recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Saksan puolalaiset** ovat Saksassa asuvia puolalaisia. Saksan ja Puolan rajalla historiallisesti asuneiden puolalaisten lisäksi heitä on tullut suuressa mittakaavassa töihin Saksaan 1800-luvulta lähtien. Puolalaisia on Saksassa arviolta 2 000 000, ja heillä on virallinen vähemmistön asema.

Historia
--------

Puolalaisia muutti Saksaan suuressa määrin 1800-luvun keskivaiheilta 1900-luvun alkuun. Puolalaisia muutti Saksaan maatalouden työvoimapulan tähden. *Leutenot*-nimellä tunnettu pula työntekijöistä johtui saksalaisten suuresta muuttoaallosta Yhdysvaltoihin. Puolalaiset vaikuttivat maatalouden lisäksi myös Ruhrin hiilikaivoksilla, joita oli alettu laajentaa 1800-luvun alulla. Puolalaiset perustivat Ruhrille monia puolalaisia seuroja. Ensimmäinen niistä oli katolilainen työseura *Jednosch*. Tärkeimpiä puolalaisten yhteyssiteitä oli puolankielinen lehti *Wiarus Polski*. Kun Preussissa alettiin pelätä slaavilaistumista, puolalaisia alettiin sulauttaa saksalaiseen yhteiskuntaan. 1890-luvulla lakkautettiin esimerkiksi puolalaiset koulut. Lisäksi vuodesta 1899 työpaikan säilyttämisen edellytykseksi asetettiin saksan kielen taito. Ennen ensimmäistä maailmansotaa Ruhrin alueella oli arviolta 500 000 puolalaista, joista suuri osa muutti takaisin Puolaan sodan jälkeen. Alueelle jäi noin 150 000 puolalaista, jotka sulautuivat maailmansotien välillä nopeasti saksalaisiin. Toisessa maailmansodassa Natsi-Saksa otti noin 300 000 puolalaista sotavankia ja 1 000 000 siviiliä pakkotöihin. Sodan jälkeen suurin osa puolalaista palasi Puolaan. Puolalaisia on alkanut uudestaan tulla etenkin maatalouden palvelukseen 1990-luvulta lähtien. Suurin osa heistä työskentelee maassa väliaikaisesti.

Lähteet
-------

* Matti Räsänen ja Outi Tuomi-Nikula: *Saksanmaalla - Kansanelämää keskiajalta nykypäivään*. Helsinki: Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, 2000. ISBN 951-746-142-9.

### Viitteet

1. ↑  Piotr Małoszewski: Sytuacja Polaków w Niemczech w zakresie dostępu do nauki języka ojczystego Czy nauczanie języka polskiego skazane jest na wymarcie? *wspolnota-polska.org.pl*. Viitattu 19.1.2011. (puolaksi)
2. ↑  Nazistowskie prawo wciąż dyskryminuje Polaków *polonia.wp.pl*. Viitattu 19.1.2011. (puolaksi)
3. 1 2  Räsänen ja Tuomi-Nikula 2000, s. 400.
4. ↑  Räsänen ja Tuomi-Nikula 2000, s. 402.
5. ↑  Räsänen ja Tuomi-Nikula 2000, s. 403.
6. ↑  Räsänen ja Tuomi-Nikula 2000, s. 401.
**Noitaympyrä** on Pentti Haanpään vuonna 1931 kirjoittama romaani metsätyömies Pate Teikasta. Haanpää piti *Noitaympyrää* parhaana romaaninaan. Kustantajat pitivät teosta kuitenkin liian kriittisenä ja se julkaistiin vasta vuonna 1956, vuosi kirjailijan kuoleman jälkeen.

Juoni
-----

*Noitaympyrän* päähenkilö on metsätyömies Pate Teikka. Hän ei löydä sijaansa aikansa suomalaisessa yhteiskunnassa. Hän kohoaa tukkijätkästä työnjohtajaksi. Hän ei kuitenkaan voi hyväksyä, kuinka yhtiö painostaa työntekijöitään vallitsevan maailmanpulan varjolla, vaan painuu maantielle. Siellä Teikka kokee monenlaista ja ajautuu lopulta asumaan Lappiin etelästä matkalla olevan maisterioriginellin, Raunion, kanssa. Lyhyen hyvän ajan jälkeen Raunio loukkaantuu auto-onnettomuudessa ja tekee turhautuessaan itsemurhan.

Pate Teikka tekee epätoivoissaan ratkaisun, joka kirjoittamisaikana tuntui kustantajien lukijoista mahdottomalta: hän lähtee kulkemaan maantietä kohti rajaa ja Neuvostoliittoa. Hän ei näe Suomessa minkäänlaisia elämisen mahdollisuuksia.

Julkaisu
--------

Kirjailija tarjosi teostaan muun muassa Otavalle ja WSOY:lle sekä jatkokertomukseksi sanomalehdille. Teos julkaistiin kuitenkin vasta postuumisti vuonna 1956, Otavan kustantamassa Haanpään jälkeenjääneiden kokoelmassa. Itsenäisenä teoksena se julkaistiin ensimmäisen kerran vuonna 1964 osana Kompassi-sarjaa. Suomalaisen Kirjallisuuden Seura julkaisi teoksen vuonna 1994 sarjassa Suomalaisen kirjallisuuden klassikoita Vesa Karosen kirjoittaman johdannon kera.

Vastaanotto
-----------

Vesa Karonen kirjoittaa teoksesta johdannossa:

> »"Se oli liian ajankohtainen ja liian kriittinen" - - "Kansallisesti rakentavan kirjallisuuden normeihin se ei sopinut, muttei mikään kulttuuripolitiikan oppositioryhmäkään sitä julkaissut. Romaani kritikoi myös vasemmistoa." » 
> 
>

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Granum. (Internet Archive)
2. ↑  Uusi-Rintakoski, Jarmo: Miehiä noitaympyröissään. *Kodin Pellervo*. Viitattu 22.9.2013.
3. ↑  Noitaympyrä : romaani pohjoisesta / Pentti Haanpää. *Helka-tietokanta*.  Arkistoitu 24.5.2012.

Aiheesta muualla
----------------

* Lindstedt, Risto: Noitaympyrä (Arkistoitu – Internet Archive).
**Getaway** on vuonna 2013 ensi-iltansa Yhdysvalloissa saanut yhdysvaltalainen, Courtney Solomonin ohjaama nopeatempoinen jännityselokuva.

Juoni
-----

Entisen kilpa-autoilijan Brent Magnan (Ethan Hawke) vaimo (Rebecca Budig) on kidnapattu Sofiassa, Bulgariassa. Tuntematon mies ottaa Brentiin yhteyttä puhelimitse ja alkaa käskyttää tätä aikakriittisissä tehtävissä väittäen, että jättää vaimon henkiin vain mikäli Brent tekee seuraavien tuntien aikana täsmälleen miehen määräämät asiat. Ensimmäisenä eteen tulee erään tietyn ajoneuvon varastaminen ja sen jälkeen nopeaan tahtiin mies alkaa esittää ajoneuvolla suoritettavia tehtäviä ympäri kaupunkia. Mukaan sotkeutuu ajoneuvon alkuperäinen omistaja, paikallisen upporikkaan sijoituspankkiirin tytär, "The Kid" (Selena Gomez), jonka rooli on myös kidnappaajan tarkoin suunnittelema.

Roolit
------

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
|  Ethan Hawke  | … |  Brent Magna  |
|  Selena Gomez  | … |  The Kid  |
|  Jon Voight  | … |  kidnappaaja  |
|  Rebecca Budig  | … |  Leanne Magna  |

Vastaanotto
-----------

Elokuva sai tyrmäävät arviot ilmestyessään Yhdysvalloissa. Elokuva-arvioiden aggregaattisivustolla Rotten Tomatoes elokuva on arvioitu erittäin surkeaksi (keskimäärin arvioitu 2.7/10) perustuen selkeään konsensukseen. Kriitikkojen konsensuksen mukaan vapaasti käännettynä: *"Monotonisesti väsyttävyyteen asti kiihkeätempoisena Getaway muistuttaa, ettei järkevän leikkauksen, hahmojen kehityskaaren, järkeenkäyvän dialogin ja mielenkiintoisen juonen ohitse kiihdyttäminen ole vaaratonta."* Samanlaiseen arvosanaan (22/100) on päädytty toisella aggregaattisivustolla Metacritic.Elokuvasivusto Variety arvioi elokuvan yhdeksi vuoden 2013 surkeimmin menestyneistä elokuvista Yhdysvalloissa elokuvan tuoton jäätyä noin reiluun puoleen sen tuotantokustannuksista.Selena Gomez oli myös ehdolla vuoden 2014 Golden Raspberry Awards -palkintogaalassa huonoimman näyttelijättären kategoriassa. Palkinto meni tuolloin kuitenkin Tyler Perrylle.

Suomessa elokuvalehti Episodi arvioi elokuvan arvosanalla 1/5: "*Umpijuntti toimintapökäle, jonka maailmaan kuuluvat itseään toistavat takaa-ajot ja romutetut poliisiautot.*"

| Vastaanotto |
| --- |
| Yhteispisteet |
| Julkaisu | Pisteet |
| Metacritic | 22/100 |
| Rotten Tomatoes | 2% |
| Arvostelupisteet |
| Julkaisu | Pisteet |

Lähteet
-------

1. ↑  Rotten Tomatoes *rottentomatoes.com*.
2. ↑  Metacritic *metacritic.com*.
3. ↑  Variety Staff: Hollywood’s Biggest Box Office Bombs of 2013 *Variety*.  26.12.2013. Viitattu 29.4.2018. (englanniksi)
4. ↑  Joonas Alanne:   *Episodi*, Maaliskuu 2014.  Pop Media Oy.

Aiheesta muualla
----------------

* *Getaway* Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
**Alfred Hiilimies**, ent. **Hihlman** (2. elokuuta 1886 Kristiinankaupunki – 19. joulukuuta 1961 Helsinki) oli suomalainen kanttoriurkuri, musiikkipedagogi ja -kriitikko, kuoronjohtaja, säveltäjä ja sovittaja.

Hiilimiehen vanhemmat olivat työnjohtaja Frans Fredrik Hihlman ja Ida Maria Rautio ja puoliso vuodesta 1917 Helmi Siiri Vähäkallio. Hiilimies opiskeli Helsingin musiikkiopistossa 1906–1910 ja sai yksityisopetusta laulussa Abraham Ojanperän johdolla. Helsingin Johanneksenkirkon kanttori hän oli yli 30 vuotta, vuodesta 1916 vuoteen 1950. Hän toimi myös laulunopettajana useissa eri oppilaitoksissa vuodesta 1916 vuoteen 1946. *Uusi Suometar* -lehden musiikkikriitikkona Hiilimies toimi 1912–1918. Helsingin opettajakuoron johtaja Hiilimies oli 1923–1937 ja kunniajohtaja vuodesta 1946. *Kirkkomusiikkilehden* toimittaja hän oli 1929–1931. Hän myös piti konsertteja sekä julkaisi, sävelsi ja sovitti lauluja. Hiilimies sai director musices -arvonimen vuonna 1926.

Lähteet
-------

1. 1 2  *Aikalaiskirja. Henkilötietoja nykypolven suomalaisista*, s. 156. Helsinki: Tietosanakirja-Osakeyhtiö, 1920.
2. ↑  Dir. cantus Hiilimies kuollut. *Helsingin Sanomat*, 20.12.1961, s. 22.
3. 1 2  Aikalaiskirja 1954, s. 217. (Viitattu 7.10.2018)


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)

 |

 |
**Sileä kuminen torni** on Kimmo Kaivannon (1932-2012) yhteiskunnallisesti kantaa ottava 52 cm korkea puuveistos vuodelta 1968. Ateneumin taidemuseo osti sen kokoelmiinsa vuonna 1996.

Kimmo Kaivanto oli Venetsian biennaalissa 1968 nähnyt, että taide voi olla yhteiskunnallisesti kantaa ottavaa. Hänen seuraavien vuosiensa töitä leimasikin totalitarismin vastaisuus ja huoli luonnon tulevaisuudesta.

*Sileä kuminen torni* syntyi Prahan kevään ja kansainvälisen opiskelijaradikalismin vuosina. Se kuvaa kylmän sodan kahtiajakautunutta maailmaa. Kaivanto kuvasi sen fallosentrisen miehisen ylivallan aiheuttamaksi. Teoksessa punavalkoinen osin karttaviivoin päällystetty maapallo kannattelee mustaa fallosta, jonka taiteilija näkee yksisilmäiseksi miesten maailman esimerkiksi.

Aiheesta muualla
----------------

* Suomen Kansallisgalleria: Kokoelmat: Sileä kuminen torni.  (Arkistoitu – Internet Archive)

Lähteet
-------

1. 1 2  Timo Huusko: *Ateneum- opas (toim.Timo Huusko)*, s. 132. Kimmo Kaivanto: Sileä kuminen torni. Helsinki: Ateneumin taidemuseo, 2007.
Pakarilansalo

|  |  |
| --- | --- |
| Sijainti | 
RautalammiPohjois-SavoSuomi |
| Vesialue | 
Konnevesi |

Karttamuokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa WikidataaTietolaatikon dokumentaatioNäytä Wikidatasta tulevat arvot

**Pakarilansalo** on saari Konnevedessä Pohjois-Savon Rautalammilla.

Pakarilansalo sijaitsee Konneveden kapeimmassa kohdassa järven keskiosassa. Kantatie 69 kulkee kapeiden salmien yli Pakarilansalon läpi Rautalammilta Konnevedelle. Saari on lähinnä mäkistä metsämaata. Sen pohjoisosa kapenee Rastinpään niemeksi ja eteläosa on nimeltään Salonpää.

Pakarilansalo tunnettiin ennen nimellä Kulmunsalo. Alue asutettiin 1500-luvulla. Saaren ensimmäisenä asuinpaikkana pidetään Rastilaa saaren pohjoispäässä. Samalta alueelta on löytynyt kivikirves, läheltä entistä Pakarilan kansakoulua.

Lähteet
-------

1. ↑  Kansalaisen karttapaikka Maanmittauslaitos. Viitattu 2.1.2024.
2. ↑  Historia Rautalammin Pakariset. Viitattu 1.1.2024.
3. ↑  Rastinpelto Kulttuuriympäristön Palveluikkuna:  Museovirasto. Viitattu 1.1.2024.
Kaukametsän opiston pääovi. Ulkoseinässä lukee Kaukametsän opistoKaukametsän opiston pääovi
**Kaukametsän opisto** on Kajaanissa toimiva kansalaisopisto. Sen toiminta alkoi syksyllä 1971. Kajaanin maalaiskuntaan perustetusta opistosta tuli Kajaanin kaupungin kansalaisopisto kuntaliitoksen yhteydessä 1977. Opisto siirtyi nykyisiin tiloihin Kaukametsään vuonna 1987, jolloin opisto sai nimekseen Kaukametsän opisto. Opiston rehtorina toimii Eeva-Maria Nivalainen. Hän toimii myös Kainuun musiikkiopiston rehtorina.

Opiston toimialue ja perustehtävä
---------------------------------

Opetusta järjestetään Kaukametsän lisäksi noin 40 eri paikassa lähiöissä ja haja-asutusalueella Kajaanissa. Kaukametsän opisto on kaikille avoin *vapaan sivistystyön oppilaitos*, jossa voi opiskella ja harrastaa monipuolisesti muun muassa kieliä, kuvataiteita, kädentaitoja, liikuntaa, tietotekniikkaa, musiikkia sekä yhteiskunnallisia ja humanistisia aineita. Opinnot pohjautuvat elinikäisen oppimisen periaatteeseen ja ihmisen haluun oppia uutta ja kehittyä.  

Opiston motto on: Oppimisen iloa kestävästi.

Opiston toiminta-alueet
-----------------------

* avoin kansalaisopisto-opetus
* taiteen perusopetus
	+ taiteen perusopetus lapsille
		- Kaukametsän kuvataidekoulu
* opintopistekurssit (osaamisperusteinen)
* erityisryhmien opetus
* yhteistyöverkostot
* kurssitoiminta
	+ yritysten, järjestöjen, oppilaitosten ja työvoimahallinnon ostamat kurssit
* projektit ja hankkeet
* tilojen vuokraus

Opetusaineet
------------

* yhteiskunnalliset aineet
* kielet
* tietotekniikka
* kuvataiteet ja muotoilu
* kirjallisuus
* tanssi
* musiikki
* esittävä taide ja kirjallisuus
* käden taidot
* ravitsemus- ja terveyskasvatus
* liikunta
* taiteen perusopetus

Lähteet
-------

* Kaukametsän opiston verkkosivut

### Viitteet

Kaukametsän opiston aula, etualalla kukkiva joulukaktusKaukametsän opiston aula
1. ↑  Kaukametsän opisto  17.12.2019 (viimeksi muokattu). Kajaanin kaupunki. Viitattu 10.1.2020.

Aiheesta muualla
----------------

* Kansalaisopistojen liiton verkkosivut
**Martti Aukusti Immonen** (8. heinäkuuta 1930 Turku – 16. tammikuuta 2007 Espoo) oli suomalainen yritysjohtaja, joka sai kauppaneuvoksen arvonimen.

Immosen vanhemmat olivat muurari Kustaa Aadolf Immonen ja kutoja Katri Elviira Rauta ja puoliso vuodesta 1959 sairaanhoitaja Marja Helinä Laaksonen. Immonen tuli ylioppilaaksi Turun lyseosta 1951 ja valmistui diplomiekonomiksi Åbo Akademin kauppakorkeakoulusta 1954. Master of Science -tutkinnon liiketalouden alalta hän suoritti Columbian yliopistossa Yhdysvalloissa 1956. Immonen oli Turun Saippua Oy:n tuotepäällikkö 1956–1959, Vaasan Höyrymyllyn myyntijohtaja 1959–1967, Sanoman markkinointijohtaja 1967–1969, Oy Valitut Palat – Reader's Digest Ab:n toimitusjohtaja 1969–1987 ja hallituksen puheenjohtaja 1987–1990 sekä ruotsalaisen Reader's Digest Ab:n toimitusjohtaja 1989 ja belgialaisen Reader's Digestin toimitusjohtaja 1990. Hän oli myös NMKY:n aktiivi ja hänellä oli lukuisia asiantuntija- ja luottamustehtäviä. Immonen sai hopeamitalin painonnoston Suomen mestaruuskilpailuissa 1955 ja voitti useita akateemisia Suomen mestaruuksia jalkapallossa ja jääkiekossa. Sotilasarvoltaan hän oli reservin luutnantti. Immonen sai kauppaneuvoksen arvonimen 1989 ja Mainonnan monitaho -palkinnon 1986.

Lähteet
-------

1. 1 2  Möttönen, Tuomas: Kauppaneuvos Martti Immonen (1930–2007). *Suomen talouselämän vaikuttajat* -verkkojulkaisu (maksullinen). 5.9.2011. Suomalaisen Kirjallisuuden Seura. Viitattu 22.12.2022.
2. 1 2  Martti Immonen *Biografiasampo*. Viitattu 22.12.2022.
3. ↑  Ihmiset. Kuolleita. Kauppaneuvos Martti Immonen. (Tilaajille) *Helsingin Sanomat*.  26.1.2007. Viitattu 22.12.2022.
4. ↑  Kuka kukin on 1978, s. 280. Viitattu 22.12.2022.
Suomalaisen ekspressiivisen vaihtoehtometallin pioneeri Iiwanajulma on tunnettu paitsi omaperäisestä ja rohkeasta musiikillisesta ilmaisustaan, myös osuvista ja paradoksaalisen sydäntä särkevistä sanoituksista. Iiwanajulma on valmistelemassa viidettä studioalbumiaan ja tästä on julkaistu ensimmäinen single. "Reaktio"-singlen myötä Iiwanajulma lupaa jälleen upottaa kuulijansa musiikilliseen maisemaan, jossa voimakkaat ja vinoutuneet kitarariffit yhdistyvät viettelevään katharsiksenomaiseen kertosäkeeseen.

Iiwanajulma on julkaissut neljä pitkäsoittoa, joista toinen, vuonna 2008 julkaistu Tuhottu Tila keräsi lukuisia kiitettäviä arvioita, mm. Helsingin Sanomien Nyt-liitteessä 5/5, ja valittiin vuoden kiitellyimpien levyjen joukkoon. Levyn aloitusraidasta tehty animaatio-musiikkivideo  sai kunniamaininnan Oulun Musiikkivideofestivaaleilla 2008. Videon ohjasi Henrik Mennander.

Iiwanajulman musiikki oli alkuvaiheessa raskaan rockin ja metallin suoraviivaisempaa tulkintaa. Musiikkityyli kehittyi 2000-luvun aikana monimuotoisempaan suuntaan ja sai synkempiä ja tummempia piirteitä. Vuonna 2011 Iiwanajulma aloitti kolmannen levyn esituotannon ja äänitykset. Albumi, Hallelujah, julkaistiin 24. tammikuuta 2014. Yhtyeen neljäs albumi Casino Loyale julkaistiin digitaalisena 30.10.2020.

Jäsenet
-------

### Alkuperäinen

* Timo Hänninen: kitara
* Wille Hartonen: basso, laulu
* Janne Hartonen: kitara, laulu
* Tommi Karvinen: rummut
* Jarmo Hänninen: kitara

### Nykyiset

* Timo Hänninen: kitara, keyboards
* Wille Hartonen: laulu, keyboards
* Teemu Ruokonen: rummut
* Matias Aaltonen: basso
* Janne Hartonen: kitara

Tuotanto
--------

### Albumit

* *Sitä ei ole mitä en näe*  (2006)
* *Tuhottu Tila*  (2008)
* *Hallelujah*  (2014)
* *Casino Loyale (2020)*

### Muita julkaisuja

* *Kuun lapsi EP*  (2002)
* *Iiwanajulma EP*  (2003)
* *Kuningas EP*  (2004)
* *Huume CDS*  (2006)
* *Rakkaani CDS*  (2007)

### Arviot

* Tuhottu Tila:

*Helsingin Sanomat NYT -liite 18.4.2008*

**5 tähteä** (Jussi Alroth)

Lähteet
-------

1. ↑  Absinttia

Aiheesta muualla
----------------

* Yhtyeen facebook
* MySpace
* Iiwanajulma Last.fm:ssä (englanniksi)
* Tuhottu Tila -levy ja yhtyeen videoita: Iiwanajulma Channel (youtube).
**Martti Antero Salokas**, vuoteen 1906 **Silvander** (13. joulukuuta 1888 Perniö – 9. huhtikuuta 1967 Lahti) oli kouluneuvos, opettaja, rehtori ja tietokirjailija.

Henkilöhistoria
---------------

Salokkaan vanhemmat olivat rovasti Frans Edvard Silvander ja Elli Liljefors ja puoliso vuodesta 1917 teologi Wendla Ivaska. Rehtori, historioitsija Eino Salokas oli hänen veljensä. Martti Salokas tuli ylioppilaaksi 1908 ja valmistui filosofian kandidaatiksi 1913. Hän toimi Terijoen yhteiskoulun opettajana vuodesta 1913 ja koulun johtajana vuodesta 1917 sekä vakinaisena lehtorina vuodesta 1921 ja rehtorina vuodesta 1922. Kun Terijoen yhteislyseo muodostettiin 1929, Salokkaasta tuli sen rehtori ja vanhempi lehtori. Rehtorin tehtävää hän hoiti vuoteen 1953, koulun siirryttyä Lahteen Kannaksen yhteislyseoksi, ja lehtoraattia vielä vuoteen 1958. Kouluneuvoksen arvon Salokas sai vuonna 1957.

Julkaisuja
----------

* *Eväjalkaiset ja niiden maantieteellinen leviäminen*, 1916
* *Terijoen yhteislyseo (Terijoen suomalainen yhteiskoulu, Terijoen keskikoulu ja Terijoen keskikoulun jatkoluokat) 1907–1932*, 1932
* *Terijoki: kuvia ja kuvauksia entisestä kotipitäjästä*, 1951

Lähteet
-------

1. 1 2   Kuka kukin on (Aikalaiskirja) 1954, s. 756. (Viitattu 12.5.2019)
2. 1 2  Kuolleita. *Helsingin Sanomat*, 10.4.1967, s. 9.
**Kilpilahti** (ruots. *Sköldvik*) on Porvoon kaupungin kylä, joka sijaitsee meren rannalla noin 15 kilometriä Porvoon keskustasta länteen, entisen Porvoon maalaiskunnan alueella. Kilpilahdessa on öljynjalostusta ja kemianteollisuutta. Kokonaispinta-alaltaan Kilpilahden alue on noin 13 neliökilometriä.

Historiaa
---------

Fortum Oyj:n edeltäjäyhtiö Neste Oy osti Sköldvikin kartanon vuonna 1962 ja perusti sen maille sataman sekä öljynjalostamon.

1970-luvun alussa Pekema Oy rakensi öljynjalostamon viereen polyolefiini-, PVC-muoveja sekä liimahartseja valmistavat tehtaat, joiden toiminta käynnistyi 1972 mutta osoittautui kannattamattomaksi. PVC-tehdas vaihtoi 1970-luvun lopulta lähtien useamman kerran omistajaa kuuluen vuoroin niin Neste Chemicalsiin kuin Dyneaankin. Lopulta tehdas meni Finnplast Oy-nimisenä konkurssiin vuonna 2007.

Teollisuus
----------

Kilpilahden satama
Kilpilahdessa toimii myös tonnimäärältään Suomen suurin satama Sköldvik FISKV eli Kilpilahden satama, maantiejakeluterminaali, rautatievaunujen purkausterminaali ja teknologiakeskus. *lähde?* Lisäksi alueella on Nesteen Porvoon öljynjalostamo, kemian teollisuutta, muun muassa Borealis Polymers Oy:n muovi- ja petrokemiantehtaat, BEWi RAW Oy:n EPS-tehdas, Ineos Composites Finland Oy ja maakaasuun erikoistuneen Gasum Oy:n nesteytetyn maakaasun (LNG) tuotantolaitos.

Teollisuusalueella työskentelee vakituisesti noin 3 500 ihmistä. Kilpilahdessa sijaitsee myös Sköldvikin rautatieasema.

Lähteet
-------

1. ↑  Kiuru, Kari: Tappioyhtiön veres vetojuhta: Pekeman kohdalle sattuneet harvinaisen raskaat vuodet.  *Helsingin Sanomat*, 1.2.1977, s. 22. Näköislehden aukeama (tilaajille).
2. 1 2  Neste Oyj *kilpilahti.fi*. Kilpilahti. Viitattu 10.8.2015.
3. ↑  Borealis Polymers Oy *kilpilahti.fi*. Kilpilahti. Viitattu 10.8.2015.
4. ↑  Bewi Styrochem Oy *kilpilahti.fi*. Kilpilahti.  Arkistoitu 4.3.2016. Viitattu 10.8.2015.
5. ↑  INEOS Composites Finland Oy *kilpilahti.fi*. Kilpilahti. Viitattu 9.10.2021.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Kilpilahti** Wikimedia Commonsissa

* 
* Sköldvik hakuteoksessa *Uppslagsverket Finland* (2012). (ruotsiksi)
**Mikko Eelis Laasio** (29. syyskuuta 1913 Pori – 24. kesäkuuta 1997) oli erityisesti asetelmamaalauksistaan, mutta myös maisemistaan ja henkilökuvistaan tunnettu taidemaalari.

Mikko Laasion vanhemmat olivat diakoni Vihtori Laasio ja Anna Emilia Andersson ja puoliso vuodesta 1938 Merike Christina Sailo, kuvanveistäjä Alpo Sailon tytär. Laasio opiskeli Taideteollisessa keskuskoulussa 1930–1931 ja Suomen Taideyhdistyksen piirustuskoulussa 1932–1935. Ensi kerran hänen töitään oli näytteillä vuonna 1946, mutta ensimmäisen yksityisnäyttelynsä hän piti vasta 1964 Helsingissä. Artekin taiteilijana hän oli vuoteen 1977. Laasio oli yksi Lokakuun ryhmän ekspressionisteistä vuodesta 1947 alkaen. Maisemia hän maalasi muun muassa Pohjois-Karjalassa ja Kainuussa, asetelmamaalarina hän sai huomiota 1950-luvulla. Laasio sai Pro Finlandian 1963 ja professorin arvonimen vuonna 1982.

Lähteet
-------

1. 1 2  Havu, I. Poijärvi, L. Arvi P. Immonen, K.J. (toim.): *Kuka kukin on (Aikalaiskirja). Henkilötietoja nykypolven suomalaisista 1960*, s. 452. Helsinki: Kustannusosakeyhtiö Otava, 1960.
2. 1 2  Kuolleet. Taidemaalari, professori Mikko Laasio. *Helsingin Sanomat*, 28.6.1997, s. 4.
3. 1 2  Ilvas, Juha: *Kansallistaidetta. Suomalaista taidetta Kansallis-Osake-Pankin kokoelmissa*, s. 154-155. Mikko Laasio. Helsinki: Kansallis-Osake-Pankki, 1989. ISBN 951-889-000-5.

Aiheesta muualla
----------------

* Mikko Laasio Valtion taidemuseon kokoemissa[vanhentunut linkki]

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Uppslagsverket Finland

 |

 |
Marlboro-mies Hampurin päärautatieasemalla keväällä 2008.
**Marlboro-mies** on Marlboro-savukemerkin mainoshahmo. Se keksittiin Yhdysvalloissa, jossa Marlboro-miestä käytettiin savukemainoksissa vuosina 1954–1999.*lähde?*

Historia
--------

Marlboro-miehen hahmon kehitteli vuonna 1954 Leo Burnett. Marlboro-mies on kovapintainen karjapaimen, joka esiintyy savuke suussa ulkoilmassa tekemässä oikeita miesten töitä. Mainosten alkuperäinen tarkoitus oli lisätä suodattimella varustettujen savukkeiden suosiota, joita pidettiin tuohon aikaan usein naisten savukkeina.*lähde?*

Mainoskampanjaa on usein pidetty yhtenä mainonnan historian parhaista. Cowboy-hahmon lisäksi on ollut muunkin tyyppisiä Marlboro-miehiä, mutta ne eivät ole olleet yhtä suosittuja.*lähde?*

Vuonna 2006 Allan Lazar, Dan Karlan ja Jeremy Slater laittoivat Marlboro-miehen ykkössijalle kirjassaan *The 101 Most Influential People Who Never Lived* (Vaikutusvaltaisimmat ihmiset, jotka eivät koskaan eläneet).*lähde?*

Hahmon esittäjiä
----------------

Näyttelijä ja kirjailija William Thourlby oli ensimmäinen Marlboro-mies. Muita ovat olleet muun muassa Charley Conerly, Jim Patton, Darrell Winfield, Dick Hammer, Brad Johnson, Bill Dutra, Dean Myers, Robert Norris, Wayne McLaren, David McLean, Buster Hobbs ja Tom Mattox.*lähde?*

Australialainen George Lazenby, joka näytteli James Bondia elokuvassa Hänen majesteettinsa salaisessa palveluksessa, oli Euroopan Marlboro-mies.*lähde?*

Marlboro-miesten kuolemat
-------------------------

Ainakin kolme entistä Marlboro-miestä on kuollut tupakoinnin aiheuttamiin sairauksiin. David Millar kuoli keuhkoahtaumatautiin vuonna 1985 ja Wayne McLaren keuhkosyöpään 51-vuotiaana heinäkuussa 1992.*lähde?* David McLean, joka esiintyi monissa televisiomainoksissa ja lehti-ilmoituksissa 1960-luvun alkupuolelta, kuoli myös syöpään 73-vuotiaana vuonna 1995. Vuosina 1978–1981 Marlboro-miestä esittänyt Eric Lawson kuoli keuhkosairauteen tammikuussa 2014 72-vuotiaana.

Lähteet
-------

1. 1 2  Another Marlboro Man dies from smoking-related lung disease *Daily Mail*.  27.1.2014. Viitattu 27.1.2014.
**Janne Petri Räsänen** (s. 12. toukokuuta 1978 Nurmijärvi) on entinen suomalainen jalkapalloilija. Hän oli pelipaikaltaan keskuspuolustaja.

Räsänen nousi Veikkausliigaan Finnairin Palloilijoissa kaudella 1997. Hän saavutti heti ensimmäisellä kaudellaan SM-pronssia. FinnPa putosi liigasta seuraavan kauden päätteeksi ja Räsänen siirtyi Jokereihin, jossa hän pelasi kaksi seuraavaa kautta. Räsänen voitti Jokereissa Suomen Cupin 1999 ja SM-hopeaa 2000. Kaudeksi 2001 Räsänen siirtyi Tampere Unitediin. Hän pelasi seurassa viisi kautta, joiden aikana hän voitti Suomen mestaruuden 2001 ja kolme SM-pronssia. Räsänen siirtyi Tampereelta Norjan 1. divisioonan Hønefossiin kesken kauden elokuussa 2005. Hän edusti Hønefossia kolme kautta. 
Räsänen pelasi uransa aikana Suomessa 185 liigaottelua, joissa hän teki 10 maalia. Hän sai tililleen myös maajoukkueessa yhden A-maaottelun vuonna 2004.
Nykyään Räsänen toimii Ilveksen urheilutoimenjohtajana. Vihtori Räsänen on kona.

Lähteet
-------

* Veikkausliigan pelaajatilastot Veikkausliiga. Viitattu 14.4.2009.

### Viitteet

1. ↑  Tampere Unitedin miehistöön viime hetken muutoksia  31.8.2005. MTV3. Viitattu 14.4.2009.
2. ↑  Janne Räsänen National football teams. Viitattu 14.4.2009. (englanniksi)
**Trollhättanin koulusurmat** tapahtuivat, kun naamioitunut mies hyökkäsi teräasein Kronan-peruskouluun Trollhättanissa, Ruotsissa 22. lokakuuta 2015. Koulusurma oli Ruotsin historian tuhoisin, ja ensimmäinen sitten vuoden 1961, kun kungälviläisessä koulussa ammuttiin yksi ja haavoitettiin kuutta henkeä.

Poliisin mukaan kyseessä oli harkittu viharikos, koska surmaaja oli valinnut koulun alueelta, jolla hän tiesi olevan suuremman määrän ulkomaalaistaustaisia asukkaita.

Tapahtumat saivat alkunsa koulun pihalla ja jatkuivat koulun käytävällä. Hyökkäyksessä sai surmansa kouluavustaja, oppilas ja opettaja. Opettaja kuoli sairaalassa joulukuun alussa 2015. Lisäksi yksi oppilas loukkaantui. Surmansa saaneet ja loukkaantuneet olivat miespuolisia. Poliisi sai tiedon iskusta aamukymmenen jälkeen. Poliisin koulun käytävällä haavoittama hyökkääjä kuoli sairaalassa.

Ruotsin poliisin mukaan kyseessä on rasistinen viharikos. Surmaaja, 21-vuotias Anton Lundin Pettersson, valitsi uhrit etnisyyden perusteella. Hänen nimissään olevan YouTube-tilin perustella käy ilmi, että hän oli kiinnostunut Hitleristä ja natsi-Saksasta ja hän suhtautui kriittisesti islamiin.

Lähteet
-------

1. ↑  Kerola, Päivi: Trollhättanin kouluiskussa haavoittunut opettaja kuoli vammoihinsa *Yle Uutiset*.  4.12.2015. Viitattu 4.12.2015.
2. ↑  Wallius, Anniina: Ruotsin kouluisku vaati kolmannen kuolonuhrin *Yle Uutiset*.  22.10.2015. Viitattu 22.10.2015.
3. ↑  **Määritä nimeke!** *BBC News*.  23.10.2015. Viitattu 23.10.2015. {en}}
4. ↑  Tapiola, Paula: Ruotsin poliisi: Kouluisku oli rasistinen viharikos *Yle Uutiset*.  23.10.2015. Viitattu 23.10.2015.
5. ↑  Kervinen, Elina & Kauhanen, Anna-Liisa: Ruotsin poliisi: Trollhättanin koulumurhien takana rasismi *Helsingin Sanomat*.  23.10.2015.  Arkistoitu 24.10.2015. Viitattu 23.10.2015.

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.
**Romano mirits** on Yleisradion vuodesta 1995 kerran viikossa lähetetty romanikulttuuria ja elämää käsittelevä ajankohtaisohjelma. Alun perin ohjelma tuli Radio Suomesta ja myöhemmin se siirtyi Yle 1:lle. Ohjelman pituus on 15 minuuttia, se on pääosin suomenkielinen ja siinä on suomen romanikieliset uutiset. Ohjelma lähetettiin ensimmäisen kerran 6.11.1995. Ohjelman toimittamisesta vastasi 1995 - 2009 Raila Halmetoja. Tämän jälkeen toimittajina ovat olleet mm. Miriam Schwartz, Tuovi Putkonen, Maria Friman ja Jaakko Laakso. Romaniuutisten kääntäjinä ja lukijoina ovat olleet Tuula ja Valfrid Åkerlund sekä Miranda ja Urpo Vuolasranta ja heidän tyttärensä Miriam Schwartz.

Tuovi Putkonen kertoi ohjelman 20-vuotismuisteloissaan, että ohjelma on päässyt kertomaan historiallista tapahtumista, kuten romanipolitiikan strategiat -selvityksen valmistuminen, alueellisten romaniasiain neuvottelukuntien vakinaistaminen ja Euroopan ja Suomen romanifoorumien perustaminen. Sodissa kaatuneet romanit saivat Hietaniemen hautausmaalle muistomerkin, romanisotaveteraaneilla oli juhla säätytalossa, ja ensimmäistä kertaa romanisotaveteraani sai kutsun presidentinlinnaan. Suomen romanien historia -kirja julkaistiin, kansallinen romanipäivä 8.4. tuli almanakkaan vuonna 2014. Ensimmäiset arvonimet, opetusneuvos Viljo Koivisto ja sosiaalineuvos Väinö Lindberg, annettiin romaneille. Ensimmäinen romanitaustainen tohtori, Sarita Friman-Korpela, väitteli sosiaalipolitiikasta vuonna 2014.

Lähteet
-------

1. ↑  Kielipolitiikan vuosi 2018 (s. 92; ISBN 978-952-5446-98-2)  2019. Kotimaisten kielten keskus. Viitattu 9.4.2023.
2. ↑  Latšo diives - Romaniväestön koulutusryhmän tiedotuslehti 1/2016 - Tuovi Putkonen: 20 vuotta romaniohjelmia radiossa, s. 10
3. ↑  Latšo diives - Romaniväestön koulutusryhmän tiedotuslehti 1/2016 - Tuovi Putkonen: 20 vuotta romaniohjelmia radiossa, s. 11

Aiheesta muualla
----------------

* Romano miritš Yle Areenassa
* Romano miritš 25-vuotta, Presidentti Tarja Halonen muistelee ohjelman aloittamisesta (24.11.2020, osa 1)
* Romano miritš 25-vuotta, Presidentti Tarja Halonen muistelee ohjelman aloittamisesta (8.12.2020, osa 2)
**Anna Boleslavovna Missuna** (12. marraskuuta 1868 – 2. toukokuuta 1922) oli venäläissyntyinen puolalainen geologi, mineralogi ja paleontologi.

Varhainen elämä
---------------

Missuna syntyi Vitsebskin alueella (tuolloin osa Venäjän keisarikuntaa, nykyään osa Valko-Venäjää). Hänen vanhempansa olivat syntyjään puolalaisia. Hän opiskeli Riiassa, jossa hän opiskeli saksaa, ja myöhemmin Moskovassa vuosina 1893–1896. Hän jatkoi mineralogian opintojaan Vladimir Vernadskin ja kristallografi Jevgraf Fjodorovin kanssa.

Ura
---

Missunan ensimmäinen geologinen artikkeli julkaistiin vuonna 1898. Se oli tutkimus ammoniumsulfaatin kiteisistä muodoista, jonka hän kirjoitti yhdessä L. V. Yakovlevan kanssa. Tutkimus julkaistiin Moskovan luonnontieteellisen seuran lehdessä. Hän julkaisi artikkeleita sekä venäjäksi että saksaksi.

Vuosina 1907–1922 Missuna toimi kemian professorina Moskovassa. Hän opetti myös petrografiaa, paleontologiaa, geologiaa ja maantietoa.

Missuna kuoli 2. toukokuuta vuonna 1922 vain 53-vuotiaana.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Ogilvie: *The Biographical Dictionary of Women in Science: L-Z*, s. 899–900. Taylor & Fracis, 2000. ISBN 9780415920407. Teoksen verkkoversio.
2. ↑  Boris Ye. Borudsky, "Geochemical Mineralogy by Vladimir Ivanovitc Vernadsky and the Present Times" *New Data on Minerals* 48(2013): 102.
3. ↑  Lockyer: Nature *books.google.com*.

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Anna Missuna 

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Puola

 |

 |
Leonid Kožara
**Leonid Oleksandrovytš Kožara** (ukr. Леонід Олександрович Кожара; s. 14. tammikuuta 1963 Pultava) on ukrainalainen poliitikko, juristi ja diplomaatti. 
Hän edusti aikoinaan Alueiden puoluetta ja toimi Ukrainan ulkoministerinä vuosina 2012–2014. Kožara erotettiin tehtävistään Ukrainan vallankumouksen johdettua Viktor Janukovytšin hallinnon kaatumiseen.

Kožara sai vuonna 1985 maisterin arvon kansainvälisessä oikeudessa Kiovan kansallisesta yliopistosta. Vuosina 2002–2004 hän toimi suurlähettiläänä Ruotsiin. Hän oli työskennellyt myös Ukrainan suurlähetystössä Yhdysvalloissa 1990-luvulla. Kožara aloitti vuonna 2006 toimimisen Verh’ovna Radan jäsenenä. Maaliskuussa 2010 hänestä tuli Ukrainan presidentin ulkopoliittinen neuvonantaja ja joulukuussa 2012 ulkoministeri. Ulkoministerin tehtävien menettämisen jälkeen Kožara vaati Ukrainalta suoria neuvotteluja Donbassin Venäjän tukemien kapinallisten asettamien viranomaisten kanssa. Vuonna 2018 Sosialistit-puolue ehdotti häntä presidenttiehdokkaaksi. Kožara myös johti jonkin aikaa Sosialistit-puoluetta, joka kiellettiin Venäjä-kytkösten perusteella vuonna 2022.

Vuonna 2020 Kožara pidätettiin epäiltynä Inter TV:n johdossa toimineen liikemies Serhi Starytskyin ampumisesta. Starytskyi löydettiin kuoliaaksi ammuttuna Kožaran asunnosta 22. helmikuuta 2020. Kožaran ja hänen vaimonsa mukaan Starytskyi oli tehnyt itsemurhan, mutta rikostutkijat ja syyttäjät katsoivat, että ampumavamma ei voinut olla itse aiheutettu. Luoti oli ammuttu Kožaran omistamalla aseella. Poliisin mukaan alkoholia oli nautittu kuolinillan aikana ja miehet olivat tapelleet keskenään. Kožara vapautettiin takuita vastaan.

Kožaralla on yksi poika.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Кожара Леонід Олександрович LB.ua, viitattu 3.1.2024 (ukrainaksi)
2. 1 2  Leonid Kozhara Organization for Security and Co-operation in Europe, viitattu 3.1.2024 (englanniksi)
3. ↑  Rada terminates parliamentary mandates of Kozhara, Lavrynovych, Tabachnyk Kyiv Post 25.12.2012, viitattu 3.1.2024 (englanniksi)
4. 1 2  Former Ukrainian Foreign Minister Kozhara Detained On Murder Charge Radio Free Europe/Radio Liberty 25.3.2020, viitattu 3.1.2024 (englanniksi)
5. ↑  Ukraine revolution brings peril to envoys abroad BBC 3.3.2014, viitattu 3.1.2024 (englanniksi)
6. 1 2  Kostia Andreikovets, Court bans pro-Russian Socialist Party Babel 13.6.2022, viitattu 3.1.2024 (englanniksi)
7. ↑  Former deputy FM Kozhara detained on murder suspicion Interfax Ukraine 25.3.2020, viitattu 3.1.2024 (englanniksi)
8. ↑  Oleg Sukhov, Yanukovych minister charged with murder released on bail Kyiv Post 21.5.2020, viitattu 3.1.2024 (englanniksi)
Skogskyrkogårdenin pyhä risti.
**Skogskyrkogården** on hautausmaa ja kirkkopuisto Tukholman Gamla Enskeden kaupunginosassa. Se vihittiin käyttöön vuonna 1920. Sen suunnittelivat arkkitehdit Gunnar Asplund ja Sigurd Lewerentz voitettuaan vuonna 1915 järjestetyn suunnittelukilpailun. Hautausmaa rakennettiin vaiheittain vuosina 1916–1940. Hautausmaata ympäröimään rakennettiin vuosina 1923–1932 alkujaan 3,6 kilometriä pitkä kivimuuri, jota on myöhemmin jatkettu. Hautausmaan pinta-ala on 102 hehtaaria ja siellä on noin 100 000 hautapaikkaa. Hautausmaan läheisyydessä on samanniminen metroasema.

Skogskyrkogården (sananmukaisesti "Metsäkirkkomaa") uudisti hautausmaiden suunnittelun Ruotsissa, kun luonnon merkitystä tunnelman luomisessa alettiin painottaa aiempaa enemmän. Haudat ovat metsäisellä hautausmaalla pääosin mäntyjen keskellä. Hautausmaalla on useita kappeleita. Gunnar Asplundin suunnittelema metsäkappeli valmistui 1920, Lewerentzin suunnittelema uusklassinen ylösnousemuskappeli 1926 ja Asplundin suunnittelema Pyhän ristin kappeli 1940. Johan Celsingin suunnittelema uusi krematorio on ollut rakenteilla vuodesta 2010 ja sen on tarkoitus valmistua vuonna 2014.

Skogskyrkogården otettiin Unescon maailmanperintöluettelon kohteeksi vuonna 1994, koska sillä on katsottu olleen merkittävä vaikutus hautausmaiden suunnitteluun kautta maailman.

Hautausmaalla on erilliset alueet muslimeille, ortodokseille, katolilaisille, bahai-uskon kannattajille ja mandealaisille. Skogkyrkogårdenin vieressä on juutalainen hautausmaa, joka ei kuitenkaan kuulu maailmanperintökohteeseen. Juutalaisella hautausmaalla on 1969 valmistunut S. I. Lindin suunnittelema kappeli.

Skogskyrkogårdeniin haudattuja tunnettuja henkilöitä
----------------------------------------------------

  

* Gunnar Asplund (1885–1940), arkkitehti
* Tim Bergling (1989–2018), muusikko
* Greta Garbo (1905–1990), näyttelijä
* Pelle Lindbergh (1959–1985), jääkiekko maalivahti
* Ivar Lo-Johansson (1901–1990), kirjailija
* Anton Nilson (1887–1989), vallankumouksellinen agitaattori
* Quorthon (1966–2004), muusikko (
* Lennart "Nacka" Skoglund (1929–1975), jalkapallonpelaaja
* Marie Under (1883–1980), virolainen runoilija
* Per Yngve Ohlin (1969–1991), muusikko

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Fredric Bedoire: *Stockholms byggnader: Arkitektur och stadsbild*, s. 369–370. Norstedts, Tukholma 2012.
2. ↑  Skogskyrkogården Unesco
3. ↑  Om Skogskyrkogården (ruots, engl.) Stockholms Stad. Viitattu 27.7.2011.
4. 1 2 3 4 5 6  Hittagraven
5. ↑  Stoppapressarna.se (ruotsiksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Skogskyrkogården** Wikimedia Commonsissa

RuotsiUnescon maailmanperintökohteet Ruotsissa

* Birka ja Hovgården
* Drottningholmin linna-alue
* Engelsbergin ruukki
* Etelä-Öölannin viljelyseutu
* Falunin ja Stora Kopparbergetin teollisuusalue
* Gammelstadin kirkkokylä
* Grimetonin radioasema
* Hälsinglandin koristellut maatalot
* Höga kusten
* Karlskronan sotilaskaupunki
* Laponia
* Skogskyrkogården
* Struven ketju
* Tanumin kalliopiirrokset
* Visbyn hansakaupunki
**Karl Emil Cedergren** (29. syyskuuta 1900 Pohja – 15. marraskuuta 1970 Helsinki) oli suomalainen radioalan pioneeri ja radiotehtailija.

Cedergren harrasti jo nuorena tekniikkaa ja hän palveli armeijassa Santahaminan kipinälennätinkoulussa sekä Santahaminan kipinälennätinasemalla. Armeijasta päästyään hän oli 1918–1920 oppilaana C. A. Lindbergin sähkömekaanisessa verstaassa ja sen jälkeen 1920–1922 *Keski-Suomen Sähkö Oy*:n palveluksessa sähkö- ja radiomekaanikkona.

Cedergren perusti 1923 *Lahden Sähkökonepaja* nimisen yrityksen, joka valmisti muun muassa *ARGOS*-merkkisiä radioita vuosina 1927–1930. Vuonna 1924 Cedergren oli mukana perustamassa Lahden Radioharrastajat-yhdistystä, yhdistyksen perustama radioasema toimi sitten Lahdessa vuosina 1925-1927. Aseman teho oli 200 wattia ja aallonpituus 318 metriä ja se sijaitsi Rautatienkadun ja Vuorikadun kulmassa sijainneen kerrostalon ullakolla lähettäen viikottain yhdistyksen jäsenten kokoamaa ohjelmaa. Lahden Sähkökonepaja meni konkurssiin 1930 ja Cedergren oli sitten *Hämeen Auto Oy*:n prokuristina vuosina 1931–1933. Vuonna 1933 hän perusti Helsinkiin *Radio-Aitta Oy*:n, joka valmisti *Superfon*-merkkisiä radioita vuosina 1945–1958. Cedergren oli mukana myös lukuisissa muissa yhtiöissä sekä yhdistyksissä ja urheiluseuroissa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Suomen Radiohistoriallinen Seura ry - Keskustelufoorumi › Yleistä radiohistoriasta › 20-luvun radiotehtailijat 23.10.2022
2. ↑  Lahden Radioharrastajat 4.4.1924, Lahden Radioamatöörikerho ry:n toimintakertomus 2019
3. ↑  Radiomuseum : Superfon; Helsinki

Aiheesta muualla
----------------

* Radio-Aitta Oy:n toimitusjohtaja Emil Cedergren tapaamassa näyttelijä Kaisu Leppästä, Otso Pietisen valokuva vuodelta 1939. Museovirasto, Historian kuvakokoelma, Valokuvaamo Pietisen kokoelma (Finna)
Ford 7840 SLE**Ford 40 -sarja** oli Fordin vuosina 1991–1994 ja New Hollandin vuosina 1995–1998 valmistama traktorimallisto. Se oli kehitetty aiemmasta 10-sarjasta ja sisälsi huomattavia uudistuksia.

Kehitystyö
----------

40-sarjan traktorit olivat kahden erillisen projektin työn tulos. Projektin P358 tarkoituksena oli kehittää uudet korvaavat mallit Fordin aiemman 10-sarjan tilalle. Se sisälsi merkittäviä muutoksia vaihteistossa, hydrauliikassa ja ohjaamossa.
Toisen projektin, Genesiksen, tavoitteena oli kehittää ensimmäiset täysin uudet dieselmoottorit korvaamaan vanhat, vuonna 1964 esitellyt moottorit.

### Genesis

Lokakuun ensimmäisenä 1987 aloitti Ford New Hollandin asiatuntijoista koottu ryhmä suunnittelutyönsä. Tarkoituksena oli parantaa moottoreiden suorituskykyä ja sovittaa ne kiristyviin päästövaatimuksiin. Uudet moottorit olivat aiempaa suurempia. Nelisylinterisissä iskutilavuus oli 5 litraa ja kuusisylinterisissä 7,5. Muutos oli saatu aikaan pidentämällä iskun pituutta. Moottoreihin suunniteltiin myös uudet sylinterikannet, joissa oli suuret venttiilit parhaan hyötysuhteen saavuttamiseksi. Uusi nokka-akseli paransi polttoainetaloudellisuutta ja pienensi päästöjä. Myös vanhoihin moottoreihin tehtiin samat parannukset kuin uusiin suurempiin ja lopulta elokuussa 1988 ryhmällä oli täysin uusi moottoriperhe vastaamaan maatalouden uusiin haasteisiin.

Fordin traktorit 1964–1995

| Aiemmat mallit
Fordson | Tyyppi | 1960-luku | 1970-luku | 1980-luku | 1990-luku | Uudemmat mallit
New Holland |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5

 |
| Pienet (alle 70 hv) | 1000 -sarja | 100 -sarja | 10 -sarja | 30 -sarja |
| Keskisuuret (70 - 110 hv) | 1000 -sarja | 100 -sarja | 10 -sarja | 40 -sarja |
| Suuret (yli 110 hv) |  | 8000 ja 9000 | 8600 ja 9600 | 8700 ja 9700 | TW -sarja | 30 -sarja |  |
| Runko-ohjattavat |  | FW -sarja |  |
**Martti Emil Lampila** (9. lokakuuta 1924 Hirvensalmi – 14. heinäkuuta 2004 Forssa) oli suomalainen maataloustutkija, joka toimi Maatalouden tutkimuskeskuksen kotieläinhoito-osaston professorina ja johtajana 1968–1988. Hänen tutkimusalaansa oli kotieläinten ravitsemus.

Martti Lampila valmistui ylioppilaaksi Mikkelin yhteiskoulusta 1943 ja maatalous- ja metsätieteiden kandidaatiksi kotieläintieteen ja mikrobiologian alalta Helsingin yliopistosta 1952. Maatalous- ja metsätieteiden lisensiaatin ja tohtorin tutkinnon hän suoritti 1964.

Kotimaisten tutkimuslaitosten lisäksi Lampila toimi Cornellin yliopistossa Yhdysvalloissa tutkijana 1967–1968 sekä FAO:n päämajassa Roomassa Animal Production Officer -nimikkeellä 1976–1978.

Lähteet
-------

1. ↑  Kuka kukin on 1978 (Runeberg.org)
2. ↑  Professori jätti jäljen Suomen karjatalouteen *Helsingin Sanomat*.  11.8.2004. Viitattu 12.6.2018.
3. ↑  Facta 2001 WSOY 1984 9. osa, palsta 589
4. 1 2  *Agronomiliiton matrikkeli 2001*, s. 282. Agronomiliitto, 2002. ISBN 951-96301-5-5.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa | 
* VIAF

 |

 |
**Eino Juhani Heinonen** (7. syyskuuta 1925 Jyväskylä – 21. huhtikuuta 2014) oli suomalainen diplomi-insinööri ja Are-yhtymän pääjohtaja vuosina 1979–1985. Hän sai vuorineuvoksen arvon vuonna 1982.

Heinonen valmistui ylioppilaaksi Jyväskylän lyseosta vuonna 1944 ja diplomi-insinööriksi Teknillisestä korkeakoulusta vuonna 1950. Valmistumisensa jälkeen hän työskenteli vuonna 1950 lyhyen aikaa Suomen Teollisuusliitossa. Vuosina 1950–1954 Heinonen työskenteli Osuuskunta Metexin tarjousinsinöörinä ja 1954–1956 osastopäällikkönä.

Vuonna 1956 Heinonen siirtyi isänsä Kalle Heinosen perustaman Are Oy:n apulaistoimitusjohtajaksi ja toimi tehtävässä vuoteen 1966 saakka, minkä jälkeen hänestä tuli toimitusjohtaja vuosiksi 1966–1979. Vuodet 1979–1985 Heinonen oli Are-Yhtymän pääjohtaja.

Lähteet
-------

1. 1 2  Vihola, Teppo: Vuorineuvos Juhani Heinonen (1925–2014). *Suomen talouselämän vaikuttajat* -verkkojulkaisu (maksullinen). 5.9.2008. Suomalaisen Kirjallisuuden Seura. Viitattu 12.8.2015

Aiheesta muualla
----------------

* Kuka kukin on (Aikalaiskirja) 1978 *Runeberg.org*.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Talousvaikuttajat

 |

 |
**Tuko Logistics Osuuskunta** oli suomalainen osuuskuntaomisteinen logistiikkayritys, joka tarjosi hankinta- ja logistiikkapalveluja omistaja-asiakkailleen kaikkialle Suomeen. Yhtiö hankki toimitti asiakasketjuilleen päivittäistavaroita: teollisia ja tuoreita elintarvikkeita, hedelmiä, vihanneksia ja nonfood-tuotteita kotimaasta ja ulkomailta. Valikoimat kattoivat sekä vähittäiskauppa- että suurtaloustuotteet. 

Tukon asiakasketjut olivat loppuvaiheessa Wihuri, Stockmann ja Heinon Tukku. Yhtiön kokonaisvaihto oli 977 miljoonaa euroa ja liikevaihtoa 693 miljoonaa euroa vuonna 2006. Henkilöstön määrä oli 647. Tukon asiakkaana oli aiemmin myös vuonna 2016 Keskon omistukseen siirtynyt Suomen Lähikauppa sekä 2000-luvun puoleenväliin asti Wihurin tytäryhtiön Ruokamarkkinat Oy:n ketjut (Ruokavarasto, Sesto ja Etujätti) ennen fuusiota Tradekan kanssa, minkä seurauksena Tradeka myi elokuussa 2005 osuutensa Inexistä S-ryhmän keskusliikkeelle, Suomen Osuuskauppojen Keskuskunnalle (SOK) ja siirtyi käyttämään Tuko Logisticsin palveluita. Lisäksi Tukon yhtenä asiakasketjuna toiminut Suomen Spar siirtyi SOK:n omistukseen. Elanto oli Marketta, Säästäri ja Maxi -ketjuineen Tuko Logisticsin asiakkaana vuosina 1994–1996.

Tuko Logisticsin asiakasketjuilleen välittämiä private label -tuotemerkkejä olivat Eldorado ja First Price.

Historia
--------

Keskon hankkiessa 1996 osake-enemmistön Tukosta se oli pilkottava useaan eri osaan, jolloin tukkuliiketoimintaa hoitanut Tukospar muuttui Tuko Logisticsiksi saaden neljä omistajaa: Wihurin, Keskon, Stockmannin ja Heinon Tukun. Kesko osti vuonna 2015 Suomen Lähikaupan, joka omisti Tuko Logisticsista 39%. Tuko Logistics lopetti toimintansa vuoden 2018 päättyessä.

Katso myös
----------

* T-kauppa
* Spar

Lähteet
-------

1. ↑  Inex Partners kokonaan SOK:n omistukseen  1.2.2006. Turun Sanomat.  Arkistoitu 21.2.2014. Viitattu 7.6.2013.
2. ↑  Elannosta tulee Tukon asiakas ja omistaja  12.4.1994. HS arkisto (maksullinen). Viitattu 25.7.2018.
3. ↑  Tervetuloa Eldoradon maailmaan! (Arkistoitu – Internet Archive) Tuotteet, Wihuri Oy Aarnion Metro-tukku
4. ↑  First Price kahvi 500g sj (Arkistoitu – Internet Archive) Tuotteet, Wihuri Oy Aarnion Metro-tukku
5. ↑  Tuko Logistics Osk:n liiketoiminta on päättynyt (Arkistoitu – Internet Archive) Tuko Logistics
Kaarlo Suominen.
**Karl (Kaarlo) Stefan Suominen** (ent. **Nummi**, 26. joulukuuta 1856 Uskela − 8. syyskuuta 1918 Teisko) oli suomalainen räätäli ja raittiusliikkeen vaikuttaja. Pitkään Pietarissa asunut Suominen tunnetaan muun muassa Suomen Sosialidemokraattisen Raittiusliitton perustajana.

Elämä
-----

Uskelassa torpparin perheeseen syntynyt Suominen aloitti räätälinoppilaana Turussa vuonna 1872 ja muutti Pietariin 1879. Hän palasi Turkuun 1883 ja liittyi samana vuonna perustettuun Raittiusyhdistys Taimeen. Vuoden kuluttua Suominen muutti jälleen Pietariin ja ryhtyi organisoimaan raittiusliikettä pietarinsuomalaisten keskuuteen. Hän oli aluksi mukana kansainvälisessä Sininauha-järjestössä ja persuti keväällä 1885 suomenkielisen Raittiusyhdistys Alkun, joka oli Venäjän ensimmäinen raittiusyhdistys. Vuonna 1889 Suominen oli konsultoimassa Pietarin ensimmäisen venäjänkielisen raittiusyhdistyksen perustamista. Hän kirjoitti myös kaupungin suomenkielisiin sanomalehtiin nimimerkillä "Nummen Kustaa".

Suominen toimi Alun puheenjohtajana 25 vuotta, kunnes myi Pietarissa toimineen räätälinliikkeensä ja muutti Helsinkiin vuonna 1910. Helsingissä hän toimi muun muassa Raittiusyhdistys Koiton puheenjohtajana ja oli 1914 perustamassa Suomen Sosialidemokraattista Raittiusliittoa. Lisäksi Suominen kirjoitti järjestön julkaisemaan *Työväen Kuvalehteen* sekä *Työmies*-lehteen.

Suomisen harrastuksiin kuului mehiläisenhoito, jota hän harjoitti Uudessakirkossa sijainneella maatilallaan. Hän myi tilansa keväällä 1917 ja hankki uuden Teiskon Riihilahdesta Vaavunjärven rannalta. Suominen hukkui syyskuussa 1918 pudottuaan kalareissulla veneestä. Hänet on haudattu Hietaniemen hautausmaalle.

Perhe
-----

Suomisen puoliso oli Tsarskoje Selossa syntynyt inkeriläinen opettaja Olga Kahi (1860−1938). Heidän lapsiaan olivat toimittaja Helli Suominen, professori Yrjö K. Suominen ja yliopettaja Arvo Suominen (1905−1991). Pariskunnan vanhimman tyttären kieltenopettaja Taimi Maria Samoojan (s. 1891) puoliso oli kirjastoneuvos Teppo Samooja.

Teoksia
-------

* *Raittiuskysymys ja työväenliike*. Sos.-dem. Raittiusliiton julkaisuja n:o 1. Helsinki: Sos.-dem. raittiusliitto, 1915.

Lähteet
-------

1. 1 2  Kaarlo Suominen 60 vuotias.  *Kylväjä*, 1917, nro 1-2, s. 12. Kansalliskirjasto. Viitattu 14.2.2022.
2. 1 2  † Kaarlo Suominen.  *Suomen Sosialidemokraatti*, 16.9.1918, s. 3. Kansalliskirjasto. Viitattu 14.2.2022.
3. 1 2  Salmenlinna, S. S.: Riveistämme poistuneita.  *Mehiläinen*, 1918, nro 12, s. 3-5. Kansalliskirjasto. Viitattu 14.2.2022.
4. ↑  Koittolaiset kokoontuvat.  *Helsingin Sanomat*, 18.9.1918, s. 3. Kansalliskirjasto. Viitattu 14.2.2022.
5. ↑  Miettinen, Helena ym.: *Inkeriläiset : kuka kukin on*, s. 267. Helsinki: Inkerin kulttuuriseura, 2013. ISBN 978-951-97359-5-5.
6. ↑  *Kuka kukin on : henkilötietoja nykypolven suomalaisista*, s. 762, 849, 850. Helsinki: Otava, 1954. Projekt Runeberg.