recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Liisi Marjatta Jokiranta** (s. 25. helmikuuta 1940 Pori) on eläkkeellä oleva suomalainen teologi, lehtori ja kirjailija. Jokiranta on kotoisin Satakunnasta, mutta vietti lapsuutensa ja nuoruutensa Nokialla. Hän kirjoitti ylioppilaaksi Nokian yhteiskoulusta vuonna 1958. Aloitettuaan teologian opinnot hän toimi teologiharjoittelijana ensin Ylämaalla ja sitten Pertunmaalla.

Opiskeluaikoinaan hän oli mukana perustamassa Suomen Evankelisluterilaista Ylioppilas- ja Teinilähetystä, joka nyttemmin tunnetaan Suomen Evankelisluterilaisena Opiskelija- ja Koululaislähetyksenä (OPKO). Jokiranta valmistui teologiksi vuonna 1965. Teologian ohella hän opiskeli myös opettajaksi. Ensimmäinen toimi oli nuoremman lehtorin virka Helsingissä, Maunulan yhteiskoulussa. Tammikuussa 1970 hän aloitti Ylioppilaslähetyksen osa-aikaisena opiskelijatyöntekijänä. Tämän jälkeen hän sai paikan päätoimisena tuntiopettajana Hakunilan yhteiskoulussa. Hakunilassa hän toimi kaikkiaan viisi vuotta.

Vuonna 1976 Jokiranta kutsuttiin Suomen Raamattuopiston (SRO) opettajaksi Kauniaisiin, jossa toimessa hän viihtyi kaikkiaan 16 vuotta, viisi viimeistä opiston rehtorina. Rehtoriaikana SRO sai kansanopiston oikeudet.*lähde?* Yhden välivuoden jälkeen vuonna 1993 Jokiranta siirtyi Suomen Evankelisluterilaisen Kansanlähetyksen (SEKL) palvelukseen. Vuonna 1995 hänet ja Jarmo Sormunen nimitettiin päätoimisiksi raamatunopettajiksi ja vapaaehtoisten vastuunkantajien kouluttajiksi. Jokiranta jäi eläkkeelle SEKL:n palveluksesta vuonna 2005.

Jokiranta on naimisissa teologi Pekka Jokirannan kanssa ja heillä on kaksi lasta.

Kirjallinen tuotanto
--------------------

* Jumalan suuri suunnitelma 2015
* Vastustuksesta huolimatta 2009
* Vapauteen 2006
* Sudet tulevat 2003
* Maailman kuuluisin saarna 2000
* Kun sydän itkee 1998
* Aihetta iloon 1996

Lähteet
-------

1. ↑  *Suomen Teologit 2010*. Suomen kirkon pappisliitto, 2010. ISBN 978-952-92-7591-5.
2. ↑  Henkilökohtaista *www.liisijokiranta.fi*. Viitattu 16.4.2021.
3. ↑  Liisi Jokirannan kirjoja *www.liisijokiranta.fi*. Viitattu 16.4.2021.
**Solstice: The Quest for the Staff of Demnos** tai lyhyesti **Solstice** on Software Creationsin kehittämä ja CSG Imagesoftin julkaisema pulmapeli. Peli on julkaistu vuonna 1990 Nintendo Entertainment Systemille.

Pelin seuraaja on *Equinox* (myös nimellä *Solstice II*).

Pelaaminen
----------

Peli on isometristä projektiota käyttävä pulmapeli. Pelaaja on velho, jonka tehtävä on pelastaa prinsessa pahalta velholta. Tavoitteessa onnistuakseen pelaajan on koottava sauvan palaset eri huoneista.

Pelialuetta voi tutkia vapaasti, mutta suuri osa siitä on estetty kunnes löytää esineen tai avaimen edistymiseen. Velhoa ohjataan D-padilla, A-näppäimellä hypätään ja start-näppäin käyttää lääkejuoman. Select-näppäin näyttää kartan ja tavaraluettelon. Juomat ovat tärkeitä eräiden huoneiden pulmien ratkaisemiseen kuten tekemällä velhon näkymättömäksi tai pysäyttämällä ajan.
Pelissä kuljetaan huoneesta toiseen, joissa on eri tyyppisiä pulmia, jotka alkavat yksinkertaisista mutta nopeasti edistyvät vaikeiksi.

Vastaanotto
-----------

Pelin perspektiivi on hieno ja yksilöllinen, mutta se tekee vaikeaksi kohdistaa asioita ja tarkka tasohyppely on vaikeaa. Varjojen puute tekee vaikeaksi sanoa missä kohtaa asiat ovat kolmiulotteisesti. Peli on erittäin haastava ja pelaajalla on vain muutamia elämiä. Monet asiat voivat tappaa pelaajan ja elämien loputtua pelaaja palaa alkuun. Pelissä ei myöskään ole jatkomahdollisuuksia, salasanoja tai paristovarmennusta. Peli on hauska ja palkitseva, mutta vaatii rautaista tahtoa läpipelaamiseen. Visuaalisesti peli hieno ja suunniteltu hyvin vaikka siitä puuttuu tarkkoja yksityiskohtia. Myös pelin musiikki saa kehuja.

Kehitys
-------

Pelin musiikin on säveltänyt Tim Follin.

Lähteet
-------

1. ↑  The Making of Solstice II (Equinox on the SNES) *chrismcovell.com*. Viitattu 16.6.2022. (englanniksi)
2. 1 2 3  Solstice *retrogamer.net*.  4.4.2011. Viitattu 16.6.2022. (englanniksi)
3. 1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11 12 13  Retro game review: Solstice (Nintendo Entertainment System) *steemit.com*. Viitattu 16.6.2022. (englanniksi)
4. ↑  Dan Whitehead: Code Britannia: Tim Follin *eurogamer.net*.  2.1.2014. Viitattu 16.6.2022. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* *Solstice (videopeli)* MobyGamesissa (englanniksi)
**Josie Loren Lopez** (s. 19. maaliskuuta 1987 Miami, Florida) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hänet tunnetaan parhaiten roolistaan Kaylie Cruzina televisiosarjassa *Näytön paikka*, jota esitettiin vuosina 2009–2012. Hän on esiintynyt myös muun muassa *Veronica Marsissa*, *Castlessa* ja *Näkijässä*.

Lorenin sukujuuret ovat Kuubasta. Hän kävi lukion New World School of the Artsissa, jossa opiskeli draamaa ja näyttämötaidetta. Sen jälkeen hän siirtyi opiskelemaan Kalifornian yliopistoon. Lukioaikana Loren oli cheerleader miamilaisessa cheerleading-joukkueessa. Lorenilla on yksi vanhempi sisko ja kaksi veljeä. Vuonna 2010 *OK!*-lehti listasi hänet 50 seksikkäimmän sinkun joukkoon.

Loren aloitti uransa Disney Channelilla esiintyen sarjoissa *Hannah Montana*, *Drake & Josh* ja *Coryn koukerot*. Hän ponnahti kuuluisuuteen näyteltyään menestyselokuvassa *17 Again*, jonka pääosissa olivat Zac Efron ja Matthew Perry. Vuonna 2009 Loren näytteli elokuvassa *Pete lainahöyhenissä*. Vuodesta 2014 lähtien hän on ollut vakituisessa roolissa televisiosarjassa *Mentalist*.

Aiheesta muualla
----------------

* Josie Loren Internet Movie Databasessa. (englanniksi)

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Yhdysvallat

 |

 |

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Josie Loren
**Suuri tuntematon** on fiktiivinen voima kirjasarjassa *Surkeiden sattumusten sarja*, jonka on kirjoittanut Lemony Snicket. Kuten nimi kertoo, suuresta tuntemattomasta ei tiedetä paljon.

Kooltaan suuri tuntematon on suurempi kuin sukellusveneet *Carmelita* ja *Queequeg*, eikä se itse välttämättä ole edes laiva tai sukellusvene. Se esiintyi kysymysmerkin muodossa ja usein silloin, kun sitä vähiten odotettiin.

Suuri tuntematon esiintyi ensi kerran kirjassa *Synkkä syöveri*, jossa näytettiin myös, että molemmat sekä kapteeni Vastakarva että kreivi Olaf pelkäävät sitä. Pitää huomata myös, että kreivi Olaf käski Carmelita Spatsia olemaan steppaamatta heidän palatessaan *Carmelitaan* suuren tuntemattoman tulon aikana. Hän sanoo nimittäin: "En tahdo joutua heidän kaikuluotaimeensa."

Kun Baudelairet jätettiin yksin korjaamaan *Queequegia*, suuri tuntematon saapui paikalle juuri heidän saatuaan Olafin aiheuttaman reiän korjattua. Baudelairet huomaavat varjon vedessä, mutteivät näe tarpeeksi voidakseen sanoa, mikä se on. Lopulta suuri tuntematon menee pois ja Baudelairet pakenevat. Kirjoittaja sanoo tietävänsä, mikä suuri tuntematon on, muttei kerro aiheesta enempää.

Kirjassa *Loppu* mainitaan, että *Queequeg* seilasi pois merelle mukanaan Kit Snicket, Hirmumyrkyllinen kyy, kapteeni Vastakarva ja hänen poika- ja tytärpuolensa Fiona ja Fernald. He menivät etsimään kuumailmapallokotia, jossa Hector ja Quagmiren sisarukset asuivat, värvätäkseen heidät taistoon VPK:n koulutettuja kotkia vastaan. Myöhemmin haaksirikkoutunut Kit kertoo Baudelaireille, että kotkat puhkaisivat ilmapallot ja pudonnut kori tuhosi *Queequegin*. Sen jälkeen Suuri tuntematon vei kaikki paitsi Kitin ja Kyyn, vaikkei tiedetäkään, pelastiko vai sieppasiko se heidät.

Kit sanoo veljensä - vaikkei sanokaan kummasta veljestä on kyse - kutsuneen kysymysmerkkiä "suureksi tuntemattomaksi", joka on usein kiertoilmaisu sille, mitä tapahtuu kuoleman jälkeen. *Loppu*-kirjan lopussa Quagmiret, Hector, kapteeni Vastakarva, Fernald, Fiona, Phil ja mahdollisesti myös Baudelairet joutuvat, tai pääsevät, suuren tuntemattoman kyytiin.

Kuitenkin kirjassa *The Bad Beginning: Rare Edition* Snicket mainitsee, että Violet Baudelaire käy Brinyn rannalla kolmannen kerran, ja kirja *The Beatrice Letters* kertoo, että Kitin tyttärellä on muistoja Baudelaireista.

Lähteet
-------

1. ↑  Se ilmenee kirjassa *Synkkä syöveri*
2. ↑  *Synkkä syöveri*
3. ↑  Snicket, Lemony (2004). *Synkkä syöveri*, Surkeiden sattumusten sarja. HarperCollins. ISBN 0-06-441014-5.
4. ↑  Snicket, Lemony. (2003). *The Bad Beginning:* 
Rare Edition *New York: Harper Collins Publishers*
5. ↑  Snicket, Lemony (2006). *The Beatrice Letters*. HarperCollins. ISBN 0-06-058658-3.
**Keravan Puuseppätehdas Oy − Kervo Snickerifabriks Ab** oli suomalainen Keravalla toiminut, vuonna 1908 perustettu huonekaluvalmistaja. Yrityksen puusepäntehdas sijaitsi nykyisen Keravan kaupungintalon paikalla. Yritys oli Stockmannin tytäryhtiö 1919–1985 ja se toimi Keravalla vuoteen 1987 saakka.

Kuuden Porvoosta tulleen puusepän perustama yritys tuli alkuaan tunnetuksi apteekkikalusteiden valmistajana. Yritys aloitti yhteistyön Stockmannin tavaratalon kanssa ja vuonna 1919 Stockmannista tuli yhtiön pääosakas. Stockmannin tavaratalon tiloissa Helsingissä toimi tehtaan huonekalujen muotoilusta vastannut piirustuskonttori, jota johti aluksi huonekaluarkkitehti ja myöhempi Suomen Messujen toimitusjohtaja Harry Röneholm ja hänen jälkeensä 1920-luvulla Werner West. 1950-luvulla huonekaluja suunniteltiin huonekaluosaston päällikön ja sisustusosastojen taiteellisen johtajan Olof Ottelinin johdolla.

Keravan Puusepäntehdas tuli erityisesti tunnetuksi uusasiallisista tummiksi petsatuista puuhuonekaluistaan. Yritys valmisti huonekaluja sekä yksityiskoteihin että julkisiin tiloihin.

Kirjallisuutta
--------------

* *Nykyaikaisia huonekaluja : Stockmannin piirustuskonttorin muotoilua - Keravan Puusepäntehtaan työtä*; toimitus Leena karttunen, Heli Tiensuu ; kirjoittaja Leena Karttunen. Keravan museo, Kerava 2014 ISBN 9789518161014

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Nykyaikaisia huonekaluja : Stockmannin piirustuskonttorin muotoilua – Keravan puusepäntehtaan työtä
2. ↑  Keravan historiaa (Arkistoitu – Internet Archive)
3. ↑  Stockmannin historiaa
4. ↑  Tuoleja kuin sieniä sateella

Aiheesta muualla
----------------

* Keravan Puuseppätehdas Oy - Kervo Kervo Snickerifabriks Ab:n tehdasrakennukset Puusepäntien (Aleksis Kiven tien, nyk. Paasikivenkatu) suunnasta vuonna 1927. Keravan museopalvelut (Finna)
* Kansalliskirjasto : Keravan Puuseppätehdas Oy:n digitoituja pienpainatteita
Vepsän metsä

|  |  |
| --- | --- |
| Sijainti | 
Leningradin alueen Podporožjen, Tihvinän, Boksitogorskin ja Lotinapellon piireissä Venäjällä. |
| Pinta-ala | 
1 891 km² |

Hallinto| Nimi alkuperäiskielellä | 
vepsäksi *Vepsän mec*ven. Ве́псский лес |
| Tyyppi | 
Venäjän federaation valtiolliset luonnonsuojelualueetView and modify data on Wikidata  |
| Perustettu | 
1999View and modify data on Wikidata  |

muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa WikidataaTietolaatikon dokumentaatioNäytä Wikidatasta tulevat arvot

**Vepsän metsä** (vepsäksi *Vepsän mec*, ven. Ве́псский лес, *Vepsski les*) on luonnonpuisto Leningradin alueen Podporožjen, Tihvinän, Boksitogorskin ja Lotinapellon piireissä Venäjällä.

Vuonna 1999 perustetun luonnonpuiston pinta-ala on 1 891 neliökilometriä. Sen tehtävänä on seudun alkuperäisinä säilyneiden taigavyöhykkeen metsien ja soiden, Itämeren ja Kaspianmeren vedenjakajalla sijaitsevien vesistöjen, harvinaisten eläin- ja kasvilajien sekä alueella asuvien vepsäläisten perinteisen kulttuurin suojelu, tutkimus ja popularisoiminen muun muassa retkeilykäytön avulla.

Matkailijoita palvelee kymmenen vierasmajaa Tihvinän ja Podporožjen piirin kylissä. Perinteisestä kansankulttuurista kertovat muun muassa Ladvan Makarjinskojen kylän sekä Pašozeron museot. Vinnitsyssä on vepsäläinen kulttuurikeskus, joka järjestää vuosittain Elämän puu -nimisen folklorejuhlan.

Lähteet
-------

1. 1 2  Kultura Leningradskoi oblasti: Vepsski les *enclo.lenobl.ru*. Viitattu 21.9.2013. (venäjäksi)
2. ↑  Prirodnyi park Vepsski les: Turizm.  Arkistoitu 23.9.2013. Viitattu 21.9.2013. (venäjäksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Vepsän metsä** Wikimedia Commonsissa

* Vepsän metsä -luonnonpuiston sivusto (venäjäksi)
* Vepsän metsä Leningradin alueen kulttuuri -tietosanakirjassa (venäjäksi)
Hergén suunnittelema Stockelin metroaseman muraalimaalaus Brysselin metrossa.
**Ligne claire** (ranskaa, ’selkeä viiva’) on sarjakuvan piirrostyyli, jonka ensimmäisenä edustajana pidetään Tintin luojaa Hergéä. Termin keksi Jooste Swarte vuonna 1977. Tyylissä viiva on selkeä ja paksuudeltaan sama. Varjostusta joko ei käytetä ollenkaan tai vain hyvin vähän. Värit ovat kirkkaita. Vaikka taustat ovat realistisia, hahmot voivat olla tyyliteltyjä tai humoristisia.

Hergé piirsi aluksi yhdysvaltalaisia 1920–1930-luvun sanomalehtisarjakuvia muistuttavalla tavalla, kunnes hänen tyylinsä kehittyi toisen maailmansodan jälkeen ligne claireksi. Viivan lisäksi myös tarinoiden juonet olivat suoraviivaisen selkeitä.

Suuri osa "Brysselin koulukuntaa" alkoi käyttää tätä tyyliä, kuten Edgar P. Jacobs, Bob De Moor, Roger Leloup ja Jacques Martin, joista monet myös tekivät töitä *Tintin*-lehdelle.

Ligne claire oli huipussaan 1950-luvulla, mutta sen vaikutus alkoi heiketä seuraavalla vuosikymmenellä ja monet uuden sukupolven sarjakuvantekijät pitivät sitä vanhanaikaisena. 1970-luvun lopulla ligne claire tuli kuitenkin jälleen muotiin, suurelta osin hollantilaisten piirtäjien Joost Swarten ja Theo van den Boogartin sekä ranskalaisen Jacques Tardin ansiosta.

Nykyään ligne claire on usein itseironista. Van den Boogart käyttää selkeää tyyliä vastakohtana hahmojensa moraalittomuudelle. Tardi taasen loi sillä Adèle-sarjaansa nostalgisen tunnelman, jolle juoni luo kontrastin.

Ligne claire ei ole rajoittunut ranskalaisbelgialaisiin sarjakuviin. Brittiläinen Martin Handford ja yhdysvaltalainen Geof Darrow ovat myös käyttäneet tätä tyyliä.

Esimerkkejä ligne claire -sarjakuvista
--------------------------------------

* Hergé: *Tintti*
* Jacques Martin: *Alix*
* Bob de Moor: *Barelli*
* Edgar P. Jacobs: *Blake ja Mortimer*
* Roger Leloup: *Yoko Tsuno*

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.
**Josif Isaakovitš Likstanov** (ven. Иоси́ф Исаа́кович Ликста́нов; 1. elokuuta (J: 19. heinäkuuta) 1900 Sumy – 11. syyskuuta 1955 Sverdlovsk) oli venäläinen neuvostokirjailija.

Josif Likstanov julkaisi ensimmäiset teoksensa vuonna 1927. Hän kuvaa tuotannossaan etupäässä lapsia ja nuoria. Pienoisromaani "Laivapojan seikkailuja" (*Prikljutšenija jungi*) ilmestyi vuonna 1943. Toiseen maailmansotaan sijoittuva pienoisromaani *Malyšok* ("Pikkupoika", 1947) sai Stalin-palkinnon vuonna 1948. Kirjailijan muita teoksia ovat seikkailuromaani *Zelen kamen* ("Vihreä kivi", 1949) ja lehtimiehien elämää Venäjän vallankumouksen jälkeen kuvaava romaani *Bezymjannaja slava* ("Nimetön maine", 1957).

Suomennettu teos
----------------

* *Laivapojan seikkailuja*. Petroskoi: Karjalais-suomalaisen SNT:n valtion kustannusliike, 1947.

Lähteet
-------

1. 1 2  Kratkaja literaturnaja entsiklopedija *feb-web.ru*. Viitattu 15.5.2011. (venäjäksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Puola

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Josipina Turnograjska** oik. **Josipina Toman**, o.s. **Urbančič** (4. heinäkuuta 1833 Preddvor, Itävallan keisarikunta – 1. kesäkuuta 1854 Graz, Itävallan keisarikunta) oli slovenialainen kirjailija, runoilija ja säveltäjä. Häntä pidetään ensimmäisenä slovenialaisena naiskirjailijana ja -säveltäjänä.

Josipina syntyi maalaisaateliseen sukuun Turnin linnassa. Josipina oli kahdeksanvuotias, kun hänen isänsä kuoli. Josipinaa opettivatkin hänen äitinsä sekä pappi ja hengellinen kirjailija Lovro Pintar. Pintarin vaikutuksesta Josipina innostui sloveenin kielestä. Hän sai oppia myös latinasta, italiasta, kreikasta ja muista slaavilaisista kielistä sekä matematiikasta, historiasta ja maantieteestä. Alojz Globočnikin opetuksessa Josipinasta kehittyi myös taitava pianisti.

Josipina Turnograjskan kirjallinen ja musiikillinen ura oli varsin lyhyt, sillä hän julkaisi vuosien 1851–1853 aikana 38 tekstiä. Ensimmäiset kirjoitukset olivat lyhyitä tarinoita, joissa oli moraalinen opetus. Sen jälkeen hän laajensi historiallisiin kertomuksiin ja käsitteli muun muassa poliittisia tapahtumia ja slaavilaista identiteetiä.

Turnograjskalta on säilynyt muutamia sävellyksiä, ja häntä pidetäänkin ensimmäisenä slovenialaisena naissäveltäjänä. Säveltämisen hän aloitti 17-vuotiaana, ja hänen ensimmäinen teoksensa on tehty Lovro Tomanin runoon. Sitä esitettiin vuonna 1851 Grazissa slovenialaisten yliopisto-opiskelijoiden tapahtumassa. Turnograjska muitakin sävellyksiä on esitetty julkisesti. Hän sävelsi myös *singspieliä*, joka perustui France Prešerenin runoon. Se jäi kuitenkin keskeneräiseksi.

Josipina Turnograjska meni vuonna 1853 naimisiin runoilija ja valtiomies Lovro Tomanin kanssa. He muuttivat Graziin, missä Turnograjska kuoli jo seuraavana vuonna synnytyksen ja tuhkarokon aiheuttamiin komplikaatioihin. Hänet haudattiin Grazin St. Leonhardin hautausmaalle.

Lähteet
-------

1. ↑  Koblar, France: Toman, Josipina (1833–1854) *Slovenska biografija*.  2013. Slovenska akademija znanosti in umetnosti, Znanstvenoraziskovalni center SAZU. Viitattu 29.10.2020. (sloveeniksi)
2. ↑  Slovene Women in the Modern Era *Issuu.com*.  2012. Ljubljana:  National Museum of Contemporary History. Viitattu 29.10.2020. (englanniksi)
3. 1 2 3 4  Juvanc, Maia: Memorial Room of Josipina Turnograjska *Momus*. Slovenian music information centre. Viitattu 29.10.2020. (englanniksi)
4. ↑  Köstler: Toman, Josipina (1833–1854) *Österreichisches Biographisches Lexikon*.  2015. Verlag der Österreichischen Akademie der Wissenschaften IS. Viitattu 29.10.2020. (saksaksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Josipina Turnograjska** Wikimedia Commonsissa

* Kulturno društvo Josipine Turnograjske (englanniksi) (sloveeniksi)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana

 |

 |
MOS Technologyn KIM-1.
Raspberry Pi on suunnattu tietojenkäsittelytieteen opetukseen.
**Yhden piirilevyn tietokone** (engl. *single-board computer*) tarkoittaa yhden piirilevyn rakennetta, jossa on suoritin, muistia ja jokin I/O-toiminto, joka sallii sen toimia tietokoneena. Esimerkki on 1970-luvun puolivälin "dyna-micro", joka oli ensimmäisiä varsinaisia yhen piirilevyn tietokoneita. Tämä eroaa perinteisistä emolevyistä, joissa oli laajennuspaikat useimmille oheislaitteille. Yhden piirilevyn tietokone ei ole riippuvainen laajennuspaikoista. Nykyisin useimmat emolevyt voidaan katsoa yhden piirilevyn tietokoneiksi koska suurin osa keskeisestä toiminnallisuudesta on integroituna yhdelle piirilevylle ja lisänä on mahdollisuus päivittää olemassaolevaa lisäkorttien avulla.

Yhden piirilevyn tietokone tyypillisesti tarkoittaa mikroprosessorin käyttöä, mutta myös mikrokontrollerin käyttöä on joissakin.
Uusien yhden piirilevyn tietokoneiden kehitys on ollut uudessa nousussa 2000-luvulla, jolloin on kehitetty Arduino-alusta. Tätä seurasi vuonna 2008 Beagleboard sekä Raspberry Pi.

Katso myös
----------

* KIM-1
* Asus Tinker Board

Lähteet
-------

1. ↑
2. 1 2 3 4 5 6 7  Nat Bowers: Then and now: a brief history of single board computers *electronicspecifier.com*.  11.9.2014. Viitattu 13.8.2021. (englanniksi)
3. ↑  The Evolution of Single Board Computers *cs3.uwsuper.edu*.  Arkistoitu 13.8.2021. Viitattu 13.8.2021. (englanniksi)
**Laina** on suomalainen naisen etunimi.

Laina on 1800-luvulla suomalaisuusaatteen vaikutuksesta syntynyt nimi. Nimestä kuvastuu ajatus lapsesta Jumalan lahjana, mutta siihen samalla sisältyy kasvatusvastuu. Laina tunnetaan myös Virossa.

Nimeä ehdotettiin ristimänimeksi jo 1865 ja se esiintyi Kansanvalistusseuran kalenterissa 1882. Suomen almanakassa Laina on ollut vuodesta 1908. Suosituimmillaan nimi oli 1900-luvun alkuvuosikymmeninä.

Vuosina 1964–2019 Laina oli väestötietojärjestelmän mukaan nimenä 10 480 naisella. Suurin osa heistä on syntynyt 1900-luvun alkupuolella.

Tunnettuja Lainoja
------------------

* Laina Laine (1890–1962), näyttelijä
* Laina Rinne (1917–2007), kansakoulunopettaja ja nuortenkirjailija
* Laina Vehanen (1893–1989), agronomi ja ylilehtori

Lähteet
-------

* Lempiäinen, Pentti: *Suuri etunimikirja*. WSOY, 2004. ISBN 951-0-29400-4.
* Vilkuna, Kustaa (toim. Mikkonen, Pirjo): *Etunimet*. Otava, 2005. ISBN 951-1-18892-5.

### Viitteet

1. ↑  Nimipalvelu Digi- ja väestötietovirasto. Viitattu 8.2.2020.
**Laillinen suojelu** tarkoittaa Suomessa ja Ruotsissa sääty-yhteiskunnan aikana, ja vielä 1800-luvulla voimassa ollutta lainsäädännöllistä määritelmää, jossa jokaisen kansalaisen, jolla ei ollut omaa maata tai omaa erillistä elinkeinoa, tuli pestautua nämä ehdot täyttävän henkilön palvelukseen. Muutoin häntä kohdeltiin irtolaisena. 1850-luvulla alkoivat kuitenkin muutokset.

Janakkalalaisen talonpoika Kustaa Paturi ja Suomalaisen puolueen kärkihahmo, professori, senaattori ja vapaaherra Yrjö-Sakari Yrjö-Koskinen kävivät lehdistön palstoilla kiistaa laillisesta suojelusta, kun asia oli kuumimmillaan ja lainmuutokset valmisteluvaiheessa. 

Talonpoika Paturi kannatti laillisen suojelun jatkamista ja hänen perustelunsa olivat, että kansa ei lähtisi turhaan liikkeelle ja että ihmisillä olisi jonkinlainen perusturva, kun heillä olisi varma toimeentulo, vaikka niukempikin. Poliitikko Yrjö Koskinen on kuitenkin vakaasti päätynyt laillisen suojelun poistamiseen lainsäädännöstä. Hän perusteli varsin modernisti suojelun poistoa sillä, että työvoiman pitäisi liikkua sinne, missä sitä eniten tarvitaan, ja siten ihmisten toimeentulo paranisi ja elintaso, vaikka käsitettä ei vielä tuolloin tunnettu, kohoaisi.

Taustalla Yrjö Koskisella olivat tietenkin syntyvän teollisuuden työvoimatarve ja yleisesti elinkeinoelämän vaatimukset. Paturin perustelut kohosivat myös samoista tarpeista, mutta maatalouden ja maaseudun kannalta katsottuna. Pienipalkkainen maaseutu hänen mukaansa häviäisi aina kilpailun teollisuuden palkoille. Tosin Paturi verhosi selvästi nämä vaatimuksensa yleiseen huolenpitoon vähäosaisista. Toisaalta samaan aikaan yhteiskunnassa käytiin keskustelua, jopa edellä mainitut kaksi miestä samoissa kirjoituksissaan, köyhäinhoidosta ja siitä keillä tai millä instituutiolla on velvollisuus hoitaa köyhät.

Kustaa Paturi voitti kiistelun köyhäinhoidosta, jossa hän kannatti kunnallista toimintaa köyhien hyväksi ja Yrjö Koskinen perinteistä almujen antamista. Kuitenkin kysymys laillisesta suojelusta päättyi Yrjö Koskisen näkemysten voittoon ja asetukseen elinkeinovapaudesta ja vapaasta muutto-oikeudesta, jotka lopullisesti voimaan tullessaan muuttivat tilanteen 1880-luvulla.

Katso myös
----------

* Palvelupakko
* Maaorjuus
* Loinen (yhteiskunta)

Lähteet
-------

* Nenonen, Kaisu-Maija & Teerijoki,Ilkka: *Historian suursanakirja*. Porvoo, Helsinki, Juva: WSOY, 1998. ISBN 951-0-22044-2.
* Lehtiö, Ossi: *Kustaa Paturi, maamies*. Renko: Rengon Oinaalan Markkulan sukuseura, 2002.
* "Kustaa Paturi 1812–1868 (kirj. Felix Seppälä)", *Suomen talonpoikia Lallista Kyösti Kallioon: 74 elämäkertaa*. toimituskunta Esko Aaltonen, Eino Jutikkala, Martti Haavio, Aulis Oja. Porvoo: WSOY, 1952. .
**Viirusilmävaskinen** (*Orthonevra elegans*) on Euroopassa pahoin taantunut kukkakärpäslaji. Suomen lajiston uhanalaisarvioinnissa 2010 se on luokiteltu alueellisesti hävinneeksi (RE).

Koko ja ulkonäkö
----------------

Viirusilmävaskinen kuuluu sukuun *Orthonevra*, jonka kaikki lajit ovat pieniä, mustia mutta metallinkiiltoisia kärpäsiä, joilla on suvulle tyypillinen pään muoto ja siipisuonitus. Lähisukulaisistaan 5–6 mm:n pituinen viirusilmävaskinen eroaa kuitenkin siinä, että sen verkkosilmissä näkyy tumma ja kapea poikkijuova, raajojen sääret ja nilkkojen ensimmäiset jaokkeet ovat keltaiset sekä tuntosarvien kolmas jaoke on noin neljä kertaa pitempi kuin leveä.

Levinneisyys
------------

Laji on ilmeisesti hävinnyt Pohjoismaista Länsi-Eurooppaan ulottuvalta alueelta. Sitä tavataan Keski- ja Itä-Euroopassa ja idässä aina Mongoliaan ja Kiinaan saakka, mutta kaikkialla niilläkin alueilla Euroopassa, jolta se ei ole vielä hävinnyt, laji on harvinainen ja varsin paikoittainen. Suomesta lajista tunnetaan vain muutama vanha havainto Karjalohjan tienoolta.

Elinympäristö ja elintavat
--------------------------

Viirusilmävaskinen elää kosteilla niityillä, joissa on puroja ja lähteikköjä, ja se saattaa lajina olla täysin sidoksissa tällaisiin paikkoihin. Kärpäset ovat lennossa kesäkuusta elokuuhun ja ruokailevat etenkin sarjakukkaisten kukinnoilla. Toukkaa tai sen elintapoja ei tunneta, mutta sen oletetaan lähilajien tapaan elävän veden alla ja hengittävän hengitysputken kautta.

Suomesta laji on hävinnyt, Ruotsissa ja Tanskassa se on erittäin uhanalainen ja sopivien kosteikkojen häviäminen voi vaarantaa lajin säilymisen.

Lähteet
-------

1. ↑  Jere Kahanpää: Viirusilmävaskinen – *Orthonevra elegans* *Suomen Lajitietokeskus*.  2019. Viitattu 23.3.2022.
2. 1 2  Jere Kahanpää 2010. Kärpäset. Julk.: Rassi, P. Hyvärinen, E. Juslén, A. & Mannerkoski, I. (toim.). Suomen lajien uhanalaisuus – Punainen kirja 2010. Ympäristöministeriö & Suomen ympäristökeskus, Helsinki. (Arkistoitu – Internet Archive) s. 500
3. 1 2 3  Antti Haarto & Sakari Kerppola: *Suomen kukkakärpäset ja lähialueiden lajeja*. Helsinki: Otava, 2007. ISBN 978-952-11-2568-3.  s. 349–350 ja 352
4. 1 2 3  SLU: Artfaktablad (ruotsiksi)
5. ↑  The Danish Red Data Book (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* The World of Syrphidae (levinneisyyskartta ja kuva) (englanniksi)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Taksonitunnisteet | 
* Wikidata: Q10803232
* Wikispecies: Orthonevra elegans
* BioLib: 123757
* CoL: 7592S
* EoL: 749762
* EUNIS: 75870
* Fauna Europaea: 65793
* Fauna Europaea (new): bbe33ce2-16d9-4776-bbb0-1d614106a8ae
* GBIF: 1537514
* iNaturalist: 1004260

 |

 |
| "Sä olet kaunis"Juice Leskinen |
| --- |
|  |
| Singlen tiedot |
|  B-puoli | "Vaiti, aivan hiljaa" |
|  Tyylilaji | suomirock |

**Sä olet kaunis** on Juice Leskisen säveltämä ja sanoittama kappale, joka ilmestyi singlenä vuonna 2003. Sen B-puolella oli "Vaiti, aivan hiljaa", joka oli julkaistu jo samannimisellä albumilla edellisenä vuonna. Se jäi Leskisen viimeiseksi soolosingleksi, sillä sen jälkeen häneltä ilmestyi vain joitakin Mikko Alatalon kanssa tehtyjä levyjä. "Sä olet kaunis" on rakkauslaulu, jonka ajatus on, että tavallinen arkiaamukin voi olla kaunis, kun sen jakaa oman rakkaan kanssa. Juice Leskisen tuotannossa onnelliset perhe-elämän kuvaukset ovat melko harvinaisia, vaikka loppupään tuotannossa niitä onkin muutamia.

Kappaleen esittävät levyllä Juice Leskinen (laulu), Jani Kemppinen (urut), Seppo Alajoki (sähkökitara), Nipa Niilola (akustinen kitara ja sähkökitara), Juuso Nordlund (basso) ja Arto Rautajoki (rummut).

Lähteet
-------

1. 1 2  *Juice Leskinen. Syksyn sävel. Kaikki singlet 1974–2004*. CD-boksin liite. Johanna Kustannus, 2007.
**Laillisuusrintama** oli Suomessa 1930-luvun alussa äärioikeiston nousua vastaan syntynyt poliittinen ryhmittymä, jonka muodostivat edistyspuolue, Maalaisliitto, Ruotsalainen kansanpuolue (RKP) ja Suomen Sosialidemokraattinen Puolue (SDP). Kokoomus jäi sen ulkopuolelle, sillä sen suhtautuminen äärioikeistoon ei ollut yhtenäinen.. Laillisuusrintama äärioikeistoa vastaan oli ollut kytemässä, mutta sen syntysanat lausuttiin vasta lokakuussa 1930 tapahtuneen K. J. Ståhlbergin kyydityksen jälkeen, ja varsinaisesti laillisuusrintama perustettiin sosialidemokraattien ja porvarillisten puolueiden muodostamana vasta sen ulkopoliittisen selkkauksen jälkeen, johon Isänmaallinen Kansanliike (IKL) oli sotkeutunut. 

Lapuan liikkeen otteiden kovenemisen vuoksi poliittiseen keskustaan kuuluvat puolueet yhdessä sosialidemokraattien kanssa alkoivat tuntea tarvetta perustaa laillisuusrintama, joka muodosti vahvan liittouman lapualaisten vaatimusten torjumiseksi. Niiden etujen mukaista ei olisi ollut valtiojärjestelmän muuttaminen autoritaarisempaan suuntaan.

Laillisuusrintama sai myös organisatorisia muotoja, kun sen tueksi ja pelätyn vallankaappausyrityksen vastaorganisaatioksi perustettiin vuonna 1931 Isänmaan ja lain puolesta (ILP), jonka tavoitteena oli laillisten olojen ja oikeusvaltion säilyminen. Järjestöllä ei sen runsaan kaksivuotisen toiminnan aikana ollut varsinaista nimeä, mutta sen säännöissä mainittiin tunnussanat "Isänmaan ja lain puolesta - ILP", joilla sitä kutsuttiin. Salaisena pysyneen järjestön johdossa ja kenttäorganisaatiossa oli edistyspuolueesta olevan ytimen lisäksi "laillisuusmiehiä" maalaisliitosta ja ruotsalaisista sekä joitakin kokoomuslaisiakin.

Katso myös
----------

* Patkuli

Lähteet
-------

1. ↑  Anne Hänninen, Vanha demokraatti diktatuurin tiellä. Pro gradu -tutkielma[vanhentunut linkki]
2. 1 2  Jukka Kekkonen, Suomen oikeuden historiallisia kehityslinjoja, Helsinki: Helsingin yliopisto 1999, Helsingin yliopiston oikeustieteellisen tiedekunnan julkaisut ISBN 951-45-8547-X (Arkistoitu – Internet Archive)
3. ↑  Vapaamielisten klubi (Arkistoitu – Internet Archive)
Taipaleenjoki etelästä nähtynä. Joki virtaa vasemmalta Suvannosta ja kiertää kuvassa näkyvän Koukkuniemen ja kääntyy sitten oikealle kohti Laatokkaa.
Taipaleenjoella Karjalankannaksella Viipurin läänin Metsäpirtin pitäjässä käytiin talvisodan (30.11.1939–13.3.1940) ratkaisevia taisteluita joulukuusta 1939 helmikuuhun 1940 ja myös jatkosodan (25.6.1941–19.9.1944) taisteluita kesällä 1944.

Talvisodassa suojajoukkotaisteluiden tuloksena Suomen pääpuolustusasema Kannaksella muodostui 6. joulukuuta 1939 mennessä Taipaleenjoelle. Rintamavastuu alueella kuului kolmannen armeijakunnan 10. divisioonalle. Tämä 10.Divisioona käsitti 14 000 miestä, mutta itse taisteluihin osallistui vain kolme rykmenttiä: Jalkaväkirykmentti 28 (JR28) Taipaleessa, vahvennusjoukkoina kesken taistelujen saapunut JR23 sekä JR30 Kirvesmäen alalohkolla 11.12 alkaen. Nämä jalkaväkirykmentit koostuivat yhteensä noin 9 000 miehestä. Neuvostoliittolaisista Taipaleen taisteluihin osallistui 7.Armeijan Oikea Ryhmä, eli kolme divisioonaa: 49.D, 142.D ja 150.D. 49.Divisioonan vahvuus oli 16 200 miestä ja kahden muun suunnilleen yhtä paljon.

Suomen joukot kykenivät pitämään rintaman Taipaleenjoessa koko talvisodan loppuun asti. Taipaleen taistelu oli yksi talvisodan ensimmäisistä merkittävistä torjuntavoitoista, ja suomalaissotilaiden itsevarmuus ja luotto omiin kykyihin kasvoi kaikilla sodan rintamilla tuloksekkaiden torjuntavoittojen ansiosta. Suomalaisten asemiin ammuttiin kovimpina taistelupäivinä 15 000 kranaattia päivässä, ja merkittävästä materiaali- ja miesalivoimasta huolimatta neuvostojoukot onnistuttiin lyömään kerta toisensa jälkeen takaisin.

Muistomerkki Taipaleenjoen kenttähautausmaalla.
Taipaleenjoki laskee Suvannonjärvestä Laatokkaan. Mannerheim-linja seurasi vesistöä.
Taipaleella sijaitsi osa Mannerheim-linjaa ja myös osa Viipurin–Kuparsaaren–Taipaleen eli VKT-linjaa. Linja seurasi Vuoksen lasku-uoman muodostavaa Suvannonjärveä ja siitä Laatokkaan laskevaa Taipaleenjokea. Suvanto ja juoksullaan mutkan tekevä Taipaleenjoki muodostavat väliinsä etelään työntyvän Koukkuniemen. Niemi oli alueen puolustuksen kannalta ongelmallinen, koska sen alue oli tasaista ja suojatonta. Toisaalta, jos puolustus olisi järjestetty niemen juureen, olisi neuvostoliittolaisille jouduttu antamaan monta kilometriä maata ilmaiseksi.

Merkittävimmät taistelupaikat olivat Taipaleenjoen pohjoisrannalla olevat Terenttilä ja Kirvesmäki.

Lähteet
-------

1. ↑  Raunio, Ari & Kilin, Juri: *Talvisodan taisteluja*. Karttakeskus, (2007) 2017.
2. ↑  Geijer, B. G.: *Talvisodan Taipale : tutkimus sitkeästä puolustuksesta*. WSOY, 1955. 58124600. Teoksen verkkoversio (viitattu 27.4.2022).
**Helvi Maria Pyysalo** (21. maaliskuuta 1904 Taipalsaari – 4. syyskuuta 1976 Lappeenranta) oli kotiteollisuusopettaja, joka toimi monen kiertävän ja kiinteän kotiteollisuuskoulun johtajana ja Wetterhoffin kotiteollisuusopiston rehtorina sekä julkaisi useita kotiteollisuusalan teoksia.

Henkilöhistoria
---------------

Helvi Pyysalon vanhemmat olivat maanviljelijä Taavetti Pyysalo ja Anna Maria Kontunen. Pyysalo kävi keskikoulun ja valmistui Wetterhoffin kotiteollisuusopistosta 1927. Mikkelin läänin kiertävän naiskotiteollisuuskoulun opettajana hän toimi 1928–1933, Tornion naiskotiteollisuskoulun johtajana 1933–1938 ja Savonlinnan 1938–1946. Wetterhoffin kotiteollisuuskoulussa hän oli ammattiopettaja 1946–1956 ja rehtori 1956–1967. Hänellä oli useita alansa luottamustehtäviä ja julkaisemiensa kirjojen ohella hän suunnitteli ja ohjasi opetus- ja kansatieteellisiä elokuvia.

Julkaisuja
----------

* *Kankaiden sidokset*, 1950
* *Kotien ja koulujen kangaspuihin*, 1952
* *Kankaankutojan laskuoppi*, 1956
* *Fredrika Wetterhoffin kotiteollisuusopisto 1885–1960*, 1960, toim. Paavo Kouri, Helvi Pyysalo, Helena Tarvajärvi, Veera Vallinheimo, Rakel Vällä
* *Kankaankutojan työvälineoppi*, 1968
* *Kangaspuut*, 1975

Lähteet
-------

1. 1 2  Pentti Huovinen, L. Arvi P. Poijärvi, Keijo Virtanen (toim.): *Kuka kukin on 1970*, s. 804. Helsinki: Otava, 1970.
2. 1 2  Kuolleita. *Helsingin Sanomat*, 9.9.1976, s.15.
**Viirusiplari** (*Eumerus ruficornis*) on pieni kukkakärpäslaji. Se on Euroopassa laajalti taantunut ja Suomen lajiston uhanalaisarvioinnissa 2010 luokiteltu alueellisesti hävinneeksi (RE).

Koko ja ulkonäkö
----------------

*Eumerus*-suvun lajit ovat yleensä varsin vaikeita erottaa toisistaan. Viirusiplari on suvulle tyypilliseen tapaan pieni, vain noin 6–7 mm:n pituinen tumma, hieman pitkänomainen kärpänen, jolla on pitkäkarvainen naama sekä selvästi paksuuntunut takimmaisen raajaparin sääri. Keskiruumiin selkäpuolella erottuu heikosti harmaita pitkittäisviiruja ja takaruumin toisen ja kolmannen jaokkeen sivuilla on harmaat, kaarevat täplät. Lajityypillisinä tuntomerkkeinä tuntosarvien reunat ovat tummanpunaiset, koiraan takaruumiin neljännen jaokkeen takareunassa on keltainen poikkijuova ja naaraan päälaella etummaisen ja takimmaisen pistesilmän välimatka on pitempi kuin matka takimmaisesta pistesilmästä verkkosilmien takareunoja yhdistävälle linjalle.

Levinneisyys
------------

Viirusiplarin keskeistä elinaluetta ovat Pohjois-Afrikka sekä Euroopan eteläosat. Aikaisemmin se on esiintynyt laajasti Länsi- ja Pohjois-Euroopassa aina Etelä-Ruotsiin saakka, mutta vaikuttaa sieltä nykyisin enimmäkseen hävinneen. Suomesta laji on tavattu vain yhden kerran Turusta vuonna 1849.

Elinympäristö ja elintavat
--------------------------

Viirusiplari elää kosteilla niityillä purojen, jokien ja järvien rantamilla. Aikuiset kärpäset viihtyvät puolivarjoisissa ympäristöissä kasvillisuuden ja pensaiden siimeksessä ja käyvät ainakin leinikkien kukilla. Ne ovat lennossa kesäkuusta elokuulle. Toukkaa tai sen elintapoja ei tunneta.

Laji on luokiteltu alueellisesti hävinneeksi sekä Suomesta että Ruotsista.

Lähteet
-------

1. 1 2  Jere Kahanpää 2010. Kärpäset. Julk.: Rassi, P. Hyvärinen, E. Juslén, A. & Mannerkoski, I. (toim.). Suomen lajien uhanalaisuus – Punainen kirja 2010. Ympäristöministeriö & Suomen ympäristökeskus, Helsinki. (Arkistoitu – Internet Archive) s. 498
2. 1 2 3  Antti Haarto & Sakari Kerppola: *Suomen kukkakärpäset ja lähialueiden lajeja*. Helsinki: Otava, 2007. ISBN 978-952-11-2568-3.  s. 410–412 ja 416
3. 1 2  SLU: Artfaktablad

Aiheesta muualla
----------------

* Luomus: Eumerus ruficornis (Arkistoitu – Internet Archive)
* Suomen kukkakärpästen suomenkieliset nimet

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Taksonitunnisteet | 
* Wikidata: Q10759556
* BioLib: 123812
* CoL: 6GWR8
* EoL: 748280
* EUNIS: 75650
* Fauna Europaea: 65538
* Fauna Europaea (new): 8b75ee55-2bbd-4d61-9592-1487063e3b04
* GBIF: 1534581
* iNaturalist: 991402
* Plazi: FA9F7193-384B-B6BB-EB4E-210CAF377BAF
* ZooBank: F29C95B2-8C5A-4CE5-A263-F0EB5A6CFF8F

 |

 |
**Anna Helvi Vasenius**, o.s. *Wilska*, (16. helmikuuta 1923 Parikkala – 18. toukokuuta 2012 Helsinki) oli suomalainen professori, oppiarvoltaan eläinlääketieteen tohtori.

Vaseniuksen vanhemmat olivat maanviljelijä Juhana Wilska ja Anna Maria Saukkonen. Hän kirjoitti Ylioppilaaksi Parikkalan yhteislyseosta 1943. Hän valmistui eläinlääketieteen kandidaatiksi 1948 ja opiskeli sen jälkeen Helsingissä ja Tukholmassa. Eläinlääkärin laillistuksen hän sai 1951. Hänen väitöskirjansa *Factors influencing the rapid multiplication of enteropathogenetic porcine Escherichia coli strains with special reference to their colicinogenic and fermentative properties*  hyväksyttiin eläinlääketieteellisessä korkeakoulussa 1966. Kuusjärven kunnan elintarviketarkastajana Vasenius toimi 1953–1957, valtion eläintieteellisen laitoksen laboraattorina 1957–1959 ja osastonjohtajana 1959–1963 sekä eläinlääketieteellisen korkeakoulun mikrobiologian ja epizootologian yliassistenttina 1963–1969. Nimityksen mikrobiologian ja epizootologian dosentiksi Vasenius sai 1968. Hän siirtyi valtion eläinlääketieteelliselle laitokselle serobakteriologian osaston johtajaksi ja professoriksi 1969. Hän jäi eläkkeelle 1987.

Vasenius ja hänen puolisonsa vuodesta 1951, apulaisprofessori Lauri Vasenius, tekivät merkittävän lahjoituksen Suomen eläinlääketieteen säätiölle. Lahjoitusvaroista myönnetään apurahoja muun muassa genetiikan ja mikrobiologian tutkimukseen.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Hannu Saloniemi, Eläinlääkäri tutki ja opetti. Kuolleet, Helsingin Sanomat 18.6.2012 sivu C 6
2. 1 2  Veli-Matti Autio: *Suomen professorit. Finlands professorer*, s. 748. Professoriliitto, 2000. ISBN 951-95189-6-7.


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)

 |

 |
Jevhen Kornijtšuk.
**Jevhen Volodymyrovytš Kornijtšuk** (ukr. Євген Володимирович Корнійчук; s. 18. lokakuuta 1966 Vinnytsja) on ukrainalainen poliitikko, ja diplomaatti, joka on vuodesta 2020 lähtien toiminut Ukrainan Israelin-suurlähettiläänä. Aikaisemmin hän on toiminut kansanedustajana ja varaoikeusministerinä.

Kornijtšuk valmistui vuonna 1987 Minskin ylemmästä sotilaspoliittisesta oppilaitoksesta, minkä jälkeen hän palveli asevoimissa vuosina 1987–1992. Vuonna 1996 hän valmistui Kiovan kansallisesta yliopistosta lakimieheksi, ja uonna 1998 hän suoritti Texasin Southern Methodist Universityssä maisterintutkinnon pääaineenaan kansainvälinen oikeus.

Vuosina 1992–1993 Kornijtšuk työskenteli konsulttina Ukrainan oikeusministeriössä. Vuosina 1993–1998 hän toimi Ukrainan varakonsulina New Yorkissa. Vuosina 1997–1998 hän toimi Teksasin pohjoisen tuomiopiirin liittovaltion tuomioistuimen tuomarin sihteerinä. Vuosina 1998–2000 hän toimi Ukrainan ulkoasiainministeriössä neuvonantajana osaamisalueenaan suhteet Yhdysvaltain ja Kanadan kanssa.

Vuonna 2005 Kornijtšuk valittiin Ukrainan sosiaalidemokraattisen puolueen Kiovan paikallisjärjestön johtajaksi. Vuoden 2006 parlamenttivaaleissa hänet valittiin Ukrainan parlamenttiin Verh’ovna Radaan Julija Tymošenkon ryhmittymän listan 113:ntena ehdokkaana. Hän erosi parlamentista kesäkuussa, mutta tuli valituksi parlamenttiin uudelleen saman vuoden vaaleissa marraskuussa Julija Tymošenkon ryhmittymän listan kymmenentenä ehdokkaana. Toukokuussa 2008 hän erosi jälleen parlamentista. Vuosina 2007–2010 hän toimi varaoikeusministerinä. Toukokuussa 2008 Venäjän ulkoasiainministeriö kielsi Kornijtšukin pääsyn Venäjälle.

Joulukuussa 2010 Ukrainan syyttäjänvirasto ratsasi sosiaalidemokraattisen puolueen puoluetoimiston. Kornijtšuk vangittiin epäiltynä korruptiosta varaulkoministeriytensä aikana. Helmikuussa 2011 hänet vapautettiin asetettiin maastapoistumiskieltoon. Euroopan ihmisoikeustuomioistuimen vuonna 2018 antaman nojalla Kornijtšukin pidätys todettiin Euroopan ihmisoikeussopimuksen 5 artiklan vastaiseksi, ja Ukrainan valtio määrättiin maksaman hänelle 6500 eura korvauksia.

Syyskuussa 2020 Ukrainan presidentti Volodymyr Zelenskyi nimitti Kornijtšukin Ukrainan Israelin-suurlähettilääksi.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Корнійчук Євген Володимирович *LB.ua*.  Arkistoitu 13.8.2023. Viitattu 13.8.2023. (ukrainaksi)
2. ↑  Case of Korniychuk v. Ukraine Euroopan ihmisoikeustuomioistuin.  Arkistoitu 13.8.2023. Viitattu 13.8.2023. (englanniksi)
3. ↑  Указ Президента України №385/2020 *president.gov.ua*.  10.9.2022.  Arkistoitu 13.8.2023. Viitattu 13.8.2023. (ukrainaksi)
**Helvig** (k. 1324) oli Holsteinin kreivin tytär, josta tuli Mauno Ladonlukon puolisona Ruotsin kuningatar.

Helvig syntyi 1260-luvun alkupuolella Holsteinin kreivi Gerhard I:lle ja tämän puolisolle Elisabet Mecklenburgilaiselle. Hänellä oli vanhempia sisaruksia, ja suvulla oli yhteyksiä Pohjoismaihin avioliittojen kautta. Mauno Ladonlukko ehti olla kihloissa tai muuten suhteessa kahden Helvigin sukulaisen kanssa ennen avioliittoa Helvigin kanssa. Heidät vihittiin Kalmarissa vuonna 1276. Helvig kruunattiin Söderköpingissä vuonna 1281. Tapahtuma oli vanhin tunnettu Ruotsin kuningattaren kruunaus. Avioliitosta syntyi ainakin kuusi lasta, joista viisi eli yli lapsuusajan: Tanskan kuningatar Ingeborg Maununtytär (Eerik Menvedin puoliso), Ruotsin kuningas Birger Maununpoika, Södermanlandin herttua Eerik Maununpoika, Suomen herttua Valdemar Maununpoika ja tytär Rikissa, josta tuli nunna ja Pyhän Klaaran luostarin abbedissa.

Lähteet
-------

1. 1 2  Hans Gillingstam: Helvig (*Svenskt biografiskt lexikon*. Viitattu 7.4.2018.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Kansallisbiografia
* Biografiasampo

 |

 |
Max Holste vuonna 1960.
**Max Holste** (13. syyskuuta 1913 Nizza – 19. elokuuta 1998 Toulon) oli ranskalainen lentokoneinsinööri. 

Hän kokeili vesikoneella lentämistä jo 16-vuotiaana. Hän suunnitteli oman lentokoneen vuonna 1934, jolloin hän työskenteli Farman-lentokonetehtaalla. Tehtaalla suunnittelemansa MH 20 lensi ensilennon 27. kesäkuuta 1940. Toisen maailmansodan aikana hän suunnitteli MH 52 -lentokonetta, joka oli kaksitasoinen koulukone. 

Hän perusti vuonna 1946 nimeään kantavan lentokonetehtaan, Société anonyme des avions Max Holste. Vuonna 1951 MH 152 -tiedustelukone oli valmis. Tämän versio Max-Holste MH-1521 Broussard lienee kuuluisin Holsten koneista. Sen myynnin ehtyessä 1960-luvun alussa siitä kehitettiin MH 250 Super-Broussard -prototyyppi. 

Holste suunnitteli vuonna 1959 Nord 260- ja Nord 262 -kuljetuslentokoneet.

Tehtaan koneita myytiin Ranskan asevoimille yli 300 kappaletta.

Tämän tehtaan toiminta muuntui vuonna 1961 Reims Aviation -yhtiöksi, joka on tehnyt tähän päivään asti Reimsin kaupungissa Ranskassa eräitä Cessnan lentokoneita lisenssivalmistuksena. Reims-nimellä koneita on tehty 1000 kappaletta.

Holste suunnitteli useita mäntämoottoreilla varustettuja lentokoneita. Max Holste oli luomassa Brasilian lentokoneteollisuutta toimien Embraer Bandeirante-lentokoneen suunnittelun johtajana. 

Kun Holste palasi Brasiliasta Ranskaan, hänet kutsuttiin Kunnialegioonaan.

Lähteet
-------

* Biographie de Max Holste
* Max Holste M.H 1521 Broussard
* Brasilian lentokoneteollisuuden historiaa (portugaliksi)
* CATILLON (Marcel) : *Qui était qui ? Mémorial de l'aéronautique* (tome 2), Nouvelles Editions Latines, Paris, 2004 (ISBN 2-7233-2053-7).
* ROBINEAU (Lucien) (sous la direction de) : *Les Français du ciel, dictionnaire historique*, Le Cherche-Midi, Paris, 2005 (ISBN 2-74910-415-7).

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data

 |

 |
Cubi VI (teos vuodelta 1963), Israelin kansallismuseossa, Jerusalemissa.
**Roland David Smith** (9. maaliskuuta 1906 Decatur – 23. toukokuuta 1965 South Shaftsbury) oli yhdysvaltalainen kuvanveistäjä. Hänen teoksensa olivat tyylilajiltaan abstraktia ekspressionismia.

Elämänvaiheet
-------------

Smith syntyi Indianan osavaltiossa, Yhdysvalloissa vuonna 1906. Vuonna 1921 hän muutti Ohioon. Hän asui siellä vuoteen 1926, kunnes muutti New Yorkiin. Hän tapasi Dorothy Dehnerin, joka myös oli kuvanveistäjä. Smith ja Dehner olivat naimisissa vuodet 1927–1952.

Lähteet
-------

1. ↑  David Smith Online *www.artcyclopedia.com*. Viitattu 11.2.2019.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Katalonia
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Ruotsi
* Latvia
* Japani
* Tšekki
* Alankomaat
* Puola
	+ 2
* Vatikaani

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Taiteenala | 
* Museum of Modern Art
* National Gallery of Canada
* Photographers' Identities
* RKD Artists
* ULAN

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**Severi kylymässä mualimassa** on Esa Pakarisen yhdeksäs studioalbumi, joka julkaistiin vuonna 1979. Albumi julkaistiin vain vinyylilevynä Finnlevyn toimesta.

Albumi sisältää Pakarisen "alter-egon" Severi Suhosen lauluja uusina versioina ja sovituksina. Vuonna 2011 julkaistu *Meiltähän tämä käy! Kaikki levytykset 1951–1988* -kokoelma sisältää kaikki albumin kappaleet.

Kappaleet
---------

Kaikki kappaleet säveltänyt ja sovittanut Esa Pakarinen, ellei toisin mainita. Kaikki kappaleet sanoittanut ja puhetekstit kirjoittanut Reino Helismaa

### A-puoli

1. Severi Suhonen merillä – 4.48 (*vuoden 1979 versio*)
2. Severi Suhonen tukkilaisena – 7.06 (*vuoden 1979 versio*)
3. Severi Suhonen astronauttina – 6.18 (*vuoden 1979 versio*)
4. Kylymässä mualimassa – 4.06 (*vuoden 1979 versio*, säv. Toivo Kärki)

### B-puoli

1. 
2. Severi Suhonen linjapiilissä – 8.37 (*vuoden 1979 versio*, säv. Kari Aava)
3. Severi Suhonen Ameriikassa – 6.00 (*vuoden 1979 versio*)
4. Ei sitä passoo sannoo – 7.17 (*vuoden 1979 versio*, säv. Kari Aava)

Vuoden 2011 *Meiltähän tämä käy!* -kokoelman mukaan kappaleen "Severi Suhonen merillä" kappaleen on säveltänyt Toivo Kärki salanimellä *Kari Aava*. Kokoelmalla kappaleen "Severi Suhonen tukkilaisena" nimi "Severi Suhonen savotalla" sekä "Severi Suhonen linjapiilissä" -kappaleen nimi "Severin linjapiiliseikkailut" (alkup. *Linjuripolkka*).

Pakarinen levyttänyt kappaleet "Severi Suhonen merillä" aiemmin vuonna 1972, "Severi Suhonen savotalla/tukkilaisena" vuosina 1960 ja 1966, "Severi Suhonen astronauttina" vuonna 1964, "Kylymässä mualimassa" vuosina 1951 (ilman puheosuuksia), 1962 (eri sanoituksella) ja 1966, "Severi Suhonen linjapiilissä/Severin linjapiiliseikkailut" vuonna 1961, "Severi Suhonen Ameriikassa" vuonna 1960 sekä kappaleen "Ei sitä passoo sannoo" vuosina 1952 (lyhyempi alkup. versio), 1961 sekä vuonna 1962 (eri sanoituksilla).

Tuotanto
--------

* Esa Pakarinen - laulu, jutustelu, haitari, basso, kitara (kappaleissa 2-4) ja tuotanto
* Unto Torniainen - takakannen teksti

Lähteet
-------

1. 1 2  Esa Pakarinen - Severi Kylymässä Mualimassa (1979, Vinyl) *Discogs*. Viitattu 9.8.2023.
2. 1 2  Juha Nikulainen: *Esa Pakarinen - Meiltähän tämä käy! Kaikki levytykset 1951-1988*, s. 20. Provisual, 2011.

Aiheesta muualla
----------------

* "Severi Suhonen savotalla" -kappaleen esitys televisiossa maaliskuussa 1975
* "Kylymässä mualimassa" -kappaleen live-esitys Reino Helismaan muistokonsertissa televisiossa helmikuussa 1979