recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Mevasseret Zion** on kaupunki Israelin Jerusalemin hallintoalueella Jerusalemin kaupungin länsipuolella. Sen asukasluku oli vuoden 2018 lopussa 23 962.

Maantiede
---------

Mevasseret Zion sijaitsee 799 metriä korkealla kukkulalla noin 8 kilometriä Jerusalemin kaupungista länteen.

Historia
--------

Vanhan linnoituksen rauniot.
Roomalaiset rakennuttivat nykyisen kaupungin paikalla olevalle kukkulalle linnoituksen nimeltä Castellum suojaamaan tietä kohti Jerusalemia. Myöhemmin samalle paikalle rakennuttivat oman linnoituksensa ristiretkeläiset, jotka kutsuivat paikkaa nimellä Castellum Belveer. Nimestä Castellum johdettiin paikalla sittemmin sijainneen arabikylän nimi al-Qastal.

Israelin itsenäisyyssodan aikana alueella käytiin kiivaita taisteluja juutalaisten ja arabien joukkojen välillä. Al-Qastal vaihtoi omistajaa useampaan otteeseen, kunnes juutalaiset valtasivat sen lopullisesti 9. huhtikuuta 1948. Vuonna 1951 linnakukkulan juurelle perustettiin juutalainen siirtokunta, joka sai nimen Ma'oz Zion. Sen ensimmäiset asukkaat olivat Kurdistanin juutalaisia Irakista. Vuonna 1956 sen viereen perustettiin edelleen työläisten asuinalueeksi Mevasseret Yerushalayim. Kaksi paikkakuntaa yhdistettiin samaksi kokonaisuudeksi vuonna 1963. Sittemmin paikkakunta on kasvanut voimakkaasti. Paikkakuntana se on houkutellut etenkin yläluokkaisia jerusalemilaisia muuttajia.

Väestö
------

Mevasseret Zionin asukasluku oli vuoden 2018 lopussa 23 962. Vuonna 2002 vastaava luku oli 20 800 ja vuonna 1969 4 160. Kaupungissa sijaitsee yksi Israelin suurimmista siirtolaiskeskuksista.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Fred Skolnik ja Michael Berenbaum: *Encyclopaedia Judaica Volume 13 Mel-Nas*, s. 137. Thomson Gale, 2007. ISBN 978-0-02-865928-2. (englanniksi)
2. ↑  List of localities, in Alphabetical order (pdf) (Mevasseret Ziyyon) Central Bureau of Statistics. Viitattu 28.1.2020. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Mevasseret Zion** Wikimedia Commonsissa
**Sofor Oy** on suomalainen vuonna 1991 Kauhavalla perustettu IT-palveluyritys. Soforilla on toimipisteet viidella paikkakunnalla Kauhavalla, Helsingissä, Tampereella, Vaasassa ja Turussa. Vuonna 2020 Sofor työllistää noin 55 työntekijää.

Palvelut ja ratkaisut
---------------------

Sofor ilmoittaa ydinosaamisekseen ratkaisut, jotka tehostavat asiakkaiden liiketoimintaa ja päätöksentekoa. Erikoistumisalueet ovat digitalisaatio ja robotiikka, infraratkaisut, tekoäly ja analytiikka, työkyvyn johtaminen ja laiteratkaisut. Palveluvalikoima ulottuu sovellussuunnittelusta integrointiin, järjestelmien elinkaaren mittaiseen kehitykseen sekä hallinta- ja kapasiteettipalveluihin. .

Vuodesta 1991 Sofor on tuottanut palveluita yrityksille sekä julkisyhteisöille. Tänä aikana on toteutettu yli 2000 ohjelmistoprojektia – määrittelystä toteutukseen. Käytössä olevien järjestelmien modernisointi liiketoiminnan vaatimusten mukaiseksi on vaihtoehtoinen, kustannustehokas tapa jatkaa tehtyjen investointien elinkaarta.

Lähteet
-------

1. ↑

Aiheesta muualla
----------------

*
**OK Perintä Oy** on vuonna 1991 perustettu perintäalan yritys. Se on Suomen toiseksi suurin perintäalan yritys ja osa kansainvälisillä markkinoilla toimivaa norjalaista B2 Impact -konsernia.

OK Perinnän pääkonttori sijaitsee Vaasassa ja sen lisäksi yrityksellä on toimipisteet Helsingissä ja Tampereella, sekä tytäryhtiö OK Incure OÜ Virossa. Yrityksen toimitusjohtaja syyskuusta 2019 alkaen on Jennie Ollila. OK Perinnän liikevaihto oli 76,1 miljoonaa euroa vuoden 2022 tilinpäätöksen mukaan.

Palvelut
--------

OK Perintä palvelee yrityksiä ja yhteisöjä tarjoamalla perintä- ja luottotietopalveluita ja huolehtimalla esimerkiksi maksumuistutuksista sekä saatavien ostosta. Osana inhimillistä perintätyyliään OK Perintä tarjoaa myös PreCollection-palvelua, jolloin kuluttaja-asiakkaalle soitetaan muistutuspuhelu ennen kuin erääntynyt lasku siirtyy perintään. 
Lisäksi OK Perintä tarjoaa neuvonta- ja lakipalveluita niin yritys- kuin kuluttaja-asiakkaille.

OK Perintä pyrkii sloganinsa mukaan olemaan uuden ajan perintätoimisto, joka harjoittaa asiakaslähtöisempää perintätapaa. Pelkkien perintäkirjeiden sijaan OK Perintä lähestyy asiakkaitaan esimerkiksi puhelimitse, tekstiviestitse tai kotisivujen chatin kautta. Vuodesta 2018 alkaen OK Perintä on tarjonnut asiakkailleen ensimmäisen maksusuunnitelman tekemistä maksuttomasti.

Lähteet
-------

1. ↑  OK Perintä lukuina *okperinta.fi*. Viitattu 12.8.2020.

Aiheesta muualla
----------------

* Kotisivut
*
**Superdry** on englantilainen vaatemerkki, jonka tuotteita myydään 157 eri maassa ja Suomessakin merkillä on useita jälleenmyyjiä. Suomen ensimmäinen Superdry-myymälä avattiin 14.10.2011 Helsingissä Kauppakeskus Kluuviin. Superdryn vaatemerkin omistava SuperGroup Plc. listautui Lontoon pörssiin vuonna 2004. Sen liikevaihto vuonna 2010 oli 134,4 miljoonaa puntaa.*lähde?* Yhtiön puheenjohtajana toimii Peter Bamford ja sen kolme päätuotetta ovat Superdry, 77Breed ja SurfCoCalifornia. Pääkonttori sijaitsee tuotteen syntypaikassa Cheltenhamissa, Isossa-Britanniassa.

Tyyli
-----

Superdryn t-paita
Superdry valmistaa vaatteita sekä miehille että naisille. Vaatteiden mallit, muodot ja kuviointi ovat sekoitus amerikkalaista vintagea ja japanilaista kirjoitusasua. Superdryn virallisilla sivuilla kerrotaan, että ajatus Superdry-tuotteesta syntyi matkalla Tokioon vuonna 2003.

Historiaa
---------

Superdry-kauppa Lontoossa
Vuonna 1985 Julian Dunkerton perusti yrityksen yhdessä entisen yrityskumppaninsa kanssa. Yrityksen nimeksi tuli tuolloin Cult Clothing ja se toimi Cheltenhamissa. Ensimmäinen Superdry-myymälä avattiin Lontoon Covent Gardeniin vuonna 2004. Superdryta ei alussa mainostettu vaan se nousi julkisuuteen ja ostajien suosioon, kun jalkapalloilija David Beckhamin nähtiin käyttävän Superdryn tuotteita.

Superdry on avannut myös liikkeet Britannian isoimpiin yliopistokaupunkeihin.

Lähteet
-------

1. ↑  About Us *Superdry*. Viitattu 8.8.2013. (englanniksi)
2. ↑  Our History *Superdry*.  Arkistoitu 20.1.2021. Viitattu 16.1.2021. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Superdry *Emmy verkkokauppa käytetyille merkkivaatteille*. Viitattu 16.1.2021.
* Makkonen, Nita: Mies keksi Japanin-matkallaan loistavan liikeidean – Superdry-miljonääri elää nykyään hyvin omaperäistä elämää vaimonsa kanssa *Ilta-Sanomat*.  22.4.2019. Viitattu 16.1.2021.
**Tonttuparaati** on alun perin saksalainen sävellys, johon Sauvo Puhtila (Saukki) teki vuonna 1960 suomenkieliset, jouluiset tonttuparaatia tarkoittavat sanat.

Tonttuparaati-laulu ilmestyi Brita Koivusen, Laila Kinnusen ja Vieno Kekkosen EP-levyllä "Hyvää joulua" marraskuussa 1960. Musiikista vastasi Jaakko Salon orkesteri. Laulun ovat myöhemmin levyttäneet myös mm. Markku Aro, Matti ja Teppo, Erin ja Lauluduo Cat Cat.

Tonttuparaati on reipas ja iloinen joululaulu. Sen musiikki menee koko ajan eteenpäin. Orkesterisovituksissa melodia alkaa tavallisesti huilulla ja oboella, mutta pian sen nappaavatkin klarinetti ja fagotti. Alussa melodia on leikkisä ja loppua kohden se muuttuu juhlalliseksi ja leveäksi viulujen soittamana.

Laulun sanat kertovat joulupukin ja joulutonttujen lähdöstä Korvatunturilta lahjoja jakamaan ja matkasta *"yli metsän ja maan, läpi yön, yli kukkulavyön*". Laulu loppuu kertosäkeeseen: *"Näin tonttu-ukkojen joukot Korvatunturiltaan. Saapuvat lahjoja tuomaan, tummaan jouluiltaan. Kun valot kuusen loistaa, tonttu jo kolkuttaa. Tähtien valoa, hyvyyttä jaloa, lämmintä hymyä lahjaksensa, kiltit lapset saa."*

Sävellyksen alkuperä
--------------------

Tonttuparaati-kappaleen sävelsi saksalainen Kurt Noack vuonna 1912 ja se sai nimekseen Heinzelmännchens Wachtparade D-duuri, op.5. Heinzelmännchens Wachtparade on hänen tunnetuin teoksensa. Kurt Noack syntyi vuonna 1893 ja kuoli 1945. Hän oli 19-vuotias musiikin säveltäessään. Alkuperäisen instrumentaaliversion julkaisi vuonna 1912 Baltischer Musikverlag Stettinissä. Gramofonilevyn kannessa on kuva kolmesta valkopartaisesta kääpiöstä vihreissä vaatteissa ja punaisessa lakissa marssimassa kiväärit olkapäillään. Ilmestymisensä jälkeen sävellystä soitettiin orkestereissa ja julkaistiin useina eri sovituksina. Pohjoismaissa ainakin 1930-luvulta lähtien sävellys on yhdistetty joulutonttuihin. Tähän viittaavat cover-versioiden ruotsin- ja tanskankieliset nimet, kuten Tomtarnas vaktparad ja Nissernes vaktparade. Cover-versioissa oli myös sanoitettuja esityksiä.

Lähteet
-------

1. ↑  Tonttuparaati by Brita, Laila ja Vieno ja Jaakko Salon tonttuyhtye *EP-levy: Hyvää joulua*. Viitattu 24.11.2020.
2. ↑  Tonttuparaati *Äänitetietokanta fono.fi*. Viitattu 24.11.2020.
3. ↑  Ville Koponen: Villeimmät joululaulut - Sivu 10 *Opinnäytetyö - Musiikin koulutusohjelma*.  5.5.2015. Metropolia Ammattikorkeakoulu. Viitattu 24.11.2020.
4. ↑  Sauvo Puhtila: Tonttuparaati *Lyrics.fi*. Viitattu 24.11.2020.
5. 1 2  Heinzelmaennchens Wachparade op.5 *IMSLP Petrucci Music Library*. Viitattu 24.11.2020.
6. 1 2  Benny Törnroos: Tomten och Tomtarnas vaktparad *Svenska Yles serie om julmusik*.  19.12.2016. Svenka Yle. Viitattu 24.11.2020.
7. 1 2  Kurt Noack *SecondHandSongs.com*. Viitattu 24.11.2020.
8. ↑  Heinzelmännchens Wachtparade *SecondHandSongs.com*. Viitattu 24.11.2020.
**KY**, ehkä jossain **I ♥ KY** on suomalaisen rap-yhtye Kapasiteettiyksikön 23. huhtikuuta 2008 julkaistu kokoelmalevy. Levy sisältää yhtyeen suosituimmat hitit vuosien varrelta, ja sen on julkaissut Rähinä Records -levy-yhtiö. KY on lyhenne sanasta **K**apasiteetti**y**ksikkö.

Taustatietoa
------------

Albumilla on suosituimpien hittien lisäksi kolme ennen kuulematonta kappaletta jotka on sijoitettu levyn loppuun. "Pidä kiinni" ja "En voi sille mitään" ovat kokoelmalevyä ja jäähyväiskiertuetta varten tehdyt kappaleet. "Eliksiiri" -kappale on yhtyeen alkuvuosilla tehty demo vuodelta 2000.

Kokoelmalevy sisältää Suomen kaikkien aikojen paksuimman kansilehtisen. 36-sivuinen kansilehti sisältää 750 valokuvaa yhtyeen vuosien varrelta.

> »Saimme paljon valokuvia faneilta sekä kaivoimme niitä omista arkistoista. Yhteensä selasimme läpi toistakymmentätuhatta valokuvaa joista parhaimmat on nyt valittu näihin kansiin!» 
> 
> 

 kertoo kansien suunnittelusta vastannut Tasis.

> »Halusimme tehdä kunnon paketin sekä kuulijoita, että itseämme varten. Tämä levy kokonaisuutena sitoo hyvin yhteen uramme ja siitä jäävät lukemattomat hyvät muistot» 
> 
> 

 haikailee Andu.

Kappaleet
---------

1. Etenee – 3.29
2. 4Elementtii – 4.42  (mukana Avain)
3. A-Ay! – 3.16  (mukana Diaz)
4. Hei neidit – 3.47
5. Toisinaan – 4.02
6. Tää on mun Stadi – 4.19  (mukana Hector)
7. Kirje – 3.48
8. Mitä tänään – 5.36  (mukana Asa)
9. Pakko saada sut – 3.29
10. Usko parempaan – 3.24
11. Lähdössä – 4.02
12. Susijengi – 4.34
13. Fiilaan ja höylään – 3.52
14. Erobiisi – 3.38
15. Vielä vähän aikaa – 3.41
16. Lomalla – 3.47
17. Pidä kiinni – 3.58
18. En voi sille mitään – 4.00
19. Eliksiiri – 3.46

Lähteet
-------

1. 1 2  findance.com
2. ↑  Spotify: Kapasiteettiyksiö - KY *open.spotify.com*. Viitattu 10.2.2022.
**Vzvad** (ven. Взвад) on maalaiskunta ja sen keskuskylä Novgorodin alueen Staraja Russan piirissä Venäjällä. Se sijaitsee Ilmajärveen laskevan Lovatjoen suistossa 20 kilometriä Staraja Russasta pohjoiseen. Kylässä on vajaat 300 ja kunnassa noin 650 asukasta (vuonna 2011).

Kunnan pinta-ala on 165,34 neliökilometriä. Se rajoittuu pohjoisessa Ilmajärveen, idässä Novgorodin alueen Parfinon piiriin, etelässä Staraja Russan piirin Mednikovon kuntaan ja Staraja Russaan sekä lännessä Nagovon kuntaan. Seudun jokia ovat Lovat, Polist, Tuleblja, Korpovka, Raplja ja Podborovka. Pinta-alasta suuri osa on soistunutta.

Keskuskylän lisäksi kuntaan kuuluu viisi kylää: Korpovo, Mirogoštša, Otvidino, Podborovka ja Tšertitsko. Yli sadan asukaan kyliä ovat Vzvadin ohella Korpovo ja Tsertitsko.

Vzvad mainitaan ensimmäisen kerran 1100-luvulla. Sen kautta kulki aikoinaan viikinkien idäntie.

Kunnan pääelinkeino on kalastus (57,8 %). Siellä toimii yksi Novgorodin alueen suurimmista kalastusyrityksistä Krasnyi rybak. Muita työnantajia ovat terveydenhuolto (11,7 %) ja koulutus (10,10 %). Työvoimasta 21 % käy töissä kunnan ulkopuolella.

Palveluihin kuuluu lastentarha, peruskoulu, kulttuuritalo, kirjasto, Podborovkan vanhainkoti ja lääkintäasema, posti sekä muutama kauppa. Vzvadissa toimii kalastajia ja metsästäjiä palveleva pieni lomakylä.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6  Generalnyi plan: Vzvadskoe selskoe poselenije, Starorusski munitsipalnyi raion, Novgorodskaja oblast. Tom 3: Materialy po obosnovaniju  2012. Veliki Novgorod:  Novgorodgraždanprojekt. Viitattu 2.2.2013. (venäjäksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Vzvadin kunnan sivusto (venäjäksi)
* Vzvadin kunta Staraja Russan piirin sivustolla (venäjäksi)
**Me käymme joulun viettohon** on Mauno Isolan sanoittama ja Martti Turusen säveltämä joululaulu.

Laulun kirjoittaja Mauno Isola, joka harrasti runoutta ja musiikkia, lauloi helsinkiläisessä mieskuorossa Laulu-Miehet. Kun kuoronjohtajaksi tuli vuonna 1933 säveltäjä Martti Turunen, näytti Isola hänelle kirjoittamiaan joulurunoja. Niistä Turunen vuonna 1934 sävelsi runon "Me käymme joulun viettohon".

Ei tiedetä tarkalleen, milloin Isola kirjoitti runon, mutta mahdollisesti se tapahtui 1930-luvun alussa. Laulu kertoo joulunvieton tavoista ja siitä, että joulukoristeiden, jouluruokien, runsaiden lahjojen ja kaiken turhuuden keskellä joulun todellinen sanoma unohtuu. Laulun neljäs, viimeinen säkeistö kuuluu: "Oi ystävät, jos myöskin me, kuin tietäjämme nuo, veisimme kullan, mirhamin tuon rakkaan lapsen luo. Niin meille joulu maallinen, ois alku joulun taivaisen."

Laulun on levyttänyt vuonna 1958 Sulo Saarits Tauno Äikään säestäessä uruilla. Uudempia levytyksiä ovat tehneet muun muassa Jorma Hynninen (1984), Martti Talvela (1989), Cantores Minores poikakuoro (2000), Yölintu-yhtye (2008) ja Arja Koriseva (2012).

"Me käymme joulun viettohon" on usein laulettu laulu Suomen kirkoissa järjestettävissä Kauneimmat joululaulut -tilaisuuksissa."

Mielenkiintoinen sattuma on, että tasan 20 vuotta "Me käymme joulun viettohon" -laulun säveltämisen jälkeen, joulun alla 22. joulukuuta 1954, pilapiirtäjä Kari Suomalainen julkaisi *Helsingin Sanomissa* puhuttelevan piirroksen *Joulukatu*. Piirroksessa Helsingin Aleksanterinkatu vilisee joulupakettejaan kantavia ihmisiä, jotka eivät kiinnitä lainkaan huomiota porraskäytävässä seisovaan Jeesukseen; hän on vain kuokkavieraana omissa syntymäpäiväkesteissään.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Reijo Pajamo: Taas kaikki kauniit muistot: joululaulujen taustat ja tarinat, s. 81–83. Porvoo-Helsinki: WSOY, 1982. ISBN 951-0-11444-8
2. ↑  Me käymme joulun viettohon – Laulun sanat: sivu 19 *Joulun koululaulut*. Helsingin kaupunginmuseo. Viitattu 27.11.2020.
3. ↑  Me käymme joulun viettohon *Äänitetietokanta fono.fi*. Viitattu 27.11.2020.
4. ↑  Kauneimmat joululaulut 2020 - Laululista *Kauneimmat joululaulut*. Suomen lähetysseura. Viitattu 27.11.2020.
5. ↑  Kauneimmat joululaulut - Taustatiedot 2019 - Sivu 4 *Kauneimmat joululaulut*. Suomen lähetysseura. Viitattu 27.11.2020.
**S/S Walo-Apu** oli vuonna 1892 rakennettu suomalainen tankkilaiva, joka liikennöi aluksi Saimaalla ja myöhemmin Suomenlahdella ja viimeksi Pohjanlahdella. *Walo-Apu* oli ensimmäinen suomalainen säiliölaiva.

S/S *Walo-Apu* rakennettiin Albert Krankin Lehtoniemen telakalla Varkaudessa. Sen pituus oli 27,32 metriä, leveys 6,12 metriä ja höyrykoneen teho 60 hevosvoimaa. Laivan ruumassa olleen säiliön tilavuus oli noin 200 kuutiometriä, ja säiliön mahtui noin 1 000 tynnyriä valopetrolia. Laivan alkuperäinen tilaaja oli kuopiolainen M. Savolainen, ja laiva kuljettikin aluksi petrolia Pietarista Kuopion Likolahdessa sijainneeseen 170 kuutiometrin rautasäiliöön, josta petroli edelleen toimitettiin lähiympäristön kauppoihin. Pietariin petroli tuli Bakusta joko rautateitse tai jokialusten kuljettamana. Vuosisadan vaihteessa *Walo-Apu*-laivan osti viipurilainen kauppahuone W. Dippel. Kun kauppahuone lopetti toimintansa vuonna 1904, Dippelin leski myi laivan Nobel-Standardille.

Nobel-Standardin ostettua aluksen vuonna 1921 alus alkoi liikennöidä avomerikelpoisena myös Viroon ja Tukholmaankin saakka. Viimeksi *Walo-Apu* liikennöi Pohjanlahdella. Alus romutettiin vuonna 1951.

Lähteet
-------

* FCBS Forum: S/S Walo-Apu[vanhentunut linkki]
* Suomen kauppalaivarekisteri: S/S Valo-Apu

Aiheesta muualla
----------------

* Elka.fi laivasivut: S/S Walo-Apun piirustukset (Arkistoitu – Internet Archive)
Kailon saari kuvattuna Naantalin kirkontornista. Kailon takaoikealla näkyy Väski.

**Väski** on Naantalissa sijaitseva pieni saari. Saari sijaitsee 1,5 kilometriä luoteeseen Kailon saarelta. Sen länsi- ja eteläpuolella on Luonnonmaan saari.

Merirosvolaiva Väskin seikkailusaarella.
Saarella toimi **Väskin Seikkailusaari** -teemapuisto, joka oli lähinnä alakouluikäisille tarkoitettu merirosvoteemapuisto. Saarella oli muun muassa kotieläimiä, kiipeilyratoja, jousiammuntaa, kullanhuuhdontaa, temppuratoja sekä erilaisia teatteriesityksiä. Saarella oli viisi eri aluetta: merirosvosatama, salakuljettajan linnake, kalastajakylä, erakon maja ja metsästäjän leiri. Väskin Seikkailusaari on osa Muumimaailma-"konsernia". Vuonna 2009 Väskin Seikkailusaarella vieraili 24 200 ihmistä.

Väskin saari on suljettu helmikuussa 2019 toistaiseksi.

Väski televisiossa
------------------

Vuosina 2003–2005 saarella kuvattiin *Skabadabaduu!*-seikkailukilpailu, jota juonsi Marianna Elisabeth Alanen. Sarja esitettiin MTV3-kanavalla, ja se oli suunnattu lapsille.

Vuonna 2003 Väskissä kuvattiin MTV3:lla esitetty kuusiosainen nuorten seikkailusarja *Aarresaaren sankarit*. Sarja perustuu legendaan, jonka mukaan Väskin edustalle olisi vuonna 1803 haaksirikkoutunut brigatiini *Petomania*, joka kuljetti raha-arkkua ja haaksirikkouduttuaan piilotti sen saareen.

Lähteet
-------

1. ↑  Muumimaailmalla onnistunut kesäkausi.  *Naantalin–Raision kaupunkiuutiset*, 26.8.2009, 16. vsk, nro 29, s. 2. Naantali:  Kaupunkiuutiset.
2. ↑  Väskin seikkailusaari suljetaan toistaiseksi, Rannikkoseutu
3. ↑  Rannikkoseudun Sanomat: Aarresaaren nuorille sankareille Väski on tuttu paikka *rannikkoseudunsanomat.fi*.  29.4.2003 Viitattu = 9.4.2009.

Asiasta muualla
---------------

* Väskin Seikkailusaari
* gofinland.fi, Väskin Seikkailusaari[vanhentunut linkki]
* Turku Touring, Väskin seikkailusaari (Arkistoitu – Internet Archive)
KaparenNäkymä Kaparenin suojaisaan lahteen, kohti etelää.

|  |  |
| --- | --- |
| Sijainti | 
Espoon saaristo, EspooSuomi |

Karttamuokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa WikidataaTietolaatikon dokumentaatioNäytä Wikidatasta tulevat arvot

**Kaparen** on Espoon edustalla sijaitseva neljän hehtaarin laajuinen ulkoilusaari. Saari sijaitsee Stora Herrön eteläpuolella Rövarenin vieressä. Kaparenin lounaispuolella sijaitsee Kaparkobben, joka on kuroutunut lähes kiinni Kapareniin. Etelän suunnassa avautuu Suomenlahden ulappa. Kaakossa sijaitsee muun muassa entinen Kytön linnakesaari ja Röda konin lintuluoto.

Kaparenilla on kaksi nuotiokatosta, puuvarasto sekä kuivakäymälät. Saarella on myös valvojan mökki. Saarella telttailu on kielletty. Se sopii päiväretkien kohteeksi tai omassa veneessä yöpyville.

Kaparenille ei ole säännöllistä reittiliikennettä, mutta se on hyvin suosittu retkiveneilijöiden keskuudessa. Saaren suojaisassa poukamassa on muutamia poijupaikkoja joihin on hyvä kiinnittyä. Poukamaan saapumisessa kannattaa olla tarkkana, sillä alue on hyvin kivikkoinen, eikä tarkkoja merkintöjä merikorteissa edustalta olekaan.

Kaparenin etelärannalla on jään ja meren muovaavia kalliomuodostelmia.

Lähteet
-------

1. ↑  Ulkoilusaaret *espoo.fi*. Espoon kaupunki. Viitattu 18.2.2014.
Wahban kraatteri
**Wahban kraatteri** (arab. فوهة الوعبة‎, *Fawha al-Waʿba*) tai *Maqlaʿ Ṭamiyyah* (arab. مقلع طمية‎) on sammuneen tulivuoren kraatteri Saudi-Arabiassa. Se sijaitsee noin 250 kilometriä Taifista koilliseen Harrat Kishbin tuliperäisen basalttilaakion länsiosassa, Hijazin alueella. 

Kraatteri on 250 metriä syvä ja sen halkaisija on noin neljä kilometriä. Kraatterin pohjaa peittää valkoisten natriumfosfaattikiteiden kerros.

Wahban kraatterin uskottiin aiemmin olevan meteoriitin aiheuttama. Nykyään geologit uskovat sen olevan maari-tyyppinen kraatteri ja syntyneen freaattisen purkauksen tuloksena, jossa sulan basaltin muodostama magma joutui kosketuksiin pohjaveden kanssa ja aiheutti suuren höyryräjähdyksen.

Lähteet
-------

1. ↑  Volcanic Arabia *Saudi Aramco World*.  2006. Viitattu 22.11.2022. (englanniksi)
2. ↑  Discover the Al Wahbah Crater *VisitSaudi.com*. Saudi Tourist Authority. Viitattu 22.11.2022. (englanniksi)
3. ↑  David J. Grainger: Al Wahbah volcanic explosion crater, Saudi Arabia.  *Geology Today*, 1996, 12. vsk, nro 1, s. 27-30. doi:10.1046/j.1365-2451.1996.00006.x.   (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Mekshat (Arkistoitu – Internet Archive)
* Global Volcanism Program (Arkistoitu – Internet Archive)
* 3D-malli kraatterista
**SS Mercator** oli höyrylaiva, joka liikennöi Suomen Etelä-Amerikan linjalla 1920-luvun puolivälistä toisen maailmansodan alkuun saakka. Se tuli saksalaisen sukellusvene U-21:n upottamaksi.

Vuonna 1922 yritysostojen kautta *Finland-Amerika Linjenin* omistukseensa hankkinut Suomen Höyrylaiva Osakeyhtiö ilmoitti aloittavansa Suomen ja Etelä-Amerikan itärannikon välisen lastilinjaliikenteen usealla laivalla. Vuosia kestäneiden neuvottelujen jälkeen Finland-Amerika Linjen asetti linjalle *Mercator*-nimisen laivan vuonna 1926, jonka se oli ostanut Manchester Liners Ltd. -varustamolta edellisvuonna.

Toisen maailmansodan puhjettua suomalaiset lähteet kertovat Mercatorin joko ajaneen miinaan tai tulleen torpedoiduksi 1. joulukuuta 1939 Pohjanmerellä. Colton Shipping Reports ja Mareud.com kertovat saksalaisen sukellusvene U-31:n upottaneen *SS Mercator* -nimisen laivan tuona päivänä. Siri Lawsonin, Jan-Olof Hendingin ja Roland Berrin tekemien myöhempien tutkimusten mukaan U-31 olisi upottanut samoihin aikoihin norjalaisen SS Arcturuksen ja Mercatorin upottaja oli U-21 Kinnairds Headin alueella.

Laiva upotettiin 1.joulukuuta 1939 kello 9:27 Saksan aikaa sen ollessa matkalla Buenos Airesista ja Leithista kohti kotisatamaansa Helsinkiä. Lastina oli kahvia, maissia, linssejä, kaseiinia ja maapähkinäelintarvikkeita. Yksi miehistön jäsen sai surmansa. Mercatorin upotuksesta vastasi U-21:n komentaja, sukellusveneässä, Kapitänleutnant, myöhemmin Fregattenkapitän, Fritz Frauenheim. Hylyn sijainti on 57.39°N, 00.36°E.

Lähteet
-------

1. 1 2  Ship Details. Mercator. *ubootwaffe.net*.  Arkistoitu 30.10.2005. Viitattu 28. marraskuuta 2008. (englanniksi)
2. 1 2  The Fleets. Manchester Liners Ltd. *The Ships List*.  18. tammikuuta 2006.  Arkistoitu 3.11.2007. Viitattu 28. marraskuuta 2007. (englanniksi)
3. 1 2  Atrás: U21 *www.u-historia.com*. Viitattu 27. marraskuuta 2007. (espanjaksi)
4. 1 2 3  Sjöström, Bengt: Suomen Etelä-Amerikan linja Suomen laivahistoriallinen yhdistys. Viitattu 25. marraskuuta 2007.
5. ↑  SeaWaves Today in History December 1 (txt) Seawaves Publishing Inc.  Arkistoitu 27.10.2007. Viitattu 25. marraskuuta 2007. (englanniksi)
6. ↑  Rolf Skjöld: Time-line. Merchant and Navy Ship events.1939-1945 (WWII) *mareud.com*. Viitattu 27. marraskuuta 2007. (englanniksi)
7. ↑  Atrás: U31 *www.u-historia.com*. Viitattu 27. marraskuuta 2007. (espanjaksi)
8. ↑  Top U-boat Aces. Fritz Frauenheim *uboat.net*. Viitattu 27. marraskuuta 2007. (englanniksi)
9. ↑  U-Boat Operations U-21 *ubootwaffe.net*. Viitattu 27. marraskuuta 2007. (englanniksi)
**Sigrid Ingrid Linnea Ruin** (alk. **Lignell**; 15. toukokuuta 1881 Pori – 3. huhtikuuta 1956 Helsinki) oli suomalainen taidemaalari. Hänen vanhempansa olivat konttorinhoitaja Karl Lignell ja Flora Lindholm. Isän kuoltua vuonna 1882 Ruin adoptoitiin helsinkiläisen kasvatustieteilijän Waldemar Ruinin perheeseen. Ruin avioitui kahdesti, käyttäen sukunimiä Tigerstedt (1919–1931) ja Hagelberg (1931–1956). Teoksensa hän signeerasi aina Ruin-nimellä, jota hänestä myös taiteilijana käytetään.

Elämä
-----

Vuonna 1897 Ruin aloitti 16-vuotiaana opinnot Suomen Taideyhdistyksen piirustuskoulussa (nykyään Kuvataideakatemia). Vuosina 1901–1905 hän opiskeli Tanskan kuninkaallisessa taideakatemiassa Kööpenhaminassa, jonka jälkeen Ruin oli kuuden vuoden ajan taidemaalari Anders Zornin oppilaana ja avustajana Morassa. Hänen teoksiaan oli ensimmäisen kerran esillä vuonna 1906 Helsingissä. Ruin osallistui Suomen Taiteilijaseuran ryhmänäyttelyihin myös kahtena seuraavana vuonna. 

Moran vuosiensa jälkeen Ruin asettui Kööpenhaminaan, matkustellen välillä Keski-Euroopassa, muun muassa Saksassa, Ranskassa ja Italiassa. Näyttelyitä hänellä oli Berliinissä ja Leningradissa. Kööpenhaminassa Ruin avioitui 1919 suomalaisen insinöörin Eric Tigerstedtin kanssa. Pariskunnalle syntyi poika Carl Axel Waldemar vuonna 1921. Avioliitto päättyi eroon pian hänen syntymänsä jälkeen. Vuonna 1931 Ruin meni naimisiin Gottleb Hagelbergin kanssa ja muutti tämän luokse Ruotsiin. Kesät hän vietti ottoisänsä Waldemar Ruinin huvilalla Inkoossa.

Ingrid Linnea Ruin tunnetaan parhaiten alastontutkielmista ja muotokuvista. Ruin maalasi myös paljon kansallisromanttisia aiheita, erityisesti kansallispukuisia naisia. Nämä vaikutteet hänen taiteeseensa tulivat Anders Zornilta. Suomessa Ruin on ollut melko tuntematon, hänen ensimmäinen retrospektiivinen näyttelynsä täällä nähtiin vasta vuonna 2005 Riihimäen taidemuseossa. Ruinin teoksia liikkuu säännöllisesti huutokaupoissa sekä Suomessa että ulkomailla.  Arvokkaimpien hinnat ovat olleet useita tuhansia euroja. 

Ingrid Linnea Ruin kuoli 74-vuotiaana Helsingissä vuonna 1956. Hänet on haudattu Hietaniemen hautausmaalle.

Lähteet
-------

* Uppslagsverket Finland.
* Geneanet.

### Viitteet

1. ↑  Kuvataiteilijamatrikkeli Suomen Taiteilijaseura. Viitattu 14. huhtikuuta 2012.
2. ↑  Ingrid Linnea Tigerstedt Konstnärlexikonett Amanda. Viitattu 14. huhtikuuta 2012.
3. ↑  Tanninen, Antero: Eric Tigerstedt, Suomen Edison *personal.inet.fi*. Viitattu 14. huhtikuuta 2012.
4. ↑  Auction results/Ingrid Linnea Ruin Arcadja.com. Viitattu 14. huhtikuuta 2012.
5. ↑  Ingrid Linnea Ruin. Simonis & Buunk.  Arkistoitu 14.9.2012. Viitattu 14. huhtikuuta 2012.

Aiheesta muualla
----------------

* Ingrid Linnea Ruin taiteilijamatrikkelissa
* Ingrid Linnea Ruinin alastonmaalauksia

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa

 |
|  |
| Taiteenala | 
* RKD Artists
* ULAN

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Uppslagsverket Finland

 |

 |
**Pyöröpoimulehti** (*Alchemilla propinqua*) on ruusukasvien (Rosaceae) heimoon, poimulehtien (*Alchemilla*) sukuun kuuluva kasvilaji. Se on monivuotinen ja yleisesti ottaen keskikokoinen ruohovartinen kasvi, jolla on vankka juurakko. Muista poimulehtilajeista pyöröpoimulehti muistuttaa eniten laidunpoimulehteä (*Alchemilla monticola*), joka on myös selvästi yleisempi, mutta eroaa siitä lehtien värin sekä lehtien liuskojen ulkonäön ja laitojen hampaiden lukumäärän perusteella. Pyöröpoimulehti on erotettavissa muista poimulehtilajeista lehtien värin ja lehtien pyöreiden, lähes kokonaan yhteenkasvaneiden liuskojen sekä eri kasvinosien karvoituksen perusteella.

Pyöröpoimulehden varret ja lehtiruodit ovat kokonaan karvapeitteisiä ja varret ovat yleensä haarovia. Lehdet ovat muodoltaan lähes pyöreitä sekä puhtaanvihreitä, ja niissä on seitsemästä yhdeksään lyhyttä, pyöreäkärkistä sekä hammaslaitaista liuskaa, jotka ovat lähes yhteenkasvaneita. Jokaisen liuskan laidoissa on 11–15 hammasta. Pyöröpoimulehden kukat ovat pieniä ja keltavihreitä. Kukkapohjukset ovat varsien tapaan tiheäkarvaisia, mutta kukkaperät ovat täysin kaljuja. Pyöröpoimulehti kukkii touko–kesäkuussa.

Pyöröpoimulehti kasvaa ihmisvaikutteisilla paikoilla, kuten maavalleilla, nurmikoilla sekä tienpientareilla. Pyöröpoimulehti on Suomessa ja Ruotsissa harvinainen, ja Suomessa sitä tavataan lähinnä Kainuussa, itärajan tuntumassa sekä muutamilta paikoilta muualta maasta Hangosta Muonion korkeudelle asti. Pyöröpoimulehti on luokiteltu Suomessa silmälläpidettäväksi (NT) lajiksi.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Arne A. Anderberg: Den virtuella floran: Hjuldaggkåpa (*Alchemilla propinqua*) *Den virtuella floran*.  1999. Naturhistoriska riksmuseet. Viitattu 16.11.2017. (ruotsiksi)
2. 1 2  Raino Lampinen & Tapani Lahti: Kasviatlas 2016: Pyöröpoimulehti (*Alchemilla propinqua*) *Kasviatlas*. Luonnontieteellinen keskusmuseo. Viitattu 16.11.2017. (suomeksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Laji.fi: Pyöröpoimulehti (*Alchemilla propinqua*)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Taksonitunnisteet | 
* Wikidata: Q9598449
* BioLib: 39799
* BOLD: 589673
* CoL: BJ38
* EoL: 411906
* EPPO: ALCPR
* EUNIS: 180381
* GBIF: 3027751
* iNaturalist: 900785
* IPNI: 720885-1
* IRMNG: 10935378
* ISC: 112093
* NCBI: 1891446
* PFI: 2159
* Plant List: rjp-9408
* POWO: urn:lsid:ipni.org:names:720885-1
* Tropicos: 27804021
* WFO: wfo-0001018534

 |

 |
Vakoniemi vuonna 1996.
**Jani Vakoniemi** (s. 16. tammikuuta 1974 Jyväskylä) on suomalainen pääsarjauransa lopettanut koripalloilija. Hän oli pelipaikaltaan heittävä laitahyökkääjä ja pituutta hänellä on 197 cm. Vakoniemen kasvattajaseura on Äänekosken Huima.

Ura
---

Miesten 1. divisioonassa Vakoniemi edusti Äänekosken Huimaa vuodesta 1991 vuoteen 1996, kunnes Äänekosken Huima nousi SM-sarjaan (nykyinen Korisliiga). SM-sarjassa hän edusti Äänekosken Huimaa vuodet 1996–1999. Vuonna 1999 Äänekosken Huima sijoittui SM-sarjassa neljänneksi, joka on seuran historian paras saavutus miesten sarjassa. 1999 Vakoniemi siirtyi 1. divisionassa pelaavaan Säynätsalon Rientoon. Visiitti 1. divisionassa oli vain kauden mittainen, kun Säynätsalon Riento keväällä 2000 nousi SM-sarjaan. Se muutti nimensä Säyri Basketiksi, jossa Vakoniemi pelasi vielä kauden 2000–2001. Hän lopetti pääsarjauransa 27-vuotiaana sairauden vuoksi.

Kaudella 1999–2000 Vakoniemen yleiskunto alkoi heikentyä, hän kärsi voimakkaista pääkivuista ja näkö alkoi sumentua. Hän hakeutui Jyväskylän Keskussairaalaan, jossa havaittiin munuaisten vajaatoiminta. Hän joutui viettämään sairaalassa kaksi viikkoa juuri runkosarjan loppuvaiheessa. Vakoniemi palasi SM-sarjakarsintoihin vastoin lääkärin ohjeita.

Vuonna 2016 Vakoniemen munuaissairaus oli edennyt munuaisten toimimattomuuteen ja hän joutui dialyysihoitoihin. Kahdeksan kuukauden jälkeen hän sai munuaissiirteen. Munuaisten romahtamisesta, dialyysihoidoista ja elinsiirrosta hän on kertonut blogissaan.

Lähteet
-------

1. ↑  "Olo oli kuin vuonna 2000, kun lääkärin ohjeista huolimatta" *vaxi22.blogspot.com*.
2. ↑  Munuaissairaus melkein nitisti, uuteen nousuun. *vaxi22.blogspot.com*.  5.2.2016. Viitattu 13.8.2022.
3. ↑  Väsynyt, mutta onnellinen! *vaxi22.blogspot.com*.  2.9.2016. Viitattu 13.8.2022.

Aiheesta muualla
----------------

* Suomen koripalloliiton pelaajakortti
* Vakoniemen blogi
**Abduktiivinen päättely** on "päättelyä parhaaseen saatavilla olevaan selitykseen". Käsitteen loi pragmatistinen tieteenfilosofi C. S. Peirce 1800-luvun lopulla.

Abduktiivisen päättelyn lähtökohtana on tyypillisesti joukko havaintoja, ja se etenee havaintojoukon todennäköisimpään selitykseen.

Esimerkki: 

* Jos olet ulkona ilman sadevarusteita, sade kastelee.
* Syyskuussa sataa usein.
* Matti tulee usein töistä kävellen.
* Näin Matin tulevan märkänä töistä (on syyskuu).
* Johtopäätös: Ulkona sataa.

Päättelyssä ensimmäinen on "yleisesti hyväksytty tosiasia" ja muut ovat empiiristä todistusaineistoa. Päättelyä voi perustella sillä, että se on rationaalinen ja todennäköinen, vaikka on toki mahdollista että naapuriin on juuri muuttanut ilkeä pikkupoika jolla on suunnaton vesipyssy. Sadehypoteesia voidaan tukea sillä, että kyseinen pikkupoika on "satunnainen ja tuntematon voima", kun taas sade on hyvinkin yleinen tapahtuma.

Abduktiivinen päättely ei ole deduktiivisesti pätevää. Johtopäätös ei seuraa premisseistä väistämättä, vaan se voi olla epätosi vaikka kaikki esitetyt premissit olisivat tosia. Johtopäätös on kuitenkin yleensä "riittävän hyvä" ja käytännön syistä tieteellisiä selityksiä ja teorioita puolustetaan usein abduktiivisesti. Abduktiivisen kritiikin kestäminen on myös yksi keskeinen tieteen teorian haaste, koska abduktiivisella kritiikillä testataan sitä miten hyvin teoria sopii yhteen saatavilla olevan todistusaineiston ja taustaoletusten kanssa, eikä teorian tarvitse seurata premisseistä väistämättä. Tieteessä näet on yleistä se, että jotain muutakin vaihtoehtoista teoriaa tai selitysmallia esitetään selitykseksi samaan tapahtumaan, tai vähintäänkin mukana on vaihtoehtoja jotka olisivat mahdollisia – tai joita ei ainakaan voida sulkea mahdottomiksi. Abduktiivisessa päättelyssä teorioita puolustetaan sillä, että se selittää parhaiten hallussa olevan todistusaineiston.

Kuvitteellisen salapoliisin Sherlock Holmesin ylivertainen päättely perustui lähes aina abduktioon.

Katso myös
----------

* Ankkatesti
* Induktiivinen päättely

Lähteet
-------

1. ↑  Deductive, Inductive and Abductive Reasoning Butte College. Viitattu 27.7.2010. (englanniksi)
2. ↑  Levitin, Daniel: *Valheiden käsikirja. Miten ajatella kriittisesti totuudenjälkeisenä aikana*, s. 168. Suomentanut Kimmo Pietiläinen. Helsinki: Terra Cognita, 2016. ISBN 978-952-5697-83-4.

Kirjallisuutta
--------------

* Paavola, Sami: Keksimisprosessien abduktiivinen käsitteellistäminen ja todellisuuden vastarinta. Teoksessa Veivo, Harri (toim.): *Vastarinta / resistanssi. Konfliktit, vastustus ja sota semiotiikan tutkimuskohteina*, s. 104–116. Helsinki: Yliopistopaino, 2007. ISBN 978-951-570-682-9.

Aiheesta muualla
----------------

* Douven, Igor: Abduction *The Stanford Encyclopedia of Philosophy*. The Metaphysics Research Lab. Stanford University.  (englanniksi)
Gianluca Mancini Eurooppa-liigan ottelussa Salzburgia vastaan helmikuussa 2023.
**Gianluca Mancini** (s. 17. huhtikuuta 1996 Pontedera) on italialainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan keskuspuolustaja. Hän on pituudeltaan 190-senttimetrinen. Hän edustaa Italian Serie A:ssa pelaavaa AS Romaa ja on pelannut Italian A-maajoukkueessa vuodesta 2019.

Mancini pelasi Fiorentinan junioreissa. Hän aloitti liigauransa Serie B:ssä Perugian joukkueessa kausilla 2015–2017. Hän siirtyi tammikuussa 2017 Atalantaan mutta pelasi kauden loppuun Perugiassa lainasopimuksella. Atalantassa Mancini pääsi pelaamaan ensimmäiset Serie A -ottelunsa, 11 ottelua kaudella 2017–2018 ja 30 ottelua kaudella 2018–2019. Ensimmäisellä kaudellaan hän teki yhden liigamaalin ja toisella viisi.

Mancini siirtyi heinäkuussa 2019 lainalle AS Romaan, ja siirto vakinaistettiin seuraavana kesänä. Ensimmäisellä Roman-kaudellaan hän teki yhden maalin 32 liigaottelussa ja kaudella 2020–2021 neljä maalia 33 liigaottelussa. Kaudella 2021–2022 hän pelasi 33 liigaottelua maaleitta. Kaudella 2022–2023 hän pelasi 35 liigaottelua ja teki niissä yhden maalin, 1–0-voittomaalin kotiottelussa Juventusta vastaan. Hän on pelannut Eurooppa-liigassa 32 ottelua ja tehnyt niissä yhden maalin, maaliskuussa 2021 neljännesvälierässä  Šah’tar Donetskia vastaan. Keväällä 2023 tappiollisessa Eurooppa-liigan loppuottelussa Sevillaa vastaan hän syötti joukkueensa johtomaalin, mutta Sevillan tasoitusmaali merkittiin Mancinin omaksi maaliksi ja ottelun ratkaisseessa rangaistuspotkukilpailussa hän epäonnistui maalinteossa joukkueensa toisena laukojana. Mancini oli kaudella 2021–2022 voittamassa Konferenssiliigaa ja pelasi AS Roman 13 ottelusta kymmenen, kaikki avauskokoonpanossa. Hän teki maalin alkulohkossa TsSKA Sofiaa vastaan ja syötti Feyenoord Rotterdamia vastaan pelatun loppuottelun ainoan maalin.

Mancini on pelannut Italian alle 21-vuotiaiden maajoukkueessa 13 ottelua. Ikäluokan Euroopan-mestaruuskilpailuissa 2019 hän pelasi joukkueensa kaikki kolme ottelua alusta loppuun. Hän pelasi Italian A-maajoukkueessa ensimmäisen kerran maaliskuussa 2019 EM-karsintaottelussa Liechtensteinia vastaan. Hän on pelannut vuoden 2023 loppuun mennessä 11 A-maaottelua, jotka kaikki avauskokoonpanossa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Gianluca Mancini Transfermarkt-sivustolla (englanniksi)

  

Roma – Serie A
1 Patrício |
2 Karsdorp |
4 Cristante |
5 Ndicka |
6 Smalling |
7 Pellegrini |
9 Abraham |
11 Belotti |
14 Llorente |
16 Paredes |
17 Azmoun |
19 Çelik |
20 Sanches |
21 Dybala |
22 Aouar |
23 Mancini |
24 Kumbulla |
37 Spinazzola |
43 Kristensen |
52 Bove |
59 Zalewski |
63 Boer |
90 Lukaku |
92 El Shaarawy |
99 Svilar |
Valmentaja Mourinho
Kari 1 -tuoleja Kiteen Evankelisessa Kansanopistossa.
Käsinojaton Kari 2 -tuoli.
Kari XM -tuoleja Villa Staffansissa Turussa.
**Kari** on Kari Asikaisen suunnittelema, vuonna 1969 markkinoille tuodusta Kari-tuolista syntynyt kalustesarja, jota valmistetaan muotoonpuristetusta koivuviilusta. Alun perin tuolia valmisti Huonekalutehdas Korhonen Oy ja vuosina 1979–2014 raisiolainen P. O. Korhonen Oy. Tuolista tuli erittäin suosittu julkisten tilojen kalustuksessa, ja se kasvoi yhdestä tuolimallista suomalaisen huonekaluteollisuuden laajimpiin kuuluvaksi kalustesarjaksi.

Alkuperäinen Kari 1 -tuoli syntyi täyttämään tarvetta pinottavasta käsinojin varustetusta tuolista julkisiin tiloihin. Sen rakenne perustui Kari Asikaisen jo opiskeluaikoina saamiin ajatuksiin. Kari-tuolin prototyypeillä kalustettiin Kannelmäen kirkko, jossa niitä on yhä käytössä.

Vaaleasta koivuviilusta muotoon puristettuja tuoleja valmistettiin aluksi Korhosen huonekalutehtaalla Alvar Aallon tuotteiden rinnalla. Kari-tuolien suosio kasvoi Suomessa tasaisesti 1970-luvulla, ja niitä myytiin paljon myös ulkomaille. Suosio alkoi vaikuttaa Korhosen kykyyn tuottaa Alvar Aallon kalusteita pääasiakkaalleen Artekille. Kari-tuoli siirrettiin 1979 valmistettavaksi samaan sukuun kuuluvan Pekka Korhosen Ruskolle perustamaan P. O. Korhonen Oy:n tehtaaseen, joka siirtyi uusiin tiloihin Raisioon 1984. Tehtaan tuotanto perustui kokonaan laajenevaan Kari-mallistoon, ja 1980-luvulla julkisten tilojen kalustevalmistaja Martela Oy osti P. O. Korhosen saadakseen Kari-kalustemalliston myyntiohjelmaansa.

Kari 1 -tuolia oli 2010-luvun puoleenväliin mennessä tehty yli puoli miljoonaa kappaletta. Vuodesta 2010 lähtien sitä on valmistanut lisenssillä myös japanilainen Actus. Vuonna 1982 tuli markkinoille käsinojaton ja verhoilematon Kari 3 -tuoli, jonka istuinosa on yhtä kappaletta eikä ruuviliitoksia käytetä. Sisustusarkkitehdit SIO ry palkitsi sen vuoden 1982 parhaana suomalaisena julkisten tilojen huonekaluna. Muita Kari-tuoleja ovat käsinojaton Kari 2, kaksinkertaisilla käsinojilla varustettu Kari 4 sekä nojatuolimallit Kari X ja XM. Kalustesarjaan kuuluu myös pöytiä ja lastenkalusteita.

Lähteet
-------

1. ↑  Enkvist, Liisa: Artek osti myös Littoisten Korhosen huonekalutehtaan (Arkistoitu – Internet Archive), Turun Sanomat 1.2.2014, viitattu 12.5.2015.
2. ↑  Konkurssi edessä: P.O Korhonen lopettaa Raisiossa, Rannikkoseutu 4.2.2014, viitattu 12.5.2015. Internet Archive, tallennettu 5.6.2014.
3. 1 2 3  Kari-tuoli, Muotoilun menestystarinoita -verkkonäyttely, FIDA-muotoiluarkisto (Internet Archive, tallennettu 4.3.2016.). Viitattu 6.4.2019.
4. ↑  Oksanen, Kimmo: Kannelmäessä kohoaa futuristinen "betonihärveli", joka sai aikalaiset tolaltaan 1960-luvulla – Mikä on ihmiset suututtaneen rakennelman tarina? *hs.fi*.  22.1.2021. Viitattu 22.1.2021.
5. ↑  Huonekalut P O Korhonen Oy:lle, Kari Asikaisen verkkosivusto. Viitattu 13.5.2015.

Aiheesta muualla
----------------

* Kari-tuoleja Martelan sivustolla
* "Tässä on Suomen yleisin tuoli, eikä se ole juhlittua designia", juttu Kari-tuoleista *Helsingin Sanomien* Kuukausiliitteessä, huhtikuu 2019 (tilaajille)
* Kari-tuoli on klassikko, Designarkisto
**Paruresis**, joka tunnetaan myös nimellä **ujon rakon syndrooma**, on sosiaalinen fobia, johon liittyy vaikeuksia tai kyvyttömyyttä virtsata julkisessa ympäristössä. Paruresikseen viitataan myös nimillä ujon rakon syndrooma ja ujopissa.

Paruresiksen on vanhemmissa tutkimuksissa katsottu liittyvän sosiaalisten tilanteiden pelkoon ja olevan sen yksi alatyyppi. Uudemmat tutkimukset ehdottavat kuitenkin, että paruresis olisi kokonaan erillinen tila. 

Tila aiheuttaa yleensä merkittävää psyykkistä ahdistusta. Tilaan liittyvän häpeän, hämmennyksen ja leimautumisen pelon vuoksi oireita ja käyttäytymistä ei tunnisteta. Vaivasta kärsivät jättävät monesti asian kokonaan mainitsematta yleislääkärin vastaanotolla. Arvioiden mukaan 2,8-16,4% väestöstä kärsii paruresiksesta. Paruresista esiintyy enemmän miehillä kuin naisilla.

Oireet ja hoito
---------------

Oireena on vaikeus tai kyvyttömyys virtsata muiden ihmisten läsnäollessa esimerkiksi julkisessa vessassa. Jotkut paruresiksesta kärsivät miehet pystyvät virtsaamaan ovellisessa vessakopissa, mutta eivät esimerkiksi pisuaarilla. Paruresiksella voi olla merkittävä negatiivinen vaikutus yksilön psyykkiseen terveyteen ja elämänlaatuun. Työarki voi olla vaikeaa, sosiaaliset suhteet voivat kärsiä ja matkustaminen voi olla haastavaa. Oireet vaihtelevat erittäin lievistä erittäin vakaviin. Vakavimmissa tapauksissa yksilö välttää poistumista kodistaan. Paruresikseen voi liittyä liitännäissairauksina esimerkiksi masennusta ja alkoholismia.

Yleensä paruresis diagnosoidaan, jos oireille ei löydy muuta selitystä. Diagnoosin kannalta on merkittävää se, että paruresiksesta kärsivät pystyvät yleensä virtsaamaan ongelmitta yksityisessä ympäristössä ja virtsaamisvaikeudet liittyvät selvästi julkiseen ympäristöön.

Kognitiivisen käyttäytymisterapian uskotaan olevan tehokas hoitokeino paruresiksen hoidossa. Lisäksi kognitiiviseen käyttäytymisterapiaan liittyvää asteittaista altistusterapiaa pidetään tärkeänä osana hoitoa. Lääkehoidosta voi olla hyötyä muiden hoitomuotojen rinnalla.

Lähteet
-------

1. Kenley LJ Kuoch, David W Austin, Simon R Knowles: Latest thinking on paruresis and parcopresis: A new distinct diagnostic entity? AJGB, 2019. doi: 10.31128/AJGP-09-18-4700
2. Viitattu 6.11.2023.
3. Viitattu 6.11.2023.

Aiheesta muualla
----------------

Kansainvälinen paruresis yhdistys
**Jäykkänata** (*Festuca brevipila*, syn. *Festuca stricta* ssp. *trachyphylla*) on heinäkasvien (Poaceae) heimoon, pikkunatojen eli natojen (*Festuca*) sukuun kuuluva monivuotinen kasvilaji. Se voidaan luokitella omaksi lajikseen tai sojonadan (*Festuca stricta*) alalajiksi. Jäykkänadan tunnusmerkkejä ovat karkeat, sinivihreät lehdet sekä mätästävä kasvutapa. Muista natalajeista jäykkänata muistuttaa eniten lampaannataa (*Festuca ovina*), mutta lajit ovat erotettavissa toisistaan lehtien värin ja leveyden sekä tähkylöiden koon perusteella.

Jäykkänata on tiiviisti mätästävä heinälaji ja voi kasvaa reilut 40 cm korkeaksi. Sen lehdet ovat noin yhden millimetrin levyisiä, karkeita ja sinivihreitä. Lehtitupet ovat kellertäviä tai harmahtavia. Jäykkänadan kukinto on noin 5 cm pitkä röyhy, jonka haarat ovat melko lyhyitä. Röyhyn tähkylät ovat monikukkaisia, reilut 5 mm pitkiä ja harmaanvihreitä tai violettivivahteisia. Kukkien ulkohelpeet ovat hienokarvaisia ja niissä on selvä, noin 2 mm pitkä vihne. Jäykkänata kukkii kesä–heinäkuussa.

Jäykkänata on kotoisin Keski-Euroopasta. Ruotsiin laji on saapunut heinänsiementen tuonnin myötä. Ruotsissa jäykkänata on melko tavallinen eteläisessä Ruotsissa ja se kasvaa tavallisesti laidunmailla, tienpientareilla, ruohikoilla sekä ratavalleilla. Suomessa jäykkänataa kasvaa paikoitellen siellä täällä lähinnä Oulun eteläpuolella, mutta havaintoja on kuitenkin koko maasta Utsjokea ja Enontekiötä myöten.

Jäykkänadan tieteellisen nimen lajinimi (*brevipila*) tulee latinan kielen sanoista *brevis* (suom. lyhyt) ja *pilus* (suom. karva).

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6 7 8  Den virtuella floran: Hårdsvingel (*Festuca brevipila*) *Den virtuella floran*.  1999. Naturhistoriska riksmuseet. Viitattu 22.3.2019. (ruotsiksi)
2. 1 2  Raino Lampinen & Tapani Lahti: Kasviatlas 2017: Jäykkänata (*Festuca stricta* subsp. *trachyphylla*) *Kasviatlas*. Luonnontieteellinen keskusmuseo. Viitattu 22.3.2019.

Aiheesta muualla
----------------

* Suomen Lajitietokeskus: Jäykkänata (*Festuca stricta* subsp. *trachyphylla*)
* Luopioisten kasvisto: Jäykkänata (*Festuca brevipila*)
* United States Department of Agriculture (USDA): *Festuca brevipila* (englanniksi)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Taksonitunnisteet | 
* Wikidata: Q162308
* Wikispecies: Festuca brevipila
* BioLib: 42375
* BOLD: 1104708
* CoL: 6HRD5
* EPPO: FESBR
* EUNIS: 191305
* GBIF: 2704955
* GrassBase: imp11676
* GRIN: 317148
* IPA: 35404
* IPNI: 402461-1
* IRMNG: 10591757
* ITIS: 565872
* NBN: NHMSYS0000458760
* NCBI: 98746
* Open Tree of Life: 85098
* Plant List: kew-414662
* PLANTS: FEBR7
* POWO: urn:lsid:ipni.org:names:402461-1
* Tropicos: 25545475
* VASCAN: 18522
* WFO: wfo-0000869973

 |

 |
Ruth Ben-Ghiat
**Ruth Ben-Ghiat** (s. 1960) on yhdysvaltalainen historioitsija.

Ben-Ghiat sai humanististen tieteiden kandidaatin oppiarvon historiassa Kalifornian yliopistosta, Los Angelesista ja väitteli filosofian tohtoriksi vertailevassa historiantutkimuksessa Brandeis Universityssa. Hän on saanut muun muassa Guggenheim- ja Fulbright-stipendit. Ben-Ghiat on toiminut historian ja Italian tutkimuksen professorina New Yorkin yliopistossa. Hänen tutkimuksensa ja kirjoitustensa aiheita ovat olleet demokratioiden kohtaamat uhat kuten fasismi, autoritarismi ja propaganda. Ben-Ghiat on kommentoinut laajalti asiantuntijana tiedotusvälineissä. Hän on toiminut muun muassa CNN:n ja *The Washington Postin* politiikan kommentaattorina. Hän on esiintynyt Netflixin dokumentissa *Näin tullaan tyranniksi* (*How To Become a Tyrant*) ja Public Broadcasting Servicen sarjassa *The Dictator's Playbook*. Ben-Ghiatilla on ollut neuvoa-antava rooli Protect Democracyssa ja Yhdysvaltain edustajainhuoneen vuoden 2021 kongressitalon valtausta tutkivassa komiteassa. Hän toimi historiallisten asioiden konsultoijana *Guillermo del Toron Pinokkion* tuotannossa. Hän on myös toimittanut Substackissa uutiskirjettä *Lucid* demokratian Yhdysvalloissa ja muualla kohtaamista uhista.

Ruth Ben-Ghiat julkaisi vuonna 2020 englanniksi ensimmäisen suurelle yleisölle suuntaamansa tietokirjan: *Strongmen: Mussolini to the Present* (W. W. Norton & Company), joka julkaistiin suomennettuna Atena Kustannuksen kautta nimellä *Mahtimiehet – Tyrannien nousu, uho ja tuho* vuonna 2021. Ben-Ghiat kuuluu Institute for Advanced Studyyn. Hän on myös American Historical Associationin, American Association for Italian Studiesin, Modern Language Associationin ja Society for Italian Historical Studiesin jäsen.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Ruth Ben-Ghiat New York University Arts & Science, viitattu 8.12.2023 (englanniksi)
2. ↑  Leena Rossi, Autoritaarisia johtajia Mussolinista Trumpiin Agricolaverkko 19.1.2022, viitattu 8.12.2023
3. 1 2  Ruth Ben-Ghiat Atena Kustannus, viitattu 8.12.2023

Aiheesta muualla
----------------

* Ruth Ben-Ghiat: viralliset sivut (englanniksi)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Belgia
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Alankomaat

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Suomen Taiteilijain näyttely**, myös **Suomen taiteilijaseuran vuosinäyttely**, oli Suomen Taiteilijaseuran vuodesta 1891 järjestämä yhteisnäyttely. Näyttelyt järjestettiin aluksi Ateneumissa. Viimeinen Suomen Taiteilijain näyttely oli esillä Helsingin taidehallissa vuoden 2014 lopulla.
Viimeistä kertaa lukuun ottamatta Taiteilijain näyttely perustui vapaaseen tarjontaan ja juryn valitsemiin teoksiin. 

Näyttely syntyi vastapainoksi Suomen Taideyhdistyksen järjestämille näyttelyille, joissa uudemmat suuntaukset eivät päässeet kovin näkyville paikoille. Ensimmäinen taiteilijaseuran järjestämä näyttely sai hyvän vastaanoton lehdistössä. Näytteillä oli muun muassa Ellen Thesleffin tuore teos Kaiku.

Lähteet
-------

1. 1 2  Markku Valkonen: Kultakausi. WSOY 1989/2004, s. 44–46.
2. ↑  Kansallisgalleria - Teos: Suomen Taiteilijain näyttely *www.kansallisgalleria.fi*. Viitattu 16.8.2023.
3. ↑  Helsingin Taidehalli: Viimeinen Taiteilijat -näyttely 29.11.2014 - 5.1.2015

Aiheesta muualla
----------------

* Suomen Taiteilijain näyttely Suomen taiteen bibliografiassa