recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Konstantinopolin rauha** oli 17. lokakuuta 1736 Istanbulissa Osmanien valtakunnan ja Safavidien Persian välillä solmittu rauha, joka päätti Turkin–Persian sodan 1730–1736. Rauha merkitsi myös Persian ja Venäjän keisarikunnan välillä vallinneen liittolaisuuden loppumista ja Persian eroamista vuonna 1735 alkaneesta Venäjän–Turkin sodasta.

Osmanien valtakunta ja Persia olivat sopineet vihollisuuksien lopettamisesta jo kahdesti. 10. tammikuuta 1732 suurvisiiri Topal Osman pašša oli solminut rauhan šaahi Tahmasp II:n kanssa, mutta sopimus ei tyydyttänyt kumpaakaan osapuolta. Kenraali Nadir Šah syrjäytti Tahmaspin ja asetti hänen tilalleen nimelliseksi hallitsijaksi Abbas III:n, joka oli virkaan astuessaan kahdeksan kuukautta vanha. Samaan aikaan sulttaani Mahmud I erotti suurvisiirin ja asetti hänen tilalleen Hekimoğlu Ali paššan, jonka tuli valmistella sodan jatkamista. Sotamenestys oli tasaista ja vihamielisyydet päättyivät Bagdadin paššan välittämään rauhaan 1734. Seuraavana vuonna Venäjä kuitenkin solmi liittolaissopimuksen Persian kanssa palauttaen tälle aiemmin valtaamansa maat ja sota jatkui jälleen. Uudet rauhantunnustelut aloitettiin joulukuussa 1735.

Lokakuussa 1736 "Persian Napoleoniksi" kutsuttu Nadir Šah solmi pysyvämmän rauhan Osmanien valtakunnan kanssa Istanbulissa. Sodan viimeisenä vuonna Persia oli menestynyt taisteluissa ja sopimus oli sille siksi edullinen. Valtakuntien väliset rajat sovittiin samoiksi, kuin ne olivat olleet osmanisulttaani Murat IV:n aikana noin 100 vuotta aiemmin. Osmanit eivät kuitenkaan olleet pahoillaan, sillä he saattoivat nyt keskittää joukkojaan pohjoiseen Venäjää vastaan. Voittojensa ansiosta Nadir Šah valitutti itsensä uudeksi Persian šaahiksi ja hän jatkoi vuonna 1726 alkanutta sotaa Afganistania vastaan. Nadir lakkautti edeltävän kuningashuoneen, Safavidin dynastian ja perusti oman Afšaridin dynastian.

Katso myös
----------

* Belgradin rauha
* Nissan rauha

Lähteet
-------

1. 1 2  *E.J. Brill's first encyclopedia of Islam, 1913–1936 (volume 5, toim. M. Th. Houtsma)*, s. 124–125. Brill, Uusintapainos 1993. ISBN 9004097910.
2. ↑  John Keegan, Andrew Wheatcroft: *Who's who in military history: from 1453 to the present day*, s. 115. Routledge, 1996 2.p.. ISBN 041512722X.
**Oliver Ellsworth** (29. huhtikuuta 1745 Windsor, Connecticut – 26. marraskuuta 1807 Windsor, Connecticut) oli yhdysvaltalainen poliitikko ja tuomari. Hän toimi Yhdysvaltain korkeimman oikeuden puheenjohtajana 1796–1800.

Ellsworth opiskeli Yalessa ja valmistui lakimieheksi College of New Jerseystä (nyk. Princetonin yliopisto) vuonna 1766. Hän kuului Connecticutin lainsäädäntökokoukseen Hartfordin edustajana ja oli vuodesta 1777 osavaltion juristina (*state’s attorney*) Hartfordissa. Ellsworth toimi siirtokuntien kongressin jäsenenä 1777–1783, kuului Connecticutin kuvernöörin neuvostoon 1780–1785 ja toimi tuomarina Connecticutin ylemmässä oikeudessa 1785–1789. Hän osallistui vuoden 1787 perustuslailliseen konventtiin, jossa hän yhdessä Roger Shermanin kanssa ehdotti niin sanottua Connecticutin kompromissia, jolla saatiin ratkaistua kiista osavaltioiden edustuksesta liittovaltion kongressissa. Puolustaessaan uuden perustuslain ratifioimista Connecticutissa Ellsworth onnistui vaikuttamaan yleiseen mielipiteeseen kirjoituksellaan *Letters to a Landholder*.

Vuodesta 1789 Ellsworth oli senaattori ja häntä pidettiin federalistien johtajana senaatissa. Hän vaikutti keskeisesti moniin senaatin varhaisiin päätöksiin ja varsinkin liittovaltiotason tuomioistuinlaitoksen perustanut vuoden 1789 *Judiciary Act* oli pitkälti hänen käsialaansa. Presidentti George Washington nimitti Ellsworthin korkeimman oikeuden puheenjohtajaksi vuonna 1796. Hän joutui jäämään pois virasta jo neljän vuoden kuluttua terveyssyistä. Vuosina 1799–1800 Ellsworth johti lisäksi Yhdysvaltain valtuuskuntaa Ranskassa ja suostutteli Napoleonin hyväksymään sopimuksen, joka vapautti kaupan Yhdysvaltain ja Ranskan välillä. Tämä poisti tuolloin vallinneen sodanuhkan maiden väliltä.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  John F. Kennedy: Oliver Ellsworth (englanniksi) *Encyclopædia Britannica Online Academic Edition*. Viitattu 2.2.2014.

Yhdysvaltain korkeimman oikeuden puheenjohtajat

* Jay
* Rutledge
* Ellsworth
* Marshall
* Taney
* Chase
* Waite
* Fuller
* White
* Taft
* Hughes
* Stone
* Vinson
* Warren
* Burger
* Rehnquist
* Roberts


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Taiteenala | 
* ULAN

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie
* US Congress

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**Lauri Rafael Sipilä** (4. toukokuuta 1904 Mynämäki – 20. toukokuuta 1974 Turku) oli suomalainen arkkitehti ja kuvataiteilija.

Lauri Sipilän vanhemmat olivat Mynämäen kirkkoherra, lääninrovasti ja kansanedustaja Frans Wilhelm (Wilho) Sipilä ja Amanda (Mandi) Matilda o.s. Piirainen. Lauri oli heidän neljäs lapsensa. Taidemaalari Sulho Sipilä oli Lauri Sipilän veli.

Sipilä suoritti ylioppilastutkinnon Turun Suomalaisessa Yhteiskoulussa 1923, ja opiskeli arkkitehdiksi Teknillisessä korkeakoulussa Helsingissä ja valmistui vuonna 1929. Hän toimi apulaisena Erik Bryggmanin, Pauli E. Blomstedtin, Jussi Paatelan sekä Alvar Aallon arkkitehtitoimistoissa vuosina 1926–1932.

Lauri Sipilä perusti oman arkkitehtitoimiston 1937. Hän avioitui Helmi Havosen kanssa 1945. Työurallaan hän toimi myös rakennustarkastajana useissa Turun seudun kunnissa. Hän teki myös pitkän uran opettajana Turun teknillisessä oppilaitoksessa, jääden eläkkeelle talonrakennusopin yliopettajan virasta vuonna 1970. Samoin hän oli useissa luottamustehtävissä vuoteen 1965 asti.

Lauri Sipilä oli myös kuvataiteilija, joka ammensi vaikutteita 1900-luvun alun uusista eurooppalaisista suuntauksista. Hän ei kuitenkaan elinaikanaan osallistunut näyttelyihin tai järjestänyt omia näyttelyitä. Läpileikkaus hänen teoksistaan oli esillä Mynämäen kulttuuritalo Vanhassa yhteiskoulussa ja Mynämäen kirjastossa sekä Raision museo Harkossa osana Suomi 100 -ohjelma

Töitä
-----

Vuosina 1931–1971 Sipilä suunnitteli useita rakennuksia Turkuun ja Turun ympäristökuntiin:

* Naantalin paloasema (1931)
* Kesko Oy:n Turun toimitalo (1937−38)
* Turun teollisuus-koulun lisärakennus (1938)
* Tortinmäen koulu (1942)
* As Osuuskunta Tiilentekijänkatu 4 asunto- ja tehdasrakennus (1943−45)
* Keskusautohalli ja -kauppa Oy:n liike- ja tehdasrakennus (Turku 1945−48)
* Paimion parantolan henkilökunnan asuinrakennus (1948)
* Pohjoismaiden Yhdyspankin talo (Pansio 1949)
* Osuuskassan talo (Turku 1953)
* Raision kunnantalo (1954)
* Merimaskun kirkon restaurointi (1954)
* Asunto Oy Keskuspalatsi (Turku 1955)
* Elokuvateatteri Ritz (Turku 1955)
* Raision säästöpankki- ja asuntosiipi (1958)
* Laitilan yhteiskoulu (1958)
* Oripään seudun yhteiskoulun lisärakennus (1962)
* Turun Suomalaisen Yhteiskoulun lisärakennus (1964−65)

Hän suunnitteli myös Naantalin kuparivuorella sijaitsevan Laivaston sankarivainajien muistoristin, joka paljastettiin 13. syyskuuta 1951.

Lähteet
-------

* Törrönen, Kari (toim.): *Sipilät modernismin pioneerit Suomen itsenäistyessä*. Helsinki: EnergyWave Oy, 2017. ISBN 978-952-68810-0-3.

### Viitteet

1. ↑  Harkon piirtäneen arkkitehdin kuvataidetta esillä Harkon väistötiloissa, Turun Sanomat 27.9.2017
2. ↑  *Karjalainen* 14.9.1951


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)

 |

 |
**Konstantinos V Kopronymos** (lisänimeltään kreik. Κοπρώνυμος, *Sontaniminen*) (718–775) oli Bysantin keisari vuosina 741 ja 743–775.

Leo III teki pojastaan Konstantinoksesta kruununperillisen jo hänen ollessaan vain kaksivuotias ja Leon kuollessa vuonna 741 Konstantinoksesta tuli keisari. Konstantinos ehti olla keisari vain vuoden ennen kuin vallan kaappasi Artabasdos, joka oli auttanut Leoa kun hän oli havitellut keisarinkruunua. Konstantin oli johtamassa armeijaa arabeja vastaan kun Artabasdos hyökkäsi hänen kimppuunsa ja kukisti hänet.

Konstantinos joutui pakenemaan Anatolikonin teemaan jota hänen isänsä Leo oli hallinnut ennen keisariksi tulemistaan ja jossa hänellä oli kannattajia. Vuonna 743 Konstantinos palasi Konstantinopoliin ja valloitti sen 2. marraskuuta. Artabasdos ja hänen poikansa sokaistiin ja useita heidän kannattajistaan teloitettiin.

Konstantinos osoittautui taitavaksi kenraaliksi ja hän valloitti vuonna 746 Syyrian arabeilta. Suurempi uhka Bysantille oli kuitenkin Bulgaria. Vuonna 763 Bysantin armeija löi bulgarit täydellisesti ja vuonna 773 heidät lyötiin taas. 

Konstantinos kannatti isänsä tavoin ikonoklasmia ja Bysantin ja paavin välit huononivat entisestään. Vuonna 751 langobardit valloittivat Ravennan ja Bysantin viimeinen jalansija Pohjois-Italiassa hävisi. Bysantti ei enää voinut auttaa Roomaa langobardien uhkaa vastaan ja paavi löysikin nyt uuden suojelijan frankeista.

Konstantinos kuoli ollessaan sotaretkellä bulgaareja vastaan 14. syyskuuta vuonna 775.

Lähteet
-------

1. ↑  Constantine V Copronymus Encyclopedia Britannica. Viitattu 30.3.2014.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Konstantinos V** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä:**Leo III** | **Bysantin keisari** | Seuraaja:**Artabasdus (741)Leo IV (755)** |

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Italia
* Israel
* Belgia
* Yhdysvallat
* Alankomaat

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Olive Kitteridge** on yhdysvaltalainen HBO:n tuottama neliosainen television minisarja, joka perustuu Elizabeth Stroutin samannimiseen, Pulitzer-palkittuun romaaniin vuodelta 2008. Siinä seurataan eläkkeelle jääneen kulmikkaan ja tiukan matematiikanopettajan (Frances McDormand) avioliittoa helläluonteisen apteekkarin (Richard Jenkins) kanssa. Minisarja koostuu neljästä jaksosta, jotka tapahtuvat eri aikoina Olive Kitteridgen elämässä. Sarja sai kahdeksan Emmy-palkintoa.

Sarja esitettiin Yle Teemalla peräkkäisinä arki-iltoina juhannusviikolla 2016 ja uudelleen viikon välein saman vuoden heinäkuun lauantai-illoissa.

Lähtökohta
----------

Olive Kitteridge on ihmissuhteissaan kolkko ja tiukka mutta hyvää tarkoittava, eläkkeelle jäänyt opettaja, joka asuu Mainen osavaltion kuvitteellisessa merenrantakaupungissa nimeltä Crosby. Hän on naimisissa kiltin ja huomaavaisen apteekkarin Henry Kitteridgen kanssa. Heillä on yksi lapsi, poika Christopher, joka varttuessaan kärsii äitinsä tunnekylmyydestä.

Näyttelijät
-----------

* Frances McDormand – Olive Kitteridge
* Richard Jenkins – Henry Kitteridge
* Zoe Kazan – Denise Thibodeau
* Rosemarie DeWitt – Rachel Coulson
* Martha Wainwright – Angela O’Meara
* John Gallagher Jr. – Christopher Kitteridge aikuisena
* Devin Druid – Christopher Kitteridge 13-vuotiaana
* John Mullen – Kevin Coulson 13-vuotiaana
* Cory Michael Smith – Kevin Coulson aikuisena
* Ann Dowd – Bonnie Newton
* Jesse Plemons – Jerry McCarthy
* Bill Murray – Jack Kennison
* Peter Mullan – Jim O’Casey
* Rachel Brosnahan – Patty Howe
* Brady Corbet – Henry Thibodeau
* Maryann Urbano – Linda Kennison
* Libby Winters – Suzanne
* Patricia Kalember – Joyce
* Audrey Marie Anderson – Ann
* Donna Mitchell – Louise Larkin
* Frank L. Ridley – Herra Thibodeau

Vastaanotto
-----------

*Olive Kitteridge* sai kahdeksan Emmy-palkintoa. Se palkittiin muun muassa parhaana minisarjana ja parhaasta minisarjan käsikirjoituksesta. McDormand ja Jenkins saivat Emmyt nais- ja miespääosistaan.

Lähteet
-------

1. ↑  The Official Website for the HBO Series Olive Kitteridge Hbo.com. Viitattu 23.6.2016.
2. 1 2 3  Olive Kitteridge, Yle Teema. Viitattu 23.6.2016.
Konstantinus III 408–411 lyöttämässään hopeakolikossa helmidiadeemi päässään
**Flavius Claudius Constantinus** tai **Konstantinus III** oli roomalainen sotilas, joka julistautui Länsi-Rooman keisariksi vuonna 407 Britanniassa sen jälkeen kun eräs toinen usurpaattori Gratianus kuoli. Hän sai nopeasti valtaansa myös Gallian ja Hispanian. Keisari Honorius lähetti kenraali Saruksen Galliaan kukistamaan Konstantinusta, mutta Konstantinuksen *magister militum* Gerontius kukisti hänet. Konstantinus teki vanhimmasta pojastaan Constansista apukeisarin eli *caesarin* vuonna 408. 

Vuonna 409 Konstantinuksen asema oli niin tukala, että hän pyysi Honoriukselta anteeksi vallankaappaustansa ja lupasi auttaa häntä visigootteja vastaan. Honorius tunnusti Konstantinuksen aseman keisarina. Mutta jo samana vuonna Galliaan hyökkäsivät vandaalit, alaanit ja sveebit. Gerontius sai heidät pysäytettyä, mutta kapinoi heti tämän jälkeen. Hän antoi julistaa erään Maximuksen keisariksi ja sai pian valtaansa Britannian ja Hispanjan. Vuonna 411 Honoriuksen kenraali Konstantius kukisti Gerontiuksen ja alkoi piirittää Konstantinusta Arlesissa. Konstantinus pakeni erääseen kirkkoon ennen kuin antautui Konstantiukselle. Hänet murhattiin kuitenkin ennen kuin hän pääsi perille Honoriuksen luokse Ravennaan.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä:**Honorius** | **Rooman keisari**Kanssahallitsija:Honorius | Seuraaja:**Honorius** |

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Puola

 |

 |
**Jay & The Miracles** on suomalainen rockyhtye, joka teki 1990-luvun taitteessa kolme albumia, *Small Songs* (AMT 1989), *Sun* (AMT 1990) ja *Stereo* (AMT 1992). Yhtyeen keulahahmo oli kitaristi Jay Havanna, oikealta nimeltään Pekka Hakala, joka sittemmin soitti Suurlähettiläät-yhtyeessä ja on tehnyt musiikin muutamaan elokuvaan. Kahdeksanjäsenisessä yhtyeessä musisoivat muiden muassa kitaristi Puka Oinonen ja basisti Tauno Railo.

Yhtyeen toinen albumi sai *Helsingin Sanomien* Markku Fagerlundilta kolme tähteä viidestä. Fagerlundin mukaan esikoisalbumilta tutut "pienimuotoiset ja sympaattiset sävellykset ovat saaneet hieman lisää tuotantoa niskaansa, mutta muuten tunnelma on yhtä välitön, avoin ja ilmava".

Lähteet
-------

1. ↑  Jay & The Miracles *discogs.com*. Viitattu 14.7.2019.
2. ↑  Jay Havanna Elonetissä.
3. ↑  Mattila, Ilkka: Jay The Miracles kiiruhtaa hitaasti *Helsingin Sanomat*.  5.9.1990. Viitattu 14.7.2019. (Tilaajille.)
4. ↑  Fagerlund, Markku: Levyt.  *Helsingin Sanomat*, 15.9.1990, s. D9.
**Lauri Stenfors** (s. 12. syyskuuta 1990) on suomalainen salibandyn pelaaja ja maailmanmestari. Seuratasolla Stenforsin joukkue on turkulainen TPS. Hän urallaan edustanut myös helsinkiläistä SSV:tä. Hän on pelipaikaltaan puolustaja.

Stenfors aloitti pelaajauransa kaudella 2008–2009 TPS:ssä. Hän pelasi yhteensä turkulaisseurassa 113 ottelua, joissa teki 50 pistettä ja 21 maalia. Otteluista viisi oli pudotuspeliotteluita, sekä pisteistä kuusi ja maaleista kolme on pudotuspeleissä tehtyjä. Stenfors siirtyi helsinkiläiseen SSV:hen kaudeksi 2013–2014. Hän edusti SSV:tä kolmen kauden ajan. SSV:ssä hän pelasi 72 runkosarjaottelua, joissa teki 14 maalia ja 38 pistettä. Pudotuspeleissä hän pelasi 28 ottelua, joissa teki 4 maalia ja 17 pistettä. Stenfors siirtyi takaisin TPS:ään kaudeksi 2016–2017, jossa pelasi paluukaudellaan 23 ottelua tehden niissä 3 maalia ja 7 syöttöpistettä.

Stenfors pelasi ensimmäisen ottelunsa aikuisten maajoukkueessa vuonna 2009. Hän on pelannut kaksissa MM–kilpailuissa 2014 ja 2016. 2014 joukkue saavutti hopeaa, ja 2016 Suomi voitti maailmanmestaruuden. Stenfors on pelannut maajoukkueessa 38 ottelua, joissa on tehnyt 13 maalia ja kuusi syöttöpistettä.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Stenfors Lauri TPS Salibandy. Viitattu 13.7.2017. [vanhentunut linkki]
2. 1 2  Lauri Stenfors nhlfinns.net. Viitattu 13.7.2017.
3. ↑  Pelaajakortti floorball.org. Viitattu 13.7.2017. (englanniksi)

Suomen joukkue – Salibandyn MM-kilpailut 2014
5 Manninen |
8 Kivilehto |
9 Salin |
11 Moilanen |
13 Töllikkö |
15 Kailiala |
16 Koskelainen |
17 Lamminen |
18 Kapanen |
20 Salo |
21 Väänänen |
22 Kukkola |
23 Hänninen |
27 Hyvärinen |
29 Kohonen |
30 Stenfors |
31 Kosonen |
33 Lax |
48 Ikonen |
50 Tiitu |
Valmentaja Kettunen


Suomen joukkue – Salibandyn MM-kilpailut 2016
6 Savonen |
8 Kivilehto |
9 Salin |
10 Aro |
11 Moilanen |
17 Lamminen |
19 Pylsy |
20 Salo |
21 Väänänen |
22 Kukkola |
27 Junkkarinen |
28 Ihme |
29 Kohonen |
30 Stenfors |
31 Kosonen |
50 Tiitu |
61 Kotilainen |
77 Johansson |
81 Manninen |
87 Kailiala |
Valmentaja Kettunen


Suomen joukkue – Salibandyn MM-kilpailut 2018
5 Hautaniemi |
8 Kivilehto |
9 Salin |
16 Piha |
17 Lamminen |
18 Kapanen |
19 Pylsy |
20 Salo |
21 Väänänen |
22 Kukkola |
29 Kohonen |
30 Stenfors |
31 Kosonen |
35 Toriseva |
36 Lastikka |
56 Savonen |
61 Kotilainen |
66 Leikkanen |
77 Johansson |
87 Kailiala |
Valmentaja Nykky


Suomen joukkue – Salibandyn MM-kilpailut 2020
5 Hautaniemi |
8 Kivilehto |
9 Salin |
10 Heikkilä |
12 Sikkinen |
17 Lamminen |
19 Pylsy |
20 Salo |
21 Väänänen |
27 Junkkarinen |
30 Stenfors |
35 Toriseva |
36 Lastikka |
41 Kaltiainen |
61 Kotilainen |
66 Leikkanen |
73 J. Kainulainen |
76 R. Kainulainen |
77 Johansson |
81 Lehkosuo |
87 Kailiala |
Valmentaja Nykky
*Boreadit pelastavat Fineuksen harpyijoilta*, punakuviokrateeri, noin 460 eaa.
**Fineus** (m.kreik. Фινεύς) oli kreikkalaisessa mytologiassa Traakian kuningas, Agenorin poika. Apollon oli antanut Fineukselle selvinnäkemisen lahjan, mutta paljastettuaan ihmisille jumalten aikeita, hänelle oli annettu valinta joko sokeuden ja normaalin mittaisen elämän tai näkökyvyn ja lyhyen eliniän väliltä. Fineus oli valinnut sokeuden. Tämä puolestaan oli raivostuttanut auringonjumala Helioksen, koska Fineus oli mieluummin valinnut elon pimeydessä kuin hänen tuottamassaan valossa. Niin hän lähetti harpyijat - olennot, joilla oli linnun ruumis mutta naisen pää - estämään Fineusta syömästä yhtään enempää kuin hän tarvitsi elämiseen. 

Tämä jatkui aina siihen saakka, kunnes kultaista taljaa etsimässä olleet Iason ja argonautit saapuivat kaupunkiin ja heidän tuli kuningasta sääli. Iason järjesti aterian ja tappoi harpyijat näiden palatessa. Kiitollisuuden osoituksenaan Fineus paljasti Iasonille Kolkhiksen sijainnin ja neuvoi, kuinka he pääsisivät Symplegadien, liikkuvien kallioiden, ohitse. Tämän jälkeen he erosivat.[1]

Lähteet
-------

1. ↑  Apollonio Rhodios, *Argonautica ii, 178-268* (engl. käännös)

Commons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Fineus (Agenorin poika)**.
**Lauri Sotisaari** (5. heinäkuuta 1901 Kemi – 10. syyskuuta 1988) oli suomalainen kenraalimajuri.

Sotisaari kuului Kemin suojeluskuntaan 1917–1921 ja osallistui vuoden 1918 sotaan Perä-Pohjolan, Hämeen ja Satakunnan rintamilla. Hän kävi 4. kadettikurssin 1921–1923 sekä Sotakorkeakoulun 1938–1939 (ye-upseeri 1942). Vuodesta 1923 hän toimi Polkupyöräpataljoona 1:ssä nuorempana upseerina ja myöhemmin komppanianpäällikkönä. Talvisodassa Sotisaari komensi Kevyt Osasto 4:ää 11. joulukuuta 1939 asti ja sen jälkeen Polkupyöräpataljoona 5:ttä haavoittuen 8.3.1940 Viipurinlahdella. Jatkosodassa hän komensi "Ässärykmentin" II/JR 26 pataljoonaa 8. elokuuta 1941 asti. "Vallilan rykmenttiä" eli JR 47:ää Sotisaari komensi 19.12.1941–25.1.1942. Vuosina 1942–1943 hän toimi opettajana Maasotakoulussa ja Huoltokoulussa. 9.7.1943 alkaen sodan loppuun asti Sotisaari johti JR 10:ä. 

Sodan jälkeen 1945–1950 Sotisaari komensi Jääkäripataljoona 1:tä. Seuraavat viisi vuotta Sotisaari johti Kadettikoulua (Maasotakoulua). 1. prikaatin komentajan hän toimi 1.5.1955–4.6.1958. Pohjois-Suomen sotilasläänin komentajana Sotisaari oli 1958–1960. Uransa päätteeksi hän komensi Panssariprikaatia 4.2.1960–5.5.1961. 

Ylennyksiä: majuri 14.1.1940, everstiluutnantti 27.11.1941, eversti 6.7.1944, kenraalimajuri 1960.

Lähteet
-------

1. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive)
**Thomas Herbert Maguire** (1821–1895) oli brittiläinen taidemaalari ja litografi.

Maguire syntyi Lontoossa ja hänen isänsä oli litografi Henry Calton Maguire. Thomas opiskeli kuninkaallisessa taideakatemiassa ja vuonna 1846 hän voitti hopeamitalin elämää esittävien piirrosten kategoriassa. Thomas alkoi tehdä muotokuvia ja hän oli mestarilitografi ja viivapiirtäjä Richard James Lanen oppipoikana.

Vuonna 1847 Maguire meni naimisiin Agnes Inglisin kanssa Lontoossa ja he saivat useampia lapsia.

Heinäkuussa 1853 Maguire nimitettiin litografiksi kuningattaren hoviin, ja tuohon aikaan hänellä oli oma työtila Osborne Housessa Wightsaarella. Siellä hän teki useita muotokuvia hallitsijaperheen jäsenistä.

Maguire kuoli 73-vuotiaana Lontoossa loppukeväästä 1895.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Maguire, Thomas Herbert *Suffolk Artists*. Viitattu 28.2.2023. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Thomas Herbert Maguire** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Yhdysvallat
* Australia

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz
* Musée d'Orsay
* RKD Artists
* Te Papa (New Zealand)
* ULAN

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* SNAC

 |

 |
*Tämä artikkeli kertoo historiallisesta Oksitanian alueesta. Ranskassa on hallinnollinen Oksitanian alue.*
**Oksitania** (oksitaaniksi *Occitània*) on historiallinen alue Etelä-Euroopassa. Alueella puhuttiin ennen pääkielenä oksitaania, mutta nykyään sitä puhutaan pääasiassa toisena kielenä. Oksitaniaan kuuluu kolmasosa Ranskasta, ja alueita Espanjasta, Monacosta ja Italiasta.

Kieli
-----

Nykyään alueen 16 miljoonasta asukkaasta 200 000–800 000 puhuu oksitaania. Oksitaani on virallisena kielenä vain Espanjan Val d'Aranissa, jossa puhuttua oksitaanin murretta kutsutaan araneesiksi. Italiassa oksitaani on suojeltu kieli.

Maantiede
---------

Oksitaniaan kuuluvat seuraavat alueet:

* Ranskassa: Provence, Drôme, Vivarais, Auvergne, Limousin, Guyenne, Gascone, Dauphiné ja Languedoc
* Italiassa: Oksitaanilaaksot
* Espanjassa: Val d'Aran

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Occitania
**Kolmikulma** (ruots. *Trekanten*) eli **Dianapuisto** on pieni, suorakulmaisen kolmion muotoinen puisto Helsingin keskustassa. Sitä rajoittavat Yrjönkatu, Uudenmaankatu ja Erottajankatu. Puisto on uusittu vuosina 2006 ja 2007.

Kolmikulma sijaitsee kolmen kaupunginosan kohtaamispisteessä. Puisto kuuluu Kaartinkaupungin kaupunginosaan, mutta heti korttelin lounaispuolella on Punavuoren kaupunginosa ja luoteispuolella Kampin kaupunginosa. Puiston kolmiomaisuus johtuu sen sijainnista kahden erisuuntaisen ruutukaava-alueen rajalla. Sen itäpuolella, muun muassa Kaartinkaupungissa, kadut kulkevat likipitäen pääilmansuuntien mukaisesti, mutta länsipuolella, Kampissa ja Punavuoressa, katujen suunnat poikkeavat pääilmansuunnista noin 30 astetta.

Korttelia ympäröivät talot on rakennettu pääsääntöisesti 1800-luvun lopulla ja 1900-luvun alussa. Puiston pohjoispuolella olevassa talossa toimi pitkään Tullihallitus. Yrjönkadulla puiston kohdalla toimi 25 vuotta elokuvateatteri Diana ja sittemmin elokuvateatteri nimellä Lasten Cinema. Samassa tilassa toimii ruotsinkielinen lastenteatteri Unga Teatern.

Veistos
-------

Tellervo, Tapion tytär -veistos ja suihkulähteet.
Puistossa on kuvanveistäjä Yrjö Liipolan suunnittelema vuonna 1928 valmistunut *Tellervo, Tapion tytär* -veistos, joka kuvaa metsän jumalatar Tellervoa heittämässä keihästä. Patsasta kutsutaan yleisesti myös nimellä Diana antiikin tarustojen metsästyksen jumalattaren mukaan. Tästä puisto on saanut kutsumanimensä Dianapuisto.

Liikenne
--------

Puiston ohi kulkevat raitiolinja 10 (Kirurgi – Pikku Huopalahti) Erottajankatua pitkin sekä linja-autolinja 24 (Ullanlinna–Seurasaari) pohjoiseen Erottajankatua, etelään Uudenmaankatua ja Yrjönkatua pitkin. Vuosina 2008–2012 puiston reunassa oli lisäksi Itä-Pasilaan johtavan raitiolinjan 9 päätepysäkki. Kolmikulmaan on suunnitteilla Kruunusillat-raitiotieyhteyden toinen Helsingin keskustan lähtöpaikoista. Myös Vihdintien pikaraitiotien päätepysäkkiä kaavaillaan Kolmikulmaan.

Kulttuurissa
------------

*Kolmikulma* on myös Karo Hämäläisen vuonna 2012 ilmestyneen romaanin nimi.

Lähteet
-------

1. ↑  Helsingin karttapalvelu (Puisto viheraluekartassa) *kartta.hel.fi*. Viitattu 25.4.2021.
2. ↑  Veli-Pekka Lehtonen, Suomen vanhin kino on vuokrattavana, Helsingin Sanomat 11.10.2011 sivu C 1
3. ↑  Unga teatern (Arkistoitu – Internet Archive)
4. ↑  Kruunusillat etenivät valtuustossa – Nämä ovat Laajasalon ratikkalinjat *Helsingin uutiset*.  5.11.2015.  Arkistoitu 7.5.2019. Viitattu 7.5.2019.
5. ↑  WSOY (Arkistoitu – Internet Archive)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Kolmikulma** Wikimedia Commonsissa
**Hoche** oli Ranskan laivaston vuonna 1886 vesillelaskettu ironclad.

Valmistus
---------

Alus tilattiin 3. elokuuta 1880 Lorientin laivastontelakalta, missä köli laskettiin kesäkuussa 1881. Alus laskettiin vesille 29. syyskuuta 1886 ja otettiin palvelukseen vuonna 1890.

Palvelus
--------

Vuonna 1892 alus kolaroi Marseillen edustalla *SS Maréchal Canrobertin* kanssa, jolloin rahtialus upposi vieden mukanaan 107 matkustajaa ja miehistönjäsentä. Alus oli modernisoitavana syyskuusta 1894 huhtikuuhun 1895, jolloin sen kahdeksantoista 138 mm tykkiä korvattiin kahdellatoista uudemman mallisella tykillä. Uusien tykkien tulinopeus oli suurempi. Samalla taaempi panssaroitu masto korvattiin tappimastolla. Vuosien 1899-1902 modernisoinnissa aluksen höyrykoneet ja kattilat uusittiin, jolloin yksi suuri pakka korvattiin kahdella vierekkäin asennetulla pienemmällä. Samalla poistettiin suuri osa kansirakenteista.

Alus poistettiin palveluksesta huhtikuussa 1908 ja se siirrettiin reserviin. Aluksen aseistus riisuttiin 1. tammikuuta 1910. *Jauréguiberry* ja *Pothuau* upottivat sen maalilaivana 2. joulukuuta 1913.

Lähteet
-------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **FS Hoche (1886)**.
* Gardiner, Robert (toim.): *Conway's All the World's Fighting Ships 1860–1905*. Lontoo, Englanti: Conway Maritime Press, 2002. ISBN 0-85177-133-5. (englanniksi)
* Gardiner, Robert (toim.): *Conway's All the World's Fighting Ships 1906–1921*. Lontoo, Englanti: Conway Maritime Press, 1985. ISBN 0-85177-245-5. (englanniksi)

### Viitteet

1. ↑  Gardiner, Robert 1906-1921 s. 191
2. ↑  Gardiner, Robert s. 292


|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  | Edeltäjä:**Amiral Baudin -luokka** | **Ranskan laivaston taistelulaivaluokat** | Seuraaja:**Marceau-luokka** |
**Kolmiodraama** oli kolmihenkinen espoolainen rap-yhtye. Yhtyeeseen kuuluivat MC:t Bloge ja Oiva Vedätys sekä tuottaja Rammu. Yhtyeen taustajoukoissa pyöri myös tuottaja Eemo1. Kolmiodraama julkaisi yhteensä kolme omakustannealbumia ja julkaisi ensimmäisen studioalbuminsa *Jotain tasottavaa* Karma Musiikin kautta huhtikuussa 2011.

Historia
--------

Kolmiodraaman perustajajäsenet Bloge ja Oiva Vedätys tutustuivat lukiossa kummankin asuessa Kirkkonummella. He aloittivat musiikin tekemisen vuosituhannen vaihteessa. He saivat mukaansa kolmannenkin jäsenen tuottajaksi, joka kuitenkin jättäytyi pois alkuvaiheilla. Bloge ja Oiva Vedätys jatkoivat musiikin tekoa duona käyttäen kuitenkin nimeä Kolmiodraama. He ehtivät julkaista kaksi omakustannealbumia kahdestaan, kunnes alun perin Pieksämäeltä kotoisin oleva Rammu liittyi yhtyeen uudeksi tuottajaksi 2006. Vaikka Rammu on yhtyeessä tuottajan roolissa, syntyvät Kolmiodraaman kappaleiden taustat enimmäkseen kaikkien kolmen jäsenen yhteistyönä. Eemo1:sen välityksellä yhtye päätyi lopulta Karma Musiikille, jonka kautta yhtyeen ensimmäisen studioalbumi *Jotain tasottavaa* julkaistiin 18. huhtikuuta 2011.

Diskografia
-----------

### Albumit

* Katutasonpaskaa (2004, CDR)
* Hei jotain tasoo (2005, CDR)
* Kolmiodraama EP (2008, vinyyli)
* Jotain tasottavaa (2011, CD)

### Musiikkivideot

* "Meni vähän vituiks" (mukana Kreivi, 2011)
* "Lämmintä bissee ja kylmii naisii" (mukana Lauri Räpping Vantaanjoki & Jodarok, 2011)
**Lauri Johannes Sipari** (s. 5. joulukuuta 1945 Taivalkoski) on suomalainen näytelmäkirjailija, dramaturgi ja kääntäjä. Hän toimi Teatterikorkeakoulun rehtorina 1997–2005.

Sipari kirjoitti 1970-luvulla useita Suomen historiasta aiheensa saaneita näytelmiä (*Sven Tuuva*, *Suomen kuningas*, *Salakauppoja*, *Kesä Aunuksessa*, *-06*, *Wiipurin nopeat*, *Vapauden kaikuja*, *Siviilikesä*) joita esitettiin Suomenlinnan kesäteatterissa. Sipari on myös suomentanut William Shakespearen näytelmät *Julius Caesar*, *Coriolanus*, *Kesäyön uni, Timon ateenalainen* ja *Romeo ja Julia* sekä August Strindbergin *Uninäytelmän*.

Teoksia
-------

* *Tuhannen ja yhden työn tarinat: Raportti TV-ohjelman teosta*. Weilin & Göös, 1971.
* *Hyvä omatunto: näytelmät Suomenlinnassa 1970–1977*. Like - Teatterikorkeakoulu, 2005.
* *Timon ateenalainen* Suomennos William Shakespearen näytelmästä. WSOY 2011.

Palkinnot
---------

* Valtion näytelmäkirjailijapalkinto yhdessä Tytti Oittisen ja Timo Virkin kanssa 1970.

Lähteet
-------

* Suomen kirjailijat -tietokanta (Arkistoitu – Internet Archive)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Taiteenala Muokkaa Wikidatassa | 
* MusicBrainz

 |

 |
**Thomas Lund Helveg** (s. 24. kesäkuuta 1971 Odense, Tanska) on tanskalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan puolustaja. Hän edusti kotimaassaan Superliigan Odensea ja pelasi myös Italiassa, Englannissa ja Saksassa. Hän pelasi Tanskan maajoukkueessa yli sata ottelua.

Helveg aloitti ammattilaisuransa Odensen riveissä vuonna 1989. Hän saavutti seuran riveissä yhden liigamestaruuden ja kaksi cup-mestaruutta. Vuonna 1994 Helveg siirtyi Italiaan Udineseen ja sieltä vuonna 1998 Milaniin. Milanin riveissä hän saavutti liigamestaruuden ja cup-mestaruuden sekä Mestarien liigan voiton. Vuosina 2003–2007 Helveg edusti vielä italialaista Internazionalea, englantilaista Norwichia ja saksalaista Mönchengladbachia. Vuonna 2007 hän palasi Odenseen ja saavutti heti samana vuonna seuran riveissä cup-mestaruuden.

Tanskan maajoukkueessa Helveg debytoi vuonna 1994. Hän on edustanut Tanskaa EM-kisoissa vuosina 1996, 2000 ja 2004 sekä MM-kisoissa vuosina 1998 ja 2002. Helveg pelasi urallaan 108 maaottelua, joissa hän teki kaksi maalia. Hän on toiminut myös Tanskan kapteenina.

Saavutukset
-----------

* Tanskan-mestaruus 1989
* Tanskan cupin voitto 1991, 1993, 2007
* Italian-mestaruus 1999
* Italian cupin voitto 2003
* Mestarien liigan voitto 2003
* Tanskan vuoden jalkapalloilija 1994

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Thomas Helveg *UEFA.com*.  15.1.2011. UEFA. Viitattu 4.7.2012. (englanniksi)
2. 1 2  Denmark - Record International Players  5.7.2018. RSSSF. Viitattu 6.8.2018. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Profiili Odensen sivuilla (Arkistoitu – Internet Archive) (tanskaksi)
* Profiili Tanskan jalkapalloliiton sivuilla (tanskaksi)
* Profiili FootballDatabase-tietokannassa (englanniksi)

  

Tanskan joukkue – Jalkapallon MM-kilpailut 1998
1 Schmeichel  |
2 Schjønberg |
3 Rieper |
4 Høgh |
5 Heintze |
6 Helveg |
7 Nielsen |
8 Frandsen |
9 Molnar |
10 M. Laudrup |
11 B. Laudrup |
12 Colding |
13 Laursen |
14 Wieghorst |
15 Tøfting |
16 Krogh |
17 Goldbæk |
18 Møller |
19 Sand |
20 Henriksen |
21 Jørgensen |
22 Kjær |
Valmentaja Johansson
**Justice** oli 1908 valmistunut Ranskan laivaston Liberté-luokan pre-dreadnought-taistelulaiva.

Valmistus
---------

*Pääartikkeli: Liberté-luokka*
Alus tilattiin La Seyne sur Meristä Société Nouvelle des Forges et Chantiers de la Méditerranéelta, missä köli laskettiin huhtikuussa 1903. Alus laskettiin vesille 27. lokakuuta 1904 ja otettiin palvelukseen helmikuussa 1908.

Palvelus
--------

Syyskuussa 1909 alus vieraili sisaraluksineen Yhdysvalloissa ottaen osaa Hudson-Fulton juhlallisuuksiin. Kontra-amiraali Jules le Pordin johtama osasto lähti Brestistä ja se saapui seitsemän päivää myöhemmin New Yorkiin tehtyään matkaa keskimäärin 16 solmun nopeudella. Alkuvuodesta 1911 laivasto testasi langattomia lähettimiä *Véritéllä* ja *Justicella*. Viestien vastaanottoon kyettiin 116 kilometrin päästä lähettäjästä. Aluksella syttyi 11. lokakuuta tulipalo, joka lähes tuhosi aluksen. Palon uskottiin syttyneen oikosulusta lähellä etummaista makasiinia. Kapteeni sai kuitenkin toteutettua makasiinin täytön vedellä estäen siten palon leviämisen makasiiniin.

Ensimmäisen maailmansodan alkaessa alus oli Ranskan Välimeren laivaston 2. laivueen 1. viirikössä yhdessä sisaraluksensa *Démocratien* kanssa. Alukset suojasivat aluksi XIX armeijakunnan siirron Algeriasta Ranskaan. Sen jälkeen tärkein tehtävä oli estää Itävalta-Unkarin laivaston pääsy Adrianmereltä. Vuonna 1914 alus osallistui Antivarin taisteluun, jossa upotettiin *SMS Zenta*. Ranskan laivaston taistelulaivat tulittivat tämän jälkeen Cattaroa houkutellakseen tuloksetta Itävalta-Unkarin laivaston taisteluun.

Sodan päätyttyä alus osallistui Venäjän sisällissotaan. Laivasto nousi kapinaan 19. huhtikuuta, jonka aikana kapteeni poistatti aluksen tykkien lukot. Laivasto palasi kapinan lauettua Ranskaan. Alus poistettiin alusluettelosta 1922 ja se myytiin romutettavaksi.

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:French battleship Justice

Lähteet
-------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **FS Justice (1904)**.
* Gardiner, Robert (toim.): *Conway's All the World's Fighting Ships 1860–1905*. Lontoo, Englanti: Conway Maritime Press, 2002. ISBN 0-85177-133-5. (englanniksi)

### Viitteet

1. ↑  Gardiner, Robert 1860-1905 s. 297

*Liberté*-luokan taistelulaivat

|  |
| --- |
| *Liberté* – *Justice* – *Vérité* – *Démocratie* |
| Edeltäjä: République-luokka – Seuraaja: Danton-luokka |
**Ivan Andrejevitš Kozlov** (ven. Ива́н Андрее́вич Козло́в, 6. heinäkuuta 1888 Kolomnan kihlakunnan Sandyrin kylä – 27. maaliskuuta 1957 Moskova) oli venäläinen neuvostokirjailija.

Ivan Kozlov syntyi köyhään talonpoikaisperheeseen. Hän liittyi vuonna 1905 Venäjän sosiaalidemokraattiseen työväenpuolueeseen, osallistui vallankumousliikkeeseen, tuomittiin vankeuteen ja pakeni ulkomaille. Kozlov osallistui Venäjän sisällissotaan Ukrainassa ja Krimillä. Vuosina 1923–1925 hän opiskeli Valeri Brjusovin kirjallisuusinstituutissa Moskovassa. Toisen maailmansodan aikana Kozlov työskenteli Krimin maanalaisen puoluekeskuksen sihteerinä ja johti saksalaisten vastaista toimintaa Kertšissä ja Simferopolissa.

Kozlov aloitti näytelmäkirjailijana vuonna 1920. Vuonna 1926 ilmestyi hänen vuoden 1905 vallankumouksesta kertova pienoisromaaninsa *Vstrjaska*. Kirjailijan dokumenttiromaania *Maanalainen Krim* (*V Krymskom podpolje*, 1947) on pidetty yhtenä parhaista neuvostopartisaaneista kertovista teoksista. Se sai Stalin-palkinnon vuonna 1948.

Suomennettu teos
----------------

* *Maanalainen Krim: muistelmia*. Suom. Oleg Korimo. Helsinki: Kansankulttuuri, 1949.

Lähteet
-------

1. 1 2  Kratkaja literaturnaja entsiklopedija *feb-web.ru*. Viitattu 26.4.2018.


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Alankomaat
* Puola

 |

 |
**Sergei Ivanovitš Bulygin** (ven. Сергей Иванович Булыгин, s. 10. heinäkuuta 1963 Solovjovka, Novosibirskin alue) on venäläinen ampumahiihtäjä, joka aktiiviurallaan edusti Neuvostoliittoa.

Bulygin hiihti ankkuriosuuden kultaa voittaneessa Neuvostoliiton 4 × 7,5 kilometrin viestijoukkueessa Sarajevon olympialaisissa 1984. Hän sijoittui Sarajevossa lisäksi 10 kilometrillä 11:nneksi ja 20 kilometrillä 17:nneksi. Hän voitti viestin maailmanmestaruuden Antholzissa 1983, Ruhpoldingissa 1985 ja Oslossa 1986. Feistritzissä 1989 hän voitti joukkuekilpailun maailmanmestaruuden ja sai MM-hopeaa viestissä. Henkilökohtaisella matkalla hän oli parhaimmillaan kuudes 20 kilometrillä Antholzissa 1983. Nuorten MM-kilpailuissa hän saavutti 1982 hopeaa viestissä ja pronssia 15 kilometrillä.

Aktiiviuransa jälkeen Bulygin työskenteli ampumahiihtovalmentajana Valko-Venäjällä ja Sveitsissä sekä myöhemmin neuvonantajana Valko-Venäjän urheiluasioiden hallinnossa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6 7  Sergey Bulygin *sports-reference.com*.  Arkistoitu 18.12.2012. Viitattu 5.12.2013. (englanniksi)
2. ↑  Biathlon at the 1984 Sarajevo Winter Games: Men's 4 × 7.5 kilometres Relay *sports-reference.com*.  Arkistoitu 10.12.2008. Viitattu 5.12.2013. (englanniksi)
3. 1 2  Biathlon World Championships Men: 4 x 7.5 km Relay *sports123.com*. Viitattu 5.12.2013. (englanniksi)
4. ↑  Biathlon World Championships Men: Team Race *sports123.com*. Viitattu 5.12.2013. (englanniksi)
**Kolmikärjen talo** oli antiikin aikainen yksityistalo Deloksen saarella Kreikassa. Sen rauniot ovat Deloksen arkeologisella alueella, joka on Unescon maailmanperintökohde. Tarkemmin kohde sijaitsee Deloksen niin kutsutussa Teatterikorttelissa. Rakennuksesta tutkimuksessa käytetty nimitys on nykyaikainen.

Kolmikärjen talon rauniot.
Kolmikärjen talon delfiinimosaiikki.
Kolmikärjen talo rakennettiin hellenistisellä kaudella noin vuonna 150–100 eaa. Sen on ehdotettu kuuluneen jollekin syyrialaiselle kauppiaalle. Talo sijaitsee Teatterikorttelissa Deloksen teatterille johtavan tien varrella.

Rakennus on pohjakaavaltaan epäsäännöllisen muotoinen, ja sen huoneet on ryhmitelty doorilaista tyyliä edustaneen peristyylipihan eli pylväspihan ympärille. Keskuspihan keskellä on impluvium ja sen alapuolella vesisäiliö sadeveden keräämiseksi. Lattiat on koristeltu taidokkailla mosaiikeilla, joista tunnetuimmassa esiintyy delfiini. Muita eläinaiheita talon koristelussa ovat muun muassa härät ja leijonat. Talon sisäänkäynti oli länsisivulla.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Delos, House of the Trident *Perseus*. Viitattu 24.10.2016. (englanniksi)
2. 1 2  Webb, Pamela A.: *Hellenistic Architectural Sculpture: Figural Motifs in Western Anatolia and the Aegean Islands*, s. 30. University of Wisconsin Press, 1996. ISBN 0299149803. Teoksen verkkoversio. (englanniksi)
3. ↑  Delos *Ancient Greece*. Viitattu 24.10.2916. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Kolmikärjen talo** Wikimedia Commonsissa
**Ivan Karpenko-Karyi**, kirjailijanimi: **Ivan Tobilevytš**, (29. syyskuuta 1845 Arsenivka, Bobrynetsin piiri, Hersonin kuvernementti – 15. syyskuuta 1907 Berliini, Saksa) oli tunnettu ukrainalainen näyttelijä ja näytelmäkirjailija. Hänen sisaruksiaan olivat teatterin piirissä toimineet Panas Saksahanskyi, Mykola Sadovskyi, ja Marija Sadovska-Barilotti.

Karpenko-Karyi aloitti 14-vuotiaana poliisin palveluksessa. Hän tutustui 1863 Marko Kropyvnytskyihin, ja he alkoivat tuottaa Jelysavethradissa harrastajateatteria. Hän menetti 1883 työpaikkansa oltuaan tekemisissä ukrainalaisten vallankumouksellisten kanssa ja hankittuaan heille passeja. Hän liittyi sitten Myhailo Starytskyin teatteriseurueeseen. Hänet karkotettiin 1884 Novotšerkasskiin, josta hän palasi Ukrainaan 1886 mutta joutui olemaan vielä vuoteen 1889 poliisin tarkkailussa. Vuodesta 1887 siihen asti, kunnes hän 1904 sairastui, hän asui ja kirjoitti maatilallaan. Hän työskenteli myös näyttelijänä, pääasiassa veljensä Panas Saksahanskyn kiertävässä seurueessa. Hän sai kiitosta rooleistaan ukrainalaisissa näytelmissä, joista osan hän oli itse kirjoittanut. Hän hautansa on hänen maatilallaan lähellä Jelysavethradia (nykyisin Kropyvnytskyi). Siellä avattiin vuonna 1956 kirjallinen museo Hutir Nadija.

Merkittäviin ukrainalaisiin näytelmäkirjailijoihin kuuluva Karpenko-Kary aloitti kirjoittamisen melko myöhään, ja ensimmäinen novelli *Novobranets* ja ensimmäinen näytelmä ilmestyivät 1883. Hän kirjoitti kaikkiaan 18 näytelmää, joita on esitetty paljon. Näytelmissä hän kuvaa realistisesti ja tarkasti maalaiselämää ja sosiaalisia suhteita, mutta niissä kuvastuu myös kolonialismi Venäjän hallitsemassa Ukrainassa: köyhyys ja ylikansoitus, vastuuasemassa olevien talonpoikien väärinkäytökset.

Joillakin Karpenko-Karyin näytelmillä oli merkittävä vaikutus ukrainalaisen teatterin kehityksessä. Hän hylkäsi tunteikkaan kansanomais-etnografisen lähestymistavan ja melodraaman muodot ja kuvasi sosiaalisia suhteita ja ristiriitoja keskittyen psykologisiin muotokuviin ja henkilöhahmojen kehittymiseen. Näin hän kirjoitti hienoja vuosisadanvaihteen ukrainalaisiin opettavaisiin näytelmiin kuuluvia teoksia, jotka kuvaavat talonpoikien elämää ja loivat perustaa nykyaikaiselle ukrainalaiselle teatterille. Näytelmiä on esitetty ja julkaistu myöhemminkin.

Lähteet
-------

1. ↑  Czech National Authority DatabaseView and modify data on Wikidata. Tieto on haettu Wikidatasta.
2. 1 2 3 4  Ivan Koshelivets: Karpenko-Kary, Ivan *Internet Encyclopedia of Ukraine*.  1989. Viitattu 246.2022. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Ivan Karpenko-Karyi** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
	+ 2
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Saksa
* Yhdysvallat
* Ruotsi
* Tšekki
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* Internet Encyclopedia of Ukraine
* IdRef

 |

 |
Sergei Gusev-Orenburgski
**Sergei Ivanovitš Gusev-Orenburgski** (ven. Серге́й Ива́нович Гу́сев-Оренбу́ргский, oikea sukunimi *Gusev*; 5. lokakuuta 1867 Orenburg – 1. kesäkuuta 1963 New York) oli venäläinen kirjailija.

Sergei Gusev-Orenburgskin vanhemmat olivat varakkaita Orenburgin kasakoita. Hän opiskeli kotikaupunkinsa ja Ufan hengellisissä seminaareissa ja työskenteli sen jälkeen kansakoulunopettajana ja maalaispappina.

Gusev-Orenburgski alkoi kirjoittaa Gleb Uspenskin vaikutuksesta. Hänen ensimmäinen kertomuksensa ilmestyi vuonna 1890. Vuonna 1898 Gusev-Orenburgski päätti omistautua kirjallisuudelle. Hän työskenteli toimittajana ja julkaisi narodnikkien perinteitä jatkaneita maaseutuaiheisia kertomuksia. 1900-luvun alussa Gusev-Orenburgski tuli tunnetuksi varsinkin papiston arjen kuvaajana.

Kun Gusev-Orenburgski tutustui Maksim Gorkiin, hänestä tuli tämän perustaman Znanije-kustantamon osakas. Hänen tunnetuin teoksensa on pienoisromaani *Nuori Venäjä* (*Strana otsov*, 1905), joka on laadittu vuoden 1905 vallankumouksen hengessä. Sen aiheena on "isien" ja yhteiskunnallisia uudistuksia vaativien "lasten" konflikti. Myöhemmissä teoksissaan, kuten *V gluhom ujezde* ("Syrjäisellä maaseudulla", 1912) Gusev-Orenburgski palasi perinteiseen realismiin.

Ensimmäisen maailmansodan aikana Gusev-Orenburgski työskenteli sairaalajunissa ja julkaisi sotakuvauksia. Hän piti Venäjän vallankumousta väistämättömänä ja kierteli sen jälkeen kaksi vuotta eri puolilla maata.

Vuonna 1920 kirjailija muutti Tšitan ja Harbinin kautta Yhdysvaltoihin. Hän työskenteli emigranttilehtien toimittajana ja kirjoitti muutamia teoksia, joista kiinnostavin on omaelämäkerrallinen romaani *Strana detei* ("Lasten maa", 1928). 1920-luvun lopulla Gusev-Orenburgski harkitsi myös paluuta Venäjälle.

Suomennettuja teoksia
---------------------

* "Aidan läpi" ("Skvoz pregrady"). Teoksessa *Nykyajan venäläisten kirjailijain kertoelmia 2*. Helsinki: Emil Vainio, 1908.
* *Nuori Venäjä* (*Strana otsov*). Suom. Ilmari Calamnius-Kianto. Porvoo: WSOY, 1906.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6  *Russkaja literatura XX veka. Prozaiki, poety, dramaturgi: biobibliografitšeski slovar*, s. 601–602. Moskva: Olma-Press Invest, 2005. ISBN 5-94848-211-1. Teoksen verkkoversio. (venäjäksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Espanja
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**Ivan Mihailovitš Kizimov** (ven. Иван Михайлович Кизимов, 28. huhtikuuta 1928 Novotšerkassk, Venäjän SFNT – 22. syyskuuta 2019) oli Neuvostoliittoa edustanut kouluratsastaja, olympiavoittaja ja maailmanmestari. 

Kizimov kilpaili kouluratsastuksessa neljissä kesäolympialaisissa, kolmissa maailman- ja viisissä euroopanmestaruuskilpailuissa saavuttaen joka kerta vähintään yhden mitalin viimeisiä arvokisojaan, Montréalin kesäolympialaisia 1976, lukuun ottamatta. Olympiamitaleita Kizimov voitti neljä kappaletta: Méxicosta 1968 yksilökilpailun kultaa ja joukkuekilpailun hopeaa, Münchenissä 1972 joukkuekilpailun kultaa ja Tokiossa 1964 joukkuekilpailun pronssia. Lisäksi hän sijoittui Münchenin yksilökilpailussa ja Montréalin joukkuekilpailussa neljänneksi. Ainoan maailmanmestaruutensa Kizimov voitti joukkuekilpailusta vuonna 1970. Himmeämpiä arvokisamitaleita hän saavutti MM-kilpailuista kolme ja EM-kilpailuista kahdeksan kappaletta. Neuvostoliiton mestaruuden hän voitti kuudesti tai seitsemästi. Hän työskenteli myöhemmin muun muassa Neuvostoliiton kouluratsastusmaajoukkueen päävalmentajana.

Kizimov kuoli 91-vuotiaana 22. syyskuuta 2019.

Lähteet
-------

* Ivan Kizimov Bio, Stats, and Results (Arkistoitu – Internet Archive) Olympics at Sports-Reference.com (englanniksi)

### Viitteet

1. ↑  Olympics at Sports-Reference.com
2. ↑

Aiheesta muualla
----------------

* Ivan Kizimov Kansainvälinen olympiakomitea.  (englanniksi)
**Ivan Košelivets**, ukr. Іван Кошелівець, myös: **Iwan Koszeliwec**, (10. marraskuuta 1907 Velyka Košelivka, Tšernihivin kuvernementti – 5. helmikuuta 1999 München, Saksa) oli ukrainalaissyntyinen tieteilijä, johtavia kirjallisuuden alan emigranttitutkijoita ja -kriitikkoja. Hän oli Ševtšenkon tieteellisen seuran ja Ukrainan tiedeakatemian täysjäsen. Hänen puolisonsa oli kirjailija Emma Andijevska (Andijewska).

Košelivets valmistui Nižynin kansanopetusinstituutista 1930 ja työskenteli 1930-luvulla opettajana Krementšukissa ja Nižynissä. Hän oli jatko-opiskelijana Ukrainan SNT:n tiedeakatemian kirjallisuusinstituutissa 1940–1941. Toisen maailmansodan jälkeen hän loikkasi länteen ja asui vuodesta 1947 Münchenissä. Hän oli päätoimittajana kuukausilehdissä *Ukraijnska literaturna hazeta* (1955–1960) ja *Sutšasnist* (1961–1966, 1976–1977, 1983–1984) sekä lyhyitä katkoja lukuun ottamatta jälkimmäisessä myös toimittajana. Hän kuului 1950-luvun lopulta lähtien *Entsyklopedija ukraijnoznavstvan* (*Encyclopedia of Ukraine*) toimituskuntaan. Košelivets kirjoitti siihen artikkeleita kirjallisuudesta ja taiteesta. Hän osallistui myös muiden kirjallisuutta käsittelevien hakuteosten kirjoittamiseen ja kirjoitti tutkimuksia kirjailijoista. Hän toimitti puolalaisen kokoelman Neuvosto-Ukrainan toisinajattelijoiden asiakirjoista ja käänsi kirjallisuutta ukrainaksi. Hänen muistelmateoksensa *Rozmovy v dorozi do sebe* ('Keskusteluja matkalla minäksi') ilmestyi 1985.

Lähteet
-------

1. 1 2  Koshelivets, Ivan *Internet Encyclopedia of Ukraine*.  1988. Viitattu 18.6.2022. (englanniksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Latvia
* Tšekki
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |