recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Esimerkki Ullmann-kondensaatiosta
**Ullmann-kondensaatio** eli **Ullmannin eetterisynteesi** on kemiallinen reaktio, jossa fenoli tai tiofenolijohdannainen reagoi emäksisissä olosuhteissa kuparin katalysoimana halogenoidun aromaattisen yhdisteen kanssa. Tuotteena reaktiossa muodostuu diaryylieetteri tai -tioeetteri. Ensimmäisen kerran reaktion raportoi Fritz Ullmann vuonna 1905 ja se on nimetty hänen mukaansa.

Reagenssit ja mekanismi
-----------------------

Ullmann-kondensaatio tapahtuu lähes kaikille fenoli- tai tiofenolijohdannaisille. Aromaattisen halogeeniyhdisteen rakenteessa pitää olla aktivoivana ryhmänä elektroneja puoleensa vetävä ryhmä kuten nitroryhmä tai o-asemassa halogeeniatomiin nähden karboksyylihapporyhmä. Parhaiten reaktio tapahtuu aromaattisille bromideille ja jodideille. Ullmann-kondensaatio vaatii stoikiometrisen määrän kuparia tai kuparisuoloja kuten kupari(II)oksidia tai kuparihydroksidia. Lisäksi reaktiossa vaaditaan usein hyvin korkea lämpötila. Tämän vuoksi reaktiolle on pyritty kehittämään kuparikatalyyttejä, jotka mahdollistaisivat reaktion tapahtumisen myös miedoimmissa olosuhteissa. Erityisesti Ullmann-kondensaatiota käytetään polymeeristen voiteluaineidena käytettävien polyfenolieettereiden valmistamiseen

Ullmann-kondensaation reaktiomekanismin ensimmäisessä vaiheessa muodostuu todennäköisesti aryloksikupariyhdiste, joka reagoi aromaattisen halogeeniyhdisteen kanssa muodostaen diaryylieetterin.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Michael B. Smith & Jerry March: *March's Advanced Organic Chemistry*, s. 748. John Wiley & Sons, 2013. ISBN 9780470462591. (englanniksi)
2. 1 2  László Kürti, Barbara Czakó: *Strategic applications of named reactions in organic synthesis*, s. 462–463. Elsevier, 2005. ISBN 978-0124297852. Kirja Googlen teoshaussa (viitattu 8.8.2017). (englanniksi)
3. ↑  Fritz Ullmann & Paul Sponagel: Ueber die Phenylirung von Phenolen.  *Berichte der deutschen chemischen Gesellschaft*, 1905, 38. vsk, nro 2, s. 2211–2212. Artikkelin verkkoversio. Viitattu 8.8.2017.  (saksaksi)
4. ↑  Gwilherm Evano,Nicolas Blanchard: *Copper-Mediated Cross-Coupling Reactions*. John Wiley & Sons, 2013. ISBN 978-1-118-69047-5. Kirja Googlen teoshaussa (viitattu 8.8.2017). (englanniksi)
5. ↑  Zhang-Jie Shi: *Homogeneous Catalysis for Unreactive Bond Activation*, s. 82. John Wiley & Sons, 2014. ISBN 978-1-118-78899-8. Kirja Googlen teoshaussa (viitattu 8.8.2017). (englanniksi)
6. ↑  Leslie R. Rudnick: *Synthetics, Mineral Oils, and Bio-Based Lubricants*, s. 171. CRC Press, 2013. ISBN 9781439855386. Kirja Googlen teoshaussa (viitattu 8.8.2017). (englanniksi)
**Cissé Mariam Kaïdama Sidibé** (4. tammikuuta 1948 Timbuktu – 6. marraskuuta 2021) oli Malin pääministeri vuosina 2011–2012. 

Mariam Kaïdama Sidibé syntyi Timbuktussa 4. tammikuuta 1948. Sidibé on hänen tyttönimensä, Cissé hänen aviomiehensä nimi. Hän valmistui Bamakon kansallisesta hallinto-oppilaitoksesta vuonna 1974. Hän työskenteli vuosia valtionyhtiöiden johdossa, ja toimi myös valtiollisissa viroissa eri ministeriöissä ja presidentti Moussa Traorén neuvonantajana.

Presidentti Amadou Toumani Touré nimitti Sidibén hallituksen muodostajaksi vuonna 2011. Vuonna 2012 Malin tuaregien kapina levisi sotilasvallankaappaukseksi, joka syrjäytti Sidibén vallasta. Kapinalliset ottivat Sidibén ja kaksi hänen ministeriään vangeiksi.

Katso myös
----------

* Malin sotilasvallankaappaus 2012

Lähteet
-------

1. ↑  CV (Web Archive) *koulouba.pr.ml*.  Arkistoitu 1.10.2011. Viitattu 10.4.2018.
2. 1 2  Cissé Mariam Kaïdama Sidibé: Première femme chef de gouvernement au Mali *malienne moi*.  2016. Viitattu 10.4.2018. (ranskaksi)
3. ↑  [ MALI: FIVE
MONTHS OF CRISIS ARMED REBELLION AND MILITARY COUP] *Amnesty*. Viitattu 10.4.2018.
4. ↑  Mali: call on coup leaders to release arrested politicians *amnesty.org.uk*. Viitattu 10.4.2018.
Korpunoin kunta Lomonosovin piirin kartalla.
**Korpunoi** (ven. Горбунки́, *Gorbunki*) on kylä ja maalaiskunta Leningradin alueen Lomonosovin piirissä Venäjällä. Kylä sijaitsee Nuolijoen varrella Pietarin lounaispuolella. Korpunoin kylässä on 7 600 ja kunnassa 9 700 asukasta (vuonna 2010).

Korpunoin kunnan pinta-ala on 33,7 neliökilometriä. Se rajoittuu Lomonosovin piirin Annamoision, Teppolan ja Ropsunhovin kuntiin sekä Pietarin kaupungin Pietarhovin piiriin. Keskuskylän Korpunoin lisäksi kuntaan kuuluvat seitsemän kylää: Raikkosi eli Nuolijoki (ven. Райкузи, *Raikuzi*), Rospeekka (Разбегаево, *Razbegajevo*), Sameraisi (Новополье, *Novopolje*), Srednjaja Kolonija (Средняя Колония), Staryje Zavody (Старые Заводы), Vellankontu (Велигонты, *Veligonty*) ja Ylä-Kalanisto (Верхняя Колония, *Verhnjaja Kolonija*).

Toiseen maailmansotaan saakka seudulla asui venäläisten lisäksi inkerinsuomalaisia ja saksalaisia. Raikkosi, Rospeekka ja Sameraisi kuuluivat Hietamäen luterilaiseen seurakuntaan. Jälkimmäisessä oli myös ortodoksisia inkerikkoja. Nuolijokeen laskevan Mustajoen suussa sijaitseva kunnan entinen keskuspaikka Staryje Zavody on saanut alkunsa 1700-luvun alussa syntyneestä Strelnan tiilitehtaan työläisasutuksesta. Vuonna 1810 Nuolijoen varrelle perustettiin saksalaisia siirtokuntia. Venäläisessä Korpunoin kylässä oli suuriruhtinaan kartano.

Nykyään Korpunoi on Lomonosovin piirin suurin asutuskeskus. Siellä toimii Lomonosovskajan suurkanala, joka on yksi Euroopan suurimmista. Kunnassa on keskikoulu, Korpunoin ja Rospeekan kulttuuritalot, kaksi kirjastoa ja poliklinikka. Nähtävyyksiin kuuluu entisen Korpunoin kartanon puisto. Kunnan alueella on laajoja puutarhapalsta-alueita.

Lähteet
-------

1. ↑  *Venäjän federaation paikannimiä*, s. 61. Helsinki: Kotimaisten kielten tutkimuskeskus, 2006. ISBN 952-5446-18-2. Teoksen verkkoversio (viitattu 9.10.2015).
2. 1 2 3 4 5  Ofitsialnyi sait munitsipalnogo obrazovanija Gorbunkovskoje selskoje poselenije: Istoritšeskaja spravka *gorbunki-lmr.ru*. Viitattu 25.7.2010. (venäjäksi)
3. ↑  *Keski-Inkeri: kylä ja tiekartta (seurakuntaluettelo)*. Ingriainfo oy, 1993. ISBN 951-96326-1-1.
4. ↑  Ofitsialnyi sait munitsipalnogo obrazovanija Gorbunkovskoje selskoje poselenije: Sotsialno-ekonomitšeskoje razvitije *gorbunki-lmr.ru*. Viitattu 25.7.2010. (venäjäksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Korpunoin kunnan sivusto (venäjäksi)
* Korpunoin kunta Lomonosovin piirin sivustolla (venäjäksi)
**Frank Stäbler** (s. 27. kesäkuuta 1989 Böblingen) on saksalainen kreikkalais-roomalaisen tyylin painija. Hän edustaa TSV Musberg -seuraa, ja häntä on valmentanut vuodesta 2004 Andreas Stäbler.

Stäbler voitti maailmanmestaruuden 66 kg:n painoluokassa Las Vegasissa 2015, 71-kiloisissa Pariisissa 2017 ja 72 kg:n sarjassa Budapestissa 2018. Hän saavutti MM-kilpailuissa pronssia 66 kg:n sarjassa Budapestissa 2013 ja 67-kiloisissa Nur-Sultanissa 2019. Hän oli 66 kg:n painoluokassa viides MM-kilpailuissa 2011 ja 2014. 

Stäbler saavutti vuodelle 2021 siirretyissä Tokion olympialaisissa pronssia 67 kg:n painoluokassa. Olympialaisten 66-kiloisten sarjassa hän on sijoittunut viidenneksi 2012 ja seitsemänneksi 2016.

Stäbler voitti Euroopan-mestaruuden 66 kg:n sarjassa Belgradissa 2012 ja 72-kiloisissa Roomassa 2020. Hän sai 66 kg:n painoluokassa EM-pronssia Vantaalla 2014. Bakun Euroopan kisoissa 2015 hän oli kolmas 71-kiloisissa.

Stäbler sai junioreiden MM-kilpailuissa pronssia 66 kg:n sarjassa 2009. Hän oli kadettien EM-kilpailuissa kolmas 58-kiloisissa 2006 ja junioreiden EM-kilpailuissa kolmas 66-kiloisissa 2009.

Lähteet
-------

1. ↑  Frank Stäbler *sports-reference.com*.  Arkistoitu 18.12.2012. Viitattu 14.6.2015. (englanniksi)
2. 1 2 3 4  Staebler, Frank (GER) *iat.uni-leipzig.de*. Viitattu 22.2.2020. (englanniksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa

 |

 |
**Korpuajärvi** on matala ylänköjärvi Kuusamossa Pohjois-Pohjanmaan koillisosassa. Sen pinta-ala on 2,5 neliökilometriä. Etäisyys Oulusta on 172 kilometriä itäkoilliseen.

Maantiede
---------

Korpuajärven pituus kaakosta luoteeseen on 4,4 kilometriä. Järven itäosa on selvästi länsiosaa leveämpi: allas kapenee etelärannan Autioniemen ja pohjoisrannan Jämsänniemen kohdalta länteen. Itäosaa jakaa etelärannalta pohjoiseen suuntaava Hietaniemi. Sen länsipuolella on Autioniemi. Niemien välissä sijaitsee järven eteläisin osa, leveäsuinen Autiolahti. Järven länsipuolisko kapenee kohti luodetta. Vain 14 hehtaaria Korpuajärvestä on vähintään kaksi metriä syvä. Syvin kohta, kolme metriä, sijaitsee altaan keskivaiheilla noin 200 metriä Jämsänniemeltä länteen.

Korpuajärven länsiosassa sijaitsee kaksi pientä saarta: Pekansaari ja Nojosensaari. Järven itäkolkassa sijaitsee pieni nimetön saari. Korpuajärven rannat ovat metsä- ja suomaata. Ranta-alueella on harvakseltaan pientaloja.

Korpuajärveen laskee Kirvesoja kaakosta ja Myllykoski-Jämsänkoski pohjoisesta Pisamosta (248,8 metriä mpy). Korpuajärvi laskee sen länsikolkasta alkavaa Niskakoskea Korpuanjokeen, joka virtaa länteen ja yhtyy Kostonjokeen. Korpuajärven ja Pisamon välisen kannas on kapeimmasta kohdastaan noin puoli kilometriä leveä. Järvien välissä sijaitsee Korpuankangas, Jämsänlehto ja Pisamonsuo. Korpuajärven länsipuolitse kulkee yhdystie 18840.

Korpuajärven vesitilavuus on 3 185 000 kuutiometriä.

Korpuajärvi (61.681.1.009) kuuluu Korpuanjoen alaosan alueeseen (61.681), joka on kolmannen jakovaiheen vesistö Iijoen vesistössä (61). Toinen jakovaihe on Korpuanjoen valuma-alue (61.68) ja ensimmäinen jakovaihe on Kostonjoen valuma-alue (61.6). Korpuanjoen alaosan alueella on 13 vähintään hehtaarin laajuista vakavettä, joista Korpuajärvi on laajin. Toiseksi laajin on Kuusijärvi, jota seuraa Kauhamo.

Kuusamossa on toinenkin Korpuajärvi (61.682.1.015). Se sijaitsee Käsmän kylässä seitsemisen kilometriä Korpuanjoen alaosan alueen Korpuajärveltä pohjoiseen.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Korpuajärvi, vakavesi, Kuusamo
2. 1 2 3 4 5 6 7 8  Ympäristö.fi : Ympäristötiedon hallintajärjestelmä Hertta Ympäristötiedon hallintajärjestelmä Hertta. Viitattu 21.6.2022.
3. ↑  Korpuajärvi. Järviwiki. Viitattu 21.6.2022.
4. ↑  Korpuanjoen alaosan alue (61.681). Järviwiki. Viitattu 21.6.2022.
5. ↑  Korpuajärvi (61.682.1.015). Järviwiki. Viitattu 21.6.2022.
Espoo Cinén logo.
**Espoo Ciné International Film Festival** on eurooppalaisen elokuvan festivaali, jota on järjestetty jo vuodesta 1990 Espoossa. Alun perin festivaali oli kuusipäiväinen tapahtuma elokuun loppupuolella, mutta vuonna 2017 festivaalin ajankohta siirtyi toukokuun alkuun ja 2019 se muuttui seitsenpäiväiseksi. Koronapandemian takia Espoo Cinén vuosien 2020 ja 2021 festivaalit järjestettiin poikkeuksellisesti elokuun lopussa. Vuonna 2022 festivaali siirrettiin pysyvästi takaisin elokuuhun. Elokuvafestivaalin järjestämisestä vastaa Espoon elokuvajuhlat ry (Esbo filmfestival rf), joka perustettiin 1989.

Espoo Cinéssä esitetään 70–100 pitkää uutta eurooppalaista elokuvaa sekä juhlistetaan kotimaista elokuvaa Kotimainen juhlaelokuva - ja Pohjoismaiset lyhytelokuvat -näytöksien muodossa (Nordic shorts). Lisäksi Espoo Ciné on ensimmäisenä suomalaisista elokuvafestivaaleista nostanut esille LGBT-elokuvia koostaen oman näytöskokonaisuuden niille vuodesta 2001 alkaen.

Ohjelmistoon on myös kuulunut ulkoilmanäytös aina vuoden 2017 ajankohdan muutokseen asti. Ulkoilmanäytökset tulivat takaisin ohjelmistoon vuonna 2021.

Vuonna 2017 kuitenkin perustettiin Ciné kylässä -näytöskokonaisuus, jossa festivaalivieraat pääsevät ennakkoon näkemään festivaalin elokuvatarjontaa kotimaisten lyhytelokuvien muodossa espoolaisten omissa kodeissa. Vuosina 1999–2013 Espoo Ciné oli mukana eurooppalaisessa Méliès International Festivals Federation -festivaaliverkostossa jakamassa Méliès d’Argent -palkintoa parhaalle eurooppalaiselle fantasiaelokuvalle.

Lisäksi osana festivaalia on järjestetty koululaisnäytöksiä, joista vuonna 2017 muodostui Junior Ciné näytöskokonaisuuden kasvettua. Nykyään Junior Ciné tarjoaa näytöksien lisäksi opetusmateriaalia sekä työpajoja opettajille ja päiväkoti- ja koululaisryhmille viiden päivän ajan Espoo Cinén festivaaliviikolla.

Espoo Cinén pääasiallisina esityspaikkoina ovat Espoon Tapiolassa sijaitsevat festivaalin oma elokuvateatteri Kino Tapiola sekä Espoon kulttuurikeskuksen Tapiola- ja Louhisali. Vuodesta 2010 alkaen festivaali laajeni järjestäen näytöksiä myös Leppävaaran Finnkino Sellossa (entinen Bio Rex Sello) ja Matinkylän Finnkino Omenassa. Vuosittain elokuvafestivaalilla käy noin 20 000 elokuvan ystävää ja vierailijaa. Espoo Ciné onkin yksi Suomen suurimmista elokuva-alan tapahtumista.

Lähteet
-------

1. ↑  Elokuvafestivaali Espoo Ciné siirtyy ensi vuonna toukokuulle *Yle Uutiset*. Viitattu 12.1.2017.
2. ↑  Espoo Ciné keräsi ennätysyleisön *Yle Uutiset*. Viitattu 14.6.2021.

Aiheesta muualla
----------------

* Espoo Cinén kotisivut
* Aleksi Salonen: Espoo Ciné 2014  20.9.2014. Filmgoer.fi.
* Aleksi Salonen & Jouko Luhtala: Espoo Ciné 2013  12.9.2013. Filmgoer.fi.
* Aleksi Salonen: Espoo Ciné 2012  17.8.2012. Filmgoer.fi.  [vanhentunut linkki]
* Aleksi Salonen: Espoo Ciné 2011  29.8.2011. Filmgoer.fi.  [vanhentunut linkki]
* Kalle Karinen: Espoo Ciné 2010  15.9.2010. Elitisti.
* Ilja Rautsi: Espoo Ciné 2009  4.9.2009. Elitisti.
* Ilja Rautsi: Espoo Ciné 2008  28.8.2008. Elitisti.
* Ilja Rautsi: Espoo Ciné 2007  29.8.2007. Elitisti.
* Ilja Rautsi: Espoo Ciné 2006  4.9.2006. Elitisti.
Frank Steunenberg
**Frank Steunenberg** (8. elokuuta 1861 – 30. joulukuuta 1905) oli Idahon osavaltion neljäs kuvernööri. Hän toimi virassa vuosina 1897–1901. Edeltäjä oli William J. McConnell ja seuraaja Frank W. Hunt.

Steunenberg syntyi Keokukissa, Iowassa. Hän lopetti koulun 16-vuotiaana ja ryhtyi kirjanpainajan apuriksi. Myöhemmin Steunenberg julkaisi sanomalehteä Knoxvillessä ennen siirtymistään Idahon Caldwelliin.

Poliittinen ura
---------------

Steunenberg aloitti poliittisen uransa Caldwellissä. Hän pääsi Idahon osavaltion ensimmäiseen lainsäädäntäelimeen vuonna 1890.

Steunenberg oli vuoden 1896 kuvernöörinvaaleissa sekä demokraattien että lyhytikäisen populistipuolueen ehdokas. Voitettuaan vaalit hän nousi Idahon ensimmäiseksi ei-republikaaniseksi kuvernööriksi. Hän ei ollut ehdolla enää 1900.

Murha
-----

Steunenberg joutui salamurhan uhriksi Caldwellin-asuntonsa ulkopuolella joulukuussa 1905. Välittömästi pidätettiin Harry Orchard, jonka liittolaisiksi epäillyt Bill Haywood, Charles Moyer ja George Pettibone poliisi otti kiinni helmikuussa 1906.

Valtakunnallista huomiota saanut oikeudenkäynti alkoi Boisessa 1907. Aiemmin pidätetyt Haywood, Moyer ja Pettibone saivat vapauttavat tuomiot, koska heitä vastaan ei ollut riittävästi todisteita. Orchard sai erillisessä oikeudenkäynnissä elinkautisen vankeusrangaistuksen ja menehtyi vuonna 1954 vapautumatta koskaan.

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC

 |

 |
**Furby** on vuonna 1998 myyntiin tullut karvainen lelu/robotti, joka muistuttaa ulkonäöltään hieman pöllöä. Furbyilla on isot, lepakkomaiset korvat ja linnun jalat. Minkäänlaisia siipiä tai käsiä Furbyilla ei ole.

Vuonna 2005 myyntiin tuli uudistettuja ja entistä kehittyneempiä Furbyja, jotka osasivat mm. tunnistaa ääntä.

Furby.comin mukaan uusi Furby-mallisto tuli markkinoille syyskuussa 2013.

Furby oli alun perin Tiger Electronic -yhtiön tuote, mutta sen valmistus lopetettiin vuonna 2001. Hasbro alkoi valmistaa Furbyja uudelleen vuonna 2005. Vuonna 2014 tulivat markkinoille Furby Boomit, joille on tehty oma nettisovellus. Sovelluksen avulla Furby Boomia voi syöttää, käyttää vessassa ja suihkussa sekä ottaa siitä röntgenkuvan. Furbyjen ja Furby Boomien lisäksi on olemassa sekä virtuaalisia että oikeita Furby Furblingseja, jotka ovat Furby Boomien poikasia. Furby Furblingseja voi hoitaa sekä oikeasti että virtuaalisesti nettisovelluksen avulla. Tavallisillekin Furbyille on kehitetty oma, joskin hiukan yksinkertaisempi nettisovellus. Furbyille myydään myös tarvikkeita, esim. tuoleja, aurinkolaseja sekä kantolaukkuja.
*Tämä artikkeli käsittelee Tyynellämerellä Vanuatussa sijaitsevaa saarta. Espírito Santo on yksi Brasilian osavaltioista.*
Espiritu SantoEspiritu Santon rannikkoa

|  |  |
| --- | --- |
| Sijainti | 
SanmaVanuatu |
| Saariryhmä | 
Uudet-Hebridit |
| Vesialue | 
Korallimeri |
| Korkein kohta | 
Mount Tabwemasana, 1 879 m |
| Pinta-ala | 
3 677 km²  |

Väestö| Asukasluku | 
50 000 |
| Suurin kaupunki | 
Luganville |

muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa WikidataaTietolaatikon dokumentaatioNäytä Wikidatasta tulevat arvot

**Espiritu Santo** on vulkaaninen saari Vanuatun saaristovaltiossa Tyynellämerellä. Sanman maakuntaan kuuluva saari on Vanuatun saarista pinta-alaltaan suurin. Sen pinta-ala on 3 766 neliökilometriä, ja siellä asui vuoden 2016 väestönlaskennan mukaan noin 50 000 asukasta. Asukkaista noin kolmasosa asuu Luganvillessä, joka on Espiritu Santon suurin ja koko Vanuatun toiseksi suurin kaupunki. Saaren nimi tarkoittaa *Pyhää Henkeä*.

Saari sijaitsee 120 kilometriä Vanua Lavasta lounaiseen. Espiritu Santon länsiosa on vuoristoista. Saaren korkein kohta on 1 879 metriä korkea Tabwemasana, joka on myös Vanuatun korkein kohta. Ensimmäiset eurooppalaiset kävivät saarella 1600-luvulla. Ensimmäisenä kävi portugalilainen tutkimusmatkailija Pedro Fernández de Quirós, joka saapui saarelle vuonna 1606. Espiritu Santolla tuotetaan kopraa, kaakaota, lihaa ja tonnikalaa.

Kuvia
-----

* Ajopuu Espiritu SantossaAjopuu Espiritu Santossa
* LuganvilleäLuganvilleä

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Espiritu Santo Encyclopaedia Britannica. Viitattu 1.4.2020. (englanniksi)
2. 1 2  Vanuatu: Provinces and Islands *citypopulation.de*. Viitattu 1.4.2020. (englanniksi)
3. ↑

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Espiritu Santo** Wikimedia Commonsissa
**Frank Sels**, alun perin **François Sels**, (3. joulukuuta 1942 – 19. joulukuuta 1986) oli belgialainen sarjakuvantekijä, joka tunnetaan parhaiten Hopeanuoli-lännensarjakuvan luojana.

Sels opiskeli taidetta Antwerpenissä ja työskenteli sen jälkeen lyhyen aikaa painotalossa. Sels työskenteli vuodesta 1963 lähtien sarjakuvantekijänä Studio Vandersteenissä. Hän teki muun muassa sarjoja *Karl May* ja *De Rode Ridder*. Selsi piirsi useita Ons Land- ja Ohee-lehdissä julkaistuja sarjakuvia ja erikoistui viikinki- ja lännenaiheisiin sarjoihin. Sels lopetti lyhyeksi aikaa työt Vandersteenillä vuonna 1966, mutta palasi pian takaisin. Vuonna 1969 Sels lähti Vandersteeniltä lopullisesti ja alkoi työskennellä saksalaiselle Bastei Verlag –kustantamolle. Sels loi Hopeanuoli-sarjan (*Silberpfeil, der Junge Häuptling*), joka ilmestyi aluksi Felix-lehdessä, ja vuodesta 1971 lähtien omassa viikkojulkaisussaan.

Sels perusti oman studion ja palkkasi piirtäjiksi Edgard Gastmansin, Robert Wuytsin, Eric De Ropin, Jean Bosco Safarin, Claus Scholzin, Jan van Rooyn sekä poikansa Erwinin. Studio Sels tuotti sarjakuvia nopeaan tahtiin, ja Hopeanuolta julkaistiin sekä Saksassa että Belgiassa. Sels teki Bastei-kustantamolla myös kauhusarjakuvia ja aloitti tieteissarjakuvan *Op zoek naar Alfadir*, jonka hänen poikansa Edwin viimeisteli vuonna 2004. Sels teki itsemurhan joulukuussa 1986. Saksalainen kustantamo Wick on julkaissut hänen kootut työnsä sarjassa *Frank Sels Archiv*.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Frank Sels *Lambiek Comiclopedia*. Viitattu 9.1.2021. (englanniksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Belgia

 |
|  |
| Taiteenala | 
* RKD Artists

 |

 |
**John Whitehead** (30. kesäkuuta 1860 Muswell Hill, Lontoo, Britannia – 2. kesäkuuta 1899 Hainan Kiina) oli englantilainen tutkimusmatkailija, luonnontieteilijä ja ammattimainen lintujen keräilijä.

John Whiteheadin löytämä filippiinienkotka.
Whitehead matkusteli Borneossa vuosina 1885–1888 ja keräsi joukon uusia eläinlajeja, kuten smaragdiharlekiinin (*Calyptomena whiteheadi*). Palattuaan matkalta hän kirjoitti teoksen *The Explorations of Mount Kina-Balu* (1893). Vuosina 1893–1896 Whitehead tutki Filippiinejä ja löysi jälleen useita uusia lajeja, muun muassa erään maailman suurimmista linnuista, filippiinienkotkan (*Pithecophaga jefferyi*). Vuonna 1899 Whiteheadin piti palata Filippiineille, mutta Espanjan ja Yhdysvaltojen sota esti hänen aikeensa. Sen sijaan hän matkusti Hainaniin Kiinaan, jossa hän kuoli pian kuumetautiin.

Whitehead nimesi linnuista mindoronkeisarikyyhkyn (*Ducula mindorensis*).

Whiteheadin kunniaksi on nimetty joukko lintulajeja, kuten korsikannakkeli (*Sitta whiteheadi*)

Lähteet
-------

1. ↑  Zoonomen
2. ↑  ITIS


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Yhdysvallat
* Alankomaat

 |
|  |
| Taiteenala | 
* Scientific illustrators

 |

 |
Ruotsalaisen furiirin arvomerkki.
**Furiiri** (ransk. *fourrier*) on aiemmin useiden maiden maavoimissa käytössä ollut sotilasarvo, jota kantoivat majoituksesta ja muonituksesta vastanneet aliupseerit.

Ruotsin puolustusvoimissa on käytössä kaksikin arvoastetta, furiiri ja ylifuriiri (ruots. *överfurir*), jotka kuuluvat alipäällystöön. Kustaa Vaasan hallintokaudella furiiri toimi komppanian majoitus- ja muonitusvastaavana, mutta myöhemmin arvosta tuli tavallinen sotilasarvo, joka 1875 korvattiin faanjunkkarilla. Furiirin arvo otettiin uudelleen käyttöön 1914, jolloin siitä tuli ylin alipäällystön arvo Ruotsin armeijassa. Vuonna 1926 arvo otettiin käyttöön Ruotsin ilmavoimissa ja 1940 laivastossa. Ylifuriirin arvo otettiin käyttöön 1942. Nykyisin furiiri ja ylifuriiri sijoittuvat arvoasteikossa korpraalin ja kersantin väliin.

Hovifuriiri
-----------

Hovifuriiri on hovipalvelija, joka hovin palvelusväen eli hovikunnan esimiehenä toimivan hovimarsalkan alaisuudessa hoitaa talousasioita ja valvoo palveluskunnan toimia.

Lähteet
-------

1. ↑  *Otavan iso tietosanakirja*. Osa 2, palsta 1570, hakusana furiiri. Helsinki: Otava, 1962.
2. ↑  Nationalencyklopedin, Bokförlaget Bra Böcker 1992
3. ↑  *Uusi tietosanakirja*. Osa 7, palsta 1004, hakusana hovifuriiri. Helsinki: Tietosanakirja oy, 1961.
**John William Behnken** (19. maaliskuuta 1884 Cypress, Teksas – 23. helmikuuta 1968 Hollywood, Florida) oli yhdysvaltalainen luterilainen pastori, joka toimi vuosina 1935–1962 luterilaisen Missouri-synodin johtajana eli presidenttinä.

Elämä
-----

Behnken syntyi Teksasin Cypressissä 19. maaliskuuta 1884. Hänen valmistuttuaan St. Louisin Concordia Seminarystä vihki pastori Gotthilf Birkmann hänet pappisvirkaan Teksasin Fedorin Kolminaisuuden luterilaisessa kirkossa 12. elokuuta 1906. Hänen ensimmäinen työnsä pastorina oli toimia lähetystyössä Teksasin Houstonissa. Kaksi vuotta tätä työtä tehtyään hänet kutsuttiin Houstonin Kolminaisuuden luterilaisen kirkon pastoriksi.

Vuonna 1909 hän avioitui Gertrude Geislerin (1890-1910) kanssa. Tämä kuitenkin kuoli jo seuraavana vuonna. Vuonna 1914 Behnken solmi avioliiton Hilda Grassmuckin (1890-1954) kanssa.

Behnken palveli Missouri-synodin Teksasin piiriä useissa tehtävissä, ensin Kirkon laajenemistoimikunnan puheenjohtajana, sitten toisena varapresidenttinä vuodet 1920-1926 ja lopulta piirin presidenttinä vuodet 1926-1929. Hän toimi Missouri-synodin toisena varapresidenttinä vuodet 1929-1932, ensimmäisenä varapresidenttinä vuodet 1929-1932 ja lopulta presidenttinä vuodet 1935-1962. Päätettyään presidenttikautensa hän sai kunniapresidentin arvonimen. 1934 hän oli saanut Concordia Seminarystä jumaluusopin kunniatohtorin arvon.

Behnken kirjoitti uransa aikana useita kirjoja, kuten *Noonday Sermons* (1925), *God Is Our Refuge and Strength* (1942), *Mercies Manifold: Radio Messages Broadcast During the Summer of 1949* (1950), *Know Your Synod's Work* (1961) sekä omaelämäkerran *This I Recall* (1964). Behnken kuoli 23. helmikuuta 1968 Floridan Hollywoodissa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  John William Behnken Concordia Historical Institute.  Arkistoitu 31.3.2019. Viitattu 30.8.2018. (englanniksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC

 |

 |
**Perhonen lasikuvussa** (ransk. *Le scaphandre et le papillon*) on ranskalaisen Jean-Dominique Baubyn vuonna 1997 julkaistu omaelämäkerta. Bauby (s. 1952) oli ranskalaisen muotilehti *Ellen* päätoimittaja, joka halvaantui yllättäen vuonna 1995.

Baubyn sairaus oli vaikea aivohalvaus, niin kutsuttu locked-in-oireyhtymä. Hän pystyi liikuttamaan ainoastaan vasenta silmäluomeaan, mutta hänen aivonsa toimivat normaalisti. Baubyn puheterapeutti kehitti hänelle kommunikointijärjestelmän, jossa aakkoset oli järjestetty sen mukaan, miten usein ne esiintyvät ranskan kielessä. Bauby saneli toimittajalle tekstiä silmäänsä räpäyttämällä. Kirjain kirjaimelta syntyi teos, jossa Bauby kuvailee ahdistustaan sekä kertoo tarinoita paikoista, joissa hän käy omissa muistoissaan ja mielikuvituksensa siivin.

Bauby kuoli 9. maaliskuuta 1997, vain muutama päivä kirjansa ilmestymisen jälkeen.

Kirjasta on tehty samanniminen elokuvasovitus vuonna 2007. Elokuvan ohjasi Julian Schnabel, ja se sai neljä Oscar-ehdokkuutta.

Lähteet
-------

1. ↑  Jean-Dominique Bauby : Perhonen lasikuvussa *finlandiakirja.fi*. Viitattu 8.10.2022.
**Bruno Vilhelm Breitholtz** (3. joulukuuta 1870 Hämeenlinna – 21. tammikuuta 1920 Helsinki) oli suomalainen vankeinhoitolaitoksen ylijohtaja.

Breitholtzin vanhemmat olivat maanmittauskonttorin sihteeri Petter Wilhelm Breitholtz (1842–1901) ja Maria Charlotta Lindqvist (1844–1881). Hän pääsi ylioppilaaksi Haminan lyseosta 1889 ja opiskeli Helsingin yliopistossa suorittaen kameraalitutkinnon 1894 ja ylemmän hallintotutkinnon 1895.

Breitholtz toimi vankeinhoitovirkamiehenä ja hän oli Viipurin lääninvankilan johtajana 1900–1914, Helsingin köyhäinhoitohallituksen toimitusjohtajana 1914–1917, vankilantarkastajana 1917–1918 sekä vankeinhoitohallituksen ylijohtajana 1918–1920.

Breitholtz oli naimisissa vuodesta 1908 Hellin Elsa Tarhosen (1885–1966) kanssa.

Lähteet
-------

1. ↑  Bruno Breitholtz. *Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899*. Helsingin yliopiston verkkojulkaisu.
2. ↑  Geni.com : Bruno Vilhelm Breitholtz


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899

 |

 |
Bruno Canino
**Bruno Canino** (s. 30. joulukuuta 1935 Napoli) on italialainen pianisti ja säveltäjä.

Canino aloitti pianonsoiton opintonsa Napolissa Vincenzo Vitalen johdolla ja jatkoi niitä Milanon konservatoriossa opettajinaan Enzo Calace sekä Bruno Bettinelli. Hänet palkittiin Kansainvälisessä Ferruccio Busoni -pianokilpailussa Bolzanossa vuosina 1956 ja 1958. Canino on kiertänyt solistina ja kamarimuusikkona Euroopassa, Japanissa, Kiinassa, Australiassa, Uudessa-Seelannissa, Kanadassa, Yhdysvalloissa ja Etelä-Amerikassa. Caninon yhteistyökumppaneiden joukossa ovat olleet jousisoittajat Itzhak Perlman, Lynn Harrell, Salvatore Accardo, Viktoria Mullova ja Uto Ughi. Hän aloitti 1950-luvulla esiintymisen pianoduona Antonio Ballistan kanssa ja on toiminut Trio di Milanon pianistina.

Canino on työskennellyt monien modernin ohjelmiston säveltäjien kanssa. Hän on usein kantaesittänyt heidän teoksiaan ja saanut heiltä itselleen omistettuja teoksia. Säveltäjiin ovat kuuluneet Davide Anzaghi, Luciano Berio, Pierre Boulez, Sylvano Bussotti, Franco Donatoni, Mauricio Kagel, Rolf Liebermann, György Ligeti, Bruno Maderna, Luigi Nono, Karlheinz Stockhausen, Wolfgang Rihm ja Iannis Xenakis. Canino on itse säveltänyt pianolle soolo- ja kamariteoksia. Hän opetti pianonsoittoa entisessä opinahjossaan, Milanon konservatoriossa. Lisäksi hän on tehnyt opetustyötä Bernissä ja pitänyt kansainvälisesti piano- sekä kamarimusiikkikursseja. Canino on istunut monien kansainvälisten kilpailujen tuomaristoissa. Vuosina 1999–2001 hän toimi Venetsian biennaalin musiikkisektion johdossa.

Canino on levyttänyt muun muassa Alfredo Casellan ja Claude Debussyn kokonaispianotuotannot sekä Johann Sebastian Bachin *Goldberg-muunnelmat*. Hän sai Viktoria Mullovan kanssa Edison-musiikkipalkinnon Sergei Prokofjevin, Maurice Ravelin ja Igor Stravinskyn teosten levytyksellä. Vuonna 1997 Caninolta julkaistiin kirja *Vademecum for a Chamber Pianist*.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6  Bruno Canino AllMusic
2. 1 2 3 4  Bruno Canino Naxos
3. 1 2 3 4 5  Bruno Canino, a living legend of Italian pianism, to make his first appearance in Lithuania Lithuanian National Philharmonic Society


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Italia
* Israel
* Suomi (KANTO)
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* IdRef

 |

 |
Philadelphian *Ihmisoikeudet nyt!* -esiintyminen
**Ihmisoikeudet nyt!** (engl. *Human Rights Now!*) oli kuusi viikkoa kestänyt maailmanlaajuinen hyväntekeväisyyskiertue ihmisoikeusjärjestö Amnesty Internationalin hyväksi. Kiertue järjestettiin 2. syyskuuta - 15. lokakuuta 1988 tehden 20 esiintymistä Pohjois- ja Etelä-Amerikassa, Afrikassa, Aasiassa ja Euroopassa. Kiertueeseen osallistuivat Bruce Springsteen, Sting, Peter Gabriel, Tracy Chapman ja Youssou N'Dour, joiden lisäksi jokaisessa esiintymisessä oli mukana useita paikallisia tähtiä.

Ennen jokaista esiintymistä artistit sekä Amnestyn edustajat pitivät kaupungissa tiedotustilaisuuden, jossa he kertoivat ihmisoikeuksista ja jakoivat ihmisoikeuksien yleismaailmallisen julistuksen kopioita. Kiertueen tarkoituksena oli nimenomaan levittää tietoutta ihmisoikeuksista, eikä kerätä rahaa Amnestylle.

Tapahtumaa sponsoroi urheiluvälinevalmistaja Reebokin alainen Reebok Foundation.

Esiintymispaikat
----------------

| Pvm | Kaupunki | Maa | Paikka |
| --- | --- | --- | --- |
| Eurooppa |
| 2. syyskuuta 1988 | Lontoo | Iso-Britannia | Wembley Stadium |
| 4. syyskuuta 1988 | Pariisi | Ranska | Palais Omnisports de Paris-Bercy |
| 5. syyskuuta 1988 |
| 6. syyskuuta 1988 | Budapest | Unkari | Népstadion |
| 8. syyskuuta 1988 | Torino | Italia | Stadio Comunale |
| 10. syyskuuta 1988 | Barcelona | Espanja | Camp Nou |
| Pohjois-Amerikka |
| 13. syyskuuta 1988 | San José | Costa Rica | Estadio Nacional |
| 15. syyskuuta 1988 | Toronto | Kanada | Maple Leaf Gardens |
| 17. syyskuuta 1988 | Montreal | Olympic Stadium |
| 19. syyskuuta 1988 | Philadelphia | Yhdysvallat | JFK Stadium |
| 21. syyskuuta 1988 | Los Angeles | Los Angeles Memorial Coliseum |
| 23. syyskuuta 1988 | Oakland | Oakland Coliseum |
| Aasia |
| 27. syyskuuta 1988 | Tokio | Japani | Tokyo Dome |
| 30. syyskuuta 1988 | New Delhi | Intia | Jawaharlal Nehru Stadium |
| Eurooppa |
| 3. lokakuuta 1988 | Ateena | Kreikka | Olympic Stadium |
| Afrikka |
| 7. lokakuuta 1988 | Harare | Zimbabwe | National Sports Stadium |
| 9. lokakuuta 1988 | Abidjan | Norsunluurannikko | Stade Houphuet-Boigny |
| Etelä-Amerikka |
| 12. lokakuuta 1988 | São Paulo | Brasilia | Parque Antártica |
| 14. lokakuuta 1988 | Mendoza | Argentiina | Estadio Mundialista Mendoza |
| 15. lokakuuta 1988 | Buenos Aires | River Plate Stadium |

Lähteet
-------

1. ↑

**Amnesty International**
**Hyvä artikkeliHistoria - Lupaava artikkeliHistoria Suomessa - Kritiikki**
  

**Pääsihteerit:** Peter Benenson - Eric Baker - Martin Ennals - Thomas Hammarberg - Ian Martin - Pierre Sané - Irene Khan - Salil Shetty
  

**Muuta:** *Chimes of Freedom* - *Ihmisoikeudet nyt!* - *Keepers of the Flame* - *Salaisen poliisin pallit* - *Vesi murtaa kiveä*


Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Human Rights Now!
Tämä artikkeli käsittelee **ihmisoikeuksien tilaa Syyriassa**.

Kansainvälisen ihmisoikeusjärjestö HRW:n mukaan ihmisoikeudet ovat olleet vajaat Assadin autoritäärisen hallinnon alla. Tilanne paheni Syyrian levottomuuksien aikana vuosina 2011-2012, jolloin muun muassa hallitusta tukevat Shabiha-joukot syyllistyivät lukuisiin laittomiin pidätyksiin ja kidutuksiin. Myös Syyrian kapinalliset sieppasivat ja murhasivat ihmisiä.

YK:n mukaan ihmisoikeuksiin sisältyy muun muassa sananvapaus, liikkumisoikeus, uskonnonvapaus ja poliittinen vapaus. Syyriassa oli poikkeustila 1963-2011, jolloin 
turvallisuusjoukoilla oli laajennetut pidätysoikeudet. Tiedonvälitystä ja kokoontumisia valvottiin ja poliittisia vankeja otettiin satoja vuosittain.
Pidätettyjä myös kidutettiin. Ihmisoikeuksien puolustajia uhkailtiin ja pidätettiin. Syyriassa vähemmistöjä sorretaan ja monilta kiistetään muiden kanssa tasaveroiset sosiaaliset ja taloudelliset oikeudet.. Syyrian hallitus lakkautti virallisesti poikkeustilan virallisesti vuonna 2011, mutta tällä ei ollut käytännön merkitystä. Samaan aikaan muutenkin käynnistyvä sota pahensi ihmisoikeustilanteen monilla alueilla erittäin huonoksi, mm. kapinalliskaupunkeja oli kesällä 2011 nälkäsaarrossa.

  

Syyria

Lait
----

Laki No. 69 (30.9.2008) antaa vastuuvapauden turvallisuusjoukoille, poliisille ja tullille virassa tehtyjä rikoksia vastaan.

Poliittiset vangit
------------------

Satoja ihmisiä on pidätetty poliittisista syistä. Ainakin kaksi ihmistä on ollut pidätettynä jo vuodesta 2005 ilman oikeudenkäyntiä (2009).

Katoamiset
----------

17 000 ihmistä on kadonnut 1970- ja 1980-luvuilla ilman selvyyttä asiasta vieläkään (2008).

Sananvapaus
-----------

Sananvapaus on tiukasti valtion valvonnassa. Lait rankaisevat toisinajattelijoita. Pidätyksiä ja syyttäjän vaatimuksia kuolemantuomiosta tai vuosien vankeudesta voi saada esimerkiksi vaatimalla demokratiaa ja hallituksen uudistusta tai kritisoimalla turvallisuusjoukkoja eli valtion mukaan lähettämällä nettiin "väärää tietoa".

Kuolemanrangaistus
------------------

Syyriassa on yhä voimassa kuolemanrangaistus (2009). Syyria äänesti YK:ssa kuolemanrangaistuksen sallimisen puolesta joulukuussa 2008.

Pakolaiset
----------

Syyriassa on miljoona pakolaista Irakista ja 500 000 palestiinalaista pakolaista (2008). Osa irakilaista palautettiin väkisin vuonna 2008.

Lähteet
-------

1. ↑  World Report 2010 Himan Rihts Watch
2. 1 2 3 4 5 6 7  Amnesty International Report 2009 The State of the World's Human Rights, Amnesty International, s. 314-318

Aiheesta muualla
----------------

* Human Rights Watch Human Rights Watch
* Amnesty International Amnesty International
Gianni Mascolo vuonna 2012
**Gianni Mascolo** (s. 3. lokakuuta 1940 Milano) on italialainen laulaja. Mascolo aloitti uransa kymmenenvuotiaana Teatro alla Scalan kuorossa. Mascolo opiskeli myöhemmin Milanon konservatoriossa, josta valmistui pianonsoitosta. Mascolo sai levytyssopimuksen Ariston-yhtiölle, jonka kautta hän julkaisi ensilevytyksensä vuonna 1964.

Mascolo osallistui San Remon musiikkifestivaaleille 1965 kappaleella *Di fronte all'amore* ja karsiutui kilpailun semifinaalissa. Mascolo voitti sveitsiläisen Concours Eurovision -laulukilpailun 1968 kappaleella *Guardando il sole* ja valikoitui näin Sveitsin edustajaksi saman vuoden Eurovision laulukilpailuun. Kansainvälisessä Eurovision laulukilpailussa Mascolo sijoittui jaetulle 13. sijalle 17 kilpailijan joukosta.

Lähteet
-------

1. ↑  Gianni Mascolo *discogs.com*. Viitattu 6.8.2022.
2. ↑  Italy: Sanremo 1965 *eurovisionworld.com*. Viitattu 6.8.2022.
3. ↑  Switzerland: Concours Eurovision 1968 *eurovisionworld.com*. Viitattu 6.8.2022.
4. ↑  London 1968 *eurovision.tv*. Viitattu 6.8.2022.


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana

 |

 |
**Gianni Stensness** (s. 7. helmikuuta 1999) on australialais-uusiseelantilainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan keskuspuolustaja. Hän on pituudeltaan 185-senttimetrinen. Hän edustaa Norjan Eliteserienissä pelaavaa Vikingiä.

Stensness on edustanut Australian A-Leaguessa uusiseelantilaista Wellington Phoenixiä ja Central Coast Marinersia. Hän siirtyi elokuussa 2021 Norjaan stavangerilaisseura Vikingiin. Hän pelasi kaudella 2021 Eliteserienissä 14 ottelua ja teki niissä yhden maalin. Kaudella 2022 hän on pelannut liigassa 11 ottelua mutta joutui kesäkuussa loukkaantumisen vuoksi syrjään kentiltä.

Stensness edusti Uutta-Seelantia nuorisomaajoukkueissa. Kesällä 2021 kilpailluissa Tokion olympialaisissa hän pelasi täydet minuutit Uuden-Seelannin kaikissa neljässä ottelussa, kun joukkue eteni puolivälieriin ja hävisi niissä Japanille rangaistuspotkukilpailussa. Tämän jälkeen Stensness siirtyi edustamaan Australian A-maajoukkuetta. Hän pelasi maaliskuussa 2022 täyden peliajan MM-karsintaotteluissa Japania ja Saudi-Arabiaa vastaan.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Gianni Stensness Transfermarkt-sivustolla (englanniksi)
Lehden ensimmäisen numeron etusivu.
**Lasten Kuvalehti** oli Jyväskylässä vuosina 1880–1918 ilmestynyt lastenlehti.

K. J. Gummeruksen perustama *Lasten Kuvalehti* oli poikkeuksellisen pitkäikäinen ja suosittu lastenlehti. Se ilmestyi kerran kuukaudessa *Kyläkirjaston Kuvalehden* A-sarjan liitteenä, eikä sitä voinut tilata erikseen. Lehden toimittamisesta vastasi kustantaja itse ja hänen kuoltuaan vuonna 1898 Jaakko Gummerus, jonka apuna toimivat Herman Niemi, I. V. Pesonius, Anni Voipio ja Elsa Hästesko. Lehteä avustivat Zachris Topelius ja monet Jyväskylän seminaarin opettajat.

Kristillishenkinen ja moralisoiva lehti julkaisi paljon Raamatun pohjalta laadittuja kertomuksia. Se sisälsi myös satuja, tietopuolisia artikkeleita ja kuvia maailman ihmeistä. 1880-luvun lopulla mukaan tulivat arvoitukset, leikit ja kilpatehtävät. Lehden kirjeenvaihto-osasto oli myös hyvin suosittu. Kuvitus lisääntyi vuosisadan vaihteessa ja ensimmäinen valokuva julkaistiin vuonna 1898.

*Lasten Kuvalehti* saavutti emolehtensä kyljessä huomattavan levikin, enimmillään 16 600 kappaletta vuonna 1905. Ulkoasultaan ja sisällöltään vanhanaikaisena se ei 1900-luvulla enää voinut kilpailla paremmin toimitettujen lehtien kanssa. *Kyläkirjaston Kuvalehti* lastenlehtineen siirtyi vuonna 1917 WSOY:lle, jossa niitä toimitti Ilmari Jäämaa. Lehtien ilmestyminen päättyi Suomen sisällissotaan.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  *Suomen lehdistön historia 9. Aikakauslehdistön historia: Erikoisaikakauslehdet*, s. 125–127. Kuopio: Kustannuskiila, 1991. ISBN 951-657-326-6.

Aiheesta muualla
----------------

* *Lasten Kuvalehti* digitoituna kansalliskirjastossa
**Aleksandr Alfredovitš Bek** (ven. Алекса́ндр Альфре́дович Бек, 3. tammikuuta 1903 (J: 21. joulukuuta 1902) Saratov – 2. marraskuuta 1972 Moskova) oli venäläinen neuvostokirjailija.

Aleksandr Bek syntyi sotilaslääkärin perheeseen. Vuonna 1919 hän liittyi vapaaehtoisena puna-armeijaan ja työskenteli sittemmin lehtimiehenä. Toisen maailmansodan aikana hän toimi sotakirjeenvaihtajana.

Bekin tuotannon keskeisiä aiheita ovat metalliteollisuus ja toinen maailmansota. Hänen ensimmäinen pienoisromaaninsa (1934) kertoo metallurgi Mihail Kurakosta. Kirjailijan teki tunnetuksi Moskovan puolustustaisteluja tuoreeltaan kuvannut pienoisromaani "Volokolamskin valtatie" (*Volokolamskoje šosse*, 1943–1944). Sodan jälkeen hän palasi jälleen teollisuusaiheisiin. Sotateemaa jatkoivat vuonna 1960 ilmestyneet pienoisromaanit *Neskolko dnei* ("Muutamia päiviä") ja "Kenraali Panfilovin reservi" (*Rezerv generala Panfilova*). Vuonna 1965 valmistuneen romaanin "Uskollisuuden mitta" (*Novoje naznatšenije*) päähenkilön taustalla on Stalinin ajan metalliteollisuusministeri Ivan Tevosjan. Se ilmestyi Saksassa vuonna 1972, mutta Neuvostoliitossa vasta vuonna 1986.

Suomennettuja teoksia
---------------------

Nimellä Aleksander Bek
* *Volokolamskin valtatie*. Suom. Aarre Lehto. Helsinki: Kansankulttuuri, 1946. (2. painos 1962, 3. painos 1975.)
* *Kenraali Panfilovin reservi*. Suom. Juhani Konkka. Helsinki: Kansankulttuuri, 1961.
* *Uskollisuuden mitta*. Suom. saksannoksesta Tampereen kieli-instituutin kääntäjäryhmä. Helsinki: Kirjayhtymä, 1973.

Lähteet
-------

1. 1 2  Kasack, Wolfgang: *Entsiklopeditšeski slovar russkoi literatury s 1917 goda*, s. 87. London: Overseas Publications Interchange, 1988. ISBN 0-903868-73-3.
2. ↑  *Russkije pisateli, XX vek. Biobibliografitšeski slovar. Tšast 1*, s. 149–150. Moskva: Prosveštšenije, 1998. ISBN 5-09-006993-X.
3. ↑  Kasack, Wolfgang: *Entsiklopeditšeski slovar russkoi literatury s 1917 goda*, s. 88. London: Overseas Publications Interchange, 1988. ISBN 0-903868-73-3.

Aiheesta muualla
----------------

* Kratkaja literaturnaja entsiklopedija: Aleksandr Bek (venäjäksi)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
	+ 2
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Suomi (KANTO)
* Yhdysvallat
* Ruotsi
* Tšekki
* Kreikka
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**Aleksandr Jakovlevitš Bereznjak** (ven. Алекса́ндр Я́ковлевич Березня́к, 29. joulukuuta 1912 Bojarkino, Moskovan kuvernementti – 7. heinäkuuta 1974 Dubna, Moskovan alue) oli neuvostoliittolainen lentokoneiden ja ohjusten suunnittelija. Hän oli MKB Raduga -suunnittelutoimiston johtaja vuodesta 1957.

Bereznjak valmistui lentokonesuunnittelijaksi Moskovan ilmailuinstituutista ja toimi lentokoneteollisuudessa vuodesta 1931 alkaen. Vuonna 1932 hän pääsi kommunistipuolueen jäseneksi. Hän toimi Viktor Bolhovitinovin erikoislentokoneiden suunnittelutoimistossa, jossa suunniteltiin Aleksei Isajevin kanssa yhteistyössä vuonna 1942 valmistunut Neuvostoliiton ensimmäinen rakettilentokone, BI-1, joka toimi nesteraketin avulla. Bereznjak nousi OKB-2-suunnittelutoimiston varajohtajaksi vuonna 1946, ja pääsuunnittelijaksi vuonna 1957. Bereznjak sai työstään Lenin-palkinnon ja muita mitaleita.

Lentokoneet
-----------

* Bereznjak-Isajev BI-1 – rakettihävittäjä, ensimmäinen lajissaan. 8 konetta valmistettiin.
* Bereznjak-Isajev BI-7 – 5 kehitysversiota BI-1-koneen pohjalta.
* Bereznjak 302P
* Bereznjak 346 – ylisooninen koekone v. 1946.
* Bereznjak 468 – suihkukone, v. 1948–1949.

Lähteet
-------

* Great Soviet Encyclopedia, Vol. 30, 3rd edition, Moscow, 1978, p.579.
* Alexander Bereznyak (Arkistoitu – Internet Archive)

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Yhdysvallat

 |

 |
**Sinilakkikaijanen** (*Micropsitta geelvinkiana*) on pienikokoinen ja harvinainen melanesialainen kaijalaji.

Koko ja ulkonäkö
----------------

Sinilakkikaijanen on noin 9 cm pitkä ja 13–17 g painava lintu, jonka höyhenpuku on pääosin vihreä. Vatsan keskellä on keltainen alue. Sen päälaki on sininen ja posket siniseen vivahtavan ruskeat. Pyrstön alapuoli on keltainen, pyrstön keskimmäiset sulat ovat siniset ja reunimmaiset mustat ja niissä on keltaiset kärkitäplät. Siiven peitinhöyhenet ovat mustat levein vihrein reunuksin. Nokka on harmaa, iiris punaruskea ja koivet harmaat. Koiraan värit ovat hieman kirkkaammat kuin naaraan. Ne ovat vaikeasti havaittavia ja arkoja, mutta kutsuäänet paljastavat niiden esiintymisen.

Esiintyminen
------------

Sinilakkikaijasia elää ainoastaan Uuden-Guinean luoteiskärjen Geelvinkinlahden edustalla olevilla Biakin-Supiorin ja Numforin saarilla. Nimialalaji *geelvinkiana* elää Numforilla ja alalaji *misoriensis* Biakilla. Lajin elintavat tunnetaan huonosti. Sen populaatio on kooltaan noin 10 000 yksilöä (1991). Laji on vaarantunut metsien hakkuiden ja maanviljelyksen laajenemisen takia.

Elinympäristö
-------------

Sinilakkikaijaset asuvat alavien maiden metsissä ja puutarhoissa. Ne liikkuvat tavallisesti pareittain tai muutaman yksilön parvissa.

Lisääntyminen
-------------

Lajin pesintä tunnetaan huonosti. Pesä on usein puussa olevassa termiittipesässä.

Ravinto
-------

Sinilakkikaijanen syö ainakin siemeniä, sieniä ja jäkälää, mahdollisesti myös hedelmiä sekä hyönteisiä ja niiden toukkia.

Lähteet
-------

* Forshaw, Joseph M. & Cooper, William T. 1977: Parrots of the World. - T.F.H. Publications, Inc. New Jersey. ISBN 0-87666-959-3
* World Parrot Trust

### Viitteet

1. ↑  BirdLife International: *Micropsitta geelvinkiana* *IUCN Red List of Threatened Species. Version 2022-1*.  2022. International Union for Conservation of Nature, IUCN, Iucnredlist.org. Viitattu 21.7.2022. (englanniksi)


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Taksonitunnisteet | 
* Wikidata: Q1269830
* Wikispecies: Micropsitta geelvinkiana
* ADW: Micropsitta\_geelvinkiana
* ARKive: micropsitta-geelvinkiana
* Avibase: 418B7FF311D5E149
* BirdLife: 22684850
* CoL: 434X6
* BOW: geppar1
* eBird: geppar1
* GBIF: 2479257
* iNaturalist: 19296
* IRMNG: 10205120
* ITIS: 554851
* IUCN: 22684850
* NCBI: 2301374
* Species+: 6779
* Xeno-canto: Micropsitta-geelvinkiana

 |

 |
**Tatjana Borodina** (ven. Татьяна Бородина) on venäläinen oopperalaulaja, joka on äänialaltaan sopraano.

Borodina syntyi Permissä ja valmistui ensin Permin musiikkikoulusta, sitten vuonna 2000 Pietarin konservatoriosta. Hän esiintyi Pietarin konservatorion musiikkiteattereissa Olgan (*Rusalka*), Tatjanan (*Jevgeni Onegin*), Iolantan (*Iolanta*), Margueriten (*Faust*) ja Mimìn (*La bohème*) rooleissa. Vuonna 1998 Borodinasta tuli Mariinski-teatterin nuorten laulajien akatemian solisti ja vuonna 2001 Mariinski-teatterin solisti. Vuonna 1997 hän sai diplomin Rooman kansainvälisessä New Voices of the East -kilpailussa. Vuonna 1998 hänet palkittiin Pietarin kansainvälisessä Nikolai Rimski-Korsakov -kilpailussa.

Borodinan ohjelmistoon on kuulunut rooleja muiden muassa Rimski-Korsakovin, Pjotr Tšaikovskin, Wolfgang Amadeus Mozartin, Giuseppe Verdin, Ruggero Leoncavallon, Richard Wagnerin ja Giacomo Puccinin oopperoissa. Borodina on esiintynyt Mariinski-teatterin kanssa Italiassa, Isossa-Britanniassa, Saksassa, Itävallassa, Kiinassa, Israelissa, Suomessa ja Alankomaissa. Vuonna 2002 hän oli mukana Mariinski-teatterin ja La Scalan yhteistuotannossa Modest Mussorgskin oopperasta *Boris Godunov*. Siinä hän tulkitsi Ksenijan roolin.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Tatiana Borodina Mariinsky Theatre


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa | 
* Europeana

 |

 |