recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Aatu Armas Attila Laitinen** (23. lokakuuta 1878 Kiihtelysvaara − 5. maaliskuuta 1940 Sortavala) oli suomalainen filosofian tohtori ja Sortavalan opettajaseminaarin lehtori.

Laitisen vanhemmat olivat Rovaniemen kirkkoherra, rovasti Aatu (Adam) Laitinen (1853−1923) ja Alma Maria Relander. Hän pääsi ylioppilaaksi 1898 Oulun lyseosta ja suoritti Helsingin yliopistossa teologisen alkutukinnon 1899 sekä valmistui filosofian kandidaatiksi 1903 ja filosofian lisensiaatiksi 1914. Laitinen opiskeli vuonna 1900 Uppsalan yliopistossa ja hän teki myöhemmin useita opintomatkoja tutkiakseen Ruotsin arkistoja. Laitisen väitöskirjan kohteena oli ruotsalaissyntyinen Turun akatemian professori Michael Wexionius-Gyldenstolpe. 

Laitinen oli Kemin yhteiskoulun historian ja suomen kielen opettajana 1904−1918, opettajana Jyväskylän seminaarissa 1918−1920 sekä Sortavalan seminaarin historian ja kasvatusopin, sittemmin historian ja yhteiskuntaopin lehtorina vuodesta 1918 alkaen.

Laitinen oli Kemin kaupunginvaltuutettuna ja sittemmin Sortavalan kaupunginvaltuuston sihteerinä 1922−1929 ja Sortavalan kaupunginvaltuutettuna 1934−1940. Hän kirjoitti Impilahden pitäjän historian, laati historiallisista ja kasvatusopillisista aiheista artikkeleita Historialliseen Aikakauskirjaan ja muihin julkaisuihin sekä piti esitelmiä. 

Laitinen oli naimisissa vuodesta 1912 Elma Matilda Burmanin kanssa. Laitinen sairastui vakavasti talvisodan aikana helmikuun alussa 1940 kun Sortavalaa pommitettiin voimakkaasti ja hän kuoli noin kuukautta myöhemmin.

Julkaisuja
----------

Nimellä *A. A. A. Laitinen*:

* *Uskonpuhdistuksen aika Suomessa*. Kyläläisten kirjasia n:o 64. WSOY 1906
* *Michael Wexionius-Gyldenstolpe 1*, väitöskirja. Helsinki 1912
* *Muutamia nimismies Yrjö Neiglickiä koskevia tietoja*. Historiallinen arkisto 40. Helsinki 1933
* *Impilahden pitäjän ja seurakuntain historia*. Sortavala 1938, näköispainos Impilahti-seura, Helsinki 2006

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899 : Aatu Armas Attila Laitinen
2. 1 2 3 4 5  Tri A. A. Laitinen, Laatokka, 07.03.1940, nro 32, s. 2, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
3. ↑  Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899 : Adam Laitinen


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899

 |

 |
**Anders Thulé** (11. heinäkuuta 1813 Kila, Ruotsi – 29. helmikuuta 1872 Kangasala, Suomi) oli ruotsalaissyntyinen urkujenrakentaja, joka perusti Suomeen Kangasalan urkutehtaan.

Thulésta piti alun perin tulla lukkari, mutta hän päätyi kuitenkin teknisemmälle alalle. Hän työskenteli Suomeen tullessaan työnjohtajana ruotsalaisen Gustaf Anderssonin urkurakentamolla. Ensimmäiset Thulén omalla nimellä rakentamat urut valmistuivat 1844 Tammisaaren kirkkoon, toiset 1845 Kangasalan kivikirkon ensimmäisiksi uruiksi. Thulén aikana yritys oli enemmänkin käsityöverstas kuin urkutehdas. Urkumestarin itsensä lisäksi tehtaalla työskenteli oppipoikia ja kisällejä. Tehtaan johtajaksi siirtyi 1872 Anders Thulén poika Bror Axel Thulé. Tulenheimon suku on hänen jälkeläisiään.

Kirjallisuutta
--------------

* Pelto, Pentti: Kaksi suomalaista urkuperinnettä (väitöskirja), Sibelius-Akatemia. Vammala 1994. ISBN 9529658230
* Seppälä, Raimo: Tulenheimot – urkujentekijöitä ja yhteiskunnan rakentajia. Otava, Helsinki, 2011. ISBN 9789511254737

Lähteet
-------

1. 1 2  Suomen historiallisia urkuja *Siba.fi*. Sibelius-akatemia. Viitattu 5.9.2010.
2. 1 2  Urkutehtaan historia Hotelli Urku.  Arkistoitu 2.4.2011.
3. ↑  Ahola, Teemu: Soittimia isältä pojalle.  *Telma*, 11.12.2009, nro 4/2009, s. 50–51. Helsinki:  Työturvallisuuskeskus TTK, Työsuojelurahasto TSR. ISSN 1797-2741. Lehden verkkoversio.

Aiheesta muualla
----------------

* Urut osoitteesta Anders Thulé osoitteessa organindex.de (saksaksi)

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Kansallisbiografia
* Biografiasampo

 |

 |
**Velkuan seurakunta** on entinen evankelis-luterilainen seurakunta Naantalin Velkualla. Velkuan seurakunta itsenäistyi Taivassalosta vuonna 1917. Vuonna 1961 Velkuan seurakunta liitettiin Naantalin seurakuntaan. Seurakunta itsenäistyi myöhemmin uudelleen, kunnes se liitettiin Naantalin seurakuntaan jälleen vuonna 2005. Velkuan seurakunnan pääkirkkona toimi Velkuan kirkko.

Velkua sai saarnahuonekunnan oikeudet 1793. Tuolloin seurakunta sai myös oman kirkon, papin ja omat kirkonkirjat. Suomen sodan aikana Velkuan kirkonkirjat vuosilta 1796-1808 tuhoutuivat Velkuan vesillä käydyn meritaistelun jälkeen. Tuolloin venäläiset sotajoukot nousivat maihin Palvan saarelle syyskuussa 1808 hävittäen ja ryöstäen kirkon omaisuutta, johon kuuluivat mm. kirkonkirjat. Vain niin kutsuttu personaalikirja löydettiin myöhemmin metsästä.

Lähteet
-------

1. 1 2  Suomen Sukututkimusseura *hiski.genealogia.fi*. Viitattu 27.6.2021.
2. ↑  Yleistietoa yhtymästä ja sen taloudesta *Naantalin seurakunnat*. Viitattu 27.6.2021.
*Tämä artikkeli käsittelee urkujenrakentajaa. Pesäpalloilija Veikko Virtasesta on eri artikkeli.*

Temppeliaukion kirkon urut (1975, 43 äk)
**Veikko Virtanen** (s. 14. kesäkuuta 1928 Helsinki) on suomalainen urkujen rakentaja. Hänellä on kanttori-urkurin koulutus ja hän aloitti rakentamalla pieniä mekaanisia urkuja vuonna 1951 isänsä puusepänverstaalla nykyisessä Joupinlaaksossa.

Urkurakentamo Veikko Virtanen Oy on johtava kirkkourkujen valmistaja Suomessa. Tehdas on rakentanut käsityönä yli 150 urut. Urkurakentamon historiasta on saatavana kirja *Veikko Virtanen ja puoli vuosisataa suomalaista urkujenrakennusta*. Nykyisin hän on eläkeläinen ja hänen poikansa jatkavat urkujen rakentamista.

Merkittäviä Veikko Virtasen rakentamia urkuja ovat muun muassa Turun tuomiokirkon urut (1979–1980, Suomen toiseksi suurimmat, 81 äk), Lahden kansainvälisen urkuviikon konserteissa paljon käytetyt Lahden Ristinkirkon urut (1978, 52 äk) sekä Temppeliaukion kirkon urut (1975, 43 äk).

Hän on myös kunnostanut vanhoja urkuja, kuten Myrskylän kirkon 19-äänikertaiset alun perin vuodelta 1776 olevat urut.

Lähteet
-------

1. 1 2  HS Espoo | Veikko Virtanen jätti 1970-luvulla puolihuolimattoman tarjouksen valtavasta urakasta Turun tuomiokirkossa – Sitten hän kauhukseen voitti sen ja alkoi katastrofia lähennellyt työmaa *Helsingin Sanomat*.  30.12.2020. Viitattu 7.1.2021.
2. ↑  Ihmiset|syntymäpäivät (Veikko Virtanen urkujen rakentaja Espoo 80 v 14.6.) *Helsingin Sanomat*.  14.6.2008. Viitattu 22.1.2021.
3. ↑  Kotikaupunkipolut: Tuomarila-Suna Web Archive 2016:  Espoon kaupunki.  Arkistoitu 27.4.2016. Viitattu 15.1.2021.

Aiheesta muualla
----------------

* Urkurakentamo Veikko Virtanen Oy (Sivusto Archive.orgista)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Uppslagsverket Finland

 |

 |
*Tämä artikkeli käsittelee psykologiaa. Fysiikan käsitteestä katso sublimoituminen.*
**Sublimaatio** (lat. *sub* 'alla' + *limen* 'kynnys') eli **jalostuminen** (myös **ylevöityminen**) on psykologian ja erityisesti psykoanalyysin käsite. Sublimaatiolla tarkoitetaan vietin purkamista henkisen työn avulla: kielletyiksi koetut viettiyllykkeet muuntuvat sellaisiksi, että ne pääsevät tyydyttymään sosiaalisesti hyväksyttävällä tavalla. Käsite liittyy erityisesti Sigmund Freudin varhaiseen ajatteluun; hän piti kulttuuria ja taidetta vietin jalostumina.

Sublimaatiossa voidaan erottaa seuraavat vaiheet:

1. viettienergia siirtyy biologisista kohteista ei-biologisiin
2. toimintaan liittyvä emootio menettää seksuaalisen tai aggressiivisen sävynsä
3. toiminta vapautuu viettijännityksen asettamasta pakosta.

Sublimaatio on tiedostumatonta, ja Anna Freud liitti sen puolustusmekanismien joukkoon. Sublimaatio edellyttää psyykkistä symbolitoimintoa, ja egon kehitys edellyttää sublimaatiota. Sublimaatio voi kohdistua vain niin sanottuihin esigenitaalisiin vietteihin.

Nykyään psykoanalyysissa sovelletaan mieluummin sitomisen (saks. *Bändigung*) käsitettä.

Katso myös
----------

* Psykoanalyyttinen taiteentutkimus

Kirjallisuutta
--------------

* Freud, Anna: *Minän suojautumiskeinot*. (Das Ich und die Abwehrmechanismen, 1936.) Englannin kielestä suomentanut Kai Kaila. Espoo: Weilin+Göös, 1969.
* Rycroft, Charles: *A Critical Dictionary of Psychoanalysis*. London: Penguin Books, 1995 [1968]. ISBN 0-14-051310-8. (englanniksi)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Kansalliset Muokkaa Wikidatassa | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat

 |

 |
Tuntemattoman maalarin parsuna Iivana Julmasta, 1500-luvun loppu.
**Parsuna** (lat. *persona*) on Venäjällä 1500-luvun lopulla kehitetty muotokuvamaalaustyyppi. Sitä voidaan pitää välivaiheena perinteisten ikoneiden ja realistisempien muotokuvien välillä. Parsunat pitäytyvät vielä ikonien kaksiulotteiseen tyylissä, ja niistä näkyy kokemattomuus naturalistisen kuvaustavan käytössä. Parsunoita alettiin tehdä muistoiksi ajan maallisista henkilöistä, kun perinteinen ikonimaalaus alkoi rappeutua. Myöhemmin 1700-luvulla länsieurooppalainen tyyli tuli yhä hyväksytymmäksi. 

Kuten ikoni, parsuna maalattiin tavallisesti puulevylle. Toisin kuin ikoni, parsuna esitti tavallista ja elävää ihmistä. Hahmo on maalattu jäykästi viivaperspektiiviin, ikään kuin kiinnittäen ja kunnioittaen kuvatun henkilön muistoa.

Kuuluisia parsunoita ovat Iivana Julma (1500-luvun loppu), hänen poikansa Fjodor I (1500-luvun loppu) ja ruhtinas Mihail Skopin-Šuiski (1600-luku).

Moderni parsuna
---------------

Venäjällä kehittyi Neuvostoliiton jälkeen parsunatyyppi, jossa oli vaikutteita niin ikonimaalauksesta kuin modernismista.

Parsunoita
----------

* Fjodor I, 1500-luvun loppu.*Fjodor I*, 1500-luvun loppu.
* Mikael Skopin-Šuiski, 1600-luvun alku.*Mikael Skopin-Šuiski*, 1600-luvun alku.
* Mikael I Romanov, 1600-luku.*Mikael I Romanov*, 1600-luku.
* Patriarkka Nikon, 1660-1665.*Patriarkka Nikon*, 1660-1665.
* Aleksei I Mihailovitš, 1670-1680-luku.*Aleksei I Mihailovitš*, 1670-1680-luku.
* Fjodor III, 1600-luvun loppu.*Fjodor III*, 1600-luvun loppu.
* Nuori Pietari I Suuri, 1600-luku.*Nuori Pietari I Suuri*, 1600-luku.
* Sofia Aleksejevna, 1682—1689.*Sofia Aleksejevna*, 1682—1689.
* Vasili Golitsyn, 1600-luvun loppu.*Vasili Golitsyn*, 1600-luvun loppu.
* Fjodor Romodanovski, 1600-luvun loppu.*Fjodor Romodanovski*, 1600-luvun loppu.
* Lev Naryškin, 1600-luvun loppu.*Lev Naryškin*, 1600-luvun loppu.
* Natalja Naryškina, 1600-luvun loppu.*Natalja Naryškina*, 1600-luvun loppu.
* Ivan Vlasov, 1695.*Ivan Vlasov*, 1695.
* Vasili Ljutkin, 1698.*Vasili Ljutkin*, 1698.

Lähteet
-------

1. ↑  Alexander Boguslawski, Russian Painting, Parsunas. (Arkistoitu – Internet Archive) Viitattu 15.5.2008.
2. ↑  Jennifer R.Tishler, Introduction to Russian Civilization, Portrait Painting Under Elizabeth and Catherine, Dartmouth College. Viitattu 15.5.2008.
3. ↑  Alexander Boguslawski Russian Painting, Parsunas (Arkistoitu – Internet Archive). Viitattu 15.5.2008.

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **parsuna**.

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **moderneja parsunoita**.
Venäjän taideliikkeet

* Abramtsevo
* Agitaatioposliini
* Akmeismi
* Futurismi
* Konstruktivismi
* Mir Iskusstva
* Parsuna
* Sosialistinen realismi
* Suprematismi
* Vaeltajat
* Venäjän ja Neuvostoliiton avantgarde
* Venäläinen formalismi
* Venäläinen symbolismi
* Zaum
Valokuva Sergei Vinogradovista.
**Sergei Arsenjevitš Vinogradov** (ven. Сергей Арсеньевич Виноградов; 13. heinäkuuta (J: 1. heinäkuuta) 1869 Bolšije Soli, Kostroman kuvernementti - 5. helmikuuta 1938 Riika) oli venäläinen taidemaalari.

Elämäkerta
----------

Hän opiskeli vuosina 1880-1889 Moskovan maalaus-, veisto- ja rakennustaiteen opistossa Jevgrad Sorokinin, Vladimir Makovskin, Vasili Polenovin ja Illarion Prjanišnikovin tunneilla. Hän valmistui taiteilijaksi vuonna 1888. Vuonna 1889 hän opiskeli Boris Willewalden ja Carl Wenigin ateljeissa Pietarin taideakatemiassa ja liittyi Vaeltajiin. Hän oli Venäjän taiteilijaseuran perustajajäseniä vuonna 1903.

Vuosina 1898-1913 hän opetti Moskovassa Stroganovin akatemiassa. Hänet nimitettiin akateemikoksi vuonna 1912 akatemian täysjäseneksi vuonna 1916. Hän on useiden I maailmansodan aikaisten julisteiden ja Venäjän Punaisen ristin julisteiden tekijä. Hän emigroitui Latviaan 1920-luvulla, jossa toimi opettajana. Hän kuoli Riiassa vuonna 1938.

Hän piti näyttelyitä Düsseldorfissa (1904), Pariisissa (1906), Berliinissä (1907), Münchenissä (1909 ja 1913), Prahassa (1914), New Yorkissa (1924) ja Riiassa (1925, 1935, 1936, 1937).

Joitain teoksia
---------------

* *Työläisten lounas*, 1890, Tretjakovin galleria, Moskova
* *Babuškat*, 1893, Tretjakovin galleria, Moskova
* *Kartanon syksy*, 1907, Tretjakovin galleria, Moskova
* *Hän soittaa. Tyttönen pianolla*, 1914
* *Merenranta Alupkassa*, 1917

Teoskuvia
---------

* Kerjäläiset (1899)*Kerjäläiset* (1899)
* Sisätila (1913)*Sisätila* (1913)
* Hän soittaa (1914)*Hän soittaa* (1914)
* SotajulisteSotajuliste
* SotajulisteSotajuliste
* SotajulisteSotajuliste

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Sergei Vinogradov**.
Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: fr:Sergueï Vinogradov
**Norjan pääministeri** (kirjanorjaksi *Norges statsminister*, uusnorjaksi *Statsminister i Noreg*) on Norjan hallituksen päämies. Virka perustettiin vuonna 1814 ja ensimmäisenä pääministerinä toimi Peder Anker. Norjan nykyinen pääministeri on Jonas Gahr Støre vuodesta 2021.

Vuoteen 1873 asti Ruotsin ja Norjan kuningas hallitsi Norjaa kahdesta hallituksesta, toinen Tukholmassa ja toinen Christianiassa (nyk. Oslo). Tukholman hallituksessa oli pääministeri ja kaksi ministeriä, joiden tehtävä oli välittää Christianian mielipiteitä kuninkaalle.

Christianian hallitusta johti kuvernööri (norj. *rigsstatholder*). Ajoittain kruununprinssit olivat nimitettyinä Norjan varakuninkaiksi. Kuninkaan ollessa paikalla hänellä oli kuitenkin korkein asema. Jos kuvernööriä, varakuningasta tai kuningasta ei ollut paikalla, maata hallitsi ensimmäinen ministeri, joka oli hallituksen korkein ministeri.

Heinäkuussa 1873 vuodesta 1856 tyhjänä ollut kuvernöörin asema lopetettiin, ja ensimmäisestä ministeristä tuli pääministeri. Vaikka Tukholman pääministerin asema säilyi, todellinen valta siirtyi Christianiaan. Kun Ruotsin ja Norjan unioni purettiin 1905, Tukholman pääministerin virka lakkasi olemasta.

Vuonna 2021 pääministerin palkka oli 1 735 682 kruunua vuodessa eli melkein kaksi kertaa enemmän kuin riviedustajilla suurkäräjillä.

Lähteet
-------

1. ↑  Norges statsministre *Statsministerens kontor*.  13.12.2013. Viitattu 16.11.2022. (norjaksi)
2. ↑  Her er Norges nye statsminister: Rigere end de fleste – men et stort rødt spørgsmålstegn *Berlingske*.  14.9.2021. Viitattu 16.11.2022. (tanskaksi)
3. ↑  Slik blir Støres nye liv som statsminister *NRK*.  16.9.2021. Viitattu 16.11.2022. (uusnorjaksi)

Katso myös
----------

* Luettelo Norjan pääministereistä
**Lippisch P.13b** oli toisen maailmansodan aikainen saksalainen ramjetillä varustettu, suunnitteluasteelle jäänyt hävittäjälentokone, jonka suunnitteli Alexander Lippisch.

Suunnittelu
-----------

P.13b: n suunnittelu aloitettiin marraskuussa vuonna 1944, ja ensimmäiset piirrokset olivat jo valmiina joulukuussa. Se oli jatkokehitys samankaltaisesta Li P.13a ramjet-hävittäjästä. Koneen ohjaamo sijaitsi rungon etuosassa, deltasiiven edessä. Deltasiiven nuolikulma oli 60° ja sen kärjet olivat taivutettu alaspäin. Laskutelineenä toimivat sisäänvedettävä jalas rungon etuosassa, sekä alaspäin taivutetut vahvistetut deltasiiven kärjet.

Ilmanottoaukot sijaitsivat ohjaamon molemmin puolin siiven etureunassa. Kasvavan polttoainepuutteen vuoksi sodan loppuvaiheissa, päätettiin polttoaineena käyttää hiiltä. Koneen keskelle siiven sisälle tuli asentaa pyöreä tai kuusikulmainen keraamisista aineista valmistettu polttokammio, jota olisi voinut tankata yläpuolelta. Koneen kiihdytti ramjetin toimimiseen edellyttäville nopeuksille siipiin asennetut rakettimoottorit.

Projekti lakkautettiin ennen kuin aseistuksesta oli päätetty, mutta 2 x 30mm MK 108 tykkiä oli ehdotettu. Nämä olisivat mahdollisesti asennettu ohjaamon alapuolelle.

Tekniset tiedot
---------------

* **Miehistö:** 1
* **Pituus:** 7.2 m
* **Korkeus:** n.2.1 m
* **Kärkiväli:** 6.9 m

**Aseistus**

* 2 x 30mm MK 108 tykki

Katso myös
----------

* Lippisch P.13a
* Lippisch P.09
* Luettelo saksalaisista lentokoneprojekteista, 1939–1945

Lähteet
-------


1. ↑   *anigrand.com*.
2. ↑   *luft46.com*.
3. ↑   *militaryfactory.com*.
**Austin K2** on Austin Motor Companyn ja Mann Egertonin valmistama toisessa maailmansodassa käytetty raskas sotilasambulanssi. Ajoneuvoa valmistettiin vuosina 1939–1945 13 102 kappaletta ja se kuului Britannian armeijan kalustoon sodan loppuun asti. Myös Yhdysvaltain armeija ja muiden Kansainyhteisön maiden joukot käyttivät K2:ta. Ajoneuvot valmistettiin Austinin Longbridgen tehtaalla.

Austin K2:n rakenne perustui Austinin valmistamaan alustaan ja Mann Egertonin valmistamaan koriin. Ajoneuvoon mahtui normaalitilanteessa neljä makaavaa tai kymmenen istuvaa potilasta. Käytännössä ajoneuvolla kuljetettiin myös tätä suurempia potilasmääriä. Ajoneuvon huippunopeus oli 80 kilometriä tunnissa, jota pidettiin hyvänä suoritusarvona. Austin K2:den ajamisen teki vaikeaksi ajoneuvon hankala vaihdelaatikko jonka käyttö vaati opettelua. 

Varmasti tunnetuin Austin K2:n kuljettaja toisessa maailmansodassa oli Prinsessa Elizabeth, joka kuninkaan luvalla koulutettiin ambulanssinkuljettajaksi.

Kuvagalleria
------------

* Tavarankuljetukseen muutettu Austin K2.Tavarankuljetukseen muutettu Austin K2.
* Austin K2 ilmailumuseossa.Austin K2 ilmailumuseossa.
* Austin K2:n ohjaamo.Austin K2:n ohjaamo.

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Austin K2**.
Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Austin K2
Todennäköisyyslaskennassa **Tšebyšovin epäyhtälö**n mukaan todennäköisyysavaruudessa lähes kaikki todennäköisyysjakauma jakautuu keskiarvon lähelle. Epäyhtälö on nimetty Pafnuti Tšebyšovin mukaan

Yleinen väittämä
----------------

Epäyhtälö esitetään usein mittateorian avulla. Tällöin todennäköisyysteoreettinen väittämä on mittateoreettisen väittämän erikoistapaus.

### Mittateoreettinen muotoilu

Olkoon (*X*,Σ,μ) mitta-avaruus ja *f* laajennettu reaaliarvoinen mitallinen funktio *X*:ssä. Tällöin kaikilla reaaliluvuilla *t* > 0,

{\displaystyle \mu (\{x\in X|\,|f(x)|\geq t\})\leq {1 \over t^{2}}\int \_{X}f^{2}\,d\mu .}
Yleisemmin, jos *g* on epänegatiivinen reaaliarvoinen mitallinen funktio, joka ei ole vähenevä *f*:n määrittelyjoukossa, on

{\displaystyle \mu (\{x\in X|\,f(x)\geq t\}\leq {1 \over g(t)}\int \_{X}g\circ f\,d\mu .}
Edellinen väitös seuraa asettamalla 

{\displaystyle g(t)={\begin{cases}t^{2}&{\mbox{jos }}t\geq 0\\0&{\mbox{muulloin,}}\end{cases}}}
ja valitsemalla *f*:n asemesta |*f*|.

### Todennäköisyysteoreettinen muotoilu

Olkoon *X* satunnaismuuttuja odotusarvonaan μ ja äärellisenä varianssinaan σ2. Tällöin kaikilla reaaliluvuilla *k* > 0,

{\displaystyle \Pr(\left|X-\mu \right|\geq k\sigma )\leq {\frac {1}{k^{2}}}.}
Ainoastaan tapaukset *k* > 1 tarjoavat hyödyllistä tietoa.

Esimerkiksi valitsemalla *k*=√2 huomataan, että vähintään puolet annetun jakauman arvoista sijaitsevat välillä (μ − √2 σ, μ + √2 σ).

Tšebyševin epäyhtälöä käytetään todistamaan heikko suurten lukujen laki.
**Markku Saukko** (s. 30. toukokuuta 1974 Oulu) on suomalainen historian ja yhteiskuntaopin lehtori, toimittaja ja tietokirjailija.

Saukko on aktiivinen urheilutoimittaja, joka toimii Lapin Kansan jalkapalloasiantuntijana ja useiden muiden lehtien vakituisena avustajana. Saukko on Lapin Historianopettajat ry:n puheenjohtaja ja Lapin Urheilutoimittajakerho ry:n puheenjohtaja.*lähde?* Hän toimii opettajana Muurolan peruskoulussa.

Elämä
-----

Saukko julkaisi ensimmäiset lehtikirjoituksensa teini-iässä *Erä*-lehdessä ja *Metsästys ja kalastus* -lehdessä. Hänet palkittiin nuorille suunnatussa eräharrastus-aiheisessa kirjoituskilpailussa. Intohimo jalkapalloon syttyi jo nuorena, ja Saukko on pelannut jalkapalloa useissa seuroissa alasarjatasolla.*lähde?*

Saukko valmistui ylioppilaaksi vuonna 1993 Tervolan lukiosta. Saukko opiskeli vuosina 1995–2001 Suomen ja Skandinavian historiaa, yleistä historiaa, aate- ja oppihistoriaa, valtio-oppia, sosiologiaa ja kasvatustiedettä Oulun yliopistossa sekä teologiaa Helsingin yliopistossa. Saukko valmistui filosofian maisteriksi 2001 ja on historian, yhteiskuntaopin, uskonnon ja elämänkatsomustiedon opettaja.*lähde?*

Saukko valittiin vuoden jalkapallotoimittajaksi Suomen Palloliiton Captain’s Ball Gaalassa 2019.

Yksityiselämä
-------------

Saukko on naimisissa Tiina Saukon kanssa. Hänellä on kaksi aikuista lasta.*lähde?*

Saukon tärkeimpiin harrastuksiin kuuluvat monipuolinen urheilu, perhokalastus, mökkeily, kirjallisuus, musiikki ja luonto.*lähde?*

Lähteet
-------

* Fair Play-lehti 2/2019, 4/2019
* Lapin Kansa 23.11.2019
* Ilta-Sanomat 23.11.2019

### Viitteet

1. ↑  Fair Play -lehti: Juttukeikalle ei voi lähteä ilman pohjatyötä *Urheilutoimittajat*.  2019.  Arkistoitu 25.9.2020. Viitattu 21.5.2020.
2. ↑  Yhteystiedot (Kirjoita hakuun Saukko Markku) Rovaniemen kaupunki. Viitattu 8.11.2022.
3. ↑  Ro­va­nie­me­läi­nen Markku Saukko pal­kit­tiin Vuoden jal­ka­pal­lo­toi­mit­ta­ja­na Cap­tain’s Ball Gaa­las­sa *Lapin Kansa*. Viitattu 21.5.2020.
**OLT** eli *Offentlig Landmobil Telefoni* oli Norjassa vuosina 1966–1990 käytössä ollut matkapuhelinverkko. Se oli niin sanottu "0G-sukupolven" analoginen käsivälitteinen matkapuhelinverkko. Se oli hyvin samankaltainen kuin ruotsalaiset MTD- ja suomalaiset ARP-verkot. Verkko avattiin 1. joulukuuta 1966 ja se oli käytössä aina vuoteen 1990, jolloin modernimpi Pohjoismainen NMT-verkko syrjäytti sen lopullisesti. Enimmillään OLT–verkossa oli tilaajia 30 000 vuonna 1981. 

OLT toimi 160 MHz taajuusalueella käyttäen taajuusmodulaatiota. Mobiilipuhelimien käytössä oli 160–162 MHz:n alue, tukiasemien 168–170 MHz. Vuodesta 1976 alkaen uudet OLT-verkon puhelimet toimivat myös UHF-alueella, jolloin niitä voitiin käyttää myös ruotsalaisessa 450 MHz MTD-verkossa. Puhelimet olivat enimmäkseen half duplex-laitteita, kalliimmat laitteet mahdollistivat kaksisuuntaiset puhelut (full duplex). Tilaajilla oli viisinumeroinen liittymänumero.

Matkapuhelinverkkostandardit

|  |  |
| --- | --- |
| 0G | AMTS • ARP • Autotel/PALM • IMTS • MTD • MTS • OLT • PTT |
| 1G | CDPD • DataTAC • Hicap • Mobitex • NMT • TACS/ETACS |
| 2G | CSD • cdmaOne • D-AMPS • EDGE • Evolved EDGE • GPRS • GSM • HSCSD • iDEN • PDC • PHS • WiDEN |
| 3G | CDMA2000 • FOMA • HSDPA • HSPA • HSPA+ • HSUPA • Super-Charged • TD-CDMA • TD-SCDMA • UMTS • W-CDMA |
| 3.5G | E-UTRA • GAN (UMA) • HiperMAN • iBurst • WiBro |
| 4G | UMB • UMTS Revision 8 (LTE) • WiMAX |
| 5G | 5G NR |
Svetlana Boginskaja (1990)
**Svetlana Leonidovna Boginskaja** (ven. Светлана Леонидовна Богинская, s. 9. helmikuuta 1973 Minsk) on valkovenäläinen, uransa huippuvuosina Neuvostoliittoa ja IVY:ä edustanut telinevoimistelija ja olympiavoittaja.

Soulin 1988 olympialaisissa Boginskaja voitti kultaa joukkuekilpailussa sekä pistein 19,905 hypyssä. Hopeaa hän sai permannolla pistein 19,887 ja pronssia moniottelussa pistein 79,400. Nojapuilla hän sijoittui viidenneksi (19,899) kuten myös puomilla (19,787). Barcelonan 1992 olympialaisissa Boginskaja voitti kultaa joukkuekilpailussa. Hypyssä hän sijoittui neljänneksi (9,899) ja oli viides sekä neliottelussa (39,673) että puomilla (9,862). Atlantan 1996 olympialaisissa Boginskaja sijoittui Valko-Venäjää edustaen viidenneksi hypyssä (9,712), kuudenneksi joukkuekilpailussa ja 14:nneksi neliottelussa (38,499).

Rotterdamin MM-kilpailuissa 1987 Boginskaja saavutti hopeaa joukkuekilpailussa ja pronssia puomilla. Stuttgartin MM-kilpailuissa 1989 hän voitti kultaa joukkuekilpailussa, moniottelussa ja permannolla. Indianapolisin MM-kilpailuissa 1991 hän voitti kultaa joukkuekilpailussa ja puomilla sekä saavutti hopeaa moniottelussa. Pariisin MM-kilpailuissa 1992 hän saavutti hopeaa hypyssä.

Brysselin EM-kilpailuissa 1989 Boginskaja voitti kultaa moniottelussa, permannolla ja hypyssä. Ateenan EM-kilpailuissa 1990 hän voitti kaikki viisi kultamitalia eli edellä mainittujen kolmen lisäksi puomilla ja nojapuilla. Nantesin EM-kilpailuissa 1992 hän voitti kultaa puomilla ja Birminghamin EM-kilpailuissa 1996 hän saavutti Valko-Venäjää edustaen hopeaa moniottelussa.

Lähteet
-------

* Siukonen, Markku & Ahola, Matti: *Urheilun vuosikirja 1989*, s. 89–90. Sporttikustannus Oy, 1989. ISBN 951-8920-07-9.
* Siukonen, Markku & Ahola, Matti: *Urheilun vuosikirja 1993*, s. 78–79. Sporttikustannus Oy, 1993. ISBN 951-8920-18-4.
* Svetlana Boginskajan olympiasijoitukset Sports Reference LLC.  Arkistoitu 22.9.2013. Viitattu 13.06.2009. (englanniksi)
* Sports123.com: Voimistelutilastot *sports123.com*. Viitattu 13.06.2009. (englanniksi)
**Sohvi Anniina Seppälä** (s. 16. heinäkuuta 1983 Kotka) on suomalainen kolmiloikkaaja. Hän edustaa Karhulan Urheilijoita ja häntä valmentaa Matti Kartila. Vuoteen 2004 asti häntä valmensi Ari Väänänen.

Hänen ennätyksensä on 13,23, jonka hän hyppäsi Riminissä, Italiassa 3. heinäkuuta 2008. Saavuttaessaan SM-hopeaa Kalevan kisoissa 2007 Lappeenrannassa 4. elokuuta 2007 hän hyppäsi myötätuulituloksen 13,45.

Hallissa hän on hypännyt 13,06 Jyväskylässä 8. helmikuuta 2008. Pituutta hän on hypännyt 585 hallissa ja 584 ulkona (596 myötätuulessa).

Aikuisten SM-mitalit
--------------------


|  |  |
| --- | --- |
| 
* Ulkoradoilla
	+ Hopeaa 2007 (3-loikka 13,45)
	+ Pronssia 2008 (3-loikka 12,66)

 | 
* Sisäradoilla
	+ Hopeaa 2008 (3-loikka 12,97)
	+ Hopeaa 2009 (3-loikka 12,80)

 |

Ennätykset
----------


|  |  |
| --- | --- |
| 
* Ulkoradoilla
	+ Pituus 584 (2007) / 596w (2008)
	+ 3-loikka 13,23 (2008) / 13,45w (2007)

 | 
* Sisäradoilla
	+ Pituus 585 (2007)
	+ 3-loikka 13,06 (2008)

 |

Lähteet
-------

* Sohvi Seppälä Tilastopaja (vaatii kirjautumisen, maksullinen palvelu).
**Teemu Riihijärvi** (s. 1. maaliskuuta 1977 Espoo) on suomalainen pelaajauransa lopettanut jääkiekkoilija. Hän pelasi hyökkääjänä SM-liigassa vuosina 1993–2006 Kiekko-Espoossa, Rauman Lukossa, Espoon Bluesissa, Pelicansissa ja SaiPassa. Lisäksi hän pelasi 4 ottelua Järvenpään Haukkojen 1-divisioonajoukkueessa kaudella 1995–1996 sekä kaksi kautta Ruotsin Södertäljessä 2003–2005. San Jose Sharks varasi hänet NHL:n varaustilaisuudessa 1. kierroksella vuonna 1995 numerolla 12, mutta Riihijärveä ei kuitenkaan nähty Amerikan puolella pelaamassa.

Riihijärvi edusti Suomea 8 A-maaottelussa, nuorten arvokisoissa hän saavutti 18-vuotiaiden EM-kultaa 1995.

Isokokoinen, puolustusvoittoista hyökkäyspeliä pelannut Riihijärvi kärsi lukuisista loukkaantumisista ja joutui vammojen takia lopettamaan uransa jo 29-vuotiaana.

Seurat
------

* 1993–95 Kiekko-Espoo (SM-liiga ja A-juniorit)
* 1995–96 Kiekko-Espoo (SM-liiga ja A-juniorit), Järvenpään Haukat (1-divisioona)
* 1996–97 Kiekko-Espoo (SM-liiga ja A-juniorit)
* 1997–98 Kiekko-Espoo, Lukko (SM-liiga ja A-juniorit)
* 1998–99 Blues
* 1999–2002 Pelicans
* 2002–03 SaiPa
* 2003–05 Södertälje, Ruotsi
* 2005–06 Blues (ainoastaan 5 ottelua kauden aikana)

Aiheesta muualla
----------------

* Teemu Riihijärvi Eurohockey.netissä
**Niklas Eriksson** (s. 17. helmikuuta 1969 Västervik, Ruotsi) on ruotsalainen entinen jääkiekkoilija ja olympiavoittaja. Eriksson pelasi lähes koko uransa Leksands IF:ssä, jota edusti 19 kauden ajan. Elitserienissä hän on pelannut 514 ottelua tehoin 138+200=338 ja on kerännyt niissä 418 rangaistusminuuttia. Allsvenskanistakin hänellä on yli 100 ottelun kokemus.

Ura
---

Eriksson on kotikaupunkinsa joukkueen Västerviks IK:n kasvatti. Hän siirtyi 16-vuotiaana Leksands IF:ään vuonna 1985 ja pelasi tulokaskautensa kaudella 1987–88. Keväällä 1987 hän voitti EM-kultaa. Kaudella 1988–89 hän voitti Elitserienin hopeaa, joka jäi hänen uransa ainoaksi mitaliksi Elitserienistä. Samana kautena hän voitti myös alle 20-vuotiaiden MM-hopeaa. 

Leksandin lisäksi Eriksson on miesten sarjoissa edustanut vain jääkiekon SM-liigajoukkue HIFK:ta kaudella 1996–97 sekä hänen uransa kaksi viimeistä kautta 2005–06 ja 2006–07 Italian Serie A:n Hockey Club Pustertal-Val Pusteriassa, jossa voitti Serie A:n syöttöpörssin kaudella 2006–07.

Maajoukkueura
-------------

Eriksson ei pelannut yksiäkään miesten MM-kilpailuja, mutta hän pelasi Lillehammerin olympiakisoissa vuonna 1994 ja voitti kultaa.

Muuta
-----

Niklaksen veli Marcus Eriksson pelaa Mora IK:ssa.

Lähteet
-------

* Niklas Eriksson *Elite Prospects*. Everysport Media Group AB.  (englanniksi)
*Tämä artikkeli kertoo 1870 vesille lasketusta aluksesta. White Star Linella oli kolme tämän nimistä alusta, katso RMS Oceanic.*

**RMS Oceanic** oli White Star Linen ensimmäinen linjalaiva ja tärkeä käännekohta matkustajalinjalaivojen kehittelyssä.

Suunnittelu ja rakenne
----------------------

*Oceanic* rakennettiin Harland & Wolffin telakalla Belfastissa. Se siirrettiin 27. elokuuta 1870 Liverpooliin, josta se lähti 26. helmikuuta 1871 neitsytmatkalleen. Laivassa oli kaksitoista höyrykattilaa, jotka tuottivat höyryä 450 kPa:n paineella, sekä yhdistetty neljäsylinterinen höyrykone – 2 x 78 tuumaa (1,98 m) ja 2 x 41 tuumaa (1,04 m) – 60 tuuman (1,52 m) iskun kanssa. Kuten tuon ajan muissakin höyryaluksissa, myös Oceanicissa oli mastot ja purjeet. Runko oli rakennettu raudasta ja jaettu yhteentoista vedenpitävään osastoon. Oceanicilla oli tilaa 166 ensimmäisen luokan ja 1000 kolmannen luokan matkustajalle sekä 143 miehistön jäsenelle. White Star Line ei ollut säästellyt kuluja rakennuttaessaan alusta ja lehdistö kuvaili laivaa "keisarilliseksi purjeveneeksi". Ikkunat olivat aluksessa paljon suurempia kuin nykyajan risteilyaluksilla. Ensimmäisessä luokassa oli juokseva vesi ja aluksella oli sähkökellojakin.

Käyttöhistoria
--------------

Oceanic oli White Star Linen omistuksessa. Alus lähti neitsytmatkalleen Liverpoolista 2. maaliskuuta 1871 mukanaan vain 64 matkustajaa sekä kapteeni Sir Digby Murray. Pian aluksen satamasta lähdön jälkeen sen täytyi palata kattilan ylikuumenemisen takia takaisin. Matkaa jatkettiin 16. maaliskuuta. Tammikuussa 1872 Oceanic kävi läpi korjauksen, jonka aikana suuri miehistösuoja lisättiin – sen todettiin estävän keulaosaa täyttymästä. Kaksi uutta höyrykattilaa lisättiin, jotta höyrynpaine kasvaisi. Mastoja lyhennettiin.

Aluksen kolme sisarlaivaa valmistuivat pian Oceanicin jälkeen: RMS Atlantic, SS Baltic ja SS Republic. 

Oceanic purjehti White Star Linen alla Liverpool – New York -reittiä 11. maaliskuuta 1875 asti, kunnes alus myönnettiin erikoisoikeudella Occidental & Orientalin höyrylaivayhtiölle, jossa Oceanic kulki San Franciscon, Jokohaman ja Hongkongin välillä. White Star Line toimitti laivan päällystön, kun taas muut miehistön jäsenet olivat kiinalaisia. Itse laiva jäi White Star Linen väreihin, mutta se kulki O&O:n lipun alla. Uudelleenasemointimatkan aikana Liverpoolista Hongkongiin Oceanic teki tuon reitin nopeusennätyksen. Myöhemmin se myös teki Jokohaman nopeusennätyksen. Palatessaan San Franciscoon se rikkoi oman ennätyksensä tuolla reitillä marraskuussa, 1889, 13 päivällä, 14 tunnilla ja 5 minuutilla.

22. elokuuta 1888 Oceanic törmäsi yhteen SS City of Chesterin kanssa juuri kultaisen portin ulkopuolella. Chester upposi, ja 16 sen matkustajaa hukkui.
Vuonna 1895 Oceanic palautettiin White Star Linelle, joka aikoi ottaa laivan takaisin käyttöön. Laiva lähetettiin takaisin Harland & Wolffille tarkastuksiin, joissa havaittiin laivan olevan yhtiölle epätaloudellinen. Oceanic myytiin romutettavaksi.

Lähteet
-------

* de Kerbrech, Richard: *Ships of the White Star Line*. Hersham, Surrey, UK: Ian Allan Publishing Ltd. 2009. ISBN 978-0-7110-3366-5. (englanniksi)
**Unity Temple** on arkkitehti Frank Lloyd Wrightin suunnittelema kirkkorakennus Oak Parkissa, Yhdysvaltojen Illinoisin osavaltiossa. Talo rakennettiin vuonna 1909. Työ kuului Wrightin omiin suosikkeihin. Sen kubistinen rakenne ja paikalla valetun betonin käyttö olivat ennennäkemättömiä tuohon aikaan.

Paikallisella unitaariuniversalistiseurakunnalla oli puinen, 1800-luvulla rakennettu kirkko, joka paloi maan tasalle salaman sytyttämässä tulipalossa vuonna 1905. Wright alkoi suunnitella uutta kirkkoa heti tulipalon jälkeisenä aamuna. Siitä piti tulla riittävän halpa jotta seurakunnalla olisi varaa siihen.
Wright oli itse aktiivinen seurakunnan jäsen ja asui ja työskenteli lähellä kirkkoa. Koska kirkko sijaitsee meluisan kadun varrella, sen kadunpuoleisissa seinissä on mahdollisimman vähän ikkunoita.

Sisäkuva.

Lähteet
-------

1. ↑  Unity Temple Unity Temple Restoration Foundation. Viitattu 14.5.2014.
2. ↑  Unity Temple OPRF. Viitattu 14.5.2014.
3. ↑  Our Historic Home Unity Temple - Unitarian Universalist Conregation.  Arkistoitu 15.5.2014. Viitattu 14.5.2014.
4. ↑  AD Classics: Unity Temple / Frank Lloyd Wright Arch Daily. Viitattu 14.5.2014.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Unity Temple** Wikimedia Commonsissa
**Jeppe Niilonpoika** (tansk. *Jeppe på Bjerget eller Den forvandlede Bonde*) on Ludvig Holbergin kirjoittama kansankomedia vuodelta 1722. Päähenkilönä on viinaanmenevä talonpoika Jeppe, joka asuu vaimoineen fiktiivisessä Bjergetin kylässä.

Synopsis
--------

Jepen elämä on kaikin puolin hankalaa ja hän yrittää hukuttaa ongelmansa viinaan. Turhaan. Eräänä päivänä paikallinen paroni seurueineen löytää hänet ympäripäissään ja päättää pilailla hänen kustannuksellaan. Jeppe viedään palatsiin ja puetaan paroniksi. Kun Jeppe herää humalastaan paronin sängyssä, hän todella alkaa vetää paronin roolia ja juopuu vallastaan. Hänestä tulee sietämätön despootti. Oikea paroni saa tarpeekseen ja Jeppe pudotetaan maanpinnalle.

*Jeppe Niilonpojan* suomenkielisestä versiosta on jäänyt elämään kysymys "Miksi Jeppe juo?".

Tulkitsijoita
-------------

Esko Hukkanen Jeppe Niilonpojan roolissa Kouvolan kaupunginteatterissa vuonna 1965.
Jepen ovat näytelleet muun muassa Hauk Aabel, Toralv Maurstad ja Helge Jordal. Suomenkielisissä esityksessä roolia ovat esittäneet muun muassa Oskari Vilho, Adolf Lindfors, Uuno Montonen ja Esko Hukkanen. Nillan on näytellyt muun muassa Mimmi Lähteenoja ja paronin Evert Suonio.

Lähteet
-------

1. ↑  Ludvig Holberg: Jeppe på Bjerget (1722). Tragikomisk tabernar eller selvironisk tabumester? *Danmarkshistorien.dk*. AARHUS UNIVERSITET. Viitattu 2.3.2020. (tanskaksi)
2. ↑  Hallamaa, Laura: Joonas Heikkinen hauskuuttaa juopottelevana talonpoikana, mutta Jeppe Niilonpoika -klassikon uusi tulkinta ei päästä katsojaansa helpolla *Helsingin Sanomat*.  26.1.2020. Sanoma Oy. Viitattu 2.3.2020. (suomeksi)
3. ↑  Holberg stal "Jeppe" *Nrk.no*.  27.11.2006. NRK. Viitattu 2.3.2020. (norjaksi)
4. ↑  Näytelmä Jeppe Niilonpoika *finna.fi*. Viitattu 28.7.2023.
5. ↑  Jeppe Niilonpoika *Ilona*. Teatterin tiedotuskeskus (TINFO) ja Teatterimuseo. Viitattu 2.3.2020.

Aiheesta muualla
----------------

* Yle: Jeppe Niilonpoika ensi-illassa (13.9.2019)
* YouTube: Jeppe Niilonpoika: Teaser (Tampereen Työväen Teatteri)
**Egyptin maantiede** kertoo Egyptin maantieteestä. Egyptin länsipuolella sijaitsee Libya ja eteläpuolella sijaitsee Sudan. Egyptin pohjoispuolella on Välimeri ja itäpuolella on Punainenmeri. Egyptiin kuuluu Siinain niemimaa, jonka pohjoiosassa kalkkikivilaakio viettää Välimereen. Maan läpi virtaa Niilin joki. Niilin itäpuolella on itäinen aavikko, jota kutsutaan myös Arabian aavikoksi. Pinta-alaltaan 220 000 neliökilometrin laajuista itäistä aavikkoa halkovat wadit, kuivat joen uomat. Itäisen aavikon reunalla on 2000 metriä korkea vuoristo, joka reunustaa myös Punaistamerta. Pinta-alaltaan 690 000 neliökilometrin laajuinen läntinen aavikko on suurimmalta osaltaan keskimäärin 300 metriä korkeaa ylänköä, missä kallioperä koostuu enimmäkseen kalkkikivestä ja missä on paikoin hiekkakivimuodostumia. Alueella on useita syvänköjä ja jyrkkäseinäisiä laaksoja. Yksi syvänkö on 133 merenpinnan alapuolella oleva Qattara. Syvissä laaksoissa sijaitsevat muun muassa Khargan, Dakhlan ja Farafran keitaat. Niilin laakso on noin 1200 kilometriä pitkä ja 3-5 kilometriä leveä ja se on maailman pisin jokivarressa sijaitseva keidas. Niilin suisto on enimmillään 250 kilometriä leveä. Välimeren rannikon läheisyydessä on hiekkasärkkien merestä erottamia murotvetisiä järviä. Niilin jokilaaksossa esiintyy tulvia keväisin ja syksyisin.

Välimeren rannikolla ja Niilin suiston alueella ilmasto on tyypiltään välimerenilmastoa. Suurimmassa osassa Egyptiä vallitsee subtrooppinen aavikko- tai puoliaavikkoilmasto. Välimeren rannikolla vuotuinen sademäärä on 190 mm, sisämaassa Niilin suiston ulkopuolella se on vain muutamia kymmeniä millimetrejä. Keväisin puhaltaa aavikkotuuli khamsin, jonka mukana kulkeutuu lentohiekkaa ja joskus esiintyy hiekkamyrskyjä.

Aavikoilla esiintyy kuivuutta sietävää aavikkokasvillisuutta. Myös siellä elävä eläimistö on kuivuuteen sopeutunutta, kuten aavikkokettu, sakaali ja jotkut liskot ja käärmeet. Aavikoilla esiintyviä lintuja ovat jalohaikarat ja harjalinnut. Niilin vesistössä elävä niilinkrokotiili on palautettu Nasserjärveen.

Lähteet
-------

1. ↑  Detlef Wienecke-Janz: *Maailmalla, Afrikka ja Oseania*, s. 38-39. Suomentanut Elina Eichhorn, Arto Häilä, Eija Kämäräinen, Riitta Virkkunen. Weilin+Göös, 2009. ISBN 978-951-0-33477-5.
**Juri Kuznetsov** (s. 31. tammikuuta 1965 Moskova, Neuvostoliitto) on venäläinen entinen jääkiekkoilija.

Ura
---

Kuznetsov aloitti ammattilaisuransa vuonna 1985 Venäjän jääkiekon superliigan Krylja Sovetovissa. Kuznetsov edusti Sovetovia sekä Vysšaja Ligassa pelaavaa Buran Voronežia vuoteen 1993, jonka jälkeen hän siirtyi Ruotsin Elitserienissä pelaavaan IF Björklöveniin.

Kaudeksi 1994-95 Kuznetsov siirtyi HIFK:n riveihin. Hän viihtyi HIFK:ssa kolme kautta ja kaudeksi 1997-98 hän siirtyi SaiPaan, missä Kuznetsov viihtyi lähes viisi kautta. Viimeisellä kaudellaan 2001-02 Kuznetsov lähti SaiPasta kesken kauden. Hän palasi kotimaahansa ja Lokomotiv Jaroslavliin yhdeksän ulkomailla vietetyn kauden jälkeen. Kaikkiaan Kuznetsov pelasi 388 SM-liigaottelua ja teki niissä tehot 53+119=172. Jäähyminutteja hän keräsi 305. SM-liigassa Kuznetsov kuului kiekollisten puolustajien eliittiin ja hänen piste-ennätyksensä, 36 pistettä, on kausilta 1999-00 ja 2000-01.

Kaudella 2002-03 Kuznetsov pelasi Kajaanin Hokissa, mutta se jäi hänen uransa viimeiseksi seuraksi. Ammattilaisena on pelannut myös toinen Juri Kuznetsov (s. 1971), joka on pelannut hyökkääjänä MM-tasolla ja on Vancouver Canucksin varaus vuodelta 1994.

Lähteet
-------

* Juri Kuznetsov *Elite Prospects*. Everysport Media Group AB.  (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Juri Kuznetsov The Internet Hockey Databasessa (englanniksi)
**Sixten Konstantin Wackström** (s. 2. elokuuta 1960 Porvoo) on entinen suomalainen kilpapyöräilijä.

Wackström edusti Suomea kaksissa olympialaisissa. Moskovassa 1980 hän sijoittui 100 kilometrin joukkueajossa seitsemänneksi yhdessä Harry Hannuksen, Kari Puiston ja vanhemman veljensä Patrick Wackströmin kanssa sekä keskeytti henkilökohtaisessa 189 kilometrin maantieajossa. Radalla hän sijoittui 4 000 metrin takaa-ajossa 11:nneksi Suomen ennätyksellä 4.50,17. Los Angelesissa 1984 hän sijoittui 100 kilometrin joukkueajossa 13:nneksi yhdessä Harry Hannuksen, Kari Myyryläisen ja Patrick Wackströmin kanssa sekä karsiutui 4 000 metrin takaa-ajon alkuerissä.

Sixten Wackström sijoittui viidenneksi 3 000 metrin takaa-ajossa nuorten MM-kilpailuissa vuonna 1978. Aikuisten MM-kilpailuissa hän sijoittui 100 kilometrin joukkueajossa parhaimmillaan 11:nneksi vuonna 1983 sekä 4 000 metrin takaa-ajossa 17:nneksi ja joukkuetakaa-ajossa 11:nneksi vuonna 1981. Hän sijoittui Berliinin neljän päivän ajossa kolmanneksi vuonna 1981. Ikämiessarjoissa hän voitti kaksi maailmanmestaruutta 1990-luvun lopulla, ja mm. 2010 EM-kisoissa pisteajon kultaa.

Pohjoismaiden mestaruuskilpailuissa Wackström voitti kultaa henkilökohtaisessa maantieajossa vuonna 1980 sekä 4 000 metrin takaa-ajon henkilökohtaisessa ja joukkuekilpailussa vuonna 1984. Vuoden 1980 maantieajon palkintojenjaossa hän sai alun perin hopeamitalin, koska hän irrotti kätensä ohjaustangosta ennen maaliviivaa ja hänet silloisten sääntöjen mukaisesti pudotettiin lopputuloksissa oman ryhmänsä viimeiseksi eli tuossa tapauksessa toiseksi. Mestaruusarvo palautettiin hänelle vasta vuonna 2000. 

Seuratasolla "Sicke" Wackström edusti Porvoon Akillesta. Hän voitti maantie- ja ratalajeissa vuosina 1979–1998 yhteensä kymmenen henkilökohtaista Suomen-mestaruutta ja viisi joukkuemestaruutta. Hän ajoi 4 000 metrin takaa-ajon lisäksi Suomen ennätyksen myös 1 000 metrin aika-ajossa, 1.09,68 vuonna 1984.

Sixten Wackströmin isä Ole Wackström oli 1960-luvulla Suomen parhaita kilpapyöräilijöitä ja toimi myös poikiensa valmentajana.

Lähteet
-------

* Siukonen, Markku: *Urheilukunniamme puolustajat – Suomen olympiaedustajat 1906–2000*, s. 366. Graface Jyväskylä, 2001. ISBN 951-98673-1-7.
* [vanhentunut linkki]
**Riina Laurila** (myös Aalto, Laurila-Castrén s. 17. tammikuuta*lähde?* 1974 Pori) toimi Suomen Kansallisbaletin tanssijana 1992–2018. Päätehtävät: Don Quijote (Bart/Petipa), Kitri. La Bayadere (Makarova/Petipa), Gamzatti. Hän on esiintynyt lukuisissa solistitehtävissä, sekä *corps de ballet* -tehtävissä ja ansainnut huomiota erityisesti komediennena sekä dramaattisena näyttelijättärenä. Näytäntökauden 2000-2001 Riina Laurila työskenteli taikuri Markku Karvon näyttämöassistenttina Lidó de Paris -kabareessa, Ranskassa. 

Riina Laurila on edustanut Suomea kansainvälisissä balettikilpailussa: Pariisi 1992, EBU Tukholma 1993, Jackson 1994, Helsinki 1995. Hän on saanut apurahoja ja stipendejä lukuisilta organisaatioita: Pro Dance 1993, Porin Kaupunki 1994, Suomen Kulttuurirahasto 1995, Philip Morris 1996, Suomalais-ruotsalainen kulttuurirahasto 1998, Suomen Kansallisoopperan tukirahasto 2004. Riina Laurila on tehnyt koreografioita Suomen Kansallisoopperassa ja baletissa: Draamaa ja Romantiikkaa 1997, Orion 2006, Mustatakkinen Mies 2006, Elämää 2011. 

Suomen teatterijärjestöjen keskusliitto myönsi Riina Laurilalle Suomen näyttämötaiteen kultaisen ansiomerkin vuonna 2018. 

Riina Laurila on valmistunut teologian maisteriksi Helsingin yliopistosta vuonna 2021. Hänet vihittiin papiksi Turun tuomiokirkossa 21.11.2021.

Lähteet
-------

* CV (Arkistoitu – Internet Archive). www.poweriina.fi.
* 
* https://www.virtuaalikirkko.fi/kirkko/turun-tuomiokirkko/2021-11-21-xvrj3jajj
LWD Zuch 2
**LWD Zuch** oli puolalainen koulukone. Ensimmäinen kone valmistui vuonna 1948 LWD-tehtaalta.

Tadeusz Sołtykin kehitteli koneen LWD Junak -koneesta. Se oli tarkoitettu siviilikoulutukseen ja taitolentoon. Se oli Junak-1:n kaltainen. Ensilento tehtiin 1. syyskuuta 1948. Kun Puolassa tehtiin päätös olla valmistamatta Walter Mikron 6 -moottoria, myös koneen sarjatuotanto peruuntui. Toinen prototyyppi Zuch-2 käytti Bramo Sh 14- moottoria, ja se lensi ensimmäisen kerran 1. huhtikuuta 1949. Tähtimoottori lisäsi koneen vastusta merkittävästi, ja huippunopeus putosi 244 km/h:sta 222 km/h:iin. Viisi Zuch-2-versiota rakennettiin. Koneet palvelivat Puolan lentoseuraa vuoteen 1955 asti.

Museokoneet
-----------

Zuch-1 (SP-BAD, osina), Zuch-2 (SP-BAM, osina) ja Zuch-2 (SP-BAO keskeneräinen restauraatio) ovat Puolan ilmailumuseossa.

Spesifikaatio (Zuch 2)
----------------------

* miehistö: oppilas, opettaja
* pituus 7,6 m
* kärkiväli 10 m
* korkeus 2,1 m
* siipipinta-ala 17,50 m²
* tyhjäpaino 658 kg
* lentopainp 1,020 kg
* voimalaine Bramo Sh 14, 7-sylinterinen tähtimoottori, 160 hv eli 118 kW
* suurin nopeus 222 km/h
* matkalentonopeus 181 km/
* kantama 1160 km
* lakikorkeus 4750 m
* nousunopeus 216 m/min
* siipikuormitus 58,3 kg/m²

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia ja tarkempia tietoja (venäjäksi)
* Kempski, Benedykt, *Samolot szkolno-treningowy Junak*, Typy Broni i Uzbrojenia #110, Wydawnictwo MON, Warsaw 1986, ISBN 83-11-07341-4
**Alan Goehring** (s. 21. helmikuuta 1962, Milwaukee) on yhdysvaltalainen pokeriammattilainen. Hän siirtyi ammattilaiseksi 37-vuotiaana rikastuttuaan sitä ennen roskalainoilla.

Goehringin ensimmäinen huomattava pokerisaavutus oli vuonna 1997 World Series of Pokerin $ 3,000 No Limit Hold'em -turnauksesta tullut kolmostila (palkinto 61 845 dollaria). 

Vuonna 1999 Alan Goehring sijoittui WSOP:n pääturnauksessa toiseksi Noel Furlongin jälkeen. Kakkospalkinto oli 768 625 dollaria. Tämä ja muutama muu kakkostila toivat Goehringille maineen pelaajana "joka ei osaa voittaa isoa turnausta". 

Goehring kuitenkin voitti vihdoin World Poker Tourin ensimmäisellä kaudella vuonna 2003 Bellagio Five-Star World Poker Classic WPT Championship -turnauksen. Lopun kaksinpelissä hän kukisti venäläisen tulokkaan Kirill Gerasimovin ja voitti 1 011 886 dollaria. Finaalipöydässä olivat myös muun muassa Phil Ivey, Doyle Brunson ja Ted Forrest. 

WPT:n neljännellä kaudella Alan Goehring oli finaalipöydässä kahdesti. Hän sijoittui kuudenneksi €10,000 Grand Prix de Paris -turnauksessa heinäkuussa 2005 ja voitti 2 391 550 dollaria helmikuun 2006 L.A. Poker Classicissa. L.A.Poker Classicin voittosumma oli siihen mennessä WPT-historian suurin.

Elokuussa 2007 Goehringin pokeriuran turnausansiot ylittivät 5,2 miljoonaa dollaria. Hän asuu Hendersonissa, Nevadassa.

Lähteet
-------

1. ↑   : Alan Goehring WSOP player profile World Series of Poker. Viitattu 10. elokuuta 2007.
2. ↑   : Alan Goehring stats The Hendon Mob. Viitattu 10. elokuuta 2007.

Aiheesta muualla
----------------

* WPT:n profiili
* Alan Goehring: Professional Poker Player Profile
* Alan Goehring The Hendon Mob Poker Databasessa (englanniksi)