recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Antero Ruotsalainen** (s. 18. toukokuuta 1937 Kiuruvesi) on suomalainen taidemaalari ja kuvanveistäjä.

Ruotsalainen suoritti kansakoulunopettajan tutkinnon vuonna 1959 ja kuurojenkoulunopettajan tutkinnon 1961. Hän opiskeli Taideteollisessa oppilaitoksessa vuosina 1966–67. Hän oli edustettuna Suomen Taiteilijaseuran vuosinäyttelyissä 1968–1970, Suomen Taideakatemian kolmivuotisnäyttelyssä 1968 sekä Nuorten näyttelyissä 1967 ja 1969. Hänen töitään on ollut esillä eri puolilla Suomea, Rostockissa (1977), Pariisissa (2002), Seixalissa (2004, 2005, 2008, 2010) ja Colorado Springsissä (2007).

Ruotsalaisella on ollut yksityisnäyttelyitä Helsingissä ja neuvostoaikaisessa Tallinnassa. Kiuruveden kulttuuritalossa on hänen omien teostensa pysyvä näyttely, jossa esillä on veistoksia, maalauksia ja grafiikkaa kaikkiaan 85 teoksen verran. Hänen teoksiaan kuuluu moniin muihin kokoelmiin muun muassa Helsingin kaupungin taidemuseossa, Wäinö Aaltosen museossa, Heinolan taidemuseossa ja Suomen evankelis-luterilaisen kirkon tiloissa.

Ruotsalainen on työskennellyt taiteellisen uransa ohella kuvaamataidon, musiikin ja teknisen työn opettajana sekä koulun johtajana. Hänellä on ollut myös vararehtorin asema ja erityisopettajan pätevyys. Television minisarjassa *Presidentin mies* (1998) oli lavasteina kaksitoista Ruotsalaisen taideteosta.

Valokuvia julkisista teoksista
------------------------------

* Liikettä tilassa, Hyvinkää, 1974.*Liikettä tilassa*, Hyvinkää, 1974.
* Kaskisavut, Kiuruvesi, 1976.*Kaskisavut*, Kiuruvesi, 1976.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Suomen Taiteilijaseura: Kuvataiteilijamatrikkeli: Antero Ruotsalainen


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa | 
* VIAF

 |

 |
**Aluetiede** tutkii yhteiskunnan alueellisia rakenteita. Aluetiede on kiinnostunut muun muassa taloudellisten toimintojen alueellisesta järjestäytymisestä, liikennejärjestelmien muodostumisesta, maankäytöstä, aluekehittämisestä ja -suunnittelusta, poliittisesta maantieteestä ja ihmistoimintojen ja luonnon välisestä alueellisesta suhteesta.

Aluetieteessä tarkastellaan ihmisten suhdetta ympäristöönsä ja siinä tapahtuvia muutoksia. Näitä muutoksia tutkitaan alueiden tai aluejärjestelmien avulla. Keskeisiä teemoja tai näkökulmia ovat mm. maankäyttö ja ympäristön tilan seuranta, alue- ja yhdyskuntarakenteet, yhteiskunnan alueelliset kehityserot, alueiden erilaistumiseen vaikuttavat tekijät sekä alue- tai aluejärjestelmäsidonnaiset kehityksen ohjauskeinot. Tarkasteltavat aiheet ja niitä vastaavat alueet voivat vaihdella paikallisista yhden kunnan osista aina globaalille tasolle asti.

Aluetiede on tieteenalana hyvin laaja ja sen tutkimuskohteena voivat olla esimerkiksi niin yritykset, kaupungit, kunnat kuin alueelliset poliittiset ilmiötkin. Yleistäen kaikki yhteiskuntatieteiden tutkimuskohteet, joissa voidaan havaita alueellista vaihtelevuutta, kiinnostavat aluetieteilijöitä. 

Aluetieteen opetus ja tutkimus alkoivat Suomessa 1965 Tampereen yliopistossa sosiaali- ja talousekologian nimellä. Aluetiedettä voi nykyään opiskella Tampereen yliopiston johtamiskorkeakoulun lisäksi myös Helsingin yliopistossa Geotieteiden ja maantieteen laitoksella, jossa aluetieteen opiskelija erikoistuu opinnoissaan suunnittelumaantieteeseen, kaupunkimaantieteeseen, matkailumaantieteeseen tai kehitysmaantieteeseen, sekä Vaasan yliopiston filosofisessa tiedekunnassa.

Aluetiedettä opiskelleet voivat toimia monenlaisissa tehtävissä. Yleisiä ammattinimikkeitä ovat muun muassa projektisuunnittelija, kiinteistöasiamies, erityisasiantuntija ja tutkija. Työpaikat ovat usein korkeakouluissa, kunnissa tai yrityksissä.

Aluetieteen klassikoita
-----------------------

* Johann Heinrich von Thünen (1783–1850) oli aluetieteen ja talousmaantieteen uranuurtajia. Oli kiinnostunut maataloustoimintojen alueellisesta sijoittumisesta.
* Walter Christaller (1893–1969) kehitti keskus- ja vaikutusalueteorian.
* Alfred Weber (1868–1958) kehitti teollisuuden sijaintiteorian.
* August Lösch (1906–1945) kehitti Christallerin teorian pohjalta yleisen sijaintiteorian.

Katso myös
----------

* Suunnittelumaantiede
* Maantiede
* Kulttuurimaantiede
* Talousmaantiede
* Kaavoitus

Lähteet
-------

1. ↑
2. ↑  Aluetiede: Mihin valmistuneet ovat sijoittuneet? *töissä.fi*. Viitattu 13.10.2014.
**Kholargos** (m.kreik. Χολαργός, lat. *Cholargus*), joskus myös *Kolargia* (Κολαργία), oli antiikin aikainen Akamantis-fyleen kuulunut Attikan eli Ateenan kaupunkivaltion muodostaneen alueen demos. Se kuului fylen *asty*-trittykseen eli kaupunkialueen demoksiin.

Kholargos sijaitsi Ateenan länsi- tai luoteispuolella. Se sijoitetaan nykyisten Ílion pohjoisosan (Káto Liósia) ja Acharnéen eteläosan suuntaan. Nykyinen Cholargóksen kaupunki sijaitsee Ateenan koillispuolella kokonaan eri paikassa kuin antiikin aikainen demos, ja on ottanut nimen antiikin Kholargoksesta kotoisin olleen Perikleen kunniaksi.

Demos perustettiin Kleistheneen uudistuksessa arkaaisen kauden lopulla vuonna 508 eaa. Sillä oli alun perin neljä edustajaa Ateenan bulessa eli neuvostossa. Hellenistisellä kaudella fyleissä ja demoksissa tapahtuneiden muutosten seurauksena demoksella oli myöhemmin kuusi bule-edustajaa.

Perikleen lisäksi Kholargoksesta olivat kotoisin myös muun muassa Ksanthippos ja Hippokrates Ateenalainen. Demoksen kansalaisesta käytettiin demonyymiä *Kholargeus* (Χολαργεύς). Kholargoksessa tiedetään olleen Pythion eli Apollonin pyhäkkö sekä pyöreä Herakleen pyhäkkö. Demos vietti omaa Thesmoforia-juhlaansa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Cholargus *Brill’s New Pauly*. BrillOnline Reference Works. Viitattu 21.8.2017.
2. 1 2  Smith, William: "Attica", *Dictionary of Greek and Roman Geography*. Boston: Little, Brown and Company, 1854. Teoksen verkkoversio. (englanniksi)
3. ↑  Traill, J. et al.: Places: 579902 (Kholargos) *Pleiades*. Viitattu 21.8.2017.
4. ↑  Traill, John S.: *The Political Organization of Attica: A Study of the Demes, Trittyes, and Phylai, and Their Representation in the Athenian Council*. *Hesperia* 14. Princeton: American School of Classical Studies at Athens (ASCSA), 1975. ISBN 0876615140.

Akamantis-fyle

|  |  |
| --- | --- |
| *Asty* | Eiresidai · Hermos · Ifistiadai · Kerameikos · Kholargos |
| *Paralia* | Kefale · Poros · Thorikos |
| *Mesogeios* | Eitea · Hagnus · Kikynna · Prospalta · Sfettos |
**Varjobänni** (engl. *shadow banning*) on erilaisilla internetsivustoilla, etenkin sosiaalisessa mediassa, tapahtuva toimenpide, jolla käyttäjän luomaa sisältöä ei virallisesti kielletä (eli bännätä), vaan sivusto estää sen näkymisen muille käyttäjille joko osittain tai kokonaan.

Termiä "varjobänni" alettiin käyttää jo 2000-luvun alussa, jolloin keskustelufoorumien moderaattorit käyttivät varjobänniä piilottaakseen häiritsevien profiilien luoman sisällön muilta käyttäjiltä, muttei häiriköiltä itseltään. Tällaisia häiritseviä profiileja olivat muun muassa trollit ja spämmääjät. Varjobänni perustuu siihen, että koska häirikkö ei tiedä saaneensa bänniä, hän ei luo uutta profiilia, vaan jatkaa päivitysten julkaisemista olemattomalle yleisölle tietämättään. Suuren yleisön tietoon termi tuli vuonna 2018, kun joukko yhdysvaltalaisia konservatiiveja väitti saaneensa varjobänniä Twitterissä, koska näiden profiilit eivät näkyneet sivuston hakukentässä automaattisesti.

Varjobänniä pidetään kiistanalaisena sensuurin muotona ja sen havaitseminen on vaikeaa. Yksi keino tunnistaa se, on tarkastella, saako sisöllöntuottajan sisältö vähemmän huomiota (tykkäyksiä, kommentteja ja jakoja) kuin tavallisesti. Mikäli näin on, on mahdollista, muttei kuitenkaan varmaa, että sisällöntuottaja on joutunut varjobännin kohteeksi.

Suuria some-yrityksiä, kuten Twitter ja Tiktok, on syytetty varjobännien langettamisesta, mutta yritykset itse eivät myönnä tekevänsä tätä. Esimerkiksi Redditissä varjobännäys oli pitkään ainoa moderaattorien käytössä oleva keino häiritsevään sisältöön puuttumisessa. Varjobännäys on yksi moderoinnin muoto, ja koska some-alan yritys saa moderoida sivustollaan olevaa sisältöä, varjobännäys ei ole laitonta.

Lähteet
-------

1. ↑  Stack, Liam: What Is a ‘Shadow Ban,’ and Is Twitter Doing It to Republican Accounts? *The New York Times*.  26.7.2018. Viitattu 29.2.2024. (englanniksi)
2. 1 2  Nicholas, Gabriel: Shadowbanning Is Big Tech’s Big Problem *The Atlantic*.  28.4.2022. Viitattu 29.2.2024. (englanniksi)
3. ↑  Savolainen, Laura: The shadow banning controversy: perceived governance and algorithmic folklore.  *Media, Culture & Society*, 2022-09, 44. vsk, nro 6, s. 1091–1109. doi:10.1177/01634437221077174. ISSN 0163-4437. Artikkelin verkkoversio.  (englanniksi)
4. ↑  Wilson, Jason: What is 'shadow banning', and why did Trump tweet about it? *The Guardian*.  27.7.2018. Viitattu 29.2.2024. (englanniksi)
5. 1 2  AP Explains: What is shadow banning? *AP News*.  5.9.2018. Viitattu 29.2.2024. (englanniksi)
6. 1 2  What is a shadow ban? | Untangled *WION*.  11.2.2023. Viitattu 29.2.2024. (englanniksi)
**Arto Tapio "Mamba" Koskinen** (s. 20. maaliskuuta 1947 Karstula) on suomalainen säveltäjä, pianisti ja klavikordisti. 1960-luvulla hän soitti eri rock-yhtyeissä (The Five Yes, Jormas, Suomen Talvisota 1939–1940) ja kokeellisen musiikin kokoonpanoissa (M. A. Nummisen Sähkökvartetti, Viisi Vierasta Miestä). Vuodesta 1973 lähtien hän opiskeli klassista intialaista musiikkia Bharatiya Kala Kendra Collegessa New Delhissä ja suoritti siellä laulumusiikin diplomin vuonna 1977.

1970-luvun lopulla Koskinen perusti Middle Earth Band -nimisen yhtyeen, joka esitti hänen intialaisiin raagoihin pohjautuvia sävellyksiään. Tämä lähinnä jazzmuusikoista koostunut yhtye levytti vuonna 1980 LP:n nimeltä *The Thoughtful Bride*.

Koskisen toinen yhtye oli Karuna, jonka hän perusti yhdessä lyömäsoitintaiteilija Samppa Salmen kanssa. Yhtyeen albumi *Space for Truth* ilmestyi vuonna 1990.

1990-luvulla Koskinen tutki erityisesti barokkimusiikkia ja opiskeli sille ominaisia sävellystekniikoita, kuten kaanonia ja fuugaa. Tämän tuloksena syntynyt pianosävellyskokoelma sai nimekseen *Fuga Indiana*. Joonas Ahonen kantaesitti sen Helsingin Juhlaviikoilla 2003. Säveltäjän omana levytyksenä se julkaistiin vuonna 2005. Tässä teoksessa aasialainen melodiikka yhdistyy eurooppalaiseen polyfoniaan ja afrikkalais-amerikkalaiseen rytmiikkaan.

Koskisen ensimmäinen laulusarja, *Laulu suuresta kaipuusta*, sai kantaesityksensä vuonna 2010, laulusolistina Sanna Pietiäinen. Laulujen teksteinä on Rabindranath Tagoren, Jalaluddin Rumin, Juan Ramon Jimenezin ja Niilo Rauhalan runoja. Toinen laulusarja (2012) on sävelletty Saima Harmajan runoihin.

Levytyksiä
----------

* Middle Earth Band: *The Thoughtful Bride* (1980).
* Karuna: *Space for Truth* (1990).
* Arto Koskinen: *Fuga Indiana* (2005).
* Arto Koskinen ja Sanna Pietiäinen: *Laulu suuresta kaipuusta* (2020).
* Arto Koskinen: *Shiva Nataraja* (2022).

Lähteet
-------

1. 1 2  Esko Lehtonen: Suomalaisen rockin tietosanakirja 1 (1983) s. 271–272.
2. ↑  Arto Koskinen: Matka Intian musiikkiin ja takaisin, Musiikin Suunta 4–5/1984, s. 10–16.
3. ↑  Arto Koskinen / Middle Earth Band (Arkistoitu versio) *hezzu.palasokeri.com*.  Arkistoitu 12.10.2007. Viitattu 30.8.2008.
4. ↑  Arto Koskisen vuodet Amanita Oy. Viitattu 30.8.2008.
5. ↑  Arto Koskisen historia *artokoskinen.com*. Viitattu 9.3.2022.
6. ↑  Arto Koskinen – Fuga indiana Amanita Oy. Viitattu 10.3.2022.

Aiheesta muualla
----------------

* Arto Koskisen viralliset kotisivut *artokoskinen.com*. Viitattu 9.3.2022.
* Komu, Eija: Arto Koskinen - Johtotähtenä kauneus Someron kaupunginkirjasto. Viitattu 9.1.2013.
* Mattsson, Ulla: Mies, joka etsii synteesiä *Turun Sanomat*. Viitattu 10.3.2022.
* Hagelberg, Pertti: Arto Koskinen – säveltäjä, pianisti, klavikordisti *waarin-vinkkeli.blogspot.com*. Viitattu 10.3.2022.
* Hagelberg, Pertti: Arto Koskinen – Laulu suuresta kaipuusta *waarin-vinkkeli.blogspot.com*. Viitattu 10.3.2022.
* Virtanen, Markus: Someron kesässä soi kuolematon kevät.  *Suvi-Somero*, 2012, s. 32-33.  Paikallislehti Somero.
**Pahuus** (*Ondskan*) on Mikael Håfströmin ohjaama ruotsalainen draamaelokuva vuodelta 2003. Se perustuu Jan Guilloun vuonna 1981 julkaistuun omaelämänkerralliseen kirjaan *Ondskan*, joka kertoo kirjailijan nuoruudesta. Elokuva sijoittuu vuoden 1959 Ruotsiin, jossa päähenkilö Erik Ponti käy sisäoppilaitosta, jonka kuri on kova. Elokuvan teemana on väkivalta.

*Pahuus* oli pääosaesittäjä Andreas Wilsonin ensimmäinen elokuvarooli. Hänet valittiin Erikin rooliin 120 hakijan joukosta.

Elokuva sai Oscar-ehdokkuuden vuonna 2004 parhaasta vieraskielisestä elokuvasta. Elokuva on ollut arvostelumenestys kriitikoiden keskuudessa ja se saavutti ensi-iltaviikonloppunaan 108 000 katsojaa Ruotsissa.

Juoni
-----

**Varoitus:  Seuraava kirjoitus paljastaa yksityiskohtia juonesta.**
Erik (Wilson) on väkivaltainen nuori, jonka vihaa ruokkii väkivaltainen isäpuoli. Erikin äiti lähettää Erikin sisäoppilaitos Stjärnsbergiin viimeisenä mahdollisuutena päästä lukioon. Sisäoppilaitoksessa kuria pitävät vanhemmat opiskelijaneuvoston oppilaat, jotka simputtavat jopa väkivalloin nuorempia oppilaita. Erikin henkinen kärsivällisyys ja fyysinen kestävyys ovat koetuksella. Pierre, Erikin huonekaveri yrittää auttaa häntä mutta samalla joutuu itse myöhemmin katumaan tekojaan. Koulussa vallitsee väkivallan voima, ja sitä käytetään kursailematta "toverikasvatuksen" nimissä. Toverikasvatus on nuorempien oppilaiden opettaminen tavoille väkivaltaa käyttäen ja sillä uhaten. Toverikasvatukseen kuuluu vanhempien oppilaiden tehtävien täyttämistä, muun muassa kenkien kiillottamista ja kioskilla asioimista vanhempien oppilaiden puolesta. Korkeimmalla koulun arvostuksessa ovat koulun vanhimmat oppilaat – lukion neljäsluokkalaiset – sekä neuvosto, jota verrataan oikeudenkäyntiin ja tuomioistuimeen.

Näyttelijät
-----------

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
|  Andreas Wilson   | … |   Erik Ponti
  |
|  Henrik Lundström   | … |   Pierre Tanguy
  |
|    | … |   Otto Silverhielm
  |
|  Linda Zilliacus   | … |   Marja
  |
|  Jesper Salén   | … |   Dalén
  |
|  Filip Berg   | … |   Johan
  |
|  Gustaf Skarsgård   | … |   Erikin isäpuoli
  |
|  Marie Richardson   | … |   Erikin äiti
  |
|  Magnus Roosmann   | … |   Tosse Berg
  |
|  Ulf Friberg   | … |   opettaja Tranströmer
  |
|  Lennart Hjulström   | … |   Lindblad, Stjärnsbergin rehtori
  |
|  Mats Bergman   | … |   historian opettaja Melander
  |
|  Kjell Bergqvist   | … |   asianajaja Ekengren
  |
|  Björn Granath   | … |   rehtori
  |
|  Fredrik af Trampe   | … |   von Schenken
  |

Lähteet
-------

1. ↑  Isaac Pineus, Per Agerman: Kan svensk film stå på egna ben? *Affärsvärlden*.  21.10.2003.  Arkistoitu 9.7.2015. Viitattu 7.7.2015. (ruotsiksi)
2. 1 2  Anu Silfverberg: Pahuus *Nyt*.  14.1.2003. Viitattu 7.12.2015.
3. ↑  Annika Persson: Han är Guillous alter ego *Dagens Nyheter*.  22.9.2003. Viitattu 7.7.2015. (ruotsiksi)
4. ↑  Pahuus. Ystävyys. Toivo. Rakkaus. Nordisk Film.  Arkistoitu 1.11.2015. Viitattu 7.12.2015.

Aiheesta muualla
----------------

* *Pahuus* Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
* *Pahuus* Elonet.
Polysulfonien rakenteita
**Polysulfoni** on polymeeri, jonka rakenteessa toistuvat aromaattisten ryhmien yhdistämät sulfoniryhmät. Polysulfoneilla on useita käyttökohteita erityisesti korkean lämpötilan sovellutuksissa.

Rakenne ja ominaisuudet
-----------------------

Polysulfonien rakenteessa toistuvat aromaattiset ryhmät ja sulfoniryhmät tekevät siitä jäykän. Rakenteessa on lisäksi usein eetteriryhmiä. Polysulfonit ovat termoplastisia polymeerejä, joiden kiteisyys on alhainen. Polysulfonien lasisiirtymälämpötila on tyypillisesti korkea, noin 175–250 °C. Ryhmän polymeerit liukenevat vain ketoneihin, N-metyylipyrrolidoniin, kloorattuihin hiilivetyihin ja eräisiin aromaattisiin hiilivetyihin. Ne kestävät myös useiden kemikaalien, esimerkiksi laimeiden happojen ja emästen, vaikutuksia. Polysulfonien UV-säteilynkesto ei ole kovin hyvä, mutta sitä voidaan parantaa täyteaineilla. Ionisoivaa säteilyä ne kuitenkin kestävät hyvin. Mekaanisilta ominaisuuksiltaan polysulfonit ovat kovia, jäykkiä, iskunkestäviä ja säilyttävät muotonsa myös korkeissa lämpötiloissa. Polymeerien mekaanisia ominaisuuksia voidaan parantaa seostamalla hiili- tai lasikuidulla. Polysulfonit ovat sähköneristeitä.

Valmistus ja käyttö
-------------------

Ensimmäiset polysulfonit valmistettiin aromaattisten yhdisteiden ja sulfonyylikloridien välisellä elektrofiilisellä aromaattisella substituutiolla. Esimerkkinä difenyylieetterin ja bis(4-kloorisulfonyylifenyyli)eetterin reaktio. Tätä menetemää ei enää käytetä ominaisuuksia heikentävien haarautumien ja ristisilloittumien muodostumisen vuoksi.

Nykyisin käytetyin polysulfonien valmistusmenetelmä on bisfenolien natriumsuolan ja aromaattisten dikloorisulfonien reaktiolla. Reaktio suoritetaan 130–150 °C:n lämpötilassa ja liuottimena on dimetyylisulfoksidi tai sulfolaani.

 
Polysulfoneista valmistetaan muun muassa kalvoja, levyjä ja kappaletuotteita. Käyttökohteita ovat muun muassa autojen ja lentokoneiden sisustus ja osat, piirilevyt, kaapeleiden eristys, pumput ja putket, lääketieteelliset laitteet, kalvosuodatuksessa käytettävät kalvot ja mikroaaltoja kestävät astiat.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Jukka Seppälä: *Polymeeriteknologian perusteet*, s. 232–233. 6. painos. Otatieto, 2005. ISBN 978-951-672-348-1.
2. 1 2 3  Fabio Garbassi & Riccardo Po: "Engineering Thermoplastics", teoksessa *Kirk-Othmer Encyclopedia of Chemical Technology*, John Wiley & Sons, New York, 2001.
3. 1 2 3 4  M. Jj El-Hibri: "Polymers Containing Sulfur, Polysulfones", teoksessa *Kirk-Othmer Encyclopedia of Chemical Technology*, John Wiley & Sons, New York, 2000.
4. 1 2 3  David Parker, Jan Bussink, Hendrik T. van de Grampel, Gary W. Wheatley, Ernst-Ulrich Dorf, Edgar Ostlinning, Klaus Reinking, Frank Schubert, Oliver Jünger & Reinhard Wagener: "Polymers, High-Temperature", teoksessa *Ullmann's Encyclopedia of Industrial Chemistry*, John Wiley & Sons, New York, 2012.
5. 1 2  Tony Whelan: *Polymer Technology Dictionary*, s. 423. Chapman & Hall, 1994. ISBN 0-412-58180-9. (englanniksi)
6. 1 2 3  Marianne Gilbert: *Brydson's Plastics Materials*, s. 550–558. Butterworth-Heinemann, 2017. ISBN 978-0-323-35824-8. (englanniksi)
Yhdysvaltalainen kartta vuodelta 1920 "Päärotujen jakautumisesta" maailmassa. "Valkoisen rodun" alueet on merkitty punaisella; tarkkuus on kuitenkin kiistanalainen.
**Valkoiset** eli **valkoihoiset** ihmiset ovat Euroopasta ja sen lähialueilta peräisin olevaan vaaleaihoiseen väestöön kuuluvia ihmisiä. Nimitystä käytetään yleisessä kielenkäytössä ja joidenkin maiden väestötilastoinnissa, mutta sen tarkka määritelmä voi vaihdella maittain. Esimerkiksi Yhdysvalloissa valkoisiksi määritellään väestönlaskennassa henkilöt, joiden tausta on Euroopan, Lähi-idän tai Pohjois-Afrikan alkuperäisväestöissä, sekä henkilöt jotka itse ilmoittavat olevansa valkoisia. Kaikki Pohjois-Afrikasta ja Lähi-idästä lähtöisin olevat yhdysvaltalaiset eivät kuitenkaan koe itse olevansa valkoisia.

Biologisia piirteitä
--------------------

Eurooppalaiset sukujuuret omaavan yhdysvaltalaisen näyttelijän Matt Damonin hiusten väri on Suomessakin yleinen "maantienvärinen".Italialaisella näyttelijällä Anna Magnanilla oli eteläeurooppalaisille ominaisia piirteitä.
Valkoisten ihmisten vaalea iho kehittyi luonnonvalinnassa maksimoimaan iholla tapahtuva D-vitamiinin synteesi pohjoisilla leveysasteilla. Vaalean ihon tuottavia geenejä on kolme. Nämä geenit olivat yleisiä Pohjois-Euroopassa geenitutkimusten perusteella noin 8 000 vuotta sitten, kuten myös sinisilmäisyyden aiheuttava geeni. Myöhemmin Lähi-idästä muuttaneiden mukana tulleet geenit yleistyivät Etelä-Euroopassa ja vaalensivat keski- ja eteläeurooppalaisten ihon noin 5 800 vuotta sitten.

Valkoisilla on usein kapeahko nenä, koska Afrikasta Eurooppaan muuttaneiden ihmisten jälkeläisten nenä kaventui evoluution myötä. Kapeat sieraimet lämmittävät ilmaa tehokkaimmin, joten kapeanenäinen ja -sieraiminen pärjää leveänenäistä paremmin kylmässä ilmastossa saaden myös enemmän jälkeläisiä.

Valkoisilla on usein siniset silmät ja joskus myös vaaleat hiukset.

Katso myös
----------

* Ihmisen ihonväri
* Kaukasidinen rotu

Lähteet
-------

1. ↑  *valkoihoiset.* *Kielitoimiston sanakirja*. Helsinki: Kotimaisten kielten keskus, 2022.
2. ↑  State & County QuickFacts U.S: Census Bureau.  Arkistoitu 19.12.2013. Viitattu 29.3.2013.
3. ↑  Wang, Hansi Lo: The U.S. census sees Middle Eastern and North African people as white. Many don’t *NPR*.  17.2.2022. Viitattu 5.9.2022. (englanniksi)
4. ↑  Gibbons, Ann: How Europeans evolved white skin *Science*.  2.4.2015. American Association for the Advancement of Science. Viitattu 15.1.2023. (englanniksi)
5. ↑  Wallius, Anniina: Ilmasto muokkasi klyyvarit ja pottunokat *Yle Uutiset*.  20.3.2017. Viitattu 17.1.2023. (englanniksi)
6. ↑  Khan, Razib: Case Closed: Blonde Melanesians Understood *Discover Magazine*. Viitattu 17.1.2023. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Valkoiset (ihmiset)** Wikimedia Commonsissa
Wisniewski vuoden 2008 maailmanmestaruuskisoissa.
**James Joseph Wisniewski** (s. 21. helmikuuta 1984 Canton, Michigan) on yhdysvaltalainen jääkiekkoilija, jolla ei tällä hetkellä ole voimassa olevaa ammattilaissopimusta. Viimeksi Wisniewski on pelannut kaudella 2017–2018 Saksan toisella sarjatasolla Kassel Huskiesissa.

Pelaajaura
----------

Wishniewski pelasi kaudesta 2000–2001 OHL-juniorisarjaa Plymouth Whalersin joukkueessa. Chicago Blackhawks varasi hänet vuoden 2002 varaustilaisuudessa. Kaudella 2003–2004 Wisniewski toimi Whalersin kapteenina. Hänet tunnettiin kovasta laukauksesta, ja hän olikin hyvä maalintekijä. Hän teki 17 maalia, joista 11 ylivoimalla. Wishniewski oli koko liigan 24. paras pistemies ja kolmanneksi paras puolustaja tehden yhteensä 70 tehopistettä. Hänet palkittiin OHL:n parhaana puolustajana.

Ammattilaisuransa Wishniewski aloitti AHL:ssä Norfolk Admiralsin joukkueessa, joka oli Blackhawksin farmijoukkue. Kaudella 2006–2007 hänet nostettiin Blackhawksiin joukkueeseen. Hänen kautensa tosin loppui lyhyeen loukkaantumisen takia. 4. maaliskuuta 2009 Blackhawks vaihtoi Wisniewskin ja Petri Kontiolan Anaheim Ducksiin. Vaihdossa Chicago sai Samuel Påhlssonin ja Logan Stephensonin.

Ducksissa Wisniewski pelasi hieman yli kauden. Kaudella 2009–2010 hän teki Ducksissa 30 pistettä 69 ottelussa. Kauden jälkeen, kesäkuussa 2010 Wisniewski teki joukkueen kanssa vuoden jatkosopimuksen. Samana päivänä hän vaihtoi kuitenkin joukkuetta, kun New York Islanders hankki hänet Ducksista vaihdossa kolmannen kierroksen varausoikeuteen 2011. Kaudella 2010–2011 Wisniewski teki läpimurtonsa NHL:ssä. Hänelle merkittiin kauden aikana 51 pistettä. Wisniewski aloitti kauden Islandersissa, mutta Montreal Canadiens hankki hänet kesken kauden korvaamaan loukkaantunutta Andrei Markovia. Islanders sai kaupassa vastineeksi kaksi varausoikeutta. Kauden jälkeen Canadiens kauppasi Wisniewskin pelaajaoikeudet Columbus Blue Jacketsiin vaihdossa seitsemännen kierroksen varausoikeuteen 2012. Blue Jackets teki Wisniewskin kanssa kuuden vuoden ja 33 miljoonan dollarin sopimuksen, ennen kuin hänestä olisi tullut vapaa pelaaja.

Lähteet
-------

* James Wisniewski *Elite Prospects*. Everysport Media Group AB.  (englanniksi)
* James Wisniewski The Internet Hockey Databasessa (englanniksi)
* James Wisniewski bio *ducks.nhl.com*. Anaheim Ducks Hockey Club, LLC. Viitattu 17.7.2010. (englanniksi)

### Viitteet

1. ↑   *CBC Sports*.  30.6.2010. CBC. Viitattu 18.7.2011. (englanniksi)
2. ↑   *NHL.com*.  29.6.2011. National Hockey League. Viitattu 18.7.2011. (englanniksi)
3. ↑  Allen, Kevin: Wisniewski signs with Columbus, starts run on defensemen *USA Today*.  1.7.2011. Viitattu 18.7.2011. (englanniksi)
**Lidio Andrés Feliz** (s. 26. kesäkuuta 1997) on dominikaanilainen pikajuoksija.

Feliz karsiutui 400 metrin alkuerissä Pan-Amerikan kisoissa 2019. Hän saavutti samana vuonna sotilaiden maailmankisoissa pronssia 4 × 100 metrin viestissä. Vuodelle 2021 siirretyissä Tokion olympialaisissa hän juoksi avausosuuden Dominikaanisen tasavallan hopeajoukkueessa sekajoukkueiden 4 × 400 metrin viestissä. Hän voitti Ibero-Amerikan-mestaruuden 400 metrillä ennätyksellään 44,64 ja 4 × 400 metrin viestissä La Nuciassa toukokuussa 2022. Eugenen MM-kilpailuissa 2022 hän voitti kultaa sekajoukkueiden 4 × 400 metrin viestissä, jossa hän juoksi ensimmäisen osuuden. 400 metrillä hän karsiutui välierissä.

Feliz juoksi 200 metrin ennätyksensä 20,33 Santo Domingossa 27. maaliskuuta 2021.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Lidio Andrés Feliz Kansainvälinen yleisurheiluliitto.  (englanniksi)
2. 1 2 3 4  Lidio Andrés Feliz Tilastopaja (vaatii kirjautumisen, maksullinen palvelu).  (englanniksi)
3. ↑  Dominican Republic overhauls host nation to take mixed 4x400m gold in Oregon  16.7.2022. World Athletics. Viitattu 17.7.2022.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* World Athletics
* Tilastopaja 🔒

 |

 |
Lehden ensimmäisen varsinaisen numeron etusivu.
**Rauman Lehti** (vuosina 1915–1918 **Pohjanlahti**) oli Raumalla vuosina 1881–1919 ilmestynyt sanomalehti.

H. E. Wegeliuksen ja Ludvig Långforsin perustama *Rauman Lehti* oli sisällöltään paikallinen ja linjaltaan suomenmielinen. Sortovuosina se oli määräaikaisesti lakkautettuna vuosina 1900 ja 1902. Vuoden 1905 suurlakon jälkeen lehdestä tuli perustuslaillinen ja nuorsuomalaisten äänenkannattaja. Kenraalikuvernööri lakkautti lehden vuonna 1914, jolloin sen tilalle perustettiin *Pohjanlahti*. Sisällissodan jälkeen se otti takaisin vanhan nimensä. Kesän 1918 hallitusmuototaistelussa lehdestä tuli monarkistinen ja sen myötä kokoomuksen äänenkannattaja. Se lopetettiin puolueen toisen paikallisen lehden *Länsi-Suomen* tieltä.

Lehti ilmestyi vuodesta 1882 lähtien kerran, vuodesta 1889 kahdesti ja vuodesta 1898 kolmesti viikossa. Sen levikki oli 2400 kappaletta vuonna 1899. Päätoimittajina työskentelivät H. E. Wegelius (1881–1884), Kaarlo Kramsu (1885–1889), Albert Grönlund (1890), Kaarlo Hemmo Tiihonen (1891–1892), Risto Puhakka (1893), Volter Högman (Rihtniemi, 1893), Kaarlo August Järvi (1894), Emil Forsgren (1894–1898), Pekka Putkonen (1898–1901), J. A. Peltonen (1902–1905), Heikki Juntunen (1909–1910), Kaarlo Takalampi (1911–1912), S. Linnainmaa (1912–1914), Knut Sarlin (1915–1919) ja Martti Nordberg (1918 ja 1919).

Lähteet
-------

1. 1 2 3  *Suomen lehdistön historia 6: Hakuteos Kotokulma – Savon Lehti*, s. 307–309. Kuopio: Kustannuskiila Oy, 1988. ISBN 951-657-240-5.

Aiheesta muualla
----------------

* *Rauman Lehti* (1881–1914) digitoituna kansalliskirjastossa
* *Pohjanlahti* (1915–1918) digitoituna kansalliskirjastossa
* *Rauman Lehti* (1918–1919) digitoituna kansalliskirjastossa
**Wendell Nascimento Borges** (tunnetaan paremmin nimellä **Wendell**, s. 20. heinäkuuta 1993 Fortaleza) on brasilialainen jalkapalloilija, joka edustaa Portugalin Primeira Ligassa pelaavaa FC Portoa. Aiemmin hän edusti seitsemän kautta saksalaisseura Bayer Leverkusenia. Vasenjalkainen Wendell on pelipaikaltaan vasen laitapuolustaja.

Ura
---

### Seurajoukkueura

Wendell aloitti ammattilaisuransa vuonna 2011 Iraty Sport Clubissa, jossa hän pelasi 11 ottelua. Vuodet 2012–2014 hän pelasi Londrina Esporte Clubessa, jossa otteluita kertyi 40 ja maaleja kolme. Vuonna 2012 hän oli lainalla Série B:n Paranássa ja vuosina 2013–2014 Série A:n Grêmiossa, jossa hän pelasi 11 ottelua.

Heinäkuussa 2014 Wendell siirtyi Saksan Bundesliigan Bayer Leverkuseniin. Hän debytoi Bundesliigassa syyskuussa 2014 VfL Wolfsburgia vastaan ja teki avausmaalinsa maaliskuussa 2015 VfB Stuttgartin verkkoon. Avauskaudellaan Wendell teki 26 ottelussa yhden maalin ja debytoi myös Mestareiden liigassa. Kauden 2020–2021 loppuun mennessä hän pelasi 186 bundesliigaottelua, joissa hän teki seitsemän ja syötti 13 maalia. Mestarien liigassa hän pelasi 20 ja Eurooppa-liigassa samoin 20 ottelua. Kesällä 2021 hän siirtyi FC Portoon.

### Maajoukkueura

Wendell debytoi Brasilian alle 20-vuotiaiden maajoukkueessa vuonna 2014 ja oli samana vuonna mukana voittamassa perinteistä Toulon Tournamentia.

Lähteet
-------

1. ↑
2. 1 2  Wendell Transfermarkt-sivustolla (englanniksi)
3. ↑

Porto – Primeira Liga
2 Cardoso |
3 Pepe |
4 Carmo |
5 Marcano |
7 Veron |
8 Uribe |
9 Taremi |
11 Pepê |
12 Sanusi |
13 Galeno |
14 Ramos |
16 Grujić |
17 Conceição |
18 Manafá |
19 Loader |
20 Franco |
22 Wendell |
23 João Mário |
25 Otávio |
28 B. Costa |
29 Martínez |
30 Evanilson |
38 Andrade |
43 Marcelo |
46 Eustáquio |
70 Borges |
71 Meixedo |
87 Folha |
94 Portugal |
99 D. Costa |
Valmentaja Conceição
**Jättini** on Michael Lehmannin ohjaama komediaelokuva, joka sai ensi-iltansa 10. huhtikuuta 1998. Elokuvan pääosissa esiintyvät Billy Crystal ja koripalloilija Gheorghe Mureșan.

Juoni
-----

**Varoitus:  Seuraava kirjoitus paljastaa yksityiskohtia juonesta.**
Manageri Sammy matkustaa Romaniaan edustamansa näyttelijän kanssa. Saatuaan potkut Sammy joutuu auto-onnettomuuteen, ja pelastuu suurikokoisen romanialaisen miehen, Maxin, avulla.

Sammy uskoo Maxissa olevan potentiaalia näyttelijäksi, ja esittelee tälle elokuvateollisuutta. Samalla hän saa tietää Maxin halusta tavata nuoruuden rakkautensa Lilliana, joka oli muuttanut Gallupiin, Yhdysvaltoihin. Sammy lupaa viedä Maxin Lillianan luokse, mikäli tämä suostuu elokuvarooleihin. Näin Max päätyy ensimmäiseen rooliinsa Romaniassa kuvattavaan elokuvaan, josta kaksikko saa palkkioksi lentoliput Yhdysvaltoihin.

Saatuaan tietää uudesta Steven Seagalin elokuvasta, Sammy matkustaa Maxin kanssa kuvauspaikalle. Seagal ei ensin hyväksy Maxia elokuvaan, koska päävihollisen rooli on jo täytetty, mutta muuttaa mieltään kuultuaan Maxin toistavan lainauksia William Shakespearen näytelmästä.

Yhtäkkiä Maxin kunto huononee ja hänelle diagnosoidaan sydänsairaus, jota ei voida hoitaa sydämen siirrolla Maxin sydämen suuren koon takia. Sammy päättää etsiä käsiinsä Lillianan, mutta tämä ei suostu tapaamaan Maxia. Sammy joutuu turvautumaan vaimoonsa, joka esiintyy Maxin edessä Lillianan ja tapaa tämän.

Sammy lopulta päättää palauttaa Maxin Romaniaan, ja vie tämän tapaamaan vanhempiaan, jota Max ei ole tavannut vuosiin. Max kohtaa ilahtuneet vanhempansa, ja jää asumaan heidän kanssaan Sammyn palatessa Yhdysvaltoihin.

**Juonipaljastukset päättyvät tähän.**

Näyttelijät
-----------

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
|  Billy Crystal  | … |  Sammy Kamin
  |
|  Gheorghe Mureșan  | … |  Maximus Zamfirescu
  |
|  Kathleen Quinlan  | … |  Serena Kamin
  |
|  Joanna Pacuła  | … |  Liliana Rotaru
  |
|  Zane Carney  | … |  Nick Kamin
  |
|  Dan Castellaneta  | … |  Partlow
  |
|  Rider Strong  | … |  Justin Allen
  |
|  Steven Seagal  | … |  Oma itse (cameo)
  |

Aiheesta muualla
----------------

* *Jättini* Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
* *Jättini* Elonetissä.
*Tämä artikkeli käsittelee jääkiekkomaalivahtia. Häntä ei tule sekoittaa näyttelijä Jim Carreyyn.*
**Jim Carey** (s. 31. toukokuuta 1974 Dorchester, Massachusetts) on yhdysvaltalainen entinen NHL-jääkiekkomaalivahti. Washington Capitals varasi hänet NHL:ään vuoden 1992 varaustilaisuuden toisella kierroksella sijalla 32. Peliurallaan hän pelasi Wisconsinin yliopistojoukkueessa, AHL-liigan joukkueissa Portland Pirates ja Providence Bruins sekä NHL-joukkueissa Washington Capitals, Boston Bruins ja St. Louis Blues sekä lopuksi IHL-liigan Cincinnati Cyclones -joukkueessa.

Careyn ura NHL:ssä oli erittäin lyhyt, mutta loistavan pelinsä ansiosta hän nousi nopeasti tähdeksi. Hän voitti vuonna 1996 Vezina Trophy -palkinnon. Yhtä nopeasti kuin Carey nousi tähdeksi hänen tähtensä hiipui kun hänet kaupattiin Boston Bruinsiin. Kaupassa Carey sekä hyökkääjät Anson Carter ja Jason Allison siirtyivät Bostoniin ja maalivahti Bill Ranford sekä hyökkääjät Adam Oates ja Rick Tocchet siirtyivät Washingtoniin. Kauppa oli suuri kolaus nuoren maalivahdin itsetunnolle ja otteet Bostonissa eivät olleet lähelläkään sitä tasoa, jota kaudella 1995–1996 oli nähty. Kahden Bostonissa vietetyn kauden jälkeen Carey solmi sopimuksen St. Louis Bluesin kanssa, pelatakseen vain neljä ottelua ilman mainittavia saavutuksia. Lopettamispäätöstä kypsytellessään Carey käväisi pelaamassa kaksi ottelua IHL:ssä ennen kuin ripusti lopullisesti luistimet naulaan.

Jim Carey on ainoa maalivahti, joka on ollut ehdolla Vezina Trophyn saajaksi kahdella ensimmäisellä kaudellaan. Ennen NHL-uraa, Carey voitti Dudley "Red" Garrett Memorial Award -palkinnon AHL-liigan parhaana tulokkaana, pelatessaan Portland Piratesin joukkueessa.

Johtuen melkein identtisestä nimestä näyttelijä Jim Carreyn kanssa hänen lempinimiään olivat Net Detective, Ace ja The Mask. Carey asuu nykyisin Floridassa ja on naimisissa yliopistoaikaisen rakkaansa Stephanien kanssa.

Lähteet
-------

* The Jim Carey Mystery
* Hockeygoalies.org: Jim Carey
* Jim Carey The Internet Hockey Databasessa (englanniksi)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä:**Dominik Hašek** | **Vezina Trophyn voittaja**1996 | Seuraaja:**Dominik Hašek** |
**Särkänniemen Tornado** on suomalais-sveitsiläisenä yhteistyönä toteutettu riippurakenteinen ("inverted") vuoristorata, jossa kuljetaan radan alla. Radan ja vaunut on valmistanut sveitsiläinen Intamin. Se maksoi 50 miljoonaa markkaa, ja on Särkänniemen tähän astisista laitteista toiseksi kallein investointi. 

Päästäkseen Tornadoon on oltava vähintään 140 senttimetriä pitkä. Tornadossa on nostomäki, joka nousee 25 metrin korkeuteen. Nostomäen jälkeen tulee radan jyrkin ja pisin alamäki sekä silmukka. Tornado kulkee myös Tukkijoen alta, ja se kierähtää ympäri tunnelissa. Juuri ennen viimeistä mutkaa se kierähtää vielä kerran ympäri. Laitteessa on kaksi junaa, väreiltään punainen ja keltainen.

Radan nimen piti olla alun perin Metro, mutta viime hetkellä ennen avajaisia radan nimi muutettiin Tornadoksi. Rataan lisättiin vuonna 2006 tunneli heti silmukan jälkeen, joka on myös radan nopein kohta.

Tornado on rakennettu maaston mukaan, joten täysin samanlaista ei ole missään muualla. *lähde?*

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Särkänniemen Tornado** Wikimedia Commonsissa

* Roller Coaster DataBasen sivu Tornadosta
Jim Beam Black -pullo
**Jim Beam** on bourbon-viskimerkki, jota valmistetaan Clermontissa, Kentuckyssa, Yhdysvalloissa. Jim Beam -merkki juontaa juurensa aina vuoteen 1795 ja suvun patriarkkaan Jacob Beamiin. Yrityksen omistaa nykyisin japanilainen Suntory. Viski on nimetty 1892–1944 perheen tislaamoa johtaneen James B. Beamin (1864–1947) mukaan.

Valmistajat
-----------

Beam-suku on tislannut viskiä seitsemän sukupolven ajan.

Eläkkeelle jäänyt mestaritislaaja Jerry Dalton (virassa vuosina 1998–2007) oli ensimmäinen Beam-suvun ulkopuolelta tullut tislaaja. Hän sai suosituksensa Fred Noelta, Jim Beamin pojanpojanpojalta.

Bourbon-laadut
--------------

Useita Jim Beam -laatuja, jotka tuttavallisemmin tunnetaan nimellä Beam, on saatavana:

* Jim Beam White label (Kypsytetty 4 vuotta, alkoholiprosentti on 40) Myydään Australiassa 37,5-prosenttisena
* Jim Beam White label (Kypsytetty 7 vuotta, alkoholiprosentti on 40, teksti "Premium Aged 7 Years Old" etiketin yläosassa, väitetään, ettei saatavissa muualta kuin Kentuckysta, mutta löytyy Yhdysvaltojen muistakin osavaltioista)
* Jim Beam Green label (Kypsytetty 5 vuotta, alkoholiprosentti on 40, "Jim Beam's Choice")
* Jim Beam Black label (Kypsytetty 8 vuotta, alkoholiprosentti on 43)
* Jim Beam Yellow label (ruisviski, kypsytetty 4 vuotta, alkoholiprosentti on 40)

Jim Beam valmistaa lisäksi neljää pienempinä erinä valmistettavaa bourbonia: Knob Creek, Basil Hayden, Baker's ja Booker's (nimetty Booker Noen mukaan).

14. helmikuuta 2005 Jim Beam asetti 10. miljoonannen tynnyrinsä telineelle kypsymään.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Jim Beam** Wikimedia Commonsissa

* Jim Beamin virallinen sivu
**Meri Englund** (s. 1975) on suomalainen viulisti.

Englund aloitti viulutunnit 6-vuotiaana Espoon musiikkiopistossa. Englund sai musiikin maisterin arvon vuonna 2004 Sibelius-Akatemiasta, jossa häntä olivat opettaneet Jaakko Ilves, Kaija Saarikettu ja Mi-kyung Lee. Hän sai opetusta myös Göteborgin teatteri- ja musiikkikorkeakoulussa Milan Vitekiltä vuosina 1996–1997. Englund pääsi jaetulle ensimmäiselle sijalle vuoden 2000 Kuopion viulukilpailussa. Hänestä tuli vuonna 2003 Tapiola Sinfoniettan ensimmäinen konserttimestari. Englund on esiintynyt monilla kamarimusiikkifestivaaleilla sekä muiden muassa Avantin ja Sinfonia Lahden solistina. Hän on tehnyt esiintymisiä myös muualla Euroopassa ja Japanissa. Hän on asunut aiemmin Kaliforniassa, jossa on myös työskennellyt sekä kamari- että orkesterimuusikkona.

Englundin instrumentti on 1700-luvulla Lorenzo Storionin ateljeessa rakennettu cremonalainen viulu. Hänen isoisänsä oli säveltäjä Einar Englund.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Meri Englund (Arkistoitu – Internet Archive) Tapiola Sinfonietta
2. ↑  Kuopion viulukilpailun tuomaristo jakoi yllättäen ensimmäisen palkinnon kahdelle Helsingin Sanomat
3. 1 2  Meri Englund: Suomen rikas musiikkielämä näyttäytyy Amerikan jälkeen uudessa valossa (Arkistoitu – Internet Archive) Länsiväylä
*Tämä artikkeli käsittelee keskiajan musiikkia. Organum on myös latinankielinen nimitys elimelle.*
**Organum** (m.kreik. ὄργανον, työväline, soitin) on keskiajalla kehitetty polyfonisen musiikin tuottamiseen käytetty menetelmä. 

Rinnakkainen organum laulusta *Te Deum laudamus*
Varhaisin organumin muoto oli *rinnakkainen organum*, jossa alkuperäisen melodian eli *pää-äänen* rinnalla kulki *organum-ääni* yleensä siten, että äänien etäisyys toisistaan pysyi samana, tavallisesti kvinttinä. Molemmat äänet saatettiin myös kerrata oktaavia korkeammalta tai matalammalta rikkaamman soinnin aikaansaamiseksi. Tavaksi muodostui nimittää varsinaista päämelodiaan kuljettavaa ääntä *tenoriksi* (lat. *tenere*, suom. *kannatella*).

Guido Arezzolainen esitti teoksessaan *Micrologus* (noin 1025) monimutkaisemman polyfonisen teorian. Sen mukaan olivat mahdollisia erilaiset vaihtoehdot toiselle äänelle, jonka kuoron kanssa laulava solisti saattoi esittää improvisatorisesti. Organum-ääni saatettiin myös säveltää valmiiksi ja kirjoittaa nuotteihin melodian kanssa. Ensimmäiset löydetyt nuottikäsikirjoitukset, jotka sisältävät myös organumin nuotitettuna, ovat 1000-luvun alkupuolelta. Silloin polyfonia oli kehittynyt esitystekniikasta sävellystekniikaksi.

Käsikirjoituksissa alkaa ilmetä 1100-luvun lopulla uusi organumin tyylisuunta *vapaa organum*, jossa organum-ääni on muuttunut *tenori-ääneen* verrattuna vapaammaksi ja itsenäisemmäksi. Vapaassa organumissa organum-ääni sijaitsee yleensä tenorin yläpuolella ja tenori- ja organum-ääni saattavat joskus myös ohittaa toisensa. Kuten vanhassa organum-tyylissä, äänien väliset intervallit olivat kuitenkin aina keskiajalla puhtaina intervalleina pidettyjä kvartteja, kvinttejä tai oktaaveja. Vapaassa organumissa organumin esittivät pääasiassa solistit, jotka saattoivat improvisoida sen kuoron laulamaa tenoria vasten.

Organumiksi sanotaan myös soittokonetta, erityisesti urkuja.

Lähteet
-------

1. ↑  *Suuri musiikkikirja*. Artikkeli: Organum. Otava, 1959.
**Ma Huateng** (yksink.: 马化腾; perint.: 馬化騰; pinyin: *Mǎ Huàténg* (tunnetaan myös nimellä **Pony Ma**) (s. 29. lokakuuta 1971 Chaoyangin piiri, Shantou, Guangdong) on kiinalainen yrittäjä ja Tencent Holdings Limited -internetyrityksen perustaja. Yritys on luonut muun muassa QQ-pikaviestintäohjelman. Hänen omaisuutensa arvoksi on arvioitu 44,7 miljardia Yhdysvaltain dollaria.

Lähteet
-------

1. 1 2  Sullin, Jose: Money Train: How the World's Richest Arrived at the Top *Work+Money*.  23.2.2018. Viitattu 7.4.2018 (englanniksi).

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Ma Huateng 

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Yhdysvallat
* Latvia
* Japani
* Korea
* Alankomaat

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |

 |
Syklopentadienyylinatrium on esimerkki organonatriumyhdisteestä
**Organonatriumyhdisteet** ovat organometalliyhdisteitä, jotka sisältävät hiilen ja natriumin välisen kemiallisen sidoksen. Eräillä organonatriumyhdisteillä on käyttöä orgaanisen kemian synteeseissä.

Ominaisuudet
------------

Organolitiumyhdisteistä poiketen organonatriumyhdisteiden luonne on kovalenttisen molekyyliyhdisteen sijaan ioniyhdisteen kaltainen ja organonatriumyhdisteiden voidaan katsoa koostuvan karbanionista ja natriumionista. Yksinkertaiset alkyyliryhmän sisältävät organonatriumyhdisteet ovat hyvin reaktiivisia muun muassa ilman ja kosteuden kanssa. Näillä on suhteellisen korkea sulamispiste ja ne eivät helposti liukene polaarittomiin liuottimiin. Molemmat ovat tyypillisiä ominaisuuksia ioniyhdisteille. Aromaattiset organonatriumyhdisteet, joissa karbanionin negatiivinen varaus on delokalisoitunut, ovat stabiilimpia. Näitä ovat esimerkiksi syklopentadienyylinatrium, eräät vinyyliset ja allyyliset natriumyhdisteet sekä trifenyylimetyylinatrium. Kolmas organonatriumyhdisteiden luokka ovat yhdisteet, joissa natriumionin vastaionina on radikaalianioni. Näitä muodostuu natriumin reagoidessa polyaromaattisten hiilivetyjen kuten naftaleenin, fenantreenin ja antraseenin kanssa. Näillä yhdisteille on tyypillistä voimakkaan vihreä väri ja ne ovat voimakkaita pelkistimiä.

Organonatriumyhdisteet ovat hyvin reaktiivisia. Esimerkiksi ne reagoivat organohalogenidien kanssa muodostaen alkaaneja ja tätä kutsutaan Wurtz-reaktioksi. Yhdisteiden karbanioniosa on hyvin nukleofiilinen ja reagoi helposti elektrofiilien kuten aldehydien ja ketonien kanssa muodostaen additiotuotteen. Organonatriumyhdisteet voivat toimia myös radikaalien lähteinä ja niitä käytetäänkin radikaalipolymeroinneissa reaktion initiaattoreina. Syklopentadieeninatriumia käytetään monien metalloseenien valmistuksessa.

Valmistus
---------

Organonatriumyhdisteitä voidaan valmistaa natriumhydridin tai -alkoksidin ja happamia vetyjä sisältävien hiilivetyjen esimerkiksi terminaalisten alkyynien tai aromaattisten hiilivetyjen kanssa. Allyylisiä ja vinyylisiä organonatriumyhdisteitä voidaan valmistaa natriummetallin ja organohalogenidin välisellä reaktiolla. Hyvin yleisesti käytetty tapa on myös transmetallointireaktio organomagnesium- tai organoelohopeayhdisteen kanssa. Polyaromaattiset hiilivedyt reagoivat eetteriliuoksessa natriummetallin kanssa muodostaen yhdisteen.

Lähteet
-------

1. 1 2  Tim Eggeman: *Sodium and Sodium Alloys, Kirk-Othmer Encyclopedia of Chemical Technology*, John Wiley & Sons, New York, 2007. Viitattu 1.12.2014
2. 1 2 3  Rolf Ackermann & Ludwig Lange: *Sodium Compounds, Organic, Ullmann's Encyclopedia of Industrial Chemistry*, John Wiley & Sons, New York, 2000. Viitattu 1.12.2014
3. ↑  N.N. Greenwood & A. Earnshaw: *Chemistry of the Elements*, s. 103. 2nd Edition. Butterworth Heinemann, 1997. ISBN 0-7506-3365-4. (englanniksi)
4. 1 2  Peter Taylor: *Mechanism and Synthesis*, s. 97–98. RSCPublishing, 2002. ISBN 9780854046959. Kirja Googlen teoshaussa (viitattu 1.12.2014). (englanniksi)
Kummituslinna Särkänniemessä 1980-luvun puolivälissä.
**Kummituslinna** oli Särkänniemen huvipuistossa vuosina 1985–1999 toiminut kummitusjuna. Sen suunnitteli taiteilija Ari Backman, joka vastasi myös samalla paikalla sijainneen alkuperäisen Kummitusjunan (avattu 1978) suunnittelusta.

Kuvaus kummituslinnasta
-----------------------

Kummituslinna oli ulkonäöltään huomattavasti synkempi ja groteskimpi kuin alkuperäinen 1970-luvun värikäs ja iloisesti kuvitettu Kummitusjuna. Rakennuksen alkuperäiset mitat olivat 19.5 m x 9.2 m aina vuoteen 1980 asti. Rakennusta laajennettiin seuraavana vuonna, kun siihen rakennettiin takanäyttämö, jolloin rakennuksen leveys kasvoi 2.5 metriä. Jolloin ratakierroksen saatiin paljon enemmän hahmoja nähtäväksi.

Kummituslinnassa oli myöhemmin jäljellä lähinnä vain sen tekniikkaa ja alkuperäisen Kummitusjunan ajoilta peräisin oleva rata, joka on jo kerran uusittu — esimerkiksi kolmella eri värillä (keltainen, punainen, violetti) maalatut vaunut ovat vielä alkuperäisiä. Laitteen vuonna 2000 tehty uudelleensuunnittelu ja -rakennus oli kuitenkin niin perinpohjainen, että Backmanin Kummituslinnan voi sanoa kadonneen lopullisesti. Kummituslinna oli läpi historiansa suosituimpia laitteita koko Särkänniemessä.

Aiheesta muualla
----------------

* Backmanin Kummituslinna (Arkistoitu – Internet Archive)
**Mullan maku** on Reijo Mäen vuonna 2000 julkaisema kahdestoista Vares-dekkari. Kirjan nimi viittaa Turun vesijohtoveden laatuun.

Juoni ja kerronta
-----------------

Kirjassa Vares saa tehtäväkseen selvittää auto-onnettomuudessa kuolleen pankkivirkailijan kaksoiselämää ja varallisuuden alkuperää. Kirjan teemoja on pettäminen. Suuri osa Vareksen ajasta kuluu työtehtävien sijaan alkoholinkäyttöön, naisten naruttamiseen ja erilaisiin vedonlyönteihin, kuten sen arvaamiseen, onko vauva lastenvaunuissa valkoinen vai mulatti tai onko lihapullia annoksessa parillinen vai pariton määrä.

Vainajan tarinaa, tämän avioliittoa ja ajautumista petokseen kerrotaan takautumina minä-muodossa. 

Teoksen rikollishahmoja edustaa Hämeen ja Pohjanmaan välimailta kotoisin oleva Martti Keskisarja, joka haluaa korjata kokemansa nöyryytykset, kuten vankilassa saamansa pilkkanimen. Hänen nuoruudestaan paljastetaan myös kavereiden naurun kohteeksi tuleminen helluntailaisten upotuskasteella.

Vares puolestaan muistelee nuoruutensa tansseihin menoa Siikaisten Vuorijärven yli ja bensan loppumista Kuvaskankaalla.

Kirjan sivuhahmoja on maailmanmaineen kynnyksellä aikanaan ollut, edelleen legendaarinen mutta Turkuun päätynyt rokkari, joka kertoilee värikkäästi aiemmasta riippuvuudestaan, Amerikan-vuosistaan ja kohtaamistaan henkilöistä kuten Donald Trumpista.

Historiallinen tausta
---------------------

Kirjan tapahtumien alkusysäyksiä on Suomen 1990-luvun lama, erityisesti markan devalvointia ja kelluttamista seurannut luottojen vakuuskriisi.

Vastaanotto
-----------

*Helsingin Sanomien* Pertti Avolan mielestä henkilögalleria on tuttu Mäen aiemmista teoksista ja sympaattisten luuserien ja rikollisten kuvaus muistuttaa Carl Hiaasenin ja Elmore Leonardin teoksia. Avolaa häiritsee tietynlainen sovinismi ja turinointi. Toisaalta hän näkee onnistumisina paikallisvärin, herkulliset henkilöhahmot ja amerikkalaisperäisen yksityisetsivän siirtämisen suomalaiseen maisemaan.

*Mullan makua* myytiin ilmestymisvuonnaan 15 200 kappaletta.

Lähteet
-------

1. ↑  Avola, Pertti: Kirjat: Taattua Mäkeä, joskin pitkitettynä *Helsingin Sanomat*.  4.8.2000. Viitattu 8.12.2018.
2. ↑  Vuoden 2000 myydyimmät kirjat *kustantajat.fi*.  Arkistoitu 9.12.2018.
**Meridiaani** (經絡; yksinkert.: 经络; pinyin: jīngluò - jing: läpikulku; luo: verkko; japani: keiraku; korea: kyungrak) on perinteisen kiinalaisen lääkinnän käsite. Kiinassa sitä kutsutaan myös kanavaksi (經脈; yksinkert. 经脉; pinyin: jīngmài - kulkuväylä) tai pulssiverkostoksi (絡脈; yksinkert. 络脉; pinyin: luòmài). Meridiaanit ovat kanavia, jotka kuljettavat qitä ja verta kaikkiin ihmisen ruumiinosiin. Meridiaaneille sijoittuvat akupisteet.

Meridiaaneja katsotaan nykyään olevan 20:

* Päämeridiaanit eli 12 kanavaa (十二經脈; yksinkert. 十二经脉; pinyin: shíèr jīngmài) eli 12 oikeaa kanavaa (十二正經; yksinkert. 十二正经; pinyin: shíèr zhèngjīng), jotka kulkevat käsivarsiin ja alaraajoihin.

* Sivumeridiaanit eli "kahdeksan ihmeellistä kanavaa" (奇經八脈; yksikert. 奇经八脉; pinyin: qíjīng bāmài).

Meridiaanit jaetaan yin- ja yang -meridiaaneihin ja jokainen liitetään yhteen viidestä elementistä.

Meridiaanien olemassaoloa ei ole varmennettu länsimaisen lääketieteen menetelmin.

Lähteet
-------

1. ↑