recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Alexander Knaifel** (ven. лекса́ндр Аро́нович Кна́йфель, 28. marraskuuta 1943 Taškent, Uzbekistanin sosialistinen neuvostotasavalta, Neuvostoliitto) on venäläinen säveltäjä.

Knaifel oli aluksi sellisti, mutta hermotulehdus pakotti hänet vaihtamaan alaa. Hän ryhtyi säveltäjäksi ja opiskeli Boris Arapovin johdolla Leningradissa 1964-1967. Knaifel jäi asumaan kaupunkiin, jossa hän on siitä saakka toiminut freelance-säveltäjänä ja musiikkitoimittajana.

Jo ensimmäisistä töistään lähtien Knaifel alkoi vältellä virallisia sääntöjä musiikin estetiikalle. Hän liittyi joukkoon avantgarde-säveltäjiä, joka syntyi 1960-luvulla. Moskovassa samanhenkisiä aikalaisia olivat muun muassa Alfred Schnittke, Sofia Gubaidulina ja Edison Denisov, Kiovassa Valentin Silvestrov sekä Tallinnassa Arvo Pärt. Knaifel ei kuitenkaan hylännyt perinteitä täysin, vaan otti vaikutteita myös Wienin toisesta koulukunnasta ja Dmitri Šostakovitšilta. Knaifelin sävellykset ovat ennen kaikkea erittäin intensiivisiä ja ilmaisuvoimaisia. Hän tutkii erilaisten sävellystekniikoiden ja rikkaiden äänimaailmoiden mahdollisuuksia.

Knaifelin sävellystyyli muuttui 1970-luvulla. Hänen tuotantovaihtinsa hidastui ja hän keskittyi laajempiin ja rakenteisempiin töihin. Hänen työidensä musiikillinen materiaali kehittyi säästeliäämmäksi ja työt keskittyivät äänen rooliin päättävässä roolissa sävellysten etualalla. 1990-luvulla hänen työnsä saivat voimakkaita uskonnollisia vaikutteita, liikkuen filosofian, psykologian ja esoteerisuuden rajamailla.

Knaifelin tuotanto käsittää lukuisia kokonaisuuksia sisältäen teatterimusiikkia, symfonisia sävellyksiä, elokuvamusiikkia, kamarimusiikkia ja laulumusiikkia. Hänen töitään ovat esittäneet muun muassa Mstislav Rostropovitš, Gennadi Roždestvenski sekä Aleksei Ljubimov.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Knaifel, Alexander *Composer portraits*.  2012. Sikorski. Viitattu 24.1.2012.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**Arthur Edwin Kennelly** (17. joulukuuta 1861 Bombay, Brittiläinen Intia – 18. kesäkuuta 1939 Boston, Massachusetts, Yhdysvallat) oli irlantilais-yhdysvaltalainen sähköinsinööri.

Kennelly syntyi Intiassa lähellä Bombaytä vuonna 1861. Hänen isänsä oli irlantilainen laivastoupseeri David Joseph Kennelly ja äitinsä oli Catherine Gibson Heycock. Äiti-Catherine kuoli kaksi vuotta Arthurin syntymän jälkeen. David Kennelly meni myöhemmin uudelleen naimisiin ja Arthurilla oli neljä sisarpuolta.

Kennelly sai varhaiskoulutuksensa Englannissa ja Ranskassa. Koulun hän jätti 13-vuotiaana, mutta hän opiskeli itsenäisesti fysiikkaa, kun hän työskenteli sähköttäjänä. Kennelly jätti Englannin vuonna 1876 ja toimi tämän jälkeen useissa eri ammateissa, kuten apulaissähköteknikkona Maltalla, kaapaleita korjanneen höyrylaivan pääsähköteknikkona ja myöhemmin aluksen vanhempana teknikkona.

Vuonna 1887 Kennelly muutti Yhdysvaltoihin ja pääsi Thomas Edisonin West Orangen laboratorioon apulaiseksi. Vuodet 1894–1901 hän työskenteli neuvoa antavana insinöörinä Edisonin perustamassa Edison General Electric Companyssä. Yrityksen palveluksessa hän sai tehtäväkseen tutkia Harold P. Brownin kanssa vaihtovirralla toimivaa laitetta teloituksiin. Kennelly ja Brown ovatkin saaneet nimen ensimmäisen sähkötuolin keksijöinä. Kennelly jätti General Electricin vuonna 1901, ja seuraavana vuonna hän perusti Edwin J. Houstonin kanssa konsulttiyrityksen.

Kennelly tutki vuonna 1901 Guglielmo Marconin Newfoundlandissa vastaanottamaa radiosignaalia, joka oli lähetetty Britanniasta. Kennelly havaitsi, että radioaallot olivat saapuneet perille voimakkaammin, kuin mitä radioaaltoteoria mukaan oli mahdollista. Seuraavana vuonna Kennelly päätteli, että radioaallot olivat heijastuneet yläilmakehästä takaisin maanpinnalle. Brittifyysikko Oliver Heaviside esitti lähes samaan aikaan samanlaisen teorian. Radioaaltoja heijastavaa kerrosta kutsuttiinkin pitkään Kennelly–Heavisiden kerrokseksi (nykyään ionosfäärin E-kerros).

Kennelly teki uraa myös yliopistomaailmassa. Hän toimi Harvardin yliopistossa sähkötekniikan professorina 1902–1930. Lisäksi hän opetti satunnaisesti Massachusetts Institute of Technologyssä 1913–1924. Kennelly kuoli Bostonissa vuonna 1939.

Lähteet
-------

1. ↑  Arthur Edwin Kennelly
2. 1 2 3 4 5  Arthur E. Kennelly *IEEE Global History Network*.  27.9.2010. IEEE. Viitattu 7.12.2010. (englanniksi)
3. 1 2  Arthur E. Kennelly *NNDB*. Soylent Communications. Viitattu 7.12.2010. (englanniksi)
4. 1 2  Arthur Edwin Kennelly Today in Science History. Viitattu 7.12.2010. (englanniksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Italia
* Israel
* Yhdysvallat
* Ruotsi
* Alankomaat
* Vatikaani

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* MathSciNet
* Mathematics Genealogy Project
* zbMATH

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**Richard Leplastrier** (s. 1939) on Sydneyssä asuva australialainen arkkitehti.

Leplastrier tunnetaan kotimaassaan harkitusta ja osaavasta puunkäytöstä sekä kunnioituksesta paikallista kulttuuria ja maisemaa kohtaan.

Leplastrier on saanut työstään lukuisia palkintoja ja muita tunnustuksia. Vuonna 2004 hän sai kolmannen Spirit of Nature -puuarkkitehtuuripalkinnon Lahdessa. Suomalaisen Puu kulttuurissa -yhdistyksen perustaman palkinnon arvo on 50 000 euroa. Kun palkinto jaettiin ensimmäisen kerran vuonna 2000, sen sai italialainen arkkitehti Renzo Piano. Vuonna 2002 palkittiin japanilainen arkkitehti Kengo Kuma.

Kansainvälisen Spirit of Nature -palkintoraadin mielestä Leplastrierin suunnittelemat tilat ovat harmonisia, yksinkertaisia ja luonnonläheisiä. Tuomaristo korosti myös Leplastrierin arkkitehtuurinsa nöyrää ja vilpitöntä suhtautumista elämään. 

"Lähtökohta arkkitehtuurissa on se, että suunnitellaan hyviä paikkoja ihmiselle. Se on niin yksinkertaista. Jos talo ei millään lailla inspiroi ihmistä, se on pelkkä rakennus, suoja tuulelta", Leplastrier sanoi Etelä-Suomen Sanomien haastattelussa 2004.

Leplastrierin mielestä puu on kaikkein paras rakennusmateriaali. "Puu on ollut ihmisillä rakennusmateriaalina aikojen alusta saakka. Sitä on helppo käsitellä, se on kevyt eikä vie pois ruumiinlämpöä, jos sitä koskettaa. Puu on myös kaunis ja uusiutuva materiaali" Leplastrier totesi lehtihaastattelussa.

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Taiteenala | 
* ULAN

 |

 |
**Eugenio Sbarbaro** (s. 26. kesäkuuta 1934) on italialainen roomalaiskatolinen arkkipiispa, joka on luonut uran kirkon diplomaattisissa tehtävissä. Hänet vihittiin papiksi 11. kesäkuuta 1960 ja nimitettiin Tiddin titulaariarkkipiispaksi sekä apostoliseksi pro-nuntiukseksi Malawiin ja Sambiaan 14. syyskuuta 1985. Piispaksi konsekroinnin suoritti 19. lokakuuta Agostino Casaroli, jota avustivat Pio Laghi ja James Aloysius Hickey.

Sbarbaro sai 7. helmikuuta 1991 nimityksen apostoliseksi nuntiukseksi Trinidad ja Tobagolle sekä apostoliseksi pro-nuntiukseksi seuraaviin maihin: Bahama, Barbados, Dominica, Jamaika, Grenada, Saint Vincent ja Grenadiinit, Saint Lucia ja Antigua ja Barbuda. Sbarbarolle tuli lisänimityksiä, kun hänet nimitettiin 13. heinäkuuta 1994 nuntiukseksi Surinameen, 26. elokuuta 1997 Guyanaan ja 23. lokakuuta 1999 Saint Kitts ja Nevisille.

Vuonna 2002 Sbarbaro sai nimityksen nuntiukseksi Serbia ja Montenegroon, sitten 19. kesäkuuta 2006 Serbiaan. Hän jäi eläkkeelle 8. elokuuta 2009.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Catholic-Hierarchy.org: Archbishop Eugenio Sbarbaro
Bishweshwar Prasad Koirala 1960-luvulla.
**Bishweshwar Prasad Koirala** (8. syyskuuta 1914 – 21. heinäkuuta 1982) oli nepalilainen poliitikko ja Nepalin kongressipuolueen johtaja, joka toimi lyhyesti myös maansa pääministerinä. Hänet tunnetaan yleisesti nimellä BP Koirala. 

BP Koiralan isä oli poliittisesti aktiivinen runoilija Krishna Prasad Koirala, joka vastusti Rana-dynastian valtaa Nepalissa. Hän lähti maanpakoon Intiaan, missä BP vietti nuoruutensa ja sai vaikutteita Mahatma Gandhilta ja muilta Intian itsenäisyysliikkeen toimijoilta. Hän opiskeli Banaras Hindu -yliopistossa (BHU) oikeustiedettä. BHU oli Intian sosialistien suosima opinahjo. Koirala lähti mukaan vapausliikkeeseen ja joutui vankilaan. Hänet vapautettiin 1945, jolloin Koirala alkoi harkita paluuta Nepaliin.

Vuonna 1947 perustettiin Nepalin kongressipuolue. BP Koiralan veli Matrika Prasad Koirala organisoi lakkoja. BP palasi Nepaliin auttamaan veljeään ja joutui pidätetyksi. Vuoteen 1950 asti hän oli vuoroin vankilassa Nepalissa, vuoroin maanpaossa Intiassa.

Kongressipuolueen johtama vallankumous syrjäytti Rana-hallinnon vuonna 1951, ja maata alkoi hallita hauras Ranojen ja Kongressipuolueen koalitio. Kuningas lykkäsi parlamenttivaaleja vuodesta toiseen. Vuonna 1955 valtaan noussut kuningas Mahendra lupasi vihdoin vaalit vuodelle 1959. Vuoden 1959 vaaleissa Kongressipuolue sai murskavoiton ja BP Koiralasta tuli pääministeri. Kuningas organisoi vallankaappauksen puolitoista vuotta myöhemmin, ja BP Koirala joutui taas ensin vankilaan, sitten maanpakoon. Hänen terveytensä horjui jo silloin, mutta suuren osan loppuelämästään BP Koirala vietti vuoroin vankilassa, vuoroin kotiarestissa tai maanpaossa Intiassa. Myös Intiasta käsin hän vaikutti Nepalin politiikkaan etenkin toimimalla esikuvana nuorille.

BP Koirala kuoli vuonna 1982. 
Hänen veljestään Girija Prasad Koiralasta tuli pääministeri vuonna 1991.

BP Koiralan mukaan on nimetty B. P. Koiralan terveystieteiden korkeakoulu.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Permanent rebellion: The story of B.P. Koirala (omaelämäkerran kirjaesittely)  2001. The Hindu.  Arkistoitu 25.1.2005. Viitattu 11.12.2010. (englanniksi)
2. 1 2  The Democratic Experiment Nepal: A Country Study. Washington: GPO for the Library of Congress, 1991.
3. ↑  BP's 97th anniversary marked[vanhentunut linkki] Himalayan Times
4. ↑  The Panchayat System under King Mahendra Nepal: A Country Study. Washington: GPO for the Library of Congress, 1991.
5. ↑  Timeline: Nepal BBC News


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Alankomaat

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* NARA
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**Starlite "Star" Lotulelei, Jr.** (s. 20. joulukuuta 1989, Tonga) on yhdysvaltalainen amerikkalaisen jalkapallon pelaaja, pelipaikaltaan puolustuksen linjamies. Hän edustaa tällä hetkellä NFL-liigan Buffalo Billsia, jota ennen pelasi Carolina Panthersissa.

Ura
---

Neljä vuotta Utahin yliopiston joukkueessa Utah Utesissa pelannut Lotulelei oli yksi vuoden 2013 NFL:n varaustilaisuuden ykkösnimistä. Hänen osakkeitaan laski kuitenkin ennen tilaisuutta havaittu lievä sydänvika. 

Carolina Panthersin lopulta varattua Lotulelein ensimmäisen kierroksen 14. pelaajana, hänestä tuli ensimmäinen Utahin yliopiston ykköskierroksen varaus sitten vuoden 2005, jolloin pelinrakentaja Alex Smith valittiin koko tilaisuuden ensimmäisellä vuorolla.

Lotulelei pelasi Panthersissa viisi kautta. Vuonna 2018 hän siirtyi viisivuotisella sopimuksella Buffalo Billsiin.

Lähteet
-------

1. ↑  2013 NFL Mock Draft (englanniksi) WalterFootball.com. Viitattu 12.7.2012.
2. ↑  Mike Rodak: Grading Bills in free agency: Breaking the bank on Star Lotulelei to help run defense ESPN. Viitattu 7.3.2019. (englanniksi)
Pjotr Uslar.
**Pjotr Karlovitš Uslar** (ven. Пётр Ка́рлович Усла́р; 1. syyskuuta (J: 20. elokuuta) 1816 Tverin läänin Kurovon kylä – 20. kesäkuuta (J: 8. kesäkuuta) 1875 Kurovo) oli paroni, Venäjän armeijan kenraali ja kaukasialaisten kielten tutkija.

Pjotr Uslar valmistui Venäjän pääesikunnan akatemiasta. Kielitieteellistä koulutusta hänellä ei ollut. Vuodesta 1850 lähtien hän toimi Venäjän maantieteellisen seuran Kaukasian osaston jäsenenä. Vuonna 1858 Uslarin tehtäväksi annettiin Kaukasian historian laatiminen, joka sai hänet kiinnostumaan alueen kielistä. Vuodesta 1868 lähtien hän toimi Venäjän tiedeakatemian kirjeenvaihtajajäsenenä.

Uslar oli kaukasialaisten kielten tutkimuksen uranuurtaja. Hän laati tekstinäytteillä ja sanastoilla varustetut abhaasin, avaarin, dargin, lakin, lezgin, tabasaranin ja tšetšeenin kielioppien kuvaukset. Uslaria pidetään foneemiteorian edeltäjänä. Hän teki myös yrityksiä kirjakielten ja kouluopetuksen luomiseksi kaukasialaisia kansoja varten.

Lähteet
-------

1. ↑  Entsiklopedija Krugosvet *slovari.yandex.ru*. Viitattu 14.7.2009. (venäjäksi)[vanhentunut linkki]
2. ↑  *Bolšaja Sovetskaja Entsiklopedija, tom 27*, s. 115. Moskva: Sovetskaja Entsiklopedija, 1977.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Alankomaat

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Rene Joose Tapani Haavisto** (s. 6. lokakuuta 1986 Huittinen) on suomalainen laulaja. Hänet tunnetaan parhaiten *Popstars 2* -kilpailusta tunnetuksi tulleen Indx-yhtyeen jäsenenä. Haavisto asuu nykyisin Helsingissä.

Elämäkerta
----------

Rene on laulanut kuusivuotiaasta asti ja soittanut pianoa sekä kitaraa. Tenavatähti-kilpailussa Haavisto esiintyi 1995. Hän pääsi siinä finaaliin saakka ja esitti suorassa lähetyksessä kappaleet "Tuuliviiri" sekä "Varrella virran". Vuotta myöhemmin hän osallistui lasten laulukilpailu Karuselliin ja pääsi jälleen finaaliin. Lisäksi Rene voitti Karusellin yleisöäänestyksen kappaleillaan "Pieni ystäväin" ja "Villi varsa". Vuonna 1997 häneltä ilmestyi oma levy, joka kantoi nimeä Elämän värit. 

Vuonna 2004 ollessaan jo lähes täysi-ikäinen Haavisto osallistui Popstars 2 -kilpailuun. Kyseisessä tv-ohjelmassa etsittiin ja kasattiin satojen hakijoiden joukosta tyttö- ja poikabändejä. Hän tuli valituksi kolmihenkiseen poikabändiin, joka myöhemmin sai nimekseen Indx. Kaksi muuta bändin poikaa olivat Jackson Shuudifonya ja Ari Puro. Vaikka bändi voittikin kymmenen prosentin erolla viimeisessä Popstars 2:n finaalilähetyksessä tytöistä muodostetun Jane-yhtyeen, jäi Indxin levynmyynti kuitenkin selvästi huonommalle tasolle kuin Janen. Levyä myytiin silti platinalevyyn oikeuttava määrä Suomessa eli 30 000 kappaletta. Yhtyeen esiintymiset jäivät ennakkokaavailuista poiketen vain muutamaan kertaan, ja se hajosi elokuussa 2005. Syksyllä 2005 Rene aloitti opinnot Ikaalisten artistikoulutuksessa.

2011 Haavisto perusti sivuston Ryan Wyatt | Weekly Rewind, jossa hän viikoittain julkaisee uuden kappaleen.

Diskografia
-----------

### Studioalbumit

* *Elämän värit*  (1997)

Aiheesta muualla
----------------

* Ryan Wyatt Productions (Arkistoitu – Internet Archive) (vanhentunut linkki)
* Renehaavisto.fi (vanhentunut linkki)
* Myspace.com/renehaavisto
* Rene Haavisto - Tumblr.com

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Taiteenala Muokkaa Wikidatassa | 
* MusicBrainz

 |

 |
**Didier Couécou** (s. 25. heinäkuuta 1944) on ranskalainen jalkapallovalmentaja ja entinen hyökkääjä.

Ura pelaajana
-------------

Couécou aloitti peliuransa FC Girondins de Bordeaux'ssa 1963. Hän edusti seuraa kaikkiaan viisi kautta. Tuona aikana Bordeaux oli parhaimmillaan Ranskan liigassa hopealla kaudella 1965/66. Lisäksi Couécou oli häviämässä Coupe de Francen finaalia AS Saint-Étiennelle 1968.

1969 hän siirtyi OGC Niceen, jossa pelasi vain yhden kauden siirtyen 1970 Olympique de Marseilleen. Etelän suurseurassa hyökkääjä pelasi kaksi kautta ja voitti molemmilla kausillaan Ranskan mestaruuden. 1972 hän oli myös kaatamassa SC Bastiaa cupin loppuottelussa tekemällä joukkueensa avausmaalin. 

1972 Couécou vaihtoi Marseillen sinivalkoisen FC Nantes Atlantiquen kanariankeltaiseen pelipaitaan. Hän pelasi seurassa vain yhden kauden ja voitti Ranskan mestaruuden. Hän oli myös kolmannen kerran urallaan Ranskan cupin loppuottelussa, mutta tällä kertaa maalikaan ei auttanut Olympique Lyonnais'n voittaessa. 

Hän palasi takaisin Marseilleen 1973 ja edusti seuraa yhden kauden palaten 1974 Girondins de Bordeaux'hon. Hän lopetti uransa seurassa 32-vuotiaana kauden 1975/76 jälkeen.

Ranskan maajoukkueessa Couécou ei koskaan onnistunut murtautumaan pelaavaan kokoonpanoon. Vaikka hän olikin mukanana Henri Guérinin MM-ryhmässä 1966, ei peliaikaa tullut. Uransa ainoan maaottelun hän pelasi vuonna 1967 Luxemburgia vastaan.

### Meriitit pelaajana

* Ranskan mestaruus: 1971, 1972, 1973
	+ Hopeaa: 1966
* Coupe de France: 1972
	+ Hopeaa: 1968, 1973

Ura valmentajana
----------------

Couécou ei ole peliuransa jälkeen loistanut kentänlaidalla. Helmikuussa 1989 hän otti Aimé Jacquet'n lähdön jälkeen vastaan Girondins de Bordeaux'n päävalmentajantehtävät, mutta pesti jäi lyhyeksi ja toukokuussa hänet korvasi Raymond Goethals.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä:**Aimé Jacquet** | **FC Girondins de Bordeaux'n päävalmentaja**2–5/1989 | Seuraaja:**Raymond Goethals** |
**Jelena Anatoljevna Zadorožnaja** (ven. Елена Анатольевна Задорожная, s. 3. joulukuuta 1977 Ust-Kut, Irkutskin alue, Neuvostoliitto) on venäläinen kestävyys- ja estejuoksija.

Zadorožnaja sijoittui toiseksi 1 500 metrin juoksussa 1999 sotilaiden maailmankisoissa. 2001 hän voitti MM-pronssia Lissabonin sisäratojen MM-kisoissa 3 000 metrillä ajalla 8.40,15. Samana vuonna Edmontonin ulkoratojen MM-kisoissa hän oli kuudes 5 000 metrin juoksussa ja voitti Euroopan cupin samalla matkalla. Vuonna 2002 hän voitti pronssia 3 000 metrillä Euroopan sisäratojen mestaruuskilpailuissa Wienissä. Münchenin EM-kisoissa hän oli 5 000 metrillä kolmas. Loppukaudesta hän voitti IAAF:n GP-finaalin 1 500 metrillä ajalla 4.00,63 sekä sijoittui kolmanneksi yleisurheilun maailmancupissa Madridissa 3 000 metrillä.

Zadorožnaja voitti Euroopan cupin 2003 5 000 metrillä. Pariisin MM-kisoissa hän sijoittui kahdeksanneksi 1 500 metrillä sekä neljänneksi 5 000 metrillä ajalla 14.52,36. IAAF:n yleisurheilufinaalissa hän oli 1 500 metrillä yhdeksäs ja 3 000 metrillä toinen ajalla 8.37,40. Vuonna 2004 hän voitti sisäratojen Euroopan cupin 3 000 metrillä ja sijoittui kuudenneksi Budapestin sisäratojen MM-kisoissa samalla matkalla. Hän juoksi Ateenan olympialaisissa 5 000 metrillä neljänneksi ajalla 14.55,52 ja IAAF:n yleisurheilufinaalissa 1 500 metrillä kolmanneksi sekä 3 000 metrillä toiseksi ajalla 8.37,65. Vuonna 2005 hän voitti Euroopan cupin 3 000 metrillä, sijoittui Helsingin MM-kisoissa 3 000 metrin estejuoksussa kuudenneksi sekä IAAF:n yleisurheilufinaalissa esteissä viidenneksi ajalla 9.32,41. 

Zadorožnaja ei kilpaillut vuosina 2006–2007. Hän teki paluun arvokisoihin Pekingin olympialaisissa 2008, mutta keskeytti 5 000 metrin alkueräjuoksun. Dohan sisäratojen MM-kisoissa 2010 hän karsiutui 3 000 metrin alkuerissä. Myöhemmin samana vuonna hän voitti 3 000 metriä Euroopan joukkuemestaruuskilpailuissa. Pariisin sisäratojen EM-kisoissa 2011 hän sijoittui 3 000 metrillä kahdeksanneksi ajalla 9.06,44. Saman vuoden Daegun MM-kisoissa hän oli 5 000 metrillä kymmenes ajalla 15.15,48.

Ennätykset
----------

* 800 metrin juoksu: 2.02,31 (1999)
* 1 500 metrin juoksu: 3.59,94 (2002)
* Mailin juoksu: 4.21,57 (2004)
* 3 000 metrin juoksu: 8.25,40 (2001)
* 3 000 metrin estejuoksu: 9.32,41 (2005)
* 5 000 metrin juoksu: 14.40,47 (2001)

Lähteet
-------

* Jelena Zadorožnaja Kansainvälinen yleisurheiluliitto.  (englanniksi)
* Profiili rusathletics.com-sivustolla (englanniksi)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* World Athletics

 |

 |
**Agathe von Siebold** (5. heinäkuuta 1835 – 1. maaliskuuta 1909) on jäänyt musiikinhistoriaan Johannes Brahmsin nuoruudenrakastettuna.

Agathe von Siebold oli göttingeniläisen lääkärin Eduard von Sieboldin tytär. Hän tutustui säveltäjä Johannes Brahmsiin Göttingenissä vuonna 1858, ja he rakastuivat toisiinsa. Brahms kirjoitti Agathelle eräitä kauneimmista lauluistaan ja käytti hänen nimestään ottamiaan kirjaimia A-G-A-H-E mottona kahdessa sävellyksessään: Jousiseksteton op. 36 G-duuri ensimmäisessä osassa ja laulussaan naiskuorolle "Jungbrunnen" op. 44 nro 10.

Agathe von Sieboldin ja Johannes Brahmsin tiet kuitenkin erosivat lyhyen kihlauksen jälkeen. Agathen vuonna 1908 kirjoittamien lyhyiden muistelmien mukaan Brahms kirjoitti hänelle: "Rakastan sinua! Minun täytyy nähdä sinut uudestaan! Mutta kahleita en voi kantaa! Kirjoita minulle, onko minun taas tultava, suljettava sinut syliini, suudeltava sinua, sanottava sinulle, että rakastan sinua!"

Agathe von Siebold avioitui 1868 göttingeniläisen lääkärin Carl Schütten kanssa. Agathe tuhosi ennen avioliittoaan Brahmsilta saamansa kirjeet ja antoi Brahmsin hänelle lahjoittamat käsikirjoitukset pois. Johannes Brahms pysytteli lopun elämäänsä poikamiehenä.

Aiheesta muualla
----------------

* Brahms-sivulla on Agathen valokuva (Arkistoitu – Internet Archive) (tanskaksi)

Kirjallisuutta
--------------

* Emil Michelmann: *Agathe von Siebold, Johannes Brahms' Jugendliebe*. Häntzschel, Göttingen, 1930.
* Hans Küntzel: *"Aber Fesseln tragen kann ich nicht". Johannes Brahms und Agathe von Siebold*. Steidl, Göttingen, 2003. ISBN 3-88243-888-6.

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Franz Lederer** (s. 25. marraskuuta 1963) on itävaltalainen jalkapallovalmentaja ja entinen pelaaja.

Ura
---

Lederer edusti omalla pelaajaurallaan SV Mattersburgia, jossa on toiminut sittemmin valmennustehtävissä. Hänestä tuli vuonna 2002 Werner Gregoritschin apuvalmentaja. Hän oli aiemmin luotsannut SC Wiesenin ja FC Marzin amatöörijoukkueita. Yhdessä Gregoritschin kanssa Lederer nosti SV Mattersburgin Bundesliigaan kauden 2002–2003 päätteeksi. 

Marraskuussa 2004 Ledereristä tuli SV Mattersburgin päävalmentaja turkkilaisen Muhsin Ertuğralin saatua potkut tehtävistään. Hänen johdollaan SV Mattersburg sijoittui kaudella 2006–2007 liigassa kolmanneksi, mikä on joukkueen paras saavutus. Lisäksi hän luotsasi seuran kahdesti (2006 ja 2007) Itävallan cupin loppuotteluun. Ledererin pitkä ura Mattersburgin peräsimessä päättyi lopulta kauteen 2012/13, kun joukkue jäi Bundesliigan viimeiseksi ja putosi sarjasta. Lokakuussa 2013 hän palasi jälleen seuran valmentajaksi, mutta väistyi tehtävistään jo saman vuoden joulukuussa.

Lähteet
-------

1. ↑  Franz Lederer

Aiheesta muualla
----------------

* Das Profil von Franz Lederer

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä:**Muhsin ErtuğralAlfred Tatar** | **SV Mattersburgin päävalmentaja**11/2004–201310–12/2013 | Seuraaja:**Alfred TatarIvica Vastić** |
David Andersson
**David Andersson** (25. joulukuuta 1981) on ruotsalainen suunnistuksen MM-mitalisti. Hän asuu Falunissa ja edustaa IK Hakarpspojkarna -nimistä ruotsalaista suunnistusseuraa.

Andersson pitää päämatkanaan keskimatkaa, jolla sijoittuikin neljänneksi heti ensimmäisissään MM-kisoissa Japanissa 2005. Muut hänen aikuisten arvokisasaavutukset ovat tulleet viesteistä; MM-hopeaa Ukrainassa 2006 sekä vakuuttava ankkuriosuus EM-kisoissa Virossa 2006, jossa hän löi muun muassa ranskalaisen lajin moninkertaisen maailmanmestarin Thierry Gueorgioun voitonjuhliin päättyneessä viestissä. Hänen uraansa ovat viime vuosina varjostaneet lukuisat loukkaantumiset.

Nuorten sarjassa kilpaillessaan hän voitti kaksi MM-mitalia viestistä; hopeaa Tšekissä 2000 ja pronssia Unkarissa 2001.

Arvokisasijoitukset
-------------------

### MM-kilpailut

* 2005 neljäs keskimatkalla
* 2006 10. sprintissä
* 2007 viides keskimatkalla ja hopeaa viestissä

### EM-kilpailut

* 2006 24. sprintissä, 7. keskimatkalla ja kultaa viestissä
* 2008 25. keskimatkalla

### Avoimet PM-kilpailut

* 2005 19. sprintissä, 9. keskimatkalla ja pronssia viestissä
* 2007 32. sprintissä, hopeaa keskimatkalla, hopeaa pitkällä matkalla ja 8. viestissä

### Nuorten MM-kilpailut

* 2000 10. keskimatkalla, 11. pitkällä matkalla ja hopeaa viestissä
* 2001 8. sprintissä, 15. keskimatkalla ja pronssia viestissä

### Maailmancup

* 2005 31. kokonaispisteissä
* 2006 12. kokonaispisteissä
* 2007 50. kokonaispisteissä
* 2008 104. kokonaispisteissä

Lähteet
-------

* David Anderssonin profiili World of O Runners-sivustolla (englanniksi)
**Jason Shevchuk** on yhdysvaltalaisen None More Black -yhtyeen laulaja ja kitaristi. Hänet tunnetaan paremmin philadelphialaisesta Kid Dynamite -yhtyeestä, jossa hän toimi vokalistina vuodesta 1997 vuoteen 2000, jonka jälkeen hän jätti yhtyeen valmistuakseen elokuva-alan koulusta. 

Hän on myös toiminut Bound-nimisen screamo-yhtyeen laulajana, sekä esiintynyt vierailevana vokalistina Stretch Arm Strong -yhtyeen *Engage*-levyn kappaleessa *Ignition*.

None More Black -yhtyeen oltua tauolla tammikuusta 2007 toukokuuhun 2008, julkaisi Shevchuk MySpacessa kappaleita nimellä OnGuard. Pian OnGuardin jälkeen Shevchuk perusti LaGrecia-yhtyeen, jonka lyhyen historian ainoa levy *On Parallels* ilmestyi kesäkuussa 2007.

Shevchuk on ohjannut musiikkivideoita muun muassa Earth Crisis- ja The Loved Ones -yhtyeille. Lisäksi hän on ohjannut Kid Dynamitestä kertovan DVD-julkaisun, sekä palkitun, philadelphialaisesta Stalag 13 -esiintymispaikasta kertovan dokumentin *Ghetto Venue*. Hän ohjasi, kuvasi ja leikkasi None More Black -yhtyeensä videon *Under My Feet* 24 tunnissa.

Shevchuk on populaarikulttuurin ystävä, ja intohimoinen Seinfeld-fani.

Aiheesta muualla
----------------

* Jason Shevchukin haastattelu toukokuulta 2006 (englanniksi)

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana

 |

 |
Kommodori Helge Jääsalo (oik.) ja komentaja Aarre Vuorensaari meri­pelastus­näytöksessä vuonna 1971.
**Helge Iivari Jääsalo** (vuoteen 1930 **Grönholm**; 19. syyskuuta 1909 Pielisjärvi – 16. maaliskuuta 1990 Helsinki) oli suomalainen meriupseeri ja merenkulkuhallituksen pääjohtaja vuosina 1964–1978.

Jääsalo valmistui meriupseeriksi merisotakoulusta 1934. Sota-aikana hän toimi päällikkönä tykkivene- ja vartiovenelaivueissa. Sotilasarvoltaan Jääsalo oli kommodori.

Ennen kuin Jääsalo siirtyi merenkulkuhallituksen palvelukseen ehti hän työskennellä kauppa-aluksilla ja merivartiolaitoksessa. Merenkulkulaitoksessa Jääsalo aloitti 1960 luotsi- ja majakkaosaston päällikkönä 1960. Pääjohtajaksi hänet nimitettiin 1964. Jääsalon erityisenä ansiona pidetään talvimerenkulun kehittämistä. Vuodesta 1971 lähtien myös Perämeren satamat on pidetty auki talviaikaan.

Jääsalolle myönnettiin Oulun yliopiston kunniatohtorin arvo 1983. Lisäksi Oulun Oritkarin satamaan johtava katu on nimetty Jääsalontieksi.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Kangosjärvi, Jaakko: Pääjohtaja Helge Jääsalo: Talvimerenkulun perustan rakentaja. (Muistokirjoitus.) *Helsingin Sanomat*, 23.3.1990. Helsinki:  Sanoma Osakeyhtiö. Artikkelin verkkoversio. Viitattu 29.5.2022.
2. ↑  Manninen, Turo: *Oulun kaupungin historia VI*, s. 84. Oulu: Oulun kaupunki, 1995. ISBN 951-9234-48-9.

Aiheesta muualla
----------------

* Jääsalo, Helge hakuteoksessa *Uppslagsverket Finland* (2012). (ruotsiksi)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Uppslagsverket Finland

 |

 |
Şabranin piiri Azerbaidžanin kartalla.
**Şabranin piirikunta** (azer. *Şabran rayonu*, ven. Шабранский район, *Šabranski raion*) on paikallishallintoalue Azerbaidžanissa. Vuonna 1930 perustetun piirin pinta-ala on 1088 neliökilometriä. Asukkaita on 52 000 henkeä (vuonna 2010). Vuoteen 2010 saakka nimenä oli **Dəvəçin piirikunta** (azeriksi *Dəvəçi rayonu*, ven. Дивичинский район, *Divitšinski raion*).

Şabranin piiri sijaitsee Azerbaidžanin koillisosassa Kaspianmeren rannalla. Se rajoittuu kaakossa Siyəzənin, etelässä Xızın, lännessä Quban ja pohjoisessa Xaçmazin piireihin. 

Piirin keskus on Şabranin kaupunki (vuoteen 2010 saakka *Dəvəçi*), josta on 120 kilometriä tasavallan pääkaupunkiin Bakuun. Kuntia on yhteensä 33 ja kyliä 68. Kaupunkiväestön osuus on 43,5 % (vuonna 2010). Vuoden 2009 väestönlaskennan mukaan piirin asukkaista 93,6 % on azereja, 3,4 % tateja ja 2,7 % turkkilaisia.

Seudun pääelinkeino on maatalous, joka on erikoistunut viljan, vihannesten ja hedelmien kasvatukseen sekä karjanhoitoon. Teollisuus on keskittynyt maataloustuotteiden jalostukseen. Piirin kautta kulkee Donin Rostovin ja Bakun välinen maantie sekä Moskovan ja Bakun välinen rautatie.

Nähtävyyksistä huomattavimpia ovat 400–500-luvuilla rakennettu Çıraqqalan linnoitus sekä keskiaikaisen Şabranin kaupungin rauniot.

Paikallislehtenä ilmestyy *Şabran*.

Lähteet
-------

1. 1 2  Azərbaycan Respublikası Dövlət Statistika Komitəsi: Azərbaycanın regionları *azstat.org*. Viitattu 26.12.2010. (azeriksi)
2. ↑  Ethnic composition of Azerbaijan 2009 *pop-stat.mashke.org*. Viitattu 17.3.2012. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Şabranin piirikunta**.
* Şabranin piirin sivusto (azeriksi)
* Azerbaidjan: Territorial and administrative units (azeriksi), (englanniksi), (venäjäksi)

Azerbaidžanin piirikunnat ja kaupungit

|  |  |
| --- | --- |
| Piirikunnat | Ağcabədi • Ağdam • Ağdaş • Ağstafa • Ağsu • Apšeron • Astara • Babək\* • Balakən • Bərdə • Beyləqan • Biləsuvar • Cəbrayıl • Cəlilabad • Culfa\* • Daşkəsən • Füzuli • Gədəbəy • Goranboy • Göyçay • Göygöl • Hacıqabul • İmişli • İsmayıllı • Kəlbəcər • Kəngərli\* • Kürdəmir • Laçın • Lənkəran • Lerik • Masallı • Neftçala • Oğuz • Ordubad\* • Qax • Qazax • Qəbələ • Qobustan • Qubadlı • Quba • Qusar • Saatlı • Sabirabad • Şabran • Şahbuz\* • Salyan • Şamaxı • Samux • Sədərək\* • Şəki • Şəmkir • Şərur\* • Siyəzən • Şuşa • Tərtər • Tovuz • Ucar • Xaçmaz • Xızı • Xocalı • Xocavənd • Yardımlı • Yevlax • Zaqatala • Zəngilan • Zərdab |
| Kaupungit | Baku • Gəncə • Lənkəran • Mingəçevir • Naftalan • Nahitševan\* • Şəki • Şirvan • Sumqayıt • Xankəndi • Yevlax |

Tähdellä \* merkityt piirikunnat ja kaupungit kuuluvat Nahitševanin autonomiseen tasavaltaan.
**Jimmy Theodore** on yhdysvaltalainen ääninäyttelijä, joka tunnetaan pääosin rooleistaan englanniksi dubatuissa animesarjoissa ja elokuvissa.

Ura
---

Theodore aloitti animaatioiden parissa vuonna 1994 tehden aluksi sivuääniä elokuvaan Royal Space Force: The Wings of Honneamise ja OVAan Moldiver. Vuotta myöhemmin hän teki animaatioiden lisäksi myös vierasroolin Power Rangersissa ollessaan jakson verran Slotskyn äänenä ja kahden jakson verran toisen Plague Patrol jäsenen äänenä. Samaan aikaan Theodorella oli pieni äänirooleja televisiosarjoissa Masked Rider ja Big Bad Beetleborgs.

Vuosina 1996–1998 Theodore oli Street Fighteriin pohjautuvissa animeprojekteissa mukana. Vuonna 1996 julkaistussa elokuvassa Street Fighter II: The Animated Movie hänellä oli sivurooli etsivänä. Vuotta myöhemmin Theodore sai toimia pääroolissa Street Fighter II V animesarjassa Ken Mastersin roolissa.

Lähteet
-------

1. ↑  (en) Internet Movie DatabaseView and modify data on Wikidata. Tieto on haettu Wikidatasta.
2. ↑  Rudy Luzion *CrystalAcids* Viitattu 26.12.2010 (englanniksi)
Lənkəranin piiri Azerbaidžanin kartalla.
**Lənkəranin piirikunta** (azer. *Lənkəran rayonu*, ven. Ленкора́нский райо́н, *Lenkoranski raion*) on paikallishallintoalue Azerbaidžanissa. Vuonna 1930 perustetun piirin pinta-ala on 1539 neliökilometriä. Asukkaita on 207 600 henkeä (vuonna 2010).

Lənkəranin piiri sijaitsee Kaspianmeren rannalla Azerbaidžanin tasavallan kaakkoisosassa. Se rajoittuu pohjoisessa Masallın, lännessä Lerikin ja etelässä Astaran piireihin.

Piirin keskus on Lənkəranin kaupunki, joka ei kuitenkaan kuulu itse piiriin vaan on hallinnollisesti erillinen yksikkönsä. Muita huomattavampia paikkakuntia ovat Limanin kaupunki sekä Aşağı Nüvədin, Balıqçılarin, Gərmətükin, Haftoniin, Hirkanin, İsti sun, Nərimanabadin ja Şirinsun taajamat. Kuntia on yhteensä 65 ja kyliä 84. Kaupunkiväestön osuus on 40,1 % (vuonna 2010). Vuoden 2009 väestönlaskennan mukaan piirin asukkaista 73,5 % on azereja ja 26,3 % tališeja.

Asukkaista 86,0 % on azereja ja 13,6 % tališeja (vuonna 1999).

Seudun pääelinkeino on maatalous, joka on erikoistunut viljan, vihannesten, hedelmien ja teen viljelyyn sekä karjanhoitoon. Lisäksi on elintarviketeollisuutta. Piirin kautta kulkee Bakun ja Astaran välinen maantie ja rautatie.

Paikallislehtinä ilmestyvät *Lənkəran* ja *Aşkarlıq*.

Lähteet
-------

1. 1 2  Azərbaycan Respublikası Dövlət Statistika Komitəsi: Azərbaycanın regionları *azstat.org*. Viitattu 27.12.2010. (azeriksi)
2. ↑  Ethnic composition of Azerbaijan 2009 *pop-stat.mashke.org*. Viitattu 6.4.2012. (englanniksi)
3. ↑  Ethnic composition of Azerbaijan 1999 *pop-stat.mashke.org*. Viitattu 27.12.2010. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Lənkəranin piirin sivusto (azeriksi)
* Azerbaidjan: Territorial and administrative units (azeriksi), (englanniksi), (venäjäksi)

Azerbaidžanin piirikunnat ja kaupungit

|  |  |
| --- | --- |
| Piirikunnat | Ağcabədi • Ağdam • Ağdaş • Ağstafa • Ağsu • Apšeron • Astara • Babək\* • Balakən • Bərdə • Beyləqan • Biləsuvar • Cəbrayıl • Cəlilabad • Culfa\* • Daşkəsən • Füzuli • Gədəbəy • Goranboy • Göyçay • Göygöl • Hacıqabul • İmişli • İsmayıllı • Kəlbəcər • Kəngərli\* • Kürdəmir • Laçın • Lənkəran • Lerik • Masallı • Neftçala • Oğuz • Ordubad\* • Qax • Qazax • Qəbələ • Qobustan • Qubadlı • Quba • Qusar • Saatlı • Sabirabad • Şabran • Şahbuz\* • Salyan • Şamaxı • Samux • Sədərək\* • Şəki • Şəmkir • Şərur\* • Siyəzən • Şuşa • Tərtər • Tovuz • Ucar • Xaçmaz • Xızı • Xocalı • Xocavənd • Yardımlı • Yevlax • Zaqatala • Zəngilan • Zərdab |
| Kaupungit | Baku • Gəncə • Lənkəran • Mingəçevir • Naftalan • Nahitševan\* • Şəki • Şirvan • Sumqayıt • Xankəndi • Yevlax |

Tähdellä \* merkityt piirikunnat ja kaupungit kuuluvat Nahitševanin autonomiseen tasavaltaan.
**Frank Victor Swift** (26. joulukuuta 1913 Blackpool, Englanti – 6. helmikuuta 1958 München, Länsi-Saksa) oli englantilainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan maalivahti. Hän oli ensimmäisiä maalivahteja, joka avasi pelin heitolla maalipotkun sijaan.

Swift edusti koko ammattilaisuransa ajan Manchester Cityä, johon hän siirtyi Fleewood Citystä 1932. Hän pelasi ensimmäisen ottelunsa Manchester Cityssä 26. joulukuuta 1933 seuran voittaessa Derbyn 2–0. Hän nousi saman tien Cityn ykkösmaalivahdiksi ja kuului myöhemmin samalla kaudella Cityn joukkueeseen, joka voitti FA-cupin loppuottelussa Portsmouthin 2–1. Kaudella 1936–1937 hän pelasi kaikissa 42 liigaottelussa Cityn voittaessa ensimmäisen liigamestaruutensa. Seuraavalla kaudella City kuitenkin putosi 2. divisioonaan. Kaudella 1946–1947 Swift kuului 2. divisioonan mestaruuden voittaneeseen Cityn joukkueeseen.

Toisen maailmansodan aikana Swift pelasi sota-ajan liigassa yli 150 ottelua ja kuului myös Englannin sota-ajan maajoukkueeseen. Ensimmäisen virallisen maaottelunsa hän pelasi Englannin voittaessa 28. syyskuuta 1946 Pohjois-Irlannin 7–2. Hänestä tuli ensimmäinen Englannin maajoukkueen kapteenina toiminut maalivahti vuoden 1873 jälkeen ottelussa Italiaa vastaan 16. toukokuuta 1948. Hän pelasi kaikkiaan 19 virallista maaottelua.

Swift lopetti uransa kaudella 1949–1950 ja siirtyi toimittajaksi News of the World -lehteen. Hän kuoli työmatkalla Münchenin lento-onnettomuudessa 6. helmikuuta 1958.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Frank Swift *spartacus-educational.com*. Viitattu 21.7.2009. (englanniksi)
2. 1 2  Sporting hero:Frank Swift *manchestereveningnews.co.uk*.  2.11.2003. Viitattu 21.7.2009. (englanniksi)
3. ↑  England - War-Time/Victory Internationals - Details *rsssf.com*. Viitattu 21.7.2009. (englanniksi)
4. ↑  Frank Swift *www.englandstats.com*. Viitattu 21.7.2009. (englanniksi)
Keihäänheiton palkintojenjako 4. maailman­kisoissa Helsingissä 30. kesäkuuta 1965. Vasemmalta Terje Pedersen (Norja), Jorma Kinnunen (Suomi), Gergely Kulcsar (Unkari).
**Terje Olav Pedersen** (s. 9. helmikuuta 1943 Oslo) on entinen norjalainen keihäänheittäjä. Hän voitti keihäänheiton Norjan-mestaruuden vuosina 1960 ja 1962–1964. Kesäolympialaisiin Pedersen osallistui 1960 ja 1964, mutta kummallakaan kerralla hän ei kilpaillut finaalissa.

Pedersen teki vanhalla keihäsmallilla kaksi maailmanennätystä, molemmat Oslon Bislettillä. Ensimmäinen ennätyksistä, 87,12 metriä, tuli 1. heinäkuuta 1964 ja toinen, 91,72 metriä, 2. syyskuuta 1964. Jälkimmäinen jäi hänen uransa parhaaksi heitoksi. Pedersen valittiin keihään maailmanennätystuloksensa ansiosta Norjan vuoden urheilijaksi 1964.

Lähteet
-------

1. 1 2  Terje Pedersen Biography and Statistics *Sports-Reference.com*. Sports Reference, LLC.  Arkistoitu 31.1.2012. Viitattu 21.7.2009. (englanniksi)
2. ↑  Spyd/Javelin Throw *Friidrett.no*. Norges Fri-idrettsforbund. Viitattu 21.7.2009. (norjaksi)
3. 1 2  World Record Progression *Athletix.org*. Viitattu 15.7.2009. (englanniksi)
4. 1 2  Spyd/Javelin Throw (Gammel spesifikasjon/Old specification) *Friidrett.no*. Norges Fri-idrettsforbund. Viitattu 21.7.2009. (norjaksi)
5. ↑  Sportsjournalistenes statuett *www.sportsjournalister.org*.  20.11.2008. Norske Sportsjournalisters Forbund.  Arkistoitu 3.3.2006. Viitattu 21.7.2009. (norjaksi)


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä:**Reidar Hjermstad** | **Norjan vuoden urheilija**1964 | Seuraaja:**Per Ivar Moe** |

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Tilastopaja 🔒

 |

 |
**Norihito Kobayashi** (s. 4. toukokuuta 1982) on entinen japanilainen yhdistetyn hiihtäjä.

Kobayashi voitti yhdistetyn joukkuekilpailussa kultaa Liberecin MM-kilpailuissa 2009. Samoissa kisoissa hän sijoittui normaalimäen Gundersen-kilpailussa viidenneksi, mikä on hänen vuonna 2001 alkaneen arvokisauransa paras henkilökohtainen saavutus. Liberecin suurmäen Gundersen-kilpailussa hän sijoittui 16:nneksi ja yhteislähtökilpailussa 17:nneksi.

Salt Lake Cityn 2002 olympialaisissa Kobayashi sijoittui sprintissä 17:nneksi. Torinon 2006 olympialaisissa hän oli normaalikilpailussa 16:s, sprintissä 18:s ja joukkuekilpailussa viides. Vancouverissa 2010 hän sijoittui normaalimäen Gundersen-kilpailussa seitsemänneksi. Nuorten MM-kilpailuissa 2001 hän voitti normaalikilpailussa kultaa ja sprintissä pronssia.

Maailmancupissa Kobayashi sijoittui ensimmäisen kerran kymmenen parhaan joukkoon Harrachovissa 21. tammikuuta 2006 ollessaan sprinttikilpailussa neljäs. Hän sijoittui neljänneksi myös Seefeldin sprintissä 26. tammikuuta 2008. Nämä ovat hänen parhaat maailmancupsijoituksensa.

Lähteet
-------

* Norihito Kobayashi Kansainvälinen hiihtoliitto (FIS).  (englanniksi)
**Fidel LaBarba** (29. syyskuuta 1905—2. lokakuuta 1981) oli yhdysvaltalainen nyrkkeilijä ja urheilutoimittaja.

Amatööriura
-----------

LaBarba syntyi New Yorkin Bronxiin italialaisten maahanmuuttajien pojaksi. Pian syntymän jälkeen perhe muutti Los Angelesiin, missä Fidel myi pienenä poikana sanomalehtiä. Hän oppi tappelemaan kaduilla ja 14-vuotiaana manageri George Blake havaitsi hänen lahjakkuutensa. Amatöörinä LaBarba voitti Yhdysvaltain amatöörimestaruuden kärpässarjassa ja pääsi 1924 Pariisin olympialaisiin, missä voitti kultamitalin.

Ammattilaisura
--------------

Pian olympiavoittonsa jälkeen LaBarba ryhtyi ammattilaiseksi. Ammattilaisura ei alkanut erityisen loistokkaasti, kuudesta ensimmäisestä ottelustaan LaBarba saavutti kaksi voittoa, kaksi tappiota ja yhden ratkaisemattoman, tosin otteluista kolme oli legendaarista Jimmy McLarninia vastaan. Sittemmin hän ryhtyi takomaan tasaisesti pistevoittoja vastustajistaan ja pääsi 22. elokuuta 1925 ottelemaan Frankie Genaroa vastaan otteluun, jossa panoksena oli Amerikan höyhensarjan mestaruus. LaBarba voitti kymmeneräisen kamppailun pisteillä. Hän puolusti titteleitä seuraavan vuoden heinäkuussa Georgie Riversiä vastaan pistevoitolla.

21. tammikuuta 1927 LaBarba otteli Elky Clarkia vastaan höyhensarjan maailmanmestaruudesta ja voitti 12-eräisen kamppailun pisteillä. Seuraavat kaksi otteluaan Johnny Vaccaa vastaan hän sittemmin hävisi. Oteltuaan välissä muutaman muun ottelun, jotka hän voitti, kohtasi hän vielä 23. elokuuta 1927 Vaccan ja voitti tällä kertaa. Ottelun jälkeen hän ilmoitti lopettavansa nyrkkeilyn ja menevänsä Stanfordin yliopistoon. Päätöksen seurauksena höyhensarjan maailmanmestaruuden tilanne jäi kiistanalaiseksi kymmenen vuoden ajaksi.

LaBarba ei kuitenkaan collegessa pitkään viihtynyt, vaan palasi kehiin kääpiösarjalaisena 17. heinäkuuta 1928 ja voitti Huerta Evansin. Voittokulku jatkui vielä kahdeksan ottelua kunnes vastaan tuli kuubalainen Kid Chocolate, joka voitti hänet tuomaripistein. Yleisö osoitti voimakkaasti mieltään päätöstä vastaan. LaBarba jatkoi uraansa ja voitti suurimman osan otteluistaan lukuun ottamatta paria pistetappiota. Marraskuussa 1930 hän muun muassa voitti uudelleenkohtaamansa Kid Chocolaten. 22. toukokuuta 1931 hän kohtasi Battling Battalinon haastajana ottelussa kärpässarjan mestaruudesta, mutta hävisi. Uudelleen hän otteli mestaruudesta 9. joulukuuta 1932 Kid Chocolatea vastaan, mutta hävisi jälleen. Tappion jälkeen hän otteli vielä kolme ottelua, joista hävisi kaksi, ennen lopettamistaan.

Uransa jälkeen LaBarba palasi Stanfordiin ja opiskeli journalismia. Hän työskenteli urheilutoimittajana ennen joutumistaan armeijaan ja toiseen maailmansotaan. Sodan jälkeen hän työskenteli PR-töissä, käsikirjoittajana ja neuvontantajana Hollywoodin nyrkkeilyelokuvissa. Uransa aikana LaBarba ei koskaan joutunut tyrmätyksi.

Lähteet
-------

* Tilastot ammattilaisotteluista BoxRec-tietokannassa
* IBHOF / Fidel LaBarba (Arkistoitu – Internet Archive)
* 
* 

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Kansalliset Muokkaa Wikidatassa | 
* Ranska
* BnF data

 |

 |
**Ferdinand Fabra** (8. lokakuuta 1906 Geseke, Preussi, Saksa – 22. joulukuuta 2007 Hampuri, Saksa) oli saksalainen jalkapallovalmentaja, joka toimi Suomen maajoukkueen ensimmäisenä kokopäiväisenä päävalmentajana. Hänet pestattiin tehtävään Berliinin olympialaisia (1936) varten. Fabra valmensi Suomea kahdeksassa ottelussa, joista Suomen ainoaksi voitoksi jäi 2–0 Norjaa vastaan Oslossa 6. syyskuuta 1936. Olympialaisissa Suomi pelasi vain yhden ottelun, häviten siinä 3–7 Perulle. Myöhemmin Fabra valmensi vuosina 1946–1948 Borussia Dortmundia voittaen Länsi-Saksan mestaruuden. Valmentajauransa jälkeen Fabra toimi vuosina 1957–1978 lukion lehtorina Lippstadtin kaupungissa. Viimeiset vuotensa 101-vuotiaaksi elänyt Fabra asui Hampurissa poikansa luona.

Ottelut Suomen maajoukkueen päävalmentajana
-------------------------------------------

|  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 30. kesäkuuta 1936 | Suomi Suomi | 1–4 | Tanska **Tanska** | Helsinki |
| 4. elokuuta 1936 | Peru **Peru** | 7–3 | Suomi Suomi | Berliini |
| 20. elokuuta 1936 | Viro Viro | 2–2 | Suomi Suomi | Tallinna |
| 6. syyskuuta 1936 | Norja Norja | 0–2 | Suomi **Suomi** | Oslo |
| 27. syyskuuta 1936 | Suomi Suomi | 1–2 | Ruotsi **Ruotsi** | Helsinki |
| 20. toukokuuta 1937 | Suomi Suomi | 0–8 | Englanti **Englanti** | Helsinki |
| 16. kesäkuuta 1937 | Ruotsi **Ruotsi** | 4–0 | Suomi Suomi | Tukholma |
| 29. kesäkuuta 1937 | Suomi Suomi | 0–2 |  **Saksa** | Helsinki |
| 19. elokuuta 1937 | Suomi Suomi | 0–1 | Viro **Viro** | Turku |

*1 voitto, 1 tasapeli, 7 tappiota. Maaliero 9–30.*

Lähde
-----

* IS Veikkaaja, numero 39, 3. lokakuuta 2006

SuomiSuomen jalkapallomaajoukkueen päävalmentajat
Öhman (1922) • Fabra (1936–37) • Obitz (1939) • Mårtensson (1945) • Tammisalo (1946) • Lehtonen (1947–55, 1959–61) • Weinreich (1955–58) • Laaksonen (1962–74) • Kosma (1974–75) • Rytkönen (1975–78) • Malm (1979–81) • Kuusela (1982–87) • Vakkila (1988–92) • Lindholm (1992–94) • Ikäläinen (1994–96) • Møller Nielsen (1996–99) • Muurinen (2000–05) • Heliskoski (2005–06) • Hodgson (2006–07) • Baxter (2008–10) • Huttunen (2010) • Kanerva (2011) • Paatelainen (2011–15) • Kanerva (2015) • Backe (2016) • Kanerva (2016–)



|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa

 |

 |
**Jason Austin Wiles** (s. 25. huhtikuuta 1970 Kansas City, Missouri, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen näyttelijä, joka tunnetaan parhaiten Maurice Boscorellin roolista tv-sarjasta Hädän hetkellä.

Syntyi amerikanenglantilaiseen perheeseen ja kasvoi lapsuutensa Lenexa-nimisessä kaupungissa Kansasissa. Kiinnostui elokuvantekemisessä 90-luvun alussa ja sai pikkurooleja elokuvista. Vuonna 1995 hän näytteli Colin Robinsia televisiosarjassa Beverly Hills 90210. Vuonna 1999 hän viimein sai roolin tv-sarjassa Hädän hetkellä, jossa näytteli kuusi kautta aina sarjan lopettamiseen vuoteen 2005 asti. 

Jason on ollut naimisissa Joanne Robertsin kanssa vuodesta 1996 lähtien ja heillä on kaksi lasta.

Aiheesta muualla
----------------

* Jason Wiles Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
* JasonWiles.net (Arkistoitu – Internet Archive)

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Yhdysvallat

 |

 |