recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Veikko Kalevi Viikama**, vuoteen 1932 **Vikman** (16. joulukuuta 1919 Valkeala – 16. marraskuuta 2007 Helsinki) oli suomalainen metsänhoitaja ja yritysjohtaja, joka sai metsäneuvoksen arvonimen.

Viikaman vanhemmat olivat ylikonemestari Karl (Kalle) Gustav Viikama, aiemmin Vikman, ja kätilö Vilhelmiina Ukkola ja puolisot vuodesta 1947 Ingeborg Åkerman ja vuodesta 1978 Kira Voronin. Viikama tuli ylioppilaaksi Savonlinnan lyseosta 1939 ja valmistui metsänhoitajaksi 1946 Helsingin yliopistosta. Hän oli Enso-Gutzeitin apulaismetsänhoitaja Savonlinnassa 1947–1953, tarkastaja 1953–1957, Saimaan eteläisen metsänhoitajapiirin piirimetsänhoitaja 1957–1963, metsäosaston laivastopäällikkö 1963–1965, pohjoisen alueen ylimetsänhoitaja Joensuussa 1965–1970, apulaismetsäpäällikkö Imatralla 1970–1971 ja metsäpäällikkö 1971–1982. Viikamalla oli myös useita asiantuntija- ja luottamustehtäviä, hänet tunnettiin muun muassa Neuvostoliiton tuontipuukaupan kehittäjänä. Metsäneuvoksen arvonimen Viikama sai 1976.

Lähteet
-------

1. 1 2  Talka, Anu ja Möttönen, Tuomas: Metsäneuvos Kalevi Viikama (1919–2007). *Suomen talouselämän vaikuttajat* -verkkojulkaisu (maksullinen). 18.12.2013. Suomalaisen Kirjallisuuden Seura. Viitattu 14.4.2023.
2. ↑  Voitto Pölkki: Muistot. Kalevi Viikama. (Tilaajille) *Helsingin Sanomat*.  16.11.2007. Viitattu 14.4.2023.

Aiheesta muualla
----------------

* Anu Talka ja Tuomas Möttönen: Kalevi Viikama *Biografiasampo*.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Talousvaikuttajat

 |

 |
**Ruotsula** on tilastoalue ja kylä Kouvolan Kuusankoskella, Kymintehtaan kaupunginosassa. Se kattaa suuren osan entisen Kuusankosken kaupungin eteläosasta ja sijaitsee Kouvolan ja Kuusankosken keskustojen välissä. Asukkaita Ruotsulan tilastoalueella on 965. 
Kouvolan seudun merkittävin liikekeskittymä ulottuu Ruotsulan alueelle, sillä Katajaharjun-Tervaskankaan liike- ja teollisuusalue, mukaan lukien muun muassa Kouvolan K-Citymarketin, K-Raudan sekä muita liikkeitä sisältävä Kauppakeskus Veturi, sijaitsee Ruotsulassa. Ruotsula on myös entinen Valkealan kunnan rekisterikylä, joka kattaa koko entisen Kuusankosken kaupungin eteläosan. Tämä entinen kylä on huomattavasti Ruotsulan tilastoaluetta suurempi alue. 

Vuonna 1743 rakennettu Ruotsulan redutti sijaitsee Ruotsulassa, Kymijoen rannassa entisen Kuusankosken kaupungin ja Elimäen kunnan rajan tuntumassa. Ruotsulan kylä liitettiin Valkealasta osaksi Kuusankoskea vuonna 1921, kun kunta perustettiin. Osa Ruotsulan kylästä liitettiin vuosina 1956, 1966 ja 1985 osaksi silloista Kouvolan kaupunkia, ja koko Ruotsulasta tuli osa Kouvolaa vuonna 2009 kuntaliitoksessa.

Osa-alueet
----------

### Asuinalueet

* Puhjonmäki
* Mäyränkorpi
* Aurinkorinne
* Katajamäki
* Kytöaho
* Kiviranta
* Ruotsula
* Tammiranta

### Liike- ja teollisuusalueet

* Katajaharju
* Tervaskangas

Palvelut ja teollisuus
----------------------

* Kuusankosken terveyskeskus (väistötiloissa Katajaharjussa)
* Mäyränkorven päiväkoti
* Kouvolan seudun rauhanyhdistys
* Kauppakeskus Veturi
	+ K-Citymarket
	+ K-Rauta
	+ Tokmanni
	+ Kino 123 -elokuvateatteri
	+ Clas Ohlson

Lähteet
-------

1. ↑  Kouvolan sanomat 9.1.2017, s. 2.
**Juhani Tapaninen** on suomalainen muusikko ja fagottipedagogi.

Tapaninen aloitti Radion sinfoniaorkesterin fagotistina vuonna 1960. Hän toimi orkesterin varaäänenjohtajana vuosina 1967-1979, ja vuodesta 1979 alkaen fagottiryhmän äänenjohtajana. Hän jäi eläkkeelle vuonna 1995. Hän toimi myös Savonlinnan oopperajuhlaorkesterissa varaäänenjohtajana ja äänenjohtajana yli 30 vuoden ajan, juhlien perustamisesta aina vuoteen 1997 asti.

Tapaninen on syntynyt Oulussa ja aloittanut muusikonuransa Oulun varuskuntasoittokunnassa trumpetilla ja tuuballa. Fagotistinura alkoi ranskalaisella fagotilla Aarne Viljavan johdolla, mutta soittimeksi vaihtui varsin pian saksalainen fagotti ja opettajaksi Emanuel Elola. Juhani Tapaninen jatkoi opintoja Wienissä professori Karl Öhlbergerin johdolla. Hän jatkoi vierailujaan Öhlbergerin alaisuudessa aina aktiivityöuransa loppuun saakka.

Tapaninen opetti mm. Sibelius-akatemiassa, Helsingin konservatoriossa, Vantaan musiikkiopistossa ja useilla musiikkileireillä. Juhani Tapaninen on levyttänyt hänelle itselleen omistetun Kalevi Ahon Fagottikvinteton ja esittänyt teoksen muun muassa IDRS:n konferenssissa Edinburghissa 1980. Hän esiintyi IDRS:n konferenssissa myös vuonna 1984, jolloin hän soitti Paavo Heinisen teoksen Gymel opus 29 fagotille ja ääninauhalle. Hän on myös tehnyt konserttikiertueen Japanissa vuonna 1991. RSO:n levytysten lisäksi Tapaninen on soittanut fagottia esimerkiksi Wigwamin Being-albumilla, Marjatta Meritähden lastenlevyillä ja Topi Sorsakosken levytyksessä Hurmio-tangosta.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Kunniajäsenet *Suomen Oboe- ja fagottiseura*. Viitattu 25.2.2018.
**Fatma Ceren Necipoğlu** (18. tammikuuta 1972 – 1. kesäkuuta 2009) oli turkkilainen harpisti. Hän suoritti lukio-opintonsa Istanbulin saksalaisessa koulussa ja valmistui 1992. Hän oli opiskellut Istanbulissa harpunsoittoa jo lukio-opintojensa aikana. Niiden jälkeen hän opiskeli Boğaziçin yliopiston käännöksen ja tulkkauksen laitoksella suorittaen alemman korkeakoulututkinnon vuonna 1997.

Lähdettyään Yhdysvaltoihin Necipoğlu opiskeli Louisiana State Universityn musiikkikoulussa valmistuen 1999. Sitten hän opiskeli Indiana Universityn Jacobs School of Musicissa valmistuen vuonna 2001. Hän sai opetusta harpisti Şirin Pancaroğlulta. Kotimaahan paluun jälkeen Necipoğlu liittyi sinfoniaorkesteriin Bursassa ja pääsi luennoimaan pianon- ja harpunsoitosta Anadolun yliopistoon. Hän esiintyi lukuisissa resitaaleissa ja konserteissa sekä Turkissa että ulkomailla. Hän myös sai monia kansainvälisiä palkintoja.

Harpisti kutsuttiin Rion neljännelle harppufestivaalille esittämään kaksi resitaalia. Hän oli Air Francen lennolla 447 aikomuksenaan palata kotiinsa Pariisin kautta, kun lentokone katosi Atlantin yllä kesäkuussa 2009.

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana

 |

 |

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Fatma Ceren Necipoğlu
**Juhani Simojoki** (1. joulukuuta 1928 Rantsila – 3. toukokuuta 2021 Porvoo) oli suomalainen rovasti ja pääkaupunkiseudun seurakuntien *Kirkko ja kaupunki* -lehden pitkäaikainen päätoimittaja.

Sosialidemokraattina tunnettu Simojoki varttui oikeistolaisessa pappisperheessä Karttulassa ja Kiuruvedellä. Hän opiskeli teologiaa Helsingin yliopistossa, vihittiin papiksi ja toimi muun muassa Kiuruvedellä kirkkoherran apulaisena 1950-luvulla.

Simojoki kiinnostui vasemmiston ajatuksista jo nuorena ja liittyi 1970-luvun alussa SDP:hen.

Simojoki aloitti Helsingin seurakuntayhtymän tiedotuspäällikkönä ja *Kirkko ja kaupunki* -lehden päätoimittajana vuonna 1967 toimittuaan sitä ennen Suomen Kristillisen Ylioppilasliiton pääsihteerinä sekä Helsingin yliopiston ylioppilaspastorina.

Simojoen on laskettu kirjoittaneen *Kirkko ja kaupunki* -lehteen tuhatkunta pääkirjoitusta. Vuonna 1968 Simojoki sai tuomiokapitulilta varoituksen pääkirjoituksestaan, jossa hän puolusti kansalaistottelemattomuutta kirjoittamalla, miten Jeesuskin rikkoi oman kansansa lakeja tahallaan ja ärsyttävästi. Häntä asettuivat puolustamaan 58 pappia ja monet suurista sanomalehdistä, ja tuomiokapituli jäi yksin ankarine tulkintoineen. Vuonna 1979 hän aiheutti kohun Iranin ajatolla Khomeinista kertovan, virheellisesti militantin islamismin puolustamisena nähdyn jutun "Islam on herännyt" myötä.

Vuonna 1986 Simojoki oli keskeinen vaikuttaja siinä, että *Kirkko ja kaupunki* ulkoistettiin ammattilaisten tekemäksi Sanoma Oy:n Erikoislehdet-yksikköön. Viiden vuoden kuluttua ulkoistaminen kilpailutettiin uudelleen, ja lehti siirtyi Kotimaa-yhtiön tehtäväksi. Simojoki jäi eläkkeelle tammikuussa 1993.

Teoksia
-------

* *Sosialidemokratia ja kristinusko*, Tammi 1978. ISBN 951-30-4618-4
* *Muisteltuja kunnioittaen*, Books on Demand 2014. ISBN 9789523184053.

Lähteet
-------

1. ↑  Kuolinilmoitus, *Helsingin Sanomat* 30.5.2021, s. C 16
2. ↑  Kirkko ja kaupungin pitkäaikainen päätoimittaja Juhani Simojoki on kuollut *www.kirkkojakaupunki.fi*.  3.5.2021. Viitattu 18.5.2021.
3. ↑  Aronen, Eeva-Kaarina: Juhani Simojoki 50 vuotta tänään. Kirkko ei syrji vasemmistopappia.  *Helsingin Sanomat*, 1.12.1978, s. 20. Näköislehden aukeama (tilaajille).
4. 1 2 3  Serkkola, Eira: Ulkoistaminen paransi lehteä *Kirkko ja kaupunki*.  17.9.2012. Viitattu 19.2.2019.

Aiheesta muualla
----------------

* Juhani Simojoen muistokirjoitus Helsingin Sanomissa

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä:**Erkki Kario** | **Kirkko ja kaupunki-lehden päätoimittaja**1967–1992 | Seuraaja:**Seppo Simola** |

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)
* Yhdysvallat
* Australia

 |

 |
**Gundemar** (k. 612 Toledo) oli visigoottien kuningas vuosina 610–612. Hän johti katolista oppositiota areiolaisen edeltäjänsä Wittericin aikana. Gundemarin johtama salaliitto murhasi Wittericin vuonna 610, ja Gundemar nousi kuninkaaksi. Isidorus Sevillalaisen mukaan Gundemar hallitsi kaksi vuotta, tuhosi baskit yhden sotaretken aikana, piiritti toisella sotaretkellä Bysantin armeijan ja kuoli luonnollisen kuoleman Toledossa. Chronica Regum Visigotthorumin mukaan Gundemar hallitsi vuoden, kymmenen kuukautta ja 14 päivää. Gundemarin vaimon nimi oli Hildoara, jonka perhetaustaa ei tunneta.

Lähteet
-------

1. ↑  Kings of the Visigoths in Spain 531-711 Foundation for Medieval Genealogy. Viitattu 11.4.2021. (englanniksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |

 |
**Lauri Veikko Kela** (11. heinäkuuta 1913 Oulunsalo – 6. heinäkuuta 1989 Oulu) oli suomalainen Oulussa ja Raahessa vaikuttanut kauppias ja yritysjohtaja, joka sai kauppaneuvoksen arvonimen (1969).

Kelan vanhemmat olivat maallikkosaarnaaja Hans Erik Kela ja Jenny Kuivala ja puoliso vuodesta 1941 Eeva Maria Maikkula. Kela kävi kansakoulun ja valmistui diplomikauppiaaksi Suomen Vähittäiskauppiasopistosta 1961.

Kela aloitti uransa auto- ja traktorimyyjänä. Hän perusti autoliike Vinhan, Urheiluliike Syte Oy Kelankulman sekä toimi myös tekstiilikaupan alalla. Vuonna 1956 Kela perusti Ouluun tekstiileitä ja jalkineita myyneen Tavaratalo L. Kela Oy:n. Yhtiöllä oli tavaratalo ja kaksi ostoskeskusmyymälää Oulussa sekä toinen tavaratalo Raahessa. Tavaratalo Kela toimi myös Rovaniemellä 1976–1981. Vuonna 1967 Kela perusti Ouluun vaateteollisuusyritys Ruskatex Oy:n jonka valmistama Olga-mallisto oli tekstiilitaiteilija Oili Mäen suunnittelema. Ruskatex valmisti lasten ja naisten vaatteita sekä miesten vapaa-ajan vaatteita. Tuotannosta meni noin 20 prosenttia vientiin, kohdemaita olivat Ruotsi, Norja, Itävalta ja Neuvostoliitto. Vuonna 1972 Ruskatex laajensi toimintaansa Raaheen ja se fuusioitiin Kelan Raahen tavaratalon kanssa Vakuutusyhtiö Aura hankki vuonna 1982 omistukseensa Tavaratalo L. Kelan koko osakekannan ja Kelan Oulussa sijainneen liikekiinteistön. Tavaratalo L. Kelan toimintaa jatkoi Muotitalo Kela joka oli vuokralla Kelan liikekiinteistössä. Raahen tavaratalo myytiin ja Muotitalo Kelan toiminta päättyi vuonna 1984, kun Aura irtisanoi vuokrasopimuksen.

Oulun kunnallispolitiikassa Lauri Kela toimi Liberaalisen kansanpuolueen riveissä Oulun kaupunginvaltuustossa vuosina 1969–1976.

Lauri Kelan sisar, opettaja ja kirjailija Iines Myllyoja, kirjoitti Kelasta henkilökuvauksen nimellä *Patsaaseen piirretty nimi* (Viestintätieto Jouko Hannula, Oulunsalo 1995).

Lähteet
-------

1. ↑  Harri Turunen: Kauppaneuvos Lauri Kela (1913–1989). *Suomen talouselämän vaikuttajat* -verkkojulkaisu (maksullinen). 5.9.2011. Suomalaisen Kirjallisuuden Seura.
2. 1 2 3  Lauri Kela *Biografiasampo*. Viitattu 25.10.2022.
3. 1 2  Tavaratalo L. Kela Oy (Arkistoitu – Internet Archive)
4. ↑  Manninen, Turo: *Oulun kaupungin historia VI 1945–1990*, s. 488. Oulu: Oulun kaupunki, 1995. ISBN 951-9234-46-2.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Biografiasampo

 |

 |
**Kanariantasku** (*Saxicola dacotiae*) on harvinainen Kanariansaarilla elävä varpuslintu.

Koko ja ulkonäkö
----------------

Linnun pituus on noin 12,5 cm ja siipien kärkiväli 19–20,5 cm. Kooltaan kanariantasku on kuin pensastasku, jota se suuresti muistuttaa höyhenpuvultaankin. Juhlapukuiselta koiraalta puuttuu valkoinen silmäkulmanjuova ja se on vatsapuolelta himmeämpi kuin pensastasku, mutta sillä on valkoinen kurkku, joka taas puuttuu pensastaskulta. Naaras ja nuori lintu ovat himmeämpiä kuin koiras ja muistuttavat paljon pensastaskunaarasta.

Esiintyminen
------------

Kanariantasku on Kanariansaarten kotoperäinen laji, joka elää Fuerteventuran saarella ja mahdollisesti myös Alegranzalla ja Montaña Claralla. Lajia pidettiin pitkään erittäin uhanalaisena, mutta arviot kannan koosta olivat aliarvioitua. Nykyisin niitä arvellaan olevan 13 400–15 500 yksilöä. Laji on enimmäkseen paikkalintu. Lajia uhkaa turisteista aiheutuvasta rakennustoiminnasta hotellien, golfkenttien, teiden ja teollisuusrakennusten vallatessa lajin elinpaikat. Villiintyneet kissat ja rotat aiheuttavat pesätuhoja.

Elinympäristö
-------------

Kanariantasku asuu sekä vuorenrinteiden että alavien maiden kitukasvuisilla, kivikkoisilla ja kallioisilla mailla, myös laavakentillä ja rannoilla.

Lisääntyminen
-------------

Kanariantasku rakentaa pesänsä tavallisesti maahan kivien tai kallioiden väleihin ja rakoihin, enintään puolen metrin korkeudelle. Naaras munii tavallisesti neljä munaa, joiden keskipaino on 1,88 g. Naaras hautoo 13–15 päivää. Molemmat emot ruokkivat poikasia, jotka jättävät pesän 16–18 päivän ikäisinä. Laji pesii tavallisesti kahdesti kesässä.

Ravinto
-------

Kanariantaskun ravintoa ovat hyönteiset ja muut pienet selkärangattomat eläimet.

Lähteet
-------

* Cramp, Stanley (päätoim.) 1988: Handbook of the Birds of Europe, the Middle East and North Africa, V. – Oxford University Press. Hongkong. ISBN 0-19-857508-4

### Viitteet

1. 1 2  BirdLife International: *Saxicola dacotiae* *IUCN Red List of Threatened Species. Version 2013.2*.  2012. International Union for Conservation of Nature, IUCN, Iucnredlist.org. Viitattu 12.2.2014. (englanniksi)

* Birdphoto (kuvia)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Taksonitunnisteet | 
* Wikidata: Q1587242
* Wikispecies: Saxicola dacotiae
* ARKive: saxicola-dacotiae
* BirdLife: 22710177
* CoL: 79RBP
* BOW: caisto1
* eBird: caisto1
* Euring: 11380
* Fauna Europaea: 97191
* Fauna Europaea (new): 7f376760-0ae9-46b9-9eda-01fcf8f48ca0
* GBIF: 2492522
* iNaturalist: 12913
* IRMNG: 10215931
* ITIS: 562830
* IUCN: 22710177
* NBN: NHMSYS0000533755
* NCBI: 230655
* Xeno-canto: Saxicola-dacotiae

 |

 |
**Eurooppalainen Kulttuuriyhdistys ry** (EKY) on perustettu 1998 ja rekisteröity Suomessa 1999.

Yhdistyksen tarkoituksena on luoda ja ylläpitää kontakteja lähinnä muihin eurooppalaisiin taiteilijoihin ja samalla tehdä Suomen kulttuurielämää tunnetuksi muualla Euroopassa. 

Yhdistys edustaa Suomessa Finroart Foundation XXI´tä, jonka kanssa on järjestetty taidenäyttelyitä Romaniassa, Suomessa ja Intiassa. 
Italiassa on oltu yhteistyössä Associazione Culturale Europea -nimisen järjestön sekä venetsialaisen taiteilijaryhmä Prima Materian kanssa.

Kaikkiaan EKY on järjestänyt yli 50 taidenäyttelyä ja tapahtumaa.

Yhdistyksen puheenjohtajana toimi sen perustaja Paul Tiililä vuoteen 2009 saakka, minkä vuoden alusta aloitti puheenjohtaja taiteilija Moona Metsoila. Varapuheenjohtaja on Piia-Noora Kauppi. Yhdistyksellä on noin 100 jäsentä, joista noin kolmannes aktiivisia taiteilijoita. 

Eurooppalainen kulttuuriyhdistys pohjautuu 1960-luvulla perustettuun Paimenliittoon, joka harjoitti kulttuuritoimintaa ja kielenhuoltoa. Suomen liityttyä Euroopan unioniin nimi vaihdettiin Eurooppalaiseksi Kulttuuriyhdistykseksi 1999 ja sääntöjä uudistettiin.

Yhdistyksen vuoden 2008 huomattavin näyttely oli Salzburgissa syyskuussa, 2009 oli Seinäjoella suuri kansainvälinen Art Salat näyttely. Tämän jälkeen näyttelyitä on järjestetty aktiivisesti eri puolilla Suomea ja osallistuttu useihin taidetapahtumiin ulkomailla, mm. Bulgariassa ja Italiassa. Viimeksi yhdistyksen taiteilijoita on ollut esillä Pirkanmaan Taidesuunnistuksessa huhtikuussa 2015.

Lähteet
-------

1. ↑  Paul Tiililän kotisivut (Arkistoitu – Internet Archive) Viitattu 3.8.2009.

Aiheesta muualla
----------------

* Yhdistyksen kotisivut
Gundestrupin kattila.
**Gundestrupin kattila** on runsaasti koristeltu hopeamalja, joka on luultavasti peräisin La Tène -kaudelta, ensimmäiseltä tai toiselta vuosisadalta eaa. Gundestrupin kattila on koristeltu kelttiläisiä jumalia ja rituaaleja esittävin kohokuvin. Astia löydettiin Rævemosen turvesuosta vuonna 1891 Tanskasta lähellä Gundestrupia. Gundestrupin kattila kuuluu nykyisin Tanskan kansallismuseon kokoelmiin.

Gundestrupin kattila on noin 35 cm korkea ja halkaisijaltaan 65 cm. Se koostuu pohjalevystä sekä viidestä sisälevystä ja seitsemästä ulommasta levystä, joissa on kuvattu mytologisia kohtauksia. Kattila oli hajotettu osiin ennen sen hautaamista suohon. Koristelujen ja kattilan koon perusteella on otaksuttu, että sitä on käytetty druidien uskonnollisissa uhrimenoissa.

Ympäri Eurooppaa on löydetty myös muita pronssi- tai rautakaudella veteen tai suohon upotettuja esineitä. Arvokkaan hopea-astian löytyminen kelttien ydinalueen ulkopuolelta ja näin pohjoisesta herättää kuitenkin kysymyksiä. Gundestrupin kattila on esimerkiksi saattanut olla huomattavalle päällikölle annettu lahja. On myös mahdollista, että kattilan olisivat ryöstäneet Galliasta sotasaaliiksi teutonit, jotka myöhemmin joko piilottivat tai uhrasivat saaliinsa suohon.

Gundestrupin kattila on luultavasti valmistettu 200- tai 100-luvulla eaa Romaniassa tai Traakiassa. Kattilan koristeluun on osallistunut useita hopeaseppiä, ja vaikka suurin osa heidän käyttämistään kuva-aiheista ja symboleista on kelttiläisiä, on mukana myös Länsi-Euroopan kelteille vierasta ikonografiaa.

Tunnusomaisia kelttiläisiä aiheita Gundestrupin kattilassa ovat esimerkiksi carnyx-torvia soittavat hahmot ja kelttiläistyyppiset aseet. Käärme, jolla on pässin sarvet esiintyy kahdessa kohtauksessa. Kattilaan on myös kuvattu Cernunnos-jumala, jolla on hirvensarvet ja joka istuu jalat ristissä sekä kaularengas (*torc*) kaulassaan villieläinten ympäröimänä. Toisessa laatassa on kuvattu auringonjumala, jolle sarvikypäräinen palvoja ojentaa kärrynpyörää. Yhdessä laatassa on kelttisotilaita sekä pyhä puu ja käärme, jolla on pässin sarvet. Toisessa kohtauksessa jumala pitää ihmistä tynnyrin yläpuolella. Tämä voi olla ihmisuhrauksen kuvaus, ja jumala saattaa olla Teutates, jonka kerrotaan hyväksyneen hukutetut uhrit. Toisen tulkinnan mukaan kohtaus esittää kuolleen soturin herättämistä henkiin taikakattilan avulla. Yhdessä kuvalaatassa on esitetty jumalatar, joka vaikuttaisi olevan kärryissä. Jumalatar voisi olla Medb tai Nerthus. Sisälaatassa on kuvattu kolme soturia valmiina uhraamaan kolme jättiläismäistä härkää – kelteille kolminaisuudet olivat merkityksellisiä.

Lähteet
-------

* Green, Miranda J. : Dictionary of Celtic Myth and Legend. Thames & Hudson 1997. ISBN 0-500-27975-6

### Viitteet

1. 1 2 3 4 5  Green 1997, s. 108-110
2. 1 2  The Gundestrup Cauldron Nationalmuseet i København. Viitattu 20.12.2021. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Gundestrupin kattila** Wikimedia Commonsissa
Uwe Voigt vuonna 2019.
**Uwe Voigt** (s. 1. huhtikuuta 1965) on saksalainen filosofian professori, erityisesti J. A. Comeniuksen ajattelun tuntija.*selvennä* Hän opiskeli Bayerischen Begabtenförderungin ja Studienstiftung des deutschen Volkesin stipendeillä filosofiaa, psykologiaa ja katolista teologiaa Bambergin yliopistossa (1985–1992) sekä Innsbruckin yliopistossa (1988/1989). Vuonna 1996 hän väitteli tohtoriksi. Lokakuusta 2013 hän on ollut Deutsche Comenius-Gesellschaft-seuran puheenjohtaja. Vuodesta 2011 Uwe Voigt on toiminut filosofian professorina Augburgin yliopiston filosofis-yhteiskunnallisessa tiedekunnassa. Voigtin professorin viran painopistealueina ovat analyyttinen filosofia ja tieteen teoria. Voigt on naimisissa, ja hänellä on yksi tytär.

Teoksia
-------

* *Das Geschichtsverständnis des Johann Amos Comenius in „Via Lucis" als kreative Syntheseleistung. Vom Konflikt der Extreme zur Kooperation der Kulturen,* Frankfurt am Main 1996, ISBN 3-7873-1240-4.
* *Aristoteles und die Informationsbegriffe. Eine antike Lösung für ein aktuelles Problem?* Würzburg 2008, ISBN 3-89913-624-1.
* *Johann Amos Comenius: Der Weg des Lichtes / Via lucis.* Eingeleitet, übersetzt und kommentiert von Uwe Voigt. Hamburg 1997, ISBN 3-7873-1240-4 (Meiner. *Philosophische Bibliothek*. Band 484).
* *Die Menschenrechte im interkulturellen Dialog.* Frankfurt am Main 1998, ISBN 3-631-32979-2.
* mit Michael Jungert u.a.: *Interdisziplinarität: Theorie – Praxis – Probleme.* Darmstadt 2010, ISBN 3-534-23054-X.
* mit Joachim Bahlcke, Andreas Fritsch: *Comenius-Jahrbuch.* (seit Band 18/2010).

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: de:Uwe Voigt (Philosoph) 

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Alankomaat

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Eurooppalainen opintosuoritusten ja arvosanojen siirto- ja kertymisjärjestelmä**, (engl. *ECTS, European Credit Transfer and Accumulation System*) on vuonna 1989 Erasmus-ohjelman puitteissa luotu eri maiden välisten erilaisten opintojen mittausjärjestelmien vertailutyökalu, joka on kehittynyt vuonna 1999 alkaneen Bolognan prosessin aikana eurooppalaiseksi standardiksi korkeakouluopintojen laajuuden (opiskelijoiden opintotavoitteiden saavuttamiseen käytetyn keskimääräisen työmäärän) ja arvostelun keskinäisen vertailun mahdollistamiseksi. 

Mitoitus perustuu arvioon lukuvuoden mittaisen täysipäiväisen koulutusohjelman vaatimasta 1500-1800 tunnin työstä. Yhden lukuvuoden pituus vastaa 60 ECTS-opintopistettä, joten yksi ECTS vastaa noin 25-30 tuntia työtä. Pisteitä kertyy opiskelijalle vain läpäistyistä opinnoista, ei opiskeluajasta.

Nykyiset järjestelmät
---------------------

| Maa | Opintoyksikköjä vuodessa | Mittayksikkö |
| --- | --- | --- |
| Eurostandardi (Bolognan prosessi) | 60 | ECTS |
| Englanti, Wales ja Pohjois-Irlanti | 120 | credits |
| Alankomaat | 60 | studiepunten |
| Viro | 60 | (euroopa) ainepunkt (EAP) |
| Suomi | 60 | opintopiste, studiepoäng |
| Norja | 60 | studiepoeng |
| Skotlanti | 120 | credits |
| Ruotsi | 60 | högskolepoäng (07/2007->) |
| Italia | 60 | crediti formativi universitari (CFU) |
| Portugali | 60 | créditos |
|

Vanhat järjestelmät
-------------------

| Maa | Opintoyksikköjä vuodessa | Mittayksikkö |
| --- | --- | --- |
| Suomi | 40 | opintoviikko |
| Saksa | 40 | Semesterwochenstunden |
| Ruotsi | 40 | poäng |
| Viro | 40 | ainepunkt (AP) |
| Alankomaat | 42 | studiepunten |
|

Kritiikki
---------

Opintoviikoista opintopisteisiin siirtyminen on suoritettu paikoin ilman tarvittavia lisäresursseja, minkä takia vaadittua kurssien työmäärän analysointia ei ole pystytty tekemään vaan on käytetty jopa suoraa muuntokerrointa.*lähde?* Opintosisältöjen vertailukelpoisuuden saavuttaminen on huomattu mahdottomaksi, sillä samansisältöisistä opinnoista voi saada eri määrän opintopisteitä jopa saman korkeakoulun sisällä.*kenen mukaan?*

Arvosana-asteikko
-----------------

ECTS:n kuuluu myös arvosana-asteikko, joka on seuraavanlainen:

| Arvosana | Määritelmä | Osuus suorituksista |
| --- | --- | --- |
| A | Erinomainen | 90%–100% |
| B | Erittäin hyvä | 65%–90% |
| C | Hyvä | 35%–65% |
| D | Tyydyttävä | 10%–35% |
| E | Välttävä | 0%–10% |
| FX | Hylätty; vaatii lisää työtä | – |
| F | Hylätty; vaatii paljon lisää työtä | – |

Katso myös
----------

* Korkeakoulututkintotodistuksen liite
* Bolognan prosessi
* Eurooppalainen korkeakoulualue

Aiheesta muualla
----------------

* Euroopan komission - Eurooppalainen opintosuoritusten ja arvosanojen siirto- ja kertymisjärjestelmä (ECTS)
* Euroopan komission - Introduction to the ECTS Users' Guide
**Gundetin taistelu** oli Etiopiassa Gundetissa (tai Gondat) 16. marraskuuta 1875 käyty taistelu Egyptin–Etiopian sodassa. Taistelu liittyi Egyptin kediivi Ismailin pyrkimyksiin laajentua Itä-Afrikkaan. Taistelu päättyi kuitenkin egyptiläisen armeijan tuhoutumiseen. Seuraavana vuonna egyptiläiset yrittivät uudelleen kärsien toisen tappion Guran taistelussa. Lopulta laajentumishaaveista luovuttiin.

Tausta
------

Egyptin kediivi Ismail oli suurelta osin irrottautunut Osmanien valtakunnan muodollisesta herruudesta ja tehnyt Egyptistä käytännössä itsenäisen valtion. Hän halusi myös nostaa Egyptin asemaa Euroopan suurvaltojen kaltaiselle tasolle. Yksi tapa tähän oli laajentumispolitiikka, mikä oli puolestaan mahdollista Niiliä pitkin etelään ja Itä-Afrikkaan. Tarkoitusta varten Ismail pyrki myös tehostamaan armeijaansa palkkaamalla ulkomaalaisia upseereja. Hän antoi 17.–18. syyskuuta 1875 joukoilleen määräyksen vallata koko Niilin ja Intian valtameren välisen alueen. Osana tätä Søren Adolph Arendrupin komentama egyptiläinen armeija alkoi edetä Etiopiaan, missä keisari Yohannes IV vastasi egyptiläiseen uhkaan julistamalla Egyptille sodan 25. lokakuuta 1875.

Taistelu
--------

Etiopiaan edennyt egyptiläisarmeija käsitti joukoissa palvelleen amerikkalaisen eversti William McEntyre Dyen mukaan noin 2 500 sotilasta. Joissakin muissa lähteissä mainitaan lukema 3 000. Egyptiläiset olivat joka tapauksessa alivoimaisia etiopialaisiin nähden, mutta nykyaikaisemmin aseistettuja. Egyptiläiset ylittivät Marabjoen saapuen nykyisen Tigray alueen sydänmaille. He kohtasivat 16. marraskuuta 1875 etiopialaiset joukot Gundatissa (Gondat), jotka surmasivat lähes kaikki egyptiläiset ja vain muutamat pääsivät pakoon taistelukentältä. Etiopialaisten tappiot olivat noin 550 kaatunutta ja 400 haavoittunutta. Etiopialaiset saivat sotasaaliina 2 500 Remington-kivääriä, 14 tykkiä, tykistöraketteja ja 20 000 Maria Theresan taaleria.

Seuraukset
----------

Egyptiläiset olivat kärsineet murskaavan tappion. Yohannes IV piti sotaa jo voitettuna ja suuri osa etiopialaisista sotilaista päästettiin palaamaan koteihinsa. Egyptiläiset yrittivät kuitenkin Etiopian valtausta vielä toistamiseen, mutta toinen yritys päättyi samaan tapaan nöyryyttävään epäonnistumiseen Guran taistelussa maaliskuussa 1876. Lopulta maiden välinen sota johti Egyptin hallitsijan luopumiseen haaveista Itä-Afrikan liittämisestä Egyptin alaisuuteen.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Andrei Sergejeff: "Isma'il : loisto, romahdus ja Egyptin ajautuminen protektoraatiksi", *Egyptin historia: Kleopatran ajasta arabikevääseen*. Gaudeamus. ISBN 978-952-345-573-3.
2. 1 2 3 4 5  David H. Shinn ja Thomas P. Ofcansky: *Historical dictionary of Ethiopia*, s. 75. Scarecrow Press, 2013. ISBN 978-0-8108-7457-2. (englanniksi)
3. 1 2  Bernhard Lindahl: Gon Goma - Gootu (pdf) (s. 32) *Local History of Ethiopia*. The Nordic Africa Institute. Viitattu 28.8.2021. (englanniksi)
**Garden City Western Railway** (AAR-lyhenne: GCW) on vuonna 1916 liikenteelle avattu yhdysvaltalainen rautatieyhtiö. Sen perustajana oli kansasilainen Garden City Sugar and Land Company, myöhemmin Garden City Coop, Inc. Rautatie rakennettiin viljan, lihan, lannoitteiden, maatalouskoneiden, rehun ja muiden maanviljelytarvikkeiden kuljetusta varten. Yhtiön pääpaikka on Garden City Finneyn piirikunnassa, ja jossa sillä on yhdysliikenneasema BNSF Railwayn kanssa.

Historia
--------

Garden City Sugar and Land Company rakensi rautatien vuoden 1915 aikana. Rautatielinja kulki yhtiön omistamien viljelysmaiden halki luoteeseen Garden Cityn länsipuolella sijaitsevalta sokeritehtaalta, läpi Quinbyn, Lowen ja Petersonin kylien Wolfin pikkukaupunkiin saakka. Rautatien tarkoituksena oli nopeuttaa yhtiön omia viljelytuotteiden kuljetuksia ja helpottaa viljelysalueiden huoltoa.

Rautatien raidemateriaali hankittiin sheriffin järjestämästä pakkohuutokaupasta, jossa myytiin Nebraska, Kansas and Southern Railwayn kiskomateriaali. Yhtiö oli rakentanut oman rautatiensä 12,6 mailin (20,2 km) päähän Garden Citystä, mutta tehnyt konkurssin ennen kuin rautatielinja oli valmistunut.

Garden City, Gulf and Northern Railway rakensi oman rautatielinjansa Scott Cityn ja Garden Cityn välille vuonna 1909. Atchison Topeka and Santa Fe -yhtiö (nykyisin osa BNSF Railwaytä) osti rautatien, ja myöhemmässä vaiheessa se siirtyi Garden City Northern Railway -yhtiön omistukseen. 1. syyskuuta 1991 Garden City Northern Railway fuusioitui GCW:n kanssa, ja rataosa Garden City – Shallow Water liitettiin yhtiön rataverkkoon.

29. huhtikuuta 1999 illinoislainen Pioneer Rail Corporation hankki omistukseensa GCW:n koko osakekannan ja liitti rautatien osaksi rataverkkoaan.

Aiheesta muualla
----------------

* Pioneer Railcorp
* Pioneer Railcorp: Garden City Western Railway (Arkistoitu – Internet Archive)
**Gunderik** tai **Gunderic** (kuollut 427) oli vandaalien ensimmäinen kuningas Espanjassa. Gunderik seurasi isäänsä Godigiseliä vandaalien kuninkaana vuonna 406. Gregorius Toursilaisen mukaan Gunderik oli vandaalien kuninkaana jo silloin, kun he lähtivät kotimaastaan ja valloittivat aluksi Gallian. Sen jälkeen vandaalit siirtyivät alaanien ja sveebien kanssa Espanjaan kapinallisen roomalaisen kenraali Maximuksen kutsusta vuonna 409. Gunderikin johtamat vandaalit asettuivat Galiciaan ja työntyivät pian sveebien hallitsemalle alueelle. Vandaalit tukivat aluksi Maximusta, jonka yhdistyneet roomalaisten ja visigoottien joukot kuitenkin löivät vuonna 422. Vandaalien mielenkiinto kohdistui sittemmin Espanjan eteläosiin, jossa he valtasivat alueen, joka ulottui Cádizista Alicanteen. Gunderik kuoli Sevillan valloituksen jälkeen.

Lähteet
-------

### Viitteet

1. ↑  Charles Cawley: Medieval Lands – Spain: Vandals, Suevi & Visigoths Foundation for Medieval Genealogy. Viitattu 1.7.2018. (englanniksi)


|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
|   | Edeltäjä:**Godigisel** | **Vandaalien kuningas**406–427 | Seuraaja:**Geiserik** |
| Sija |        |        |        | Yhteensä |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| - | 0 | 0 | 0 | 0 |

**Uzbekistan** on osallistunut yleisurheilun ulkoratojen maailmanmestaruuskilpailuihin vuodesta 1993 lähtien. Sitä ennen maan urheilijat edustivat Neuvostoliittoa. Maa on saavuttanut MM-kilpailuissa kaksi pistesijaa: Ramil Ganijev sijoittui kymmenottelussa viidenneksi Ateenassa 1997 ja Svetlana Radzivil korkeushypyssä kahdeksanneksi Daegussa 2011. Dmitri Poljunin sai tosin Stuttgartissa 1993 alun perin pronssia keihäänheitossa, mutta menetti mitalin jäätyään kiinni dopingista. Moskovassa 2013 Uzbekistanin kolmen hengen joukkueesta paras oli keihäänheitossa 11:nneksi sijoittunut Ivan Zaytsev.

Neuvostoliiton joukkueessa MM-mitaleja saavuttaneita uzbekistanilaisia olivat 4 × 400 metrin viestijuoksussa kultaa 1983 voittanut Sergei Lovatšev, 1 500 metrin juoksussa hopeaa 1983 saavuttanut Zamira Zaitseva, 400 metrin aitajuoksussa pronssia 1983 saavuttanut Aleksandr Harlov sekä seiväshypyssä pronssia 1987 saavuttanut Rodion Gataullin.

Lähteet
-------

* Butler, Mark (toim.): *IAAF Statistics Handbook: Helsinki 2005*, s. 387–388, 389–390. IAAF, 2005.
* Siukonen, Markku: *Urheilun vuosikirja 2006*, s. 72–77. Minerva Kustannus Oy, 2006. ISBN 952-5591-41-7.
* Siukonen, Markku: *Urheilun vuosikirja 2008*, s. 301–305. Minerva Kustannus Oy, 2008. ISBN 978-952-492-156-5.
* Uzbekistan Berliinin MM-kilpailuissa 2009 IAAF.  Arkistoitu 27.8.2009. Viitattu 29.8.2009. (englanniksi)
* Uzbekistan Daegun MM-kilpailuissa 2011 IAAF. Viitattu 30.4.2012. (englanniksi)
* Uzbekistan Moskovan MM-kilpailuissa 2013 IAAF. Viitattu 21.8.2013. (englanniksi)

### Viitteet

1. ↑  JAVELIN men *koti.welho.com*.  Arkistoitu 19.9.2008. Viitattu 9.1.2010. (englanniksi)
2. ↑  Butler, s. 387–388
Kanavalogo näkyy jossakin kuvaruudun neljästä nurkasta.
**Kanavalogo** on tunnus, joka näkyy pääsääntöisesti televisioruudun vasemmassa tai oikeassa ylänurkassa, mutta joskus myös alanurkassa. Tämän avulla on mahdollista nähdä heti, mitä kanavaa katsoo. Kanavalogot toimivat myös markkinoinnin välineenä, sillä ne tuovat kanavan visuaalisen ilmeen ja nimen esille myös ohjelmien aikana.

Historia
--------

Kanavalogoja käyttivät ensimmäisen kerran italialaiset ja länsisaksalaiset kanavat 1980-luvun puolivälissä. Tarkoituksena oli estää videopiratismia, sillä ilman logoa ohjelmia voitiin nauhoittaa helposti ja väittää levittäjän omaksi materiaaliksi. Myöhemmin käytäntö levisi kansainvälisille kanaville, esimerkiksi Music Televisionille vuonna 1993. Suomessa kanavalogot otettiin käyttöön 1996, aluksi PTV4:llä. Vuonna 1997 kanavalogo tuli käyttöön PTV4:n seuraajalla Nelosella, joka on käyttänyt kanavalogoa koko olemassaolonsa ajan. Vuoden 1998 alussa kanavalogo tuli käyttöön MTV3:lla ja elokuussa myös Ylen kanavilla. Tästä lähtien jokainen suomalainen tv-kanava on käyttänyt kanavalogoa. FST:llä ei ollut kanavalogoa ennen vuotta 2001, jolloin se sai oman kanavansa digitaalisten tv-lähetysten alkaessa. TV1:llä ja TV2:lla ei ollut FST:n osuuksien aikana kanavalogoa, vaan ainoastaan FST:n omalla digitaalisella kanavalla.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Kanavalogo** Wikimedia Commonsissa

* Nostalgia-TV: Kanavalogo
Uzi Wiesel
**Uzi Wiesel** (hepr. ‏עוזי ויזל‎; 1927 Tel Aviv, Israel – 2019 lähellä Canberraa, Australia) oli israelilainen sellisti ja musiikkipedagogi.

Wiesel opiskeli Tel Avivin musiikkiakatemiassa ennen pääsyään New Yorkin Juilliard Schooliin, jossa häntä opettivat Felix Salmond ja Bernard Greenhouse. Hän sai vuonna 1953 Yhdysvalloissa Piatigorsky-palkinnon, lähti valmistumisensa jälkeen Eurooppaan ja vietti vuonna 1954 useita kuukausia Ranskan Pradesissa Pablo Casalsin kanssa. Vuonna 1957 Wiesel voitti kansainvälisen kilpailun Moskovassa ja vuonna 1961 kansainvälisen Pablo Casals -sellokilpailun.

Wiesel esiintyi kansainvälisesti orkesterien solistina ja resitalistina. Hän painotti barokkikauden sello-ohjelmistoa, mutta erikoistui myös 1900-luvun ohjelmistoon ja tulkitsi teoksia muiden muassa Luciano Beriolta, György Ligetiltä ja Witold Lutosławskilta. Wiesel kantaesitti ja levytti monia konserttoja sekä soolokappaleita, jotka hänelle olivat säveltäneet ja omistaneet israelilaiset säveltäjät. Hän teki esiintymisiä muiden muassa Yehudi Menuhinin, Pinchas Zukermanin, Itzhak Perlmanin ja Lukas Fossin kanssa. Wiesel oli myös kamarimuusikko, joka muun muassa kuului perustajajäsenenä Tel Avivin jousikvartettiin. Sen kanssa hän esiintyi ja levytti eri puolilla maailmaa vuosikymmenten ajan. Wiesel esiintyi usein myös poikansa, pianisti Arnan Wieselin kanssa.

Wiesel sai vuonna 1965 nimityksen professoriksi Tel Avivin musiikkiakatemiaan ja toimi tässä virassa vuoteen 1997. Hän opetti myös vierailevana professorina eri maissa, erityisesti Saksassa, Australiassa ja Yhdysvalloissa. Indianan yliopiston musiikkikoulu (myöhempi Jacobs School of Music) myönsi hänelle marraskuussa 1996 tunnustuksena ansioista sellonsoitossa ja sellonsoiton opetuksessa arvonimen *Chevalier du Violoncelle*. Wiesel kutsuttiin myös usein pitämään mestarikursseja eri maihin. Hänen johdollaan opiskelivat muiden muassa Hillel Zori, Tamás Varga, Gavriel Lipkind, Uri Vardi ja Leonard Elschenbroich. Vuonna 1975 Wiesel sai Israelin kulttuurin ja taiteiden neuvoston myöntämän kansallisen erikoispalkinnon. Wiesel toimi yli vuosikymmenen ajan kamarimusiikkijohtajana Bayreuthin kansainvälisellä nuorisofestivaalilla Saksassa. Hän oli myös usein tuomariston jäsenenä kansainvälisissä kilpailuissa ja pääsi Berliinin Emanuel Feuermann -sellokilpailun tuomariston puheenjohtajaksi. Wiesel osallistui sekä esiintyjänä että panelistina ensimmäiseen maailman sellokongressiin.

*The Strad* -lehti julkaisia monia Wieselin kirjoittamia artikkeleita. Wiesel kuoli 92-vuotiaana Australiassa, johon hän oli muuttanut ollakseen lähellä poikaansa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6  Cellist Uzi Wiesel has died aged 92 The Strad
2. 1 2 3 4 5 6 7 8 9  Uzi Wiesel, Cellist Internet Cello Society


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
	+ 2
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |

 |


’
**Kanavamania** oli kiihkeä vesiliikenteeseen käytettävien kanavien rakentamiskausi 1790- ja 1810-vuosikymmenten aikana Englannissa ja Walesissa. Kanavien rakentamiseen liittyi huomattavaa taloudellista keinottelua 1790-luvun alussa.[1]

Varhaisimpien kanavahankkeiden taustalla olivat yleensä kauppiaiden, tehtailijoiden ja kaivosten omistajien kuljetustarpeet. Tällainen oli esimerkiksi kanava, joka rakennettiin kivihiilen kuljettamiseksi Worsleystä Manchesteriin. Huolimatta kanavan korkeista rakennuskustannuksista, kivihiilen hinta laski 50 prosenttia pian kanavan avaamisen jälkeen. Taloudellinen menestys sai sijoittajat kiinnostumaan kanavista. Pitkään jatkunut taloudellisesti suotuisa aikakausi kasvatti ihmisten varallisuutta ja tuottoisia kohteita pääomilleen etsivien sijoittajien määrää. Tämä johti vähemmän harkittuihin spekulaatioihin.

Uusia kanavahankkeita esiteltiin lukuisia. Muutamassa vuodessa niiden määrä kasvoi kymmenillä. Osa kanavamanian aikakauden hankkeista oli taloudellisesti kannattavia. Silti useat hankkeet kuten Hereford–Gloucester, eivät kyenneet jakamaan sijoittajille osinkoa.

Vastaavan tyyppinen taloudelliseen spekulaatioon kytkeytyvä rakentamisinnostus koettiin myöhemmin rautatiemanian aikana.

Lähteet
-------

1. ↑  British Canals. The Standard History. Joseph Boughey and Charles Hadfield. ISBN 9780752446677
**Minamoto no Yoshimoto** (jap. 源義基, ?–1180) oli Kawachi-Genji-suvun sotilaskomentaja Heian-kaudella. Arvoltaan hän oli alempi jugoi. Hän oli Minamoto no Yoshiien kuudennen pojan Yoshitokin kolmas poika.

Elämäkerta
----------

Yoshimoto oli Shimoumon ja sittemmin Musashin provinssien valvoja. Kawachi-Genji-suvun kantaisän Minamoto no Yorinobun kotialueen Kawachi no kunin Ishikawa-sōn (nyk. Ōsakan prefektuurin Habikino) mukaan hän otti sukunimekseen Ishikawa.

Kun vuoden 1180 talvella prinssi Mochihito käskyn seurauksena koko Minamoto-klaani kapinoi, Kawachi-Genjin vanhalla tukialueella Kawachi-Ishikawassa olevat Minamotot uhaksi kokenut Taira no Kiyomori houkutteli Ishikawa-Genjien pääjoukot Tobaan (nyk. Kioton prefektuurin Fushimi), missä hän saartoi ja tuhosi ne täydellisesti.

Saarrossa ikääntynyt Yoshimoto taisteli joukkojen etunenässä, mutta sotaonni ei ollut hänen puolellaan ja hän kaatui taistelussa. Yoshimoton poika Miyamoto no Yoshikane otti tämän jälkeen käsiinsä Ishikawa-Genji-suvun johdon Minamotojen ja Tairojen taistelussa.

Myöhempinä aikoina suvun jälkeläiset käyttivät Ishikawa-sukunimeä.
**Danylo Apostol** (ukr. Данило Апостол, 14. joulukuuta 1654 – 28. tammikuuta 1734 Sorotšyntsi, Myrhorodin rykmentti) oli Myrhorodin rykmentin eversti 1683–1727 ja sen jälkeen vasemman rannan Ukrainan hetmani 1727–1734.

Apostol oli aluksi Ivan Mazepan vastustaja mutta tuki häntä myöhemmin. Hän kuitenkin hylkäsi joulukuussa 1708 Mazepan ja ruotsalaiset ja siirtyi tukemaan Pietari I:tä. Pietarin Pultavan taistelun jälkeen käyttöön ottamat Ukrainan autonomian rajoitukset saivat Apostolin tukemaan hetmani Pavlo Polubotokin alaisia ukrainalaisia upseereita. Apostol oli aloitteellinen niin sanotuissa Kolomakin vetoomuksissa 1723, joiden vuoksi Polubotok ja upseerilähetystö vangittiin Pietarissa ja Apostol liittolaisineen karkotettiin.

Omista taloudellisista syistään ruhtinas Aleksandr Menšikov kannatti Apostolia ja varmisti tämän valinnan hetmaniksi 1727. Hetmanin valtaa kuitenkin rajoitti Venäjän hallituksen 1728 antama asetus ("Reshitelnye Punkty"). Apostol sai valtakautensa alussa paljon aikaan uusimalla hallintoa ja oikeusjärjestelmää. Apostol oli maanomistaja, kauppias ja tehtailija ja puolusti ukrainalaisten kauppiaiden etuja. Hän vastusti venäläisiä aineksia hetmanivaltion hallinnossa, jossa kasakkarykmenttejä hallitsivat tsaarin nimittämät venäläiset ja muut ulkomaalaiset.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Krupnytsky, Borys & Ohloblyn, Oleksander: Apostol, Danylo *Internet Encyclopedia of Ukraine*.  1984.  (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Danylo Apostol** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Yhdysvallat
* Puola

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* Internet Encyclopedia of Ukraine

 |

 |
**Ranskan tasavalta** 

Tämä artikkeli on osa Ranskan viidennen tasavallan poliittista elämää ja rakennetta koskevasta kokonaisuudesta

* Viides tasavalta
* Ranskan perustuslaki (1958)
* Ranskan perustuslakineuvosto

**Toimeenpanovalta**
* Ranskan tasavallan presidentti
* Ranskan pääministeri
* Ranskan hallitus

**Lainsäädäntövalta**
* Ranskan parlamentti:
	+ Ranskan kansalliskokous
	+ Ranskan senaatti

**Ranskan aluehallinto**
* Alueneuvosto (Ranska)
* Yleisneuvosto (Ranska)
* Ranskan departementit
* Ranskan arrondissementit
* Ranskan kantonit
* Ranskan kunnat

**Viidennen tasavallan vaalit**
* Ranskan presidentinvaalit
* Ranskan kansalliskokouksen vaalit
* Ranskan senaatin vaalit
* Ranskan aluevaalit
* Ranskan kantonivaalit
* Ranskan kunnallisvaalit
* Ranskan kansanäänestykset

**Ranskan puolueet**

**Viides tasavalta** on Ranskan valtiojärjestys vuoden 1958 perustuslaista lähtien.

Historia
--------

Tultuaan valituksi Ranskan presidentiksi vuonna 1958 Charles de Gaulle aloitti perustuslakiuudistuksen valmistelun. Uusi perustuslaki hyväksyttiin kansanäänestyksellä 28. syyskuuta 1958 ja viidennen tasavallan perustuslaki (ransk. *La Constitution de la Cinquième République*) sai lainvoiman 5. lokakuuta 1958.

Oleellisin ero viidennen tasavallan ja sitä edeltäneen neljännen tasavallan perustuslaeissa koskee presidentin valtaoikeuksia ja presidentinvaalitapaa. Viidennen tasavallan presidentillä on vahva asema ja hän jakaa vastuun maan politiikan johtamisesta yhdessä pääministerin kanssa (niin sanottu puolipresidentillinen järjestelmä).

Viidennen tasavallan organisaatio
---------------------------------

Viidennen tasavallan päämiehet
------------------------------
**Dany Dauberson** (16. tammikuuta 1925 – 16. maaliskuuta 1979) oli ranskalainen laulaja ja näyttelijä. Dauberson edusti Ranskaa vuonna 1956 kaikkien aikojen ensimmäisessä Eurovision laulukilpailussa kappaleella "Il est là". Tuona vuonna vain Eurovision laulukilpailun voittaja julkaistiin, eikä Daubersonin sijoitusta kilpailussa tiedetä.

Huhtikuussa 1967 Dauberson loukkaantui auto-onnettomuudessa, eikä koskaan toipunut. Dauberson kuoli 54-vuotiaana 16. maaliskuuta 1979.

Diskografia
-----------

### Albumit

* *Dany Dauberson* (1953)
* *Modern French Ballads* (1954)
* *Singing in French with Orchestra* (1954)
* *Modern French Ballads Volume 2* (1957)
* *Premiers Succès*

Filmografia
-----------

* 1951 : *L'Inconnue des cinq cités*
* 1954 : *Soirs de Paris*
* 1957 : *Et par ici la sortie*
* 1957 : *C'est arrivé à 36 chandelles*
* 1966 : *Du rififi à Paname*

Lähteet
-------

1. ↑  Lugano 1956 *eurovision.tv*. Viitattu 15.3.2022.
2. ↑


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Belgia

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Minas Morgul** on black metalia soittavan Summoning-yhtyeen toinen kokopitkä albumi, jonka julkaisi itävaltalainen Napalm Records vuonna 1995. Albumi on saanut nimensä J. R. R. Tolkienin fantasiakirjoissa esiintyvästä Minas Morgulista, joka on pahojen sormusaaveiden valtaama ja komentama Gondorin kaupunki. Suomeksi levyn nimi tarkoittaa mustan velhouden tornia. 

Musiikillisesti *Minas Morgul* poikkeaa vahvasti edeltäjästään *Lugburzista* – se on paljon enemmän melodiapainotteisempi. Albumi sisältää kappaleet "Lugburz", "Dor Daedeloth" ja "Dagor Bragollach" promonauhalta, joskin ne on äänitetty uudelleen *Minas Morgulia* varten. Levy on äänitetty Hörnix Studiolla.

Albumi sisältyy myös Temple of Darkness Recordsin vuonna 2007 julkaisemaan *Sounds of Middle-Earth* -laatikkoon, jonka painos rajattiin tuhanteen.

Kappalelista
------------

1. *Soul Wandering* (2:32)
2. *Lugburz* (7:15)
3. *The Passing of the Gray Company* (9:16)
4. *Morthond* (6:44)
5. *Marching Homewards* (8:11)
6. *Orthanc* (1:39)
7. *Ungolianth* (6:37)
8. *Dagor Bragollach* (5:05)
9. *Through the Forest of Dol Guldur* (4:47)
10. *The Legend of the Master-Ring* (5:27)
11. *Dor Daedeloth* (10:16)

Muusikot
--------

* Silenius
* Protector

Aiheesta muualta
----------------

* Minas Morgul (albumi) Discogsissa.  (englanniksi)
* Albumi *Minas Morgul* Encyclopaedia Metallum -sivustolla (englanniksi)
**Otto Rudolf Karttunen** (5. heinäkuuta 1918 Karttula – 25. marraskuuta 1988 Helsinki) oli suomalainen tietojenkäsittelyn hallinnon uranuurtaja, joka toimi Valtion tietokonekeskuksen ylijohtajana.

Henkilöhistoria
---------------

Otto Karttusen vanhemmat olivat opettaja Antti Vilho Karttunen ja Hilda Maria Tossavainen ja puoliso vuodesta 1959 Toini Anna-Maija Långfors. Karttunen tuli ylioppilaaksi 1938 ja suoritti Kadettikoulun 1939. Valtiotieteen maisteriksi hän valmistui 1951, pääaineenaan finanssioppi. Karttunen toimi puolustusvoimien palveluksessa 1939–1946, vakuutusalalla 1946–1948, Kansallis-Osake-Pankissa 1949, tilastollisessa päätoimistossa ensin apulaisaktuaarina ja sitten aktuaarina, yliaktuaarina ja toimistopäällikkönä 1952–1958, Helsingin kaupunginhallituksen järjestelytoimiston reikäkorttiasiantuntijana 1958–1960 ja kaupungin tietojenkäsittelykeskuksen päällikkönä 1960–1962, valtiovarainministeriön järjestelyosaston atk-asiantuntijana ja atk-ryhmän johtajana 1962–1964, Valtion tietokonekeskuksen johtajana 1965–1971 ja ylijohtajana 1971–1974 sekä johtokunnan jäsenenä 1964–1974, Telub-yhtiön toimitusjohtajana 1974–1976 ja vielä Datasaab-Valmet Oy:n strategiajohtajana 1977–1980. Karttunen toimi myös lukuisten komiteoiden ja työryhmien jäsenenä. Sotilasarvoltaan hän oli reservin majuri (1963). Sota-aikana Karttunen toimi kouluttajana ja tykistöupseerina, puolustusvoimien palveluksesta hän erosi vuonna 1946 kapteenina.

Kirjallinen tuotanto
--------------------

* *Avainpaikalla tietotekniikan kehityksessä*, 1986. Tietotekniikan liiton julkaisu nro. 95. 274 s. + liitt.

Lähteet
-------

1. 1 2  Kuka kukin on (Aikalaiskirja) 1970, ss. 379–380.
2. 1 2  Kuolleita. Entinen ylijohtaja Otto Karttunen. *Helsingin Sanomat*, 10.12.1988, s. 20.