recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Liechtensteinin vaakuna
**Liechtensteinin vaakuna** on Liechtensteinin tunnus lipun ja kansallislaulun ohella. Se on samalla myös ruhtinashuoneen tunnus. Sitä käytetään paitsi virallisissa yhteyksissä, myös postimerkeissä ja muussa sellaisessa. Oikeus vaakunan käyttöön on ainoastaan ruhtinashuoneen jäsenillä ja valtion virkamiehillä. Hallitus voi myös antaa yksityisille henkilöille ja yrityksille oikeuden käyttää vaakunaa, jos se hyödyttää myös valtiota.

Heraldinen selitys:

* Sydänkilvessä on ruhtinasperheen kultaan ja punaiseen katkoinen vaakuna.
* Kentässä 1 on Sleesian vaakuna, jossa on kultaisessa kilvessä musta kruunattu kotka, päällikkeenä kultainen sidekruunu (*Kleenstengel*).
* Kentässä 2 on Saksin (Kuenringen) vaakuna, joka on kahdeksasti kultaan ja mustaan katkoinen, päällikkeenä vihreä kruununvanne (*Kränzlein*).
* Kentässä 3 on Troppaun herttuakunnan vaakuna, joka on halkoinen punaiseen ja hopeaan.
* Kentässä 4 on Itä-Friisinmaan eli Rietbergin vaakuna, jossa on kultaisessa kilvessä musta harpyija (neitsytkotka), jolla on hopeinen pää.
* Alimpana tyviössä on Jägerndorfin herttuakunnan tunnus, sinisessä kilvessä kultainen metsästystorvi.
* Kilven yläpuolella on ruhtinaallinen kruunu
* Kilven taustalla on ruhtinaallinen kruunausviitta.

Euroopan valtioiden vaakunat
Alankomaat  ·  Albania  ·  Andorra  ·  Armenia¹  ·  Azerbaidžan¹  ·  Belgia  ·  Bosnia ja Hertsegovina  ·  Bulgaria  ·  Espanja  ·  Georgia¹  ·  Islanti  ·  Irlanti  ·  Italia  ·  Itävalta  ·  Kazakstan¹  ·  Kroatia  ·  Kreikka  ·  Kypros¹  ·  Latvia  ·  Liechtenstein  ·  Liettua  ·  Luxemburg  ·  Malta  ·  Moldova  ·  Monaco  ·  Montenegro  ·  Norja  ·  Pohjois-Makedonia  ·  Portugali  ·  Puola  ·  Ranska  ·  Romania  ·  Ruotsi  ·  Saksa  ·  San Marino  ·  Serbia  ·  Slovakia  ·  Slovenia  ·  Suomi  ·  Sveitsi  ·  Tanska  ·  Tšekki  ·  Turkki¹  ·  Ukraina  ·  Unkari  ·  Yhdistynyt kuningaskunta  ·  Valko-Venäjä  ·  Vatikaanivaltio  ·  Venäjä¹  ·  Viro

¹ Myös Aasiaan kuuluvaksi tulkittava valtio
**Mangosuthu "Gatsha" Buthelezi** (27. elokuuta 1928 – 9. syyskuuta 2023) oli eteläafrikkalainen poliitikko ja zulu-johtaja. Buthelezi toimi 44 vuotta vuonna 1975 perustamansa Inkatha-vapauspuolueen puheenjohtajana vuoteen 2019.

Buthelezi nousi merkittävän Buthelezi-klaanin päälliköksi vuonna 1953 ja vuonna 1976 hänet nimitettiin KwaZulun bantustanin johtajaksi. 1970-luvulla vaikuttaneen musta tietoisuus -liikkeen piirissä hänet tuomittiin laajasti yhteistoiminnasta apartheid-hallinnon kanssa erityisesti Buthelezin voimakkaiden kommunisminvastaisten näkemysten vuoksi. Buthelezi kuitenkin määrätietoisesti esti Etelä-Afrikan hallituksen pyrkimykset julistaa KwaZulu itsenäiseksi valtioksi, ennen kuin Nelson Mandela vapautettaisiin vankilasta. Vuonna 1975 Buthelezi perusti Inkatha-vapauspuolueen aluksi ANC:n tuella. Hän kuitenkin riitautui ANC:n kanssa 1980-luvulla, ja aparhteid-kauden loppupuolella Inkathasta tuli merkittävä ANC:n tukijoita kohtaan toteutetun poliittisen terrorin väline ja sen on todistettu saaneen rahallista tukea Etelä-Afrikan hallitukselta. 

Buthelezi kieltäytyi aluksi osallistumasta Etelä-Afrikan ensimmäisiin vapaisiin valleihin huhtikuussa 1994, mutta päätyi kuitenkin viime hetkellä osallistumisen kannalle häiriten vaalien järjestämistä. Hänen Inkatha-puolueensa nousi vaaleissa KwaZulu-Natalin 
suurimmaksi puolueeksi.

Buthelezi valittiin 1994 Mandelan hallituksen sisäministeriksi. Hän toimi muutamia kertoja myös maan viransijaisena presidenttinä, kun sekä Mandela että varapresidentti Thabo Mbeki olivat estyneitä. Buthelezi määräsi syyskuussa 1998 toimiessaan viransijaisena intervention Lesothoon.

Buthelezi jatkoi sisämininisterinä Mbekin vuonna 1999 muodostetussa hallituksessa. Hän ajautui kuitenkin Mbekin kanssa riitoihin kauden lopussa uusien maahantulomääräysten takia, eikä Buthelezi saanut enää vuonna 2004 paikkaa Mbekin uudessa hallituksessa. Hän jatkoi kuitenkin parlamentissa aina kuolemaansa 2023 asti.

Buthelezi luopui Inkatha-vapauspuolueen puheenjohtajuudesta elokuussa 2019, jolloin uudeksi puheenjohtajaksi valittiin Velenkosini Hlabisa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Paddy Harper: IFP founder Mangosuthu Buthelezi has died *The Mail & Guardian*.  9.9.2023. Viitattu 9.9.2023. (englanniksi)
2. ↑  Citizen reporter and News24 Wire: IFP elects Velenkosini Hlabisa as new leader after 44 years of Buthelezi *The Citizen*. Viitattu 13.12.2019. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* A biography of Buthelezi
* News item that discusses Buthelezi's firing as Minister of Home Affairs
* Chief Mangosuthu Gatsha Buthelezi (Arkistoitu – Internet Archive)
* Genealogy of Buthelezi Tribe

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Alankomaat
* Puola
* Portugali

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC
* IdRef

 |

 |
Fiat CR.32 -hävittäjäpari Espanjan käyttämillä tunnuksilla varustettuna.
**Fiat CR.32** on italialainen kaksitasoinen hävittäjälentokone. Suunnittelija oli Celestino Rosatelli. Sen ensilento oli 28. huhtikuuta 1933, ja ensimmäiset tuotantotilaukset saapuivat maaliskuussa 1934. Fiat CR.30:sta paranneltu konetyyppi taisteli Espanjan sisällissodassa ja 1930-luvulla kiinalaisten lentäjien käytössä Kiinan-Japanin sodassa. Kone toimi menestyneesti kummassakin. Konetyypin eri versioita valmistettiin 1 212 koneyksilöä.

Fiat CR.32:sta kehiteltiin parannusversioita (*bis, ter ja quater*) ja sitä myytiin muiden mainittujen ohella Venezuelaan ja Paraguayhin sekä Itävaltaan 45 koneyksilöä vuonna 1936. Joissain muunnoksissa käytettiin tähtimoottoria, kuten osassa Unkarin käyttämissä CR.32-koneista. Niiden Gnome-Rhone 14Mars-moottorit olivat 750 hv tehoiset, mikä nosti huippunopeuden 420 km/h:iin. Toimitusongelmien vuoksi osa koneista jäi kuitenkin päivittämättä tähän moottorityyppiin. Konetyyppiä käytettiin taistelutoimissa alussa mainittujen sotien ohella myös toisessa maailmansodassa. Kone oli jo tuolloin kevyine aseistuksineen ja kiinteine muotosuojallisine laskutelineineen alitehoinen ja vanhentunut. Hyvä ohjattavuus ja liikkumiskyky tekivät siitä kuitenkin taitolentokoneen ja käyttökelpoisen lentokoulutuskoneen pitkäksi aikaa.

Viimeiset koneet poistettiin käytöstä kirjalähteen mukaan Espanjassa vuonna 1953, jolloin vuonna 1938 lisenssillä valmistetut CR.32:t olivat käytössä koulutuslentokoneena. Konetyypin edeltäjä sekä seuraaja olivat nekin Celestino Rosatellin suunnittelemia, ne olivat Fiat CR.20 ja Fiat CR.42.

Konetyypin aseistuksena oli kaksi 7,7 millimetrin Vickers-tyyppistä konekivääriä, joiden valmistaja oli Breda-SAFAT. Myöhemmissä versioissa saattoi olla kaksi 12,7 millimetrin konekivääriä. Sijoitus oli kiinteästi eteenpäin läpi potkurinkehän ampuva ja rungon yläosassa olevina.

Tekniset tiedot
---------------

*Lähde:* *lähde?*

**Yleiset ominaisuudet**

* **Voimalaite:** &&&&&&&&&&&&&&01.&&&&001 × Fiat RA.30 bis -V12-moottori; &&&&&&&&&&&&0447.&&&&00447 kW (&&&&&&&&&&&&0600.&&&&00600 hv)

**Suoritusarvot**

* **Suurin nopeus:** &&&&&&&&&&&&0375.&&&&00375 km/h
* **Lakikorkeus:** 0**Virhe lausekkeessa: odottamaton numero**.0**Virhe lausekkeessa: odottamaton numero**8 800 m

Lähteet
-------

* Mondey, David: *Axis Aircraft of World War II, The warplanes of Germany, Italy and Japan during World War II*, 2002 (ensipainos 1984, London, England, englanniksi) ISBN 0-7858-1363-2. (s. 54–56)

### Viitteet

1. 1 2 3 4  Mondey, D. 2002: s. 54–56

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Fiat CR.32**.
* 
* 
* 
* 
* (Arkistoitu – Internet Archive)
* (Arkistoitu – Internet Archive) (italiaksi)
* (venäjäksi)
Sioma Ngwezin kansallispuisto

|  |  |
| --- | --- |
| Sijainti | 
Läntinen maakunta, Sambia |
| Pinta-ala | 
5000 km2 |

Hallinto| Nimi alkuperäiskielellä | 
engl. *Sioma Ngwezi National Park* |
| Tyyppi | 
kansallispuisto |

Karttamuokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa WikidataaTietolaatikon dokumentaatioNäytä Wikidatasta tulevat arvot

**Sioma Ngwezin kansallispuisto** on 5 000 km2:n laajuinen kansallispuisto Sambian lounaiskolkassa. Puiston ympärillä on 35 000 km2:n laajuinen riistanhoitoalue. Kansallispuistoaluetta ei ole aidattu eläinten vapaan liikkumisen mahdollistamiseksi kansallispuiston ja riistanhoitoalueen sekä Sambesijoen välillä. Namibian ja Botswanan puolelta tulevien norsujen vaellusreitti kulkee riistanhoitoalueen kautta, minkä lisäksi kansallispuisto tarjoaa suojapaikan Angolan puolelta tuleville norsuille, joiden salametsästys rehottaa Angolassa.

Sioma Ngwezin kansallispuisto on pinta-alaltaan Sambian kolmanneksi suurin kansallispuisto. Alue on suurimmaksi osaksi Kalaharin metsäsavannia. Puistossa tavattavia eläimiä ovat esimerkiksi norsut, kirahvit, seeprat, virtahepo, afrikanpuhveli, erilaiset antiloopit, hyeenat, leijona, leopardi, gepardi ja savannikoira sekä monet erilaiset linnut. Kansallispuisto tarjoaa asuinpaikan yli 3 000 norsulle sekä erilaisille uhanalaisille eläimille, kuten isohevosantiloopille, mustahevosantiloopille, savannikoirille ja gepardeille. Erilaisia antilooppilajeja alueella esiintyy useita, mutta ne ovat enimmäkseen melko arkoja, kuten puku, impala ja isokudu. Angolan rajan läheisyyden myötä Angolan sisällissodan aikainen eläinten salametsästys on vähentänyt kansallispuiston eläimistöä, mutta eläinten kantojen toivotaan elpyvän tulevaisuudessa.

Kansallispuiston alueella ei ole juurikaan palveluita, ja siellä on vain muutamia teitä. Puiston kävijämäärät ovat myös olleet näihin päiviin asti melko vähäisiä. Muutamat toimijat järjestävät kuitenkin safareita kansallispuiston alueelle. Puistossa voi liikkua myös omalla autolla, mutta vähäisten teiden myötä se voi olla haastavaa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Sioma Ngwezi National Park Ministry of Tourism and Arts. Viitattu 15.4.2022. (englanniksi)[vanhentunut linkki]
2. ↑  Justine.Bwalya: Wildlife And Nature: Sioma Ngwezi National Park  20.9.2021. Western Provincial Administration.  Arkistoitu 27.6.2022. Viitattu 15.4.2022. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Zambia Tourism: Sioma Ngwezi National Park (englanniksi)
Felix von Willebrand, Erik Johan Löfgrenin maalaama muotokuva noin vuodelta 1871.
**Knut Felix von Willebrand** (11. kesäkuuta 1814 Muurla – 18. tammikuuta 1893 Helsinki) oli suomalainen lääkäri, professori, pääjohtaja ja moninkertainen valtiopäivämies.

Von Willebrand oli Helsingin yliopiston sisätautiopin apulainen 1843–1856, professori 1856–1874 ja lääkintöhallituksen vt. päätirehtööri (pääjohtaja) 1863–1890. Hän vakiinnutti Suomessa kokemusperäisen patologis-anatomisen ajattelun ja edisti merkittävällä tavalla Suomen lääkintälaitoksen kehittymistä.

Von Willebrandin vanhemmat olivat tilanomistaja, majuri Erik Johan von Willebrand ja Kristina Charlotta Henrietta Ivendorff ja puoliso vuodesta 1850 Anna Sofia Jaenisch (k. 1914). Hän tuli ylioppilaaksi 1831 ja valmistui filosofian maisteriksi 1836 ja lääketieteen lisensiaatiksi ja lääketieteen ja kirurgian tohtoriksi 1840. Von Willebrand sai professorin arvon 1856, valtioneuvoksen arvon 1867 ja todellisen valtioneuvoksen arvon 1874. Vapaaherra hänestä tuli 1889. Von Willebrand oli aatelissäädyssä valtiopäiväedustaja 1863–1864, 1867, 1872, 1877–1878, 1882, 1885 ja 1888.

Felix von Willebrandin poika oli toimittaja, Suomen Olympiakomitean ensimmäinen puheenjohtaja Reinhold Felix von Willebrand.

Lähteet
-------

1. ↑  Raimo Savolainen: / Willebrand, Knut Felix von *Kansallisbiografia-verkkojulkaisu (maksullinen)*.  28.1.2001. Helsinki:  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura.
2. 1 2 3  Biagrafiasampo: Knut Felix von Willebrand Viitattu 10.1.2021.
3. ↑  Otavan Iso tietosanakirja osa 9 p. 1863
4. 1 2  Yrjö Kotivuori, Ylioppilasmatrikkeli 1640–1852: Knut Felix von Willebrand. Verkkojulkaisu 2005. Viitattu 15.12.2020.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Suomi (KANTO)
* Ruotsi

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie
* Kansallisbiografia
* Uppslagsverket Finland
* Biografiasampo
* Ylioppilasmatrikkeli 1640–1852

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Emilia Männynväli**, ent. *Kukkala* (s. 1988) on suomalainen toimittaja ja kirjailija. Hän on valmistunut yhteiskuntatieteiden maisteriksi tiedotusopista Tampereen yliopistosta vuonna 2013.

Männynväli on työskennellyt muun muassa *Voiman* päätoimittajana, *Kansan Uutisten* toimittajana ja ay-lehdissä. Hän on myös tehnyt Yle Puheelle yhteiskunnallisen radio-ohjelman, jossa käsiteltiin erilaisia talouteen, työelämään, ekologiaan ja eriarvoisuuteen liittyviä kysymyksiä. Häntä on kuvailtu "teräväksi ja kovaksi yhteiskuntakriitikoksi". Hän kirjoittaa myös taidekritiikkiä ja esseitä muun muassa *Nuori Voima* -lehteen. Vuoden 2022 alussa Männynväli aloitti ilmaisjakelulehti *Voiman* päätoimittajana.

Vuonna 2016 Männynväli julkaisi yhdessä Pontus Purokurun kanssa kirjoittamansa mediakriittisen tietokirjan *Luokkavallan vahtikoirat*. *Groteski*-lehti kirjoitti teoksen olevan kansankielinen ja haastavan "vallitsevan talouskeskustelun paikoilleen pysähtyneen ja monotonisen tyylin".

Poliittisilta näkemyksiltään Männynväli on anarkisti.

Teokset
-------

* *Luokkavallan vahtikoirat – Miten suomalaiset toimittajat auttavat eliittiä pysymään eliittinä.* Helsinki: Into, 2016. ISBN 9789522645579
* *Kaiken jälkeen.* Into, 2021. ISBN 9789523516892
* *Toiste en suostu katoamaan* Into, 2023. ISBN 9789523930469

Lähteet
-------

1. ↑  Emilia Männynväli: Luokasta ja mausta.  *Kansan Uutiset 15/2022*, 12.10.2022, s. 58.  ku.fi.
2. ↑
3. 1 2
4. 1 2  Tuula Kärki: Näytön paikka nuorelle journalistille: Valtakritiikkiä ja juuriin asti kaivautumista Kansan Uutiset 4.2.2022. Viitattu 19.2.2022.
5. ↑
6. ↑
7. ↑
8. ↑
9. ↑

Aiheesta muualla
----------------

* Emilia Kukkalan blogi

|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
| Voiman logo | Edeltäjä:**vt. Teemu Matinpuro** | **Voima-lehden päätoimittaja**2022 | Seuraaja:**Emilia Miettinen** |
**Carl (Kaarle) Anton Björnberg** (6. maaliskuuta 1821 Pori – 29. marraskuuta 1866 Wien) oli suomalainen Björnbergin teollisuussukuun kuulunut kauppias, liikemies ja valtiopäivämies.

Björnbergin vanhemmat olivat porilainen kauppias Karl Fredrik Björnberg (k. 1849) ja Anna Sofia Tamlander. Hän pääsi ylioppilaaksi Johan Vilhelm Snellmanin antamalla yksityistodistuksella 1835. Björnberg toimi kauppiaana ja liikemiehenä Porissa vuodesta 1845 alkaen ja hän omisti buldaanitehtaan, sahoja ja laivoja. Hänestä tuli Porissa Ranskan konsuliasiamies 1848 ja Lyypekin konsuli 1850. Björnberg oli porvarissäädyn valitsema Tammikuun valiokunnan jäsen 1862 ja porvarissäädyssä Porin edustaja valtiopäivillä 1863–1864. Valtiopäivillä hän oli valitsijamies ja pankkivaliokunnan ja säädyn suuren lähetystön jäsen. Björnberg kuoli marraskuussa 1866 ollessaan matkalla Wienissä.

Björnberg perusti yhdessä K. J. Lönegrenin ja Isaac Carström & Co:n kanssa Poriin Baijerilaisen olutpanimon sekä Porin konepajan. Hän osallistui Pohjanmaan Höyrylaivaosakeyhtiön siirtoon Turusta Poriin ja oli yhtiön johtokunnan jäsenenä. Björnberg oli 1850-luvulla jäsenenä komiteassa, jonka tehtävänä oli edistää Suomen kauppaa ja merenkulkua.

Björnbergin veli oli porilainen kauppias, pankinjohtaja ja Espanjan varakonsuli Claes Fredrik Björnberg (1830–1888).

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Yrjö Kotivuori, Ylioppilasmatrikkeli 1640–1852: Karl Anton Björnberg. Verkkojulkaisu 2005. Luettu 1.6.2019.
2. ↑  Sigurd Nordenstreng: *Porvarissäädyn historia Suomen valtiopäivillä 1809–1906: Osa V*, s. 32–33. Helsinki: Otava, 1921.
3. ↑  Tammikuun valiokunta. Muistoja Suomen valtiollisen kevään ajoilta. *Kyläkirjaston Kuvalehti*, 1.1.1902, no. 1, ss. 1-5, s. 8.
4. ↑  Carl Anton Björnberg (1821-1866), Satakunnan museo, Merkittäviä porilaisia (Arkistoitu – Internet Archive)
**Kazuto Ioka** (jap. 井岡一翔; s. 24. maaliskuuta 1989) on japanilainen kärpässarjan nyrkkeilijä ja hallitseva WBA liiton tunnustama mestari. Urallaan Ioka on voittanut myös alemman kärpässarjan WBA ja korsisarjan WBC ja WBA liittojen mestaruuden.

Ammattiura
----------

Ioka siirtyi ammattilaiseksi vuonna 2009. WBC liiton korsisarjan mestaruuden Ioka voitti vuonna 2011 teknisellä tyrmäyksellä Oleydong Sithsamerchaista viidennessä erässä. Kamppailussa Ioka käytti Sithsamerchaita kanveesissa toisessa erässä. Ioka puolusti mestaruutta neljästi kunnes siirtyi alempaan kärpässarjaan vuonna 2011. Alemmassa kärpässarjassa Ioka voitti WBA liton mestaruuden Felix Alvaradolta vuonna 2013. Ensimmäisen tappionsa Ioka kärsi vuonna 2014 häviämällä kärpässarjan IBF liiton mestaruusottelun Amnat Ruenroengille hajaäänituomiolla kaksitoistaeräisen ottelun päätteeksi. Vuonna 2015 Ioka kohosi WBA liiton mestariksi voittamalla Juan Carlos Revecon enemmistöpäätöksellä. WBA liiton mestaruutta Ioka on puolustanut neljä kertaa onnistuneesti joista kerran Revecoa vastaan. Revecoa vastaan käyty ottelu päättyi Iokan tyrmäyasvoittoon 11. erässä.

Lähteet
-------

1. ↑
2. ↑
3. ↑

Aiheesta muualla
----------------

* luettelo ammattinyrkkeilyotteluista boxrec.com sivustolla

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä:**Oleydong Sithsamerchai** | **WBC liiton korsisarjan maailmanmestari**11. helmikuuta 2011 - 1. heinäkuuta 2012 | Seuraaja:**Xiong Zhao Zhong** |

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä:**Akira Yaegashi** | **WBA liiton korsisarjan maailmanmestari**20. kesäkuuta 2012 - 3. lokakuuta 2012 | Seuraaja:**Ryo Miyazaki** |

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä:**Roman Gonzalez** | **WBA liiton alemman kärpässarjan maailmanmestari**31. joulukuuta 2012 - 28. helmikuuta 2014 | Seuraaja:**Alberto Rossel** |

|  |  |
| --- | --- |
| Edeltäjä:**Juan Carlos Reveco** | **WBA liiton kärpässarjan maailmanmestari**22. huhtikuuta 2015

 |

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Japani

 |

 |
Pribinan patsas Nitrassa.
**Pribina** oli slaavilainen ruhtinas, joka 800-luvulla hallitsi Nitran ruhtinaskuntaa nykyisen Slovakian länsiosassa. Häntä pidetään ensimmäisenä slaavien johtajana, joka esitteli kristinuskon kansalleen vuonna 828. Hän rakennutti Nitraan kivikirkon ja kutsui Salzburgin arkkipiispan siunaamaan sen.

Nitra ja Määri Pribinan aikoina.
Samaan aikaan Karpaattien toisella puolella ruhtinas Mojmír I hallitsi Määriä. Vuonna 833 Mojmir valloitti Nitran, ja yhdistyneestä ruhtinaskunnasta alkoi kehittyä Suur-Määri.

Pribina pakeni Frankkien kuninkaan Ludvig Saksalaisen turviin, ja pääsi myöhemmin hallitsemaan Pannoniaa (nykyisessä Unkarissa). Hän rakennutti sinnekin kirkkoja.

Pribinan surmasivat noin vuonna 861 samat määriläiset joita hän oli paennut kymmeniä vuosia aikaisemmin. Ludvig Saksalaisen poika Karloman oli liittoutunut Määrin Rastislavin kanssa ja he hyökkäsivät Ludvigille uskollisten kreivien kimppuun.

Pribina ja Mojmir esiintyvät romantiikan ajalta alkaen monien eeppisten runojen, proosan ja näytelmien sankareina.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  The Great Moravian Empire *History of Slovakia*.  Arkistoitu 5.3.2012. Viitattu 18.4.2012. (englanniksi)
2. 1 2  Great Moravian Empire *Slovak-republic.org*. Viitattu 18.4.2012. (englanniksi)
3. ↑  Oto Luthar: *The Land Between: A History of Slovenia*, s. 106. Peter Lang, 2008. ISBN 9783631570111. Google Kirjat (viitattu 18.4.2012). (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Pribina** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Yhdysvallat
* Tšekki

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |

 |
**Johan Forsskåhl** (28. elokuuta 1691 Sauvo – 13. kesäkuuta 1762 Tukholma) oli suomalainen pappi ja valtiopäivämies.

Johan Forsskåhlin vanhemmat olivat kruununvouti Johan Forsskåhl ja Anna Gaddelius ja puolisot vuodesta 1724 Margareta Kolbeckius (k. 1735) ja vuodesta 1738 Katarina Fridelin (k. 1780). Tutkimusmatkailija Peter Forsskål oli Johan Forsskåhlin poika ensimmäisestä avioliitosta. Johan Forsskåhl opiskeli Turussa ja Upsalassa, jossa hänet vihittiin papiksi 1723. Teologian tohtorin arvon hän sai 1752. Forsskåhl oli Tukholman suomalaisen seurakunnan komministeri vuodesta 1723 ja kirkkoherra vuodesta 1725. Helsingin kirkkoherrana hän toimi vuodesta 1729 ja lääninrovasti hänestä tuli 1730. Forsskåhl siirtyi Ruotsiin Tegelsmoran kirkkoherraksi 1740, mutta tuli uudestaan Tukholman suomalaisen seurakunnan kirkkoherraksi 1748. Maria Magdalenan seurakunnan kirkkoherrana Tukholmassa hän toimi vuodesta 1750. Fårsskohl oli valtiopäivämies 1734, 1740–1741, 1751–1752 ja 1755–1756.

Lähteet
-------

1. 1 2  Biografinen Nimikirja: Elämäkertoja Suomen entisiltä ja nykyajoilta s. 217. Viitattu 1.12.2019.
2. ↑  Yrjö Kotivuori, Ylioppilasmatrikkeli 1640–1852: Johan Forsskåhl. Verkkojulkaisu 2005. (Viitattu 1.12.2019)


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Kansallisbiografia
* Biografiasampo
* Ylioppilasmatrikkeli 1640–1852

 |

 |
**Gustaf Julius Strömborg** (4. lokakuuta 1830 Jämsä – 17. lokakuuta 1899 Porvoo) oli suomalainen lääkäri ja professori. Hän oli yksi ensimmäisiä suomalaisia lääkäreitä, jotka saivat ulkomailla opetusta silmätautien alalla.

Strömborgin vanhemmat olivat Petäjäveden kappalainen Karl Gustaf Strömborg (1793–1838) ja hänen toinen puolisonsa Juliana Gustava Skogster. Hän kävi Loviisan triviaalikoulua, Porvoon yläalkeiskoulua ja Porvoon lukiota ja pääsi ylioppilaaksi 1848. Strömborg valmistui Helsingin yliopistosta filosofian kandidaatiksi 1853, filosofian maisteriksi 1853, lääketieteen kandidaatiksi 1857 sekä lääketieteen lisensiaatiksi 1861 ja lääketieteen ja kirurgian tohtoriksi 1863. Hän palveli opiskeluaikanaan Tukholman serafiimilasaretissa 1857–1858 ja teki opintomatkat Saksaan silmätautien lääkäri Albrecht von Graefen (1828–1870) luokse vuosina 1860, 1865 ja 1866.

Strömborg oli Helsingin yleisen sairaalan kirurgian klinikalla silmätautien osaston apulaislääkärinä vuodesta 1861 ja linnan- ja lasaretinlääkärinä Viipurissa 1866–1891. Strömborg oli pitkään ainoa Helsingin ulkopuolella silmäleikkauksia tehnyt lääkäri. Hän sai professorin arvon 1885. Strömborg oli vuonna 1858 mukana perustamassa diakonissalaitosta Viipuriin. Hän oli Viipurin kaupunginvaltuuston jäsenenä 1876–1897 ja toimi valtuuston varapuheenjohtajana. Kun Strömborg muutti 1897 Viipurista Porvooseen hän lahjoitti eläkkeelle jäädessään saamansa 2 100 markan rahasumman peruspääomaksi rahastoon, joka oli tarkoitettu Viipurin diakonissalaitoksen silmätautiosaston perustamista varten. Diakonissalaitoksen yhteydessä toiminut silmäklinikka avattiin 1905 ja tämä Strömborgin silmäsairaala sai uuden sairaalarakennuksen 1933.

Strömborg oli naimisissa vuodesta 1862 Anna Charlotta Gustava Dunckerin kanssa. Strömborgin veli oli koulumies Johan Elias Strömborg.

Julkaisuja
----------

* *Om ögats accommodation*, Helsingin yliopiston väitöskirja. 1860

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Yrjö Kotivuori, Ylioppilasmatrikkeli 1640–1852: Gustaf Julius Strömborg. Verkkojulkaisu 2005. Luettu 14.5.2021.
2. 1 2 3 4  Arno Forsius : Gustaf Julius Strömborg (1830–1899) – kirurgi ja silmälääkäri (Arkistoitu – Internet Archive)


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Ylioppilasmatrikkeli 1640–1852

 |

 |
**Pehr Olof Malmström**  (11. joulukuuta 1758 Gunnilbo, Ruotsi – 18. syyskuuta 1834 Stora Tuna, Ruotsi) oli ruotsalainen virkamies ja pappi, joka toimi Turun akatemian professorina ja rehtorina.

Pehr Olof Malmströmin vanhemmat olivat Björskogin komministeri Pehr Malmström ja Justina Hellenius ja puolisot vuodesta 1800 Maria Rosina Kessler (avioero, k. 1839) ja vuodesta 1816 Charlotta Lovisa Palmcrantz (k. 1862). Malmström tuli ylioppilaaksi Uppsalassa 1776 ja valmistui siellä filosofian maisteriksi 1785. Hänet vihittiin papiksi 1808. Malmströmistä tuli Uppsalan yliopiston käytännöllisen filosofian dosentti 1786 ja kansliakollegion ylimääräinen kanslisti 1788. Turun akatemian kreikan ja heprean kielten professoriksi hän tuli 1789, akatemian rehtorina hän toimi 1792–1793. Malmström oli kuninkaallisen kirjaston kirjastonhoitaja vuodesta 1795, kanslianeuvoksen arvon hän sai 1807. Malmström toimi kirkkoherrana Skövdessä Skaran hiippakunnassa vuodesta 1811 ja Stora Tunassa Västeråsin hiippakunnassa vuodesta 1822.

Lähteet
-------

1. 1 2  Yrjö Kotivuori, Ylioppilasmatrikkeli 1640–1852: Pehr Olof Malmström. Verkkojulkaisu 2005. (Viitattu 28.5.2020)
**Evold (Evald) Oskar Alexander Kuhlefelt** (5. maaliskuuta 1828 Mäntsälä – 29. tammikuuta 1891 Helsinki) oli suomalainen juristi ja valtiopäivämies. 

Kuhlefeltin vanhemmat olivat tilanomistaja, kapteeni Karl Ferdinand Kuhlefelt ja Antoinette Elisabet Munck ja puolisot vuodesta 1859 Anna Henrietta Wasenius (k. 1866) ja vuodesta 1867 Katarina Karolina Wik (k. 1883). Kuhlefelt tuli ylioppilaaksi 1848 ja suoritti tuomarintutkinnon 1854 ja kameraalitutkinnon 1856. Valmistuttuaan hänestä tuli Turun hovioikeuden ylimääräinen notaari 1854 ja sitten senaatin talousosaston ylimääräinen kamarikirjuri 1856, prokuraattorintoimituskunnan kopisti 1859, kansliatoimituskunnan kopisti 1861 ja kanslisti 1865. Laukaan kihlakunnan kruununvoutina Kuhlefelt toimi 1870–1874 ja tilanomistajana Siuntiossa 1875–1878. Valtiopäiväedustaja hän oli aatelissäädyssä 1867.

Evold Oskar Alexander Kuhlefeltin veli oli alikapteeni, valtiopäivämies Johan August Ferdinand Kuhlefelt.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Yrjö Kotivuori, Ylioppilasmatrikkeli 1640–1852: Evold Oskar Alexander Kuhlefelt. Verkkojulkaisu 2005. Viitattu 24.11.2020.
2. ↑  Adelswapen-Wiki: Adliga ätten Kuhlefelt nr 330, taulu 11. Viitattu 24.11.2020.
**Matti Mäkelä** (s. 14. tammikuuta 1939 Tampere) on suomalainen entinen jalkapalloilija ja jalkapallovalmentaja. Mäkelä pelasi pääsarjatasolla aikana 1957–1975. Maajoukkuetta hän edusti 35 kertaa ja toimi myös joukkueen kapteenina. Mäkelä oli vuoden 1966 paras jalkapalloilija. Mäkelälle on myönnetty Suomen Palloliiton kultainen ansiomerkki ja hänet on aateloitu Suomen jalkapallon Hall of Fame -galleriaan. Matin poika Mikko on jääkiekkoilija.

Ura
---

Tampereen Palloilijoiden nuoria 1950-luvulla. Mäkelä takarivissä kolmas oikealta. Rivissä myös Ilveksen jääkiekkoilijat Räshid Hakimsan (toinen vasemmalta) ja Raimo Kilpiö (vieressä oikealla).
Mäkelä pelasi keskikenttämiehenä sekä nuorempana myös hyökkääjänä. Hän edusti urallaan useita tamperelaisia seuroja. Mäkelä pelasi pääsarjatasolla vuosina 1957–75. Ilves-Kissojen lisäksi hän pelasi Tampereen Palloilijoissa 1961–1965 ja Upon Pallossa 1966–1967 sekä yhden kauden Tampellan Palloilijoissa ja Tampereen Ilveksessä. Mäkelän suurin saavutus seuratasolla oli Tampereen Palloilijoissa 1962 voitettu pronssi. Pitkällä urallaan Mäkelä pelasi pääsarjassa 200 ottelua ja teki niissä 42 maalia.

Valmentajana Mäkelä toimi Tampereen Pallo-Veikoissa ja PP-70:ssä, sekä pelaajavalmentajana Toijalan Pallo-49:ssä.

Maajoukkueetta Mäkelä edusti 35 A-maaottelussa (1 B, 2 nuorten maaottelua) ja toimi myös sen kapteenina. Maajoukkuetasolla Mäkelän saavutuksiin kuuluu muun muassa vuoden 1966 Pohjoismaiden mestaruus. 

Urheilutoimittajain liitto valitsi hänet vuoden pelaajaksi 1966, Vuoden urheilija -äänestyksessä tuloksena oli 11. sija 179 äänellä, Eero Mäntyrannan voittaessa (973 ääntä). Mäkelä kiilasi joukkueurheilijana poikkeuksellisesti muun muassa ralliautoilija Rauno Aaltosen, mäkihyppääjä Veikko Kankkosen sekä keihäänheittäjien Pauli Nevalan ja Jorma Kinnusen edelle.

Futari-lehti valitsi vuonna 1994 Mäkelän Lahden dream-teamiin keskikentälle mm. Jari Litmasen rinnalle.

Suomen palloliitto nimesi Mäkelän 11. lokakuuta 2015 maajoukkueen Gladiaattoriksi.

Mäkelä valittiin Suomen jalkapallon Hall of Fameen vuonna 2018. SPL on myöntänyt Mäkelälle kultaisen ansiomerkin.

Matti Mäkelän poika Mikko Mäkelä on entinen NHL- ja maajoukkuetason jääkiekkoilija (jääkiekkoleijona numero 139).

Lähteet
-------

* Kanerva, Juha yms.: *Jalkapallon pikkujättiläinen*, s. 415. WSOY, 2003. ISBN 951-0-27037-7.
* Futari 6/1994.

### Viitteet

1. ↑  Gladiaattorit | Suomen Palloliitto *www.palloliitto.fi*.  Arkistoitu 28.1.2016. Viitattu 18.1.2016.
2. ↑  Rantala Risto, Siukonen Markku, Tukiainen Seppo (vastaavat toimittajat): *Urheilumme Kasvot Osa 3: Palloilu.* Keuruu: Oy Scandia Kirjat Ab, 1973. (s. 211)
**Danko Končar** (s. 3. syyskuuta 1942) on kroatialainen liikemies.

Končar on tuomittu vuonna 1977 silloisessa Jugoslaviassa kavalluksesta 12 vuoden vankeusrangaistukseen, jota hän suoritti 6 vuotta.

Končarilla on tiettävästi satojen miljoonien eurojen arvoinen omaisuus. Hän on muun muassa suomalaisen Afarak Groupin (entisen *Ruukki Groupin*) pääomistaja hallinnoimansa Kermas Limitedin kautta. Končarilla on Afarak-osuuden lisäksi lomakohteita ja muita yhtiöitä. Končar omistaa tai käyttää määräysvaltaa lukuisissa veroparatiisiyhtiöissä.

Suomen keskusrikospoliisi on tutkinut Končaria ja hänen omistusjärjestelyjään. Häntä on syytetty sisäpiiritiedon väärinkäytöstä ja kyseenalaisista toimintatavoista.

Vuonna 2018 Finanssivalvonta katsoi, että Končar oli laiminlyönyt velvollisuutensa noudattaa Suomen arvopaperimarkkinalakia. Končar oli yhdessä eräiden yhtiöiden kanssa hankkinut yli 30 % Afarak Groupin osakkeista vuonna 2009 mutta jättänyt noudattamatta tästä seuraavaa velvollisuutta tehdä osakkeista julkinen, yli 350 miljoonan euron arvoinen ostotarjous.

Lähteet
-------

1. 1 2  Finanssivalvonta: Tarjousvelvollisuuden määrääminen ja uhkasakon asettaminen *finanssivalvonta.fi*.  21.2.2018.  Arkistoitu 12.4.2018. Viitattu 12.4.2018.
2. ↑  Simo Sipola: MOT-ohjelman käsikirjoitus 3.5.2010  3.5.2010. yle.fi. Viitattu 4.5.2010.
3. ↑  Harri Pietarinen: Yhtiön kassa tyhjäksi - "500 miljoonaa kului mukavasti" *Kauppalehti*.  4.5.2010. Viitattu 4.5.2010.
4. 1 2  "Tämä voi tahrata koko pörssin mainetta"– suomalaisen pörssiyhtiön suuromistajalla hämäriä rahavirtoja *Yle Uutiset*. Viitattu 12.4.2018.
5. ↑  KRP tutkii Helsingin telakkaa havittelevan yhtiön johtajaan liittyvää rikosepäilyä *Yle Uutiset*. Viitattu 12.4.2018.
**M/S Stena Saga** (aikaisemmin **Silvia Regina** ja **Stena Britannica**) oli sisaraluksensa *M/S Finlandian* (nykyisin *M/S Moby Dada*) ohella 1980-luvun suurimpia autolauttoja. Alukset kuuluivat aluksi Silja Linen laivastoon, mutta poistuivat laivastosta varustamon vastaanottaessa *M/S Silja Serenaden* ja vuotta myöhemmin *M/S Silja Symphonyn*.

Historiaa
---------

Laiva rakennettiin Wärtsilän Pernon telakalla Turussa ja laskettiin vesille 21. lokakuuta 1980. Se siirrettiin viimeisteltäväksi Wärtsilän Turun telakalle, jossa sen kastoi Silvia Reginaksi Ruotsin kuningatar Silvia. Laiva luovutettiin 10. kesäkuuta 1981 Suomen Yritysrahoitukselle, joka vuokrasi sen maarianhaminalaiselle Oy Svea Linelle. Silvia Regina alkoi liikennöidä Silja Linen väreissä Helsinki–Tukholma-reitillä, jota väliä se kulki vuoteen 1991.

Vuonna 1988 Stena Ab oli ostanut lautan, mutta se jatkoi vuokrattuna edelleen Silja Linen liikenteessä. Vuonna 1991 laivaan tehtiin muutostöitä Bremerhavenissa, se kastettiin uudelleen *Stena Britannicaksi* ja siirtyi Stena Linen reitille Hoek van Holland–Harwich. Vuonna 1994 laiva kastettiin *Stena Sagaksi* ja siirrettiin Oslo–Frederikshavn-reitille. Muutostöitä laivaan on tehty vuosina 2000, 2002, 2005 ja 2008 Cityvarvet-telakalla Göteborgissa. Tammikuussa 2011 alus oli uudistettavana Damen Shipyardilla Göteborgissa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  M/S Silvia Regina *Fakta om fartyg*. Viitattu 8.7.2017. (ruotsiksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **M/S Stena Saga** Wikimedia Commonsissa

* Stena Line – M/S Stena Saga (Arkistoitu – Internet Archive) (norjaksi)
Pieter Bruegel: *Taidemaalari ja taiteentuntija***Takapiru** on sävyltään arkinen nimitys henkilöstä, joka seuraa korttipeliä toisen takana. Laajemmassa merkityksessä se tarkoittaa jotain toimijaa, joka usein julkisuutta kaihtaen vaikuttaa asioihin taustalla. Korttipelissä takapirun kuuluu olla passiivinen tarkkailija, joka ei puutu pelin kulkuun.

Itä-Suomessa tunnetaan sana "kiho" tarkoittamaan takapirua esimerkiksi korttipelissä tai hevoskaupoissa. Englanninkielessä takapirua tarkoittava sana engl. *kibitzer* tulee jiddishin kautta saksankielisestä verbistä (saks. *kiebitzen*), joka tarkoittaa kurkistamista toisen papereihin, kortteihin ym. Sana on siirtynyt moniin eurooppalaisiin kieliin.

Kirjallisuudessa
----------------

* Vuonna 1989 Harri Nykänen julkaisi jännitysromaanin *Takapiru* (WSOY).
* Vuonna 2011 Timo J. Tuikka julkaisi poliittisen elämäkerran *Kekkosen takapiru: Kaarlo Hillilän uskomaton elämä* (Otava).
* Vuonna 2016 ilmestyi Maritta Lintusen novellikokoelma *Takapiru* (WSOY).

Katso myös
----------

* Harmaa eminenssi

Lähteet
-------

1. ↑  Takapiru *Kielitoimiston sanakirja*. Viitattu 24.8.2023.
2. ↑  kiho *Suomen murteiden sanakirja*. Viitattu 24.8.2023.
3. ↑  kibitzer *Merriam-Webster Dictionary*. Viitattu 24.8.2023.
4. ↑  Hirvensalo, Lauri: *Saksa–suomi suursanakirja. Grosswörterbuch Deutsch–Finnisch. Kuudes painos.*, s. 654. Helsinki: Werner Söderström Osakeyhtiö, 1993. ISBN 951-0-18823-9.

WikisanakirjaWikisanakirjaWikisanakirjassa on tähän liittyvä sananselitys: **takapiru**.
**Kaarlo Waismaa**, sukunimi esiintyy myös muodossa *Vaismaa* (24. lokakuuta 1869 Isokyrö – 1. joulukuuta 1947 Tampere) oli suomalainen Vapaakirkon lähetyssaarnaaja ja seurakunnan esimies.

Waismaan vanhemmat olivat maanviljelijä Israel Waismaa ja Susanna Sevón. Hän pääsi ylioppilaaksi 1890 Vaasan yksityislyseosta ja hän suoritti teologisen alkututkinnon Helsingin yliopistossa 1891. Hän keskeytti kuitenkin teologian opintonsa ja siirtyi Vapaan lähetyksen (vuodesta 1923 alkaen Suomen Vapaakirkko) saarnaajaksi.

Waismaa oli Vapaakirkollisen liikkeen matkasaarnaajana Intiassa Himalajan alueella 1898–1905 ja hän palasi vielä Intiaan matkasaarnaajaksi 1910–1912. Jälkimmäisellä kaudella hän viimeisteli julkaisukuntoon kirjoittamansa tiibetin kielen aapisen josta otettiin vuonna 1911 3 000 kappaleen painos Kalkutassa. Waismaa toimi Suomessa ollessaan Vapaan lähetyksen saarnaajakoulun opettajana Tampereella ja vuodesta 1913 hän oli lisäksi vapaakirkollisen Suomen Viikkolehden toimittajana. Vuodesta 1916 alkaen hän toimi Tampereen vapaakirkkoseurakunnan esimiehenä ja hänestä tuli 1923 Suomen Vapaakirkon hallituksen jäsen.

Kaarlo Waismaa oli naimisissa 1898–1905 Johanna Helena Staudingerin (1865–1905) ja vuodesta 1906 Emma Helena Höglundin (1874–1958) kanssa. Waismaalla oli kaksi lasta ensimmäisestä ja viisi lasta toisesta avioliitosta.

Julkaisuja
----------

* *Suomen allianssilähetys: lyhyt esitys sen synnystä ja kehityksestä*. Suomen allianssilähetyksen toimisto, Helsinki 1907
* *Tibetan primer*. Scandinavian alliance mission in the Himalayas, Calcutta 1911
* *Puhuvia kuvia Tibetistä ja Himalajalta: Suomen vapaan lähetyksen pakanalähetys Himalajalla ja Tibetissä*. Tampere 1923 (toimittajana)
* *Puhuvia kuvia Tibetistä ja Himalajalta 2*. Suomen vapaakirkon ulkolähetys, Helsinki 1933

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899
2. 1 2 3 4  Vaismaan suku : Kaarlo Vaismaa (1869-1947)
3. ↑  Isonkyröläinen teki tiibetiläisen aapisen, Suomen Kuvalehti, 06.05.1939, nro 18, s. 24, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899

 |

 |
**HMS Tapir** (viirinumerot P335) oli Britannian kuninkaallisen laivaston T-luokan sukellusvene toisessa maailmansodassa.

Valmistus
---------

*Pääartikkeli: T-luokka (sukellusvene)*
Alus tilattiin 1941 Vickers Armstrongilta Barrow-in-Furnessista, missä köli laskettiin 29. maaliskuuta 1943. Alus laskettiin vesille 21. elokuuta 1944 ja otettiin palvelukseen vielä saman vuoden lopulla 30. joulukuuta.

Palvelus
--------

Alus upotti 12. huhtikuuta 1945 Pohjanmerellä Bergenin lounaispuolella Saksan laivaston sukellusveneen *U-486* torpedoimalla.

### Hr. Ms. Zeehond

Alus sijoitettiin 18. kesäkuuta 1948 ylijäämänä reserviin ja lainattiin Alankomaille, joka liitti sen 12. heinäkuuta laivastoonsa nimellä *Hr. Ms. Zeehond*. Alus vieraili Curacaossa 30. huhtikuuta 1949 *Hr. Ms. O 24:n* ja *Hr. Ms. Van Kinsbergenin* kanssa. Matkalla suoritettiin gravitaatiomittauksia. Alus teki paluumatkalla pitkän snorkkelisukelluksen.

Kesäkuusta heinäkuuhun alus osallistui Exercise Viceroyhin ja marraskuussa *Hr. Ms. Dolfijnin* kanssa Britannian laivaston merisotaharjoitukseen. Alus osallistui 13.-26. syyskuuta 1952 Naton sotaharjoitukseen exercise Mainbraceen.

Alus palautettiin Britannian kuninkaalliselle laivastolle 15. heinäkuuta 1953.

### HMS Tapir

Alus otettiin uudelleen palvelukseen 16. joulukuuta 1953 nimellä *HMS Tapir*. Se romutettiin joulukuussa 1966 Faslanessa.

Lähteet
-------

* Akermann, Paul: *Encyclopaedia of British Submarines 1901–1955*. Penzance, Cornwall: Periscope Publishing, 2002. ISBN 1-904381-05-7. (englanniksi)
* Gardiner, Robert (toim.): *Conway's All the World's Fighting Ships 1947–1995*. Lontoo, Englanti: Conway Maritime Press, 1995. ISBN 0-85177-605-1. (englanniksi)

### Viitteet

1. ↑  Gardiner, Robert 1947-1995 s. 528
Sarat Chandra Das noin vuonna 1895.
**Sarat Chandra Das** (1849–1917) oli intialainen vakooja, tibetologi ja kirjailija, joka muistetaan erityisesti kahdesta matkastaan Tiibetiin.

Venäjän ja Britannian välisen valtakilpailun aikana 1800-luvulla Britanniassa koettiin tarvetta saada tietoa sulkeutuneesta Tiibetistä. Ainoat ihmiset, jotka pystyivät ylittämään Tiibetin rajan ilman ongelmia olivat buddhalaiset munkit. Sen seurauksena Britannia alkoi kouluttamaan intialaisesta siirtokunnastaan vakoojia, jotka munkeiksi pukeutuneina lähtivät tiedustelumatkoille Tiibetiin. Das matkasi sinne ensimmäistä kertaa vuonna 1879, jota ennen hän oli tutkinut tarkasti aikaisempien Tiibetissä käyneiden kirjoja. Hän oli perehtynyt buddhalaisuuteen ja osasi puhua sujuvaa tiibetiä, minkä seurauksena häntä pidetään menestyneimpänä Tiibetiin matkanneista tiedustelijoista.

Hän sai apua buddhalaisilta munkeilta, jotka mieluusti ottivat Dasilta oppia ja tietoa länsimaista. Ensimmäisellä Tiibetin matkallaan hän teki niin suuren vaikutuksen paikallisiin, että hänet kutsuttiin käymään maassa toisen kerran vuonna 1881. Toisen matkansa jälkeen Das kirjoitti kirjan *Journey to Lhasa and Central Tibet*, joka julkaistiin vasta vuonna 1902 johtuen siitä, että hänen tiedustelutietonsa haluttiin alun perin pitää salaisina. Matkansa lopuksi Das palasi Intiaan mukanaan useita tiibetiläisiä kirjoituksia. Hänen tiibetiläiset avustajansa, jotka eivät tienneet hänen olevan Britannian palveluksessa toimiva vakooja saivat ankaria rangaistuksia vieraanvaraisuudestaan. Useita heistä pidätettiin, kidutettiin ja tuomittiin kuolemaan. Vuosikymmeniä vankilassa olleet avustajat pääsivät vapaiksi vasta, kun Younghusbandin retkikunta vapautti heidät 1900-luvun alussa.

Matkoiltaan palannut Das vietti loppuelämänsä kirjallisten töidensä parissa, kääntämässä tiibetiläisiä kirjoituksia ja kokoamassa sanakirjaa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Bhattacharya, Parimal: Meet Sarat Chandra Das: The spy who came in from the cold of Tibet and wrote a book about it *Scroll.in*.  27.10.2017. Viitattu 1.9.2019.
2. ↑  A Bengali Spy for the British Empire Recalls His Audience With The Thirteenth Dalai Lama *Caravan Magazine*.  31.1.2018. Viitattu 1.9.2019.
3. 1 2 3  Subramanian, Samanth: The Indian Spy Who Fell for Tibet *New York Times*.  16.3.2016. Viitattu 1.9.2019.

Aiheesta muualla
----------------

* Dasin teoksia Internet Archivessa

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Sarat Chandra Das** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Japani
* Australia
* Alankomaat

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Taiteenala | 
* Photographers' Identities

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**Axel Fredrik Salomon Jansson** (12. elokuuta 1858 Helsinki – 5. toukokuuta 1906 Helsinki) oli suomalainen juristi, asianajaja ja virka- ja valtiopäivämies.

Janssonin vanhemmat olivat laamanni, valtiopäivämies August Fredrik Jansson ja Rosalie Karolina Josefina Saurén ja puolisot vuodesta 1886 Sigrid Aurora Becker (k. 1900) ja vuodesta 1902 Olga Karolina Reincke. Jansson tuli ylioppilaaksi 1876, suoritti ylemmän oikeustutkinnon 1882 ja sai varatuomarin arvon 1885. Hän perusti asianajotoimiston kollegansa kanssa 1885, mutta toimi ensin senaatissa ylimääräisenä kopistina 1886 ja rautatiehallituksessa notaarina 1887. Jansson oli myös kutomoliikkeen perustaja ja johtaja ja omisti Nordsjön kartanon. Hän oli Helsingin kaupunginvaltuuston jäsen vuodesta 1891 aina kuolemaansa saakka. Jansson oli porvarissäädyssä Raahen edustaja valtiopäivillä 1891 ja Helsingin edustaja valtiopäivillä 1894, 1897, 1899, 1904–1905 ja 1905–1906.

Lähteet
-------

1. 1 2  Sigurd Nordenstreng: *Porvarissäädyn historia Suomen valtiopäivillä 1809–1906: Osa V*, s. 149–150. Helsinki: Otava, 1921.
2. 1 2  Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899: Jansson Axel Fredrik Salomon Viitattu 29.3.2021.
MahendraparvataAngkor Wat
**Mahendraparvata** (*Suuren Indran vuori*) oli keskiaikaisen Khmerien valtakunnan aikainen kaupunki Kambodžassa.

Kaupunki sijaitsi nykyisessä Siĕm Réabin provinssissa Phnom Kulen-vuorten rinteillä noin 45 kilometriä pohjoiseen Siĕm Réabista. 
Siem Reapin jonka lähellä on Angkor Watin temppeli. Kaupunki rakennettiin 802 jaa. noin 350 vuotta ennen Angkor Watia. Se oli yksi kolmesta suuren soturikuninkaan Jayavarman II:n pääkaupungeista. Mahendraparvata oli khmerien imperiumin perustajakaupunki.

Löytäminen
----------

Kaupungin olemassaolosta oli kerrottu vanhoissa kirjoituksissa, mutta sen tarkkaa sijaintia ei tunnettu. Se löytyi vuonna 2013 helikopterista käsin laserilla toimivan Lidar-kaukokartoituslaitteen avulla. Paikan päälle oli vaikea kulkea muun muassa soiden ja maamiinojen takia. Tutkijat löysivät ensimmäisellä maaretkellä kuusi temppeliä. Kaupunki on säästynyt ryöstelyiltä. Ei ole vielä varmaa, onko löydetty kaupunki Mahendraparvata.

Lähteet
-------

1. ↑  Viidakon nielaisema kaupunki löytyi Kambodzassa
2. 1 2  Lost horizons: mediaeval city uncovered
3. ↑  Kadonnut kaupunki löydettiin "viidakon sisään näkevän" laitteen avulla (Arkistoitu – Internet Archive)
4. ↑  Viidakosta löytyi kadonnut kaupunki ihmelaitteen avulla (Arkistoitu – Internet Archive)
Paradipin sataman sijainti  
Paradipin sataman sijaintiParadipin sataman sijainti Intian Odishan osavaltiossa
**Paradipin satama** (orijaksi ପାରାଦୀପ ବନ୍ଦର, engl. *Paradip Port*; UN/LOCODE: IN PPT) on Intian Odishan osavaltion Jagatsinghpurin piirikunnan Paradipin kaupungissa, Mahanadijoen suulla, Bengalinlahden itärannalla toimiva suuri satama.

Paradipin satama on Amerikan satamaviranomaisten yhdistyksen (AAPA) tilaston mukaan kokonaisrahtimäärältään (2016: 88,95 milj. t) Intian suurin satama. AAPA:n valikoiva tilasto on kuitenkin jättänyt pois tilastostaan Intian suurimman rahtisataman (Kandlan satama), joten Paradip oli toisiasiallisesti Intian toiseksi suurin satama. Paradip lukeutuu maailman 70 suurimman rahtisataman joukkoon.

Sataman rakennustyöt aloitettiin peruskiven valamisella 3. tammikuuta 1962. Satama oli rakennustöiden alkuvaiheessa osavaltion hallitsema, mutta kesäkuun 1965 alussa Intian hallitus otti sataman vastuulleen. Nykyisin Paradipin satama toimii Intian merenkulkuministeriön alaisuudessa. Ensimmäinen laiva kiinnittyi satamaan 12. maaliskuuta 1966.

Vuonna 2019 uutisoitiin Paradipin sataman tarpeista monipuolistaa toimintaansa tulevan satamakilpailun seurauksena. Merkittävältä osaltaan Parandipiä käyttäneen teräsyhtiö Tata Steelin Jamshedpurin tehtaan rahtikuljetusten arveltiin siirtyvän suurelta osaltaan tulevina vuosina uuteen, rakenteilla olevaan Subarnarekhan jokisatamaan.

Lähteet
-------

1. ↑  United Nations Code for Trade and Transport Locations (UN/LOCODE) (YK:n koodi kauppa- ja liikennepaikoille (UN/LOCODE)) unece.org. Viitattu 22.2.2019. (englanniksi)
2. 1 2  Port history Paradip Port Trust, paradipport.gov.in. Viitattu 22.2.2019. (englanniksi)
3. ↑  Economy Jagatsinghpurin piirikunta, jagatsinghpur.nic.in. Viitattu 22.2.2019. (englanniksi)
4. ↑  Port of Paradip. Port Commerce worldportsource.com. Viitattu 22.2.2019. (englanniksi)
5. 1 2  World port rankings 2016 (xlsx) (excel-taulukko) AAPA. Viitattu 22.2.2019. (englanniksi)
6. ↑  Port of Paradip. Review and History worldportsource.com. Viitattu 22.2.2019. (englanniksi)
7. ↑  Nirmalya Behera & Jayajit Dash: Paradip, Dhamra ports diversify cargo to counter Subarnarekha port  18.2.2019. Business Standard, business-standard.com. Viitattu 22.2.2019. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Paradip (Port), India (IN) (englanniksi) (marinetraffic.com)
**Gustaf Einar von Bonsdorff** (31. elokuuta 1882 Tampere – 10. marraskuuta 1939 Helsinki) oli suomalainen juristi, hallitussihteeri ja Postisäästöpankin toimitusjohtaja.

Einar von Bonsdorffin vanhemmat olivat Tampereen piirilääkäri Carl Edvard von Bonsdorff (1829–1894) ja Sofie Johanna Ahonius. Hän pääsi ylioppilaaksi 1902 Helsingin uudesta yhteiskoulusta ja suoritti Helsingin yliopistossa ylemmän hallintotutkinnon 1906 ja oikeustutkinnon 1912. Von Bonsdorff sai varatuomarin arvon 1916.

Von Bonsdorff oli tie- ja vesirakennusten ylihallituksessa kanslistina 1907–1917. Hän oli sitten senaatin kulkulaitosten ja yleisten töiden toimituskunnan, sittemmin ministeriön kanslistina 1918–1919 ja sen jälkeen protokollasihteerinä 1919–1922 ja vanhempana hallitussihteerinä 1922–1933. Vuonna 1933 von Bonsdorff nimitettiin Postisäästöpankin toimitusjohtajaksi.

Einar von Bonsdorff oli naimisissa vuodesta 1908 Ellen Alma Natalie Geitelin kanssa.  Hänen veljiään olivat toimitusjohtaja John Waldemar von Bonsdorff (1878–1956) ja hammaslääkäri, professori Per Adolf von Bonsdorff (1885–1965) ja velipuoliaan Suomen ja Skandinavian historian professori Carl Gabriel von Bonsdorff (1862–1951), Nummelan keuhkotautiparantolan ylilääkäri, professori Axel Robert von Bonsdorff (1869–1945) ja Turun kunnallissairaalan sisätautiosaston johtaja, professori Artur Edvard von Bonsdorff (1872–1959).

Julkaisuja
----------

* *Tielainsäädäntö selityksineen tielakiin*; toim. E. v. Bonsdorff ja Olli Martikainen. WSOY 1931
* *Kylätiet*. WSOY 1933, 2. korj. ja täyd. painos 1935
* *Postisäästöpankki 1886-1936*. Postisäästöpankki, Helsinki 1936

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Ylioppilasmatrikkeli 1902, matrikkelinumero 27740 (Arkistoitu – Internet Archive)
2. 1 2  Toimitusjohtaja G. E. von Bonsdorff, Aamulehti, 11.11.1939, nro 305, s. 3, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
3. 1 2  Yrjö Kotivuori, Ylioppilasmatrikkeli 1640–1852: Karl Edvard von Bonsdorff. Verkkojulkaisu 2005. Luettu 3.4.2021.