recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Öljyntorjuntapuomeja Mätäspurolla, joka on Kulunnanpuron jatko-osaa
**Kajaanin öljyvuoto** sattui valtion Huoltovarmuuskeskuksen varmuusvarastossa Kajaanin pohjoispuolella Kuluntalahden kaupunginosassa huhtikuun lopussa 2012, ja se havaittiin huhtikuun 29. päivän aamuna. Varastoa hoitaa Neste. Öljyvuoto sattui keväisen jäidenlähdön aikaan, ja se osoittautui suureksi: maastoon pääsi mahdollisesti yli 100 000 litraa öljynsekaista vettä. Kyseessä on kevyt polttoöljy, ja sitä arveltiin olleen noin 20 prosenttia maastoon vuotaneesta nestemäärästä. Neste Oil katsoo, että vuodon aiheutti tekninen vika varmuusvarastossa. Vuodon tarkemmasta syystä on käynnistetty sisäinen tutkinta. Öljyntorjuntaan osallistuivat Kainuun pelastuslaitoksen lisäksi Puolustusvoimat ja Neste Oil sekä lintuharrastajat. Maastoon asetettiin imeytysmattoja ja puomeja. Öljy levisi läheisen suomaaston lisäksi Kulunnanpuroon, joka virtaa matalasta Kuluntajärvestä koilliseen Oulujärven Jormuanlahteen, joka oli tapahtumahetkellä jäässä. Vakavia vahinkoja eliöstölle ei ole toistaiseksi raportoitu, mutta vahinkojen laajuus selviää vasta jäiden lähdettyä. Jälkiseurannasta vastaa Kainuun elinkeino-, liikenne- ja ympäristökeskus. Kuluntajärvi on arvokas lintujärvi, mutta vuodon virtaussuunta ei ollut sinne päin. Karannut öljy oli vettä kevyempää, joten se voi poistua osittain haihtumalla. Jo toukokuun puolivälissä näytti siltä, ettei Jormuanlahti koe kovin pahaa tuhoa. Neste Oil suunnitteli eräisiin paikkoihin, kuten kiinteistöjen läheisyyteen, maanvaihtoja.

Neste on ilmoittanut haluavansa tutkia maaston puhdistumista eri koealoilla eri tavalla. Kyseessä ovat luontainen puhdistuminen, metsänlannoitus sekä raskaammat toimenpiteet, joihin liittyvät puuston poisto, maan jyrsintä ja ilmastointi. Asian ratkaisee Kainuun ELY-keskus.

Lähteet
-------

1. ↑  Yle Uutiset 30.4.2012, luettu 8.5.2012
2. ↑  MTV3 Uutiset 4.5.2012, luettu 8.5.2012
3. ↑  Neste Oil, virallinen tiedote öljyvahingosta, luettu 8.5.2012 (Arkistoitu – Internet Archive)
4. ↑  Suomen ympäristökeskus, luettu 8.5.2012
5. ↑  Kainuun Sanomat puomin poistosta, luettu 18.5.2012 (Arkistoitu – Internet Archive)
6. ↑  Kainuun Sanomat 2.8.2012 (Arkistoitu – Internet Archive)
7. ↑  Jarmo Nuotio: Kajaanin öljyvahinkoalueelle luontainen puhdistus *Yle Uutiset*.  11.3.2014. Viitattu 11.3.2014.
**Metsänvartijan talo** (*La maison des bois*) on Maurice Pialat’n ohjaama ranskalainen television draamasarja vuodelta 1971. Se kertoo ensimmäisen maailmansodan ajoista Ranskan maaseudulla, jossa metsänvartija huolehtii perheineen Pariisista sotaa pakoon lähetetyistä lapsista.

Seitsenosainen minisarja esitettiin Suomessa Mainostelevision ohjelmistossa vuodenvaihteessa 1972–1973. MTV:n ohjelmiin yleensä hyvin kriittisesti suhtautunut *Helsingin Sanomien* kriitikko Jukka Kajava piti sarjaa täysosumana ja malliesimerkkinä hitaasta mutta täyteläisestä draamakerronnasta. Hän hämmästeli, miten pitkälle ohjaaja Maurice Pialat on päässyt lapsinäyttelijöidensä kanssa: "Sanoinkuvaamattoman herkästi, vailla monien lapsiesiintyjien diivamaisuutta pikkupojat välittävät näkökulmiaan ensimmäisen maailmansodan tapahtumiin, sodan luonteeseen ynnä omaan poikkeukselliseen tilanteeseensa, erossa kodista, vanhemmista."

Lähteet
-------

1. ↑  Kajava, Jukka: Ote maaseudun arjesta.  *Helsingin Sanomat*, 3.1.1973, s. 41. Näköislehti (maksullinen).
2. ↑  Kajava, Jukka: Metsänvartijan talo syksyn sarjatapaus.  *Helsingin Sanomat*, 19.12.1972, s. 43. Näköislehti (maksullinen).
Pietari Brahen tilauksesta valmistettu kartta Kajaanin vapaaherrakunnan alueesta 1650-luvun alusta (karttapohjoinen vasemmalla).
J. R. Aspelinin vuoden 1899 piirros Kajaanin vapaaherrakunnan sinetistä.
**Kajaanin vapaaherrakunta** on Ruotsissa 1650–1681 käytössä ollut hallinnollinen alue, jonka kuningatar Kristiina antoi läänitykseksi valtakunnan drotsille, kreivi Pietari Brahelle 18. syyskuuta 1650. Vapaaherrakuntaan kuului Kajaanin linna sekä kruunun hallussa olleet tilat Iisalmen, Kuopion ja Paltamon pitäjissä. Kuningatar oikeutti 1652 Pietari Brahen yhdistämään vapaaherrakuntaansa vielä Saloisten pitäjän ja Pielisten pogostan ostotilat. Kajaanin vapaaherrakunta oli aikanaan Ruotsi-Suomen suurin läänitys. Sillä oli oma hallinto-organisaatio. Hallintoa hoiti Pietari Brahen järjestämä vuosittainen vapaaherrakunnan virkamiesten kokous eli Kajaanin konventti, joka oli nimetty kokouksen pitopaikkakunnan mukaan. Pietari Brahe perusti vapaaherrakunnan alueelle kolme kaupunkia, nimittäin Raahen 1649, Kajaanin 1651 ja Pielisjärvelle Brahean 1653. Kaarle XI:n reduktiossa Kajaanin vapaaherrakunta peruutettiin 1681 kruunun haltuun.

Läänityksen koko oli suuri, sillä siihen kuului

* Kajaani, läänitys 89 manttaalia, koko pitäjä 90 manttaalia
* Kuopio, läänitys 100 manttaalia, koko pitäjä 90 manttaalia
* Iisalmi, läänitys 80 manttaalia, koko pitäjä 82 manttaalia
* Saloinen, läänitys 125 manttaalia, koko pitäjä 144 manttaalia
* Pielinen, läänitys 1 232 arvioruplaa, koko pitäjä 1 232 arvioruplaa.

Lähteet
-------

1. 1 2  *Iso tietosanakirja,* Otava 1931–1939.
2. 1 2  *Uusi tietosanakirja,* Tietosanakirja oy 1960–1966.
3. ↑  *Uusi tietosanakirja,* hakusana Brahe Pietari.
4. ↑  Mauno Jokipii: *Suomen kreivi- ja vapaaherrakunnat,* 2 nidettä, Suomen historiallinen seura 1956–1960, Historiallisia tutkimuksia 48.1 sivu 44.
*Tämä artikkeli kertoo Britannian kuninkaallisen laivaston Bellerophon-luokan taistelulaivasta. Muita samannimisiä aluksia on täsmennyssivulla.*

**HMS Temeraire** oli Britannian kuninkaallisen laivaston Bellerophon-luokan taistelulaiva.

Valmistus
---------

*Pääartikkeli: Bellerophon-luokka (taistelulaiva)*
Alus tilattiin Devonportin telakalta, missä köli laskettiin 1. tammikuuta 1907. Alus laskettiin vesille 24. elokuuta ja otettiin palvelukseen 1. toukokuuta 1909.

Palvelus
--------

Palvelukseen otettaessa alus liitettiin Kotilaivaston 1. taistelulaivaviirikköön.

Ensimmäisen maailmansodan syttyessä alus siirrettiin 4. Taistelulaivaviirikön mukana Suureen laivastoon (engl. *Grand Fleet*). Pohjanmerellä 18. maaliskuuta 1915 alus epäonnistui yrittäessään törmäämällä upottaa Saksan keisarikunnan laivaston sukellusveneen *SM U-29*. Vuoden 1915 kesän alus oli huollossa Devonportin telakalla. Vuonna 1916 *Temeraire* otti osaa Skagerrakin taisteluun, jossa alus käytti 54 kappaletta 12 tuuman kranaatteja ja siihen ei osuttu yhtään kertaa. Alus muodosti sisaraluksensa *HMS Superbin* kanssa osaston, joka liittyi 1918 Itäisen Välimeren laivastoon.

Alus muutettiin sodan jälkeen kadettien koululaivaksi. Se kuitenkin todettiin vanhentuneeksi ja myytiin romutettavaksi 1921.

Lähteet
-------

* Coward, B. R.: *Battleships & Battlecruisers of the Royal Navy since 1861*. Runnymede, Englanti: Ian Allan Ltd, 1986. ISBN 0-7110-1573-2. (englanniksi)
* Gardiner, Robert (toim.): *Conway's All the World's Fighting Ships 1906–1921*. Lontoo, Englanti: Conway Maritime Press, 1985. ISBN 0-85177-245-5. (englanniksi)
* Hore, Peter: *Battleships of World War I*. Lontoo, Englanti: Anness Publishing Ltd, 2006. ISBN 1-84476-377-3. (englanniksi)

### Viitteet

1. 1 2 3 4  Conway's s. 23

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **HMS Temeraire (1907)**.
* Maritimequestin yhteenvetosivu HMS Bellerophon-luokka

*Bellerophon*-luokan taistelulaivat

|  |
| --- |
| HMS *Bellerophon* –
HMS *Superb* –
HMS *Temeraire* |
| Edeltäjä: HMS *Dreagnought* – Seuraaja: *St. Vincent* -luokka |
**Story Filmi Oy** (usein myös **Storyfilmi**, **StoryFilmi** tai **Storyfilms**) on suomalainen mainos- ja muihin tilauselokuviin sekä myöhemmin myös televisio-ohjelmatuotantoon erikoistunut tuotantoyhtiö. Sen perustivat Paul Brück, Erkki Kivi ja Juha Tapaninen vuonna 1978.

Storyfilmi oli 1980–1990-luvuilla yksi Suomen suurimmista mainoselokuvayhtiöistä, jonka piiriin kuuluivat 1980-luvun lopulla emoyhtiön lisäksi oma äänilevystudio, mainosvalokuvaamo, yritysvideoyksikkö sekä toimintaa Suomen lisäksi myös Tanskassa. Storyfilmin osakkeilla käytiin kauppaa Arvopaperipörssin OTC-listalla. Suomen 1990-luvun alun lamavuosina Storyfilmi joutui taloudellisiin vaikeuksiin, mutta omistajat perustivat uuden samannimisen yhtiön 1993.

Sekä mainoselokuvissa että yritysvideoissa Storyfilmin tekijät pyrkivät uudistamaan kerrontaa korostamalla tarinan merkitystä ja kuluttajanäkökulmaa pelkän itsekehun sijasta. Yhtiön tuottamiin mainoselokuviin kuuluivat Valion *Maitoa maalta* (1982) ja *Kari Grandi* (1970-luvun puolivälistä lähtien) sekä Elovenan *Rekkamies* (1986). Storyfilmin yritys- ja tiedotusvideoasiakkaisiin kuuluivat Suomen valtio, monet suomalaiset suuryritykset ja Taloudellinen tiedotustoimisto (Inforfilm). 

Vuonna 1998 Erkki Kivi luopui osakkuudestaan, jolloin Tapaninen osti Storyfilmin kokonaan itselleen ja nimitti toimitusjohtajaksi Ari Lohenojan. Storyfilmi alkoi tuottaa myös televisio-ohjelmia, kuten *Aaken ja Sakun kesäkeittiö* ja *Iskelmäprinssi*.

Juha Tapanisen jäätyä yhtiöstään sairauseläkkeelle ja kuoltua 2013 Story Filmi Oy:n toiminta on hiipunut.

Lähteet
-------

1. 1 2  Arto Pajukallio: Juha Tapaninen  Elokuu 2013. Helsingin Sanomat.  Arkistoitu 29.4.2014. Viitattu 15.9.2013.
2. 1 2  Erkki Kivi – suomalaisen mainoselokuvan legendoja (Arkistoitu – Internet Archive), Elokuvauutiset 7.4.2014. Viitattu 27.4.2014.
3. ↑  Story Filmi Oy (Arkistoitu – Internet Archive), Yritys- ja yhteisötietojärjestelmä. Viitattu 29.4.2014.
4. ↑  Ohjaaja Juha Tapaninen osti kokonaan StoryFilmin (Arkistoitu – Internet Archive), Kauppalehti 20.10.1998, sivu 5. Viitattu 29.4.2014.
5. ↑  Mirva Saukkola: Storyfilmin Ari Lohenojan ura urkeni c-kasetista  5.6.1999. Taloussanomat. Viitattu 16.9.2013.
6. ↑  Story Filmi Oy, Kauppalehti. Viitattu 29.4.2014.
7. ↑  Story Filmi Oy, taloustiedot. Yritystele. Viitattu 29.4.2014.

Aiheesta muualla
----------------

* Storyfilmi Elonetissä
* Vanhan Story Filmin yhtiö- ja osakehistoriaa Pörssitiedossa
**Mattiwilda Dobbs** (11. heinäkuuta 1925 Atlanta, Georgia – 8. joulukuuta 2015 Atlanta) oli yhdysvaltalainen oopperalaulaja, äänialaltaan koloratuurisopraano.  Hän oli ensimmäinen Milanon La Scalan näyttämöllä laulanut afroamerikkalainen ja ensimmäinen mustaihoinen nainen, jolle New Yorkin Metropolitan-ooppera tarjosi pitkäaikaista kiinnitystä. 

Dobbsin vanhemmilla oli merkittävä asema Atlantan afroamerikkalaisessa yhteisössä. Lapsi aloitti pianonsoiton seitsemänvuotiaana ja lauloi kirkkokuorossa. Hän sai nuoruudessaan laulutunteja saksalaiselta sopraanolta Lotte Leonardilta New Yorkissa ja sai sen jälkeen stipendin lauluopintoihinsa Euroopassa. Voitettuaan kansainvälisen musiikkikilpailun Genevessä Sveitsissä vuonna 1951 Dobbs teki vuonna 1952 ammattimaisen oopperadebyyttinsä Holland-festivaalilla Igor Stravinskyn *Le Rossignolissa*.

Hänen amerikkalainen debyyttinsä oli New Yorkissa vuonna 1954. Dobbs kuitenkin vastusti rotuerottelua kieltäytymällä aktivisti Paul Robesonin esimerkin mukaisesti esiintymästä eri rotuihin erotelluille yleisöille, eikä sen vuoksi esiintynyt kotikaupungissaan Atlantassa ennen vuotta 1962. Vuonna 1956 hän esiintyi Metropolitanissa Gildana Verdin Rigolettossa. Vaikka Marian Anderson esiintyi häntä aikaisemmin tällä lavalla, Dobbs oli ensimmäinen musta laulaja, joka sai pitkäaikaisen sopimuksen Metropolitanin kanssa. Hän oli kiinnitettynä Metropolitaniin vuoteen 1974 ja siirtyi sitten laulunopettajaksi Teksasin yliopistoon. Hän jatkoi opetusuraansa professorina Howard-yliopistossa ennen eläkkeelle siirtymistään.

Dobbs asui lyhytaikaisesti Espanjassa ensimmäisen aviomiehensä Luis Rodriguezin kanssa, joka kuoli vuonna 1954. Vuoden 1957 lopussa hän meni naimisiin ruotsalaisen sanomalehti- ja PR-johtajan Bengt Janzonin kanssa ja asui sen jälkeen useita vuosia Ruotsissa. Dobbsin saamia tunnuksiksia: Vuonna 1954 Ruotsin kuningas palkitsi Dobbsin Pohjoisen tähden ritarikunnan ristillä. Vuonna 1979 Dobbs sai taiteen kunniatohtorin arvonimen Spelman-yliopistosta. Vuonna 1983 Dobbs sai Atlantassa James Weldon Johnsonin palkinnon värillisen väestön puolustamisesta.

Lähteet
-------

1. 1 2  Mattiwilda Dobbs (1925-2015). Georgian Encyclopedia. Viitattu 25.4.2020.
2. ↑  Death of a path-breaking American soprano. Slippedisc.com 10.12.2015. Viitattu 25.4.2020.
3. ↑  Mattiwilda Dobbs, opera singer – obituary.html. The Telegraph 10.12.2015. Viitattu 25.4.2020.

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Mattiwilda Dobbs**.

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Puola

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* SNAC

 |

 |
Claes Claessonin kartta "Kajaaniporin läänistä" vuodelta 1650.
**Kajaanin lääni** on nimitys, jota on käytetty Kajaanin linnaa ympäröivistä alueista. Ahtaammassa merkityksessä nimitys tarkoittaa silloista Oulun erämaa-aluetta eli Paltamon pitäjää ja laajemmassa merkityksessä koko Kajaanin vapaaherrakuntaa. Vanha Paltamon pitäjä käsitti myöhemmät Paltamon, Sotkamon, Kuhmoniemen, Säräisniemen, Hyrynsalmen, Suomussalmen, Puolangan, Ristijärven ja Vuolijoen seurakunnat sekä Kajaanin kaupunkiseurakunnan ja Kajaanin maaseurakunnan.

Seudun asutus sai alkunsa, kun Kustaa Vaasa 1550 kehotti maansa viranomaisia järjestämään alueelle uudisasukkaita, jotka saivat muutaman vuoden verovapauden. Venäläisten hyökkäysten varalta uudisasutuksen turvaksi rakennettiin myöhemmän Kajaanin seudulle kuninkaankartano, josta käytettiin nimitystä Oulun Palte. Asutus kuului aluksi Limingan pitäjään, mutta jo 1559 asukkaita varten oli oma pappi. Uudesta pitäjästä käytettiin alkuun nimitystä Oulujärven eli Oulun erämaan seurakunta ja myöhemmin nimeä Paltamo. Kajaanin linnan rakentaminen aloitettiin 1604 Pohjanmaan käskynhaltijan Iisak Behmin johdolla. Toisinaan uutta seurakuntaa nimitettiin Kajaanin linnan mukaan Kajaanin linnanpitäjäksi. Vuonna 1716 ylivoimainen venäläinen sotajoukko pakotti linnoituksen antautumaan, jonka jälkeen he tuhosivat linnan räjäyttämällä. Samalla myös Kajaanin lääni siirtyi historiaan.

Katso myös
----------

* Sarkasota
* Kainuun lääni

Lähteet
-------

1. ↑  *Uusi tietosanakirja,* Tietosanakirja oy 1960–1966.
2. ↑  *Iso tietosanakirja,* Otava 1931–1939.
3. ↑  *Iso tietosanakirja,* hakusanat Kajaanin lääni ja Kajaanin linna.
**Bubbling Under Hot 100 Singles** (aikaisemmin **Bubbling Under the Hot 100**) on yhdysvaltalaisen *Billboard*-lehden viikoittain julkaisema musiikkilista. Listalla ovat ne menestyneimmät kappaleet, jotka eivät ole aikaisemmin nousseet Billboard Hot 100 -listalle. Listasijoitukset perustuvat radiosoittoon ja myyntiin. Listan alkuvuosina sillä oli 15 sijaa ja 1960-luvulla enimmillään 36 sijaa, erityisesti vuosina joina Hot 100 -päälistalla kävi yli tuhat kappaletta. Vuosina 1974–1985 listalla oli kymmenen sijaa, ja vuodesta 1992 lähtien niitä on ollut 25.

Lista julkaistiin ensimmäisen kerran 1. kesäkuuta 1959. Listasijojen kuvailtiin edustavan kappaleen potentiaalia nousta Hot 100 -listalle. Aikavälillä 31. elokuuta 1985 – 28. marraskuuta 1992 sitä ei kerätty lainkaan.

Vuoteen 2010 mennessä kaksi kappaletta on ollut listalla vähintään vuoden nousematta lainkaan Hot 100 -päälistalle: Pearl Jamin "Alive" (61 viikkoa) ja "Even Flow" (52 viikkoa).

Lähteet
-------

1. ↑  Bubbling under the hot 100.  *Billboard*, 1.6.1959, s. 43. Artikkelin verkkoversio. Viitattu 28.1.2016.  (englanniksi)
2. 1 2  Trust, Gary: Ask Billboard: Madonna Vs. Lady Gaga *Billboard*.  2.7.2010. Viitattu 28.1.2016. (englanniksi)
**Comus** (*A Mask Presented at Ludlow Castle, 1634*) on naamionäytelmä siveyden kunniaksi. Sen kirjoitti John Milton, ja se sai ensiesityksensä mikkelinpäivänä vuonna 1634 Ludlow’n linnassa. Esityksellä juhlistettiin John Egertonin uutta asemaa Walesin johdossa.

Näytelmä tunnetaan yleisesti nimellä *Comus*, mutta sen alkuperäinen koko nimi on *A Mask presented at Ludlow Castle, 1634: on Michelmas night, before the Rt Hon. Iohn Earl of Bridgewater, Viscount Brackly, Lord President of Wales, and one of His Maiesties most honorable privie councill.*

*Comus* julkaistiin anonyymisti vuonna 1637, ja Milton sisällytti teoksen kirjaansa *Poems* vuonna 1645 ja uudestaan samannimiseen teokseen vuonna 1673. Miltonin tekstiä käytettiin myöhemmin menestyneessä naamionäytelmässä, johon Thomas Arne sävelsi musiikin ja jota esitettiin yli 70 vuotta Lontoossa 1700-luvulla.

Juoni
-----

**Varoitus:  Seuraava kirjoitus paljastaa yksityiskohtia juonesta.**
Juoni kertoo kahdesta veljeksestä ja heidän sisarestaan, jota kutsutaan yksinkertaisesti nimellä Lady. Kolmikko eksyy metsään. Lady väsyy ja veljekset lähtevät etsimään ravintoa.

Yksin jätetty Lady kohtaa Comusin, hahmon, joka muistuttaa juhlimisen jumalaa. Comus on kyläläisen asussa ja väittää vievänsä Ladyn veljiensä luokse. Näennäisen miellyttävyyden sokaisemana Lady seuraa hahmoa, mutta hänet vangitaan ja viedään Comusin mielihyvän palatsiin (pleasure palace). Lady istutetaan lumotulle tuolille, jolta hän ei kykene nousemaan ylös. Comus ahdistelee Ladya ja tarjoaa tälle juomaa, joka murtaisi tämän tahdon. Comus kehottaa Ladya olemaan olematta ujo ("be not coy") ja juomaan taikakupista, mutta tämä kieltäytyy toistuvasti ja korostaa siveyden ja itsehillinnän hyveitä. Palatsissa on näytillä valikoima ruokia, joiden tarkoituksena on herättää Ladyn halut. Lady kuitenkin taistelee vastaan ja osoittaa tällä tavoin tahdonvapauttaan. Comus sanoo, että omasta luonteesta nousevat halut ovat "luonnollisia" (natural) ja siksi sallittuja, kun taas Ladyn mukaan vain rationaalinen itsekontrolli on hyveellistä ja valistunutta. Väittelyssään Comus ja Lady edustavat sielua ja ruumista, järkeä ja libidoa, ylevyyttä ja aistillisuutta, hyvettä ja pahetta, moraalista suoraselkäisyyttä ja moraalitonta turmelusta.

Sillä aikaa sisartaan etsivät veljekset kohtaavat hahmon nimeltä Attendant Spirit, suomeksi Valvova Henki. Tämä enkeliä muistuttava hahmo on lähetetty auttamaan heitä. Henki ottaa paimenen muodon ja kertoo, kuinka veljekset voivat nujertaa Comusin. Sillä aikaa kun Lady jatkaa tahdonvapauden puolustamista ja osoittaa vapauttaan tekemällä vastarintaa, Henki ja veljekset pelastavat hänet. Veljekset karkottavat Comusin. Lady jää kuitenkin taikatuolin vangiksi. Laulun avulla Henki loihtii esiin vesinymfi Sabrinan, joka vapauttaa Ladyn tämän osoittaman hyveen lujuuden ansioista. Sisarukset ja heidän vanhempansa tapaavat jälleen ja juhlistavat jälleennäkemistä.

**Juonipaljastukset päättyvät tähän.**

Aiheesta muualla
----------------

* Comuksen käsikirjoitus (Arkistoitu – Internet Archive)
**Conrad K. Dober**, paremmin tunnettu taiteilijanimellään **Con Conrad** (18. kesäkuuta 1891 New York – 28. syyskuuta 1938 Van Nuys), oli yhdysvaltalainen populaarimusiikin säveltäjä. 

Conrad oppi nuorena soittamaan pianoa ja aloitti uransa säestämällä mykkäelokuvia Harlemissa. Hän esiintyi myöhemmin myös vaudevillessä ja pääsi esiintyjäryhmän mukana kiertueelle Eurooppaan ja eri puolille Yhdysvaltoja. Laulunkirjoittajana hänen ensimmäinen julkaisunsa oli vuoden 1912 "Down in Dear Old New Orleans". Ammatikseen hän alkoi kirjoittaa lauluja vuonna 1918. Hänen ensimmäinen hittinsä oli vuoden 1920 "Margie", jota seurasivat muun muassa "Singin’ the Blues", "Ma, He’s Making Eyes at Me" ja "Memory Lane".

Vuodesta 1923 1920-luvun loppupuolelle Conrad sävelsi musiikkia Broadway-tuotantoihin. Hänen musiikkiaan esitettiin muun muassa näytelmissä *Moonlight*, *Betty Lee*, *Kitty’s Kisses*, *Americana* ja *Take the Air*. 1920-luvun lopulla hän muutti Hollywoodiin, jossa oli alkamassa äänielokuvan aikakausi. Hän osallistui useiden elokuvien musiikin tekemiseen. Conrad ja Herb Magidson voittivat vuonna 1934 ensimmäisinä parhaan laulun Oscar-palkinnon elokuvaan *Continental – hupainen avioero* kirjoittamallaan kappaleella "The Continental".

Conrad kuoli Van Nuysissa, Kaliforniassa vuonna 1938.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Layne, Joslyn: Con Conrad *Allmusic*. Viitattu 27.4.2012. (englanniksi)
2. 1 2 3 4 5  Con Conrad *Songwriters Hall of Fame*.  Arkistoitu 4.3.2016. Viitattu 27.4.2012. (englanniksi)

  


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Suomi (KANTO)
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Kreikka
* Puola
* Portugali

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* RISM
* SNAC

 |

 |
Comtessa de Dia
**Comtessa de Dia** (*Dien kreivitär*; n. 1140 – n. 1212?) oli ranskalainen naispuolinen trubaduuri, *trobairitz*. Häneen on traditiossa viitattu nimellä Beatritz. Comtessa de Dia vaikutti 1100-luvun lopulla ja 1200-luvun alkupuolella, mutta hänen elämästään ei ole säilynyt varmoja tietoja.

Dia oli häntä koskevan *vidan* mukaan Guillaume de Poitiers'n vaimo, joka kuitenkin rakastui trubaduuri Raimbaut d'Aurengaan ja teki lauluja tämän kunniaksi. Tähän on suhtauduttu skeptisyydellä, ja Comtessa de Dian on erinäisissä hypoteeseissa oletettu muun muassa olleen todellisuudessa nimeltään Isoarde ja Dien kreivi Isoard'n tytär. *Vidassa* mainittu Raimbaut olisikin tämän käsityksen mukaan Raimbaut d'Aurengan sisaruksen lapsenlapsi. Ei ole voitu todellisuudessa osoittaa, että kukaan Guillaume de Poitiers olisi ollut naimisissa Dien kreivittärenä olleen naisen kanssa.

*A chantar m'er de so qu'en no volria* on ainoa neljästä tai viidestä Comtessa de Dialle attribuoidusta runosta, johon musiikki on säilynyt. Se on säilynyt 1200-luvulta peräisin olevassa käsikirjoituksessa, jossa on vain ensimmäinen cobla eli säkeistö. Kyse on myös ainoasta säilyneestä melodiasta, joka on identifioidun trobairitzin tekemä. Tekstin kieli on oksitaani.

Lähteet
-------

1. 1 2  Comtessa de Dia AllMusic, viitattu 22.4.2023
2. 1 2 3  Beverly J. Evans, Historical Anthology of Music by Women: Countess of Dia Indiana University Press, viitattu 22.4.2023
3. ↑  Comtessa de Dia Oxford Reference, viitattu 22.4.2023


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
	+ 2
* WorldCat
	+ 2

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Italia
* Israel
* Yhdysvallat
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* IdRef

 |

 |
**Matthew "Matty" Lee** (s. 5. maaliskuuta 1998 Leeds, Englanti, Yhdistynyt kuningaskunta) on brittiläinen uimahyppääjä ja olympiavoittaja.

Matty Lee aloitti uimahyppyjen harrastamisen seitsemänvuotiaana. Lajin pariin häntä oli innoittamassa hänen isoveljensä. Junioritasolla hän edusti vuonna 2012 Britanniaa maailmanmestaruuskilpailuissa Adelaidessa ja Euroopan-mestaruuskilpailuissa Grazissa. Nuorten EM-kultaa Lee voitti kolmen metrin ponnahduslaudalta. Seuraavana vuonna hän toisti nuorten Euroopan-mestaruutensa ja sijoittui kerroshypyissä hopealle ja metrin ponnahduslaudalla pronssille. Nuorten maailmanmestaruuskilpailuissa 2016 Lee oli kerroshypyissä neljäs.

Leen ensimmäinen aikuisten sarjojen kansainvälinen mitalisija tuli uimahyppyjen maailmansarjan osakilpailussa 2014. Hän sijoittui 10 metrin parikilpailussa Dan Goodfellow’n kanssa kolmanneksi. Britannian-mestaruuskilpailuissa Lee voitti ensimmäisen mitalinsa, kun hän sai pronssia kerroshypyistä. Hän osallistui vuoden 2015 uinnin MM-kilpailuihin. Hän sijoittui 17-vuotiaana 10 metrin kerroshypyissä sijalle 18. ja parihypyissä James Dennyn kanssa sijalle 9. Seuraavana vuonna EM-kilpailuissa Lee voitti EM-hopeaa kerroshyppyjen sekajoukkueiden parikilpailussa ja -pronssia joukkuekilpailusta.

MM-kilpailuissa 2017 Lee kilpaili kerroshyppyjen sekajoukkueiden parikilpailuissa Lois Toulsonin kanssa. He voittivat hopeaa. Henkilökohtaisessa kilpailussa Lee ylsi finaaliin ja sijoittui kahdenneksitoista. Toulsonin kanssa Lee voitti hopeaa myös vuoden 2018 EM-kilpailuista.

Lee alkoi vuonna 2018 kilpailla parihyppyjä Tom Daleyn kanssa. Lee on kertonut haastatteluissa ihailleensa nuorempana Daleyä, joka oli maailmanhuipulla jo 15-vuotiaana, jolloin tämä voitti maailmanmestaruuden. Daleyn kanssa vuoden 2019 maailmansarjassa Lee sijoittui kolmessa osakilpailussa mitalisijoille. MM-kisoissa pari voitti pronssia. EM-kilpailuista 2020 tuli kultaa.

Lee ja Daley voittivat Tokion olympialaisissa 2021 kultaa kerroshyppyjen parikilpailusta. Ero hopealle sijoittuneeseen kiinalaispariin Cao Yuan – Chen Aisen oli vain 1,23 pistettä.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Lee, Matty The Tokyo Organising Committee of the Olympic and Paralympic Games.  Arkistoitu 28.7.2021. Viitattu 26.7.2021. (englanniksi)
2. 1 2 3 4  Matty Lee British Swimming. Viitattu 26.7.2021. (englanniksi)
3. ↑  Tom Daley and Matty Lee strike gold in synchronised 10m platform final  26.7.2021. The Tokyo Organising Committee of the Olympic and Paralympic Games.  Arkistoitu 26.7.2021. Viitattu 26.7.2021. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Leen profiili Kansainvälisen uimaliiton sivuilla (englanniksi)
*Tämä artikkeli kertoo elokuvaohjaajasta. 1920-luvun viihdelaulajasta katso Whispering Jack Smith.*
**Jack Smith** (14. marraskuuta 1932 Columbus, Ohio – 25. syyskuuta 1989 New York) oli yhdysvaltalainen näyttelijä ja underground-elokuvien tekijä. Hänen 1950- ja 1960-luvulla syntyneestä tuotannostaan tunnetuin on transvestiiteistä kertova elokuva *Liekehtivät olennot* (Flaming Creatures, 1963), *Helsingin Sanomien* muistokirjoituksen mukaan "huimille näyille perustuva, perversioiden yllyttämä, rumia ja kauniita kohtauksia sisältävä ylistys elämälle ja kuolemalle".

Jack Smith syntyi Ohion osavaltion Columbusissa, josta perhe muutti pian Texasiin. Perheen isä kuoli veneonnettomuudessa kun Jack oli 7-vuotias, minkä jälkeen poika asui äitinsä ja sisarensa kanssa trailer parkissa, kunnes äiti meni 1940-luvun puolivälissä uusiin naimisiin ja perhe muutti Wisconsiniin. Jack Smith opiskeli high schoolissa Kenoshassa ja sai valmistujaislahjaksi kaitafilmikameran, joka kuitenkin pian varastettiin. Hän muutti omilleen Chicagoon 1951, seuraavana vuonna Los Angelesiin ja 1953 New Yorkiin, jossa hän työskenteli toimistoapulaisena ja opiskeli elokuva-alaa City College of New York -oppilaitoksessa.

Filmografia
-----------

* 1961 *Scotch Tape*
* 1963 *Flaming Creatures* (mustavalkoinen, 46 min)
* 1964 *Normal Love* (80 min)
* 1968 *No President* (*The Kidnapping of Wendell Wilkie by The Love Bandit*, noin 50 min.)

Lähteet
-------

1. ↑  Jack Smith Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
2. ↑  Kuolleita: Elokuvaohjaaja Jack Smith.  *Helsingin Sanomat*, 26.9.1989, s. 14. Näköislehti (maksullinen). Viitattu 27.2.2021.
3. ↑  Comenas, Gary: Jack Smith *warholstars.org*.  2007, 2015. Viitattu 27.2.2021. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Lisätietoja Jack Smithistä kokeellisen elokuvan Light Cone -sivustolla (englanniksi)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Ruotsi
* Tšekki
* Alankomaat

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz
* Museum of Modern Art
* Photographers' Identities
* RKD Artists
* ULAN

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie
* Elonet

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC
* IdRef

 |

 |
Miinanraivausmitalin nauha
Miinanraivausmitali
**Miinanraivausmitali** (Mrm.) on suomalainen ansiomitali. Se perustettiin presidentin asetuksella 17.9.1993. Sen on suunnitellut heraldikko ja everstiluutnantti evp. Juhani Toukonen.

Mitali voidaan jakaa henkilölle, joka on palvellut virallisessa miinanraivausorganisaatiossa tai raivaus- tai pioneeriyksikössä Pohjois-Suomessa 5.9.1944–14.9.1952 tai Suomenlahdella 16.9.1944–17.7.1950.

Mitali on ympyränmuotoinen ja himmeä, läpimitaltaan 31 mm. Se on valmistettu tompakista. Etusivulle on kuvattuna miina sekä kolmen salaman ryhmä. Mitalin keskiosa ja salamat on kiillotettu ja mitalin alaosassa ovat vuosiluvut 1944–1952. Mitaliin kuuluu 32mm leveä musta nauha, jonka keskellä on 12mm leveä punainen raita ja keskellä sekä reunoilla yhden millimetrin levyiset valkoiset juovat.

Ensimmäiset miinanraivausmitalit jaettiin lokakuussa 1994 22 veteraanille, jotka olivat varusmiehinä raivanneet miinoja Suomenlahdella vuonna 1947.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Tetri, Juha E.: *Kunniamerkkikirja*, s. 56. Ajatus Kirjat, 3. täyd. painos 2003. ISBN 951-9440-23-2.
2. ↑  Miinanraivaajamitaleja veteraaneille *Helsingin Sanomat*.  16.10.1994. Viitattu 17.6.2020.
Willi Daugs (vas.) ja Otto Ehrich Suomessa 1930-luvun lopulla.
**Otto Johannes Julius Max Ehrich** (6. kesäkuuta 1897 Birnbaum, Posenin provinssi, Saksan keisarikunta [nyk. Międzychód, Puola] – 26. marraskuuta 1988 Lindenberg im Allgäu, Saksan liittotasavalta) oli saksalainen liikemies ja taiteilija, joka asui Suomessa 1930–1940-luvulla.

Otto Ehrich osallistui vapaaehtoisena ensimmäiseen maailmansotaan. Hän palveli hävittäjälentäjänä Manfred von Richthofenin eli Punaisen paronin joukoissa ja lennonopettajana Ottomaanien valtakunnassa. Sodan jälkeen hän toimi asekauppiaana ystävänsä Willi Daugsin kanssa. Suomesta tuli heille tärkeä asiakas, ja Ehrich ja Daugs siirtyivät Saksasta Suomeen vuonna 1935, mahdollisesti kansallissosialistien takia. Vuonna 1938 he ostivat enemmistön Tikkakosken asetehtaasta sekä Ergo-laivanvarustamon.

Otto Ehrich avioitui vuonna 1938 ruotsalaisen Karin Wennerholmin (o.s. Sundberg) kanssa. Liitto alkoi skandaalinomaisesti, sillä Wennerholm hylkäsi aviomiehensä ja kaksi lastaan. Ehrich rakennutti 1930-luvun lopulla Kulosaareen suurehkon kivitalon Villa Ehrichin, jonka asuinpinta-ala on 300 m²; hän suunnitteli rakennuksen yhdessä arkkitehti Otto Firlen kanssa. Toisen maailmansodan aikana Ehrich ja Daugs rikastuivat asekaupoilla.

Otto Ehrich noin vuonna 1980.
Jatkosodan loppuvaiheessa, kesäkuussa 1944 Ehrich perheineen ja Daugs pakenivat Ruotsiin, koska he pelkäsivät, että saksalaisina heidät luovutettaisiin Neuvostoliittoon. Sodan jälkeen heidän Suomeen jäänyt omaisuutensa takavarikoitiin ja luovutettiin Neuvostoliitolle.

Ehrich asui jonkin aikaa Ruotsissa, muutti sitten Sveitsiin, Saksaan, Espanjaan ja Italiaan ja asui vuodesta 1981 jälleen Saksassa. "Vaellusvuosiensa" aikana hän omistautui maalaustaiteelle, jota hän opiskeli Karl Schmidt-Rottluffin johdolla. Hänen tyyliään on luonnehdittu ekspressionistiseksi realismiksi, ja hän maalasi maisemia ja asetelmia. Hän vietti kesänsä Skånessa, ja hänet on haudattu sinne.

Otto Ehrichin poika Hans Ehrich (s. 1942) on tunnettu ruotsalainen muotoilija.

Lähteet
-------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Otto Ehrich**.
1. 1 2 3 4 5 6  Lyytinen, Jaakko: Suomessa syntynyt, Suomelle suuttunut.  *Helsingin Sanomat*, 28.7.2019, s. B 1–5. Artikkelin verkkoversio.
2. ↑  Otto Ehrich. Frontflieger.
3. ↑  Lundberg, Stefan: Hitlerarkitektens hus på Brändö till salu.  *Hufvudstadsbladet*, 15.9.2011. Artikkelin verkkoversio.
4. ↑  Meissner, Günter (toim.): *Allgemeines Künstlerlexikon: Die bildenden Künstler aller Zeiten und Völker 32*, s. 464. München: K. G. Saur, 2002. ISBN 3-598-22772-8.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Taiteenala | 
* RKD Artists

 |

 |
**Taitoluistelun maailmanmestaruuskilpailut 1901** olivat Ruotsin Tukholmassa Pohjoismaisten kisojen yhteydessä 10. - 11. helmikuuta käydyt taitoluistelun maailmanmestaruuskilpailut. Kilpailuun osallistui vain kaksi miestä, naisten kilpailuja ei ollut ohjelmassa. Ruotsin Ulrich Salchow voitti kisoissa ensimmäisen kaikkiaan kymmenestä maailmanmestaruudestaan. Kilpailijat olivat erittäin tasaisia. Tuomareista Adams, Pettersson ja Westergren sijoittivat Salchowin ensimmäiseksi, kolme muuta vastaavasti Fuchsin. Salchow vei mestaruuden paremmilla pisteillään.

Kisat oli tarkoitus alun perin järjestää Lontoossa, mutta kuningatar Viktorian kuoleman johdosta ne siirrettiin Tukholmaan.

Kilpailijat
-----------


**Miehet**| Sija | Kilpailija | Maa | Sijaluku | Pisteet |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | Ulrich Salchow |  Ruotsi | **9** | 237,25 |
| 2 | Gilbert Fuchs | Saksan keisarikunta Saksa | **9** | 234.75 |
|

  

**Tuomaristo**

* W. F. Adams Yhdistynyt kuningaskunta
* G. Euler Itävallan lippu
* A. Hansson Ruotsi
* L. Lindquist Ruotsi
* H. Pettersson Ruotsi
* I. Westergren Ruotsi

Lähteet
-------

* Tulokset
* 15.02.1901 Hufvudstadsbladet no 44

Taitoluistelun maailmanmestaruuskilpailut
1896
- 1897
- 1898
- 1899 
- 1900
- 1901
- 1902
- 1903
- 1904
- 1905
- 1906
- 1907
- 1908
- 1909 
- 1910
- 1911
- 1912
- 1913
- 1914
- 1915-1921
- 1922
- 1923
- 1924
- 1925
- 1926
- 1927
- 1928
- 1929
- 1930
- 1931
- 1932
- 1933
- 1934
- 1935
- 1936
- 1937
- 1938
- 1939
- 1940-1946
- 1947
- 1948
- 1949
- 1950
- 1951
- 1952
- 1953
- 1954
- 1955
- 1956
- 1957
- 1958
- 1959 
- 1960
- (1961)
- 1962
- 1963
- 1964
- 1965
- 1966
- 1967
- 1968
- 1969
- 1970
- 1971
- 1972
- 1973
- 1974
- 1975
- 1976
- 1977
- 1978
- 1979
- 1980
- 1981
- 1982
- 1983
- 1984
- 1985
- 1986
- 1987
- 1988
- 1989
- 1990
- 1991
- 1992
- 1993
- 1994
- 1995
- 1996
- 1997
- 1998
- 1999 
- 2000
- 2001
- 2002
- 2003
- 2004
- 2005
- 2006
- 2007
- 2008
- 2009 
- 2010
- 2011
- 2012
- 2013
- 2014
- 2015 
- 2016 
- 2017 
- 2018 
- 2019 
- (2020) 
- 2021
*Tämä artikkeli kuvaa Britannian kuninkaallisen laivaston Erebus-luokan monitoria. Muita saman nimisiä aluksia on täsmennyssivulla.*

**HMS Terror** (viirinumero I03) oli Britannian kuninkaallisen laivaston Erebus-luokan monitori ensimmäisen maailmansodan lopulla ja toisessa maailmansodassa.

Valmistus
---------

*Pääartikkeli: Erebus-luokka*
Alus tilattiin 29. heinäkuuta 1915 Harland and Wolffilta Belfastista, missä köli laskettiin vielä samana vuonna 26. lokakuuta. Alus laskettiin vesille 18. toukokuuta 1916 ja valmistui 6. elokuuta.

Palvelus
--------

Elokuussa 1916 alus liitettiin Doverin partio-osastoon, jonka mukana se osallistui sotatoimiin saksalaisia vastaan Belgian rannikolla. Alukseen osui Dunkerquen edustalla 19. lokakuuta Saksan keisarikunnan laivaston moottoritorpedoveneen laukaisema torpedo. Sen miehistö ei kärsinyt tappioita, ja alus pelastui uppoamiselta kapteenin ajettua sen rantaan. Se hinattiin Portsmouthiin. Vietettyään kolme kuukautta telakalla alus palasi palvelukseen.

Huhtikuussa 1918 *Terror* kuului sisaraluksensa *HMS Erebuksen* sekä hävittäjien *HMS Termanentin*, *HMS Truculentin* ja *HMS Manleyn* kanssa pitkän kantaman tulitukiosastoon Zeebruggen iskussa. Alus sisaraluksineen tuki 27. syyskuuta Ypresin neljättä taistelua. Sodan päätyttyä alus teki 1920-luvun alussa erilaisia ampumakokeita.

Toisen maailmansodan alkaessa *Terror* oli Singaporessa, mistä se määrättiin Välimerelle. Aluksi se tuki ilmatorjunta-aseillaan Maltan puolustusta Regia Aeronautican ensimmäisessä hyökkäyksessä 11. kesäkuuta 1940. Se osallistui operaatio Compassiin, jossa se käytti esimerkiksi Bardiaa tulittaessaan 660 pääaseidensa kranaattia. Alus kuljetti myös juomavettä eteneville joukoille. Alus joutui 22. helmikuuta 1941 Saksan ilmavoimien Junkers Ju 87 Stuka -syöksypommittajien maaliksi lähdettyään Bengasista. Se vaurioitui pahoin lähelle osuneista pommeista, minkä seurauksena sen miehistö määrättiin jättämään alus. Hinauksessa ollut alus upposi Dernan edustalla.

Lähteet
-------

* Gardiner, Robert (toim.): *Conway's All the World's Fighting Ships 1906–1921*. Lontoo, Englanti: Conway Maritime Press, 1985. ISBN 0-85177-245-5. (englanniksi)

### Viitteet

1. ↑  Naval-history.net - HMS Terror

*Erebus*-luokan monitorit

|  |
| --- |
| *HMS Erebus* - *HMS Terror* |
| Edeltäjä: M29-luokka – Seuraaja: Roberts-luokka |
Sinistä Curaçaolikööriä lasissa.
**Curaçao** on likööri, joka on maustettu Curaçaon saarella kasvavan laraha-sitruspuun (*Citrus aurantium* ssp. *currassuviencis*) hedelmien kuivatulla kuorella. Alkoholia siinä on 20–40 tilavuusprosenttia. Espanjalaiset löytöretkeilijät istuttivat 1527 Curaçaolle appelsiinipuita, mutta saaren vähäravinteisen maaperän ja kuivan ilmaston vuoksi hedelmistä tuli pieniä ja kitkeränmakuisia. Aromikkaita kuoria ryhdyttiin käyttämään maustamiseen ja puu jalostettiin omaksi lajikseen sen hedelmien säilyttäessä voimakkaan karvaan makunsa.

Curaçaoliköörin kehitti ja sitä markkinoi ensimmäisenä juutalainen espanjalais-portugalilaislähtöinen Seniorin perhe 1800-luvulla. Liköörin valmistuksessa hedelmien kuoret kuivataan ja niitä liotetaan alkoholissa ja vedessä useita päiviä, jonka jälkeen kuoret poistetaan liemestä ja muut mausteet lisätään. Liköörissä tuntuu appelsiinin maku riippuen sen karvausasteesta. Se on luonnostaan väritöntä, liköörin väri tulee keinotekoisesta väriaineesta. Curaçao on yleensä sinistä, mutta se voi olla muunkin väristä. Curaçao on hyvin samantyyppinen juoma kuin Triple sec, joka on väritöntä.

Lähteet
-------

1. ↑  Benjamin, Alan Fredric (2002). Jews of the Dutch Caribbean. Routledge. ISBN 0415274397
Cuntisuyun lippu eli *wiphala*.
**Cuntisuyu** oli yksi Inkavaltakunnan neljästä osasta eli *suyusta* Antisuyun, Collasuyun ja Chinchaysuyun ohella. Yhdessä Collasuyun kanssa se oli osa Inkavaltakunnan "alempaa puolikasta" *Urin Suyukunaa*. Cuntisuyu sijaitsi Cuscon ja Tyynenmeren välissä ja oli neljästä *suyusta* pienin.

Pienen ja harvaan asutun Cuntisuyun maisemaa hallitsivat kuivat Andien länsirinteet ja rannikon rutikuiva autiomaa, jotka ulottuivat nykypäivän Arequipasta Perun etelärannikolle. Alueen läpi virtasi 15 lyhyttä jokea, joiden rannoilla voitiin viljellä maata. Talvisin ja El Niñon aikaan alue sai kosteutta merisumusta, ja viljely oli tavallista tuottoisampaa. Arkkitehtonisesti inkat mukauttivat rakennustyyliään alueella vastaamaan paikallisten kulttuurien tyyliä, jonka rakennukset sopivat paremmin kuumaan ja kuivaan ilmastoon. Niinpä ylängöillä yleisen muurauksen sijaan Cuntisuyun rakennukset tehtiin tavallisimmin tiilestä.

Wamanit
-------

Inkavaltakunnan neljä *suyua*. Cuntisuyu oranssilla.
Jokainen *suyu* jakautui *wamaneihin* eli provinsseihin. Cuntisuyuun kuuluivat seuraavat *wamanit*:

* Acari
* Angará
* Arequipa eli Ariqipa
* Atico
* Aymara
* Camaná
* Caravelí
* Cavana eli Qhawana
* Chanca eli Chanka, kutsutaan myös nimellä Andahuayla tai Andawaylla.
* Chilque
* Choclococha eli Chuqlluqucha
* Chocoruo eli Chukurpu
* Chumbivilca eli Chumpiwillka
* Contisuyo eli Kuntisuyu
* Cotabamba eli Kutapampa
* Huanca eli Warka
* Ica eli Ika
* Nazca eli Naska
* Ocoña eli Ukhuña
* Parinacocha eli Pariwanaqucha
* Ketšua eli Qhichwa
* Quilca eli Qillqa
* Rucana eli Ruk'ana
* Sora
* Vilcas eli Willka
* Yanahuara eli Yanawara
* Yauca eli Yawka

Lähteet
-------

1. 1 2  D’Altroy, Terence N. (2005). The Incas. Blackwell Publishing: Malden, p. 42-43, 86-89
2. 1 2  Steward, Julian H. & Faron, Louis, C. (1959). Native Peoples of South America. McGraw-Hill: New York, p. 185-192
3. 1 2  Moseley 1992, s. 32, 41.
4. ↑  Contisuyu - The Road To The Sea *americanindian.si.edu*. Viitattu 9.5.2021. (englanniksi)
5. ↑  The Tawantinsuyu and the Frontiers of the Inca Empire *howtoperu.com*. Viitattu 9.5.2021. (englanniksi)
Cumulus humilis
Cumulus humilis
**Cumulus humilis** (Cu hum) on pieni kumpupilvi. Nämä pilvet ovat pieniä, päivällä valkeita, litteitä tai hattaramaisia ja lyhytikäisiä. Niitä esiintyy korkeapaineen aikana. Nämä pilvet ovat leveyttään matalampia. Pienet *cumulus humilikset* ovat pilvenriekaleita. Niitä kutsutaan myös kauniin ilman kumpupilviksi, koska ne esiintyvät muuten miltei pilvettömällä taivaalla.

Cumulus humilis on tyypillisesti yli kolme kertaa korkeuttaan matalampi[1].

*Cumulus humilis* -pilviä esiintyy tavallisesti 500–1 000 metrin, joskus jopa 2 000 metrin korkeudessa. Pilvien esiintymiskorkeus riippuu ilman kosteus- ja lämpötilajakaumasta. Korkeapaineen aikana yleinen laskeva ilmavirtaus estää suurten kumpupilvien syntymisen, ja tuolloin esiintyy vain *Cumulus humiliksia*. *Cumulus humilis* -pilvien kasvu suuremmiksi keskipäivään mennessä voi ennakoida rankkoja iltapäivä- ja ukkoskuuroja.

Cumulus humilis pilven elinikä on tyypillisesti 20 minuuttia, mutta vaihtelee välillä 5–30 minuuttia[2].

* *Cumulus Humilis* -pilviä
* *Cumulus humilis*, horisontissa näkyy *Cumulus congestus*

Katso myös
----------

* Cumulus mediocris

Lähteet
-------

1. ↑  Ihmeellinen luonto, sää, sivu 194
2. ↑  Suomalainen sääopas, Otava 2008, sivu 58

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Cumulus humilis** Wikimedia Commonsissa

* Wolkenatlas
**Pertti Kalevi Lahtinen** (s. 25. huhtikuuta 1939 Tampere) on suomalainen vasemmistoliittolainen poliitikko. Lahtinen toimi kansanedustajana Hämeen läänin pohjoisesta vaalipiiristä vuosina 1987–1991 ja hän kuului Tampereen kaupunginvaltuustoon 1976–1996. Ennen Vasemmistoliiton perustamista Lahtinen edusti SKDL:ää ja SKP:tä.

Lahtinen työskenteli valajana vuodesta 1957. Vuosina 1976–1983 hän oli pääluottamusmies ja 1983–1985 tarkastaja. Ennen valintaansa eduskuntaan Lahtinen teki jälleen valajan töitä. Lahtinen kuului Suomen kommunistisen puolueen keskuskomiteaan vuodesta 1984. Hän toimi myös SKP:n Pirkanmaan piirijärjestön puheenjohtajana vuodesta 1985. SKP:n enemmistö perusti tuolloin Pirkanmaan piirin, koska oppositiokommunistien hallussa ollut SKP:n Tampereen piirijärjestö kieltäytyi noudattamasta puolueen päätöksiä.

Lähteet
-------

1. 1 2  .aspx Pertti Lahtinen *Suomen kansanedustajat*. Eduskunta.


|  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * n
* k
* m
Kansandemokraattien kansanedustajat 1987–1990 |
| --- |
|  |
| Eduskuntaryhmä(16) | 
* Aho
* Andersson
* Apukka
* Astala
* Helle
* Jokinen
* Kemppainen
* Laaksonen
* Lahtinen
* Leppänen
* Männistö
* Seppänen
* Säilynoja
* Uitto
* Wahlström
* Vähäkangas

 |

 |


|  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * n
* k
* m
Vasemmistoliiton kansanedustajat 1990–1991 |
| --- |
|  |
| Eduskuntaryhmä(20) | 
* Aho
* Andersson
* Apukka
* Astala
* Helle
* Jokinen
* Kemppainen
* Laaksonen
* Laine
* Lahtinen
* Leppänen
* Löyttyjärvi
* Männistö
* Seppänen
* Stenius-Kaukonen
* Säilynoja
* Tennilä
* Uitto
* Wahlström
* Vähäkangas

 |

 |


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Eduskunta

 |

 |
**Pertti Tapani Kelkka** (2. tammikuuta 1939 Kotka – 5. tammikuuta 2007 Kokkola) oli suomalainen näyttelijä ja dramaturgi. Hän työskenteli useissa teattereissa eri puolilla Suomea 1960-luvulta alkaen. Lisäksi hänellä oli sivurooleja televisiotuotannoissa.

Ura
---

Pertti Kelkan vanhemmat olivat Väinö ja Lempi Kelkka. Hän opiskeli Jyväskylän yliopistossa kieliä ja kirjallisuutta, ja suoritti opintoja Tampereen yliopiston draamastudiossa. Kelkka työskenteli kansakoulun opettajana vuosina 1962–1965 ja 1969–1971. Vuosina 1967–1968 hän toimi näyttelijänä Tampereen Työväen Teatterissa. Ura jatkui näyttelijänä Joensuun kaupunginteatterissa 1971–1972, Ryhmäteatterissa 1972–1973, Lahden kaupunginteatterissa 1973–1975, Kuopion kaupunginteatterissa 1975–1980 ja Ahaa Teatterissa 1980-luvun alussa. 1980-luvun jälkipuoliskolla Kelkka työskenteli Kokkolan kaupunginteatterissa.

Kelkka näytteli muun muassa Koskelan roolin *Tuntemattomassa sotilaassa*, Jussi Vatasen roolin komediassa *Tulitikkuja lainaamassa* ja Falstaffin roolin komediassa *Windsorin iloiset rouvat*. Kelkan dramatisointeja olivat muun muassa *Pirttipohjalaisia* (Rovaniemen Teatteri, 1974), *Anne Frankin päiväkirja* (Ahaa Teatteri, 1982) ja *Mielipuolen päiväkirja* (Kemin kaupunginteatteri, 2001).

Teatterityönsä ohella Kelkka näytteli muutamissa elokuva- ja televisiotuotannoissa. Maunu Kurkvaaran draamassa *Punatukka* (1969) Kelkka teki Amin osan ja Kari Franckin televisioelokuvassa *Rautatie* (1973) hän näytteli Onteria. 1960-luvun lopulla Kelkka teki sivuroolin televisiosarjassa *30-luvun mies*.

Näyttelijäntyönsä lisäksi Kelkka käänsi tekstejä saksasta ja englannista suomeksi sekä kirjoitti kirjallisuus-, elokuva- ja teatteriarvosteluja eri lehtiin.

Kelkka oli aviossa kahdesti. Hänen toinen puolisonsa oli näyttelijä Saara Markkanen.

Lähteet
-------

* Martin, Timo; Niemi, Pertti; Tainio, Ilona: *Suomen teatterit ja teatterintekijät - Yhteisö- ja henkilöhakemisto*. Helsinki: Suomen Teatterijärjestöjen Keskusliiton julkaisu n:o 28, 1974. ISBN 951-30-2505-5.
* Tainio, Ilona (toim.): *Suomen teatterit ja teatterintekijät 1983 - Yhteisö- ja henkilöhakemisto*. Helsinki: Suomen Teatterijärjestöjen Keskusliiton julkaisu, 1983. ISBN 951-30-5727-5.

### Viitteet

1. 1 2  Pertti Kelkka Elonetissä.
2. 1 2 3 4 5  Suomen teatterit ja teatterintekijät 1983, s. 216–217
3. 1 2  Ilona / Tekijähaku / Kelkka Pertti *ILONA-tietokanta*. Teatterin tiedotuskeskus (TINFO) ja Teatterimuseo. Viitattu 2.9.2020.
4. ↑  Pertti Kelkka Internet Movie Databasessa. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Näytelmät.fi: Pertti Kelkka

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Elonet

 |

 |
Pertti Klemola vuonna 1962.
**Pertti Juhani Klemola** (2. heinäkuuta 1939 Helsinki – 15. maaliskuuta 2003 Helsinki) oli suomalainen toimittaja ja kirjailija, joka toimi myös tutkijana 1970-luvulla TANDEM-projektissa (Tasa-arvon ja demokratian tutkimus). 

Klemola oli 23-vuotiaana Suosikin ensimmäinen päätoimittaja, ja sen jälkeen hän työskenteli naistenlehti Annan toimitussihteerinä ja kolumnistina. Myöhemmin hän oli toimittajana Yleisradiossa ja julkaisi useita kirjoja. Kun Suomen Akatemian rahoittama tasa-arvoa ja demokratiaa tutkiva ryhmä TANDEM perustettiin 1973, oli Klemola mukana ryhmässä tutkijana.

Klemolan kirja *Kenen asialla SAK?* herätti aikanaan huomiota, koska hän paljasti siinä SAK:n sosiaalidemokraattien saaneen taloudellista tukea työnantajien STK:lta Metallityöväen liiton vaalitaistelua varten. Toinen huomiota herättänyt Klemolan kirja oli 1981 ilmestynyt *Helsingin sanomat, sananvapauden monopoli*.

Elämä
-----

Pertti Klemolan vanhemmat olivat Valto Klemola (1907–1957) ja Else Margit Lindroos (1911–1977). Hänen serkkunsa oli entinen Euroopan parlamentin jäsen Kyösti Virrankoski. Klemola kuoli lyhyen sairauden jälkeen maaliskuussa 2003.

Teoksia
-------

* *Juuso Walden. Viimeinen patruuna*. Helsinki: Tammi, 1970.
* *Neste. Renki vai isäntä?*. Helsinki: Otava, 1972. ISBN 951-1-00120-5.
* *Kenen asialla SAK?*. Helsinki: Otava, 1975. ISBN 951-1-02114-1.
* Gronow, Jukka & Klemola, Pertti & Partanen, Juha: *Demokratian rajat ja rakenteet. Tutkimus suomalaisesta hallitsemistavasta ja sen taloudellisesta perustasta*. Helsinki: WSOY, 1977. ISBN 951-0-08261-9.
* *Helsingin Sanomat, sananvapauden monopoli*. Helsinki: Otava, 1981. ISBN 951-1-06118-6.
* *Suomalaisen terveydenhuollon kriisi*. Helsinki: Art House, 2002.

Lähteet
-------

* Klemolan artikkeli Journalisti-lehdessä (Arkistoitu – Internet Archive)*lähde tarkemmin?*

### Viitteet

1. ↑  Pertti Juhani Klemola *geni\_family\_tree*. Viitattu 3.10.2019.


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)
* Yhdysvallat

 |

 |
Raftopoúla  
ΡαφτοπούλαRaftopoúlan (edempänä oikealla) ja Ráftiksen (taempana vasemmalla) saaret.

|  |  |
| --- | --- |
| Sijainti | 
37°53′11″N, 24°02′05″E, Markópoulo MesogaíasItä-Attika, AttikaKreikka |
| Merialue | 
Egeanmeri, Välimeri |
| Pinta-ala | 
0,011 km² |

Väestö| Asukasluku | 
0 |

muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa WikidataaTietolaatikon dokumentaatioNäytä Wikidatasta tulevat arvot

**Raftopoúla** (kreik. Ραφτοπούλα) on pieni Kreikan saari, joka sijaitsee Attikan itärannikolla Pórto Ráftin kaupungin edustalla. Saaren pinta-ala on noin 0,011 neliökilometriä ja se on asumaton. Hallinnollisesti Raftopoúla kuuluu Markópoulo Mesogaíaksen kuntaan, Itä-Attikan alueyksikköön ja Attikan alueeseen. Raftopoúlan kaakkoispuolella sijaitsee suurempi Ráftiksen saari.

Lähteet
-------

1. ↑  Ραφτοπούλα *Greek Travel Pages*. Viitattu 1.9.2022.
2. ↑  Δήμοι στο νομό Αττικής > Περιφερειακή Ενότητα Ανατολικής Αττικής > Δήμος Μαρκοπούλου Μεσογαίας *Greece Destination*. Viitattu 1.9.2022.