recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Lefkaksen arkeologinen museo** (kreik. Αρχαιολογικό Μουσείο Λευκάδας, *Archaiologikó Mouseío Lefkádas*; myös *Lefkádan arkeologinen museo*) on arkeologinen museo Lefkaksen kaupungissa Lefkaksen saarella Kreikassa. Se esittelee saarelta löydettyä esihistoriallista ja antiikin aikaista esineistöä.

Museo on perustettu vuonna 1999. Se toimii Lefkaksen kulttuurikeskuksen rakennuksessa, joka sijaitsee Lefkaksen kaupungin pohjoisosissa lähellä merenrantaa. Museon käytössä on neljä näyttelysalia. Suuri osa esineistä on peräisin saaren kaivauksista 1900-luvun alkupuolelta, jolloin kaivauksia suoritti erityisesti Wilhelm Dörpfeld. Esineistö on ollut vuosikymmenten varrella sijoitettuna lukuisissa eri paikoissa, muun muassa Ioánninassa.

Kokoelmat
---------

Museon kokoelmiin kuuluu esineitä paleoliittiselta kivikaudelta roomalaiselle ajalle saakka. Esineisiin kuuluu muun muassa neoliittisen kauden löytöjä Choirospilián luolasta Éfgirosta, kulta- ja hopeaesineitä varhaishelladisista haudoista Nydrín Stenósta ja Skároksesta, hautalöytöjä antiikin Leukaksen kaupungin hautausmailta, sekä löytöjä Asvótrypan luolasta Frýnistä, Nymfien luolasta Agía Kyriakísta sekä Meganísin saarelta.

Sali 1 esittelee klassisen ja hellenistisen ajan julkista ja yksityistä elämää. Esineisiin kuuluu rakennusten koristeosia ja keramiikkaa; maanviljelyyn, mukaan lukien oliivin- ja viininviljely, sekä kalastukseen, käsityöammatteihin ja kaupankäyntiin liittyviä löytöjä; sekä esimerkiksi soittimia. Sali 2 esittelee antiikin uskonnollista elämää, mukaan lukien kultit ja jumalat, pyhäköt, votiivilahjat ja mytologiset aiheet. Sali 3 käsittelee hautaustapoja ja esittelee hautalöytöjä, kuten keramiikkaa ja pronssiesineitä, figuriineja, leluja, rahoja ja koruja. Kokoelmiin kuuluu myös hautakiviä, sarkofageja ja uurnia. Sali 4 on omistettu Wilhelm Dörpfeldin muistolle ja esittelee tämän tekemiä paleoliittisen, neoliittisen ja mykeneläisen kauden löytöjä, mukaan lukien keramiikka, kiviset työkalut, ihmishahmoiset figuriinit, pronssiset aseet ja työkalut sekä kulta- ja hopeakorut.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Αρχαιολογικό Μουσείο Λευκάδας: Ιστορικό Υπουργείο Πολιτισμού και Αθλητισμού. Viitattu 16.5.2016.
2. 1 2 3 4  Αρχαιολογικό Μουσείο Λευκάδας: Περιγραφή Υπουργείο Πολιτισμού και Αθλητισμού.  Arkistoitu 12.8.2016. Viitattu 16.5.2016.
**De Longin saaret** (ven. Острова Де-Лонга, *Ostrova De-Longa*) on viidestä saaresta koostuva saaristo Pohjoisella jäämerellä Itä-Siperian meren pohjoispuolella. Saarten yhteispinta-ala on 228 km² ja ne ovat asumattomia. Hallinnollisesti saaret ovat osa Venäjän federaatioon kuuluvaa Sahan tasavaltaa. Saaret luetaan tavallisesti Uuden-Siperian saariin kuuluvaksi. 

Saaret löydettiin vuonna 1879–1881 USS *Jeannetten* tutkimusmatkalla, jossa komentajana toimi George W. DeLong, saariryhmä nimetty hänen mukaansa. Vilkitskin- ja Žohovinsaaret löysi Boris Vilkitskin retkikunta vuosina 1913 ja 1914.

De Longin saaristoon kuuluvat Jeannetten- (ven. о. Жанне́тты), Henriettan- (о. Генрие́тты), Bennettin- (о. Бе́ннетта), Vilkitskin- (о. Вильки́цкого) ja Žohovinsaaret (о. Жо́хова). Kolme ensin mainittua sijaitsevat pohjoisempana ja ne ovat osittain jäätikön peitossa. Kaksi viimeksi mainittua sijaitsevat hieman etelämpänä ja ne ovat jäätikötöntä alankoa. Suurin ja korkein saarista on Bennettinsaari, jonka pinta-ala on 75 km² (korkeus 448 m), toisen lähteen mukaan 77,3 km² (426 m). Henriettansaarella sijaitsi polaaritutkimusasema vuosina 1937–1963.  Saarista kauimmaisin on noin 590 ja lähin noin 400 kilometrin päässä mantereesta.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  De-Longa ostrova (Slovar sovremennih geografitšeskih nazvanii 2006) *Geografitšeskaja entsiklopedija- kokoelmaverkkotietosanakirjan artikkelien nettiversio*. Viitattu 13.7.2015. (venäjäksi)
2. ↑  New Siberian Islands. Islands, Russia Encyclopædia Britannica, britannica.com. Viitattu 13.7.2015. (englanniksi)
3. 1 2 3  R. K. Headland (koonnut/kääntänyt): Ostrova de-Longa ('De Long Islands')  1994. Univ. of Cambridge, Scott Polar Reseach Institute, spri.cam.ac.uk. Viitattu 13.7.2015. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **De Longin saaret** Wikimedia Commonsissa
**Helsinki Graduate School of Economics** (Helsinki GSE) on taloustieteen huippuyksikkö Suomessa. Sen tehtävänä on turvata tohtorikoulutus kaikilla keskeisillä taloustieteen osa-alueilla. Yksikön toteuttamisesta vastaavat Aalto-yliopisto, Helsingin yliopisto ja Svenska Handelshögskolan. Yksikön avajaiset järjestettiin 24. lokakuuta 2018 Helsingin yliopiston juhlasalissa.

Valtion taloudellinen tutkimuskeskus, Suomen Pankki sekä opetus- ja kulttuuriministeriö olivat mukana tukemassa yksikön perustamista.

Maaliskuussa 2018 GSE:n akateemiseksi johtajaksi valittiin Otto Toivanen ja koulutuksesta vastaavaksi johtajaksi Hannu Vartiainen.

Katso myös
----------

* Kansantaloustieteen valtakunnallinen jatkokoulutusohjelma
* Taloustieteellinen Yhdistys

Lähteet
-------

1. 1 2   Viitattu 19.9.2017
2. ↑   Viitattu 19.9.2017
3. ↑  Helsinki GSE:n avajaispaneeli: Taloustutkimuksen tulokset tehokkaammin poliitikkojen käyttöön
4. ↑   Viitattu 19.9.2017
5. ↑  Hel­sin­ki Gra­dua­te School of Eco­no­mic­sin joh­ta­jik­si pro­fes­so­ri Han­nu Var­tiai­nen ja pro­fes­so­ri Otto Toi­va­nen
**De Marne** on kunta Groningenin provinssissa Alankomaissa. Siellä on arviolta 10 101 asukasta (vuonna 2016) ja sen pinta-ala on 168,21 neliökilometriä.

Asutuskeskukset
---------------

Broek, Eenrum, Hornhuizen, Houwerzijl, Kleine Huisjes, Kloosterburen, Kruisweg, Lauwersoog, Leens, Mensingeweer, Molenrij, Niekerk, Pieterburen, Schouwerzijl, Ulrum, Vierhuizen, Warfhuizen, Wehe-den Hoorn, Westernieland, Zoutkamp, Zuurdijk.

Kartta De Marnen kunnasta. Rajat esittävät osoitteiden ja rakennusten perusrekisterin mukaisia asuinpaikkoja (*Basisregistratie Adressen en Gebouwen (BAG) woonplatsen*).

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Netherlands: Administrative Division Citypopulation.de. Viitattu 12.11.2016.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **De Marne** Wikimedia Commonsissa

Näkymä Houwerzijlin asutuskeskukseen.

|  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * n
* k
* m
Groningenin provinssin kunnat |
| --- |
|  |
| 
* Eemsdelta
* Groningen
* Het Hogeland
* Midden-Groningen
* Oldambt
* Pekela
* Stadskanaal
* Veendam
* Westerkwartier
* Westerwolde

 |  |

 |
**Helsinki School** tai **The Helsinki School** on löyhä valokuvataiteilijoiden ryhmä ja tuotemerkki. Sen jäsenet ovat valmistuneet Taideteollisen korkeakoulun valokuvauksen osastolta tai opiskelevat siellä. Ryhmän kuraattori on Timothy Persons. Ryhmää markkinoi Gallery TAIK.

Ryhmän synty liittyy muutokseen valokuvataiteessa noin 30 vuotta sitten, kun valokuvajournalismi alkoi menettää otettaan. Uudet opettajat, kuten Pentti Sammallahti rohkaisivat opiskelijoita toimimaan enemmänkin taiteilijoina. Myös Timothy Persons on toiminut koulun opettajana vuodesta 1982 ja tuonut uutta ajattelutapaa valokuvaukseen. Hän on organisoinut opiskelijoiden töitä kansainvälisille taidemessuille, kuten Art Forumiin, Berliiniin ja Paris Photoon.*lähde?*

Opiskelijoita innostetaan tuottamaan valokuvasarjoja ja pohtimaan niiden teemoja. Heitä ohjataan tekemään kansainvälisen standardin mukaisia portfolioita, kirjoittamaan statementeja ja esittelemään töitään. Koulutuksessa perehdytään myös käsitetaiteeseen ja valokuvataiteen historiaan.*lähde?*

Helsinki Schoolin taiteilijoiden tyylilajit vaihtelevat, joten se ei ole kiinteä taiteen suuntaus.

Kritiikkiä
----------

Opiskelijoiden näyttelyssä vuonna 2010 olleiden töiden jälkeä on kriitikissä sanottu liian hiotuksi, hyvältä näyttäväksi mutta todellisuudelle vieraaksi. Heille on yhteistä valokuvan rajamailla liikkuva käsitteellisyys. Teemoihin on sisältynyt muun muassa omaelämäkerrallisia kertomuksia, unenomaista surrealismia ja valokuvan rajoja luotaavaa käsitteellisyyttä.

Lähteet
-------

1. ↑  Antti Järvi, Valokuvaajat vetivät töitään pois Bukowskin huutokaupasta. Helsingin Sanomat 29.10.2011 sivu C 5
2. 1 2  Timo Valjakka: Nuorten rosot silottuvat Helsingin koulussa. Helsingin Sanomat 13.4.2010 Viitattu 16.5. 2010

Aiheesta muualla
----------------

* Helsinki Schoolin verkkosivu
**DREAM** oli japanilainen vapaaottelun ammattilaisorganisaatio, joka keskittyi erityisesti kevyisiin painoluokkiin. Sen järjestämisestä vastaa myös K-1-potkunyrkkeilytapahtumien taustalla oleva *Fighting and Entertainment Group*. DREAM perustettiin K-1:n kyljessä järjestettyjen HERO'S-vapaaottelutapahtumien tilalle, ja Hero'sin ottelijat siirtyivät suoraan uuteen promootioon. Ensimmäinen DREAM-tapahtuma järjestettiin maaliskuussa 2008. Suurin osa tapahtumista järjestettiin Saitaman Super-areenalla.

Säännöt
-------

Dreamissa otellaan kuudessa painoluokassa: 63 kg, 70 kg, 76 kg, 84 kg, 93 kg ja yli 93 kg. Ottelut koostuvat kahdesta erästä, joista ensimmäinen on ajaltaan kymmenen ja toinen viiden minuutin mittainen. Arvostelutuomareita on kolme, ja ottelu arvostellaan kokonaisuutena. Ottelu ei voi päättyä ratkaisemattomaan. Kiellettyjä tekniikoita ovat kyynärpäälyönnit päähän sekä pystyssä ollessa maassa olevan ottelijan päähän potkaiseminen ja polkeminen. Lisäksi jos ottelijoiden painoero on yli 15 kilogrammaa, ovat polvipotkut maassa olevan päähän kiellettyjä.

Aiheesta muualla
----------------

* Virallinen sivu
**Helsinki Times** on sitoutumaton englanninkielinen uutislehti, joka ilmestyi toukokuusta 2007 lähtien. Sen painettu lehti lopetettiin 2015.

*Helsinki Timesin* päätoimittaja Alexis Kouros on vuonna 1990 Suomeen muuttanut iranilaissyntyinen lääkäri, kirjailija, toimittaja ja ohjaaja.

Painettu lehti
--------------

Lehden painos oli noin 15 000. Kerran viikossa Helsingissä ilmestynyt lehden painaminen loppui, kun sen julkaisija Helsinki Times Oy asetettiin konkurssiin 9. helmikuuta 2015 yhtiön omasta pyynnöstä. Helsinki Timesin viimeinen painettu numero ilmestyi 22. tammikuuta 2015. Julkaisuyhtiön osakkaat neuvottelevat vielä konkurssipesän kanssa siitä, voidaanko lehden internetversion julkaisua jatkaa. Sen sisarlehti on ilmaisjakelulehti *SixDegrees*, joka harventaa ilmestymistään tai myös lopettaa toimintansa konkurssin myötä.

Lukijat
-------

Lehden lukijoita olivat työn tai loman vuoksi Suomessa oleskelevat henkilöt, kuten diplomaatit, liikemiehet ja opiskelijat. Lukijatutkimuksen mukaan lehteä lukivat pääasiassa akateemiset, johtavassa asemassa olevat 30–40-vuotiaat ulkomaalaiset tai uussuomalaiset henkilöt, jotka olivat kotoisin yli 60 maasta. Maksullisen *Helsinki Timesin* tekeminen kävi kannattavaksi, koska pääkaupunkiseudulla asui riittävästi ulkomaalaisia lukijoita.

Sisältö
-------

Helsinki Timesin yksivuotismainos raitiovaunussa Kurvissa.
Lehden osiot olivat kotimaan ja kansainvälisten uutisten lisäksi kulttuuri, talous, urheilu, tiede ja teknologia, seitsemän päivän televisio-ohjelmat, seitsemän päivän sääkartta, viikkokatsaus Suomen lehtiin sekä kooste Suomea koskevista uutisista maailman medioissa. HKL osti lehdeltä ilmoitustilaa tiedottaakseen ulkomaalaisille lukijoille ja maahanmuuttajille Helsingin liikenteestä. Lehdellä on päivittäin uusiutuvat nettisivut. Helsinki Times ilmestyi perjantaisin.

Vuonna 2013 *Helsinki Times* ryhtyi yhteistyöhön *Helsingin Sanomien* kanssa ja julkaisi HS:n uutisia englanniksi.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Pyykkönen, Anna-Leena: Englanninkieliselle uutislehdelle riittää lukijoita Helsingissä  28.7.2008. Helsingin Sanomat. Viitattu 20.7.2009.
2. ↑  "Emme halunneet myydä propagandalehdeksi" – Helsinki Times lopettaa paperiversionsa  10.2.2015. Helsingin Sanomat. Viitattu 10.2.2015.
3. ↑  Helsingin Sanomat ja Helsinki Times yhteistyöhön *Helsingin Sanomat*.  14.11.2013. Viitattu 9.11.2014.

Aiheesta muualla
----------------

* Helsinki Timesin kotisivu (englanniksi)
* Helsingin Sanomat: Englanninkieliselle uutislehdelle riittää lukijoita Helsingissä
**Enokunta** on osa Oriveden kaupunkia ja Ylä-Pirkanmaan matkailualuetta. Kylä on harvaan asuttu, ja se sijaitsee taajama-alueen ulkopuolella. Kylän asuinrakennukset sijaitsevat kaukana toisistaan eikä seudulla ole yhtenäistä maaseuduille tyypillistä kylänäkymää. Kylän läpi mutkittelee Enokunnantie, josta osa on asvaltoitu, mutta suurin osa kilometreistä taittuu soratietä pitkin. Maisemat ovat pääosin sekametsää ja järvinäkymiä. Maasto kumpuilee.

Oriveden kaupunki järjestää lapsille ja nuorille leiritoimintaa Haukkaniemen leirikeskuksessa, joka sijaitsee Enokunnassa. Päärakennuksen majoitustilojen lisäksi leirikeskuksen yhteydessä on kaksi rantasaunaa ja grillikatos. Leirikeskuksen alue on 10 hehtaaria.

Untavan kyläkoulu toimi aiemmin kylän keskuksena. Kun koulu lakkautettiin, rakennus oli jonkin aikaa leirikoulujen pitopaikka. Nykyisin koulu on yksityisomistuksessa. Kylän lapset kuljetettiin koulutaksilla 2000-luvun alkuun saakka Onnistaipaleen kyläkouluun, jossa opinnot kestivät aina kuudennen luokan loppuun. Oriveden keskustan kouluun siirryttiin 7. luokan alkaessa.

Kylässä on runsaasti kesämökkiasutusta. Enokuntaan ei ole joukkoliikenneyhteyksiä.

Aiheesta muualla
----------------

* Luontoon.fin Pukala-esittely (Arkistoitu – Internet Archive)
* Haukkaniemen leirikeskus
**DR Update** on Tanskan yleisradioyhtiön Danmarks Radion omistama ympärivuorokautinen uutiskanava. Kanava aloitti lähetykset 7. heinäkuuta 2007 pelkästään internetissä, mutta aloitti televisio- ja mobiililähetykset vuoden sisällä. 

DR Update lähettää suoria 10 minuutin mittaisia uutislähetyksiä puolen tunnin välein joka arkipäivä kello 8-24 ja viikonloppuisin klo 10-19. Suorien lähetysten välillä edellistä lähetystä uusitaan useaan otteeseen ja yöaikaan kanavalla näkyy tekstimuotoisia uutisia. DR Updaten uutislähetyksiä lähetetään samaan aikaan myös Danmarks Radion pääkanava DR1:llä joka päivä klo 13, 15 ja 18:50 ja vastavuoroisesti DR1:n pääuutislähetykset klo 19:30 ja 22 lähetetään myös DR Updatella. Tosin DR1-kanavan erikoismakasiineja (kuten Kontant, Penge, Horisont, Fodboldmagasinet ja 21 Søndag) sekä DR2-kanavan Deadline-uutislähetyksiä klo 18 ja 23:30 ei ole lähetetty Updatella helmikuun 2011 kanavauudistuksen jälkeen.

DR Update, kuten kaikki muutkin DR:n televisiokanavat DR HD:tä lukuun ottamatta, on nähtävissä suorana ympäri maailman Danmarks Radion netti-tv-palvelu DR NU:n välityksellä 24 tuntia vuorokaudessa. Lähetyksistä on jälkikäteen katsottavissa DR1:llä lähetetyt ohjelmat.

Uutisankkurit
-------------

* Lotte Thor
* Kasper Jessing
* Louise Bjerregaard
* Morten Schnell-Lauritzen
* Louise Reumert
* Kristian Porsgaard
* Maria Yde
* Christian Gundtoft

Kanavapäällikkönä toimii Anders Kappel.

Aiheesta muualla
----------------

DR Updaten virallinen kotisivu   

DR Update suorana DR NU -palvelussa (tanskaksi)
Leffe-oluet.
**Leffe** tai **Abbaye de Leffe** on belgialainen luostariolutmerkki, jota valmistaa InBev-konserni.

Historia
--------

### Ennen Ranskan vallankumousta

La Leffe Blonde.
*Notre-Dame de Leffen* luostari perustettiin vuonna 1152 Maas-joen rannalle Namurin maakuntaan ja siellä sijaitsevaan Dinant’n kaupunkiin. Leffe-olut kuuluu siihen moninaiseen joukkoon, jonka muodostavat belgialaiset luostarioluet. Luostari perustettiin puutarhojen keskelle, ja jo 1200-luvulta lähtien siellä on toiminut olutpanimo. Vuonna 1460 luostari tuhottiin, mutta se rakennettiin uudelleen. Ryöstelevät joukot aiheuttivat suuria vahinkoja sekä luostarille että sen panimolle vuonna 1735. Luostarin panimo tuhottiin Ranskan vallankumouksen melskeissä vuonna 1794, ja oluen paneminen loppui. 

### Vuoden 1952 jälkeen

Vuonna 1952 Leffe-oluen tuotanto alkoi uudelleen, kun panimomestari Lootvoetin yritys sai luvan sen valmistamiseen. Panimo sijaitsi silloin Overijsen kaupungissa Belgian flaaminkielisellä alueella. Jo muutaman vuoden kuluttua vuonna 1955 panimon osti olutjättiläinen Stella Artois (Interbrew, nykyisin InBev). Vuonna 1975 vanha panimo suljettiin ja koko tuotanto siirrettiin nykyisin jo suljettuun panimoon Mont-Saint-Guibertiin, ja nykyisin Leffe-merkkinen olut valmistetaan Stella Artoisin panimolla Leuvenissä.

Vuoden 1952 sopimuksen mukaisesti nykyinenkin valmistaja maksaa nimen käytöstä lisenssimaksua Notre-Dame de Leffen luostarille.

Leffe-oluet
-----------

Leffe-oluita valmistetaan eri laatuisia:

* La Leffe Blonde (vaalea Leffe) (alkoholipitoisuus 6,6 %)
* La Leffe Brune (tumma Leffe) (6,5 %)
* La Leffe Triple (8,4 %)
* La Leffe Radieuse (8,4 %)
* La Leffe vieille cuvée (8,4 %)
* La Leffe 9° (9 %)
* La Leffe Rousse (6,6 %)

Aiheesta muualla
----------------

Commons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Leffe**.
* Viralliset sivut
* Leffe-olutlasikokoelma
**Olli-Pekka Ilmari Tapio** (17. syyskuuta 1927 Paimio – 4. marraskuuta 2020) oli suomalainen yritysjohtaja, joka sai maanviljelysneuvoksen arvonimen.

Tapion vanhemmat olivat toimitusjohtaja Pentti Ilmari Tapio ja Liisa Maria Strengell ja puoliso 1953–2019 professori Eeva Relander. Tapio tuli ylioppilaaksi Turun suomalaisesta lyseosta 1947 ja valmistui agronomiksi Helsingin yliopistosta 1953. Hän oli Hankkijan neuvontaosaston palveluksessa 1953–1955, väkirehu- ja lannoiteosaston palveluksessa 1955–1956, Helsingin myyntikonttorin johtaja 1957–1970, Etelä-Suomen yhteistoiminta-alueen aluejohtaja 1971–1985 ja Etelä-Suomen Maakunta-Hankkijan johtaja 1986–1987. Tapiolla oli myös Hankkijaan liittyviä luottamustehtäviä. Hän sai maanviljelysneuvoksen arvonimen 1982.

Lähteet
-------

1. 1 2  Möttönen, Tuomas: Maanviljelysneuvos Pekka Tapio (1927–). *Suomen talouselämän vaikuttajat* -verkkojulkaisu (maksullinen). 20.5.2010. Suomalaisen Kirjallisuuden Seura. Viitattu 9.2.2023.
2. 1 2  Kuolleita.  *Helsingin Sanomat*, 6.12.2020, nro 331, s. 78. Kansalliskirjasto. Viitattu 9.2.2023.
**Aleksander (Aleksanteri) Torikka** (ent. *Krasheinin*, 18. marraskuuta 1886 Viipuri – 21. helmikuuta 1941 Moskova) oli venäläissyntyinen Suomen armeijan kapteeni jonka venäläiset ottivat vangiksi ja teloittivat välirauhan aikana.

Viipurin venäläisiin kuulunut Torikka/Krasheinin palveli ensimmäisen maailmansodan aikana keisarillisen Venäjän armeijan ilmavoimissa tähystäjänä. Suomen sisällissodan aikana hänet värvättiin hankkimaan lentokoneita bolševikkien hallitsemasta Pietarista sisällissodan Karjalan rintaman valkoisille jotka olivat perustaneet Antreaan Lento-Osasto II:n nimellä tunnetun lähinnä harrastajalentäjistä koostuneen joukko-osaston. Torikka/Krasheinin onnistui Pietarissa värväämään viisi lentäjää jotka 10. – 11. huhtikuuta 1918 sieppasivat Pietarin Kolomjagin lentokentältä ja Oranienbaumin lentotukikohdasta viisi lentokonetta (kaksi Nieuport 10-tiedustelukonetta, kaksi Nieuport 17-hävittäjää ja Stetinin M-9 lentovene) ja lensivät niillä Antreaan. Koneet ja lentäjät liitettiin Aarne Sihvon komentaman valkoisten Karjalan armeijakunnan ilmailuosastoksi joka oli ainoa lajissaan sisällissodan Karjalan rintamalla. Osasto joka sai koneita myös Ruotsista ja Saksasta toimi tiedustelu- ja pommituslentoja tehden Antrean lentoasemalta käsin jossa oli huhti-toukokuussa 1918 Suomen ensimmäinen tilapäinen maalentokenttä. Lentotoiminta siirtyi 10. toukokuuta Lappeenrantaan jonne perustettiin Suomen ensimmäinen pysyvä, nykyisinkin käytössä oleva maalentokenttä. 

Sisällissodan jälkeen Torikka asui Suomessa Kivennavalla ja toimi muun muassa työnjohtajana.

Päämajan valvontaosastolla (toisen lähteen mukaan rajavartiostossa) kapteenina palvellut Torikka kaapattiin välirauhan aikana 28. toukokuuta 1940 Uukuniemellä hänen ollessaan avaamassa uutta Moskovan rauhan rajalinjaa. Hän joutui venäläisten vangiksi ja hänet teloitettiin Moskovassa helmikuussa 1941.

Torikan kaappausta Neuvostoliittoon käsitellään Mikko Porvalin dekkarissa *Kadonnen kaupungin varjo* (2018).

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Suomen sodissa 1939-1945 menehtyneet[vanhentunut linkki]
2. ↑  Juuret idässä ja lännessä, Savon Sanomat 28.9.2008
3. ↑  Antrean lentoaseman perustamisesta 90 vuotta, Panssari-lehti nro 2 / 2008 (Arkistoitu – Internet Archive)
4. 1 2  Maan vanhinta maalentokenttää juhlittiin Antreassa, Antrea-seuran jäsenlehti Antrealainen no 37/2008
5. ↑  Aulis Koivistoisen Savolaisia päiväkirjamietteitä-blogi 6.7.2016 : Torikan tapaus (Arkistoitu – Internet Archive)
**Petter (Pietari, Pekka) Tonteri** (22. lokakuuta 1880 Antrea – 23. syyskuuta 1953 Kokemäki) oli suomalainen maanviljelijä ja sosialidemokraattien kansanedustaja.

Tonterin vanhemmat olivat torppari Anders Tonteri ja Helena Tanskanen. Hän kävi maanviljelyskoulun ja toimi tilanhoitajana Kurkijoella vuoteen 1902 saakka jonka jälkeen hän oli Kaukolassa pappilan vuokraajana. Tonteri oli sitten Räisälän kartanon työnjohtajana ja toimi Räisälässä rakennusmiehenä ja maidon välittäjänä Pietariin. Tonteri oli itsenäisenä maanviljelijänä Räisälässä 1918–1939 ja evakossa olon jälkeen vielä uudelleen 1941–1944. Hän oli vielä maanviljelijänä Kokemäellä 1939–1941 ja 1944–1953. 

Tonteri oli kansanedustajana 1919–1922 edustaen Viipurin läänin itäistä vaalipiiriä. Hän tuli eduskuntaan sosialidemokraattien Edla Lyytisen tilalle. Tonteri oli myös Räisälän kunnanvaltuuston ja kunnallislautakunnan jäsenenä. 

Tonteri oli naimisissa vuodesta 1906 Ristiina Rappen kanssa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  .aspx Pekka Tonteri *Suomen kansanedustajat*. Eduskunta.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Eduskunta

 |

 |
**Aleksanteri Suuri** (engl. *Alexander the Great*) on vuonna 1956 julkaistu Aleksanteri Suuresta kertova Robert Rossenin ohjaama ja käsikirjoittama yhdysvaltalainen elokuva. Elokuvan nimikkopääosaa näyttelee Richard Burton. Elokuva sai varsin huonon vastaanoton aikalaiskriitikoilta ja yleisöltä. Sitä kuvailtiin esimerkiksi liian pitkäksi ja tylsäksi.

Tuotanto
--------

Elokuvassa näytelleet Richard Burton (oik.) ja Claire Bloom (vas.).
*Aleksanteri Suuri* tehtiin Hollywoodin niin sanotulla kulta-ajalla. Elokuvan ohjasi ja käsikirjoitti yhdysvaltalainen Robert Rossen ja sen pääroolia esittää brittiläinen Richard Burton. Elokuvan kuvaukset tehtiin Espanjassa. Rossen pyrki ohjaustyössään historialliseen tarkkuuteen ja seurasi kerronnassa antiikin historiallisia lähteitä uskollisesti. Taiteellisena ratkaisuna Aleksanterista tehtiin tosin vaaleahiuksinen ja siten "eurooppalaisempi" ja länsimaisempi, vaikka antiikin lähteet eivät Aleksanterin hiusten väriä erikseen mainitsekkaan. Burtonin hiukset värjättiin roolia varten.

Vastaanotto
-----------

*Aleksanteri Suuri* sai ensi-iltansa vuonna 1956. Elokuvan vastaanottoa voidaan pitää huonona niin kriitikoiden, kuin katsojienkin keskuudessa. Elokuvaa pidettiin yleisesti liian pitkänä ja tylsänä. Historiallisesti tarkka ohjaustapa johti tapahtumien ja eri informaation vyöryttämiseen valkokankaalle tapahtumia juuri selittämättä. Suuri yleisö olisi ehkä myös ollut kiinnostuneempi rakkaustarinasta, jollaista elokuvassa ei ollut. Myös näyttelijöiden suorituksia kritisoitiin.

Elokuva-arvioita kokoava *Rotten Tomatoes* antoi elokuvalle yhdeksään arvioon perustuvan arvosanan 0 %.

Lähteet
-------

1. 1 2  Jaakkojuhani Peltonen: "Bollywoodin, Hollywoodin ja animen Aleksanterit", *Aleksanteri Suuri - Sankari ja myytti*. Gaudeamus, 2021. ISBN 978-952-345-685-3.
2. ↑  Alexander the Great *Rotten Tomatoes*. Viitattu 6.2.2021. (englanniksi)
**Aleksanteri Vihonen** (12. syyskuuta 1866 Joroinen – 24. maaliskuuta 1926 Käkisalmen maalaiskunta) oli suomalainen opettaja ja valtiopäivämies. 

Aleksanteri Vihosen vanhemmat olivat maanviljelijä Adolf Vihonen ja Vilhelmiina Niilonen ja puoliso vuodesta 1889 Johanna Ottelin. Vihonen toimi kansakoulun jälkeen kauppa-apulaisena, mutta meni sitten opiskelemaan Kymölän seminaariin, josta hän valmistui kansakoulunopettajaksi 1888. Opettajana Käkisalmen maalaiskunnan Norsjoen kansakoulussa Vihonen toimi kuolemaansa saakka. Hän oli useana vuonna Käkisalmen maalaiskunnan valtuuston puheenjohtaja vuodesta 1912 ja hänellä oli myös muita luottamustoimia Käkisalmen ja Viipurin läänin alueella. Vihonen oli Käkisalmen tuomiokunnan edustaja talonpoikaissäädyssä valtiopäivillä 1899 ja 1900. Nuorsuomalaisen Puolueen kannattajana Vihonen oli mukana *Käkisalmen Sanomat* -lehden hallinnossa. Suomen sisällissodassa hän toimi Käkisalmen paikallisesikunnassa.

Lähteet
-------

1. 1 2  *Aikalaiskirja. Henkilötietoja nykypolven suomalaisista*, s. 503–504. Helsinki: Tietosanakirja-Osakeyhtiö, 1920.
2. 1 2  Kuolleita. *Helsingin Sanomat*, 29.3.1926, s. 2.
3. ↑  Viljo Hytönen: *Talonpoikaissäädyn historia. II Osa: Säädyn jäsenet, sihteerit ja tulkit*, s. 304. Helsinki: Otava, 1926.
**Hans-Erich Voss** (tai **Voß**, 30. lokakuuta 1897 Angermünde, Brandenburg – 18. marraskuuta 1969 Berchtesgaden) oli saksalainen amiraali, joka oli Führerbunkerissa Berliinin taistelun aikaan toisen maailmansodan Euroopan sotatoimien viimeisinä päivinä.

Voss valmistui Saksan laivastoakatemiasta vuonna 1917 ja hän palveli Saksan laivastossa Weimarin tasavallan ja natsi-Saksan aikana. Vuonna 1942 hän oli raskaan risteilijä *Prinz Eugenin* päällikkönä, kun hän tapasi laivalla vierailleen propagandaministeri Joseph Goebbelsin. Tapaamisen seurauksena Goebbels järjesti Vossin nimityksen laivaston yhteysupseeriksi Adolf Hitlerin päämajaan maaliskuussa 1943.

Voss oli paikalla Wolfsschanzen kokoushuoneessa kun salaliitto yritti murhata Hitlerin 20. heinäkuuta 1944. Hän loukkaantui pommin sirpaleista, mutta parani nopeasti. Voss oli yksi 24:sta 20. heinäkuuta 1944 haavoittuneille myönnetyn erikoiskunniamerkin (*Das Verwundetenabzeichen 20. Juli 1944*) saajasta.

Kriegsmarinen yhdysupseerina Voss seurasi Goebbelsiä ja Hitleriä Führerbunkeriin tammikuussa 1945. 30. huhtikuuta Voss oli upseeriryhmässä, jolle Hitler kertoi tekevänsä itsemurhan Berliinistä pakenemisen sijaan. Hän oli myös viimeisiä 1. toukokuuta itsemurhan tehneen Goebbelsin tavanneita. Voss lähti bunkkerista SS-Brigadeführer Wilhelm Mohnken ryhmän mukana. Neuvostojoukot vangitsivat Vossin ja hänet tuotiin takaisin bunkkeriin kuulusteluja varten sekä tunnistamaan Joseph ja Magda Goebbelsin sekä heidän lastensa ruumiit.

Voss joutui sotavangiksi Neuvostoliittoon. Vuonna 1952 hänet tuomittiin 25 vuodeksi vankeuteen, mutta joulukuussa 1954 hänet vapautettiin ja luovutettiin Itä-Saksan viranomaisille.

Lähteet
-------

1. ↑  Hitler plot 'heroes' commemorated  20.7.2004. BBC. Viitattu 12.10.2008. (englanniksi)
2. ↑  Verwundetenabzeichen 20 Juli 1944 WW2 Awards.com.  Arkistoitu 27.9.2008. Viitattu 12.10.2008. (englanniksi)
3. ↑  Ote kirjasta Henrik Eberle ja Matthias Uhl (toim.): *Tuntematon Hitler* (Arkistoitu – Internet Archive) (PDF)


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa

 |
|  |
| Muut | 
* NARA

 |

 |
**Aimo Antti Lifländer** (19. lokakuuta 1921 Ruokolahti – 9. heinäkuuta 1988) oli suomalainen metsänhoitaja ja virkamies, joka sai metsäneuvoksen arvonimen.

Lifländerin vanhemmat olivat maanviljelijä Antti Lifländer ja emäntä Elli Kousa ja puoliso vuodesta 1951 Irma Aliisa Kyllikki Huoponen. Lifländer tuli ylioppilaaksi Imatran yhteiskoulusta 1946 ja valmistui metsänhoitajaksi Helsingin yliopistosta 1950, metsätaloudellisen virkatutkinnon hän suoritti 1951 ja kävi sittemmin myös useita ammatillisia kursseja. Lifländer oli Itä-Hämeen metsähoitolautakunnan harjoittelijametsänhoitaja 1950 ja Metsähallituksen harjoittelijametsänhoitaja Kemin hoitoalueella 1950–1951, ylimääräinen metsänhoitaja vuodesta 1951, Perä-Pohjolan piirikunnan avustava metsänhoitaja Rovaniemellä 1951–1953 ja apulaismetsänhoitaja 1953–1957.

Metsähallituksen Sodankylän hoitoalueen aluemetsänhoitaja Lifländer oli 1957–1975, Perä-Pohjolan piirikunnan ylimetsänhoitaja Rovaniemellä 1975–1979 ja Etelä-Suomen piirikunnan piirikuntapäällikkö Kuopiossa 1979–1985. Hän oli myös Metsähallituksen Kitisen hoitoalueen vt. aluemetsänhoitaja 1967–1969 ja hänellä oli lukuisia luottamus- ja asiantuntijatehtäviä, mukaan lukien kunnanvaltuuston jäsenyys Sodankylässä 1965–1972. Lifländer muistetaan myös Luoston alueen hyväksi tekemästään merkittävästä työstä. Hän oli Luoston kehittämistoimikunnan puheenjohtaja 1968–1972. Luostolla on hänen muistokivensä. Metsäneuvoksen arvonimen Lifländer sai 1982.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Luttinen, Jaana: Metsäneuvos Aimo Lifländer (1921–1988). *Suomen talouselämän vaikuttajat* -verkkojulkaisu (maksullinen). 18.12.2013. Suomalaisen Kirjallisuuden Seura. Viitattu 22.4.2023.
2. 1 2  Kuolleita. Metsäneuvos Aimo Lifländer. *Helsingin Sanomat*, 24.7.1988, s. 10.

Aiheesta muualla
----------------

* Jaana Luttinen: Aimo Lifländer *Biografiasampo*.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Talousvaikuttajat

 |

 |
**Aimo Rikka** (23. tammikuuta 1915 Kotka – 17. tammikuuta 2006 Helsinki) oli suomalainen kommunisti, joka toimi Suomi-Neuvostoliitto-Seuran pääsihteerinä vuosina 1944–1947 sekä myöhemmin suomalais-neuvostoliittolaisen kauppakamarin pääsihteerinä.

Työläisperheestä lähtöisin ollut Rikka kirjoitti ylioppilaaksi vuonna 1935 ja opiskeli Teknillisessä korkeakoulussa. Hänet valittiin 1937 Akateemisen Sosialistiseuran (ASS) puheenjohtajaksi ja siellä hän tutustui vasemmistoälykköihin kuten Mauri Ryömään ja Elvi Sinervoon. Talvisodan aikana Rikka yritti piiloutua maan alle, mutta jäi kiinni ja joutui Ryömän tavoin vankileirille Tammisaareen. Sodan jälkeen perustettiin vuonna 1940 Suomen-Neuvostoliiton rauhan ja ystävyyden seura, jossa Ryömä toimi puheenjohtajana ja Rikka sihteerinä. Järjestön suosio kasvoi nopeasti, joten viranomaiset lakkauttivat sen. Jatkosodan aikana Rikka oli jälleen maan alla ja pyöritti Suomen Kommunistisen Puolueen (SKP) salaista toimintaa. Hän ajautui tällöin kilpailuun samoissa tehtävissä toimineen Yrjö Leinon kanssa. Vuonna 1942 Valpo sai selville Rikan salaisen asunnon sijainnin, jolloin hänet pidätettiin ja tuomittiin kuolemaan. Presidentti Risto Ryti kuitenkin armahti hänet 1943 ja tuomio muutettiin elinkautiseksi. Rikka vapautui sodan päätyttyä vuonna 1944.

Jatkosodan jälkeen Rikasta tuli vastaperustetun uuden Suomi-Neuvostoliitto-Seuran pääsihteeri. Hän joutui kuitenkin pian epäsuosioon SKP:ssä. Suurimpana syynä tähän olivat kriittiset näkemykset Neuvostoliitosta, joita hän oli esittänyt vierailtuaan ensi kertaa Moskovassa vuonna 1946. Hänet syrjäytettiin SNS:n johdosta seuraavana vuonna ja erotettiin lopulta SKP:stä kesällä 1952 "puoluevastaisuudesta" syytettynä. Vuonna 1968 Rikalle tarjottiin mahdollisuutta palata puolueeseen, mutta hän ei ottanut jäsenkirjaa vastaan. Hän toimi 1947–1983 suomalais-neuvostoliittolaisen kauppakamarin pääsihteerinä ja sai 1972 konsulin arvonimen.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Pääsihteeri Aimo Rikka. Kuolemaantuomittu, jonka presidentti Ryti armahti.  *Helsingin Sanomat*, 3.2.2006. Artikkelin verkkoversio.
2. ↑  Leppänen, Veli-Pekka: *Ohranasta oppositioon. Kommunistit Helsingissä 1944–1951*, s. 728. SKP:n Helsingin piirijärjestö, 1994.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Uppslagsverket Finland

 |

 |
**Laurent Mekies** (s. 28. huhtikuuta 1977 Tours) on ranskalainen insinööri. Nykyisin hän työskentelee Formula 1 -talli Ferrarin kilpailuosaston johtajana.

Ura Formula 1 -sarjassa
-----------------------

Mekies saapui Formula 1 -piireihin vuonna 2001, kun hänestä tuli Arrows-kuljettaja Enrique Bernoldin moottorin kisainsinööri. Seuraavana vuonna hän vaihtoi Minardille, jossa hän toimi Mark Webberin moottorin kisainsinöörinä. Myöhemmin hän toimi myös Zsolt Baumgartnerin ja Christijan Albersin alustan kisainsinöörinä Minardilla. Vuonna 2006 Red Bull osti Minardin ja sen nimeksi muuttui Toro Rosso. Mekiesistä tuli tuolloin tallin pääinsinööri. Tuossa tehtävässä Mekies oli mukana voittamassa tallin tähän mennessä ainoata voittoa vuonna 2008 Sebastian Vettelin ajamana Monzassa.

Vuonna 2013, Mekiesin toimittua seitsemän vuotta Toro Rosson kisainsinöörinä, hänestä tuli tallin auton kehityksestä vastaavan osaston johtaja.

Mekies asuu Toro Rosson kotipaikassa, Italian Faenzassa.

Lähteet
-------

1. 1 2
2. ↑  Ferrari complete technical reorganisation ahead of 2021 season *Formula1.com*.  25.2.2021. Formula One World Championship Limited. Viitattu 16.1.2022. (englanniksi)
3. 1 2 3 4  Nygaard, Peter: Näkymättömät sankarit. Vauhdin Maailma, F1-Maailma 2009, s. 51
4. ↑
Edgar Leopold Layard
**Edgar Leopold Layard** (23. heinäkuuta 1824 Firenze – 1. tammikuuta 1900 Budleigh Salterton, Devon) oli brittiläinen luonnontieteilijä, joka erikoistui lintutieteeseen.

Elämäkerta
----------

Layard oli Ceylon Civil Servicessä palvelleen Henry Peter John Layardin ja vaimonsa Mariannen kuudes poika. Hänen veljensä oli arkeologi ja poliitikko Sir Austen Henry Layard.

Layard vietti vuodesta 1844 alkaen kymmenen vuotta Ceylonilla tutkien paikallista eläimistöä yhdessä Robert Templetonin (1802–1892) kanssa. Vuonna 1854 hän muutti Etelä-Afrikan Kapkaupunkiin virkamieheksi työskennellen kuvernööri Sir George Edward Greyn (1812–1898) palveluksessa. 1855 hän perusti Etelä-Afrikan museon ja toimi sen kuraattorina. Sitten hän matkusti Brasiliaan ja keräsi lintuja Arthur Haylle.

Myöhemmin Edgar Layard toimi Britannian konsulina Nouméassa Uudessa-Kaledoniassa. Hän ja hänen poikansa Leopold olivat aktiivisia lintujen kerääjiä tällä Tyynenmeren alueella. Vuosien 1870 ja 1881 välillä he vierailivat Fidžillä, Vanuatussa, Samoalla, Tongassa, Salomonsaarilla, Uudessa-Britanniassa ja Norfolkinsaarella. Yhdessä eteläafrikkalaisen kokoelman kanssa heidän täältä keräämänsä näytteet ovat tieteellisesti arvokkaimmat. Layardit lähettivät keräämiään näytteitä William Sharp MacLeaylle Sydneyyn, mutta myös muille lintutieteilijöille. Heidän kokoelmansa ovat hajonneet laajalle. Paljon näytteitä meni British Museumille Lontooseen ja Henry Baker Tristramille, jotka ovat nykyisin *National Museums & Galleries on Merseysidessä* Liverpoolissa.

1887 Layard julkaisi teoksen *The Birds of South Africa*, jossa hän kuvaili 702 lintulajia. Richard Bowdler Sharpe toimitti kirjan myöhemmin uudelleen.

*Megapodius layardi*
Layard kuvaili ja nimesi useita lintulajeja, muun muassa srilankankaijan (*Psittacula calthorpae*) ensimmäisen vaimonsa Barbara Anne Calthropin kunniaksi, kandavunmesikon (*Xanthotis provocator*) ja intianharmaasiepon (*Muscicapa muttui*), tamilikokkinsa Muttun kunniaksi. Hänen kunniakseen on nimetty vanuatunisojalka (*Megapodius layardi*), viheltäjäkyyhky (*Ptilinopus layardi*) ja kapintiaiskerttu (*Parisoma layardi*).

Lähteet
-------

1. ↑  Zoonomen
2. ↑  ITIS
3. ↑  BirdLife Suomi (Arkistoitu – Internet Archive)


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Alankomaat

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC

 |

 |
**Aimo Allan Koivunen** (17. lokakuuta 1917 Alastaro – 2. elokuuta 1989 Jyväskylä) oli suomalainen talvisodassa ja jatkosodassa taistellut sotilas, joka on mahdollisesti ensimmäinen kirjattu tapaus metamfetamiinin yliannostuksesta sodassa.

Yliannostus
-----------

18. maaliskuuta 1944 Aimo Koivunen partioineen hiihti Kantalahdessa Lapissa suorittaen tehtäväänsä kolmatta päivää. Yhtäkkiä neuvostoliittolaiset joukot hyökkäsivät ja syttyi suuri tulitaistelu. Suomalaiset lähtivät pakenemaan neuvostoliittolaisia, jotka yrittivät saartaa heidät.

Umpihangessa hiihto oli hidasta. Koivunen siirtyi partion eteen avaamaan latua. Kun voimat alkoivat huveta, Koivunen muisti, että hänellä oli rintataskussaan partion koko Pervitin-varasto. Hän yritti saada yhden tabletin käsiinsä, mutta se oli hankalaa kesken hiihdon. Käsineeseen tarttui useampi pilleri ja pimeässä hän erehtyi ottamaan suuhunsa koko annoksen. Pian tämän jälkeen koko partion hiihtämisestä tuli paljon nopeampaa. Vaikutus kesti tosin vain hetken, ja Koivunen alkoi nähdä hallusinaatioita ja hänen tajuntansa alkoi heiketä. Hän käyttäytyi niin sekapäisesti, että kaverit ottivat häneltä konepistoolin lippaat pois.

Koivusen seuraava muistikuva on seuraavalta aamulta. Hän oli kulkenut 100 kilometriä ja kadottanut partionsa. Hänellä ei ollut lainkaan ammuksia tai ruokaa. Pillereissä olleen metamfetamiinin yliannostus sai Koivusen hourailemaan useiden päivien ajan ja hänen olotilansa vaihtelivat hereillä olemisesta nukkumiseen ja hallusinointiin.

Toisessa muistikuvassa hän hiihtää kohti leiriä, jossa kuvittelee olevan suomalaisia. Vasta hiihdettyään niin lähelle, ettei pysty enää kääntymään takaisin, hän tajuaa että se on neuvostoliittolaisten leiri. Hän hiihtää leirin läpi ja saa ryhmän verran neuvostoliittolaisia peräänsä. Lopulta lumimyrskyssä ja yön pimeydessä hänen onnistui eksyttää takaa-ajajansa.

Hiihdettyään useamman päivän hän tuli saksalaisten hylättyyn tukikohtaan. Tie oli miinoitettu ja hän haavoittui astuttuaan maamiinaan. Hän makasi viikon lumessa, kunnes hänet löydettiin. Kahden viikon aikana hän oli syönyt ainoastaan keräämiään männynkasvaimia ja kuukkelin, jonka hän seivästi tukikohdassa maatessaan suksisauvallaan ja söi raakana. Hän oli hiihtänyt yli 400 kilometriä 20–30 asteen pakkasessa.

Kun Koivunen viimein pelastettiin ja vietiin sairaalaan, hänen sydämensä lyöntitiheys oli miltei 200 kertaa minuutissa ja hänen painonsa oli laskenut 43 kiloon. Jälkeenpäin Koivunen laski, että oli syönyt partionsa koko 30 pillerin Pervitin-varaston.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6  Koivunen, Aimo Allan *Sotapolku.fi*. Viitattu 21.11.2019.
2. 1 2 3  Aimo Allan Koivunen *Geni*. Viitattu 21.11.2019. (englanniksi)
3. 1 2 3 4 5 6  Pervitiinipartio.  *Kansa Taisteli*, 1978, s. 126–132.  Sanoma Oy. Artikkelin verkkoversio. Viitattu 12.12.2022.
4. ↑  Sotilaille kehitetty pervitiini tunnettiin hiihtopiireissä sisupillerinä, siivitti vauhtia myös suomalaisiin *Kaleva.fi*. Viitattu 5.11.2018.
5. ↑  Länkinen, Tiina: Onko mummolassa metamfetamiinia kaapin perällä? – "Ei todellakaan kannata kokeilla" *Yle Uutiset*.  9.3.2015. Viitattu 5.11.2018.
**Geelong** on kaupunki Victorian osavaltiossa Australian kaakkoisrannikolla. Kaupungissa on 182 182 (2014) asukasta ja 221 515 City of Greater Geelong -paikallishallintoalueella (*Local Government Area*). Geelong sijaitsee Corio Bayssa, 75 km päässä Melbournesta. Kaupunkeja yhdistää kolmikaistainen moottoritie.

Geelong on merkittävä satamakaupunki. Suurimmat teollisuuslaitokset ovat Shellin öljynjalostamo, Alcoa of Australian alumiinisulatto ja Fordin tehdas.

Kaupungin yliopisto, Deakin University, perustettiin vuonna 1994.

Vuoden lämpimintä aikaa on tammikuu ja helmikuu, jolloin keskimääräinen ylin lämpötila on 23 °C. Viileintä on heinäkuussa, jolloin keskimääräinen alin jää viiden asteen vaiheille. Sadetta saadaan melko tasaisesti ympäri vuoden 30-50 mm kuukaudessa.

Lähteet
-------

1. ↑  Geelong, 30-year period *World Meteorological Organization WMO*. Viitattu 19.1.2019.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Geelong** Wikimedia Commonsissa
**Varpushaukka** eli tosinimeltään **Ged** on henkilöhahmo Ursula K. Le Guinin *Maameren tarinat -*kirjasarjassa. Ged on velho ja elää Maamerellä, joka koostuu erikokoisista saarista.

Gedin tarina
------------

### Ensimmäiset kolme kirjaa

Ensimmäisessä kirjassa *Maameren velho* kerrotaan Dunyn eli Varpushaukan lapsuudesta ja nuoruudesta Gont-nimisellä saarella. Hän saa 13-vuotiaana tosinimensä Ged maagi Ogionilta. Ged on ensin hiljaisen Ogionin oppipoikana, mutta Ogion lähettää kärsimättömän ja tiedonjanoisen pojan velhokouluun Rokelle. Siellä nuori ja näyttämisenhaluinen Varpushaukka taitamattomuuttaan vapauttaa pimeän hengen, geppethin eli yhden Nimettömistä voimista. 

Toisessa kirjassa *Atuanin holvihaudat* Varpushaukka eli Ged lähtee etsimään velho Erreth-Akben Rengasta. Matkallaan hän tutustuu Atuanin Nimettömien jumalien ylipapittareen Arhaan eli Tenariin, ja yhdessä he palauttavat Renkaan Havnoriin, kuninkaiden kaupunkiin, jossa ei ole ollut kuningasta moneen vuosisataan. 

Kolmannessa kirjassa, *Kaukaisin ranta*, arkkimaagi Ged ja prinssi Arren lähtevät tuhoamaan pahaa velho Cobia, joka on saanut taikuuden valumaan ulos elävien maailmasta tavoitellessaan ikuista elämää.

### Myöhemmät kirjat

Neljäs kirja *Tehanu* kertoo taikavoimansa menettäneestä Gedistä ja Tenarista ja heidän ottotyttärestään, joka on lohikäärmeihminen. 

Viides osa *Toinen tuuli* kertoo Lepästä, kylätaikurista ja hänen unistaan ja siitä miten Ged neuvoo hänet kuningas Lebannenin luokse. Mukana matkalla ovat myös Tenar, Tehanu ja Orm Irian, lohikäärme joka halutessaan ottaa ihmisnaisen hahmon. He yrittävät tuhota kuoleman ja elämän välistä muuria ja vapauttaa kuolleet kirouksestaan. Ged on läsnä vain kirjan alussa ja lopussa.

### Novellit

Ged esiintyy myös osassa Le Guinin novellikokoelman *Kertomuksia Maamereltä* novelleissa. *Kertomuksia Maamereltä* käsittelee kaikkea mitä kolmannen kirjan jälkeen on tapahtunut. Mukana on myös novelli *Jäljittäjä*. Lisäksi kirjan yhdessä tarinassa kerrotaan Gedistä niinä vuosina, joina hän oli Maameren arkkimaagi.
Sixtus IV nimittää Platinan Vatikaanin kirjaston prefektiksi. Melozzo da Forlin fresko vuodelta 1477. Girolamo Riario toinen vasemmalta.
**Girolamo Riario** (1443 Savona – 1488 Forlì) oli Imolan ja Forlin kreivi ja paavi Sixtus IV:n veljenpoika. Hän oli yksi Pazzi-salaliiton johtajista.

Kunnianhimoinen Riario sai Imolan herruuden vuonna 1473. Paavi oli ostanut Imolan Milanon herttua Galeazzo Maria Sforzalta laajentaakseen Kirkkovaltion alueita. Kaupan ehtona oli, että Riario menisi naimisiin Sforzan aviottoman tyttären Caterina Sforzan kanssa, mikä tapahtui vuonna 1477. Riarion vaikutusvalta paavi Sixtukseen kasvoi vähitellen. Riario tuki paavin laajentumispolitiikkaa ja osallistui aktiivisesti Medicejä vastaan suunnatun Pazzi-salaliiton suunnitteluun. Pino Ordelaffin kuoltua 1480 Girolamo Riario sai myös Forlin haltuunsa. Riariota kohtaan tunnettiin kuitenkin paljon katkeruutta hänen Medicejä vastaan punomiensa juonten tähden, ja vuonna 1488 Riario kuoli salamurhan uhrina.

Lähteet
-------

1. 1 2  Riàrio, Girolamo *Enciclopedia Treccani*. Viitattu 14.6.2021. (italiaksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Yhdysvallat
* Vatikaani

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Italian People
* Deutsche Biographie

 |

 |
Tii Niemelä.
**Kerttu Siviä (Tii) Niemelä** (20. maaliskuuta 1917 Porvoo – 31. tammikuuta 2018 Helsinki) oli suomalainen laulaja (sopraano) ja pedagogi. Hän opiskeli laulua Sibelius-Akatemiassa Ingeborg Funtekin ja Lahja Lingon oppilaana 1937–1940 ja 1942–1944 sekä myöhemmin yksityisesti Antti Sovijärven johdolla.

Sota-aikana Niemelä palveli lottana ja viihdytysjoukoissa. Hän piti menestyksekkään ensikonsertin Helsingissä vuonna 1944 säestäjänään Taneli Kuusisto ja teki sen jälkeen konserttikiertueita paitsi kotimaassa myös Pohjoismaissa, Englannissa ja Yhdysvalloissa. Kiertueilla häntä säesti Pentti Koskimies, jonka kanssa hän oli avioitunut vuonna 1944. Esiintymistä hän jatkoi 1950-luvulle saakka ja toimi laulajanuransa jälkeen laulunopettajana.

Niemelää arvostettiin lied-laulajana, ja hänen ohjelmistoonsa sisältyi erityisesti Franz Schubertin ja Yrjö Kilpisen lauluja.

Niemelä asui Lallukan taiteilijakodissa. Hän eli satavuotiaaksi, ja hän oli kuollessaan talon vanhin asukas.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Tii Niemelän muistokirjoitus *Helsingin Sanomissa*.
2. 1 2  *Otavan Iso Musiikkitietosanakirja 4*, s. 426. Helsinki 1978. ISBN 951-1-04763-9


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Yhdysvallat

 |

 |
**Aimo Johannes Ritaluoto** (s. 1936) on suomalainen kapellimestari, diplomitrumpetisti ja musiikkialan vaikuttaja.

Ritaluoto toimi Rovaniemen kaupunginorkesterin ja Porvoon orkesteriyhdistyksen johdossa. Hän oli myös Porvoon konserttiyhdistyksen aktiivinen vaikuttaja yhteistyössä Viking Smedsin ja Göran Blomqvistin kanssa. Vuonna 1975 Ritaluodolle ja Pirjo Leppäselle myönnettiin Rovaniemen kaupungin kulttuuripalkinnot.

Ritaluoto pääsi Suomen musiikkioppilaitosten liiton toiminnanjohtajaksi vuonna 1989. Vuonna 1996 hän julkaisi 110-sivuisen historiikin *Soikoon musiikki laadukkaasti: Suomen musiikkioppilaitosten liitto 40 vuotta*.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Otavan Musiikkitieto A–Ö, toim. Keijo Virtamo, uudistetun laitoksen 1. painos. Helsinki: Otava 1997 ISBN 951-1-14518-5
2. ↑  Porvoon Konserttiyhdistys herää henkiin – Yhdistys järjestää J.S. Bachin jouluoratoriokonsertit Sipoossa ja Porvoossa Itäväylä 20.11.2022, viitattu 21.1.2023
3. ↑  Aiemmin kulttuurin palkinnon saaneet Rovaniemen kaupungin kirjaamo, viitattu 21.1.2023
4. ↑  Soikoon musiikki laadukkaasti: Suomen musiikkioppilaitosten liitto 40 vuotta Google Books, viitattu 21.1.2023
Girolamo da Trevison muotokuva Giorgio Vasarin *Vite*-teoksessa
Girolamo da Treviso: Commendan kirkon freskot, Faenza
**Girolamo da Treviso** (1498 Treviso – 1544) oli italialainen taidemaalari, kuvanveistäjä ja piirtäjä.

Giorgio Vasarin vuodelta 1550 olevan tiedon mukaan Girolamo da Treviso syntyi vuonna 1498 Trevisossa. Varhaisin dokumentoitu tieto hänestä Bolognassa on vuodelta 1523, mutta hänen uskotaan saapuneen sinne vuonna 1520. Hänen toimintaansa Bolognassa liittyvät asiakirjat tekevät selväksi sen, että hänen isänsä oli Tommaso-niminen mies eikä taidemaalari Pier Maria Pennacchi, vaikka näin aikoinaan uskottiin.

Girolamo da Treviso tuotti vuosien 1515–1520 välisenä aikana muun muassa puupiirroksen *Susanna e i vecchioni* sekä maalauksia, joissa näkyi Giacomo Francian ja Marcantonio Raimondin vaikutus. Vuosina 1524–1526 hän osallistui San Petronion basilikan koristeluun Bolognassa. Vuonna 1527 hän teki freskot genovalaisen Casa Dorian julkisivuun. Vuosina 1531–1532 hän työskenteli Andrea Odonin talon julkisivun parissa. Girolamo da Treviso myös koristeli Commendan kirkon apsiksen Faenzassa vuonna 1533 ja tuotti vuosien 1529–1538 välisenä aikana freskoja San Sebastianon rukoustiloihin Castel Bolognesessa. Englantilaisten opiskelijoiden kappeliin tekemänsä maalauksen ansiosta hän sai Henrik VIII:ltä kutsun työskennellä englantilaisen hovin palveluksessa sotilasinsinöörinä.

Pietro Aretinon laatiman kirjeen mukaan Girolamo da Treviso kuoli vähän ennen syyskuuta 1544 Picardien Boulognessa kanuunan tykitykseen työskennellessään ranskalaisen kaupungin piiritykseen osallistuneen englantilaisen tykistön bastionijärjestelmän parissa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  GIROLAMO da Treviso, il Giovane Treccani: Dizionario Biografico degli Italiani
2. 1 2 3  Girolamo da Treviso British Museum


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Yhdysvallat
* Puola
* Vatikaani

 |
|  |
| Taiteenala | 
* RKD Artists
* ULAN

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Italian People
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* IdRef

 |

 |