recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Tulumin eri tyyppejä myynnissä kauppatiskillä Turkissa.
**Tulum** on turkkilainen juusto, jota valmistetaan eri alueilla useissa eri perinteisissä muodoissa. Tulum voidaan tehdä eri tyypistä riippuen lehmän-, vuohen- tai lampaanmaidosta tai eri maitoja sekoittamalla.

Tulumilla on useita eri paikallisia muotoja. Erzincanin tulum on ehkä eri muodoista suosituin Turkissa. Itä-Turkista lähtöisin olevaa muotoa kypsytetään kolmesta kuuteen kuukautta. Divlen tulum on nimetty Keski-Turkissa sijaitsevan syvän luolan mukaan, jossa juustoa kypsytetään. İzmirin tulumia tehdään Aigeianmeren alueella ja se tunnetaan tyypeistä toiseksi suosituimpana. Kargın tulum on peräisin Anatolian keskiosasta.

Tulumia valmistetaan vuohen- tai lampaannahkaisissa pusseissa. Nimi tulum viittaa myös erityisesti näihin pusseihin. Perinteisiä pidempään kypsyviä muotoja tehdään usein keväällä uusien kilien ja karitsojen syntymän jälkeen. Vuohen tai lampaan maito on tuolloin täyteläisempää. Perinteistä valmistustapaa käyttävät etenkin pienet paikalliset tuottajat. Tulumia voidaan valmistaa myös teollisemmin käyttämättä perinteisiä nahkapusseja valmistamalla sitä muovisissa tynnyreissä. Lopputuote on tällöin usein tasalaatuisempaa kuin perinteisissä tavoissa. Toisaalta tuolloin myös juusto poikkeaa ominaisuuksiltaan nahkaisissa pusseissa valmistetusta juustosta.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Catherine Donnelly: *The Oxford companion to cheese*, s. 731. Oxford University Press, 2016. ISBN 9780199330881. (englanniksi)
TJ Kirk vuonna 2021.
**Thomas James "TJ" Kirk III** (s. 20. helmikuuta 1985), tunnettu aiemmin salanimellä **Terroja Lee Kincaid**, on yhdysvaltalainen tubettaja, bloggaaja ja kirjailija, joka tuli tunnetuksi satiirisista ja yhteiskuntakriittisistä videoistaan YouTube-kanavallaan **Amazing Atheist**. Aluksi Kirkin videot keskittyivät kritisoimaan uskontoa, pääasiassa kristinuskoa. Ajan myötä hän on laajentanut sisältöään muihin poliittisiin ja yhteiskunnallisiin aiheisiin. 

Kirkillä oli aiemmin yli miljoona tilaajaa pääkanavallaan, ja yli 445 miljoona katselukertaa. Vuosina 2014–2017 hän oli yksi *Drunken Peasants*-nimisen uutispodcastin juontajista.

Ennen YouTube-uraa
------------------

Thomas James Kirk III syntyi 20. helmikuuta 1985 Pasadenassa Kaliforniassa Thomas James Kirk Jr.:n pojaksi, joka omisti useita vilpillisiä korkeakoululaitoksia ja istui kolme vuotta liittovaltion vankilassa. 16-vuotiaana Kirk jätti high schoolin kesken ja yritti sen sijaan löytää uran kirjailijana. Kirk on maininnut useaan otteeseen YouTube-videoissaan, että isänsä olisi pahoinpidellyt häntä ja hänen veljensä Scottya kasvatuksensa aikana.

Ura
---

Marraskuussa 2006 Kirk perusti YouTube-kanavansa *TheAmazingAtheist* ja aloitti videoiden julkaisemisen nuoremman veljensä Scottyn avustamana. Vuonna 2007 hän julkaisi videon, joka sisälsi varoituksen 18-vuotiaan Pekka-Eric Auvisen henkisestä epävakaudesta, joka myöhemmin syyllistyi Jokelan kouluampumisiin.

Lähteet
-------

1. ↑  Singel, Ryan: YouTuber Warned of Finnish Gunman in June, But No One Listened  8.11.2007. Wired. Viitattu 10.11.2007. (englanniksi)
**Harri Syväsalmi** (s. 23. lokakuuta 1952) on suomalainen urheiluvaikuttaja, joka toimi opetus- ja kulttuuriministeriön liikuntayksikön johtajana. Hänet valittiin Suomen urheilun eettinen keskus SUEKin pääsihteeriksi vuonna 2016, josta hän jäi eläkkeelle vuoden 2018 lopussa. Syväsalmi on tuomittu vuonna 1997 lahjuksen ottamisesta sakkoihin.

Syväsalmi oli perustamassa Maailman antidopingtoimisto Wadaa vuonna 1999 ja toimi sen pääsihteerinä vuosina 2000–2003. Lisäksi hän on toiminut Euroopan neuvostossa ottelutulosten manipuloinnin vastaisen yleissopimuksen työryhmän puheenjohtajana.

Syväsalmi on toiminut syksystä 2019 alkaen Lentopallon Mestaruusliigassa pelaavan Hurrikaani-Loimaan puheenjohtajana.

Lähteet
-------

1. ↑  Siukonen, Markku; Rantala, Risto: *Kaikki urheilusta*, s. 541. Otava, 2006. ISBN 978-951-1-20841-9.
2. 1 2  Harri Syväsalmi valittiin Suekin pääsihteeriksi *Keskisuomalainen*.  6.4.2016. Viitattu 12.12.2016.
3. ↑  Suuripäälle sakkoja lahjusrikkomuksesta *mtv.fi*.  13.6.2002. Viitattu 12.12.2016.
4. ↑  Harri Syväsalmi jätti Wadan ja palaa Suomeen *Ilta-Sanomat*.  22.3.2003. Viitattu 11.4.2016.
5. ↑  Harri Syväsalmi puheenjohtajaksi, Vanhanen uutena kasvona mukaan *hurrikaani.fi*.  23.8.2019. Viitattu 11.11.2019.
**Alexander (Santtu) Tschernichin-Tauro** (1889 Kuopio – 28. joulukuuta 1960 Tampere) oli suomalainen kapteeni ja varhainen ilmailun pioneeri Suomessa. Hän oli myös yksi Suomen ilmavoimien ensimmäisistä lentäjistä. 

Santtu Tschernichin kävi Suomen Liikemiesten Kauppaopiston ja toimi sitten liikealalla. Hän innostui lentämisestä ja rakensi vuonna 1908 Kuopiossa lehdistä hankkimiensa tietojen avulla Suomen ensimmäisen liitolentokoneen (riippuliitimen), jolla hän teki liitolentokokeita lähtemällä lentoon kallionkielekkeeltä. Vuonna 1912 Tschernichin rakensi vielä toisen liitolentokoneen, jolla hän onnistui pysymään ilmassa 70 askeleen mittaisen matkan.

Suomen sisällissodan aikana Tschernichin osallistui valkoisten puolella Kuopion, Varkauden ja Mäntyharjun taisteluihin. Hän liittyi sitten sodan aikana perustettuihin ilmavoimiin ja palveli tähystäjäoppilaana Antrean lentoasemalla. Sodan jälkeen Tschernichin jäi puolustusvoimien palvelukseen ja hän suoritti elokuussa 1918 ohjaajatutkinnon Libaun merilentokoulussa Saksassa. Hän palveli Sortavalan, Koiviston ja Viipurin lentoasemilla ja oli neljän vuoden ajan Sortavalan lentoaseman päällikkönä. Tschernichin osallistui lentäjänä Aunuksen retkeen. Hänen koneensa ammuttiin alas mutta hän vältti vangiksi joutumisen ja onnistui myös yön aikana hakemaan vihollisen puolelle jääneen koneensa takaisin. Tschernichin toimi sitten tiedustelulentäjänä Porajärven taisteluissa. 

Inkerin sotatoimien aikana syksyllä 1919 Tschernichin putosi pommilastissa olleella koneella maahan Perkjärvellä ja hän sai silloin vammoja, joista hän kärsi loppuikänsä. Koivistolla hänen koneensa putosi mereen mutta Tschernichin onnistui pelastautumaan uimalla. Tschernichin erosi puolustusvoimien palveluksesta vuonna 1929 ja työskenteli sitten liikealalla. Vuonna 1932 hän palasi puolustusministeriöön ja toimi taisteluvälineosaston tarkastajana. Sotavuosina Tschernichin oli ilmavoimain varikon päällikkönä Suinulassa. Hän muutti jatkosodan loppuvaiheessa Tampereelle ja asui siellä sitten loppuikänsä.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Karjalan Heimo N:o 1-2/1961, sivu 23
2. 1 2 3 4  50 vuotta, Aamulehti, 12.02.1939, nro 41, s. 6, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
3. ↑  Lentävät laitteet, Pirkanmaan Ilmailuhistoriallinen Seura ry

Aiheesta muualla
----------------

* Vanhoja valokuvia, FlightForum.fi 8.3.2018
* Turku 1918, FlightForum.fi 15.4.2019
**Dimitrie Alexandru Sturdza** (10. maaliskuuta 1833 Miclăuşeni, Moldavia – 21. lokakuuta 1914 Bukarest) oli romanialainen valtiomies, joka toimi neljä kertaa Romanian pääministerinä vuosina 1895–1896, 1897–1899, 1901–1904 ja 1907–1909.

Dimitrie Alexandru Sturdza kuului Sturdzan vanhaan pajarisukuun, joka on vaikuttanut Moldaviassa useita vuosisatoja. Hän opiskeli Iașin akatemiassa ja useissa saksalaisissa yliopistoissa. Vuosina 1857–1858 hän työskenteli Moldavian tulevaisuuden ratkaisemista varten perustetun niin sanotun ad hoc -divaanin sihteeristössä. Sturdza oli Romanian ensimmäisen ruhtinaan Alexandru Ioan Cuzan sihteerinä, mutta osallistui myöhemmin Cuzan syrjäyttämiseen. Hän toimi vuodesta 1866 alkaen useasti eri ministerintehtävissä Ion Ghican ja Ion Brătianun johtamissa hallituksissa. Vaikka Sturdza vastusti 1870-luvun alkupuolella voimakkaasti Romanian konservatiivihallitusten Saksaan ja Itävalta-Unkariin nojannutta ulkopolitiikkaa, hän kääntyi myöhemmin vielä jyrkemmäksi Venäjän vastustajaksi, ja allekirjoitti Brătianun hallituksen ulkoministerinä vuonna 1883 Romanian salaisen liittosopimuksen kolmiliiton kanssa.

Ion ja Dumitru Brătianun kuoltua Sturdza valittiin vuonna 1892 kansallisliberaalin puolueen johtajaksi. Hän oli sen jälkeen itse pääministerinä lokakuusta 1895 joulukuuhun 1896, huhtikuusta 1897 huhtikuuhun 1899, helmikuusta 1901 vuoden 1904 loppuun ja maaliskuusta 1907 tammikuuhun 1909. Hänen viimeisen pääministerikautensa aikana Romaniassa puhkesi vuonna 1907 suuri talonpoikien kapina, joka kukistettiin verisesti. Väkivaltaisuuksissa kuoli tuhansia. Poliittisen uransa ohella Sturdza toimi pitkään Romanian akatemian pääsihteerinä. Hänen johdollaan julkaistiin eräitä mittavia lähdejulkaisusarjoja Romanian historiaa koskevista asiakirjoista. Hän julkaisi myös numismatiikkaa käsitelleitä teoksia.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Dimitrie Alexandru Sturdza (englanniksi) *Encyclopædia Britannica Online Academic Edition*. Viitattu 6.9.2015.
2. 1 2 3 4  *Nordisk familjebok* (1918), s. 502–503 (ruotsiksi) Runeberg.org. Viitattu 6.9.2015.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Dimitrie Alexandru Sturdza** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Espanja
* Katalonia
* Saksa
* Italia
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Kreikka
* Alankomaat
* Puola
* Vatikaani

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
Vuonna 1901 valmistunut Katajanokan tulli- ja pakkahuone Helsingissä.
Pakkahuone Joensuussa.
**Pakkahuone** on usein tullikamarien yhteydessä ollut rakennus, jossa tavaroiden tullaus on aiemmin tapahtunut. Sen ulkopuolella voitiin tullikäsittelyyn ottaa tullittomia ja paljon tilaa kysyviä tavaroita. Jollei määrätyn ajan kuluessa tullauksen tapahduttua tavaroita noudettu pakkahuoneesta, tavaranomistajan oli suoritettava erityinen maksu kultakin päivältä, jolla noutamista viivytettiin. Milloin tullikamariin oli asetettu erityinen pakkahuoneentarkastaja, hän oli yksin vastuussa siitä, että tavaran nimi, laji ja kappaleluku mainitaan ilmoituskirjassa oikein sekä että muut tullin suoritukseen vaikuttavat ilmoitukset merkittiin siihen asianmukaisesti.

Monet pakkahuoneet on muutettu kulttuuritiloiksi, kuten esimerkiksi:

* Tampereen Pakkahuone on osa Tullikamarin kulttuurikeskusta
* Joensuun Pakkahuone on nykyisin esittävän taiteen tila.

Lähteet
-------

1. ↑  Pakkahuone Tietosanakirja osa 7, palsta 76, Tietosanakirja Osakeyhtiö 1915
**Irja Ranin** (o.s. **Hämeranta**, 7. huhtikuuta 1930 Nurmes – 2. elokuuta 1995 Espoo) oli suomalainen teatteri- ja televisio-ohjaaja, näyttelijä ja toimittaja.

Ranin oli näyttelijä ja ohjaaja Toivo Hämerannan ja teatterinjohtajan, näyttelijän ja kirjailijan Kerttu Hämerannan ainoa lapsi. Hän aloitti teatteriuransa Turun kaupunginteatterin harjoittelijana ja näyttelijänä. Hän näytteli myös Suomen Työväenteatterissa, vuosina 1953–1954. Hän esiintyi myös muutamissa elokuvissa, muun muassa elokuvissa *Ruusu ja kulkuri* (1948), *Rengasmatka eli peräkylän pikajuna* (1952) ja *Pekka Puupää* (1953).

Irja Ranin ja Matti Ranin
Ranin tunnettiin myös television lastenohjelmien tekijänä. Hän aloitti televisiouransa Tesvisiossa ja työskenteli sen jälkeen Yleisradion TV2:ssa, josta siirtyi vuonna 1967 TV1:n lastenohjelmien toimitukseen. Hän teki muun muassa Niksulan TV:tä, Suomen ensimmäistä lasten televisio-ohjelmaa, ja ohjasi monia lastensarjoja, kuten *Hiirihäiriö*, *Heikkopeikko* ja Histamiini-hevosesta kertoneet sarjat. Hän toimi myös Mainos-TV:n kuuluttajana.

Ranin jatkoi televisiotyönsä ohessa myös teatterialalla. Hän perusti aviomiehensä Matti Raninin kanssa Kasper-teatterin, jossa hän muun muassa näytteli ja toimi lavastajana, ja jolle hän myös suunnitteli nukkeja. Kasper-teatteri toimi vuosina 1961–1988.

Ranin jäi eläkkeelle vuonna 1991. Hän sai työstään suomalaisen lastenkulttuurin hyväksi muun muassa Mannerheimin Lastensuojeluliiton keskushallituksen myöntämän Arvo Ylppö -mitalin vuonna 1965, Suomen Leijonan ritarikunnan ansioristin vuonna 1984 ja Suomen Teatterijärjestöjen Keskusliiton kultaisen ansiomerkin vuonna 1989.

Irja Ranin kuoli syöpään Jorvin sairaalassa Espoossa 1995. Hänet on haudattu Hietaniemen hautausmaan Uurnalehtoon.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Kajava, Jukka: Televisio-ohjaaja Irja Ranin. Suomalaisen lastenkulttuurin kehittäjä.  *Helsingin Sanomat*, 8.8.1995. Artikkelin verkkoversio. Viitattu 3.9.2018.
2. 1 2  Irja Ranin Elonetissä.   Viitattu 14.3.2010.
3. ↑  *Kuka kukin on: Henkilötietoja nykypolven suomalaisista 1954*, s. 252. Helsinki: Kustannusosakeyhtiö Otava, 1954. Teoksen verkkoversio.
4. ↑  Ylen Elävä arkisto: Heikkopeikko Viitattu 3.9.2018.
5. ↑  Ylen Elävä arkisto: Histamiini ja Pirpo, Salaratsupoliisit (Arkistoitu – Internet Archive) Viitattu 14.3.2010.
6. ↑  Virkkunen, Urpo (toim.): *Kuka on kuka TV:ssä*. Helsinki: Otava, 1970.
7. ↑  Ylen Elävä arkisto: Kasper-nukke Tallinnassa Viitattu 14.3.2010.
8. ↑  Irja Ranin ja Niksulan TV saivat Arvo Ylppö-mitalin.  *Helsingin Sanomat*, 9.4.1965. Artikkelin verkkoversio. Viitattu 4.9.2018.
9. ↑  Matti Ranin: "Elämä pitää elää täysillä" *www.apu.fi*.  25.11.2013. Viitattu 27.11.2022.
10. ↑  HIETANIEMEN HAUTAUSMAA – MERKITTÄVIÄ VAINAJIA (PDF) Helsingin seurakuntayhtymä. Viitattu 9.4.2023.

Aiheesta muualla
----------------

* Ylen Elävä arkisto: Lastenohjelmat alkoivat Kasperista

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Elonet

 |

 |
Ioan Emanoil Florescu, D. Williamin piirros vuodelta 1881.
**Ioan Emanoil Florescu** (7. elokuuta 1819 – 10. toukokuuta 1893 Pariisi, Ranska) oli romanialainen sotilas ja poliitikko, joka toimi Romanian pääministerinä vuosina 1876 ja 1891.

Florescu hankki sotilaskoulutuksensa Ranskassa. Appensa Gheorghe Bibescun ollessa Valakian ruhtinaana 1840-luvulla Florescu osallistui maan armeijan kehittämiseen. Krimin sodan aikana hän palveli everstin arvoisena vapaaehtoisena venäläisissä joukoissa. Hän oli Valakian ja sittemmin Romanian sotaministerinä 1859–1860, 1860–1861, 1862–1863 ja 1871–1876, vaikuttaen merkittävästi maan armeijan järjestämiseen. Hän oli myös kahden lyhytikäisen hallituksen pääministerinä vuosina 1876 ja 1891 sekä senaatin puhemiehenä 1888–1889 ja 1890–1891. Florescu ei päässyt toimimaan komentajana Venäjän–Turkin sodassa 1877–1878, sillä hän oli tuolloin muiden Lascăr Catargiun hallituksen entisten ministerien tavoin syytettynä oikeudenkäynnissä.

Lähteet
-------

1. 1 2  Fa-Fl (englanniksi) Rulers.org. Viitattu 8.9.2015.
2. 1 2 3  *Nordisk familjebok* (1908), s. 626 (ruotsiksi) Runeberg.org. Viitattu 8.9.2015.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
Weidendammer Brücke
Yksi sillan valurautaisista kotkista.
**Weidendammer Brücke** on Spreejoen ylittävä silta Berliinin keskustassa. Friedrichstraße kulkee siltaa pitkin. Silta tunnetaan sen kaiteita koristavista valurautaisista Preussin vaakunakotkista.

Paikalla oli alkujaan nostosilta, joka tunnettiin ensin nimellä Dorotheenstädtische Brücke ja sen jälkeen Spandauische Brücke, sillä Berliinistä Spandauhun johtava tie kulki sen yli. Vuonna 1824 paikalle rakennettiin Manner-Euroopan ensimmäinen valuraudasta tehty silta, joka valmistettiin Englannissa ja kuljetettiin Berliiniin. Nykyinen silta valmistui vuosina 1895–1896. Se oli yksi harvoja Berliinin siltoja, jotka säilyivät ehjinä toisen maailmansodan läpi. Berliinin taistelun loppuvaiheessa monet saksalaiset yrittivät paeta puna-armeijan piirittämästä kaupungin keskustasta tämän sillan yli. Eräiden tietojen mukaan natsijohtaja Martin Bormann sai surmansa sillalla tällaisen yrityksen yhteydessä.

Itä-Saksasta vuonna 1976 karkotettu lauluntekijä Wolf Biermann sepitti sillasta ja sen rautakotkista kertovan kuuluisan laulun *Preußischer Ikarus*.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Edelgard Abenstein & Jeannine Fiedler: *Taide & Arkkitehtuuri: Berliini* (suom. Pirkko Roinila), s. 93. Tandem Verlag (h. f. ullmann) 2009. Alkuteos *Kunst & Architektur Berlin*.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Weidendammer Brücke** Wikimedia Commonsissa
**Eurooppalainen rautatieliikenteen hallintajärjestelmä** (usein pelkkä **ERTMS**, lyhenne sanoista *European Rail Traffic Management System*) on Euroopan unionin tukema hanke, jonka tarkoituksena on edistää rautatieliikenteen valtioiden rajat ylittävää liikennöintiä laatimalla yksi koko Euroopan kattava normi rautatieliikenteen ohjaukselle. Hanke aloitettiin vuosina 1998/1999.

Hankkeen osat ovat eurooppalainen junien kulunvalvontanormi (engl. *European Train Control System*), joka sisältää kulunvalvonta- ja muut junaturvallisuuteen liittyvät laitteet junissa ja radalla, ja GSM-R, joka on GSM-normin pohjalta rautatiekäyttöön laadittu normi langattomaan viestintään rautateillä.

Järjestelmien testaus on alkanut Isossa-Britanniassa. 

Suomessa on käytössä junien kulunvalvontajärjestelmä (JKV). ERTMS-järjestelmä voisi olla käytössä Suomessa 2020-luvulla.

Lähteet
-------

ERTMS - The Official Website *ertms.net*.  11.6.2008. Viitattu 20.8.2008. (englanniksi)

1. ↑  Vaara kiskoilla: Junaohjausjärjestelmän uhkana hakkerit - tulossa myös Suomeen *tivi.fi*.
**Jenny Maria Montin-Tallgren** (o.s. Montin, 4. maaliskuuta 1852 Raahe – joulukuu 1931, Räntämäki) oli merkittävä kotiseututyön ja Turun alueen arkeologisen tutkimuksen edistäjä sekä Maarian pappilan ruustinna. Hänen puolisonsa oli Maarian kirkkoherra Ivar Markus Tallgren. Pariskunnalle syntyi seitsemän lasta, joihin lukeutuivat muun muassa kielentutkija Oiva Johannes Tuulio, kirkkoherra K. Z. Tallgren, arkeologi A. M. Tallgren sekä esseisti ja kriitikko Anna-Maria Tallgren.

Muinaistutkimuksen edistäjä
---------------------------

Arkeologi Juhani Rinne teki Jenny Maria Montin-Tallgrenin aloitteesta arkeologisia tutkimuksia Turun Koroistenniemellä vuosina 1900–1902. Kuvassa on kaivauksissa löytynyt keskiaikainen uuninraunio.
Montin-Tallgren liittyi Suomen muinaismuistoyhdistyksen jäseneksi yhdistyksen perustamisvuonna 1870, ja jo vuonna 1873 yhdistys pyysi häntä Raahen alueen asiamieheksi, jonka tehtävänä oli levittää tietoisuutta ja kerätä tietoja alueen muinaismuistoista. Montin-Tallgren ei saanut muodollista koulutusta arkeologiaan, mutta hänen toimintansa Suomen muinaismuistoyhdistyksessä mahdollisti aktiivisen kirjeenvaihdon alan asiantuntijoiden kanssa, ja Montin-Tallgrenista kehittyi itseoppinut arkeologian asiantuntija.

Montin-Tallgrenilla oli merkittävä rooli Räntämäen Koroistenniemellä sijainneen Suomen vanhimman piispanistuimen paikan löytymisessä. Koroisten tilan omistaja oli kertonut Montin-Tallgrenille pellostaan löytyneistä hautalaakojen kappaleista, ja Montin-Tallgren ilmoitti asiasta Muinaistieteelliselle toimikunnalle. Tutkimukselle ei kuitenkaan löytynyt taloudellisia resursseja ennen kuin Montin-Tallgrenin sinnikkään työn ansiosta tupakkatehtailija Fredric von Rettig suostui rahoittamaan tutkimukset vuonna 1899.

Montin-Tallgren seurasi aktiivisesti myös Turun kaupungin rakennustyömaita, ja teki Muinaistieteelliselle toimikunnalle ilmoituksia maan alta löytyneistä rakenteista. Montin-Tallgren teki ilmoituksen muun muassa Turun Kaskenmäestä löytyneistä kellareista, jotka johtivat keskiaikaisen Pyhän Olavin dominikaanikonventin raunioiden löytymiseen.

Yksityiselämä
-------------

Jenny Maria Montin avioitui vuonna 1876 kotiopettajansa Ivar Markus Tallgrenin kanssa. Pariskunta muutti ensin Uudenmaan Pyhäjärvelle ja sitten Ruovedelle, ennen kuin he asettuivat vuonna 1887 Turun lähelle Räntämäen pitäjään.

Montin-Tallgren on oman toiveensa mukaisesti haudattu synnyinseudulleen Raaheen Haaralan hautausmaalle, missä hänellä oli lapsena tapana viettää aikaa perheenjäsentensä haudoilla.

Lähteet
-------

* Issakainen, Tytti 2011. "Jenny Maria Montin-Tallgren. Muinaisuuden harrastajasta asiantuntijaksi". *KoroiSet* 1/2011, 8–9. Artikkelin verkkoversio

### Viitteet

1. 1 2 3 4 5  Issakainen 2011.
**Jordanes** eli *Jornandes* (m.kreik. Ἰορδάνης, *Iordanēs*, lat. *Iordanes*) oli bysanttilainen historioitsija, joka eli 500-luvulla Moesiassa (nykyinen Bulgaria). 

Jordanes kirjoitti *De origine actibusque Getarum* -teoksen (*Goottien alkuperä ja teot*) goottien historiasta. Kirja on suurilta osin kömpelö yhteenveto Cassiodoruksen hävinneestä kirjasta goottien historiasta. Kirja on kirjoitettu noin vuonna 551.

Tiedot Jordaneksesta ovat peräisin hänen kirjastaan, jossa hän mainitsee isoisänsä Parian, alaanien johtajan Candacin kirjurin. Alaanit ja heidän vallassaan olevat muut heimot asustivat 400-luvulla Tonavan eteläpuolella Moesiassa.

Ennen vetäytymistään luostariin ja kääntymistä areiolaisuudesta katolisuuteen Jordanes oli Candacin veljenpojan Gunthigisin kirjurina.

Jordanes oli alaanilais-goottilaista syntyperää. Hän oli ollut itägoottilaisten kuninkaiden kirjurina Italiassa, ennen kuin liittyi hengelliseen säätyyn ja hänestä tuli vuoden 550 vaiheilla Krotonin piispa. Jokseenkin samaan aikaan hän on kirjoittanut tunnetun teoksensa goottien historiasta *De origine actibusque Getarum*, joka tosin oli vain yhteenveto Cassiodoruksen laajasta teoksesta, mutta joka sen hävittyä on sen käsittelemien asioiden tärkein lähde. Sen ovat julkaisseet muun muassa Theodor Mommsen kokoelmassa *Monumenta Germaniæ historica* sekä omissa julkaisuissaan Alfred Holder (1882).

Lähteet
-------

1. 1 2  Jordanes, Tietosanakirja osa 3, palsta 1438–1439, Tietosanakirja Osakeyhtiö 1911

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Jordanes** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
	+ 2
	+ 3
	+ 4
	+ 5
	+ 6

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Espanja
	+ 2
* Ranska
* BnF data
* Katalonia
* Saksa
* Italia
* Israel
* Belgia
* Yhdysvallat
* Ruotsi
* Tšekki
* Australia
* Kreikka
* Kroatia
* Alankomaat
* Puola
* Portugali
* Vatikaani

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Viihdytysjoukot** olivat aluksi Valtion tiedoituslaitoksen, myöhemmin Suomen puolustusvoimien alaisuudessa vuosina 1941–1944 toiminut organisaatio. Sen tehtävänä oli kohottaa sotilaiden moraalia ja mielialaa.

Talvisodassa viihdytystoiminta oli vähäistä. Jatkosodan aikana tilanne korjattiin ja viihdytyskiertueita järjestettiin runsaasti.

Viihdytysjoukkojen kiertueet olivat hyvin suosittuja ja toivottuja tapahtumia rintamalla. Viihdyttäjinä toimi muun muassa laulajia, muusikkoja, näyttelijöitä, runonlausujia, pakinoitsijoita, taikureita, tanssijoita ja voimistelijoita. Osa heistä oli määrätty viihdytystehtäviin asevelvollisina, osa oli siviilejä.

Näyttelijöistä rintamalla kiersivät muun muassa Tauno Palo, Ansa Ikonen, Leif Wager, Lasse Pöysti ("Suomisen Olli") ja Maire Suvanto ("Suomisen Pipsa"), laulajista Eugen Malmstén, Olavi Virta sekä Harmony Sisters. Tapio Rautavaara oli viihdytysjoukkojen radioäänistä tunnetuin.

Viihdytysjoukoissa työskentely oli vaarallista, sillä esiintymispaikat olivat usein hyvin lähellä etulinjaa.

Katso myös
----------

* Propaganda-Aseveljet

Kirjallisuutta
--------------

* Eteläpää, Heikki: *"Jees, teatteria!" – sanoi vääpeli Ryhmy : sotateatterit 1941-1944*. 2002.
* *Kokonaismaanpuolustus : sisua ja sivistystä*. Toim. Tapani Sarvanti ja Timo Soininen, 2013.
* Korpela, Viljo: *Niin se on poijaat : viihdetaiteilijat sodissamme 1939–1945. WSOY 1991.*
* Niiniluoto, Maarit: *On elon retki näin, eli Miten viihteestä tuli sodan voittaja : viihdytyskiertueita, kotirintaman kulttuuria ja Saksan suhteita vuosina 1939–45*. Kirjayhtymä, 1994.
* Pilke, Helena ja Kleemola, Olli: *Elämää juoksuhaudoissa. Sotilaiden huvit ja harrastukset jatkosodan rintamilla.* SKS, 2015.
**Santa Isabel -luokka** oli Espanjan laivaston kuuden kaksikantisen 60-tykkisen linjalaivan muodostama alusluokka.

Suunnittelu
-----------

Alukset suunnitteli Antonio de Gaztañeta y Iturribálzaga, joka myös valvoi kolmen aluksen valmistusta assistenttiinaan Joseph del Llano. Aluksista kolme valmistettiin Pasajesissa ja loput kolme Oriossa, jossa valmistetut alukset siirrettiin vesillelaskun jälkeen Pasajesiin viimeisteltäviksi ja takiloitaviksi. Vaikka alukset luokiteltiin 60-tykkisiksi ja niissä oli 24 tykkiporttia alemmalla tykkikannella, ne varustettiin vain 54 tykillä.

Alukset
-------

**Santa Isabel -luokka**| Nimi (lempinimi) | Telakka | Kölinlasku | Vesille | Valmis | Kohtalo |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| *Santa Isabel* | Bassanoaga, Pasajes |  | 7. syyskuuta 1717 | 1717 | vallattu 10. elokuuta 1718 Cape Passeron taistelussa |
| *San Pedro* | Barrio Vizcaya, Pasajes |  | 23. kesäkuuta 1716 | 26. heinäkuuta 1717 | haaksirikkoutunut 8. joulukuuta 1718 |
| *San Juan Bautista* | Bassanoaga, Pasajes |  | 1. tammikuuta 1717 | helmikuu 1717 | uponnut 1720 |
| *San Luis* | Orio |  | 27. kesäkuuta 1717 |  | haaksirikkoutunut 28. joulukuuta 1719 |
| *San Fernando* | Orio |  | 27. kesäkuuta 1717 |  | miehistönsä upottama 14. marraskuuta 1719 Messinan piirityksessä |
| *San Carlos* | Orio |  | 1717 |  | vallattu 10. elokuuta 1718 Cape Passeron taistelussa |
|

Toinen kuuden linjalaivan tilaus allekirjoitettiin 1717. Sen mukaan Lorenzo de Arzuetan ja Juan Bautista de Buendian piti valvoa kolmen aluksen valmistusta Pasajesissa, Gerónimo de Echevesse Mutiozábalin kahden aluksen valmistusta Oriossa. Kuudennen aluksen valmistusta piti valvoa Felipe de Zelarain Basanoagassa. Seuraavana vuonna allekirjoitettiin sopimus 15 linjalaivan valmistuksesta Santoñassa, missä töitä piti valvoa Carlos Grillon. Sañtonassa työt jaettiin usealle työnjohtajalle kuten Jean-Pierre Boyer ja Ciprián Autrán.

Vuodesta 1717 alkaen lisääntyi huoli telakoiden suojaamisesta, koska erityisesti Pasajes oli lähellä Ranskan rajaa. Tämän vuoksi aloitettiin uuden telakan rakentaminen kauemmas rajasta. Alusten ollessa edelleen telakalla Ranskan joukot hyökkäsivät kesällä 1719 baskimaahan ja polttivat keskeneräiset alukset, runsaasti puutavaraa, tykkejä, takilaköysiä, kangasta ja muita varastoituja tarvikkeita. Sañtonaan tehdyssä hyökkäyksessä poltettiin kaksi 60-tykkistä ja yksi 70-tykkinen lähes valmista linjalaivaa telakoille. Samalla poltettiin varastot, joissa oli loppujen 12 aluksen valmistukseen tarvittava materiaali.

Lähteet
-------

* Winfield, Rif; Tredrea, John; Garcia-Torralba Pérez, Enrique & Blasco Felip, Manuel: *Spanish Warships in the Age of Sail 1700-1860: Design, Construction, Career and Fates*. Seaforth Publishing, 2023. ISBN 978-1-5267-9078-1. (englanniksi)

### Viitteet

1. 1 2 3 4  Winfield et al 2023 s. 167

*Santa Isabel* -luokan linjalaivat

|  |
| --- |
| *Santa Isabel* - *San Pedro* - *San Juan Bautista* - *San Luis* - *San Fernando* - *San Carlos* |
| Edeltäjä: *Nuestra Señora de las Viñas y Santa Rosa* – Seuraaja: Cambi-luokka |
**Tapio Kustaa Yrjä** (11. syyskuuta 1927 Pertteli – 24. joulukuuta 2011 Salo) oli suomalainen kapellimestari, säveltäjä ja maanviljelijä. Hän työskenteli Helsingin Kaupunginteatterin ja sen edeltäjäteatterin palveluksessa vuodesta 1962 alkaen.

Ura
---

Yrjän vanhemmat olivat maanviljelijä Kyösti Nikolaus Yrjä ja Tyyne Katariina Seppälä. Hän opiskeli Sibelius Akatemiassa 1947–1949. Tapio Yrjän soittimet olivat piano ja harmonikka. Tapio Yrjä aloitti pitkän kapellimestarin uransa Helsingin Kaupunginteatterissa 1962.

Yrjä johti musiikkia muun muassa näytelmissä *Kerjäläisooppera*, *Perintöruhtinas*, *Fantasticks*, *Viulunsoittaja katolla*, *Don Quijote*, *Loppiaisaatto* ja *Seis maailma – tahdon ulos*.

Yrjällä oli musiikillinen sivurooli elokuvissa *Me tulemme taas* (1953), *Varsovan laulu* (1953) ja *Kovaa peliä Pohjolassa* (1959),Jälkeen syntiinlankeemuksen 1953.

Yrjä sävelsi musiikin useisiin televisiotuotantoihin 1960-luvulla.Samoin Yleisradioon. Monissa visailuissa ja ohjelmissa pianistina sekä orkesterin johtajana. mm Niilo Tarvajärven Laatikkoleikki, Aamukahvilla jne.

Tapio Yrjä oli Suomen Harmonikkaliiton puheenjohtaja 1976-1985. Tätä ennen hän oli jo työskennellyt pitkään liiton hallituksessa.

Suomen Harmoniikkaliiton Kunniapuheenjohtaja 1986.

Soittanut useilla äänilevyillä.Oma LP levy "Pitkin Pietarin Tietä" Mauno Blomgvist laulu sekä Salon Viihdelaulajat kuoro.

Lähteet
-------

* Veistäjä, Verneri: *Teatterin maailma 1965 - Suomen teatterilaitos ja teatteriväki*. Helsinki: Suomen Teatterijärjestöjen Keskusliiton julkaisuja n:o 8, 1965.
* Martin, Timo; Niemi, Pertti; Tainio, Ilona: *Suomen teatterit ja teatterintekijät - Yhteisö- ja henkilöhakemisto*. Helsinki: Suomen Teatterijärjestöjen Keskusliiton julkaisu n:o 28, 1974. ISBN 951-30-2505-5.
* Tainio, Ilona (toim.): *Suomen teatterit ja teatterintekijät 1983 - Yhteisö- ja henkilöhakemisto*. Helsinki: Suomen Teatterijärjestöjen Keskusliiton julkaisu, 1983. ISBN 951-30-5727-5.

### Viitteet

1. 1 2 3  Suomen teatterit ja teatterintekijät 1983, s. 484
2. ↑  Muistot : Tapio Yrjä *Helsingin Sanomat*.  24.1.2012. Viitattu 9.3.2022.
3. ↑  Teatterin maailma 1974, s. 532
4. ↑  Teatterin maailma 1965, s. 414
5. ↑  Tapio Yrjä Elonetissä.
6. ↑  Tapio Yrjä Internet Movie Databasessa. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Finna: Tapio Yrjän tangoyhtye

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Elonet

 |

 |
Kuvan Suhoi Su-9 koneiden profiileista, paljastuu yhtäläisyys MiG-21:n kanssa. Molemmilla konetyypeillä rikottiin korkeuslennon maailmanennätyksiä.
**Vladimir Sergejevitš Iljušin** (31. maaliskuuta, 1927 – 1. maaliskuuta, 2010) oli venäläinen koelentäjä. Hän oli Sergei Iljušinin poika. Häneen liitetään niin sanottuun *avaruushätä*än joutumisen myytti, näistä eräässä italialaiset DX-kuuntelijat olisivat kuulleet hänen lähettämänsä hätäviestin. Tämä aiheutui myytin mukaan: hapen loppumisesta Vostok-tyyppisen avaruusaluksen hytissä 1960-luvun alussa. Kenneth Gatland vahvistaa tämän olleen pelkkä myytti. Vladimir Iljušin oli tuona mainittuna aikana, toipilaana liikenneonnettomuuden jälkeen, jossa loukkaantui alaraajoiltaan.  Myöhemmin everstiluutnantti Iljušin lensi erästä Suhoin koekonetta, Suhoi T-4:ää vuonna 1972, tuota vuotta ennen: kolme venäläistä kosmonauttia menehtyi ja juurikin hapen puutteeseen Sojuz 11-aluksessaan 1971. Vladimir Iljušinin lopullinen sotilasarvo oli kenraalimajuri. Hänet palkittiin Neuvostoliiton sankarina sekä Lenin-palkinnolla. Iljušin ei ilmeisesti koelentänyt muita, kuin Suhoin valmistamia sotilaskoneita. Ilmailijana hän saavutti korkeuslennon maailmanennätyksen vuonna 1959. Se oli Su-9 -suihkuhävittäjällä tehty 94 659 jalkaa eli 28 852 metriä.

Lähteet
-------

* Gatland, Kenneth: *Avaruuslennot*. Otava, Helsinki, 1968. Suom. Ahlbäck, Sakari. Alkuteos englanniksi: *The Pocket Encyclopedia of Spaceflight in Colour - Manned Spacecraft*, Lontoo, Englanti, 1967. Kuvitettu värikuvin. -ei isbn-numeroa-

### Viitteet

1. ↑  Gatland,K. *Avaruuslennot*, Otava 1968: s.111
2. ↑   Viitattu 7.12.2023.
3. ↑    Viitattu 15.12.2023.


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Yhdysvallat

 |

 |

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.
Sven-Eric Johanson
**Sven-Eric Johanson** (10. joulukuuta 1919 Västervik – 29. syyskuuta 1997 Göteborg) oli ruotsalainen säveltäjä, urkuri ja musiikkituottaja.

Johanson suoritti Tukholman kuninkaallisessa musiikkikorkeakoulussa musiikinopettajan tutkinnon vuonna 1943 ja urkurin tutkinnon vuonna 1946. Hän sai musiikkikorkeakoulussa sävellysopetusta Melcher Melchersiltä. Häntä opettivat sävellyksessä myös Hilding Rosenberg, Fartein Valen ja Luigi Dallapiccola. Vuonna 1944 Johansonista tuli yksi nuorten säveltäjien Måndagsgruppen-järjestön perustajajäsenistä. Vuosina 1944–1952 Johanson toimi urkurina Uppsalan lähetyskirkossa ja vuosina 1952–1977 Göteborgin hiippakunnan Älvsborgin kirkossa. Hänet valittiin Ruotsin kuninkaallisen musiikkiakatemian jäseneksi vuonna 1971.

Johanson kiinnostui nuoruusiällään kaksitoistasäveljärjestelmästä. Hän saavutti arvostusta etenkin vokaalimusiikillaan. Hän sävelsi yli 250 kuoroteosta. Johansonin tuotantoon kuuluu myös muun muassa oopperoita ja kaksitoista sinfoniaa, joista kaksi on kuoroteoksia ja yksi kamarikokoonpanolle. Soittimellisista teoksista kenties merkittävin on kymmenes sinfonia (*Symphonie Chez Nous*, 1990), josta Johansonille myönnettiin vuonna 1993 Christ Johnson-prisen. Johanson hyödynsi osassa teoksistaan huumoria, parodiaa ja kokeellisuutta. Hän sävelsi muun muassa kuoromuunnelmat Helan gårista, konsertot balalaikalle ja avainviululle sekä musiikkia keittiön välineille. Vuonna 1986 Johanson julkaisi *Rotas Tenet* -levyn, joka koostuu elektroakustisesta musiikista. Johanson on edustettuna ruotsalaisessa virsikirjassa vuonna 1976 säveltämällään musiikilla virteen 214a (*Lär mig att bedja av hjärtat*).

Johanson sai viisi lasta. Hänet on haudattu Göteborgin Stampens kyrkogårdille.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Sven-Eric Johanson Gehrmans Musikförlag, viitattu 10.2.2024 (ruotsiksi)
2. 1 2 3 4 5 6  Sven-Eric Johanson Isabella A Johanson, viitattu 10.2.2024 (ruotsiksi)
3. ↑  Sven-Eric Johanson Musikverket, viitattu 10.2.2024 (ruotsiksi)
4. ↑  Christ Johnson Musik Pris Fund – tidigare pristagare Kungliga musikaliska akademien, viitattu 10.2.2024 (ruotsiksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Ruotsi
* Alankomaat

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |

 |
Birger Anrep-Nordin
**Birger Anrep-Nordin** (21. tammikuuta 1888 Skara – 25. marraskuuta 1946 Göteborg) oli ruotsalainen säveltäjä, urkuri, kapellimestari, musiikkipedagogi ja musiikkikriitikko.

Anrep-Nordin syntyi rehtori Fredrik Nordinin ja aistivammoista kärsineiden oppilaiden kasvatuksen uranuurtajana tunnetun Elisabeth Anrep-Nordinin pojaksi. Hän opiskeli Tukholman kuninkaallisessa musiikkikorkeakoulussa kontrapunktia Andreas Hallénin ja pianonsoittoa Richard Anderssonin johdolla. Anrep-Nordin valmistui urkurina vuonna 1911 sekä esilaulajana ja musiikinopettajana vuonna 1912. Hän sai musiikissa kandidaatin arvon vuonna 1913 ja maisterin arvon 1918. Hän sai filosofian tohtorin arvon Lundin yliopistosta vuonna 1924 Joseph Martin Krausia koskeneella väitöskirjallaan. Anrep-Nordin täydensi opintojaan Ranskassa, Englannissa, Saksassa, Sveitsissä ja Itävallassa. Hän sai myös musiikkipsykologian opetusta Yhdysvalloissa Carl Seashorelta vuonna 1937. Anrep-Nordin oli vuodesta 1917 naimisissa Signe Jeanssonin kanssa tämän kuolemaan (1936) saakka. Vuonna 1937 Anrep-Nordin solmi uuden avioliiton Martha Elisabeth Hellstenin (o.s. Lindhe) kanssa.

Anrep-Nordin työskenteli Kalmarissa koulun musiikinopettajana vuosina 1914–1924 ja tuomiokirkon urkurina 1915–1924. Hän opetti liturgista musiikkia Lundin yliopistossa vuosina 1922–1934. Vuonna 1923 hän aloitti myös opettamisen opettajakorkeakoulussa Göteborgissa. Anrep-Nordin työskenteli vuosina 1927–1946 Oscar Fredriks kyrkan urkurina Göteborgissa. Musiikkikriitikkona hän oli *Göteborgs-Postenissa* (1924–1930) ja *Göteborgs Morgonpostissa* (1933–1936). Hän myös johti paikallisorkestereita. Anrep-Nordin oli Ruotsin kuninkaallisen musiikkiakatemian jäsen vuodesta 1943.

Anrep-Nordin laati Sven Körlingin kanssa koulujen käyttöön kokoelman *Dikt och ton* (1934). Hän julkaisi myös kirjan *Musiken i skolan såsom skön konst*. Herman Asplöfin kanssa hän laati urkujensoiton oppikirjan *Orgelspelets teknik: Orgelskola*. Säveltäjänä Anrep-Nordin tunnetaan muun muassa teoksista *Lamento* sellolle ja uruille, *Bröllopsmusik i en landskyrka om sommaren* ja *Gammal svensk julkantat* (joulukantaatti, sanat: Oscar Levertin). Anrep-Nordin sävelsi myös jousikvarteton sekä kolme suurimuotoista liturgista teosta solisteille, sekakuorolle ja orkesterille: *Invokation till Sancta Caecilia*, *Mot ljuset* ja *Sången om Graal*. Joitain hänen varhaisista teoksistaan sovitti tai rekonstruoi myöhemmin Torsten Sörenson.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Birger Anrep-Nordin (1888−1946) Swedish Musical Heritage, viitattu 10.2.2024 (englanniksi)
2. ↑  Sven Körling (1879−1948) Swedish Musical Heritage, viitattu 10.2.2024 (englanniksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Saksa
* Ruotsi
* Alankomaat

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Muut | 
* RISM

 |

 |
Richard Andersson
**Ernst Christian Richard Andersson** (22. elokuuta 1851 Tukholma – 20. toukokuuta 1918) oli ruotsalainen pianisti, pianopedagogi ja säveltäjä.

Andersson varttui Karlskronassa, johon hänen vanhempansa muuttivat hänen ollessaan kaksivuotias. Andersson sai varhaisimman pianonsoiton opetuksensa äidiltään ja sai sitten opetusta kaupungin eri pianopedagogeilta. Vuonna 1867 hän pääsi Tukholman kuninkaalliseen musiikkikorkeakouluun, jossa hän opiskeli pianonsoittoa ensin Jan van Boomin (k. 1872) ja sitten Ludvig Normanin johdolla. Harmoniaa Anderssonille opetti Otto Daniel Winge ja urkujensoittoa Gustaf Mankell. Lisäksi hän sai sävellys- ja kontrapunktiopetusta Hermann Berensiltä. Andersson valmistui vuonna 1874, mutta täydensi opintojaan Hilda Thegerströmin johdolla. Syksyllä 1876 hän lähti Berliiniin, jossa hän sai opetusta Clara Schumannilta, Richard Wüerstiltä, Karl Heinrich Barthilta ja Friedrich Kieliltä. Barth antoi Anderssonin opettaa yksityisoppilaitaan ollessaan itse kiertueilla.

Andersson teki debyyttinsä Ludwig van Beethovenin pianokonserton nro 4 solistina Kungliga Hovkapelletin konsertissa. Palattuaan Saksasta Tukholmaan vuonna 1884 hän saavutti suurta suosiota Frédéric Chopinin pianokonserton nro 1 esityksellä. Andersson esiintyi aktiivisesti paitsi konserttosolistina, myös resitalistina ja kamarimuusikkona, usein Tor Aulinin kvartetin kanssa. Vuonna 1886 hän perusti Emil Sjögrenin kanssa mukaansa nimetyn musiikkikoulun. Siellä opetettiin alun perin aloittelevia ja keskitasoisia pianisteja, mutta pian opisto alkoi tarjota myös ammattitason koulutusta. Monet tulevat säveltäjät, pianistit ja pedagogit opiskelivat siellä. Andersson opetti myös Tukholman kuninkaallisessa musiikkikorkeakoulussa vuosina 1904–1906 ja sai professorin arvonimen vuonna 1912. Hänet valittiin Ruotsin kuninkaallisen musiikkiakatemian jäseneksi vuonna 1890.

Suurin osa Anderssonin sävellystuotannosta on peräisin hänen opiskeluajoiltaan (1867–1884). Hänen säveltämismahdollisuuksiaan myöhemmin heikensi hänen asemansa kysyttynä pianistina ja omistautuneena pedagogina. Tyylillisesti Andersson nojautui pitkälti Beethovenin, Robert Schumannin ja Johannes Brahmsin vaikutteisiin. Hänen tärkeimpänä pianoteoksenaan on pidetty pianosonaattia (D-duuri, 1878). Anderssonin pianosävellystyyliin vaikutti varsinkin Wilhelm Stenhammar. Hän sävelsi myös lauluja ja kamarimusiikkiteoksia, joihin kuuluu *Fantasistycke* sellolle ja pianolle. Usein Andersson hyödynsi tuotannossaan kansanmusiikkivaikutteita. Hän julkaisi myös transkriptioita kansanlauluista ja -tansseista.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Richard Andersson (1851−1918) Swedish Musical Heritage, viitattu 10.2.2024 (englanniksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Yhdysvallat
* Ruotsi
* Tšekki
* Portugali

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |

 |
*Tämä artikkeli käsittelee esihistoriallista kivikehää. Avebury on myös kylä Wiltshiressä.*

Aveburyn suuren kivikehän pystykiviä.
Suurta kivikehää ympäröi renkaan muotoinen kaivanto ja maavalli.
Aveburyn oletettu alkuperäinen rakenne.
**Avebury** on esihistoriallinen harvaan asetetuista pystykivistä koottu suuri kivikehä, joka sijaitsee Etelä-Englannissa Wiltshiren kreivikunnassa. Megaliittiajalta peräisin olevan kivikehän keskellä sijaitsee Aveburyn kylä. Alueella on paljon esihistoriallisia jäännöksiä.

Avebury on maailman suurin tunnettu kiviympyrä, mutta se on säilynyt vain osittain: sadan kiven kehästä on enää jäljellä vain 27 kiveä. Kehä on laajuudeltaan 11,3 hehtaaria, ja sitä ympäröi 15 metriä syvä kahden maavallin välinen kaivanto, jossa ulomman kaivannon halkaisija on yli kilometrin mittainen. Sisempänä on ollut kaksi pienempää kivikehää. Maavallissa ja kaivannossa on neljä sisäänkäyntiä. 1300-luvulla kristityt kaatoivat kiviä, koska he eivät halunneet pakanallisten paikkojen olevan pyhiä. Sitä jatkettiin 1600- ja 1700-luvuilla. Kiviä käytettiin paljon rakennusmateriaalina etenkin Aveburyn kylässä.

Kivikehän tarkoituksesta on esitetty useita eri teorioita: sen on arveltu olleen roomalainen temppeli, druidien oppilaitos, pyhän munan ja käärmeen kuva, tähtitieteellinen laskentalaite, planetaario tai amfiteatteri. Kehän on osoitettu olleen käytössä vuosien 2600 ja 1600 eaa. välillä. Erään teorian mukaan siellä on saatettu pitää uskonnollisia rituaalisia juhlia.

Katso myös
----------

* Stonehenge
* Megaliitit
* Britannian esihistoria

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6 7  Jennifer Westwood: Muinaisten kulttuurien arvoitukset. Otava 1998. ISBN 951-1-09924-8, s. 32–34.

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Avebury**.
* Avebury information at the National Trust (englanniksi)
* Avebury Pagan Events Calendar (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
* Further information and over 100 images of the stones at the Megalithic Portal. (englanniksi)
* Further information and over 100 images of the stones at the Modern Antiquarian site. (englanniksi)
* Some buried megaliths have recently been found near the circle. Reports at: Ananova, BBC News (englanniksi)
* 100-Ton Stone Astounds Academics (BBC News report) (englanniksi)
* The text and images of William Stukeley's survey (englanniksi)
* In-depth information about the Avebury complex (englanniksi)
**Niinivuoren kalliomaalaus** sijaitsee Savitaipaleessa Lennusjärven itärannalla sen kapeimmalla kohdalla Luumäen rajan tuntumassa Etelä-Karjalassa. Maalaus on ajoitettu kivikaudelle.

Kallio ja sen sijainti
----------------------

Maalaus on Niinivuoren jyrkän kallioseinämän hieman ulospäin kaartuvan osan alla. Maalauksen kohdalla, joka on noin 1,5 metrin korkeudella, kallio on hyvin sileää. Läheisellä pellolla on löytynyt kvartsi-iskoksia, mutta sitä ei ole varmistettu, liittyykö ne maalaukseen.

Maalaus
-------

Maalaus käsittää pari ihmishahmoa. Vasemmanpuoleinen hahmo seisoo jalat leveällä ja kädet ylös koholla. Se on noin 20 senttimetriä korkea. Oikeanpuoleinen hahmo on epäselvä ja vaikeasti hahmoteltava. Sekin vaikuttaa koukkupolviselta ja käsiään ylöspäin kohottavalta ihmishahmolta.

Lähteet
-------

* Luukkonen, Ismo: Niinivuori
* Muinaisjäännösrekisteri: Niinivuoren kalliomaalaus *Kulttuuriympäristön palveluikkuna kyppi.fi*.  13.1.2011. Museovirasto. Viitattu 17.8.2013.

### Viitteet

1. 1 2  Museovirasto: Niinivuori
2. ↑  Luukkonen, Ismo: Niinivuori
**Halolankallion kalliomaalaus** sijaitsee Sotkamossa Kainuussa. Kalliomaalaus on todettu esihistorialliseksi, mutta sen ajoitus on avoin.

Kallio ja sen sijainti
----------------------

Kalliomaalaus sijaitsee Nuasjärven itäosassa Mujehoulunjoen suussa, mistä järvelle pistää esiin Tikkalanniemi. Niemen rantakallio on pahoin halkeillut ja maalaus sijaitsee lounaaseen aukeavassa seinämässä, joka kaartuu hieman maalauksen ylle. Kohde sijaitsee noin neljän kilometrin päässä Vuokatista ja sen hiihtokeskuksesta.

Maalaus
-------

Maalauksen ainoa kuvio esittää ihmishahmoa, joka on 13 senttimetriä pitkä ja 15 leveä, ja se sijaitsee noin metrin korkeudella järven pinnasta. Ihminen ojentaa oikean kätensä suoraksi alaviistoon sivulle ja riiputtaa vasenta kättään alaspäin. Kädet eivät näytä päättyvän, vaan niihin on lisätty jotakin, mitä ei enää hahmota. Oikea käden jatkeeksi on maalattu heikosti erottuvaa punaväriä, jonka alla olisi kaksi punaväripistettä. Lyhyet jalat ovat haara-asennossa. Pää on maalattu soikeaksi. Punaväri peittyy osittain tummanharmaan jäkälän alle.

Lähteet
-------

* Lahelma, Antti: *A Touch of Red: Archaeological And Ethnographic Approaches To Interpreting Finnish Rock Paintings*. väitöskirja julkaistu sarjassa Iskos 15. Vaasa: The Finnish Antiquarian Society, 2008. Teoksen verkkoversio. (englanniksi)
* Luukkonen, Ismo: Halolankallio
* Muinaisjäännösrekisteri: Halolankallion kalliomaalaus *Kulttuuriympäristön palveluikkuna kyppi.fi*.  23.7.2007. Museovirasto. Viitattu 17.4.2014.

### Viitteet

1. 1 2 3  Museovirasto: Halolankallio
2. 1 2  Lahelma, Antti: A Touch of Red, 2008, s.265, Liite III
3. 1 2  Luukkonen, Ismo: Halolankallio
**Ukonvuoren kalliomaalaus** sijaitsee Koloveden kansallispuistossa Enonkoskella Etelä-Savossa. Kalliomaalauksesta ilmoitti Matti Siivonen kahteen otteeseen ja viimeksi vuonna 1992.

Kallio ja sen sijainti
----------------------

Kalliomaalaus sijaitsee keskellä Koloveden kansallispuistoa noin 21 kilometriä Enonkoskelta luoteeseen, Vaajasalossa (saari) olevassa Ukonniemessä. Veteen päättyvän ja lounaaseen aukeavan kallioisen vuoren jyrkänne on lohjennut puoliluolaksi, jonka onkalossa maalaus sijaitsee. Hankalan louhikon yläosaan on rakennettu telineiden varaan laituri, jonne pääsee veneeltä portaita pitkin. Maalauksia voi tarkastella laiturilta.

Osa maalauksen kalliosta on lohjennut pois ja lisävaurioita on voinut aiheutua aiemmin paikalla harjoitetusta kvartsin louhinnasta. Vuoren nimessä oleva Ukko viittaa mahdollisesti pakanuuden ajan ukonpalvontaan.

Maalaus
-------

Ainoa selvä kuvio esittää 50 senttimetriä korkeaa ihmishahmoa. Koukkupolvinen ja kätensä ylös kohottanut ihminen on maalattu luolan perällä olevaan ulokkeen kärkeen noin 1,3 metriä luolan maapohjasta. Pitkään vartaloon on maalattu pyöreä pää, lyhyet raajat ja oikea käsi on osittain koholla. Vasen käsi ei enää erotu, mutta sen yli pyyhkäiseen sadeveden valumajälki. Jalat on maalattu koukkupolvisesti.

Maalauskentässä on punaväriläiskiä, joista ei erotu kuvioita. Yksi läiskistä voisi esittää 12 senttimetriä leveää rengasta.

Ajoitus
-------

Vertaamalla maalausta ja Heinävedellä olevaa Vierunvuoren kalliomaalausta, on ne todettu tyyliltään samanaikaisiksi. Vierunvuoren kuviot on ajoitettu kivikaudelle kampakeraamiseen aikaan.

Maalauksen löytäjä Matti Siivonen kertoi arkeologeille löytäneensä saviastianpaloja läheisen Sihvonniemen rannalta 1960-luvulla. Saviastian palaset löytyivät vesijättömaalta ja ne olivat löytäjän mukaan kampakeramiikkaa. Palaset ovat sittemmin hävinneet.

Lähteet
-------

* Kivikäs, Pekka: *Kallio, maisema ja kalliomaalaus*. Jyväskylä: Minerva, 2005. ISBN 952-5478-61-0.
* Lahelma, Antti: *A Touch of Red: Archaeological And Ethnographic Approaches To Interpreting Finnish Rock Paintings*. väitöskirja julkaistu sarjassa Iskos 15. Vaasa: The Finnish Antiquarian Society, 2008. Teoksen verkkoversio. (englanniksi)
* Muinaistaideyhdistys: Ukonvuori[vanhentunut linkki]
* Luukkonen, Ismo: Ukonvuori
* Muinaisjäännösrekisteri: Ukonvuoren kalliomaalaus *Kulttuuriympäristön palveluikkuna kyppi.fi*.  4.11.2009. Museovirasto. Viitattu 21.3.2014.

### Viitteet

1. 1 2 3 4 5 6 7  Museovirasto: Ukonvuori
2. ↑  Muinaistaideyhdistys: Ukonvuori
3. ↑  Kivikäs, Pekka: Kallio, maisema ja kalliomaalaus, 2005, s. 86-87
4. ↑  Lahelma, Antti: A Touch of Red, 2008, s.205, Liite III
5. ↑  Luukkonen, Ismo: Ukonvuori