recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Bembölen kahvitupa 2007.
**Bemböle** on kylä Espoossa, Lippajärven ja Espoon keskuksen lähettyvillä. Bemböle kuuluu Espoon vanhimpaan asutusalueeseen, ja maantieteellisesti katsoen Bemböle sijaitsee melko tarkasti keskellä Espoon kuntaa. Varhaisimmat tarkat tiedot kylien ja talojen lukumäärästä Espoossa ovat vuodelta 1540, jolloin kylien tiloista alettiin pitää verotusta varten maakirjoja. Näissä maakirjoissa mainitaan jo mm. Bemböle.

Bemböle on vanhastaan ollut tunnettu teiden risteyspaikkana. Espoon pitäjää halkonut tärkeä Kuninkaantie kulki Bembölen kautta jo myöhäiskeskiajalla. Bemböle oli liikenteellinen risteyskohta, jossa Kuninkaantiestä haarautuivat tiet sekä Helsinkiin että Espoon pohjoisosiin. Nykyisinkin Helsingistä alkava Turuntie (seututie 110) kulkee Bembölen kautta ja leikkaa välittömästi vanhan kyläkeskuksen länsipuolella Kehä III:n. Bembölen ohi kulkee myös vuonna 1962 valmistunut Suomen ensimmäinen moottoritie, Tarvontie (nyk. Turunväylä, osa valtatie 1:tä). Turunväylän ja Kehä III:n eritasoliittymä sijaitsee noin kilometrin Bembölestä länteen lähellä Gumböleä.

Bembölen kahvituvan rakennus on peräisin vuodelta 1737. Kuninkaantien varrelle rakennettiin klassismia ja ruotsalaista barokkia yhdistelevä Bembölen koulu 1920-luvulla, se oli aikoinaan Espoon huomattavimpia julkisia rakennuksia.

Bembölellä ei ole suomennettua nimeä, vaan se on sekä ruotsiksi että suomeksi Bemböle. Bembölen alue on kuitenkin osaltaan Zachris Topeliuksen ansiosta mielletty useiden muiden paikkojen ohella kansanperinteen hölmöläissatujen Hölmölän kyläksi. Paikallisten puheessa yleisesti koko Bembölestä saatetaankin suomeksi puhua Hölmölänä, tai rajatummin Bembölessä sijaitsevasta grillikioskista "Hölmölän grillinä".

Nykyisin Bemböle ei kuulu Espoon virallisiin kaupunginosiin, vaan sen alue on jaettuna Karvasmäen, Järvenperän, Högnäsin ja Karhusuon kaupunginosien kesken. Niiden väliset rajat kulkevat etupäässä teitä pitkin ja kohtaavat toisensa Turuntien varressa lähellä Bembölen vanhaa kyläkeskusta.

Lähteet
-------

* Härö, Erkki: *Espoon rakennuskulttuuri ja kulttuurimaisemat : Byggnadskulturen och kulturlandskapet i Esbo*. Toinen, tarkistettu painos. Helsinki: Espoon kaupunginmuseo/Esbo stadsmuseum, 1991. ISBN 951-857-182-1.

### Viitteet

1. ↑  Härö, s. 86
2. ↑
3. ↑

Aiheesta muualla
----------------

* Bembölen kahvitupa
**Professori Power**, oikealta nimeltään **Anthony Power** on Marvel-kustantamon sarjakuvissa esiintyvä superroisto. Hänen ensiesiintymisensä tapahtui *Marvel Team-Up* (vol. I) -lehden numerossa 117 (1982). 

Professori Power esiintyi ensimmäisen kerran Suomessa Semicin Sarjakirjan numerossa 86 (1986).

Voimat ja varusteet
-------------------

Alkuperäisessä kehossaan Professori Power omasi tavallisen, ikäisensä ihmisen voimat (joka ei urheile säännöllisesti). Uusitussa kehossaan Professori Power ja hänen taisteluhaarniskansa takasivat hänelle yli-inhimilliset fyysiset voimat, joiden avulla Power kykenee nostamaan noin 10 tonnia. Tämän lisäksi Professori Power on taitava strategikko ja suunnittelija. 

Professori Power on lisäksi kehittänyt kyvyn säilyttää tietoisuutensa astraalitasolla, joskus jopa kuukausien ajan. Tämän jälkeen hän kykenee siirtymään joko omaansa tai Matthewin kehoon. Powerin voimakas mieli on erään kerran jopa liikutellut kahta robottia. 

Powerilla on paljon muutakin korkeateknologista laitteistoa, kuten kehittyneitä Mandroideja, valtava lentävä linnoitus ja suuri maanalainen käytäväverkosto, jonka avulla Power kykeni liikuttelemaan linnoitustaan maan alla. Lisäksi siirtyessään ensimmäistä kertaa Matthewin ruumiiseen Power asensi tämän aivoihin alfa-muuntajan - salaperäisen laitteen, jonka todelliset kyvyt ovat vielä tuntemattomat. 

Ilmestyessään jokin aika sitten jälleen piinaamaan supersankareita Powerin mieli valtasi voimallisen kyborgin, jonka voimien tasot ovat toistaiseksi tuntemattomat. 

### Haarniska

Haarniska on tehty hiilikuituteräksestä, jonka punoskuvio takaa hyvän liikkuvuuden ja uskomattoman suojan. Haarniska painaa noin 169 kg ja kesti kerran 33 kg TNT:ta metrin päästä laukaistuna. Haarniskan pääasiallinen voimanlähde on kylmäfuusiolla toimiva generaattori, joka sijaitsee haarniskan vyössä. 

Haarniskassa on myös kehittynyt tietokoneistettu sensori, joka myötäilee Professori Powerin liikkeitä ja siirtää ne vaivatta raskaan haarniskan liikkeiksi. 

Haarniskan tehokkain ase on kuitenkin alfa-muuntaja, joka lasertähtäyksen avulla ampuu korkeataajuuksisen elektroni-iskun, E-säteen vastustajaan. Ase sijaitsee hänen oikeassa kädessään ja tulituksen voima vastaa noin 45 kg TNT:ta. Ase tarvitsee kuitenkin massiivisen määrän virtaa ja siksi viiden sekunnin mittainen laukaisu vaatii ainakin 45 minuutin latausajan. 

Haarniskassa on myös molemmissa saappaissa tehokkaat turbiinit, joiden ansiosta Professori Power kykenee lentämään noin 240 km/h ja nousemaan liki 152 metrin korkeuteen.
Prokofi Džaparidze.
**Prokofi Aprasionovitš Džaparidze** (ven. Прокофий Апрасионович Джапаридзе, georg. პროკოფი აპრასიონის ძე ჯაფარიძე; 15. tammikuuta 1880 nykyisen Onin piirikunnan Šardometi – 20. syyskuuta 1918) oli georgialaissyntyinen bolševikkivallankumouksellinen.

Prokofi Džaparidze syntyi tilanomistajan perheeseen. Hän opiskeli Tbilisiin opettajainstituutissa ja liittyi Venäjän sosiaalidemokraattiseen työväenpuolueeseen vuonna 1898. Džaparidze teki puoluetyötä muun muassa Tbilisissä ja Bakussa, jossa hän osallistui azerbaidžanilaisen Hümmət-järjestön perustamiseen.

Helmikuun vallankumouksen jälkeen Džaparidzesta tuli bolševikkipuolueen Bakun komitean jäsen. Elokuun 1917 puoluekokouksessa hänet valittiin puolueen keskuskomitean ehdokasjäseneksi. Saman vuoden syyskuussa hän johti Bakun työläisten yleislakkoa. Tammikuusta 1918 lähtien Džaparidze toimi Bakun neuvoston toimeenpanevan komitean puheenjohtajana osallistuen vastavallankumouksellisen kapinan kukistamiseen. Huhtikuusta 1918 hän toimi myös Bakun kansankomissaarien neuvoston sisäasiain ja kesäkuusta elintarvikeasiain komissaarina. Turkkilaisten vallattua Bakun hänet ammuttiin yhtenä Bakun komissaareista.

Lähteet
-------

1. 1 2  Bolšaja sovetskaja entsiklopedija *slovari.yandex.ru*. Viitattu 22.1.2013. (venäjäksi)[vanhentunut linkki]


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa | 
* VIAF
* WorldCat

 |

 |
**Ben-Zion Orgad** (hepr. ‏בן ציון אורגד‎; 1926 Gelsenkirchen, Saksa – 28. huhtikuuta 2006 Tel Aviv, Israel) oli säveltäjä, musiikkipedagogi ja runoilija. Hän syntyi Saksassa, mutta emigroitui nykyisen Israelin alueelle vuonna 1933.

Orgad aloitti viulunsoiton opiskelun vuonna 1934 Rudolf Bergmanin johdolla. Hän sai myös musiikin teorian ja sävellyksen opetusta Paul Ben-Haimilta. Vuonna 1947 Orgad valmistui Jerusalemin musiikkiakatemiasta Josef Talin opiskelijana. Hänen muita opettajiaan olivat Jerusalemissa Solomon Rosowsky ja Yhdysvalloissa Aaron Copland. Orgadin tuotannossa tärkeä asema on heprean kielellä. Huomattavan osan hänen tuotannostaan muodostavat hänen vokaalimusiikkiteoksensa. Niiden innoittajina olivat raamatulliset kirjoitukset, keskiaikaiset hepreankieliset tekstit ja moderni hepreankielinen runous. Orgad oli myös itse tuottelias runoilija ja kirjoittaja. Hänen teoksiaan esitettiin sellaisten johtavien kapellimestarien kuin Leonard Bernsteinin ja Gary Bertinin johdolla. Vuonna 1997 Orgadille myönnettiin Israel-palkinto musiikista.

Orgad toimi vuosina 1975–1988 Israelin kansallisena musiikkikoulutuksen superintendenttinä. Hänen sävellystensä joukossa on *Mizmorim* (Psalmien kirja, 1966–1968). Hän laati teoksia myös orkesterille (esimerkiksi sinfonia *Hatzvi Israel*, 1949/1964) ja kamarimusiikkikokoonpanoille. Orgad kuoli Tel Avivissa pitkään sairastettuaan.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Orgad Ben Zion Israel Music Institute
2. 1 2 3 4  Ben-Zion Orgad Jewish Music Research Centre


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Belgia
* Yhdysvallat
* Alankomaat

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**Gustaf August Wilhelm Melan** (10. maaliskuuta 1816 Myyrmäki, Helsingin pitäjä – 12. toukokuuta 1880 Helsinki) oli suomalainen Venäjän keisarillisen laivaston kontra-amiraali.

Melanin vanhemmat olivat kapteeni Gabriel Melan ja Anna Charlotta Nyberg ja puoliso vuodesta 1843 Augusta Matilda Carolina Elmén. Kenraalimajuri Cesar Alexander Efraim Melan oli hänen veljensä. Gustaf August Wilhelm Melan opiskeli Haminan kadettikoulussa 1829–1833, mutta keskeytti opintonsa ja tuli toukokuussa 1833 vanhemman aliupseerin vakanssilla palvelukseen 1. Suomen meriekipaasiin. Marraskuussa hänet ylennettiin vääpeliksi ekipaasin 7. komppaniassa ja tammikuussa 1836 midshipsmaniksi 1. komppaniassa. Vuosina 836–1838 hän purjehti Itämerellä, 1839 hänet määrättiin 1. Suomen meriekipaasin 8. komppanian päälliköksi. Kesällä 1840 hän palveli alusten Velikij Knjaz Mihail ja Krasnoj purjehduksilla Itämerellä. Melan ylennettiin 1841 luutnantiksi, 1842–1844 hän purjehti fregatti Melpomenellä Itä- ja Pohjanmerellä. Maaliskuussa 1845 Melan siirrettiin ekipaasin 4. komppanian päälliköksi ja tammikuussa 1847 1. komppanian päälliköksi. Kapteeniluutnantiksi hänet ylennettiin 1852.

Krimin sodan alussa maaliskuussa 1854 Melan siirrettiin 2. Suomen meriekipaasin 2. komppanian päälliköksi ja määrättiin samalla optisen lennättimen päälliköksi Pohjanlahden rannikkopuolustukseen. Sodan jälkeen hänet siirrettiin takaisin 1. Suomen meriekipaasin 4. komppanian päälliköksi ja huhtikuusta 1858 2. komppanian päälliköksi. Hän oli myös komennettuna erikoistehtäviin Suomeen sijoitetun sotaväen esikunnan Suomen joukkojen jaostoon huhtikuuhun 1860 saakka, jolloin hän erosi aktiivipalveluksesta sairauden takia 2. luokan kapteenina. Palvelukseen Melan palasi elokuussa 1863 kapteeniluutnanttina Venäjän meriministeriön hydrografiselle osastolle, jolloin hänet myös määrättiin Suomen kenraalikuvernöörin erikoistehtäviin. Hän yleni 2. luokan kapteeniksi tammikuussa 1864.

Melan ylennettiin 1. luokan kapteeniksi tammikuussa 1868. Vuosina 1868–1869 hän laati Venäjän meriministeriön toimeksiannosta tutkielman Itämeren ja Suomenlahden rannikosta. Vuonna 1870 hän kartoitti Niemenjoen ja Väinäjoen alueet ja laati tutkielman niiden sotilaallisista hyväksikäyttömahdollisuuksista. Vuosina 1873–1874 hänet komennettiin Ruotsiin ja Tanskaan tutustumaan meripelastustoimintaan ja -organisaatioihin. Hän laati 1874 myös tutkielman Suomenlahden ja Pohjanlahden rannikoiden puolustusmahdollisuuksista Pietarista aina Tornioon. Kesinä 1876–1877 hän johti optisten lennätinasemien perustamista Pohjanlahdelle ja Suomenlahdelle Uudestakaupungista Terijoelle. Kontra-amiraaliksi Melan ylennettiin 1878. Venäjän meriministeriön hydrografisella osastolla hän palveli kuolemaansa saakka.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Melan, Gustaf August Wilhelm *Suomalaiset kenraalit ja amiraalit Venäjän sotavoimissa 1809–1917*. Biografiakeskus, Suomalaisen Kirjallisuuden Seura.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Kenraalit ja amiraalit

 |

 |
**Projektio** (lat. *proiacere* 'heittää eteen') eli **sijoittaminen** on psykologian ja psykiatrian käsite, jolla tarkoitetaan omien mielensisältöjen heijastamista toiseen ihmiseen tai muuhun ulkoiseen kohteeseen. Projektio kuuluu ns. defenssimekanismeihin. Asianosainen ei välttämättä ole tietoinen projektiostaan eikä oivalla, että hän havainnoi omaa psyykkistä todellisuuttaan ikään kuin se olisi objektiivista todellisuutta. Kyseiset mielensisällöt koetaan usein torjuttaviksi, ja ne saattavat ärsyttää tai ahdistaa asianosaista itseään. Myös toiveita ja unelmia voidaan projisoida.

Melanie Kleinin perustamassa psykoanalyyttisessa koulukunnassa erotetaan lisäksi projektiivinen identifikaatio (sijoittava samastuminen). Siinä asianosainen käyttäytymisellään aiheuttaa projektion kohteessa sellaisia tunnetiloja, joita hän kohteeseen projisoi.

Katso myös
----------

* Transferenssi
* Projektiivinen identifikaatio

Lähteet
-------

1. ↑  Rycroft, Charles 1995: *A Critical Dictionary of Psychoanalysis* (s. 139–140). Penguin Books, London. ISBN 9780140513103
2. ↑  Mitä psykologia on (Arkistoitu – Internet Archive), viitattu 4.4.2009.
Filomena ja Prokne. Elizabeth Jane Gardnerin (1837–1922) maalaus.
**Prokne** oli kreikkalaisessa mytologiassa Ateenan kuninkaan Pandion I:n ja Zeuksippen tytär ja Filomelan sisar. Hänellä oli myös kaksoisveljet Erekhtheus ja Butes. Hänen isänsä oli antanut hänet puolisoksi Tereukselle, Traakian kuninkaalle, kiitokseksi tämän avusta rajariidoista alkaneesta taistelussa Theban kuningasta Labdakosta vastaan.

Prokne alkoi kuitenkin ikävöidä sisartaan ja pyysi miestään tuomaan tämän luokseen vierailulle Ateenasta. Tereus suostui, mutta alkoi himoita kälyään. Filomela ei kuitenkaan suostunut Tereuksen ehdotuksiin, vaikka tämä tarjosi hänelle lahjoja. Viimein he nostivat purjeet palatakseen takaisin Traakiaan, mutta alusten rantauduttua Tereus veikin Filomelan metsässä olleeseen mökkiin ja pahoinpiteli ja raiskasi tämän. Pelätessään Filomelan kertovan tapahtuneesta hän vielä leikkasi Filomelan kielen poikki ja piti tätä vankinaan. Vaimolleen hän kertoi Filomelan kuolleen.

Vuoden kuluttua Filomela kuitenkin kutoi kankaan, jossa hän kertoi tapahtuneen ja sai sen toimitettua sisarelleen. Kostoksi sisarensa kohtelusta Prokne tappoi Tereuksen kanssa saamansa pojan Ityksen ja syötti tämän ruumiin miehelleen. Kun Tereus sai tietää, mitä oli tapahtunut, hän alkoi jahdata sisaruksia kirves aseenaan, mutta tällöin jumalat muuttivat kaikki kolme linnuiksi: Tereuksesta tuli harjalintu, Proknesta satakieli, joka laulaa suruisasti poikansa kuolemaa, ja Filomelasta pääskynen, joka kielensä menettäneenä ei pysty laulamaan vaan ainoastaan sirkuttamaan. Roomalaisten runoilijoiden aikana sisarusten lajit vaihtuivat, ja Proknen kerrottiin muuttuneen pääskyseksi ja Filomelan satakieleksi. Samoin Tereuksen ase muuttui miekaksi, jota verrattiin satakielen nokkaan.

Lähteet
-------

1. ↑  Apollodoros, *Bibliotheke* ('Kirjasto') 3.14.8 (engl. käännös)
2. ↑  Ovidius, *Muodonmuutoksia* vi.412–674 (engl.käännös)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Filomela and Prokne** Wikimedia Commonsissa
**Jeepers Creepers** on vuonna 2001 tehty kauhuelokuva. Elokuvan nimi tulee kappaleesta "Jeepers Creepers". Elokuva sai jatko-osan, *Jeepers Creepers 2*, vuonna 2003. Elokuvan on ohjannut Victor Salva.

Elokuva kertoo kahdesta opiskelijasta, Trishistä ja Darrystä, jotka ovat matkalla kotiin collegesta. Heidän ohitseen ajaa ylinopeutta auto, joka melkein suistaa kaksikon auton ojaan. Vähän ajan päästä he pääsevät vanhan kirkon luokse ja sitä ohittaessaan he huomaavat saman auton ja kuinka auton kuljettaja heittää verisen säkin kaivoon. Tutkiessaan kaivoa he saavat tietää helvetillisestä pedosta Creeperistä ja nuoret ovat seuraavia hänen ruokalistallaan.

Creeper
-------

Creeper on demoni, joka tulee suoraan helvetistä maan päälle. Joka 23. vuosi se tulee tappamaan ihmisiä syödäkseen heidän ruumiinosiaan. Creeper on 23 päivää maan päällä, jonka jälkeen hänen täytyy palata takaisin helvettiin.

Näyttelijät
-----------

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
|  Gina Philips  | … |  Trish Jenner
  |
|  Justin Long  | … |  Darry Jenner
  |
|  Jonathan Breck  | … |  Creeper
  |
**Priiskovyi** (ven. Прииско́вый) on kaupunkimainen taajama Taka-Baikalian aluepiirin Nertšinskin piirissä Venäjällä. Se sijaitsee Šilkaan laskevan Nertša-joen suussa 16 kilometriä Nertšinskistä kaakkoon. Taajaman kautta kulkee Siperian rautatie. Asukkaita on 1 600 henkeä (vuonna 2009).

Paikkakunta on perustettu vuonna 1658 aikaisemman Nertšan linnakkeen paikalle. Vuonna 1700 siitä tuli *Baronkan* asutus. Vuonna 1898 valmistui Siperian rata. Vuonna 1908 rakennettiin Nertšinskiin haarautuva sivurata. Vuonna 1959 asemataajamasta tuli Priiskovyin kaupunkimainen taajama.

Nykyään Priiskovyin pääelinkeino on maatalous. Taajamassa on keskikoulu ja ensiapuasema.

Lähteet
-------

1. ↑  Federalnaja služba gosudarstvennoi statistiki: Tšislennost naselenija Rossijskoi Federatsii po gorodam, posjolkam gorodskogo tipa i raionam na 1 janvarja 2009 g.  2009. Moskva:  Federalnaja služba gosudarstvennoi statistiki (Rosstat).  Arkistoitu 21.10.2011. Viitattu 15.1.2010. (venäjäksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Priiskovyi Taka-Baikalian tietosanakirjassa (venäjäksi)
**Paavo Ilmari Simelius** (15. syyskuuta 1893 Haukivuori – 25. elokuuta 1978 Mona Vale, New South Wales, Australia) oli suomalainen juristi ja diplomaatti.

Simeliuksen vanhemmat olivat asemapäällikkö Jaakko Kustaa Simelius (1865–1928) ja Elin Olga Matilda Vikman (1871–1965). 

Simelius suoritti 1915 oikeustutkinnon Helsingin yliopistossa. Hän oli ulkoministeriön palveluksessa ja oli muun muassa Suomen asiainhoitajana Sydneyssä Australiassa 1949–1958. Hän oli jo aiemmin ollut Suomen konsulina Sydneyssä 1935–1941. Muita Simeliuksen asemapaikkoja olivat New York, Seattle ja Rotterdam. Simelius sai pääkonsulin arvonimen 1941. 

Paavo Simelius oli naimisissa vuoteen 1971 saakka Aino Hellin Pylkkäsen (1900–1971) kanssa ja vuodesta 1973 australialaisen kuvaamataidon opettaja Josephine Worthin kanssa. Paavo Simeliuksen nuorempi veli oli puolustusvoimien komentaja ja jalkaväenkenraali Sakari Simelius.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Simelius-Simojoki-sukuseura, perhetaulut, taulu 71
2. ↑  Sydneyn konsulaatista Canberran suurlähetystöön; sata vuotta Suomea Australiassa, Suomen suurlähetystö, Canberra
Moldavialainen laulaja Nadeshda Tsepraga ja Dor-yhtye. Gosteleradion tv-studio Kišinevissä. Naamiotaiteilija Gleb Saintšuk Kišinevin tv-studiossa.**Norok – Moldavian suosikkeja** on suomalainen televisio-ohjelma, joka esittelee moldavialaisia kevyen musiikin artisteja ja heidän musiikkiaan. Ohjelman tuottivat yhteistyössä Yle TV1 Viihdetoimitus ja Neuvostoliiton Gosteleradion Moldavian toimitus 1984. Ohjelman moldavialaisena yhteystoimittajana oli Anton Unkutse, joka kutsui Erkki Pohjanheimon tuottamaan ja ohjaamaan *Norok*’in Kišinevin televisiostudioon. Unkutse innostui suomalaisesta tavasta tehdä musiikkiohjelmia, kun hän katseli niitä ollessaan Helsingissä seuraamassa Pohjanheimon Moldaviassa kuvaaman Pikku varsan tanssi -ohjelman jälkitöitä. 

*Norok* on moldavialainen tervehdys ja tarkoittaa suunnilleen terve! tai morjens!.

Erkki Pohjanheimo otti Suomesta mukaansa Moldaviaan kuvaaja Pentti Jurvasen, musiikkitarkkailija Kari Hakalan, kuvanauhoittaja Boris Krügerin ja kuvaussihteeri Tuula Luotolan. Lavastajaksi Kišinevistä saatiin Igor Lodzeiskij. Ohjelman esiintyjät Pohjanheimo valitsi Anton Unkutsen tarjoamista ehdokkaista. Norok-ohjelmassa ei ole varsinaista juontajaa vaan visuaalisena johdattelijana toimii tunnettu moldavialainen naamiotaiteilija Gleb Saintšuk. Hän on tehnyt hauskoja naamioita ja karikatyyrejä tunnetuista moldavialaisista taiteilijoista. 

*Norok – Moldavian suosikkeja* -ohjelman ensiesitys oli Yle TV1:ssä 27.11.1984. Sitä voitiin samanaikaisesti kuunnella stereofonisena radion rinnakkaisohjemassa. Televisiolla ei tuohon aikaan ollut vielä stereolähetyksiä. *Norok* uusittiin TV1:ssä 16.11.1985.

Esiintyjät
----------

Gleb Saintšukin piirroksessa Norok-ohjelman työryhmä ja esiintyjät.Esiintyjät olivat Moldavian suosituimpia laulajia: Nadeshda Tsepraga, Olga Tsolaku, Jurij Sadovnik, Stefan Petrake, Anastasija Lazarjuk , Nina Krulikovskaja, Aleksandru Lozantsuk, Ion Surutsanu sekä Lidia ja Aurora Rotaru. Nai-huilistina esiintyi Vasili Iovu. Solisteja säestivät Moldavian radio- ja tv-orkesteri sekä Dor-yhtye ja Plai-yhtye. Naamiotaiteilija Gleb Saintšuk johdatteli teemasta toiseen.

Triviaa
-------

Ohjelman tekoaikaan Suomessakin oli suosiossa Sofia Rotarun laulama moldavialaisten Petre Teodorovichin säveltämä ja Grigore Vierun sanoittama laulu "Melancolie". Sofian sisaria ovat *Norok*-ohjelmassa esiintyneet Lidia ja Aurora Rotaru. Rotarun perhe on kotoisin Moldaviasta, vaikka asuikin ohjelman tekoaikaan aivan rajan pinnassa Ukrainan puolella. Sofiaa pyydettiin mukaan ohjelmaan, mutta hän ei kiertueiltaan Kišinevin tv-studioon ehtinyt.

Lähteet
-------

1. ↑  Pohjalainen 27.11.1984: "Moldavian suosikit". Viitattu 22.10.2020.
2. ↑  Katso-lehti 27.11.1984, E.S.: "Moldavian suurimmat suosikit." Viitattu 22.10.2020
3. ↑  Iltalehti 16.11.1985: "Naamoita ja musiikkia.". Viitattu 22.10.2020
4. ↑   . Viitattu 22.10.2020.
5. ↑   . Viitattu 22.10.2020
6. ↑  Helsingin Sanomat, radio- ja tv-palsta, Rinnakkaisohjelma 27.11.1984. Viitattu 22.10.2020.
7. ↑ . Viitattu 22.10.2020
**Esaias Groop** (27. huhtikuuta 1675 Vaasa – 24. huhtikuuta 1726 Oulu) oli suomalainen kruununvouti, pormestari ja valtiopäivämies.

Groopin vanhemmat olivat vaasalainen vaskiseppä Olof Esaiasson Groop (k. 1681) ja Elisabet Kaspersdotter Martzan. Hän kävi pääsi ylioppilaaksi Turussa 1696.

Groop toimi selvityskomissaarina vuodesta 1701 ja Uudenkaarlepyyn kaupunginkirjurina ja raatimiehenä vuodesta 1702. Hän oli samalla kaupungin kassanhoitaja ja vt. pormestari vuodesta 1703 lähtien. Tämän jälkeen Groop oli Oulun pohjoisen kihlakunnan kruununvoutina 1703–1706 ja 1709–1713. Hän pakeni isonvihan aikana sotaa Ruotsiin vuonna 1715. Groop oli sitten Oulun vt. pormestarina vuodesta 1717 ja vakinaisena pormestarina vuodesta 1719. Hän oli Uudenkaarlepyyn ja Oulun edustajana valtiopäivillä 1719 ja 1720.

Esaias Groop oli naimisissa vuodesta 1704 Maria Margareta von Streitbachin (k. 1749) kanssa tämän ensimmäisessä avioliitossa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Kotivuori, Yrjö: Esaias Groop. *Ylioppilasmatrikkeli 1640–1852*. Helsingin yliopiston verkkojulkaisu 2005. Luettu 8.4.2016.
**Prika** ( *Prybeca* ) oli ruotsalainen keskiaikainen rälssisuku.Västergötlandista lähtöisin oleva suku on tunnettu vuodesta 1390 ja on saanut nimensä vanhempien jäsenten lempinimen *Prikan mukaan*. Suku kuoli noin vuonna 1500 miespuolelta sukupuuttoon, ennen kuin Ruotsin Riddarhus perustettiin vuonna 1625, minkä vuoksi sitä ei koskaan esitelty siellä aatelistoksi .

Historia
--------

Suvun varhaisin osa asui Kinds hárad, Ås hárad sekä Mönen maatilalla. Avioliiton kautta perheellä oli yhteyksiä muun muassa Gylta-, Drake af Intorpiin ja sukuihin. Kaksi myöhempää sukua omaksuivat Prikan vaakunan tähtineen aikaisemmassa vaakunassa, jossa on nuoli.

Gunne Prika mainitaan Nydalan luostarin  apottina Nydalassa vuosina 1337-1339  ja 1341  ja mainitaan maanvaihdossa 11. huhtikuuta 1358: 

Peter Prika sinetöi sinetillä 13. helmikuuta 1390 asiakirjan yhdessä Peter Ribbingin, Jöns Bengtssonin ja Magnus Nilssonin kanssa  mutta kuoli ennen 26. toukokuuta 1412, kun hänen sisarensa Märta Larsdotter sinetöi seuraavan asiakirjan:  ) 

10. helmikuuta 1413 Peter Prikan leski Ingeborg Sigvidsdotter sinetöi Lödösessä asiakirjan Ribbingin perheen kolmella alaskäännetyllä merilehdellä, kun hän myy istuintilansa **Torpan** ja joukon muita tiloja valtiopäivien edustaja Algot Magnussonille. 

Torpan tila sijaitsi Åsunden -järven länsipuolella, noin 4,5 kilometriä Boråsista itään. Vuoden 1470 tienoilla valtiopäivien edustaja Arvid Knutsson (sparre over star) rakensi tanskalaisia vastaan puolustuslinnan, jota nykyään kutsutaan nimellä Torpa stenhus ja joka on Ruotsin toiseksi vanhin keskiaikainen linna Glimmingehusin jälkeen. Torpa periytyi sitten edelleen Torpan suvun ja nuoremman Stenbockin suvun sisällä ja oli Gustav Vaasan viimeisen vaimon Katarina Stenbockin kotipaikka. Torpa siirtyi 1660-luvun lopulla De La Gardien suvulle ja edelleen Sjöbladille, Sparrelle ja Storckenfeldtille, jonka nykyinen omistaja on Pehr Zethelius. Torpa on kirjailija Birgit Th Sparren romaanisarjan "Gårdarna runt sjön "keskus, jossa Torpan nimi on Heljö.

Valitut jäsenet
---------------

* Gunne Prika mainitaan lääninvaltuustossa vuonna 1358 ja *Gunne Prikkenä vuonna* 1409.

1. Peter Andersson Prika.  Sanotaan syntyneen Intorpissa, Kinds härad tilalla. Hänen puoliso oli Ingeborg Sigvidsdotter ( Ribbing ).
	1. Ingeborg Petersdotter (Prika). Naimisissa ennen vuotta 1416 Arvid Jönssonin kanssa

Lähteet
-------

* Gustaf Elgenstierna, Esitellyn ruotsalaisen aateliston sukuluettelot (1925-36), osa 2, sivu 305b
* Jan Raneke ; Ruotsin keskiaikaiset aseet, sivu 813
* J. Liedgren julkaisussa PHT 1964, sivu 171

### Viitteet

1. ↑  waslingmedia.se: Medeltida ätter i Sjuhärad
2. ↑  Jan Raneke; Svenska medeltidsvapen, s.526
3. ↑  SDHK-nr: 4376
4. ↑  SDHK-nr: 4523
5. ↑  SDHK-nr: 4684
6. ↑  SDHK-nr: 7342
7. ↑  SDHK-nr: 13686
8. 1 2  SDHK-nr: 17835
9. ↑  SDHK-nr: 17958
10. ↑  SDHK-nr: 17137
11. ↑  Gustaf Elgenstierna, Den introducerade svenska adelns ättartavlor (1925-36) del 2, sidan 305b
**Paavo Saarikoski**, sukunimi aik. *Miinin* (10. tammikuuta 1904 Kiestinki – 2. marraskuuta 1948) oli vienankarjalaista syntyperää ollut Suomen ortodoksisen kirkon pastori, suomentaja ja päätoimittaja.

Kiestingissä talonpoikaisperheeseen syntynyt Paavo Saarikoski siirtyi Suomen ensimmäisen maailmansodan jälkeisinä levottomina vuosina. Hän opiskeli ortodoksisessa pappisseminaarissa ja valmistui papiksi vuonna 1927. Saarikoski opiskeli sitten ensimmäisenä ortodoksisena pappina Helsingin yliopiston teologisessa tiedekunnassa suorittaen kasvatusopin tutkinnon ja kirkkohistorian ja käytännöllisen teologian arvosanat. Hän jatkoi sitten opintojaan Ateenan yliopiston teologisessa tiedekunnassa 1929–1930 ja vieraili tällöin myös Thessalonikissa ja Athoksen luostarissa. Hän opiskeli vielä 1936–1937 Romaniassa Cernautin yliopiston teologisessa tiedekunnassa suorittaen I vuosikurssin, Saarikoski joutui keskeyttämään opintonsa Romaniassa keuhkotaudin vuoksi. Saarikoski aloitti kuitenkin romanialais-suomalaisen sanakirjan laatimisen, mutta tämä työ jäi keskeneräiseksi Saarikosken kuoltua.

Saarikoski toimi puolustuslaitoksen ortodoksisena matkasaarnaajana 1930–1934. Hän oli Kitelän seurakunnan esimiehenä ja Salmin seurakunnan kolmantena pappina kunnes hän tuli vuonna 1940 kolmanneksi papiksi Helsingin ortodoksiseen seurakuntaan. Vuonna 1942 Saarikoski toimi ortodoksisen pappisseminaarin vt. rehtorina.

Saarikoski oli Suomen ortodoksisen kirkon jumalanpalvelus- ja oppikirjain suomennos- ja toimituskomitean tekstintarkastajana vuodesta 1936 ja päätoimittajana vuodesta 1939. Hän suomensi ortodoksista kirjallisuutta ja toimi Ortodoksia-lehden päätoimittajana.

Teoksia
-------

* *Ateena - Saloniki - Athos*. Pyhän Sergein ja Hermannin veljeskunta, Sortavala 1931

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Arvo Jääskinen : Paavo Saarikoski, nöyrä kilvoittelija. Karjalan heimo N:o 11-12/1948
2. ↑  Ortodoksi.net : Paavo Saarikoski
3. ↑  Suomen Sukututkimusseura : Pappisluettelo - Helsingin ortodoksinen seurakunta

Aiheesta muualla
----------------

* Paavo Saarikoski : Joulu Ateenassa, Suomen Kuvalehti, 20.12.1930, nro 51-52, s. 24, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
**Paavo Juhani Tirkkonen** (2. lokakuuta 1947 Savonlinna – 5. elokuuta 2012) oli suomalainen jääkiekkoilija. Pelipaikaltaan hän oli puolustaja. Tirkkosen seurana oli Savonlinnan Pallokerho. Ammatiltaan Tirkkonen on sähköasentaja.

Tirkkonen pelasi jääkiekkoa SaPKon junioreissa kaudet 1960–1962. Edustusjoukkueeseen hän nousi vuonna 1963 ja pelasi SaPKossa aina vuoteen 1983. Kaudet 1966–1983 Tirkkonen pelasi yhtä kautta lukuun ottamatta SaPKon kapteenina. Tirkkonen pelasi myös SaPKon neljällä SM-sarjakaudella. Tirkkonen on pelannut 42 A-maaottelua ja 12 nuorten maaottelua. Olympialaisissa hän oli mukana vuonna 1968 Grenoblessa. Maajoukkueesta Tirkkosella on myös hopeaa Jaroslavin nuorten EM-turnauksesta. Uransa jälkeen Tirkkonen ryhtyi valmentajaksi. Nykyisin SaPKo on jäädyttänyt Tirkkosen pelinumeron 2.

Tirkkonen toimi myös pelaajavalmentajana jo SaPKon pelattua SM-sarjassa. Myöhemmin Tirkkonen on toiminut SaPKon A-nuorten valmentajan sekä kakkosvalmentajana SaPKon I-divisioonassa pelanneessa edustusjoukkueessa.

Ennen jääkiekkouransa alkua Tirkkonen pelasi jalkapalloa vuodesta 1959 vuoteen 1967. Viimeiset vuodet hän pelasi SaPKon edustusjoukkueessa. Jääpalloa Tirkkonen pelasi kaudet 1960–1963.

Paavo Tirkkosen pojat Pekka Tirkkonen ja Antti Tirkkonen pelasivat jääkiekkoa SM-liigassa. Paavon veli Heikki Tirkkonen edusti Suomea alle 18-vuotiaiden EM-kilpailuissa 1971 ja pelasi parhaimmillaan I-divisioonassa.

Lähteet
-------

1. 1 2  Paavo Tirkkonen Bio, Stats, and Results *Sports-Reference.com*. Sports Reference LLC.  Arkistoitu 14.12.2012. Viitattu 16.11.2017. (englanniksi)
2. ↑  SaPKo 1970–71 Sapkolainen.net. Viitattu 3.11.2008.
3. ↑  LätkäLegendat Veikkaus. Viitattu 1.11.2008.

  

Mestiksessä jäädytetyt pelaajanumerot

| FPS | Hermes | Hokki | IPK | JoKP | Ketterä | KeuPa HT | Kiekko-Espoo | Kiekko-Vantaa | KOOVEE | Peliitat | RoKi | SaPKo | TUTO Hockey |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| #8  Aaltonen | #1  Salo | #20  Kilpeläinen | #5  Huttunen | #1  Pohtinen | #9  Pekkala |  |  | #7  Hakkarainen | #10  Pulli | #1  Vartiainen | #6  Sainio | #2  Tirkkonen Pa | #1  Ylönen |
| #11  Lindqvist | #7  Valavaara | #95  Heikkinen | #24  Kurkinen | #9  Kapanen | #10  Renlund |  |  | #10  Pitkäjärvi |  | #16  Nyman | #8 Joki-Erkkilä | #3  Turunen | #4  Lindström |
| #15  Helkearo | #9  Pollari |  | #25  Ylisipola | #15  Mononen | #24  Lippojoki |  |  | #39  Niemi |  | #19  Welling | #17  Mikkola | #5  Ruohoaho | #10  Vuorisalo |
|  | #23  Uski |  |  | #25  Kyllönen |  |  |  |  |  | #19  Silvennoinen |  | #10  Turkulainen | #16  Johansson |
|  | #91  Kalliokoski |  |  |  |  |  |  |  |  | #27  MacDonald |  | #22  Tirkkonen Pe | #17  Saunamäki |
|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  | #35  Myllys | #20  Tuominen |
|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  | #39  Forsell |
Kunnan sijainti Andorrassa.
**Escaldes-Endorgany** on yksi Andorran seitsemästä kunnasta ja sen pääkylä. Kunta sijaitsee maan kaakkoisosassa. Kunnan pinta-ala on 32 neliökilometriä ja asukasluku oli 14 271 vuoden 2017 arvioissa.

Ilmasto
-------

Escaldesin kylässä on Köppenin ilmastoluokituksen mukaan lauhkea meri-ilmasto. Vuoden keskilämpötila on noin 9 °C ja keskimääräinen sademäärä 933 millimetriä. Heinäkuu on lämpimin kuukausi. Silloin vuorokauden keskilämpötila on noin 18 °C. Viilein kuukausi on tammikuu, jolloin keskilämpötila on noin 2 °C. Sateisin kuukausi on toukokuu, jolloin sataa keskimäärin noin 110 millimetriä. Tammikuu puolestaan on kuivin kuukausi. Silloin keskimääräinen sadanta on 55 millimetriä.

Politiikka
----------

Escaldes-Engordanyn kunnassa toimii oma paikallishallinto (Comú), jolla on suhteellisen laajat valtaoikeudet luonnonvarojen käytöstä päättämisestä aluesuunnitteluun ja julkisten palveluiden järjestämiseen. Hallinnon jäsenet valitaan neljän vuoden välein vaaleilla, ja eniten ääniä saanut puolue saa puolet paikoista. Loput paikat jaetaan saatujen äänien mukaan eniten ääniä saanut puolue mukaan lukien. Suurimmalla puolueella on näin ollen aina enemmistö hallinnossa.

Kuvia
-----

* Escaldes-Engordanyn vaakuna.Escaldes-Engordanyn vaakuna.
* Maisema Escaldes-EndorganyssaMaisema Escaldes-Endorganyssa
* Maisema Escaldes-EndorganyssaMaisema Escaldes-Endorganyssa

Lähteet
-------

1. ↑  Andorra: Parishes & Major Places citypopulation.de:  Citypopulation. Viitattu 13.1.2019. (englanniksi) (saksaksi)
2. ↑  Climate Les Escaldes climate-data.org:  Climate-Data.org. Viitattu 14.3.2019. (englanniksi)
3. ↑  Administrative structure of Andorra: cities and parishes  2.2.2016. all-andorra.com:  All Andorra. Viitattu 15.3.2019. (englanniksi) (katalaaniksi) (ranskaksi) (venäjäksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Escaldes-Engordany** Wikimedia Commonsissa

Andorran kunnat

* Andorra la Vella
* Canillo
* Encamp
* Escaldes-Engordany
* La Massana
* Ordino
* Sant Julià de Lòria
Selvagem PequenaSelvagem Pequenan sijainti Selvagenssaarissa

|  |  |
| --- | --- |
| Sijainti | 
FunchalMadeiraPortugali |
| Saariryhmä | 
Selvagenssaaret |
| Merialue | 
Atlantti |
| Korkein kohta | 
49 m |
| Pinta-ala | 
0,3 km² |

muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa WikidataaTietolaatikon dokumentaatioNäytä Wikidatasta tulevat arvot

**Selvagem Pequena** kuuluu Selvagenssaariin. Selvagenssaaret ovat osa Portugalille kuuluvaa Madeiraa ja sijaitsevat noin 280 kilometriä Madeiran pääkaupungista Funchalista kaakkoon. Selvagem Pequena muodostaa Ilhéu de Foran sekä useiden pikkusaarten kanssa Selvagenssaarten eteläisen osan. Selvagem Pequena on Selvagem Granden jälkeen saariryhmän toiseksi suurin saari, vaikkakin huomattavasti pienempi, noin 0,3 neliökilometriä. Saaren korkein kohta Pico do Veado kohoaa 49 metrin korkeuteen merenpinnasta saaren ollessa muuten suhteellisen matala.

Lähteet
-------

1. ↑  Selvagens - General information *selvagens.seawatching.net*. Viitattu 31.10.2011. (englanniksi)
**Paavo Juhani Rinta** (5. heinäkuuta 1928 Laihia – 29. maaliskuuta 2017 Laihia) oli suomalainen maanviljelijä ja osuustoimintaliikkeen vaikuttaja, joka sai maanviljelysneuvoksen arvonimen.

Rinnan vanhemmat olivat maanviljelijä, herastuomari Juho Emil Rinta ja emäntä Fanny Josefiina Kahra ja puoliso vuodesta 1948 Eeva Anna Rajamäki. Rinta harjoitti opintoja Turun kristillisessä opistossa, mutta ei suorittanut mitään tutkintoa. Hän oli maanviljelijä Naskalin tilalla Laihialla ja merkittävä osuustoimintaliikkeen vaikuttaja, mutta hänellä oli myös muita tärkeitä luottamustehtäviä. Rinta oli muun muassa Laihian kunnanhallituksen jäsen 1966–1973, valtioneuvoston asettaman maidon 2-hintaneuvottelukunnan jäsen 1985–1990, Laihian Osuusmeijerin hallituksen puheenjohtaja vuodesta 1958, *Ilkkaa* julkaisevan Ilkka Oy:n johtokunnan ja hallituksen puheenjohtaja 1964–1994, Valion hallintoneuvoston jäsen 1968–1978 ja hallituksen maanviljelijäjäsen 1979–1990, Kuivamaito Oy:n hallintoneuvoston jäsen vuodesta 1979 sekä Maataloustuottajain Keskusliiton maitovaliokunnan jäsen 1968–1990, Pellervo-Seuran valtuuskunnan jäsen ja Maatalouskeskusten Liiton johtokunnan asiantuntijajäsen 1982–1990. Rinta tuli tunnetuksi varsinkin monien itsenäisten osuusmeijereiden rakennemuutoksessa Valion yhteyteen. Maanviljelysneuvoksen arvonimen hän sai 1990. Taiteilija Fritz Jakobsson maalasi hänen muotokuvansa 1991.

Ekonomi, kauppaneuvos Perttu Rinta on Juhanin Rinnan ja Eeva Anna Rajamäen poika.

Lähteet
-------

1. 1 2  Perko, Touko: Maanviljelysneuvos Juhani Rinta (1922–2017). *Suomen talouselämän vaikuttajat* -verkkojulkaisu (maksullinen). 30.6.2017. Suomalaisen Kirjallisuuden Seura. Viitattu 22.1.2023.
2. 1 2  Kari Hokkanen: Muistot. Juhani Rinta 1928–2017. Maanviljelysneuvos. (Tilaajille) *Helsingin Sanomat*.  8.5.2017. Viitattu 22.1.2023.
3. ↑  Möttönen, Tuomas: Kauppaneuvos Perttu Rinta (1954–). *Suomen talouselämän vaikuttajat* -verkkojulkaisu (maksullinen). 17.12.2014. Suomalaisen Kirjallisuuden Seura. Viitattu 18.6.2023.

Aiheesta muualla
----------------

* Touko Perko: Juhani Rinta *Biografiasampo*.
Hermann Schievelbeinin veistämä Simon Kananeuksen eli Kiivailijan (m.kreik. ζηλωτής, *zēlōtḗs*) patsas Helsingin tuomiokirkon katolla.
**Selootit** olivat juutalainen puolue, joka kannatti aseellisen taistelun aloittamista roomalaisia vastaan. Ryhmä muodostui toisella vuosisadalla eaa. makkabealaisten kapinasta ja käsitteen otti käyttöön juutalainen historioitsija Josephus ensimmäisen juutalaissodan aikana 66–73 jaa. Selootit järjestäytyivät puolueeksi Herodes Suuren aikana (37 eaa. – 4 eaa.). Kyreneuksen tultua Syyrian maaherraksi yrittivät roomalaiset vuonna 6 saada aikaan väestönlaskennan myös seloottien keskuudessa, jolloin Juudas Galilealainen aloitti kapinan vastustaen väestönlaskentaa juutalaisten alistamiseen tähtäävänä toimena. Tämän jälkeen selootit järjestivät satunnaisia kansannousuja ja harjoittivat väkivaltaa Rooman kanssa yhteistoiminnassa olevia juutalaisia vastaan.

Uuden testamentin käännös selooteista on *kiivailijat* (m.kreik. ζηλωτής, *zēlōtḗs* ’intohimoinen/kiivas seuraaja’). Selootit harjoittivat roomalaisia vastaan terroria ja julkisia murhia sekä nousivat vuonna 66 kapinaan roomalaisia vastaan. Heidän kapinansa kukistettiin, Jerusalemin temppeli ryöstettiin ja saalis lähetettiin Roomaan. Kaikki 900 seloottia tekivät joukkoitsemurhan perheineen Masadan linnoituksessa vuorella ennen kuin linnoitus antautui roomalaisille. Viimeiset hyppäsivät vuorelta alas. Masadan linnoituksessa vannotaan Israelin laskuvarjojoukkojen sotilasvala.

Lähteet
-------

1. ↑  Liddell, Henry George & Scott, Robert: ζηλωτής *An Intermediate Greek-English Lexicon*.  1889. Perseus Digital Library, Tufts University.  (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Zealot *Encyclopædia Britannica*. Viitattu 23.04.2018 (englanniksi).
* Kohler, Kaufmann: ZEALOTS (heprea, Ḳanna'im) *JewishEncyclopedia.com*. Viitattu 23.04.2018 (englanniksi).
* Zealots: One of the First Terrorist Organizations *Perspectives of the Past*.  Arkistoitu 25.4.2018. Viitattu 23.04.2018 (englanniksi).
Cicero -lehden logo.
**Cicero** on saksalainen aikakauskirja, jonka aihepiirinä on politiikka. Lehti ilmestyy kerran kuussa Berliinissä, ja sitä julkaisee sveitsiläinen Ringier Publishing. Lehden päätoimittaja on Michael Naumann. Se on luokiteltu laatulehdeksi. Lehden levikki on 80 000.

Lehden perustaneen toimittaja Wolfram Weimerin esikuvina olivat The New Yorker ja The Atlantic Monthly. Vaikka poliittiset lehdet eivät uutismakasiini Focuksen perustamisen jälkeen ole kestäneet Saksan aikakauslehtimarkkinoilla ja yritys TransAtlantikin perustamiseksi 1980-luvulla jo kerran epäonnistui, Ciceron levikki on tavoittanut 80 000 kappaleen rajan. Lehden nimi viittaa roomalaiseen kirjailijaan Marcus Tullius Ciceroon. 

Lehden yleinen poliittinen linja on konservatiivinen, mihin sisältyy perinteinen talousliberalismi. Sananvuoron saavat usein ympäristöskeptikot ja "islamkriitikot". Lehden kirjoittajat ovat usein nimekkäitä vaikuttajia. Se käsittelee usein naisen asemaa ja provosoi keskustelua, kuten julkaistessaan unkarilaisen kirjailijan Péter Nádasin Berliinin Holocaust-muistomerkkiä koskevan arvostelun.

Lehden perustaja Wolfram Weimer työskenteli sen päätoimittajana tammikuun 2010 loppuun, minkä jälkeen päätoimittajajaksi tuli Zeitin toimittaja Michael Naumann. Weimer on siirtynyt 1. maaliskuuta alkaen Focus-lehden kehityspäälliköksi, ja syyskuussa 2010 hänestä tulee sen päätoimittaja.

Lehden toimitustilat joutuivat tarkastuksen kohteeksi vuonna 2005. Syynä oli lehdessä julkaistu artikkeli jordanialaisesta terroristista Abu Mus’ab al-Zarqawista. Artikkelissa oli siteerattu liittotasavallan poliisin luottamuksellista aineistoa. Saksan lehdistössä tapaus tunnetaan nimellä Cicero-Affäre.

Lähteet
-------

1. 1 2  Leena Becker, Saksalainen laatulehti uskoo analyyseihin, Helsingin sanomat 11.5.2010 sivu C 1

Aiheesta muualla
----------------

* *Ciceron* verkkosivusto
Kitkarengas
**Kitkarengas** on autoissa käytettävä talvirengastyyppi. Nimitys on puhekielessä yleisimmin käytetty, vaikka virallisesti kyseessä on M+S (mud+snow) -tyyppiset renkaat. Tarkasti ottaen tulisi puhua nastattomista talvirenkaista. Renkaan toiminta perustuu lamelleihin, jotka pureutuvat tiehen kiihdyttäessä ja jarruttaessa, sekä pehmeään kumiseokseen. Rengasmyyjät eivät suosittele kitkarenkaita ympärivuotiseen käyttöön.

Kitkarengasta ei ole suunniteltu lämpimiin olosuhteisiin, ja sen pito- ja kulumisominaisuudet ovat kesällä heikommat, ja erityisesti kuluneilla kitkarenkailla kesällä ajettaessa tulee ottaa huomioon poikkeuksellisen huono pito sadekeleillä. Kitkarenkaan etuna voidaan tosin pitää, että ne voidaan vaihtaa autoon syksyllä jo hyvissä ajoin säiden viiletessä, ja niillä voidaan ajaa miellyttävästi myös keväällä pitempään lumien jo sulettua kuin nastarenkailla.

Useissa Euroopan maissa nastarenkaiden käyttö ei ole luvallista, jolloin kaikki talvirenkaat ovat silloin käytännössä kitkarenkaita. Useasti Keski-Eurooppaan suunnitellut kitkarengasmallit eivät sovellu kuitenkaan pohjoisiin talviolosuhteisiin kuin välttävästi. Pohjoisissa maissa, kuten Suomessa myytävät ja kehitellyt mallit eroavat näistä lähinnä runsaampien lamellointiensa, pehmeämpien runkojensa ja kumiseoksiensa osalta.

Kitkarenkaat poikkeavat yleisesti ominaisuuksiltaan ja käytökseltään jonkin verran nastarenkaista, mutta parhaiden nastattomien kitkarenkaiden pito-ominaisuudet ovat hyvin lähellä nastarengasta. Pitokyky jäällä tai jäisillä pinnoilla on kuitenkin heikompi. Vastaavasti kitkarengas tarjoaa suurempaa mukavuutta, hiljaisuutta ja parempia ajo-ominaisuuksia varsinkin paljailla kestopäällystepinnoilla.

Suomessa laki edellyttää talvirenkaille vähintään kolmen millimetrin urasyvyyttä.

Lähteet
-------

1. 1 2  Kitkarenkaat yleisesti Nokianrenkaat.fi. Viitattu 12.11.2010.
2. ↑  Auto talvikuntoon Tiehallinto.fi. Viitattu 12.11.2010. [vanhentunut linkki]

Aiheesta muualla
----------------

* Nokian Renkaiden vertailua kitka- ja nastarenkaiden välillä
* Tiehallinto - Talvi ja tieliikenne -tutkimus (Arkistoitu – Internet Archive)
**Loimaan työväentalo** on Loimaan kaupungin keskustassa sijaitseva työväentalo. Nykyään talon omistaa Vasemmistoliiton Loimaan kunnallisjärjestö ry.

Historiaa
---------

Loimaan työväenyhdistys perustettiin vuonna 1894. Työväentalo rakennettiin vuosina 1905–1907. Aluksi työväenyhdistys vuokrasi tontin ja se lunastettiin omaksi 1950-luvulla. Talo myytiin urheiluseura Loimaan Voimalle 1930-luvulla. Työväenyhdistys lakkautettiin kommunistisena ja työväentalo takavarikoitiin vuonna 1931.

Rakennus
--------

Vuonna 1907 valmistunut talo on palanut monta kertaa. Palojen jälkeen sitä on korjattu ja laajennettu. Vain vuodelta 1957 peräisin olevat piirustukset ovat säilyneet. Talo on peruskorjattu nykyaikaiseksi vuonna 2012. Juhlasalin tanssiparketti on uusittu vuonna 2022. Juhlasalin pinta-ala on 135 m², ja tilaa on 120 hengelle. Ravintolasali on 61 m², ja tilaa on 50 hengelle. Talo on myös esteetön.

Toimintaa työväentalolla
------------------------

Työväentalon tupaantuliaisissa marraskuussa 1908 yleisöä oli paikalla kohtalaisesti. Tervehdyspuheessa mainittiin, että työväestön auliin uhrautuvaisuuden avulla talon rakentamisessa olleet vaikeudet on voitettu. Ohjelma oli monipuolinen. Työväentalolla järjestettiin myös luentotilaisuuksia. Esimerkiksi 1912 työväentalolla järjestettiin iltamat, joiden ohjelma sisälsi puhetta, runonlausuntaa, näytelmää, laulua ja tanssia. Vuonna 1931 Sosialidemokraattisen Nuorisoyhdistyksen järjestämät iltamat jouduttiin peruuttamaan, kun paikalle tuli 30 autoa naapuripitäjistä. Loimaan nimismies aikoi pitää asian vuoksi kuulusteluja, katsotaanko työväenyhdistys rikolliseksi kommunistiseksi yhdistykseksi.

Nykyinen käyttö
---------------

Taloa käytetään kunnallisjärjestön omassa käytössä ja vuokrataan myös juhla- ja kokouskäyttöön.

Lähteet
-------

1. ↑  Willner, Margareta: *Varsinais-Suomen työväentalot*. Suomentanut Riitta Munter. Turun kaupungin historiallinen museo, 1978. ISBN 951-9125-19-1.
2. ↑  Uusi Aura 3.11.1931, no 296 *digi.kansalliskirjasto.fi*. Viitattu 14.11.2022.
3. 1 2  Vasemmisto-Loimaa Työväentalo *vasemmistoloimaa.fi*.
4. ↑  Sosialisti 5.11.1908, no 256 *digi.kansalliskirjasto.fi*. Viitattu 14.11.2022.
5. ↑  Sosialisti 2.4.1913, no 89 *digi.kansalliskirjasto.fi*. Viitattu 14.11.2022.
6. ↑  Sosialisti 9.5.1913, no 105 *digi.kansalliskirjasto.fi*. Viitattu 14.11.2022.
7. ↑  Warkauden Lehti 1.10.1931, no 110 *digi.kansalliskirjasto.fi*. Viitattu 14.11.2022.
**Chữ Quốc ngữ** (Chữ Nôm: 𡨸國語), sananmukaisesti käännettynä *valtion kieli*, on vietnamin nykyisin yleisimmässä käytössä oleva kirjoitusjärjestelmä. Se pohjautuu latinalaiseen aakkostoon ja sisältää 30 kirjainta ja viisi toonimerkkiä.

Chữ Quốc ngữ -järjestelmän kehittivät pääasiallisesti ranskalaiset lähetyssaarnaajat 1600-luvulla tuolloin käytössä olleen kiinan kirjoitusjärjestelmään pohjautuvan Chữ Nômin rinnalle. Ranskalaisten lisäksi kirjoituksen muotoon vaikuttivat portugalilaiset, joilta on peräisin muun muassa kirjoituksen *nh*-yhdistelmän lausuminen.*lähde?* Järjestelmän kehittäjäksi mainitaan usein ranskalainen Alexandre de Rhodes.

Chữ Quốc Ngữlla kirjoitettiin aluksi rukouskirjoja ja muuta uskonnollista materiaalia; laajempaan käyttöön se tuli eräissä kouluissa 1700-luvulla, mutta vasta 1900-luvun alussa se syrjäytti Chữ Nôm -kirjoituksen ja kiinan kirjoittamisen (Chữ Hán) Vietnamissa.

Chữ Quốc ngữn kirjaimisto ja toonien merkintä on kuvattu artikkelissa vietnamin kieli.

Lähteet
-------

1. ↑  Quoc-ngu *Encyclopedia Britannica*. Viitattu 26.2.2016.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Chữ Quốc ngữ** Wikimedia Commonsissa
**Selongey** on kunta Ranskassa Côte-d'Orin departementissa Bourgogne-Franche-Comtén alueella. Se sijaitsee noin 35 kilometriä Dijonin kaupungista pohjoiseen.

Kunnan alueella on 100-luvulta peräisin olevan roomalaisen huvilan jäänteet. Huvilasta löydetyt huonekalut ovat nähtävillä Dijonin arkeologisessa museossa. Kunnan keskustassa oleva kirkko on peräisin 1200-luvulta, ja se on ollut linnoitettu. Kirkkoa on muutettu 1500-, 1600- ja 1700-luvuilla. Selongeyssa on keittiövälineitä valmistava yritys Groupe SEB. Se oli alkujaan vuonna 1857 perustettu peltisepänpaja. 1900-luvulla yrityksestä tuli osa Groupe SEB:tä ja siellä kehitettiin painekattiloita. Tammikuussa 1953 Frédéric Lescure lanseerasi kehittämänsä painekattilan ja rekisteröi sille nimen *Cocotte-minute*. Vuonna 1975 näitä painekattiloita myytiin noin 1,7 miljoonaa kappaletta.

Tunnettuja kuntalaisia
----------------------

* Frédéric Lescure (1904-1993), *Cocotte-minute* -painekattilan keksijä

Lähteet
-------

1. ↑  Comparateur de territoire Institut National de la Statistique et des Études Économiques. Viitattu 12.5.2022. (ranskaksi)
2. ↑  Selongey Echo des communes. Viitattu 12.5.2022. (ranskaksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Selongey** Wikimedia Commonsissa
**Loimaan nahkatehdas** toimi Loimaalla Vesikosken kylässä eri yritysten omistuksessa vuosina 1918–1992.

Nahan valmistus alkoi Loimaalla vuonna 1918 turkulaisen kauppiaan August Kivisen omistaman Loimaan Nahkatehtaan käynnistettyä toimintansa Vesikosken kylässä toimintansa lopettaneen Loimaan paperitehtaan teollisuuskiinteistössä. Loimaan Nahkatehdas valmisti päätuotteenaan kenkien parkkipohjia sekä lisäksi päällisnahkaa, hihnoja ja valjaita. Yritys muutettiin osakeyhtiöksi 1919 ja sillä oli 150 työntekijää vuonna 1930.

Loimaan Nahkatehdas Oy joutui talousvaikeuksien vuoksi Maakuntain Pankki Oy:n haltuun 1930 ja yhtiö lopetettiin. Tamperelaisen nahkatehtailija J. N. Salmisen poika insinööri Yrjö Salminen (1891–1949) perusti *Loimaan Nahka Oy*-nimisen yhtiön jatkamaan tehtaan toimintaa. Yhtiö muutettiin Salmisen ja Oskari Heikkilän omistamaksi kommandiittiyhtiöksi vuonna 1944 ja vuonna 1950 siitä tuli taas Salmisten omistama osakeyhtiö. Yhtiöllä oli vuotakauppaa harjoittanut sisaryhtiö Sallo Oy. 

Loimaan Nahka Oy:n toiminta päättyi konkurssiin vuonna 1987 mutta verhoilunahkojen valmistusta jatkettiin saksalaisomistuksessa (*Heller Finland Oy*) vuoteen 1992 saakka. Rakennusalan yrittäjä Tuomo Ylä-Outinen osti 1990-luvulla tehtaan Hellerin konkurssipesältä ja alkoi vuokrata sen tiloja. Hän myi kiinteistön vuonna 2003 siinä vuokralaisena toimineelle Matti Mäkilälle. Entisessä nahkatehtaan kiinteistössä (tunnetaan myös nimellä Nahkalinna) toimii nykyisin Vesikoski-talo. Talossa on vuokralaisina useita yrityksiä.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Täydentäviä yhtiötietoja : Loimaan Nahkatehdas Osakeyhtiö, Pörssitieto G. Kock
2. 1 2 3  Vesikoski-talon historiaa