**Karl Linnas** (6. elokuuta 1919 Tartto, Viro − 2. heinäkuuta 1987 Leningrad, Neuvostoliitto; aik. ja nyk. Pietari, Venäjä) oli virolainen Tarton keskitysleirin päällikkö, joka tuomittiin Neuvostoliiton miehittämässä Virossa poissaolleena kuolemaan. Linnas karkotettiin kahdeksan vuoden oikeustaistelun jälkeen vuonna 1987 Yhdysvalloista Neuvostoliittoon, missä pian kuoli luonnollisesta syystä.

Elämä
-----

Linnaksen vanhemmat olivat August Julius Linnas ja Ida Emma Helene Park. Linnas kirjoitti ylioppilaaksi vuonna 1937. Tämän jälkeen hän opiskeli Tarton yliopistossa matematiikkaa, mutta ei koskaan valmistunut. Vuodesta 1937 lähtien hän oli virumaalaisen osakunnan jäsen. Viron sotavoimassa hän kävi sotakoulun, jossa hänestä tehtiin luonnekuvaus: "Pitäytyy kerran tekemässään päätöksessä ja on valmis kantamaan sen seuraukset".

Neuvostoliitto miehitti Viron kesällä 1940. Linnas selvisi neuvostomiehityksen ensimmäisestä kaudesta ja kun kansallissosialistinen Saksa hyökkäsi Neuvostoliittoon kesällä 1941, liittyi Linnas virolaisten Omapuolustus-vastarintajoukkoihin neuvostomiehittäjiä vastaan. Saksalaisten saavuttua Viroon alistettiin Omakaitse Saksan miehityshallinnolle ja Linnaksesta tuli Tarton keskitysleirin päällikkö. Leiri sijaitsi Näitusen aukiolla, josta vankeja vietiin ammuttaviksi Lemmatsin panssariestevalleille. Muuten Linnas korosti, että leirin toiminnasta vastasivat saksalaiset. Suomalaisen ministerin Max Jakobsonin johtama komitea kuitenkin vahvisti vuonna 1994, että myös Omapuolustus-joukot osallistuivat teloituksiin.

Neuvostojoukkojen lähestyessä Viroa kesällä 1944 Linnas oli rintamalla ja haavoittui vakavasti.

### Pakolaisuus

Linnas pakeni toista neuvostomiehitystä Saksan kautta Yhdysvaltoihin, jossa sai Yhdysvaltain kansalaisuuden vuonna 1960. Linnas oli aktiivinen virolaispakolaisten toiminnassa; hän muun muassa perusti virolaisen tyttöpartion ja Long Islandin nuoriso-orkesterin.

Vuonna 1962 Viroa hallinneen miehityshallinnon korkein tuomioita jakanut elin tuomitsi Linnaksen Tartossa poissaolleena kuolemaan. Hänen tyttärensä Anu Linnas on väittänyt, että syytteet olivat tekaistut ja osa neuvostohallinnon pyrkimystä leimata virolaispakolaiset. Todistajat olivat pakotettuja ja heistä kaksi oli tosiasiassa vankeja. Samoin Anu Linnas on väittänyt, että tuomio oli päätetty jo kolme viikkoa ennen varsinaista oikeudenkäyntiä. Joka tapauksessa Linnas tuomittiin noin 12 000 Neuvostoliiton kansalaisen kidutuksista, raiskauksista ja murhaamisesta. Virolaistutkija Riho Västrik on pitänyt lukua liioiteltuna ja pitää uskottavampana 4 000 henkeä. Nämä olivat myös muualta tuotuja eivätkä välttämättä Neuvostoliiton kansalaisia.

Neuvostoliitto oli vuodesta 1961 alkaen aloittanut neuvostovaltaa paenneiden virolaisten esittämisen sotarikollisina. Neuvostoliitto jätti Yhdysvalloille nootin 15. lokakuuta 1961 vaatien Linnaksen luovuttamista kuultuaan tämän saaneen kansalaisuuden. Kaksi päivää aiemmin Yhdysvaltain keskustiedustelupalvelu oli todennut, ettei Linnaksen tapaus antanut aihetta jatkotoimiin.

### Karkotus

Vuonna 1979 Yhdysvaltain oikeusministeriön alaisuuteen perustetulle erikoistutkimusten toimistolle annettiin valtuudet tutkia sotarikoksia yhteistyössä Neuvostoliiton kanssa. Todisteet toimitettiin Neuvostoliitosta. Linnakselta riisuttiin kansalaisuus sillä perusteella, että hän ei ollut maininnut Tarton keskitysleirin päällikkyyttä elämänhistoriassaan. Linnaksen puolella olivat erityisesti Yhdysvaltain kongressin konservatiivisimmat sekä Baltian maiden pakolaisjärjestöjen edustajat.

Joulukuussa 1986 Yhdysvaltain korkein oikeus määräsi, että Linnas oli karkotettava. Oikeusministeri Edwin Meese antoi Linnakselle kuukauden aikaa etsiä jokin toinen maa, joka myöntäisi hänelle turvapaikan. Panaman kanssa oltiin pääsemässä jo sopimukseen, mutta hanke kaatui, kun se päätyi julkisuuteen Yhdysvalloissa.

Linnaksen tuomion kriitikot huomauttivat, ettei Yhdysvallat ollut koskaan tunnustanut Baltian maita osana Neuvostoliittoa. Siten Linnasta ei voinut käsitellä Neuvostoliiton kansalaisena. Linnas oli Viron tasavallan kansalainen, tehnyt väitetyt rikoksensa Saksan miehitysaikana ja hänet oli tuominnut neuvostomiehittäjä. Lisäksi huomautettiin, että on moraalisesti kyseenalaista lähettää totaalitaarisen valtion rikoksista toiseen totalitaariseen valtioon teloitettavaksi.

Linnas karkotettiin keväällä 1987. Hänen viimeisiksi sanoikseen amerikkalaisille jäivät "Tämä on murha ja ihmisryöstö". Uutiskuvissa ihmisten mieliin jäi valkotukkaisen ja -partaisen Linnaksen epätoivoinen tarrautuminen portaiden kaiteisiin, kun häntä oltiin siirtämässä Tallinnaan lähteneeseen lentokoneeseen John F. Kennedyn kansainvälisellä lentoasemalla New Yorkissa. 

Karl Linnasin kuolemantuomion täytäntöönpanoa päätettiin lykätä toisaalta lisätodisteiden saamiseksi ja toisaalta korkeahkon ikänsä vuoksi. Koska kuolemantuomio oli langetettu Linnasin ollessa poissa Neuvostoliitosta, hänelle varattiin myös oikeus anoa armahdusta, minkä tekikin. Prosessi kuitenkin keskeytyi, kun Linnas kuoli sydänhalvaukseen sotilassairaalassa kesällä 1987.

Lähteet
-------

* Mitä-Missä-Milloin, Kansalaisen vuosikirja 1988
* *Karl Linnas tuomitaan uudelleen*, Aamulehti 23.4.1987
* *Natsit ja muut*, Aamulehti 25.4.1987 (pääkirjoitus)

### Viitteet

1. ↑
2. ↑
3. ↑  Album Academicum Universitatis Tartuensis 1918–1944. III, s. 320
4. ↑  Korporatsioon Vironian jäsenkunta 26. marraskuuta 1967 Toronto: Korp! Vironia, 1967
5. 1 2 3 4
6. 1 2
7. 1 2 3
8. ↑
9. ↑


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Yhdysvallat

 |

 |