recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Jorma Karvonen** (s. 16. lokakuuta 1949 Lammi) on entinen suomalainen suunnistaja ja hiihtosuunnistuksen maailmanmestari.

Karvonen osallistui hiihtosuunnistuksen ensimmäisiin epävirallisiin MM-kisoihin Velingradissa 1972 ja sijoittui toiseksi parhaana suomalaisena neljänneksi. Seuraavana vuonna Sundsvallissa hän oli kuudes ja sijoittui joukkuekilpailussa hopealle. Hiihtosuunnistuksen ensimmäiset viralliset MM-kisat järjestettiin Hyvinkäällä 1975, ja Karvosesta tuli siellä kaksinkertainen mitalisti. Henkilökohtaisessa kisassa vain Olavi Svanberg oli Karvosta nopeampi, ja viestissä Pekka Pökälä, Heimo Taskinen, Karvonen ja Svanberg voittivat kultaa yli 25 minuutin erolla Ruotsiin. Vielä Velingradin MM-kisoissa 1977 Karvonen oli mukana saavuttaen henkilökohtaisen pronssin, mutta viesti päättyi Suomen osalta hylkäykseen.

Kesäsuunnistuksen MM-kisoihin Jorma Karvonen osallistui Kongsbergissa 1978. Henkilökohtaisella matkalla hän oli kolmanneksi parhaana suomalaisena yhdeksäs. Viestissä hän suunnisti kakkososuuden ja oli hankkimassa Suomelle pronssia.

Suomen mestaruuden tämä Lammin Säkiää ja Joutsenon Kullervoa edustanut mies voitti kerran kesällä ja kerran talvella.

Saavutukset
-----------

### Hiihtosuunnistuksessa

* MM-kultaa viestissä 1975
* MM-hopeaa joukkuekilpailussa 1973 (epäviralliset kisat) ja henkilökohtaisessa kilpailussa 1975
* MM-pronssia henkilökohtaisessa kilpailussa 1977
* MM-kisoissa henkilökohtaisessa kilpailussa neljäs 1972 (epäviralliset kisat) ja kuudes 1973 (epäviralliset kisat)
* SM-kultaa viestissä 1977

### Suunnistuksessa

* MM-pronssia viestissä 1978
* MM-kisoissa yhdeksäs henkilökohtaisessa kilpailussa 1978
* SM-kultaa normaalimatkalla 1978
Kortepohjan koulu 9. huhtikuuta 2020.
**Kortepohjan koulu** on luokkien 1–6 perusopetusta antava koulu, joka sijaitsee Jyväskylän Kortepohjan Kortesuolla osoitteessa Kartanonkuja 4.

Alkuperäinen koulurakennus rakennettiin 1970-luvun alussa ja sen suunnitteli Jukka Kolehmainen. Vuosina 2020–2022 vanha koulu purettiin ja tilalle rakennettiin uusi päiväkotikoulu. Uudessa rakennuksessa sijaitsee myös Kortepohjan kirjasto. Rakentamisen aikana koulu toimi väistötiloissa Voionmaan koulussa.

Historia
--------

Kortepohjan koulun rakentaminen aloitettiin vuonna 1970. Samana vuonna Kortepohjaan perustettiin neuvola, kirjasto ja lastentarha. Koulun suunnitteli Jukka Kolehmainen.

Vuonna 1991 Kortepohjan koulu aloitti kokeiluna vieraskielisen opetuksen (CLIL), jota käytetään koulussa edelleen.

Vuonna 2016 aiempana syksynä irtisanottu rehtori Pasi Lehtola lähetti oikeusvaatimuksen, jossa hän vaati irtisanomisensa kumoamista. Hän arvioi tulleensa irtisanotuksi, koska hän kirjoitti sivistyslautakunnalle koulun sisäilmaongelmista. Kaupungin vastauksessa sanotaan, että peruste irtisanomiselle oli Lehtolan kykenemättömyys hoitaa työtänsä sen edellyttämällä tavalla.

11.9.2019 Kortepohjan koululla tapahtui onnettomuus, kun koulun kaukolämpöputkeen tuli vuoto. Vuoto syntyi, kun koulurakennuksen ulkopuolella otettiin maaperänäytteitä ja pora puhkaisi putken. Luokan oppilaat olivat tapahtumahetkellä leirikoulussa, joten henkilövahinkoja ei sattunut. Kuumaa vettä pääsi sisätiloihin 200 kuutiota.

Maaliskuussa 2020 koulun toiminta siirtyi Voionmaan kouluun. Kartanonkujalla ollut koulurakennus purettiin ja tilalle rakennettiin päiväkotikoulu. Koulu valmistui vuonna 2022.

Lähteet
-------

1. ↑  Kortepohjan päiväkotikoulu *peda.net*. Viitattu 15.6.2023.
2. 1 2  Kortepohjan päiväkotikoulu, asemakaava *www3.jkl.fi*. Viitattu 12.7.2020.
3. ↑  Elomaa, Outi: Tätä on odotettu: Kortepohjan kirjasto avaa ovensa keskiviikkona *Suur-Jyväskylän Lehti*.  1.11.2022. Viitattu 15.6.2023.
4. 1 2  Sami Rahkonen: Kortepohjan koulu muuttaa Voionmaankadulle *Suur-Jyväskylän Lehti*. Viitattu 12.7.2020.
5. ↑  Marja Kokko: *Jyväskylän kaupungin historia 1965-2008*, s. 292. Jyväskylän kaupunki. ISBN 9789525332964. Teoksen verkkoversio.  (Arkistoitu – Internet Archive)
6. ↑  Tuija Rasinen: Näkökulmia vieraskieliseen perusopetukseen : koulun kehittämishankkeesta koulun toimintakulttuuriksi.  *Jyväskylä studies in education, psychology and social research*, 2006, nro 281. Artikkelin verkkoversio.
7. ↑  Anna Kivinen: Kortepohjan koulun rehtorin irtisanominen pysyy – lautakunta hylkäsi vaatimuksen *KSML.fi – Keskisuomalainen*. Viitattu 13.7.2020.
8. ↑  Pora osui kaukolämpöputkeen ja kuuma vesihöyry täytti koululuokan Jyväskylässä – Uskomaton tuuri pelasti oppilaat *Yle Uutiset*. Viitattu 12.7.2020.
9. ↑  Joko koulu- tai päiväkotireppu on pakattu – koulut alkavat Keski-Suomen kunnissa pääosin keskiviikkona *Yle Uutiset*.  8.8.2022. Viitattu 15.6.2023.
**Ernestas Galvanauskas** (20. marraskuuta 1882 Zizonys, Biržain kunnallispiiri – 24. heinäkuuta 1967 Aix-les-Bains, Ranska) oli liettualainen poliitikko, insinööri ja yksi Liettuan talonpoikien liiton perustajista. Hän toimi Liettuan pääministerinä kaksi kertaa (1919–1920 ja 1922–1924).

Elämäkerta
----------

Vuonna 1902 Galvanauskas suoritti toisen asteen tutkinnon jelgavalaisessa lukiossa, minkä jälkeen hän aloitti insinööriopinnot Pietarissa. Vuonna 1905 hän oli mukana Venäjän vallankumouksessa. Samana vuonna hän oli mukana perustamassa Liettuan talonpoikien liittoa. Myöhemmin hänet valittiin edustajaksi Vilnan suureen Seimasiin. 

Vuosina 1906–1919 hän asui ensin Suomessa ja tämän jälkeen Belgiassa, missä hän päätti insinööriopintonsa ja sai diplomin kaivoskonetekniikasta. Vuonna 1919 hän oli yksi Liettuan Pariisin rauhankonferenssin jäsenistä Pariisissa. Lokakuussa samana vuonna hänestä tuli Liettuan pääministeri. Samaan aikaan pääministerinä ollessaan hän oli myös talous-, kauppa- ja teollisuusministeri. Galvanauskasin ensimmäinen pääministerikausi päättyi huhtikuussa 1920. Vuonna 1921 hän työskenteli Kansainliitossa Liettuan kansainvälisen tunnustuksen saamiseksi. 

Helmikuusta 1922 kesäkuuhun 1924 Galvanauskas toimi Liettuan ulkoministerinä. Tuona aikana hän oli mukana perustamassa Liettuan yliopistoa vuonna 1923.

Galvanauskas oli merkittävässä asemassa Klaipėdan kapinassa. Myöhemmin hän johti Liettuan valtuuskuntaa Pariisissa, jossa käsiteltiin Klaipėdan alueen tulevaisuutta. 

Vuosina 1924–1927 Galvanauskas oli Liettuan suurlähettiläänä Isossa-Britanniassa. Vuoden 1926 vallankaappauksen jälkeen hän luopui virasta ja palasi Klaipėdaan, missä hän toimi pääosin opettajana. Vuodet 1927–1928 hän toimi Klaipėdan satamahallituksen ja opettajajärjestön puheenjohtajana ja 1934–1939 perustamansa kauppainstituutin johtajana. 

Vuosina 1939–1940 Galvanauskas oli Liettuan talousministeri. Neuvostoliiton miehityksen jälkeen hän pakeni Klaipėdaan. Galvanauskas joutui maanpakoon vuonna 1941, kun Saksa miehitti Latvian. Vuoden 1946 jälkeen hänestä tuli Liettuan korkeimman vapautuskomitean puheenjohtaja. Vuosina 1947–1963 hän asui Madagaskarissa, jossa hän työskenteli opettajana. Loppuelämänsä hän asui Ranskassa, missä hän kuoli vuonna 1967.

Lähteet
-------

* Lyhyt elämäkerta (Arkistoitu – Internet Archive) (liettuaksi)

Liettuan vaakunaLiettuan pääministerit (1918–1940)

* Voldemaras
* Sleževičius
* Dovydaitis
* Sleževičius
* Galvanauskas
* Grinius
* Galvanauskas
* Tumėnas
* Petrulis
* Bistras
* Sleževičius
* Voldemaras
* Tūbelis
* Mironas
* Černius
* Merkys


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Yhdysvallat
* Puola

 |

 |
**Urkurakentamo Martti Porthan** on urkujen valmistaja, joka aloitti toimintansa vuonna 1986. Urkurakentamon pääverstas on Janakkalassa Tervakoskella, pilliverstas puolestaan Kangasalla.

Yritykseen tuli työntekijöitä toimintansa lopettaneesta Kangasalan urkutehtaasta, ja sen jatkajan Kangasalan urkurakentamon lopettaessa sieltä hankittiin Porthanille metallipilliverstas. Yritys rakentaa niin sanottuja tyylinmukaisia urkuja.

Urkurakentamo Martti Porthan on rakentanut pohjoissaksalaista tyyliä edustavat Janakkalan kirkon urut, keskisaksalaista barokkia edustavat Kotkan kirkon urut ja romanttista tyyliä edustavat Vähänkyrön ja Iitin kirkon urut. Iitin uruissa on tallella vanha julkisivu. Vuonna 2006 valmistuivat pohjoissaksalaista barokkityyliä edustavat urut Helsingin tuomiokirkon kryptaan.

Urkurakentamo suosii umpipuuta urkusoinnin parantamiseksi ja valmistaa urkujen pillit itse. Myös lämpökäsiteltyä puuta käytetään, koska sen ominaisuudet muistuttavat parisataa vuotta sitten kaadettua puuta. Solukkoa tukkiva pihka ja muut mineraalit häviävät, solurakenne avautuu, jolloin puun akustiset ominaisuudet paranevat.

17. kesäkuuta 2006 Urkurakentamo Martti Porthan täytti 20 vuotta. Juhlan kunniaksi järjestettiin Janakkalan kirkossa juhlakonsertti, jossa esiintyivät Kati Hämäläinen, Päivi Järviö, Kari Jussila ja Olli Porthan. Juhlapuheen piti Hannu Taanila.

Vuoden 2022 aikana urkurakentamon viimeisetkin palkatut työntekijät siirtyivät eläkkeelle, ja tällöin jäivät keskeneräisiksi Ylivieskan uuteen kirkkoon rakenteilla olleet urut.

Porthanin valmistamia urkuja
----------------------------

Hollolan keskiaikaisen kirkon urut
* 1989 Urjalan kirkko
* 1991 Savonlinnan tuomiokirkko
* 1993 Janakkalan kirkko
* 1994 Hollolan kirkko
* 1995 Tukholman suomalainen kirkko
* 1996 Sibelius-Akatemian harjoitusurut
* 1998 Kotkan kirkko
* 2000 Vähänkyrön kirkko
* 2003 Pakilan Hyvän Paimenen kirkko
* 2004 Länsi-Pasilan kappeli
* 2005 Helsingin Paavalin kirkon kuoriurut
* 2006 Oulun ammattikorkeakoulun urut
* 2008 Viikin kirkko
* 2010 Länsi-Porin kirkko
* 2010 Pietarin Pyhän Marian kirkko
* 2011 Pispalan kirkko
* 2013 Raahen kirkko
* 2014 Lappeen Marian kirkon kuoriurut
* 2017 Kinnulan kirkon urut
* 2020 Eurajoen kirkko

Restaurointeja
--------------

* 1998 Lapuan tuomiokirkon urut (Suomen suurimmat urut)
* 2004 Luopioisten kirkon urut
* 2011 Helsingin Musiikkitalon Organon-salin urut (ainakin yhdet)

Lähteet
-------

1. ↑  Näin toimimme Urkurakentamo Martti Porthan. Viitattu 18.8.2016.
2. 1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11  Referenssit, Urkurakentamo Martti Porthan
3. 1 2  Antti Lehmusvirta: Tampereen ensimmäiset barokkiurut Pispalaan.  *Aamulehti*, 22.6.2011, s. A13.
4. ↑
5. ↑  KINNULAN PORTHAN-URUT *Kinnulan seurakunta*. Viitattu 17.11.2019.

Aiheesta muualla
----------------

* Urkurakentamo Martti Porthan
**HPM** (engl. *High Power Microwave*) tarkoittaa suurtehoista mikroaaltoa. HPM-ase tarkoittaa mikroaaltoalueen asetta, joka lähettää mikroaaltoalueen erittäin suuritehoisen, mutta erittäin lyhytkestoisen sähkömagneettisen pulssin tai pulsseja.

HPM-ase on elektroniikan vastainen ase, siis tärkeä nykyaikaista asevoimaa vastaan. HPM-ase tuhoaa herkän eletroniikan lähellä asetta ja häiritsee tietokoneiden ohjelmistoja kauempaa. Jälkimmäinen johtuu muun muassa siitä, että pulssin muoto on hyvin lähellä tietokoneen sisäisiä pulsseja. Tietokone menee siis "sekaisin" HPM-pulssista.

HPM:n kehityspolku on ollut tutkien lähettimien tehojen jatkuva kasvu 1930-luvulta alkaen. Kun samalla elektroniikan herkkyys on koko ajan kasvanut mikropiiritekniikan kehittyessä (komponenttikoon pienentyessä mikropiirillä), on muodostunut tilanne, jossa tietyn tehoisilla lähettimillä saadaan tuhoava vaikutus tietyn herkkyyden omaavaan elektroniikkaan tietyltä etäisyydeltä.

HPM-pulssi saadaan aikaiseksi periaatteessa räjäyttämällä sähköinen kela kasaan, jolloin se luo suuren virtapiikin.*lähde?**selvennä* Tämänkokoinen laite olisi salkkukokoa. Toinen tapa on rakentaa erityisiä HPM-generaattoreita. Tällöin saadaan jatkuva pulssivirta, mutta vastaavasti laite on erittäin suuri.

HPM-pulssitehossa puhutaan gigawateista ja tuhoavana etäisyytenä metreistä kilometreihin. Toisin kuin EMP, HPM-ase on täsmävaikutteinen. Räjähdyttämällä tuotettu HPM-pulssi vaikuttaa suppealla alueella ja HPM-generaattori perustuu keskeisesti suuntaavaan antenniin. HPM:n käyttökynnys on em. syystä paljon pienempi kuin EMP:n, joka vaatii normaalisti ydinaseen käyttöä.

HPM:ltä voidaan suojautua, mutta samat välineet eivät toimi sitä vastaan kuin esimerkiksi EMP:iä tai salamaa (LEMP) vastaan.

Julkisuudessa on esitetty, että Yhdysvalloilla olisi ollut jo vuoden 1991 Persianlahden sodassa risteilyohjuksen taistelukärkenä ko. tyyppinen ase. Neuvostoliitto oli ilmeisesti myös HPM-aseen ensimmäisiä kehittelijöitä. Kranaattiin mahtuva HPM-ase on jo mahdollisuuksien rajoissa.

Katso myös
----------

* Sähkömagneettinen pulssi

Lähteet
-------

* J Kosola & T Solante:"Digitaalinen taistelukenttä – Informaatioajan sotakoneen tekniikka" Maanpuolustuskorkeakoulu, Tekniikan laitos Julkaisusarja 1, n:o 13, Edita Prima 2003, toinen painos, s. 418–429

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **HPM**.
* USA:n Federation of American Scientists'n HPM-sivu (Arkistoitu – Internet Archive)
Naantalin vaakuna.
**Naantalin vaakuna** on Naantalin kaupungin tunnus, joka on saanut aiheensa keskiaikaisesta sinetistä, joka puolestaan viittaa kunnan nimeen. Vaakunan selitys kuuluu: "Mustassa kentässä minuskelikirjaimet vg, joiden yläpuolella avonainen ritarikruunu, kaikki kultaa."

Vaakunan historiaa
------------------

Nykyisen Naantalin alueelle perustettiin 1440-luvulla birgittalaisluostari, Naantalin luostari, jonka nimi oli latinaksi *Vallis Gratiae*, "armon laakso", ruotsiksi *nådens dal*. Syntynyt kaupunki nimettiin luostarin mukaan. Latinankielisen nimen alkukirjaimet päätyivät kaupungin sinettiin, jossa ne kuvattiin luostarin kruunun suojelukseen viitaten avonaisen ritarikruunun alla. Myöhemmissä sineteissä kirjaimia koristivat myös laakerinlehdet.

Vuonna 1861 venäläinen heraldikko Bernhard von Köhne ehdotti kaupungille vaakunaa, jossa kirjaimet ja kruunu olivat kuvattuna punaisina kultaisella pohjalla, vihreiden laakerinlehtien ympäröiminä. Von Köhnen ehdotusta ei kuitenkaan otettu käyttöön. George Granfelt kuvasi vuoden 1892 Suomen kaupunginvaakunoita käsittelevässä teoksessaan Naantalin vaakunan nykyisessä muodossaan ilman aikaisempia laakerinlehtiä. Kyseinen malli vakiintuikin kaupungin käyttöön aina 1960-luvulle asti, jolloin heraldikko Olof Eriksson piirsi sen uudelleen. Naantalin kaupunginvaltuusto vahvisti Erikssonin mallin käyttöön 26. heinäkuuta 1966, sisäministeriön vahvistaessa sen 11. lokakuuta 1966.

* Naantalin ensimmäinen sinetti.Naantalin ensimmäinen sinetti.
* Naantalin myöhempi sinetti.Naantalin myöhempi sinetti.
* Von Köhnen ehdotus Naantalin vaakunaksi vuodelta 1861. Kolkka viittaa kaupungin sijaintiin Turun ja Porin läänissä.Von Köhnen ehdotus Naantalin vaakunaksi vuodelta 1861. Kolkka viittaa kaupungin sijaintiin Turun ja Porin läänissä.
* George Granfeltin malli Naantalin vaakunasta vuodelta 1892.George Granfeltin malli Naantalin vaakunasta vuodelta 1892.

Lähteet
-------

* *Suomen kunnallisvaakunat*. Suomen Kunnallisliitto, 1982. ISBN 951-773-085-3.
* Jussi Iltanen: *Suomen kuntavaakunat*, s. 25-26. Karttakeskus, 2013.
* A.W. Rancken, Kauko Pirinen: *Suomen vaakunat ja kaupunginsinetit,* s. 87-88. Werner Södeström oy, 1949.

Aiheesta muualla
----------------

Kirjallisuutta venäjäksi
* Бойко Дм. А. *Геральдика Великого Княжества Финляндского*. – Запорожье, 2013.
**Gary Reed** (s. 25. lokakuuta 1981) on kanadalainen 800 metrin juoksija.

Reed karsiutui Pariisin MM-kisoissa 2003 800 metrin alkuerissä ajalla 1.48,69. Seuraavana vuonna hän karsiutui Ateenan olympialaisissa välierissä ajalla 1.47,38. Helsingin MM-kisoissa 2005 hän selviytyi loppukilpailuun, jossa sijoittui kahdeksanneksi juostuaan 1.46,20. Kauden lopussa hän oli IAAF:n yleisurheilufinaalissa kahdeksas. Reed karsiutui Melbournen Kansainyhteisön kisoissa 2006 alkuerissä. Samana vuonna hän juoksi neljänneksi yleisurheilun maailmancupissa ajalla 1.45,54. Hän voitti MM-hopeaa Osakan MM-kisoissa 2007. Seuraavana vuonna hän sijoittui neljänneksi Pekingin olympialaisissa ajalla 1.44,94. Vuonna 2009 hän karsiutui Berliinin MM-kisojen välierissä, mutta juoksi toiseksi IAAF:n yleisurheilufinaalissa.

Henkilökohtaiset ennätykset
---------------------------

* 400 metrin juoksu: 46,45 (2006)
* 600 metrin juoksu: 1.14,72 (2003)
* 800 metrin juoksu: 1.43,68 (2008)
* 1 000 metrin juoksu: 2.18,68 (2007)

Lähteet
-------

* Gary Reed Kansainvälinen yleisurheiluliitto.  (englanniksi)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* World Athletics
* Tilastopaja 🔒

 |

 |
**Pavel Sergejevits Tonkov** (ven. Павел Сергеевич Тонков, s. 9. helmikuuta 1969 Iževsk, Udmurtia) on entinen venäläinen maantiepyöräilijä, vuoden 1996 Italian ympäriajon voittaja.

Amatööriura
-----------

Tonkov voitti junioreiden maantieajon maailmanmestaruuden ja kuului Neuvostoliiton hopeajoukkueeseen maantieaika-ajossa Bergamossa vuonna 1987. Hän sijoittui neljänneksi Baskimaan ympäriajossa vuonna 1989 ja voitti Neuvostoliiton maantieajomestaruuden seuraavana vuonna.

Ammattilaisura
--------------

Tonkov sijoittui ensimmäisenä ammattilaisvuonnaan 1992 Italian ympäriajossa seitsemänneksi ja voitti nuorten kilpailun. Lisäksi hän voitti Settimana Bergamasca -etappikilpailun. Seuraavana vuonna hän oli Giro d'Italiassa viides ja uusi nuorten kilpailun voittonsa. Sveitsin ympäriajossa Tonkov voitti neljännen etapin ja mäkikilpailun sekä oli kokonaiskilpailussa viides. Vuoden 1994 Italian ympäriajossa hän oli neljäs.

Tonkov voitti vuonna 1995 Sveitsin ympäriajon kahdeksannen osuuden ja kokonaiskilpailun. Giro d'Italiassa hän sijoittui kuudenneksi ja Ranskan ympäriajossa etapilla kolmanneksi. 

Tonkov voitti vuoden 1996 Italian ympäriajon ennen Enrico Zainaa ja Abraham Olanoa. Hän sijoittui toiseksi kilpailun 7. etapilla, voitti 13. osuuden ja oli toinen 21. etapilla; Maglia rosa -paitaa hän kantoi kahdeksan päivän ajan. Samana vuonna Tonkov voitti Settimana Bergamasca- ja Gran Premio Monserrato -kilpailut sekä Tour de Romandien ensimmäisen etapin.

Vuonna 1997 Tonkov voitti Tour de Romandien neljännen etapin ja kokonaiskilpailun. Italian ympäriajossa hän voitti kolmannen, viidennen ja 21. osuuden, johti kilpailua 11 päivän ajan, mutta jäi lopulta toiseksi Ivan Gottin jälkeen. Espanjan ympäriajossa Tonkov oli paras 13. ja 15. etapilla. Lisäksi hän sijoittui viidenneksi Katalonian ympäriajossa sekä voitti kilpailut Giro dell'Appennino ja Trofeo Scalatore.

Tonkov sijoittui vuoden 1998 Italian ympäriajossa toiseksi Marco Pantanin jälkeen. Hän voitti kilpailun 18. osuuden sekä oli kahdella etapilla toinen ja kolmella kolmas. Lisäksi hän voitti jälleen Settimana Bergamascan ja Giro dell'Appenninon. Seuraavana vuonna Tonkov sijoittui Vuelta a Españassa neljänneksi oltuaan parhaimmillaan kahdeksannella etapilla toinen. Tour de Francen 10. osuudella hän oli niin ikään toinen, MM-kilpailuissa 18. ja voitti Luk Cup -kilpailun. 

Vuonna 2000 Tonkov sijoittui Espanjan ympäriajossa kolmanneksi ja Italian ympäriajossa viidenneksi. Seuraavana vuonna hän oli toinen Dauphiné Libéréssä sekä voitti Baskimaan ympäriajon mäkikilpailun. Vuonna 2002 hän oli Giro d'Italiassa viides voitettuaan 17. etapin, Sveitsin ympäriajossa hän sijoittui kuudenneksi.

Tonkov voitti vuonna 2004 Italian ympäriajon 17. etapin ja oli kokonaiskilpailussa kolmastoista. Lisäksi hän voitti Criterium Memorial Isabel Clavero -kilpailun. Viimeisenä ammattilaisvuonnaan 2005 Tonkov voitti Clasica Alcobendas -kilpailun.

Lähteet
-------

Saavutukset Pavel Tonkovin viralliselta kotisivulta (Arkistoitu – Internet Archive)

Aiheesta muualla
----------------

Virallinen kotisivu (Arkistoitu – Internet Archive) (italiaksi) (ranskaksi) (espanjaksi) (venäjäksi) (englanniksi)
Edith Cavellin patsas
**Edith Cavell** (4. joulukuuta 1865 – 12. lokakuuta 1915) oli englantilainen sairaanhoitaja.

Edith Cavell syntyi Norfolkissa, Englannissa ja opiskeli sairaanhoitajaksi Lontoon kuninkaallisessa sairaalassa. 1907 hän siirtyi Brysseliin, Belgiaan. Ensimmäisen maailmansodan alkaessa Punainen Risti otti sairaalan käyttöönsä. Cavellin kerrotaan auttaneen yli 200 sotilasta pakenemaan saksalaisten miehittämästä Belgiasta puolueettomiin Alankomaihin.

Vuonna 1915 Cavell saatiin kiinni ja tuomittiin sotaoikeudessa kuolemaan. Cavell ei puolustanut itseään*lähde?* ja hänet teloitettiin ampumalla. Cavellin ruumis tuotiin sodan jälkeen vuonna 1919 sotilassaattueessa takaisin Britanniaan ja Cavellille pidettiin muistotilaisuus Westminster Abbeyssa.

Edith Cavellin tapaus sai suurta huomiota ensimmäisen maailmansodan aikana ja sen jälkeen. Hän sai erityisesti Britanniassa sankarin maineen ja hänen tarinaansa hyödynnettiin runsaasti brittiläisessä sotapropagandassa. Propagandatarkoitusten vuoksi useat Cavellia ja hänen kohtaloaan kuvaavat varhaiset kuvaukset eivät ole historiallisesti tarkkoja.

Vuonna 1933 valmistui yhdysvaltalainen *Nurse Edith Cavell* -niminen elokuva, joka kertoo tosipohjaisen melodraaman sairaanhoitajasta Belgiassa ensimmäisen maailmansodan aikana.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Nurse Edith Cavell and the British World War One propaganda campaign *BBC*. Viitattu 4.7.2017. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Huomiota herättänyt sotaelokuva. Cavell-filmi, joka on kielletty Englannissa eikä myöskään ole vielä päässyt mannermaalle, Helsingin Sanomat Viikkoliite, 18.03.1928, nro 12, s. 6, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Ranska
* BnF data
* Katalonia
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Japani
* Australia
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* NARA
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**Gjest Baardsen** (1791 Sogndalsfjøra – 13. toukokuuta 1849 Bergen) oli norjalainen rikollinen, joka tuli tunnetuksi kirjoittamansa omaelämäkerran ansiosta. Kirjaan pohjautuu myös klassikoksi noussut elokuva *Gjest Baardsen* (1939). Baardsen lopetti nuorena poikana käsityöläisen opinnot kesken ja alkoi elää kulkurielämää varastaen elantonsa. Hän jäi usein kiinni, mutta onnistui aina pakenemaan. Vuonna 1827 hänet tuomittiin elinkautiseen pakkotyöhön Akershusin linnaan, josta hänet armahdettiin vuonna 1845 hyvän käytöksen nojalla. Viimeiset vuotensa hän tienasi leipänsä myymällä kirjojaan. Hän meni naimisiin ja perusti oman kirjakaupan Bergeniin. Norjalaisessa kulttuurissa häntä on perinteisesti pidetty Robin Hood -tyyppisenä herrasmiesvarkaana, vaikkakin hänen epäillään myös jonkin verran kaunistelleen kertomuksiaan.

Lähteet
-------

1. ↑  Gjest Baardsen *Store norske leksikon*.  8.3.2023. Viitattu 10.10.2023. (norjaksi)
2. ↑  Erichsen, Bodil Christian: Gjest Baardsen *Norsk biografisk leksikon*.  29.6.2022. Viitattu 10.10.2023. (norjaksi)
Kolmikulma, entinen Aren myymälärakennus
**Aren aukio** eli **Kolmikulman aukio** on Jyväskylän Puistolassa sijaitseva aukio. Se ilmentää sitteläistä kaupunkisuunnittelua. Vuoden 1899 kaavassa oli tarkoitus jatkaa kortteliruudukkoa pidentäen alkuperäisen ruutukaavan pitkittäiskatuja, mutta se ehti toteutua vain pieneltä osin. Sen korvasi vuonna 1910 sitteläisiin*selvennä*, ruutukaavoitusta karttaviin kaupunkisuunnitteluperiaatteisiin nojautuva kaava. Kauppakatua ei jatkettukaan suoraan useampaa korttelia kohti Tourujokea vaan päätettiin aukioon, joka tuli aivan lähelle kadun alkuperäistä Tourujoen puoleista päätä.*lähde?* Aukio on Jyväskylän ensimmäinen kaupunkiaukio ja tätä nykyä se hallitsee toista päätä Jyväskylän kävelykadusta.

Aukion nimi muotoutui kansan suussa Aren aukioksi, kun aukiolla sijaitsevan nykyisen Kolmikulman kauppakeskuksen paikalla olleen Keski-Suomen Sähköliikkeen liiketoimintaan otettiin mukaan autot. Perustaja Kalle Heinonen ilmoitti tuolloin uuden yrityksen nimeksi ARE, joka tulee sanoista auto, radio ja elektrisiteetti.

Lähteet
-------

* Jyväskylän kävelykierrokset: Taulumäen reitti (Arkistoitu – Internet Archive) (Luettu: 10.02.2012)

Aiheesta muualla
----------------

* Kiinteistö Oy Jyväskylän Kolmikulma
* Kauppakeskus Kolmikulma (Arkistoitu – Internet Archive)
**Daniel García** (s. 28. lokakuuta 1971 Córdova, Meksiko) on meksikolainen kävelijä.

Garcia voitti vuonna 1993 kotikilpailuissaan kävelyn maailmancupin 20 kilometrillä. Samana vuonna MM-kilpailuissa hänet hylättiin ollessaan vielä kiinni mitalisijoissa. Sama kohtalo toistui myös 1995 Göteborgin MM-kilpailuissa. Vuonna 1996 hän sijoittui Atlantan olympialaisissa yhdeksänneksitoista 20 kilometrillä ja yhdeksänneksi 50 kilometrillä.

Vuonna 1997 Garcia saavutti hopeaa kävelyn maailmancupissa 20 kilometrillä ja voitti maailmanmestaruuden Ateenassa 20 kilometrillä. Vuonna 1999 hän sijoittui viidenneksi kävelyn maailmancupissa 20 kilometrillä ja saavutti pronssimitalin Sevillan MM-kilpailuissa niin ikään 20 kilometrillä. Seuraavana vuonna Sydneyn olympialaisissa hän sijoittui kahdenneksitoista 20 kilometrillä.

Vuonna 2006 kävelyn maailmancupissa Garcia sijoittui 20 kilometrin kävelyssä kymmenenneksi.

Daniel García on 168 senttimetriä pitkä ja painaa 56 kilogrammaa.

Ennätykset
----------

* 5 000 metrin kävely: 19:14.2 (1997)
* 10 000 metrin kävely: 38:26.4 (1997)
* 20 kilometrin kävely: 1:18:27 (1997)
* 50 000 metrin kävely: 3:54:45.6 (1995)
* 50 kilometrin kävely: 3:50:05 (1996)

Lähteet
-------

* Daniel García Kansainvälinen yleisurheiluliitto.  (englanniksi)

  

Miesten 20 kilometrin kävelyn maailmanmestarit

|  |
| --- |
| 1983: Ernesto Canto |
1987: Maurizio Damilano |
1991: Maurizio Damilano |
1993: Valentí Massana |
1995: Michele Didoni |
1997: Daniel García |
1999: Ilja Markov |
2001: Roman Raskazov |
2003: Jefferson Pérez |
2005: Jefferson Pérez |
2007: Jefferson Pérez |
2009: Wang Hao |
2011: Luis Fernando López |
2013: Chen Ding |
2015: Miguel Ángel López |
2017: Eider Arévalo |
2019: Toshikazu Yamanishi |
2022: Toshikazu Yamanishi |
2023: Álvaro Martín |


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* World Athletics
* Tilastopaja 🔒

 |

 |
Fred Couples
**Frederick Steven Couples** (s. 3. lokakuuta 1959 Seattle, Washington) on yhdysvaltalainen golfaaja.

Nuoruus
-------

Italialaiset sukujuuret omaava Couples vietti lapsuutensa Seattlessa. Hän toimi paikallisen golfaajan caddiena, samalla tutustuen lajiin. Palkaksi työstään hän sai pelaajalta ensimmäisen mailasettinsä. Tämän jälkeen nuori Couples nousi asuinalueensa junioripelaajien kärkeen.

Ura
---

Couples siirtyi ammattilaiseksi 1980. Hän nousi ensimmäisenä yhdysvaltalaisena maailmanlistan kärkipaikalle ja yhdeksi kaikkien aikojen suosituimmaksi golfaajaksi.

Fred Couples on saavuttanut urallaan 49 ammattilaisvoittoa, joista kirkkaimpana The Masters Tournamentin voitto 1992. Samana vuonna hän voitti PGA Tourin rahalistan. Hän on ollut PGA Tourin vuoden pelaaja vuosina 1991 ja 1992. Kaikkien aikojen PGA-rahalistalla hän on sijalla 19 (2010). Vuonna 2010 hän sijoittui kuudenneksi The Mastersissa 50-vuotiaana.

Lähteet
-------

* FORE 2/10 s.66-71

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Yhdysvallat
* Japani
* Korea

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |

 |
Graham Oliver vuonna 2014.
**Graham Oliver** (s. 6. kesäkuuta 1952, Mesbourissa, Etelä-Yorkshiressä) on englantilainen kitaristi.

Ura
---

Graham Oliver soitti Heavy metal -yhtye Saxonissa vuodesta 1977 vuoteen 1994. Lähdettyään yhtyeestä hän palautti Saxonin entisen basistin Steve Dawsonin ja rumpalin Pete Gillin kanssa Son of a Bitch -yhtyeen, joka oli alun perin Saxonin alkuperäinen nimi. Son of a Bitch (lyhenteellä SOAB) julkaisi vähälle huomiolle jääneen *Victim You* albumin, jossa lauloi Thunderheadin Ted Bullet.

Bullet lähti pian yhtyeestä ja samoin Gill ensimmäisen albumin julkaisun jälkeen. Uudeksi laulajaksi tuli John Ward ja rumpaliksi myös Saxonissa soittanut Nigel Durham. Oliver ja Dawson muuttivat yhtyeen nimen Oliver-Dawson Saxoniksi ja jatkoivat live-esiintymisiä. He soittivat Oliver-Dawson Saxon nimen alla kunnes Saxonin laulaja Biff Byford kielsi nimen lakiasioiden perusteella.

Graham Oliver on julkaissut myös sooloalbumin *End Of An Era*. Levyn kappaleista viisi on kirjoittanut indie rock -yhtye Bullrush, jossa Grahamin poika Paul Oliver soittaa rumpuja.

Nykyisin Graham Oliver soittaa brittibändi Tempestissä.

Diskografia
-----------

### Saxon

#### Studioalbumit

* (1979) *Saxon*
* (1980) *Wheels of Steel*
* (1980) *Strong Arm of the Law*
* (1981) *Denim and Leather*
* (1983) *Power and the Glory*
* (1984) *Crusader*
* (1985) *Innocence Is No Excuse*
* (1986) *Rock the Nations*
* (1988) *Destiny*
* (1990) *Solid Ball of Rock*
* (1992) *Forever Free*
* (1995) *Dogs of War*

#### Livealbumit

* (1982) *The Eagle Has Landed*
* (1989) *Rock 'n' Roll Gypsies*
* (1990) *Greatest Hits Live*
* (1999) *BBC Sessions*
* (2000) *Live at Donnington 1980*

### Son of a Bitch

* (1996) *Victim You*

### Oliver / Dawson Saxon

* (2000) *Re://Landed*
* (2003) *It's Alive*
* (2003) *The Second Wave: 25 Years of NWOBHM*

### Tempest

(2006) *Goodbye to Yesterday*

### Solo

(2001) *End Of An Era*

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Graham Oliver**.
* Oliver/Dawson Saxon Myspace sivu
* Oliver/Dawson Saxon sivu (Arkistoitu – Internet Archive)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Kroatia

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana

 |

 |
**Satusuomalainen** oli vuonna 2006 järjestetty Yleisradion kilpailuohjelma jossa katsojat saivat valita äänestämällä kaikkien aikojen kuvitteellisen suomalaisen hahmon.

Äänestäminen tapahtui joko soittamalla tai tekstiviestein. Ensin katsojat äänestivät 49 annetusta ehdokkaasta (omaa, listalta puuttuvaa ehdokastakin sai äänestää) kahdeksan hahmoa jatkoon. Toisella kierroksella näistä kahdeksasta hahmosta valittiin neljä eniten ääniä saanutta 24. elokuuta, 2006 järjestettyyn finaaliin, jonka aikana annettujen äänien perusteella valittiin Satusuomalainen. Finaalissa eniten ääniä sai Rölli.

Toinen kierros
--------------

Toiselle kierrokselle valittiin kahdeksan hahmoa.

* Uuno Turhapuro
* Väinämöinen
* Rölli
* Viivi ja Wagner
* Pikku Myy
* James B. Pirk
* Muumipeikko
* Antero Rokka

Finaali
-------

Finaali esitettiin suorana Yle TV1-kanavalla Aleksanterin teatterissa. Yhteensä äänestyskierroksen ja finaalin aikana annettiin 43 450 ääntä.

1. Rölli (11 562 ääntä)
2. Pikku Myy (9 729 ääntä)
3. Antero Rokka (8 164 ääntä)
4. Uuno Turhapuro (6 225 ääntä)

Katso myös
----------

* Suuret suomalaiset

Lähteet
-------

1. ↑  Yleisradio: Satusuomalainen on Rölli! *yle.fi*.  24.8.2006.  Arkistoitu 19.7.2014. Viitattu 3.6.2012.

Aiheesta muualla
----------------

* Ohjelman kotisivusto (Arkistoitu – Internet Archive)
**Loparex Group** on erikois- ja irrokepapereita valmistava konserni. Konsernin liikevaihto on noin 400 miljoonaa euroa vuodessa. Tehtaat sijaitsevat Alankomaissa, Yhdysvalloissa, Intiassa ja Kiinassa. Konsernin omistaa hollantilainen pääomasijoitusyhtiö AAC Capital Partners (aikaisemmalta nimeltään ABN Amro Capital).

Historia
--------

Vuonna 1906 kamariherra Hjalmar Linder perusti sulfaattiselluloosaa tuottavan tehtaan Lohjan Pitkäniemeen. Yhtiön nimeksi tuli tuolloin **Lojo Cellulosafabriks Ab**. 

Vuonna 1929 yhtiö siirtyi Haarlan suvun omistukseen.

Tuotanto monipuolistui, kun vuonna 1938 valmistui tehtaan ensimmäinen paperikone. Samana vuonna yhtiön nimeksi tuli **Lohja-Kotka Oy**.

Paperin jalostus tehtaassa alkoi vuonna 1963. Vuonna 1968 yhtiön osakekanta siirtyi Joutseno-Pulpille.

Sellun valmistus päättyi vuonna 1979, ja vuonna 1980 Joutseno-Pulp yhdistyi Rauma-Repolaan. Vuonna 1983 Lohja-Kotka Oy:n uudeksi nimeksi tuli **Lohjan Paperi Oy**. Vuonna 1985 Lohjan Paperi osti englantilaisen Sterling Coated Materials Ltd:n.

1990-luvulla yhtiö siirtyi emoyhtiönsä mukana ensin vuonna 1990 Repolaan ja vuonna 1995 UPM-Kymmeneen. Vuonna 1998 Lohjan Paperi osti yhdysvaltalaisen Daubert Coated Products Inc:in.

Vuonna 2001 Lohjan Paperi osti hollantilaisen Rexam Releasen. Hieman myöhemmin yhtiö nimeksi tuli **Loparex Oy**. Vuonna 2004 yhtiö avasi tehtaan Kiinan Guangzhouhun. Tehtaan avajaisiin osallistui muun muassa silloinen ulkomaankauppaministeri Paula Lehtomäki.

Yhtiön omistaja vaihtui vuonna 2005, kun ABN Amro osti yhtiön koko osakekannan UPM-Kymmeneltä. Vuonna 2008 Loparex group myi Suomessa ja Isossa-Britanniassa sijaitsevat tehtaansa Mondi Groupille.

Loparex Oy
----------

**Loparex Oy** oli Loparex Groupin Suomen tytäryhtiö, joka toimi osana Loparex Groupia syyskuuhun 2008 saakka. Yhtiöllä oli reilut 400 työntekijää Lohjan paperitehtaassa. Huhtikuussa 2008 Loparex Group ilmoitti myyvänsä Suomen ja Britannian tehtaansa, mukaan lukien Loparex Oy:n, eteläafrikkalaiselle Mondille.

Lähteet
-------

* Loparex Oy:n historiaa lyhyesti Paperiliiton Lohjan Osasto nro 47 ry.  Arkistoitu 21.10.2004. Viitattu 14. tammikuuta 2008.

### Viitteet

1. ↑  Loparex Group *BusinessWeek*. The McGraw-Hill Companies Inc. Viitattu 14. tammikuuta 2008. (englanniksi)
2. ↑  Loparex GZ announced its opening on Nov. 19, 2004  19. marraskuuta 2004. Loparex Group.  Arkistoitu 5.1.2009. Viitattu 14. tammikuuta 2008. (englanniksi)
3. ↑  Jaakko Wallenius: Loparexin Lohjan tehdas muuttui Mondi Lohja Oy:ksi *Länsi-Uusimaa*.  2. syyskuuta 2008.  Arkistoitu 14.12.2013. Viitattu 6.10.2008.
4. ↑  Metsäjätti Mondi osti Loparexin Lohjan tehtaan − YLE uutiset 14.4.2008
Hainanin sademetsän kansallispuisto

|  |  |
| --- | --- |
| Sijainti | 
Hainan, Kiina |
| Lähin kaupunki | 
Danzhou |
| Pinta-ala | 
4270 km2 |

Hallinto| Tyyppi | 
WWF-ekoalueView and modify data on Wikidata  |

Karttamuokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa WikidataaTietolaatikon dokumentaatioNäytä Wikidatasta tulevat arvot

**Hainanin sademetsän kansallispuisto** on luonnonsuojelualue Kiinassa Hainanin saarella. Puisto sijaitsee saaren keskisessä eteläosassa. Sen pinta-ala on noin 4270 km2.

Puisto koostuu viidestä osa-alueesta. Bawangling on ainoa paikka, jossa elää äärimmäisen uhanalainen gibbonilaji *Nomascus hainanus*. Siellä tavataan myös kotoperäisiä lintulajeja kuten hainaninuunilintu, hainanintäpläfasaani ja hainaninpyy. Muut alueet ovat Wuzhishan, Yinggeling, Jianfengling ja Datian.

Kiina on ehdottanut puistoa Unescon maailmanperintöluetteloon.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Hainan Tropical Rainforest and the Traditional Settlement of Li Ethnic Group *Unesco Tentative List*. Viitattu 24.1.2024.
2. ↑  Hainan Tropical Rainforest National Park: China's hidden natural gem *China Global Television Network*.  2023. Viitattu 24.1.2024.
Emilio Arrieta
**Pascual Juan Emilio Arrieta y Corera** (21. lokakuuta 1823 Puente la Reina – 11. helmikuuta 1884 Madrid) oli espanjalainen säveltäjä. Hänen taustansa oli italialaisen oopperan parissa, mutta hän jäi espanjalaisen musiikin historiaan etenkin ansioistaan zarzuelan parissa.

Arrieta oli maanomistajan poika, joka siirtyi 10-vuotiaana hyväosaisen siskonsa hoivaan Madridiin. Hän opiskeli Madridin konservatoriossa ja vuosina 1841–1845 muiden muassa Nicola Vaccain johdolla Milanon konservatoriossa. Milanon konservatoriossa hän ystävystyi säveltäjä Amilcare Ponchiellin kanssa. Vuonna 1845 esitettiin ooppera *Ildegonda*, joka toi Arrietalle La Scalan sävellyspalkinnon. Libreton kyseiseen kolminäytöksiseen oopperaan laati Temistocle Solera, ja ooppera esitettiin menestyksellä useissa Italian kaupungeissa.

Arrieta pääsi Madridiin palattuaan nopeasti kuningatar Isabella II:n suosioon. Hän sai kuningattarelta useita nimityksiä ja pääsi lopulta Madridin Teatro Realin säveltäjä-ohjaajaksi joulukuussa 1849. Pari kuukautta tätä ennen Teatro Realissa oli esitetty Arrietan *Ildegonda*-ooppera. Vuonna 1850 *Ildegondaa* seurasi toinen Arrietan Temistocle Soleran librettoon säveltämä ooppera, *La conquista de Granada*. Myöhemmin hän sävelsi myös kaikkiaan yli 50 zarzuelaa, vaikkakin monet näistä ovat tyylillisesti italialaisvaikutteisempia kuin hänen aikalaistensa vastaavat teokset. Arrietan libretisteihin kuului muiden muassa Antonio García Gutiérrez.

Arrieta opetti Madridin konservatoriossa vuodesta 1857 ja pääsi sen johtajaksi Espanjan vallankumouksen (1868) jälkeen. Hänen johtaviin oppilaisiinsa kuuluivat Ruperto Chapí ja Tomás Bretón. Arrieta pääsi Isabella Katolilaisen ritarikunnan jäseneksi. Arrieta sai aivohalvauksen pari vuotta ennen kuolemaansa kotonaan Madridissa vuonna 1894. Jälkikäteen Arrietan teoksista suosittuna on pysynyt etenkin kolminäytöksinen ooppera *Marina* (1871). Siitä on tullut yksi esitetyimmistä espanjalaisista oopperoista.

Lähteet
-------

1. ↑  Emilio Arrieta AllMusic
2. 1 2 3 4 5 6 7  Emilio Arrieta Zarzuela.net
3. 1 2 3 4 5 6  Emilio Arrieta Spain Is Culture

Aiheesta muualla
----------------

* IMSLP: nuotteja

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Katalonia
* Saksa
* Israel
* Suomi (KANTO)
* Belgia
* Yhdysvallat
* Ruotsi
* Latvia
* Tšekki
* Puola
* Portugali

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* RISM
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**Suomen Maanviljelys- ja Teollisuuspankki Osakeyhtiö** oli vuosina 1897–1901 toiminut suomalainen liikepankki. Pankilla oli pääkonttori Helsingissä Pohjoisesplanadin varrella ja haarakonttorit Viipurissa, Tampereella, Kokkolassa, Porissa sekä Karhulassa. Pankin perustaja ja pääjohtaja oli Kansallis-Osake-Pankin ensimmäisenä toimitusjohtajana aiemmin toiminut Otto Hjelt (1853–1918).

Maanviljelyspankki aloitti vauhdikkaasti, avasi useita haarakonttoreita ja kohosi pienten pankkien kärkisijoille. Ylisuurin ja katteettomin lupauksin aloittaneen pankin toimintaa hankaloitti kuitenkin pääoman puute. Pankki joutui marraskuussa 1900 vaikeuksiin lähinnä *Oy Taimille* myönnetyistä 2,5 miljoonan markan lainoista kärsimiensä suurien luottotappioiden takia. Viipurilainen Oy Taimi oli harjoittanut halkokauppaa Pietariin sekä propsikauppaa ja sillä oli omistuksessaan hinaajia, proomuja ja lotjia sekä matkaustajahöyrylaiva *Taimi II*. Taimi teki konkurssin pian sen jälkeen kun se oli ostanut Strömsdalin ruukin sahoineen Suomen Maanviljelys- ja Teollisuuspankin myöntämillä lainoilla.

Hjelt erotettiin ja hän pakeni Yhdysvaltoihin. Pankki luovutettiin 1901 suoritustilaan ja vuonna 1902 selvitysmiehet hakivat pankin konkurssiin. Pankin varat olivat 3,8 miljoonaa markkaa ja velat 9,4 miljoonaa markkaa. Suomen Maanviljelys- ja Teollisuuspankin konkurssi oli Suomen siihen mennessä suurin konkurssi ja ensimmäinen pankin konkurssi Suomessa. Pankin konkurssipesän selvitys kesti vuoteen 1917 saakka ja lopulta pankin osakkeenomistajat menettivät sijoituksensa kokonaan ja pankin tallettajat menettivät varoistaan yli 30 prosenttia. Pankin velkojien menetykset olivat noin 30 prosenttia eli 4,3 miljoonaa markkaa.

Lähteet
-------

1. 1 2  Pörssitieto G. Kock : Suomen Maanviljelys- ja Teollisuuspankki
2. ↑  HJELT Otto Jonathan. *Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899*. Helsingin yliopiston verkkojulkaisu.
3. ↑  Blomstedt, Yrjö: *Kansallis-Osake-Pankin historia I: 1889–1939*. Helsinki: Kansallis-Osake-Pankki, 1989. ISBN 952-90089-6-X.
4. ↑  Pörssitieto G. Kock : Lisätietoja yhtiöistä T-Ö : Taimi
5. ↑  Pääjohtaja Erkki Liikanen : 100 vuotta Eino Leinon "Pankkiherrojen" ilmestymisestä. Helsingissä 9.9.2014 pidetty puhe. (Suomen Pankin sivusto) (Arkistoitu – Internet Archive)
**Fides Cuyugan-Asensio** (s. 1. elokuuta 1931 Lucena, Filippiinit) on filippiiniläinen oopperalaulaja (koloratuurisopraano), pedagogi, näyttelijä ja libretisti.

Cuyugan-Asension isä Gervasio Santos Cuyugan oli Manuel L. Quezonin henkilökohtainen lääkäri ja kirurgi, joka oli kotoisin San Fernandosta Pampangasta. Hänen äitinsä Jacinta Belza oli kotoisin Buhista Camarines Surista. Cuyugan-Asension lapsuudenkodissa harrastettiin musiikkia, sillä äiti soitti pianoa ja veli Ruben oli viulisti Ernesto Vallejon oppilas. Cuyugan-Asensio valmistui vuonna 1955 Curtis Institute of Musicista Yhdysvaltojen Pennsylvaniassa. Hän ystävystyi oppilaitoksessa Anna Moffon kanssa.

Cuyugan-Asensio teki ammatillisen debyyttinsä tulkitsemalla Adelen roolin operetissa *Lepakko* Far Eastern Universityn auditoriossa. Kaksi vuotta myöhemmin hän loi Sisan roolin Felipe Padilla de Leónin oopperan *Noli me tangere* kantaesityksessä Manilan sinfoniaorkesterin kanssa. Cuyugan-Asensio oli mukana kantaesittämässä myös oopperoita *Mapulang Bituin* (Rosendo Santos), *Binhi ng Kalayaan* (Eliseo Pajaro) ja *Dularawan* (Lucrecia Roces Kasilag). Kansainvälisen oopperakirjallisuuden rooleista hän on tulkinnut muun muassa Kertun (*Hannu ja Kerttu*), Lucian (*Lucia di Lammermoor*), Susannan (*Il segreto di Susanna*) ja Konstanzen (*Ryöstö Seraljista*). Hän esiintyi myös Gian Carlo Menottin *Puhelimessa*.

Cuyugan-Asensio on työskennellyt paitsi laulajana, myös oopperatuottajana, ja hän on laatinut librettoja englanniksi ja tagalogiksi. Kesäkuussa 2022 Cuyugan-Asensio sai Filippiinien kansallistaiteilijan arvonimen musiikissa. Hänellä on kaksi lasta.

Librettoja
----------

* *Larawan ng Kababaihan: Maskara at Mukha* (Lucrecia Roces Kasilag)
* *La Loba Negra* (Francisco F. Feliciano)
* *Mayo... Bisperas ng Liwanag* (Reynaldo Paguio)
* *Song of Joseph* (musikaali, Raymond Roldan)
* *Spoliarium* (Ryan Cayabyab)
* *Why Flowers Bloom in May* (Lucrecia Roces Kasilag)

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Pablo A. Tariman, The music-theater odyssey of Fides Cuyugan Asensio Munting Nayon 3.8.2011, viitattu 11.2.2023
2. 1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11  Pablo A. Tariman, Fides Cuyugan-Asensio, 90, is new National Artist for music VERA Files 11.6.2022, viitattu 11.2.2023
3. 1 2 3 4  Nat'l Artist for Music Fides Cuyugan-Asensio grateful for recognition but laments uphill battle in PH opera scene CNN Philippines 24.6.2022, viitattu 11.2.2023

Aiheesta muualla
----------------

* Fides Cuyugan-Asensio Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Filippiinien lippu.
Filippiinien lipun värit käännetään sodan aikana.
**Filippiinien lippu** on Filippiinien kansallistunnus vaakunan, moton ja kansallislaulun ohella. 

Lippu on otettu käyttöön 16. elokuuta 1997. Lipun mittasuhteet ovat 1:2. Lipun on suunnitellut Filippiinien ensimmäinen presidentti Emilio Aguinaldo.

Lippu jakautuu kahteen yhtä suureen vaakaraitaan, joista ylempi on sininen ja alempi punainen. Tangon puoleisessa reunassa on valkoinen tasasivuinen kolmio. Kolmion sisään on kuvattu keltainen kahdeksansäteinen aurinko ja kolme keltaista viisisakaraista tähteä. 

Lipun sininen raita symboloi kunniaa ja isänmaallisuutta, punainen raita rohkeutta, valkoinen kolmio rauhaa ja puhtautta, tähdet maan kolmea pääaluetta (Luzon, Visayas, Mindanao) ja aurinko vapautta sekä kahdeksaa Espanjaa vastaan taistellutta maakuntaa (Batangas, Bulacan, Cavite, Laguna, Manila, Nueva Ecija, Pampanga ja Tarlac).

Filippiinien ollessa sodassa lippu käännetään siten, että punainen raita on ylinnä. Tätä ei esiinny missään muussa maailman lipussa. Vuonna 2016 Facebook pyysi anteeksi, koska oli käyttänyt vahingossa sodanaikaista lippua toivottaessaan hyvää itsenäisyyspäivää Filippiineille.

Entisiä lippuja
---------------

* 1898–19011898–1901
* 1919–19851919–1985
* 1943–19441943–1944
* 1985–19861985–1986
* 1986–19981986–1998
* 1998–1998–

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Barker, Brian Johnson: *Maailman liput*, s. 91. Gummerus, 2006. ISBN 951-20-7135-5.
2. ↑  The Philippine flag *Official Gazette*.  2024.  Arkistoitu 6.4.2023. Viitattu 17.1.2024. (englanniksi)
3. ↑  Facebook apologises for displaying Philippine flag upside down *The Guardian*.  14.6.2016. Viitattu 17.1.2024. (englanniksi)

Aasian valtioiden liput

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Afganistan | Arabiemiirikunnat | Armenia | Azerbaidžan | Bahrain | Bangladesh | Bhutan | Brunei |
| Etelä-Korea | Filippiinit | Georgia | Indonesia | Intia | Irak | Iran | Israel |
| Itä-Timor | Japani | Jemen | Jordania | Kambodža | Kazakstan | Kiina | Kirgisia |
| Kuwait | Laos | Libanon | Malediivit | Malesia | Mongolia | Myanmar | Nepal |
| Oman | Pakistan | Pohjois-Korea | Qatar | Saudi-Arabia | Syyria | Singapore | Sri Lanka |
| Tadžikistan | Taiwan | Thaimaa | Turkki | Turkmenistan | Uzbekistan | Venäjä | Vietnam |
**BCD-koodi** (Binary Coded Decimal) on eräs kymmenjärjestelmän lukujen binäärikoodattu esitystapa. Neljällä bitillä voidaan esittää 16 eri arvoa, joten se riittää yhden kymmenjärjestelmän numeron tallentamiseen. 

BCD-koodia käytetään erityisesti talousmatematiikan laskutoimituksissa, koska binääriset liukuluvut eivät pysty esittämään kaikkia desimaalilukuja täsmällisesti.

Kaikista yleisin BCD-koodi on 8421-koodi, joka tunnetaan myös nimellä NBCD-koodi (Natural Binary Coded Decimal). BCD-koodilla tarkoitetaan yleensä 8421-koodia sen yleisyyden vuoksi. Nimitys 8421 tulee neljän bitin 2:n potensseista (23 22 21 20).

BCD-koodia käytetään lähinnä kahdella tavalla. *Unpacked BCD* tarkoittaa että yksi 8-bittinen tavu tallentaa yhden kymmenjärjestelmän numeron, mikä "tuhlaa" 4 bittiä. *Packed BCD* tarkoittaa, että yhteen tavuun tallennetaan kaksi numeroa. Useat yleiset tietokoneiden suoritinarkkitehtuurit osaavat suoraan käsitellä BCD-koodattuja lukuja.

Desimaali-BCD-koodi -muunnos
----------------------------

Taulukossa on luvut 0-9 ja niitä vastaavat 4-bittiset BCD-koodit. Neljällä bitillä saadaan aikaan myös koodit 1010, 1011, 1100, 1101, 1110 ja 1111, mutta nämä yhdistelmät ovat virheellisiä BCD-koodauksessa ja niitä ei käytetä.

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Desimaali | 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 |
| BCD | 0000 | 0001 | 0010 | 0011 | 0100 | 0101 | 0110 | 0111 | 1000 | 1001 |

Katso myös
----------

* Excess-3
* Gray-koodi

Lähteet
-------

* Floyd, Thomas L.: *Digital Fundamentals 7th ed.*. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130852687.

### Viitteet

1. ↑  Mike Cowlishaw: Decimal Arithmetic FAQ *speleotrove.com*. Viitattu 8.6.2023.
2. ↑
**Café Europa** (*G.I. Blues*) on vuonna 1960 ensi-iltansa saanut yhdysvaltalainen elokuva, jonka pääosassa näytteli Elvis Presley. Elokuvan ohjasi Norman Taurog.

Elokuvan kuvaukset alkoivat 2. toukokuuta 1960, kun Presley oli vielä armeijassa Länsi-Saksassa. Aluksi elokuvaan kuvattiin kohtauksia, joihin häntä ei tarvittu. Jotta kuvaukset voidaan aloittaa ennen näyttelijän läsnäoloa, on oltava varmuus siitä, että hän tekee elokuvan. Elviksen tapauksessa siihen saattoi luottaa, sillä managerina toiminut Tom Parker oli tehnyt useamman elokuvan sopimuksen kerrallaan. *Café Europa* -elokuvasta Elvis tuli saamaan 175 000 dollaria.

Elokuvan tuottajana toimi elokuva-alan uranuurtaja Hal B. Wallis. Erikoisesta huumorintajustaan tunnetun Parkerin kerrotaan teettäneen yhden kappaleen sanomalehden etusivua, jossa luki suurella tekstillä "Elvis värväytyi uudelleen!" ja alla pienellä tekstillä "Hal Wallis pyörtyi". Tarina kertoo, että Wallis pyörtyi ennen kuin ehti lukea pientä tekstiä. *Café Europa* tuotti Wallikselle niin paljon, että sen tekemättä jääminen olisi käynyt hänelle kalliiksi.*selvennä*

Elokuvan todellinen kuvaaminen alkoi Elviksen palattua armeijasta. Juliet Prowse oli palkattu naispääosaan. 

Yhdysvaltain 6 000 elokuvateatterissa nuoret jonottivat katsomaan Elviksen uusinta elokuvaa, jossa miehellä ei ollut kuuluisia pulisonkeja eikä tyylikästä hiustyyliään, sillä armeijassa ne leikattiin myös Elvikseltä.

Elokuvan soundtrack oli myös ehdolla Grammy-palkinnon saajaksi. Soundtrackiltä tuli muutama pikkumenestys, esimerkiksi nimikappale "G. I. Blues" sekä "Wooden Heart", "Tonight Is So Right for Love" ja "Pocketful of Rainbows".