recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Sanforointi** eli Sanfor-käsittely on varsinkin puuvillakankaille käytetty viimeistysmenetelmä, jossa kangasta kutistetaan mekaanisesti sellaisiin mittoihin, ettei pesu aiheuta enää merkittäviä mittamuutoksia loimen eikä kuteen suunnassa. Käsittely suoritetaan Sanfor-koneella, jossa kutistettava kangas painetaan venytetylle huopaliinalle. Huovan palautuessa entisiin mittoihin kutistuu kangas kokoon sen mukana. Kutistuma saadaan pysyväksi käyttämällä apuna kuumaa höyryä. Tarvittavan kutistuksen määrä selvitetään tekemällä pesukokeita. Kankaassa saadaan käyttää merkintää Sanfor, jos sen pesukutistuma on alle yksi prosentti. Menetelmä otettiin käyttöön 1930-luvulla ja se on nimetty yhdysvaltalaisen keksijänsä Sanford L. Cluettin (1874–1968) mukaan.

Lähteet
-------

1. 1 2  *Iso tietosanakirja,* WSOY 1995–1997, ISBN 951-0-20153-7.
2. ↑  *Otavan iso tietosanakirja,* Otava 1960–1965.
3. ↑  *Uusi tietosanakirja,* Tietosanakirja oy 1960–1966.
4. ↑  Keksijän esittely englanniksi. (Arkistoitu – Internet Archive)
**Jean Mathieu Philibert Sérurier** (8. joulukuuta 1742 Laon, Ranskan kuningaskunta – 21. joulukuuta 1819 Pariisi) oli ranskalainen upseeri ja poliitikko, jolle keisari Napoleon I antoi Ranskan keisarikunnan marsalkan arvon vuonna 1804.

Elämä ja ura
------------

Sérurier syntyi Laonissa keskiluokkaiseen perheeseen. Oltuaan Laonin miliisin luutnantti hän liittyi Ranskan kuninkaalliseen armeijaan ja palveli seitsenvuotisessa sodassa Hannoverin sotaretkellä vuonna 1759. Hän oli mukana myös Portugalin (1762) ja Korsikan (1771) sotaretkillä. Vallankumouksen alkaessa hän oli saavuttanut majurin arvon, ja sen aikana hänestä tuli eversti, prikaatikenraali ja lopulta divisioonan kenraali. Hän taisteli François-Christophe Kellermannin ja Barthélemy Louis Joseph Schérerin alaisuudessa Alppien armeijassa vuonna 1795 ja Napoleonin alaisuudessa divisioonankomentajana Italiassa Vicossa, Mondovissa, Castiglionessa ja Mantovassa. Sotilaallisten ominaisuuksiensa lisäksi hän osoitti suurta hallinnollista lahjakkuutta hallitessaan Venetsiaa (1797) ja Luccaa (1798). Hänen joukkonsa kutsuivat häntä "Italian neitsyeksi", koska hän noudatti tiukkoja kurinpito- ja rehellisyysvaatimuksia.

Sérurier auttoi Napoleonia Brumairekuun 18. päivän vallankaappauksessa ja teki sotilasuransa jälkeen loistavan poliittisen uran Ranskan keisarikunnassa, jolloin hänestä tuli senaattori, kreivi, marsalkka ja Hôtel des Invalidesin kuvernööri. Vuonna 1814 hän kuitenkin äänesti Napoleonin kaatumisen puolesta, ja Bourbon-restauraation aikana hänestä tehtiin Ranskan pääri. Hänet erotettiin toisen restauraation jälkeen kaikista viroistaan, koska hän oli kääntynyt Napoleonin puolelle sadan päivän keisarikunnan aikana.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Sérurier, Jean Mathieu Philibert *Encyclopedia Britannica*.  1911. Viitattu 9.4.2023.
2. 1 2 3  Sérurier, Jean Mathieu Philibert *Dartmouth Library*.  2020. Viitattu 9.4.2023.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Jean Mathieu Philibert Sérurier** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Puola

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC
* IdRef

 |

 |
Pylades ja Orestes. François Bouchot'n maalaus, 1800-luku.
**Pylades** (m.kreik. Πυλάδης, *Pyladēs*) oli kreikkalaisessa mytologiassa Fokiin kuninkaan Strofioksen poika, joka oli Oresteksen läheinen ystävä.

Orestes ja Pylades
------------------

Oresteen oli lähettänyt Fokiihin joko hänen hoitajansa Arsinoe tai sisarensa Elektra hänen äidillään Klytaimnestralla oltua suhde Aigisthoksen kanssa. Siellä hänet kasvatti kuningas Strofioksen kuin omana poikanaan Pyladeen rinnalla. Tällä välin Klytaimnestra tappoi miehensä ja Oresteksen isän Agamemnonin Aigisthoksen avustamana tämän palatessa Mykeneen.

Aigisthoksen ja Klytaimnestran kuolema
--------------------------------------

Delfoin oraakkeli välitti Oresteelle Apollonin käskyn palata kotiin ja kostaa isänsä kuolema. He lähtivät takaisin Mykeneen Pyladeen ja Elektran kanssa ja etsivät tilaisuutta tappaa Aigisthos ja Klytaimnestra, mutta kun Oresteen pitäisi tappaa äitinsä, hän alkaa tuntea sääliä tätä kohtaan ja epäröi. Pylades kuitenkin rohkaisee häntä suorittamaan teon, jolloin molemmat hänen isänsä surmaajat tapetaan.

Tauris
------

Jotta Orestes voisi paeta erinysten vainoa, Apollon käskee hänen mennä Tauriihin ja tuoda sieltä Artemiin taivaasta pudonnut patsas Ateenaan. Hän lähtee Tauriihin Pyladeen kanssa, mutta perillä heidät vangitsee väkijoukko, joiden keskuudessa on tapana uhrata kreikkalaiset muukalaiset Artemiille. Artemiksen papitar, jonka tehtävänä oli suorittaa uhri, oli Oresteen sisar Ifigeneia. Hän tarjoutuu päästämään Oresteen vapaaksi, jos tämä veisi hänen kirjeensä mukanaan kotiin. Orestes kieltäytyi pyytäen Pyladesta viemään kirjeen ja tarjoutuen jäämään uhrattavaksi. Pylades lopulta suostuu, mutta kun kirjeestä paljastuu veljen ja sisaren välinen sukulaisuusside, kaikki kolme pakenevat vieden Artemiin patsaan mukanaan.

Lähteet
-------

1. ↑  *Iso tietosanakirja*, s. 775. Kymmenes osa. Helsinki: Otava, 1936.
2. ↑  Aiskhylos: *Haudalla uhraajat*
3. ↑  Aiskhylos: *Eumenidit*
4. ↑  Hyginus: *Fabulae cxx*

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Pylades** Wikimedia Commonsissa
**Regele Ferdinand -luokka** oli Romanian laivaston kahden hävittäjän muodostama alus luokka toisessa maailmansodassa.

Hankinta ja suunnittelu
-----------------------

Romanian kerättyä tarpeeksi varoja laivastonsa laajentamiseksi, se tilasi kaksi alusta Pattisonin telakalta Napolista, jolla oli suhteet John I. Thornycroft and Companyyn Woolstoniin. Tilatut alukset muistuttivatkin Britannian kuninkaallisen laivaston Shakespeare-luokan laivueenjohtajia.

### Aseistus

Alusten aseistuksena oli viisi Boforsin 120 millimetrin 50 pituuskaliiperin tykkiä yksittäin asennettuina. Pääaseiden suurin korotuskulma oli 45 astetta, mikä ei riittänyt ilmatorjuntaan. Bofors toimitti myös savuhormien väliin korokkeelle asennetun 76 millimetrin ilmatorjuntatykin sekä kevyet 40 millimetrin ilmatorjuntatykit taaemman savuhormin rinnalle. Siemens toimitti alusten tulenjohtojärjestelmän ja niihin asennettiin kaksi erillistä etäisyysmittaria etu- ja takakannen tulenjohtoa varten.

Alukset oli varustettu miinanlaskuun ja ne kykenivät kuljettamaan 50 miinaa. Aseistuksen täydensivät kuusi 533 millimetrin torpedoputkea, jotka olivat kahtena kolmen putken ryhmänä. Alusten takakannelle oli asennettu yksi syvyyspommikisko.

Alukset
-------

**Regele Ferdinand -luokan hävittäjät**| Nimi | Telakka | Kölinlasku | Vesille | Valmis | Kohtalo |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| *Regele Ferdinand* | Pattisonin telakka, Napoli | kesäkuu 1927 | 2. joulukuuta 1928 | 7. syyskuuta 1930 | palveluksesta 1960-luvulla |
| *Regina Maria* | Pattison | 1927 | 2. maaliskuuta 1929 | 7. syyskuuta 1930 | palveluksesta 1960-luvulla |
|

Lähteet
-------

* Whitley, M. J.: *Destroyers of World War Two - an international encyclopedia*. Lontoo: Arms and Armour, 1988. ISBN 0-85368-910-5. (englanniksi)
* Gardiner, Robert (toim.): *Conway's All the World's Fighting Ships 1922-1946*. Lontoo, Englanti: Conway Maritime Press, 1987. ISBN 0-85177-146-7. (englanniksi)

### Viitteet

1. ↑  Whitley, M. J. s. 224
2. ↑  Whitley, M. J. s. 224-225
3. ↑  Whitley, M. J. s. 225
**Rauno Kalervo Pankola** (28. syyskuuta 1930 – 21. marraskuuta 1986) oli suomalainen toimittaja ja matkakirjailija. Pankola kirjoitti juttuja muun muassa Seura-lehteen.

Rauno Pankola teki vaimonsa kanssa 56 000 kilometriä pitkän automatkan 32 Afrikan maan läpi Elmeriksi ristityllä Land Rover-maastoautolla. Automatka alkoi juhannuksena 1959 ja päättyi 2. tammikuuta 1961. Matka kulki aluksi Saharan halki Afrikan länsirannikolle ja sieltä Kapkaupunkiin. Täällä malariaan sairastunut rouva Pankola joutui palaamaan Suomeen ja Rauno Pankola jatkoi matkaa yksin Afrikan itärannikolle. Matkan aikana Pankola muun muassa tapasi Lambarénéssa tohtori Albert Schweitzerin ja nousi Kilimanjaron huipulle. Pankola kirjoitti matkasta kirjan *Afrikan safari : autolla Afrikan ympäri*. Seuraavaksi hän matkusti Australiaan ja kuvasi suomalaissiirtolaisten elämää siellä matkakirjassaan *Australian safari*. 

Vuonna 1963 Pankola kuvasi ja tuotti joukon lyhyitä dokumenttifilmejä otsikolla *Suomalaisia maailman turuilla*. Dokumenteissa esiintyivät Mirva Arvinen, Taina Elg, Jukka Lampinen, Carita Järvinen, Tuulikki Paananen ja Kim Borg.

Teoksia
-------

* *Afrikan safari : autolla Afrikan ympäri*. Gummerus 1961
* *Australian safari*. Gummerus 1965

Lähteet
-------

1. ↑  Henkilötiedot hautakivessä Hietaniemen hautausmaalla, kortteli U1
2. 1 2  Helsingin kaupunginkirjaston kysymyspalvelu 18.10.2010
3. ↑  bookcrossing.com : Afrikan safari : autolla Afrikan ympäri (in Finnish)
4. ↑  Tänään Mainos-TV:ssa klo 19 Mira Arvinen. (Ohjelman sponsorin Vaasan Höyrymyllyn mainos) *Helsingin Sanomat*, 6.1.1963, s. 3. Näköislehti (maksullinen).
5. ↑  EloNet : Rauno Pankola

Aiheesta muualla
----------------

* Elinkeinoelämän Keskusarkistossa oleva video toimittaja Rauno Pankolan ja asentaja Sulo Flinckin 1960-luvun alussa tekemästä viikon kestäneestä 3 300 kilometrin pituisesta automatkasta Moskvitsh Skandinavialla Suomen rajoja pitkin (Youtube)
* Rauno Pankolan juttu Uudestakaarlepyystä : *Suomen pienin kaupunki*, ilmestynyt Seura-lehdessä 1958
Cyriel Verschaeven patsas
**Cyriel Verschaeve** (1874–1949) oli flaamilainen katolinen pappi ja kirjailija, joka toisen maailmansodan aikana teki yhteistyötä natsimiehittäjien kanssa.

Hänen runokokoelmiaan ovat muun muassa symbolista aaterunoutta edustava *Zeesymphonien* (1911) ja *Nocturnen* (1936). Verschaeven näytelmistä tunnetaan muun muassa *Jakob van Artevelde* (1911), *Philips van Artevelde* (1913), *Judas* (1917), *Maria Magdalena* (1918) ja *Elyah* (1936). Aiheiltaan ne liittyvät historiaan ja Raamattuun. 1920–1922 hän julkaisi kuusiniteisen esseeteoksen *Uren van Bewondering voor groote Kunstwerken* ja vuonna 1940 monumentiaaliteoksen *Jezus*.

Natsi-Saksan miehitettyä Belgian toisen maailmansodan aikana Verschaeve nimitettiin natsimielisen nukkehallituksen kulttuurineuvoston johtoon ja hän värväsi vapaaehtoisia flaameista muodostettuun SS-pataljoonaan. Sodan jälkeen Verschaeve pakeni Itävaltaan ja sai poissaolevana kuolemantuomion. Hän kuoli sydänkohtaukseen vuonna 1949. Verschaeven jäännökset siirrettiin Belgiaan vuonna 1973.

Kortrijkin , Lanakenin ja Breendonkin kaupungeissa oli Verschaeven mukaan nimettyjä katuja, mutta niiden nimet päätettiin vaihtaa vuosina 2019–2020.

Lähteet
-------

1. ↑  Otavan Iso tietosanakirja, osa 9 vuodelta 1965, palsta 1270
2. ↑  Berman, Lazar: EU president removes Nazi sympathizer’s poem from site  12.2.2014. Times of Israel. Viitattu 3.2.2021. (englanniksi)
3. ↑  Boffey, Daniel: Belgium begins to face brutal colonial legacy of Leopold II  23.11.2019. The Guardian. Viitattu 3.2.2021. (englanniksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
	+ 2
	+ 3
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Alankomaat
* Puola
* Vatikaani

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Alankomaat
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Keijukala** (*Gramma loreto*) on pienikokoinen trooppinen kala.

Ulkonäkö ja koko
----------------

Keijukala on puoliksi keltainen, puoliksi purppuranpunainen ja kasvaa noin 7 cm pitkäksi. Selkäevän etureunassa on musta piste. Kalan vartalo on muodoltaan puikkomainen. Kaikki keijuahvenet syntyvät naaraina, mutta osa muuttuu myöhemmin koiraiksi. Koiras kasvaa hiukan naaraita isommaksi, ja kun se on valmis kutemaan, sen värit muuttuvat tummemmiksi.

Alkuperä
--------

Keijukala on kotoisin Karibialta.

Käyttäytyminen
--------------

Keijukala on reviiritietoinen ja siksi usein aggressiivinen lajitovereita ja joskus muitakin suunnilleen samannäköisiä kaloja, kuten lilakeijuahvenia ja purppurakeijuahvenia kohtaan. Jos haluaa pitää samassa altaassa useampia kuin yhtä, akvaarion on oltava kohtalaisen suuri, ja kaikki keijukalat on hankittava yhtaikaa, muuten aiemmin hankitut ehtivät vallata reviirit, ja kiusaavat myöhemmin saapuneita tunkeilijoita.

Luonnossa keijukala viihtyy matalammissa vesissä kuin sukulaisensa surukeijukala; tyypillinen keijukalan uimasyvyys on 20–30 metriä. Se on arka kala joka livahtaa omille teilleen sukeltajan lähestyessä.

Keijukala on yksi ensimmäisistä merivesikaloista, joka saatiin lisääntymään vankeudessa.

Ravinto
-------

Keijukala syö suurikokoista eläinplanktonia, mutta oppii yleensä syömään myös korvaavaa ruokaa. Akvaariossa varminta ruokaa ovat artemia, kun kala syö niitä, sitä voi vähitellen totuttaa muihinkin ruokiin.

Lähteet
-------

1. ↑  Fraser, T. & Gilmore, G.: *Gramma loreto* *IUCN Red List of Threatened Species. Version 2015.4*.  2015. International Union for Conservation of Nature, IUCN, Iucnredlist.org. Viitattu 2.1.2016. (englanniksi)
2. ↑  Fishlore
3. ↑  Meriakvaarion perustamismanuaali Aqua-Webissä
4. ↑  Fresh Marine
5. ↑  Fenner, B.: The Basslets that We Call Grammas, Family Grammatidae Wetwebmedia.

Aiheesta muualla
----------------

* *Gramma loreto* (peilipalvelin) *FishBase*. Froese, R. & Pauly, D. (toim.). (englanniksi)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Taksonitunnisteet | 
* Wikidata: Q1796254
* Wikispecies: Gramma loreto
* ADW: Gramma\_loreto
* BOLD: 47226
* CoL: 3H5VP
* FishBase: 5281
* GBIF: 2380558
* iNaturalist: 128186
* IRMNG: 10960379
* ISC: 114627
* ITIS: 168017
* IUCN: 185921
* NAS: 723
* NatureServe: 2.105150
* NCBI: 274800
* WoRMS: 280932

 |

 |
**Cyrano de Bergerac** on Jean-Paul Rappeneaun ohjaama ranskalainen draamaelokuva vuodelta 1990. Se perustuu varsin tarkoin Edmond Rostandin näytelmään 1600-luvun alkupuolen todellisesta henkilöstä, ulkonäkökomplekseista kärsivästä ja rakkausrunoja laativasta ritarista. Kolmiodraaman ovat Rostandin tekstin pohjalta käsikirjoittaneet ohjaaja Rappeneau ja Jean-Claude Carrière. Nimiroolia näyttelee Gérard Depardieu, joka palkittiin siitä Cannesin elokuvajuhlilla

Cannesista raportoinut Helena Ylänen piti *Cyranoa* niin loistavana viihteenä, ettei elokuva oikeastaan saisi olla taidefilmien kanssa samassa kilpailusarjassa. "Onko maailmassa mitään universaalimmin liikuttavaa kuin kuva ihmisestä, joka kokee rakkauden voimakkaasti ja kipeästi eikä pääse sitä vapaasti ilmaisemaan." "Cyrano esitetään Yläsestä usein koomisena hahmona, mutta "Depardieu tekee hänestä prinssin, joka joutuu kuolinpäiväänsä asti vaeltamaan rupisammakkona". *Video-oppaassa* vuodelta 1994 Olavi Similä piti elokuvaa teatterimaisen puheliaana, mutta ihasteli nimiroolin sopivan täydellisesti parhaassa vedossaan olevalle Depardieulle. Hän antoi elokuvalle neljä tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota "erinomainen".

*Cyrano de Bergerac* sai parhaan elokuvan César-palkinnon ja parhaan puvustuksen Oscar-palkinnon. Se tuotti lisäksi Oscar-ehdokkuudet miespääosastaan, maskeerauksestaan ja lavastuksestaan ja oli ehdolla vuoden parhaaksi vieraskieliseksi elokuvaksi. Depardieu oli roolistaan ehdolla myös Bafta-palkinnon saajaksi.

Lähteet
-------

1. ↑  Ylänen, Helena: Wild at Heart voitti Kultaisen palmun. Ranskalaiset vastustivat äänekkäästi.  *Helsingin Sanomat*, 22.5.1990, s. 58. Näköislehden aukeama (tilaajille).
2. 1 2  Similä, Olavi: "Cyrano de Bergerac", *Video-opas 95, Yli 8500 elokuvaa, 2000 uutuutta*. WSOY, 1994. ISBN 951-0-19839-0.
3. ↑  Ylänen, Helena: Vanhat mestarit eivät kilpailleet. Fellini ja Tavianit ovat väsyneitä, Rappeneau tekee loistavaa viihdettä.  *Helsingin Sanomat*, 22.5.1990, s. 58. Näköislehden aukeama (tilaajille).
4. ↑  The 63rd Academy Awards 1991 *Oscars.org – Academy of Motion Picture Arts and Sciences*. Viitattu 10.1.2022. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Ylänen, Helena: Cyrano, sanan ja säilän sankari. (Elokuvan arvostelu.) *Helsingin Sanomat*, 26.1.1991, s. 65. Näköislehden aukeama (tilaajille).
**Keijo Martin Seppänen** (12. joulukuuta 1912 Kotka – 1977) oli suomalainen näyttelijä. Hän teki näyttämöuransa lähinnä kaakkoisen Suomen lavoilla, kuten Viipurin Kaupunginteatterissa, 1930- ja 1940-luvuilla.

Ura
---

Keijo Seppäsen vanhemmat olivat sähköasentaja Aleksander Seppänen ja Hildur Lindgren. Hän opiskeli näyttämötaiteita muun muassa Kuusankosken Työväenopistossa. Seppäsen ensimmäinen näyttelijänkiinnitys oli Kotkan Maakuntateatteriin 1933–1937. Vuosina 1938–1939 ja edelleen 1940–1942 hän työskenteli näyttelijä-järjestäjänä Lahden Teatterissa. Jatkosodan aikana tie jatkui Viipurin Kaupunginteatteriin 1942–1943 ja Kannaksen Teatteriin 1943–1944. Sodan jälkeen Seppänen näytteli Tampereen Ympäristöteatterissa 1946–1947 ja 1950. Vuosina 1948–1950 hän näytteli Kuusankosken Teatterissa.

Seppäsen roolitehtäviä olivat muun muassa *Kamelianaisen* Armand ja herra Avovirta Mika Waltarin komediassa *Huhtikuu tulee*, joka oli 1950-luvun taitteessa varsin suosittu näytöskappale kautta Suomen. Seppäsen ohjaustehtäviä olivat muun muassa *Seitsemän veljestä*, *Neljä naista*, *Syntynyt terve tyttö* ja *Paljon melua tyhjästä*.

Suomalainen elokuvateollisuus pyöri täysillä Seppäsen aktiiviuran aikana, mutta Seppänen oli mukana vain yhdessä elokuvassa. Hänellä oli kreditoimaton tehtävä Ville Salmisen melodraamassa *Haaviston Leeni* vuonna 1948.

Muuta
-----

Seppäsen ensimmäinen aviopuoliso oli näyttelijä ja laulaja Olivia Gebhard (1897–1976). Liitto alkoi 1937 ja päättyi eroon 1946. Pariskunnan Seppänen-Gebhard liitto oli värikäs ja vaiheikas, ja siihen toi oman lisänsä viidentoista vuoden ikäero. Vuonna 1946 Seppänen avioitui pankkivirkailija Eeva Airi Järveläisen kanssa.

Lähteet
-------

* Veistäjä, Verneri: *Teatterin maailma - Maamme teatterit ja niiden taiteilijat*. Helsinki: Suomen Teatterijärjestöjen Keskusliiton julkaisuja n:o 5, 1950.

### Viitteet

1. 1 2  Asunmaa, Martti: Olivia Gebhard - todellinen Elämän taiteilija Suomalainen Naisliitto ry. Viitattu 28.12.2018.
2. 1 2 3 4  Teatterin maailma 1950, s. 228
3. ↑  Ilona-tietokanta : Esitys : Huhtikuu tulee Teatterin tiedotuskeskus (TINFO) ja Teatterimuseo. Viitattu 28.12.2018.
4. ↑  *Haaviston Leeni* Elonetissä.
**Mantineian taistelu** käytiin vuonna 362 eaa. Theban ja Spartan välillä. Epameinondaan johtama thebalainen armeija voitti spartalaiset, mutta Epameinondas itse kuoli taistelussa.

Tausta
------

Vuonna 362 eaa. Epameinondas johti taas joukkoja peloponnesolaisia vastaan. Hänen päätarkoituksenaan oli kukistaa Mantineia, joka vastusti Theban valtaa niemimaalla. Matkalla Mantineiaa kohti Epameinondas sai kuulla, että spartasta oli lähtenyt niin paljon sotilaita Mantineian avuksi, että itse Sparta oli miltei täysin ilman puolustajia. Epameinondas näki taas mainion tilaisuuden ja marssi suoraan Spartaa kohti. Spartan kuningas Arkhidamos III sai kuitenkin tietää Epameinondaan olevan matkalla ja ehti kerätä tarpeeksi joukkoja kaupungin suojaksi. 

Epameinondas marssi tämän jälkeen pikaisesti takaisin tukikohtaansa Tegeassa ja lähetti ratsuväkensä Mantineiaa kohti. Hän toivoi että spartalaiset olisivat lähteneet suojelemaan kotikaupunkiaan ja jättäneet samalla Mantineian ilman puolustajia. Mantineiassa ollut ateenalainen ratsuväki löi kuitenkin takaisin thebalaisen ratsuväen kaupungin edustalla. Epameinondaalle oli selvää, että Theban oli lyötävä vihollisensa hopliittitaistelussa, jos se halusi pitää kiinni valloituksistaan.

Taistelu
--------

Mantineian taistelu oli suurin Kreikassa koskaan käyty hopliittitaistelu. Miltei kaikki kaupungit ottivat osaa siihen jollain tavalla. Boiotian kanssa sotivista tärkeimmät olivat Tegea, Megalopolis ja Argos. Heitä vastassa olivat Sparta, Ateena, Elis ja monta muuta kaupunkia. Kummallakin puolella taisteli noin 20 000–30 000 sotilasta. 

Kuten Leuktrassa Epameinondas sijoitti thebalaiset vasemmalle siivelle, spartalaisia vastapäätä. Tässä vasemmassa siivessä oli enemmän rivejä syvässä kolonnassa. Oikealle siivelle hän sijoitti liittolaisensa ja ratsuväkensä. Epameinondas toivoi ratsuväkensä lyövän vihollisen oikean sivustan ja sen jälkeen pystyvänsä murtamaan spartalaisten muodostelman. Näin kävikin. Voimakkaampi boiotialainen ratsuväki löi takaisin ateenalaisen ja mantineialaisen ratsuväen oikealla siivellä ja hyökkäsi sen jälkeen suojaamattoman falangin sivustaan. Vähän aikaa spartalaiset saivat pidäteltyä Theban syvää falangia, mutta lopulta spartalaisten puolustus murtui ja koko vihollisen armeija lähti pakoon. Epameinondas haavoittui samalla kun thebalaiset lähtivät ajamaan takaa vihollisiaan. Hän kuoli pian tämän jälkeen. 

Kun sotilaat saivat kuulla Epameinondaan kaatuneen, lakkasivat he ajamasta takaa vastustajiaan. Taistelun jälkeen kummatkin osapuolet väittivät itseään voittajaksi ja pystyttivät taistelukentälle muistomerkin voittonsa kunniaksi. Spartalaisia suuresti ihannoinut historioitsija Ksenofon kertoo, että Mantineian taistelun jälkeen Kreikka vajosi suurempaan epäjärjestykseen ja sekasortoon kuin koskaan aikaisemmin.

Seuraukset
----------

Tradition mukaan ennen kuolemaansa Epameinondas olisi sanonut, että Theban pitäisi pyrkiä solmimaan rauhan vastustajiensa kanssa. Taistelun jälkeen osapuolet sopivat uudesta yleisestä rauhasta, mutta Theba oli tämän jälkeen puolustuskannalla ja pian Ateena otti taas johtoaseman Kreikassa.
**Antinkatu 1** (aiemmin **Valtioneuvoston kirjapainotalo**) on Helsingin Kampissa sijaitseva Antero Pernajan ja Erkki Huttusen suunnittelema kymmenkerroksinen toimistorakennus, joka valmistui vuonna 1952. Se käsittää Graniittitalon korttelin pohjoisosan. Rakennus oli aluksi Valtioneuvoston kirjapaino, ja 1970-luvulla peruskorjauksen yhteydessä se muutettiin toimistotaloksi.

Rakennuksen suunnittelu alkoi jo 1930-luvulla, ja se piirrettiin uudelleen useamman kerran. Sen jykevässä muotokielessä on vaikutteita funktionalismista ja modernismista. Tasaisten ikkunarivien koristama julkisivu on rapattu beigellä laastilla.

Historia
--------

Kampin linja-autoasema vuonna 1977, jossa näkyy Kirjapainotalon eteläinen mainoksella maalattu seinä. Oikealla Sokos Hotel Presidentin rakennustyömaa.
Valtioneuvosto päätti talvella 1940 rakentaa uuden kirjapainotalon Kampin kentän laidalle, ja samana kesänä rakennettiin jo sen perustuksia. Sota-ajan materiaalisäännöstely ja työvoimapula johti kuitenkin projektin keskeytymiseen. Vasta rakennussäännöstelyn päätyttyä vuonna 1949 hanketta päästiin jatkamaan. Alkuperäissuunnitelma oli vuosikymmenessä vanhentunut, ja rakennus jouduttiin suunnittelemaan uudelleen, tällä kertaa myös lisäämällä kellarikerrosten varastotilaa. Rakentaminen aloitettiin varsinaisesti vuoden 1950 alussa, ja kesällä 1951 se oltiin saatu harjakorkeuteen. Keväällä 1952 viimeisteltiin sisätilat. Virallisesti se vihittiin käyttöön saman vuoden lopussa.

Rakennuksen valmistuttua sen eteläpuoleiset suuret umpiseinät osoittautuivat halutuiksi mainospaikoiksi. Vuonna 1962 siihen maalattiin näkyvä Philipsin, ja myöhemmin Partekin mainos, jotka näkyivät linja-autokentälle. Graniittitalon valmistuttua samaan kortteliin vuonna 1982 mainosseinä jäi piiloon.

Muutostyöt
----------

Vuonna 1973 valmistui uusi painotalo Hakuninmaalle, joten rakennus muutettiin kokonaan toimistokäyttöön. Toiseen kerrokseen, jossa oli aiemmin ollut kirjapainon varasto rakennettiin laajat kirjastotilat, joissa sijaitsi ensin Tilastokeskus, ja sittemmin Venäjän ja Itä-Euroopan instituutti. Rakennuksen sisätilat uusittiin lähes kokonaan, mukaan lukien ilmanvaihto ja WC-tilat. Alkuperäisenä säilyi muun muassa Valtion elokuvatarkastamon näytössali.

Rakennukseen tehtiin pienempiä muutoksia 1990-luvun puolivälissä ja vuonna 2004. Vuonna 2011 rakennuksen puiset ikkunat uusittiin laajamittaisesti, ja vaihdettiin moderneihin MSE-ikkunoihin.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6  Antinkatu 1 *Senaatti-kiinteistöt*. Viitattu 16.7.2022.
**Josep Samitier Vilalta** (tunnettiin myös nimellä **José Samitier**; 2. helmikuuta 1902 Barcelona – 4. toukokuuta 1972 Barcelona) oli espanjalainen jalkapalloilija, olympiamitalisti ja jalkapallovalmentaja. Samitierin pelipaikka oli hyökkäävä keskikenttäpelaaja. Samitier tunnettiin lempinimillä *El Hombre* (suom. *Mies*) ja *El Hombre Langosta* (suom. *Hummerimies*).

Seurajoukkueura
---------------

Samitier edusti vuodet 1918–1932 FC Barcelonaa. Hän voitti seuran paidassa yhden La Ligan mestaruuden sekä viisi Copa del Reytä. Samitier teki seuran paidassa yhteensä 333 osumaa, joista 178 syntyi virallisissa otteluissa, 454 ottelussa. Ainoastaan Lionel Messi ja Paulino Alcántara ovat tehneet enemmän maaleja katalonialaisseuralle. Samitier on eniten seuralle maaleja tehnyt Barcelonasta kotoisin oleva pelaaja. 

Vuodet 1932–1934 Samitier edusti Barcelonan arkkivihollista Real Madridia. Hän saavutti madridilaisseurassa yhden La Ligan mestaruuden. Lopetettuaan jo kertaalleen uransa vuonna 1934, Samitier pelasi vuodet 1936–1939 vielä ranskalaisessa OGC Nicessä. Hän lopetti uransa lopullisesti vuonna 1939.

Maajoukkueura
-------------

Samitier pelasi sekä Espanjan että Katalonian jalkapallomaajoukkueissa. Vuosina 1920–1931 hän teki Espanjan paidassa pelaamassaan 21 ottelussa kaksi maalia. Samitier oli mukana voittamassa myös olympiahopeaa vuoden 1920 kesäolympialaisista Antwerpenistä. Hän oli mukana myös vuoden 1924 kesäolympialaisissa Pariisissa.

Uran jälkeen
------------

Lopetettuaan ensimmäisen kerran uransa, vuonna 1934, Samitier ryhtyi valmentajaksi. Hän toimi Atlético Madridin valmentajana lyhyen aikaa vuonna 1936. Vuonna 1942, päätettyään uransa lopullisesti vuonna 1939, Samitier toimi hetken aikaa uransa viimeisen seuran, ranskalaisen OGC Nicen päävalmentajana. Vuodet 1944–1947 hän toimi pitkäaikaisen seuransa FC Barcelonan päävalmentajana saavuttaen La Ligan mestaruuden kaudella 1944–1945. Samitier kuoli vuonna 1972, 70-vuotiaana.

Muuta
-----

Vuonna 1993, 21 vuotta Samitierin kuoleman jälkeen, katu Barcelonassa, lähellä FC Barcelonan kotistadionia Camp Nouta nimettiin hänen mukaansa *Carrer de Josep Samitieriksi*.

Lähteet
-------

1. ↑
2. 1 2 3 4   (Arkistoitu – Internet Archive)
3. ↑
4. ↑


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Espanja

 |

 |

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.

Aiheesta muualla
----------------

* Josep Samitier Transfermarkt-sivustolla (englanniksi)
* Josep Samitier National Football Teams -sivustolla (englanniksi)
* Josep Samitier FC Barcelonan sivuilla
Ohutseinäinen pâte de verre -esine.
**Pâte de verre** on lasinmuotoilutekniikka. Lasijauhe sekoitetaan veteen tai liimaan tai molempiin, ja syntyneestä lasitahnasta muotoillaan joko ohuita tai muottiin valettuja esineitä. Art nouveau- ja art deco -kausilla suosittiin värikkäitä pâte de verre -lasivaaseja ja -veistoksia. Sen jälkeen tekniikan suosio hiipui 1960-luvulle asti, jolloin Daumin lasitehdas herätti sen uuteen eloon. Käytetyimmät menetelmät ovat ohutseinäiset pâte de verre -lasityöt sekä massiiviset pâte de verre -valut.

Tekniikka kehittyi alkujaan muinaisessa Mesopotamiassa, mutta se jäi unohduksiin lasinpuhalluksen kehittyessä. 1800-luvulla ranskalainen kuvanveistäjä Henri Cros (1840–1907) keksi tekniikan uudelleen.

Lähteet
-------

* Johanna Väisänen, Huba – Pâte de verre -tekniikalla valmistettu uniikki lasiveistos. Opinnäytetyö. Savonia-ammattikorkeakoulu 2012 Verkossa

### Viitteet

1. ↑  Väisänen 2012, s. 25
2. ↑  Väisänen 2012, s. 26

Aiheesta muualla
----------------

* + Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Pâte de verre** Wikimedia Commonsissa
* Huba – Pâte de verre -tekniikalla valmistettu uniikki lasiveistos Savonia-ammattikorkeakoulu Tiivistelmä
**Mobira Oy** (myöhemmin **Nokia-Mobira**) oli suomalainen matkapuhelinten valmistaja. Nimi Mobira tuli sanoista *mobile* ja *radiotelephone*.

Nokian ja Saloran yhteisyritys Mobira Oy perustettiin vuonna 1979. Sen pääkonttori ja puhelintehdas oli Salossa. Oulun konttori valmisti tukiasemia ja verkkolaitteita. Ensimmäinen toimitusjohtaja oli Jorma U. Nieminen. Yksi Mobiran syntyyn vaikuttanut keskeinen tekijä oli, että NMT-matkapuhelintekniikka oli tulossa eikä kenelläkään kotimaisella valmistajalla ollut kunnollisia resursseja siihen.

Mobira julkaisi Senator-matkapuhelimensa vuonna 1982. Puhelin toimi NMT-verkossa. Se painoi 10 kg ja maksoi 20 000 markkaa. Senatorin ansiosta Mobirasta tuli Pohjoismaiden markkinajohtaja vuonna 1983.

Nokia osti Saloran 1984. Vuonna 1986 Mobiran nimi muutettiin Nokia-Mobiraksi osoittamaan Nokian yksinomistusta. Vuonna 1989 Nokia-Mobiran nimeksi muutettiin Nokia Mobile Phones.

Nokia-Mobira rekisteröi nimen Kännykkä omaksi tuotemerkikseen vuonna 1987. Nimeä *Kännykkä®* käytettiin joissain Cityman-mainoksissa, mutta siitä tuli pian matkapuhelimen yleisnimi, vaikka yhtiö yrittikin sitä estää.

Puhelinmalleja
--------------

* Mobira Cityman 450
* Mobira Cityman 900
* Mobira MD25
* Mobira Senator
* Mobira Talkman

Kuvia
-----

* Mobira Cityman NMT450Mobira Cityman NMT450
* Nokia Talkman NMTNokia Talkman NMT

Lähteet
-------

1. 1 2  Leppänen, Timo: *Merkilliset nimet. Tarinoita yritysten ja tuotteiden nimistä*. Helsinki: Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, 2016. ISBN 978-952-222-720-1.
2. 1 2 3  Kettunen, Niko & Paukku, Timo: *Kännykkä. Lyhyt historia*. Helsinki: Suomalaisen kirjallisuuden seura, 2014. ISBN 978-952-222-537-5.
3. ↑  Linja-aho, Vesa: ARP:tä, NMT:tä ja muita muistoja.  *Sähkö & Tele*, 3/2019.  Sähköinsinööriliitto ry.

Aiheesta muualla
----------------

* Mobiran 40-vuotisjuhlaseminaarin (22.2.2019) videotallenne Youtubessa (4,5 tuntia)
**Runo Mark (Runo Markku Juhani) Cairenius** (s. 1939 tai 1940) on Kanadassa asuva suomalaissyntyinen rikollinen. Hänet tuomittiin vuonna 1993 elinkautiseen vankeuteen avovaimonsa murhasta.

Suomessa asuessaan Cairenius oli Tuusulan kunnanarkkitehti. Hän muutti vuonna 1972 Kanadaan, jossa asui suomalaisen avovaimonsa kanssa kunnes he erosivat vuonna 1990. Eron jälkeen Cairenius alkoi vainota avovaimoaan, muun muassa sahasi tämän talon yläkerran ja nosti sen pois paikaltaan. Vuonna 1991 julkaisemassaan kirjassa hän solvasi avovaimoaan. Cairenius tappoi avovaimonsa vasaralla silminnäkijöiden nähden ja jäi odottamaan poliisia. Hän sai vuonna 1993 elinkautisen tuomion ensimmäisen asteen murhasta.

Tutkinnan aikana selvisi, että Caireniuksella on harhaluuloisia häiriöitä, ja hän muun muassa syytti vaimoaan insestistä. Hän ei asiakirjojen mukaan kadu tekoaan. Kanada olisi halukas luovuttamaan Caireniuksen Suomeen istumaan lopputuomionsa, mutta Suomi ei ole suostunut siirtoon. Suomessa hän vapautuisi varsin pian maan säädösten perusteella. Cairenius on ollut vuodesta 1980 lähtien Kanadan kansalainen.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Rimpiläinen, Tuomas: Arkkitehti julkaisi kirjan vasaramurhasta ja pyöräili tekemään sen  31.3.3021. Yle. Viitattu 31.3.2021.
Tässä reaktiossa vaihe 2 kuvaa reaktiivista tetraedrimäistä välivaihetta
**Reaktiivinen välivaihe** tai **reaktiivinen välituote** on kemiallisessa reaktiossa esiintyvä hyvin suurienerginen, reaktiivinen ja usein lyhytikäinen molekyyli. Reaktiiviselle välivaiheelle on tyypillistä, että se on joko hyvin steerisesti jännittynyt tai sen elektronirakenne ei ole stabiili. Jälkimmäiseen ryhmään kuuluvat tapaukset, joissa jollakin reaktiivisen välivaiheen atomeista ei ole oktettia tai sillä on sitoutumattomia elektroneja. Reaktiomekanismit kuvaavat reaktioissa reaktiivisten välivaiheiden syntyä ja hajoamista reaktion edetessä lähtöaineista tuotteisiin. Tyypillisiä orgaanisen kemian reaktioissa muodostuvia reaktiivisia välivaiheita ovat esimerkiksi karbonyyliyhdisteiden substituutioreaktioissa muodostuvat tetraedrimäiset välivaiheet, karbokationit, karbanionit, radikaalit, radikaali-ionit, karbeenit ja aryynit kuten bentsyyni.

Reaktiiviset välivaiheet ovat yleensä suhteellisen epästabiileja muuta kuin hyvin alhaisissa lämpötiloissa eikä niitä voida eristää kuin poikkeustapauksissa. Niiden olemassaolo voidaan todistaa spektroskooppisesti tai epäsuorasti niin kutsutusti pyydystämällä ne. Pyydystyksessä tutkittavaan reaktioon lisätään jokin molekyyli, joka reagoi reaktiivisen välivaiheen kanssa. Tässä muodostuvan reaktiotuotteen rakenteen avulla pystytään usein päättelemään, minkälainen reagoinut reaktiivinen välivaihe oli. Toisaalta tunnetaan myös eräitä karbokationeja, radikaaleja ja karbeeneja, jotka ovat stabiileja myös huoneenlämpötilassa, kunhan ne ovat inerteissä olosuhteissa kuten suojakaasun alaisuudessa. Reaktiivisia välivaiheita stabiloivia tekijöitä ovat muun muassa konjugaatio ja mahdollisuus erilaisiin resonanssimuotoihin.

Lähteet
-------

1. 1 2  Eric V. Anslyn, Dennis A. Dougherty: *Modern physical organic chemistry*, s. 52, 83. University Science Books, 2006. ISBN 978-1-891389-31-3. Kirja Googlen teoshaussa (viitattu 11.4.2017). (englanniksi)
2. 1 2  Marye Anne Fox,James K. Whitesell: *Organic chemistry*, s. 279–280. Jones & Bartlett Learning, 1997. ISBN 9780763701789. Kirja Googlen teoshaussa (viitattu 11.4.2017). (englanniksi)
3. 1 2  Raj K. Bansal: *Synthetic approaches in organic chemistry*, s. 1. Jones & Bartlett Publishers, 1996. ISBN 978-0763706654. Kirja Googlen teoshaussa (viitattu 11.4.2017). (englanniksi)
**Reaktiivisuudella hallittu puristussytytys** (englanniksi *Reactivity Controlled Compression Ignition*, lyhyemmin **RCCI**) on polttomoottorin prosessi, jossa hyödynnetään kahta eri polttoainetta, joista ensimmäinen on matalan reaktiivisuuden polttoaine kuten ottomoottorissa käytetty bensiini ja toinen on korkean reaktiivisuuden polttoaine kuten dieselmoottorissa käytetty dieselöljy. Rakenteeltaan RCCI-moottori muistuttaa dieselmoottoria, mutta sylinterien sisäisten dieselpolttoaineen suuttimien lisäksi sylinterien imukanavissa on matalapainesuuttimet.

Matalapainesuuttimilla muodostetaan bensiinistä ja imuilmasta tasainen laiha polttoaineseos, joka ei syty pelkästä puristuksesta tai syttymisviive on hyvin pitkä. Sylinterin sisäisellä korkeapainesuuttimella muodostetaan puristustahdin aikana vähän ennen männän yläkuolokohtaa suuttimen lähelle dieselpolttoaineella rikkaamman seoksen alue, jonka reaktiivisuutta bensiini vähentää. Lopuksi männän noustua yläkuolokohtaan seos sytytetään ruiskuttamalla sylinteriin dieselpolttoainetta, jolloin viimeksi sylinteriin ruiskutettu polttoaine syttyy puristuksella ja vuorostaan sytyttää muun polttoaineseoksen palotilassa.

RCCI-moottorin etuja ovat korkea hyötysuhde, vähäiset hiukkaspäästöt ja typen oksidien päästöt. RCCI-moottorin haitaksi on laskettu se että ajoneuvoon, jossa käytetään RCCI-moottoria, täytyy tankata kahta erilaista polttoainetta.

Katso myös
----------

* Dieselmoottori
* Kipinällä hallittu puristussytytys
* Osittain esiseostettu poltto

Lähteet
-------

* Dong, Yabin: Reactivity controlled compression ignition (RCCI) combustion using methanol and diesel in a single cylinder research engine (PDF) (Diplomityö)  24.9.2018. Espoo:  Aalto University. Viitattu 5.1.2019. (englanniksi)
* Kakaee, Amir-Hasan & Jafari, Parvaneh & Paykani, Amin: Numerical Study of Natural Gas/Diesel Reactivity Controlled Compression Ignition Combustion with Large Eddy Simulation and Reynolds-Averaged Navier–Stokes Model.  *Fluids*, June 2018, 3. vsk, nro 2. Basel, Switzerland:  MDPI AG. doi:10.3390/fluids3020024. ISSN 2311-5521. Artikkelin verkkoversio (PDF). Viitattu 5.1.2019.  (englanniksi)
* Firmansyah et al.: Reactivity Controlled Compression Ignition (RCCI) of Gasoline- CNG Mixtures (PDF)  21.3.2018. IntechOpen. Viitattu 5.1.2019. (englanniksi)
* Ramey, Jay: Is an engine that uses gas and diesel the best of both worlds? *Autoweek*.  2.5.2018. Viitattu 5.1.2019. (englanniksi)
* Perkins, Chris: The Wild Experimental Engine That Uses Gas and Diesel *Road & Track*.  23.4.2018. Viitattu 5.1.2019. (englanniksi)
* Firmansyah et al.: "4 Reactivity Controlled Compression Ignition (RCCI) of Gasoline- CNG Mixtures", *Improvement Trends for Internal Combustion Engines*, s. 51–80. Intech, 2018. Teoksen verkkoversio (PDF) (viitattu 5.1.2019). (englanniksi)
**Pähkinärinteen ostoskeskuksilla** tarkoitetaan kahta Vantaan Pähkinärinteessä sijaitsevaa, eteläisempää ja pohjoisempaa, ostoskeskusta. Ostoskeskuksien ohi kulkee vilkas linja-autoliikenne. Ostoskeskuksien lähialueita kutsutaan nimillä Pähkinärinne 1 (pohjoisempi) ja Pähkinärinne 2 (eteläisempi) niiden rakennusajankohtien mukaan (pohjoinen alue rakennettiin ensin).

Vantaan Pähkinärinteen (pohjoinen) ostoskeskus.

Pohjoinen ostoskeskus
---------------------

Pähkinärinteen pohjoisempi ostoskeskus ja sen ympäristö on rakennettu 1970-luvulla. Ostoskeskus valmistui 1973. Pohjoinen ostoskeskus on Pähkinärinteen ostoskeskuksista isompi ja tarjoaa noin kaksi kertaa enemmän palveluita kuin eteläinen ostoskeskus. Ostoskeskuksen tarjontaan kuuluu muun muassa apteekki, K-Supermarket, R-kioski, kaksi baaria, parturi-kampaamo, kukkakauppa ja kaksi pizzeriaa. Pohjoisemman ostoskeskuksen yhteydessä sijaitsee myös Pähkinätori. Ostoskeskuksen on suunnitellut arkkitehti Erkki Karvinen ja se kuuluu rakennushistorialliselta arvoltaan luokkaan 3. Ostoskeskuksen pinta-ala on noin 2 500 m2.

Eteläinen ostoskeskus
---------------------

Pähkinärinteen eteläosassa sijaitseva ostoskeskus on rakennettu lähiympäristönsä kanssa 1980-luvulla.Ostoskeskus on palveluiltaan pohjoista ostoskeskusta suppeampi ja sen tarjontaan kuuluvat muun muassa K-Market, baari ja kampaamo.

Aiheesta muualla
----------------

* Aalto-yliopisto: Karitta Laitinen, Eija Huuhka - Vantaan ostoskeskukset

Lähteet
-------

1. ↑  Pähkinärinteen liikekeskukset *pahkinarinne.fi*.  Arkistoitu 29.4.2013. Viitattu 22.4.2013.
2. 1 2  Pähkinärinne-Asuminen *pahkinarinne.fi*.  Arkistoitu 29.4.2013. Viitattu 22.4.2013.
3. ↑  Pähkinärinne - K-Supermarket *K-Supermarket*.  Arkistoitu 26.8.2017. Viitattu 26.8.2017.
4. ↑  Vantaa Pähkinärinne Ostoskeskus / R-kioski *R-Kioski*. Viitattu 26.8.2017.
5. ↑  Vantaan ostoskeskukset s.39
**M/S *Skarven*** on Ålandstrafikenin operoima saaristolautta, joka liikennöi Ahvenanmaan saaristossa. Alus valmistui vuonna 2009 Liettuan Klaipėdassa, ja se kulkee Lumparlandin Svinöstä Föglön Degerbyhyn puolessa tunnissa. Skarven kulkee reitillään ympäri vuoden. Aluksessa on kahvila. Skarvenilla ei ole sisaraluksia.

Aluksen alkutaival
------------------

Svinö-Degerby reitillä oli vuodesta 1985 liikennöinyt *M/S Knipan*. Aluksesta puuttui kuitenkin sekä kapasiteettia että kahvila. Niinpä Klaipėdan Western Shipyard-telakalta tilattiin vuoden 2007 alussa kokonaan uusi lautta. Alus suunniteltiin myös helpommaksi ohjata satamissa. Kaksi keulaa ja komentosilta molemmissa päissä helpottavat huomattavasti, sillä se poistaa peruutuksen tarpeen. Alus valmistui syyskuussa 2009, sai nimekseen M/S *Skarven* ja aloitti lokakuussa neitsytmatkansa Svinööhön. Ennen liikenteeseen asettamista aluksessa huomattiin kuitenkin marraskuussa 2009 teknisiä puutteita ja vikoja. Alus siirrettiin Turkuun korjattavaksi. *Skarven* aloitti liikenteen nykyisellä reitillään M/S *Knipanin* tilalla vasta 5. maaliskuuta 2010.

Lähteet
-------

* Skarven Matkustajalaivat.comissa (Arkistoitu – Internet Archive)

Ålandstrafiken

|  |  |
| --- | --- |
| Nykyiset alukset | *Viggen* •
*Alfågeln* •
*Doppingen* •
*Spoven* •
*Frida II* •
*Knipan* •
*Grisslan* •
*Ejdern* •
*Gudingen* •
*Skiftet* •
*Skarven* |
| Öljyntorjunta-alus | *Svärtan* |
| Entisiä aluksia | *Kumlinge* •
*Lotta II* •
*Vårdö* |
| Satamat: | *Hummelvik* •
*Enklinge* •
*Kumlinge* •
*Lappo* •
*Torsholma* •
*Asterholma* •
*Åva* •
*Jurmo* •
*Vuosnainen* •
*Långnäs* •
*Bergö* •
*Överö* •
*Sottunga* •
*Snäckö* •
*Husö* •
*Kyrkogårdsö* •
*Kökar* •
*Galtby* •
*Svinö* •
*Degerby* |
**Josep Bonaplata i Corriol** (1795–1843) oli katalonialainen liikemies. Hänet tunnetaan miehenä, joka toi höyrykoneen Espanjaan.

Bonaplata matkusti nuorena Englantiin tutustumaan tekstiilitehtaisiin ja höyrykoneen käyttöön. Palattuaan Barcelonaan vuonna 1832 hän perusti kahdeksan kumppaninsa kanssa yrityksen nimeltä "Bonaplata, Rull, Borell ja kumppanit". Yritys valmisti sekä tekstiileitä että automaattisia kutomakoneita. Se kehräsi ja kutoi puuvilla ja pellavaa ja valmisti koneita kaikkiin työvaiheisiin. Tekstiilialan työntekijät arvasivat että teollinen vallankumous veisi heiltä työpaikat, ja polttivat tehtaan vuonna 1835.  Tuohon aikaan yrityksessä oli 600 työntekijää.

Josep Bonaplata lähti kahden kumppaninsa kanssa Madridiin ja perusti sinne konepajan. Hänen poikansa käytti alkuperäisen tekstiilitehtaan jäljelle jääneet osat ja perusti Barcelonaan uuden yrityksen.

Lähteet
-------

1. ↑  Josep Bonaplata (1795-1843) TV3 Catalunya.  Arkistoitu 28.4.2013. Viitattu 1.4.2014.
2. ↑  Michael Eaude: *Catalonia: A Cultural History*, s. 131. Oxford University Press, 2007. ISBN 9780199886883. Teoksen verkkoversio (viitattu 1.4.2014).
3. ↑  Josep Bonaplata Gran Enciclopèdia Catalana. Viitattu 1.4.2014.


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Espanja
* Katalonia

 |

 |
*Tämä artikkeli käsittelee Stena Linen rahtilaivaa. Viking Linellä oli M/S Stena Baltica -niminen autolautta.*

**M/S Stena Baltica** (IMO 8416308) on ruotsalaisen Stena Line -varustamon ropax-rahtilaiva, joka liikennöi Ruotsin Karlskronan ja Puolan Gdynian välillä. Laiva on rekisteröity Bahaman lipun alle ja sen kotisatama on Nassau. Vuosina 1986–2002 laivan nimenä oli *Koningin Beatrix*, sillä laivan kastoi Alankomaiden kuningatar Beatrix. Laiva uudistettiin ja uudelleenrakennettiin vuonna 2005. Lautalle rakennettiin uusia hyttejä, yökerho, ravintoloita ja myymälöitä. Laivalla olevia mukavuuksia ovat nykyisin kaupat, baarit ja kahvilat, ravintolat, viihdytysaktiviteetit, leikkihuone, peliautomaatit, elokuvateatteri, konferenssitilat, pankkiautomaatti ja rahanvaihtotoimisto.

Käyttöhistoria
--------------

5. tammikuuta 1985 aluksen köli laskettiin ja 9. marraskuuta alus laskettiin vesille. 22. huhtikuuta 1986 tapahtui laivan luovutus Stoomvaart Maatschappij Zeeland N.V:lle (S.M.Z.). Alus rekisteröitiin Alankomaiden lipun alle ja sen kotisatamaksi tuli Hoek van Holland. Tuolloin alus oli nimeltään *Koningin Beatrix*. Syyskuun alussa 1989 ruotsalainen Stena Ab osti Koningin Beatrixin. (Alus rekisteröitiin Stena Line B.V:n omistukseen Alankomaihin). 19. kesäkuuta 1997 laiva rekisteröitiin Yhdistyneen kuningaskunnan lipun alle. Kotisatamaksi tuli maan pääkaupunki Lontoo.

13. maaliskuuta 2002 alus sai nykyisen *Stena Baltica* -nimensä. Samalla se myös rekisteröitiin Bahaman lipun alle. Kotisatamaksi tuli maan pääkaupunki Nassau. 21. maaliskuuta 2002 Stena Baltica aloitti liikennöinnin nykyisellä reitillään, Karlskronan ja Gdynian välillä.

Lähteet
-------

1. 1 2  Details for the ship Stena Baltica Vesseltracker.com. Viitattu 11.5.2008. (englanniksi)
2. 1 2 3  M/S Koningin Beatrix Fakta om Fartyg. Viitattu 11.5.2008. (ruotsiksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Fakta om Fartyg – M/S Koningin Beatrix *faktaomfartyg.se*.  Arkistoitu 2.8.2012. Viitattu 12.10.2007.  (ruotsiksi)

M/S Stena Baltica
Charles J. Foxin tekemä Dillonin muotokuva.
**Clarence Douglas Dillon** (21. elokuuta 1909 Geneve, Sveitsi – 10. tammikuuta 2003 New York) oli yhdysvaltalainen republikaanipoliitikko ja diplomaatti. Hän toimi puoluekannastaan huolimatta maan valtiovarainministerinä demokraattipresidenttien John F. Kennedy ja Lyndon B. Johnson presidenttikausilla 1960-luvulla.

Elämäkerta
----------

Sveitsissä syntynyt Dillon sai jo nuorena perusteellisen koulutuksen finanssikysymyksissä, etenkin Yhdysvaltojen ja Euroopan välisistä talousasioissa. Toisen maailmansodan aikana hän palveli laivastossa. Sodan jälkeen presidentti Harry S. Truman käytti häntä neuvonantajanaan. Vuonna 1953 Dillon nimitettiin suurlähettilääksi Pariisiin ja vuonna 1958 ulkoministeriön alivaltiosihteeriksi (*undersecretary*) talouskysymyksissä. Vuosina 1961–1965 hän toimi valtiovarainministerinä, koska Kennedy katsoi ettei Dillon ollut osallistunut republikaanina puoluepoliittiseen toimintaan.

C. Douglas Dillon oli varakkaan investointipankkiirin Clarence Dillonin poika ja mukana myös perheyrityksessä Dillon, Read & Co. Perheen sukujuuret juontavat Puolaan, josta isoisä Samuel Lapowski lähti köyhyyttä pakoon Amerikkaan. Clarence-isä otti sukunimekseen Dillon, joka oli hänen isoäitinsä tyttönimi ja edusti skottilaista aatelissukua.

C. Douglas Dillon toimi myös Metropolitan Museum of Art -taidemuseon johdossa. Hän oli naimisissa vuosina 1931–1982 Phyllis Chess Ellsworthin kanssa, ja he saivat kaksi tytärtä. Leskeksi jäätyään Dillon avioitui 1983 Susan Sagen kanssa.

Lähteet
-------

1. ↑  Huovinen, Pentti ja Siikala, Kalervo (toim.): *Maailmanpolitiikan kasvot*, s. 39. Helsinki: Weilin & Göös, 1963.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Yhdysvallat
* Alankomaat

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* NARA
* SNAC
* IdRef

 |

 |

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:C. Douglas Dillon
**Pink Cadillac** on vuonna 1989 ensi-iltansa saanut komediallinen toimintaelokuva, jonka pääosissa esiintyivät Clint Eastwood ja Bernadette Peters. Sen on ohjannut Buddy Van Horn.

Juoni
-----

Eastwood on palkkionmetsästäjä Tommy Nowak, jonka tehtävänä on ottaa kiinni takuita vastaan vapaaksi päässeet rikolliset. Työ sujuu rutiinilla, mutta Nowak on kovan paikan edessä, kun hänen on otettava kiinni Lou Ann McGuinn (Peters), pienen vauvan yksinhuoltaja, jolla on hallussaan neljä miljoonaa varastettua dollaria ja entinen miesystävä rikoskumppaneineen perässä.

Arvioita
--------

*Helsingin Sanomien* Pertti Avola kirjoitti elokuvan ensi-illan aikoihin, ettei muista Clint Eastwoodin näytelleen näin huonossa elokuvassa Myös Asko Alanen piti *Video-oppaassa* vuodelta 1994 *Pink Cadillacia* Eastwoodin uran "syvimpänä pohjamutana" ja antoi sille yhden tähden viidestä, mikä vastaa sanallista arviota "huono".

Lähteet
-------

1. 1 2  Romano, Bello (toim.): *Video-opas 95, Yli 8500 elokuvaa, 2000 uutuutta*. WSOY, 1994. ISBN 951-0-19839-0.
2. ↑  Avola, Pertti: Eastwood raapii pohjia.  *Helsingin Sanomat*, 11.11.1989, s. 30. Näköislehden aukeama (tilaajille).
**Sansanding** on maalaiskunta ja sen keskuskylä Ségoun alueen Ségoun piirissä Malissa. Se sijaitsee Nigerjoen rannalla 55 kilometriä Ségousta maanteitse koilliseen. Kunnassa on 23 100 asukasta (vuonna 2009).

Sansandingin kunta rajoittuu idässä Ségoun piirin Sibilan, etelässä Farakou Massan ja Togoun, lännessä Markalan ja Dougabougoun sekä pohjoisessa Nionon piirin Siribalan ja Pogon kuntiin. Alue on pinnanmuodostukseltaan tasaista Nigerjoen "kuollutta deltaa". Sen läpi virtaa Office du Nigerin Macinan kastelukanava.

Kuntaan kuuluu 17 kylää sekä joukko pikkukyliä. Asukkaat ovat soninkeja, fulbeja, bambaroita, bozoja, moseja ja maureja. Yli 90 % on muslimeja. Lisäksi on animisteja ja muutamia kristittyjä.

Seudun pääelinkeinot ovat maanviljely, karjanhoito ja kalastus. Tärkeimmät viljelykasvit ovat riisi, hirssi, durra, maapähkinä ja fonio. Kotieläimiä ovat naudat, lampaat, vuohet, aasit, hevoset ja siipikarja. Lisäksi harjoitetaan käsityöammatteja ja kaupankäyntiä.

Kunnan läpi kulkee Ségoun ja Macinan välinen maantie. Palveluihin kuuluvat seitsemän alakoulua, yläkoulu, nuorisotalo ja terveysasema. Sansandingin kylässä toimii laajalti tunnettu madrasa.

Lähteet
-------

1. ↑  Resultats Provisoires RGPH 2009 (Région de Ségou) *instat.gov.ml*.  Arkistoitu 22.7.2011. Viitattu 30.11.2014. (ranskaksi)
2. ↑  Mali - Région de Ségou: Carte de référence *reliefweb.int*. Viitattu 30.11.2014. (ranskaksi)
3. 1 2 3 4  Plan de Securite Alimentaire: Commune Rurale de Sansanding 2008–2012 *fsg.afre.msu.edu*.  Arkistoitu 5.12.2013. Viitattu 30.11.2014. (ranskaksi)