recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Séro Diamanou** on maalaiskunta Kayesin alueen Kayesin piirissä Malissa. Sen keskuskylä Séro sijaitsee Kolimbinéjoen varrella noin 75 kilometriä Kayesista koilliseen. Kunnassa on 23 300 ja keskuskylässä 3 900 asukasta (vuonna 2009).

Séro Diamanoun kunnan pinta-ala on 923 neliökilometriä. Se rajoittuu kaakossa Kayesin piirin Marintoumanian ja Ségalan, lounaassa Maréna Diombougoun, Gouméran ja Gory Gopélan, luoteessa Koussanén ja koillisessa Yélimanén piirin Konsigan, Marekaffon ja Diafounou Goryn kuntiin. Alue on pinnanmuodostukseltaan tasankoa. Tärkeimmät vesistöt ovat Kolimbiné ja Maguijärvi. Seutu kuuluu Sahelin vyöhykkeeseen.

Kuntaan kuuluu 18 kylää. Asukkaat ovat etupäässä khasonkoja ja fulbeja. Vallitseva uskonto on islam.

Séron kautta kulkee Kayesista Yélimanéen johtava maantie. Paikallisia elinkeinoja ovat maanviljely, karjanhoito, käsityöammatit ja kaupankäynti.

Lähteet
-------

1. 1 2  4ème recensement général de la population et de l’habitat. Résultats définitifs, tome 0: Répertoire des villages *instat-mali.org*.  Arkistoitu 7.1.2017. Viitattu 17.2.2018.
2. 1 2 3 4  Plan de Securite Alimentaire: Commune Rurale de Séro Diamanou 2007–2011 *fsg.afre.msu.edu*.  2006. Viitattu 17.2.2018. [vanhentunut linkki]
3. ↑  Mali - Région de Kayes: Carte de référence *reliefweb.int*. Viitattu 17.2.2018.
**Miinavene Pommi** (aiemmin *M-7*) oli Suomen merivoimien miinavene. Se valmistui 1916 Venäjän keisarikunnan laivastolle maayhdysmiinakenttien eli maista laukaistavien merimiinoin muodostettujen miinakenttien laskualukseksi.

Palvelus
--------

*M-7* oli Venäjän keisarikunnan laivaston kirjanpidossa huhtikuuhun 1918, jolloin sen ottivat käyttöönsä saksalaiset. Alus sai nimen *KM-28* ja se sijoitettiin vartioveneeksi. Suomen laivastoon alus liitettiin 1920 korjausten jälkeen nimellä *T-22*, kunnes se nimettiin *Pommiksi*. Alus liitettiin Rannikkolaivastoon. Talvisodassa se laski luokkansa alusten mukana miinoja itäisellä Suomenlahdella 1.-6. joulukuuta 1939 kahteentoista eri miinoitteeseen yhteensä 352 miinaa. Alus poistettiin laivastosta huhtikuussa 1953 ja se myytiin vuotta myöhemmin helsinkiläiselle ostajalle.

*Pommin* sisaralukset olivat miinaveneet *Loimu*, *Paukku*, *Lieska* ja *Miina*.

Lähteet
-------

* Auvinen, Visa (toim.): *Leijonalippu merellä*. Pori: Eita Oy, 1983. ISBN 951-95781-1-0.
* Tuomi-Nikula, Jorma: *Suomen laivat punatähtisen sotalipun alla*. Jyväskylä: Atena kustannus Oy, 2000. ISBN 951-796-212-6.
* Gardiner, Robert (toim.): *Conway's All the World's Fighting Ships 1906-1921*, s. 321. Lontoo: Conway, 2006. ISBN 0-85177-245-5. (englanniksi)

### Viitteet

1. ↑  Tuomi-Nikula, Jorma s. 49-50
**Läntinen maakunta** (Western Province) on yksi Sambian maakunnista. Sen pinta-ala on 126386 km2 ja se on pinta-alaltaan Sambian maakunnista suurin. Maakunta rajautuu pohjoisessa Luoteiseen maakuntaan, idässä Keskiseen maakuntaan ja kaakossa Eteläiseen maakuntaan. Lännessä Läntinen maakunta rajautuu Angolan rajaan ja etelässä Namibian rajaan. Läntisen maakunnan hallinnollinen keskus on Mongu, joka sijaitsee noin 600 kilometrin päässä valtion pääkaupungista Lusakasta. Vuoden 2010 väestötietojen mukaan maakunnan väkiluku oli 902974, mikä oli 6,72 % koko Sambian väkiluvusta.

Läntinen maakunta kuuluu Sambesi-, Lungwebungu- ja Kabompo-jokien tulvatasankoalueeseen ja tulvat peittävät aluetta joulukuulta kesäkuulle. Tulvat saavat myös muut alueen joet tulvimaan luoden näin alueelle laajan vesivarannon. Tulvat ovat erityisen tärkeitä alueen maataloudelle ja toimivat alueen luonnollisena kastelujärjestelmänä.

Lähteet
-------

1. 1 2  About Western Province *Western Provincial Administration*. Viitattu 28.2.2022. (englanniksi)

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Läntinen maakunta (Sambia)**.
Sambian maakunnat

* Copperbelt
* Eteläinen
* Itäinen
* Keskinen
* Luapula
* Luoteinen
* Lusaka
* Läntinen
* Muchinga
* Pohjoinen
**Attalos Andromeneen poika** (noin 356 eaa. - 317 eaa.) oli makedonialainen sotilas. Hänen veljiänsä olivat Simmias, Amyntas ja Polemon.

Hänen uransa alkoi Filippos II:n henkivartijana. Hän oli luultavasti toiminut jo nuorena kuninkaan palvelijana, kuten aristokraattien lapsien oli tapana tehdä Makedoniassa. Attaloksen veli Amyntas johti Tymfaian jalkaväkiosastoa Aleksanterin Persian sotaretken aikana. Amyntasta epäiltiin sekaantumisesta Filotaan salajuoneen, koska he olivat olleet hyviä ystäviä. Amyntas kuoli kuitenkin pian tämän jälkeen taistelussa ja Attalos otti Tymfaian jalkaväkiosaston komentoonsa. Hydaspesjoen taistelussa Attalos, Meleagros ja Gorgias johtivat joukkoja jotka olivat sijoitettu puoliväliin leirin ja Aleksanterin joukkojen väliin. Attalos lähetettiin Krateroksen kanssa länteen Arkhosian ja Drangianan kautta vuonna 325 eaa. Aleksanterin kuoleman jälkeen Attalos tuki konservatiiveihin kuulunutta Meleagrosta. Perdikkas sai Attaloksen puolelleen lupaamalla tälle siskonsa Atalanten. 

Vuonna 321 eaa. Attalos ja hänen veljensä Polemon yrittivät estää Ptolemaiosta viemästä Aleksanterin ruumista Aleksandriaan, mutta turhaan. Tämän jälkeen Perdikkas antoi Attalokselle laivaston, jonka tehtäväksi tuli varmistaa Niilin suisto Antigonoksen ja Antipatroksen laivastoilta. Attalos oli Pelusionin lähellä kun hän sai kuulla että sotilaat olivat murhanneet Perdikkaan ja Atalanten. Attalos purjehti Tyrokseen, jossa varuskunnan komentaja Arkhelaos luovutti hänelle Perdikkaan sinne jättämät 800 talenttia. Attalokseen liittyi myös vielä Perdikkaalle uskollisia joukkoja. Tyroksesta Attalos purjehti Kaariaan, josta hän aikoi hyökätä Rodoksen kimppuun. Rodoslaiset kukistivat kuitenkin Attaloksen, joka liittyi tämän jälkeen Perdikkaan veljeen Alketakseen. Yhdessä Attalos ja Alketas kukistivat Kaarian satraapin Asandroksen. He joutuivat kuitenkin perääntymään Pisidiaan, jossa Antigonis kukisti heidät seuraavana vuonna Kretopoliin lähettyvillä. Attalos ja hänen veljensä Polemon joutuivat vangeiksi. Heitä pidettiin ilmeisesti Fryygiassa sijainneessa linnoituksessa. Kun Antigonos oli sotimassa idässä Eumenesta vastaan, yrittivät vangit karata, mutta Antigonoksen paikalliset joukot saivat linnoituksen piiritettyä. Piiritys kesti vuoden ja neljä kuukautta. Attalos oli jo ennen piiritystä sairas, ja hän kuoli ehkä piirityksen aikana tai pian sen päätyttyä.

Lähteet
-------

Waldemar Hecke: *The Marshals of Alexander's Empire*, s. s.181-183. Routledge, 1992. ISBN 9780415050531.
| "Sì"Gigliola Cinquetti |
| --- |
|  |
| Singlen tiedot |
|  Albumilta | *Gigliola Cinquetti* |
|  B-puoli | "Il pappagallo verde" |
|  Julkaistu | 1974 |
|  Tyylilaji | pop |

**Sì** on italialaisen Gigliola Cinquettin single vuodelta 1974. Tyyliltään se on balladi. Sen kirjoittivat Corrado Conti, Daniele Pace, Lorenzo Pilat ja Mario Panzeri. Singlen b-puolena on samojen tekijöiden "Il pappagallo verde". "Sì" julkaistiin myös albumilla *Gigliola Cinquetti*.

"Sì":n naispuolinen kertojaminä epäröi antautua rakkaudelle, mutta sanoo miehelle lopulta "kyllä" ("E dovevo dir*gli* sì").

Italiassa järjestettiin toukokuussa 1974 kansanäänestys, jossa kysyttiin, pitäisikö avioeron salliva laki kumota. "Sì" sensuroitiin joksikin aikaa, sillä siinä useaan kertaan toistettu "kyllä" oli avoin tulkinnalle, jonka mukaan laulu kehotti äänestämään lain kumoamisen puolesta. Laulussa sinänsä ei ole mitään avioeroon viittaavaa eikä kantaaottavaa. Kansanäänestys päättyi selvin luvuin lain kumoamista vastaan.

"Sì" oli myös Italian Eurovision edustuskappale vuonna 1974 ja se sijoittui toiseksi. Sensuurin takia Italian televisioyhtiö Rai esitti huhtikuun alussa järjestetyn laulukilpailun vasta myöhemmin.

Cinquetti levytti kappaleesta myös englanninkielisen version "Go (Before You Break My Heart)". Kappaleesta tehtiin myös saksankielinen versio "Sì - Du fängst den Wind niemals ein". "Sì" on ollut suosittu Suomessa, jossa se tunnetaan nimellä "Niin". Kappaleen levyttivät jo 1974 Lea Laven ja Fredi. Myöhemmin sen ovat levyttäneet muun muassa Juhamatti ja Arja Koriseva.

Lähteet
-------

1. 1 2  Gigliola Cinquetti – Sì *Discogs.com*. Viitattu 22.3.2023. (englanniksi)
2. ↑  Gigliola Cinquetti – Gigliola Cinquetti *Discogs.com*. Viitattu 22.3.2023. (englanniksi)
3. ↑  Testo Sì - Gigliola Cinquetti *Rock Online Italia*. Viitattu 22.3.2023. (italiaksi)
4. 1 2  Morati, Paolo: Il Sì censurato di Gigliola Cinquetti *Indiscreto*.  26.10.2016. Viitattu 22.3.2023. (italiaksi)
5. ↑  Sì by Gigliola Cinquetti *Secondhandsongs.com*. Viitattu 22.3.2023. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Allmusic.com: Gigliola Cinquetti Biography by Dave Thompson

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa | 
* MusicBrainz work

 |

 |
**Inari Uusimäki** on suomalainen toimittaja, joka teki 38 vuoden uran Yleisradion radio- ja televisio-ohjelmissa. Hän jäi eläkkeelle kesäkuun alusta 2016.

Inari Uusimäki aloitti Yle-uransa Simo Pasasen johdolla Turussa ja siirtyi sitten Helsinkiin toimittamaan Ylen Aikaista.

Televisiossa Uusimäki on ollut mukana tekemässä muun muassa 1980-luvun *Viikonlopputelevisiota*, *Lauantaivekkaria* sekä kulttuuriohjelmia *K-rappu* ja *Strada*. Toimittajan tehtävien lisäksi hän on toiminut ohjelmien käsikirjoittajana, ohjaajana ja tuottajana. Hänen viimeinen tehtävänsä oli toimia Yle Radio 1:n iltapäivien kulttuuriohjelman *Kultakuumeen* tuottajana.

Inari Uusimäen isä oli teatterineuvos Veikko Uusimäki.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Kuuluttajan vieras: Tuottaja Inari Uusimäki *Yle Areena*. Yleisradio. Viitattu 22.10.2017.
2. ↑  Nro 500 Juhlanumero *Tuiskulan Sanomat*.  18.6.2014. Tuiskulan kyläsivusto.  Arkistoitu 22.10.2017. Viitattu 22.10.2017.

Aiheesta muualla
----------------

* Uusimäki, Inari (id 31677) Radio- ja tv-arkiston Ritva-tietokannassa
* Uusimäki, Inari (id 23765, Tenho-id 1488500) Radio- ja tv-arkiston Ritva-tietokannassa
* Inari Uusimäki Elonetissä.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Elonet

 |

 |
**Attalus** (m.kreik. Άτταλος; ensimmäinen vuosisata jaa.) oli roomalainen stolaiseen koulukuntaan kuulunut filosofi. Hän eli keisari Tiberiuksen aikana. Sejanus riisti häneltä hänen omaisuutensa ja pakotti hänet viljelemään maata (Senec. *Suas*. 2. p. 17, ed. Bip.)

Attalus oli stoalaisen filosofi Senecan opettaja. Seneca lainaa opettajaansa usein, ja puhuu hänestä hyvin myönteiseen sävyyn (*Comp. Nat. Quaest*. ii. 50, Ep. 9, 63, 67, 72. 81, 109). Seneca vanhempi kuvailee häntä (*Suets*. I.e.) hyvin kaunopuheiseksi mieheksi ja aikansa kaikkein terävä-älyisimmäksi filosofiksi.

Attaluksen tiedetään kirjoittaneen ainakin teoksen salamoinnista (*Nat. Quaest*. ii. 48), ja on oletettu, että hän olisi myös Hesykhioksen (*Korinnousi*) mainitseman *Paroimiai*-teoksen kirjoittaja.

Lähteet
-------

* Smith, William: *Dictionary of Greek and Roman Antiquities (Arkistoitu – Internet Archive)*

Antiikin filosofia – Stoalainen koulukunta

|  |  |
| --- | --- |
| Varhaisstoa | Zenon Kitionilainen · Dionysios · Ariston Khioslainen · Persaios · Kleanthes · Khrysippos · Herillos · Sfairos · Zenon Tarsoslainen · Diogenes Babylonialainen · Krates Malloslainen · Antipatros Tarsoslainen · Apollodoros |
| Keskistoa | Panaitios · Dardanos · Mnesarkhos · Hekaton · Polemon Ilionlainen · Poseidonios · Iason Nysalainen · Diodotos · Antipatros Tyroslainen, vanhempi · Antipatros Tyroslainen, nuorempi · Geminos · Athenodoros Kananalainen |
| Myöhäisstoa | Attalus · Seneca · Eufrates · Epiktetos · Lucius Annaeus Cornutus · Musonius Rufus · Athenodoros Kordylion · Junius Rusticus · Hierokles · Sekstos Khaironeialainen · Marcus Aurelius |
**Miinavene Paukku** (aiemmin *T-15*) oli Suomen merivoimien miinavene vuosina 1920-1943. Se valmistui 1916 Venäjän keisarikunnan laivastolle maayhdysmiinakenttien eli maista laukaistavien merimiinoin muodostettujen miinakenttien laskualukseksi.

Palvelus
--------

Venäläisten joukkojen poistuessa Suomesta alukset jäivät paikoilleen. Alus otettiin 1920 korjausten jälkeen Suomen merivoimiin. Alus palveli osana Rannikkolaivastoa.

Talvisodassa alus laski luokkansa alusten mukana itäisellä Suomenlahdella 1.-6. joulukuuta 1939 kahteentoista eri miinoitteeseen yhteensä 352 miinaa.

Alus tuhoutui Koivistolla 13. marraskuuta 1943 myrskyssä. Aluksen ollessa kiinnittyneenä saksalaisen proomun kylkeen sen moottorit kastuivat pakoputken kautta päässeestä vedestä. Koneita ei saatu käynnistettyä, jolloin se ajautui rantaan ja upposi.

*Paukun* sisaralukset olivat miinaveneet *Loimu*, *Lieska*, *Pommi* ja *Miina*.

Lähteet
-------

* Auvinen, Visa (toim.): *Leijonalippu merellä*, s. 36-37. Pori: EITA Oy, 1983. ISBN 951-95781-1-0.
* *Suomen laivasto 1918-1969*. Helsinki: Meriupseeriyhdistys, 1968.
* Gardiner, Robert (toim.): *Conway's All the World's Fighting Ships 1906-1921*, s. 321. Lontoo: Conway, 2006. ISBN 0-85177-245-5. (englanniksi)
* Tuomi-Nikula, Jorma: *Suomen laivat punatähtisen sotalipun alla*. Jyväskylä: Atena kustannus Oy, 2000. ISBN 951-796-212-6.

### Viitteet

1. ↑  Leijonalippu merellä s. 36-37
2. 1 2  Leijonalippu merellä s. 37
3. ↑  Tuomi-NIkula, Joorma s. 50
**Símantra** (kreik. Σήμαντρα; myös transl. *Símandra*) on Kreikan kaupunki, joka kuuluu hallinnollisesti Néa Propontídan kuntaan, Chalkidikín alueyksikköön ja Keski-Makedonian alueeseen. Se muodostaa oman kaupunkiyhdyskuntansa (Δημοτική Κοινότητα Σημάντρων, *Dimotikí Koinótita Simántron*). Kaupungin väkiluku on 2 421 (vuonna 2011).

Símantran pieni kaupunki sijaitsee Chalkidikín niemimaan länsiosissa linnuntietä noin 12 kilometriä länteen alueyksikön keskuksesta Polýgyroksesta ja noin 47 kilometriä kaakkoon Thessalonikista. Asutuksen vanha nimi oli vuoteen 1956 saakka *Karkára* (Καρκάρα). Nykyisen nimensä se on saanut samannimisestä kylästä, turkkilaisittain *Seméntere* (Σεμέντερε), Kappadokiassa Vähässä-Aasiassa, josta muutti alueelle kreikkalaisevakkoja vuonna 1923 Kreikan ja Turkin väestönvaihdossa.

Aiemmin kaupunki kuului Moudanián kuntaan ja vuodesta 2011 lähtien Néa Propontídan kunnan Moudanián kunnallisyksikköön.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Απογραφή Πληθυσμού - Κατοικιών 2011. Väestönlaskennan tulokset (XLS)  2011. The Hellenic Statistical Authority (Kreikan tilastokeskus ELSTAT).  Arkistoitu 16.10.2015. Viitattu 1.9.2014. (kreikaksi)
2. ↑  Karkara -- Simantra *Name Changes of Settlements in Greece*. Institute for Neohellenic Research. Viitattu 1.9.2020.
*Tämä artikkeli kertoo 1965 syntyneestä jalkapalloilijasta. Samannimisestä, 1967 syntyneestä jalkapalloilijasta kertoo Mika Aaltonen (jalkapalloilija, 1967).*

**Mika A. Aaltonen** (s. 16. marraskuuta 1965 Turku) on suomalainen tulevaisuudentutkija ja entinen jalkapalloilija. Hän on ensimmäinen suomalainen, joka on tehnyt sopimuksen Italian Serie A:ssa pelaavan joukkueen kanssa.

Jalkapallo
----------

Aaltonen teki sopimuksen italialaisen Interin kanssa sen jälkeen, kun hän oli tehnyt voittomaalin TPS:n voittaessa Interin UEFA Cupin vierasottelussa 1–0. Interissä hänen pelinsä jäivät kuitenkin yhteen harjoitusotteluun Neuvostoliiton jalkapallomaajoukkuetta vastaan. Inter vuokrasi Aaltosen ensin Sveitsiin AC Bellinzonaan ja sen jälkeen Bologna FC:hen. Hän pelasi vielä kauden Saksan 2. Bundesliigan Hertha Berlinissa ennen paluutaan kotimaahan.

Onnistunut peli maajoukkueessa Israelia vastaan vei Aaltosen vielä kaudeksi Israelin liigaan Hapoel Be'er Shevaan. Pelaajauransa hän päätti pelaamalla vuonna 1994 viisi ottelua Suomen mestaruuden voittaneessa Tampereen Pallo-Veikoissa.

Tiede
-----

Aaltonen opiskeli pelaamisen ohessa kotimaassa ja ulkomailla. Lopetettuaan uransa hän väitteli kauppatieteiden tohtoriksi Turun kauppakorkeakoulusta. Aaltonen on Aalto-yliopiston dosentti ja London School of Economicsin vanhempi tutkija. Hän on kirjoittanut useita kirjoja, muun muassa *Robustness* (2010).

Saavutuksia
-----------

* Suomen mestaruus 1994
* Suomen Cup 1991
* Nuorten maajoukkueen paras pelaaja 1987

Lähteet
-------

* Jalkapallon Pikkujättiläinen (WSOY, 2003). ISBN 951-0-27037-7.

### Viitteet

1. ↑  Vuorinen, Juha & Kasila, Markku: *Pelimiehet. Suomen jalkapallon pelaajatilastot 1930–2006*, s. 15. Suomen urheilumuseosäätiö, 2007. ISBN 978-952-99075-9-5.
2. ↑  Miia Savaspuro: Aaltosen kaukoputki.  *Kauppalehti Optio*, 10.5.2012, nro 9, s. 24.

Aiheesta muualla
----------------

* Aaltosen haastattelu Ylen Taustapeilissä
**Anniina Elise Laitinen** (s. 18. marraskuuta 1989) on suomalainen yleisurheilija, jonka päälajit ovat 400 metrin juoksu ja 400 metrin aitajuoksu. Hän edustaa Helsingin Kisa-Veikkoja ja häntä valmentaa Tapio Laitinen.

Laitinen karsiutui 400 metrin alkuerissä Kaunasin alle 23-vuotiaiden EM-kilpailuissa 2009. Hän sai pronssia alle 23-vuotiaiden Pohjoismaiden-mestaruuskilpailujen 4 × 400 metrin viestissä 2010. Seuraavana vuonna hän sijoittui 400 metrin aitajuoksussa toiseksi Euroopan joukkuemestaruuskilpailujen ykkösliigassa, karsiutui alkuerissä alle 23-vuotiaiden EM-kilpailuissa Ostravassa ja voitti Suomi–Ruotsi-maaottelussa Helsingissä. Hän kuului Suomen 4 × 400 metrin viestijoukkueeseen, joka karsiutui alkuerissä Zürichin EM-kilpailuissa 2014. Hän karsiutui 400 metrin aitajuoksun alkuerissä Amsterdamin EM-kilpailuissa 2016.

Laitinen voitti 400 metrin juoksussa Suomen-mestaruuden Turussa 2011 ja oli kolmas Lahdessa 2012. 400 metrin aitajuoksussa hän voitti Suomen-mestaruuden Turussa 2011, Lahdessa 2012 ja Kuopiossa 2014, oli toinen Vaasassa 2013 ja Porissa 2015 sekä kolmas Kajaanissa 2010. Viestijuoksun SM-kilpailuissa hän on saanut 4 × 100 metrillä hopeaa 2008 ja pronssia 2013, 4 × 400 metrillä kultaa 2008, 2011, 2012 ja 2013 ja hopeaa 2009 ja 2010 sekä 4 × 800 metrillä kultaa 2009, 2011 ja 2012 ja hopeaa 2008, 2010 ja 2013 sekä 4 000 metrin viestissä pronssia 2021. Sisäratojen SM-kilpailuissa hän on voittanut 400 metrin juoksun mestaruuden 2010 ja 2011 ja saanut hopeaa 2013 sekä pronssia 2012. 4 × 300 metrin viestissä hän sai hopeaa 2012 ja 2020 sekä 4 × 200 metrin viestissä pronssia 2013.

Henkilökohtaiset ennätykset
---------------------------

### Ulkoradat

| *Laji* | *Aika* | *Paikka* | *Päivä* |
| --- | --- | --- | --- |
| 100 m | 12,26 | Riihimäki | 24. heinäkuuta 2012 |
| 200 m | 24,47 | Riihimäki | 24. heinäkuuta 2012 |
| 400 m | 55,05 | Gentbrugge | 17. toukokuuta 2014 |
| 400 m aj | 57,80 | Pori | 2. elokuuta 2015 |

### Sisäradat

| *Laji* | *Aika* | *Paikka* | *Päivä* |
| --- | --- | --- | --- |
| 200 m | 24,45 | Helsinki | 16. helmikuuta 2014 |
| 400 m | 54,95 | Växjö | 9. helmikuuta 2013 |

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Anniina Laitinen Tilastopaja (vaatii kirjautumisen, maksullinen palvelu).
Potilaan läpivalaisua röntgenlaitteella vuonna 1940.
**Läpivalaisu** (vanh. **fluoroskopia**) on vanha, lääketieteellisessä tutkimuksessa käytöstä lähes poistettu tutkimus, jolla saadaan röntgensäteilyä apuna käyttäen kuva sellaisen kohteen sisältä, jota näkyvä valo ei läpäise. Se on röntgentutkimus, jonka tulosta tarkastellaan suoraan fluoresoivalta levyltä. Muu röntgentutkimus perustuu samaan tekniikkaan, mutta se on kohteelle ja etenkin tutkijalle huomattavasti turvallisempi lyhyemmän altistusajan vuoksi. Ultraäänitutkimus on käytännössä syrjäyttänyt sen. Kolmiulotteisia kohteita kuvattaessa sen sijaan on astunut tietokonetomografia.

Nykyisin
--------

Nykyisin läpivalaisua hyödynnetään muun muassa ruoansulatuskanavan, virtsateiden ja verenkiertoelinten tutkimisessa, mutta myös erilaisten hoitojen ja toimenpiteiden ohjauksessa. Läpivalaisututkimuksessa seurataan tavallisesti varjoaineen kulkua elimistössä. Varjoaine voidaan antaa esimerkiksi ruoansulatuskanavaa tutkittaessa suun tai peräsuolen kautta. Angiografisissa verisuonten läpivalaisututkimuksissa jodia sisältävä varjoaine syötetään katetrin avulla suoraan valtimoon tai laskimoon.

Läpivalaisututkimuksissa potilaasta otetaan yhden kuvan sijasta läpivalaisulaitteella reaaliaikaista kuvasarjaa. Tämä on hyödyllinen menetelmä erityisesti radiologisissa ja kardiologisissa angiografiatutkimuksissa sekä toimenpideiden ohjauksessa. Läpivalaisututkimukset ovat vähentyneet huomattavasti tietokonetomografian, sekä ultraääni- ja magneettikuvausten yleistettyä. Jopa aiemmin yleiset urogenitaalialueen läpivalaisututkimukset ovat väistyneet uusien kuvantamismenetelmien tieltä, mutta toimenpiteissä läpivalaisua edelleen käytetään. Esimerkiksi Suomessa kaikista lääketieteellisistä röntgentutkimuksista radiologiset ja kardiologiset toimenpiteet ja angiografiatutkimukset kattavat alle 2 % kaikista röntgentutkimuksista. Maailmalla luku vaihtelee 1,3–3,8 %. Keuhkojen röntgenkuvaukset läpivalaisulaitteella saattavat kuitenkin olla vielä melko yleisiä maissa, joissa lääkäreitä on vähemmän väkiluun suhteutettuna kuin länsimaissa tai Japanissa.

Muita käyttötarkoituksia
------------------------

Läpivalaisua on käytetty myös elottomien, esimerkiksi arkeologisten ja rakenteilla olevien kohteiden tutkinnassa.*lähde?*

Lähteet
-------

1. 1 2  Läpivalaisu. Terveyskirjasto. Viitattu 2.4.2018.
2. ↑  Läpivalaisu ja toimenpiteet Pohjois-Pohjanmaan sairaanhoitopiiri. Viitattu 2.4.2018.
3. ↑  Soimakallio ym. 2005, s. 102, 315.
4. ↑  International Atomic Energy Agency: Fluoroscopy International Atomic Energy Agency. Viitattu 30.7.2013. (englanniksi)
5. ↑  Hannu Järvinen: Tutkimusmäärät ja potilasannokset  2011. Säteilyturvallisuuskeskus. Viitattu 30.7.2013. [vanhentunut linkki]
6. ↑  UN Scientific Committee: *Sources and effects of ionizing radiation : United Nations Scientific Committee on the Effects of Atomic Radiation : UNSCEAR 2010 report to the General Assembly, with scientific annexes*, s. 27, 28, 70-71. Annex A 1: Medical radiation exposures. New York: UNITED NATIONS PUBLICATION, 2010. ISBN 978-92-1-142274-0. Teoksen verkkoversio (pdf) (viitattu 27.6.2013). (englanniksi)
**Juho Sefanias Järvi** (2. marraskuuta 1894 Ylistaro – 13. heinäkuuta 1952) oli suomalainen kirkkoherra.

Järvi kävi viisi luokkaa Lapuan yhteiskoulua saaden sieltä erotodistuksen 1916. Hän opiskeli Suomen Lähetysseuran lähetyskoulussa ja suoritti saarnalupatutkinnon Porvoon tuomiokapitulissa vuonna 1919. Järvi suoritti sitten yksityisoppilaana oppikoulun 8. luokan kurssin ja sai 1924 oikeuden opiskella ja suorittaa tutkintoja Helsingin yliopiston jumaluusopillisessa tiedekunnassa ilman ylioppilastutkintoa. Järvi suoritti teologisen erotutkinnon 1927 ja hänet vihittiin papiksi samana vuonna. Vuonna 1930 hän suoritti pastoraalitutkinnon.

Järvi oli Suomen Lähetysseuran matkasaarnaajana 1919–1925 ja Herättäjäyhdistyksen matkasaarnaajana 1926. Papiksi vihkimisen jälkeen hän hoiti virkaatekevänä kirkkoherran ja kappalaisen virkoja Lehtimäellä, Eurajoella, Kauhajoella ja Mikkelissä. Järvi oli Mikkelin kaupunkiseurakunnan kappalaisena 1932–1939 ja Tyrnävän kirkkoherrana vuodesta 1939 alkaen.

Julkaisuja
----------

* *Parannus evankelis-luterilaisen kirkon tunnustuskirjojen mukaan*. Dogmatiikan tutkielma, Helsingin yliopisto, Teologinen tiedekunta, Helsinki ei. julk. vuotta

Toimitustöitä
-------------

Nimellä *J. S. Järvi*:

* *Seuratuvan penkiltä 1*; toimittaneet J. S. Järvi ja Martti Rantanen. WSOY 1928
* *Kirkko ja nuoriso 1929*; toim. J. S. Järvi ja Tauno Ervo. Rauma 1929
* *Ristin tiellä*. WSOY 1929
* *Vartioviestejä: herännäispappien saarnoja toisen vuosikerran evankeliumiteksteistä*. Otava 1936
* *Koottuja muruja: seurapuheita ja hartauskirjoituksia*. Otava 1937
* *Vartioviestejä: herännäispappien saarnoja kolmannen vuosikerran evankeliumiteksteistä*. Otava 1937
* *Vartioviestejä: herännäispappien saarnoja ensimmäisen vuosikerran evankeliumiteksteistä*. Otava 1938

Lähteet
-------

1. ↑  Geni.com : Juho Sefanias Järvi
2. 1 2 3  Uusia kirkkoherroja, Kaleva, 02.02.1939, nro 26, s. 2, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
**Ania** on Pirkkalan lounaisosassa Pyhäjärven itärannalla Pirkkalan ja Lempäälän rajalla sijaitseva kylä.

Historiaa
---------

Anian kylän alueelta on tehty kivikautisia esinelöytöjä ja kylän alueella on myös rautakautisia hautaröykkiöitä. Kylä mainitaan ensimmäisen kerran kirjallisissa lähteissä 1400-luvulla ns. Davidin kapinan yhteydessä. Anian kylässä sijaitsevan Heikkilän tilan isäntä David oli talonpoikaiskapinan johtajana 1439.

Anian kylä liitettiin 1300-luvulla muodotettuun Vesilahden kirkkopitäjään. Kylä kuului Vesilahteen aina 1920-luvulle saakka jolloin se liitettiin 1922 Pirkkalan seurakuntaan ja 1924 Pirkkalan kuntaan.

Muuta
-----

Anian kylän halki kulkee yhdystie 3022 Pirkkalasta Lempäälän Kuokkalaan. Anian vuonna 1929 valmistunut koulu oli käytössä vuoteen 1977 saakka. Kylä on pääosin harvaan asuttua maa- ja metsätalousaluetta mutta Pyhäjärven ranta-alueilla on myös loma-asutusta.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Pirkkalan kunta : Anian kylä (Arkistoitu – Internet Archive)
**Johan (Juho) Tanholin** (1863 – 1928) oli suomalainen Viitasaarella asunut kansanrunoilija ja kansanperinteen kerääjä.

Aviottomana lapsena syntynyt Tanholin oli koko elämänsä ajan sairaalloinen ja eli köyhyydessä. Hän alkoi kerätä kotiseudultaan satuja, runoja, lauluja, loitsuja, taikoja ja sananlaskuja ja lähetti niitä Suomalaisen Kirjallisuuden Seuralle. Tanholin alkoi sittemmin kirjoittaa myös itse runoja ja tarinoita. Tanholin kirjoitti myös runojaan muistiin ja hänen runojaan on säilynyt käsin kirjoitettujen arkkien ja lehtileikkeiden muodossa. Hän kirjoitti maksua vastaan pilkkarunoja joita häneltä tilasivat muun muassa rengit jotka eivät olleet päässeet piikojen aittoihin, pettyneet kilpakosijat ja riidoissa olleet naapurit. Tanholin kirjoitti pilkkarunojen ohella maksusta muitakin tilapäisrunoja ja laati rakkauskirjeitäkin. Hän seurasi myös ajankohtaisia tapahtumia ja teki niistä runoja.

Kirjallisuutta
--------------

* Markku Möttönen ja Päivi Tuohimetsä : *Juho Tanholinin tuotanto ja elämänvaiheet*. Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, Helsinki 1980
* Markku Möttönen : *Juho Tanholin, muuan alhainen kansanrunoilija*. Juhon kynäpiiri, Viitasaari 2005

Lähteet
-------

1. 1 2  Pälvi Rantala : Ammattina pilkkarunoilija, Elore vol. 13 2/2006
2. ↑  Kaisa Kauranen : *Did Writing Lead to Social Mobility? Case Studies of Ordinary Writers in Nineteenth Century Finland* teoksessa Martyn Lyons : *Ordinary writings, personal narratives : writing practices in 19th and early 20th-century Europe*, P. Lang Bern - New York 2007 (Google kirjat)

Aiheesta muualla
----------------

* Tenka Issakainen : *Tavallista taikuutta - Tulkinta suomalaisten taikojen merkityksistä Mikko Koljosen osaamisen valossa*, Turun yliopiston julkaisuja sarja C osa 347, käsittelee Tanholinin kansanperinteen keruuta (Arkistoitu – Internet Archive)
Big Bear vuonna 1885.
**Big Bear**, omalla kielellään **Mistahimaskwa**, (n. 1825 – 17. tammikuuta 1888) oli cree-intiaanien päällikkö, joka osallistui Saskatchewanin kapinaan ja tuomittiin pitkään vankeusrangaistukseen. Hän vakiinnutti asemansa kansansa johtajana 1850-luvun lopulla ja seuraavan vuosikymmenen alussa.

Varhainen elämä
---------------

Big Bear syntyi Kanadan koillisosassa lähellä Fort Carltonia. Hän saattoi kuulua alun perin saulteaux-heimoon, mutta varttui cree-intiaanien joukossa. Hudson's Bay Companyn tietojen mukaan hän oli päässyt johtavaan asemaan cree-intiaanien keskuudessa vuoteen 1862 mennessä. Vuonna 1870 hän johti näitä mustajalkoja vastaan Belly Riverin taistelussa.

Kanadan kiista
--------------

1870-luvulla Kanadan parlamentti ryhtyi vaatimaan tasankointiaaneilta sopimuksia, joiden tarkoituksena oli siirtää intiaanit reservaatteihin. Big Bear suhtautui kanadalaisiin epäluuloisesti uskoen näiden ajavan vain uudisasukkaiden etuja, vaikka intiaaneille oli luvattu mahdollisuus vaikuttaa reservaattien sijaintiin. Hän kampanjoi intiaanien keskuudessa kanadalaisia vastaan ja neuvotteli muiden intiaanipäällikköjen kanssa, jotta he vaatisivat yhtenäistä intiaaniterritoriota. Kun Big Bear vuonna 1884 isännöi suurta paikallisten heimojen juhlatapahtumaa Saskatchewanissa, Kanadan ratsupoliisit puuttuivat tilaisuuteen, ja hajottivat kokoontumisen. Big Bear joutui lopulta myöntymään valkoisten vaatimuksiin turvatakseen ruoka-avun kansalleen, joka kärsi nälänhädästä biisonien määrän romahdettua.

Vuonna 1885 métisit aloittivat Saskatchewanin kapinan. Big Bearin osuus tapahtumien kulussa oli vähäinen, mutta joukko heimoon kuuluvia Kapapamahchakwewin alaisia sotureita surmasi yhdeksän valkoista Frog Laken kaupungissa. Big Bear tuomittiin kapinasta kuudenkymmenen vuoden vankeusrangaistukseen. Hän ei kuitenkaan joutunut kärsimään tuomiotaan loppuun, sillä hänet armahdettiin terveyssyistä.

Big Bear kuoli 17. tammikuuta 1877.

Lähteet
-------

* Fromhold, Joachim: *The Western Cree (Pakisimotan Wi Iniwak) - Warfare On The Northwest Plains*. lulu.com, 2010. ISBN 978-0557533428.

### Viitteet

1. 1 2 3  Mistahimaskwa (Big Bear) *library.usask.ca*. Viitattu 4.7.2015. (englanniksi)
2. ↑  Fromhold 2010. s. 149-150.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Tšekki

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC

 |

 |
**6 nimmt!** on Wolfgang Kramerin luoma ja Amigon julkaisema korttipeli, joka soveltuu hyvin eri pelaajamäärille. Peliin mahtuu mukaan jopa kymmenen henkeä. Suomessa peliä valmisti Nelostuote (nykyään Tactic Games). Peli sisältää 104 korttia, jotka on numeroitu luvuin 1-104 ja jotka sisältävät pisteitä yhdestä seitsemään. Pelin aluksi kullekin pelaajalle jaetaan 10 korttia ja pelialustalle asetetaan satunnaisesti 4 korttia. 

Peli etenee niin, että kaikki pelaajat pelaavat kädestään samanaikaisesti yhden kortin pöydälle. Kortit käydään läpi pienimmästä alkaen siten, että kortti lisätään aina siihen pinoon, jonka päällimmäinen kortti on pienempi kuin pelattu kortti, mutta kuitenkin mahdollisimman lähellä pelattua korttia. Jos joku pelaaja pelaa kortin, joka on kaikkia pinojen päällimmäisiä kortteja pienempi, joutuu kyseinen pelaaja poimimaan yhden pöydässä olevista pinoista. Jos taas joku pelaaja pelaa kortin, josta tulee jonkin pinon kuudes kortti, joutuu pelaaja ottamaan pinon viisi edellistä itselleen. Pöydältä nostettuja kortteja ei saa ottaa käteen pelattavaksi, vaan kukin pelaaja sijoittaa ne omaan "sarvipääpakkaansa". Pelin tarkoituksena on välttää miinuspisteitä, joita tulee "sarvipääpakan" korttien sarvipäistä.

Peliä pelataan tarvittaessa useampia kierroksia, kunnes joku pelaajista saa 66 pistettä. Tämän jälkeen pelaajien käsissä olevat kortit pelataan loppuun ja lopussa vähiten pisteitä kerännyt pelaaja on voittaja.
**Nowy Sącz** (puol. *powiat nowosądecki*) on yksi Vähä-Puolan voivodikunnan piirikunnista. Piirikunnan väkiluku oli vuoden 2019 lopussa 216 796. Kunnat Nowy Sączin piirikunnassa ovat Chełmiec, Gródek nad Dunajcem, Grybów, Kamionka Wielka, Korzenna, Krynica-Zdrój, Łabowa, Łącko, Łososina Dolna, Muszyna, Nawojowa, Piwniczna-Zdrój, Podegrodzie, Rytro ja Stary Sącz.

Nowy Sączin väestöpyramidi 2014.
Vuoden 2019 lopussa piirikunnan asukkaista 50,2 prosenttia oli naispuolisia ja 49,8 miespuolisia. Alle 18-vuotiaat muodostivat 22,6 prosenttia piirikunnan väestöstä, työikäiset 61,8 prosenttia ja eläkeläiset 15,7 prosenttia väestön keski-iän ollessa 37,7 vuotta. Vuonna 2019 piirikunnassa syntyi 2 681 lasta. Nowy Sączin piirikunnan väkiluku on kasvanut lähes suoraviivaisesti koko 2000-luvun ajan ja sen ennustetaan kasvavan 230 193 asukkaaseen vuoteen 2050 mennessä.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6 7 8  Powiat nowosądecki w liczbach *Polska w liczbach*. Viitattu 22.8.2020. (puolaksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Nowy Sączin piirikunta** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * n
* k
* m
Vähä-Puolan piirikunnat |
| --- |
|  |
| Kaupunkipiirikunnat | 
* Kraków (hallintokeskus)
* Nowy Sącz
* Tarnów

 |
|  |
| Piirikunnat | 
* Bochnia
* Brzesko
* Chrzanów
* Dąbrowa
* Gorlice
* Kraków
* Limanowa
* Miechów
* Myślenice
* Nowy Sącz
* Nowy Targ
* Olkusz
* Oświęcim
* Proszowice
* Sucha
* Tarnów
* Tatrzański
* Wadowice
* Wieliczka

 |

 |
**Juho (Juhani, Janne) Siirilä**, alkujaan **Malmsten** tai **(Matinpoika) Mikkola** (8. tammikuuta 1843 Kälviä – 20. heinäkuuta 1933 Kälviä) oli suomalainen opettaja ja valtiopäivämies. 

Siirilä pääsi tutustumaan Jyväskylän seminaariin ja perusti Kälviälle pitäjän ensimmäisen, yksityisen kansakoulun. Hän työskenteli koulun opettajana aina vuoteen 1904 saakka. Siirilä toimi useissa kunnan luottamustehtävissä ja oli muun muassa raittiusseura Tenhon perustaja ja esimies kahdeksan vuoden ajan. Talonpoikaissäädyn jäsenenä Siirilä edusti Kokkolan tuomiokuntaa vuoden 1891 valtiopäivillä. Siirilä oli myös Kälviän emäseurakunnan kirjaston ensimmäinen hoitaja.

Lähteet
-------

1. 1 2  Kälviän kirjaston historia. (Viitattu 25.9.2018)
2. 1 2  *Kuka kukin on 1909. Julkisuudessa esiintyvien kansalaisten elämäkertoja*, s. 302. Helsinki: Kustannusosakeyhtiö Kansa, 1908.
3. ↑  Kuolleita. *Helsingin Sanomat*, 23.7.1933, s. 3.
4. ↑  Viljo Hytönen: *Talonpoikaissäädyn historia. II Osa: Säädyn jäsenet, sihteerit ja tulkit*, s. 261–262. Helsinki: Otava, 1926.
Minna Canthin katu.
**Minna Canthin katu** on Tampereen Pyynikinrinteellä sijaitseva pieni katu, joka on nimetty kirjailija Minna Canthin mukaan. Alun perin (vuosina 1907–1936) siitä käytettiin asemakaavassa nimeä *Minna Canthinkuja*. Tämä oli Tampereen ensimmäinen kadunnimi, johon sisältyi etu- ja sukunimi.

Minna Canthin syntymäkoti on aikoinaan ollut Tampereen Puutarhakadulla. Koska *Puutarhakatu* (ruots. *Trädgårdsgatan*) kuuluu Tampereen alkuperäisiin kadunnimiin, kaupunginvaltuusto ei ole halunnut historiallisista syistä muuttaa sen nimeä *Minna Canthin kaduksi*.

Lähteet
-------

1. ↑  Jaakola, Juha: Missä asut? Kaakinmaan ja Pyynikin kadunnimet.  *Tammerkoski*, 2019, nro 4, s. 10–11.
2. ↑  Louhivaara, Maija: *Tampereen kadunnimet*, s. 28, 71–73. Tampere: Tampereen museot, 1999. ISBN 951-609-105-9.
3. ↑  Niemelä, Jari: *Tamperelaisen Tiedon Portaat. Tampereen asiat aasta yyhyn*, s. 27. Tampere: Tampere-Seura, 2008. ISBN 978-952-5558-05-0.
4. ↑  Louhivaara 1999, s. 60, 71–72.
5. ↑  Järvelä, Ari: Tampere tahtoi taistelevan Minna Canthin muiston.  *Tammerkoski*, 2019, nro 2, s. 7.
**Juho Vainion säätiö** on suomalainen yleishyödyllinen säätiö, joka edistää kansanterveyttä myöntämällä apurahoja tutkimukseen ja muuhun terveyttä edistävään toimintaan. Säätiön on perustanut talousneuvos Juho Vainio vuonna 1960.

Tarkoitus
---------

Säätiön tarkoituksena on kansanterveyden tutkimuksen ja liikuntakasvatuksen edistäminen sekä erityisesti rakennusalan opintomahdollisuuksien parantaminen. Säätiö jakaa vuosittain noin 1,6 miljoonan euron edestä apurahoja. Näistä suurimmat 1–2 apurahaa ovat suuruudeltaan noin 100 000 euroa. Tuen kohteita ovat terveysliikunta, terveyttä edistävä ravitsemus, tupakoinnista ja alkoholin ja muiden päihteiden käytöstä johtuvien terveyshaittojen torjuminen, mielenterveyden edistäminen ja ympäristöterveyden edistäminen.

Historia
--------

Talousneuvos Juho Vainio toimi liikemiehenä ja rakentajana 1920-luvulta 1950-luvulle ja rakensi nopeasti kasvavaan Helsinkiin lukuisia kivitaloja. Nimeään kantavan säätiön hän perusti vuonna 1960 täytettyään 80 vuotta. Testamentissaan hän määräsi omaisuutensa säätiön haltuun. Säätiön varallisuuden perusta on sen omistamissa kiinteistöissä Helsingin keskustassa.

Elämäntyöpalkinto
-----------------

Säätiö jakaa myös elämäntyöpalkintoa kerran kahdessa vuodessa erityisesti kansanterveyden edistämisessä kunnostautuneelle henkilölle. 

| Vuosi | Palkinnon saaja |
| --- | --- |
| 2005 |  |
| 2007 |  |
| 2009 | Matti Uusitupa |
| 2011 |  |
| 2013 |  |
| 2015 | Seppo Koskinen |
| 2017 | Maria Jylhä |
| 2019 | Pertti Mustajoki |
| 2021 | Jussi Huttunen |

Katso myös
----------

* Juho Vainio
**Noyon** (lat. *Noviomagus Veromanduorum*) on Oisen departementtiin kuuluva kunta Pohjois-Ranskassa. Siellä oli 14 260 asukasta vuonna 2006. Kunta sijaitsee Oisen kanaalin varrella noin 60 kilometriä Pariisista pohjoiseen.

Historia
--------

Roomalaiset perustivat kaupungin nimellä *Noviomagus*.*milloin?* Joskus sitä kutsutaan lisäksi *Veromanduorumiksi* erotukseksi muista samannimisistä paikoista. Keskiaikaisissa lähteissä kaupungin nimi oli **Noviomum**. Noyonin katedraalissa kruunattiin frankkien kuninkaat Kaarle Suuri ja Hugo Capet. Noyonin piispa oli yksi Ranskan alkuperäisistä pääreistä, kun tämä nostettiin asemaan 1100-luvulla. Romaaninen katedraali paloi vuonna 1131 ja nykyinen varhaisgotiikkaa edustava katedraali rakennettiin 1145–1235.

Noyonin katedraali.
Ranskan Frans I ja Espanjan Kaarle I allekirjoittivat Noyonissa rauhansopimuksen 13. elokuuta 1516. Sopimus päätti italialaissotiin kuuluneen Cambrain liiton sodan. Habsburgit valtasivat Noyonin 1500-luvun lopulla, mutta Henrik IV valtasi sen pian takaisin Ranskalle.

Noyon menetti piispanistuimensa vuoden 1801 konkordaatin mukaan. Saksalaiset valtasivat kaupungin sekä ensimmäisessä että toisessa maailmansodassa. Noyon kärsi sodissa huomattavaa vahinkoa.

Nähtävyydet
-----------

Kaupungissa on 1100-luvulta peräisin oleva katedraali. Kaupungin kirjastossa, joka rakennettiin 1500-luvulla osittain puusta, on merkittävä vanhojen kirjojen kokoelma. Noyonin museossa on nähtävillä monia gallialais-roomalaisia esineitä. Uskonpuhdistaja Jean Calvinin koti on nykyään museona.

Lähteet
-------

1. ↑  Composition du Conseil Municipal de Noyon Ville de Noyon. Viitattu 1. tammikuuta 2009. (ranskaksi)
2. ↑  60471-Noyon Institut National de la Statistique et des Études Économiques. Viitattu 1. tammikuuta 2009. (ranskaksi)
3. ↑  Noyon FirstFor France.com.  Arkistoitu 20.10.2006. Viitattu 1. tammikuuta 2009. (ranskaksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Noyon** Wikimedia Commonsissa
**Juho Wihtori Säilä** (16. maaliskuuta 1876 Elimäki – 8. huhtikuuta 1962 Tampere) oli suomalainen kenkätehtailija ja teollisuusneuvos.

Säilän vanhemmat olivat työmies Juho Blomqvist ja Ulriikka Blomqvist ja puoliso vuodesta 1897 Anna Loviisa Holopainen. Säilä omisti vuonna 1918 perustetun *Tampereen Kenkäteollisuus Oy*:n joka oli Tampereen kolmanneksi suurin kenkätehdas. Tehdas toimi aluksi Tammelan kaupunginosassa Tammelankatu 22:ssa mutta vuonna 1927 sille valmistui uusi Lauri Auteron ja Hugo Lindholmin suunnittelema nelikerroksinen tehdasrakennus Salhojankadun ja Puolimatkankadun (nykyinen Itsenäisyydenkatu) kulmaan. Säilä toimi myöhemmin 1950-luvulla Kenkäteollisuusliiton puheenjohtajana. 

Vuonna 1971 Tampereen Kenkäteollisuuden entiseen tehdasrakennukseen Itsenäisyydenkatu 21:ssä muutti Tampereen teknillinen museo. Museo toimi rakennuksessa vuoteen 1989 jolloin sen toiminta päättyi kokoelmien vaurioiduttua tulipalossa. Nykyisin rakennuksessa on Tammelan palvelukeskus.

Lähteet
-------

1. 1 2  Biografia-sampo: Juho Säilä Viitattu 1.10.2021.
2. ↑  Teollisuusneuvos Juho Säilä (1876–1962). *Suomen talouselämän vaikuttajat* -verkkojulkaisu (maksullinen). Suomalaisen Kirjallisuuden Seura.
3. ↑  Sami Sudenjoki : XVI kaupunginosa – Tammelan eteläosa, Koskesta voimaa -sivusto
4. 1 2  Teollinen Tammela-raitti-esite, Tampereen kaupungin kulttuuripalvelut
5. ↑  Tampereen Kenkäteollisuus Oy laajentaa toimintaansa, Aamulehti 01.07.1925, nro 146, s. 4, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Talousvaikuttajat
* Biografiasampo

 |

 |
**Jerzy Masztaler** (27. marraskuuta 1946 Ostróda, Puola – 13. elokuuta 2011) oli puolalainen jalkapallovalmentaja, joka valmensi muun muassa Veikkausliigassa pelaavaa Rovaniemen Palloseuraa.

Masztaler oli RoPS:in päävalmentajana ensin kaudella 1978, jolloin seura nousi Kakkosesta Ykköseen. Muutaman välivuoden jälkeen puolalainen palasi RoPS:in ruoriin kaudella 1982, ja tällä kertaa hän oli mukana nostamassa rovaniemeläisiä Mestaruussarjaan. Kaudella 1983 RoPS sijoittui Masztalerin johdolla Mestaruussarjassa kahdeksanneksi, mutta kauden päätyttyä hän siirtyi jälleen uusiin maisemiin.

Masztaler palasi vielä kolmannen kerran Rovaniemelle kauden 1990 alkaessa. Puolalainen valmensi RoPS:in runkosarjassa komeasti toiseksi, mutta pudotuspeleissä RoPS hävisi jo puolivälierissä MP:lle. Kaudella 1991 Masztaler ehti istua vain viidessä ottelussa penkin päässä ennen kuin hänet korvasi Graham Williams.

Ura pääsarjatasolla
-------------------

| Kausi | Joukkue | Ottelut | Voitot | Tasapelit | Häviöt | Pisteet |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1983 | RoPS | 29 | 9 | 8 | 12 | 26 |
| 1990 | RoPS | 26 | 13 | 7 | 6 | 33 |
| 1991 | RoPS | 5 | 2 | 2 | 1 | 8 |

Lähteet
-------

1. ↑  Jerzy Masztaler Footballdatabase.eu. Viitattu 19.8.2011. (englanniksi)
Jerzy Żurawlew vuonna 1950.
**Jerzy Żurawlew** (25. joulukuuta 1886 Rostov-na-Donu – 3. lokakuuta 1980 Varsova) oli puolalainen pianisti ja musiikkipedagogi.

Żurawlew opiskeli vuosina 1907–1913 Varsovan musiikki-instituutissa Aleksander Michałowskin johdolla. Hän debytoi vuonna 1910 Varsovassa Franz Lisztin ensimmäisen pianokonserton esityksellä ja esiintyi myös Józef Śmidowiczin kanssa pianoduona. Ensimmäisen maailmansodan aikana Żurawlew oli Valko-Venäjällä, jossa perusti vuonna 1916 musiikkiopiston Minskiin. Hän teki 1910-luvulta 1970-luvulle tauoin opetustyötä entisessä opinahjossaan Varsovassa ja opetti siten useita pianistisukupolvia. Żurawlew perusti kansainvälisen Frédéric Chopin -pianokilpailun, joka järjestettiin ensimmäisen kerran Varsovassa vuonna 1927. Hän toimi tuomariston jäsenenä seitsemässä ensimmäisessä Chopin-pianokilpailussa ja oli mukana tapahtuman organisointityössä loppuelämänsä ajan. Hän sai useita palkintoja ja tunnustuksia, kuten Kunnialegioonan merkin (1935) ja Polonia Restituta -ritarikunnan komentajanristin (1955).

Żurawlew teki 1950–1960-luvuilla levytyksiä Frédéric Chopinin teoksista.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Jerzy Żurawlew (Arkistoitu – Internet Archive) Narodowy Instytut Fryderyka Chopina
2. ↑  Jerzy Żurawlew Culture.pl


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Puola

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* IdRef

 |

 |
**Malmbergin rautakaivos** toimi Kiskossa Varsinais-Suomessa vuosina 1670–1866. Kaivoksesta louhittiin yhteensä 15 070 tonnia rautamalmia jonka rautapitoisuus oli keskimäärin 24 % ja parhaimmillaan noin 40 %.

Kaivos sijaitsi Pyymäessä Määrjärven pohjoisrannalla ja sen tuottamaa rautamalmia käytti viiden kilometrin päässä sijainnut Antskogin ruukki. Koska Malmbergin malmi oli kupari- ja rikkipitoista siitä valmistettu rauta oli kuumahaurasta ja niinpä ruukki hankki valtaosan rautamalmistaan Ruotsista ja Malmbergin malmia käytettiin vain lisänä. 1800-luvulla menetelmät kehittyivät niin että myös Malmbergin malmista saatiin kelvollista rautaa. 

Malmi louhittiin aluksi kuumentamalla kalliota avotulella ja sitten jäähdyttämällä kuumennut kivi nopeasti vedellä. 1800-luvun alussa siirryttiin käyttämään mustaruutia kiven räjäytyksiin. Malmbergin alueella oli seitsemän kaivoskuilua joista syvimmät *Långa grufvan* ja *Lilla grufvan* ulottuivat 60 metrin syvyyteen. Malmi kuljetettiin talvella jäitse ja kesällä proomuilla kaivokselta Antskogin ruukille. 

Kaivos suljettiin kannattamattomana 1866 kun rautamalmin tuontitullin poisto teki kotimaisen vuorimalmin kilpailukyvyttömäksi ruotsalaisen malmin kanssa. Kaivosalueen rakennukset hävisivät vähitellen ja kaivoskuilut täyttyivät vedellä. Viimeiset pysyvät asukkaat lähtivät Malmbergin alueelta 1950-luvulla ja lähistön pelloille istutettiin kuusia. Vuonna 1992 Fiskarsin omistama entinen kaivosalue saneerattiin hakkaamalla alueelle kasvanut puusto pois.

Lähteet
-------

* GTK Tietoaineisto : Suomen kaivosteollisuus : Rautakaivokset (Arkistoitu – Internet Archive)
* Fiskarsin ruukki : Malmbergin kaivos (Arkistoitu – Internet Archive)
* Visa Immonen : Kiskon Malmbergin kaivosalue - Teollisuuden jälkiä ja uhanalaisia kotiloita, Arkeologia NYT! 2/2007 (Arkistoitu – Internet Archive)
**Juha Karhunen** (s. 23. huhtikuuta 1954 Juva) on Aalto-yliopiston perustieteiden korkeakoulun tietojenkäsittelytieteen, erityisesti neuroverkkojen ja signaalinkäsittelyn professori. Hän toimii Adaptiivisen informatiikan tutkimuksen huippuyksikössä, jonka asema perustuu Suomen akatemian tekemään valintaan.

Tiedemies
---------

Professori Juha Karhunen on tehnyt maailmanlaajuista pioneerityötä liittyen lineaarisiin ominaisvektoripohjaisiin ja aliavaruustyyppisiin pääkomponenttiverkkoihin eli PCA-verkkoihin (Principal Component Analysis), epälineaariseen PCA:han, neuraalisiin ICA-verkkoihin (Independent Component Analysis) eli riippumattomien komponenttien analyysiin sekä BSS-menetelmiin (Blind Source Separation) eli sokeaan signaalien separointiin. Hän on ollut mukana kirjoittamassa ICA:sta ja BSS:stä teosta (ks. "Teoksia"), jota on myyty v. 2011 mennessä n. 4000 kappaletta. Siitä on tullut tällä tieteenalalla perusviite.*lähde?* Se on käännetty myös kiinaksi.

Juha Karhunen johtaa ryhmää, joka tutkii Bayesilaista koneoppimista. Uusimpana tutkimustuloksena on Riemannin geometriaan perustuva approksimatiivinen konjugaattigradienttialgoritmi, johon liittyviä artikkeleita on julkaistu arvovaltaisilla kansainvälisillä tiedefoorumeilla.

Juha Karhusen tutkimustöihin on viitattu Microsoftin tietokannan mukaan lähes 1800 kansainvälisessä julkaisussa, ja hänen g-indeksinsä on 40 ja h-indeksi on 20.

Teoksia
-------

* Aapo Hyvärinen, Juha Karhunen, and Erkki Oja, Independent Component Analysis, Wiley 2001.

Lähteet
-------

1. ↑  Juha Karhunen Microsoft Academin Search. Viitattu 28.9.2011. (englanniksi)[vanhentunut linkki]

Aiheesta muualla
----------------

* Juha Karhusen kotisivut (Aalto-yliopisto)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Ranska
* BnF data
* Israel
* Suomi (KANTO)
* Yhdysvallat
* Japani
* Alankomaat

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* DBLP
* Google Scholar
* MathSciNet
* Mathematics Genealogy Project

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Jerzy Zdzisław Kulej** (19. lokakuuta 1940 Częstochowa – 13. heinäkuuta 2012 Varsova) oli puolalainen nyrkkeilijä ja olympiavoittaja. Méxicon kesäolympialaisissa 1968 Kulej ja neuvostoliittolainen Boris Lagutin voittivat toiset olympiakultansa, ja ennen heitä tähän saavutukseen olivat yltäneet vain yhdysvaltalaiset Oliver Kirk ja Harry Mallin sekä kolme kultaa voittanut unkarilainen László Papp.

Kulej voitti Tokion kesäolympialaisissa 1964 kultaa 63,5 kilogramman sarjassa. Hän voitti loppuottelussa neuvostoliittolaisen Jevgeni Frolovin tuomariäänin 5–0. Méxicon kesäolympialaisissa 1968 hän voitti samassa painoluokassa toisen kultamitalinsa. Loppuottelussa hän voitti kuubalaisen Enrique Regüeiferosin hajaäänin 3–2.

Kulej voitti Euroopan-mestaruuden 63,5-kiloisten sarjassa Moskovassa 1963 voitettuaan Neuvostoliiton latvialaisen Aloizs Tumiņšin ja Itä-Berliinissä 1965 voitettuaan Tanskan Preben Rasmussenin. Hän saavutti EM-hopeaa neuvostoliittolaiselle Valeri Froloville hävinneenä Roomassa 1967.

Kulej toimi myöhemmin poliitikkona. Hän kuoli 13. heinäkuuta 2012 71 vuoden ikäisenä.

Lähteet
-------

* Virtamo, Keijo (toim.): *Fokus-Urheilu 2*, s. 92, 104, 260, 554. Otava, 1970.
* Lounasheimo, Ilmo: *Kehän sankarit*, s. 760, 761. WSOY, 1987. ISBN 951-0-13981-5.
* Wallechinsky, David: *The Complete Book of the Olympics*, s. 193. , 1988. ISBN 0-14-010771-1. (englanniksi)
* Jerzy Kulej Biography and Olympic Statistics Olympics at Sports-Reference LLC.  Arkistoitu 20.12.2014. Viitattu 14.7.2012. (englanniksi)

### Viitteet

1. 1 2 3  Sports Reference LLC
2. 1 2  Wallechinsky, s. 193
3. ↑  Virtamo, s. 92
4. ↑  Virtamo, s. 104
5. ↑  Lounasheimo, s. 760–761
6. ↑  Virtamo, s. 260, 554
7. ↑
8. ↑   (puolaksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Jerzy Kulej** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Puola

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |

 |