------

Naisten syöksylaskun lähtö sijaitsee 2 357 metriä ja super-G:n lähtö 2 070 metriä merenpinnan yläpuolella.

Super-G:n lähtö sijaitsee *Muro della 3* eli *Grand Muret* -jyrkänteellä, jossa sijaitsee koko rinteen jyrkin kohta 76 %. Grand Muretin jälkeen tulee *Muret*-jyrkänne, jota seuraa tiukka oikealle kääntyvä mutka *Curvone di Alpe Planey*. Curvone di Alpe Planeyn jälkeen alkaa 300 metriä pitkä loiva liukuosuus *Alpe Planey*.

Alpe Planeyn jälkeen alkaa seuraava jyrkänne *Ingresso muro della 2*, joka on rinteen toiseksi jyrkin kohta 65 %. Sitä seuraa hieman loivempi jyrkänne *Traversa della mini centrale*. Sen jälkeen tulee *Magneuraz*-osuus, jossa sijaitsee radan ensimmäinen hyppyri *Salto della Baita di Giorgio*. Magneurazin jälkeen tulee *Diagonale*-liukuosuus.

Diagonalen jälkeen tulee loppujyrkänne, jonka alkuun on rakennettu maalihyppyri *Salto della Golette*. Kilpailut päättyvät 1 520 metriä merenpinnan yläpuolelle La Thuilen kirkonkylän laitamalle.

Lähteet
-------

* Espace San Bernardo (ranskaksi)
* Ski lifts & slopes – La Thuile LaThuile.it (englanniksi)
* Skirama – Espace San Bernardo LaThuile.it (englanniksi)
* Results – La Thuile fis-ski.com (englanniksi)

### Viitteet

1. 1 2 3  Pista 3 Franco Berthod (pdf) *lathuile.it*.  16.10.2019. Viitattu 6.3.2020. (englanniksi, italiaksi)

Alppihiihdon maailmancupin rinteetAdelboden: Chuenisbärgli | Alta Badia: Gran Risa | Beaver Creek: Birds of Prey | Bormio: Stelvio | Garmisch-Partenkirchen: Gudiberg, Kandahar | Kitzbühel: Ganslern, Streif  
Val Gardena: Saslong | Wengen: Jungfrau / Männlichen, Lauberhorn
**Ali Léon Alfred Biaudet** (26. marraskuuta 1895 Helsinki – 18. kesäkuuta 1935 Helsinki) oli suomalainen pankkivirkailija, urheilutoimittaja ja tenniksen pelaaja.

Ali Biaudetin vanhemmat olivat historiantutkija Henry Biaudet ja Maria (Mary) Christina Sjöblom (1870–1954). Hän oli naimisissa vuodesta 1923 Anna Aarnen (1902–1955) kanssa. Biaudet oli urheilutoimittajana Hufvudstadsbladet-lehdessä, ja hän pelasi tennistä ja jääpalloa maajoukkuetasolla. Biaudet pelasi tennistä Davis Cupissa vuonna 1932. Jääpallossa hän edusti KIF:ää 1920-luvulla pelipaikan ollessa puolustuksessa. Hän oli hopeaa voittaneessa KIF:enin joukkueessa vuoden 1930 loppuottelussa. Biaudet oli vuonna 1933 KIF:n puheenjohtajana.

Biaudet hukkui tapaturmaisesti kesäkuussa 1935 Lauttasaaren lähellä. Hän oli suuren seurueen mukana palaamassa yöllä moottoriveneellä Helsinkiin, kun hän horjahti yli laidan pyrkiessään veneen perästä keulapuolelle. Vene pysäytettiin heti ja Biaudetille heitettiin pelastusrengas. Hän lähti uimaan sitä kohden, mutta vajosi parin metrin päässä pelastusrenkaasta veden alle saatuaan sydänkohtauksen.

Olympiapurjehtija Rudi Biaudet on Ali Biaudetin pojanpoika.

Lähteet
-------

1. ↑  Ali Biaudetin hautakivi Hietaniemen vanhalla hautausmaalla, Suomen Sukututkimusseura. Hautakirjoituksia ja hautakuvia[vanhentunut linkki]
2. 1 2 3  Mies horjahti moottoriveneestä, Laatokka, 20.06.1935, nro 69, s. 1, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
3. ↑  Susien kahdestoista jääpallomestaruus tuli eilen, 10.3.1930, nro 67, s. 4, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
4. ↑  Rafael Olinin GeneaNet-sivusto : Ali Léon Alfred Biaudet
**Batna** (arab. باتنة‎) on kaupunki ja Batnan maakunnan hallinnollinen keskus Algerian koillisosassa. Se sijaitsee Atlasvuoristoon kuuluvilla Aurèsvuorilla 405 kilometriä Algerista kaakkoon. Batnan kunnassa oli vuoden 2008 väestönlaskennan mukaan 290 600 asukasta.

Seudun kanta-asukkaat ovat šawiaberbereitä, jotka puhuvat tašawitia ja arabiaa. Ranskalaiset perustivat vuonna 1844 asumattomalle paikalle varuskunnan, joka hallitsi lähellä sijainneiden roomalaisajan siirtokuntien tavoin tärkeää kulkureittien risteystä. Vuonna 1848 perustetulle kaupungille annettiin nimi Nouvelle Lambèse, mutta se sai pian takaisin entisen nimensä Batnan.

Batna oli siirtomaa-aikana hiljainen varuskunta- ja hallintokaupunki. Sen asukasluku alkoi kasvaa Algerian sodan aikana, ja väestönkasvu on jatkunut voimakkaana myös maan itsenäisyyden aikana. Batnasta tuli departementin keskus vuonna 1956, ja 1960-luvulla sinne alkoi syntyä teollisuutta. Vuonna 1977 perustettiin yliopistokeskus, josta tuli täysimittainen yliopisto vuonna 1989. Biskran maakunta erotettiin Batnasta vuonna 1984.

Batnan kautta kulkevat maantiet RN3, RN31 ja RN77 sekä Touggourtiin johtava rautatie. Kaupungin pohjoispuolella sijaitsee Mostepha Ben Boulaidin kansainvälinen lentoasema.

Kaupungissa on mylly-, kaasu-, rakennustarvike-, metalli-, nahka- ja varsinkin tekstiiliteollisuutta. Se on myös tärkeä kaupallinen ja liikennekeskus, jonka vaikutus ulottuu maakunnan rajojen ulkopuolelle.

Kaupungin ruutukaavaan rakennettu matala keskusta edustaa tyypillistä siirtomaa-ajan arkkitehtuuria. Sitä ympäröivät laajat kerrostalo- ja esikaupunkialueet. Teollisuusalue sijaitsee rautatien toisella puolella. Vuorten ympäröimän laakson vadit on kanavoitu tulvien välttämiseksi. Juomavettä saadaan 20 kilometrin päästä El Mahderin tasangon porakaivoista.

Seudun nähtävyyksiä ovat Numidian kuninkaiden mausoleumi Medracen sekä Lambaesiksen ja Timgadin roomalaiskaupunkien rauniot. Batnassa on useita hotelleja.

Lähteet
-------

1. ↑  Population résidente des ménages ordinaires et collectifs (MOC) selon la commune de résidence et le sexe et le taux d’accroissemen *Office National des Statistiques*. Viitattu 9.6.2023.
2. 1 2 3 4  *Encyclopédie Berbère IX*, s. 1389–1394. Aix-en-Provence: Edisud, 1991. ISBN 2-85744-509-1. Teoksen verkkoversio.
3. ↑  Monographie Wilaya de Batna *Aniref*. Viitattu 9.6.2023.
4. ↑  *Lonely Planet Algeria*, s. 123–128. Footscray–Oakland–London: Lonely Planet, 2007.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Batna** Wikimedia Commonsissa
**Anna (Anni) Johanna Rytkönen** (o.s. **Toppinen**, 14. tammikuuta 1891 Iisalmen mlk – 28. lokakuuta 1938 Leningrad) oli suomalainen poliitikko, joka toimi SDP:n kansanedustajana vuosina 1919–1922. Rytkönen muutti Neuvostoliittoon vuonna 1927 ja teloitettiin myöhemmin Stalinin vainojen aikana.

Elämä
-----

Rytkösen vanhemmat olivat loinen Paavo Toppinen ja Anna Liisa Mod. Kansakoulun jälkeen Rytkönen työskenteli ompelijana ja avioitui vuonna 1911 torikauppias Heikki Rytkösen kanssa. Pariskunta oli mukana sosialidemokraattisen nuorisoliiton toiminnassa. He kuuluivat muun muassa Iisalmen ja Haajaisten työväenyhdistysten nuoriso-osastoiden perustajiin. Rytkönen kuului myös Iisalmen työväenyhdistyksen johtokuntaan ja toimi sen sihteerinä.

Rytkönen valittiin kansanedustajaksi vuonna 1919. Hän oli myös Iisalmen kaupunginvaltuuston jäsen. Ainoaksi jääneen kansanedustajakautensa jälkeen Rytkönen työskenteli Iisalmen Työväen Osuuskaupassa, kunnes muutti puolisonsa perässä Neuvostoliittoon vuonna 1927. Hän asui aluksi Leningradin alueen Kuivaisin kylässä ja opiskeli Lännen vähemmistökansallisuuksien yliopistossa. Myöhemmin Rytkönen asui Toksovossa, jossa hän toimitti paikallisen kolhoosin sanomalehteä. 1930-luvulla hän kuului myös *Neuvostonaisen* toimituskuntaan ja toimi Kopittalan kyläneuvoston puoluehistorian ohjaajana. Rytkönen vangittiin keväällä 1938 ja tuomittiin kuolemaan artikla 58:n perusteella. Hänet teloitettiin Leningradissa lokakuussa 1938.

Perhe
-----

Anni Rytkösen veli oli kansanedustaja Kalle Toppinen.*lähde?* Hänen puolisonsa oli Iisalmessa kauppaliikettä pitänyt Henrik "Heikki" Rytkönen (1887-1938), joka muutti Neuvostoliittoon jo 1919 ja työskenteli Toksovossa NKP:n aluekomitean propagandaosastolla. Heikki Rytkönen vangittiin myös keväällä 1938 ja teloitettiin samaan aikaan Anni Rytkösen kanssa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  .aspx Anni Rytkönen *Suomen kansanedustajat*. Eduskunta. Viitattu 27.9.2007.
2. 1 2 3  Рюткинен, Анна Павловна *Vainottujen suomalaisten luettelo*. Inkeri.ru. Viitattu 22.4.2023. (venäjäksi)
3. ↑  Kirkollisia ilmoituksia.  *Salmetar*, 19.10.1911, nro 117, s. 1. Kansalliskirjasto. Viitattu 23.4.2023.
4. ↑  Iisalmi ja Kajaani : Katsaus Iisalmen sos.-dem. nuoriso-osaston toimintaan.  *Sanantuoja*, 18.3.1916, nro 32, s. 3. Kansalliskirjasto. Viitattu 23.4.2023.
5. ↑  Haajaisten nuoriso järjestäytyy.  *Sanantuoja*, 13.4.1916, nro 42, s. 2. Kansalliskirjasto. Viitattu 23.4.2023.
6. ↑  Iisalmen T.-y:n 20 vuotinen toimintakertomus.  *Sanantuoja*, 29.8.1916, nro 96, s. 4. Kansalliskirjasto. Viitattu 23.4.2023.
7. ↑  Muutamia piirteitä Iisalmen Työväen Osuuskaupan r. l. toiminnasta.  *Savon Kansa*, 5.4.1923, nro Sanantuoja 37, s. 6. Kansalliskirjasto. Viitattu 23.4.2023.
8. ↑  Рюткинен, Генрих Александрович *Vainottujen suomalaisten luettelo*. Inkeri.ru. Viitattu 23.4.2023. (venäjäksi)


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Eduskunta

 |

 |