recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Nielulevät** (*Cryptophyta*) on yksisoluisten, merten ja sisävesien levien ryhmä, joka nykyisin luokitellaan *Chromalveolata*-kuntaan kuuluvaksi kaareksi. Nielulevälajien määräksi on arvioitu 60-200. Niiden nimitys tulee solun etupäässä olevasta ontelosta, jota kutsutaan nieluksi.

Nielulevien kehityshistoria on ollut pitkään epäselvä. Solun hienorakenteen perusteella otaksutaan nielulevien kehityslinjan syntyneen, kun varhainen Chromalveolata-kuntaan kuulunut uintisiimallinen eliö otti soluunsa endosymbiontiksi punalevien kehityslinjaan kuuluneen yksisoluisen eliön. Punalevä oli puolestaan aiemmin evoluution kuluessa ottanut soluunsa endosymbionttisen syanobakteerin, minkä vuoksi se kykeni yhteyttämään. Sittemmin symbionttina ollut punalevä surkastui ja muuttui nielulevän kloroplasteiksi eli viherhiukkasiksi. Yhdessä nieluleväsolussa on yleensä vain yksi hyvin suuri viherhiukkanen. Nykyään muinaisesta punalevästä on enää havaittavissa viherhiukkasen ympärillä oleva ylimääräinen kalvopari ja tämän uloimman kalvoparin alla havaittavissa oleva surkastunut punalevän tumarakenne eli nukleomorfi. Nieluleväkloroplasteilla on tämän vuoksi ympärillään neljä kalvoa. 

Vaikka useimmilla nielulevillä on viherhiukkasia, ne kykenevät myös syömään ravinnokseen bakteereja, joten ne ovat sekä autotrofeja että heterotrofeja. Solut ovat 10–50 mikrometrin kokoisia, muodoltaan litteitä ja soikeita, ja niiltä puuttuu jäykkä soluseinä. Solussa on kaksi uintisiimaa. Nielulevillä on erityisominaisuutena ulkopinnalla olevia spiraaliin muotoon kiertyneitä rihmoja eli ejektiosomeja, jotka toimivat jännitetyn jousen tavoin. Jos levää ärsytetään, ejektiosomit oikenevat ja levä sinkoaa toisaalle. 

Nielulevät tuottavat yhteyttämistuotteenaan tärkkelystä ja samankaltaisia aineita. Ne ovat ravintoa muun muassa eläinplanktonille. Vaikka nieluleviä esiintyy niin makeissa kuin suolaisissakin vesissä, ovat ne tavallisimpia viileissä ja tummissa humuspitoisissa vesissä, joissa ne pystyvät yhteyttämään vähässäkin valossa viherhiukkasten sisältämän fykosyaniinin ja fykoerytriinin avulla. Kyseisiä pigmenttejä tavataan edelleenkin punalevillä ja syanobakteereilla. *Chilomonas*-suvun lajeilla ei ole viherhiukkasia, vaan ne käyttävät esimerkiksi bakteereja ravintonaan; tarvittaessa ne voivat tulla toimeen pelkillä mineraaleilla.

Lähteet
-------

* Rikkinen, Jouko: Leviä, sieniä ja leväsieniä. Yliopistopaino, 1999. ISBN 9789515703637
* www.ymparisto.fi
* Encyclopædia Britannica 2007

### Viitteet

1. ↑  Taksonomian lähde: Adl, S. M. *et al.*: The new higher level classification of eukaryotes with emphasis on the taxonomy of protists.  *J. Eukaryot. Microbiol.*, 2005, 52. vsk, nro 5, s. 399–451. Artikkelin verkkoversio.  (englanniksi)


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Taksonitunnisteet | 
* Wikidata: Q18668642
* Wikispecies: Cryptophyta
* AlgaeBase: 97243
* EPPO: 1CRYPP
* GBIF: 69
* iNaturalist: 124900
* IRMNG: 105
* NCBI: 3027
* NZOR: 9f3e56b7-372f-4164-a07b-4b791167584d
* Tropicos: 100370466
* WoRMS: 17638

 |

 |
**Betty Boothroyd** (8. lokakuuta 1929 Dewsbury, Länsi-Yorkshire, Britannia – 26. helmikuuta 2023 Cambridge, Britannia) oli brittiläinen poliitikko, joka toimi Yhdistyneen kuningaskunnan alahuoneen puhemiehenä vuosina 1992–2000. Tätä ennen hän istui alahuoneessa työväenpuolueen kansanedustajana. Vuonna 2001 hänet aateloitiin paronittareksi ja nimitettiin ylähuoneeseen.

Boothroyd syntyi Dewsburyssä Länsi-Yorkshiressä. Hänen vanhempansa olivat tekstiilityöläisiä. Hän työskenteli tanssijana, mutta joutui lopettamaan tanssiuransa jalkatulehduksen takia. Sittemmin hän toimi työväenpuolueen kansanedustajien Barbara Castlen ja Geoffrey de Freitasin sihteerinä ja matkusti Yhdysvaltoihin kampanjoidakseen John F. Kennedyn presidentinvaalikampanjassa. Myöhemmin hän työskenteli useiden korkea-arvoisten työväenpuolueen poliitikkojen sihteerinä ja avustajana. Vuosina 1958–1968 hän istui Lontoon Hammersmithin hallintopiirin valtuustossa.

Ennen valintaansa alahuoneeseen vuonna 1973 West Bromwichin vaalipiirissä käydyssä täytevaalissa Boothroyd oli pyrkinyt alahuoneeseen neljästi vuosina 1957, 1959, 1968 ja 1970. Vuosina 1974–1975 hän toimi apulaiswhipinä valtiovarainministeriössä. Vuosina 1975–1977 hän istui Euroopan parlamentissa. Vuosina 1981–1987 hän istui työväenpuolueen puoluehallituksessa.

Bernard Weatherillin tultua valituksi alahuoneen puhemieheksi vuonna 1987 Boothroyd valittin 1. varapuhemieheksi. Vuonna 1992 hänet valittiin alahuoneen ensimmäiseksi naispuoliseksi puhemieheksi. Vuonna 2000 hän erosi puhemiehen virasta ja alahuoneesta. Perinteen mukaisesti hänet aateloitiin paronittareksi ja nimitettiin ylähuoneeseen vuonna 2001. Vuonna 2005 hänet lyötiin Ansioritarikunnan jäseneksi.

Boothroyd kuoli Cambridgessä Addenbrooken sairaalassa 26. helmikuuta 2023.

Lähteet
-------

1. 1 2  Tominey, Camilla: Seven PMs lead tributes as Betty Boothroyd dies aged 93 *The Telegraph*.  27.2.2023.  Arkistoitu 6.3.2023. Viitattu 6.3.2023. (englanniksi)
2. 1 2  Baroness Boothroyd *MPs and Lords*. UK Parliament.  Arkistoitu 6.3.2023. Viitattu 6.3.2023. (englanniksi)
3. ↑  Honours and Awards.  *The London Gazette*, 20.5.2005, nro 57645, s. 6631. Artikkelin verkkoversio. Viitattu 6.3.2023.  (englanniksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Yhdysvallat
* Alankomaat

 |
|  |
| Henkilöt | 
* UK Parliament

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
Matti Haudanmaa.
**Matti Haudanmaa** (5. syyskuuta 1858 Kortesjärvi – 7. tammikuuta 1936 Kortesjärvi) oli suomalainen kansanpelimanni, joka säveltämällään *Mutkankiverä*-polskalla voitti vuonna 1912 Vaasassa pelimannien Suomen mestaruuden.

Haudanmaan vanhemmat olivat torppari Jaakko Juhonpoika Annola ja Kaisa Matintytär Tyynismaa. Perhe otti käyttöön Haudanmaa -sukunimen muutettuaan sen nimiseen torppaan Kortesjärven Palojärven rannalle 1860-luvun puolivälissä. Vähävaraisen torpan pojalle hankittiin viulu 10-vuotiaana. Noin 15-vuotiaana Haudanmaa alkoi kulkea Juho Kustaa Hepokankaan mukana soittomatkoilla ja oppi tältä erityisesti polkka- ja polska-sävelmiä. Muita opettajia Haudanmaalle oli evijärveläinen Jaakko Hautala, alahärmäläinen Adolf Kustaanpoika Stolt, kuortanelainen Juho Seijari ja lapualainen Heikki Rintala. Haudanmaa soitti paljon häissä. Pelimannikilpailut hän voitti ensimmäisen kerran Alavudella 1907, mikä sai osaltaan Heikki Klemetin kiinnostumaan hänestä. Toivo Kuula tallensi Haudanmaalta yhteensä 30 sävelmää ja käytti niitä myöhemmin hyväksi teoksissaan. Myös pelimanni Antti Sauna-ahon nuottikirjassa vuodelta 1920 on Haudanmaan säveliä. Niitä keräsivät häneltä myös kokkolalainen opettaja Ernst Järvi ja kansanmusiikin tutkija A. O. Väisänen.

*Kulkurista kuninkaaksi* -nuottikirja sisältää 120:n Haudanmaan säveltämän kappaleen nuotit sekä Haudanmaan elämäkerran. Kirjan ovat toimittaneet Anneli Asplund, Juha Kangas sekä Vesa Tapio Valo. Haudanmaan viulunsoittoa on mukana *Järviseudun viulumestarit* -levyllä, johon on koottu 1930–1950-luvun arkistoäänitteitä. Kokoelman julkaisi Kansanmusiikki-instituutti vuonna 1997.

Lähteet
-------

1. 1 2  Asplund, Anneli: "Haudanmaa, Matti (1858–1936)", *Suomen kansallisbiografia, osa 3*, s. 608–609. Helsinki: Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, 2004. ISBN 951-746-444-4. / Teoksen verkkoversio.
2. ↑  Haudanmaa, Matti: *Kulkurista kuninkaaksi: Matti Haudanmaan musiikki ja elämä*. Toimittaneet Anneli Asplund, Juha Kangas ja Vesa Tapio Valo. Suomalaisen Kirjallisuuden Seuran toimituksia, 540. Helsinki: Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, 1990. ISSN 0355-1768. ISBN 951-717-644-9.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Kansallisbiografia
* Biografiasampo

 |

 |
**Kalervo Vilho Sipi** (s. 24. kesäkuuta 1946 Kauvatsa) on suomalainen kenraalimajuri evp.

Sipi syntyi toimitusjohtaja Kauko Sipin ja Anja Kallion perheeseen. Hänen puolisonsa vuodesta 1969 on Seija Tauriainen.

Sipi tuli ylioppilaaksi Kokemäen yhteiskoulusta 1965, Kadettikoulusta hän valmistui 1969 ja Sotakorkeakoulusta 1979. Sipi toimi opetusupseerina ja komentotoimiston päällikkönä Turun ilmatorjuntapatteristossa 1966 ja 1969–1976, patterin varapäällikkönä vuodesta 1979, patterinpäällikkönä vuodesta 1982 ja patteristonkomentajana Helsingin ilmatorjuntarykmentissä vuodesta 1984. Pääesikunnassa hän työskenteli toimistoesiupseerina vuodesta 1987 ja sitten Ilmatorjuntakoulun johtajana vuodesta 1991, Varsinais-Suomen ilmatorjuntarykmentin komentajana vuodesta 1992, Pääesikunnan ilmatorjuntatarkastajana vuodesta 1997 ja Puolustusvoimien materiaalilaitoksen johtajana vuodesta 2000. Eläkkeelle Sipi jäi puolustusvoimien huoltopäällikön tehtävästä kesällä 2006, mitä ennen hän oli toiminut Pääesikunnan maavoimapäällikkönä vuodesta 2002.

Sipi ylennettiin vänrikiksi 1966, luutnantiksi 1969, yliluutnantiksi 1973, kapteeniksi 1977, majuriksi 1982, everstiluutnantiksi 1989, everstiksi 1994 ja prikaatikenraaliksi 1999, ennen ylentämistään kenraalimajuriksi vuonna 2001.

Sipi valittiin Vapaussodan Perinneliiton puheenjohtajaksi vuonna 2008.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  *Kadettiupseerit 1920–2000*, s. 704. Sipi, Kalervo Vilho. Helsinki: Kadettikunta ry. Upseeriliitto ry. 2000. ISBN 951-98334-3-9.
2. ↑  Puolustusvoimat haluaa huoltoonsa yhden luukun mallin  23.6.2006. Turun Sanomat. Viitattu 11.3.2017. [vanhentunut linkki]
3. ↑  Kenraalinimitykset 13.9.2002  19.9.2002. Puolustusministeriö. Viitattu 11.3.2017.
4. ↑  Viisi kenraaliylennystä  6.12.2001. Helsingin Sanomat. Viitattu 11.3.2017.
5. ↑  Kalervo Sipi Vapaussodan Perinneliiton johtoon  8.5.2008. Helsingin Sanomat. Viitattu 11.3.2017.
**Matti Iivari Hakala** (23. maaliskuuta 1927 Kiukainen – 2. helmikuuta 2012) oli suomalainen tietosanakirjojen päätoimittaja. Koulutukseltaan hän oli valtiotieteen maisteri ja hallinto-opin kandidaatti. Hakala syntyi Satakunnan Kiukaisissa Satanahka Oy:n toimitusjohtajan Heikki I. Hakalan ja hänen puolisonsa, satakuntalaisen kulttuuri- ja poliitikkosuvun tyttären Liinan (o.s. Hosia) perheeseen, varttui Uudellakirkolla Karjalankannaksella perheen omistamassa Halolan kartanossa, kirjoitti ylioppilaaksi Oulusta. Valmistuttuaan Helsingin yliopistosta hän toimi viestinnän ja mainonnan asiantuntijatehtävissä keskeisissä pankki- ja vakuutusyhtiöissä Helsingissä. 

Tietosanakirja Oy:n omistaja ja toimitusjohtaja, pääkonsuli Sven Sevelius kutsui Hakalan 24-osaisen Uuden tietosanakirjan (ensimmäinen osa 1963; sarja valmistui 1972) toimitussihteeriksi. Tietosanakirjauransa aikana Hakala toimi myös Koululaisen tietosanakirjan ja Koululaisen uuden tietosanakirjan, Kodin tietosanakirjan, Kodin uuden tietosanakirjan ja Tiedon värikkään maailman päätoimittajana, Suomalaisen tietosanakirjan vastaavana päätoimittajana ja viimeksi Suomen Almanakan kehittäjänä ja keskeisenä toteuttajana. 

Eläkevuosinaan Hakala omistautui sukuhistorialliselle tutkimustyölle ja hoiti 1600-luvulta periytyvää sukutilaa Satakunnan Punkalaitumella.

Kirjallisuus
------------

* *Kodin suuri tietosanakirja*, ISBN 951-35-1271-1
* *Suomalainen tietosanakirja*, ISBN 951-35-4471-0
* *Tiedon värikäs maailma: Nykyaikainen tietosanakirja*, ISBN 951-638-500-1
* *Suomalainen tietosanakirja 3 (HIL-KANAN)*. Espoo: Weilin+Göös, 1990. ISBN 951-35-4647-0.

Lähteet
-------

* Häkli, Esko: *Tiedon taika*. Otava, 1982.
* Hakala, Heikki: Matti Hakala 1927–2012 (blogi-kirjoitus) *Kustaanmiekka – mietteitä ja merkintöjä maailman menosta*.  16.3.2012.  [vanhentunut linkki]
* Henkilöhaastattelut

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Matti Sakari Hannila** (entinen *Hannelin*; 10. elokuuta 1915 Kotka – 27. syyskuuta 1970) oli suomalainen kenraaliluutnantti. 

Hannilan vanhemmat olivat johtaja Väinö Johannes Hannelin ja Impi Alina (o.s. Nieminen). Hän liittyi Käpylän suojeluskuntaan 1927 ja hän kirjoitti 1935 ylioppilaaksi Helsingin yksityislyseosta. Varusmiespalveluksensa Hannila suoritti lukion jälkeen 1936–1937 Suomen valkoisessa kaartissa Helsingissä, mistä hänet kotiutettiin reservin vänrikkinä.

Hän palveli Panssarirykmentissä ennen Kadettikouluun kirjoittautumista, mistä hän valmistui keväällä 1939 komennettuna Suomen valkoiseen kaartiin. Talvisodassa hän palveli Helsingistä kootun Jalkaväkirykmentti 11:n komppanianpäällikkönä ja sodan jälkeen hän jatkoi palvelustaan 4. prikaatissa komppanianpäällikkönä ja edelleen prikaatista muodostetun jatkosodan Jalkaväkirykmentti 4:n komppanianpäällikkönä. Hänet siirrettiin vuoden 1943 lopulla VI Armeijakunnan esikuntaan.

Hänet komennettiin kesällä 1944 takaisin Jalkaväkirykmentti 4:ään III pataljoonan komentajaksi, missä tehtävässä hän palveli sodan loppuun. Sodan jälkeen hän palveli Jalkaväkirykmentti 9:ssä kouluttajana ennen siirtymistään Taistelukoululle opettajaksi. Hän oli Pääesikunnan eri tehtävissä, kunnes hänet komennettiin 1958 silloisen Pohjan Prikaatin komentajaksi. Hänet siirrettiin Reserviupseerikoulun johtajaksi 1961, mistä hänet siirrettiin 1965 edelleen Pääesikuntaan komentopäälliköksi kenraalimajuriksi ylennettynä.

Hän palveli vuoden 1966 alun Panssariprikaatin komentajana ollen harvoja kenraalin arvoisia joukko-osaston komentajia. Parolannummellalta hänet siirrettiin Kaakkois-Suomen sotilasläänin komentajaksi. Hän kuoli komentajana ollessaan 27. syyskuuta 1970 vain 55-vuotiaana.

Ylennykset
----------

* Reservin vänrikki 1937
* Vänrikki 1939
* Luutnantti 1940
* Kapteeni 1941
* Majuri 1944
* Everstiluutnantti 1954
* Eversti 1958
* Kenraalimajuri 1965
* Kenraaliluutnantti 1968.

Kunniamerkit
------------

* Suomen Leijonan 1.lk komentajamerkki
* 2.lk Vapaudenristi sotilaallisista ansioista rauhan aikana
* 3.lk Vapaudenristi tammenlehvien kera
* 3.lk Vapaudenristi miekkojen kera
* 4.lk Vapaudenristi miekkojen kera
* Talvisodan muistomitali
* Jatkosodan muistomitali

Lähteet
-------

* Pohjan Prikaatin kilta - Matti Sakari Hannila (Arkistoitu – Internet Archive)
* *Kadettiupseerit 1920-1985*, s. 129. Kdettikunta r.y. 1985. ISBN 951-99690-4-7.
**Akatemiapalkinto** on Suomen Akatemian myöntämä tunnustus lupaaville tutkijoille. Sen myöntäminen edellyttää, että palkittava toimii akatemiatutkijana tai Akatemian tutkijatohtorina, kriinisenä tutkijana tai akatemiahankkeen vastuullisena johtajana.

Palkinnon myöntöperusteluiden mukaan se myönnetään tutkijalle, joka on osoittanut "poikkeuksellista tieteellistä rohkeutta, luovuutta tai ennakkoluulottomuutta tai merkittävällä tavalla tehnyt tunnetuksi tieteellistä tutkimusta tai tutkijan työtä, lisännyt toiminnallaan kiinnostusta tiedettä kohtaan, osallistunut tutkijana yhteiskunnalliseen keskusteluun tai edistänyt muuten tutkimuksen merkitystä, hyödyntämistä ja vaikuttavuutta yhteiskunnassa." Palkinnonsaajista päättää Akatemian hallitus tieteellisten toimikuntien esityksestä. Palkintona on Miia Liesegangin puhaltama lasiteos "Hetki".

Palkitut
--------

* 2003 Jari Ehrnrooth ja Johanna Mappes
* 2004 Hanna Tuomisto ja Anna-Stiina Jääskeläinen
* 2005 Ilpo Vattulainen ja Tomas Roslin
* 2006 Teivo Teivainen ja Jyri-Pekka Mikkola
* 2007 Hannes Lohi ja Jan Lundell
* 2008 Hille Koskela ja Minna Halme
* 2009 Miia Kivipelto ja Otso Ovaskainen
* 2010 Heli Skottman ja Sampsa Hyysalo
* 2011 Tapio Lokki ja Mikko Salo
* 2012 Anna-Liisa Laine ja Mari Sandell
* 2013 Sven Bossuyt ja Kari Kalliokoski
* 2014 Irmeli Mustalahti ja Petri Ala-Laurila
* 2015 Tuuli Lähdesmäki ja Lauri Nummenmaa
* 2016 Kaisa Matomäki ja Hélder Santos
* 2017 Matti Jalasvuori ja Ville Kivimäki
* 2018 Arri Priimägi ja Mari Pihlatie
* 2019 Tiina Sikanen ja Emilia Korkea-aho
* 2020 Teemu Lyytikäinen ja Mikko Sipilä
* 2021 Emmi Helle ja Eliisa Lotsari
* 2022 Riikka Puhakka ja Ville Vuorinen

Lähde

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Akatemiapalkinnot Suomen Akatemia. Viitattu 17.6.2023.
**Pieni-Peranka** on matala ja melko tasasyvyinen järvi Suomussalmen kunnassa Kainuun koillisosassa. Sen pinta-ala on 1,3 neliökilometriä. Etäisyys Kajaanista on 138 kilometriä pohjoiskoilliseen.

Maantiede
---------

Pieni-Perangan pituus lännestä itään on 2,1 kilometriä. Järvi on melko tasaleveä. Sen länsiosassa sijaitsee noin kymmenen hehtaaria laaja Vasikkasaari, joka kohoaa vain muutamia metrejä järven pintaa korkeammalle. Järven koillisosassa sijaitsee muutaman aarin laajuinen Niittysaari.

Pieni-Perangan koillisella rannalla levittäytyy Peranganniemen kulttuurimaisema. Perangan kylä sijaitsee Pieni-Perangan koillispuolisen Iso-Perangan itäpuolella. Järvien etelärantaa kulkee maantie. Iso-Perangan korkeustaso on sama kuin Pieni-Perangan. Järviä yhdistävä salmi on yli sata metriä leveä. Pieni-Perangan lounaispuolinen Siikajärvi on myös samantasoinen, sinne johtava Siikasalmi on noin 60 metriä leveä.

Pieni-Perangan vesitilavuus on 1 414 000 kuutiometriä. Peranka-järviä yhdistävän salmen pohjoisosassa on yli 10 metriä syviä alueita, salmen keskiosan syvyys on enää 2,5 metriä. Pieni-Peranka eroaa merkittävästi Iso-Perangasta, jonka pohja kumpuilee kymmenien metrien syvänteistä pari metriä syviin matalikkoihin. Vesitilavuuden perusteella Iso-Peranka on noin 30 kertaa Pieni-Perankaa suurempi. Pieni-Peranka laskee Iso-Perangan kautta itään.

Pieni-Peranka (59.584.1.008) kuuluu Perangan alueeseen (59.584), joka on kolmannen jakovaiheen vesistö Oulujoen vesistössä (59). Toinen jakovaihe on Lounajoen valuma-alue (59.58) ja ensimmäinen on Kiantajärven reitin valuma-alue (59.5).

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Pieni-Peranka, vakavesi, Suomussalmi
2. 1 2 3 4 5 6 7 8  Ympäristö.fi : Ympäristötiedon hallintajärjestelmä Hertta Ympäristötiedon hallintajärjestelmä Hertta. Viitattu 6.10.2021.
3. ↑  Pieni-Peranka. Järviwiki. Viitattu 6.10.2021.
4. ↑  Iso-Perangan alue (59.584). Järviwiki. Viitattu 6.10.2021.
**Murzuq** (myös *Murzuk* ja muita nimimuotoja, arab. مرزق‎) on keidaskaupunki ja samannimisen piirikunnan keskus Libyan lounaisosassa Fezzanin alueella. Sieltä on maantieyhteys Sabhan (170 kilometriä) kautta Tripoliin (960 kilometriä). Kaupungissa on 43 700 asukasta (vuonna 2020).

Murzuqin perustajana pidetään Sidi al-Muntasir al-Muhammadia vuonna 1310. Se oli 1400-luvulta lähtien Fezzanin pääkaupunki ja yksi Saharan karavaanikaupan tärkeimmistä keskuksista. Kaupunki menetti merkityksensä vuoden 1813 jälkeen.

Murzuqin asukkaat ovat tuaregeja, tubuja, arabeja ja mustia libyalaisia, joita kutsutaan nimellä *al-ahali*. Keitaalla viljellään taatelipalmuja, vehnää, ohraa ja vihanneksia sekä kasvatetaan kameleita, lampaita ja vuohia. Paikallisia käsityöammatteja ovat mattojen ja kankaiden kudonta. Seudulla on huomattavat öljyvarat, jotka ovat toistaiseksi hyödyntämättä.

Murzuq on tunnettu epäterveellisestä ja aikaisemmin malariaa levittäneestä ilmastostaan. Sen nähtävyyksiin kuuluu museona toimiva Fezzanin sulttaanin linna ja sen vieressä sijaitseva paikalliseen tyyliin rakennettu moskeija. Kaupungin eteläpuolella levittäytyy 35 000 neliökilometrin laajuinen Murzuqin hiekkameri.

Lähteet
-------

1. ↑  Anthony Ham: *Libya*, s. 241. Footscray–Oakland–London: Lonely Planet, 2007. ISBN 978-1-74059-493-6.
2. ↑  Population of Cities in Libya *World Population Review*. Viitattu 18.12.2020.
3. ↑  *The Encyclopaedia of Islam, volume VII*, s. 638. Leiden: E. J. Brill, 1993. ISBN 90-04-09419-9.
4. 1 2  Anthony Ham: *Libya*, s. 205. Footscray–Oakland–London: Lonely Planet, 2007. ISBN 978-1-74059-493-6.
5. ↑  McGregor, Andrew: The Strategic Topography of Southern Libya.  *CTC Sentinel*, 5/2019, s. 21–26. Artikkelin verkkoversio.  (Arkistoitu – Internet Archive)
6. ↑  *Afrika: entsiklopeditšeski slovar, tom 2*, s. 210. Moskva: Sovetskaja entsiklopedija, 1987.
7. ↑  Ronald Bruce St John: *Historical Dictionary of Libya, fourth edition*, s. 7, 173. Lanham–Toronto–Oxford: The Scarecrow Press, 2006. ISBN 978-0-8108-5303-4.
8. ↑  Anthony Ham: *Libya*, s. 187, 203. Footscray–Oakland–London: Lonely Planet, 2007. ISBN 978-1-74059-493-6.
**Calvin Peete** (18. heinäkuuta 1943 Detroit, Michigan – 29. huhtikuuta 2015 Atlanta, Georgia) oli yhdysvaltalainen ammattilaisgolfaaja. Peete kilpaili PGA Tourilla vuosina 1976-1995 saavuttaen 12 voittoa. Hän oli ammattigolfin menestynein tummaihoinen pelaaja ennen Tiger Woodsia ja häntä pidettiin myös golfin mustana pioneerinä.

Peete aloitti golfaamisen vasta 23-vuotiaana. Hän saavutti 12 PGA Tour-voittoa vuosina 1976-1995. Yhteensä hän saavutti urallaan 14 turnausvoittoa. Major-turnauksissa Peete oli parhaimmillaan kolmas PGA Championshipissä vuonna 1982 ja neljäs Yhdysvaltain avoimissa vuonna 1983. The Masters Tournamentissa hän sijoittui parhaimmillaan sijalle 11. 

Peete muistetaan itse opiskelemastaan omintakeisesta, mutta tarkasta lyöntityylistään, joka johtui siitä, että hänen vasen kätensä oli luutunut väärään asentoon tapaturman jälkeen, johon Peete joutui 12-vuotiaana. Hänen vasen kätensä ei suoristunut ollenkaan. Peete kuoli huhtikuussa 2015 taisteltuaan pitkään keuhkosyöpää vastaan.

Lähteet
-------

1. 1 2
2. 1 2 3   (Arkistoitu – Internet Archive)


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Yhdysvallat

 |

 |
**Bikash Ranjan Bhattacharya** (s. 27. marraskuuta 1951) on intialainen asianajaja ja poliitikko. Hän on edustanut marxilaista kommunistista puoluetta Rajya Sabhassa vuodesta 2020 ja toiminut Kalkutan pormestarina 2005–2010.

Bhattacharya vietti lapsuutensa Kalkutan Kalighatin kaupunginosassa osana kuuden lapsen suurperhettä. Hän oli vuonna 2017 ehdolla Rajya Sabhaan, mutta hän ei toimittanut ehdokkuuspapereitaan ajoissa, mikä johti hänen ehdokkuutensa hylkäämiseen. Poliittisesti hänellä oli menestystä ainoastaan Kalkutan kunnallisvaaleissa. Parlamenttivaaleissa 2019 hän jäi kolmannelle sijalle Jadavpurin vaalipiirissä. Parlamenttivaaleja edeltäneen kuukauden aikana hän käytti noin 10 tuntia päivittäin kampanjoidessaan vaalipiirissään. Seuraavana vuonna hänet valittiin Rajya Sabhan jäseneksi puolueen puheenjohtaja Sitaram Yechuryn sijaan. Yechury sai tukea kongressipuolueelta ja oman puolueensa Länsi-Bengalin osastolta, mutta puolueen politbyroo valitsi Bhattacharyan. Poliittisten kommentaattorien mukaan osasyynä valintaan saattoivat olla Prakash Karatin ja Yechuryn väliset ristiriidat, mikä sai merkittävän osan puolueesta vastustamaan puheenjohtajansa nimitystä.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Das, Madhuparna: The CPI(M) leader who tripped party boss Sitaram Yechury to enter Rajya Sabha *The Print*.  20.3.2020. Viitattu 7.5.2020.
2. ↑  Konar, Debashis: The Chosen One Bikash Ranjan Bhattacharya *Times of India*.  5.2.2006. Viitattu 7.5.2020.
3. ↑  Left Front candidate Bikash Ranjan’s Rajya Sabha nomination papers rejected *Indian Express*.  31.7.2017. Viitattu 7.5.2020.
4. ↑  Sarkar, Pranesh: Bikash Bhattacharya’s personal image gives CPM a fighting chance *Telegraph India*.  19.5.2019. Viitattu 7.5.2020.
**Pieni-Onkamo**  on Pohjois-Karjalassa Joensuussa, Rääkkylässä ja Tohmajärvellä sijaitseva järvi.

Maantietoa
----------

Järven pinta-ala on 1 300 hehtaaria eli 13 km². Se on 6,0 kilometriä pitkä ja 4,8 kilometriä leveä. Sen erottaa etelässä Suuri-Onkamosta Pyhäselän ylittävä ja Kostamoon kulkeva harjujakso. Suuri Reposaari erottaa järvestä kaksi osaa, joista eteläpuoli muodostaa järvenselän.

Järvi on luodattu ja siitä on julkaistu syvyyskartat. Sen tilavuus on 31 miljoonaa m³ eli 0,031 km³. Järven keskisyvyys on 2,5 metriä ja suurin syvyys on 7,4 metriä. Syvin kohta sijaitsee järvenselän lounaispuolella. 

Järvi on matala ja rantojen läheisyydessä on runsaasti kiviä. Järvellä on yli 60 saarta, jotka ovat pääasiassa pieniä ja luotomaisia saaria. Huomattavin saari on suuri Reposaari, joka on 1,4 kilometriä pitkä ja 800 metriä leveä. Sen pinta-ala on 60 hehtaaria. Suuri on myös 400 metriä pitkä Jussinsaari, joka on puoliksi suojelualuetta.

Järven rantaviivan pituus on 48 kilometriä, josta osa on saarien rantoja. Rannat ovat metsämaata, jota katkaisee avosuot, soistuneet metsät ja paikoin peltomaan reunat. Järven näkyvyyttä rajoittavat suuresti Reposaari ja suuri Riihiniemi, jotka sijaitsevat vierekkäin. Rannassa ei ole kyliä ja kiinteä asutus on haja-asutusta. Rannoille on myös rakennettu vapaa-ajan asuntoja, joille johtaa tiet seututieltä 484 ja valtatieltä 6. Joensuun ja Rääkkylän välinen raja kulkee järven yli Rauanlahdesta Riihiniemen eteläpuolella järvenselälle, missä se haarautuu Tohmajärven suunnassa niin, että Ketvenenlahti jakautuu Rääkkylän ja Tohmajärven kesken ja Lahnalahti Tohmajären ja Joensuun kesken.

Vesistösuhteet
--------------

Järvi sijaitsee Vuoksen vesistössä (vesistöaluetunnus 04) Oriveden-Pyhäselän alueen (04.3) Onkamojärven valuma-alueella (04.37), jonka Nivanjoen–Pieni-Onkamon alueeseen (04.371) järvi kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 77,0 metriä mpy.

Valuma-alue saa pääosan vedestänsä Suuri-Onkamosta, pohjan lähteistä ja valuma-alueensa tuomasta valunnasta. Järveen laski aiemmin Lotokanjoki, mutta sen suunta on käännetty laskemaan suoraan Nivanjokeen. Nivanjoki laskee noin neljä kilometriä Pyhäselälle, joka on osa Saimaata.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6 7 8 9  Pieni-Onkamo, Joensuu (sijainti maastokartalla) *Karttapaikka*. Helsinki:  Maanmittauslaitos. Viitattu 17.10.2019.
2. 1 2 3 4 5 6 7 8 9  Ympäristö- ja paikkatietopalvelu Syke (edellyttää rekisteröitymisen) Helsinki:  Suomen Ympäristökeskus. Viitattu 17.7.2017.
3. 1 2 3 4  Pieni-Onkamo (04.371.1.001) *Järviwiki*. Suomen ympäristökeskus. Viitattu 17.7.2017.
4. ↑  Pieni-Onkamo, Joensuu (sijainti ilmavalokuvassa) *Karttapaikka*. Helsinki:  Maanmittauslaitos. Viitattu 17.10.2019.

Aiheesta muualla
----------------

* Pro Onkamojärvet ry: Kotisivut, viitattu 18.7.2017
**Jira** on tehtävienhallintaohjelmisto, jonka on tehnyt australialainen ohjelmistoyritys Atlassian. Jiran ohella Atlassianin tunnetuin tuote on organisaatiowikiohjelmisto Confluence.  Jira-nimi on väännös Godzillasta (japaniksi Gojira).

Jira on käännetty muun muassa englanniksi, espanjaksi, italiaksi, japaniksi, kiinaksi, norjaksi, portugaliksi, puolaksi, ranskaksi, saksaksi, tanskaksi ja venäjäksi.

Yleistä tehtävienhallinnasta
----------------------------

Yksittäisten tehtävien hallinta on avain projektien onnistumiseen: tehtävänhallinnan avulla huolehditaan, että osatehtävät tulevat suoritetuksi ja kokonaisuus valmistuu.

Tehtävänhallintaa käytetään myös silloin, kun työtehtävät ovat irrallisia – kirjaamalla työt tehtävänhallintaan varmistetaan, etteivät ne unohdu. Tehtävienhallintaohjelmiston avulla suuretkin tehtävämäärät pysyvät järjestyksessä. Tehtävien suorittamisesta ja ongelmille löytyneistä ratkaisuista jää talteen tieto, joka löytyy helposti, kun samanlainen tilanne toistuu.

Ominaisuudet
------------

Jira-tehtävienhallintatyökalua käytetään paitsi projektien hallintaan myös erilaisten työmääräysten, virheiden ja tukipyyntöjen raportointiin.

Lisenssi
--------

Jira on kaupallinen ohjelmistotuote, joka voidaan hankkia joko omalle palvelimelle asennettuna tai pilvipalveluna. Hinnoittelu perustuu maksimikäyttäjämäärään. Atlassian tarjoaa Jiraa ilmaiseksi muun muassa tietyt ehdot täyttäville avoimen lähdekoodin projekteille ja hyväntekeväisyysorganisaatioille. Asiakkaat saavat halutessaan pääsyn Jiran lähdekoodiin.

Lähteet
-------

1. ↑  Jira Software 9.6.x release notes, 24. tammikuuta 2023. Tieto on haettu Wikidatasta.
2. ↑  Atlassian Crunchbase. Viitattu 2. heinäkuuta 2010. (englanniksi)
3. ↑  What does JIRA mean Atlassian.  Arkistoitu 17.2.2010. Viitattu 2. heinäkuuta 2010. (englanniksi)
4. ↑  Choosing a Default Language Atlassian. Viitattu 25. kesäkuuta 2015.
5. 1 2  Atlassian JIRA -tehtävähallinta Ambientia. Viitattu 2. heinäkuuta 2010. (suomeksi)
6. ↑  Atlassian JIRA Eduixn.  Arkistoitu 22.4.2010. Viitattu 2. heinäkuuta 2010. (suomeksi)
7. ↑  JIRA Licensing and Pricing Atlassian. Viitattu 25. kesäkuuta 2015.
**Bijelo Polje** (Бијело Поље) on kaupunki ja kunta Montenegron pohjoisosassa Serbian vastaisella rajalla. Nimi Bijelo Polje tarkoittaa *valkoista peltoa*. Kaupungissa oli 1 832 asukasta vuoden 2011 väestönlaskennassa ja kunnassa noin 42 200 asukasta vuoden 2019 arvioissa.

Historia
--------

Bijelo Polje kuului Ottomaanien valtakunnan alaisuuteen vuoteen 1912, jolloin se Balkanin sotien yhteydessä liitettiin Montenegroon. Ottomaanien vallan aikana kaupunki tunnettiin nimellä *Akovo*.

Väestö
------

Vuonna 2003 Bijelo Poljen alueella oli 89 124 asukasta, joista asui kaupungissa 32 000 ja kunnassa 57 124. Kunnan asukkaista oli samana vuonna serbejä 36,31 prosenttia, bosniakkeja 25,22 prosenttia, slaavi-muslimeita 17,18 prosenttia ja montenegrolaisia 16,13 prosenttia.

Kaupungin asukkaista on noin 55 prosenttia ortodokseja ja noin 45 prosenttia sunnimuslimeja.

Kulttuuri
---------

Kaupungin tunnetuin rakennus on keskiaikainen Pyhän Pietarin kirkko (Crkva Svetog Petra).

Bijelo Poljen alueelta on kotoisin monia kuuluisia kirjailijoita, kuten Avdo Medjedović, Ćamil Sijarić ja Miodrag Bulatović sekä Risto Ratković, joka kirjoitti ensimmäisen montenegrolaisen novellin *Nevidbog*. Novellin tapahtumat sijoittuvat Bijelo Poljen alueelle. Kaupunki on myös tunnettu mineraalivedestään, jota kutsutaan nimellä *Rada*.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Brinkhoff, Thomas: Montenegro: Municipalities, Major Cities & Settlements *citypopulation.de*. Viitattu 12.7.2020. (englanniksi) (saksaksi)

MontenegroMontenegron kunnat

* Andrijevica
* Bar
* Berane
* Bijelo Polje
* Budva
* Cetinje
* Danilovgrad
* Gusinje
* Herceg Novi
* Kolašin
* Kotor
* Mojkovac
* Nikšić
* Petnjica
* Plav
* Pljevlja
* Plužine
* Podgorica
* Rožaje
* Šavnik
* Tivat
* Tuzi
* Ulcinj
* Žabljak
* Zeta
**Miehemme Havannassa** (*Our Man in Havana*) on Graham Greenen kirjoittama romaani. Se ilmestyi vuonna 1958. Arvo Turtiaisen suomenkielinen käännös *Miehemme Havannassa* ilmestyi vuonna 1959 Tammen kustantamana. Se on tyyliltään humoristinen vakoiluromaani*lähde?*.

Tarina
------

Romaani kertoo englantilaisesta herra James Wormoldista, joka edustaa Pikasiivous-nimistä pölynimuriyhtiötä Kuuban pääkaupungissa Havannassa vallankumousta edeltävänä aikana 1950-luvulla ja joka värvätään yllättäen Iso-Britannian ulkomaantiedustelun tehtäviin. Hyväntahtoinen Wormold, jonka vaimo on hänet jättänyt, asuu yhdessä 17-vuotiaan tyttärensä Millyn kanssa. Rakkaan Milly-tyttären uusi ratsastusharrastus tulee isälle kalliiksi, joten tarjottu tiedusteluasiamiehen tehtävä palkkioineen ja kulukorvauksineen sopii hyvin Wormoldille. Hän palkkaa avukseen pölynimuriliikkeen työtekijän, Lopezin. 

Värvääjänä ja Wormoldin yhteyshenkilönä toimiva herra Henry Hawthorne matkustaa Lontooseen tapaamaan päällikköä, joka kiinnostuu Havannan uuden asiamiehen myötä ulkomaantiedustelulle avautuvista mahdollisuuksista. Päällikkö alkaa rahoittaa Wormoldin toimintaa ja määrää tälle Beatrice-nimisen sihteerin omasta henkilökunnastaan. 

Wormoldilla ei kuitenkaan ole suhteita Kuuban johtoon eikä mahdollisuuksia hankkia arvokkaita tietoja, joten hän alkaa keksiä niitä itse. Keksimiensä tietojen perusteella Wormold lähettää Lontooseen salakielisiä raportteja sekä piirustuksia vuoristoon sijoittuvasta epäilyttävästä rakennushankkeesta. Hän kirjaa sopiviksi katsomiaan henkilöitä omiksi asiamiehikseen heidän tietämättään ja luo omassa mielikuvituksessaan heitä myös lisää sekä pitää heistä kortistoa. Lontoosta lähetetyt asiamiespalkkiot kulukorvauksineen Wormold tallettaa ensin omalle pankkitililleen. Hänen tarkoituksenaan on säästää rahaa, jotta hän voisi maksaa Millyn opinnot sveitsiläisessä sisäoppilaitoksessa. 

Kuuban hallintoa romaanissa edustaa erittäin pienikokoinen ja vulgääri poliisivirkailija nimeltään kapteeni Segura. Hän, lempinimeltään Punainen Korppikotka, kiduttaa työssään vankeja ja omistaa kuulopuheiden mukaan ihmisnahalla päällystetyn savukekotelon. Segura, joka on ihastunut vaaleatukkaiseen ja kauniiseen Millyyn, omistaa myös tallin, jota Milly vuokraa hevostaan varten.

Sitten Wormoldin kortistoimien mielikuvitusasiamiesten vastineet todellisuudessa alkavat yksi toisensa jälkeen kuolla.

Elokuvasovitukset
-----------------

Romaanin pohjalta on valmistunut Carol Reedin ohjaama laajakangaselokuva vuonna 1959. Elokuvan päähenkilöä James Wormoldia esittää Alec Guinness.*lähde?*

Lähteet
-------

* Greene, Graham: Miehemme Havannassa. Tammi, 1989. ISBN 951-30-9210-0

### Viitteet

1. ↑  Miehemme Havannassa *kirjasampo.fi*.
2. ↑  Miehemme Havannassa *vintti.yle.fi*.
**Rodrigo Borja Cevallos** (s. 19. kesäkuuta 1935) on ecuadorilainen juristi ja poliitikko, joka toimi maansa presidenttinä 1988–1992.

Borja Cevallos edustaa sosiaalidemokraatteja, ja presidentiksi noustuaan hän muutti politiikan suuntaa täysin oikeistomiljönääri León Febres Corderoin jälkeen. Borjan Ecuador oli ulkopoliittisesti liittoutumaton maa, jossa vallitsi monipuoluehallitus ja sekatalous.

Hänen kaudelleen osui suuri intiaanien kansannousu vuonna 1990, joka sai hallinnon havahtumaan alkuperäiskansojen maanomistuksen ongelmiin. Borja Cevallos ei kyennyt ratkaisemaan pahenevaa taloudellista kriisiä.

Lähteet
-------

1. ↑  Rodrigo Borja Cevallos *CIDOB*. Viitattu 15.3.2018. (espanjaksi)
2. ↑  Dennis M. Hanratty, toim.: Government and Politics *Ecuador: A Country Study. Washington: GPO for the Library of Congress*.  1989. Viitattu 15.3.2018.
3. ↑  Ecuador from the late 20th century *Encyclopedia Britannica*. Viitattu 15.3.2018.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Yhdysvallat
* Alankomaat

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |

 |
**Callum Eddie Graham Wilson** (s. 27. helmikuuta 1992 Coventry) on englantilainen jalkapalloilija, joka edustaa Valioliigassa pelaavaa Newcastle Unitedia. Molempijalkainen Wilson on pelipaikaltaan hyökkääjä.

Ura
---

### Seurajoukkueura

Wilson aloitti uransa kotikaupunkinsa Coventry Cityssä. Hän pelasi seuran ykkösjoukkueessa 55 ottelua vuosina 2009–2014 tehden 23 maalia toiseksi ja kolmanneksi korkeimmilla sarjatasoilla sekä cupeissa. Vuosina 2010–2011 hän oli lainalla Kettering Townissa ja vuonna 2011 Tamworth FC:ssä.

Heinäkuussa 2014 Wilson siirtyi Mestaruussarjan AFC Bournemouthiin. Wilson teki kauden 2014–2015 aikana 45 pelissä 20 maalia ja oli mukana voittamassa mestaruutta ja nousemassa Valioliigaan. Hän teki pääsarjadebyyttinsä elokuussa 2015 Aston Villaa vastaan. Kolmannessa valioliigaottelussaan West Ham Unitedia vastaan Wilson viimeisteli hattutempun. Hän pelasi Valioliigassa Bournemouthin joukkueessa viisi kautta. Parhaiten hän onnistui maalinteossa kaudella 2018–2019, jolloin hän teki 30 liigaottelussa 14 maalia ja oli joukkueensa paras maalintekijä.

Bournemouthin pudottua Valioliigasta Wilson siirtyi syyskuussa 2020 Newcastle Unitediin. Ensimmäisellä kaudellaan uudessa seurassa hän pelasi 26 valioliigaottelua ja teki niissä 12 maalia, millä hän oli joukkueensa paras maalintekijä. Kaudella 2021–2022 hän pelasi 18 valioliigaottelua ja teki niissä kahdeksan maalia. Kaudella 2022–2023 hän teki 18 maalia pelaamissaan 31 valioliigaottelussa.

### Maajoukkueura

Wilson pelasi Englannin alle 21-vuotiaiden maajoukkueessa yhden ottelun vuonna 2014. Hän pelasi ensimmäisen kerran Englannin A-maajoukkueessa marraskuussa 2018 ystävyysottelussa Yhdysvaltoja vastaan ja teki ottelussa maalin. Vuonna 2019 hän pääsi vaihtopelaajana kentälle kolmessa maaottelussa. Hän palasi maajoukkueeseen MM-kilpailuihin 2022, ja siellä hän pääsi vaihdosta kentälle alkulohko-otteluissa Irania ja Walesia vastaan. Iran-ottelussa hän syötti joukkueensa kuudennen maalin.

Saavutukset
-----------

**AFC Bournemouth**

* Englannin mestaruussarjan mestaruus 2014–2015

Lähteet
-------

1. ↑
2. 1 2 3 4 5  Callum Wilson Transfermarkt-sivustolla (englanniksi)

  

Newcastle United – Englannin Valioliiga
1 Dúbravka |
2 Trippier |
3 Dummett |
4 Botman |
5 Schär |
6 Lascelles |
7 Joelinton |
9 Wilson |
10 Saint-Maximin |
11 Ritchie |
12 Lewis |
13 Targett |
14 Isak |
17 Krafth |
18 Karius |
19 Manquillo |
21 Fraser |
22 Pope |
23 Murphy |
24 Almirón |
27 M. Longstaff |
28 Willock |
29 Gillespie |
32 Anderson |
33 Burn |
36 S. Longstaff |
39 Guimarães |
  Ashby |
  Gordon |
Manageri Howe

Englannin joukkue – Jalkapallon MM-kilpailut 2022
1 Pickford |
2 Walker |
3 Shaw |
4 Rice |
5 Stones |
6 Maguire |
7 Grealish |
8 Henderson |
9 Kane |
10 Sterling |
11 Rashford |
12 Trippier |
13 Pope |
14 Phillips |
15 Dier |
16 Coady |
17 Saka |
18 Alexander-Arnold |
19 Mount |
20 Foden |
21 White |
22 Bellingham |
23 Ramsdale |
24 Wilson |
25 Maddison |
26 Gallagher |
Valmentaja Southgate
**Callum MacLeod** (s. 20. tammikuuta 1988 Northampton, Gloucester) on brittiläinen autourheilija. Hän aloitti uransa kartingissa ja voitti Super 1 National Rotax Junior -sarjan mestaruuden vuonna 2003. Vuonna 2005 MacLeod kilpaili Formula BMW UK -sarjassa. Seuraavana vuonna hän kilpaili Britannian Formula Ford -sarjassa ja sijoittui seitsemänneksi. Vuonna 2007 MacLeod voitti Britannian Formula Ford -sarjan mestaruuden ja sijoittui toiseksi Formula Ford Festival -finaalisarjassa. Vuonna 2008 MacLeod kilpaili Britannian F3-sarjassa ja sijoittui 14:ksi. Vuonna 2009 MacLeod voitti European F3 Openin Copa-luokan mestaruuden. Hän sijoittui yhdeksänneksi Espanjan-sarjassa. Vuonna 2010 MacLeod sijoittui toiseksi Espanjan F3 Open -sarjassa. Vuonna 2011 MacLeod kilpaili GP3-sarjassa Carlin-tallissa Saksan kilpailusta lähtien korvaten Daniel Moradin. Hän saavutti 3 pistettä Italian sprinttikilpailusta, jossa hän ajoi nopeimman kierroksen. Pisteissä hän sijoittui sijalle 23.

GP3 -tulokset
-------------

| Kausi | Talli | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 10 | 11 | 12 | 13 | 14 | 15 | 16 | Pisteet | Sijoitus |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2011 | Carlin | TURFEA  | TURSPR  | ESPFEA  | ESPSPR  | EURFEA  | EURSPR  | GBRFEA  | GBRSPR  | GERFEA29 | GERSPR21 | HUNFEA26 | HUNSPR18 | BELFEAKesk. | BELSPRKesk. | ITAFEA11 | *ITASPR*5 | 3 | 23. |
**Rodrigo Sebastián Arciero** (s. 12. maaliskuuta 1993 Ushuaia, Argentiina) on argentiinalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan oikea laitapuolustaja. Hän edustaa Veikkausliigassa pelaavaa FC Inter Turkua.

Arciero on Club Atlético Boca Juniorsin kasvatti. Hän on pelannut Argentiinan Primera Divisiónissa 35 ottelua edustaen Club Atlético Patronatoa ja Club Atlético Banfieldiä.

Arciero siirtyi tammikuussa 2021 Seinäjoen Jalkapallokerhoon kauden 2021 kattavalla sopimuksella Argentiinan Primera Divisiónissa pelaavasta Club Atlético Banfieldistä. Arciero pelasi kauden 2021 aikana SJK:ssa 22 Veikkausliigan ja neljä Suomen Cupin ottelua. Tammikuussa 2022 hän teki FC Inter Turun kanssa sopimuksen, joka kattaa kaudet 2022–2023 ja sisältää lisäksi option kaudesta 2024.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6 7 8 9  Rodrigo Arciero Transfermarkt-sivustolla (englanniksi)
2. 1 2 3  Inter pestasi Arcieron Seinäjoelta *ts.fi*.  23.1.2022. Viitattu 2.6.2022.
3. ↑  Niemeläinen, Jonne & STT Urheilu: SJK:lle puolustaja Argentiinan pääsarjasta, FC Interille espanjalaisvahvistus *yle.fi*.  27.1.2021. Viitattu 2.6.2022.

FC Inter – Veikkausliiga
1 Viitala |
2 Niska |
3 Hämäläinen |
4 Ketting |
5 Nurmi |
6 Bonet |
8 Ojala |
9 Källman |
10 Forsell |
11 Haro |
12 Riikonen |
13 Lepistö |
14 Mastokangas |
16 Jyry |
18 Arsalo |
19 Paananen |
20 Hyvärinen |
21 Tamminen |
22 Kuittinen |
24 Mahuta |
25 Arciero |
26 Lehtisalo |
27 Heinonen |
28 Kantola |
Valmentaja Grau
*Hakusana "Kulkuset" ohjaa tänne. Kulkuset on myös joululaulu.*
Kolumbiasta löydetty esihistoriallinen kuparikulkunen
**Kulkunen** eli *peltru* eli *malamari* on ontto metallinen pallo, jonka sisällä on jotakin helisevää ainetta. Palloja voidaan liittää usein yhteen vaikkapa erilaisiin kädensijoihin tai hihnoihin, jolloin aikaan saatua astiaidiofonista soitinta kutsutaan monikossa **kulkusiksi**.

Kulkuset ovat tavallisesti läpimitaltaan 1–5 cm. Soittimen arvellaan olevan aasialaista alkuperää, mutta se on ollut pitkään tunnettu myös muissa sivilisaatioissa. Euroopassa jo kivikautisista hautapaikoista on löydetty savisia kulkusia. Suomessa on muinaisjäännösten yhteydestä löydetty satoja rautakautisia kulkusia, jotka on arkeologisten ajoitusmenetelmien perusteella ajoitettu 400–1200-luvuille. Rautakautisten löytöjen kulkusissa valmistusaineena on tavallisimmin lyijy- tai lyijytinapronssi, mutta joskus myös rautapelti.

Kulkusia on aluksi käytetty lähinnä koristeina tai eräänlaisina suojeluvälineinä. Musiikkiin niitä alettiin käyttää keskiajalla. Soitinta käytetään erityisesti maalaistunnelman symbolina ja se kuvaa musiikissa usein hevosreellä ajamista.

Pieniä kulkusia sanotaan joskus tiu'uiksi. Kulkusia on perinteen mukaan myös esimerkiksi tonttujen päähineissä ja joulupukin porojen kaulapannassa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  *Suuri Musiikkitietosanakirja 3 He-Kuud*, s. 261. Helsinki: Weilin + Göös ja Otava, 1990. ISBN 951-35-4727-2.
2. ↑  Riitta Rainio 2010. *Suomen rautakautiset kulkuset, kellot ja kelloriipukset*. Suomen musiikkikirjastoyhdistyksen julkaisusarja, Osa 138, s. 1–19, 73–76. ISBN 978-952-10-6170-7
**Kulkusammaleläin** (*Cristatella mucedo*) sammaleläin, joka kuuluu Cristatellidae-heimoon ja on *Cristatella*-suvun ainoa jäsen.

Levinneisyys
------------

Lajia on esiintynyt Pohjois-Amerikan koillisosissa (Kanadassa, ja Yhdysvalloissa), Britanniassa, Alankomaissa sekä Pohjois-Euroopassa (Norja ja Suomi) merenpinnan tasosta aina 1 116 metriin saakka.

Elinalue ja ekologia
--------------------

Laji viihtyy parhaiten viileissä vesissä. Ne elävät statoplastisissa yhdyskunnissa. Ne elävät joko joissa tai järvissä ja myös keinotekoisissa vesissä, kuten sorakuopissa.

Eurooppalaiset populaatiot ovat geneettisesti melko homogeenisiä, kun taas pohjoisamerikkalaiset populaatiot ovat hyvin heterogeenisiä. On jonkin verran todisteita kahdesta päälinjasta, jotka ehkä edustavat tuntemattomia lajeja tai alalajeja, joiden hybridit ovat synnyttäneet geneettistä erilaisuutta.

Lähteet
-------

1. ↑  Cristatella mucedo
2. ↑  P. Bock: *Cristatella* Cuvier, 1798 *marinespecies.org*. Viitattu 31.8. 2016. (englanniksi)
3. ↑  Species list of Albertas bryozoans on Aquatic Invertebrates of Alberta
4. ↑  Michiel van der Waaij: Freshwater bryozoans or moss animals *Micscape*.  July 2009. Microscopy UK. Viitattu 31.8. 2016. (englanniksi)


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Taksonitunnisteet | 
* Wikidata: Q5186131
* Wikispecies: Cristatella
* BOLD: 247872
* CoL: 84MLH
* EoL: 36592
* EPPO: 1KRISG
* Fauna Europaea (new): 3a9b05e1-d1b5-4886-a5ba-1fd2d2edb07f
* GBIF: 1003651
* iNaturalist: 68113
* ITIS: 156709
* NBN: NHMSYS0001739348
* NCBI: 84413
* WoRMS: 254314

 |

 |

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Cristatella
**Rodrigo Ely** (s. 3. marraskuuta 1993 Lajeado, Brasilia) on brasilialais-italialainen jalkapalloilija, joka edustaa Italian Serie A:ssa pelaavaa AC Milania. Oikeajalkainen Ely on pelipaikaltaan keskuspuolustaja.

Hänen agenttinaan toimii Mino Raiola.

Ura
---

### Seurajoukkueura

Ely siirtyi vuonna 2012 Brasiliasta AC Milanin riveihin. Kauden 2012–2013 hän oli kuitenkin kokonaan lainalla Serie B:n Reggina Calciossa pelaten 27 ottelua ja tehden yhden maalin. Myös kauden 2013–2014 hän oli lainalla, nyt saman sarjan Varese Calciossa, jossa hän pelasi 37 ottelua. Kaudella 2014–2015 Ely pelasi 30 ottelua jälleen Serie B:ssä, nyt Avellinon riveissä. Hyvien Avellino-esitysten ansiosta Ely kutsuttiin Milanin mukaan kaudeksi 2015–2016.

### Maajoukkueura

Ely voi edustaa aikuisten maajoukkuetasolla joko Brasiliaa tai Italiaa. Alle 19- ja alle 20-vuotiaissa hän on pelannut Italian riveissä, mutta vuonna 2014 hän debytoi Brasilian alle 23-vuotiaiden maajoukkueessa.

Lähteet
-------

1. 1 2
2. 1 2
Lammaistenlahtea Harjavallan voimalaitokselta kuvattuna.
**Lammaistenlahti** on Harjavallan ja Nakkilan rajalla sijaitseva Kokemäenjoen osa, jossa sijaitsee muun muassa Harjavallan vesivoimalaitos. Alueen kylät Lammainen, Torttila ja Pirilä muodostavat niin sanotun Lammaistenlahden kulttuurimaiseman, joka on yksi Museoviraston luokittelemista valtakunnallisesti merkittävistä rakennetuista kulttuuriympäristöistä. Lammaistenlahti myös suosittu virkistyskalastusalue, ja joen pohjoisrannalla kulkee vuonna 1983 perustettu Paratiisin luontopolku.

Lammaistenlahden kulttuurimaisema
---------------------------------

Lammaistenlahden kulttuurimaisema muodostuu Harjavallan voimalaitoksen lisäksi Kokemäenjoen pohjoisrannalla sijaitsevan Pirilän kylän vanhasta asutuksesta, eteläpuolella sijaitsevien Torttilan ja Lammaisten kylien talonpoikaistaloista sekä niiden kautta kulkevasta historiallisesta Huovintiestä. Alue oli jo keskiajalla merkittävä markkinapaikka, ja se oli myös tärkeä lohen ja siian kalastuspaikka aina 1930-luvulle voimalaitoksen rakentamiseen saakka. Lisäksi Lammaistenlahden pohjoisrannalla sijaitsee 1920-luvulla valmistunut Satalinnan sairaala.

Lähteet
-------

1. 1 2  Lammaistenlahden kulttuurimaisema *Valtakunnallisesti merkittävät rakennetut kulttuuriympäristöt RKY*. Museovirasto.   Viitattu 13.12.2019.
2. ↑  Kosket Nakkilan kosket ry. Viitattu 13.12.2019.
3. ↑  Paratiisin luontopolku *Koe Satakunta*. Satakuntaliitto.  Arkistoitu 13.12.2019. Viitattu 13.12.2019.
Johann Buschmannin rakentama terpodion vuodelta 1825 (Kuva: Museum Viadrina, Frankfurt an der Oder)
Soittonäyte
**Terpodion** on saksalaisen Johann Buschmannin vuonna 1816 kehittämä kitkaidiofoninen soitin.

Toimintaperiaate
----------------

Ulkoisesti soitin muistuttaa taffelipianoa. Soittimessa on puinen sylinteri, joka käsitellään hartsilla ennen soittoa. Sylinteri saadaan pyörimään polkimella. Koskettimia paineltaessa mokkanahalla tai huovalla päällystetyt kitkatangot koskettavat sylinteriä. Värähtelemään saatu tanko on kosketuksissa niiden alapuolella oleviin puisiin äänipuihin, jotka ovat eri kokoisia. Äänenvoimakkuutta säädellään koskettimien painallusvoimakkuudella.

Soittimen äänensävyä on kuvattu melodeonin, lasiharmonikan ja eräiden puhallinsoittimien kaltaiseksi. Buschmann suositteli soitinta käytettäväksi hitaisiin koraaleihin ja adagioihin.

Historia
--------

Lasiharpun soittajana aikanaan tunnettu Buschmann alkoi työskennellä terpodionin parissa 1805, samana vuonna, jolloin Johann Christian Dietz oli saanut valmiiksi melodion-nimisen soittimen. Buschmannin taloudellisena tukijana oli Coburg-Gothan herttua August*selvennä*, joka antoi sille myös sen nimen. Terpodion tarkoittaa "virkistävää laulua".

Terpodionin perusajatus on saanut vaikutteita Ernst Friedrich Chladnin lasiharmonikasta. Hän kokeili soitintaan ensimmäisen kerran 1813 ja vuonna 1816 Buschmannin sallittiin esitellä soitin Dresdenissä kuninkaallisille. Samana vuonna Carl Maria von Weber kirjoitti soittimesta myönteisen arvion dresdeniläiseen lehteen.

Soittimen huonot puolet alkoivat tulla esiin sen laajamittaisemman käytön myötä. Puisten kitkatankojen kunto riippui liian paljon ilmasto-olosuhteista. Soitin vaati jatkuvaa korjausta ja Buschmannia tarvittiin usein apuun soitinten hajottua. Vuodesta 1821 lähtien Buschmannin perhe tuotti soittimia Berliinissä ja heillä oli sen tuottamiseen kymmenen vuoden yksinoikeus. Pian soittimen tuotantomäärät kasvoivat niin, että se halpeni 66 kultakaroliinista tavallisen pianon hintaiseksi.

Vuonna 1832 Johann Buschmann muutti poikansa Friedrich Buschmannin kanssa Hampuriin, jossa Friedrich vastasi pääosin soittimen myynnistä. Franz Lisztin on kerrottu hankkineen soittimen ja Johann Nepomuk Hummel kirjoitti siitä ylistäviä lausuntoja samana vuonna.

Lähteet
-------

1. ↑  *Suuri Musiikkitietosanakirja 6 Seg-Ö*, s. 147. Helsinki: Weilin + Göös ja Otava, 1992. ISBN 951-35-4730-2.
2. 1 2 3 4 5 6  B. Heise: Chladni's clavicylinder and some imitations.  *The European Physical Journal: Special Topics*, 2007, 145. vsk, s. 3-14.  Springer. Artikkelin verkkoversio. Viitattu 23. huhtikuuta 2008.  (englanniksi)[vanhentunut linkki]

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Terpodion**.