recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Mikko Matias Karjanoja** (30. huhtikuuta 1932 Tuusula – 8. maaliskuuta 2013) oli suomalainen arkkitehti ja harrastajavalokuvaaja. 

Karjanoja valmistui Teknillisestä korkeakoulusta arkkitehdiksi 1958 ja työskenteli 1960-luvun alussa Alvar Aallon toimistossa.

Karjanoja toimi Suomen Kameraseurojen Liiton puheenjohtajana 1968–1969.

Vuonna 1976 Karjanoja kutsuttiin Euroopan Kulttuurisäätiön Suomen osaston (EKSO) hallituksen jäseneksi. Hän oli 1980-luvulla aktiivisesti mukana EKSOn Arktikum-hankkeessa, muun muassa Arktisen Keskuksen Säätiön asiamiehenä ja rakennuksen arkkitehtikilpailun tuomaristossa. Karjanoja oli yhtenä toimittajana EKSOn vuonna 1989 julkaisemassa teoksessa *Lapin kierros. 2, Rovaniemi–Kilpisjärvi* (ISBN 951-8932-01-8).

1990-luvun lopulla Mikko Karjanoja kehitteli Suomi 2000 -nimistä kotimaanmatkailun portaalia verkkoon. Hankkeessa olivat mukana Maanmittauslaitos, Taideteollinen korkeakoulu ja Nokia Oyj.

Lähteet
-------

1. ↑  Auli K: Billiongraves, Mikko Matias Karjanoja, Tapiolan uurnalehto, Espoo *fi.billiongraves.international*.  19.9.2019. Viitattu 18.6.2021.
2. 1 2  *Tekniikan akateemiset ja arkkitehdit 2011, osa 1*. Helsinki: Tekniikan Akateemisten Liitto, Tekniska Föreningen i Finland, Suomen Arkkitehtiliitto, Suomen Rakennusinsinöörien Liitto, 2012. ISBN 978-952-5633-65-8.
3. ↑  Sirén, Vesa: Karjanoja kyyditti Oscar Niemeyeria, *Helsingin Sanomat* 8.12.2012. Viitattu 21.6.2016.
4. ↑  Kaikki puheenjohtajat (Arkistoitu – Internet Archive), Suomen Kameraseurojen Liitto. Viitattu 20.6.2016.
5. ↑  Kukkonen, Suvi: "Mikko Karjanoja", *Pro Futura Europa. Euroopan Kulttuurisäätiön Suomen Osasto 40 vuotta*, s. 81–84. Euroopan Kulttuurisäätiön Suomen Osasto, 2009. ISBN 978-951-8932-21-2. Teoksen verkkoversio (viitattu 21.6.2016).  (Arkistoitu – Internet Archive)
6. ↑  Pere, Eeva-Liisa: Verkko-opas vie matkalle kotimaahan, *Taloussanomat* 28.11.1997. Viitattu 21.6.2016.
*Paris-Soirin* etusivu toisen maailmansodan alkaessa.
**Paris-Soir** oli vuosina 1923–1944 ilmestynyt ranskalainen iltapäivälehti. Se oli 1930-luvun loppupuolella maan suurin sanomalehti.

Eugène Merlen vuonna 1923 perustaman *Paris-Soirin* omistajat ja poliittiset kannat vaihtuivat viisi kertaa ensimmäisten seitsemän vuoden aikana. Vuonna 1930 sen osti teollisuusmies Jean Prouvost, joka oli julkaissut vuodesta 1924 *Paris-Midi* -nimistä lehteä. *Paris-Soirista* tuli hänen johdollaan Ranskan suurin sanomalehti. Sen levikki nousi 60 000 kappaleesta miljoonaan vuonna 1934, 1,7 miljoonaan vuonna 1939 ja kahteen miljoonaan vuonna 1940. Prouvost omisti myös naistenlehti *Marie-Clairen* ja kuvitetun viikkolehden *Matchin*, joilla oli kummallakin yli miljoonan kappaleen levikki.

Lehtien menestys perustui Prouvostin pääomiin ja liikemiestaitoihin sekä Paul Gemonin, Gabriel Perreuxin, Raymond Manevyn, Pierre Lazareffin ja Paul Renaudonin kaltaisten toimittajien ja valokuvaajien työhön. *Paris-Soir* teki uudenlaista journalismia, jossa tärkeä rooli oli reportaasilla, kuvituksella ja taitolla. Lehti oli uutisoinnissaan riippumaton, vältti voimakkaita kannanottoja ja pyrki myös viihdyttämään lukijoitaan.

Ranskan tappion jälkeen vuonna 1940 *Paris-Soir* ilmestyi Lyonissa, Marseillessa ja Toulousessa ja lakkasi vuonna 1943. Saksan miehityshallinto julkaisi Pariisissa samannimistä lehteä, joka lakkasi vuonna 1944. *Paris-Soirin* paikan otti sodan jälkeen *France-Soir*, ja Jean Prouvost perusti vuonna 1949 uuden viikkolehden *Paris-Matchin*.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Paris-Soir *Universalis*. Viitattu 24.3.2023.
*Tämä artikkeli käsittelee teatteriohjaajaa. Toimittaja ja juontaja Toivo Haimista on eri artikkeli.*
**Toivo Haimi** (ven. Тойво Семёнович Хайми, *Toivo Semjonovitš Haimi*, 26. tammikuuta 1931 Rosmittala – 2. helmikuuta 1984 Petroskoi) oli inkeriläissyntyinen neuvostoliittolainen näyttelijä ja teatteriohjaaja.

Haimi valmistui vuonna 1949 Leningradin finanssi- ja luotto-opistosta ja muutti Petroskoihin, jossa hän alkoi harjoitella Valtion suomalaisen draamateatterin studiossa. Hän valmistui Leningradin teatteri-instituutista vuonna 1957 ja Moskovan ohjaajakursseilta vuonna 1965.

Haimi työskenteli Petroskoin suomalaisen teatterin näyttelijänä, teatterin johtajana vuosina 1964–1982 ja sen pääohjaajana vuosina 1964–1974. Hän sai Venäjän SFNT:n valtionpalkinnon Antti Timosen ja Pekka Mikšijevin kanssa näytelmästä *Otatko miut, Karjalan mua* vuonna 1969. Haimi toimi Karjalan ASNT:n varakulttuuriministerinä vuosina 1981–1984. Hän oli Neuvostoliitto–Suomi-seuran ja Venäjän teatteriseuran hallitusten jäsen. Haimi sai Karjalan ASNT:n ansioituneen taiteilijan arvonimen vuonna 1972.

Haimi on suomalaisen toimittaja Toivo Haimin isoisä.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  *Karelija: entsiklopedija, tom 3*, s. 223. Petrozavodsk: PetroPress, 2011. ISBN 978-5-8430-0127-8.
2. ↑   *Twitter*. Viitattu 12.6.2020.
**Toivo Heiskanen** (19. heinäkuuta 1928 Kuopio – 30. marraskuuta 2012 Espoo) oli suomalainen lehdistösihteeri ja ulkomaankirjeenvaihtaja.

Heiskanen pääsi ylioppilaaksi Kuopion lyseosta 1947 ja opiskeli sitten Helsingin yliopistossa lakia ja myöhemmin englannin kieltä. Hän meni Helsingin Sanomien palvelukseen toimittajaksi 1955. Heiskanen oli Helsingin Sanomien kirjeenvaihtajana Lontoossa 1956–1962 ja Bonnissa Länsi-Saksassa 1962–1966 asuen tällöin perheineen Bad Godesbergissä. Tämän jälkeen Heiskanen toimi Suomen Englannin suurlähetystöön lehdistötiedottajana Lontoossa 1966–1968 ja palattuaan Suomeen hän oli aluksi Yhdysvaltain Suomen suurlähetystön tiedottajana Helsingissä sekä vuonna 1969 Sauna-Seuran toiminnanjohtajana.Viimeksi Heiskanen toimi ulkoministeriön lehdistösihteerinä vuoteen 1988 saakka jolloin hän jäi eläkkeelle.

Lähteet
-------

1. 1 2  Toivo Heiskasen muistokirjoitus (Helsingin Sanomat muistot) (Internet Archive)


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Alankomaat

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
Kauko Riikonen (vas.) ja Tapio Lehto Suomi–Unkari-maaottelussa Helsingissä heinäkuussa 1955.
**Kauko Kaarlo Riikonen** (24. heinäkuuta 1927 Jämsä – 20. syyskuuta 2010 Valkeakoski) oli suomalainen yleisurheilija.

Riikonen aloitti kolmiloikkaajana Jämsän Tarmossa. Kolmiloikassa hän saavutti kaksi TUL:n mestaruutta sekä Kalevan kisoissa Lahdessa 1956 hopeamitalin Valkeakosken Koskenpoikien väreissä. Hän osallistui kerran yleisurheilumaaotteluun, joka käytiin Helsingissä vuonna 1955 Unkaria vastaan. Tässä kisassa hän sijoittui toiseksi varmistaen lajin kaksoisvoiton Suomelle. Oma ennätys 15,00 syntyi Joutsenossa heinäkuussa 1956.

Riikonen työskenteli Valkeakosken kauppalan palveluksessa vuodesta 1951 alkaen vastaten paikkakunnan nuoriso-, raittius-, liikunta- ja matkailulautakunnan sihteerin tehtävistä. Eläkkeelle hän jäi vapaa-aikatoimen johtajan tehtävistä. 

Riikonen oli TUL:n kunniajäsen. Hänen tyttärensä on Hilkka Riikonen (myöhemmin Ahde).

Lähteet
-------

* Kauko Riikonen Tilastopaja (vaatii kirjautumisen, maksullinen palvelu).
* Yleisurheilun Kuvalehti, 7/2010, In Memoriam, s. 48.
Ornella Muti kuvattuna Cannesissa vuonna 2000
**Ornella Muti** (oik. Francesca Romana Rivelli) (s. 9. maaliskuuta 1955) on italialainen näyttelijä. Hänen isänsä on Napolista ja äitinsä Virosta. Hänellä on myös vanhempi sisar Claudia.

Muti teki töitä teini-ikäisenä mallina ja elokuvaroolissa hän debytoi vuonna 1970 elokuvassa "La Moglie più bella" (Kaikkein kaunein nainen). Aluksi hän osallistui vain italialaisten elokuvien tekemiseen, mutta vuodesta 1980 hän on osallistunut myös yhdysvaltalaisten filmien tekoon. Hänen ensimmäinen yhdysvaltalainen elokuvansa oli "Flash Gordon". Tämän jälkeen Ornella Muti on näytellyt Yhdysvalloissa muun muassa elokuvissa "Oscar" (1991) ja "Once Upon a Crime…" (1992). Lisäksi hänen tunnetaan hyvin Ranskassa, jossa hän on antanut kasvonsa Penzani-pastalle.

Ornella Muti on avioitunut kahdesti: Alessio Oranon kanssa (1975–1981) ja Frederico Facchinettin kanssa (1988–1996). Erottuaan Facchinettistä Muli on asunut vuodesta 1998 lähtien Stefano Piccolon kanssa. Hänellä on kolme lasta, joista vanhin tytär Naike Rivelli on näyttelijä. Lisäksi hänellä on poika Andrea ja tytär Carolina avioliitosta Facchinettin kanssa.

Ornella Muti on voittanut kahdesti Venetsian elokuvajuhlienn palkinnon parhaasta pääosasta; vuonna 1984 elokuvalla "Il futuro è donna" ja vuonna 1988] elokuvalla "Codice privato", jossa hän näytteli Anna Magnanin osaa.

Muti on äänestetty "Maailman kauneimmaksi naiseksi" vuonna 1994 *Class*-aikakauslehden maailmanlaajuisessa äänestyksessä.

Filmografia
-----------

Ornella Mutilla on takanaan lähes kahdeksankymmentä elokuvaroolia, joista tärkeimpiä ovat:

* Summer Affair (1979)
* Leonor (1980)
* Flash Gordon (1980)
* Tales of Ordinary Madness (1983)
* Swann in Love (1984)
* Casanova (1987)
* Appassionata (1989)
* Wait Until Spring, Bandini (1990)
* Oscar (1991)
* Once Upon A Crime (1992)
* Sisters of Satan (1993)
* Somewhere in the City (1997)
* The Count of Monte Cristo (1999)
* Last Run (2002)
* Hotel (2003)
* On the Run: Trilogy 1 (2004)
* An Amazing Couple: Trilogy 2 (2004)
* After the Life: Trilogy 3 (2004)
* *To Rome with Love* (2012)

Aiheesta muualla
----------------

* Ornella Muti Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
* Ornella Muti Fan club (Arkistoitu – Internet Archive)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
	+ 2
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Katalonia
* Saksa
* Italia
* Israel
* Yhdysvallat
* Latvia
* Tšekki
* Australia
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie
* Trove
* Elonet

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC
* IdRef

 |

 |
Kauko Rantalan omakuva
**Kauko Juhani Rantala** (27. maaliskuuta 1931 Kangasala – 4. maaliskuuta 1981 Kangasala) oli suomalainen taidemaalari ja taidegraafikko. Hän opiskeli Suomen Taideakatemian koulussa vuosina 1953-1956 ja Accademia di belle arti di Firenzessa vuonna 1958. Debyyttinsä hän teki Helsingissä vuonna 1955. Hän osallistui Suomen Taiteilijain näyttelyihin vuosina 1963 ja 1965, Suomen Taideakatemian kolmivuotisnäyttelyihin 1959, 1965 ja 1971 sekä Nuorten näyttelyihin 1955, 1957 ja 1961.

Rantala sai Helsingin kaupungin grafiikkakilpailussa toisen palkinnon vuonna 1959 ja voitti Oulun kaupungin grafiikkakilpailussa ensipalkinnon 1977. Hän oli Suomen Taideakatemian koulun grafiikan yliopettaja 1960-1972. Vuonna 1972 hän muutti Ouluun ja opetti Limingan taidekoulussa sekä loppuvuosina Oulun yliopiston arkkitehtiosastolla. Vuonna 1979 syksyllä hän muutti Kangasalle, isovanhempiensa vanhaan kestikievariin. 

Kansainvälisesti hänen töitään oli esillä Länsi- ja Itä-Saksoissa, Ruotsissa ja Neuvostoliitossa. Rantalan töitä kuuluu yhä muiden muassa Ateneumin, Oulun kaupungin ja Sara Hildénin kokoelmiin.

Kauko Rantala oli naimisissa 1956-1968 toimittaja Aila Rantala kanssa. Heillä oli kaksi lasta, vuonna 1960 syntynyt muusikko Petri Rantala ja Oulun kulttuurisäätiön toimitusjohtaja Piia Rantala-Korhonen.

Lähteet
-------

1. ↑  Finnish National Gallery: Kauko Rantala
2. 1 2  Suomen Taiteilijaseura: Kuvataiteilijamatrikkeli: Kauko Rantala
3. ↑  Seppo Ilmari Kallio: Kangasalan Aseman historiaa: Tunnettuja asemalaisnimiä


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Taiteenala Muokkaa Wikidatassa | 
* KulturNav

 |

 |
**Jevhen Hutsol** (ukr. Євген Гуцол; s. 13. toukokuuta 1990) on ukrainalainen pikajuoksija ja keskimatkojen juoksija. Hänen päämatkojaan ovat olleet 400 metriä, jolla hänen ennätyksensä on vuonna 2017 Erzurumissa juostu 45,89, ja 800 metriä, jonka hän on juossut aikaan 1.46,56 vuonna 2018. Hutsol edustaa Volinska-seuraa.

Hutsol on osallistunut yksiin ulkoradan MM-kilpailuihin, vuonna 2013 Moskovassa, jossa hän kilpaili vain pitkässä viestissä. Sisäratojen MM-kilpailuissa hän sijoittui viestissä kuudenneksi 2014. EM-kilpailuissa Hutsol on kilpaillut neljästi, vuosina 2012, 2014, 2016 ja 2018. Parhaimmillaan hän on ollut 4 × 400 metrin viestissä kuudes 2016 ja 800 metrillä välierissä 2018. Vuonna 2015 Hutsol selviytyi finaaliin 400 metrillä sisäratojen EM-kilpailuissa ollen sen viides. EM-hallikilpailuissa 2017 hän oli viestissä niin ikään viides.

Lähteet
-------

1. ↑  Jevhen Hutsol Kansainvälinen yleisurheiluliitto.  (englanniksi)
2. 1 2  Jevhen Hutsol Tilastopaja (vaatii kirjautumisen, maksullinen palvelu).  (englanniksi)
3. ↑


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* World Athletics

 |

 |

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.
Sahan paloasema keväällä 2008.
**Varjakan saha** oli Varjakansaarella Oulunsalon Varjakassa vuosina 1900–1928 toiminut sahalaitos, joka oli aikanaan Pohjoismaiden suurin. Sahan rakennutti vuonna 1898 perustettu Varjakka Trävaru Aktiebolaget. Vuonna 1912 saha siirtyi vastaperustetun Ab Uleå Oy:n hallintaan. Enimmillään sahan palveluksessa oli noin 700 henkilöä. Varjakan saarella oli sahan pääkonttori, työntekijöiden asuntoja, ruokala, kaksi kauppaa, elokuvateatteri ja oma palokunta. Varjakan saarelta päästiin mantereelle Hulinaksi ristityn kapulalossin avulla.

18. lokakuuta 1907 Varjakan sahan lähellä sattui onnettomuus, jossa hukkui 20 sahalla norjalaista *Haugesund*-parkkia lastaamassa ollutta oulunsalolaista naista, kun heitä kuljettanut hinaajan vetämä purjevene kaatui. Vain neljä naista ja proomun peräsimessä roikkunut venemies pelastuivat.

Saha paloi vuonna 1919, mutta se rakennettiin uudelleen entistä suurempana. Vuonna 1928 sahan pääakseli katkesi, ja koska sahatavaran menekki oli sillä hetkellä heikentynyt, ei sahan omistanut Uleå-yhtiö ryhtynyt kalliisiin korjaustöihin, vaan lopetti laitoksen toiminnan. Sahan laitteet siirrettiin yhtiön Pateniemen sahalle ja saharakennus purettiin Oulu Oy:n Nuottasaaren tehtaan rakennustarvikkeiksi.

Varjakan alue siirtyi Oulunsalon kunnalle vuonna 1987.

Varjakan sahan kapearaiteinen rata
----------------------------------

Saaren halki kulki noin kahden kilometrin pituinen kapearaiteinen rautatie. Rata kulki Varjakan sahalta Pyydyskarin telakan satamaan, josta sahatavara kuljetettiin eteenpäin maailmalle.

Lähteet
-------

* Pohjois-Suomessa puunjalostusteollisuutta harjoittaneet yhtiöt
* Varjakansaaren saha 1898-1929 (Arkistoitu – Internet Archive)
* Varjakan historiaa (Arkistoitu – Internet Archive)
* Kuvaus Varjakan vuoden 1907 onnettomuudesta (Arkistoitu – Internet Archive)

Oulunsalo

|  |  |
| --- | --- |
| Kylät ja alueet | Karhuoja · Kirkonseutu · Koura · Kylänpuoli · Lassila · Letto · Mökkiperä · Pitkäkangas · Päällystä · Riutunkari · Salonpää · Varjakka · Vihiranta · Öörni |
| Muuta Oulunsaloon liittyvää | Kirkko · Kauppakeskus Kapteeni · Kisakangas · Kunnantalo · Lentoasema · Papinjärvi · Varjakan saha |
**Virginia Lee** (s. 6. huhtikuuta 1965 Sydney, Australia) on australialainen soutaja, joka saavutti olympiapronssia ja voitti yhden maailmanmestaruuden.

Lee aloitti arvokilpailu-uransa kevyessä perämiehettömässä nelosessa ja sijoittui MM-kilpailuissa neljänneksi Nottinghamissa 1986 ja Kööpenhaminassa 1987. Montrealissa 1992 hän voitti maailmanmestaruuden ja Račicen MM-kilpailuissa 1993 hän sijoittui jälleen neljänneksi.

Vuonna 1994 Lee kilpaili kevyessä pariairokaksikossa ja sijoittui Annabel Katerin kanssa Indianapolisin MM-kilpailuissa seitsemänneksi. Tampereen MM-kilpailuissa 1995 Leen parina oli Joanne Morgan ja tuloksena neljäs sija. Atlantan olympialaisissa 1996 kevyet luokat olivat ensi kertaa mukana olympiaohjelmassa ja Lee saavutti Rebecca Joycen kanssa pronssia kevyessä pariairokaksikossa.

Lee palasi MM-kilpailuihin vuonna 1999 ja saavutti Sally Newmarchin kanssa St. Catharinesissa pronssia kevyessä pariairokaksikossa. Sydneyn olympialaisissa 2000 he sijoittuivat neljänneksi.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Virginia Lee *Sports Reference*.  Arkistoitu 4.11.2012. Viitattu 20.1.2019. (englanniksi)
2. 1 2 3 4 5 6  Virginia Lee *World Rowing*. FISA.  Arkistoitu 10.1.2021. Viitattu 20.1.2019. (englanniksi)


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Australian Women's Register

 |

 |
**Casey Neistat** (s. 25. maaliskuuta 1981 Gales Ferry, Connecticut, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen YouTube-tähti. Hänellä on ollut HBO-kanavalla oma televisiosarja *Neistat Brothers*.

Elämä ja ura
------------

Neistat on kotoisin Connecticutista. Hän lopetti koulunkäynnin 15-vuotiaana. Kun vanhemmat saivat samoihin aikoihin Neistatista tarpeekseen, hän muutti kavereidensa luo asumaan. Neistat sai ensimmäisen, Owen-nimisen lapsensa ollessaan 17-vuotias. Sen jälkeen hän asui silloisen tyttöystävänsä kanssa kolme vuotta asuntovaunualueella. Hän työskenteli erilaisissa pätkätöissä, kuten tiskaajana. Neistat muutti 20-vuotiaana New Yorkiin, jossa hän alkoi tehdä häävideoita ja bar mitsva -videoita saadakseen rahaa. Hän avasi oman videokanavansa YouTubessa vuonna 2008. Kun Neistat alkoi pitää elämästään lähes päivittäistä vlogia 2010-luvun puolivälissä, hän nousi supertähdeksi. Vuoden 2016 lopulla hän myi Beme-yhtiönsä CNN:lle 23 miljoonan dollarin hintaan. Neistatia pidetään vaikutusvaltaisena tubettajana, jonka arvellaan ansaitsevan pelkästään YouTuben mainostuloista noin 90 000 euroa kuukaudessa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Mankkinen, Jussi: Yli miljardi katsojaa - Casey Neistat on uuden aikakauden videotähti *Yle Uutiset*.  27.4.2017. Viitattu 24.5.2017.
2. 1 2 3 4 5 6 7  Lassila, Anni: Kuolemaa Lapin taivaalla uhmannut Casey Neistat muokkaa suomalaisteinien mielipiteitä enemmän kuin ehkä kukaan muu – ja tienaa samalla miljoonia *Helsingin Sanomat*.  1.5.2017. Viitattu 24.5.2017.
3. 1 2  Leinonen, Pauliina: YouTuben supertähti Casey Neistat Suomessa: "Olette anteeksiantavaa kansaa" *Ilta-Sanomat*.  27.4.2017. Viitattu 24.5.2017.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Casey Neistat** Wikimedia Commonsissa

* Casey Neistatin YouTube-sivut (englanniksi)
**Traces of Me** on Anniina Karjalaisen, taiteilijanimeltään Anniinan, debyyttialbumi. Albumilta on julkaistu singleinä "Why (So Easily)", "Who's About to Cry Now" ja "Butterfly (In My Heart)".

Albumilla on myös kappaleen "Who´s About To Cry Now" musiikkivideo.

Albumilla kitaraa ja bassoa soittaa Juuso Rantasalo, rumpuja Kike Jokila sekä Jape Ylinikka ja koskettimia Juuso Rantasalo ja Mats Tärnfors. Taustalaulut hoitaa Anniina itse sekä Juuso Rantasalo.

Kappaleet "Wait", "Guardian Angel" ja "Enough Of You" ovat Anniinan omia. Tuottaja Juuso Rantasalo on tehnyt kappaleet "Who´s About To Cry Now", "Burnin´" ja "Part-time Fun?". Mats Tärnfors on kirjoittanut kappaleet "Go Down In Flames", "Daytrader" ja Fredrik Willstrandin kanssa kappaleen "Why (So Easily)". Kappaleen "Butterfly (In My Heart)" tekijät ovat Petri Koskimäki sekä Hanna Salo ja "Keep Us Warm" -kappaleen on kirjoittanut Malmberg/Johansson/Axelsson -kolmikko.

Kappaleet
---------

Lähde:

1. Wait – 3.16
2. Who's About to Cry Now – 3.20
3. Go Down in Flames – 4.26
4. Why (So Easily) – 3.39
5. Guardian Angel – 3.35
6. Daytrader – 3.07
7. Butterfly (In My Heart) – 3.55
8. Burnin' – 2.54
9. Keep Us Warm – 3.52
10. Enough of You – 2.52
11. Part-Time Fun? – 3.47

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Anniina\* ‎– Traces Of Me discogs.com. Viitattu 8.7.2019. (englanniksi)
**Hannu "Vinski" Viholainen** (27. maaliskuuta 1951 Mikkeli – 13. maaliskuuta 2018) oli suomalainen valaistusmestari. Hän tuli tunnetuksi Sielun Veljien valosuunnittelijana. Hänet mainitaan toisinaan yhtyeen viidentenä jäsenenä ja hän olikin mukana kaikilla yhtyeen keikoilla. Valot olivat niin tärkeä osa yhtyettä, että sen ei aluksi pitänyt levyttää lainkaan, koska valoja ei saada levylle. Viholainen oli mukana jo yhtyettä edeltäneessä Iskelmätaivas-projektissa. Ennen tätä hän toimi Vanhan ylioppilastalon valaistusmestarina. Viholainen esiintyy sivuosissa Aki Kaurismäen elokuvissa *Ariel* ja *Likaiset kädet*, Mika Kaurismäen elokuvassa *Zombie ja Kummitusjuna,* Timo Linnasalon elokuvassa *Viiva vinita – tavallisen ihmisen museo* sekä Matti Ijäksen elokuvassa *Räpsy & Dolly eli Pariisi odottaa*. 

Viholainen kuoli haimasyöpään.

Lähteet
-------

* Maallinen vaellus -kokoelman kansivihko
* Sielun Veljet DVD

### Viitteet

1. ↑  Olli Sorjonen: Sielun Veljien viides jäsen, valotaiteilija Vinski Viholainen on kuollut *Karjalainen*.  14.3.2018.  Arkistoitu 14.3.2018. Viitattu 14.3.2018.
2. ↑  (ei hakusanaa) | Hakutulokset | Elonet *elonet.finna.fi*. Viitattu 9.6.2021.
3. ↑  Miia Vatka: Sielun Veljien "viides jäsen", valomies Vinski Viholainen on kuollut *Iltalehti*.  13.3.2018. Viitattu 13.3.2018.

Aiheesta muualla
----------------

* Vinski Viholainen Elonetissä.
* Vinski Viholainen Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
* Muistokirjoitus Helsingin Sanomissa
* Helsingin Sanomat – Valon juhla on ohi

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Elonet

 |

 |
**Kari Juhani Jylhä** (13. syyskuuta 1939 Tampere – 26. toukokuuta 2013 Helsinki) oli suomalainen taidemaalari.

Jylhä opiskeli Suomen Taideakatemian koulussa 1960–1965. Hän debytoi vuonna 1965 informalistisilla maalauksilla. Vuonna 1964 Jylhä oli tutustunut Tukholman Moderna museetissa yhdysvaltalaiseen pop-taiteeseen, jonka myötä hän siirtyi taiteessaan valokuvapohjaiseen uusrealismiin. Hän piti ensimmäisen yksityisnäyttelynsä pop-taiteilijana Galleria Pinxissä Helsingissä 1967.

Vuodesta 1966 Jylhä osallistui yhteisnäyttelyihin Suomessa ja vuodesta 1968 ulkomailla, muiden muassa Pohjoismaissa, Saksassa, Yhdysvalloissa ja Meksikossa. Vuonna 1974 hän oli mukana Ateneumin taidemuseon realismiin keskittyneessä ARS 74-näyttelyssä. Jylhän teoksia on muiden muassa Kiasman, Sara Hildénin taidemuseon, Suomen valtion ja useiden kaupunkien kokoelmissa.

Jylhä toimi opettajana Lahden Taidekoulussa 1973 ja Suomen Taideakatemian koulussa 1974–1977. Hän toimi vuodesta 1961 taidekriitikkona useissa lehdissä, muun muassa Keskisuomalaisessa ja Uudessa Suomessa. 1980-luvun puolivälissä Jylhä toimi Suomi–DDR-Seuran varapuheenjohtajana.

Vuonna 1997 Jylhälle myönnettiin Pro Finlandia -mitali. Hän oli Suomen Taiteilijaseuran kunniapuheenjohtaja ja Taidemaalariliiton kunniajäsen.

Jylhän vanhemmat olivat toimittaja, kirjailija Heikki Jylhä ja toimittaja Rakel Jylhä (o.s. Rikkonen). Jylhä oli kahdesti naimisissa. Hänen toinen puolisonsa oli kirjailija Orvokki Autio vuodesta 1976. Jylhä kuoli tapaturmaisesti 26. toukokuuta 2013.

Palkinnot ja tunnustukset
-------------------------

* Valtion kuvataidepalkinto 1969
* Nuoren Voiman Liiton kultainen ansiomerkki 1980
* Die Ehrennadel für Verdienste um die Freundschaft der Völker, hopeinen, DDR 1979, kultainen 1984
* Medaille für Verdienste um die Freundschaft der Völker, DDR 1987
* Suomen Taiteilijaseuran 125-v. juhlamitali
* Pro Finlandia 1997
* Kuvataidejärjestöjen liiton tunnustuspalkinto 2002
* Kuvaston Erik Enroth -palkinto 2006

Lähde

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Valjakka, Timo: Muistot: Kari Jylhä *HS.fi*.  28.5.2013. Viitattu 17.2.2016.
2. 1 2 3 4 5 6  Kari Jylhän CV *Kuvataiteilijamatrikkeli*. Viitattu 17.2.2016.
3. ↑  Kari Jylhä taiteilijamatrikkelissa
4. ↑  DDR-Kulturzentrum Helsinki 25 vuotta (Arkistoitu – Internet Archive) (DDR-Kulturzentrum Helsinki 1985)
5. ↑  Turun Sanomat, 26.5.2013


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Uppslagsverket Finland

 |

 |
**Springer Science Business Media** on kustantamo, joka on erikoistunut tieteelliseen kirjallisuuteen, erityisesti luonnontieteelliseen, tekniseen ja lääketieteelliseen kirjallisuuteen.  Vuonna 2013 kustantaja julkaisi lähes 2 200 englanninkielistä lehteä ja yli 8 300 uutta kirjaa.  Yhteensä Springer on kustantanut yli 190 000 kirjaa. Yhtiö julkaisee kirjoja ja lehtiä myös sähköisinä versioina. Kustantamo julkaisee englanninkielisen kirjallisuuden lisäksi myös saksankielistä kirjallisuutta.

Historia
--------

Julius Springer perusti 10.3.1842 kirjakaupan Berliiniin. Tämä kauppa oli erikoistunut luonnontieteelliseen sekä liike-elämän tarvitseen kirjallisuuteen. Kirjakauppaa seurasi pian kustannustoiminta. Wienin toimisto avattiin 1924 ja toinen sivukonttori New Yorkiin 1964. Tämän jälkeen konttorit avattiin lyhyessä ajassa Tokioon, Lontooseen, Pariisiin ja Hongkongiin.

Kustantamon kautta on sen historian aikana julkaissut yli 200 Nobel-palkinnon saanutta henkilöä.

Organisaatio
------------

Yhtiön toimitusjohtaja on Derk Haank ja operatiivinen johtaja on Martin Mos. Talousjohtaja on Ulrich Vest. Springerillä on toimipisteet jokaisella asutulla mantereella.

Alat
----

Alat, joiden kirjoja Springer kustantaa:

* Tähtitiede
* Biolääketiede
* Talous ja hallinto
* Kemia
* Ilmastotiede
* Tietojenkäsittelytiede
* Geotieteet
* Taloustiede
* Kasvatustiede ja kielitiede
* Energia
* Insinööritieteet
* Ympäristötiede
* Elintarviketiede ja ravitsemistiede
* Laki
* Biotieteet
* Materiaalitiede
* Matematiikka
* Lääketiede
* Filosofia
* Fysiikka
* Tieteen yleistajuistaminen
* Psykologia
* Kansanterveys
* Yhteiskuntatiede
* Tilastotiede
* Hydrologia

Muut palvelut
-------------

zbMath eli Zentralblatt MATH on palvelu, joka sisältää kirjojen ja lehtien piirroksia. Näitä piirroksia on 3,3 miljoonaa ja ne ovat 3 000 lehdestä ja 170 000 kirjasta. Palvelulla on kolme editoijaa, joista yksi on Euroopan matemaattinen yhdistys.

Lähteet
-------

1. ↑  what we do Springer. Viitattu 27.11.2014.
2. ↑  Do you mean Springer, Springer or Springer Springer.  Arkistoitu 27.12.2016. Viitattu 27.11.2014.
3. ↑  Springer - International Publisher Science, Technology, Medicine Springer. Viitattu 27.11.2014.
4. ↑  Springer eProducts Springer.  Arkistoitu 5.4.2014. Viitattu 27.11.2014.
5. ↑  German Language Science Springer.  Arkistoitu 23.11.2014. Viitattu 28.11.2014.
6. ↑  History Springer. Viitattu 27.11.2014.
7. ↑  Authors & Editors - Publish with Confidence Springer. Viitattu 28.11.2014.
8. ↑  Management Springer. Viitattu 27.11.2014.
9. ↑  Locations Springer.  Arkistoitu 30.10.2014. Viitattu 28.11.2014.
10. ↑  Springer - International Publisher Science, Technology, Medicine Springer. Viitattu 28.11.2014.
11. ↑  zbMATH Springer. Viitattu 27.11.2014.
**Greatstone Dunesin rautatieasema** oli liikennepaikka kapearaiteisella Romney, Hythe and Dymchurch Railwayllä Kentin kreivikunnassa Englannissa. Liikennepaikka sijaitsi Greatstone-on-Sean alueella kahden kilometrin päässä New Romneyn rautatieasemalta etelään.

Liikennepaikka avattiin liikenteelle yhtä aikaa New Romneyn ja Dungenessin välisen rataosuuden ensimmäisen osan valmistuessa 24. toukokuuta 1928. Tuolloin alueelle suunniteltiin uutta Greatstone-on-Sean asutuskeskusta, ja rautatien johto halusi käyttää mahdollisuuden lisätäkseen henkilöliikenteen kannattavuutta. Vaikkakin todisteet ovat olemattomat, joidenkin tietojen mukaan asema olisi perustettu asuntoalueen rakennuttajan pyynnöstä.

Liikennepaikalle rakennettiin laiturit molemmille pääraiteille, ja molemmat laiturit saivat oman odotushuoneen. Lisäksi asemalla oli lipputoimisto sekä liikenteenhoitoa varten asetinlaitesuoja ja vesitorni. 1920–1930-luvuilla otetuissa valokuvissa näkyy lisäksi laiturit yhdistävä rautatien ylittävä kävelysilta, mutta kertomusten mukaan sillan portaikkoja ei koskaan rakennettu. Meren puoleisella laiturilla oli lisäksi pieni teetupa.

Vaikka Greatstone-on-Sean rakentaminen aloitettiin, jäi asuntoalue lopulta pienikokoiseksi ja liikennemääriin nähden asema oli ylimitoitettu. Kun rautatie New Romneystä Dungenessiin avattiin toisen maailmansodan jälkeen, liikennepaikka muutettiin miehittämättömäksi seisakkeeksi ja se sai nimekseen Greatstone Halt.

Lomamatkailun lisääntyessä 1950-luvulla Greatstonen seisakkeen liikennemäärät kasvoivat, jolloin liikennepaikka muutettiin jälleen miehitetyksi asemaksi ja se sai uudeksi nimekseen Greatstone. Samalla asemarakennuksia kunnostettiin tai rakennettiin uudelleen. Henkilöliikenne jatkui vielä 14 vuoden ajan.

Tarkkaa tietoa asemarakennuksen purkuajasta ei ole tiedossa, mutta se korvattiin nykyaikaisella tuulisuojatulla odotuskatoksella. Se on myös ainoa Greatstonen jäljellä oleva rakennus.

Liikennepaikka muutettiin jälleen miehittämättömäksi vuonna 1964, ja loput rakennukset odotuskatosta lukuun ottamatta purettiin 1970. Tästä huolimatta sitä ei kuitenkaan alennettu seisakkeeksi, vaan se sai pitää rautatieaseman statuksen lakkautukseensa saakka. "A Miniature Guide" vuodelta 1981 on viimeinen tiedossa oleva kirjallinen lähde, joka mainitsee Greatstonen aseman olevan edelleen käytössä.

Liikennepaikka lakkautettiin 1983, mutta se esiintyi vielä seuraavan vuoden aikatauluissa, kuitenkin ilman junien lähtöaikoja. Vuoden 1985 aikatauluista oli poistettu myös aseman nimi. Rautatien lipunmyyntilaitteissa nimi kuitenkin vielä esiintyy, mutta koneita on ohjelmallisesti estetty myymästä lippuja Greatstonen asemalle.

Lähteet
-------

1. ↑  Real Photographs Co. valokuvakokoelmat vuodelta 1936.
2. ↑  Ransome-Wallis, P.: *World's Smallest Public Railway*, s. 16. Shepperton: Ian Allan Ltd, 1970. SBN 7110 0156 1. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Romney, Hythe and Dymchurch Railway: Stations past (Arkistoitu – Internet Archive)
**Mame Madior Boye** (s. noin vuonna 1940) on senegalilainen juristi ja poliitikko, joka toimi Senegalin pääministerinä 2001–2002.

Boye oli tähtiopiskelija Dakarin yliopistossa ja pääsi jatkamaan opintojaan Pariisiin, missä hän opiskeli taloustiedettä ja oikeustiedettä. Hän eteni juristin uralla korkeimman oikeuden neuvonantajaksi ja työskenteli samaan aikaan suuren pankin juristina.

Boyen valinta pääministeriksi oli merkittävä muutos perinteisen miesvaltaisessa, pääosin islaminuskoisessa Senegalissa. Hän oli maan ensimmäinen naispääministeri ja jäi usein julkisuudessa karismaattisen presidentin Abdoulaye Waden varjoon. Kun yli tuhat matkustajaa hukkui senegalilaisen autolautan kaatuessa, presidentti syytti hallitusta tilanteen huonosta käsittelystä, hajotti hallituksen ja erotti pääministerin.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Boye, Madior 1940(?)– *Encyclopedia.com*. Viitattu 12.4.2022.
2. ↑  Senegal PM sacked over ferry disaster *BBC*. Viitattu 12.4.2022. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* La déclaration de Politique Générale du Premier Ministre Mme. Mame Madior BOYE (ranskaksi)

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa

 |

 |
**StumbleUpon** on kaupallinen WWW-hakupalvelu, jossa yhdistyvät selainkäyttäjien välisen sosiaalisen verkoston periaatteet valikoista käsin luotaviin blogeihin. Internet-selaimeen asennettava lisäosa luo työkalupalkin, joka automatisoi WWW-sivujen keräämisen, jakelun ja arvioinnin eri kategorioihin perustuvalla menetelmällä. 

StumbleUponin käyttö muistuttaa television käyttäjille tuttua kanavasurffausta. Rekisteröidyt käyttäjät voivat asentaa StumbleUponin Firefox-, Mozilla Suite- ja Internet Explorer -selaimiin. StumbleUponin avulla käyttäjät arvioivat WWW-sivuja yksinkertaisella "peukalo ylös, peukalo alas"-menetelmällä. Kukin käyttäjä voi luoda kiinnostuksensa kohteita vastaavaan profiilin, jonka perusteella samankaltaisen profiilin omaaville StumbleUpon suosittelee hyvät arviot saaneita WWW-sivuja. Arvioita voi tehdä myös kirjallisesti, mutta sivujen luokittelu suosituimmuusjärjestykseen tapahtuu kumulatiivisesti käyttäjien "peukalo ylös"-suositusten perusteella.

Yhteisö
-------

StumbleUpon saavutti miljoonan käyttäjän rajan heinäkuussa 2006. StumbleUponin kotisivujen ja ystävähakusivujen mukaan StumbleUponilla on 26. syyskuuta 2006 tehtyjen tilastojen perusteella yli 1,3 miljoonaa käyttäjää.

Lähteet
-------

1. ↑  StumbleUpon Launches Plug-In For Microsoft Internet Explorer (Arkistoitu – Internet Archive)
2. ↑  Find Friends (Arkistoitu – Internet Archive)

Aiheesta muualla
----------------

* StumbleUpon kotisivu (Arkistoitu – Internet Archive)
* Unofficial StumbleUpon FAQ
* Advanced Stumbling Wiki
**Sprinttitalli** on vuonna 2013 perustettu urheilutalli, jonka tehtävänä on auttaa yleisesti huippu-urheilijoita saavuttamaan menestymistä kansallisella ja kansainvälisellä tasolla. Sprinttitalli perustettiin Marko Malvelan ja hänen uintiryhmänsä erkaannuttua Swimming Jyväskylän valmennusjärjestelmästä. Perustajat hakivat mallia, jossa uinnissa pystyttäisiin tekemään yhteistyötä perusseurojen kanssa, mutta huomattavasti fokusoidummin ja joustavammin. 

Sprinttitalli on sitoutumaton ja riippumaton rekisteröity yhdistys. Se ei ole Uimaliiton jäsenseura.

Vuonna 2014 talli otti ensimmäisen kansainvälisen mitalin, kun A-P Liukkonen ui pronssia 50 metrin vapaauinnissa EM-kilpailuissa Berliinissä. Lisäksi Mimosa Jallow ui MM-finaalissa viestissä (lyhyt rata, Doha). Talli on ollut voittamassa edustamilleen seuroille useita kansallisia mestaruuksia ja - ennätyksiä.

Marlene Niemi on uinut EM- mitalin naisten vapaauintiviestissä lyhyellä radalla.

Tallissa ui vuonna 2018 16 uimaria. Lisäksi talli tekee valmennuksellista yhteistyötä useiden eri paikkakuntien kanssa. Tallissa ui uimareita muiden muassa Kampuksen Plaanista, Swimming Jyväskylästä, Espoon Cetuksesta, Oulun Uinnista ja Helsingfors Simsällskapista. Tallissa on vieraillut uimareita mm. Helsingistä, Pieksämäeltä, Jämsästä, Tampereelta ja Turusta.

Talli tekee tiivistä yhteistyötä Jyväskylän Kaupungin kanssa, jonka Ui Kesäksi Kuntoon - kampanjassa sillä on suuri rooli.

Tallin henkilöstö tällä hetkellä:

Päävalmentaja - Marko Malvela

Muut valmentajat ja tukihenkilöt: Mikko Alpola (apuvalmentaja), Antti Rantanen ja Tommi Hakonen (oheisharjoittelu), Markus Koistinen (fysioterapeutti, yhteistyössä Jyväskylän Urheiluakatemia), Krista Tapaninaho ja Mira Kaikkonen (lääkäri, yhteistyössä Jyväskylän Urheiluakatemia).

Johto: Sami Paavilainen (puheenjohtaja), Mikko Pirttimäki (varapuheenjohtaja, valmentaja)

Aiheesta muualla
----------------

* www.sprinttitalli.com
*
**Kari Kullervo Kaarnalahti**, vuoteen 1946 **Kettula** (19. tammikuuta 1931 Helsinki – 5. maaliskuuta 2007 Helsinki) oli suomalainen yrittäjä ja yritysjohtaja, joka sai kauppaneuvoksen arvonimen.

Kaarnalahden vanhemmat olivat sähköteknikko Oiva Kullervo Kettula ja työnjohtaja Elli Elviira Kaarnalahti ja puoliso Aina Maija Hillervo Peitsara. Kaarnalahti kävi keskikoulun Helsingin Suomalaisessa normaalilyseossa 1946 ja valmistui merkonomiksi Suomen Liikemiesten Kauppaopistosta 1950. Hän oli teknisen tukkukaupan alan yhtiön SKS Suomalainen Kone Oy:n, vuodesta 1990 SKS-yhtiöt Oy, vuodesta 1998 SKS-tekniikka Oy ja sittemmin Lapp Automaatio, myyjä ja myyntipäällikkö 1950–1977, osakas vuodesta 1957, toimitusjohtaja 1977–1990 ja hallituksen puheenjohtaja 1990–2005. Kaarnalahti oli myös Sivellinteollisuus Oy:n toimitusjohtaja 1962–1968 ja Konetuote Oy:n toimitusjohtaja 1972–1979 ja hänellä oli useita liike-elämän ja muita luottamustehtäviä. Kauppaneuvoksen arvonimen Kaarnalahti sai 1998. Hänen tekemänsä lahjoituksen turvin perustettiin Liikesivistysrahastoon Kari Kaarnalahden opintorahasto 2000. Kaarnalahti osallistui lahjoituksin myös Linturanta-säätiön palvelutalojen rakentamiseen Meilahdessa Helsingissä ja palvelutalo Villa Kari on nimetty hänen mukaansa.

Lähteet
-------

1. 1 2  Hoffman, Kai: Kauppaneuvos Kari Kaarnalahti (1931–2007). *Suomen talouselämän vaikuttajat* -verkkojulkaisu (maksullinen). 5.9.2011. Suomalaisen Kirjallisuuden Seura. Viitattu 8.1.2023.
2. 1 2  Ihmiset. Kuolleet. Kauppaneuvos Kari Kaarnalahti. (Tilaajille) *Helsingin Sanomat*.  13.3.2007. Viitattu 8.1.2023.

Aiheesta muualla
----------------

* Kai Hoffman: Kari Kaarnalahti *Biografiasampo*.
Walter Parviainen.
**Johan Walter Parviainen** (5. marraskuuta 1869 Jyväskylä – 13. elokuuta [toisessa lähteessä 30. elokuuta] 1925 Säynätsalo) oli suomalainen lääkäri, toimitusjohtaja ja valtiopäivämies.

Parviaisen vanhemmat olivat kauppaneuvos Johan Parviainen ja Maria Charlotta Hedberg. Walter Parviainen oli naimisissa vuodesta 1917 Charlotte Dorothea Adèle von Heukingin kanssa. Hän pääsi ylioppilaaksi 1886 Jyväskylän lyseosta, opiskeli Helsingin yliopistossa ja valmistui filosofian kandidaatiksi 1888, maisteriksi 1890, lääketieteen kandidaatiksi 1891, lääketieteen lisensiaatiksi 1894 sekä tohtoriksi 1897.

Parviainen toimi yksityislääkärinä Helsingissä ja Jyväskylässä. Lääkärit Walter Parviainen ja Oskar Boije perustivat 1904 Helsinkiin naistentauteihin ja synnytyksiin erikoistuneen Boijen sairaalan. Parviainen oli mukana sairaalan toiminnassa vuoteen 1911 saakka.

Parviainen oli isänsä perustaman Joh. Parviainen Oy:n toimitusjohtaja Säynätsalossa 1920–1925. Aiemmin yritystä johti Parviaisen veli Hugo Parviainen mutta hän kuoli espanjantautiin vuonna 1920. Walter Parviainen itse kuoli Säynätsalossa elokuussa 1925 sairauskohtaukseen ollessaan etsimässä sopivaa paikkaa suunnittelemalleen vanhainkodille. Paikalla on nykyisin vuonna 1927 pystytetty *Walter Parviaisen muistokivi*. Arkkitehti Wivi Lönnin suunnittelema vanhainkoti valmistui 1926 ja Parviaisen vaimo Charlotte Parviainen lahjoitti sen Säynätsalon kunnalle. Walter Parviaisen jälkeen Joh. Parviainen Oy:n toimitusjohtajaksi tuli hänen sisarensa Hanna Parviainen.

Jean Sibeliuksen orkesteriteos Andante festivo syntyi vuonna 1922, kun Sibelius lupasi Walter Parviaiselle juhlamusiikkia Säynätsalon tehtaiden 25-vuotisjuhlallisuuksiin.

Parviainen oli porvarissäädyssä Jyväskylän edustaja valtiopäivillä 1904–1905. Hän oli myös Jyväskylän kaupunginvaltuuston ja Helsingin kaupunginvaltuuston jäsen.

Lähteet
-------

* PARVIAINEN Johan Walter. *Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899*. Helsingin yliopiston verkkojulkaisu.
* Helsingin kaupunginkirjasto: Kysy mitä vain: Boijen sairaala[vanhentunut linkki]
* Julkiset taideteokset Jyväskylässä: Walter Parviaisen muistokivi
* Jean Sibeliuksen musiikki: muita orkesteriteoksia – Andante festivo
* Säynätsalo-seura: Tohtori Walter Parviaisen juhlaesitelmä 28.12.1922 Säynätsalon tehtaiden 25-vuotisjuhlassa[vanhentunut linkki]

### Viitteet

1. ↑  Kujala, Päivi: Walter Parviaiselle omistanut Jean Sibelius.  *Keskisuomalainen*, 6.12.2014, s. 22–23. Artikkelin verkkoversio.  (Arkistoitu – Internet Archive)
2. ↑  Sigurd Nordenstreng: *Porvarissäädyn historia Suomen valtiopäivillä 1809–1906: Osa V*, s. 266–267. Helsinki: Otava, 1921.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899

 |

 |
Sprint Nextelin vähittäismyymälä New Mexicossa.
**Sprint Nextel** on yhdysvaltalainen puhelinoperaattori, jonka pääkonttori sijaitsee Overland Parkissa, Kansasissa. Sprint Nextelin verkko on maanlaajuinen ja sen suurimpia kilpailijoita ovat Verizon Wireless ja AT&T Mobility, mutta Sprint Nextelillä on vain 55 miljoonaa liittymäasiakasta kun kyseisillä kilpailijoilla on molemmilla yli 100 miljoonaa. Sprint Nextel on siten Yhdysvaltojen kolmanneksi suurin teleoperaattori, mutta sillä on myös laajakaistapalveluita. Japanilainen puhelinoperaattori SoftBank tarjoutui ostamaan 70 prosenttia yrityksestä 20,1 miljardilla Yhdysvaltain dollarilla. Kaupan odotetaan toteutuvan vuoden 2013 toisella kvartaalilla.

Lähteet
-------

1. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Sprint Corporation** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Yhdysvallat

 |

 |
**Faetano** on yksi San Marinon yhdeksästä kunnasta eli *castellista*. Faetanossa on yhteensä 1 081 asukasta (2003) ja sen pinta-ala on 7,75 neliökilometriä. Kunta sijaitsee San Marinon itäosassa ja rajautuu Montegiardinon, Fiorentinon, Borgo Maggioren ja Domagnanon kuntiin San Marinossa sekä Corianon, Montescudon ja Sassofeltrion kuntiin Italiassa.

Faetano kuului Malatesta-suvun alueisiin ja se liittyi osaksi San Marinoa vuonna 1463. Kunnan keskustaajamassa on pieni taloryhmä, keskusaukio ja San Paolon kirkko. Kuntaan kuuluvat Cà Chiavellon, Calligarian, Corianinon ja Monte Puliton *curaziat*.

Lähteet
-------

1. 1 2  Faetano San Marino SanMarinoSite.com.  Arkistoitu 2.10.2009. Viitattu 16.9.2008.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Faetano** Wikimedia Commonsissa

San MarinoSan Marinon kunnat

* Acquaviva
* Borgo Maggiore
* Chiesanuova
* Domagnano
* Faetano
* Fiorentino
* Montegiardino
* San Marino
* Serravalle
**Italian 5. armeija** oli Italian kuninkaallisen armeijan yhtymä toisessa maailmansodassa.

Perustaminen ja palvelus
------------------------

Armeija perustettiin 7. syyskuuta 1939 Libyassa komentajanaan armeijankenraali (ital. *Generale designato d'Armata*) Italo Gariboldi. Puolustettuaan Kyrenaikaa ja siirryttyään Tripoliin armeija lakkautettiin 16. helmikuuta 1941, jolloin se sulautettiin Pohjois-Afrikan esikuntaan.

Armeija perustettiin 15. huhtikuuta 1941 uudelleen valvomaan Benghazin ja Tunisian rajan välistä rannikkoaluetta päällikkönään armeijankenraali Mario Caracciolo di Feroleto. Se kuitenkin lakkautettiin jo puoli vuotta myöhemmin 5. syyskuuta.

Armeija perustettiin uudelleen 10. huhtikuuta 1942 Firenzessä, jolloin se vastasi Toscanan ja Sardinian rannikoiden puolustuksesta, päällikkönään armeijankenraali Mario Caracciolo di Feroleto. Se sai tehtäväkseen marraskuussa 1942 vallata Korsikan. Italian antauduttua syyskuussa 1943 saksalaiset riisuivat armeijan aseista ja siirsivät sen henkilöstön sotavankeuteen.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  axishistory.com
**Fagoniat** (*Fagonia*) on kuivakkokasvisuku, joka kuuluu mehikorvakasvien (Zygophyllaceae) heimoon.

Ulkonäkö ja koko
----------------

Fagoniat ovat harvahaaraisia, lähes pensasmaisia, yksi- tai monivuotisia ruohoja. Lehdet sijaitsevat vastakkain ja ovat yksinkertaisia tai sormilehdykkäisiä; lehdyköitä on 1–7 ja ne ovat ehyitä ja teräväkärkisiä. Korvakkeet ovat usein piikkimäisiä. Kukat sijaitsevat yksittäin lehtihangoissa ja ovat perällisiä, säteittäisiä ja viisilukuisia. Teriö on väriltään ruusunpunainen, purppuraan vivahtavan vaaleanpunainen, violetti tai harvoin keltainen. Pohjuskehrä on vähäpätöinen. Verholehtiä on viisi, ja ne ovat erillisiä, teräväkärkisiä, limittäisiä, karisevia tai pysyviä. Terälehtiä on myös viisi ja ne ovat erillisiä, kynnellisiä ja karisevia. Heteitä on kymmenen, ne ovat erillisiä ja kiinnittyvät kehrään, ja niiden palhot ovat lankamaisia, lisäkkeettömiä ja ponnet pitkänomaisia. Sikiäin on kehänalainen ja koostuu viidestä emilehdestä. Kussakin sen viidessä lokerossa on kaksi pystyä siemenaihetta. Vartalo on kulmikas, luotti yksinkertainen. Hedelmä on viisisärmäinen, pyramidimainen tai pallomainen kota, joka avautuu väliseiniään pitkin viideksi, yksisiemeniseksi osaksi. Siemenet ovat pystyjä, leveän pitkänomaisia, ja niissä on kova endospermi, limautuva kuori, suora alkio ja soikeat sirkkalehdet.

Levinneisyys
------------

Fagoniat kasvavat aavikoilla ja kuivilla alueilla Lounais-Aasiasta Etu-Intian niemimaalle ulottuvalla alueella, Välimerenmaissa, Lounais-Afrikassa, Chilessä ja Yhdysvaltain ounaisosassa.

Luokittelu
----------

Fagonioita tunnetaan noin 45 lajia. Tunnetuin niistä on neulafagonia (*Fagonia cretica*).

Lähteet
-------

1. 1 2 3

Aiheesta muualla
----------------

* Finto: Kassu – Kasvien suomenkieliset nimet: *Fagonia*

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Taksonitunnisteet | 
* Wikidata: Q141767
* Wikispecies: Fagonia
* APDB: 190726
* CoL: 4J82
* EoL: 71059
* EPPO: 1FGOG
* GBIF: 3189921
* GRIN: 4601
* iNaturalist: 72132
* IPNI: 30049940-2
* IRMNG: 1276647
* ITIS: 29035
* NCBI: 66628
* Open Tree of Life: 160584
* PLANTS: FAGON
* POWO: urn:lsid:ipni.org:names:30049940-2
* Tropicos: 40008437
* WFO: wfo-4000014553

 |

 |
**Italialaisten agora** oli antiikin aikainen agora eli tori Deloksen saarella Kreikassa. Sen rauniot ovat osa Deloksen arkeologista aluetta, joka on Unescon maailmanperintökohde. Tarkemmin kohde on osa Deloksen Pyhän järven aluetta.

Italialaisten agoran raunioita.
Agora rakennettiin hellenistisen kauden lopulla noin vuonna 110–88 eaa. Sen rakennuttivat roomalaiset ja muut Italian alueelta tulleet kauppiaat, jotka käyttivät sitä kauppa- ja tapaamispaikkana. Erään teorian mukaan agora olisi kuitenkin ollut tarkoitettu samalla tai jopa ennemmin urheilukäyttöön kuin kaupalliseen käyttöön. Tällöin se olisi ollut eräänlainen gymnasion tai palaistra. Agoraa laajennettiin ajan kuluessa.

Agora sijaitsee heti Pyhän järven eteläpuolella. Se muodostaa peristyylipihan eli pylväiden ympäröimän alueen, jonka koko on noin 67,6 × 50,7 metriä. Pylväikkö on ollut kaksikerroksinen ja se ympäröi pihaa jokaiselta neljältä sivulta. Alemman kerroksen pylväät ovat edustaneet doorilaista ja ylemmän joonialaista tyyliä. Pylväitä on ollut yhteensä 112. Niistä kaksi on kunnostettu. Pylväikössä kiertävän käytävän leveys on noin 6,6 metriä. Rakennuksessa oli useita huoneita, muun muassa liiketiloja.

Agoralta on löydetty muun muassa veistos Haavoittunut gallialainen, joka on nykyisin Kansallisessa arkeologisessa museossa Ateenassa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Delos, Agora of the Italians *Perseus*. Viitattu 24.10.2016.
2. ↑  Rauh, Nicholas K.: Was the Agora of the Italians an Établissement du Sport?.  *Bulletin de correspondance hellénique*, 1992, 116. vsk, nro 1, s. 293–333. Artikkelin verkkoversio.
3. ↑  The Agora of the Italians *Delos Tours*. Viitattu 24.10.2016.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Italialaisten agora** Wikimedia Commonsissa
**Vartiomoottorivene 9** (lyhyemmin **VMV 9**) oli Suomen merivartioston vartiomoottorivene, joka tilattiin Turun Veneveistämöltä ja valmistui 1935. Alus oli osa viidettä vartiomoottoriveneiden tilausvaltuutusta, jonka Turun Veneveistämö voitti keväällä 1934 kilpailun kymmenen uuden vartiomoottoriveneen rakentamisesta.

Valmistus
---------

Eduskunta osoitti 9. tammikuuta 1934 hallituksen käyttöön vartiomoottoriveneiden hankintaan 20 miljoonaa markkaa alkoholin salakuljetuksen jatkuessa Suomenlahdella. Sisäasiainministeriö tilasi Turun Veneveistämöltä kymmenen vartiomoottorivenettä (VMV 8 - 17) ja niihin Ares-kaasuöljymoottorit. Kummankin pääkoneen teho oli 520 ja apukoneen 170 hevosvoimaa. Alus saavutti 23,5 solmun nopeuden. Aluksen pituus oli 25,6 ja leveys 4,3 metriä. Se oli puurunkoinen ja sen aseistuksena oli 20 millimetrin pikatykki. Tilatut vartiomoottoriveneet nostivat viirinsä ensi kertaa samaan aikaan 30. kesäkuuta 1935.

Palvelus
--------

Alus oli talvisodan aikana varmistuslaivueessa ja se kuului 1941 Moottoritorpedovenelaivueeseen. Alus joutui 29. kesäkuuta 1941 Söderskärin eteläpuolella kahden venäläisen lentoveneen yllättämäksi, jolloin aluksen päällikkö luutnantti Aarne Mäkelä haavoittui pahoin ja vene vaurioitui pommin sirpaleista. Alus oli 1942-1944 2. vartiomoottorivenelaivueessa.

Lähteet
-------

* Auvinen, Visa (toim.): *Leijonalippu merellä*, s. 164-168. Pori: EITA Oy, 1983. ISBN 951-95781-1-0.
* *Suomen laivasto 1918-1969*. Helsinki: Meriupseeriyhdistys, 1968.
* Peuranheimo, Orvo - Pirhonen, Jouko - Killinen, Kullervo: *Laivat puuta, miehet rautaa - Moottoritorpedoveneiden taistelut Suomenlahdella 1941-1944*. Porvoo: Werner Söderström Osakeyhtiö, 1956.
* Gardiner, Robert (toim.): *Conway's All the Fighting Ships 1922-1946*, s. 367. Lontoo: Conway Maritime Press, 2006. ISBN 0-85177-146-7. (englanniksi)

### Viitteet

1. ↑  Auvinen, Visa s. 147
2. ↑  Veneet puuta, miehet rautaa s. 49-50

Vartiomoottoriveneet

|  |  |
| --- | --- |
| 1. tilaus | *VMV 3* |
| 2. tilaus | *VMV 1* - *VMV 2* |
| takavarikko | *VMV 4* |
| 3. tilaus | *VMV 5* - *VMV 6* |
| 4. tilaus | *VMV 7* |
| 5. tilaus | *VMV 8* - *VMV 9* - *VMV 10* - *VMV 11* - *VMV 12* - *VMV 13* - *VMV 14* - *VMV 15* - *VMV 16* - *VMV 17* |
| Suojeluskunta | *VMV 18* - *VMV 19* - *VMV 20* |
| Saksa | *VMV 101* - *VMV 102* - *VMV 103* - *VMV 104* |

|  |
| --- |
| Edeltäjä: tullin luovuttamat – Seuraaja: Koskelo-luokka |