recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Äitiyshuolto** on maailmassa eri aikoina vaihtelevasti toteutettu perhe- ja syntyvyyspolitiikan muoto. Sen perimmäisenä tarkoituksena voi olla jatkuvien sotien aiheuttaman väestökadon korvaaminen. Samantapainen näkökohta on äitien hyvinvoinnin merkitys lasten eloonjäämiselle.

Äitiyshuollon toteutus
----------------------

Äitiyshuollon tarkoituksena on paitsi lasten, myös äitien henkiinjääminen ja terveys. Alkukantaisissa ja köyhissä yhteisöissä lähinnä suku on vastuussa äitiyshuollosta. Myös kätilöinä voivat toimia kouluttamattomat, mutta mahdollisesti perimätiedon varassa toimivat henkilöt. On yleistä, että kehitysmaissa ja heikon sosiaaliturvan maissa uskonnolliset yhteisöt ovat järjestämässä äitiyshuoltoa. Lapsiäitiys on yleismaailmallinen käsite, mutta traditiot kuten järjestetyt avioliitot saattavat estää asiallisen äitiyshuollon. Esimerkiksi Suomessa on ollut varsin tavallista, että syntynyt lapsi merkitään isovanhemmalle. Hyvinvointivaltiot ovat toteuttaneet julkisen, maksuttoman neuvolajärjestelmän. Se ohjaa äitejä ja nykyään myös isiä ennen synnytystä vastaanottamaan lapsen. Erityisesti Suomessa äitiyshuoltoon kuuluu äitiysavustus, joka on toteutettu pienehköllä rahasummalla tai varta vasten laaditulla, rahallisesti arvokkaammalla äitiyspakkauksella. Äitiyshuoltoon kuuluu myös terveydenhuollon tarkastus synnytyksen jälkeen. Äitiyshuoltoon kuuluu myös ehkäisyneuvonta.

Äitiyshuollon uusia haasteita
-----------------------------

Äitien työssäkäynnin yleistyminen, sukupuolinen tasa-arvo ja esimerkiksi sukupuolineutraalius muuttavat äitiyden käsitettä. Edelleen esimerkiksi monissa Afrikan maissa on äitien HIV-positiivisuus suuri ongelma. Rikkaammissa maissa on lasten terveyttä uhkaavien sairauksien seulonta helpompaa. Ensisynnyttäjien keski-ikä on taas rikkaissa länsimaissa noussut radikaalisti samalla kun uraputkiajattelu on saanut suurta jalansijaa.

Katso myös
----------

* Kohdunvuokraus
* Isyyden tunnustaminen
* Moniavioisuus
* Ikäpyramidi
* Raskauden ehkäisy
* Syntyvyyden säännöstely

Lähteet
-------

1. ↑  Äitiysavustus ja äitiyspakkaus KELA.  Arkistoitu 7.8.2014. Viitattu 2.8.2014.
**Tawang** on Intian Arunachal Pradeshin osavaltiossa sijaitseva noin 11 000 asukkaan kaupunki, joka toimii samannimisen piirikunnan hallinnollisena keskuksena. Kaupungissa on vuonna 1681 perustettu buddhalaisluostari, jonka ympärille Tawangin kaupunki aikaa myöten rakentui. Tawangin luostari on kooltaan Aasian toiseksi suurin buddhalaisluostari Lhasassa sijaitsevan jälkeen. Kuudes dalai-lama Tsangyang Gyatso syntyi kaupungin lähellä sijaitsevassa Urgyellingin kylässä.

Kiinalla ja Intialla on rajakiistoja Arunachal Pradeshin hallinnasta. Tawangilla on uskonnollisen merkityksensä vuoksi huomattava strateginen merkitys Kiinan Tiibetin politiikalle, koska dalai lama nimittää Tawangin luostarin johtajan. Dalai lama Tenzin Gyatson vierailut kaupungissa ovat aiheuttaneet suuttumusta Kiinan johdossa. Tawangissa sijaitsee vuonna 1962 soditun Kiinan–Intian sodan muistomerkki ja intialaiselle sotamies Jaswant Singh Rawatille omistettu pyhäkkö.

Intian vuoden 2011 väestönlaskennassa Tawangin asukasluku oli 11 202 henkeä. Heistä noin 52 prosenttia oli uskonnoltaan hindulaisia, 30 prosenttia buddhalaisia ja 10 prosenttia sikhejä.

Kuvia
-----

* SotamuistomerkkiSotamuistomerkki
* Jaswant Singhin patsasJaswant Singhin patsas
* Kuudennen dalai laman syntymäpaikkaKuudennen dalai laman syntymäpaikka
* Buddha-patsas Tawangin luostarissaBuddha-patsas Tawangin luostarissa

Lähteet
-------

1. 1 2  Tawang Population Census 2011 - 2020 *census2011.co.in*. Viitattu 1.12.2020.
2. ↑  History *tawang.nic.in*. Viitattu 1.12.2020.
3. ↑  Dutt, Rajesh: History amid natural beauty: Tawang in Arunachal Pradesh has a culture of its own *Economic Times*.  9.3.2016. Viitattu 1.12.2020.
4. ↑  Pokharel, Sugam: Why the Dalai Lama's visit to a tiny town in India is causing such a stir *CNN*.  6.4.2017. Viitattu 1.12.2020.
5. ↑  Kiina ärsyyntyi dalai laman matkasta vuoristoluostariin *Yle uutiset*.  8.11.2009. Viitattu 1.12.2020.
6. ↑  Arpi, Claude: Tawang: One of India's most strategic districts and a sacred hub for Buddhists *India Today*.  26.12.2017. Viitattu 1.12.2020.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Tawang** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat

 |

 |
Avaruuslentokone
**Avaruuslentokone** on kiitotieltä lähtevä ja lentokoneen tavoin ilmakehän alaosien läpi kulkeva avaruusalus. Avaruussukkulat olivat ainoa operatiivisessa käytössä ollut miehitetty avaruuslentokone. Ne tosin laukaistiin pystysuoraan kahdella apuraketilla ja sukkulan kolmella omalla rakettimoottorilla, joten niitä ei tavallisesti kuitenkaan lasketa avaruuslentokoneiksi. Sukkulat palaavat Maahan liitämällä ilmakehän läpi ja laskeutuvat kiitotielle. X-37 on yhdysvaltalainen Yhdysvaltain ilmavoimien käyttämä miehittämätön kantoraketilla pystysuoraan laukaistava avaruuslentokone, kokoluokaltaan pienoisavaruussukkula.

Toimivia avaruuslentokoneita
----------------------------

* North American X-15 oli toimiva avaruuslentokone 1960-luvun alussa, mutta sekään ei pystynyt saavuttamaan vakaata kiertorataa. Se kuitenkin pystyi liikehtimään avaruudessa ohjausrakettimoottoreiden avulla.
* SpaceShipOne (Yhdysvallat) on avaruuslentokoneen prototyyppi. Se ei nouse kiitotieltä omin voimin vaan emoaluksen kyydissä. Se ei myöskään pysty saavuttamaan kiertorataa eikä edes lentämään avaruudessa.

Suunniteltuja avaruuslentokoneita
---------------------------------

* Silbervogel (Saksa), toisen maailmansodan aikainen avaruuslentokonesuunnitelma
* Sänger (Saksa), 1980-luvulla alkanut ja päättynyt DLR:n avaruussukkulaprojekti
* HOTOL (Englanti), englantilainen tutkielma lentokonemaisesta sukkulasta 1980-luvun jälkipuolella
* C-XXI (Venäjä)
* Mikojan-Gurevitš MiG-105 "Spiral" (Neuvostoliitto)
* Xerus (USA)

Katso myös
----------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Avaruuslentokone**.
* Ansari X-Prize
Kauppaneuvos Tauno Hämäläinen (1950-luvun alku)
**Tauno Hämäläinen** (16. huhtikuuta 1900 Uukuniemi – 5. heinäkuuta 1973 Helsinki) oli suomalainen yrittäjä ja yritysjohtaja, joka sai kauppaneuvoksen arvonimen.

Hämäläisen vanhemmat olivat maanviljelijä Juho Hämäläinen ja Heta Loviisa Hämäläinen ja puoliso vuodesta 1925 Kerttu Kanerva Karttunen. Hämäläinen kävi Sortavalan kauppakoulun 1920 ja teki 1930-luvulla useita opintomatkoja Skandinaviaan ja Eurooppaan. Hän oli M. Pullin, John Tikkasen ja H. Räsäsen liikkeiden palveluksessa Ruskealassa, Mikko Uosukaisen kangastukkuliikkeen kauppamatkustaja Viipurissa 1920–1923, veljensä perustaman Kangas-Tukku-yhtiön prokuristi ja johtokunnan jäsen 1923–1929 ja Puku-Keskus-yhtiön perustaja, toimitusjohtaja ja johtokunnan puheenjohtaja 1929–1967. Hämäläinen oli myös pukineiden ja kankaiden tukkuliike Puken perustaja, toimitusjohtaja ja johtokunnan puheenjohtaja 1942–1946. Hänellä oli sekä vaatetusalan että muita luottamustehtäviä. Kauppaneuvoksen arvonimen Hämäläinen sai 1948. Hämäläinen teki merkittäviä lahjoituksia muun muassa Liikesivistysrahastolle, Helsingin kauppakorkeakoululle, Työväen Akatemialle, Kansanavulle ja Suomen siviili- ja asevelvollisuusinvalidien liitolle. Hänet tunnettiin myös Itsenäisyyden Liiton aktiivijäsenä.

Lähteet
-------

1. ↑  Tauno Hämäläinen *geni\_family\_tree*.  3.5.2022. Viitattu 18.3.2024.
2. 1 2  Tauno Hämäläinen *Biografiasampo*. Viitattu 15.8.2022.
3. ↑  Kuolleita.  *Uusi Suomi*, 10.7.1973, nro 167, s. 10. Kansalliskirjasto. Viitattu 15.8.2022.
**Teatteri Avoimet Ovet** on näyttelijä ja pukusuunnittelija Liisi Tandefeltin perustama teatteri, joka toimi 1994 alkaen kiertuetoiminnan järjestäjänä ja vuodesta 1997 ammattiteatterina, nykyisin Helsingin Erottajalla. Sillä on viisi vakituista työntekijää, vuosittain noin 125 esitystä ja yli 10 000 katsojaa. Tandefelt toimi Avoimien Ovien johtajana vuoteen 2003. Tandefeltin jälkeen teatteria johti vuosina 2004–2019 Heini Tola.. Elokuusta 2019 lähtien teatterinjohtajana on toiminut Hanna Kirjavainen .

Tandefelt perusti Avoimet Ovet vuonna 1994 hoitamaan 1970-luvulla alkanutta sekä ulkomaille että kotimaahan suuntautunutta kiertuetoimintaansa. Tandefelt löysi vuonna 1997 teatterin tiloiksi entisen pankkikonttorin Töölöstä, Museokadun ja Cygnaeuksenkadun kulmasta. Esitystoiminta alkoi siellä seuraavana vuonna. Vuonna 2013 teatteri joutui muuttamaan Museokadulta uusiin toimitiloihin, jotka löytyivät kaupungin sydämestä Erottajankadulta, entisestä Diana-auditoriosta.

Teatterin esikuvina toimivat eurooppalaiset kahvilateatterit ja kulttuuriklubit. Ohjelmistossa oli aluksi vahva painotus klassiseen musiikkiin ja kirjallisuuteen, erityisesti runouteen. Heini Tolan johtajakaudella (2004–2019) toiminnan perustana olivat suomalaiset draamatekstit. Teatterin omista tuotannoista tehdään kaksi ensi-iltaa vuodessa ja näistä molemmista on noin kolmisenkymmentä näytöstä. Niiden lisäksi toimitiloissa järjestetään vierailunäytäntöjä sekä musiikkivierailuja, runoiltoja ja keskustelutilaisuuksia. Teatterin omien tuotantojen pelkistetty, mutta kekseliäs teatteriestetiikka on muodostunut jo käsitteeksi. 

Helsingin kulttuuripääkaupunkivuonna 2000 Teatteri Avoimet Ovet sai Vuoden esteettinen teko -palkinnon ja vuonna 2009 Vuoden Teatteri -palkinnon. Vuonna 2012 teatterinjohtaja Heini Tola sai Minna Canthin seuran kulttuuripalkinnon.

Teatteri Avoimet Ovet on tuottanut useita suosittuja näytelmiä, muun muassa *Muista minut* (2013) *Pala palalta pois* (2015) ja *Erottaja 1917–18* (2017).

Teatterin toimintaa ovat vuosien varrella tukeneet Helsingin kulttuurikeskus, Suomen opetus- ja kulttuuriministeriö sekä teatterin oma kannatusyhdistys.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6  Historia (Arkistoitu – Internet Archive), Teatteri Avoimet Ovet, viitattu 20.12.2014.
2. ↑  Hanna Kirjavainen, teatterinjohtaja *Teatteri Avoimet Ovet*.  10.8.2020. Viitattu 2.10.2020.
3. ↑  Vuori, Suna: Teatteri Avoimet Ovet sai häädön Museokadulta (Arkistoitu – Internet Archive), Helsingin Sanomat 22.5.2012, viitattu 20.12.2014.
4. ↑  Teatteri Avoimet Ovet ohjelmistossa *avoimetovet.fi*.  Arkistoitu 28.3.2018.

Aiheesta muualla
----------------

* Teatterin verkkosivusto
CIA:n New Headquarters Building (NHB) -rakennuksen sisäänkäynti Langleyssa Virginiassa vuonna 2009.
**Tiedustelupalvelu** on pysyvä organisaatio, joka täyttää valtion johdon toimintaympäristöä koskevia tiedontarpeita, luo tilannekuvaa, ennakoi ja antaa tiedonhankintansa ja analyysinsa perusteella varoituksia. Rajatummin tiedustelupalvelu tai **tiedusteluvirasto** on valtion laitos, joka kerää tietoja toisista maista henkilövakoilun, signaalitiedustelun ja salakielten avaamisen avulla. Tiedustelupalvelut tutustuvat myös julkisiin tietoihin ja harjoittavat monesti yhteistyötä muiden laitosten, esimerkiksi armeijan kanssa. Tiedustelupalvelut hoitavat vastavakoilun ja terrorismin vastaiset toimet. 

Jotkut tiedustelupalvelut harjoittavat salamurhia, asekauppaa, vallankaappauksia ja muita salaisia operaatioita, joiden tarkoitus on tukea omia liittolaisia ja heikentää vastustajaa. Tiedustelupalvelut tarjoavat usein propagandaa. Propagandaa saatetaan levittää joukkotiedotusvälineissä, jotka eivät suoraan liity tiedustelupalveluun. Tiedustelupalvelu saattaa hoitaa joitain asioita peiteorganisaatioiden kautta. Tiedustelupalveluilla on ollut joskus omia operaatioita, joista maan päättäjiä on informoutu vähän tai ei ollenkaan. Joitain tiedustelupalveluita on arvosteltu muun muassa siitä, että ne varmistavat vain pienen ryhmän turvallisuutta ja toimivat epäinhimillisillä tavoilla.

Tunnetuimpia tiedustelupalveluja ovat Yhdysvaltojen CIA, NSA, Venäjän SVR, (Neuvostoliiton) KGB (nykyisin FSB), Israelin Mossad ja Brittien MI6 ja MI5. 

Suomessa ulkomaantiedustelua hoitavat Puolustusvoimien tiedustelulaitos (PVTIEDL) ja Pääesikunnan tiedusteluosasto. Suomen sisäisestä tiedustelusta vastaa Suojelupoliisi vuonna 2019 voimaan tulleen tiedustelulain nojalla.

Tiedustelupalveluiden käyttämät tietokanavat
--------------------------------------------

* Signaalitiedustelu SIGINT (tiedustelua, joka on tehty sieppaamalla signaaleja)
	+ COMINT (viesti- tai kuuntelutiedustelu)
	+ ELINT (muu sähköinen tiedustelu kuin viestitiedustelu)
* Henkilötiedustelu HUMINT (esimerkiksi agenttien värväys vieraasta maasta)
* Kuvatiedustelu IMINT (vakoilusatelliitit, vakoilulentokoneet)

Katso myös
----------

* Luettelo tiedustelupalveluista

Lähteet
-------

* Carl, Leo D.: *International Dictionary of Intelligence*. International Defense Consultant Services, 1990. ISBN 978-1-878292-03-2. (englanniksi)

### Viitteet

1. ↑  Sipilä, Joonas & Koskimies, Tapio (toim.): *Sata vuotta suomalaista sotilastiedustelua*, s. 13-14. Jyväskylä: Atena, 2018. ISBN 978-952-300-486-3.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Tiedustelupalvelu** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Kansalliset Muokkaa Wikidatassa | 
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Latvia
* Japani
* Tšekki

 |

 |
Lana Del Rey uransa lähdettyä nousuun 2012
**Lana Del Ray A.K.A. Lizzy Grant** on yhdysvaltalaisen laulaja-lauluntekijä Elizabeth Woolridge Grantin ensimmäinen studioalbumi vuodelta 2010. Albumi julkaistiin digitaalisesti iTunesissa ja Amazonissa 4. tammikuuta, kun laulaja tunnettiin vielä nimellä Lana Del *Ray*.

Menestyneen "Born To Die"-albumin jälkeen silloin jo nykyistä Lana Del Rey -lavanimeään käyttävä artisti ilmaisi halunsa julkaista edellisen levynsä uudelleen. Tätä ei kuitenkaan tapahtunut. Nykyään albumi on saavuttanut lähes kulttimaineen Del Reyn fanien keskuudessa.

Lista albumin kappaleista
-------------------------

Kaikki kappaleet on kirjoittanut Elizabeth Grant, paitsi toisin mainittaessa. Kaikki kappaleet on tuottanut David Kahne.

1. "Kill Kill"
2. "Queen of the Gas Station" (kirjoittanut: Grant, David Kahne)
3. "Oh Say Can You See"
4. "Gramma (Blue Ribbon Sparkler Trailer Heaven) (kirjoittanut: Grant, Kahne)
5. "For K, Pt. 2"
6. "Jump"
7. "Mermaid Motel"
8. "Raise Me Up (Mississippi South)
9. "Pawn Shop Blues" (kirjoittanut: Grant, Kahne)
10. "Brite Lites"
11. "Put Me in a Movie"
12. "Smarty" (kirjoittanut: Grant, Kahne)
13. "Yayo"

Lähteet
-------

1. ↑  *1* "Lana Del Rey to Re-Release First Album" Rolling Stone*.  Tammikuun 27, 2012. Artikkeli palautettu 13. marraskuuta 2012.  [vanhentunut linkki]*
**Mehriban Arif qızı Əliyeva** (os. **Paşayeva**; s. 26. elokuuta 1964) on Azerbaidžanin varapresidentti, Azerbaidžanin presidentin İlham Əliyevin vaimo ja Uusi Azerbaidžan -puolueen varapuheenjohtaja.

Əliyeva syntyi Azerbaidžanin pääkaupungissa Bakussa. Hän opiskeli lääketiedettä Bakussa ja Moskovassa ja työskenteli Moskovassa lääkärinä ja tutkijana. Vuonna 2005 hän väitteli filosofian tohtoriksi. Vuosina 2005, 2010 ja 2015 hänet valittiin Azerbaidžanin kansalliskokoukseen. Vuodesta 2013 lähtien hän on toiminut Uusi Azerbaidžan -puolueen varapuheenjohtajana. Vuonna 2017 hänet nimitettiin Azerbaidžanin varapresidentiksi, minkä myötä hän menetti paikkansa kansalliskokouksessa.

Lähteet
-------

1. ↑  Мехрибан Ариф гызы Алиева *president.az*.  Arkistoitu 1.4.2023. Viitattu 1.4.2023. (venäjäksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Alankomaat

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Boiotialaisten aarrekammio** oli antiikin aikainen aarrekammio Delfoissa Kreikassa. Sen rauniot sijaitsevat Delfoin arkeologisella alueella, joka on Unescon maailmanperintökohde.

Boiotialaisten aarrekammion rauniot.
Aarrekammio rakennettiin arkaaisella kaudella 500-luvulla eaa. tai viimeistään ennen vuotta 480 eaa. Sen rakennuttivat Boiotian kaupunkivaltiot, keskeisimpänä Theba. Pyhäkköalueella oli kuitenkin myös erillinen Thebalaisten aarrekammio.

Boiotialaisten aarrekammio sijoitetaan Apollonin pyhäkköalueen lounaisosaan länsipuolelle kohtaa, jossa Pyhä tie tekee mutkan suuntautuakseen kohti koillista. Aarrekammio oli tyypillinen pieni astylos-temppelin mallinen rakennus, jossa oli cella ja pronaos, ja jonka julkisivussa pronaoksen edessä ei ollut pylväitä. Cella avautui koilliseen Pyhälle tielle päin. Rakennuksen perustusten koko on noin 6 × 5 metriä.

Lähteet
-------

1. 1 2  Delphi, Treasury of the Boeotians (VII) (Building) *Perseus*. Viitattu 18.1.2021.
2. ↑  Dinsmoor, William Bell: Studies of the Siphnian Treasuries.  *Bulletin de Correspondance Hellénique*, 1912, 36. vsk, s. 439–493.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Boiotialaisten aarrekammio** Wikimedia Commonsissa
Polyvinyylikarbatsolin rakenne
**Polyvinyylikarbatsoli** eli **PVK** on polyolefiineihin kuuluva polymeeri, jonka monomeeri on vinyylikarbatsoli. Sitä käytetään esimerkiksi orgaanisen elektroniikan sovellutuksissa.

Ominaisuudet
------------

Polyvinyylikarbatsoli on termoplastinen polymeeri. Sen sulamispiste on hyvin korkea (yli 320 °C) ja lasisiirtymälämpötila on myös korkea, noin 200–227 °C. Sen kiteisyysaste on melko alhainen, noin 28–38 %. Polyvinyylikarbatsoli kestää hyvin useiden kemikaalien, kuten laimeiden happojen ja emästen, vaikutuksia. Yhdiste liukenee ketoneihin sekä aromaattisiin tai halogenoituihin hiilivetyihin. Polyvinyylikarbatsoli säilyttää muotonsa noin 170 °C:n lämpötilaan saakka. Polyvinyylikarbatsolin heikkous on sen hauraus. Polyvinyylikarbatsoli on puolijohde ja fotojohde ja kuljettaa varausaukkoja. Usein se doupataan esimerkiksi 2,4,7-trinitro-9-fluorenonilla, tetrasyanoeteenillä, tetrasyanokinodimetaanilla tai kloraniililla. Polyvinyylikarbatsolia voidaan saostaa fullereenilla.

Valmistus ja käyttö
-------------------

Ensimmäisen polyvinyylikarbatsolin valmistusmenetelmän patentoi Walter Reppe ryhmineen vuonna 1937. Nykyään sitä valmistetaan radikaalipolymeroinnilla vinyylikarbatsolista. Prosessissa käytetään radikaali-initiaattorina atsobisisobutyronitriiliä tai orgaanisia peroksideja ja katalyyttinä Ziegler–Natta-katalyyttejä.

Polyvinyylikarbatsolista valmistetaan esimerkiksi kalvoja tai kuituja. Sitä käytetään muun muassa orgaanisten ledien valmistamiseen, elektrofotografiassa ja valosähköisissä sovellutuksissa.

Lähteet
-------

1. ↑  Scott P. Sibley: "Semiconductors, Organic", teoksessa *Kirk-Othmer Encyclopedia of Chemical Technology*, John Wiley & Sons, New York, 2000.
2. ↑  Ying Wang: "Photoconductive Polymers", teoksessa *Kirk-Othmer Encyclopedia of Chemical Technology*, John Wiley & Sons, New York, 2000.
3. 1 2 3  Manfred L. Hallensleben, Robert Fuss & Florian Mummy: "Polyvinyl Compounds, Others", teoksessa *Ullmann's Encyclopedia of Industrial Chemistry*, John Wiley & Sons, New York, 2015.
4. 1 2 3  George Wypych: *Handbook of Polymers*, s. 676–680. ChemTech Publishing, 2022. ISBN 978-1-927885-96-3. (englanniksi)
5. 1 2  Narendra Pal Singh Chauhan: *Functionalized Polymers*. Luku 9. Polyvinylcarbazole Composite Membranes. CRC Press, 2021. ISBN 9781000291179. Kirja Googlen teoshaussa (viitattu 19.2.2024). (englanniksi)
6. 1 2  V. Nayana & Balasubramanian Kandasubramanian: Polycarbazole and its derivatives: progress, synthesis, and applications.  *Journal of Polymer Research*, 2020, 27. vsk. Artikkelin verkkoversio. Viitattu 19.2.2024.  (englanniksi)
7. 1 2  Fadila Bekkar, Faiza Bettahar, Isabel Moreno, Rachid Meghabar, Mohammed Hamadouche, Estibaliz Hernáez, José Luis Vilas-Vilela & Leire Ruiz-Rubio: Polycarbazole and Its Derivatives: Synthesis and Applications. A Review of the Last 10 Years.  *Polymers*, 2020, 10. vsk, nro 12. Artikkelin verkkoversio. Viitattu 19.2.2024.  (englanniksi)
**Korinttilaisten aarrekammio** oli antiikin aikainen aarrekammio Delfoissa Kreikassa. Sen rauniot sijaitsevat Delfoin arkeologisella alueella, joka on Unescon maailmanperintökohde.

Aarrekammion rakennutti Korintin tyranni Kypselos arkaaisella kaudella noin vuonna 620–600 eaa. Tämä tekee siitä Delfoin vanhimman aarrekammion. Rakennuksessa säilytettiin korinttilaisten omien votiivilahjojen lisäksi useita votiiveja, jotka olivat peräisin Fryygian kuninkaalta Midakselta sekä Lyydian kuninkailta Gygeeltä ja Kroisokselta.

Aarrekammio sijaitsi Apollonin pyhäkköalueella Ateenalaisten stoan ja Prytaneionin välissä. Paikka oli kaikista Delfoin aarrekammioista lähinnä Apollonin temppeliä, koska Korintti oli merkittävä kaupunki ja aarrekammio oli alueen ensimmäinen. Aarrekammio oli yksinkertainen pelkästä cellasta koostunut astylos-temppelin kaltainen rakennus, joka edusti doorilaista tyyliä. Rakennuksen koko oli noin 12 × 6 metriä, ja sen cella aukeni etelään päin.

Rakennuksesta on säilynyt nykyaikaan vain vähän, mutta se vaikuttaa olleen aikanaan varsin huomattava. Pausanias mainitsee siellä olleet "Lyydian kullat", mutta ne eivät hänen aikanaan enää olleet tallella, sillä fokislaiset ilmeisesti käyttivät aarteet kolmannen pyhän sodan kustannuksiin vuosina 356–346 eaa. Sen sijaan Pausaniaan mukaan aarrekammiossa olivat hänen aikanaan muun muassa thebalaisten lahjoittama Herakleen patsas, joukko fokislaisten lahjoittamia pronssiveistoksia heidän kukistettuaan thessalialaiset; mantineialaisten lahjoittama Apollonin pronssipatsas; elisläisten lahjoittama veistosryhmä, jossa Apollon ja Herakles kiistelivät Delfoin kolmijalasta; sekä Zeuksen pronssipatsas.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Delphi, Treasury of the Corinthians (XXIV) (Building) *Perseus*. Viitattu 18.1.2021.
2. 1 2 3 4 5  Lendering, Jona: Treasury of the Corinthians *Livius.org*. Viitattu 18.1.2021.
3. ↑  Herodotos: *Historiateos* 1.14, 1.50–51.
4. ↑  Pausanias: *Kreikan kuvaus* 10.12.3.
**Bryan Lee Vera** (s. 28. joulukuuta 1981) on yhdysvaltalainen ammattilaisnyrkkeilijä. Hän on esiintynyt *Contender – Haastaja* -tositelevisiosarjan kolmannella kaudella.

Ura
---

Vera aloitti uransa Texasissa, jossa hän asuu. Hän voitti uransa ensimmäiset 14 ottelua, joista hän voitti muun muassa IBA-liiton Intercontinental-vyön ja Texasin mestaruusvyön.

Contender – Haastaja
--------------------

Bryan Vera osallistui Haastajan kolmannelle kaudelle. Mukaan hän pääsi tilastolla 14(9)-0-0.

Ensimmäisessä ottelussa hän kohtasi amatöörikehissä kohtaamansa Jaidon Codringtonin. Vera kantoi kaunaa kyseisestä tyrmäystappiosta. Ottelu päättyi Veran tappioon, kun Codrington tyrmäsi hänet toisessa erässä. Vera poistui ohjelmasta uransa ensimmäisen tappionsa kera.

Uran jatko
----------

Haastajan finaaleissa Vera kohtasi entisen joukkuetoverinsa Max Alexanderin illan aloitusottelussa. Vera vei yksimielisen pistevoiton Alexanderista.

Veran suosio nousi hänen tyrmättyään tuolloin voittamattoman Andy Leen (15(12)-0-0). Vera tipahti kanveesiin ensimmäisessä erässä, mutta onnistui tyrmäämään Leen ottelun 7. erässä.

Vera koki tappiot James Kirklandia, Craig McEwania ja Isaac Rodriguezia vastaan.

Kolmannen erän tyrmäysvoitto Sebastien Demersiä vastaan palautti Veran uran raiteilleen. Ura koki uuden pysähdyksen, kun Maksym Bursak voitti Veran yksimielisin pistein Ukrainassa.

Vera palautti uransa jälleen raiteilleen voittaessaan Haastajan ensimmäisen tuotantokauden voittajan, sekä entisen WBC-liiton maailmanmestarin Sergio Moran.Vera voitti ottelun täpärästi pistein 96-94, 96-94 ja 94-96. Vera otti myös helpon voiton Eloy Suarezia vastaan tyrmäten tämän 8. erässä.

Veran seuraava isonluokan ottelu oli Andy Lee'tä vastaan. Tämä uusinta-ottelu päättyi Leen yksimieliseen pistevoittoon.

Vera otti paluuottelussaan voiton Taronze Washingtonista pistein ja kohtasi uudelleen Sergio Moran, ottaen toisen täpärän pistevoiton entisestä maailmanmestarista. Tästä ottelusta Vera voitti WBO NABO-mestarivyön.
**Maiuma** (m.kreik. Μαϊουμά, *Maïūma*, myös Μαϊουμάς, *Maïūmas*; lat. *Maiuma/Maioma Gazae*) eli **Gazaion limen** (Γαζαίων λιμήν, *Gazaiōn limēn*), myöhemmin myös **Konstantia** (m.kreik. Κωνσταντία, *Kōnstantia*, lat. *Constantia*) ja **Neapolis** (m.kreik. Νεάπολις), oli antiikin aikainen kaupunki Palestiinassa nykyisellä Gazan kaistalla. Se oli Gazan kaupungin satama.

Maantiede
---------

Maiuma sijaitsi Välimeren rannalla länteen hieman sisämaassa sijainneesta Gazan kaupungista. Arrianos sijoitti sen kahdenkymmenen stadioninmitan päähän Gazasta, Strabon puolestaan vain seitsemän stadionin päähän. Kaupunkien välillä oli hiekkadyynejä.

Historia
--------

Maiuman nimi oli egyptiläistä alkuperää ja tarkoitti "Paikkaa merellä", ja myös läheisen Askalonin satamakaupunki oli nimeltään Maiuma. Nimen perusteella satama on saattanut olla alun perin egyptiläisten rakentama. Aleksanteri Suuri toi sataman kautta piirityskoneet, joita oli käyttänyt Tyroksessa ja joita tarvitsi Gazan valloittamiseen. Strabon mainitsee kaupungin nimellä *Gazaion limen*, "Gazalaisten satama". Nimi *Maiuma* esiintyy vasta kristillisellä kaudella.

Ajan kuluessa Maiuma kasvoi kaupungiksi, jolla oli kristillisellä kaudella oma piispansa. Maiumalaisten, samoin kuin gazalaisten, kerrotaan pysyttäytyneen pitkään pakanauskonnossaan. Maiuma käännytettiin kristinuskoon Konstantinus Suuren aikana, ja sai tästä häneltä paljon huomionosoituksia. Kaupunki muun muassa korotettiin itsehallinnolliseksi ja sai uuden nimen *Konstantia*. Näin se vapautettiin Gazan alaisuudesta, gazalaisten pysyttäydyttyä edelleen pakanauskonnossaan. Gazalaiset saivat Maiuman takaisin valtaansa Julianuksen aikana, ja keisari luovutti sen heidän alaisuuteensa. Samalla nimi Konstantia jäi historiaan.

Kirkollisessa mielessä Maiuma jatkoi kuitenkin edelleen Gazasta itsenäisenä. Piispa Porfyrios käännytti myös Gazan kristinuskoon Maiumasta käsin 300- ja 400-lukujen taitteessa. Sozomenos viittaa Maiumaan ilmaisulla "Gaza merellä, jota kutsutaan myös Maiumakseksi". Myöhemmin kaupunkiin viitataan myös "uutena Gazana" ja vanhan Gazan tuhouduttua "uutena kaupunkina", *Neapolis*.

Nykyisin Maiuma on katolisen kirkon titulaaripiispan istuin (*Maiumas Gazae*, *Maiumitanus*). Kaupungin jäänteitä on ollut näkyvissä alueella vielä 1800-luvulla.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Smith, William: "Gaza", *Dictionary of Greek and Roman Geography*. Boston: Little, Brown and Company, 1854. Teoksen verkkoversio. (englanniksi)
2. ↑  Maiuma *Pleiades*. Viitattu 1.11.2023.
3. 1 2  Maioumas (El-Mina) *Trismegistos*. Viitattu 1.11.2023.
4. 1 2  "70 E2 Gazaion Limen/Constantia/Neapolis", *Barrington Atlas of the Greek and Roman World*. Princeton University Press, 2000. ISBN 978-0691031699.
5. ↑  Gaza *Holy Land Site*. Viitattu 1.11.2023.
6. ↑  Maiuma *Religion Past and Present*. Brill. Viitattu 1.11.2023.
7. 1 2 3 4 5 6 7 8  Barnes' Notes on the Bible: Zephaniah 2:4 *Bible Hub*. Viitattu 1.11.2023.
8. ↑  Sozomenos: *Kirkkohistoria* (*Historia ecclesiastica*) 2.5.
9. ↑  Pyhä Porfyrios, Gazan piispa Suomen ortodoksinen kirkko. Viitattu 1.11.2023.
10. ↑  Maiumas Gazae *Catholic Hierarchy*. Viitattu 1.11.2023.
**Voshod-ohjelma** (ven. Восход, suom. *auringonnousu*) oli Neuvostoliiton miehitetyn avaruuslento-ohjelman jatko Vostok-ohjelman jälkeen. Vostokiin oli kuulunut Juri Gagarinin ensilento ja viisi muuta miehitettyä lentoa. Voshod-ohjelmasta toteutui kaksi miehitettyä lentoa vuosina 1964 ja 1965. Voshod 2 -lentoon sisältyi ensimmäinen avaruuskävely. Voshod-ohjelmaa seurasi Sojuz-ohjelma. Voshod-ohjelman kantorakettina toimi R-7-ohjuksen kehitysversio Voshod 11A57.

Voshod-lennot tapahtuivat hieman aiemmin kuin NASAn Mercury- ja Gemini-lennot, minkä vuoksi Neuvostoliitto teki useita asioita ensimmäisenä maailmassa. Tämän takia lennoilla oli Hruštšovin hallinnolle sisä- ja ulkopoliittista arvoa.

Voshod 1 ja 2
Voshod 11A57

Voshod-lennot
-------------

* Kosmos 47 – miehittämätön koelento
* Voshod 1 – 12. lokakuuta 1964.
* Kosmos 57 – miehittämätön koelento
* Voshod 2 – 18. maaliskuuta 1965.
* Kosmos 110 – 2 koiran koelento, 22 päivää

Suunnitellut lennot, joita ei tehty
-----------------------------------

* Voshod 3 – 19 päivän lento
* Voshod 4 – 20 päivän lento
* Voshod 5 – 10 päivän lento (naismiehistö)
* Voshod 6 – EVA-testi

Miehistön sijoittelu Vostokissa, Voshod 1:ssä ja Voskod 2:ssa

Katso myös
----------

* Vostok-ohjelma
* Sojuz-ohjelma

Voshod-ohjelma

|  |  |
| --- | --- |
| Miehittämättömät | 
* Kosmos 47
* Kosmos 57
* Kosmos 110

 |
| Miehitetyt | 
* Voshod 1
* Voshod 2

 |
| Suunnitellut | 
* Voshod 3
* Voshod 4
* Voshod 5
* Voshod 6

 |
Ahvion kylä, 60°38'00" P 26° 44' 36" I
**Ahvio** on kylä Kymijoen varrella Kouvolassa, entisen Anjalankosken kaupungin alueella. Ahviosta on noin 30 km Kotkan ja Kouvolan keskustoihin. Vakituisia asukkaita Ahviossa on noin sata. Kylä on suosittua kesämökkialuetta. Ahvio on entisen Anjalan kunnan ja edelleen Anjalankosken kaupungin rekisterikylä, ja kuuluu nykyisin Anjalan kaupunginosaan. Ahvion postinumeroalueen (46950 Ahvio) väkiluku oli 51 vuonna 2020.

Historia
--------

Ahvio on luettu kuuluvaksi Anjalan kuntaan ja kuntaliitoksen myötä Anjalankoskeen (1975–2008). Nykyisin Ahvio on yksi  Kouvolan kaupungin  kylistä.

Vanhin Ahvion kylää koskeva asiakirjatieto on vuodelta 1541 peräisin oleva kymmenysluettelo, jossa kylässä kerrotaan olevan kaksi taloa. Kylä mainitaan myös vuosilta 1555–1556 peräisin olevassa ns. Jaakko Teitin valitusluettelossa, jossa kerrotaan Ahvion kolme tilan joutuneen ruotsin valtionhoitajan Sten Sturen haltuun ennen tämän kuolemaa vuonna 1503. Tämän jälkeen tilat joutuivat Viipurin Maria Magdaleenan hospitaalille ja vuoden 1556 tienoille ne peruutettiin kruunulle. Vaikka Teitin luettelossa mainittujen tilojen haltijat olivat vuokraviljelijöitä eli lampuoteja, olivat he 1500-luvun hopeaveroluetteloiden perusteella poikkeuksellisen varakkaita. (Oksanen 1981: s. 44–46.)

Ahvion kylän talot sijaitsivat verrattain pienellä tonttimaalla Kymijoen rannassa. Paikalla sijaitsi vielä 1960-luvulla Ahvion kartano. Vaikka tontin ahtaus aiheutti riitoja ja dramaattisia välienselvittelyjä jo 1600-luvulla, Ahvion tiivis ryhmäkylä purettiin lopullisesti vasta 1910-luvulla. (Oksanen 1981: s. 243.)

Vanhan kylän alue on nykyisin osittain rakentamaton; suhteellisen laajalla rakentamattomalla alueella kasvaa korkeaa aluskasvillisuutta ja sekametsää. Paikalla on havaittavissa ainakin yhden (uudemman) rakennuksen, mahdollisesti navetan, kivijalka.

Palvelut ja kylätoiminta
------------------------

Kuovinkallion virkistysalue laavuineen ja nuotiopaikkoineen sekä Ahvionkosken kalastus- ja melontamaastot tuovat Ahvion kylälle näkyvyyttä. Kylästä löytyy myös Ahvion soittokunta, joka on vuodesta 1898 saakka ollut aktiivisesti toiminnassa. Hakalan Peruna Oy (perunan jatkojalostus ja myynti) sekä Lehtikankaan tila (majoitus ja tilapalvelut) ovat Ahvion alueella toimivia yrityksiä.

Lähteet
-------

1. ↑  Paavo (Postinumeroalueittainen avoin tieto)[vanhentunut linkki]
2. ↑  Pohjois-Kymenlaakson inventointiprojekti (Anjalankoski, Elimäki, Kouvola ja Kuusankoski), Inventointi 2008 (Arkistoitu – Internet Archive) [http://kulttuuriymparisto.nba.fi/netsovellus/rekisteriportaali/mjreki/read/asp/r\_kohde\_det1.aspx?KOHDE\_ID=1000013084 (Arkistoitu – Internet Archive) (Arkistoitu – Internet Archive)]
3. ↑  Kuovinkallio (Kymenlaakson virkistysalueyhdistys ry) KuovinkallioArkistoitu kopio *kyvi.fi*.  Arkistoitu 14.2.2015. Viitattu 23.4.2014.
4. ↑  Ahvion Soittokunta *ahvionsoittokunta.com*. Viitattu 4.4.2013.
5. ↑  Lehtikankaan tila  (Arkistoitu – Internet Archive)
Puolet *Salmonsens konversationsleksikonin* toisen laitoksen osista. Toisen painoksen ulkonäkö oli usein vaihteleva, sillä se ilmestyi ensimmäisen maailmansodan aikana ja sen jälkeen, kun oli puutetta nahasta.
**Salmonsens konversationsleksikon** on tanskalainen tietosanakirja. Sen ensimmäisen painoksen julkaisi Isac Salmonsen nimellä *Salmonsens Store Illustrerede Konversationsleksikon* 19-osaisena vuosina 1893–1911, ja sen kustansi Brødrene Salmonsens forlag, jonka osti 1911 J. H. Schultz Forlag. Toinen, 26-osainen laitos ilmestyi 1915–1930 nimellä *Salmonsens konversationsleksikon*. Se oli suurin Tanskassa koskaan julkaistu tietosanakirja. Kolmas, 13-osainen laitos julkaistiin 1937–1940 nimellä *Den lille Salmonsen*. Neljäs ja viimeinen, yksiosainen laitos *Den nye Salmonsen* ilmestyi 1949. Väliaikana vuonna 1941 alkoi ilmestyä *Salmonsens Leksikon-Tidsskrift* (SLT) vihkoina, jotka julkaistiin kerran kuussa, ja sitä julkaistiin viisitoista vuosikertaa vuoteen 1955 asti.

Ensimmäisen maailmansodan jälkeen maiden rajat muuttuivat niin dramaattisesti, että kun Salmonsen 1918 julkaisi osan, jossa oli artikkeli *Europa*, siinä oli paikka kartalle, jonka ostajat saivat itse liimata paikalleen sitten, kun uudet rajat oli päätetty.

Teoksen ensimmäinen painos sisältää melko uutta aineistoa Norjasta ja Norjan oloista. Teos ilmestyi ajankohtana, jolloin Norjan kirjallisuuden markkina-alue oli tanskalaisten kustantamoiden kotimarkkina-aluetta, ja monet norjalaiset kirjailijat julkaisivat pääasiassa tanskalaisten kustantajien kautta. Koska norjalaisia tietosanakirjoja ei ollut, kustantamon toimitus laajensi tietosanakirjaa niin, että siitä tuli norjalaistenkin asiakkaiden luonteva valinta.

Kilpailijaksi tuli Aschehougin norjalainen *Illustreret Norsk Konversationsleksikon* (6 osaa 1907–1913), ja kun 1900-luvulla alkoi tulla muita tietosanakirjoja, Salmonsen menetti Norjassa asemansa.

Tietosanakirjan kaksi ensimmäistä laitosta ovat jo vapaat tekijänoikeussuojasta, jonka pituus on 70 vuotta julkaisusta.

Lähteet
-------

1. ↑  Petter Henriksen: Isaac Salmonsen *Store norske leksikon*.  2007. Oslo:  Kunnskapsforlaget. Viitattu 15.7.2018. (norjaksi)
2. ↑  Salmonsens konversationslekskion *Salmonsens konservationsleksikon*.  Arkistoitu 11.2.2009. Viitattu 15.7.2018. (ruotsiksi, norjaksi)
3. ↑  Maria Simonsen: Salmonsens konservationsleksikon *Store norske leksikon*.  4.5.2017. Viitattu 15.7.2018. (norjaksi)
4. ↑  Salmonsen. Projekt Runeberg

Katso myös
----------

* *Nordisk familjebok*

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: no:Salmonsens konversationsleksikon
**Eino Johannes Mäkilä** (17. marraskuuta 1915 Turku – 12. maaliskuuta 1981 Turku) oli suomalainen insinööri ja yritysjohtaja, joka sai teollisuusneuvoksen arvonimen.

Mäkilän vanhemmat olivat rikosetsivä Johan Anton Mäkilä ja Anna Maria Aaltonen ja puoliso vuodesta 1946 Toini Helvi Kumpulainen. Mäkilä tuli ylioppilaaksi 1934 ja valmistui diplomi-insinööriksi Åbo Akademista 1939. Sellutekniikkaa hän opiskeli Darmstadtissa 1943–1944. Mäkilä oli ensin Oulu-yhtiön tutkimusinsinööri vuodesta 1944 sitten Vuoksenniska-yhtiön palveluksessa Imatralla erityistehtävissä 1951–1952 ja Turussa käyttöinsinöörinä 1952–1957. Joutseno-Pulpin tekninen johtaja hänestä tuli 1957 ja tehtaanjohtaja 1959. Yhtiön toimitusjohtaja Mäkilä oli Kurt Swanljungin jälkeen vuodesta 1962. Sairastuttuaan vakavasti vuonna 1977 hän jäi eläkkeelle seuraavana vuonna, jolloin hän sai myös teollisuusneuvoksen arvonimen. Mäkilällä oli useita alansa luottamustoimia, sotilasarvoltaan hän oli reservin yliluutnantti.

Lähteet
-------

1. 1 2  Eino Mäkilä *Biografiasampo*. Viitattu 21.11.2021.
2. ↑  Kuka kukin on 1978, s. 615. Viitattu 21.11.2021.
3. ↑  Kuolleita. *Helsingin Sanomat*, 28.3.1981, s. 16.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Talousvaikuttajat
* Biografiasampo

 |

 |
**Emil Constantinescu** (s. 19. marraskuuta 1939 Tighinassa, nykyisessä Moldovassa) on romanialainen poliitikko ja tiedemies. Hän toimi Romanian presidenttinä 1996–2000.

Constantinescu on koulutukseltaan juristi ja geologi. Hän teki väitöskirjan geologiasta vuonna 1979.

Romanian vallankumouksen jälkeen joulukuussa 1989 hän muodosti yhdessä useiden muiden intellektuellien kanssa *Alianţa Civică* -ryhmän, jonka tarkoituksena oli kehittää Romanian demokraattista järjestelmää ja kansalaisyhteiskuntaa sekä puolustaa ihmisoikeuksia.

Marraskuussa 1996 Constantinescu valittiin opposition muodostaman vaaliliiton (*Convenţia Democratică din România*) ehdokkaana Romanian kolmanneksi presidentiksi lyöden ratkaisevalla toisella kierroksella istuvan presidentin, sosiaalidemokraattien Ion Iliescun. Constantinescun nelivuotisella virkakaudella Romaniassa aloitettiin huomattavat uudistukset talouselämän, oikeuslaitoksen ja hallinnon alalla. Valtionyritysten yksityistäminen ja kommunistien kansallistaman omaisuuden palauttaminen pantiin alulle, entisen salaisen poliisin arkistoja avattiin sekä käynnistettiin kampanja korruption ja rahanpesun kitkemiseksi. Constantinescu työskenteli myös voimakkaasti Romanian tulevan Nato- ja EU-jäsenyyden hyväksi.

Vuoden 2000 presidentinvaaleissa Emil Constantinescu ei asettunut uudelleen ehdolle ja hänen edeltäjänsä Ion Iliescu valittiin uudelleen virkaan.

Constantinescu jätti aktiivisen politiikan ja palasi harjoittamaan tieteellistä tutkimustyötä ja kansalaisjärjestötoimintaa. Emil Constantinescu on julkaissut 12 kirjaa ja yli 60 tutkimusta.

Lähteet
-------

1. ↑  Emil Constantinescu Romania Online.  Arkistoitu 29.5.2016. Viitattu 25.1.2015.
2. ↑  Emil Constantinescu World Justice Project. Viitattu 25.1.2015.

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Emil Constantinescu**.
* Constantinescun kotisivu (Arkistoitu – Internet Archive) (romaniaksi)

|  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * n
* k
* m
Romanian presidentit |
| --- |
|  |
| Romanian lippu | 
* Nicolae Ceaușescu (1974–1989)
* Ion Iliescu (1989–1996)
* Emil Constantinescu (1996–2000)
* Ion Iliescu (2000–2004)
* Traian Băsescu (2004–2014)
* Klaus Johannis (2014–)

 |

 |

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Puola

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Árni Páll Árnason** (s. 23. toukokuuta 1966) on islantilainen sosiaalidemokraattisen liiton poliitikko, joka on toiminut Islannin sosiaali- ja sosiaaliturvaministerinä ja talous- ja kauppaministerinä sekä sosiaalidemokraattisen liiton puheenjohtajana.

Árni syntyi Reykjavíkissä. Hän valmistui lakimieheksi Islannin yliopistosta vuonna 1991. Vuosina 1991–1992 hän opiskeli eurooppaoikeutta College of Europessa Bruggessa Belgiassa. Hän sai asianajajan luvan vuonna 1997.

Vuosina 1988–1992 Árni toimi osa-aikaisena opettajana Hamrahlíðin lukiossa. Vuosina 1992–1994 hän toimi ulkoministerin Euroopan-asioiden neuvonantajana. Vuosina 1998–2007 hän toimi lakimiehenä. Vuosina 2004–2009 hän toimi eurooppaoikeuden opettajana Islannin yliopistossa.

Árni valittiin Alltingiin vuoden 2007 vaaleissa. Vuonna 2009 hän toimi Alltingin yleisvaliokunnan puheenjohtajana. Vuosina 2009–2010 hän toimi sosiaali- ja sosiaaliturvaministerinä ja vuosina 2010–2011 talous- ja kauppaministerinä. Vuosina 2013–2016 hän oli sosiaalidemokraattisen liiton puheenjohtaja.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Árni Páll Árnason *Æviágrip þingmanna frá 1845*. Alþingi.  Arkistoitu 10.6.2022. Viitattu 10.6.2022. (islanniksi)


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa | 
* VIAF

 |

 |
**Berndt Adolph Fredrik Leonard Godenhielm** (31. tammikuuta 1913 Helsinki – 29. marraskuuta 1998 Helsinki) oli Helsingin yliopiston ruotsinkielinen siviili- ja kauppaoikeuden professori.

Godenhielmin vanhemmat olivat varatuomari Bertil Fredrik Magnus Leonard Godenhielm ja Karin Hedvig Augusta Creutz ja puoliso vuodesta 1939 Ulla Elisabeth Frenckell. Godenhielm tuli ylioppilaaksi 1932, suoritti ylemmän oikeustutkinnon 1937 ja sai varatuomarin arvon 1940. Oikeustieteen tohtoriksi hän väitteli 1950. Godenhielm toimi asianajajana Helsingissä 1940–1950, Helsingin yliopiston dosentti hän oli 1952–1954 ja professori 1954–1976. Godenhielm oli myös Helsingin kauppakorkeakoulun dosentti 1952–1960 ja hänellä oli useita luottamus- ja asiantuntijatehtäviä. Godenhielm julkaisi tutkimuksiaan ja alansa teoksia sekä ruotsiksi että suomeksi ja englanniksi.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Kuka kukin on (Aikalaiskirja) 1978, s. 146. (Viitattu 3.8.2020)
2. ↑  Uppslagsverket Finland: Godenhielm, Berndt (Viitattu 3.8.2020)


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Suomi (KANTO)
* Belgia
* Yhdysvallat
* Ruotsi
* Tšekki
* Alankomaat

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie
* Kansallisbiografia
* Uppslagsverket Finland
* Biografiasampo

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Väinö Väisälä** (sukunimi vuoteen 1906 *Veisell*, 17. marraskuuta 1879 Kontiolahti – 9. elokuuta 1953 Längelmäki) oli suomalainen pankinjohtaja.

Väisälän vanhemmat olivat konttoristi Johannes Weisell ja Emma Brigitta Jääskelä. Hän pääsi ylioppilaaksi 1898 Joensuun lyseosta ja opiskeli oikeustiedettä Helsingin yliopistossa.

Väisälä oli työssä pankkialalla Kansallis-Osake-Pankin haarakonttoreissa Viipurissa, Mikkelissä, Uudessakaupungissa ja Iisalmessa vuosien 1899 ja 1910 välillä. Hän oli sitten Suomen Kauppapankki Oy:n palveluksessa 1910–1924 ja toimi Savo-Karjalan Osake-Pankin toimitusjohtajana ja pääjohtokunnan jäsenenä Viipurissa 1924–1940. Väisälä oli kuuden vuoden ajan Iisalmen kaupunginvaltuuston jäsenenä.

Väinö Väisälä oli naimisissa 1903–1933 Anna Elisabeth Härkösen (k. 1933) ja vuodesta 1941 Lyyli Wilhelmiina Karppisen kanssa. Väisälän veljiä olivat professori Kalle Väisälä, professori Yrjö Väisälä ja filosofian tohtori Vilho Väisälä.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  VEISELL (→ VÄISÄLÄ) Väinö. *Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899*. Helsingin yliopiston verkkojulkaisu.
2. 1 2  Aikalaiskirja 1934 (Projekt Runeberg)
3. ↑  Pekka Kantanen : Savo-Karjalan Osakepankki, Viipuri, Pörssitieto G. Kock
**Ukrainan ilmavoimat** (Повітряні Сили eli Povitryani Syly) on Ukrainan asevoimien ilmapuolustuksesta vastaava puolustushaara. Siinä palveli vuoden 2022 alussa noin 45 000 henkeä ja noin 124 lentokuntoista sotilaskonetta. Ilmavoimien kalusto on pienentynyt huomattavasti Krimin valtauksen aikana.

Ilmavoimien komentaja on kenraaliluutnantti Mykola Oleštšuk.

Kalusto
-------

Ukrainan ilmavoimien Suhoi Su-25 -maataistelukone.
Vuoden 2015 alussa arvioitiin, että kun lasketaan mukaan kaikki tilapäisesti käytöstä poistetut koneet, ilmavoimilla oli mahdollisuus käyttää yli viittäsataa konetta. Maavoimien käytössä on lisäksi 72 taisteluhelikopteria. Merivoimilla on käytössään kolme Beriev Be-12 -konetta ja kahdeksan Kamov Ka-27 -helikopteria. Lisäksi merivoimilla on varastossa koneita, jotka eivät ole lentokelpoisia.

Krimin valtauksen yhteydessä Venäjä otti haltuunsa Ukrainalle kuuluneet seitsemän yksipaikkaista MiG-29- ja kaksi kaksipaikkaista MiG-29UB-konetta. Krimille sijoitetuista kolmestakymmenestä MiG-29:stä ainakin osa siirtyi Venäjälle.

Vuoden 2014 kuluessa kalustosta poistui lähes puolet, erään arvion mukaan 400 koneesta 222 koneeseen. Poistuvista koneista osa tuhoutui onnettomuuksissa, osan ampuivat alas venäläiset tai kapinalliset, osa joutui sotasaaliiksi.

Erityisesti hävittäjäkoneiden määrä on pienentynyt. Vuoden 2022 alussa ilmavoimilla oli noin 36 lentokuntoista MiG-29-, 34 Su-27-, 14 Su-24M, 9 Su-24MR- ja 31 Su-25-konetta, sekä kuljetuskoneita. Ilmavoimien alaisena oli myös ilmatorjuntaohjusjärjestelmiä.

Toimipaikat
-----------

Ilmavoimien esikunta on Vinnytsjassa. Ukraina peri lukuisia Neuvostoliiton ilmavoimien tukikohtia, mutta niitä suljettiin 1990-luvulla kustannusten säästämiseksi. Krimin valtauksessa maa menetti Belbekin tukikohdan lähellä Sevastopolia.

Lähteet
-------

1. 1 2  The International Institute for Strategic Studies: *The Military Balance 2022*, s. 213. Routledge, 2022. ISBN 978-1-032-27900-8. (englanniksi)
2. ↑  Leadership of the Ministry of Defence and the Armed Forces of Ukraine Ministry of Defence of Ukraine. Viitattu 9.4.2022. (englanniksi)
3. 1 2  Strength Ukrainian armed forces January 2015 *airheadsfly.com*.  Arkistoitu 11.4.2017. Viitattu 6.3.2017.
4. 1 2  Ukraine Has Lost Half Its Warplanes *War Is Boring*. Viitattu 6.3.2017. [vanhentunut linkki]
5. ↑  Ukrainian Air Force *www.aeroflight.co.uk*. Viitattu 6.3.2017.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Ukrainan ilmavoimat** Wikimedia Commonsissa

* Ukrainan puolustusministeriön kotisivut
**Cristina Trivulzio di Belgiojoso** (1808 Milano − 1871 Milano) Belgiojoson ruhtinatar, Trivulzion markiisitar, oli italialainen isänmaanystävä ja kirjailija. Hän otti innokkaasti osaa Italian vapauttamispyrintöihin ja pakeni Romagnan kapinan (1830) kukistumisen jälkeen Ranskaan. Palattuaan Italiaan 1848 hän perusti omalla kustannuksellaan vapaajoukon, mutta joutui jälleen lähtemään ulkomaille, ja hänen omaisuutensa takavarikoitiin. Maanpaossa hän julkaisi tunnetut kirjeensä *Souvenirs dans l'exil*. Myöhemmin Milanoon siirryttyään hän vaikutti Italian yhdistämiseksi Savoijin johdolla.

Belgiojoson vei politiikkaan onneton avioliitto ruhtinas Emilio Barbiano Belgiojoson (k. 1858) kanssa yhdistettynä kiinnostukseen Italian vapauteen. Vuoden 1830 kapinan jälkeen hän lähti Pariisiin, jossa hänen salongistaan tuli suurkaupungin kirjallisen ja taidemaailman kuuluisuuksien kokoontumispaikka. 1840-luvulla hän perusti useita lehtiä, joihin hän kirjoitti itse, ja julkaisi anonyymisti esseen *Essai sur la formation du dogme catholique* (1846). Hän palasi 1848 Milanoon, joka oli noussut kapinaan itävaltalaisia vastaan, ja varusti omalla kustannuksellaan vapaaehtoisjoukon.

Joseph Radetzkyn voittojen jälkeen hän joutui jälleen lähtemään maanpakoon, ja hänen omaisuutensa takavarikoitiin. Kun Rooma oli antautunut ranskalaisille, Belgiojoso lähti Italiasta, teki pitkiä matkoja ja palasi 1856 Italian kautta Pariisiin, kun hän oli onnistunut samaan omaisuutensa takaisin ja maastakarkotus oli kumottu. Pariisissa hän julkaisi muutamia kirjallisia teoksia, muun muassa *Emina. Récits turco-asiatiques* (2 nidettä, 1856), *L’Asie Mineure et Syrie* (1858) ja *Scènes de la vie turque* (1858). Hän osallistui kuitenkin yhä ahkerasti politiikkaan, ja häntä jopa epäiltiin osallisuudesta Felice Orsinin 1858 tekemään Napoleon III:n murhayritykseen. 1859 hän matkasi halki Italian edistääkseen Camillo Cavourin suunnitelmia ja perusti samoihin aikoihin lehden *Italia*, joka alkoi ensin ilmestyä Milanossa, sitten Torinossa. Vuoden 1860 jälkeen hän ei enää osallistunut julkiseen elämään.

Julkaisut
---------

* *Souvenirs dans l'exil*
* *Histoire de la maison de Savoie*, Paris 1860 (Åbo Akademin kirjastossa)

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Belgiojoso, Cristina, Nordisk familjebok, Uggleupplagan 2, palsta 1263 (ruotsiksi)
2. ↑  Belgiojoso, Cristina, Tietosanakirja osa 1, palsta 936−937, Tietosanakirja Osakeyhtiö 1909

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Cristina Trivulzio di Belgiojoso** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Katalonia
* Saksa
* Italia
* Israel
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Kreikka
* Alankomaat
* Puola
	+ 2
* Vatikaani

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Dizionario Biografico degli Italiani
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* Historical Dictionary of Switzerland
* RISM
* SNAC
* IdRef

 |

 |