recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Carlos Diego Mesa Gisbert** (s. 12. elokuuta 1953) oli Bolivian presidentti (sitoutumaton) 17. lokakuuta 2003 eroonsa 6. kesäkuuta 2005 saakka. Mesa oli suosittu tv-journalisti, jonka Gonzalo Sánchez de Lozada valitsi varapresidenttiehdokkaakseen 2002 vaaleihin. Kun Sánchez de Lozada pakotettiin eroamaan 2003, Mesasta tuli maan presidentti. Hän lupasi, että armeija tai poliisi ei tappaisi kansalaisia hänen kautensa aikana.

Mesa yritti erota tammikuussa 2005 protestien vuoksi, mutta kongressi hylkäsi eronpyynnön. 6. kesäkuuta 2005 yli 80000 mielenosoittajaa ympäröi presidentinpalatsin. Mielenosoittajat vaativat maan kaasuvarojen kansallistamista ja alkuperäisväestön olojen parantamista. Kongressi hyväksyi Mesan eron 10. kesäkuuta. Hänen seuraajakseen tuli korkeimman oikeuden ylituomari Eduardo Rodríguez. Mesa sai myöhemmin syytteen yhdestä kaudellaan tekemästään kauppasopimuksesta.

Lähteet
-------

1. ↑  New Bolivia president takes over  10.6.2005. BBC. Viitattu 24.8.2014.

Aiheesta muualla
----------------

* biografia (Arkistoitu – Internet Archive) (CIDOB) (espanjaksi)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Katalonia
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Alankomaat

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
Maharbek Hadartsev
**Maharbek Hasbijevitš Hadartsev** (s. 2. lokakuuta 1965) on entinen vapaapainija, joka edusti urallaan kansainvälisellä tasolla Neuvostoliittoa, "IVY:n joukkuetta", Venäjää ja Uzbekistania. Kansallisuudeltaan hän on osseetti. Hän hallitsi ylivoimaisesti 90 kilogramman painoluokkaa 1980-luvun lopulla ja 1990-luvun alkupuoliskolla.

Nuorempien ikäluokkien arvokisoissa kultamitaleita kahmineen Hadartsevin ensimmäiset aikuisten arvokilpailut olivat 1986 Budapestin MM-kilpailut, joissa hän voitti kultamitalin ja jätti itäsaksalaisen Torsten Wagnerin hopealle. Aiemmin saman vuoden keväällä hän oli voittanut sarjansa maailmancupissa. 1987 Hadartsev voitti EM- ja MM-kultaa, ja 1988 uran toisen Euroopan mestaruuden lisäksi olympiakultaa Soulin kisoista. Samana vuonna hän voitti myös maailmancupin ja FILA:n GP-gaalanturnauksen. 

Hadartsev voitti MM-kultaa myös kolmena seuraavana vuonna. 1989 MM-kisojen finaalissa hän voitti yhdysvaltalaisen James Scherrin 3-0 ja 1990 niin ikään yhdysvaltalaisen Chris Campbellin pistein 1-0. 1991 hän voitti Varnan maailmanmestaruuden lisäksi kultaa myös EM-Stuttgartista, missä hän voitti loppuottelussa Unkarin Gabor Tothin. Seuraavana vuonna Toth oli jälleen vastassa loppuottelussa tämän kotimaassa käydyissä EM-kisoissa, mutta Hadartsev selviytyi jälleen voittajana. Barcelonan olympialaisissa Hadartsev voitti uransa toisen olympiakultansa. Hänen otteluidensa piste-ero oli melko huikea 25-2. Hän pudotti Campbellin välierissä ja voitti finaalissa Turkin Kenan Simsekin.

1993 Toronton MM-kisoissa Venäjää edustamaan siirtynyt Hadartsev jäi pronssille ja 1994 MM-Istanbulissa sekä 1995 MM-Atlantassa hopealle. 1995 Fribourgin EM-kisoista hän voitti vielä uransa viidennen Euroopan-mestaruuden, mikä jäi hänen uransa viimeiseksi arvokisavoitoksi. 1996 Budapestin EM-kisoissa Hadartsev jäi urallaan ensimmäistä kertaa arvokisamitalien ulkopuolelle sijoituttuaan kuudenneski. Kuitenkin vielä Atlantan olympialaisissa hän selvitti tiensä loppuotteluun, missä kuitenkin iranilainen kaksi edellistä MM-kultamitalia voittanut painoluokan uusi valtias Rasul Khadem Azghadi oli parempi. 

Hadartsev otti osaa vielä 2000 Sydneyn olympialaisiin Uzbekistanin edustajana 85 kilogramman painoluokassa, missä voitti Turkin Ali Özenin mutta kärsi tappion Yang Hyung-Molle. Seuratasolla 178 senttimetrin pituinen ja 91 kilogramman painoinen Hadartsev edusti SKA Vladikavkazia. Hänen valmentajanaan toimi Kazbek Dedikajev.

Aiheesta muualla
----------------

* Maharbek Hadartsev FILA:n tietokannassa
**Martin Irungu Mathathi** (s. 25. joulukuuta 1985 Nyahururu, Kenia on kenialainen kestävyys- ja maastojuoksija.

Mathathi sijoittui Helsingin MM-kisoissa 2005 viidenneksi 10 000 metrin juoksussa ajalla 27.12,51. Seuraavana vuonna hän voitti pronssia Fukuokan maastojuoksun MM-kisoissa pitkällä matkalla. Osakan MM-kisoissa 2007 hän voitti MM-pronssia 10 000 metrillä ajalla 27.12,17. Pekingin olympialaisissa 2008 hän sijoittui 10 000 metrillä seitsemänneksi ajalla 27.08,25 ja Daegun MM-kisoissa 2011 viidenneksi ajalla 27.23,87.

Henkilökohtaiset ennätykset
---------------------------

Lähde: IAAF
* 1 500 metrin juoksu: 3.38,57 (2006)
* 5 000 metrin juoksu: 13.03,84 (2004)
* 10 000 metrin juoksu: 26.59,88 (2009)
* Maraton: 2.07.16 (2013)

Lähteet
-------

1. ↑
2. 1 2 3  Martin Irungu Mathathi Kansainvälinen yleisurheiluliitto.  (englanniksi)


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* World Athletics
* Tilastopaja 🔒

 |

 |
**European Satellite Navigation Industries** oli länsi-eurooppalaista Galileo-satelliittinavigaatiokonstellaatiota kehittävä teollisuusyritysten yhteenliittymä.

Sen alkuperäinen nimi oli **Galileo Industries**. Nimi muuttui lähinnä sen takia, että yksi pääomistajista sai uuden pääomistajan, kun Alcatel Alenia Space-yritys muuttui Thalesin vetämäksi Thales Alenia Space -yhtiöksi vuoden 2006 lopulla.

ESNI:n omistajat ovat Thales, Finmeccanica, EADS Astrium ja Galileo Sistemas y Servicios, joka puolestaan on seitsemän espanjalaisen yrityksen yhteisyritys. 

Yhtiö sai alallaan likimain monopoliaseman EU:ssa. 

Yhtiön pääkonttori on Ottobrunnissa Saksassa ja miltei samantasoinen sivutoimisto on myös Roomassa. Yhtiössä on noin 200 toimihenkilöä, joista useat on deponoitu omistajayhtiöistä. 

Yritys ei pystynyt keräämään julkisen sektorin ja yrityssektorin yhteisrahoitusmallin vaatimaa yritysrahoitusta Galileon kehittämiseen vaan sen johtava rooli Galileo-ohjelmassa purettiin 2007-2008. Tämän jälkeen ESA toimii Galileon pääurakoitsijana ja ESNIS-yhtiön avainyhtiön ESAn alla eri segmenttien (satelliitit, laukaisut, maa-asemat) pääalihankkijoina.

Aiheesta muualla
----------------

* 
* GIOVE Mission Processing Centre website (Arkistoitu – Internet Archive)
* www.eetimes
* Galleo Industries told to put house in order (Arkistoitu – Internet Archive), GPS World, 23. tammikuuta 2007.
* Barbados firm wins legal battle over name of Galileo satellite navigation system, CaribbeanNetNews, 17. tammikuuta 2005
* Galileo companies given deadline, BBC news, 22. maaliskuuta 2007
CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Maciej Morawski**.
**Maciej Morawski** (20. syyskuuta 1929 – 6. kesäkuuta 2021) oli puolalainen toimittaja, joka työskenteli Radio Free Europe -hankkeessa Ranskassa.

Elämäkerta
----------

Hän oli poliitikon, diplomaatin ja Puolan hallituksen ministerin Kajetan Morawskin (1892-1973) poika. Varsovan kansannoususta selviytynyt Morawski kärsi masennuksesta monien vuosien ajan. Hän saapui Ranskaan marraskuussa 1946 17-vuotiaana toivoen palaavan Puolaan keskeyttämällä ensimmäiset opintonsa. Puolan kansantasavallan nousun vuoksi hän kuitenkin huomasi, että tämä ei olisi mahdollista. Hän vietti aikaa Saint-Germain-des-Prés'ssä ja tuli kristillisen demokratian aktivistiksi opiskellessaan Pariisissa ja Strasbourgissa. Vuonna 1954 häneltä kiellettiin pääsy Yhdysvaltoihin entisten sosialististen ihanteidensa ja väitetyn jatkuvan homoseksuaalisuuden vuoksi - mikä osoittautui kommunistisen salaisen palvelun tekeväksi irtisanomiseksi, jonka tarkoituksena oli häntä herjata. Myöhemmin hän tuomitsi McCarthyismin ja sen "noidanmetsän". Siksi hän työskenteli Radio Free Europe -lehdessä toimittajana ja puolan kirjeenvaihtajana .

Vuonna 1967 Morawskille myönnettiin Armia Krajowa -risti, Puolan tasavallan ansioiden ritarikunnan komentaja vuonna 1993, ja Polonia Restituta -ritarin komentajaristi vuonna 1995. Hän sai myöhemmin komentajan Risti Starin kanssa ritarikunnasta vuonna 2007. Vuonna 2016 hänestä tuli Ordre des Arts et des Lettresin ritari.

Hän oli lehtien kirjoittaja ja yksi vanhimmista puolalaisista bloggaajista, hän editoi verkkosivustoa ja fanisivua Facebookissa kuolemaansa saakka. Hänen päiväkirjat on julkaistu neljässä osassa "Kaksi rantaa" (julkaistu 2015-2017). Vuosina 2015-2021 hän oli Varsovassa, Puolassa, Jan Nowak-Jezioranski Radio Free Europe -henkilöstön, freelancereiden ja ystävien yhdistyksen kunniapuheenjohtaja.

Maciej Morawski kuoli Pariisin Pitié-Salpêtrièren sairaalassa 6. kesäkuuta 2021 91-vuotiaana. Hänet haudattiin Lailly-en-Valiin vanhempiensa viereen.

Lähteet
-------

1. ↑  Zmarł Maciej Morawski, wieloletni korespondent Radia Wolna Europa w Paryżu(puolaksi)
2. ↑  M.P. 1993 nr 39 poz. 402(puolaksi)
3. ↑  M.P. 1995 nr 22 poz. 265(puolaksi)
4. ↑  M.P. 2007 nr 78 poz. 837(puolaksi)
5. ↑  Dwa brzegi. Zapiski weterana zimnej wojny(puolaksi)
6. ↑  Maciej Morawski - Prezes Honorowy Stowarzyszenia (2015-2021)(puolaksi)
7. ↑  Curriculum Vitae(puolaksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Puola

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
Erik De Vlaeminck vuonna 1971.
**Erik De Vlaeminck** (23. maaliskuuta 1945 Eeklo, Itä-Flanderi, Belgia − 4. joulukuuta 2015 Wilskerke, Länsi-Flanderi, Belgia) oli belgialainen kilpapyöräilijä, joka voitti cyclocrossin maailmanmestaruuden ennätykselliset seitsemän kertaa (vuosina 1966, 1968, 1969, 1970, 1971, 1972 ja 1973). Hän voitti myös cyclocrossin Belgian-mestaruuden neljästi (vuosina 1967, 1969, 1971 ja 1972). Maantiepyöräilyssä hän voitti yhden etapin Ranskan ympäriajossa vuonna 1968. Lisäksi hän voitti Belgian ympäriajon vuonna 1969 ja Pariisi–Luxemburg-etappiajon vuonna 1970.

Erik De Vlaeminck ei jäänyt uransa aikana kiinni kielletyistä aineista, vaikka hänen tiedettiin olleen hoidossa amfetamiiniriippuvuuden vuoksi.

Myös De Vlaeminckin veli Roger De Vlaeminck oli urallaan menestyksekäs kilpapyöräilijä. Erik De Vlaeminckin poika Geert kuoli 26-vuotiaana sydänkohtaukseen kesken cyclocross-kilpailun.

Erik De Vlaeminck sairasti elämänsä loppuvaiheissa Parkinsonin tautia ja Alzheimerin tautia.

Lähteet
-------

1. ↑  ProCyclingStats: Eric De Vlaeminck *procyclingstats.com*. Viitattu 7.2.2023. (englanniksi)
2. 1 2  Les Woodland: Eric de Vlaeminck – The Greatest Cyclo-Crosser Ever *bikeraceinfo.com*. Viitattu 7.2.2023. (englanniksi)
3. ↑  Alasdair Fotheringham: Erik De Vlaeminck: the greatest ever cyclo-cross racer, with seven world championships to his name *independent.co.uk*.  17.12.2015. Viitattu 7.2.2023. (englanniksi)
**Puristinhuopa** on nykyään polyesteri- tai polyamidilangoista kudottu kangas, mihin on neulattu polyesterinukkaa keinokuituisen huovan valmistamiseksi. Puristinhuovan tarkoituksena on paperikoneen tai kartonkikoneen tai selluloosankuivauskoneen puristinosalla puristamalla kuivattaa paperirataa siten, että kuiva-ainepitoisuus lisääntyy noin 20 %:sta 55 %:iin puristinosalla ennen kuin paperirata kulkee kuivatusosalle.

Kymmenistä pohjakangastyypeistä saadaan eri paksuisilla hahtuvaneulauksilla ja erikarkeuksisilla hahtuvilla ominaisuuksiltaan tuhansia erilaisia puristinhuopia.

Neulauksiltaan ja pohjakankailtaan keveimpiä puristinhuopia käytetään puristinosan ensimmäisissä puristimissa, missä vielä melko kostea paperirata ei kestä kovin suurta puristusta. Puristuksen voimakkuutta arvioidaan viivapaineena, yleensä kN/m:lle.

Aikaisemmin puristinhuovat olivat huopautettua villaa.

Suomessa puristinhuopia valmistavat Valmet Fabricsin Tampereen tehdas ja yhdysvaltalaiset Albany:n suomalainen tytäryhtiö Albany Fennofelt Järvenpäässä ruotsalaisista pohjakankaista neulaamalla ja jälkikäsittelemällä.

Aiheesta muualla
----------------

* Valmet
**Nana** (noin 1810 -19. maaliskuuta 1896) oli chiricahua-apassien *chihenne*-leirikunnan alipäällikkö, joka kävi useilla eri vuosikymmenillä sotaa Yhdysvaltoja ja Meksikoa vastaan. 

Kun Yhdysvaltain-Meksikon rajaseutuja terrorisoinut apassi-johtaja Victorio sai surmansa vuonna 1880, Nana otti hänen paikkansa ja teki sissisotaan erikoistuneen ryhmänsä kanssa lukuisia ryöstöretkiä rajan molemmin puolin.

Vaikka Nanaa pidettiin taipumittomimpana kaikista apassien johtajista sodissa valkoista väestöä vastaan, hänet tunnettiin lempeänä ja huomaavaisena kansansa keskuudessa.

Nana kuoli vankeudessa Fort Sillissä Oklahomassa maaliskuussa 1896.

Lähteet
-------

* Debo, Angio: *Geronimo: The Man, His Time, His Place*. Univ of Oklahoma Press, 1982. ISBN 978-0806118284. (englanniksi)
* Thrapp, Dan: *Encyclopedia Frontier Biography: G-O v. 2 (Encyclopedia of Frontier Biography)*. Univ of Nebraska Press, 1991. ISBN 978-0803294196. (englanniksi)

### Viitteet

1. ↑  Thrapp 1991. s. 1938.
2. ↑  Debo 1982 s. 73.
3. ↑  Debo 1982 s. 436.
**Maciej Kot** (s. 9. kesäkuuta 1991 Limanowa) on puolalainen mäkihyppääjä ja maailmanmestari.

Kot saavutti nuorten MM-kilpailuissa Zakopanessa 2008 pronssia joukkuekilpailussa. Seuraavan vuoden nuorten MM-kilpailuissa Štrbské Plesossa hän sai hopeaa henkilökohtaisessa ja pronssia joukkuekilpailussa. Aikuisten arvokilpailuihin hän osallistui ensimmäisen kerran Liberecissä 2009. Hän sijoittui Val di Fiemmen MM-kilpailujen 2013 normaalimäessä 11:nneksi ja kuului Puolan pronssijoukkueeseen joukkuemäessä. Erzurumin universiadeissa 2011 hän sai hopeaa normaalimäessä ja suurmäessä sekä pronssia joukkuekilpailussa. Sotšin olympialaisten 2014 normaalimäessä hän sijoittui seitsemänneksi ja suurmäessä 12:nneksi. Harrachovin lentomäen MM-kilpailuissa hän oli samana vuonna kymmenes. Lahden MM-kilpailuissa 2017 hän sijoittui normaalimäessä viidenneksi ja suurmäessä kuudenneksi ja oli mukana voittamassa Puolalle joukkuemäen MM-kultaa. Pyeongchangin olympialaisissa 2018 hän saavutti joukkuepronssia.

Kot kilpaili maailmancupissa ensimmäisen kerran Lahden joukkuekilpailussa maaliskuussa 2007 ja henkilökohtaisessa kilpailussa saman vuoden joulukuussa Villachissa. Ensimmäiset maailmancup-pisteensä hän sai oltuaan 19:s Lillehammerin normaalimäessä joulukuussa 2011. Kymmenen parhaan joukkoon hän sijoittui ensimmäisen kerran oltuaan viides Garmisch-Partenkirchenin uudenvuodenpäivänkilpailussa 2013. Ensimmäisen palkintosijansa hän saavutti joulukuussa 2016 sijoituttuaan Lillehammerissa toiseksi. Ensimmäisen osakilpailuvoittonsa hän saavutti Sapporossa helmikuussa 2017, jakaen sen Peter Prevcin kanssa. Myöhemmin samalla kaudella hän voitti Pyeongchangin normaalimäen kilpailun. Hän sijoittui neljänneksi Keski-Euroopan mäkiviikon kokonaiskilpailussa 2016–2017. Maailmancup-kauden 2016–2017 loppupisteissä hän oli viides.

Kot on voittanut Continental Cupin kilpailun Kranj'ssa heinäkuussa 2008 sekä Mäkihypyn kesä-GP-kilpailut Wisłassa ja Hinzenbachissa kesällä 2012.
Hän voitti kesä-GP:n kokonaiskilpailun vuonna 2016.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Maciej Kot Kansainvälinen hiihtoliitto (FIS).  (englanniksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Puola

 |

 |
**Erik Dannholm** (21. toukokuuta 1941 – 28. lokakuuta 1985) oli suomalainen saksofonisti ja -huilisti, jonka pääinstrumentti oli tenorisaksofoni. Hän oli mukana muun muassa Christian Schwindtin ja Matti Oilingin eri jazzkokoonpanoissa sekä rockyhtye Pepe & Paradisessa. Studiomuusikkona hän vieraili erityisesti monilla Love Records -yhtiön levytyksillä.

"Dani" Dannholm oli 1950- ja 1960-lukujen vaihteessa yksi keskeisistä hahmoista helsinkiläisellä Old House Jazz Clubilla. Ilmari Vesterisen "Mäyränkoloksi" kutsutusta klubista koostamassa kirjassa alttosaksofonisti Kenneth Rothe muistelee John Coltranelta paljon vaikutteita saanutta Dannholmia:

> *Dannholmin kehitys oli hyvin nopeaa. Hänestä tuli sellainen, vähän niin kuin suunnannäyttäjä. Hän oli ennen kuin esimerkiksi nämä tulevat Juhani Aaltonen ja Eero Koivistoinen; nehän tulivat oikeastaan Dannholmin jälkeen ja veivät soittonsa erittäin pitkälle.*
> 
>

Levytyksiä
----------

* Christian Schwindt Quintet: *For Friends And Relatives* (1964, CD-julkaisu 2011)
* Dave Lindholm: *Iso "Kynä" Lindholm* (1972)
* Pepe & Paradise: *Niin vähän on aikaa* (1972)
* Pepe & Paradise: *Pepe & Paradise* (1973)
* Wigwam: *Being* (1974)
* Pepe & Paradise: *Pepe & Paradise 2* (1975)

Lähteet
-------

1. ↑  Erik Dannholm, Discogs.com, viitattu 5.9.2021.
2. ↑  Lehtola, Erkki: Pepe & Paradise -historiaa (Arkistoitu – Internet Archive), Unde Music, viitattu 1.12.2014.
3. ↑  Vesterinen, Ilmari. *Mäyränkolon jazzareita: Tarua ja totta Old House Jazz Clubista ja suomalaisesta jazzmusiikista*. WSOY 2006. s. 93, 204, katso Jazzia Mäyränkolossa, Tapani Lausti 8.5.2007. Viitattu 1.12.2014.

Aiheesta muualla
----------------

* Erik Dannholm Elonetissä.

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Elonet

 |

 |
**Jan Sterling** (3. huhtikuuta 1921 New York, New York – 26. maaliskuuta 2004 Woodland Hills, Kalifornia) oli yhdysvaltalainen näyttelijä. Sterling esiintyi Broadwaylla ensimmäistä kertaa 15-vuotiaana ja elokuvadebyyttinsä hän teki vuonna 1947.

Sterling oli ehdolla parhaan naissivuosan Oscar-palkinnon saajaksi vuoden 1954 elokuvasta *Paluuta ei ole* (*The High and the Mighty*). Hänen muihin elokuviinsa kuuluvat muun muassa *Sanattomia tunteita* (*Johnny Belinda*, 1948) ja *Mitä kovemmin he kaatuvat* (*The Harder They Fall*, 1956). Kaikkiaan Sterling näytteli yli 40 elokuvassa.

Sterling oli kahdesti naimisissa. Hänen ensimmäisen puolisonsa oli John Merrivale ja toinen Paul Douglas, jotka molemmat olivat myös näyttelijöitä. Sterling on saanut tähden Hollywood Walk of Famelle.

Lähteet
-------

1. 1 2  Jan Sterling Rovi. Viitattu 11.9.2011. (englanniksi)
2. 1 2  Malnic, Eric: Jan Sterling  27.3.2004. Los Angeles Times. Viitattu 11.9.2011. (englanniksi)

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Jan Sterling**.

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Synchronkartei
* Elonet

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC
* IdRef

 |

 |
Saint-Merrin kirkon pohjoinen, Stravinsky-aukion puoleinen fasadi.
**Saint-Merrin kirkko** (myös *Saint-Merry*) on goottilainen kirkko Pariisin 4. arrondissementissa, place Stravinsky -aukion etelälaidalla, korttelin päässä Pompidou-keskuksesta. Kirkon sisäänkäynti on rue Saint-Martinin puolella.

Kirkko on saanut nimensä 600-luvulla eläneeltä pyhältä Medericukselta (Médéric, *Merri*, *Merry*), joka oli Saint-Martin d’Autunin luostarin apotti Autunissa. Hänet haudattiin 700-luvun alussa Pariisiin ja haudan viereen rakennettiin hänen mukaansa nimetty kappeli.[1] Nykyisen kirkon päälaiva valmistui vuonna 1520 ja kuori vuonna 1552. Torni lisättiin vuonna 1612.[2] Rakennuksen arkkitehtuuri edustaa niin sanottua liekkigotiikkaa ja varsinkin länsipääty on hyvin koristeellinen. Koristeellinen on myös 1700-luvulta peräisin oleva saarnatuoli, jonka suunnittelivat Slodtzin veljekset.[1]

Kirkossa toimii nykyisin Halles-Beaubourgin seurakuntakeskus.

Lähteet
-------

1. 1 2  *Kaupunkikirjat: Pariisi* (suom. Ilkka Rekiaro), s. 107–108. Kuudes, uudistettu painos. WSOY, Helsinki 2009. Alkuteos *Travel Guides Paris*, julkaistu ensimmäisen kerran Isossa-Britanniassa 1993, Dorling Kindersley Ltd, Lontoo.
2. ↑  L'église Saint-Merri (ranskaksi) Paris1900. Viitattu 17.4.2016.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Saint-Merrin kirkko** Wikimedia Commonsissa

* Seurakuntakeskuksen kotisivu (ranskaksi)
Lapsia Leni Riefenstahlin ohjaamassa elokuvassa *Tahdon riemuvoitto*.
**Tahdon riemuvoitto** (*Triumph des Willens*) on Leni Riefenstahlin ohjaama dokumenttityyppinen propagandaelokuva, joka kuvaa Saksan kansallissosialistisen työväenpuolueen puoluekokousta Nürnbergissä vuonna 1934. Se sisältää univormupukuisten kansallissosialistien marssimista ja harjoittelua mahtipontisen klassisen musiikin soidessa ja katkelmia eri johtajien – myös Adolf Hitlerin – puheista kongressissa. Hitler tilasi filmin ja toimi sen epävirallisena tuottajana. Filmin teemana on Saksan nousu suurmahdiksi ja Hitlerin rooli saksalaisena messiaana, joka johdattaa valtion loistokkaaseen tulevaisuuteen. Propagandafilmin nimi on viittaus Friedrich Nietzschen käsitteeseen "tahto valtaan" (*"Der Wille zur Macht"*).

*Tahdon riemuvoitto* sai ensi-iltansa vuonna 1935, ja se nousi nopeasti yhdeksi elokuvahistorian tunnetuimmista propagandafilmeistä. Riefenstahlin kekseliäisyys näkyi liikkuvissa kameroissa, vääristetyn perspektiivin luovissa teleobjektiiveissa, ilmakuvissa ja uutta luovassa tavassa yhdistää musiikkia ja elokuvaa. Teknisesti mullistavana se onkin saanut maineen yhtenä elokuvahistorian klassikoista, joskin epäilyttävänä kolmannen valtakunnan ihannoimisessaan. Riefenstahl sai monia palkintoja, ei ainoastaan Saksassa vaan myös muun muassa Yhdysvalloissa, Ranskassa ja Ruotsissa. Elokuva palkittiin Pariisin maailmannäyttelyssä 1937.

Elokuvaa alettiin esittää Berliinissä elokuvateatteri Ufa-Palastissa vuonna 1935.

Katso myös
----------

* Olympia (elokuva)

Aiheesta muualla
----------------

* Sitaatteja (englanniksi)
* *Tahdon riemuvoitto* Internet Archivessa
**Mauno Antero Uusivirta** (s. 27. syyskuuta 1948 Toholampi) on suomalainen kilpapyöräilijä.

Uusivirta edusti Suomea kolmissa olympialaisissa. Méxicossa 1968 hän sijoittui 100 kilometrin joukkueajossa 19:nneksi yhdessä Raimo Honkasen, Raimo Suikkasen ja Ole Wackströmin kanssa sekä henkilökohtaisessa maantieajossa 46:nneksi. Münchenissä 1972 hän sijoittui 100 kilometrin joukkueajossa 18:nneksi Kalevi Eskelisen, Harry Hannuksen ja Ole Wackströmin kanssa sekä keskeytti henkilökohtaisessa maantieajossa. Moskovassa 1980 hän oli henkilökohtaisessa maantieajossa 38:s.

Uusivirta edusti Suomea useissa MM-kilpailuissa mutta ei saavuttanut merkittävää menestystä. Hän voitti Pohjoismaiden mestaruuden maantieajossa vuonna 1975. Lisäksi hän sijoittui PM-kilpailuissa yhdeksänneksi vuonna 1967, seitsemänneksi vuonna 1972, kahdeksanneksi vuonna 1973, kuudenneksi vuonna 1974 ja 15:nneksi vuonna 1980.

Seuratasolla "Manu" Uusivirta edusti Kälviän Tarmoa ja Turun Urheiluliittoa. Hän voitti Suomen mestaruuden maantieajossa vuonna 1970, 75 kilometrin joukkueajossa vuonna 1975 sekä radalla neljän kilometrin joukkuetakaa-ajossa vuosina 1971 ja 1975.

Kilpauransa jälkeen Uusivirta on toiminut Turun Urheiluliiton valmentajana. Hänen henkilökohtaisiin valmennettaviinsa on kuulunut muun muassa Jari Lähde.

Päivätyönään Uusivirta oli palomies, eläkkeelle jäätyään hän on toiminut aktiivisesti urheiluseuratoiminnassa.

Uusivirta antoi kesällä 1972 efedriiniä sisältäneen dopingnäytteen. Aine oli peräisin yskänlääkkeestä eikä häntä rangaistu.

Lähteet
-------

* Siukonen, Markku: *Urheilukunniamme puolustajat – Suomen olympiaedustajat 1906–2000*, s. 349. Graface Jyväskylä, 2001. ISBN 951-98673-1-7.

### Viitteet

1. 1 2  Mauno Uusivirta Sports Reference.  Arkistoitu 17.4.2020. Viitattu 24.11.2013.
2. 1 2  Mauno Uusivirta on polkenut ainakin kolme kertaa maapallon ympäri  2006. Turun Sanomat. Viitattu 24.11.2013.
3. ↑  Mauno Uusivirta seuraparlamenttiin  2011. Turun urheiluliitto. Viitattu 24.11.2013.
4. ↑  Helsingin Sanomat 10.4.1975, s. 29
**Mauno Saksanen** (19. toukokuuta 1916 Juupajoki – 27. elokuuta 1982) oli suomalainen kuoronjohtaja ja kapellimestari.

Musikaalisesti lahjakas Saksanen kävi yhden talven ajan Juupajoelta käsin viulutunneilla Tampereen Kansankonservatoriossa. Hän soitti myös mandoliinia ja kitaraa ja perusti jo 14-vuotiaana oman tanssiyhtyeen joka kiersi soittamassa Pohjois-Hämeen paikkakunnilla. Saksanen soitti tämän ohella Juupajoen Soittokunnassa johon myös hänen isänsä Hjalmar Saksanen oli kuulunut. Saksanen oli ammatiltaan suutari ja hän muutti vuonna 1936 työhön Kalevan kenkätehtaaseen Tampereelle. Hän opiskeli työn ohessä Tampereen musiikkiopistossa ja hän kävi sitä ennen jo Juupajoella asuessaan Suomen Työväen Musiikkiliiton laulun- ja soitonjohtajakurssin. Myöhemmin Saksanen omistautui päätoimisesti musiikille ja hän kävi myös Sibelius-akatemian kaksivuotisen kapellimestarilinjan 1949-1951.

Saksanen toimi Tampereen Kanerva-kuoron kuoronjohtajana 1945–1949, 1951–1965 sekä 1974–1982.  Lisäksi Saksanen toimi Pispalan Työväen Sekakuoron kuoronjohtajana vuosina 1952–1962 ; tämän kuoron toiminta päättyi kun Pispalan työväentalo purettiin 1962. Saksanen kokosi vuonna 1965 Kulttuuritalon kuoron ja orkesterin Helsingin seudulla toimineiden työväenliikkeen ohjelmaryhmien jäsenistä. Kulttuuritalon kuoro on toiminut vuodesta 1993 alkaen nimellä Arjen laulu. Saksanen työskenteli Tampereen kaupungin kulttuurilautakunnan musiikinohjaajana ja hänelle myönnettiin myöhemmin valtion taiteilijaeläke.

Lähteet
-------

1. 1 2  Tampereen Kanerva-kuoro : Mauno Saksanen
2. 1 2  Koskenjalka 2006 uutisia : Mauno Saksanen
3. ↑  Tampereen Kanerva-kuoron kuoronjohtajat
4. ↑  Pispalan Työväen Näyttämö ja Pispalan Työväen Sekakuoro, Punainen Pispala-sivusto
5. ↑  Arjen laulu


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)

 |

 |
**Linos** (m.kreik. Λῖνος, lat. *Linus*) oli kreikkalaisessa mytologiassa kahden eri mieshahmon nimi.

Bardi
-----

Linos oli boiotialainen bardi, joka opetti Heraklesta soittamaan. Herakles kuitenkin tappoi Linoksen tämän omalla lyyralla Linoksen huomautettua Heraklesta virheistä. Lähteestä riippuen Linoksen kerrotaan olleen Apollonin ja joko Uranian tai Kalliopen poika. Tosin hänet nimetään myös Amfimaroksen ja Uranian, Hermeen ja Uranian tai Oiagroksen ja Kalliopeen pojaksi.

Argoksen prinssi
----------------

Linos oli Apollonin ja Psamathen poika ja Argoksen prinssi. Hänen äitinsä hylkäsi hänet pelätessään isänsä Krotopaan reaktiota ja jätti hänet paimenten kasvatettavaksi. Koirat repivät hänet kappaleiksi ja kun Krotopas surmasi myös tyttärensä, lähetti Apollon lapsia surmaavan kulkutaudin Argokseen.

Lähteet
-------

1. ↑  Hesiodos: Frag. 1 (engl. käännös).
2. ↑  Hyginus: *Fabulae* clxi (engl. käännös).
3. 1 2  Apollodoros: *Bibliotheke* ('Kirjasto') 1.3.2 (engl. käännös).
4. ↑  Pausanias, *Periegesis tes Hellados* ('Kreikan kuvaus') 9.29.6 (engl. käännös).
5. ↑  Suda, hakusana: Linos(engl. käännös[vanhentunut linkki]).
6. ↑  Pausanias, *Periegesis tes Hellados* ('Kreikan kuvaus') 1.43.7 (engl. käännös).
7. ↑  Statius: *Thebaid* i.557–626 (engl. käännös).
**Johan Boris Moliis** (1. elokuuta 1881 Pori – 28. huhtikuuta 1942 Kauniainen) oli suomalainen insinööri ja yritysjohtaja, joka sai teollisuusneuvoksen arvonimen.

Moliisin vanhemmat olivat kauppias Johan Henrik Moliis ja Hilma Norén ja puoliso 1920–1929 Aino Charlotta Schrowe. Moliis kävin koulunsa Suomessa, mutta valmistui diplomi-insinööriksi Dresdenin teknillisestä korkeakoulusta vuonna 1907. Hän perehtyi graafiseen alaan työskentelemällä Enso Träsliperi -yhtiön paperitehtaalla 1908, kirjapainoissa Ruotsissa, Lodzissa Puolassa sekä paperitehtaissa Saksassa. Vuonna 1913 hänestä tuli Weilin & Göösin teknillinen johtaja ja vuonna 1915 yhtiön johtokunnan jäsen. Kun yhtiön toimitusjohtaja Boris Moliisin veli Birger Moliis kuoli, Boris Moliis nimitettiin veljensä seuraajaksi vuonna 1929. Boris Moliis jatkoi silti myös yhtiön teknillisenä johtajana. Moliisilla oli päätyönsä ohella useita alansa luottamustoimia, muun muassa Graafisen Teollisuuden Liitossa ja Suomen Kirjansitomonomistajain Liitossa. Suojeluskuntatyöhön aktiivisesti osallistunut Moliis sai järjestön korkeimman ansiomerkin vuonna 1936. Teollisuusneuvoksen arvonimi hänelle myönnettiin vuonna 1938. Weilin & Göösiä Moliis johti vuoteen 1940 asti.

Lähteet
-------

1. 1 2  Boris Moliis *Biografiasampo*. Viitattu 17.2.2022.
2. ↑  Teollisuusneuvos Boris Moliis 60-vuotias. *Helsingin Sanomat*, 1.8.1941, s. 6.
3. ↑  Teollisuusneuvos Joh. Boris Moliis kuollut. *Helsingin Sanomat*, 29.4.1943, s. 3.
**Lintharjun ulkoilualue** on Suonenjoen Lintharjun harjumaastossa sijaitseva ulkoilualue, jossa on talvisin latuja ja kesäisin kävelyreittejä.

Ladut ja luontopolut
--------------------

Laduilla on valaistus ennen kello 21:ä ja lämpötilan ollessa -25 asteen yläpuolella. Ladut ovat 1 km, 3 km, 5 km ja 10 km sekä Suonenjoen keskukustasta Saunaniemeen ulottuva erittäin pitkä latu. Laduille mentäessä sopivia parkkipaikkoja ovat Suonenjoen keskustassa jäähallin alaparkki ja Onkilammen vapaa-ajan keskuksen lähellä oleva parkkipaikka. Onkilammen vapaa-ajan keskuksen läheisyydessä on erillinen 3 km pitkä latu. Onkilammella on Suonenjoen ladun latumaja, jossa hiihtäjät saavat käydä levähtämässä. Onkilammen suunnalla on myös koiralatu. Latuverkoston varrella on viisi laavua. Kesäisin samalla reitillä on luontopolkuja. Täläinen on myös Savon Sieniseuran Suonenjokelaisten sienitietäjien perustama 2 km pituinen sienipolku, jonka varrella on sienistä kertovia tauluja, jotka kertovat 11 sienilajista.

Maastopyöräreitit
-----------------

Lintharjun ulkoilualueella on myös maastopyöräreittejä. Palolammen kautta kulkee 8 km pituinen reitti, Onkilammen kautta 15 km ja Tolmuslammen kautta 18 km pituinen reitti. Lisäksi on Simolan ja Koskelon mtb-reitit. Simolan reitit alkavat Raatmaan ja Käpylän risteyksistä ja vaativampi reitti kulkee Simolan vuoren kautta. Koskelon reiteistä toinen lähtee Suonenjoen keskustasta ja toinen Kirjosuon risteyksestä. Reitit kulkevat Vanhamäen kautta ja pisin reitti kiertää Kirjosuon ja Rajakorven. Mtb-reitit soveltuvat käyttöön vain sulan maan aikana, koska talvella osittain samoilla paikoilla kulkee moottori kelkkareittejä.

Lähteet
-------

1. ↑  Ladut ja ulkoilureitit *Suonenjoki*. Suonenjoen kaupunki. Viitattu 18.4.2022. [vanhentunut linkki]
2. ↑  Sienipolku *Suonenjoki*. Suonenjoen kaupunki. Viitattu 18.4.2022.
3. ↑  Maastopyöräreitit *Suonenjoki*. Suonenjoen kaupunki. Viitattu 18.4.2022.

Katso myös
----------

Lintharju-Kirjosuo sekä Vakkarsuo
**Craig Mottram** (s. 18. kesäkuuta 1980 Frankston, Victoria, Australia) on australialainen keski- ja pitkien matkojen juoksija. 

Juniorina Mottram harrasti triathlonia ja voitti lajissa Australian juniorimestaruuden. Hän kuitenkin halusi hoitaa myös opiskelunsa, eikä täyspainoinen harjoittelu ollut mahdollista, minkä johdosta hän päätti keskittyä pelkästään juoksuun ja otti yhteyttä valmentaja Bruce Scriveniin. Muutamassa kuukaudessa hänestä tuli Australian paras juniorijuoksija 3 000 metrillä ja helmikuussa 1999 hän juoksi alle 20-vuotiaiden maailmanennätyksen samaisella matkalla ajalla 8.02,77. Samana vuonna Mottram sai haavan jalkaansa, mikä pakotti hänet pitämään taukoa harjoittelusta, mutta seuraavana vuonna hän jo alitti 5 000 metrillä Sydneyn olympialaisten tulosrajan ja juoksi oman ennätyksensä. Mottramin kehitys eteni tehokkaasti. Vielä vuonna 2004 hän ei kyennyt haastamaan afrikkalaisjuoksijoita, ja oli Ateenan olympialaisissa 5 000 metrillä kahdeksas. Hän oli kuitenkin juossut samana kesänä 5 000 metrillä huippuajan 12.55,76 joka on kaikkien aikojen toiseksi paras ei-afrikkalaissyntyisen juoksijan juoksema tulos. Vuonna 2005 hän sai ajat putoamaan säännöllisesti alle 13 minuutin, ja Helsingin MM-kisoissa hän juoksi pronssille ajalla 13.32,96. Vuoden 2006 Kansainyhteisön kisoissa kevättalvella hän juoksi ajan 12.58,19 ja sijoittui hopealle. Osakan MM-kilpailuissa 2007 Mottram sijoittui 5 000 metrillä kolmanneksitoista. Valencian MM-hallikisoissa 2008 hän sijoittui 3 000 metrillä viidenneksi. Pekingin olympialaisissa samana vuonna hän karsiutui 5 000 metrin loppukilpailusta juostuaan alkuerässä ajan 13.44,39. Daegun MM-kilpailuissa 2011 Mottram karsiutui niin ikään 5 000 metrin loppukilpailusta. Istanbulin sisäratojen MM-kilpailuissa 2012 hän oli yhdestoista 3 000 metrillä ajalla 7.48,23.

Mottram on 188 senttimetriä pitkä ja painaa 71 kilogrammaa. Hän asuu Melbournessa.

Ennätykset
----------

* **mailin** Oseanian ennätys **3.48,98**
* **2 000 metrin** Oseanian ennätys **4.50,76**
* **3 000 metrin** Oseanian ennätys **7.32,19**
* **2 mailin**  Oseanian ennätys **8.03,50**
* **5 000 metrin** Oseanian ennätys **12.55,76**
* **10 kilometrin** Oseanian ennätys **27.54**

### Henkilökohtaiset ennätykset

| Matka | Aika | Päiväys | Paikka |
| --- | --- | --- | --- |
|
| 1 500 m | 3.33,97 | 18. elokuuta 2006 | Zürich |
| maili | 3.48,98 | 29. heinäkuuta 2005 | Oslo |
| 2 000 m | 4.50,76 | 9. maaliskuuta 2006 | Melbourne |
| 3 000 m | 7.32,19 | 17. syyskuuta 2006 | Ateena |
| 2 mailia | 8.03,50 | 10. kesäkuuta 2007 | Eugene, Yhdysvallat |
| 5 000 m | 12.55,76 | 30. heinäkuuta 2004 | Lontoo |
| 10 000 m | 27.34,48 | 4. toukokuuta 2008 | Palo Alto |
| 10 km (maantiejuoksu) | 27.54 | 23. toukokuuta 2004 | Manchester |

Lähteet
-------

* Craig Mottram Kansainvälinen yleisurheiluliitto.  (englanniksi)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* World Athletics

 |

 |
Yung Jake Kiasmassa vuonna 2017.
**Yung Jake** (oik. Jake Patterson, s. 1990 Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen mediataiteilija ja rap-artisti. Hänen usein siteeratun väittämänsä mukaan "Yung Jake syntyi internetissä vuonna 2011". Yung Jaken taide koostuu muun muassa YouTube-videoista, joissa hip hop -lyriikat, sosiaalinen media, nykytaide ja nykyteknologia parodioivat ja vitsailevat arkijärjen ja internetyhteiskunnan ristiriidoille.

Yung Jaken teoksia on ollut esillä muun muassa Steve Turner Galleryssa Los Angelesissa, Art Berlin Contemporary -taidemessuilla, Sundancen festivaaleilla, Hammer-museossa, Redcatissa, MOCA:ssa ja Helsingissä Kiasman Ars 17 Hello World -näyttelyssä.

Yung Jake asuu ja työskentelee Los Angelesissa.

Lähteet
-------

1. 1 2  Leevi Haapala, Eija Aarnio, Jari-Pekka Vanhala: *ARS 17 Hello World! Taide internetin jälkeen / Art After the Internet*, s. 100–103. Kansallisgalleria / Finnish National Gallery, 2017.
2. 1 2 3  Yung Jake *Widewalls Online Magazine*. WideWalls.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |

 |
**Yuriorkis Gamboa Toledano** (s. 23. joulukuuta 1981 Guantánamo, Kuuba) on kuubalainen ammattilaisnyrkkeilijä, olympiavoittaja ja ammattilaisten maailmanmestari.

Amatööriura
-----------

Gamboa aloitti nyrkkeilyuransa seitsemänvuotiaana. 17-vuotiaana hän muutti kotikaupungistaan Guantánamosta Havannaan nyrkkeilymaajoukkueen "farmiksi" kutsuttuun valmennuskeskukseen, missä hän vietti aikansa vuorokauden ympäri. 

Amatöörinä Gamboa voitti vuonna 2003 Pan-Amerikan kärpässarjan mestaruuden ja seuraavana vuonna kultamitalin Ateenan olympialaisissa, missä hänen vastustajansa loppuottelussa oli Ranskan Jérôme Thomas. Siirryttyään höyhensarjaan Gamboa saavutti vielä MM-kisojen pronssia vuonna 2005 sekä Karibian ja vuonna 2006 Keski-Amerikan kisojen pronssia sekä kultamitalin maailmancupissa. Kuuban mestaruuden hän voitti urallaan kuudesti. Kaikkiaan hän kävi amatöörinä 245 ottelua, joista hävisi 15.

Ammattilaisura
--------------

Gamboan ammattilaisura alkoi vuonna 2007, kun hän loikkasi yhdessä maajoukkuetoveriensa Odlanier Solisin ja Yan Barthelemyn kanssa Venezuelassa pidetyltä harjoitusleiriltä Kolumbiaan ja tätä kautta Hampuriin, Saksaan, missä he solmivat Arena Box-Promotions-tallin kanssa ammattilaissopimukset. Ennen tätä Gamboa oli myynyt olympialaisten kultamitalinsa.

Ammattilaiskehissä Gamboa debytoi saman vuoden huhtikuussa Alexan Manvelyania vastaan voitolla kaikin tuomariäänin. Helmikuussa 2008 hän voitti Johnnie Edwardsin WBC-liiton alaisen NABF:n ylemmän höyhensarjan mestaruusottelussa ensimmäisen erän teknisellä tyrmäyksellä. Saman vuoden toukokuussa hän voitti täyden ajan kestäneessä ottelussa WBC-liiton "international"-tittelistä Darling Jimenezin kaikin tuomariäänin otettuaan kuitenkin itse lukua neljännessä erässä. Seuraavaan otteluunsa Gamboa siirtyi painoluokkaa alemmas höyhensarjaan ja oli kehässä jälleen entisensä, kun hän tyrmäsi Al Seegerin heti avauserässä ottelussa, jossa panoksena oli WBO-liiton alaisen Pohjois-Amerikan NABO-nyrkkeilyliiton mestaruus. 

Oteltuaan puolen vuoden aikana neljästi ja saavutettuaan yhtä monta tyrmäysvoittoa pääsi Gamboa 17. huhtikuuta 2009 iskemään WBA-liiton MM-tittelistä. Gamboa voitti vastustajansa Jose Rojasin kymmenennen erän teknisellä tyrmäyksellä. Lokakuussa 2009 Gamboa sai WBA-mestaruuden itselleen kun hän lopetti panamalaisen vastustajansa Whyber Garcian ottelun neljännessä erässä.

Lähteet
-------

* Ammattilaisottelutilastot BoxRec-tietokannassa

### Viitteet

1. 1 2
2. ↑
3. ↑
4. ↑
**LÉ Fola** (viirinumero CM12) oli Irlannin laivaston ulkovartiolaiva, joka oli valmistunut Britannian kuninkaallisen laivaston Ton-luokan miinanraivaajana **HMS Blaxton**.

Valmistus
---------

*Pääartikkeli: Ton-luokka*
Alus tilattiin Woolstonista john I. Thornycroft and Companyltä, missä köli laskettiin 17. kesäkuuta 1954. Se laskettiin vesille 21. kesäkuuta 1955 nimellä *HMS Blaxton* ja valmistui 24. huhtikuuta 1956. Alus otettiin palvelukseen Britannian kuninkaallisessa laivastossa 23. toukokuuta 1956.

Palvelus
--------

Palvelukseen otettaessa alus määrättiin Harwichiin 105. raivaajalaivueeseen, johon se liittyi 26. toukokuuta. Alus lähti 25. elokuuta laivueen mukana Maltalle, jonne se saapui 2. syyskuuta. Alus oli itäisellä Välimerellä 31. lokakuuta - 14. marraskuuta, jona aikana se osallistui operaatio Musketeeriin. Alus osallistui 8. joulukuuta alkaen tammikuun puoliväliin 1957 Kyproksen rannikkoalueiden valvontaan.

Alus lähti 31. tammikuuta Portsmouthiin, jonne se saapui 10. helmikuuta. Alus poistettiin 11. helmikuuta palveluksesta siirrettäessä telakalle, missä sen propulsiojärjestelmä piti päivittää. Työ jäi kuitenkin kesken ja alus sijoitettiin 1958 Hythen reserviin, missä se oli vuoteen 1964. Alus hinattiin huhtikuussa 1966 Singaporeen, missä se sijoitettiin reserviin. Se hinattiin huhtikuussa 1967 Gibraltarille, missä se oli edelleen reservissä.

Gibraltarilla ollut alus myytiin helmikuussa 1971 Irlannin laivastolle, joka otti aluksen palvelukseen 23. helmikuuta 1971 ensimmäisenä päällikkönään J. Deasy. Se nimettiin legendaarisen Tuatha Dé Danannin kuningattaren Folan mukaan.

Alus lähti 20. maaliskuuta sisaraluksen *LÉ Banban* kanssa Välimereltä kohti Irlantia, mutta ne joutuivat hakeutumaan myrskyltä suojaan Lissaboniin. Alukset saapuivat lopulta 29. maaliskuuta Irlantiin. Se myytiin romutettavaksi Espanjaan 1987.

Lähteet
-------

* Colledge, J. J. & Warlow, Ben: *Ships of the Royal Navy - The Complete Record of all Fighting Ships of the Royal Navy from the 15th Century to the Present*. Newbury, UK: Casemate, 2010. ISBN 978-1-935149-07-1. (englanniksi)
* MacGinty, Tom: *The Irish Navy - A Story of Courage and Tenacity (Golden Jubilee Irish Naval Service)*. Kerry, Irlanti: The Kerryman Ltd, 1995. ISBN 0-946277-22-2. (englanniksi)
* Hoole, Rob (toim.): *Last of the Wooden Walls: A history of the TON Class*. Halsgrove, 2012. ISBN 978-0-85704-127-2. (englanniksi)
* Down, Peter (toim.): *Jacks of All Trades: Operational Records of TON Class Minesweepers & Minehunters*. A Companion volume to Last of the Wooden Walls: A history of the TON Class. Ton Class Association, 2012. ISBN 978-0-4570588-0-4. (englanniksi)

### Viitteet

1. 1 2 3  Down 2021 s. 18
2. 1 2  MacGinty, Tom s. 255
Kuivasaaren 152/45 C, minkä tyyppisillä Utön linnakkeelta ammuttiin 14. joulukuuta 1939 neuvostohävittäjiä
**Turun lohko** oli Suomen rannikkotykistöön kuuluva rannikkopuolustusyksikkö, joka muodostettiin 10. syyskuuta 1939 liittyen 1. syyskuuta 1939 Saksan valtakunnan Puolaan hyökkäämisen johdosta 3. syyskuuta 1939 Britannian ja Ranskan sodanjulistuksin laajenneeseen toiseen maailmansotaan. Turun Lohkon itäpuolella oli Hangon lohko, länsipuolella Ahvenanmaan lohko sekä pohjoispuolella Satakunnan lohko.

Tästä katsotaan Turun Rannikkorykmentin varsinaisen historian alkaneen. Sodan uhan kasvaessa linnakkeiden rakennustöitä kiirehdittiin, mutta määrärahojen puutteen takia oli linnakkeiden hoito laiminlyöty 1920- ja 1930-luvuilla. Tykkitilanne saatiin tyydyttäväksi rannikkotykkien osalta, mutta ilmatorjuntatykeistä oli huutava pula. Myös tulenjohto- ja viestikalustossa oli suuria puutteita.

14. joulukuuta 1939 Utön linnakkeelta havaittiin kello 11 kahden projeti-7 -luokan hävittäjän lähestyvän. Noin 11½:n kilometrin päässä Utöstä ammuttiin kuuden tuuman Canet-rannikkotykkien pattereilla. Utöltä tehtyjen havaintojen mukaan toinen G-luokan hävittäjistä sai yhden osuman. Hävittäjät päästivät ilmaan savua ja irtautuivat. Savujen hälvettyä nähtiin vain yksi hävittäjä jäljellä: toisen uskottiin uponneen.  Toinen hävittäjistä oli Gnevnyj 

**Turun Lohkon kokoonpano oli seuraava:**

* Lohkon esikunta Turussa suojeluskuntapiirin talossa
* Örön linnake ja vartioalue
* Utön linnake ja vartioalue
* Bokullan linnake
* Berghamnin vartioalue
* Lökholman linnake
* Nauvon Pensarin linnake ja alokaskoulutuskeskus
* Kemiön vartioalue
* Lypertön linnake
* Iniön erillinen vartioalue
* Osasto Ravila
* Pataljoona Hällfors (muodostettiin talvisodan aikana)
* Osato Hormio
* Osasto Brunila

  

**Tykistötilanne Turun Lohkolla 10.11.1939**

* **Turun Lohko**
	+ Örö
		- 2/305/52 O Avoasettelu, ilman panssari- ja selkäsuojaa, tykit naamioitu
		- 4/152/45 C Patteri hajautettu, suojausta tehostettu, naamiointi kesken
	+ Utö
		- 4/152/45 C Tykit vierekkäin, selkäsuojat rakenteilla, naamiointi kesken
	+ Bokulla
		- 3/152/35 Mk Tykit asennettu kallioille ilman suojaa, naamiointi kesken
	+ Lökholm
		- 3/152/35 Mk Tykit asennettu kalliolle, rintasuojat rakenteilla, naamiointi kesken
	+ Lypertö
		- 2/152/35 Mk Tykit vierekkäin, selkäsuojat puuttuvat
	+ Pensar
		- 1/152/45 C Tykit kalliolla ilman suojausta
		- 1/152/35 Mk

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Veriö & Simola 1995, s.26-29.
2. ↑  Heinonen, Hannu: Tuulahdus Itämeren ääreltä *Rannikon puolustaja -lehti 4/1995*. Rannikkotykistön Upseeriyhdistys ry.  Arkistoitu 11.1.2002. Viitattu 15.11.2009.
3. ↑
4. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive)
**Neuvostoliiton viisivuotissuunnitelma** on yhdysvaltalaisen H. R. Knickerbockerin kirjoittama kirja, jonka hän laati vuosina 1930–1931 Neuvostoliittoon tekemänsä vierailun pohjalta. Kirjan on suomentanut Eino Palola ja kustantanut Kustannusosakeyhtiö Minerva. Kirja on 235-sivuinen.

Kirjoittaja kuvaa näkemäänsä kuten journalisti. Kirjoitusajankohtana Yhdysvallat tuki Stalinin aloittamaa ensimmäistä viisivuotissuunnitelmaa lainoilla, teknisellä avulla ja sallimalla massiivisen puumäärän tuonnin Neuvostoliitosta. Siksi kirjoittaja ei välttämättä ole kommunisti, vaikka kirjan sävy on ihaileva.

Kirjoittaja kuvaa Neuvostoliiton ensimmäisen viisivuotissuunnitelman tilaa noin kaksi vuotta sen aloittamisen jälkeen tietämättä, että se saavuttaa tavoitteensa neljässä vuodessa. Suunnitelman alku oli lokakuussa 1928 ja nominaalinen päätös olisi ollut lokakuussa 1933. 

Kirja kuvaa Gosplanin suunnitelman seurantajärjestelmän ulottuvan piirikuntatasolle. Kirjan mukaan ensimmäistä viisivuotissuunnitelmaa päivitettiin jatkuvasti jo suunnitelman alkupuoliskolla kohti jatkuvasti korkeampia tavoitteita. Kirjan esipuhe pohtii Neuvostoliiton tuloa länsimaiden markkinoille, jota pohdittiin uudestaan 1970-luvulla, silloin muun muassa kansainvälisten merikuljetuksien kohdalla. Kirjan ennusteessa kyseessä lienee ollut puukauppa ja kaupan mahdollinen laajeneminen metalleihin.

Lähteet
-------

* Hubert Knickerbocker: *Neuvostoliiton viisivuotissuunnitelma*
**Yunnanosaurus** (nimen merkitys: "Yunnanin lisko") oli varhaisjurakaudella 201–189 miljoonaa vuotta sitten elänyt kasvinsyöjädinosaurus. Siitä tunnetaan kaksi lajia: *Y. huangi* ja *Y. youngi*. *Yunnanosauruksen* fossiileita on löydetty Kiinasta, Yunnanin maakunnasta. 

*Yunnanosaurus* on yksi myöhäisimpiä eläneitä prosauropodeja. *Yunnanosauruksen* lähin sukulainen näyttää olleen toinen aasialainen prosauropodi, *Lufengosaurus*.

Fossiililöydöt
--------------

Laji *Y. huangi* tunnetaan kahdesta kallosta ja yli 20 yksilön jäänteistä. Laji *Y. youngi* tunnetaan yhdestä osittaisesta luurangosta. Holotyyppi on osittainen luuranko, josta puuttuu kallo ja palasia etu- ja takajaloista.

Toisen *Yunnanosaurus*-lajin nimeltään *Y. robustuksen* ajatellaan nykyään yleisesti kuuluvan tyyppilajiin *Y. huangi*. Tämä johtuu siitä, että aikaisemmin näiden kahden lajin jäänteiden uskottiin kuuluvan eri lajeihin, mutta nykyään näiden kahden lajin jäänteiden uskotaan koostuvan yhden lajin eri kasvuvaiheissa olleista yksilöistä.

Nimi
----

*Yunnanosaurus* tarkoittaa "Yunnanin liskoa". Nimi tulee Kiinassa sijaitsevasta Yunnanin maakunnasta. Toisen lajin, *Y. huangin*, tieteellinen nimi *huangi* tulee Huangchiatienin alueesta.

Koko ja ulkonäkö
----------------

*Yunnanosaurus huangin* pituus oli arviolta enintään seitsemän metriä, korkeus lonkan kohdalta enintään kaksi metriä ja paino enintään 700 kilogrammaa. *Yunnanosaurus youngin* pituus oli arviolta noin 13 metriä. Vuonna 2007 löydetty *Y. youngi* oli kooltaan melkein kaksi kertaa suurempi kuin tyyppilaji *Y. huangi*. Myöhemmin eläneen *Y. youngin* suurempi koko on selvä osoitus siitä, miten sauropodomorfit kehittyivät ensimmäisiksi sauropodeiksi.

*Yunnanosaurus* oli rakenteeltaan hoikka. Sillä oli pitkä kaula ja häntä. Hampaat olivat samankaltaiset kuin sauropodeilla. *Yunnanosaurus* saattoi olla ensisijaisesti neljällä jalalla liikkuva, mutta analyysien perusteella *Yunnanosaurus* ei liikkunut vakituisesti neljällä jalalla, vaan se saattoi pystyä vähintään nousemaan takajaloilleen.

Muuta
-----

Mahdollisia uhkia *Yunnanosaurukselle* ovat saattaneet olla teropodeihin kuuluneet dilophosauridit, kuten *Sinosaurus*.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  YUNNANOSAURUS *DinoChecker*.  8.12.2009. Viitattu 18.6.2017. (englanniksi)
2. 1 2 3 4 5 6 7  Yunnanosaurus *Prehistoric Wildlife*. Viitattu 18.6.2017. (englanniksi)
3. 1 2  Strauss, Bob: Prosauropod Dinosaur Pictures and Profiles *ThoughtCo.*. Viitattu 18.6.2017. (englanniksi)


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Taksonitunnisteet | 
* Wikidata: Q427650
* Wikispecies: Yunnanosaurus
* Fossilworks: 56630
* GBIF: 4817967
* IRMNG: 1151916

 |

 |