recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Justus Lipsius -rakennus** on Euroopan unionin toiminnan keskeinen rakennus Brysselissä, Belgiassa. Rakennus on toiminut Euroopan unionin neuvoston ja neuvoston pääsihteeristön kotipaikkana vuodesta 1995 lähtien.

Historia
--------

Vuodesta 1995 lähtien Justus Lipsius -rakennus on toiminut EU:n neuvoston ja neuvoston pääsihteeristön päätoimipaikkana. Vuonna 2002 rakennus alkoi isännöidä myös Eurooppa-neuvoston kokouksia. Vuosina 2001–2006 rakennuksessa tehtiin merkittäviä muutoksia, jotta se voisi paremmin palvella Eurooppa-neuvoston kokousten sekä uusien jäsenmaiden valtuuskuntien ja lehdistön tarpeita.

Eurooppa-neuvoston kokoukset ja neuvoston istunnot siirtyivät Europa-rakennukseen vuonna 2017. Justus Lipsius -rakennus jatkaa edelleen tärkeässä roolissaan EU:n päätöksenteossa. Rakennuksessa järjestetään edelleen alemman tason kokouksia ja se toimii monien pääsihteeristön yksiköiden kotipaikkana. Lisäksi rakennuksessa sijaitsee lehdistökeskus.

Rakennus
--------

Rakennus on jaettu kahteen pääosaan: kokousosa ja sihteeristöosa. Kokousosassa sijaitsee neuvoston ja sen valmisteluelinten kokoussalit, lehdistötilat, ravintolat ja jäsenmaiden valtuuskuntien toimistot. Sihteeristöosassa on neuvoston pääsihteeristön yksiköiden toimistot.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Justus Lipsius -rakennus *Euroopan unionin neuvosto*. Viitattu 4.2.2024.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * n
* k
* m
Euroopan unioni Euroopan unionin neuvosto |
| --- |
|  |
| Organisaatio | 
* Puheenjohtaja
* Äänestäminen
* Pääsihteeristö
	+ Pääsihteeri
* Coreper

 |  |
|  |
| Kokoonpanot | 
* Kilpailukykyneuvosto
* Koulutus-, nuoriso-, kulttuuri- ja urheiluneuvosto
* Liikenne-, televiestintä- ja energianeuvosto
* Maatalous- ja kalastusneuvosto
* Oikeus- ja sisäasioiden neuvosto
* Talous- ja rahoitusasioiden neuvosto
	+ Euroryhmä
* Työllisyys-, sosiaalipolitiikka-, terveys- ja kuluttaja-asioiden neuvosto
* Ulkoasiainneuvosto
	+ Ulkoministerien epävirallinen kokous
* Yleisten asioiden neuvosto
* Ympäristöneuvosto

 |
|  |
| Rakennukset | 
* Justus Lipsius
* Lex
* Europa

 |

 |
**Suomen Suojelusliitto** (*Finlands Skyddsförbund*) oli suomalainen vuonna 1923 perustettu kommunismin vastainen järjestö, joka kuului vuodesta 1924 alkaen jäsenenä Genevessä perustettuun Kansainväliseen antikommunistiseen liittoon (*Entente internationale contre la III:e internationale*). Suomen Suojelusliitto toimi vuoteen 1944 saakka, joskin aktiivisimmillaan se oli 1920-luvulla ja 1930-luvun alussa.

Liiton perustivat senaattorit Heikki Renvall ja Kaarlo Castrén sekä professorit Bernhard Wuolle ja Onni Tarjanne. Perustamissopimuksen ensimmäiset allekirjoittajat olivat C. G. E. Mannerheim ja P. E. Svinhufvud. Liitto harjoitti kommunisminvastaista valistustoimintaa ja jakoi muun muassa lehdistötiedotteita. Liiton oman arvion mukaan vuonna 1924 Suomessa julkaistuista kommunismia käsittelevistä lehtiartikkeleista pääosa oli sen laatimia. Se teki yhteistyötä Etsivän Keskuspoliisin kanssa. Molemmat vaativat julkaistuissa artikkeleissaan koko vasemmistolaisen työväenliikkeen lakkauttamista Suomessa, mitä perusteltiin sillä, että kyse oli Moskovasta ohjatusta, yhteiskuntajärjestyksen tuhoamiseen tähtäävästä toiminnasta.

Suomen Suojelusliitto julkaisi 1929–1931 *Suomen suojelusliitto* ja *Valkoinen vartio*-nimisiä kuukausijulkaisuja.

Lähteet
-------

* Pieni Tietosanakirja IV. San Remo - Öölanti. Otava 1928
* Rislakki, Jukka: Erittäin salainen. Vakoilu Suomessa. LOVE KIRJAT 1982. ISBN 951-835-057-4.
**Kaarle Kustaa** (ruots. *Karl Gustav*; 2. joulukuuta 1802 – 10. syyskuuta 1805) oli Ruotsin prinssi, kuningas Kustaa IV Aadolfin ja kuningatar Fredrika Dorotean poika. Hän eli vain kaksivuotiaaksi.

Kaarle Kustaalle annettiin syntyessään arvonimi Suomen suuriruhtinas. Hän oli viimeinen Ruotsin kuningasperheen jäsen (ja ainoa Holstein-Gottorpin dynastiasta), jolla oli tämä arvonimi. Vuoden 1802 Suomen-vierailullaan Kustaa IV Aadolf lupasi kasvattaa Kaarlen Turun Akatemiassa. Prinssin kuoltua Turun Akatemia vietti hänen muistokseen surujuhlan, ja Johan Fredrik Wallenius piti siellä sittemmin painettuna julkaistun muistopuheen. Kaarle Kustaa on haudattu Riddarholmenin kirkkoon Tukholmaan.

Lähteet
-------

1. 1 2  Carl Gustav of Sweden (englanniksi) Find a grave. Viitattu 31.5.2019.
2. 1 2  *Tietosanakirja* (1911), s. 1678 (ruotsiksi) Runeberg.org. Viitattu 31.5.2019.


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ruotsi

 |

 |
Cambridgen King’s Collegen kappelia pidetään tyylipuhtaana esimerkkinä perpendikulaarityylistä.
**Perpendikulaarityyli** on Englannissa syntynyt myöhäisgoottilainen rakennustyyli, joka oli vallalla 1300-luvun loppupuoliskolta 1500-luvulle saakka, suurin piirtein samaan aikaan kuin ranskalainen flamboyant-tyyli. Siitä kehittyi vähitellen Tudor-tyyli.

Perpendikulaarityyli oli hyvin koristeellista. Sen tunnuspiirteitä olivat ruusustossa vallitsevana oleva pystyviiva, korkeat ja leveät ikkunat ja rakennusten sisätilojen avaaminen yhdeksi korkeaksi tilaksi. Sille olivat ominaisia myös sirojen tukipilareiden varaan rakennetut viuhkaholvit.

Esimerkkejä
-----------

Gloucesterin tuomiokirkon kuori edustaa varhaista perpendikulaarityyliä.
* Gloucesterin tuomiokirkon kuori (n. 1335–) on luultavasti vanhin säilynyt esimerkki perpendikulaarityylistä;
* King’s Collegen kappeli (1446–1515) Cambridgessä;
* Henrik VII:n hautakappeli Westminster Abbeyssä.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6 7 8  Perpendicular style *Encyclopaedia Britannica*. Viitattu 25.2.2019. (englanniksi)
2. ↑  *Facta 2001*, osa 5, palsta 253. Artikkeli Gotiikka.
3. ↑  Perpendikulaarityyli *Pieni Tietosanakirja*. Project Runeberg. Viitattu 25.2.2019.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **perpendikulaarityyli** Wikimedia Commonsissa
**Varma Toivo Suosalmi**, vuoteen 1929 **Sundelin** (25. syyskuuta 1894 Helsinki – 29. joulukuuta 1968 Helsinki) oli revisioneuvos, joka toimi Tornion ja Jyväskylän kaupunginjohtajana.

Suosalmen vanhemmat olivat asemapäällikkö Ivar Elis Sundelin ja Olga Maria Kumpuniemi ja puoliso vuodesta 1920 Maija Laamanen. Suosalmi tuli ylioppilaaksi 1914 ja opiskeli yliopistossa lakitiedettä vuoteen 1917. Hän oli Kajaanin sissipataljoonan ja Kaartin jääkäripataljoonan talouspäällikkö 1918–1919, pankinjohtaja Vaasassa ja Kauhavalla 1919–1922, Jyväskylän rahatoimikunnan sihteeri ja rahatoimikonttorin johtaja 1922–1929, Tornion kaupunginjohtaja 1929 ja Jyväskylän ensimmäinen kaupunginjohtaja vuodesta 1930 vuoteen 1935, jolloin häntä seurasi tehtävässä Arvo Haapasalo.

Lähteet
-------

1. 1 2  Kuka kukin on (Aikalaiskirja) 1934, s. 654–655 (Viitattu 2.2.2019)
2. ↑  Kuolleita. *Helsingin Sanomat*, 11.1.1969, s. 2.
3. ↑  L. Arvi P. Poijärvi, Ilmari Havu, Mauno Jääskeläinen (toim.): *Kuka kukin on (Aikalaiskirja). Henkilötietoja nykypolven suomalaisista 1950*, s. 139–140. Helsinki: Kustannusosakeyhtiö Otava, 1949.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
|  | **Jyväskylän kaupunginjohtaja**1930–1935 | Seuraaja:**Arvo Haapasalo** |
**Economic Freedom Fighters** (EFF) on eteläafrikkalainen äärivasemmistolainen puolue. Puolueen perusti Afrikan kansalliskongressin nuorisoliiton erotettu johtaja Julius Malema kannajineen heinäkuussa 2013.

Puolue sai vuoden 2014 vaaleissa 6,35 prosenttia äänistä ja 25 paikkaa parlamentin alahuoneeseen.

Maleman on sanonut ymmärtävänsä Etelä-Afrikan köyhiä ja ilmoittanut taistelevansa "imperialisteja" vastaan ja vaatinut "vasta-vallankumouksellisten voimien" eliminointia.
Puolue vaatii viljelymaiden ja kaivosten takavarikointia ilman korvauksia omistajille.
Maleman mukaan yksikään valkoinen ei ole oikeutettu maan omistukseen Etelä-Afrikassa tai Afrikan mantereella.

Helmikuussa 2018 puolue teki parlamentissa aloitteen maan perustuslain muuttamisesta siten, että maanomistajilta voitaisiin takavarikoida heidän maansa ilman korvauksia. Myös valtapuolue ANC oli hyväksynyt joulukuun 2017 puoluekokouksessaan kyseiset toimet ja kannatti ehdotusta.

Parlamenttivaaleissa toukokuussa 2019 ANC sai 230 paikkaa, DA 84 paikkaa, EFF 44 paikkaa ja Inkatha 14 paikkaa. ANC ja DA menettivät kumpikin paikkoja, mutta siis ANC:n ehdoton enemmistö parlamentissa säilyi edelleen. Kolmanneksi suurimmaksi puolueeksi tuli Julius Maleman johtama radikaali ja äärivasemmistolainen EFF (Economic Freedom Fighters), joka oli eniten kannatustaan vaaleissa lisännyt puolue.

Lähteet
-------

1. 1 2  Julius Sello Malema  9.2.2017. South African History Online. Viitattu 23.4.2018. (englanniksi)
2. ↑  Julius Malema: The calculated controversy  14:15 GMT, Friday, 18 December 2009. BBC. Viitattu 23.4.2018.
3. ↑  Julius Malema: A fascist or racial nationalist? timeslive.co.za.
4. ↑  ANC to table amendment to EFF's land expropriation proposal *mg.co.za*.
5. ↑  Explainer: South Africa aims to expropriate land without compensation *reuters.com*.
6. ↑  M&G Data Desk: South Africa, this is your new Parliament *The M&G Online*. Viitattu 12.12.2019. (englanniksi)
**Pemberton’s French Wine Coca** (Pembertonin ranskalainen kokaviini) oli apteekkari John Pembertonin kehittämä juoma, joka toimi alkuna Coca-Colalle. Pemberton rekisteröi tuotemerkin vuonna 1885. Juoma sisälsi kokaiinia, viiniä ja muita aineksia.

French Wine Coca syntyi yrityksenä jäljitellä Vin Mariani -nimistä suosittua patenttilääkettä. Pemberton kopioi Vin Marianin juomaohjeen, muunsi sitä hiukan ja väitti useiden julkisuuden henkilöiden suositusten kertovan omasta juomastaan. Pembertonin juoma alkoi menestyä, mutta raittiusliikkeen vallatessa alaa Atlanta ja Fultonin piirikunta äänestivät alkoholin kielletyksi. Pembertonin oli kehitettävä alkoholiton juoma, joten vuonna 1886 hän muutti juoman kaavaa. Hän otti pois viinin ja lisäsi kofeiinia ja mausteeksi kolapähkinäuutetta. Coca-Colan ensimmäinen versio oli syntynyt.

Lähteet
-------

* Standage, Tom: *Kuusi lasillista historiaa*. Engl. alkuteos: A History of World in 6 Glasses. Suomentanut Jaana Iso-Markku. Helsinki: Edita, 2006. ISBN 951-37-4687-9.
* Oliver, Thomas: *Aidon Coken tosi tarina*. Engl. alkuteos: The Real Coke, the Real Story. Suomentanut Silja Hiidenheimo. Hämeenlinna: Kauppiaitten Kustannus, 1987. ISBN 951-635-642-7.

### Viitteet

1. 1 2  Oliver, s. 20
2. ↑  Standage, s. 226–227
Daniel Helsingius
**Daniel Helsingius** (1717 – 12. elokuuta 1774 Tukholma) oli suomalainen Ruotsissa vaikuttanut kuninkaallinen sihteeri ja poliittinen kirjailija.

Helsingiuksen vanhemmat olivat Porvoon tuomiorovasti Georg Helsingius (1662–1741) ja Beata Schmidt tämän toisessa avioliitossa. Hän kävi Porvoon lukiota ja pääsi ylioppilaaksi Turussa 1732 ja Uppsalassa 1735. Hän valmistui filosofian kandidaatiksi Uppsalan yliopistosta 1739.

Helsingius toimi Tukholman linnanoikeuden varanotaarina vuodesta 1748, kuninkaallisen kanslian notaarina vuodesta 1749, linnanoikeuden notaarina vuodesta 1753 ja kuninkaallisen kirjaston ylimääräisenä kirjastonhoitajana vuodesta 1761. Hänestä tuli kuninkaallinen sihteeri 1762 ja antikviteettiarkiston asessori 1763.

Klassillisilta kirjailijoilta kirjoitustyylinsä omaksunut Helsingius kirjoitti myssypuolueen palveluksessa poliittisia ja poleemisia kirjoitelmia. Hän toimi Ruotsin ensimmäisen, vuosina 1769–1849 Tukholmassa ilmestyneen Dagligt Allehandan avustajana.

Kirjoituksia
------------

* *Lika brott mot lag och folk lika straffad i Frankrike och i Sverige*. 1766, kirjoitettu vekselikeinottelua vastaan
* *Matematiskt försök till försvar för Svea rikes regeringsform, Triumviratet på Momi parnass*. 1769
* *Öfversättaren af en svensk mans tankar hälsar utgifvaren af Aristarchus med en lärd kyss*. 1769, kirjoitettu Carl Christoffer Gjörwelliä vastaan
* *Griftstod öfver ett växandecadaver*. 1771, kirjoitettu Olof Kexéliä vastaan
* *Till åskådaren om inskriptioner på ölkannor*, kirjoitettu Olof Bergklintiä vastaan

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Kotivuori, Yrjö: Daniel Helsingius. *Ylioppilasmatrikkeli 1640–1852*. Helsingin yliopiston verkkojulkaisu 2005. Luettu 3.11.2016.
2. ↑  Project Runeberg - Nordisk familjebok Uggleupplagan (1909), osa 11. Harrisburg - Hypereides, hakusana Helsingius
3. ↑  Project Runeberg - Svenskt biografiskt handlexikon (1906), hakusana Helsingius, Daniel

Aiheesta muualla
----------------

* Daniel Helsingiuksen elämäkerta Kansallisbiografiassa

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)
* Ruotsi

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Kansallisbiografia

 |

 |

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: sv:Daniel Helsingius
**Ekseligmos** (m.kreik. ἐξέλιγμος, "vanteen kääntäminen", "taivaallisten kehien pyöriminen") on tähtitieteellinen jakso, jonka kuluttua auringon- ja kuunpimennykset toistuvat suunnilleen samanlaisina suunnilleen samoissa paikoissa. Jakson pituus on 54 vuotta ja 34 päivää eli 19 756 päivää tai 669 synodista kuukautta. Ekseligmos-jakso on saros-jakson (noin 18 vuotta, 11 vuorokautta ja 8 tuntia) parannettu, tarkempi versio ja koostuu kolmesta saroksesta.

Jaksoa käytetään pimennysten ennustamisessa. Koska saros-jakson pituus ei ole tasapäiviä, jakson välein pimennykset toistuvat kyllä suunnilleen samanlaisina mutta niiden sijainti siirtyy joka jaksolla noin 120 astetta lännemmäksi, jolloin pimennys ei yleensä ole näkyvissä samasta paikasta kuin edellinen vastaava pimennys. Ekseligmos-jakson välein pimennykset osuvat sen sijaan suunnilleen samaan osaan maapalloa. Koska jakso on yli kuukauden tasavuosia pidempi, pimennysten täsmällisissä reiteissä on kuitenkin suuria eroja.

Ekseligmos-jakso tunnettiin antiikin Kreikassa viimeistään hellenistisellä ajalla, sillä sen osoitin oli mukana Antikytheran koneessa, joka valmistettiin noin 150–100 eaa.

Esimerkki
---------

Seuraavat kartat esittävät ekseligmos-jakson välein toistuneiden auringonpimennysten reitit saros-jaksolla 126 vuosina 1936 ja 1990:

|  |  |
| --- | --- |
| 126:n saros-jakson 40. auringonpimennys 19. kesäkuuta 1936. | 126:n saros-jakson 43. (eli 3 saroksen eli 1 ekseligmoksen päästä toistuva) auringonpimennys 22. heinäkuuta 1990 (mm. Suomessa). |

Lähteet
-------

1. ↑  Liddell, Henry George & Scott, Robert: ἐξελιγμός *A Greek-English Lexicon*.  1940. Oxford:  Clarendon Press / Perseus Digital Library, Tufts University.  (englanniksi)
2. 1 2  Freeth, Tony & Jones, Alexander & Steele, John M. & Bitsakis, Yanis: Calendars with Olympiad and Eclipse Prediction on the Antikythera Mechanism: Supplementary Notes.  *Nature*, 31 July 2008, nro 454, s. 614-617. Artikkelin verkkoversio.
**Valtteri Juho Aleksi Louko** (s. 28. elokuuta 2003 Lapua) on suomalainen pikajuoksija, joka edustaa Lapuan Virkiää. Hänen valmentajansa ovat Pasi Louko ja Antti Haapakoski.

Luoko saavutti vuoden 2023 Kalevan kisoissa pronssia 100 metrin juoksussa. Aikuisten Suomi–Ruotsi-maaottelussa hän kilpaili ensimmäisen kerran Helsingissä 2022 sijoittuen 100 metrillä viidenneksi.

Louko karsiutui 100 metrin ja 4 × 100 metrin viestin alkuerissä Calin alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa 2022. Espoon alle 23-vuotiaiden EM-kilpailuissa 2023 hän karsiutui 100 metrillä välierissä ja 200 metrillä alkuerissä. Hän kuului myös Suomen 4 × 100 metrin viestijoukkueeseen, joka keskeytti loppukilpailun.

Louko juoksi 100 metrin ennätyksensä 10,38 Tampereella 26. elokuuta 2023. 200 metriä hän on juossut parhaimmillaan aikaan 21,09 Tampereella 27. elokuuta 2023. Sisäradoilla hän on juossut 60 metriä aikaan 6,73 Mustasaaressa 28. tammikuuta 2023. Hän juoksi 150 metrin sisäratojen Suomen ennätyksen 16,27 Jyväskylässä 15. tammikuuta 2023.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Valtteri Louko Tilastopaja (vaatii kirjautumisen, maksullinen palvelu).
2. ↑  Yllätys miesten 100 metrillä! Santeri Örn löi Samuli Samuelssonin, Lotta Kemppinen nopein nainen – seuraa suorana Kalevan kisoja *yle.fi*. Viitattu 28.7.2023.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* World Athletics
* Tilastopaja 🔒

 |

 |
**Keijo Lauri Kalervo Kaskimies**, vuoteen 1944 **Mikkola** (4. helmikuuta 1916 Sortavala – 1. marraskuuta 1986 Helsinki) oli suomalainen ekonomi, rehtori, järjestöjohtaja, päätoimittaja ja gemmologian harrastaja.

Henkilöhistoria
---------------

Kaskimiehen vanhemmat olivat opettaja Lauri Mikkola ja Saimi Rosa Charlotta Grönroos ja puoliso vuodesta 1945 Sirkka-Sisko Hinttula. Kaskimies tuli ylioppilaaksi 1934 ja valmistui kansakoulunopettajaksi 1940, ekonomin tutkinnon hän suoritti 1946. Kaskimies oli Suomen kansakoulunopettajien liiton sihteeri 1945–1948, *Opettajain Lehden* päätoimittaja 1949–1952, Seinäjoen kauppakoulun rehtori 1953–1955 ja Suomen kultaseppien liiton toimitusjohtaja 1955–1979, samoin kuin *Kultaseppien lehden* päätoimittaja. Gemmologiaa harrastanut Kaskimies toimi Suomen gemmologisen seuran varapuheenjohtajana ja oli seuran kunniajäsen.

Kauppatieteilijä, professori Mika Kaskimies oli Keijo Kaskimiehen veli.

Julkaisuja
----------

* *Koululaisen urheilu- ja retkeilymuistio*, 1947, Keijo Kaskimies, Niko Oksanen
* *17. pohjoismainen koulukokous [Helsinki 1957], 17. nordiska skolmötet [Helsingfors 1957]*, 1959, Tor Therman, Keijo Kaskimies
* *Timanttitietoa*, 1980, Jørgen Møller, suom. Keijo Kaskimies, Ralf Westerback
* *Ivalojoen kultalat*, 1984, Martti Hanhivaara, Keijo Kaskimies, Paavo Pitkänen
* *Exlibris 86: Suomen exlibris-yhdistyksen 40-vuotisjulkaisu*, 1986, Keijo Kaskimies, Juhani Avonius, Allan Ylinen

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Kuka kukin on 1978, s. 363. Viitattu 7.5.2023.
2. 1 2  Kuolleita. *Helsingin Sanomat*, 6.11.1986, s. 18.


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)

 |

 |
| Sosiaalisen median kanavat |
| --- |
|  |
| LinkedIn |
|  |
| Facebook |
|  |
| Instagram |
|  |
| Vimeo |
| * n
* k
* m
 |

**Studio Outo Oy** on vuonna 2003 perustettu animaatiostudio, jonka toimistot sijaitsevat Oulussa ja Helsingissä. Studio Outo tuottaa markkinointiviestinnän erikoisosaajana monipuolisesti animaatioita, kuvituksia, äänituotantoa ja konseptisuunnittelua. Yritys panostaa voimakkaasti myös animoituihin opetus-, koulutus- ja viestintäsisältöjen kehittämiseen.

Yrityksellä on myös omaa sisältötuotantoa. Studio Outo on tuottanut mm. **Hullabalooba-animaatiosarjan**, joka sai parhaan tuotantoon tulevan TV-projektin erikoismaininnan Cinekid Festivalilla Amsterdamissa. Animaatiosarja on pullollaan mielikuvitusta kutkuttavaa toimintaa ja koomisia sattumuksia. Anarkistinen indie-sisältö ui ronskisti vastavirtaan lasten sisältömarkkinoilla. Hullabalooba on kielivapaa leikeanimaatio, jota esitetään lähes kolmessakymmenessä eri maassa.  Sarjan käsikirjoitus, kuvitus, animaatio, ohjaus, musiikki, ääninäyttely ja äänituotanto ovat kokonaan Studio Oudon omaa tuotantoa.

Lähteet
-------

1. ↑  Studio Oudon Hullabalooba-animaatiosarja TV-kategorian paras Cinekid-festivaalilla *www.businessoulu.com*. Viitattu 17.5.2021.
2. ↑  Merirosvotoilailua telkkariin tuo Studio Outo Oulusta *Kaleva*. Viitattu 17.5.2021.
**Tööt-Filmi Oy** oli suomalainen animaatioita tuottanut elokuvayhtiö. Yhtiön johtohahmoja olivat animaattori ja leikkaaja Antti Kari sekä säveltäjä ja tietokonegraafikko Jukka Ruohomäki. Tööt-Filmi oli 1980-luvulla tietokoneanimaation pioneeri Suomessa. Yhtiö teki muun muassa Eino Leinon Helkavirsiin pohjautuvan kolmen lyhytelokuvan sarjan. Elokuvista tunnetuin on *Mennyt manner*, joka palkittiin Valtion elokuvapalkinnolla vuonna 1982
. Se sai samana vuonna kunniamaininnan Tampereen elokuvajuhlilla sekä palkittiin sarjansa pääpalkinnolla Zagrebin kansainvälisillä animaatioelokuvan festivaaleilla.Elokuvaa varten tehtiin kolmiulotteinen linnan sali, joka oli aikanaan uraauurtava. Lyhyemmistä animaatioista tunnetuin lienee Ylen Tv-uutisten tunnusanimaatio, joka oli käytössä 1982–85.
Yhtiö teki myös erikoistehosteita pitkiin elokuviin, muun muassa Päivi Hartzellin vuonna 1986 ohjaamaan lastenelokuvaan *Lumikuningatar*.

Filmografia
-----------

* Sähkölintupuutarha (1974)
* Orjan poika (1979)
* Ukon lintu ja virvaliekki (1982)
* Mennyt manner (1982)
* Eino Leino – runoilija (1983)
* 19084 (1985)

Lähteet
-------

1. 1 2  Harri Römpötti: Antti Kari - Muistokirjoitus *Helsingin Sanomat*. Sanoma Oy.  Arkistoitu 19.5.2015. Viitattu 9.2.2016.
2. ↑  Mennyt manner Suomen Elokuvakontakti ry. Viitattu 9.2.2016.
3. ↑  Mennyt manner (1982) *Elonet*. Kansallinen audiovisuaalinen instituutti. Viitattu 9.2.2016.
4. ↑  Lumikuningatar Elonet.
5. ↑  Tööt-Filmi Oy Elonet. Viitattu 11.10.2008.
**Kulttuuricocktail** on Yleisradion kulttuurijournalismiin keskittynyt toimitus. Kulttuuricocktail julkaisee verkkoartikkeleita sekä viikoittaista Kulttuuricocktail Live -ohjelmaa. Maaliskuussa 2024 alkaa myös kirjallisuusohjelma Kulttuuricocktail Kirjat.

Kulttuuricocktailin julkaisut
-----------------------------

### Kulttuuricocktail Live

Kulttuuricocktail aloitti kulttuuriin keskittyvän keskusteluohjelman Kulttuuricocktail Live tammikuussa 2021 juontajinaan Paavo Häikiö sekä Iida Rauhalammi. Viikoittainen suora lähetys käsittelee ajankohtaista kulttuuriaihetta yhdessä studiovieraiden kanssa. Ohjelmaa juontavat kaudella 2023-2024 Hannamari Hoikkala ja Tuukka Pasanen. Ohjelman tuottaja on Pekka Toikka. 

### Verkkoartikkelit

Kulttuuricocktail julkaisee myös kulttuurijournalismiin keskittyviä monimediaisia verkkoartikkeleita.

Kulttuuricocktailin historia
----------------------------

Kulttuuricocktail syntyi vuonna 2015 osana Yleisradion Luovat sisällöt -yksikköä. Vuoteen 2020 saakka se teki kokeilevaa kulttuurijournalismia radioon ja televisioon.

Verkkoon ryhmä tuotti monimuotoisia journalistisia sisältöjä, mm. lyhytvideoita, dokumentteja ja monimediaisia verkkosisältöjä.

Vuonna 2021 toimitus tuotti toimittaja Tuomas Karemon podcast-sarjaa KC Karemo. KC Karemon jokaisessa jaksossa oli eri haastateltava, ja podcastin kuvattiin sanoilla "Suomen huonotuulisin podcast." KC Karemoa julkaistiin Yle Areenassa.

Lähteet
-------

1. ↑  HS10 | HS:n tv-kriitikoiden uudet suositukset ovat tässä, mukana myös kurkistus kevääseen *Helsingin Sanomat*.  23.11.2023. Viitattu 5.2.2024.
2. ↑  Seura: Kulttuuricocktail hakee relevanttia kulttuurikeskustelua: "Haluamme aiheita joista tulee tunne, että tästä pitää puhua" *Seura.fi*.  6.9.2023. Viitattu 5.2.2024.
3. ↑  Maria Blomberg, Ylen KulttuuriCocktail ei halua vakavoitua kulttuurin äärelle, 4.11.2015, viitattu 14.4.2021

Aiheesta muualla
----------------

* Kulttuuricocktail Yle
**Kaarlo Tiililä** (27. joulukuuta 1864 Pälkäne – 12. elokuuta 1936) oli suomalainen kouluneuvos ja oppikoulun rehtori. Hän julkaisi myös runoja nimimerkillä *Keiniä*.

Kaarlo Tiililän äiti oli Pälkäneen Onkkaalan kylässä sijainneen Tiililän talon leskiemäntä Maijastina Leonardintytär ja isä venäläinen tai ukrainalainen kasakkaupseeri joka oli ollut majoitettuna Tiililän taloon venäläisen sotaväen oleskellessa Pälkäneellä. Hän pääsi ylioppilaaksi Hämeenlinnan normaalilyseosta 1886 ja valmistui filosofian kandidaatiksi 1891. Tiililä toimi Helsingin suomalaisen yhteiskoulun opettajana 1892–1897, Porvoon suomalaisen yhteiskoulun johtajana 1897–1899 ja Tampereen suomalaisen yhteiskoulun rehtorina 1899–1934. Vuonna 1895 perustettu Tampereen suomalainen yhteiskoulu sai Tiililän rehtorikauden alussa 1901 uuden arkkitehti E. A. Kranckin suunnitteleman koulurakennuksen.

Tiililä oli Tampereen kaupunginvaltuuston ja kirkkovaltuuston jäsen sekä kuului muun muassa Aamulehden johtokuntaan. Hän oli myös jäsenenä vuoden 1933 kirkolliskokouksessa. Tiililä sai kouluneuvoksen arvon 1935.

Tiililä kirjoitti runojen ohella artikkeleita Aamulehteen, Valvojaan ja Uuteen Suomettareen. Hän piti myös vuosien 1893–1936 välillä tarkkaa päiväkirjaa jokaiselle vuoden päivälle.

Kaarlo Tiililä oli naimisissa vuodesta 1898 Anna Matilda Alanderin kanssa. Heillä oli kaksi poikaa, varatuomari Kimmo Tiililä ja Helsingin yliopiston dogmatiikan professori Osmo Tiililä. Paul Tiililä oli Kaarlo Tiililän lapsenlapsi.

Teoksia
-------

* *Vähäisen tilastoa ynnä muita tietoja Tampereen suomalaisen yhteiskoulun ensimmäiseltä 25-vuotiskaudelta*. Tekijä, Tampere 1921
* Paul Tiililä (toim.): *Rehtorin päiväkirjat, Tampereen yhteiskoulun rehtori Kaarlo Tiililän päiväkirjoista 1893-1936 koottua*. Tampereen yhteiskoulun säätiö, 2005. ISBN 952-91-9149-9.
* Kaarlo Tiililä: *Sieluni sammon sirpaleita, runoja, koonnut Paul Tiililä*. Tampereen yhteiskoulun seniorit, 2009. ISBN 978-952-92-5170-4.

Lähteet
-------

* Wikiaineisto: Kuka kukin oli 1961
* Osmo Tiililä – protestantti (Timo Junkkaalan samannimisen kirjan arvostelu)
* Minna Karttunen: Kaarlo Tiililä – Tampereen suomalaisen yhteiskoulun rehtori (Koskesta voimaa -sivusto)

### Viitteet

1. ↑  Aikalaiskirja 1934, Runeberg.org
2. ↑  Kuka kukin oli, Wikisource

Aiheesta muualla
----------------

WikiaineistoWikiaineisto
Wikiaineistoon on tallennettu tekstiä aiheesta: 
***Kaarlo Tiililä*** 

* Kaarlo Tiililän päiväkirjamerkintöjä Tilkasta vuodelta 1910[vanhentunut linkki]

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Suomi (KANTO)

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899

 |

 |
Pauli Aaltosen rintakuva Paischeffista vuodelta 1913.
**Alexander Paischeff** (1. maaliskuuta 1894 Viipuri – 15. marraskuuta 1941 Helsinki) oli suomalainen taidemaalari, kuvittaja ja taidegraafikko.

Elämäkerta
----------

Paischeff opiskeli aluksi syntymäkaupungissaan Viipurin taiteen ystävien piirustuskoulussa 1908–1912 sekä myöhemmin Helsingissä Suomen Taideyhdistyksen piirustuskoulussa ja Taideteollisessa keskuskoulussa 1912–1915. Debyyttinäyttelynsä hän piti Helsingissä vuonna 1914. Sen jälkeen Paischeffin teoksia oli 1930-luvulla esillä Suomen lisäksi myös Neuvostoliitossa, Latviassa, Saksassa, Itävallassa, Unkarissa ja eri Pohjoismaissa. Paischeff kuvasi uransa alkuaikoina lähinnä eläimiä, erityisesti hevosia, mutta siirtyi myöhemmin maisemamaalauksiin, joita hän teki Helsingistä sekä kaupungin ympäristöstä. Akvarellien ja öljymaalausten lisäksi Paischeffin tuotanto käsittää grafiikkaa. Hän kuvitti erilaisia lehtiä ja kirjoja sekä teki myös postikortteja ja opetustauluja. Hän teki yhteistyötä muun muassa venäläissyntyisen Elena Kojinen kanssa.

Paischeff toimitti myös Suomen Taiteilijaseuran julkaiseman Kuvataiteilijamatrikkelin toisen laitoksen, joka julkaistiin kaksi vuotta hänen kuolemansa jälkeen nimellä *Suomen Kuvaamataiteilijat*. Paischeffin puoliso oli vuodet 1917–1918 taidemaalari ja tekstiilitaiteilija Eva Anttila. Heidän tyttärensä Eila Pajastie tuli tunnetuksi taidekriitikkona.

Kuvia teoksista
---------------

* Kuormantekijät,1932*Kuormantekijät*,1932
* Töölön sokeritehdas, 1936*Töölön sokeritehdas*, 1936
* Tehtaan naisia, 1937*Tehtaan naisia*, 1937
* Omakuva, 1939Omakuva, 1939
* Hevosia laitumella, 1940*Hevosia laitumella*, 1940
* Heinäsuopia, ajoittamaton*Heinäsuopia*, ajoittamaton

Katso myös
----------

* Paischeff

Lähteet
-------

* Suomen Taiteilijaseuran Kuvataiteilijamatrikkeli

### Viitteet

1. ↑  Paischeff Paischeff, Alexander (Arkistoitu – Internet Archive) Uppslagsverket Finland. Viitattu 15.5.2014.
2. ↑  Ilkan monumentti – Alexander Paischeff 1924 (Arkistoitu – Internet Archive) Jaakko Ilkan suku ry. Viitattu 15.5.2014.
3. ↑  Kuka kukin on (Aikalaiskirja) : Who's who in Finland 1954 Projekt Runeberg. Viitattu 15.5.2014.

Aiheesta muualla
----------------

* Alexander Paischeff Kansallisgallerian kokoelmissa

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Uppslagsverket Finland

 |

 |
**William Henry Perkin** (12. maaliskuuta 1838 Lontoo – 14. heinäkuuta 1907 Lontoo) oli englantilainen kemisti ja teollisuusmies, jonka tärkeimmät tutkimukset koskivat orgaanisten väriaineiden rakennetta. Perkin löysi mauveiinin, ensimmäisen aniliinivärin ja ensimmäisen teollisesti tuotetun synteettisen väriaineen. Hän on tervaväriteollisuuden perustajia.

Ura
---

Perkin päätti jo varhain ryhtyä kemistiksi, vaikka hänen isänsä, joka oli rakennusmestari, olisi halunnut, että hänestä tulisi arkkitehti. Hän kävi City of London -koulua ja omisti vapaa-aikansa kemialle, ja valmistuttuaan vuonna 1853 hän siirtyi Royal College of Chemistry -kouluun, jota tuolloin johti August Wilhelm von Hofmann, jonka omaan tutkimuslaboratorioon hän pääsi assistentiksi. Perkin omisti iltansa tutkimuksille kotonaan sijaitsevassa laboratoriossa, ja eräät Hofmannin huomautukset saivat hänet ryhtymään kiniinin keinotekoiseen tuotantoon. Vuonna 1856, koettaessaan valmistaa kiniiniä aniliinista, Perki huomasi, että siitä voi tehdä kaunista violettia
väriä, eli mauveiinia (Perkinin mauveiini). Hän haki patenttia prosessilleen, ja lähti korkeakoulusta 18-vuotiaana isänsä ja veljensä avustuksella perustamaan Harrow'n lähelle Greenford Greenin tehtaita väriaineen valmistusta varten. Vuoden 1857 loppuun mennessä tehtaat olivat toiminnassa.

Vuodesta 1873 lähtien Perkin omistautui yksinomaan tieteelliselle tutkimukselle. Hän tutki orgaanisten yhdisteiden valontaittamis-ominaisuuksia ja magneettisen voiman vaikutusta niiden optiseen aktivisuuteen. Vuonna 1879 hänelle myönnettiin Royal Medal -mitali, vuonna 1889 Davy-mitali molekyylikemian alalla tekemästään työstä ja vuonna 1906 ritarin arvonimi. Jälkimmäisenä vuonna hänestä tuli myös ensimmäinen hänen mukaansa nimetyn Perkin-mitalin saaja. Perkin oli Royal Societyn jäsen. Hänen poikansa William Henry Perkin nuorempi oli myös merkittävä kemisti.

Lähteet
-------

1. 1 2  Perkin, William Henry *Tietosanakirja*.  1909-1922. Viitattu 4.11.2021.
2. 1 2 3  Perkin, William Henry *Encyclopedia Britannica*.  1911. Viitattu 4.11.2021.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**Daniel Lindh** (3. syyskuuta 1796 Virolahti – 26. lokakuuta 1876 Porvoo) oli suomalainen tuomiorovasti, lääkäri, lehtori ja Tammikuun valiokunnan jäsen.

Lindhin vanhemmat olivat Virolahden suntio Salomon Lindh (k. 1852) ja Elisabet Mattsdotter. Hän kävi Haminan piirikoulua ja Viipurin ja Porvoon lukioita ja pääsi ylioppilaaksi Turussa 1818. Lindh valmistui Turun akatemiasta filosofian kandidaatiksi 1822, filosofian maisteriksi 1823, lääketieteen kandidaatiksi 1825, lääketieteen lisensiaatiksi 1826 ja lääketieteen tohtoriksi 1832. Hänet vihittiin papiksi Porvoon hiippakunnassa 1840. Lindhistä tuli riemumaisteri 1873, kun oli kulunut 50 vuotta maisterin tutkinon suorittamisesta.

Lindh oli Porvoon lukion filosofian ja luonnonhistorian lehtorina 1827–1852 ja samalla palkkapitäjänsä Lapinjärven kirkkoherrana vuodesta 1843. Hän sai rovastin arvon 1843 ja hänestä tuli Porvoon tuomiorovasti 1852. Lindh oli Tammikuun valiokunnan jäsenenä 1862.

Lindh osti 1850-luvulla Porvoon saaristossa Vessön saaressa sijainneen Stor-Kroksnäsin kartanon. Naapuritilalla kesiään viettänyt Lindhin ystävä ja opettajakollega Johan Ludvig Runeberg oli usein vieraana kartanossa. Lindh myi vuonna 1852 Runebergille Porvoossa Aleksanterinkadun ja Runeberginkadun kulmassa sijainneen kaupunkitalonsa kun hän muutti perheineen Porvoon pappilaan saatuaan nimityksen tuomiorovastiksi. 

Daniel Lindh oli naimisissa vuodesta 1837–1860 Anna Charlotta Boijen (k. 1860) kanssa. Heidän lapsiaan olivat porvoolainen oikeusraatimies Anders Teodor Lindh (1833–1904), Porvoon lukion lehtori Daniel August Lindh (1835–1864) ja Porvoon kaupunginlääkäri Albert Lindh (1848–1900).

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Yrjö Kotivuori, Ylioppilasmatrikkeli 1640–1852: Daniel Lindh. Verkkojulkaisu 2005. Luettu 29.7.2018.
2. ↑  Stor-Kroksnäs Kokouskartano historia. Web Archive 2018. Viitattu 16.2.2024.
3. ↑  Runebergien puutarha ja Fredrika Runebergin puisto. Maarit Vallinharju-Stenman. Web Archive 2018. Viitattu 16.2.2024.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Ylioppilasmatrikkeli 1640–1852

 |

 |
**Noğay dawısı** (Ногай давысы, "Nogaiden ääni") on Venäjällä Karatšai-Tšerkessian pääkaupungissa Tšerkesskissä ilmestyvä nogainkielinen sanomalehti.

Lehti sai alkunsa tšerkessinkielisessä *Tšerkes plyž* -lehdessä julkaistusta nogainkielisestä sivusta vuonna 1929. Vuonna 1938 siitä tuli erillinen lehti *Qızıl Çerkes* ("Punainen Tšerkessia"), joka ilmestyi kolmesti viikossa kaksisivuisena tabloidina tuhannen kappaleen painoksena. Vuonna 1944 lehden nimeksi tuli *Lenin yolı* ("Leninin tie"). Se alennettiin samalla Ikon-Halkin piirilehdeksi, mutta palautettiin aluelehdeksi vuonna 1956.

*Lenin yolı* oli sittemmin NKP:n Karatšai-Tšerkessian aluekomitean ja alueneuvoston äänenkannattaja. Kolmesti viikossa ilmestyneen lehden painosmäärä oli 1970-luvun puolivälissä 2 500 kappaletta. Se muutettiin 12-sivuiseksi viikkolehdeksi vuonna 1985.

Lehti sai nimen *Noğay dawısı* vuonna 1991. Se on valtion julkaisema Karatšai-Tšerkessian tasavallan hallituksen ja parlamentin äänenkannattaja. Lehden aiheita ovat tasavallan poliittinen, yhteiskunta- ja kulttuurielämä sekä nogaiden kieli, kulttuuri ja perinteet.

*Noğay dawısı* ilmestyy kahdesti viikossa nelisivuisena broadsheetina. Sen painosmäärä oli 1 500 kappaletta vuonna 2024.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Istoritšeskaja spravka *Noğay dawısı*. Viitattu 9.2.2024.
2. ↑  *Gazety SSSR 1917–1960: Bibliografitšeski spravotšnik, tom 3*, s. 423. Moskva: Kniga, 1978.
3. ↑  Kuznetsov, I. V. & Fingerit, Je. M.: *Gazetnyi mir Sovetskogo Sojuza, 1917–1970 gg. Tom 2: Respublikanskije, krajevyje, oblastnyje i okružnyje gazety*, s. 79. Moskva: Izdatelstvo Moskovskogo universiteta, 1976.
4. ↑  Julkaisutiedot.  *Noğay dawısı*, 8.2.2024, s. 4. Artikkelin verkkoversio.

Aiheesta muualla
----------------

* Lehden sivusto
**Eino Tapio Siikala** (s. 23. huhtikuuta 1941 Kemi) on eläkkeellä oleva suomalainen päätoimittaja ja Ylen TV2:n johtaja.

Siikalan vanhemmat olivat päätoimittaja Veli Siikala ja Aira Orvokki Kosonen. Hän pääsi ylioppilaaksi 1960 Kemin lyseosta ja valmistui filosofian kandidaatiksi 1968 Turun yliopistosta pääaineenaan kansantaloustiede. Siikala oli 1960-luvulla tuntiopettajana Oulun yliopistossa ja sijaistoimittajana Uuden Suomen Turun toimituksessa. Hän toimi Suomen ylioppilaskuntien liiton hallituksen varapuheenjohtajana 1963–1965 ja Turun yliopiston ylioppilaskunnan pääsihteerinä 1964–1967 sekä oli yliopiston opintoasiainsihteerinä 1968.

Siikala oli Kemissä ilmestyneen Pohjolan Sanomien toimittaja 1970–1971, toimituspäällikkö 1971–1972 ja päätoimittaja isänsä jälkeen 1972–1980. Hän oli Kemin kaupunginvaltuuston jäsen ja toimi Keskustan Lehtimiehet ry:n puheenjohtajana, Keskustapuolueen puoluehallituksen jäsen sekä myöhemmin Maaseudun Sivistysliiton puheenjohtaja. Siikala oli vuodesta 1980 Yleisradion johtokunnan jäsen, vuosina 1980–1989 TV2:n johtaja, vuosina 1990–1994 alue- ja uutisjohtaja sekä vuodesta 1994 Yleisradion radiotoimialan johtaja ja yhtiön varatoimitusjohtaja. Siikala jäi eläkkeelle vuonna 2001.

Tapio Siikala Siikala tuli TV2:n johtajana tunnetuksi muun muassa lestadiolaisuutta, sotapappeja ja Yleisradiota itseään koskevien ohjelmien hyllyttäjänä ja sensuroijana niin, että syntyi perinteisen etanalorun ivamukaelma "Siikala, Siikala, näytä sakses, onko huomenna show’ta". Vuoden 1982 viihdeohjelmasarjan *Flyygeli & kaakeli* esitykset päättyivät ensimmäisen jakson jälkeen.

Vuonna 1993 sananvapautensa kaventumisesta huolestunut Yleisradion Radiomafian toimittaja Ruben Stiller kutsui radiotoiminnan johtajaksi tulossa ollutta Siikalaa "kökkötraktoriksi". Stiller sai kolmen kuukauden esiintymiskiellon, ja hänen rikottuaan kieltoa hänet erotettiin Yleisradiosta. Hän palasi Yleisradioon vuonna 2009 tekemään *Pressiklubi*-ohjelmaa.

Siikala on ollut naimisissa vuodesta 1964 lääketieteen lisensiaatti ja kirjailija Lea Helinä Kivijärven (Helinä Siikala) kanssa. Tapio Siikalan vanhempi veli oli ylijohtaja ja keskustapoliitikko Kalervo Siikala.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Kemin lyseon seniorit: Tapio Siikala (Arkistoitu – Internet Archive)
2. 1 2 3 4  Kuka kukn on 1978 (Projekt Runeberg)
3. ↑  Sotapapit-dokumentti hyllylle TV2:ssa : Puolustusvoimat eväsi aineiston käyttöluvan.  *Helsingin Sanomat*, 4.9.1981, s. 12. Näköislehti (maksullinen). Viitattu 2.4.2021.
4. ↑  Savola, Hannu: Tv-johtaja Tapio Siikala, journalistinen moraalinvartija.  *Suomen Kuvalehti*, 1982, nro 42, s. 74. Näköislehti (maksullinen) (PDF). Viitattu 2.4.2021.
5. ↑  Kajava, Jukka & Rautio, Ilse: Televisioviihteen osaajat ovat harvassa.  *Helsingin Sanomat*, 10.2.1985, s. 32. Näköislehti (maksullinen).
6. ↑  Pesonen, Heidi: Ruben Stiller vuonna 1993: Haukkui Ylen esimiestä kökkötraktoriksi – sai lopulta potkut *Aamulehti*.  30.11.2016.  Arkistoitu 9.9.2017.

Aiheesta muualla
----------------

* Yle Elävä arkisto: Ruben Stiller kolaroi kökkötraktorin kanssa
* Yle Elävä arkisto: Isoveli Yle - Siikala närkästyi vuonna 1986 Peter von Baghin dokumentista
**Gustaf Adolf Krogerus** (17. helmikuuta 1838 Kitee – 19. helmikuuta 1889 Helsinki) oli suomalainen senaattori, valtioneuvos ja prokuraattorin apulainen.

Krogeruksen vanhemmat olivat kruununvouti, kollegiasessori Gustaf Adolf Krogerus (1800–1876) ja Maria Helena Rosenbom. Hän pääsi ylioppilaaksi 1857 Kuopion lukiosta ja suoritti Helsingin yliopistossa tuomarintutkinnon 1860. Krogerus sai varatuomarin arvon 1862. Krogerus oli Viipurin hovioikeudessa asessorina 1871–1875 ja hän toimi prokuraattorin apulaisena 1875–1887. Hän oli Suomen senaatin oikeusosastolla senaattorina 1887–1889. Krogerus sai valtioneuvoksen arvon 1885.

Hän toimi talonpoikaissäädyn sihteerinä valtiopäivillä 1877–1878. Krogerus oli naimisissa 1862–1874 Alexandra Titoffin (k. 1874) ja vuodesta 1879 Anna Eleonora Stockmannin kanssa. Korkeimman hallinto-oikeuden hallintoneuvos Arvid Krogerus (1868–1944) oli hänen poikansa ensimmäisestä avioliitosta.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  KROGERUS Gustaf Adolf. *Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899*. Helsingin yliopiston verkkojulkaisu.
2. ↑  Viljo Hytönen: *Talonpoikaissäädyn historia. II Osa: Säädyn jäsenet, sihteerit ja tulkit*, s. 318. Helsinki: Otava, 1926.
3. ↑  Aikalaiskirja 1934 : Arvid Krogerus
**Samuel Pierpont Langley** (22. elokuuta 1834 Boston, Massachusetts, Yhdysvallat – 27. helmikuuta 1906 Aiken, Etelä-Carolina, Yhdysvallat) oli yhdysvaltalainen fyysikko ja tähtitieteilijä. Hän rakensi ensimmäisen bolometrin mittaamaan Auringon sähkömagneettista säteilyä. Langley on myös yksi aerodynamiikan pioneereista.

Ura
---

Jätettyään insinööri- ja arkkitehtitoimensa Langley tuli Harvardin yliopiston observatorion apulaisastronomiksi vuonna 1865. Hänet nimitettiin vuonna 1866 Yhdysvaltain laivastoakatemian matematiikan apulaisprofessoriksi ja seuraavana vuonna Pittsburghin Allegheny-observatorion johtajaksi, ja hän toimi tässä tehtävässä siihen asti, kunnes hänet valittiin vuonna 1887 Smithsonian-instituutin sihteeriksi Washingtoniin.

Langleyn höyryvoimalla toimiva lentokone ilmassa 6. toukokuuta 1896. Kuvan otti Alexander Graham Bell.
Langleyn vuonna 1870 aloittamat tutkimukset auringon säteilystä ovat toimitetut erityisen herkillä bolometreillä, sekä osaksi mahdollisimman soveliaissa olosuhteissa, ja johtivat huomattaviin tuloksiin. Muun muassa hän määritti vuonna 1883 aurinkovakion arvon. Myöskin kuun säteilyä Langley tutki samalla tapaa. Hänen lukuisista julkaisuista astrofysiikan alalla mainittakoon *The new spectrum* (1900). Smithsonian-instituutin sihteerinä Langley lisäsi tähän laitokseen muun muassa astrofysikaalisen observatorin vuonna 1891 sekä toimi tarmokkaasti koko laitoksen johtomiehenä, jättämättä kuitenkaan puhtaasti tieteellisiä harrastuksiaan, joihin myöskin ovat laskettavat hänen tekemänsä tutkimukset lentotekniikan alalla (julkaisu *Aerodynamic Experiments*, 1891). 6. toukokuuta 1896 hänen suunnittelemansa miehittämätön ja katapultilla laukaistu lentokone lensi noin 1 200 metriä. 7. lokakuuta 1903 Langleyn suunnittelema lentäjän ohjaama lentokone syöksyi lähes välittömästi laukaisun jälkeen Potomac-jokeen, mutta koelentäjä selviytyi syöksystä hengissä. 

Langleyn mukaan on nmetty muun muassa langley-mittayksikkö ja Yhdysvaltain laivaston USS Langley -lentotukialus.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Samuel Pierpont Langley *Encyclopedia Britannica*.  1911. Viitattu 20.11.2021.
2. 1 2 3  Samuel Pierpont Langley *Tietosanakirja*.  1909-1922. Viitattu 20.11.2021.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Samuel Pierpont Langley** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Belgia
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Australia
* Kreikka
* Alankomaat
* Portugali
* Vatikaani

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC
	+ 2
* IdRef

 |

 |
**Kai Yrjö Halmevaara** (9. huhtikuuta 1916 Rauma – 17. huhtikuuta 2000 Helsinki) oli suomalainen yleisesikuntaupseeri ja kenraaliluutnantti, joka toimi toisessa maailmansodassa ilmatorjuntaupseerina sekä rauhan aikana Pääesikuntassa materiaalisen puolustuskyvyn kohottajana ja viimeiset palvelusvuotensa Etelä-Suomen sotilasläänin komentajana.

Halmevaara pääsi ylioppilaaksi Helsingin normaalilyseosta vuonna 1936. Hän valmistui upseeriksi Kadettikoulusta vuonna 1939 ja yleisesikuntaupseeriksi Sotakorkeakoulusta vuonna 1951. Hän suoritti Helsingin yliopistossa lainopin kandidaatin tutkinnon vuonna 1957.

Talvisodassa Halmevaara palveli jaosjohtajana Ilmatorjuntarykmentti 1:ssä sekä jatkosodassa it-patterin päällikkönä 1941-1942, Ilmatorjuntarykmentti 2:n koulutustoimiston päällikkönä 1942-1943 sekä upseerikurssien johtajana Ilmatorjuntakoulussa 1944. Sodan jälkeen hän toimi Ilmatorjuntarykmentti 2:ssa koulutus- ja järjestelyupseerina. 

Sotakorkeakoulusta valmistuttuaan Halmevaara palveli pitkään Pääesikunnan operatiivisella osastolla ja sotatalousosastolla. Operatiivisen osaston toimistoupseerina hän oli 1951-1953. Jälleen Ilmatorjuntakoulun upseerikurssin johtajana hän oli 1953-1955. Pääesikunnan operatiivisen osaston toimistoesiupseerina ja aselajitoimiston päällikkönä hän palveli 1955-1960. Sotataloustoimiston päällikkönä Halmevaara palveli 1960-1965. Hän oli pääesikunnan järjestelyosaston päällikkö vuosina 1965–1966 ja sotatalousosaston päällikkö vuosina 1966–1967. Vuonna 1967 hänet nimitettiin sotatalouspäälliköksi ja seuraavana vuonna päämajamestariksi. Hän oli merkittävässä roolissa taisteluvälinehankintojen avaamisessa Neuvostoliitosta.

Halmevaara nimitettiin vuonna 1969 Etelä-Suomen sotilasläänin komentajaksi, josta hän siirtyi reserviin vuonna 1976. Vuosina 1975–1985 hän toimi Korkeimman oikeuden sotilasjäsenenä.

Ylennykset: vänrikki 1939, luutnantti 1940, kapteeni 1943, majuri 1953, everstiluutnantti 1959, eversti 1965, kenraalimajuri 1967, kenraaliluutnantti 1971.

Lähteet
-------

* *Kadettiupseerit 1920-1985*, s. 123. Kadettikunta r.y. 1985. ISBN 951-99690-4-7.
* Kanninen, Ermei: Ammattisotilas teki kolmivaiheisen uran.  *Helsingin Sanomat*, 4.5.2000, s. A14.
*
Sovelton logo
**Sovelto Oyj** on suomalainen koulutuspalveluja tarjoava yritys, joka syntyi vuonna 2006, kun FCS Partners Oyj ja Sovelto Oy yhdistivät liiketoimintansa ja yhdistelmänimeksi otettiin ensin FC Sovelto Oyj.  Myöhemmin nimi muutettiin muotoon Sovelto Oyj. Sovelton toimitusjohtajana toimii Sanna Varpukari ja hallituksen puheenjohtajana Risto Linturi. Sovelton liikevaihto on pysyt viimevuosina noin 7,7 miljoonaa eurossa. Henkilöstön määrä vuonna 2018 oli 55 henkilöä.

Sovelton palvelut
-----------------

Sovelton nykyinen koulutustarjonta sisältää teknologia-, johtamis- ja tuottavuuskoulutusta.

Lähteet
-------

1. ↑  FCS Partners ja Sovelto löysivät toisensa *Ilta-Sanomat*.  9.1.2006. Viitattu 15.5.2018.
2. ↑  Kauppalehti: Sovelto Oyj yritystiedot | Y-tunnus 0566575-7 *Kauppalehti*. Viitattu 31.10.2018.
3. ↑  Yritys – Sovelto *Sovelto*. Viitattu 31.10.2018.
4. ↑  Sovelto viemässä sosiaalista oppimista uudelle tasolle uudistuneen Gimletin avulla *www.mps.fi*.  Arkistoitu 15.5.2018. Viitattu 15.5.2018.

Aiheesta muualla
----------------

* Yrityksen verkkosivut
* Sovelto Oyj Yritysrekisterissä
**Pepsi Max** (lyhennetään joskus **PM**) on kofeiinia sisältävä sokeriton virvoitusjuoma, jonka Pepsi lanseerasi vuonna 1993. Suomessa se esiteltiin vuonna 1994.

Historia
--------

Inkiväärin makuinen Pepsi Max Ginger
Pepsi Maxin myynti aloitettiin Britanniassa ja Italiassa huhtikuussa 1993. Saman vuoden syyskuussa sitä alettiin myydä Irlannissa, ja joulukuussa Ranskassa, Kreikassa, Portugalissa, Alankomaissa ja Australiassa. Vuoden 1994 lopussa Pepsi Maxia myytiin noin 20 maassa.

Tuote pysyi myymättömänä Yhdysvalloissa pitkään, sillä Yhdysvaltain elintarvike- ja lääkevirasto FDA ei ollut hyväksynyt makeutusaine asesulfaami K:n käyttöä elintarvikkeissa.

Pepsi Maxin mukaan on nimetty Blackpool Pleasure Beach -huvipuistossa, Englannissa sijaitseva Pepsi Max Big One -vuoristorata, joka oli aikanaan maailman korkein ja nopein vuoristorata.

Maaliskuussa 2017 Suomessa tuli myyntiin Pepsi Max Ginger -niminen inkiväärin makuinen juoma, joka kuitenkin myöhemmin poistui vähäisen menekkinsä vuoksi. Huhtikuussa 2018 suomalaiseen Pepsi Max-valikoimaan liittyi mukaan Pepsi Max Lime -niminen limetin makuinen juoma. Vuonna 2021 myytävänä on myös Kirsikanmakuinen muunnelma Cherry, vadelmanmakuinen muunnelma Raspberry sekä täysin kofeiiniton Pepsi Max caffeine-free.

Pakkaukset
----------

Pepsi Maxia myydään 0,3 litran lasipulloissa, 0,5 litran muovipulloissa, 1,5 litran muovipulloissa sekä kahden litran muovipulloissa. Pepsi Maxia saa myös 0,33L ja 0,25L tölkeissä, 6, 12 ja 24 tölkin pakkauksissa, sekä 0,33L muovipullojen monipakkauksessa, jossa on 24 pulloa.

Ainesosat ja ravintosisältö
---------------------------

Tuoteselosteen mukaan aineosat ovat vesi, hiilidioksidi, väri (E150d (sokerikulööri)), makeutusaineet (E951 (aspartaami), E950 (asesulfaami K)), happamuudensäätöaineet (E338 (fosforihappo), E330 (sitruunahappo), E331 (natriumsitraatti)), aromit (mm. kofeiini). Juoma sisältää fenyylialaniinin lähteen (aspartaami).   

### Ravintosisältö

100 ml kohden: energia 1,3 kJ (0,3 kcal), proteiini 0 g, hiilihydraatit 0 g, josta sokereita 0 g, rasva 0 g, josta tyydyttynyttä 0 g, ravintokuitua 0 g, natrium 0,01 g

Lähteet
-------

1. ↑  Uusi Pepsi Max -maku myyntiin Suomessa! *MTV Uutiset*. Viitattu 3.7.2021.
2. ↑  Pepsi *Hartwall*. Viitattu 23.4.2021.
3. ↑  Pepsi Max 4x2,0 l KMP pullo *Foodie*. Viitattu 2.12.2017.
4. ↑  Pepsi Max ‐virvoitusjuoma, 330 ml, 24-PACK *Verkkokauppa.com*. Viitattu 2.12.2017.
5. 1 2  Pepsi Max, tuotetiedot *Hartwall.* Viitattu 21.7.2019.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Pepsi Max** Wikimedia Commonsissa

* Pepsi Maxin kotisivut
* Pepsi Max Hartwallin sivustolla