recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Erazem Lorbek** (s. 21. helmikuuta 1984 Ljubljana, Slovenian sosialistinen tasavalta, Jugoslavian sosialistinen liittotasavalta) on slovenialainen koripalloilija, joka on viimeksi edustanut FC Barcelonaa.

Ura
---

Lorbek aloitti uransa Union Olimpijan juniorijoukkueissa. Hän teki ensiesiintymisensä Union Olimpijan kanssa kaudella 1999-2000, kun hän pelasi seuran kakkosjoukkueessa. Vuonna 2002 hän siirtyi pelaamaan yliopistokoripalloa Michigan State Universityn koripallojoukkueeseen. Yliopistonkoripallon pelitapa ei kuitenkaan sopinut hänelle, jonka takia hän halusi palata takaisin Eurooppaan jo yhden kauden jälkeen. Hän palasi Fortitudo Bolognaan, jossa hän pääsi pelaamaan myös Euroliigaa. 

Lorbek ehti ilmoittautua jo vuoden 2004 NBA:n varaustilaisuuteen, mutta vetäytyi lopulta. Vuoden 2005 varaustilaisuuteen hän kuitenkin osallistui ja Indiana Pacers varasi hänet numerolla 46. Lorbek ei kuitenkaan lähtenyt pelaamaan NBA:han vaan meni takaisin Eurooppaan. Vuonna 2006 hän siirtyi lainalle Unicaja Málagaan Pallacanestro Trevisosta. Lorbek oli pakotettu luopumaan sopimuksestaan Pallacanestro Trevison kanssa ja hän siirtyikin kaudeksi 2007-2008 Lottomatica Romaan. Viimeistään tällöin hän löi itsensä läpi ja pelasi siihen astisen uransa parhaan kauden tehden 13,3 pistettä ja ottaen 5,8 levypalloa ottelua kohden. Kauden jälkeen CSKA Moskova oli kiinnostunut Lorbekista ja hän siirtyi Venäjälle. CSKA:n kanssa Lorbek pelasi aina Euroliigan finaalissa ja voitti myös Venäjän mestaruuden. Kauden jälkeen hän siirtyi FC Barcelona Bàsquetin riveihin.

Lähteet
-------

1. ↑  Erazem Lorbek (Slovenia) FIBA.  Arkistoitu 11.9.2009. Viitattu 20.8.2009. (englanniksi)
2. ↑  Fifty-Three Early Entry Candidates Withdraw MTV3. Viitattu 20.8.2009. (englanniksi)
3. ↑  Lorbek moves from Treviso to Roma Euroliiga. Viitattu 20.8.2009. (englanniksi)
4. ↑  LORBEK, ERAZEM Euroliiga. Viitattu 20.8.2009.
5. ↑  REGAL FC BARCELONA lands Erazem Lorbek  18.8.2009. Euroliiga. Viitattu 20.8.2009. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Erazem Lorbek**.
* Euroliigan pelaajaprofiili
* FIBAn pelaajaprofiili
**Into the West** on Annie Lennoxin esittämä kappale ja vuoden 2003 *Taru sormusten herrasta: Kuninkaan paluu* -elokuvan loppulaulu.

Lennox kirjoitti kappaleen yhdessä elokuvan tuottajan ja käsikirjoittajan, Fran Walshin, sekä kappaleen säveltäjän, Howard Shoren kanssa. Kappale soi kokonaisuudessaan *Taru sormusten herrasta: Kuninkaan paluu* -elokuvan päätöstekstien aikana, vaikka kappaleen instrumentaalimusiikkia soitetaan muissa kohdissa itse elokuvan aikana. Kappaletta ovat coveroineet myöhemmin uusiseelantilaiset laulajat Yulia Townsend ja Will Martin sekä amerikkalainen laulaja Peter Hollens. Vuonna 2014 saksalainen a cappella -metalliyhtye Van Canto esitti coverin viidennellä studioalbumillaan *Dawn of the Brave*.

Tyyli
-----

Alkuperäinen elokuvan päätöstekstiksi suunniteltu kappale oli "Frodo’s Song", josta tuli sittemmin "Use Well the Days" (kirjoittanut Howard Shore). Elokuvassa Frodo lauloi kyseisen kappaleen Samille hänen lähtiessään Keski-Maasta. Ohjaaja Peter Jacksonin mielestä kappale ei sopinut sarjan päätöslauluksi,*lähde?* joten Shore alkoi yrittää kirjoittaa erilaista lopputekstikappaletta. Shore, Walsh ja Lennox saivat inspiraation "Into the West" -kappaleen kirjoittamiseen, kun Jacksoniin ja hänen tiimiinsä vaikutuksen tehnyt Cameron Duncan, kuoli syöpään vain 16-vuotiaana. Laulun ensimmäinen julkinen esitys oli Duncanin hautajaisissa.*lähde?*

Kappaleen melodia on yksi elokuvaan kirjoitetussa musiikissa käytetyistä musiikillisista teemoista, edustaen Harmaita Satamia ja Valinoria. Kappaleen melodiaa käytetään hienovaraisesti, kun Gandalf kuvailee Valinorin näkyä Pippinille Minas Tirithissä, ja myöhemmin voitokkaasti, kun Sam kantaa Frodon Tuomiovuorelle. Se palaa selloin ja hyräilevin äänin Harmaiden Satamien kohtausten aikana. Itse kappale seuraa melodiaa pian ja sen avaa ja sulkee huomiota herättävä kitarasoolo, joka jatkaa kappaleen säestämistä koko ajan ja sen alla soi bodhrán-rumpujen sydämenlyöntimäinen aihio.

Versiot
-------

Kappaleesta on viisi eri versiota elokuvassa käytetyn version lisäksi. Tarjoukset julkistettiin marraskuun lopussa 2003.

* "Into the West" (albumiversio) – 4:35
* "Into the West" (radioversio) – 3:59
* "Into the West" (akustinen versio) – 4:05
* "Into the West" (akustinen versio) – 4:39
* "Into the West" (ilman orkesteriloppua) – 4:34
* "Into the West" (elokuvaversio orkesterilopulla) - 5:48

Palkinnot
---------

Kappale voitti parhaan alkuperäisen kappaleen Oscarin 76:nnessä Oscar-gaalassa. Tämä oli yksi elokuvan yhdestätoista voitosta. Lennox esitti kappaleen myös livenä seremoniassa. Gaalassa Lennoxin kappaleen esitteli Liv Tyler, joka oli esitti Arwenia samaisessa elokuvassa. Kappale voitti myös parhaan kappaleen Golden Globe -palkinnon vuonna 2004.

Kappaleen esittäjät
-------------------

* Annie Lennox – laulu
* John Parricelli – kitara
* Dermot Crehan – hardangerviulu, viulu
* Ulrich Herkenhoff – huilu

Lähteet
-------

1. 1 2  Roberts, D.: *British Hit Singles & Albums*, s. 137. Guinness World Records Limited, 2006. ISBN 1-904994-10-5.
2. ↑  Blabbermouth: VAN CANTO: 'Dawn Of The Brave' Album Preview *BLABBERMOUTH.NET*.  16.1.2014.  Arkistoitu 29.1.2022. Viitattu 29.1.2022.
*Tämä artikkeli käsittelee piispaa. Robert Lebel oli myös jääkiekkovaikuttaja.*
**Robert Lebel** (8. marraskuuta 1924 Trois-Pistoles – 25. toukokuuta 2015) oli kanadalainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi 18. kesäkuuta 1950 ja nimitettiin Saint-Jean-de-Québecin hiippakunnan vihkipiispaksi sekä Alindan titulaaripiispaksi 11. maaliskuuta 1974. Piispaksi vihkiminen seurasi 12. toukokuuta. Pääkonsekraattorina toimi Gérard-Marie Coderre, jota avustivat Paul Grégoire ja Louis Lévesque.

Lebel sai 26. maaliskuuta 1976 nimityksen Valleyfieldin piispaksi, jonka virkaan hänet asetettiin 2. toukokuuta. Hän jäi eläkkeelle 30. kesäkuuta 2000.

Lähteet
-------

1. ↑  Death of the Most Reverend Robert Lebel, Bishop Emeritus of Valleyfield  27.5.2015. Canadian Conference of Catholic Bishops.  Arkistoitu 28.5.2015. Viitattu 28.5.2015. (englanniksi)
2. 1 2  Catholic-Hierarchy.org: Bishop Robert Lebel


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Louis Bertrand de Sivray** (23. elokuuta 1766 Luc (Var) – 3. heinäkuuta 1859) oli ranskalainen paroni ja ensimmäisen keisarikunnan kenraali.

Taustaa
-------

Bertrand de Sivray syntyi provencelaiseen aatelisperheeseen. Hän aloitti opintonsa 1782 aatelisnuorukaisille tarkoitetussa Lorient'n kadettikoulussa Bretagnessa. Hän valmistui kadetiksi 1785 ja astui Charles de Bourbonin rykmentin palvelukseen. Hänet nimitettiin luutnantiksi 1788. Sotilasyksikkö liitettiin osaksi Pondichéryn rykmenttiä vuonna 1789.

Nuori upseeri Bertrand se Sivray otti tilanteesta ja ajankohdasta vaarin. Hänet valittiin edustajaksi Kansalliskokoukseen 21. syyskuuta 1791, ja hän matkusti Pariisiin. Seuraavana vuonna hänet ylennettiin kapteeniksi. Hän pelasti sapelinkäytöllään kuningasmielisen Vincent-Marie Viénot de Vaublanc'n hengen vuonna 1782, kun Pariisin vallankumoukselliset aikoivat murhata tämän.

Nuori upseeri kohosi vallankumouksen aikana everstiksi. Napoleonin noustua konsuliksi Sivraylle myönnettiin Ranskan kunnialegioonan kunniamerkki, ja vähän myöhemmin hänestä tehtiin saman ritarikunnan upseeri. 

Hän saavutti urallaan upseerina merkittäviä voittoja Italiassa, ja kotimaassa hän sai osakseen keskeisiä sotilaallisia tehtäviä. Hän joutui kuitenkin jäämään pois sotilaspalveluksesta olosuhteiden jyrkästi muututtua, mutta hän ehti kuitenkin ennen kuolemaansa olla vielä pitkään eläkkeellä.

Lähteet
-------

1. ↑  Charles Mullié ei mainitse kuolinvuotta eikä -paikkaa. Tosin puolalainen ranskalaisia kenraaleita käsittelevä sivusto  antaa tämän kuolinhetken, joka merkitsee, että Mullién teoksen ollessa valmis ei Bertrand de Sivary ollut vielä kuollut.
2. ↑  Artikkeli perustuu ranskankielisen Wikipedian vastaavaan artikkeliin, joka puolestaan on suora kopio ranskankieliseen wicisourceen liitetystä artikkelista  joka puolestaan on julkaistu Ranskan kansalliskirjaston Gallica-tiedostossa Biographie des célébrites militaires des armée de terre et de mer de 1789 A 1850, jonka julkaisi M. Charles Mullié Pariisissa vuonna 1851.
**Jerrold Lewis "Jerry" Bock** (23. marraskuuta 1928 – 2. marraskuuta 2010) oli yhdysvaltalainen musikaalien säveltäjä. Hänet on palkittu Pulitzer- ja Tony-palkinnoilla.

Bock syntyi New Havenissa (Connecticut), kasvoi Flushingissa (New York) ja opiskeli lapsena pianonsoittoa. Hän sävelsi ensimmäisen näytelmänsä *My Dream* high schoolissa ollessaan. Opiskellessaan Wisconsinin yliopistossa Madisonissa (1945–1949) hän kirjoitti opiskelutoveri Larry Holofcenerin kanssa musikaalin *Big As Life*, joka voitti ensimmäisen sijan BMI:n järjestämässä yliopistojen näytelmäkilpailussa. Bockin yhteistyö Holofcenerin kanssa jatkui valmistumisen jälkeen; yhteistyöstä syntyi muun muassa television revyymusiikkia sekä musikaalit *Catch a Star* (Broadway 1955) ja *Mr. Wonderful* (1956). Jälkimmäisen musikaalin säveltämiseen osallistui myös George David Weiss.

Tärkeä yhteistyökumppani Bockin uralla oli sanoittaja Sheldon Harnick. Heidän ensimmäinen yhteinen musikaalinsa oli vuoden 1958 *The Body Beautiful*. Seuraavana vuonna heidän näytelmänsä *Fiorello!* palkittiin Tony-, Pulitzer- ja New York Drama Critics’ Circle -palkinnoilla. Vielä menestyneemmäksi tuli vuoden 1964 *Viulunsoittaja katolla* (engl. *Fiddler on the Roof*), joka palkittiin yhdeksällä Tonylla ja lukuisilla muilla palkinnoilla. Muihin Bockin ja Harnickin musikaaleihin kuuluvat *She Loves Me* (1963), *The Apple Tree* (1966) ja heidän viimeiseksi tuotoksekseen jäänyt *The Rothchilds* (1970). Kun yhteistyö Harnickin kanssa loppui, Bock lopetti Broadway-näytelmien säveltämisen.

Bock on kuulunut vuodesta 1971 Songwriters Hall of Fameen. Hänet on valittu myös American Theatre Hall of Fameen.

Lähteet
-------

1. ↑  FIDDLER Composer Jerry Bock Dies at 81 *broadwayworld.com*.  3.11.2010. Viitattu 3.11.2010. (englanniksi)
2. 1 2 3 4 5 6  Jerry Bock *Songwriters Hall of Fame*.  Arkistoitu 4.3.2016. Viitattu 8.4.2012. (englanniksi)
3. 1 2  "Bock, Jerry", *The Harvard Biographical Dictionary of Music*. Harvard University Press, 2003. ISBN 0-674-37299-9. (englanniksi)
4. 1 2 3  Knapp, Margaret: "Bock, Jerry (1925–) and Sheldon Harnick (1924–)", *The Cambridge Guide to Theatre*. Cambridge University Press, 2000. ISBN 0-521-43437-8. (englanniksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Suomi (KANTO)
* Belgia
* Yhdysvallat
* Ruotsi
* Latvia
* Tšekki
* Australia
* Korea
* Kroatia
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Taiteenala | 
* Grammy Awards
* MusicBrainz

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**Wilfrid Rudyerd Boulton** (1901–24. tammikuuta 1983 Zimbabwe) oli yhdysvaltalainen lintutieteilijä.

Boulton työskenteli sekä New Yorkin luonnonhistoriallisessa museossa (American Museum of Natural History), Carnegie Museumissa Pittsburghissa että Chicagon luonnonhistoriallisessa museossa (Field Museum of Natural History in Chicago), jonka lintuosaston apulaisintendenttinä ja intendenttinä hän toimi 1931–1946. Täältä hän siirtyi Washingtoniin hallituksen palvelukseen.

1959 Boulton muutti Etelä-Rhodesiaan, missä hän jatkoi ornitologin uraansa ja osallistui viiteen tutkimusretkeen. Hän perusti Atlantica Foundationin, jonka tehtävänä on avustaa Afrikassa vierailevia ornitologeja, etenkin opiskelijoita, heidän työssään lintujen parissa.

Boulton oli American Ornithologists' Unionin jäsen 68 vuoden ajan.

Boulton nimesi linnuista muun muassa sichuaninpyyn (*Arborophila rufipectus*) ja sambiantöpösiepon (*Batis margaritae*).

Teoksia
-------

* *Traveling with the Birds: A Book on Bird Migration*. Chicago, M.A. Donohue & Co. 1933.

Lähteet
-------

* The Auk (muistokirjoitus) (Arkistoitu – Internet Archive)

1. ↑  Zoonomen
2. ↑  Matkakertomus Angolasta[vanhentunut linkki]


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Yhdysvallat
* Alankomaat

 |

 |
Lohikosken ostoskeskus.
**Paloniemi** on pienalue Jyväskylässä Lohikosken kaupunginosan länsiosassa Palokkajärven rannalla. Lohikosken kaupunginosan palvelukeskusta sijoittuu osittain Paloniemen pienalueelle: alueella on päiväkoti, liikuntapuisto ja ostoskeskus, jossa on K-Market ja pizzeria. Alueen nykyinen ostoskeskus on valmistunut vuonna 2012. Samalla tontilla sijaitsi aiemmin vuonna 1966 valmistunut liikekeskus, joka purettiin 2010-luvun alussa päästyään rappeutuneeseen kuntoon.

Paloniemen pienalueen rivi-, omakoti- ja kerrostaloista koostuva asuinrakennuskanta on valmistunut enimmäkseen 1960–1980-lukujen aikana, mutta alueella myös tätä ennen ja tämän jälkeen tehtyjä taloja. Pienalueella sijaitsee myös vuonna 2012 rakennettu tornitalo Majakka.

Paloniemi on myös alueella sijaitsevan niemen nimi, jossa sijaitsee 1880-luvulla rakennettu huvila.

Kuvia
-----

* Kerrostalo Nuottakadulla.Kerrostalo Nuottakadulla.
* 1960-luvulla rakennettu kerrostalo ja vuonna 2012 valmistunut 12-kerroksinen tornitalo Majakka.1960-luvulla rakennettu kerrostalo ja vuonna 2012 valmistunut 12-kerroksinen tornitalo Majakka.
* Lohikosken uimarantaLohikosken uimaranta

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Jyväskylän karttapalvelu *kartta.jkl.fi*.  Arkistoitu 22.11.2020. Viitattu 22.11.2018.
2. ↑  K‑Market Lohikoski *K-Ruoka.fi*.  Arkistoitu 23.11.2018. Viitattu 22.11.2018.
3. ↑  Nina Äijälä: *Jyväskylän Huhtasuon Huhtakeskusostoskeskuksen rakennusinventointi 2009*.
4. ↑  Satu Kakkori: Keski-Suomen korkeimmat jouluvalot Lohikoskella *KSML.fi – Keskisuomalainen*. Viitattu 22.11.2018.
5. ↑  Maakunnallisesti arvokkaat rakennetut kulttuuriympäristöt Keski-Suomessa (Arkistoitu – Internet Archive) - Keski-Suomen liitto
Plamen Dimov
**Plamen Dimov** on Kiteellä asuva bulgarialaissyntyinen  musiikinopettaja. Dimov on toiminut muusikkona sekä Bulgariassa että Suomessa. Hän on ollut alkuperäisen Nightwishin kokoonpanon ensimmäinen ulkopuolinen tukija ja isähahmo, ja soittanut kaikki viulut yhtyeen Oceanborn-levylle.

Dimov on ammatiltaan musiikinopettaja, mutta hän on toiminut myös muusikkona muun muassa Norjassa, Saksassa, Suomessa ja Sveitsissä. Dimov osaa soittaa bassoa, viulua, kitaraa, rumpuja ja pianoa. Hän on tehnyt noin 80 acapella-sovituksia ja monta sovitusta combo-kokoonpanoille. Tyylit, joissa hän viihtyy on jazz/jazz-rock ja funk. 

Dimovin ensimmäinen projekti oli Chameleon vuodelta 1995, jossa esiintyy muun muassa Tuomas Holopainen, tenorisaksofonilla. Toinen projekti oli Play That Funky Humppa Music, vuodelta 1996, sisältää kaikki Nightwishin tulevat jäsenet, Emppu, Jukka ja Sami, kappaleella Carelian Night, ja Tuomas kaikilla muilla kappaleilla. Muut projektit ovat: Heidi Sandström (Night And Day), The Voice-single, Montun Arkielämää, Montun Arkielämää 2, Kiteen 375-vuotis-levy, Montun Henki, Paha Pajari-musikaali, ja 20 projektia, joissa Flame Music on osallistunut tuottajana.

Dimov pyörittää Kiteellä Monttu-studiota, josta on vuosien varrella tullut yksi Kiteen nähtävyyksistä musiikin harrastajille. 

Dimov organisoi Nightwish-viikkoa Kiteellä. Ensimmäinen oli vuonna 2013  ja seuraava heinäkuussa 2014. Tapahtumaan tulee Nightwish-faneja ympäri maailmaa. 

Dimovilla on kaksi tytärtä, yksi poika ja Leena-vaimo.  Plamen Dimov opettaa musiikkia mm. Kiteen Evankelisessa Kansanopistossa.

Tuotanto
--------

* Brass Band – *Chameleon* (1995) (piano, basso)
* Jimmie Lawson and friends – *Play That Funky Humppa Music* (1996) (piano, basso)
* Nightwish – *Oceanborn* (1998) (viulu)
* Heidi Sandström – *Night and Day* (1998) (basso)
* *Montun arkielämää* -kokoelmalevy (2005) (piano, basso)
* The Voice – *Mie ja Sie* (2005) (bändin johtaja)
* Niina – *Theme from Swanheart* -single (2006) (piano)
* Kitee 375-v.-kokoelmalevy (2007)
* Wana - Gone (2009)
* Montun henki (2011)
* Musiikkia näytelmästä Pajari (2011)
* Ilman partaa – Lee (2010)
* Unity-project (2011)

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Menestystarina Plamen Dimov *kitee.fi*. Kitee. Viitattu 10.7.2023.
2. ↑  Nightwish – Oceanborn *discogs.com*. Discogs. Viitattu 10.7.2023. (englanniksi)


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa | 
* Europeana

 |

 |
**Yrjö Kivimäki**, oikea sukunimi **Rissanen** (ven. Георгий Андреевич Риссанен, *Georgi Andrejevitš Rissanen*; 21. marraskuuta 1902 Juankoski – 31. elokuuta 1942 Gorkin alue) oli neuvostoliitonsuomalainen kirjailija ja lehtimies.

Kansakoulun jälkeen Yrjö Rissanen teki puusepän ja kivenhakkaajan töitä. Vuonna 1923 hän siirtyi Neuvostoliittoon, jossa työskenteli Petroskoin puusepäntehtaassa, Seesjärven piirin kivilouhimoilla ja Lohijoen kombinaatissa. Vuosina 1933–1935 hän työskenteli Punainen Karjala -lehden toimituksessa ja sitten piirilehtien toimittajana ja Kustannusliike Kirjan kääntäjänä. Elokuusta 1936 lähtien hän teki töitä Petroskoin suksitehtaalla ja lelutehtaassa.

1930-luvun alussa Rissanen julkaisi runoja, kertomuksia ja kuvauksia Punakantele-lehdessä sekä kokoomateoksissa tekijänimellä Yrjö Kivimäki. Kirjoittajan ensimmäinen teos oli Suomen sotilaselämää käsittelevä kertomus *Kenttäelämän ensitervehdys*. Vuonna 1933 ilmestyivät erillisinä kirjoina runokokoelma *Piirtoja* ja Karjalan metsätöille omistettu runoelma *Alkoi korjuu vihreän viljan*.

Yrjö Rissanen pidätettiin 27. joulukuuta 1937 ja tuomittiin vakoilijana kymmeneksi vuodeksi vankileirille. Hänet lähetettiin Gorkin alueen Unžan vankileirille (Unžlag), jossa hän kuoli viiden vuoden kuluttua. Vuonna 1958 Rissanen todettiin syyttömäksi.

Teoksia
-------

* *Piirtoja: Runoja*. Petroskoi: Kirja, 1933.
* *Alkoi korjuu vihreän viljan: Runoelma*. Petroskoi: Kirja, 1933.

Lähteet
-------

1. ↑  Djužev, Ju.I.: *Pisateli Karelii: biobibliografitšeski slovar*, s. 223. Petrozavodsk: Ostrova, 2006. ISBN 5-98686-006-3.
2. ↑  *Natsionalnyje pisateli Karelii: finskaja emigratsija i polititšeskije repressii 1930-h godov: biobibliografitšeski ukazatel = Karjalan kansalliset kirjailijat: suomalaisten maastamuutto ja 1930-luvun poliittiset rangaistustoimet: biobibliografiahakemisto*, s. 36. Petrozavodsk: , 2005. ISBN 5-7378-0074-1.
3. ↑  Vozvraštšonnyje imena *visz.nlr.ru*. Viitattu 15.5.2009. (venäjäksi)[vanhentunut linkki]
**Nikola Vujčić** (s. 14. kesäkuuta 1978, Vrgorac) on kroatialainen koripalloilija, joka edustaa nykyisin KK Splitiä. Hän oli ensimmäinen pelaaja, joka saavutti tripla-tuplan Euroliigassa.

Ura
---

Vujčić aloitti pelaamisen KK Splitin junioreissa ja teki edustusjoukkueen kanssa debyyttinsä kaudella 1995-1996. Vuonna 1995 hän voitti alle 16-vuotiaiden Euroopan mestaruuden. Vuoden päästä hän voitti alle 18-vuotiaiden Euroopan-mestaruuden. Vujčić pelasi Splitissä vuoteen 2001 saakka. 

Kaudeksi 2001-2002 hän teki Maccabi Tel Avivin kanssa sopimuksen, mutta Nate Huffmanin tulon takia Vujčić joutui lainalle ASVEL Lyon-Villeurbanneen. Seurassa hän voitti Ranskan mestaruuden. Kauden jälkeen hän palasi Maccabiin ja pelasi seurassa vuoteen 2008 saakka. Vujčić voitti seurassa kaksi Euroliigan mestaruutta sekä viisi Israelin mestaruutta. Kauden 2007–2008 päätteeksi Maccabi ei solminut uutta sópimusta määräaikaan mennessä ja Vujčić joutui jättämään Maccabin.

Kesäkuussa 2008 Vujčić teki kahden vuoden sopimuksen Olympiakosin kanssa. Kahden pelikauden jälkeen hän siirtyi Efes Pilseniin.

Lähteet
-------

1. 1 2  Nikola Vujcic chooses Olympiacos Euroliiga. Viitattu 15.3.2009. (englanniksi)
2. ↑  Maccabi lets Vujcic option expire  1.6.2008. Euroliiga. Viitattu 15.5.2009. (englanniksi)
3. ↑  EFES PILSEN tabs veteran center Vujcic Euroliiga. Viitattu 4.12.2010. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Euroliigan pelaajaprofiili (englanniksi)
**Mia Heikkinen** (s. 20. toukokuuta 1980 Göteborg, Ruotsi) on suomalainen oopperalaulaja, jonka ääniala on sopraano. Hän aloitti lauluopinnot Paimion musiikkiopistossa Paula Savelan oppilaana vuonna 1995. Sitä seurasivat opinnot Turun konservatoriossa, Turun ammattikorkeakoulussa (musiikkipedagogi) ja Sibelius-Akatemiassa (2003–2009), jossa häntä on opettanut muun muassa Aulikki Eerola ja Eeva-Liisa Saarinen.

Vuonna 2007 Heikkinen voitti Kangasniemen laulukilpailun. Tammikuussa 2008 hän sai Lappeenrannan valtakunnallisissa laulukilpailuissa naisten sarjan jaetun toisen palkinnon.

Heikkinen on laulanut muun muassa Naantalin musiikkijuhlilla, Turun oopperayhdistyksen tuottamassa Mikko Heiniön kirkko-oopperassa *Riddaren och Draken*, Samppalinnan kesäteatterissa sekä Turun kaupunginteatterin ja Turun konservatorion yhteistyönä tehdyssä Johann Strauss nuoremman Mustalaisparoni-operetissa. Lisäksi hän on esiintynyt Tuomas Kantelisen oopperoissa *Paavo Suuri. Suuri juoksu. Suuri uni* (2000) ja *Mannerheim* (2017).

Lähteet
-------

1. ↑  Festium Oy - Artist's Management[vanhentunut linkki]
2. 1 2  Mia Heikkisen kotisivut - Biografia (Arkistoitu – Internet Archive)
3. ↑  "Sopraano Mia Heikkinen ja kitaristi Otto Tolonen tulkitsevat espanjalaisia ja ranskalaisia lauluja", *Turun Sanomat*, 2008-06-24. Luettu 2021-03-08.
4. ↑  Kurufest (Arkistoitu – Internet Archive)
5. ↑  Jan Granberg. "Mannerheim möttes med regn och jubel", *Hufvudstadsbladet*, 2017-10-06. Luettu 2021-03-06. (sv)

Aiheesta muualla
----------------

* Mia Heikkisen kotisivut

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |

 |
Konginkankaan kotiseutuvaakuna.
**Konginkangas** (tunnetaan myös **Konginkankaan kirkonkylänä**) on Äänekosken kaupungissa sijaitseva taajama. Se sijaitsee noin 25 kilometriä Äänekosken keskustaajamasta pohjoiseen, valtatien 4 varrella Keiteleen rannalla. Taajama oli aiemmin vuoden 1993 alussa lakkautetun Konginkankaan kunnan kuntakeskus. Vuoden 2011 lopussa taajaman alueella asukkaita oli 526.

Taajamassa sijaitsee muun muassa vuosina 1864–1866 valmistunut Konginkankaan kirkko, joka on viimeisiä kansanrakentajien suunnittelemia kirkkoja Suomessa. Kirkon yhteydessä on vuonna 1956 avattu kotiseutumuseo. Taajaman palveluja ovat muun muassa vähittäistavarakauppa, ravintola Killinki, kirjasto ja hautaustoimisto.

Taajamassa sijaitsevan Kansakoulutien varressa on kolme kansakoulua eri aikakausilta. Konginkankaan kirkonkylän puukoulu eli "uusi kansakoulu" valmistui 1936. Samalla tontilla sijaitsevat nuorisotalo Vaparina toimiva vanha puukoulu vuodelta 1890 sekä päiväkotina toimiva matala tiilinen koulurakennus 1970-luvun alkupuolelta ja 2007 valmistunut uusi ala-aste. Konginkankaan koululaitos on Keski-Suomen vanhin, sillä se on perustettu 1867.

Konginkankaalla toimii vuonna 2008 rekisteröity kyläyhdistys, joka toimii koko vanhan Konginkankaan alueen edustajana ja puolestapuhujana.

Kirkonkylän läpi kulkee tieyhteys seututie 637, joka kulkee Sumiaisten ja Laukaan kautta Jyväskylään. Tietä kutsutaan niin sanotusti "Vihreäksi väyläksi".

Konginkangas valittiin vuonna 2011 Keski-Suomen Vuoden kyläksi.

Vuonna 2004 taajaman kohdalla valtatiellä 4 tapahtui Suomen historian vakavin tieliikenneonnettomuus, jossa kuoli 23 ja loukkaantui 14 ihmistä.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Konginkankaan kirkonkylä *Konginkankaan kotisivut*. Konginkankaan kyläyhdistys. Viitattu 23.7.2012.
2. ↑  Kartan haku paikan nimellä Konginkangas *Kansalaisen Karttapaikka*. Maanmittauslaitos. Viitattu 23.7.2012.
3. ↑  Faktaa *Konginkankaan kotisivut*. Konginkankaan kyläyhdistys. Viitattu 23.7.2012.
4. ↑  Taajamat väkiluvun ja väestöntiheyden mukaan 31.12.2011  8.2.2013. Tilastokeskus. Viitattu 5.9.2014. [vanhentunut linkki]
5. ↑  Konginkanaan kirkko Äänekosken kaupungin kotisivut.  Arkistoitu 3.1.2014. Viitattu 23.7.2012.
6. ↑  Konginkangas Kyläsuunnitelma 2010-2005 (sivu 5) Konginkankaan kyläyhdistys ry. Viitattu 23.7.2012.
7. ↑  Konginkankaan kyläsuunnitelma 2010-2005 osa 2 (PDF) (sivu 20) *Konginkankaan kyläyhdistys*. Viitattu 23.7.2012.
8. ↑  Vuoden kylä Keski-Suomen kylät ry. Viitattu 25.8.2018.
9. ↑  Pöntinen, Petri: Pahin tapahtui *Suomen Kuvalehti*. Artikkelipankki.  Arkistoitu 18.4.2009. Viitattu 23.7.2012.
Nora Ikstena, 2008.
**Nora Ikstena** (s. 1969 Riika) on latvialainen kirjailija.

Ikstena valmistui Latvian yliopistosta 1992 ja opiskeli jonkin aikaa Yhdysvalloissa Columbian yliopistossa. Hän on ollut toimittajana latvialaiseen kirjallisuuteen keskittävässä julkaisussa The Review of Contemporary Fiction.

Ikstenan ensimmäinen teos oli latvialaisen kirjailijan ja poliitikon Anna Rūmane-Ķeniņan elämäkerta. Sen jälkeen häneltä ilmestyi kaksi novellikokoelmaa. Romaaneista *Dzīves svinēšana* (1998) ja *Jaunavas mācība* (2001) hän on saanut Latvian kirjallisuuden vuosipalkinnon. Vuonna 2004 ilmestyi novellikokoelma *Dzīvesstāsti*, jossa hän irtautui aiemmasta koristeellisesta tyylistään. 2006 ilmestyi hänen yhteistyössä Imants Ziedonisin kanssa tekemänsä kaunokirjallis-elämäkerrallinen teos *Nenoteiktā bija*, jossa yritetään löytää Ziedonisin lapsuusmuistoja. Hän sai teoksesta useita palkintoja: Baltian Seuran palkinnon, Latvian kirjallisuuden vuosipalkinnon ja Diena-sanomalehden vuosittaisen kulttuuripalkinnon.

Teokset
-------

### Suomennetut teokset

* Nora Ikstena: Danielan näytös. Novellikokoelmasta Rihkamaa ja huvituksia. Suomentanut Helena Johansson. Rozentāls-seura, vuosikirjat 1995 ja 1996, s. 109-113.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Nora Ikstena Latvian literature centre. Viitattu 18.5.2009. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Teoksen Dzīves svinēšana - Livets fest esittely (Arkistoitu – Internet Archive) (ruotsiksi)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Yhdysvallat
* Ruotsi
* Latvia
* Japani
* Tšekki
* Kroatia

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Riccardo Ruotolo** (15. marraskuuta 1928 Andria – 1. elokuuta 2012) oli italialainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi 15. heinäkuuta 1951 ja nimitettiin Manfredonia-Viesten arkkihiippakunnan vihkipiispaksi sekä Castulon titulaaripiispaksi 6. joulukuuta 1995. Piispaksi vihkiminen seurasi 6. tammikuuta 1996. Pääkonsekraattorina toimi paavi Johannes Paavali II, jota avustivat Giovanni Battista Re ja Jorge María Mejía.

Manfredonia-Viesten arkkihiippakunnan nimi muutettiin 6. joulukuuta 2002 Manfredonia-Vieste-San Giovanni Rotondoksi. Ruotolo toimi sen vihkipiispana, kunnes jäi eläkkeelle 28. helmikuuta 2004.

Lähteet
-------

1. 1 2  Catholic-Hierarchy.org: Bishop Riccardo Ruotolo
2. ↑  Catholic-Hierarchy.org: Archdiocese of Manfredonia-Vieste-San Giovanni Rotondo


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Puola

 |

 |
**Staffan Lindberg** (s. 16. lokakuuta 1971) on kilpapurjehtija ja Suomen menestynein parikilpailija.

Staffan Lindberg valittiin vuonna 2006 *Vuoden Kansainväliseksi purjehtijaksi* Suomessa. Lindberg edustaa Åländska Segelsällskapetia, ÅSS. Lindberg on kilpailut Parikilpailun ja Star-luokan lisäksi aikaisemmin seuraavissa luokissa Soling, H-vene, Laser, E-jolla, Optimistijolla.

Parikilpailu
------------

Vuodesta 1993 lähtien parikilpailuja Lindbergin johdolla purjehtinut joukkue on noussut yhdeksi maailman parhaista parikilpailujoukkueista. Vuoden 2007 lopulla joukkue oli kuudes Kansainvälisen purjehtijaliiton, (ISAF), World Match Race Rankingissä.
Parikilpailun tärkeimmät saavutukset ovat sekä MM-pronssia että EM-kultaa Match Racessa vuodelta 2006.

Star
----

Yhdessä Erkki 'Eki' Heinosen kanssa tavoitteet oli asetettu korkealle ja Tavoitteena oli Star-luokan olympiapaikka vuoden 2008 Pekingin olympialaisiin. Heinonen on aikaisemmin purjehtinut Star-venettä olympialaisissa ja opastaa Lindbergiä venetyypin saloihin. Sijoituksella 34. jäi olympiapaikka Suomen veneelle kuitenkin saavuttamatta Starin maailmanmestaruuskilpailuissa 2007.

Lähteet
-------

1. 1 2  Alandia Sailin Team: internet-sivut (Arkistoitu – Internet Archive)
2. ↑  Suomen Purjehtijaliitto: Peking-ehdokkaat[vanhentunut linkki]
3. ↑  Word Match Racing Tour: internet-sivut

Aiheesta muualla
----------------

* Staffan Lindbergin parikilpailujoukkueen kotisivut, Alandia Sailing Team (Arkistoitu – Internet Archive).
**Emmanuel Kiwanuka Nsubuga** (5. marraskuuta 1914 – 20. huhtikuuta 1991) oli ugandalainen katolinen arkkipiispa ja kardinaali. Hänet vihittiin papiksi 15. joulukuuta 1946 ja nimitettiin Kampalan arkkihiippakunnan johtoon 5. elokuuta 1966. Piispaksi konsekroinnin suoritti 30. lokakuuta Laurean Rugambwa, jota avustivat Guido Del Mestri ja Jean-Marie-Gaëtan Ogez.

24. toukokuuta 1976 Nsubugasta tehtiin Ugandan ainoa kardinaali. Hänet nimitettiin tuolloin Santa Maria Nuovan kardinaalipapiksi. Hän osallistui kahteen konklaaviin vuonna 1978 ja jatkoi toimintaansa Kampalan arkkipiispana, kunnes jäi eläkkeelle 8. helmikuuta 1990.

Nsubuga puhui Idi Aminin vallan aikana hallinnon ihmisoikeusrikkomuksia vastaan. Hän kuoli syöpään sairaalassa Kölnissä, Saksassa. Hänet on haudattu Kampalaan.

Lähteet
-------

1. 1 2  Catholic-Hierarchy.org: Emmanuel Kiwanuka Cardinal Nsubuga
2. 1 2  Los Angeles Times: Cardinal Emmanuel Kiwanuka Nsubuga; Opposed Idi Amin's Rule
3. ↑  The Cardinals of the Holy Roman Church: Biographical Dictionary (1903-2011): N
**Alexander (Alex, Aleksi) Leinonen** (28. huhtikuuta 1846 Paltamo – 19. marraskuuta 1902 Calumet) oli Yhdysvalloissa toiminut sanomalehtimies, jota on kutsuttu "amerikansuomalaisen journalismin isäksi".

Leinonen kävi koulua Kajaanissa ja Oulussa ja toimi maanmittarina Pohjois-Suomessa. Kesällä 1869 hän muutti Yhdysvaltoihin, jossa hän työskenteli muun muassa rautatieläisenä ja sekatyömiehenä ja sittemmin kartanpiirtäjänä Texasissa.

Saavuttuaan Yhdysvaltoihin Leinonen alkoi lähettää kirjoituksia *Oulun Viikko-Sanomiin*, kesästä 1876 lähtien jyväskyläläiseen *Keski-Suomeen* ja pian sen jälkeen myös *Amerikan Suomalaiseen Lehteen*, joka oli maan ensimmäinen suomenkielinen sanomalehti. Salanimeä *-der -nen* käyttänyt Leinonen kuvasi artikkeleissaan Yhdysvaltojen yhteiskunnallisia ja poliittisia oloja, ylisti uuden kotimaansa yksilölle tarjoamia mahdollisuuksia, vapautta ja tasa-arvoa sekä arvosteli Suomen papistoa, valtionkirkkoa, koululaitosta ja virkamieskuntaa. Leinonen oli suomalaisten lehtien ensimmäinen Amerikan-kirjeenvaihtaja. Hänen *Oulun Viikko-Sanomissa* vuonna 1876 julkaisemansa artikkelisarja oli ensimmäinen laaja kuvaus amerikansuomalaisista.

Kuparisaaren Calumetiin perustettiin vuonna 1879 uusi *Amerikan Suomalainen Lehti* ja Leinonen kutsuttiin sen toimittajaksi. Lehti tuki aluksi lestadiolaista taustayhteisöään, mutta siirtyi vähitellen toimittajansa omistukseen ja ryhtyi kannattamaan Suomi-synodia ja sen pyrkimyksiä. Samoihin aikoihin *Amerikan Suomalaisen Lehden* perustamisen kanssa Leinonen joutui Suomen lehtien kanssa kiivaaseen polemiikkiin Amerikan-siirtolaisuudesta ja lopetti niiden avustamisen.

Vuonna 1892 Leinonen myi *Amerikan Suomalaisen Lehden* Victor Burmanille, joka siirsi sen Hancockiin. Sen jälkeen hän työskenteli Suomalaisen Keskinäisen Palovakuutusyhtiön kirjurina, osallistui Suomi-synodin toimintaan ja Suomi-opiston perustamiseen sekä toimi kuolemansa saakka opiston rahastonhoitajana ja johtokunnan jäsenenä. Hän kuoli nopeasti levinneeseen maksasyöpään.

Leinosen muistelmat julkaistiin *Amerikan Suomalaisessa Lehdessä* vuosina 1893–1894. Hän oli naimisissa Karoliina Pakkalan kanssa vuodesta 1883. He saivat kolme lasta.

Lähteet
-------

* Holmio, Armas K. E.: *Michiganin suomalaisten historia*. Hancock: Michiganin suomalaisten historia-seura, 1967.
* Kero, Reino: From Soldier of Fortune to Newspaperman: The Story of Alexander Leinonen.  *Finnish Americana*, vol. I, 1978, s. 41–50. Artikkelin verkkoversio.  (Arkistoitu – Internet Archive)

### Viitteet

1. 1 2 3 4  Aleksi Leinonen.  *Kansan Kuvalehti*, 12/1902, s. 3–4. Artikkelin verkkoversio.
2. 1 2  Kero, s. 50.
3. ↑  Kero, s. 42–44.
4. ↑  Kero, s. 44–47.
5. ↑  Holmio, s. 508–509.
6. ↑  Kero, s. 47–49.
7. ↑  Holmio, s. 509.
Hans Baldung: Omakuva
Hans Baldung: *Der Tod und das Mädchen*, 1517
**Hans Baldung "Grien"** (n. 1485 – syyskuu 1545) oli saksalainen renessanssiajan taidemaalari. Baldung oli Saksan uskonpuhdistusajan suurimpia mestareita Matthias Grünewaldin ohella.

Baldung teki alttaritauluja ja muotokuvia, joissa on dramaattista ilmaisua. Baldungin omalaatuinen mielikuvitus näkyy hyvin synkissä ja usein aistillisia aiheita kuvaavissa puupiirroksissa.

Baldung syntyi Schwäbisch Gmündissä, muutti 1492 Strasbourgiin ja opiskeli vuosina 1503–1507 Albrecht Dürerin johdolla Münchenissä. Lisänimen Grien hän sai oletettavasti juuri siellä. 

Freiburg im Breisgaussa vietetyn ajanjakson jälkeen Baldung palasi vuonna 1517 Strasbourgiin, jonka valtuuston jäsenenä hän kuoli vuonna 1545.

Työ
---

Baldungin tuotantoa on näytteillä useissa kansainvälisesti tunnetuissa museoissa varsinkin saksankielisten maiden museoissa, kuten Baselin taidemuseossa, Berliinissä sekä Germanisches Nationalmuseumissa Nürnbergissä, mutta myös mm. Louvressa ja Ottawassa, Kanadassa. 

Baldungin varhaisimmat säilyneet työt ovat noin vuodelta 1496. Keisari Maksimilianin muotokuvan hän teki jo vuonna 1501. Yksi tunnetuimmista töistä on Kunsthistorisches Museumin *Naisen kolme ikäkautta ja kuolema* Wienissä. 

Baldung oli kiinnostunut noidista; noituuden ja kuoleman aiheet, kuten tyttö ja kuolema, ovatkin läsnä monessa hänen työssään. Hän teki myös omakuvan. Useat työt heijastavat uskonnollisia aihepiirejä (mm. *Die Kreuzigung Christi*, *Die Geburt Christi*, *Die Beweinung Christi*).

Lähteet
-------

1. 1 2  "Baldung, Hans", *CD-Facta*. Helsinki: WSOY, 1998. ISBN 951-0-23152-5.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Hans Baldung** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Katalonia
* Saksa
* Israel
* Belgia
* Yhdysvallat
* Ruotsi
* Latvia
* Tšekki
* Australia
* Kroatia
* Alankomaat
* Puola
* Vatikaani

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Taiteenala | 
* Scientific illustrators
	+ 2
* KulturNav
	+ 2
* MusicBrainz
* Museum of Modern Art
* Victoria
* Prado
* RKD Artists
* Städel
* Te Papa (New Zealand)
* ULAN

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* SNAC
* IdRef

 |

 |
Aisha Rateb.
**Aisha Rateb Soad** (**Aʾisha Ratib**, arab. عائشة راتب‎, *‘Ā’iša Rātib*; 1928 – 4. toukokuuta 2013) oli egyptiläinen juristi, diplomaatti ja professori. 

Vastavalmistuneena lakimiehenä vuonna 1949 Aisha Rateb haki tuomarin virkaa Egyptin valtioneuvostossa, mutta pääministeri Hussein Sirri Pasha hylkäsi hänen hakemuksensa poliittisin perustein. Vaikka Egyptin perustuslaki takaa naisten ja miesten tasavertaisen kohtelun, vuosikymmeniin naiset eivät päässeet Egyptissä yleiseksi syyttäjäksi, joka perinteisesti on ollut lakimiesten työuran ensimmäinen virka.

Vuonna 1971 Rateb valittiin toisena naisena Egyptin hallituksen sosiaaliministeriksi. Edellisenä vuonna hänestä oli tullut Kairon yliopiston ensimmäinen kansainvälisen oikeuden professori. Ministerinä hän toimi aina vuoteen 1977. Vuosina 1979–1981 Aisha Rateb oli Egyptin Tanskan suurlähettiläänä. Rateb oli ensimmäinen Egyptin suurlähettilääksi valittu nainen. Vuosina 1981–1984 Ratebin asemamaana oli Saksan liittotasavalta.

Lähteet
-------

1. ↑  Egypt's first female ambassador dies at 85 *en.aswatmasriya.com*. Viitattu 2.4.2022.
2. 1 2  Arab Women by First Name - All Dubai Women's College.  Arkistoitu 14.6.2006. Viitattu 26.5.2009. (englanniksi)
3. ↑  Women on the bench  9.-15.1.2003. Al-Ahram Weekly.  Arkistoitu 2.1.2006. Viitattu 26.5.2009.
4. ↑  Beirut University College Institute for Women's Studies in the Arab World: Al-Raida (s. 17, Google teoshaku)


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
Frans Frithiof Ferdinand Friberg
**Frans Frithiof Ferdinand Friberg** (15. heinäkuuta 1892 Kokkola – 11. joulukuuta 1921) oli suomalainen jääkärikapteeni. Hänen vanhempansa olivat tehtailija John Friberg ja Angela Lakanen. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1919 Helmi Pettisen kanssa.

Opinnot
-------

Friberg kävi viisi luokkaa Kokkolan ruotsalaista yhteiskoulua.

Jääkäriaika
-----------

Tämä luotsioppilaana ja merimiehenä toiminut kokkolalainen nuorimies liittyi vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavaan jääkäripataljoona 27:n 3. komppaniaan 15. marraskuuta 1915. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella, Riianlahdella ja Aa-joella. Hän osallistui vuonna 1917 järjestetyille Polangenin erikoiskursseille (pommarikurssi).

Polangenin kurssilaisia räjäytysharjoituksessa. Etuoikealla saksalainen kouluttaja luutnantti Albert Mellis

Suomen sisällissota
-------------------

*Katso myös: Suomen sisällissota*
Hän astui Suomen armeijan palvelukseen 11. helmikuuta 1918 vänrikiksi ylennettynä ja saapui Suomeen (Vaasaan) 25. helmikuuta 1918 jääkärien pääjoukon mukana. Hänet sijoitettiin Suomen valkoiseen armeijaan joukkueenjohtajaksi 1. Jääkärirykmentin 2. jääkäripataljoonan 3. komppaniaan, josta hänet siirrettiin päälliköksi 1. komppaniaan 24. huhtikuuta 1918. Hän otti osaa sisällissodan taisteluihin Lempäälässä, Kämärällä ja Viipurissa. Hän haavoittui lievästi Kämärällä 23. huhtikuuta 1918.

Sisällissodan jälkeinen aika
----------------------------

Friberg siirrettiin sodan jälkeen suoritetun armeijan uudelleenjärjestelyn yhteydessä Kaartin jääkäripataljoonaan ja 27. heinäkuuta 1918 Karjalan rykmentti n:o 2:een, jonka nimi muutettiin ensin Laatokan jalkaväkirykmentti n:o 6:ksi ja myöhemmin Viipurin rykmentiksi. Hän toimi komppanianpäällikkönä eri komppanioissa. Hänet siirrettiin 19. elokuuta 1921 I Polkupyöräpataljoonaan ja sijoitettiin sen 2. komppaniaan päälliköksi. Hän toimi keväällä ja kesällä vuonna 1920 Pohjois-Aunuksen suojeluskuntain piiripäällikkönä sekä sotilasedustajana Vienan-Karjalan väliaikaisen hallituksen luona.

Lähteet
-------

* Puolustusministeriön Sotahistoriallisen toimiston julkaisuja IV, Suomen jääkärien elämäkerrasto, WSOY Porvoo 1938.
* Sotatieteen Laitoksen Julkaisuja XIV, Suomen jääkärien elämäkerrasto 1975, Vaasa 1975 ISBN 951-99046-8-9.

### Viitteet

1. 1 2 3 4 5  Suomen jääkärien elämäkerrasto 1938
2. 1 2 3 4 5  Suomen jääkärien elämäkerrasto 1975


    Ylennykset ja kunniamerkit    



|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| **Ylennykset** |  | **Kunniamerkit** |
| * Hilfsgruppenführer 1. maaliskuuta 1916
* Gruppenführer 23. elokuuta 1916
* Vänrikki 11. helmikuuta 1918
* Luutnantti 18. huhtikuuta 1918
* Kapteeni 24. joulukuuta 1919
 | 4. luokan Vapaudenristi miekkojen kera kunniamerkkinauhaVapaussodan muistomitalin kunniamerkkinauhaJääkärimerkki | * Vapaudenristi 4. lk. miekkojen kera
* Vapaussodan muistomitali soljen kera
* Jääkärimerkki
 |
**Kubatši** (kubatšiksi гIугъбуг мез) on kubatšilaisten puhuma kielimuoto, jota eräät tutkijat pitävät itsenäisenä dagestanilaisena kielenä. Virallisesti se katsotaan dargin murteeksi.

Kubatšilaiset pitävät itseään erillisenä etnisenä ryhmänä, jolla on oma kieli. Tutkijoiden mukaan sen eroaminen dargista on alkanut jo 200-luvulla eaa. Kielen nimitys perustuu Dagestanin Dahadajevin piirin Kubatšin kylään, jossa asuu valtaosa sen puhujista. Monet ovat muuttaneet Dagestanin kaupunkeihin sekä muille Venäjän alueille, Azerbaidžaniin ja Keski-Aasiaan. Vuoden 1926 väestönlaskennassa kubatšilaisia oli 2 600 henkeä, mutta sen jälkeen heidät on luettu dargeiksi. Nykyään kubatšilaisia arvioidaan olevan noin 5 000 henkeä, joista 95 % puhuu kubatšia. Vuoden 2002 väestönlaskennassa rekisteröitiin kuitenkin vain 88 kubatšilaista.

Kubatši toimii kieliyhteisön suullisen kanssakäymisen välineenä. Sivistyskielinään kubatšilaiset käyttävät venäjää ja dargia. Vuoteen 1960 saakka koulussa opetettiin dargia, myöhemmin opetus tapahtui yksinomaan venäjäksi, ja vuodesta 1990 lähtien dargia on jälleen alettu opettaa aineena. Kubatšilaiset kirjailijat kirjoittavat teoksensa dargiksi. Vuonna 1998 ilmestyi kubatšinkielinen aapinen.

Lähteet
-------

1. ↑  *Pismennyje jazyki mira: Jazyki Rossijskoi Federatsii. Sotsiolingvistitšeskaja entsiklopedija. Kniga 2*, s. 286. Moskva: Academia, 2003. ISBN 5-87444-191-3.
2. ↑  *Pismennyje jazyki mira: Jazyki Rossijskoi Federatsii. Sotsiolingvistitšeskaja entsiklopedija. Kniga 2*, s. 277–279. Moskva: Academia, 2003. ISBN 5-87444-191-3.
3. ↑  Vserossijskaja perepis naselenija 2002 goda. 4.1. Natsionalnyi sostav naselenija. *perepis2002.ru*.  Arkistoitu 6.2.2009. Viitattu 27.5.2009. (venäjäksi)
4. ↑  *Krasnaja kniga jazykov narodov Rossii: Entsiklopeditšeski slovar-spravotšnik*, s. 34. Moskva: Academia, 1994. ISBN 5-87444-018-6.
5. ↑  *Pismennyje jazyki mira: Jazyki Rossijskoi Federatsii. Sotsiolingvistitšeskaja entsiklopedija. Kniga 2*, s. 280–282. Moskva: Academia, 2003. ISBN 5-87444-191-3.
Meyszner vuonna 1938
**August Edler von Meyszner** (3. elokuuta 1886, Graz - 24. tammikuuta 1947, Belgrad) oli itävaltalaissyntyinen SS- ja poliisiupseeri (SS-Gruppenführer ja vuodesta 1942 myös *Generalleutnant der Polizei*) toisen maailmansodan aikana.

Meyszner ylennettiin 1941 kenraalimajuriksi. Tuolloin hänen oli järjestyspoliisin päällikkönä saksalaisten valtaamassa Norjassa ja hänestä tuli 1942 korkein SS- ja poliisijohtaja Serbiassa. Hän työskenteli myös Kolmannen valtakunnan taloustoimiston palveluksessa Serbiassa. Hänen arvellaan olleen vastuussa noin 15 000 juutalaisen naisen ja lapsen murhista alueella. Tätä tarkoitusta varten natsien Valtakunnan turvallisuusvirasto (*Reichsicherheitshauptamt* eli RSHA) toimitti kaasuauton juutalaisten murhaamiseen Semlinin keskitysleiriin Belgradin lähelle. Sodan jälkeen Meyszner joutui liittoutuneiden sotavangiksi. Hänet tuomittiin kuolemaan sotarikoksista vuonna 1946 ja hirtettiin Belgradissa 24. tammikuuta 1947.

Lähteet
-------

1. ↑  *SS-Gruppenführer und Generalleutnant der Polizei.*


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
Toni Brunner, 2015
**Toni Brunner** (s. 23. elokuuta 1974 Wattwil, Sankt Gallen, Sveitsi) on sveitsiläinen poliitikko. Hänen puolueensa on Sveitsin kansanpuolue.

Brunner toimi Sveitsin kansanpuolueen puheenjohtajana 1. maaliskuuta 2008 – 23. huhtikuuta 2016. Hän seurasi tehtävässä Ueli Maureria, joka oli johtanut puoluetta vuodesta 1996. Ennen valintaansa puheenjohtajaksi Brunner toimi puolueen varapuheenjohtajana (vuodesta 2000) ja johti puolueen Sankt Gallenin kantonin piirijärjestöä (vuodesta 1998). Brunner johti puoluettaan kaksissa parlamenttivaaleissa, vuosina 2011 ja 2015. Näistä jälkimmäisissä puolue saavutti ennätystuloksensa, 29,4 prosenttia äänistä ja 65 paikkaa. Tammikuussa 2016 Brunner ilmoitti luopuvansa puolueen puheenjohtajuudesta saman vuoden huhtikuussa. Hänen seuraajakseen valittiin Albert Rösti.

Brunner on Sveitsin kansallisneuvoston jäsen. Hänet valittiin ensimmäisen kerran vuonna 1995, 21-vuotiaana, ja hänet on valittu jatkokaudelle viisissä vaaleissa, 1999, 2003, 2007, 2011 ja 2015. Hän on toiminut jäsenenä kansallisneuvoston ympäristö-, kaavoitus- ja energiavaliokunnassa (vuodesta 1995), tarkastusvaliokunnassa (1999–2007), poliittisten instituutioiden valiokunnassa (2007–2008) ja sosiaali- ja terveysvaliokunnassa (vuodesta 2015). Vuosina 2007–2009 hän toimi ympäristö-, kaavoitus- ja energiavaliokunnan puheenjohtajana.

Brunner on siviiliammatiltaan maanviljelijä.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Toni Brunnerin verkkosivut (saksaksi)
2. ↑  Toni Brunner wird neuer SVP-Parteipräsident *swissinfo.ch*.  1.3.2008. Viitattu 20.8.2017. (saksaksi)
3. 1 2  Swiss People’s Party (UDC) leaders quit one after the other *Le News*.  10.1.2016. Viitattu 20.8.2017. (englanniksi)
4. ↑  Anti-immigration party wins Swiss election in 'slide to the Right' *The Telegraph*.  19.10.2015. Viitattu 20.8.2017. (englanniksi)
5. ↑  Albert Rösti gibt nun den Takt an in der SVP *FM1Today*.  23.4.2016. Viitattu 20.8.2017. (saksaksi)
6. ↑  Toni Brunner Sveitsin parlamentin verkkosivuilla (saksaksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Toni Brunner** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa

 |

 |
**Jaakko Kalevi Holkeri** (s. 11. joulukuuta 1946 Toijala) on suomalainen juristi ja toimitusjohtaja, joka toimi Suomen Hiihtoliiton puheenjohtajana vuosina 2004–2009. Hänet valittiin toiselle puheenjohtajakaudelle 8. marraskuuta 2008. Kausi olisi päättynyt vuonna 2012, mutta 10. lokakuuta 2009 pidetyssä liittovaltuuston ylimääräisessä kokouksessa liiton johtokunta sai epäluottamuslauseen ja puheenjohtajaksi valittiin Matti Sundberg. Holkeri toimi Tampereen SM-hiihtojen 2006 suojelijana. Holkeri kuului myös Kansainvälisen hiihtoliiton FIS:n hallitukseen kaudella 2006–2008. Koulutukseltaan hän on lakimies, arvoltaan varatuomari. Valtioneuvos Harri Holkeri oli Jaakko Holkerin veli.

Holkeri oli 2017–2021 vapaamuurareiden Suomen suurloosin suurmestari.

Lähteet
-------

1. ↑  Siukonen, Markku – Rantala, Risto: *Kaikki urheilusta*, s. 440. Otava, 2006. ISBN 951-1-20841-1.
2. ↑  Tuominen, Tia (toim.): *Suomen lakimiehet 2015 Finlands jurister*, s. 185. Helsinki: Talentum, 2015. ISBN 978-952-14-2536-3.
3. ↑  Hiihtoliitto Sundbergin johtoon, johtokunta sai epäluottamuslauseen. Yleisradio. Viitattu 10.10.2009.
4. ↑  Suomen vapaamuurariuden historiasta Suomen suurloosi. Viitattu 28.06.2021.

Aiheesta muualla
----------------

* Suomen Hiihtoliitto.