recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Daniel Bellissimo** (s. 15. elokuuta 1984 Toronto, Ontario, Kanada) on uransa lopettanut italialais-kanadalainen jääkiekkomaalivahti. Hän torjui modernilla tyylillä.

Ura
---

### Seuraura

Bellissimo syntyi ja kasvoi Kanadassa. Hän on Mississauga Senatorsin kasvatti. Bellissimo pelasi vuodet 2001–2004 OPJHL-juniorisarjassa joukkueissa Vaughan Vipers, Georgetown Raiders, St. Michael's Buzzers ja Stouffville Spirit. Hän pelasi vuodet 2004–2007 NCAA-sarjassa Western Michiganin yliopistossa. Bellissimo oli joukkueen ykkösmaalivahti kahdella ensimmäisellä kaudellaan, mutta menetti ykkösmaalivahdin paikkansa kaudella 2006–2007 Riley Gillille.

Kaudeksi 2007–2008 Bellissimo siirtyi Italian Serie A:han HC Asiagoon. Hän pelasi joukkueen ykkösmaalivahtina vuodet 2007–2011. Kaudella 2009–2010 Bellissimo voitti Italian Serie A:n mestaruuden ja valittiin sarjan parhaaksi pelaajaksi. Hänellä oli myös sarjan paras torjuntaprosentti 93,6 sekä runkosarjassa että pudotuspeleissä.

Uransa viimeiset vuodet Bellissimo pelasi Ruotsissa muun muassa Elitserienin Timrå IK:ssa ja Luleå HF:ssa. 

### Maajoukkueura

Bellissimo on edustanut Italiaa MM-kilpailuissa vuosina 2010, 2011 ja 2012, joista vuoden 2011 turnauksessa joukkue pelasi I-divisioonassa ja voitti A-lohkon kultaa. Bellissimo teki MM-debyyttinsä vuoden 2010 turnauksessa Italian ykkösmaalivahtina ja valittiin joukkueen kolmen parhaan pelaajan joukkoon.

Muuta
-----

Bellissimon veli Vince Bellissimo on myös jääkiekkoilija.

Lähteet
-------

* Daniel Bellissimo The Internet Hockey Databasessa (englanniksi)
* Daniel Bellissimo *Elite Prospects*. Everysport Media Group AB.  (englanniksi)

### Viitteet

1. 1 2 3  EliteProspects
Ernst Degner vuonna 1963.
**Ernst Eugen Wotzlawek Degner** (22. syyskuuta 1931 Gleiwitz, Saksa – 10. syyskuuta 1983 Teneriffa, Espanja)) oli puolalaissukuinen itäsaksalainen ratamoottoripyöräilijä, joka loikkasi Länsi-Saksaan.  Loikkaamisen jälkeen hän voitti maailmanmestaruuden 50-kuutioisissa Suzukilla.

Ernst Degner syntyi Saksassa Ylä-Sleesian provinssissa Gleiwitzin kaupungissa puolalaiseen perheeseen. Kaupunki sijaitsee nykyisin Puolan puolella ja on nimeltään Gliwice. Ylä-Sleesia oli kaksikielinen alue ja siellä oli vahva puolalainen vähemmistö. Sleesian kansannousujen jälkeen osa Sleesiasta siirtyi Puolalle ja osa, mukaan lukien Gleiwitz, pysyi yhä Saksalla. Sleesian jakamisen jälkeen moni Saksan alueelle jäänyt alkoi muuttaa nimiään saksalaisiksi. Näin teki myös Ernst Degnerin isä, joka muutti sukunimensä Wotzławek kirjoitusasun ja otti uuden sukunimen Degner. Degnerin isä kuoli hieman ennen Toisen maailmansodan päättymistä ja Neuvostoliiton puna-armeija lähestyi, mikä sai Degnerin perheen lähtemään Luckauhun, joka jäi sittemmin muodostetun Itä-Saksan alueelle.

Lähteet
-------

1. 1 2  Ernst Degner  2012. Motorsport Memorial. Viitattu 5.1.2017.
2. ↑  The Degner Defection  17.2.2012. The View East – WordPress.com. Viitattu 5.1.2017.
3. ↑  50 years ago: The Ernst Degner story  27.12.2012. Motorcycle news. Viitattu 5.1.2017.

50cc ja 80cc-luokkien kuljettajien maailmanmestarit (80cc-luokka 1984-89)

|  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| *1962:* Saksa Ernst Degner*1963:* Uusi-Seelanti Hugh Anderson*1964:* Uusi-Seelanti Hugh Anderson*1965:* Yhdistynyt kuningaskunta Ralph Bryans

 | *1966:* Saksa Hans-Georg Anscheidt*1967:* Saksa Hans-Georg Anscheidt*1968:* Saksa Hans-Georg Anscheidt*1969:* Espanja Ángel Nieto*1970:* Espanja Ángel Nieto*1971:* Alankomaat Jan de Vries

 | *1972:* Espanja Ángel Nieto*1973:* Alankomaat Jan de Vries*1974:* Alankomaat Henk van Kessel*1975:* Espanja Ángel Nieto*1976:* Espanja Ángel Nieto*1977:* Espanja Ángel Nieto

 | *1978:* Espanja Ricardo Tormo*1979:* Italia Eugenio Lazzarini*1980:* Italia Eugenio Lazzarini*1981:* Espanja Ricardo Tormo*1982:* Sveitsi Stefan Dörflinger*1983:* Sveitsi Stefan Dörflinger

 | *1984:* Sveitsi Stefan Dörflinger*1985:* Sveitsi Stefan Dörflinger*1986:* Espanja Jorge Martínez*1987:* Espanja Jorge Martínez*1988:* Espanja Jorge Martínez*1989:* Espanja Manuel Herreros

 |



|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Yhdysvallat

 |

 |
**Eric John Hosking**OBE (2. lokakuuta 1909 Lontoo – 22. helmikuuta 1991 Lontoo) oli englantilainen valokuvaaja, joka tuli kuuluisaksi lintukuvistaan.

Hoskingin ura alkoi 1929. Hän kokeili erilaisia lintukuvauksen tekniikoita uransa ensimmäisenä vuosikymmenenä, mutta vailla ihmeempää kaupallisata menestystä. Hän käytti ensimmäisenä salamaa lintuja kuvatessaan. Hän pääsi yleisön tietoisuuteen vasta onnettomuuden kautta, median uutisoidessa sen näyttävästi: kuvaustilanteessa lehtopöllö hyökkäsi hänen kimppuunsa ja kynsi puhkaisi hänen vasemman silmänsä. Tapahtuma toi hänelle runsaasti julkisuutta ja sitä kautta avautuivat markkinat hänen lintukuvilleen.

Hoskingin kuuluisin valokuva on kuva tornipöllöstä saaliin kanssa vuodelta 1934. Hänen luetuin kirjansa on omaelämäkerta *An Eye for a Bird* vuodelta 1970. Hän oli yksi niistä harvoista, joka ansaitsi elantonsa pelkästään lintuja valokuvaamalla. Hän kuvasi yli 2 000 lintulajia ja hänen kuva-arkistossaan oli 250 000 mustavalko- ja 100 000 värikuvaa.

Hosking oli Nature Photographic Societyn puheenjohtaja, British Ornithologists' Unionin varapuheenjohtaja, Royal Society for the Protection of Birdsin varapuheenjohtaja, British Naturalists' Associationin varapuheenjohtaja ja Royal Photographic Societyn kunniapuheenjohtaja. Hänet palkittiin RSPB:n kultaisella mitalilla 1974 ja lyötiin ritariksi 1977 ansioistaan luonnonhistoriallisista valokuvista ja työstään linnustonsuojelussa.

Hoskingilta on julkaistu suomeksi teos *Linnut ja linnunpesät* (1972, WSOY, ISBN 951-0-00143-0), yhdessä Winwood Readen kanssa.

Julkaisut
---------

* *Friends at the Zoo* (1933)
* *Intimate Sketches from Bird Life* (1940)
* *Art of Bird Photography* (1944)
* *Birds of the Day* (1944)
* *Birds of the Night* (1945)
* *More Birds of the Day* (1946)
* *The Swallow* (1946)
* *Masterpieces of Bird Photography* (1947)
* *Birds in Action* (1949)
* *Birds Fighting* (1955)
* *Bird Photography as a Hobby* (1961)
* *Nesting Birds* (1967), yhdessä Winwood Readin kanssa.
* *An Eye for a Bird* (1970)
* *Eric Hosking's Birds - Fifty Years of Photographing Wildlife*, Kevin MacDonnellin kanssa; Pelham Books (1979) ISBN 0 7207 1163 0.

Lähteet
-------

1. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive)
2. ↑  Answers.com


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Ruotsi
* Alankomaat

 |
|  |
| Taiteenala | 
* Photographers' Identities
* RKD Artists
* ULAN

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* IdRef

 |

 |
**Ernst Fredrik Brander** (22. tammikuuta 1788 Pori – 26. elokuuta 1860 Turku) oli suomalainen senaattori ja Vaasan hovioikeuden presidentti.

Branderin vanhemmat olivat Vehmaan kirkkoherra Fredrik Reinhold Brander (1730–1800) ja hänen kolmas puolisonsa Barbro Helena von Willebrand. Hän pääsi ylioppilaaksi 1803 ja suoritti Turun akatemiassa tuomarintutkinnon 1807.

Brander oli Suomen sodan aikana Hämeen läänin jalkaväkirykmentin vt. sotatuomarina. Hän oli sitten hallituskonseljin (senaatin) oikeusosastolla ylimääräisenä kopistina 1810–1811, vakinaisena kopistina 1811–1812, kanslistina 1812–1816 ja protokollasihteerinä 1816–1819. Brander oli Turun hovioikeudessa asessorina 1819–1826 ja hovioikeudenneuvoksena 1826–1836. Brander oli Suomen senaatin oikeusosastolla senaattorina 1836–1841 ja Vaasan hovioikeuden presidenttinä 1841–1856.

Brander oli naimisissa 1814–1815 Sofia Katarina von Willebrandin (k. 1815) kanssa ja 1817–1857 Fredrika Albertina von Willebrandin (k. 1857) kanssa. Metsänhoitaja Ernst Albert Gustaf Brander (1827-1891) oli Branderin poika toisesta avioliitosta. Valokuvaaja Signe Brander oli Ernst Fredrik Branderin pojantytär.

Lähteet
-------

1. ↑  Kotivuori, Yrjö: Ernst Fredrik Brander. *Ylioppilasmatrikkeli 1640–1852*. Helsingin yliopiston verkkojulkaisu 2005. Luettu 13.7.2015.
2. ↑  "Brander, Ernst Albert Gustaf", *Suomen metsänhoitajat. Finlands forstmästare 1851–1931*, s. 66. Mänttä: Suomen Metsänhoitajaliitto, 1931.
3. ↑  Veli-Matti Autio: / Brander (1600 - ) *Kansallisbiografia-verkkojulkaisu (maksullinen)*.  30.11.2001 (päivitetty 30.4.2014). Helsinki:  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura.


|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  | Edeltäjä:**Carl Adam Adlerstjerna** | **Vaasan hovioikeuden presidentti**1841–1856 | Seuraaja:**Johan Wilhelm Forsman** |

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Ylioppilasmatrikkeli 1640–1852

 |

 |
**Kemal Amin "Casey" Kasem** (27. huhtikuuta 1932 Detroit, Michigan, Yhdysvallat – 15. kesäkuuta 2014 Gig Harbor, Washington, Yhdysvallat) oli yhdysvaltalainen radiopersoona ja ääninäyttelijä. Hänellä oli libanonilaisia sukujuuria. Parhaiten hänet tunnetaan DJ:nä radion parista 1970- ja 1980-luvulta, jolloin hän oli myös Shaggyn äänenä *Scooby-Doo*-televisiosarjoissa. Myöhemmin hän sai ääniroolistaan DVD Exclusive -ehdokkuuden vuonna 2003.

Kasem kuoli kesäkuussa 2014 Gig Harborissa, Washingtonissa, Yhdysvalloissa.

Ura radiossa
------------

Kasem aloitti uransa DJ:nä 1950-luvun puolessavälissä Detroitissa WJBK-radioasemalla. Sittemmin hän työskenteli pitkin Yhdysvaltoja eri radiokanavilla muun muassa Buffalon WBNY:llä. 1960-luvulla hänet tunnettiin Oaklandin KEWB:n myötä. Kasem tuli kuitenkin tunnetuksi suositun American Top 40 -radio-ohjelmasta oltuaan sen isäntänä vuosien 1970–1988 aikana. Tämän jälkeen hän isännöi *Casey’s Top 40*, *Casey’s Hot 20* ja *Casey’s Countdown* -radio-ohjelmia. Kasem palasi uudestaan American Top 40:een vuosiksi 1998–2004. Ohjelman jälkeen hän jatkoi radio-ohjelmien isännöimistä. Vuonna 1992 Kasem pääsi Radio Hall of Fameen radiotyöstään.

### Ääninäyttelijänä

Radion ohella Kasem teki useita mainosjuontoja televisioon ja toimi muun muassa NBC:n kuuluttajaäänenä. Parhaiten hänet muistetaan radion ohella *Scooby-Doo*-sarjoista tutun Shaggyn ääniroolista. Kasem oli hahmon roolissa ensimmäisestä sarjasta lähtien lukuun ottamatta muutamissa elokuvissa. Tämän ohella hän teki äänirooleja animaatiosarjoihin vuodesta 1964 lähtien muun muassa *The Transformersiin*, *Superystäviin*, *Seesamtiehen* ja *Johnny Bravoon*. Lisäksi Kasem esiintyi satunnaisesti näytelmärooleissa.

Lähteet
-------

1. ↑  Leopold, Todd: Legendary radio personality Casey Kasem dies at 82 *CNN*.  15.6.2014. Viitattu 15.6.2014.

Aiheesta muualla
----------------

* Casey Kasem Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
* Voice Chasers (Arkistoitu – Internet Archive)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Yhdysvallat
* Alankomaat

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Elonet

 |

 |
Neissejoki jakaa alueen Saksan ja Puolan kesken.
Schüttaufhöhessä on muistokivi Muskaunpuiston rakentajille.
**Bad Muskau** (sorbiksi *Mužakow*), aiemmin **Muskau**, on kaupunki Saksassa, Saksin osavaltiossa. Bad Muskau sijaitsee Neissen varrella. Joki erottaa Bad Muskaun Puolasta ja Łęknican kaupungista. Bad Muskaussa on arviolta 3 646 asukasta (vuonna 2015) ja sen pinta-ala on 15,35 neliökilometriä.

Bad Muskau on kuuluisa lähistöllä sijaitsevasta Muskaunpuistosta, joka jatkuu Puolankin puolelle. Puisto on listattu Unescon maailmanperintöluetteloon.

Historia
--------

Muskau perustettiin 1200-luvulla ja ensimmäinen maininta kaupungista on vuodelta 1249. Muskaun kreivikunta oli Pyhän saksalais-roomalaisen keisarikunnan suurin. Vuoteen 1815 Muskau kuului Saksin vaaliruhtinaan alaisuuteen ja vuoden 1815 jälkeen Preussin valtakuntaan.

Vuonna 1945 Muskau jaettiin Neisse-joen mukaan Itä-Saksalle ja Puolalle. Samalla jaettiin kuuluisa Muskaunpuisto.

Vuonna 1962 kaupunki muutti nimensä Bad Muskauksi, kun terapeuttinen kylpylä rakennettiin sinne. Vain virallisesti tunnustetut kylpyläkaupungit voivat käyttää Bad-etuliitettä.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6 7  Germany: Saxony Citypopulation.de. Viitattu 11.11.2016.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Bad Muskau** Wikimedia Commonsissa

* Bad Muskaun kotisivut (saksaksi)
Ernst G. Hedman
**Ernst Gustaf Hedman** (18. joulukuuta 1867 Oulu – 21. lokakuuta 1933 Tammisaari) oli suomalainen arkkitehti.

Hedmanin vanhemmat olivat kauppaneuvos Johan Sanfrid Hedman ja Anna Helena Blumenthal. Hän pääsi ylioppilaaksi 1886 Oulun ruotsalaisesta lyseosta ja valmistui arkkitehdiksi Polyteknillisestä opistosta 1890.

Hedman oli vuonna 1892 perustetun helsinkiläisen arkkitehtitoimisto Grahn, Hedman & Wasastjernan osakkaana yhdessä Karl Gustaf Grahnin ja Knut Edgar Wasastjernan kanssa. Hedman toimi myös liikemiehenä Suomessa ja Venäjällä. Viimeksi Hedman oli oikeusministeriön vankeinhoito-osaston taloustarkastajana 1925–1932.

Hedman oli naimisissa vuodesta 1893 Elisabet Maria von Blumenthalin kanssa. Hedmanin veli oli Perttulan kasvatuslaitoksen perustaja ja johtaja filosofian maisteri Edvin Leopold Hedman (1863–1915).

Grahn, Hedman & Wasastjernan suunnittelemia rakennuksia
-------------------------------------------------------

* Asuinkerrostalo Pohjoinen Makasiinikatu 9, Helsinki 1894, purettu 1967
* Kotkan kauppahalli 1897
* Fennian talo, Helsinki 1899
* Wasa Aktiebankin talo, Helsinki 1899
* Sumeliuksen talo, Tampere 1901
* 1. palkinto Riian kaupungintalon suunnittelukilpailussa 1904

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  HEDMAN Ernst Gustaf. *Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899*. Helsingin yliopiston verkkojulkaisu.
2. ↑  Uppslagsverket Finland : Grahn, Hedman & Wasastjerna (Arkistoitu – Internet Archive)
3. ↑  Rakennusvirasto purki pienen helmen, Helsingin Sanomien Puretut talot -sarja 25.5.2015[vanhentunut linkki]
4. ↑  Arkkitehtuurimuseo : Kaupungintaloista järjestetyt arkkitehtuurikilpailut (Arkistoitu – Internet Archive)

Aiheesta muualla
----------------

* Arkkitehtitoimisto Grahn, Hedman & Wasastjerna (Arkitekturbyrå), Aleksanterinkatu 46 (Central Passagen), Helsingin kaupunginmuseon kuvakokoelmat Finnassa

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899

 |

 |
Clive Bunker vuonna 2016.
**Clive William Bunker** (s. 30. joulukuuta 1946 Luton, Iso-Britannia) on brittiläinen rumpali. 

Hän aloitti uransa The Warriors -nimisessä yhtyeessä, kunnes perusti kitaristi Mick Abrahamsin kanssa McGregor's Engine -yhtyeen. Vuonna 1967 Bunker ja Abrahams tutustuivat Blackpoolista tulleisiin Ian Andersoniin ja Glenn Cornickiin ja perustivat Jethro Tullin. Clive Bunker oli yhtyeen rumpalina aina vuoteen 1971 kunnes erosi mennäkseen naimisiin. 

Jethro Tullin jälkeen Bunker on soittanut useiden artistien ja yhtyeiden kanssa, kuten Blodwyn Pig, Robin Trower, Jude, Aviator, Jeff Pain, Manfred Mann, Jack Bruce, Gordon Giltrap, Anna Ryder, Electric Sun, Steve Hillage, Vikki Clayton, Solstice, Uli Jon Roth, Glenn Hughes ja Jerry Donahue.

Bunker on julkaissut sooloalbumin *Awakening* vuonna 1998.

Aiheesta muualla
----------------

* Biografia Jethro Tullin kotisivuilla (Arkistoitu – Internet Archive)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Tšekki

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana

 |

 |
**Daniel Caligiuri** (s. 15. tammikuuta 1988 Villingen-Schwenningen, Länsi-Saksa) on saksalainen jalkapalloilija, joka edustaa Bundesliigassa pelaavaa FC Augsburgia. Oikeajalkainen Caligiuri on pelipaikaltaan oikea keskikenttäpelaaja.

Seurajoukkueura
---------------

### SC Freiburg

Caligiuri aloitti ammattilaisuransa SC Freiburgissa. Hän pelasi vuosina 2007–2011 seuran kakkosjoukkueessa 70 peliä tehden niissä 23 maalia. Debyyttinsä seuran ykkösjoukkueessa Bundesliigassa Caligiuri teki marraskuussa 2009 VfL Bochumia vastaan syöttäen heti Heiko Butscherin maalin. Ensimmäisen osumansa Freiburgin paidassa Caligiuri teki helmikuussa 2012 VfL Wolfsburgia vastaan. Parhaimmillaan Caligiuri teki Freiburgissa kauden aikana kuusi maalia, juuri kaudella 2011-2012.

### VfL Wolfsburg

Caligiuri siirtyi heinäkuussa 2013 Freiburgista Bundesliigan VfL Wolfsburgiin, joukkueeseen, jota vastaan hän oli tehnyt ensimmäisen bundesliigamaalinsa. Caligiuri debytoi joukkueen paidassa syyskuussa 2013 TSG Hoffenheimiä vastaan ja ensimmäisen, joka jäi myös kauden 2013-2014 ainoaksi, maalinsa hän teki helmikuussa 2014 Hertha Berliniä vastaan. Otteluita avauskaudella kertyi 24. Toisella kaudella Caligiuri teki 28 pelaamassaan ottelussa seitsemän maalia. Hän voitti 2015 Saksan Cupin ja DFL-Supercupin. Kolmannella kaudellaan hän teki 29 liigaottelussa kaksi maalia ja neljännellä kaudellaan 16 ottelussa kaksi maalia.

### Schalke 04

Caligiuri siirtyi Schalkeen tammikuussa 2017. Ensimmäisellä kaudellaan hän ehti pelata 16 liigaottelua ja tehdä kaksi maalia. Eurooppa-liigassa hän pelasi viisi ottelua ja teki maalin toisessa puolivälieräottelussa Ajaxia vastaan. Kaudella 2017–2018 hän pelasi Bundesliigassa 33 ottelua ja teki niissä kuusi maalia. Seuraavalla kaudella hän teki 31 liigaottelussaan seitsemän maalia ja pelasi kuusi Mestarien liigan ottelua. Kaudella 2019–2020 hän pelasi Bundesliigassa 28 ottelua ja teki niissä kaksi maalia. Saksan cupissa Caligiuri teki ensimmäisellä Schalken-kaudellaan yhden maalin ja viimeisellä kaksi.

FC Augsburg
-----------

Kesällä 2020 Caligiuri siirtyi vapaalla siirrolla Augsburgiin.

Muuta
-----

Caligiurin isoveli Marco Caligiuri on myös pelannut Bundesliigaa. Hän on edustanut vuodesta 2014 alkaen 2. Bundesliigan SpVgg Greuther Fürthiä. Veljeksillä on italialaisia sukujuuria.

Lähteet
-------

1. ↑
2. 1 2 3 4 5  Daniel Caligiuri Transfermarkt-sivustolla (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Daniel Caligiuri** Wikimedia Commonsissa

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.
**Saint Vincentin ja Grenadiinien parlamentti** (eng. House of Assembly) on Saint Vincent ja Grenadiinien lakia säätävä elin. Maassa ei ole paikallishallintoa, vaan kuntatason päätökset tulevat keskushallinnolta.

Parlamentti koostuu 15 vaaleilla valitusta edustajasta sekä kuudesta senaattorista. Lisäksi läsnä ovat myös parlamentin puhemies ja korkeimman oikeuden presidentti, mutta heitä ei lasketa kansanedustajiksi..

Vaaleilla valitut edustajat valitaan yleisillä vaaleilla viiden vuoden välein. Äänioikeus on kaikilla vähintään 18-vuotiailla kansainyhteisön kansalaisilla, jotka ovat asuneet vakituisesti Saint Vincent ja Grenadiineilla vähintään 12 kuukautta.. Viimeisimmät vaalit pidettiin 2015. Ainoat edustajapaikkoja voittaneet puolueet olivat ULP ja NDP.. 

Senaattorit ja virkamiehet ovat kenraalikuvernöörin nimittämiä.

Parlamentti kokoontuu parlamenttitalossa, joka on aiemmin toiminut oikeustalona.

Lähteet
-------

1. 1 2  The Parliament of St Vincent & Grenadines  2019. Commonwealth Parliamentary Association.  Arkistoitu 5.8.2020. Viitattu 10.4.2020. (englanniksi)
2. ↑  Composition of the Parliament  2020. House of Assembly. Viitattu 10.4.2020. (englanniksi)
3. ↑  Overview of the Electoral System  2020. Caribbean Elections.  Arkistoitu 4.7.2015. Viitattu 10.4.2020. (englanniksi)
4. ↑  Final Count of Votes  11.12.2015. Electoral Office. Viitattu 10.4.2020. (englanniksi)
5. ↑  History  2020. House of Assembly. Viitattu 10.4.2020. (englanniksi)
*Tämä artikkeli on antiikin Rooman viemärijärjestelmästä. Rock-yhtye CMX:llä on myös samanniminen albumi.*

Muinaisen Rooman 
keskustan kartta, jossa näkyy Cloaca Maxima keskellä pitkänä viivana kuvan yläosasta alaosaan.
**Cloaca Maxima** (lat. *Suurin viemäri*) on maailman vanhimpia viemärijärjestelmiä. Tarinoiden mukaan se rakennettiin alun perin vuoden 600 eaa. paikkeilla kuivaamaan Rooman alueen suot ja kuljettamaan maailman väkilukuisimman kaupungin likavedet läheiseen Tiber-jokeen. Perimätiedon mukaan sen saattoi rakennuttaa kuningas Lucius Tarquinius Priscus.

Cloaca Maximan rakentamiseen käytettiin paljon osittain pakotettua työvoimaa. Apuna lienee ollut myös tuolloin rakennustaidon paremmin hallinneita etruskeja.

Livius kuvasi rakennustyön olleen vain tunneleiden kaivamista maan alle, mutta hän kirjoitti huomattavasti tapahtuman jälkeen. Muista lähteistä ja Cloaca Maximan kulkureitistä voidaan päätellä sen olleen alun perin avoin oja, joka muodostettiin läheisiltä kukkuloilta tulleista puroista. Nämä purot ohjattiin kulkemaan Forumin läpi ja sitten Tiberiin. Vähitellen tämä avoin oja joutui rakennusten alle, sillä ajan myötä tila Roomassa muuttui arvokkaammaksi ja rakennukset rakennettiin sen päälle. On mahdollista, että molemmat teoriat ovat totta ja on varmaa, että jotkin alhaisimmat viemärin osat on rakennettu suoraan maan alle muun viemäristön ollessa jo peittynyt.

Yksi Cloaca Maximan suuaukoista.
Pääviemäristä lähtee monia sivuhaaroja mutta kaikki näyttävät olevan "virallisia" viemäreitä, jotka palvelivat julkisia käymälöitä, kylpylöitä ja muita julkisia rakennuksia. Yksityiset rakennukset, jopa rikkaiden rakennukset, luottivat eräänlaisiin jätekuoppiin viemäreinään.

Cloaca Maximaa huollettiin hyvin koko Rooman valtakunnan olemassaolon ajan, ja on todisteita, että se oli käytössä vielä pitkään Länsi-Rooman romahtamisen jälkeen. Marcus Vipsanius Agrippan tiedetään tarkistaneen sen perinpohjaisesti vuonna 33 eaa. ja arkeologit ovat paljastaneet useita rakennustyylejä ja materiaaleja useilta aikakausilta, mikä osoittaa, että viemäristöä huollettiin ja korjattiin säännöllisesti. Viime aikoina jäljelle jääneet reitit on yhdistetty Rooman nykyiseen viemärijärjestelmään.

Roomalaisten tiedetään myös – joskin kuvauksien todenmukaisuus on tapauskohtaista – heittäneen useita ruumiita viemäriin kunnollisten hautajaisten sijaan. Näiden joukossa olivat muun muassa keisari Elagabalus ja Pyhä Sebastian. Jälkimmäinen on Lodovico Carraccin maalauksen aiheena.

Cloaca Maximan suut Tiberiin ovat yhä näkyvillä lähellä Ponto Rotton ja Ponto Palatinon siltoja. Basilica Julian lähellä ovat näkyvissä myös portaat alas viemäriin. Osa Cloaca Maximasta on myös näkyvissä maan päältä lähellä Pyhän Giorgion kirkkoa Velabrossa.

Lähteet
-------

1. ↑  Castren, Paavo: *Uusi antiikin historia*, s. 120. Otava, 2011.

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Cloaca Maxima**.
* Cloaca Maxima: Platner's Topographical Dictionary of Ancient Rome (englanniksi)
* Valokuvia Cloaca Maximan sisältä (Archive.org) (englanniksi)
**Eric Gordon Jr.** (s. 25. joulukuuta 1988 Indianapolis, Indiana) on yhdysvaltalainen koripalloilija, pelipaikaltaan takamies.

Gordon herätti huomiota jo vuonna 2006, kun Illinois'n yliopisto ja Indianan yliopisto kilpailivat lahjakkaan pelaajan saamisesta omiin riveihinsä. Hän päätyi Indianaan, ja hyvän yliopistokauden 2007–2008 jälkeen NBA-seura Los Angeles Clippers varasi hänet vuoden 2008 varaustilaisuudessa seitsemäntenä pelaajana.

NBA-kaudella 2008–2009 Gordon pelasi 78 runkosarjaottelussa keskimäärin 34,3 minuuttia ja teki 16,1 pistettä. Hänet valittiin tammikuussa 2009 läntisen konferenssin kuukauden tulokkaaksi. NBA-kaudella 2009–2010 hän pelasi 62 ottelussa keskimäärin 36,0 minuuttia ja teki 16,9 pistettä. Kummallakaan kaudella Clippers ei päässyt pudotuspeleihin.

Joulukuussa 2011 Gordon siirtyi New Orleans Hornetsiin (vuodesta 2013 nimeltään Pelicans) osana pelaajakauppaa, jossa Clippers hankki pelintekijä Chris Paulin. Hän ei pystynyt pelaamaan työsulun lyhentämällä kaudella 2011–2012 kuin yhdeksän ottelua polvivamman vuoksi. Kaudella 2012–2013 loukkaantumiset rajoittivat hänen kautensa 42 otteluun.

Heinäkuussa 2016 Gordon siirtyi Houston Rocketsiin. Ensimmäisen Rockets-kautensa päätteeksi hänet palkittiin NBA:n parhaana kuudentena pelaajana ensimmäisenä pelaajana joukkueen historiassa.

Gordon pelasi maailmanmestaruuden voittaneessa Yhdysvaltain maajoukkueessa vuoden 2010 MM-kilpailuissa Turkissa.

Lähteet
-------

* NBA.com: Eric Gordon

### Viitteet

1. 1 2 3  NBA.com: Gordonin kausitilastot
2. ↑  NBA.com: vuoden 2008 varatut pelaajat
3. ↑  NBA.com: Eric Gordon Named T-Mobile Western Conference Rookie of the Month
4. ↑  Tammilehto, Teemu: NBA: New Orleans Hornets on jatkossa Pelicans *Yle Urheilu*.  19.4.2013. Viitattu 20.4.2013.
5. ↑  Falgoust, J. Michael: Chris Paul traded to Clippers; Hornets get deal they wanted *USATODAY.com*.  15.12.2011. Viitattu 24.7.2012. (englanniksi)
6. ↑  Stein, Marc: Hornets bring back Eric Gordon *ESPN.com*.  14.7.2012. Viitattu 20.4.2013. (englanniksi)
7. ↑  Eric Gordon News: Gordon, who missed almost half of the 2012-13 season with a knee injury, managed to play in 42 of 82 games and score 17.0 points per game *theScore.com*.  19.4.2013. Viitattu 20.4.2013. (englanniksi)[vanhentunut linkki]
8. ↑
9. ↑

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Eric Gordon** Wikimedia Commonsissa

Yhdysvaltain joukkue – Koripallon MM-kilpailut 2010
4 Billups |
5 Durant |
6 Rose |
7 Westbrook |
8 Gay |
9 Iguodala |
10 Granger |
11 Curry |
12 Gordon |
13 Love |
14 Odom |
15 Chandler |
Valmentaja Krzyzewski
Mamelukki Alepposta, nykyisen Syyrian alueelta.
**Mamelukit** (arab. مملوك‎, *mamlūk*, ’omistettu’, مماليك, *mamālīk*, ’omistetut’) olivat muslimikalifien, seldžukkien ja aijubidien keskiajalla käyttämiä sotilasorjia, joista tuli ajan myötä voimakas sotilaskasti. He anastivat vallan itselleen islamilaisissa maissa useita kertoja.

Mamelukkijoukot
---------------

Mamelukit tulivat aluksi ei-islaminuskoista perheistä; näin saatiin kierrettyä muslimien sääntöä, jonka mukaan muslimit eivät saa sotia toisia muslimeita vastaan. Mamelukit hallitsivat Egyptiä kahteen otteeseen (esimerkiksi vuosina 1250–1517).

Mamelukkien alkuperä on Saladinin vuonna 1174 perustamassa aijubidi-dynastiassa.*selvennä*

Mamelukit vallanpitäjinä
------------------------

Vuonna 1206 Qutb-ud-din Aybak, muslimijoukkojen mamelukkikomentaja Intiassa, julistautui sulttaaniksi, mikä merkitsi Delhin sulttaanikunnan alkua. Orjadynastiaksi kutsuttu mamelukkisuku hallitsi Delhin sulttaanikuntaa vuoteen 1290.

Aijubidi-dynastian keskenään vallasta kamppailleet Saladinin perilliset kokosivat itselleen kasvavia määriä mamelukkijoukkoja. Lopulta mamelukit kaappasivat vallan vuonna 1250 ja perustivat Mamelukkien sulttaanikunnan Egyptiin. Tämä valtakunta torjui muun muassa mongolien hyökkäykset ja säilyi vuoteen 1517, jolloin Osmanien valtakunta valloitti Egyptin.

Mamelukkien instituutiot kuitenkin säilyivät Egyptissä myös osmanien vallan alla ja 1700-luvun loppupuolella mamelukit pyrkivät itsenäistymään. Napoleon kuitenkin voitti mamelukkien joukot vuonna 1798 ja ajoi heidät Ylä-Egyptiin. Mamelukit olivat lisänneet vanhoihin taistelutekniikoihinsa siihen mennessä vain musketit. Napoleon otti mamelukkeja joukkoihinsa ja jopa henkivartiokaartiinsa. Mamelukkien uudet vallankaappausyritykset johtivat vuonna 1809 mamelukkien joukkomurhiin ja vainoihin, jotka käytännössä hävittivät Egyptin mamelukit. Bagdadissa oli erillinen mamelukkialue, jossa mamelukit säilyttivät autonomiansa vuoteen 1832.

Katso myös
----------

* Bahriyan dynastia
* Janitsaarit

Lähteet
-------

1. ↑  *Otavan suuri maailmanhistoria 8: Sydänkeskiaika*, s. 36. Päätoimittaja Erling Bjøl. Suomentanut Heikki Eskelinen. Helsinki: Otava, 1984. ISBN 951-1-07825-9.
2. ↑  C. E. Bosworth: Barca and Barda-Dāri v. Military slavery in Islamic Iran *Encyclopaedia Iranica*.  15.12.1988. Viitattu 17.1.2015. (englanniksi)[vanhentunut linkki]

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Mamelukit** Wikimedia Commonsissa
**St. Vincent! Land So Beautiful** ("St. Vincent! Niin kaunis maa") on Saint Vincentin ja Grenadiinien kansallislaulu. Laulun on sanoittanut Phyllis Joyce McClean Punnett ja säveltänyt Joel Bertram Miguel. Laulu otettiin käyttöön saarivaltakunnan saavuttaessa itsehallinnon 1967 ja sen asema vahvistettiin valtion itsenäistyessä vuonna 1979.

Englantilainen alkuteksti
-------------------------

St. Vincent! Land so beautiful,  

With joyful hearts we pledge to thee,  

Our loyalty and love, and vow,  

To keep you ever free.  

*Refrain:*  

Whate'er the future brings,  

Our faith will see us through,  

May peace reign from shore to shore,  

And God bless and keep us true.  

Hairoun! Our fair and blessed isle,  

Your mountains high, so clear and green,  

Are home to me, though I may stray,  

A haven, calm serene.  

*Refrain*  

Our little sister islands are,  

Those gems, the lovely Grenadines,  

Upon their seas and golden sands,  

The sunshine ever beams.  

*Refrain*

Käännös
-------

St. Vincent! Niin kaunis maa,  

iloisin sydämin me uhraamme sinulle  

uskollisuutemme ja rakkautemme, ja vannomme  

pitävämme sinut ikuisesti vapaana.  

*Kertosäe:*  

Mitä tulevaisuus tuokaan tullessaan,  

rakkautemme auttaa meitä selviämään.  

Vallitkoon rauha rannikolta rannikolle,  

Jumala siunatkoon meitä ja pitäköön meidät uskollisina.  

Hairoun! Meidän ihana ja siunattu saaremme,  

meidän korkeat vuoremme, niin seesteiset ja vihreät,  

ovat minun kotini, vaikka kulkisinkin kauas,  

hiljainen rauhan tyyssija.  

*Kertosäe*  

Meidän pienet sisarsaaremme,  

ihanat Grenadiinit, ovat jalokivien kaltaisia,  

Niiden merillä ja kultaisilla hietikoilla,  

aurinko säteilee aina.  

*Kertosäe*

Lähteet
-------

1. ↑  St. Vincent and the Grenadines National Anthems.info. Viitattu 6.4.2020. (englanniksi)
2. 1 2  Saint Vincent and the Grenadines *The World Factbook*. Central Intelligence Agency (CIA). Viitattu 6.4.2020. (englanniksi)
**Hilliard Gerald "Jerry" Adler** (30. lokakuuta 1918 Baltimore, Maryland, Yhdysvallat – 13. maaliskuuta 2010 Ellenton, Florida) oli yhdysvaltalainen huuliharpisti, jonka musiikki on tullut tunnetuksi useiden elokuvien ääniraidoilta. Hänen isoveljensä Larry Adler oli myös tunnettu huuliharpisti.

Tausta
------

Hilliard Gerald Adler syntyi Baltimoressa. Hän voitti paikallisen teatterin kykykilpailun 13-vuotiaana. Hänen Larry-veljensä oli voittanut saman kilpailun viisi vuotta aiemmin samalla kappaleella, Beethovenin G-duuri Menuetilla. Palkinnon ansiosta Adler sai esiintyä teatterin vetonaulan, Red Skeltonin kanssa viikon ajan. Joitakin vuosia myöhemmin Manhattanilla Jerry Adler onnistui hankkimaan koe-esiintymisen Paul Whitemanille ja alkoi pian soittaa hänen orkesterinsa mukana Palacessa.

Soolouransa alun jälkeen hän värväytyi armeijaan, jossa hänet sijoitettiin viihdytysjoukkoihin Santa Anaan, Kaliforniaan. Hän esiintyi Moss Hartin Broadway-tuotannossa nimeltä *Winged Victory*, joka kertoi lentäjien koulutuksesta. Vuonna 1944 hän oli mukana myös näytelmän elokuvaversiossa, jonka ohjasi George Cukor. Innokkaana matkustamaan Adler liittyi vapaaehtoisena pieneen viihdytysryhmään nimeltä *Winged Pigeons*, joka kiersi viihdyttämässä amerikkalaisjoukkoja useilla Tyynenmeren saarilla sodan loppupuolella.

Ura
---

Larry-veljen omistautuessa klassiselle musiikille Jerry pysyi viihdemusiikin alueella. Hän oli kysytty huuliharpisti elokuvissa 1940-luvulta lähtien ja vielä koko 1960-luvun ajan. Adler esiintyy muun muassa elokuvien *Shane*, *Sheriffi*, *Alamo*, *Komedia meistä ihmisistä*, *Maija Poppanen* ja *My Fair Lady* ääniraidoilla.

Hän koulutti myös elokuvanäyttelijöitä, kuten James Stewartia, Van Johnsonia ja Kirk Douglasia, näyttelemään huuliharpunsoittoa oman soittonsa kuuluessa taustalla.

1950-luvun alusta lähtien Jerry Adler esiintyi vakituisesti risteilyaluksilla kymmenien vuosien ajan. 1980-luvulta lähtien hän esiintyi enimmäkseen Floridassa erilaisissa viihdeorkestereissa, jotka soittivat tavallisesti muun muassa George Gershwinin musiikkia.

Yksityiselämä
-------------

Adler avioitui vuonna 1947 Sylvia Gandelin kanssa, joka kuoli 1990. Hänen toinen vaimonsa Jean Ruppa kuoli 2009. Ensimmäisestä avioliitostaan hänellä oli poika ja tytär. Larry-veli kuoli vuonna 2001. Loppuelämänsä Adler asui Sarasotassa, Floridassa. Hän kuoli eturauhassyöpään.

Kirjallisuutta
--------------

Adlerin muistelmat nimeltä *Living From Hand to Mouth* julkaistiin vuonna 2005.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6 7 8  William Grimes: Jerry Adler, Harmonica Virtuoso, Dies at 91 *New York Times*.  21.3.2010. Viitattu 2.4.2010. (englanniksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC

 |

 |
**Jerome Rose** (s. 1938) on yhdysvaltalainen pianisti ja pianopedagogi.

Rose opiskeli Adolph Ballerin johdolla tehdessään 15-vuotiaana debyyttinsä San Franciscon sinfoniaorkesterin kanssa. Hänen muita opettajiaan olivat Leonard Shure ja Rudolf Serkin. Hän valmistui Mannes Collegesta ja Juilliard School of Musicista. Vuonna 1961 Rose voitti Concert Artists Guild -palkinnon ja kansainvälisen Ferruccio Busoni -pianokilpailun. Hän pääsi myös Fulbright-stipendillä Wieniin.

Rose on esiintynyt Yhdysvalloissa solistina muiden muassa Chicagon sinfoniaorkesterin, San Franciscon sinfoniaorkesterin, Baltimoren sinfoniaorkesterin, Houstonin sinfoniaorkesterin ja Atlantan sinfoniaorkesterin kanssa. Hän on tehnyt usein esiintymisiä Lontoossa Lontoon filharmonisen orkesterin, Lontoon sinfoniaorkesterin ja Royal Philharmonic Orchestran kanssa. Kapellimestareita, joiden johdolla Rose on soittanut, ovat olleet Josef Krips, Georg Solti, Wolfgang Sawallisch, Charles Mackerras, Stanisław Skrowaczewski, Sergiu Comissiona, David Zinman, Hans Vonk, Robert Spano ja Christian Thielemann.

Rose on usein yhdistetty läheisesti Franz Lisztin musiikkiin, vaikka hänen opettajansa Leonard Shure arvioi hyvin kielteisesti Lisztin säveltäjänä. Rose on levyttänyt Lisztin ohella Robert Schumannin, Ludwig van Beethovenin, Frédéric Chopinin, Franz Schubertin ja Johannes Brahmsin tuotantoa. Hänen konsertto-ohjelmistoonsa kuuluu kymmeniä teoksia, myös harvinaisuuksia Ferdinand Hilleriltä, Mihály Mosonyilta ja Robert Volkmannilta.

Rose on työskennellyt muun muassa École normale de musique de Parisin ja Mannes College of Musicin henkilökunnissa. Hän on pitänyt myös mestarikursseja eri puolilla maailmaa. Hänelle myönnettiin kunniatohtorin arvo New Yorkin osavaltionyliopistosta. Rose perusti kesäisin New Yorkissa järjestettävän International Keyboard Institute & Festival -tapahtuman. Hän on kuulunut tuomaristoon muun muassa kansainvälisessä Frédéric Chopin -pianokilpailussa.

Lähteet
-------

1. ↑  Jerome Rose AllMusic
2. 1 2 3 4 5 6 7 8 9  Jerome Rose Yamaha Artists
3. 1 2 3 4 5  Jerome Rose Classical Music Daily


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Saksa
* Israel
* Suomi (KANTO)
* Yhdysvallat
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana

 |

 |
*Cherry Grove, Fire Island* on kulttuuriantropologi Esther Newtonin teos, joka on ilmestynyt vuonna 1993. Kirja käsittelee New Yorkin lähellä sijaitsevan Cherry Grove -saaristokylän homo- ja lesboväestöä kuudenkymmenen vuoden ajalta aina 1920-luvulta 1980-luvun lopulle saakka. Cherry Groven väestörakenteesta suurin osa kuuluu seksuaalivähemmistöihin.

Sisältö
-------

Newton käy teoksessaan läpi Cherry Groven kulttuuria, väestöä ja tapahtumia 1920-luvulta lähtien. Newton kuvailee saaristokylän kulttuuria muun muassa yhteisöllisyyden, konfliktien ja kulttuurin muuttumisen näkökulmista. Cherry Grovella seksuaalivähemmistöihin kuuluvat henkilöt kykenivät ilmaisemaan seksuaalista suuntautumistaan avoimesti, toisin kuin muualla Amerikassa. Kirjan toistuvia teemoja ovat yhteisöllisyyden korostamisen lisäksi homojen ja lesbojen, maanomistajien ja vuokralaisten, homoseksuaalien ja heteroseksuaalien sekä eri etnisiin ryhmiin kuuluvien ihmisten välisiin sosiaalisiin suhteisiin liittyvät ongelmat. Teos käsittelee myös muun muassa seksiä, kaupallisuutta, juhlimista sekä henkilökohtaisen ja sosiaalisen identiteetin syntyä.

Etnografia
----------

Newton on asunut Cherry Grovella kumppaninsa kanssa. Hän haastatteli tutkimusta tehdessään 46 henkilöä ja osallistui Cherry Groven toimintaan saaristokylän täysivaltaisena jäsenenä. Newtonin tavoitteena oli kertoa Cherry Grovesta ihmisten siitä kertomien tarinoiden eli narratiivien kautta sekä peilata alueen tapahtumia laajempaan homouden historiaan Amerikassa.

Postmodernistinen ja feministinen ote
-------------------------------------

Newtonin teoksen luonne on toisinaan jopa kaunokirjallinen, ja postmodernistiseen tapaan hänen teoreettinen otteensa on relativistinen. Hän välttää analysoimasta kulttuuria minkään aiemman antropologisen teorian mukaisesti ja keskittyy tuomaan esille tutkittavien ihmisten mielipiteet. Kirja noudattelee myös feministisen antropologian periaatteita, koska Newton tuo esille saaristokylän homoyhteisön lisäksi sen lesboyhteisön elämää ja naisten näkökulmaa.*kenen mukaan?* Newton on ollut aikanaan seksuaalivähemmistöjen tutkimuksen pioneeri ja hänen kirjansa on ollut ensimmäisiä amerikkalaista homo- ja lesbokulttuuria käsitteleviä teoksia. Newton ennusti kirjan ilmestymisen aikoihin, että homoudesta tulee vielä jonakin päivänä normaali osa amerikkalaista kulttuuria.*lähde?*

Lähteet
-------

* Newton, Esther, *Cherry Grove Fire Island: Sixty Years in America's First Gay and Lesbian Town*, Beacon Press, Boston, Massachusetts, 1993.
**Kannusillanmäki** (ruots. *Kannbrobacken*) on Pappilantiehen, Vanhaan Lakelantiehen, Kannusillankatuun ja Kirkkojärventiehen rajoittuva kallioinen mäki Espoon keskuksessa, virastokeskuksen länsipuolella, rantaradan ja Espoonjoen välissä. Mäki on 1,7 hehtaaria laaja ja maan omistaa kaupunki. Kannusillanmäki on kaavoitettu virkistysalueeksi sekä julkisten palvelujen ja hallinnon alueeksi.

Nimensä Kannusillanmäki on saanut mäen luoteispuolella Espoonjoen ylitse johtavasta sillasta, jonka nimi on Kannusilta. Paikalla oli alun perin samanniminen puusilta, joka sai nimensä perimätiedon mukaan siitä, että miehet kätkivät viinakannunsa sillan alle kirkonmenojen ajaksi. Nykyisin Kannusilta viittaa vuonna 2008 valmistuneeseen punagraniittiseen kiviholvisiltaan, joka rakennettiin Espoon 550-vuotisjuhliin.

Kannusillanmäellä on useita vanhoja taloja, joissa toimii nykyään kansalaisjärjestöjä. Espoon vanha kunnantalo sijaitsee myös mäellä. Nykyinen kaupungintalo on virastokeskuksessa ja vanhassa kunnantalossa toimii musiikkiopisto. Muita mäen taloja ovat kukkakauppa, joka oli ennen Villa Karyllin puutarhuri-talonmiehen asuntona, vuonna 1904 rakennettu Lilla Karyll ja vuonna 1921 valmistunut apteekki. Kannusillan itäpuolella on sisäänkäynti mäen sisään vuonna 1984 louhittuun Kannusillanmäen väestösuojaan. Rauhan aikana väestösuojaa käytetään liikunta- ja kulttuuritilana. Väestösuojassa järjestetään syksyisin vuosittaisen ikäluokan kutsunnat (Joskus kutsuntojen väistöpaikkana on toiminut Leppävaaran työväen opisto).

Kannusillanmäki on merkittävä luontotasku aivan Espoon keskuksen betonirakennusten vieressä. Mäen kasvillisuus on monipuolinen, perhoskanta runsas ja erittäin monipuolisen. Alue on niittyä, lehtomaista metsää ja kalliota. Biologi Jukka Jalava on pyydystänyt Kannusillanmäeltä vuosien 2003–2005 aikana yhteensä yli 700 eri perhoslajia. Kannusillanmäen perhoslajeista kirjotäpläkoi (*Ethmia quadrillella*) on luokiteltu uhanalaiseksi, kuuyökkönen (*Polypogon lunalis*) vaarantuneeksi, laji on itse asiassa miltei kadonnut manner-Suomesta, sekä vyöneilikkayökkönen (*Hadena compta*) on luokiteltu silmälläpidettävän harvinaiseksi.

Lähteet
-------

* Raatikainen, Katja ja Vaittinen, Mia: Espoon perinneympäristöselvitys 2003 (PDF) (Luku 4 (Espoon perinneympäristöt), kappale 1 (tutkimuskohteet), osio 4 (muut huomionarvoiset alueet), kohde 33 (Kannusillanmäki), sivut 43–44) *Espoon ympäristölautakunnan julkaisu 1/2003*.  20.11.2003. Espoon ympäristölautakunta.
* Jalava, Jukka: Kannusillanmäen luontoinventaario 2002 *The Internet Archive*.  12.4.2005. Hyvä Arki. Viitattu 1.2.2012.

### Viitteet

1. ↑  Espoon keskuksen kaupunkipolut (PDF) (Sivu 7, kohde 22: Kannusilta) Espoon kaupunki. Viitattu 8.12.2007.
2. ↑  Kannusilta on tehty kestämään  27.8.2008. Espoon kaupunki. Viitattu 1.2.2012.
3. ↑  *Suomen lajien uhanalaisuus 2000*. Edita, Suomen ympäristökeskus ja Ympäristöministeriö, 2001. ISBN 951-37-3594-X.
Timo Nurmos
**Timo Nurmos** (s. 1. elokuuta 1959 Kemi) on suomalainen ravivalmentaja. Hän on vaikuttanut Ruotsissa vuodesta 2002 lähtien. 

Nurmos on onnistunut Ruotsin vuosinaan nousemaan maan menestyneimpien ja arvostetuimpien valmentajien joukkoon. Hänen valmentamansa hevoset ovat voittaneet useita suurkilpailuja Ruotsissa, Suomessa ja Keski-Euroopassa. Viime vuosina Nurmoksen tallin hevoset ovat palkintorahoina ansainneet vuosittain keskimäärin noin 22 miljoonaa kruunua. Huippuvuosi oli 2009, jolloin ne voittivat 181 kertaa ja ansaitsivat yli 25 miljoonaa kruunua. 

Timo Nurmos aloitti hevosten valmentamisen jo 15-vuotiaana kotitilallaan Kemissä. Ennen Niinisalon Eläinlääkintäkoulussa suorittamaansa varusmiespalvelusta hän työskenteli vuoden legendaarisen Tuomo Mäkelän talleilla Kiikassa. 

Uransa alkuaikoina Nurmos toimi myös ohjastajana. Hän voitti muun muassa kotiratansa Tornion Laivakankaan ajajaliigan heti ensimmäisenä kilpailukautenaan vuonna 1977 ollessaan vasta 16-vuotias. 1980-luvulla Nurmos aloitti ammattimaisen valmennustoiminnan Torniossa ja lopetti samalla ohjastamisen. 2000-luvun alussa hän muutti perheineen Ruotsiin. 

Nykyään Timo Nurmoksella on 180 hevosen valmennustalli Fitunan kartanossa, joka sijaitsee Nynäshamnin kunnassa noin 30 kilometriä Tukholman keskustan eteläpuolella.

Lähteet
-------

* Timo Nurmoksen kotisivut

### Viitteet

1. ↑  Timo Nurmos - Hippos *www.hippos.fi*.  Arkistoitu 5.2.2021. Viitattu 31.1.2021.
2. ↑  Svensk Travsportin tilastot Viitattu 6.11.2012.
**Cay Inger Elisabeth Sevón** (ent. **Kankaanpää**, s. 22. maaliskuuta 1949 Kauniainen) on suomalainen valtiotieteiden tohtori, joka vastasi Turun kulttuuripääkaupunkivuodesta Turku 2011 -säätiön toimitusjohtajana. Hän toimii nyt säätiön asiamiehenä.

Cay Sevón kirjoitti ylioppilaaksi Grankulla Samskolasta 1969 ja opiskeli sosiologiaa ja poliittista historiaa Helsingin yliopistossa. Sevón työskenteli Suomen Kommunistisen Puolueen keskuskomitean kansainvälisellä osastolla
 1981–1986 ja Rauhanpuolustajien pääsihteerinä 1987–1992. Vuosina 1995–1996 Sevón toimi Euroopan yhtyneen vasemmiston konfederaatioryhmän Pohjoismaiden vihreän vasemmiston ryhmävirkailijana Euroopan parlamentissa.

Sevón toimi 1997–2001 Turun kaupungin yhteiskuntasuhteista ja edunvalvonnasta vastaavana yhteyspäällikkönä, sitten sisäasiainministeriön kuntaosaston osastopäällikkönä ja ylijohtajana sekä samoissa tehtävissä myös valtiovarainministeriössä vuoteen 2008, jolloin hänet nimitettiin Turku 2011 -säätiön toimitusjohtajaksi.

Sevón väitteli valtiotieteiden tohtoriksi 1996 aiheenaan Ruotsin puolueettomuus jälleenrakennusajan Euroopassa. Hän on toiminut myös Stakesin tutkijana ja Suomen Akatemian tutkimusapulaisena. Vuonna 2010 Sevón valittiin Vuoden yhteiskuntatieteilijäksi.

Joulukuussa 2013 hallinto- ja kuntaministeri Henna Virkkunen nimitti Sevónin yhdeksi kolmesta pääkaupunkiseudun kuntajakoselvittäjästä.

Sevónin isä oli toimittaja Enzio Sevón.

Sevón sai Turun kulttuuripääkaupunkihankkeen vetäjänä Olutliiton "Paha Nuutti"-nimityksen vuonna 2010. Olutliitto nimeää Pahaksi Nuutiksi henkilön tai tahon, joka on toiminnallaan jarruttanut olutkulttuuria Suomessa.

Lähteet
-------

1. 1 2  *Kuka kukin on 2003*, s. 929. Helsinki 2002. ISBN 951-1-18086-X
2. ↑  Turku 2011 -säätiö
3. ↑  Stasi hyödynsi Cay Sevónin tietoja  27.6.2006. Ilta-Sanomat.  Arkistoitu 14.12.2013. Viitattu 14.12.2013.
4. ↑  Cay Sevón: Rusin syytös perätön  13.11.2007. Ilta-Sanomat.  Arkistoitu 14.12.2013. Viitattu 14.12.2013.
5. ↑  Cay Sevón sisäasiainministeriön kuntaosaston päälliköksi  21.12.2000. Sisäasiainministeriö.  Arkistoitu 24.9.2015. Viitattu 14.12.2013.
6. 1 2  Kulttuurin suurlähettiläs toist puolt jokkee  2.12.2010. Uratieto-lehti, Yhteiskunta-alan korkeakoulutetut ry.  Arkistoitu 14.12.2013. Viitattu 14.12.2013.
7. ↑  Cay Sevon vuoden yhteiskuntatieteilijäksi, Yle Turku 19.11.2010, viitattu 14.12.2013
8. ↑  Mikko Pukkinen, Cay Sevón ja Matti Vatilo metropolialueen kuntajakoselvittäjiksi, Valtiovarainministeriö 10.12.2013, viitattu 14.12.2013 (Arkistoitu – Internet Archive)
9. ↑  Hyvä Tuomas Olutliitto.  Arkistoitu 28.12.2018. Viitattu 28.12.2018.
**Timo Pyry Juhani Otonkoski** (s. 23. helmikuuta 1956 Helsinki) on suomalainen kantasolututkimuksiin erikoistunut ylilääkäri ja Helsingin yliopiston professori.

Otonkoski valmistui Helsingin yliopistosta lääketieteen lisensiaatiksi 1981 ja lääketieteen tohtoriksi 1989.Helsingin yliopistossa valmistuneen väitöskirjan aiheena oli a *Functional maturation of the human endocrine pancreas during fetal development: an in vitro study* (*Ihmisen endokriinisen haiman toiminnallinen kypsyminen sikiön kehityksen aikana: in vitro -tutkimus*). Hän on toiminut vuodesta 2012 alkaen lääketieteellisen kantasolututkimuksen professorina Helsingin yliopistossa. Otonkoski on toiminut Helsingin yliopiston lastensairaalan ylilääkärinä vuodesta 2007 lähtien. Otonkoski sai vuonna 2018 Matti Äyräpään palkinnon tyypin 1 diabeteksen kantasolututkimuksista. Otonkosken johtama työryhmä on löytänyt TYK2-geenin, jonka toimintaaa estämällä voidaan pysäyttää insuliinia tuottavien beetasolujen tuho. Beetasolujen tuho taas aiheuttaa tyypin 1 diabeteksen puhkeamisen. Tutkimustuloksen toivotaan auttavan tyypin 1 diabeteksen estolääkkeen kehittämiseen tyypin 1 diabeteksen riskiryhmille.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Timo Otonkoski Curriculum Vitae
2. 1 2  Matti Äyräpään palkinto diabetestutkija Timo Otonkoskelle, Diabetesliitto 9.1.2018
3. ↑  Turun yliopiston kirjasto: utuvolter.fi, Volter-haku *utuvolter.fi*. Viitattu 2.11.2022. (englanniksi)
4. ↑  STT, YLE: Helsinkiläistutkijoilta hyviä uutisia tyypin 1 diabeteksen riskiryhmille – estolääke ehkä löydetty *Yle Uutiset*.  1.11.2022. Viitattu 2.11.2022.