recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Toyota ja toppatakki** (engl. *Toyota and Windbreaker*) on suomalainen dokumenttielokuva, joka sai ensi-iltansa keväällä vuonna 2019, kun keskustelu hoivakotien toiminnasta käynnistyi toden teolla. 

Elokuva kertoo pieksämäkeläisen, sairaanhoitajataustaisen hoivakotiyrittäjä Liisa Heikkisen urasta ja valinnoista. Elokuvan tekohetkellä hänellä oli takanaan 20-vuotinen kehitystyö, jonka aikana hän oli luonut yrityksen, joka toimii useissa toimipisteissä Pieksämäellä ja Kuopiossa. Filmin valmistui ajankohtana, kun kansainväliset hoivayritykset ostivat kotimaisia pieniä yrityksiä. 

Elokuvassa ääneen pääsevät myös Liisa Heikkisen asiakkaat ja työntekijät. 

Filmin tekoon saatiin rahoitusta Suomen Kulttuurirahaston Etelä-Savon rahastolta. 

Elokuva sai ensi-iltansa Pieksämäen Kulttuurikeskus Poleenin 330-paikkaisessa salissa 11.2.2019, minkä jälkeen siitä järjestettiin yleisön pyynnöstä vielä kaksi yleisölle ilmaista lisänäytöstä, Filmiä on esitetty myös Orion-elokuvateatterissa ja Keskustakirjasto Oodissa (Scandinavian International Film Festival) Helsingissä ja juseissa hoiva-alaan liittyvissä tilaisuuksissa. 

Filmin ruutukäänsi englanniksi Pekka de Groot. Filmi on nähty laajasti kotimaisilla ja kv. filmifestivaaleilla, missä sitä on myös palkittu. Dhakan kansainvälinen filmifestivaali kutsui päähenkilö Liisa Heikkisen ja ohjaaja Päivi Kapiainen-Heiskasen vieraakseen tammikuussa 2020. 

Filmi on ollut mukana muun muassa näillä festivaaleilla, kuten Ilokuvafestivaali 2019, 5th Montevideo World FF Uruguay 2019, Scandinavian FF Oodissa, best Finnish film, Helsinki Finland 2019, IndieFEST Film Awards USA 2019, CUCIF Cuzco Underground Cinema Festival Peru 2019, 18th Dhaka International FF Bangladesh 2020, White Unicorn International FF India 2021, Arvika 2021 Sweden ja Crown Wood International FF India 2022. 

Filmi oli ohjaaja-käsikirjoittaja Päivi Kapiainen-Heiskasen kolmas dokumenttielokuva. 

Filmi on ladattu filmfreeway ja vimeo -alustapalveluihin.

Aiheesta muualla
----------------

* Filmin Facebook-sivusto:
* Mikkelin kaupunkilehden juttu filmistä 21.2.2019
* Länsi-Savon juttu Dhakan filmifestivaalilta 31.1.2020
* Ylen juttu Liisa Heikkisestä 3.3.2019
* www.sykkeesä.fi-juttu Pieksämäen uusintanäytöksistä
* Länsi-Savo: Pieksämäkeläisestä hoiva-alan yrittäjästä Liisa Heikkisestä kertova dokumenttielokuva kiinnostaa: Elokuvasta järjestetään kaksi uusintaesitystä:
* Pieksämäen lehti: Liisa Heikkisestä kertova elokuva on sataprosenttisesti ajan hermolla:
* Pieksämäen lehti: Toyota ja toppatakki sai tunnustusta suuressa elokuvatapahtumassa Helsingissä:
* Mikkelin Mediaali Oy:
* IMDb;

Linkkejä festivaaliuutisiin: 

Sierra International Film Weekend, Bolivia: 

Bangkok Thai International Film Festival, Thailand: 

Docs Without Borders Film Festival / social issues: 

2020 Golden Fox Winner, women´s films, India:
**Uusille poluille** (engl. *Seeking New Paths*) on suomalainen dokumenttielokuva, joka kertoo mikkeliläisen hevosyrittäjä Mervi Sension (nyk. Melina Holmbergin) tarinan. 
Työskenneltyään yksinyrittäjänä maalaistallissaan 15 vuoden ajan Sensio laittoi kotitilansa myyntiin, pakkasi neljä hevostaan rekka-autoon ja ajoi Espanjan Aurinkorannikolle asettuakseen sinne pysyvästi. Elämällä oli kuitenkin hänen varaltaan vielä yllätyksiä. Elokuva on tarina arvoista, arvokkuudesta, perheen merkityksestä ja rakkaudesta.

Elokuvaa kuvattiin Mikkelin Koivakkalassa, kaupungin keskustassa ja Espanjan Aurinkorannikolla ja sen tekoa osarahoitti Suomen Kulttuurirahaston Etelä-Savon rahasto.
Korona-aikana valmistuneen filmin ensi-ilta pidettiin verkossa vimeo-alustalla 25.4.2020.

Filmin on ruututekstittänyt englanniksi Pekka de Groot. Filmiä on nähty laajasti kotimaisilla ja kv. filmifestivaaleilla, kuten Ilokuvafestivaalilla, Kreikassa Bridges kv. -filmifestivaalilla, Palma de Mallorcan kv. filmifestivaalilla Espanjassa, Open Window International Film Challenge -filmifestivaalilla Intiassa, Toronto Beaches -filmifestivaalilla Kanadassa, missä filmi voitti parhaan lyhytdokumenttiflimin palkinnon, Travel Fest -festivaalilla Albaniassa ja Equinale-hevosfilmifestivaalilla Saksassa.*lähde?*

Lähteet
-------

1. ↑  Maatilan Pellervosta tutun hevosyrittäjän tarina nyt dokumenttielokuvana *Maatilan Pellervo* Viitattu 14.9.2023
2. ↑  Päivi Kapiainen-Heiskasen neljäs dokumenttielokuva kertoo yrittäjän tarinan *Pitäjänuutiset*.  20.4.2020. Viitattu 4.9.2023.

Aiheesta muualla
----------------

* Facebookissa
**MD5** on niin kutsuttu message-digest -algoritmi, jota käytetään muun muassa kryptografiassa. MD5 on yksi monista Ronald Rivestin kehittämistä tiivistealgoritmeista ja se perustuu aikaisempaan MD4-algoritmiin, jonka analyysit osoittivat mahdollisesti turvattomaksi. 
MD5-algoritmi tuottaa tuloksenaan 128-bittisen tiivisteen, joka tyypillisesti esitetään 32-merkkisenä heksakoodatussa muodossa. Esimerkiksi merkkijonon *The quick brown fox jumped over the lazy dogs* MD5-tiiviste on 8c1788205b6abffb0c6a4a1f4b10395a. Algoritmin referenssitoteutus on esitetty IETF:n standardissa RFC 1321. 

Mahdollinen hyökkäystapa on kuvattu dokumentissa RFC 6151 ja MD5 ei enää sovellu korkeampaa tietoturvaa vaativiin sovelluksiin vaan niissä on käytettävä esimerkiksi SHA-tiivisteitä.

Vuonna 2004 löydettiin ensimmäiset MD5:lla koodattua kaksi viestiä, joiden MD5-tiivisteet olivat samat. Matemaattisesti merkkijonoja jotka tuottavat saman tiivisteen on rajattomasti, mutta niiden löytäminen on erittäin työlästä.

Katso myös
----------

* Salaus
* CRC
* Syntymäpäiväongelma

Lähteet
-------

1. ↑  Ciampa, Mark (2009). CompTIA Security+ 2008 in depth. Australia ; United States: Course Technology/Cengage Learning. p. 290.
2. ↑  The first collision for full SHA-1 (PDF) *shattered.io*. Viitattu 15.1.2020. (englanniksi)
3. ↑  Albert Stec: MD5 vs. SHA Algorithms *baeldung.com*.  8.6.2023. Viitattu 19.2.2024. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* RFC 1321, *The MD5 Message-Digest Algorithm*
* W3C:n suositukset MD5:stä
* Simple hash calculator (Arkistoitu – Internet Archive)
* Secure online md5+hmac hash calculator (Arkistoitu – Internet Archive)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * n
* k
* m
Kryptografiset algoritmit |
| --- |
|  |
| Symmetrinen salaus | 
* 3-DES
* AES
* Blowfish
* CAST-128
* CAST-256
* DES
* IDEA
* RC2
* RC4
* RC5
* Twofish
* Salsa20

 |
|  |
| Julkisen avaimen salaus | 
* Diffie-Hellman
* ElGamal
* Elliptiset käyrät
* RSA

 |
|  |
| Kryptografiset tiivisteet | 
* MD2
* MD4
* MD5
* SHA-0
* SHA-1
* SHA-2
* SHA-3
* BLAKE
* BLAKE2

 |
|  |
| Salausprotokollat | 
* CCMP
* TKIP
* TLS
* WEP
* WPA

 |
|  |
| Viestin todennuskoodit | 
* HMAC
* CMAC
* GMAC
* Poly1305
* SipHash

 |
|  |
| Digitaaliset allekirjoituskoodit | 
* DSA
* X.509

 |
|  |
| Luettelo salausalgoritmeista |

 |
DIKW-pyramidi: Pyramidin jokainen askel ylöspäin luo arvoa, joka perustuu lähtötietoihin, ja sitä voidaan käyttää vastaamaan korkean tason kysymyksiin.
**DIKW-pyramidi** on datatieteessä käytetty malli, joka kuvaa aineiston, informaation, tiedon ja viisauden rakenteellista suhdetta. DIK-pyramidissa aineisto edeltää informaatiota, joka edeltää tietoa, joka edeltää viisautta. Kukin vaihe vastaa eri kysymyksiin alkuperäisestä datasta ja tuo sille lisäarvoa.

Pyramidin askeleet
------------------

DIKW-pyramidi esittää tiedon hierarkian, joka alkaa datasta ja kulkee informaation, tiedon sekä lopulta viisauden kautta. Jokainen pyramidiin sisältyvä elementti rakentuu edellisten varaan, luoden tiukasti määritellyn rakennuspalikan järjestelmän.

### Aineisto

Alimmalla tasolla on aineisto, joka on raa'assa muodossaan kerättyjä tosiasioita, kuten numeroita tai merkkejä. Tämä aineisto muuttuu informaatioksi, kun sille lisätään merkitystä ja asiayhteyttä, esimerkiksi muuttamalla numerosarja päivämääräksi.

### Tieto

Seuraava askel pyramidissa on tieto, joka saavutetaan "puhdistamalla" data virheistä ja käsittelemällä sitä edelleen mittaamista, visualisointia ja analysointia varten. Tämä prosessi sisältää erilaisia toimenpiteitä, kuten aineiston aggregoinnin ja validoinnin, joiden avulla voidaan paljastaa datapisteiden väliset suhteet ja saada arvokasta tietoa.

### Tieto

Tiedonhallinta on prosessi, jossa tieto muuttuu merkitykselliseksi tavoitteidemme kannalta, pohtien, miten yksittäiset tiedon palaset liittyvät toisiinsa ja miten niitä voidaan soveltaa tavoitteidemme saavuttamiseksi.

### Viisaus

Syvällinen ymmärrys ja soveltaminen johtavat viisauteen, joka on pyramidin huippu. Viisaus saavutetaan vastaamalla kysymyksiin "miksi" ja "mikä on parasta", ja se kuvastaa tietoa, jota sovelletaan toimintaan.

Lähteet
-------

1. ↑  Kelleher, John D. & Tierney, Brendan (suom. Pietiläinen, Kimmo): *Datascience (suom. Datatiede)*, s. 228. Terra Cognita, 2018 (2021). ISBN 978-952-7367-11-7.
2. 1 2 3 4 5 6  DIKW Pyramid *Ontotext*. Viitattu 19.2.2024.
**Arctic Airlink** oli Oulun, Luulajan ja Tromssan välinen lentoreitti. Oulun kaupunki, Norrbottenin maakäräjät ja Tromssan aluehallinto olivat sitoutuneet rahoittamaan lentoreittiä ainakin viideksi vuodeksi. Lentoyhteyttä operoi NextJet 33-paikkaisella lentokoneella viisi kertaa viikossa.

Lentoyhteyttä varten perustettiin yhteisyritys Arctic Link AB. Jokainen kaupunki omistaa yrityksestä 16% ja loput 52% Norrbottenin kauppakamari. Kaupungit olivat sitoutuneet sijoittamaan vuosittain korkeintaan 5 miljoonaa Ruotsin kruunua lentoyhteyden ylläpitämiseen. Reitin tarkoituksena oli edistää maiden yhteistyötä elinkeinoelämässä sekä korkeakoulujen ja tutkimuslaitosten välillä.

Reitti lakkautettiin vuonna 2018 operoivan lentoyhtiön NextJetin hakeuduttua konkurssiin. Korvaavaa operaattoria reitille ei hankittu.

Lähteet
-------

1. ↑  Oulusta puuhataan uutta lentoreittiä Luulajaan ja Tromssaan | lentoposti.fi *www.lentoposti.fi*. Viitattu 29.10.2015.
2. ↑  Oulusta lentäen Tromssaan – lentoreitti avautuu maanantaina *Yle Uutiset*. Viitattu 29.10.2015.
3. ↑  Uusi lentoyhteys on pikareitti Pohjois-Norjaan *Yle Uutiset*. Viitattu 29.10.2015.
4. ↑  Oulun ja Tromssan välille ei tule korvaavaa lentoyhteyttä *Yle Uutiset*. Viitattu 5.11.2020.
**Lost in Music** -kaupunkifestivaali järjestetään vuosittain Music x Median yhteydessä. Suomen suurin*lähde?* klubifestivaali levittyy lokakuussa ympäri Tamperetta ja esittelee tuoreita artisteja paitsi Musiikki & Median delegaateille, myös lipun ostaneille kuulijoille. Festivaali on järjestetty vuodesta 2007 alkaen.*lähde?* Tapahtuman promoottorina on aiemmin toiminut mm. Nem Agencyn Rowan Rafferty.

Vuonna 2020 tapahtuman promoottoriksi vaihtui Sunborn Liven Pietu Sepponen. Vuoden 2020 tapahtuma jouduttiin kuitenkin perumaan koronatilanteen vuoksi. Vuoden 2021 Lost in Musicin teemana oli Pohjoismaat. Alkuvuonna 2023 ilmoitettiin, että festivaalin taiteelliseksi johtajaksi on vaihtunut Aki Roukala.

Lähteet
-------

1. ↑  Stina Alapirtti: 15-vuotiaana Rowan Raffertylla oli kommunikaattori ja haave Tullikamarilla työskentelystä, nyt hän on vastuussa suuresta osasta tamperelaista musiikkielämää *Aamulehti*.  30.9.2019. Viitattu 4.8.2023.
2. ↑  INFO *Lost In Music - Festivaali*.  Arkistoitu 4.8.2023. Viitattu 4.8.2023.
3. ↑  musicxmedia: Aki Roukala Lost In Music -festivaalin uudeksi taiteelliseksi johtajaksi *Lost In Music - Festivaali*.  16.1.2024. Viitattu 18.1.2024.
Itävalta-Unkarin kauppalippu.
Itävalta-Unkarilla ei ollut todellistla lippua, mutta itävalta-unkarin kauppalippua käytetään tässä artikkelissa.

**Itävalta-Unkarin kompromissi** (saks. *Ausgleich*, unk. *Kiegyezés*) oli vuonna 1867 solmittu sopimus, jolla vanha Habsburgien keisarikunta korvattiin personaaliunioniin perustuvalla Itävalta-Unkarin kaksoismonarkialla. Kompromissin allekirjoittivat Itävallan keisari Frans Joosef I ja Unkarin delegaation edustaja Ferenc Deák. Tämä kompromissi loi pohjan uudelle poliittiselle järjestykselle, jossa itävaltalaisen Cisleithanian ja unkarilaisen Transleithanian alueita hallinoivat eri parlamentit ja eri pääministerit. Yhtenäisyyden takasivat yhteinen hallitsija, armeija ja useat yhteiset ministeriöt. Kompromissi oli voimassa vuoteen 1918 saakka.

Tausta
------

Preussin–Itävallan sodan häviämisen jälkeen Itävallan oli pakko löytää ratkaisu monikansallisen valtakunnan kansallisuusongelmiin. Enää ei voitu ylläpitää Unkarin kuningaskunnan autonomian rajoituksia sisäpolitiikassa vuosien 1848–1849 tukahdutettujen vallankumousten ja vapaussotien takia. Kompromissi hyväksyttiin virallisesti 30. maaliskuuta 1867 Unkarin uudelleen perustetuilla valtiopäivillä.

Ehdot ja kompromissin kehittyminen
----------------------------------

Itävallan keisarikunta ja Unkarin kuningaskunta muodostivat kahdesta autonomisesta yksiköstä kaksoismonarkian. Kummallakin oli oma liberalismin innoittama perustuslakinsa, oma parlamenttinsa ja oma budjetti. Molempien parlamenttien kamarit lähettivät edustajansa eräänlaiseen yhteiseen parlamenttiin äänestämään yhteisestä budjetista. 

Ensimmäinen kompromissi, allekirjoitettu vuonna 1867, määritteli tulevien kompromissien (1877–1887–1900–1907) ehdot. Se määritteli *yhteiset asiat* (ulkopolitiikka, sota, Bosnia-Hertsegovinan hallinnointi vuodesta 1878 alkaen ja näiden tehtävien rahoittaminen), ja asiat "joiden ratkaisu sopimuksen mukaan oli tarkoituksen mukaista" (tulli- ja rahaliitto, posti, rautatiet).

Kompromissi oli kymmenvuotinen ja se tuli neuvotella uudelleen joka kymmenes vuosi. Suurin osa neuvotteluista koski osapuolien osallistumista yhteiseen budjettiin; vuonna 1867 Itävalta rahoitti budjetista 70 % ja Unkari 30 %. Vuoteen 1907 mennessä Unkarin osuus nousi 35 %:iin yhteisestä budjetista.

Sopimus päättyi 31. lokakuuta 1918.
**Halton Group** on sisäilmasto- ja sisäympäristötuotteisiin, -palveluihin ja ratkaisuihin erikoistunut yritys. Yhtiön osaamis- ja tuotealueita ovat ilmanjako, ilmavirtojen hallinta, paloturvallisuus, keittiöilmanvaihto, ilmanpuhdistus ja sisäympäristöjen hallinta. Halton toimittaa ratkaisuja kaupallisista ja julkisista kiinteistöistä terveydenhuoltoon ja laboratorioihin, ammattikeittiöihin ja ravintoloihin sekä laivoihin ja öljynporauslautoille.

Halton on vuonna 1969 perustettu perheyritys. Sen perusti teollisuusneuvoksen arvonimen 1983 saanut insinööri Seppo Halttunen (1927–2013), joka oli yrityksen toimitusjohtaja vuoteen 1992 ja sen jälkeen yrityksen hallituksen puheenjohtaja.

Yhtiö toimii nykyisin yli 35 maassa. Yhtiöllä on tuotantoyksiköitä Suomessa, Ranskassa, Saksassa, Britanniassa, Kanadassa, Kiinassa, Malesiassa ja Yhdysvalloissa. Tutkimus- ja tuotekehitystyön tilat ovat Yhdysvalloissa, Kanadassa, Britanniassa, Saksassa, Ranskassa, Malesiassa, Kiinassa ja Suomessa. Lisäksi Haltonilla on lisenssivalmistusta Etelä-Afrikassa, Meksikossa, Uudessa-Seelannissa ja Australiassa. Haltonin palveluksessa työskentelee kaikkiaan noin 1900 henkilöä (2023). Konsernin liikevaihto vuonna 2022 oli noin 270 miljoonaa euroa.

Lähteet
-------

1. ↑  Seppo Halttunen *Biografiasampo*. Viitattu 5.12.2021.

Aiheesta muualla
----------------

* Haltonin verkkosivut
* Halton on CleanTech Finlandin jäsen
* Halton on FSCI (Foodservice Consultants Society International) jäsen ja sponsori
* Halton on Millennium-teknologiapalkinnon yritysyhteistyökumppani
* Halton on REHVAn yritysyhteistyökumppani
* Halton on Suomen LVI-liiton jäsen
**Mauno Vanhala** (s. 25. kesäkuuta 1949 Saarijärvi) on jyväskyläläinen yleislääketieteen professori Itä-Suomen yliopistossa ja perusterveydenhuollon yksikön ylilääkäri Keski-Suomen keskussairaalassa vuodesta 2007 lähtien. Aiemmin Vanhala on työskennellyt terveyskeskuslääkärinä muun muassa Ruokolahdella, Äänekoskella ja Pieksämäellä sekä johtavana lääkärinä Imatralla ja Laukaassa.

Vanhala väitteli tohtoriksi vuonna 1996 Kuopion yliopistosta. Hänen väitöskirjansa käsitteli metabolisen oireyhtymän (MBO) tunnistamista ja vallitsevuutta suomalaisessa keski-ikäisessä väestössä. Tutkijanuransa aikana hän on julkaissut kotimaisten julkaisujen ohella 92 kansainvälistä lääketieteellistä artikkelia ja ollut kirjoittajana muun muassa Lääkärin käsikirja -teoksessa. Hän on ohjannut kahdeksan väitöskirjaa yleislääketieteen, psykiatrian ja sisätautien alalle. Viimeaikainen tutkimusaktiviteetti on kohdentunut MBO:n ja masennuksen väliseen yhteyteen sekä masennuksen aineenvaihdunnallisiin piirteisiin. MBO on hänen kehittämänsä lyhenne metaboliselle oireyhtymälle ja se on yleisesti hyväksytty.*lähde?*

Vanhala tunnetaan perusterveydenhuollon puolustajana ja sosiaalisten yritysten sekä osuuskuntatoiminnan puolestapuhujana. Hän on osallistunut aktiivisesti keskusteluun sosiaali- ja terveydenhuollon rakennemuutoksesta (ns. sote-uudistus) julkaisemalla useita aihetta koskevia mielipidekirjoituksia muun muassa Keskisuomalaisessa ja Helsingin Sanomissa.

Vanhala valittiin perussuomalaisten ehdokkaana Jyväskylän kaupunginvaltuustoon vuoden 2012 kunnallisvaaleissa (ääniä 1 200). Hän on Jyväskylän perusturvalautakunnan puheenjohtaja. Vanhala oli ehdolla myös vuoden 2014 europarlamenttivaaleissa. Kevään 2015 eduskuntavaaleissa hän jäi varasijalle Keski-Suomen vaalipiirissä. Hänet valittiin Jyväskylän kaupunginvaltuustoon myös vuoden 2017 kuntavaaleissa (881 ääntä). Elokuussa 2017 Vanhala siirtyi perussuomalaisista keskustan valtuustoryhmään.

Lähteet
-------

1. ↑  LT, dosentti Mauno Vanhala yleislääketieteen professoriksi Kuopion yliopisto. Viitattu 19.1.2014.
2. ↑  Tervetuloa tutustumaan perusterveydenhuollon yksikköön! KSSSHP.  Arkistoitu 1.2.2014. Viitattu 19.1.2014.
3. ↑  Osuuskunnista apu julkiseen terveydenhuoltoon  2012. Yle. Viitattu 19.1.2014.
4. ↑  Perusturvalautakunta 2013-2016 Jyväskylän kaupunki.  Arkistoitu 3.4.2015. Viitattu 30.4.2015.
5. ↑  Mauno Vanhala lähtee ehdolle EU-vaaleihin Keskisuomalainen.  Arkistoitu 20.2.2014. Viitattu 19.1.2014.
6. ↑  Eduskuntavaalit 2015: Valitut ehdokkaat Keski-Suomen vaalipiiri *Vaalit.fi*.  22.4.2015 (päivitetty). Oikeusministeriö. Viitattu 30.4.2015.
7. ↑  Kuntavaalit 2017:Jyväskylä  12.4.2017. Oikeusministeriö. Viitattu 13.4.2017.
8. ↑  Perussuomalaisten Jyväskylän kärkikaksikko siirtyy keskustan valtuustoryhmään *suomenmaa.fi*.  28.8.2017. Viitattu 28.8.2017.

Aiheesta muualla
----------------

* PubMed Mauno Vanhalan lääketieteelliset julkaisut
* Akuutti 28.2.2012: Osuuskunnista apu julkiseen terveydenhuoltoon

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Tieteilijät Muokkaa Wikidatassa | 
* ORCID

 |

 |
**Kaitila Oy** oli orimattilalainen trikoovaatteiden ja -asusteiden valmistaja, joka toimi vuodesta 1924 vuoteen 1986. Suurimmillaan vuonna 1974 se työllisti 840 ihmistä ja oli Suomen Trikoon jälkeen maan toiseksi suurin trikoovalmistaja. Kaitilan näkyvimpiä tuotemerkkejä olivat Kaitex-alusvaatteet ja Kaisport-vapaa-ajanasut.

Yritys sai alkunsa vuonna 1924, kun Bertta Kaitila perusti Orimattilan Mallusjoelle Kaitilan Kotikutomon, jossa teki käsikoneilla villapaitoja ja -takkeja aluksi yksin, mutta parin vuoden kuluttua jo viidentoista työntekijän voimin. Sotien aikana yritys muutti isompiin tiloihin Orimattilan kirkonkylään ja muutti nimekseen Kaitilan Kutomo Oy.

Bertta Kaitilan kuoltua 1954 toimitusjohtajaksi tuli hänen poikansa Pauli Kaitila. Päätuotteiksi muodostuivat trikoiset alusvaatteet ja paksummat neuleet. 1960-luvulla tehdasta Orimattilassa laajennettiin useaan otteeseen ja tuotantoa laajennettiin myös Kuusankoskelle ja Kouvolaan. Anna-Liisa Kajakosken suunnittelemasta Kaisport-vapaa-ajanmallistosta tuli yhtiön yksi menestystuote. Trikootuotteiden ja neuleiden tavaramerkki oli Kaitex, ja ne edustivat noin 80 prosenttia myynnistä.

1970-luvun alussa Kaitila Oy:ksi muuttunut yritys laajensi Jap Oy:ltä vapautuneeseen tehtaaseen Luumäelle ja vietti 1974 viisikymmenvuotisjuhliaan kunniavieraina tasavallan presidentti Urho Kekkonen sekä kauppa- ja teollisuusministeri Jermu Laine. Pauli Kaitila sai teollisuusneuvoksen arvon 1975.

Nopeasti kasvaneen yrityksen käänne huonompaan tuli vuosikymmenen lopulla perustetun oman 16 myymälän vähittäiskauppaketjun myötä. Se osoittautui tappiolliseksi ja lopetettiin 1982, jolloin myös Suomen korkeat työvoimakustannukset olivat alkaneet purra kaikkeen suomalaiseen tekstiiliteollisuuteen. Vuonna 1986 huippuvuosista työntekijämäärältään puolet pienentynyt yhtiö ajautui konkurssiin. Teollisuusneuvos Pauli Kaitila piti Orimattilan Sanomien haastattelussa joulukuussa 1986 konkurssin syinä työvoimakustannusten lisäksi pankkien löysää rahapolitiikkaa ja yhä korkeampia korkoja.

Anna-Liisa Kajakosken lisäksi muita Kaitilan käyttämiä vaatesuunnittelijoita olivat Mosaik-mallistollaan menestynyt Riitta-Liisa Lehto sekä Helka Partanen, Kaarina Koponen, Liisa Aumo, Liisa Vesterinen, Carita Korolainen, Eila Vainio ja Päivi Lampola.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6  Piippa Lappalainen ja Mirja Almay: *Kansakunnan vaatettajat*, s. 166–167. WSOY, 1996. ISBN 978-9510208649.
2. ↑  Teollisuusneuvokset, Kansallisbiografia. Viitattu 8.6.2014.

Aiheesta muualla
----------------

* Kai Hoffman: Teollisuusneuvos Pauli Kaitila (1925–1998). *Suomen talouselämän vaikuttajat* -verkkojulkaisu (maksullinen). 18.12.2013. Suomalaisen Kirjallisuuden Seura.
* Kaitilan takki Suomen Hiihtomuseon kokoelmissa (Arkistoitu – Internet Archive)
**Gloria Morti** on vuonna 1999 perustettu suomalainen extreme metal -yhtye.

Historia
--------

Gloria Morti perustettiin Heinolassa vuonna 1999 nelihenkisenä thrash metal -yhtyeenä. Yhtye koki miehistömuutoksia, joista jäi jäljelle vain kaksi alkuperäistä jäsentä. Uusien jäsenten myötä yhtyeestä muodostui viisihenkinen ja musiikkityyli muuttui melodiseksi death metalliksi.

Vuosien kuluessa yhtye julkaisi muutaman demon ja promo-CD:n. Yhtye solmi sopimuksen japanilaisen World chaos production -levy-yhtiön kanssa ja debyyttialbumi *Lifestream Corrosion* julkaistiin maailmanlaajuisesti syksyllä 2004. Albumin vastaanotto oli hyvä, sillä se sai monia 10/10-arvosteluja.*lähde?*

Gloria Morti äänitti kitaristi Juho Räihän studiossa toisen albuminsa *Eryxin*. Se julkaistiin 28. maaliskuuta 2008. Kesällä 2009 yhtyeen rumpali Jarmo Juurikka jätti yhtyeen. Hänen seuraajakseen ilmoitettiin pian Kauko Kuusisalo.

Gloria Mortin kolmas studioalbumi, Anthems of Annihilation, julkaistiin vuonna 2010.

Vuonna 2012 yhtyeen kitaristi Juho Matikainen jätti yhtyeen ja hänen tilalleen kiinnitettiin Eero Silvonen (Casket, Final Harvest, Routasielu, Death Confronting).

Neljäs pitkäsoitto Lateral Constraint julkaistiin 2012.

Gloria Morti alkoi keikkailla vuonna 2001 ja he ovat soittaneet muun muassa Zyklonin, Behemothin, Before the Dawnin, The Crownin ja Dissectionin kanssa.

Jäsenet
-------

### Nykyiset jäsenet

* Psycho (Joonas Alanko) – laulu
* Juho Räihä – kitara
* Aki Salonen – kitara
* Kauko Kuusisalo – rummut
* Pyry Hanski – basso

Diskografia
-----------

### Studioalbumit

* *Lifestream Corrosion*  (2004, Firebox Records)
* *Eryx*  (2008, Stay Heavy Records)
* *Anthems of Annihilation*  (2010, Cyclone Empire)
* *Lateral Constraint*  (2012, Cyclone Empire)
* *Kuebiko*  (2016, Willowtip Records)

### Demot

* *ThornGarden*  (2001)
* *Gomorrah*  (2002)
* *Ephemeral Life Span*  (2002)
* *The Cerberos Gate*  (2002)
* *Phoenix Caged in Flesh*  (2005)

Lähteet
-------

1. ↑

Aiheesta muualla
----------------

* Gloria Morti Myspacessa (englanniksi)
**Louhi** oli Oulussa vuosina 1890–1906 ilmestynyt sanomalehti, jonka perusti kirjailija Teuvo Pakkala. Lehti oli poliittiselta linjaltaan nuorsuomalainen. Sen perustamisen taustalla oli oululaisen Kaiun kääntyminen myöntyväisyyslinjalle venäläistämistoimiin nähden sekä Oulun Lehden ilmestymisen lakkaaminen vuonna 1887.

Lehdessä julkaistiin ajan tapaan kaunokirjallista aineistoa. Louhen palstat vaativat vuosina 1893–1894 kansan oikeuksien laajentamista ja äänioikeusrajoitusten poistamista. Lisäksi lehti kiinnitti huomiota työväenkysymykseen ja raittiusasiaan. Sortovuosina Louhi oli perustuslaillisessa rintamassa ja se lakkautettiin vuonna 1904 kuukaudeksi. 

Vuonna 1906 Louhella oli Oulun läänin eniten tilaajia, mutta se silti lakkautettiin omistajan keskittyessä kirjakauppaansa ja myytyä kirjapainon lehtineen maalaisliittolaiselle Osuuskunta Liitolle. Osa toimittajista siirtyi uuden Liitto-lehden palvelukseen.

Lähteet
-------

* Oulun kirjaston tietokanta (Arkistoitu – Internet Archive)

1. 1 2  Suomen Lehdistön Historia 6, 1988, sivu 96

Aiheesta muualla
----------------

* Historiallinen sanomalehtikirjasto
Vesioinas
**Vesioinas** (myös **oinaspumppu**) on Joseph Michel Montgolfierin vuonna 1796 keksimä vesipumppu, joka saa käyttövoimansa virtaavan veden liike-energiasta. 

Pumpussa on vain kaksi liikkuvaa osaa, painolla tai jousella avautuva hukkaventtiili (4) ja takaiskuventtiili (5). Pumppu voi nostaa vettä 20 kertaa läpivirtaavan veden putouskorkeutta korkeammalle.

Toiminta
--------

Vesioinas, pumpun osat
### Pumpun osat

1. Virtaavan veden tuloputki

2. Läpivirtaavan veden poistoputki

3. Paineveden nousuputki (tuottoputki)

4. Hukkaventtiili jossa paino

5. Takaiskuventtiili

6. Painetankki

### Toiminnan kuvaus

Video vesioinaan toiminnasta.
Alla kerrottu tapahtumasarja toistuu jatkuvasti:

* Pumpun läpi virtaava vesi (1→2) sulkee tietyssä virtausnopeudessa venttiilin 4
* Venttiilin 4 sulkeutumisesta aiheutuva paineisku nostaa vettä säiliöön 6 (paineakkuun), säiliön ilma paineistuu
* Takaiskuventtiili 5 estää veden paluun ja ylipaine säiliössä työntää vettä putkessa 3 ylöspäin
* Venttiilin 4 paine aukaisee sen ja vesi virtaa putkesta jälleen läpi.

Käynnissä oleva vesioinas pitää jatkuvaa hakkaavaa ääntä ja purskauttaa joka iskulla vettä myös ulos venttiilistään.

Vesioinasta käytetään, kun halutaan nostaa pieniä vesimääriä suureen korkeuteen ja matalapaineista vettä on runsaasti saatavissa. Syöttöveden pudotuskorkeus voi olla 1–5 metriä, ja tuloputken pitää olla mahdollisimman suora ja vähintään 5–12 metriä pitkä. Pumpun nostama vesimäärä riippuu tuloveden pudotuskorkeuden ja pumpatun veden nostokorkeuden (mukaan lukien putkivastus) välisestä suhteesta.

Vesioinaita voidaan laittaa useampia vierekkäin toimimaan samaan painejohtoon, mutta kullekin pumpulle pitää varata oma syöttöjohtonsa.

Lähteet
-------

* Uusi Tietosanakirja osa 23 s. 144
* Pieni tietosanakirja, Vesioinas

### Viitteet

1. ↑  eduksi.pkky.fi, Mihin hävisi vesioinas ? (archive.org)
2. 1 2  Sipilä, Martti ym.: *Maamiehen taitokirja*, toinen laitos. Työtehoseuran julkaisuja n:o 91. Kirjayhtymä 1961. S. 530–531.

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Vesioinas**.
* Ranta, Aki: Vesihuoltoa Kirkonkylässä jo 1900-luvun alkupuolella Aki Ranta.  Arkistoitu 4.2.2015. Viitattu 12.11.2009.
* "Maailman yksinkertaisin kone" pumppaa vettä ilman sähköä , Yle Uutiset 13.6.2014
**Pekka Eljas Halonen** (11. syyskuuta 1927 Helsinki – 19. helmikuuta 2001 Turku) oli suomalainen lääkäri, virustutkija ja Turun yliopiston professori.

Halosen vanhemmat olivat pääjohtaja Auno Lyytos Halonen ja Lea Rakel Margit Höglund ja puoliso vuodesta 1951 Eeva-Liisa Tuukkanen. Hän valmistui ylioppilaaksi 1946, lääketieteen kandidaatiksi 1949 ja lisensiaatiksi 1953 ja väitteli vuonna 1955 Helsingin yliopistossa lääketetieteen ja kirurgian tohtoriksi. Halonen tutki keskushermoston hitaita virusinfektioita ja virustautien vasta-aineiden muodostusta. Hän oli Helsingin yliopiston virusopin dosentti 1958–1964. Vuonna 1963 hänestä tuli Turun yliopiston virusopin professori. Halonen toimi myös Orionin mikrobiologian osaston apulaisjohtajana vuodesta 1955 ja johtajana vuodesta 1958. Hänen jäädessään eläkkeelle 1991 Turun yliopiston virusopin laitos oli kasvanut muutamasta hengestä yli 50 asiantuntijan yksiköksi. Halonen toimi myös yliopiston lääketieteellisen tiedekunnan dekaanina 1987–1991.

Halonen sai Matti Äyräpään palkinnon vuonna 1989.

Lähteet
-------

1. 1 2  Ellonen, Leena (toim.): *Suomen professorit 1640–2007*, s. 147. Helsinki: Professoriliitto, 2008. ISBN 978-952-99281-1-8.
2. 1 2  Kirpilä, Juhani – Motti, Sisko – Oksa, Anna-Marja (toim.): *Suomen lääkärit 1962*, s. 128–129. Helsinki: Suomen Lääkäriliitto, 1963.
3. ↑  *Kuka kukin on 1978*, s. 175. Runeberg.org.
4. ↑  *Facta 2001, osa 5, p. 453. WSOY 1982.*
5. ↑  Arstila, Pertti: Virusopin professori kehitti laitoksestaan kansainvälisen. (Muistokirjoitus.)  19.3.2001. Helsingin Sanomat. Viitattu 24.10.2017.
6. ↑  Matti Äyräpään palkinnonsaajat *www.duodecim.fi*. Viitattu 17.11.2019.

  


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Suomi (KANTO)

 |

 |
**Nicolás Salmerón y Alonso** (10. huhtikuuta 1838 Alhama de Almería – 21. syyskuuta 1908 Pau, Ranska) oli espanjalainen poliitikko, joka toimi Espanjan ensimmäisen tasavallan kolmantena valtionpäämiehenä vajaan kahden kuukauden ajan vuonna 1873.

Salmerón oli alkujaan filosofian ja kirjallisuuden professori Madridin yliopistossa. Hän puolusti julkaisuissaan demokraattisia aatteita ja kuului vuodesta 1865 pienen tasavaltalaispuolueen johtoon. Poliittinen ura aukeni hänelle vuoden 1868 syyskuun vallankumouksen myötä. Vuonna 1871 hänet valittiin parlamenttiin eli cortesiin, jossa hän tuli tunnetuksi yhtenä tasavaltalaisten näkyvimmistä edustajista. Kun ensimmäisen tasavalta perustettiin helmikuussa 1873, Salmerónista tuli Estanislao Figuerasin hallituksen oikeusministeri. Hän tuli itse hallituksen johtoon ja valtionpäämieheksi Francisco Pi y Margallin erottua 18. heinäkuuta. Salmerón kuitenkin erosi protestiksi jo 8. syyskuuta, kun cortes oli hyväksynyt karlistien kapinan ja maakuntien separatismin tukahduttamiseen tarkoitetut sota-artiklat, joihin sisältyi muun muassa kuolemanrangaistuksen käyttöönotto. Hän toimi sen jälkeen cortesin puhemiehenä, mutta vetäytyi politiikasta tasavallan kukistuttua vuonna 1874.

Bourbonien palattua valtaan Espanjassa vuonna 1875 Salmerón joutui luopumaan myös professuuristaan ja pakenemaan maasta. Práxedes Mateo Sagastan hallitus armahti hänet vuonna 1881, ja hän palasi Espanjaan. Vuodesta 1886 Salmerón oli uudelleen edustajana cortesissa, jossa hän pyrki yhdistämään hajanaiset tasavaltalaisryhmät. Hänet tunnustettiin Espanjan tasavaltalaisten johtajaksi Manuel Ruiz Zorrillan kuoltua.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  *Nordisk familjebok* (1916), s. 483–484 (ruotsiksi) Runeberg.org. Viitattu 23.10.2015.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Nicolás Salmerón** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Katalonia
* Saksa
* Yhdysvallat
* Tšekki

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**Ilmari Hartvig Harki** (vuoteen 1935 **Hultman**; 28. toukokuuta 1902 Turku – 19. marraskuuta 1979 Helsinki) oli suomalainen teollisuusmies.

Harki toimi muun muassa puolustusministeriön alaisen lentokoneteollisuuden palveluksessa, sotakorvausteollisuuden valtuuskunnan varapuheenjohtajana 1944–1953 sekä Otanmäki Oy:n toimitusjohtajana 1950–1967. Teollisuusneuvoksen arvonimi hänelle myönnettiin vuonna 1968. Koulutukseltaan Harki oli diplomi-insinööri. Hän toimi vuosina 1946–1951 Teknillisen korkeakoulun ylioppilaskunnan puheenjohtajana ja myötävaikutti Otaniemen Teekkarikylän rakentamiseen. Harki kirjoitti eläkevuosinaan teokset *Sotakorvausten aika* (1971) ja *Otaniemi oli – teekkarikylä tehtiin* (1977). Hän oli myös kertojana Topo Leistelän ohjaamassa ja Kansan Elokuva Oy:n tuottamassa sotakorvauksia käsitelleessä elokuvassa *Suomi maksaa* (1951).

Harkin vanhemmat olivat kauppias Johan Gustav Hultman ja Elin Ingeborg Grönros. Harki oli naimisissa Airi Harkin kanssa ja heillä oli kaksi tytärtä. Vuodesta 1958 Harki oli naimisissa Maire Virkkunen-Harkin kanssa. Heillä oli poika.

Lähteet
-------

1. 1 2  Määttä, Vesa: / Harki, Ilmari (1902 - 1979) *Kansallisbiografia-verkkojulkaisu (maksullinen)*. Helsinki:  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura.
2. ↑  Elonet: Suomi maksaa (1951)
3. ↑  Kuolleita suomalaisia. Mitä Missä Milloin 1994 s. 148. Otava 1993 ISBN 951-1-12765-9
4. ↑  "Harki, Ilmari", *Kuka kukin on 1978*, s. 183. Helsinki: Otava, 1978. Kuka kukin on 1978 (Projekt Runeberg) (viitattu 15.9.2014).


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Kansallisbiografia
* Biografiasampo

 |

 |
**Eila Kyllikki Tiainen** (o.s. *Viitanen*, s. 24. joulukuuta 1945 Kemi) on suomalainen vasemmistoliittoa edustava poliitikko ja toimittaja. Hänet valittiin kansanedustajaksi vuoden 2011 eduskuntavaaleissa Keski-Suomen vaalipiiristä. Tiainen putosi eduskunnasta vuoden 2015 vaaleissa. Ennen eduskuntaa Tiainen työskenteli pitkään Yleisradiossa.

Tiainen on kotoisin Jyväskylästä, Säynätsalon kaupunginosasta. Ylen TV:n ja radion lisäksi hän on työskennellyt muun muassa Ruotsin radiossa. Tiainen on myös opettanut journalistiikkaa ja vuorovaikutustaitoja Jyväskylän yliopistossa. Hän on koulutukseltaan filosofian maisteri.

Vuoden 1988 presidentinvaaleissa Tiainen valittiin Kalevi Kivistön Liike 88:n valitsijamieheksi 3 511 äänellä Keski-Suomen läänistä. Eduskuntavaaleissa 2011 Tiainen sai 3 955 ääntä ja nousi kansanedustajaksi. Kunnallisvaaleissa 2012 hänet valittiin Jyväskylän kaupunginvaltuustoon 1 026 äänellä, ja uudelleen vuoden 2017 kuntavaaleissa, jolloin hän sai 890 ääntä.

Vuoden 2014 europarlamenttivaaleissa Tiainen sai 2 353 ääntä. Vuoden 2015 eduskuntavaaleissa Tiainen sai Keski-Suomessa vasemmistoliiton listalta eniten ääniä (3486 ääntä), mutta jäi valitsematta.

Tiainen on Jyväskylän kirkkovaltuuston jäsen ja Säynätsalon alueseurakunnan alueneuvoston jäsen, Atena Kustannus -yhtiön hallituksen jäsen ja Pelastakaa Lapset -yhdistyksen Keski-Suomen alueneuvottelukunnan puheenjohtaja ja liittovaltuuston jäsen.*lähde?*

Tiaisen puoliso vuosina 1967–2010 oli professori Jorma Tiainen.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  .aspx Eila Tiainen *Suomen kansanedustajat*.  27.5.2011. Eduskunta. Viitattu 17.6.2011.
2. ↑  Eila esittäytyy *Web Archive (Eilatiainen.fi)*.  Arkistoitu 30.9.2012. Viitattu 28.12.2016.
3. ↑  Presidentin vaalit 1988. Suomen virallinen tilasto (Tilastokeskus 1988), s. 112.
4. ↑  Ehdokkaiden äänet / Keski-Suomi Oikeusministeriö 13.5.2011
5. ↑  Valitut Ehdokkaiden äänet Oikeusministeriö 14.6.2013
6. ↑  Kuntavaalit 2017:Jyväskylä  12.4.2017. Oikeusministeriö. Viitattu 13.4.2017.
7. ↑  Ehdokkaiden äänet Oikeusministeriö 30.5.2014


|  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * n
* k
* m
Vasemmistoliiton kansanedustajat 2011–2015 |
| --- |
|  |
| Eduskuntaryhmä(14) | 
* Arhinmäki
* Hänninen (2014–2015)
* Kalliorinne
* Kontula
* Korhonen
* Kyllönen (2011–2014)
* Lapintie
* Modig
* Mustajärvi (2011)
* Myllykoski
* Pekonen
* Tiainen
* Uotila
* Virtanen
* Yrttiaho (2011)

 |
|  |
| 1. 1 2  Merja Kyllönen valittiin Euroopan parlamentin jäseneksi toukokuussa 2014, jolloin hänen tilalleen eduskuntaan nousi Katja Hänninen.
2. 1 2  Markus Mustajärvi ja Jyrki Yrttiaho erotettiin vasemmistoliiton eduskuntaryhmästä kesäkuussa 2011.

 |

 |

Keski-Suomen vaalipiirin kansanedustajat 2011–2015

* Teuvo Hakkarainen
* Susanna Huovinen
* Anne Kalmari
* Aila Paloniemi
* Mauri Pekkarinen
* Tuula Peltonen
* Eila Tiainen
* Kauko Tuupainen
* Henna Virkkunen
* Sinuhe Wallinheimo


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Eduskunta

 |

 |
**Orimattilan museot** tarkoittavat tässä artikkelissa Orimattilassa sijaitsevia museoita: kunnallisia Orimattilan taidemuseota ja Orimattilan kotiseutumuseota sekä muiden tahojen ylläpitämiä Artjärven kotiseutumuseota ja Orimattilan pullomuseota.

Orimattilan taidemuseo
----------------------

Orimattilan kulttuuritalon sisäänkäynti.
Orimattilan kulttuuritalo.
Orimattilan taidemuseo sijaitsee punatiilisen Orimattilan kulttuuritalon yläkerrassa samassa rakennuksessa kaupunginkirjaston kanssa. Kunnan taidekokoelma perustettiin vuonna 1978. Nykyisissä tiloissaan Orimattilan taidemuseo on toiminut vuodesta 1993. Museossa on Taidesäätiö Ilmari ja Toini Wall-Hakalan kokoelmat, joissa on Marcus Collinin, Albert Edelfeltin, Akseli Gallen-Kallelan, Pekka Halosen, Eero Järnefeltin, Unto Koitisen, Aleksander Laureuksen, Berndt Lindholmin, Helene Schjerfbeckin, Maria Wiikin, Ferdinand von Wrightin, Magnus von Wrightin, Wäinö Aaltosen, Walter Runebergin, Ville Vallgrenin teoksia. Lisäksi museossa on Pentti Papinahon kokoelma, jossa on eri teoksia 30 vuoden ajalta.

Orimattilan kotiseutumuseo
--------------------------

Orimattilan kotiseutumuseo sijaitsee Viljamaalla Orimattilan kaupungin keskusta-alueella (Pappilantie 4). Se on Suomen museoliiton jäsenmuseo, johon käy museokortti, Museossa on maalaistalo aittoineen ja ulkorakennuksineen sekä siihen liittyvä sisustus sekä esineitä.

Artjärven kotiseutumuseo
------------------------

Artjärven kotiseutuyhdistyksen ylläpitämä Artjärven kotiseutumuseo on Päijät-Hämeen vanhin kotiseutumuseo. Se sai alkunsa vuonna 1923 tehdyn lahjoituksen pohjalta. Museo on avoinna sopimuksesta.

Orimattilan pullomuseo
----------------------

Orimattilan pullomuseo sijaitsee Viljamaalla Orimattilan keskustassa lähellä Orimattilan kotiseutumuseota ja on avoinna vapunpäivänä. Orimattilan pullomuseon kokoelmissaon erilaisia pulloja 1700-luvulta 1900-luvun puoleen väliin saakka, muun muassa virvoitusjuomatehtaiden pulloja, alkoholiliikkeiden pulloja, olutpulloja sekä apteekkien pulloja, kaikkiaan 1500 esinettä.

Lähteet
-------

1. ↑  Orimattilan taidemuseo Orimattilan kaupunki, orimattila.fi. Viitattu 5.9.2019.
2. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive)
3. ↑  Orimattilan kotiseutumuseo Orimattilan kaupunki, orimattila.fi. Viitattu 24.6.2020.
4. ↑
5. ↑  Artjärven kotiseutumuseo Orimattilan kaupunki, orimattila.fi.
6. ↑
7. ↑  Tervetuloa Orimattilan pullomuseoon orimattilanpullomuseo.net

Aiheesta muualla
----------------

* Viralliset verkkosivut

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * n
* k
* m
Perustiedot Wikidatassa: Orimattilan museot (Q25451814)ohje |
| --- |
|  |
| esiintymä kohteesta | Wikimedia-luetteloartikkeli |
|  |
| valtio | Suomi |
|  |
|  |

 |
**Antti Ilmari Vaheri** (s. 24. syyskuuta 1938 Helsinki) on suomalainen lääketieteen tutkija. Hän toimi vuosina 1986–2003 Helsingin yliopiston virusopin professorina. Vuonna 1980 Vaheri ja Markus Brummer-Korvenkontio löysivät Puumala-viruksen Suomesta. He myös keksivät menetelmän, jolla viruksen aiheuttama sairaus varmistetaan. 

Vaheri valmistui lääketieteen lisensiaatiksi vuonna 1963 ja lääketieteen ja kirurgian tohtoriksi Helsingin yliopistosta vuonna 1964. Hän on toiminut kliinisen virologian apulaisprofessori vuodesta 1974 ja Suomen Akatemian tutkijaprofessorina vuosina 1979–1984. Hän on myös toiminut monien tieteellisten julkaisusarjojen toimitusneuvostoissa ja seitsemän pohjoismaisen virologian/mikrobiologian professuurin asiantuntijana. Hän on ollut Euroopan Molecular Biology Organizationin jäsen vuodesta 1979 lähtien. Vaheri on toiminut virustautien tutkimussäätiön puheenjohtajana vuodesta 1992 lähtien. Hän on ohjannut lukuisia väitöskirjoja, ja hänellä on myös monia julkaisuja virustutkimuksen, muun muassa hantavirusten, retrovirusten ja virusdiagnostiikan sekä solu- ja syöpätutkimuksen alalta.

Vaheri sai vuonna 2010 Suomalaisen Tiedeakatemian kunniapalkinnon. Hän sai Matti Äyräpään palkinnon vuonna 1985 ja Medix-palkinnon vuonna 1997.

Antti Vaherin isä oli korva-, nenä- ja kurkkutautiopin apulaisprofessori Eino Vaheri (1905–1991).

Lähteet
-------

1. 1 2  Ellonen, Leena (toim.): *Suomen professorit 1640–2007*, s. 776. Helsinki: Professoriliitto, 2008. ISBN 978-952-99281-1-8.
2. ↑  Vaheri, Antti. *Kuka kukin on 1978*, s. 1039. (Runeberg.org.)
3. 1 2  *Facta 2001*, osa 17, p. 519. WSOY 1985.
4. ↑  Antti Vaheri: Kunniapalkinto 2010.[vanhentunut linkki]


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Israel
* Suomi (KANTO)
* Yhdysvallat
* Alankomaat

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* ORCID

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Uppslagsverket Finland

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Automaatiotekniikan kilta ry** (lyhyesti **Autek**) on Tampereen yliopiston automaatiotekniikan opiskelijoiden kilta.

Killan tarkoituksena on edistää Tampereen yliopiston automaatiotekniikan opiskelijoiden ja siitä kiinnostuneiden yhteistoimintaa, kehittää harrastusmahdollisuuksia sekä ajaa jäsentensä etuja opintoihin liittyvissä asioissa.

Autek on Tampereen Teekkarit ry:n perustajajäsen ja Tampereen ylioppilaskunnan TREYn piirissä toimiva järjestö.

Historia
--------

Automaatiotekniikan ammattiainekerhon ovat perustaneet 15.11.1988 silloisen  TTKK:n automaatiotekniikan opiskelijat. Ennen automaatiotekniikan opiskelijat kuuluivat Koneenrakentajakiltaan. Ammattiainekerho jatkoi toimintaa myöhemmin aineyhdistyksenä ja sen jälkeen kiltana Tampereen teknillisen yliopiston ylioppilaskunnan TTYY alayhdistyksenä. Yhdistys rekisteröitiin vuonna 2017 nimellä "Automaatiotekniikan kilta ry".

Haalarit ja tunnukset
---------------------

Autekin haalarit ovat keltaiset. Haalarit jaetaan kaikille ensimmäisen vuosikurssin opiskelijoille eli fukseille.
Autekin kiltanauha on väritykseltään keltainen ja musta.

Jäsenpalvelut
-------------

Kilta tarjoaa jäsenilleen monia erilaisia palveluita. Näitä ovat muun muassa kiltahuone, monenkirjavat tapahtumat, oman alan yrityksiin tutustumista ja alan opintoihin liittyvien asioiden edunvalvontaa.

### Tapahtumat

Kilta järjestää jäsenistölleen monenlaisia tapahtumia ympäri vuoden. Heti syksyllä uusille aloittaville opiskelijoille järjestetään tapahtumia läpi orientaatioviikon. Teekkarikulttuurin tapaan kilta järjestetään vuoden aikana monia akateemisia pöytäjuhlia eli sitsejä. Vuosittain järjestetään myös killan vuosijuhlat. Killan tapahtumiin lukeutuvat myös monet yritystapahtumat, kuten urasaunat, excursiot ja automaatiorekrymessut. Liikuntatapahtumia ovat HimoSki eli laskettelureissu Himokselle, Autekcup -sählyturnaus, viikoittaiset liikuntavuorot ja lajikokeilut. Wappuna Autek järjestää kuuluisat Junttarit eli junttisitsit. Autek järjestää paljon yhteisiä tapahtumia myös muiden kiltojen ja ainejärjestöjen kanssa.

### Kiltahuone

Autekin kiltahuone on jäsenistön yhteinen olohuone kampuksella. Kiltahuone sijaitsee Tampereen yliopiston Hervannan kampuksen Päärakennuksessa. Kiltahuone tarjoaa jäsenistölle esimerkiksi verkostoitumismahdollisuuksia ja virvokkeita.

Katso myös
----------

* Teekkarikulttuuri
* Kilta (ainejärjestö)
* Luettelo Suomen teekkarikilloista
* Tampereen yliopisto
* Tampereen ylioppilaskunta
* Tampereen Teekkarit

Lähteet
-------

1. 1 2  Killan säännöt Automaatiotekniikan kilta ry. Viitattu 10.12.2020.
2. ↑  Tampereen Teekkarit ry perustajat Tampereen Teekkarit ry.  Arkistoitu 25.1.2022. Viitattu 10.12.2020.
3. ↑  TREYn piirissä toimivat järjestöt TREY. Viitattu 10.12.2020.
4. ↑  Automaatiotekniikan kilta ry Automaatiotekniikan kilta ry. Viitattu 10.12.2020.

Aiheesta muualla
----------------

* Autekin kotisivut
* Vanhat hallitukset
* Autekin Instagram-tili
* Autekin galleria
* Autekin Facebook
Rudolf Jansen
**Rudolf Jansen** (19. tammikuuta 1940 Arnhem – 12. helmikuuta 2024 Laren) oli alankomaalainen pianisti. Hänet tunnettiin parhaiten laulajien säestäjänä.

Jansen opiskeli pianon-, urkujen- ja cembalonsoittoa Amsterdamin konservatoriossa. Hänen opettajiensa joukossa olivat Gustav Leonhardt ja hänen isänsä Simon C. Jansen. Myöhemmin Jansen itse opetti Amsterdamin konservatoriossa, Nürnbergin musiikkiyliopistossa ja Augsburgissa. Lisäksi hän piti säännöllisesti mestarikursseja. Jansen säesti muiden muassa Dietrich Fischer-Dieskauta, Elly Amelingia, Robert Hollia ja Christianne Stotijnia. Hän esiintyi myös solistina ja kamarimuusikkona. Jansen levytti muun muassa kaikki Alphons Diepenbrockin laulut Robert Hollin ja vaimonsa Christa Pfeilerin kanssa. Hän levytti myös Edvard Griegin, Anton Webernin ja Johannes Brahmsin lauluja.

Jansen sai vuonna 1998 Orania-Nassaun ritarikunnan ritarin arvon ja vuonna 2017 Alankomaiden leijonan ritarikunnan ritarin arvon. Hän piti vuonna 2017 Concertgebouwissa viimeisen konserttinsa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Dutch pianist Rudolf Jansen has died Pizzicato 15.2.2024, viitattu 19.2.2024 (englanniksi)
2. 1 2 3  Rudolf Jansen Classical Music Daily, viitattu 19.2.2024 (englanniksi)
3. 1 2  In Memoriam: Rudolf Jansen Amsterdam University of the Arts 15.2.2024, viitattu 19.2.2024 (englanniksi)
**Mikkelin Poikateatteri** on Mikkelissä vuonna 2008 perustettu nuorten harrastajateatteri, jonka ohjaajana on alusta asti toiminut Katariina "Kati" Kinnunen. Teatteriryhmä tuottaa esityksensä itse alusta loppuun: sanoittavat ja säveltävät musiikkikappaleet, kirjoittavat käsikirjoituksen ja suunnittelevat koreografiat Kinnusen ohjauksessa. Ryhmässä on myös erillinen improryhmä, joka esiintyy eri tilaisuuksissa.

Historiaa
---------

Mikkelin Poikateatteri perustettiin 2008 Suomen Kulttuurirahaston Myrsky-hankkeen turvin. Sitä ovat tukeneet myös Suomen lasten ja nuorten säätiön Myrsky-hanke sekä Mikkelin lukio.

Vuonna 2012 Mikkelin Poikateatteri sai Lapsenpäivä-palkinnon. Vuonna 2013 ryhmä palkittiin 2000 euron stipendillä Helsingissä järjestetyillä valtakunnallisilla Teatris -festivaaleilla produktiostaan *Likinäkökulma (K14)*. Sitä perusteltiin esityksen poikkeuksellisen älykkäästä ja rohkeasta kuvauksesta nuoren miehen maailmasta. Samana vuonna ryhmä palkittiin 2000 euron Mikkeli-palkinnolla. Perusteluissa Perusteluissaan todettiin Poikateatterin rikkovan poikiin liitettäviä stereotypioita rohkealla asenteellaan ja poikahuumorillaan. Vuonna 2014 ryhmä valittiin Työväen näyttämöpäiville ja Seinäjoen Harrastajateatterikesään esityksellään *Keholla millä hyvänsä*. Se oli myös ehdolla Vuoden harrastajateatteriksi.

Lähteet
-------

1. 1 2  Mikkelin Poikateatteri: Haave(re)ita. (Arkistoitu – Internet Archive) Länsi-Savo, huhtikuu 2015. Viitattu 20.5.2015.
2. 1 2  Mikkelin Poikateatteri on ehdolla Vuoden harrastajateatteriksi[vanhentunut linkki], Mikkelin kaupunki 3.2.2015. Viitattu 20.5.2015.
3. ↑  Mehtälä, Anssi: Mikkelin poikateatteri sai taas valtakunnallista tunnustusta (Arkistoitu – Internet Archive), Länsi-Savo 31.5.2013. Viitattu 20.5.2015.
4. ↑  Pekkarinen, Susanna: Mikkelin Poikateatteri saa Mikkeli-palkinnon, Yle Uutiset 20.9.2013. Viitattu 20.5.2015.
5. ↑  Vuorela, Kirsti: Mikkelin Poikateatteri ja Satelliittiteatteri Työväen näyttämöpäiville (Arkistoitu – Internet Archive), Itä-Savo 20.11.2014. Viitattu 20.5.2015.
**Hillevi Anita Irene Hedberg-Tiilikainen** (o.s. Hartala, ent. Lalla, ent. Laine) (5. helmikuuta 1944 Helsinki – 2. maaliskuuta 2018 Tuusula) oli tuusulalainen teollinen muotoilija ja lasitaiteilija. Hän valmistui Ateneumin teollisen muotoilun linjalta (Taideteollinen oppilaitos) 1965 ja suunnitteli suomalaisen designin loistokautena silloisella sukunimellään Lalla 1960- ja 1970-luvuilla lasia ja muita esineitä muun muassa Riihimäen, Humppilan, Kumelan ja Ilmajoen lasitehtaille sekä Aarikalle. Näyttelyjä hänellä oli Suomen lisäksi muun muassa Saksassa ja Ruotsissa. Hän on toiminut myös opettajana ja suunnittelijana, ja 1990-luvulla hän kehitti omaperäisen tiffany-muotokuvatekniikan. Hänen töitään on esillä muun muassa Suomen lasimuseossa Riihimäellä.

Hillevi Hedberg-Tiilikaisen puoliso oli everstiluutnantti ja kirjailija Heikki Tiilikainen.

Lähteet
-------

1. ↑  Kuolinilmoitus Helsingin Sanomat 18.3.2018 s. C 15
2. ↑  Kaisa Koivisto (toim.): Riihimäen Lasia. s. 236; Suomen lasimuseo 2010
3. ↑  Kaisa Koivisto (toim.): Oy KUMELA. Lasimaalaamosta tehtaaksi. s. 72–74; Suomen lasimuseo 2002
4. ↑  Keskiuusimaa 3.2.2014 (Esikatselu Google-haussa)