recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Grusonia** on opuntioille (*Opuntia*) läheinen, 17-lajinen, pohjoisamerikkalainen kaktuskasvisuku. Se on saanut nimensä saksalaisen kasvien keräilijän Herman Grusonin mukaan.

Tuntomerkit
-----------

*Grusonia*-kaktukset ovat joko matalakasvuisia ja mätästäviä tai pensasmaisia tai puumaisia. Varret ovat tavallisesti nivelikkäät, toisinaan uurteiset ja nystyiset. Lehdet ovat pieniä, liereitä, varhain karisevia. Areoleissa on karvoja, väkäsekkäitä glokidioita ja piikkejä, joissa ei yleensä ole paperimaisia tuppia kuten on säännöllisesti lieriöopuntioilla (*Cylindropuntia*). Juuret ovat mukulamaisia, toisinaan rihmamaisia.

Kukat sijaitsevat varren sivulla tai melkein kärjessä, ovat väriltään vaaleanpunaisia, purppuraisia, keltaisia tai valkoisia. Kasvit kukkivat päivällä. Hedelmä on kuiva tai mehevä, joskus avautuva, usein siemenetön. Siemenet ovat valkeahkoja tai kellertäviä.

Levinneisyys
------------

*Grusonia*-suku kasvaa Yhdysvaltojen lounaisosassa, Kalifornian niemimaalla ja Pohjois-Meksikossa.

Suvun systemaattinen asema ja lajit
-----------------------------------

Opuntioideae-alaheimon DNA-sekvenssi-, siementutkimukset sekä morfologiset ja sytologiset analyysit ovat valaisseet huomattavasti tätä opuntioiden sukulaisten ryhmää. On tullut selväksi, että laajasti ymmärretty *Opuntia*-suku on polyfyleettinen, joten se on jaettava pienemmiksi monofyleettisiksi suvuiksi. Kuitenkin monien näin muodostuneiden sukujen rajat ovat jääneet epäselviksi, mikä koskee myös *Grusonia*-sukua. Kansainvälinen eri tutkijoista koostuva International Cactaceae Systematics Group synonymisoi entiset suvut *Corynopuntia*, *Marenopuntia* ja *Micropuntia* suvun *Grusonia* kanssa. Näin vm. sukuun sisältyy seuraavat 17 lajia.

* *Grusonia aggeria*
* *Grusonia agglomerata*
* *Grusonia bradtiana*
* *Grusonia bulbispina*
* *Grusonia clavata*
* *Grusonia dumetorum*
* *Grusonia emoryi*
* *Grusonia grahamii*
* *Grusonia invicta*
* *Grusonia kunzei*
* *Grusonia marenae*
* *Grusonia moelleri*
* *Grusonia parishii*
* *Grusonia pulchella*
* *Grusonia reflexispina*
* *Grusonia schottii*
* *Grusonia vilis*

Lähteet
-------

Anderson E. F. 2001: The Cactus Family. - Timber Press. Portland, Oregon. ISBN 0-88192-498-9

### Viitteet

1. 1 2  Anderson 2001:342
2. 1 2  Anderson 2001:343
3. ↑  Anderson 2001:342ss


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Taksonitunnisteet | 
* Wikidata: Q138927
* Wikispecies: Grusonia
* APDB: 228047
* BioLib: 191841
* CoL: 4R96
* EoL: 2876515
* EPPO: 1GRUG
* FNA: 114119
* FoC: 114119
* GBIF: 7280753
* GRIN: 19438
* iNaturalist: 72152
* IPNI: 30056115-2
* IRMNG: 1334893
* ITIS: 907026
* NCBI: 393614
* Open Tree of Life: 355469
* PLANTS: GRUSO
* POWO: urn:lsid:ipni.org:names:5344-1
* WFO: wfo-4000016279

 |

 |
**Likiverkko** (*omaverkko*, *henkilökohtainen verkko*, engl. *Personal Area Network*, PAN) on tiedonsiirtoverkko, jossa henkilökohtaiset elektroniset laitteet voivat kommunikoida keskenään. Tietokone, matkapuhelin, tulostin, kuvanlukija ja muut mahdolliset laitteet voidaan verkottaa keskenään. Näistä puhelinta tai tietokoneen verkkoliitäntää voidaan sitten käyttää yhdyskäytävänä lähiverkkoon tai Internetiin.
PAN lyhennettä käytetään myös puhuttaessa Public Access Network (kuten panOulu) -tyyppisistä verkoista. 

Verkko voidaan toteuttaa USB-kaapeleilla ja porttitoistimilla, langattomilla Bluetooth-laitteilla, infrapunalla tai FireWire-liitännöillä.

**Langaton likiverkko** eli **WPAN** (engl. *Wireless Personal Area Network*) on verkko, jolla erilaiset verkkolaitteet voidaan yhdistää ilman kaapeleita. Verkon kantama on metristä muutamaan kymmeneen metriin. WPAN on kantomatkaltaan lyhyempi kuin tunnetumpi WLAN-verkko (engl. *Wireless Local Area Network*). Toisaalta WPAN:in kantomatka on suurempi kuin WBAN-verkon (engl. *Wireless Body Area Network*). WPAN-termi tarkoittaa IEEE:n 802.15-standardia. Käytännön sovelluksia ovat Bluetooth (IEEE 802.15.1) ja ZigBee (IEEE 802.15.4).

On kehitetty myös ihmisen ihoa tiedonsiirrossa hyväkseen käyttävää teknologiaa. Tämä mahdollistaisi kuvan siirtämisen puhelimesta aurinkolaseihin, jotka toimisivat samalla näyttöinä, sekä sormuksien käyttämisen lähettiminä ja vastaanottimina muihin verkkoihin. Ihon tiedonsiirtokapasiteetiksi on mitattu 10Mb/s.*selvennä**lähde?*

Likiverkon konseptin kehitti Thomas Zimmerman ja joukko muita tutkijoita M.I.T:n medialaboratoriossa.

Katso myös
----------

* Kaupunkiverkko
* Laajaverkko
* Langaton lähiverkko
Kantatie 80 Sodankylässä lokakuussa 2012
**Kantatie 80** on Lapissa kulkeva itä-länsisuuntainen kantatie. Tie kulkee Sodankylästä Kittilän kautta Kolariin. Tien pituus on noin 155 kilometriä, ja se on pohjoisin Suomessa kulkeva Itä- ja Länsi-Lapin yhdistävä päätie. Tie on päällystetty ja liikennemääriinsä nähden hyvätasoinen.

Reitti
------

* Sodankylä
	+ Kirkonkylä (vt 4 E75)
	+ Vaalajärvi (st 952)
	+ Mikkola
	+ Jeesiö
* Kittilä
	+ Tepsa
	+ Mustavaara
	+ Hormakumpu
	+ Kuusajoki
	+ Kirkonkylä (kt 79)
	+ Yli-Kittilä (kt 79)
* Kolari
	+ Ylläsjärvi
	+ Kurtakko
	+ Kattilamaa
	+ Kirkonkylä (vt 21 E8)

Historiaa
---------

Vuoden 1938 tienumerointijärjestelmässä kantatie 80 oli Rovaniemen maalaiskunnan Vikajärven ja Kemijärven välinen tie. Sodankylän ja Kittilän välinen tie on rakennettu vuosina 1945–1955 ja viitoitettiin alun perin maantieksi 953. Vuoden 1996 tienumerouudistuksessa se muutettiin kantatieksi 80 ja Vikajärven ja Kemijärven välisestä tiestä tuli osa kantatietä 82. Vuonna 2006 kantatietä 80 jatkettiin Kolariin entisen seututien 939 reittiä.

Lähteet
-------

* Kartta ilmakuvilla Fonecta.  [vanhentunut linkki]
* Grönroos, Matti: Kantatie 80 Sodankylä–Kittilä–Kolari, 154 km *mattigronroos.fi*.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Kantatie 80** Wikimedia Commonsissa

* Matti Grönroosin sivu kantatiestä 80

Välimatkataulukko

| (km) | Sodankylä |
| --- | --- |
| Kittilä | 85 | Kittilä |
| Ylläsjärvi | 125 | 40 | Ylläsjärvi |
| Kolari (Ylläsjokisuu) | 155 | 70 | 30 | Kolari (Ylläsjokisuu) |

Kantatiet 40–98
  |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |     
   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |
Grumman F-9 Cougarin projektiokuvat.
**Grumman F-9 Cougar** on Grummanin valmistama laivaston suihkuhävittäjä. Nuolisiipinen Cougar kehitettiin suorasiipisestä F9F Pantherista. Konetyypin ensilento lennettiin 20. syyskuuta 1951. Viimeiset F9F-8T / TF-9J -harjoitushävittäjät palvelivat vuoteen 1974 saakka.

F9F-8 -mallin aseistukseksi tuli heinäkuusta 1956 lähtien neljä AIM-9 Sidewinder -ilmasta ilmaan ohjusta. Muu aseistus käsitti neljä 20 mm konetykkiä, sekä 908 kg raketteja taikka pommeja.

F-9 Cougar kykeni ylittämään äänen nopeuden loivassa syöksyssä. Sen huippunopeus vaakalennossa oli 1 041 km/h ja lakikorkeus 15 240 metriä.

Lähteet
-------

1. 1 2 3
2. 1 2
3. 1 2  Crosby 2004: s. 63

* Crosby, Francis: Modern Fighter Aircraft, Southwater Books/Anness Publishing, 2004, London England (s. 63) ISBN 1-84215-991-7

Aiheesta muualla
----------------

* Military Factory: Grumman F9F Cougar (englanniksi)
* Avionslegendaires: Grumman F-9 Cougar, la version à aile en flèche du Panther (ranskaksi)
* Grumman F9F-6P Cougar (Arkistoitu – Internet Archive)
**Onnelin ja Annelin talvi** on Marjatta Kurenniemen kirjoittama lastenromaani. Se on jatkoa teokselle *Onnelin ja Annelin talo*. Ensimmäinen painos julkaistiin vuonna 1968, ja sen on kuvittanut Maija Karma. Teos on julkaistu myös osana yhteisniteissä *Onneli ja Anneli 1–2–3* sekä *Onnelin ja Annelin kootut kertomukset*. Kirja on julkaistu myös Annu Valosen lukemana äänikirjana.

Kirjaan pohjautuva elokuva Onnelin ja Annelin talvi sai ensi-iltansa lokakuussa 2015. Elokuvan ohjasi Saara Cantell.

Juoni
-----

Parhaat ystävykset Onneli ja Anneli asuvat kahdestaan omassa talossaan. Yhtenä iltana tytöt valmistelevat pihaansa tulevaan talveen, ja silloin pihatielle ajaa pikkuruinen auto. Autosta nousee ulos herra Vaaksanheimo, joka on perheensä kanssa joutunut kodittomaksi. He etsivät rouva Ruusupuuta, joka rakennuttaa asuntoja sellaisille, joiden on vaikea löytää sopivaa kotia. Onneli ja Annelikin ovat ostaneet talonsa rouva Ruusupuulta, mutta hekään eivät tiedä tämän senhetkistä osoitetta. Naapurissa asuvat rouva Ruusupuun serkut Tingelstiina ja Tangelstiina, mutta heilläkään ei ole tietoa rouvan olinpaikasta.

Onneli ja Anneli ehdottavat, että Vaaksanheimon perhe, johon kuuluvat herran lisäksi rouva Vaaksanheimo, isoäiti, lapset Putti ja Lilli sekä pikkuinen vauva, voisivat jäädä heidän luokseen asumaan. Rouva Ruusupuulla on tapana lähettää joulukortti, ja hän saattaisi kertoa siinä osoitteensa. Perhe saa tilapäisen kodin Onnelin ja Annelin leikkihuoneessa olevasta nukketalosta, joka on tälle erityislaatuiselle perheelle juuri sopivan kokoinen. Vaaksanheimojen huolet eivät kuitenkaan lopu tähän, sillä joku ilmeisesti seuraa heitä. Vaaksanheimot yrittävät pysytellä piilossa ja näyttäytyvät vain harvoille isoille ihmisille, koska jotkut haluavat vain tuijottaa erilaisia ja pahimmassa tapauksessa asettaa heidät näytteille ansaitakseen rahaa. Eräänä talvi-iltana Onnelin ja Annelin ovikello soi yllättäen. Ovella on Annelin äidin entinen taloudenhoitaja Adele. Tämä ei ole koskaan pitänyt Annelista, joten mitään hyviä aikeita hänen saapumiseensa ei voi liittyä.

Lähteet
-------

* Kurenniemi, Marjatta: *Onnelin ja Annelin kootut kertomukset*. Helsinki: WSOY, 2013. ISBN 978-951-0-28126-0.

### Viitteet

1. ↑  Onnelin ja Annelin talvi Vaski-kirjastot. Viitattu 18.3.2018.
2. ↑  Onnelin ja Annelin talvi Finnkino.  Arkistoitu 7.10.2015. Viitattu 18.3.2018.
**Kanteleenjärvi** sijaitsee Pukkilassa Kanteleen kylän läheisyydessä Orimattila–Mäntsälä seututie 162:n varrella. Suojelualueen lintutorni sijaitsee lakkautetun peruskoulun lähellä järven itäpuolella Holmanmäen juurella. Järvi on ruohottunut runsaasti, mutta sen umpeenkasvu estettiin nostamalla järven veden pintaa 0,4 metriä 0,4 metristä 0,8 metriin. Jotkut maanomistajat olisivat halunneet järvenpinnan nostamista yli metriin, kun taas lintuharrastajat halusivat, ettei järvenpintaa juuri nostettaisi. Vettä nostettiin 1999-2002 kaksi kertaa yhteensä 0,4 m. Järven kunnostuksen suunnitteli Helsingin vesi- ja ympäristöpiiri ja sitä oli toteuttamassa sen seuraajaviranomaisena Uudenmaan ympäristökeskus, joka nykyään on osa Uudenmaan elinkeino-, liikenne- ja ympäristökeskusta. Hanketta rahoitettiin myös Euroopan aluekehitysrahastosta. Tuloksia pidettiin esimerkillisen onnistuneina, minkä vuoksi asiasta painatettiin esite.

Järven poikki kulkee Porvoonjoki ja järvi voi tulvia. Järven rannalla on runsaasti tulva-alueita, luhtia, jossa on ruohikkoa sekä runsaasti kosteikoissa viihtyviä lintulajeja, kaikkiaan noin 50 eri aikaan tai eri vuosina havaittuja pesimälintuja ja levähdystä varten matkallaan pysähtyneitä muuttolintuja.

Järveä laajemmalla alueelle sen tulvima-alueita käsittäen on perustettu Natura-alue, Kanteleenjärveä suurempi 93 hehtaarin laajuinen Kanteleenjärven lintuvesi, joka kuuluu myös valtakunnalliseen lintuvesiensuojeluohjelmaan.

Lähteet
-------

1. 1 2  Anne Kärkkäinen / Viestintä OK, Tampere: Itäuusmaalaisen Kanteleenjärven kokemukset: Maltillinen pinnannosto auttaa lintujärveä (pdf) Uudenmaan ympäristökeskus. Viitattu 4.7.2011.
2. ↑  Maanmittauslaitoksen paikannimirekisteri, MaanmittauslaitosView and modify data on Wikidata. Tieto on haettu Wikidatasta.

Aiheesta muualla
----------------

* Euroopan unionin komission päätös: Virallinen lehti nro L 040 , 11/02/2005 s. 0001 - 0181
* European Nature Information System: FI0100072[vanhentunut linkki]
* Uudenmaan ympäristökeskus: Kanteleenjärven lintuvesi[vanhentunut linkki]
* Päijät-Hämeen lintutieteellinen yhdistys: Retkeilykohteet kunnittain: Orimattilan eri paikat / Ruha-Kantele (Arkistoitu – Internet Archive)
* Kansalaisen karttapaikka

  

Pukkila

|  |  |
| --- | --- |
| Kylät | Kantele | Kirkonkylä | Savijoki | Syvänoja | Torppi |
| Järvet ja joet sekä voimalaitospadot | Kanteleenjärvi |
| Rakennukset ja rakennelmat sekä muistomerkit | Koivulinna | Pukkilan kirkko |
**Jorma Ilmari Aalto** (s. 24. elokuuta 1957 Tampere) on suomalainen hiihtäjä.

Aalto sijoittui Lake Placidin 1980 talviolympialaisissa 30 kilometrin kilpailussa 26:nneksi. Hän edusti seuratasolla Kankaantaan Kisaa ja Nokian Pyryä. Hän saavutti SM-pronssia 50 kilometrillä vuonna 1981. Vuoden 1980 SM-kilpailuissa hän sijoittui viidenneksi 50 kilometrillä ja vuonna 1979 kuudenneksi 30 kilometrillä. Vuoden 1980 Salpausselän kisoissa Aalto sijoittui 50 kilometrillä kolmanneksi. Hän voitti urallaan viisi TUL:n mestaruutta. Vuonna 1981 hän voitti kaikki kolme TUL:n henkilökohtaista matkaa.

Aalto on pituudeltaan 182 cm ja siviiliammatiltaan urheilupaikkojen hoitaja.

Jorma Aallon veljen puoliso on ampumahiihdon olympiaedustaja Pirjo Aalto (o.s. Mattila).

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Siukonen, Markku: *Urheilukunniamme puolustajat – Suomen olympiaedustajat 1906–2000*, s. 9. Graface Jyväskylä, 2001. ISBN 951-98673-1-7.
2. ↑  Arponen, Antti O.; Hannus, Matti; Honkavaara, Aarne; Leinonen, Kimmo; Mäki-Kuutti, Tarmo; Raatikainen, Voitto; & Raevuori, Antero: *Talviurheilun tähdet*, s. 22. WSOY, 1986. ISBN 951-0-13095-8.
*Tämä artikkeli kertoo puun tyviosasta. Muita merkityksiä on sivulla Kanto (täsmennyssivu).*
Tervaskanto Olvassuon luonnonpuistossa.
**Kanto** on puusta kaadettaessa maahan jäävä rungon tyviosa juurineen.

Kannot esteenä
--------------

Kantoa on pidetty metsänhakkuun tähteenä ja pellon raivauksen tai ojitusten esteenä. Kannot poistettiin ennen pihoilta ja pelloilta räjäyttämällä ns. kantopommeilla tai kaivamalla ne ylös yksitellen, nykyään ne useimmiten murskataan mekaanisesti esimerkiksi kantojyrsimellä. Ns. *tervaskanto* on metsäpalon jäljiltä metsään jäänyt palamaton mutta osin hiiltynyt kanto, perinteinen nuotion tekotarves.

Kannot raaka-aineena
--------------------

Murskattuja metsästä korjattuja kantoja.

Kantoja ja juuria käytettiin jo aikaisemmin sekä tervan että puuhiilen valmistukseen, kokeiluluonteisesti kantoja kerättiin sellun ja energian tuotantoon jo 1970-luvulla ja 1980-luvulla, mutta korjuukustannukset olivat tuolloin vielä korkeat ja kysyntä pientä. Sittemmin kannot on todettu muiden hakkuutähteiden ohella tärkeäksi raaka-ainevarannoksi erityisesti uudistushakkuualoilla, jossa ne ovat kerättävissä talteen maan muokkauksen yhteydessä. Esimerkiksi kuusen kantojen juuripuun tilavuusarvo on jopa kolmannes rungon tilavuusarvosta. Kantojen poistaminen torjuu myös puiden juurikääpää. Kantopuu sopii energialähteeksi voimaloihin, jotka perustuvat polttoaineen murskaustekniikkaan. Korjuumenetelmät ovat kehittyneet niin, että kannot voidaan poistaa kaivinkoneella, jossa on ns. kantohara tai hydraulinen kannonnostolaite. Kanto rikotaan jo nostettaessa, jotta se puhdistuu ja kuivuu nopeammin, ja varastoidaan kasoihin. Kantopuu murskataan eli haketetaan kun se on kuivunut, yleensä ylivuotiseksi.

Kantojen käyttäminen raaka-aineena on kuitenkin ympäristöllisesti ongelmallista. Kantojen polttaminen aiheuttaa merkittävät kasvihuone-ja ravinnepäästöt. Lisäksi kantojen noston seurauksena metsäluonto köyhtyy ja etenkin Etelä-Suomessa lahopuulajistojen uhanalaistumiskehitys pahenee. Kannot ovat olleet suomalaisissa talousmetsissä monimuotoisuuden ja ekosysteemien toimintojen tärkeä ylläpitäjä.

Sanontoja kannoista
-------------------

Kanto on useamman suomalaisen sananparren aineksena, estettä tai muuta vähemmän suoraviivaista seikkaa tarkoittamassa: *Älä ole kantona kaskessa* tai *Minä vannon kautta kiven ja kannon*.

Lähteet
-------

1. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive)

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Kanto**.
* Kannot hyödyntämättömänä voimavarana (Arkistoitu – Internet Archive)
* Luonnonvarakeskus (Luke) ja VTT: ForestEnergy2020 -tutkimus- ja kehittämisohjelma
**Fawzia Fuad** (5. marraskuuta 1921 – 2. heinäkuuta 2013) oli egyptiläinen prinsessa, josta tuli Mohammad Reza Pahlavin ensimmäisenä puolisona Iranin shaahitar vuodesta 1939 vuoteen 1948.

Fawzia oli kuningas Farukin nuorin sisar. Hän eli suojatun lapsuuden ja kävi koulunsa Sveitsissä. Avioliitto Persian kruununprinssin järjestettiin vuonna 1938, kihlauksen julkistamisen aikaan sulhanen ei ollut nähnyt morsiamesta edes valokuvaa. Häät järjestettiin ensin Kairossa, sitten Teheranissa, ja pariskunta muutti persialaiseen palatsiin. Tytär Shahnaz Pahlavi syntyi 27. lokakuuta 1940. Vuonna 1941 Reza Pahlavin isä luopui vallasta ja Fawzia ja Reza Pahlavi olivat maansa shaahipari.

Fawzia ei viihtynyt Iranissa eikä oppinut paikallista kieltä. Hän sairasteli malariaa ja muita tauteja, ja lähti suurlähettilään ehdotuksesta Kairoon hoitamaan terveyttään vuonna 1945. Vuonna 1948 ilmoitettiin shaahiparin ottaneen avioeron.

Lähteet
-------

1. 1 2  Princess Fawzia Fuad of Egypt *The Telegraph*. Viitattu 29.4.2018.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
	+ 2
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Australia

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Kaliforniansalamanterit** (*Taricha*) on Pohjois-Amerikan länsirannikolla Kaliforniassa elävä sammakkoeläimiin kuuluva suku.

Ulkonäkö
--------

Kaliforniansalamanterit voivat saavuttaa jopa 20 sentin pituuden.

*Taricha*-suvun lajit ovat keskenään samannäköisiä ulkonäöltään. Etenkin länsirannikonsalamanteri ja kaliforniansalamanteri muistuttavat ulkoisesti hyvin paljon toisiaan. Nämä kaksi lajia erottaa parhaiten silmien perusteella. Länsirannikonsalamanterin silmäluomi on yhtä tumma kuin salamanterin muukin pää, kun taas kaliforniansalamanterin silmän ympärys on vaalean kellertävä.

Punavatsakaliforniansalamanterin selkäpuoli on punertavanruskea kuten muillakin *Taricha*-suvun lajeilla. Sen vatsapuoli on kuitenkin punainen toisin kuin länsirannikonsalamanterilla ja kaliforniansalamanterilla, joilla vatsan väritys on oranssi. Punavatsakaliforniansalamanterin erottaa muista *Taricha*-lajeista myös ruskeista silmistä.

Myrkyllisyys
------------

*Taricha*-suvun lajien iholla on maailman myrkyllisimpiin aineisiin lukeutuvaa  tetrodotoksiini-hermomyrkkyä. Salamanterin iholla myrkkyä on kuitenkin vain pieni määrä eikä se vaikuta terveen ihon läpi. Limakalvoille tai haavaan joutuessaan myrkky aiheuttaa ärsytystä.

Lähteet
-------

1. ↑   Darrel Frost and The American Museum of Natural History: Taricha Gray, 1850 *Amphibian Species of the World 6.0*.  2018. Viitattu 3.6.2018. (englanniksi)
2. 1 2 3  Niina & Joonas Gustafsson: KaliforniansalamanteritArkistoitu kopio *Sammakkolampi.net*.  2006.  Arkistoitu 5.3.2016. Viitattu 3.6.2018.

Aiheesta muualla
----------------

* Sammakkolampi
* ITIS: *Taricha* (englanniksi)
* Caudata Culture (englanniksi)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Taksonitunnisteet | 
* Wikidata: Q1545142
* Wikispecies: Taricha
* ASW: Taricha
* BOLD: 65508
* CoL: 7STJ
* EoL: 15786
* Fossilworks: 37409
* GBIF: 2431912
* iNaturalist: 27816
* IRMNG: 1380439
* ITIS: 173619
* NCBI: 8320
* uBio: 25977

 |

 |
**Kantharos** (m.kreik. Κάνθαρος) oli antiikin Pireuksen kauppasataman nimitys. Se toimi samassa satamalahdessa, joka on nykyisinkin Pireuksen sataman lauttasatamana. Satamalahti sijaitsee Pireuksen niemen länsipuolella ja sai nimensä siitä, että sen muodon katsottiin muistuttavan kantharosta. Sataman länsirannalla sijaitsi Eetioneian niemi.

Uusi Pireuksen satama aloitti toimintansa Kantharoksessa 1800-luvulla. Satamaa vuonna 1892.
Kantharoksen rantaa nykyään.
Kantharos oli yksi antiikin Pireuksen ja Ateenan kolmesta satamasta Munikhian ja Zean ohella. Se oli näistä suurin, ja sitä käytettiin pääasiassa kauppasatamana, vaikkakin se oli myös Ateenan sotalaivaston käytössä. Satama otettiin käyttöön 400-luvun eaa. alkupuolella, ja se oli 400-luvulla eaa. koko Välimeren merkittävimpiä kauppasatamia.

Antiikin aikaisen Kantharoksen rakenteista ei ole jäljellä käytännössä mitään sataman 1800-luvulla alkaneen kehityksen vuoksi, mutta niistä tiedetään yksityiskohtia 1800-luvulla tehtyjen löytöjen perusteella. Satama-altaan itälaidalla oli kauppapaikka (*emporion*) sekä rivi stoia eli pylväshalleja. Sotalaivoja varten Kantharoksessa oli erään piirtokirjoituksen mukaan 94 laivasuojaa. Sataman lähellä sijaitsi myös Zeus Soterin ja Athene Soteiran temppeli.

Sataman alueelta on löydetty merkittävät pronssiveistokset, niin kutsutut Pireuksen Apollon, Pireuksen Athene sekä kaksi Pireuksen Artemista, jotka oli mahdollisesti kätketty Sullan joukkojen hyökkäyksen yhteydessä vuonna 86 eaa. Ne ovat nykyisin Pireuksen arkeologisessa museossa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Stillwell, Richard & MacDonald, William L. & McAllister, Marian Holland (toim.): "Peiraeus, Attica", *The Princeton Encyclopedia of Classical Sites*. Princeton, N. J.: Princeton University Press, 1976. Teoksen verkkoversio.
2. 1 2 3  Πειραιάς - Κάνθαρος *Λιμενοσκόπιον*.  Arkistoitu 30.12.2013. Viitattu 20.3.2017.
3. ↑  Kantharos – The Old Kantharos and Its New Life *Piraeus Youthweb*.  Arkistoitu 29.3.2017. Viitattu 20.3.2017.
4. ↑  Τα ιερά του Πειραιά *Αρχαιολογία Online*. Viitattu 20.3.2017.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Kantharos nykyaikana** Wikimedia Commonsissa
**Jorma Erkama**, vuoteen 1929 **Berkán** (11. tammikuuta 1912 Mikkeli – 31. heinäkuuta 1986) oli suomalainen biokemisti. 

Jorma Erkaman vanhemmat olivat Kaarlo August Erkama ja Lovisa (Lulu) Paavolainen ja puoliso vuodesta 1944 Tellervo Jortikka. Ylioppilaaksi Erkama tuli 1929 ja valmistui filosofian kandidaatiksi 1934, diplomi-insinööriksi 1938 ja filosofian lisensiaatiksi 1947. Filosofian tohtoriksi hän väitteli 1949. Erkama toimi Teknillisen korkeakoulun tutkimusassistenttina 1935–1936 ja 1938 ja Kemiantutkimussäätiön laboratorioassistenttina 1940–1948. Helsingin yliopiston dosentti hän oli vuodesta 1948. Helsingin yliopiston professori Erkama oli 1950–1975.

Lähteet
-------

1. 1 2  L. Arvi P. Poijärvi, Ilmari Havu, Mauno Jääskeläinen (toim.): *Kuka kukin on (Aikalaiskirja). Henkilötietoja nykypolven suomalaisista 1950*, s. 105. Helsinki: Kustannusosakeyhtiö Otava, 1949.
2. 1 2  Kemian professorit
3. ↑  Otavan Iso tietosanakirja, Otava 1968, osa 2.


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Suomi (KANTO)

 |

 |
5-varsinen takapyörän jousitusTakaa kuvattunaYlhäältä kuvattuna
**Monivarsituenta** tarkoittaa auton pyöräntuentatyyppiä, jossa käytetään useaa tukivartta. Pyöräntuenta ja jousitus kuuluvat järjestelmään, jossa auto on yhteydessä tienpintaan ja sen toimintaan liittyy useita ominaisuuksia, jotka liittyvät ajettavuuteen kuten käsiteltävyyteen, vakauteen ja mukavuuteen. Näitä tavoitteita varten tarvitaan paljon suunnittelun vapautta, josta johtuen monivarsituentaa käytetään pääasiassa korkean luokan autoissa. Toisaalta suunnittelun vapaus tekee geometrian suunnittelusta monimutkaisempaa.

Monivarsituennassa käytetään normaalisti viittä tukivartta, jolloin pyörän liike voidaan ratkaista täsmällisesti ja rengas on ideaalisessa asennossa jatkuvasti. Kun monivarsituentaa käytetään ohjaavassa pyörässä pyörä muuttaa asentoa itsensä ympäri eikä ulkoisen tukipisteen ympärillä. Monivarsituenta vaimentaa suuren osuuden melusta ja värinästä, joka parantaa mukavuutta. Monivarsituenta esiteltiin 1960-luvulla Mercedes-Benz C111 -prototyypissä ja otettiin massatuotantoon Mercedes-Benz W201 -mallissa.

Lähteet
-------

1. ↑  Design Optimization of Multi-link Suspension System for Total Vehicle Handling and Stability (PDF)  1998. American Institute of Aeronautics and Astronautics.  Arkistoitu. Viitattu 25.1.2023. (englanniksi)
2. ↑  Diego Lopez Donaire: The multi-link suspension *actualidadmotor.com*.  19.6.2019. Viitattu 25.1.2023. (englanniksi)
3. ↑  Multi-Link Suspension System *dubizzle.com*. Viitattu 25.1.2023. (englanniksi)
**Jorma Tapio Huttunen** (16. syyskuuta 1907 Helsinki – 4. marraskuuta 1979 Helsinki) oli suomalainen oopperalaulaja. Äänialaltaan Huttunen oli tenori.

Jorma Huttusen vanhemmat olivat kanttoriurkuri Matti Huttunen ja Anna Loviisa Piippo ja puoliso vuodesta 1936 Sylva Margaretha Granroth. Huttusen laulunopettajana oli noin 15 vuoden ajan italialainen Manlio Marcantoni, jonka kursseilla kävi myös toinen tunnettu suomalaistenori Vilho Kekkonen. Huttunen oli kiinnitettynä Suomen kansallisoopperaan vuosina 1936–1945 ja 1949–1964. Hän esiintyi vierailijana muun muassa Berliinin valtionoopperassa, Tukholman kuninkaallisessa oopperassa ja muissa Pohjoismaissa sekä Neuvostoliiton ja Italian oopperataloissa. Paitsi oopperatenorina, Huttunen oli tunnettu myös lied- ja oratoriolaulajana, ja hän konsertoi useissa Euroopan maissa. Hän toimi myös laulunopetuksen lehtorina Sibelius-Akatemiassa vuosina 1961–1974.

Huttunen palkittiin Pro Finlandia -mitalilla vuonna 1953.

Lähteet
-------

* Uppslagsverket Finland
* Heikki Mattila: Taustaa

### Viitteet

1. 1 2  L. Arvi P. Poijärvi, Ilmari Havu, Mauno Jääskeläinen (toim.): *Kuka kukin on (Aikalaiskirja). Henkilötietoja nykypolven suomalaisista 1950*, s. 214. Helsinki: Kustannusosakeyhtiö Otava, 1949.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Uppslagsverket Finland

 |

 |
**Jorma Kalervo Ahlholm** (s. 7. joulukuuta 1942 Kemi) on suomalainen everstiluutnantti, joka toimi Lapin jääkäripataljoonan komentajana.

Ahlholm syntyi kirvesmies Birger Ahlholmin ja Emmi Erkkilän perheeseen. Hänen puolisonsa vuodesta 1969 on Ulla Lindgren.

Ahlholm tuli ylioppilaaksi Kemin yhteislyseosta ja suoritti Kadettikoulun 1967 ja Sotakorkeakoulun 1977. Hän toimi nuorempana upseerina Rajakoulussa 1963–1964 ja joukkueenjohtajana Lapin rajavartiostossa 1967–1969 sekä varapäällikkönä Lapin rajavartioston Ylitornion rajajääkärikomppanissa 1969–1973. Työskenneltyään Pohjan prikaatissa ja Pohjois-Suomen sotilasläänissä eri tehtävissä 1973–1975 Ahlholm oli Helsingin sotilaspiirin esikunnan toimistoupseeri ja toimistoesiupseeri 1977–1981 ja Pääesikunnan toimistoesiupseeri 1981–1986. Lapin jääkäripataljoonaa Ahlholm komensi vuodesta 1987 vuoteen 1989, toimittuaan sitä ennen eri tehtävissä Jääkäriprikaatissa 1986–1987. Jääkäriprikaatin esikuntapäällikkö hän oli 1989–1990 ja sitten Pääesikunnan jalkaväkitoimiston päällikkö vuodesta 1990, ennen eroamistaan vakinaisesta palveluksesta vuonna 1991. Sotilasuransa jälkeen Ahlholm työskenteli koulutus- ja laatupäällikönä sekä konsulttina 1990-luvulla.

Ahlholm ylennettiin vänrikiksi 1963, luutnantiksi 1967, yliluutnantiksi 1970, kapteeniksi 1973, majuriksi 1979 ja everstiluutnantiksi 1986.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  *Kadettiupseerit 1920–2000*, s. 18. Ahlholm, Jorma Kalervo. Helsinki: Kadettikunta ry. Upseeriliitto ry. 2000. ISBN 951-98334-3-9.
**Monmouthin arkeologinen seura** on amatööri- ja ammatillisten arkeologien seura, joka kannustaa arkeologisten esineiden ja paikkojen säilyttämistä, sekä suorittaa ja julkaisee arkeologisia tutkimuksia Monmouthin alueella, Walesissä.

Historia
--------

Seuran perusti poikakoulun opettaja Arthur Sockett, Monmouth Schoolilla; siksi jäsenyys rajoittui alun perin poikiin.
Vuonna 1986 seura osallistui protestiin Monmouthin kaupungissa, kun ilmeni että suunnittelijat olivat löytäneet ja tuhonneet tärkeitä arkeologisia jäänteitä. Seuran jäsenet ennakoivat että lisää vahinkoa oli tulossa ja paikallinen valtuusto oli osallisena. Yhdestä arkeologista tehtiin MBE osastaan työssä.
Seura toteutti suurimman pitkään kestäneen urbaanin kaivannon Isossa Britanniassa, 22–24 Monnow Streetillä, Monmouthissa vuosina 1990–2000. Löydetyt esineet olivat Mesoliittiselta kaudelta nykypäivään asti. Esineisiin lukeutui muun muassa kolikoita, keramiikkaa, luita ja lasia. Kaivauksissa löydettiin keskiaikaisen linnan puolustusoja, ja lähellä sijaitseva likakaivo, Roomalainen hauta jossa on kivimerkki, ja mahdollisia todisteita rakennuksesta Monnow Streetin varrella pimeältä keskiajalta.
Nykyinen Monmouth arkeologisen seuran puheenjohtaja on Stephen Clarke. Jäseniin kuuluvat Stuart Wilson, Arthur Sockett ja Dave Jemmett.
Seura voitti Pitt Rivers Awardin vuonna 1988 ja Silver Trowel Awardin arkeologian suurimmasta aloitteesta.
Seuran säännöt toteavat edelleen jäsenmaksuksi 5 šillinkiä.

Lähteet
-------

1. ↑  Clarke, Stephen (2008). Down the Dig - Monmouth, an Adventure in Archaeology. ISBN 978-0-9558242-1-0. .
2. ↑  Down the Dig - Monmouth, an Adventure in Archaeology". ForestBookshops.com.  (Arkistoitu – Internet Archive). Retrieved 21 February 2012.
3. ↑  "The Official Site of the Lost City of Trellech Project | Upcoming Events". Lostcityoftrellech.co.uk.. Retrieved 2011-11-01.

Aiheesta muualla
----------------

"Monmouth Archaeological Society : Current Archaeology". Archaeology.co.uk. 2000-03-01.. Retrieved 2011-11-01.

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Monmouth Archaeological Society
Esimerkki keto-enolitautomeriasta. Ketomuoto vasemmalla ja enolimuoto oikealla
**Keto-enolitautomeria** on tautomerian laji, jossa karbonyyliyhdiste kuten ketoni, aldehydit tai esteri tautomerisoituu enoliksi. Yhdisteissä keto- ja enoli muodot esiintyvät kemiallisessa tasapainossa ja useimmiten tasapaino on vahvasti ketomuodon puolella.

Keto-enolitautomerian mekanismi
-------------------------------

Keto-enolitautomerian edellytys on, että karbonyyliyhdisteessä on karbonyyliryhmän vieressä sp3-hybridisoitunut hiiliatomi, johon on kiinnittynyt vähintään yksi vetyatomi. Tautomeria tapahtuu molekyylinsisäisenä vedynsiirtona hiileltä hapelle ja samalla kaksoissidos muuttuu hiilen ja hapen välisestä kahden hiiliatomin väliseksi. Keto-enolitautomerian tasapainotila määräytyy tautomeerien stabiilisuuden perusteella. Yksinkertaiset karbonyyliyhdisteet esiintyvät tyypillisesti ketomuodoissa ja enolimuotoa on hyvin vähän. Esimerkiksi asetonille tautomerian tasapainovakio on 10-6. Tämä johtuu siitä, että karbonyyliryhmän kaksoissidos on hieman stabiilimpi kuin enolin hydroksyyliryhmä ja kahden hiiliatomin välinen kaksoissidos.

Joissakin tapauksissa enolimuoto on stabiili ja keto-enolitautomerian tasapaino on enolin puolella. Tähän syynä voi olla konjugaatio kuten fenolien tapauksessa tai vetysidos karbonyyliryhmän ja enolimuodon hydroksyyliryhmän välillä kuten β-dikarbonyyliyhdisteissä. Itse karbonyyliyhdisteen ominaisuuksien lisäksi keto-enolitautomeriaan vaikuttaa lämpötila ja liuoksissa myös liuotin.

Keto-enolitautomeria vaatii tyypillisesti katalyytiksi hapon tai emäksen. Happokatalyytti protonoi karbonyyliryhmän muodostaen oksoniumionin, jonka hiiliatomilta emäs, esimerkiksi vesi, poistaa protonin muodostaen enolin. Emäskatalysoidussa tautomeriassa emäs ottaa ensin protonin hiileltä ja happo luovuttaa protonin näin syntyneelle enolaatti-ionille muodostaen enolin.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Jonathan Clayden, Nick Greeves, Stuart Warren: *Organic Chemistry*, s. 450–454. Oxford University Press, 2012. ISBN 978-0-19-927029-3. (englanniksi)
2. 1 2 3 4  Michael B. Smith & Jerry March: *March's Advanced Organic Chemistry*, s. 772–776. John Wiley & Sons, 2007. ISBN 978-0-471-72091-1. (englanniksi)
3. 1 2 3  Keto-enoli -tautomeria Opetushallitus.  Arkistoitu 4.3.2016. Viitattu 18.3.2014.
4. 1 2 3 4  Thomas Scott, Mary Eagleson: *Concise encyclopedia chemistry*, s. 568–569. Walter de Gruyter, 1994. ISBN 978-3110114515. Kirja Googlen teoshaussa (viitattu 18.3.2014). (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Keto-enolitautomeria** Wikimedia Commonsissa
Kaksihenkisiä San Franciscon Pride-kulkueessa.
**Kaksihenkinen** (engl. *two spirit*, *twospirit,* *two-spirit* tai *2-spirit*) on alun perin Amerikan alkuperäiskansojen sukupuoli-identiteetti. Nykyään termiä käytetään laajemmin kuvaamaan seksuaali- ja/tai sukupuolivähemmistöön kuuluvia Amerikan alkuperäisasukkaita.

Kaksihenkisyydellä on viitattu henkilöön, jonka ruumiissa katsotaan olevan niin maskuliininen, kuin feminiininenkin henki. Kaksihenkisyyttä on käytetty terminä korostamaan henkilön identiteettiä sukupuolisuuden tai seksuaalisen suuntautumisen sijaan. Ennen eurooppalaisten kolonialistien saapumista Pohjois-Amerikkaan, yli 150 alkuperäiskansan heimoa tunnustivat kolmannen sukupuolen yhteisöissään. Kaksihenkiset olivat yhteisöissä kunnioitettuja jäseniä, usein visionäärejä, opettajia, parantajia tai lääketieteen ihmisiä. Kolonialismin myötä kaksihenkisten rooli hälventyi, kadotti tietoisuuttaan ja muuttui länsimaalaisten sukupuoliroolien myötä kunnioitetusta halveksuttavaksi.

Kaksihenkisten pride-lippu
Termi itsessään on alkanut tulla käyttöön 1990-luvun lopulla. Se on johdettu ojibwan kielen sanasta *niizh manidoowag*, joka suoraan kääntäen tarkoittaa "kaksihenkinen". Sukupuoli- ja seksuaalivähemmistöjen kirjainyhdistelmissä kaksihenkinen merkitään 2S.

Tunnettuja kaksihenkisiä ovat muun muassa elokuvaohjaaja Bretten Hannam, poliitikko Susan Allen ja drag queen artisti Ilona Verley.

Berdache on antropologiassa käytetty termi henkilöstä, joka omaksuu vastakkaisen sukupuolen roolin eri Pohjois-Amerikan perinteisissä intiaanikulttuureissa. Termiä ei kuitenkaan aina pidetä täysin sopivana ja se on johdettu arabian kielen miesprostituoitua tarkoittavasta sanasta.

Katso myös
----------

* Berdache
* Fa’afafine
* Hijrat
* Muunsukupuolisuus

Lähteet
-------

1. ↑  Anita Hemmilä: ANCESTORS OF TWO-SPIRITS: REPRESENTATIONS OF NATIVE AMERICAN THIRD-GENDER MALES IN HISTORICAL DOCUMENTATION *jyx.jyu.fi*.  2005.
2. 1 2 3  Rani-Henrik Andersson, Riku Hämäläinen ja Saara Kekki: *Intiaanikulttuurien käsikirja : Kulttuurin, historian ja politiikan sanastoa*, s. 21-22, 58. Gaudeamus Helsinki University Press, 2013. ISBN 978-952-495-284-2.
3. ↑  Two Spirit and LGBTQ Idenitites: Today and Centuries Ago *HRC*. Viitattu 2.7.2021. (englanniksi)
4. ↑  The Rainbow Resource Centre: Two-Spirit People of the First Nations *rainbowresourcecentre.org*.  2014.  Arkistoitu 9.7.2021. Viitattu 2.7.2021.
5. ↑  2-spirited People of the 1st Nations *2spirits.com*.
6. ↑  Terms | Rise | The University of Winnipeg *www.uwinnipeg.ca*. Viitattu 2.7.2021.
7. ↑  Two-Spirit filmmaker puts queer representation first in films (2 photos) *HalifaxToday.ca*. Viitattu 2.7.2021. (englanniksi)
8. ↑  Stephanie Weber: Minnesota Rep. Susan Allen Is Two-Spirit, a Lesbian, and She Won’t Be Assimilated *Slate Magazine*.  21.12.2016. Viitattu 2.7.2021. (englanniksi)
9. ↑  Condé Nast: Indigenous Queen Ilona Verley On Bringing Two-Spirit Representation to Canada’s Drag Race *Vogue*. Viitattu 2.7.2021. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Kaksihenkinen** Wikimedia Commonsissa
**Ludwig Czaczkes** (12. syyskuuta 1898 Wien – 4. elokuuta 1992 Wien) oli itävaltalainen säveltäjä, musiikkitieteilijä ja pianisti. Hänet tunnetaan erityisesti Bach-tutkimuksistaan.

Ludwig Czaczkes opiskeli Wienin musiikkiakatemiassa (Akademie für Musik und darstellende Kunst) vuosina 1912–1916. Hän palveli ensimmäisessä maailmansodassa reservin vänrikkinä vuodet 1916–1918 ja jatkoi opintojaan sodan jälkeen. Hänen opettajiinsa kuuluivat Emil Sauer (piano), Ferdinand Löwe (orkesterinjohto) ja Josef Marx (sävellys). Hän opiskeli myös musiikintutkimusta Wienin yliopistossa Guido Adlerin johdolla vuodesta 1921 alkaen ja esiintyi konserttipianistina. Hän opetti musiikkiakatemiassa pianonsoittoa vuosina 1923–1931. Professuuri hänelle myönnettiin vuonna 1927.

Juutalaisen syntyperänsä vuoksi Czaczkes joutui lähtemään Itävallasta Turkkiin vuonna 1937. Hän opetti pianonsoittoa Ankaran konservatoriossa vuosina 1937–1949 ja palasi sitten Itävaltaan professoriksi entiseen oppilaitokseensa (1949–1968). Hänet kutsuttiin vuonna 1968 Japaniin hoitamaan professuuria.

Czaczkesin tunnetuin musiikkitieteellinen tutkimus lienee J. S. Bachin kokoelmaa *Das wohltemperierte Klavier* käsittelevä teos *Analyse des Wohltemperierten Klaviers: Form und Aufbau der Fuge bei Bach*.

Czaczkesin puoliso oli oopperalaulaja Dolly Lorenz.

Lähteet
-------

* Blumesberger, Susanne (toim.): *Handbuch österreichischer Autorinnen und Autoren jüdischer Herkunft: 18. bis 20. Jahrhundert*, s. 207. München: K. G. Saur Verlag, 2002. ISBN 3-598-11545-8. Teoksen verkkoversio.
* Flotzinger, Rudolf (toim.): *Oesterreichisches Musiklexikon 1*, s. 292. Wien: Verlag der Österreichischen Akademie der Wissenschaften, 2002. ISBN 3-7001-3043-0. Teoksen verkkoversio.

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Alankomaat

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |

 |
**Laanila** on kylä valtatien 4 varrella Lapissa Inarin kunnassa. Se sijaitsee noin kolme kilometriä etelään Saariselältä ja noin 34 kilometriä etelään Ivalon taajamasta. Kylä on Laaniojan varrella, Laanipalon ja Laaniselän vaarojen välissä, noin 320 metrin korkeudella merenpinnan yläpuolella. Kylässä sijaitsee Laanihovin hotelli. Kylän talous on voimakkaasti matkailupainotteinen.

Prospektorin kultakaivos
------------------------

Prospektorin kaivos Laanilassa
Laanilasta noin kilometrin verran koilliseen sijaitsee Prospektor-yhtiön vuonna 1902 rakentama kaivos, josta etsittiin kultaa. Kultaesiintymistä Saariselän alueella oli saatu viitteitä. Tätä varten aikoinaan rakennettiin tie Sodankylästä Laanilaan. Myöhemmin tietä jatkettiin aina Petsamoon saakka. Saariselän ensimmäinen rakennus oli Prospektorin konttori. Yhtiön lopetettua siellä toimintansa siitä tuli vuosikymmenien ajaksi Laanilan kestikievari, josta kerrotaan myöhemmin artikkelissa. Rakennus sijaitsi nykyisen Metsäntutkimuslaitoksen paikalla. Saksalaiset polttivat rakennuksen perääntyessään pohjoiseen Lapin sodassa vuonna 1944. Kultaa ei Prospektorin kaivoksesta koskaan löydetty. Nykyään kaivoskuilun päälle on rakennettu mökki, josta voi kurkistaa kuiluun ja kuunnella ääninauhalle taltioituja työskentelyn ääniä. Mökin pihamaalla on esillä kivikasoja ja kaivosvaunu raiteineen.

Neuvostopartisaanien hyökkäys Laaniojalla
-----------------------------------------

Piispanojan silta Laanilassa. Piispankivi näkyy kuvan oikeassa laidassa mäen päällä
Jatkosodan aikana 4. heinäkuuta 1943 hyökkäsivät neuvostoliittolaiset partisaanit A. S. Smirnovin johdolla siviilejä kuljettaneen postilinja-auton kimppuun Laaniojan sillalla yöllä noin kello 02.45. Sillan räjäytettyään partisaanit ampuivat kuljettajan ja auton pysähdyttyä tien laitaan he jatkoivat tulitusta. Tässä hyökkäyksessä sai surmansa auton kuljettajan lisäksi kolme matkustajaa, joista yksi oli tarkastusmatkalla ollut Oulun hiippakunnan piispa Yrjö Wallinmaa. Myöhemmin samana yönä tämän osasto *Bolševik Zapoljarjan* partisaanit hyökkäsivät läheiseen Laanilan majataloon, jossa sai surmansa yksi ihminen rajussa tulituksessa.

Paikalle avattiin levähdysalue tapauksen 50-vuotismuistotilaisuuden yhteydessä 1993. Paikalle on pystytetty opastustauluja kertomaan tästä Laaniojalla tapahtuneesta partisaanihyökkäyksestä. Viereinen puro tunnetaan nykyään nimellä Piispanoja, ja paikalle oli jo aiemmin pystytetty muistokivi. Nelostien länsipuolella puro tunnetaan edelleen Laaniojan nimellä.

Lähteet
-------

1. ↑  *Autoilijan tiekartta 2011* 1:800 000. Helsinki: Affecto Finland Oy, 2010.  ISBN 978-951-593-425-3.
2. ↑  Kyrö, Ida: Partisaanihyökkäys Laanilassa  2002. Veteraanien perintö – Itsenäinen Isänmaa.  Arkistoitu 4.2.2012. Viitattu 9.9.2021.
**Ketoaine** on elimistössä rasvasta, etanolista tai ketogeenisestä aminohaposta muodostuva pienimolekyylinen yhdiste, jota käytetään elimistön energiantuotantoon. Elimistö pystyy tuottamaan ketoaineiden avulla glukoosia enemmän energiaa jokaista käyttämäänsä happimolekyyliä kohden. Ketoaineita muodostuu maksassa ja munuaisissa erityisesti silloin, kun hiilihydraatteja on niukasti saatavilla (kts. ketoosi) ja elimistö joutuu valmistamaan tarvittavan glukoosin itse glukoneogeneesissä. Elimistössä muodostuu kolmea eri ketoainetta: asetoasetaatti, beeta-hydroksibutyraatti ja asetoni.

Normaalisti ketoaineita syntyy maksan ja munuaisten solujen mitokondrioissa solujen glukoneogeneesin sivutuotteena. Kun solut tuottavat glukoosia, ne tuottavat tarvitsemansa energian hapettamalla rasvahappoja asetyylikoentsyymi-A:ksi. Asetyylikoentsyymi-A, joka ei hapetu normaalisti sitruunahappokierrossa glukoneogeneesin ollessa käynnissä, muuntuu ketogeneesissä asetoasetaatiksi ja edelleen betahydroksibutyraatiksi.

Ketoaineet kulkeutuvat verenkierron mukana maksasta ja munuisista muualle elimistöön, jossa asetoasetaatti ja betahydroksibutyraatti voidaan käyttää hyväksi. Aivojen gliasolut käyttävät niitä lipidien rakentamiseen. Niitä voidaan hyödyntää myös energiantuotannossa. Erityisesti sydän, lihakset ja aivot käyttävät ketoaineita energianlähteenään.

Asetonia muodostuu spontaanisti asetoasetaatista ja sitä esiintyy paljon vähemmän kuin kahta muuta ketoainetta. Elimistö käyttää asetonia glukoosin, triglyseridien ja aminohappojen synteesissä
.

Osa asetonista poistuu kehosta virtsan ja uloshengityksen mukana. Tästä johtuu ketoosissa olevan henkilön hengityksen "makea" tuoksu. Samasta syystä ketoosin voimakkuutta voidaan mitata virtsasta.

Patologia
---------

3-hydroksi-3-metyyliglutaryyli-KoA-lyaasin puute on harvinainen perinnöllinen häiriö, joka estää ketoaineiden muodostumisen ketogeneesissä. Se johtaa vaikeaan aivojen kehityshäiriöön ja on yhdistetty sydänlihasrappeumaan ja maksan toimintahäiriöihin.

Jos happamien asetoasetaatin ja betahydroksibutyraatin pitoisuus veressä kasvaa liiaksi, veri happamoituu, ja tuloksena on vaarallinen ketoasidoosi. Näin voi tapahtua hoitamattoman diabeteksen yhteydessä tai jos yletön alkoholin käyttö yhdistyy pitkään syömättömyyteen.

Lähteet
-------

1. ↑  Shelly Fan: The fat-fueled brain: unnatural or advantageous? *Scientific American Blog Network*. Viitattu 18.8.2020. (englanniksi)
2. ↑  
G. A. Reichard Jr, A. C. Haff, C. L. Skutches, P. Paul, C. P. Holroyde, O. E. Owen.: Plasma acetone metabolism in the fasting human *Journal of clinical investigation (1979) Apr;63(4), ss. 619-626.*. Viitattu 2.5.2016.
3. ↑  Juan Pié, et al.: Molecular genetics of HMG-CoA lyase deficiency *Molecular Genetics and Metabolism 92 (2007), p. 198–209*.  Arkistoitu 28.7.2011. Viitattu 5.9.2010.
Laanilan ekovoimalaitos jalostaa jätteen sähköksi ja lämmöksi.
**Laanilan jätteenpolttolaitos** on Oulun Laanilan kaupunginosassa, Kemiran teollisuusalueella toimiva jätteenpolttolaitos. Laitoksen omistaja on Oulun Energia ja sen käytöstä ja kunnossapidosta vastaa Laanilan Voima Oy.  Vuosittain laitoksessa poltetaan noin 150 000 tonnia yhdyskunta- ja teollisuusjätettä, josta puolet tulee Oulun Jätehuollon alueelta ja puolet muualta Pohjois-Suomesta. 

Jätteenpolttolaitos otettiin kaupalliseen käyttöön vuonna 2012, ja sen polttoaineteho on 53 MW. Vuonna 2015 laitos tuotti höyryä 367 GWh ja kaukolämpöä 40 GWh. Laitoksen tuottamaa energiaa hyödynnetään Kemiran teollisuusprosesseissa ja Oulun Energian sähkön ja kaukolämmön tuotannossa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Laanilan ekovoimalaitos Oulun Energia. Viitattu 24.6.2017.
2. ↑  Ronkainen, Kati: Oulun jätteenpolttolaitos vajaateholla työntekijöiden mielenilmauksen takia Yle. Viitattu 24.6.2017.
3. ↑  Pohjoista voimaa: Ekovoimalaitoksen esittelyvideo YouTube. Viitattu 24.6.2017.
**Karjalan tutkimuslaitos** on Itä-Suomen yliopiston yhteiskunta- ja kauppatieteiden tiedekunnan yksikkö. Se perustettiin vuonna 1971 silloisen Joensuun korkeakoulun yksiköksi. Tutkimuslaitoksessa tehdään yhteiskuntatieteellistä ja humanistista tutkimusta. Tutkimuksen painopistealueina ovat aluekehitys ja maaseutu, etnisyys ja kulttuuri sekä Venäjä ja rajat. 

Tutkimuslaitoksessa työskentelee viisi professoria, noin 40-50 tutkijaa sekä tohtorikoulutettavia.. Yksikön johtajana toimii tutkimusjohtaja Petri Kahila ja varajohtajana professori Heikki Eskelinen.

Tutkimuslaitos toimi pitkään Pielisjoen linnassa Niskasaaressa, Ilosaarta vastapäätä. Nyt laitos sijaitsee yliopistokampuksen Aurora-rakennuksessa.

Lähteet
-------

1. ↑  Karjalan tutkimuslaitos - Tutkimusta vuodesta 1971 Itä-Suomen yliopisto, uef.fi. Viitattu 23.10.2021.
2. ↑  Karjalan tutkimuslaitos (Arkistoitu – Internet Archive)
3. ↑  Karjalan tutkimuslaitos (Arkistoitu – Internet Archive)

Aiheesta muualla
----------------

* Karjalan tutkimuslaitos (Arkistoitu – Internet Archive)
**Kalle Naapi** (s.13. tammikuuta 1993) on suomalainen koripalloilija, joka pelaa Korisliigaa Joensuun Katajan riveissä. Hän on Tapiolan Hongan kasvatti. Pelipaikaltaan Naapi on takamies. Debyyttinsä liigatasolla hän teki lokakuussa 2013 ottelussa Kouvolan Kouvoja vastaan. Suomen Cupissa hän oli debytoinut jo kauden 2011-12 aikana pelatessaan tuolloin vielä kasvattajaseuransa Hongan riveissä. Naapi on kuulunut Korisliigan mestaruuden kaudella 2014–2015 ja hopeaa kaudella 2013–2014 voittaneeseen Joensuun Katajaan.

Naapi on pelannut 73 nuorten maaottelua. Hän on voittanut B-poikien SM-sarjassa yhden mestaruuden ja kerran hopeaa. A-poikien SM-sarjassa hän on voittanut kolme mestaruutta sekä yhden hopean.

Kaudella 2014-2015 Naapin aiemmat selkävaivat palasivat ja hän joutui lopettamaan kauden kesken. Hän siirtyi kuitenkin loppukaudeksi Kataja Basketin valmennustiimiin. Kaudella 2015-2016 Naapi teki valmentajasopimuksen Katajan kanssa siirtyen virallisesti joukkueen apuvalmentajaksi.

Lähteet
-------

1. ↑  Kalle Naapi
2. ↑  Kalle Naapi
**Idäntähtimö** (*Stellaria hebecalyx*) on valkokukkainen, Euraasiassa tavattava kohokkikasvilaji.

Ulkonäkö ja koko
----------------

Monivuotinen idäntähtimö kasvaa 15–40 senttimetriä pitkäksi. Varsi on koheneva, kalju ja sileä. Harmahtavanvihreät lehdet ovat tasasoukkia tai soikean suikeita ja ruodittomia. Lisäksi ne ovat usein hieman käyriä ja tyven laidoilta ripsisiä. Kukinto on kaksihaarainen, vähäkukkainen ja harsu viuhko. Toisinaan se on muuntunut yksikukkaiseksi. Kukinnon tukilehdet ovat kalvomaisia ja tavallisesti karvalaitaisia. Kukan verhiö ja teriö ovat viisilehtisiä. Verholehtien laidat sekä ulkopinta ovat ainakin kärkiosasta tiheäkarvaisia. Valkoiset, kaksijakoiset terälehdet ovat 4–8 mm pitkät eli noin verholehtien pituisia. Heteiden ponnet ovat 0,5–0,7 mm pitkiä, emiö on kolmilehtinen. Suomessa idäntähtimö kukkii kesä-elokuussa. Hedelmä on kuusiliuskaisesti aukeava kota. Siemenet ovat kooltaan 1,1–1,2 mm.

Idäntähtimö muistuttaa suuresti lähilaji heinätähtimöä (*S. graminea*).

Levinneisyys
------------

Idäntähtimö on alun perin kotoisin Pohjois-Venäjältä ja Siperiasta. Suomessa lajia on tavattu aivan Venäjän rajan pinnassa Inarissa, Suomussalmella ja Kuhmossa.

Elinympäristö
-------------

Suomessa idäntähtimö on hyvin harvinainen tienvarsiniityillä tavattava sotatulokas toisen maailmansodan ajalta.

Lähteet
-------

* Hämet-Ahti, L. Suominen, J. Ulvinen, T. & Uotila, P. (toim.): *Retkeilykasvio*. Helsinki: Luonnontieteellinen keskusmuseo, Kasvimuseo, 1998. ISBN 951-45-8167-9.

### Viitteet

1. ↑  Retkeilykasvio 1998, s. 106–107.
2. 1 2 3  Retkeilykasvio 1998, s. 107.
3. ↑  Lampinen, R. & Lahti, T. 2011: Kasviatlas 2010: Idäntähtimön levinneisyys Suomessa. Helsingin Yliopisto, Luonnontieteellinen keskusmuseo, Kasvimuseo, Helsinki. Viitattu 28.3.2012.

Aiheesta muualla
----------------

* Kasviatlas 2020: Idäntähtimön levinneisyys Suomessa

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Taksonitunnisteet | 
* Wikidata: Q11864305
* Wikispecies: Stellaria hebecalyx
* CoL: 6ZHZ6
* EUNIS: 165973
* GBIF: 7267170
* iNaturalist: 905972
* IPNI: 159239-1
* ISC: 117329
* NCBI: 1891601
* Open Tree of Life: 5728491
* Plant List: kew-2481921
* POWO: urn:lsid:ipni.org:names:159239-1
* Tropicos: 6303230
* WFO: wfo-0000436315

 |

 |