recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Basilius Förtsch** (s. Rosla, Thüringen, k. 1616 Orlamünde) oli saksalainen kirjailija, luterilainen pappi ja virsirunoilija.

Opintojensa jälkeen Förtsch toimi kotiopettajana kamarineuvos v. Kromsdorfin luona Anlenburgissa, sekä pappina mm. Gumperdassa, Thüringenissä. Förtsch on julkaissut kirjan "*Geistliche Wasserquelle*" 1609. Kirjansa hän omisti kamarineuvokselle ja tämän neljälle lapselle.Kirjasta on lukuisia painoksia, joihin vuosisatojen aikana on lisätty uusia virsiä. Niistä yksi oli "Herr Jesu Christ, in deine Hand", joka ruotsinkielisen tekstin kautta käännettiin suomeksi vuoden 1701 virsikrijaan, *"*Haltuusi, ra­kas Isäni*".* Vaikka runo on riimitetty, ei sitä ole jaettu säkeistöihin, eikä sitä tarkoitettu laulettavaksi. Ei kuitenkaan olla varmoja siitä, onko Förtsch kirjoittanut itse virren.

Förtschin virsiä ei tunneta muualla kuin Suomessa ja Ruotsissa ja Norjassa. Suomen kirkon virsikirjassa on hänen virsistään vain "Sun haltuus rakas, Isäni", virsi 337*.* Ruotsin kirkon virsikirjassa virren numero on 240 ja 644, "Haltuusi, rakas Isäni". Sen ohella Ruotsin kirkon virsikiirjassa on toinenkin Förtschin kirjassa julkaistu virsi "Jesus ist gar ein süßer Nam", "Jeesuksen nimi lohduttaa", virsi 42 (Suomennos Niilo Rauhala 1998). Myös Norjan kirkon virsikirjassa on samat virret.

Lähteet
-------

1. ↑  Per Olof Nisser, Inger Selander, Hans Bernskiöld: *Psalmernas väg. Kommentaren till text och musik i Den svenska psalmboken. Band 2 Psalmerna 205-429.*, s. 103. Wessmans musikförlag AB Visby ISBN 978-91-877-052-0, 2017. (ruotsiksi)
2. ↑  Oscar Lövgren: *Psalm- och sånglexikon*, s. 219. Gummesons bokförlag, Stockholm, 1964. (ruotsiksi)
3. ↑  *Norsk salmebok 2013*. Eide forlag, Stavanger, 2013. (norjaksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Suomi (KANTO)
* Yhdysvallat
* Ruotsi

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |

 |
Marsalkka Italo Balbo.
**Italo Balbo** (It-Italo Balbo.ogg kuuntele ääntämys**(ohje)**, 5. kesäkuuta 1896 Ferrara – 28. kesäkuuta 1940) oli italialainen lentäjä, Italian ilmavoimien sotamarsalkka, fasistijohtaja ja mies, jota pidettiin Benito Mussolinin mahdollisena seuraajana.

Elämäkerta
----------

Italo Balbo palveli ensimmäisessä maailmansodassa alppijääkärinä, palkittiin kolmella mitalilla ja ylennettiin kapteeniksi. Sodan jälkeen hän opiskeli Firenzessä sosiaalitieteitä, ja palasi pankkivirkailijaksi kotikaupunkiinsa Ferraran lähistölle.

Balbo liittyi fasisteihin ja kohosi paikallisjärjestön sihteeriksi. Hän alkoi järjestää fasistijengien hyökkäyksiä kommunisteja ja sosialisteja vastaan muun muassa Ravennassa, Bolognassa ja Modenassa. Balbon organisoima porukka, joka tunnettiin nimellä Celibano, iski myös Estensen linnaan Ferrarassa. Vuoteen 1922 mennessä hän oli kohonnut näkyvään asemaan valtakunnallisessa fasistitoiminnassa.

Vuonna 1926 Italo Balbo nimittettiin ilmailuasioiden valtiosihteeriksi, vaikka hän ei tiennyt lentämisestä mitään. Hän kävi lyhyen ilmailukurssin ja alkoi organisoida Italian ilmavoimia. Vuonna 1928 hänestä tuli ilmavoimien kenraali ja 1929 ilmailuministeri.

Balbo lensi kaksi kertaa Atlantin yli ja sai suuria kunnianosoituksia Yhdysvalloissa.

1933 hänestä tuli ilmavoimien marsalkka. Myöhemmin 1933 hänet nimitettiin Italian hallitseman Libyan kuvernööriksi. Hän aloitti suuria tierakennusprojekteja, yritti houkutella italialaisia siirtolaisia Libyaan ja muslimeita liittymään fasistipuolueesen.

Saksan hyökättyä Puolaan syyskuussa 1939, Balbo matkusti Roomaan kertomaan ettei hyväksynyt Mussolinin tukea Adolf Hitlerille. Libyasta käsin hän jatkoi Pohjois-Afrikan ilmavartiointia. Vuonna 1940 hän sai surmansa lentäessään tunnuksettomalla koneella Libyassa. Leski arveli Mussolinin murhauttaneen Balbon, hallituksen mukaan kyse oli valitettavasta onnettomuudesta.

Lähteet
-------

1. ↑  Italo Balbo -a fascist life University of California Press. Viitattu 9.6.2012.
2. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Italo Balbo** Wikimedia Commonsissa

* "Lentävä parta". Balbo d'Atlantico saanut ilmamarsalkan arvon palattuaan Roomaan, Hakkapeliitta, 22.08.1933, nro 34, s. 12, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot

  


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Chile
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Italia
* Israel
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Kreikka
* Kroatia
* Alankomaat
* Puola
* Portugali
* Vatikaani

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Italian People
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* NARA
* SNAC
* IdRef

 |

 |
*Hakusana "painostus" ohjaa tänne. Painostus käsittelee elokuvaa.*
**Ryhmäpaine** on ryhmän yksittäiseen jäseneen kohdistamaa painostusta, jonka tarkoituksena on saada jäsenen käyttäytyminen, ajattelu ja arvomaailma vastaamaan ryhmän odotuksia. Ryhmäpaine on yksi tehokkaimmista suostuttelukeinoista. Ryhmäpaine voi saada ihmisen tekemään asioita, joita hän ei normaalioloissa tekisi. Tällaisia voivat olla esimerkiksi päihteiden käyttö, tupakointi tai myymälästä varastaminen. Ryhmäpaine voi myös auttaa ihmisiä esimerkiksi laihduttamisessa, alkoholismista irtautumisessa ja tupakoinnin lopettamisessa.

Tutkimuksia
-----------

Ryhmäpaineen voimakkuutta on tutkittu koeolosuhteissa. Stanfordin yliopistossa jaettiin Stanfordin vankilakokeessa opiskelijaryhmä kahtia, vankeihin ja vartijoihin. Jo muutamassa päivässä alkoivat "vartijat" kiduttaa "vankeja" ja koe jouduttiin keskeyttämään.

Tunnetuin esimerkki ryhmäpainetta tutkivista kokeista on Stanley Milgramin tekemä Milgram-koe, jossa koottiin vapaaehtoisryhmä, jolle tarjottiin neljä dollaria oppimista koskevaan tutkimukseen osallistumisesta.  Kokeessa osallistujat pantiin koneen eteen, sanottiin, että sillä voi antaa 15-450 voltin sähköiskuja jotka oli nimetty kevyeksi, voimakkaaksi ja vaaralliseksi. Kahteen jälkimmäiseen oli tehty merkintä niiden vaarallisuudesta. Uhrit olivat eri tilassa, josta heitä ei näkynyt mutta kylläkin ääniä kuului. Heitä piti kouluttaa sähköiskuilla, joita opettaja käski antaa jos he epäonnistuivat. Opiskelijat eivät tienneet, että todellisuudessa he eivät antaneet sähköiskuja vaan uhrit vain teeskentelivät. Kun sähköiskuja saaneet huusivat "tuskissaan", opiskelijat eivät keskeyttäneet vaan tottelivat käskyn antajaa. 65 prosenttia oli valmis antamaan 450 voltin iskun.  Koe on myöhemmin uusittu, ja tulos oli sama.

Ryhmäpaine sosiaalisessa mediassa
---------------------------------

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: sv:Grupptryck#Grupptryck i sociala medier 

Sosiaalisen median suosion lisääntyessä on ryhmäpaineen väärinkäyttö Internetissä lisääntynyt. Koska sosiaalinen verkosto, esimerkiksi Facebook, kirjaa käyttäjien ystäväpiirin tekemiset, tietoa voidaan hyödyntää painostettaessa uhria toimimaan samoin. Tämä johtaa, niin kuin tosielämässäkin, samankaltaistumiseen ja käyttäjien yksilöllinen toiminta vähenee. Internetissä harjoitetun ryhmäpaineen väärinkäytön seuraukset eivät vielä ole nähtävissä.

Katso myös
----------

* Ryhmäajattelu
* Tarkkailijan paradoksi
* Joukkopsykologia

Lähteet
-------

1. ↑
2. ↑  Stanford Prison Experiment Official site
3. 1 2  Milgramin koe (Arkistoitu – Internet Archive) Yle.fi
4. 1 2  Avoin yliopisto
Varsovan voivodikunnan sijainti Puolan kartalla.
**Varsovan voivodikunta** (puol. *województwo warszawskie*) oli vuosina 1975–1998 yksi Puolan 49 voivodikunnasta. Sen hallintokeskus oli Varsova. Varsovan voivodikunnan alueesta tuli vuoden 1999 hallintouudistuksen tuloksena osa nykyistä Masovian voivodikuntaa.

Lähteet
-------

1. ↑  Warszawskie województwo *Encyklopedia Internautica*. Viitattu 24.10.2020. (puolaksi)
2. ↑  Dz.U. z 1975 r. nr 16, poz. 91.
3. ↑  Wykaz Nowych Deskryptorów Geograficznych (151) (1-13.04.2017)

Puolan voivodikunnat 1975–1998
Biała Podlaska • Białystok • Bielsko-Biała • Bydgoszcz • Chełm • Ciechanów • Częstochowa • Elbląg • Gdańsk • Gorzów • Jelenia Góra • Kalisz • Katowice • Kielce • Konin • Koszalin • Krakova • Krosno • Legnica • Leszno • Lublin • Łomża • Łódź • Nowy Sącz • Olsztyn • Opole • Ostrołęka • Piła • Piotrków • Płock • Poznań • Przemyśl • Radom • Rzeszów • Siedlce • Sieradz • Skierniewice • Słupsk • Suwałki • Szczecin • Tarnobrzeg • Tarnów • Toruń • Wałbrzych • Varsova • Włocławek • Wrocław • Zamość • Zielona Góra
**Vartija** on aatteellisiin ja taloudellisiin organisaatioihin sitoutumaton mielipidelehti. Lehti ilmestyy kuusi kertaa vuodessa. Lehden tunnus oli pitkään "Ihminen, uskonto, yhteiskunta". Tunnuslausetta muutettiin vuoden 2011 alusta muotoon "Ihminen – usko – kulttuuri". Vuodesta 2017 lehti on ilmestynyt ainoastaan e-lehtenä, sillä sitä julkaisevan yhdistyksen voimavarat eivät ole riittäneet paperilehden julkaisuun.

*Vartijan* alkuperäinen ohjelmanjulistus kuului, että se on "kirkollinen lehti, yleistajuisesti esittävä niitä kysymyksiä, jotka koskevat kirkkoa, sen sisällistä elämää ja sen suhdetta valtiollisiin sekä yhteiskunnallisiin oloihin". Tuolloin se myös selvästi ilmaisi, että "kaikki muut puolueet ovat kirkolle enemmän tai vähemmän vastenmielisiä paitsi "vanhain" johtama kansallinen puolue". Nykyisen ohjelman mukaan siinä kirjoittavat asiantuntijat teologiasta, uskontotieteestä, filosofiasta, psykologiasta, maailmankuvista, kulttuurista ja yhteiskunnasta. Kirjoitusten pääpaino on ollut teologiassa, mutta näkyvästi ovat olleet esillä myös filosofia, uskontotiede sekä ihmis- ja yhteiskuntatieteet. *Vartijan* yhteiskunnallinen painoarvo on ollut merkittävä erityisesti 1960-luvulla, jolloin se oli yksi nuorisoradikalismin äänitorvista. 

*Vartijalla* on kaksi päätoimittajaa: Matti Myllykoski (1998–) ja Mikko Ketola. Lehdellä on toimitusneuvosto. Lehteä julkaisee Vartijan kannatusyhdistys ry. 

Vartija on perustettu 1888.

Vartijan päätoimittajia
-----------------------

Lehden aloittaessa 1888 sen vastaava toimittaja oli Elis Bergroth, ja hän jatkoi tehtävässä 1906 tapahtuneeseen kuolemaansa saakka.

* Lauri Ingman 1906–1918
* Antti J. Pietilä 1919–1932
* Aapeli Saarisalo 1933–1940
* Yrjö E. Alanen 1941–1944
* Martti Simojoki 1945–1951
* Erkki Niinivaara 1952–1970
* Antti Alhonsaari 1971–1978
* Simo Knuuttila 1979–1985
* Matti Paloheimo 1979–1981
* Irja Askola 1982–1985
* Heikki Kirjavainen 1985–1988
* Ansa Kirjavainen 1985–1988
* Heikki Räisänen 1989–2000
* Martti Mäkisalo 1989–2008
* Matti Myllykoski 2001–
* Leo Näreaho 2008–2009
* Mikko Ketola 2010–

Lähteet
-------

* Martti Mäkisalo: 120 vuotta suomalaista kirkko- ja kulttuurihistoriaa

### Viitteet

1. ↑  Vartija-lehden perustajien ohjelma vuodelta 1888
2. ↑  Vartijan kotisivu

Aiheesta muualla
----------------

* Vartijan kotisivut
**Guanako** (*Lama guanicoe*) on kamelien heimoon kuuluva eteläamerikkalainen nisäkäslaji. Luonnonvarainen guanako on kesyn laaman kantamuoto. Guanako on laumaeläin, joka liikkuu jopa satapäisinä ryhminä. Guanako on tapiirin ohella Etelä-Amerikan suurin maaeläin.

Ulkonäkö ja koko
----------------

Guanakon säkäkorkeus on noin metrin ja paino 80–120 kg. Kuten laamalla, guanakonkin turkki muodostuu alus- ja päällyskarvasta. Turkki on selästä punertavankeltainen, alempaa vaaleampi ja jalat ovat osin lähes valkoiset.

Levinneisyys
------------

Guanako elää Etelä-Amerikan länsiosan vuoristoissa ja tasangoilla. Levinneisyysalue ulottuu mantereen eteläkärjestä Tulimaasta Argentiinan ja Chilen kautta aina Perun Andien rinteille asti.

Guanakon elinalue on supistunut ja pirstoutunut, mutta niiden kokonaismäärä on kuitenkin yli puoli miljoonaa yksilöä, Noin 90 % populaatiosta elää Argentiinassa.

Ravinto ja elintavat
--------------------

Guanakon elinalue ulottuu merenpinnan tasosta aina 4 000 metrin korkeuteen asti. Ravinto vaihtelee asuinpaikan korkeuden mukaan. Andeilla guanako syö pääasiassa ruohoa, mutta alempana tasankoalueella myös puiden ja pensaiden lehtiä. Kuivilla seuduilla guanako selviää juomatta pitkiä aikoja, sillä se saa tarvitsemansa veden ravinnostaan.

Guanako synnyttää joka vuosi, ja se imettää vasaansa noin puoli vuotta. Guanakon vasa on melkein heti syntymänsä jälkeen ihmistä nopeampi.*lähde?*

Guanakon karvasta valmistetaan korkealuokkaisia neuleita sekä päällystakki- ja peitekankaita.

Lähteet
-------

* Vallardi, Francesco (päätoimittaja): *Suuri Eläinkirja, Nisäkkäät*. WSOY, 1965.

1. 1 2  Baldi, B. Lichtenstein G. González, B. Funes, M. Cuéllar, E. Villalba, L. Hoces, D. & Puig, S.: *Lama guanicoe* *IUCN Red List of Threatened Species. Version 2014.2*.  2008. International Union for Conservation of Nature, IUCN, Iucnredlist.org. Viitattu 24.7.2014. (englanniksi)
2. ↑  Hannelore Eberle, Hermann Hermeling, Marianne Hornberger, Roland Kilgus, Dieter Menzer, Werner Ring, suom. Pirjo Luoto: *Ammattina vaate*, s. 22. Alkuteos *Fachwissen Bekleidung*. WSOY, 2002. ISBN 951-0-26522-5.


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Taksonitunnisteet |
| --- |
|  |
| Lama guanicoe | 
* Wikidata: Q172886
* Wikispecies: Lama guanicoe
* ADW: Lama\_guanicoe
* BOLD: 153476
* CoL: 3RYF3
* EoL: 309017
* Fossilworks: 83724
* GBIF: 5220188
* GISD: 1641
* iNaturalist: 42240
* IRMNG: 10891394
* ITIS: 625029
* IUCN: 11186
* NBN: NHMSYS0020975298
* NCBI: 9840
* Species+: 10716

 |
|  |
| Camelus guanicoe | 
* Wikidata: Q27064372
* GBIF: 8090192
* ITIS: 898128
* ZooBank: A7F2E7B3-C795-473C-B668-A8DC42646013

 |

 |
**Vartijakortti** on poliisin myöntämä todistus vartijaksi hyväksymisestä ja hyväksynnän voimassaolosta.

Yleistä vartijakortista
-----------------------

Vartijan on pidettävä *vartijakortti* vartioimistehtävissä aina mukana ja esitettävä se pyydettäessä. Korttia ei tarvitse esittää, ellei pyytävä henkilö ole viranomainen tai toimenpiteen kohde. Koska suuri osa vartijan työtehtävistä kuitenkin käytännössä suoritetaan jokamiehenoikeuksin, ei kortin näyttämättä jättäminen välttämättä estä vartijaa suorittamasta työtehtäväänsä siviiliasuisenakaan, esimerkiksi näpistäjän kiinniotossa.

Kortin ulkonäkö
---------------

Vartijakortissa on etupuolella teksti "Vartijakortti Väktarkort", lupanumero, vartijan nimi, kuva ja syntymäaika, luvan myöntäneen viranomaisen nimi sekä hyväksynnän voimassaolopäivämäärät. Kortin taustaosassa on myös tunnistekuvio, jossa on kirjaimet "TU" (turvasuojaaja)*lähde?*. Uudemmassa korttipohjassa tätä kirjainyhdistelmää ei enää ole. Kortin kääntöpuolella on tiedot vartijan suorittamista voimankäyttökoulutuksista, niiden ehdoista ja rajoituksista sekä mahdollista työkäyttöön hyväksytyistä koirista.

Mahdolliset voimankäyttökoulutukset ovat:

* Yleinen osa – oikeuttaa kantamaan käsirautoja ja patukkaa.
* Kaasusumutinkoulutus – oikeuttaa kantamaan kaasusumutinta.
* Teleskooppipatukkakoulutus – oikeuttaa kantamaan teleskooppipatukkaa.
* Ampuma-asekoulutus – oikeuttaa kantamaan ampuma-asetta (erikseen rajatuissa tehtävissä).

Vartijakortti on nykyisin luottokortin kokoinen, sinertävänpunainen ja Setecin valmistama. Aiemmin käytössä olleita A6-kokoisia kortteja ei enää ole käytössä, koska niiden voimassaolo päättyi viiden vuoden kuluttua uuden lain voimaan astumisesta eli lokakuussa 2007.

Pahvikorttiin ei voitu merkitä voimankäyttökoulutustietoja, eikä vartija tällöin saanut oikeutta kantaa tehtävissään voimankäyttövälineitä, vaikka olisikin suorittanut asianmukaisen koulutuksen. 

* Kuva suomalaisesta vartijakortista etupuoleltaKuva suomalaisesta vartijakortista etupuolelta

Aiheesta muualla
----------------

* Poliisi: Vartijakortti
**Varsovan sopimus** (saksaksi: Warschauer Vertrag, puola: Układ PRL-RFN) oli sopimus Länsi-Saksan ja Puolan kansantasavallan välillä. Liittokansleri Willy Brandt ja pääministeri Józef Cyrankiewicz allekirjoittivat sen presidentinlinnassa Varsovassa 7. joulukuuta 1970, ja Länsi-Saksan liittopäivät vahvisti sen 17. toukokuuta 1972.

Sopimuksessa molemmat osapuolet sitoutuivat väkivallattomuuteen ja hyväksyivät olemassa olevan rajan - Oder-Neisse-linjan, jonka liittoutuneiden valtiot asettivat Saksalle toisen maailmansodan päättymisen jälkeen vuonna 1945 pidetyssä Potsdamin konferenssissa. Tämä oli ollut siitä lähtien melko arkaluontoinen aihe koska Länsi-Saksassa asui runsaasti alueilta karkotettuja saksalaisia jälkeläisineen. Toisaalta Puola oli huolissaan siitä, että Saksan hallitus saattaisi yrittää saada takaisin entisiä itäisiä alueitaan. Puolan näkökulmasta näiden alueiden siirtämistä pidettiin korvauksena entisten Puolan Curzonin linjan itäpuoleisten alueiden menettämisestä Neuvostoliittolle vuonna 1939.

Varsovan sopimus oli tärkeä osa liittokansleri Brandtin Ostpolitikia. Vuonna 1990 tehdyn Saksan lopullista järjestelyä koskevan sopimuksen seurauksena Oder-Neisse-linja vahvistettiin uudelleen Saksan ja Puolan rajaksi.

Lähteet
-------

1. ↑  Willy Brandt Biography: Foreign Minister and Federal Chancellor in Bonn
2. ↑  The Treaty on the Final Settlement with respect to Germany
**HMCS CC-1** oli Kanadan laivaston vuonna 1914 palvelukseenottama sukellusvene.

Valmistus
---------

Chilen laivasto tilasi aluksen Seattle Construction and Drydock Companyltä nimellä *Iquique* ja sen köli laskettiin 3. kesäkuuta 1913. Alus laskettiin vesille 4. elokuuta 1914. Chile ei kuitenkaan lunastanut tilaamaansa alusta ja Brittiläisen Kolumbian pääministeri Sir Richard MbBride lunasti aluksen. Dominion hallinto hyväksyi McBriden hankinnan ja Kanadan laivasto otti aluksen palvelukseen kaksi päivää myöhemmin.

Palvelus
--------

Oltuaan kolme vuotta koulutuksessa ja partiotehtävissä länsirannikolla alus määrättiin sisaraluksensa *HMCS CC-2*:n kanssa Eurooppaan. Sukellusveneet lähtivät 21. kesäkuuta 1917 Halifaxista emäaluksensa *HMCS Shearwaaterin* saattamana merelle. Alukset olivat ensimmäiset Britannian sotalipulla varustetut alukset, jotka läpäisivät Panaman kanavan. Alukset kuitenkin osoittautuivat sopimattomiksi ylittämään Atlantin ja ne jatkoivat palvelustaan Halifaxissa romuttamiseensa saakka vuonna 1920.

Lähteet
-------

* Gardiner, Robert (toim.): *Conway's All the World's Fighting Ships 1906–1921*. Lontoo, Englanti: Conway Maritime Press, 1985. ISBN 0-85177-245-5. (englanniksi)
* Macpherson, Ken & Burgess, John: *The Ships of Canada's Naval Forces 1910-1981 - A Complete pictorial history of Canadian warships*. Toronto, Kanada: Collins Publishers, 1981. ISBN 0-00-216856-1. (englanniksi)

### Viitteet

1. 1 2  Macpherson, Ken & Burgess, John s. 14
Mittasuhteet 22:41
**Guamin lippu** on hyväksytty 9. helmikuuta 1948. Suurin osa lipusta on tummansinistä. Joka päädyssä on punaiset raidat. Alun perin lippu hyväksyttiin virallisesti 4. heinäkuuta 1917, mutta toisen maailmansodan jälkeen vuonna 1948 lippuun lisättiin punainen reuna.. Lipun keskellä on Guamin vaakuna. Punaisella reunustettu soikio viittaa chamorrojen käyttämään linkoaseeseen. Vaakunan keskellä on tärkein tuotantokasvi, kookospalmu. Aganajoen suulla oleva puu on kestänyt lukuisia myrskyjä ja edustaa sitkeyttä ja rohkeutta. Proa, nopea merikelpoinen vene, edustaa rohkeutta ja yrittämisen halua. Vaakunan keskellä punaisilla kirjaimilla on teksti *GUAM*. Tummansininen pohja kuvastaa Tyyntämerta. Punaisen, valkoisen ja sinisen värin yhdistelmä viittaa Yhdysvaltojen lippuun.

Lähteet
-------

1. ↑  Flag of Guam britannica.com:  Encyclopædia Britannica. Viitattu 16.12.2018. (englanniksi)
2. ↑  Flags of the World - Guam *The World Factbook*. CIA.  Arkistoitu 27.12.2020. Viitattu 9.7.2014. (englanniksi)
3. ↑  Guam Flag And Description worldatlas.com:  worldatlas. Viitattu 16.12.2018. (englanniksi)

Oseanian liput

* Amerikan Samoa
* Australia
* Cookinsaaret
* Fidži
* Guam
* Havaiji
* Kiribati
* Marshallinsaaret
* Mikronesia
* Nauru
* Niue
* Norfolkinsaari
* Palau
* Papua-Uusi-Guinea
* Pitcairn
* Pohjois-Mariaanit
* Ranskan Polynesia
* Salomonsaaret
* Samoa
* Tokelau
* Tonga
* Tuvalu
* Uusi-Kaledonia
* Uusi-Seelanti
* Vanuatu
* Wallis ja Futuna
**Jerome "Jerry" Leiber** (25. huhtikuuta 1933 – 22. elokuuta 2011) ja **Mike Stoller** (s. 13. maaliskuuta 1933) muodostivat yhdysvaltalaisen lauluntekijä- ja tuottajakaksikon, joka kirjoitti monta rock and rollin ensimmäisen vuosikymmenen menestyskappaletta.

Leiber ja Stoller tapasivat toisensa Los Angelesissa vuonna 1950 ja aloittivat heti yhteistyön. Leiber teki sanoitukset ja Stoller kirjoitti sävelmät.

Leiberin ja Stollerin kirjoittamia rock and roll -klassikkoja ovat esimerkiksi "Hound Dog" (esittäjinä Big Mama Thornton 1953 ja myöhemmin Elvis Presley), "Jailhouse Rock" ja "Treat Me Nice" (Elvis Presley), "Love Potion No. 9" (The Clovers), "Kansas City" (Wilbert Harrison), "On Broadway" (The Drifters), "Ruby Baby" (Dion) ja "Stand By Me" (Ben E. King). Elvis Presley levytti yli 20 Leiberin ja Stollerin tekemää kappaletta. The Coasters nousi 1950-luvulla maineeseen Leiberin ja Stollerin kappaleiden avulla.

Leiber ja Stoller myös perustivat levy-yhtiöt Spark Records ja Red Bird Records. Vielä 1950-luvun jälkeen he loistivat lauluntekijöinä muun muassa hitillään "Is That All There Is?", jonka Peggy Lee levytti vuonna 1969. Leiber ja Stoller ovat päässeet Songwriters Hall of Fameen (1985), Rock and Roll Hall of Fameen (1987) ja Hollywood Walk of Famelle.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Jerry Leiber and Mike Stoller *Rock and Roll Hall of Fame*. Viitattu 7.8.2019.
2. ↑  Thedrifters.co.uk (Arkistoitu – Internet Archive)

Aiheesta muualla
----------------

* Jerry Leiberin muistokirjoitus *Helsingin Sanomissa* 24.8.2011
**Herbert Norman Howells** CH (17. lokakuuta 1892 Lydney, Gloucestershire – 23. helmikuuta 1983 Lontoo) oli brittiläinen säveltäjä, urkuri ja pedagogi. Hän aloitti opintonsa Gloucesterin katedraalissa ja opiskeli sittemmin Royal College of Musicissa Charles Villiers Stanfordin, Hubert Parryn ja Charles Woodin johdolla. Vuonna 1915 hänellä todettiin huonoennusteinen Gravesin tauti, mutta hän toipui maassa aiemmin kokeilemattoman hoitomuodon ansiosta.

Vuonna 1917 Howells toimi avustavana urkurina Salisburyn katedraalissa, mutta tämä virka jäi lyhyeksi huonon terveydentilan johdosta. Myöhemmin hän soitti urkuja St John’s Collegessa.

1920–30-luvuilla Howells sävelsi lähinnä orkesteri- ja kamarimusiikkia; hänen tuotantoonsa tältä ajalta sisältyy muun muassa kaksi pianokonserttoa. Toinen pianokonsertto sai vuonna 1925 huonon vastaanoton, joten Howells piti pitkään taukoa sävellystöistään. Vuonna 1935 hänen poikansa Michael kuoli joko polioon tai aivokalvontulehdukseen. Tämä vaikutti Howellsiin syvästi, mutta samalla käynnisti uuden luovan kauden. Howells profiloitui kirkkomusiikin säveltäjänä, jonka pääteoksiin kuuluu *Hymnus Paradisi* kuorolle ja orkesterille. Teos kantaesitettiin Ralph Vaughan Williamsin ansiosta vuonna 1950. Teokseen sisältyy katkelmia aiemmasta kuorolle sävelletystä requiemista, joka julkaistiin vuonna 1981 säveltäjän edesmenneen pojan kunniaksi.

Howells sävelsi myös kaksi teosta vaskikokoonpanolle. Hän sai Cambridgen yliopiston kunniatohtorin arvon. Hän oli sellisti Julian Lloyd Webberin kummisetä ja näyttelijä Ursula Howellsin isä.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Herbert Howells (Composer, Arranger)


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Suomi (KANTO)
* Yhdysvallat
* Latvia
* Tšekki
* Australia
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**Kwethluk** on kaupunki Alaskassa. Se sijaitsee noin 19 kilometriä itään Bethelistä Kwethluk- ja Kuskokwimjoen risteyksessä. Kwetluk on jupikkiyhteisö: sen asukkaista on vuoden 2000 väestönlaskennan mukaan 92,85 % Amerikan alkuperäisasukkaisiin kuuluvia. Kaupungin nimi on väännös sanasta *kwikli*, joki.

Historiaa
---------

Arkeologiset löydöt ovat osoittaneet, että alueella on ollut asutusta jo esihistoriallisella ajalla. 1800-luvun lopulla neljän Kwethlukjoen varrella olleen kylän perheet muuttivat Kwethlukiin. Tuhkarokkoepidemia iski kylään 1890-luvun lopussa. 

Herrnhutilaiset rakensivat kylään kappelin vuonna 1896, venäläinen ortodoksikirkko avattiin vuonna 1912. Kultalöydökset läheisistä puroista vuonna 1909 houkuttelivat alueelle kullankaivajia, mutta löydökset eivät osoittautuneet merkittäviksi ja useimmat lähtivät pois vuoteen 1911 mennessä. Kwethlukjoen yläjuoksulta löydettiin yksi parempi esiintymä, jolla kaivettiin aina toiseen maailmansotaan asti. Herrnhutilainen orpokoti avattiin viisi kilometriä yläjuoksuun kylästä. Samaten koulu avattiin vuonna 1924. Postitoimisto aloitti vuonna 1947 ja lentokoneille raivattiin laskeutumisalue vuonna 1956. Kwethluk sai kaupunkioikeudet vuonna 1975.

Lähteet
-------

1. ↑  American FactFinder (Community facts -haulla *kaupungin nimi, piirikunta*) *US Census Bureau*.  (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kwethluk Google Mapsissa
* Topografinen kartta Terra-Server USA:lla
Gumpler Itä-Saksassa vuonna 1963 Hans Globke -oikeudenkäynnin tarkkailijana.
**Herbert Hirsch Gumpler** (15. syyskuuta 1926 Helsinki – 15. helmikuuta 1998 Las Palmas, Espanja) oli suomalainen varatuomari, joka tuli tunnetuksi rikosjuttujen puolustusasianajajana.

Gumpler kirjoitti ylioppilaaksi 1945, valmistui oikeustieteen kandidaatiksi 1956 ja sai varatuomarin arvon 1959. Gumplerin vuonna 1958 perustama Asianajotoimisto Herbert Gumpler Ky on yhä toiminnassa, asianajajana nyt Matti Nurmela.

Gumpler kirjoitti 1970-luvulla yhdessä Carl Mestertonin kanssa puolen tusinaa ruotsinkielistä televisionäytelmää oikeudenkäytön teemoista, kuten eutanasiasta, sekä teatterinäytelmän *Kolme juttua ennen lounasta*. 1960-luvulla hän oli mukana ajamassa homoseksuaalisuuden kriminalisoinnista luopumista. Vuonna 1963 Gumpler toimi tarkkailijana oikeudenkäynnissä, jossa DDR tuomitsi Hans Globken poissaolevana kuolemaan osallisena niin sanottuihin Nürnbergin rotulakeihin natsi-Saksassa.

Gumpler jäi eläkkeelle vuonna 1987 ja kuoli Kanariansaarilla Las Palmasissa 1998. Vuonna 1996 Otava julkaisi hänen muistelmateoksensa *Itse plus Gumpler*, jonka nimi viittaa hänen tapaansa vastata päämiehensä puolesta tuomarin nimenhuutoon.

Teoksia
-------

* *Kosto vai kasvatus: lisääntyvä nuorisorikollisuus aikamme ongelma*. Tammi 1964.
* *Itse plus Gumpler. Rikosjuristin muistoja*. Otava 1996. ISBN 9789511140269.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Herbert Gumpler, Meliza’s Genealogy, amitys.com. Viitattu 21.4.2015.
2. 1 2  Herbert Gumpler (Arkistoitu – Internet Archive). Svenska litteratursällskapet i Finland. Viitattu 21.4.2015.
3. ↑  Asianajotoimisto Herbert Gumpler Ky, Asianajajaliitto. Viitattu 21.4.2015.
4. ↑  Rätt att leva, rätt att dö – om eutanasi, Yle Arkivet 9.3.2010. Viitattu 21.4.2015.
5. ↑  Stålström, Olli: Homoseksuaalisuuden sairausleiman loppu (Arkistoitu – Internet Archive), väitöskirja, Kuopion yliopisto, Sosiaalitieteiden laitos 1997, s. 317, 323–324. Viitattu 21.4.2015.
6. ↑  Oberstes Gericht, Globke-Prozess, Prozessbeobachter (Arkistoitu – Internet Archive), App in die Geschichte, (sama teksti myös kuvan tiedoissa Commonsissa), viitattu 21.4.2015.


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)

 |

 |
**Raputietokeskus** on pääosin EU -rahoitteinen vuonna 1997 perustettu toimisto, jonka toiminta tähtää suomalaisen elinkeinoon liittyvän raputalouden toimintaedellytysten parantamiseen. Se toimii kiinteässä yhteistyössä mm. Itä-Suomen yliopiston, kalatalouden neuvontajärjestöjen, Riista- ja kalatalouden tutkimuslaitoksen (RKTL), kalatalousviranomaisten sekä Asikkalan Päijännetalon kanssa. Raputietokeskuksen toiminta perustuu yleiseen ja erityisesti elinkeinoon liittyvään rapubiologiseen neuvontaan ja suomalaisen ja ulkomaisen rapututkimuksen tulosten soveltamiseen suomalaisen raputalouden kehittämiseksi.

Raputietokeskus perustettiin 1997 RKTLn yhteyteen ja sen toimipaikkana oli Evon kalan- ja riistantutkimuslaitos. Raputietokeskuksen ainoana työläisenä oli aluksi Ari Mannonen. Vuonna 2002 Raputietokeskuksen toiminta siirtyi Päijänne-instituutin alaisuuteen Asikkalaan ja toimistoon pestattiin toinen työläinen, Japo Jussila. Raputietokeskuksen toiminta hajautettiin vuonna 2007 ja toimipaikoiksi valittiin Helsinki ja Kuopio. Raputietokeskuksen toimintamalli muokattiin verkostoyhteistyöksi, jossa on mukana Kalatalouden Keskusliitto, Itä-Suomen yliopisto ja Koulutuskeskus Salpauksen Päijänteen toimipiste.

Raputietokeskus osallistuu aktiivisesti rapuun liittyvään tiedotukseen ja jakaa vuosittaista suomalaisen raputalouden tunnustuspalkintoa, *Vuoden Rapulaisen* titteliä. Raputietokeskus osallistuu Suomen ravunviljelijöiden liiton toimintaan ja julkaisee samalla toimenkuvaansa liittyen *Ravun Peili - Kräftans Spegel (Arkistoitu – Internet Archive)* nimistä nettilehteä.

Aiheesta muualla
----------------

* Raputietokeskus
Antarctic Snow Cruiser
**Snow Cruiser** eli *Antarctic Snow Cruiser* oli tohtori Thomas Poulterin 1930-luvun lopulla suunnittelema suuri lumessa kulkeva ajoneuvo, jota oli tarkoitus käyttää Etelämantereen tutkimisessa. Richard E. Byrd otti Snow Cruiserin mukaan kolmannelle Etelämantereen retkelleen. Ajoneuvo käytti dieselsähköistä voimansiirtoa. Siinä oli jopa lentokone katolla kartoituslentoja varten. Kuitenkin jo ensimmäisessä ajossa Snow Cruiser liikkui etanan vauhtia lumiramppia ylös. Näin Snow Cruiseria ei voitu käyttää tuhansien kilometrien ajossa niin kuin oli aiottu. Ajoneuvosta käytettiin myös nimiä *The Penguin*, *Penguin 1* ja *Turtle* ("Pingviini" ja "Kilpikonna").

Viisimiehinen Snow Cruiser -lumikulkija oli 17 metriä pitkä, 6 metriä leveä, korkeus pyörineen 4,9 metriä ja painoi 30 tonnia. Sillä saattoi ajaa 8 000 km. siinä oli monta huonetta ja makuupaikat neljälle. Siinä oli neljä noin 3 m läpimittaista kumipyörää. Pyörät pyörivät sähkömoottoreilla, joka saivat voimansa dieselgeneraattorista. Tasaisella vauhdilla kone kulki 48 km/h, ja kone kykeni ylittämään 4,5 m leveitä railojakin. Se pystyi laskemaan alamäkeen kuin kelkka, kun pyöristä laskettiin ilmat pois ja kone jäi pohjassa olevien suksien varaan. Lumikulkijassa oli vuoden ruoka miehistölle ja suuret määrät polttoainetta. Kaiken lisäksi lumikulkija kuljetti katollaan yksimoottorista Beechcraft-lentokonetta, jolla saattoi tiedustella ympäristöä noin 450 km säteellä. Mutta kun lumikulkijaa kokeiltiin, niin sen pyörät upposivat lumeen, ja lumikulkija nousi ensimmäistä taivaltaan lauttajään korkeimmalle kohdalle etanan vauhtia. Sähkömoottoreissa ei ollut kylliksi tehoa riittävän nopeaan upottavassa lumessa ylämäkeen kulkemiseen. Lumikulkija oli lyhyen rinteen puolivälissä vielä viikon päästä.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Mal Holcomb: The Eagle & the Turtle *Wings Magazine*.  1980.  Arkistoitu 14.3.2009. "Fully equipped, it weighed approximately 75,000 pounds. (Täysin varusteltuna paino 34 tonnia)" Viitattu 22.7.2020.

Aiheesta muualla
----------------

* The Antarctic Snow Cruiser
* Snow cruiser history
* Reprint of article from Invention & Technology Magazine (Arkistoitu – Internet Archive)
* The Antarctic Edsel by Bob Hanes (Arkistoitu – Internet Archive)
* Reprint of an article from Popular Science magazine (Arkistoitu – Internet Archive)
Kanadan lippu 15. helmikuuta 1965–
*Union Jack*, Yhdistyneen kuningaskunnan lippu, toimi Kanadan *de jure* lippuna 1801–14. helmikuuta 1965.
Kanadan lippu 1868–1921,  
*Red Ensign*.
Kanadan lippu 1921–7. lokakuuta 1957, *Red Ensign*.
Kanadan lippu 8. lokakuuta 1957–14. helmikuuta 1965,  
*Red Ensign* lipussa vaahteranlehden väri muuttui vihreästä punaiseksi.
**Kanadan lippu** (engl. *Maple Leaf* ja ransk. *l’Unifolié*) on Kanadan tunnus vaakunan, moton ja hymnin ohella. Lippu on pohjaväriltään punainen ja sen keskellä on valkoinen, lipun ala- ja yläreunaan ulottuva neliö, jossa puolestaan on punainen, tyylitelty, 11-kärkinen vaahteranlehti.

Aikaisemmin, vuodesta 1868 alkaen, Kanada käytti useita variaatioita *Red Ensign* -lipusta, joka toimi vaahteralipun käyttöönottoon asti *de facto* Kanadan lippuna. Vuonna 1964 Kanadan pääministeri Lester Pearson esitti lippuehdotuksen, joka oli samanlainen kuin Kanadan nykyinen lippu, paitsi että punaisten raitojen tilalla oli siniset raidat symboloimassa Tyyntämerta ja Atlanttia. Valkoinen neliö kuvaa lumista Kanadaa. Vaahteranlehti on Kanadan vanha tunnus, joka perustuu siihen, että vaahteraa kasvaa erittäin paljon Kanadassa. Kanadan kansallisväreiksi saivat riittää punainen ja valkoinen (toisin kuin Pearsonin ehdotuksessa, raidoista tuli punaiset). Punainen väri symboloi verta, jonka kanadalaiset sotilaat vuodattivat maailmansodissa. Lippu tuli käyttöön 15. helmikuuta 1965, kun kuningatar Elisabet II vahvisti sen.

### Muita lippuja

* Sotalippu maallaSotalippu maalla
* Sotalippu merelläSotalippu merellä
* Ilmavoimien lippuIlmavoimien lippu
* Merivartiolaitoksen lippuMerivartiolaitoksen lippu
* Rajavartiolaitoksen lippuRajavartiolaitoksen lippu
* Kuningas Charles III:n lippuKuningas Charles III:n lippu
* Kenraalikuvernöörin lippuKenraalikuvernöörin lippu

### Provinssien ja territorioiden liput

* Alberta (1968)Alberta (1968)
* Brittiläinen Kolumbia (1960)Brittiläinen Kolumbia (1960)
* Luoteisterritoriot (1969)Luoteisterritoriot (1969)
* Manitoba (1966)Manitoba (1966)
* New Brunswick (1965)New Brunswick (1965)
* Newfoundland ja Labrador (1980)Newfoundland ja Labrador (1980)
* Nova Scotia (1929)Nova Scotia (1929)
* Nunavut (1999)Nunavut (1999)
* Ontario (1965)Ontario (1965)
* Prinssi Edwardin saari (1964)Prinssi Edwardin saari (1964)
* Quebec (1948)Quebec (1948)
* Saskatchewan (1969)Saskatchewan (1969)
* Yukon (1967)Yukon (1967)

Katso myös
----------

* Luettelo valtioiden historiallisista lipuista

Lähteet
-------

* Barker, Brian J.: *The Complete Guide to Flags of the World*. Lontoo: New Holland Publishers, 2012. ISBN 78-1-77026-427-4.
* Znamierowski, Alfred: *The World Encyclopedia of Flags*. Lontoo: Southwater, 2010. ISBN 978-1-84476-895-0.

### Viitteet

1. ↑  Kimmo Kiljunen: Maailman maat - liput ja historia, s. 672–673

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Kanadan lippu** Wikimedia Commonsissa
**Esmail Ghaani** (pers. اسماعیل قاآنی‎) (s. 8. elokuuta 1957 Mašhad, Khorāsān-e Razavi) on Iranin vallankumouskaartin prikaatikenraali ja Quds-joukkojen komentaja. Iranin hengellinen johtaja Ali Khamenei nimitti hänet Yhdysvaltain suorittamissa ilmaiskuissa murhatun Qassem Suleimanin seuraajaksi 3. tammikuuta 2020.

Ghaani on käyttänyt muiden vaikutusvaltaisten iranilaisten tavoin kovaa retoriikkaa Yhdysvalloista, ja sen toiminnasta Lähi-idässä. Ghaani esimerkiksi kertoi vuonna 2017 Iranin tietävän täysin, kuinka taistella Yhdysvaltoja vastaan, ja maan olevan täysin valmis kostoiskuun, jos Yhdysvallat hyökkää. Lisäksi Ghaanin mukaan Yhdysvallat hyökkäsivät Irakiin ja Syyriaan siksi, että he saisivat hyökättyä helpommin Iraniin kahdesta eri vallatusta maasta.

Lähteet
-------

1. ↑  Who is Esmail Ghaani, the successor to slain Iranian general Soleimani? *timesofisrael.com*. Viitattu 4.2.2020.
2. ↑  New Quds Force leader Esmail Ghaani is cut from the same cloth as Soleimani *thetimes.co.uk*. Viitattu 4.2.2020.
3. ↑  Senior Quds force commander says Trump's threats against Iran will damage U.S.: report *reuters.com*. Viitattu 4.2.2020.
4. ↑  Quds Force Commander: We’ve Inflicted More Losses to America than It's Done to Us *mei.edu*. Viitattu 4.2.2020.
**Kulosaaren auto-onnettomuus** tapahtui yöllä 6. elokuuta 1928 Kulosaaren sillalla. Buick-henkilöauto syöksyi puusillan kaiteen läpi mereen. Autossa oli kahdeksan ihmistä, joista kuusi hukkui.

Henkilöauto oli tulossa Kulosaaresta, joka oli tuolloin vielä kunta, Helsinkiin, kun se syöksyi kello puoli yhden aikaan yöllä mereen sillalta päätyen noin kahden metrin syvyyteen. Autossa olleista kahdeksasta henkilöstä kuljettaja ja yksi miesmatkustaja saatiin pelastettua. Auton kuljettaja oli onnettomuuden tapahtuessa vahvassa humalatilassa. Kuljettaja ja hänen seurassaan olleet olivat viettäneet iltaa ensin Helsingissä ja sitten Kulosaaren kasinolla, ja kuljettaja oli ollut humalassa jo silloin, kun seurue saapui kasinolle kello 22 aikaan. Onnettomuusauto oli ennen sillalta suistumista ajanut yhteen Helsingistä päin tulossa olleen henkilöauton kanssa. Onnettomuuspaikalla siltakannessa näkyivät onnettomuusauton jarrutusjäljet ja sillan kaidetta oli rikkoutunut kymmenen metrin matkalla kohdassa, josta auto syöksyi mereen.

Onnettomuuden uhrit ja onnettomuusauto saatiin nostettua ylös seuraavana päivänä. Uhreista kolme oli naisia ja kolme miehiä. Vuonna 1908 syntynyt, autoa kuljettanut mies asetettiin syytteeseen kuolemantuottamuksesta, juopuneena ajosta ja ajonopeuden ylittämisestä. Helsingin ym. pitäjien kihlakunnanoikeus tuomitsi lokakuussa 1928 hänet kuolemantuottamuksesta ja auton ohjaamisesta humalaisena yhteensä 2 vuoden 2 kuukauden vankeusrangaistukseen.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Kahdeksan hengen seurue Kulosaaren sillalta mereen, Helsingin Sanomat, 06.08.1928, nro 211, s. 3, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
2. 1 2 3  Kuolonajo Kulosaaren sillalta, Helsingin Sanomat, 07.08.1928, nro 212, s. 3, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
3. ↑  Kuolonajo Kulosaaren sillalla, Iltalehti, 03.10.1928, nro 231, s. 2, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot

Aiheesta muualla
----------------

* Autohurjastelun surkea loppu, Suomen Kuvalehti, 11.08.1928, nro 33, s. 14, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
**Sanoma Entertainment Oy** (syyskuuhun 2008 **SWelcom Oy**) oli suomalaisen Sanoma-konsernin sähköisen viestinnän liiketoimintaryhmä. Vuoden 2014 alussa Sanoma Entertainment Finland Oy, Sanoma Magazines Finland Oy ja Sanoma News Oy yhdistyivät Sanoma Media Finland Oy:ksi.

Sanoma Entertainmentin liiketoimintayksiköt olivat:

* Sanoma Television Oy / Nelonen Media, joka harjoitti kaupallista televisio-, radio- ja online-toimintaa Suomessa
* Sanoma Games, joka tuotti Suomen suosituimpia online- ja verkkopelipalveluita, joita ovat mm. pelikone.fi, Älypää, gamer.fi ja taukopelit.fi

Vuoden 2007 alussa toimintansa käynnistivät kaksi radiokanavaa. Radio Rock keskittyy rock-musiikkiin ja sen ilmiöihin, ja Radio Aalto on lifestyle-tyyppinen, puolivaltakunnallinen radioasema, jonka kuuntelijat ovat suurimmaksi osaksi kaupunkilaisia. Kesäkuussa 2012 yhtiö osti enemmistöosuuden Metroradio Finland Oy:stä ja samalla yhtiön omistukseen siirtyi kolme radiokanavaa, Metro FM, Groove FM ja Radio SuomiPOP. Yrityskauppa saatettiin päätökseen 1. kesäkuuta, jolloin ostetut toiminnot siirtyivät Nelonen Medialle.

Nelonen Media käynnisti helmikuussa 2007 mainosrahoitteisen digi-tv-kanava Jimin ja syyskuussa 2007 maksullisen, elokuvia ja tv-sarjoja esittävän KinoTV-kanavan.

Elokuussa 2007 yhtiö hankki enemmistöosuuden Suomen Urheilutelevisio Oy:stä, jonka mainosrahoitteinen Urheilukanava ja maksullinen Urheilu+kanava liitettiin myös Nelonen Median kanavavalikoimaan.

Yhtiön liikevaihto vuonna 2008 oli 157,1 miljoonaa euroa, jossa oli kasvua edellisvuodesta 7,6 %. Yhtiö työllisti keskimäärin 526 henkilöä.

Liiketoimintaryhmän emoyhtiön Sanoma Entertainmentin toimitusjohtaja oli Anu Nissinen ja hallituksen puheenjohtaja Hannu Syrjänen.

DNA Oy oli sopinut Sanoman kanssa Sanoma Entertainment -liiketoimintaryhmään kuuluvan Welhon liiketoiminnan ostamisesta. Kaupan toteutumisen ehtona oli kilpailuviranomaisten ja valtioneuvoston hyväksynnät. DNA:n ja Sanoman välinen sopimus Welhon liiketoiminnan myymisestä DNA:lle astui voimaan 30. kesäkuuta 2010.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Sanoma-konsernin tilinpäätös 2008 *sanoma.com*.  10.2.2009.  Arkistoitu 10.5.2009. Viitattu 18.7.2009.
2. ↑  Rekrytointi *sanomaentertainment.com*.  Arkistoitu 9.2.2009. Viitattu 18.8.2010.
3. ↑  Sanoma – kymmenvuotias konserni yhtenäistyy *Sanoma*.  1.10.2008. Viitattu 5.6.2018.
4. ↑  HS: Sanoma yhdistää mediatoimintonsa yhteen yhtiöön *Ilta-Sanomat*.  6.5.2013. Viitattu 5.6.2018.
5. ↑  Sanoma Media Finland Oy *Yritys- ja yhteisötietojärjestelmä*.  5.6.2018. Patentti- ja rekisterihallitus ja Verohallinto. Viitattu 5.6.2018.
6. ↑  Sanoma vahvistaa asemiaan kuluttajamediassa – Nelonen Mediasta kaupallisen radion markkinajohtaja *Sanoma*.  16.5.2012. Viitattu 5.6.2018.
7. ↑  Welhon liiketoiminta osaksi DNA:ta *sanoma.com*.  Arkistoitu 18.11.2017. Viitattu 17.11.2017.
8. ↑  30.06.2010 Welhon siirtyminen osaksi DNA:ta vahvistui *welho.fi*.  Arkistoitu 4.1.2011. Viitattu 18.8.2010.

Aiheesta muualla
----------------

* Sanoma Entertainmentin kotisivut (Arkistoitu – Internet Archive)
* Nelonen Median kotisivut
**Anna-Liisa Bezrodny** (s. 10. syyskuuta 1981 Moskova) on viulisti, jonka vanhemmat ovat Mari Tampere-Bezrodny ja venäläinen viulisti Igor Bezrodny. Vanhempien opastuksella hän aloitti musiikkiopinnot, ja hän opiskeli musiikkia Ivi Tivikin oppilaana Tallinna Muusikakeskkoolissa. Hän jatkoi opintoja vuonna 1991 nuoriso-osastolla Sibelius-Akatemiassa, jonne hänen vanhempansa olivat tulleet työskentelemään. Vuonna 1999 hän siirtyi solistiselle osastolle vanhempiensa oppilaaksi. Vuosina 2000–2004 hän opiskeli London Guildhall School of Music and Dramassa, jossa hän suoritti maisterintutkinnon.

Soolodebyyttinsä Bezrodny teki vuonna 2003 Tallinnan raatihuoneella. Hän on tehnyt yhteistyötä monien orkestereiden kanssa, suomalaisista Turun filharmonisen orkesterin ja Vaasan kaupunginorkesterin.

Bezrodny on menestynyt kilpailuissa ja saanut London Symphony Orchestran PROMIS Awardin ja Pro Musica -säätiön palkinnon.

Lähteet
-------

1. 1 2  Eesti Muusika Infokeskus
2. 1 2  Urjala Soikoon (arkistoitu versio)

Aiheesta muualla
----------------

* Kotisivu (Arkistoitu – Internet Archive)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Taiteenala Muokkaa Wikidatassa | 
* MusicBrainz

 |

 |
**Palhoniemen kartano**, aiemmin *Nygård*, aiemmin *Tyrkkölä* on maatila Ylöjärven Kurussa Kurun kirkonkylän koillispuolella. Tilan pinta-ala on 130 hehtaaria, josta 16 hehtaaria peltoa.

Kartanon päärakennus on Birger Federleyn suunnittelema barokki-klassinen rakennus, jonka pinta-ala on 1 600 neliömetriä. Muita rakennuksia tilalla on 1 700 neliön verran. Asunto-osakehtyhtiömuotoisessa As.Oy Tyrkkölässä kahdessa rakennuksessa tilan alueella vuokratontilla on lisäksi seitsemän asuntoa, joista kartanon mukana myytiin kolme 2018.

Tila oli Tampereen kaupungin omistuksessa vuodesta 1930 alkaen, ja se oli laitoskäytössä. Vuonna 2018 sen osti tamperelainen konepaja-alan yrittäjä Juhani Lehti.

Nykyisen päärakennuksen on rakennuttanut Fredrik Idman ja se valmistui 1914. Se tuhoutui pahoin tulipalossa sodan aikana 1918, ja Tampereen kaupunki kunnosti sen. Tupala- ja Johtola -nimiset rakennukset ovat valmistuneet 1917 ja 1800-luvun puolivälissä. Tampereen omistaessa tilan siellä toimi ensin koulukoti ja sitten alkoholistien huoltokoti.

Vuoden 1589 maantarkastuskirja kertoo, että vuonna 1539 Niilo Pietarinpoika Vesilahdelta oli vaihtanut perintömaansa Vesilahden Niemenpään kylässä saman pitäjän Laukon kartanolle erästä Kurun erämaata vastaan. Tila sai nimen *Tyrkkölä*. Se muodosti yhdessä Tuomas Pietarinpojan Iso-Karjulan tilan kanssa Ruoveden pitäjän ensimmäisen pikku kylän. Tyrkkölä oli pitäjän vauraimpia taloja vielä 1600-luvulla, mutta myöhemmin se oli ajoittain niin sanotusti autiona (veronmaksukyvyttömänä) ja vaihtoi omistajasukua. Laamanni Nils Johan Idman (1781–1851) osti vuonna 1814 Tyrkkölän ja muutti tilalle samana vuonna. Tämän jälkeen tilaa alettiin kutsua *Nygårdiksi*.. Tehdyn muinaisjäänneinventoinnin perusteella alueella voisi olla muinaisjäännöksiä, mutta sellaisia ei löytynyt. Vuoden 1911 kartassa rannassa on satamapaikan merkkinä ankkuri. Laiturin suoran osan graniittirakenteet ovat edelleen jäljellä, mutta puinen T-osa on aikojen saatossa lahonnut

Lähteet
-------

1. ↑  Yleiskartta, Palhoniemi
2. 1 2  Kaisa Uusitalo: Tampere etsi ostajaa hulppealle Palhoniemen kartanolle - Konepajayrittäjä tarttui tilaisuuteen *Kauppalehti*.  26.8.2018. Viitattu 26.8.2018.
3. ↑  Pirkanmaan maakunnallisesti arvokkaat rakennetut kulttuuriympäristöt  2016. Pirkanmaan liitto. Viitattu 26.8.2018.
4. ↑  Palhoniemen myyntitiedote. Tampereen kaupunki.
5. 1 2 3 4  Ramboll: Palhoniemi maisema ja kulttuuriympäristöselvitys sekä rakennusinventointi  30.4.2018. Tampereen Kaupunki. Viitattu 1.8.2020.
6. ↑  Kaisa Uusitalo: Tampere etsii ostajaa 130 hehtaarin Palhoniemen *Aamulehti*.  7.6.2018.  Arkistoitu 26.8.2018. Viitattu 26.8.2018.
7. ↑  Teemu Tiainen: Ylöjärvi (Kuru), Palhoniemi, muinaisjäännösinventointi 2017 Mikroliitti/ Ramboll.  Arkistoitu 26.8.2018. Viitattu 26.8.2018.
**Sanny Elise Ekström** (29. toukokuuta 1869 Vaasa – 1. joulukuuta 1920 Helsinki) oli suomalainen kirjastonhoitaja ja ruotsin kielellä kirjoittanut runoilija.

Ekströmin vanhemmat olivat valtioneuvos Olof Johan Ekström ja Elise Marti. Hän pääsi ylioppilaaksi Vaasan lyseosta 1898 ja opiskeli sitten Helsingin yliopistossa kemiaa valmistuen filosofian kandidaatiksi 1896 ja maisteriksi 1897. Ekström opiskeli myös Pariisin Sorbonnen yliopistossa.

Ekström toimi myös kirjallisuusarvostelijana ja avusti muun muassa Finsk Tidskrift-aikakuslehteä.

Teoksia
-------

* *Dikter*. Söderström, Helsingfors 1913
* *Sagans mark och andra dikter*. Söderström, Helsingfors 1919

Lähteet
-------

* Sanny Ekström SKS:n kirjailijamatrikkelissa (toimimaton linkki)
* EKSTRÖM Sanny. *Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899*. Helsingin yliopiston verkkojulkaisu.
* Svenskösterbottniska författare: Sanny Ekström (1869–1920)[vanhentunut linkki]

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ruotsi

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899

 |

 |
Essalamin moskeija
**Essalamin moskeija** on moskeija Rotterdamissa Feijenoordin jalkapallostadionin vieressä. Moskeijan rakennustyöt alkoivat 2002, ja se otettiin käyttöön vuonna 2010. Moskeija tarjoaa tilan 3 000 rukoilijalle. Se on Hollannin suurin moskeija, jonka minareetit ulottuvat 50 metrin korkeuteen.

Moskeijan rakennustyöt keskeytyivät välillä muun muassa rahapulan vuoksi. Hollannin turvallisuuspalvelu tutki rakentamisen rahoittajien taustoja. Rakennustöistä vastasi saksalainen yritys, kun hollantilaiset ovat luopuneet työstä.

Jotkut uutiset väittivät moskeijaa myös virheellisesti Euroopan suurimmaksi, mitä se ei ole. Euroopassa on useita moskeijoita, joihin kuvataan sopivan 10 000–17 000 rukoilijaa.

Lähteet
-------

1. 1 2  Rotterdam: Größte Moschee Europas eröffnet diepresse.com. Viitattu 14.1.2014. (saksaksi)
2. 1 2  Tuomas Niskakangas: Moskeija repii satamakaupunkia.  *Helsingin sanomat*, 8.12.2009, s. B1. Artikkelin verkkoversio.
3. ↑  Europe's largest mosque opened, dailymail.co.uk, viitattu 14.1.2014, (englanniksi)
4. ↑  Europe's largest mosque opens in Morden, 2.10.2010 theguardian.com, viitattu 14.1.2014, (englanniksi)
5. ↑  mosque in rome - italy beautifulmosque.com, viitattu 12.1.2014, (englanniksi)
6. ↑  Tentacles of Islam Slowly Enveloping Europe?, cbn.com, 31.5.2011, viitattu 14.1.2014, (englanniksi)
7. ↑  Makhachkala organizes charity iftars, islamdag.info, 23.8.2011, viitattu 17.1.2014, (englanniksi)