recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
*Tämä artikkeli käsittelee jääkärimajuria. J. V. Snellman käsittelee suomalaista valtiomiestä.*
**Johan Wilhelm Kristian Snellman** (10. elokuuta 1888 Viipuri – 6. kesäkuuta 1968 Lahti) oli suomalainen jääkärimajuri ja toimitusjohtaja. Hän oli Johan Vilhelm Snellmanin pojanpoika.

Snellmanin vanhemmat olivat senaattori Anders Henrik Snellman (1848–1911) ja Anna Maria Alfthan (1850–1930). Hän oli naimisissa Rakel Rebecca Sahlbergin (1902–1976) kanssa. 

Snellman pääsi ylioppilaaksi 1906 ja valmistui filosofian kandidaatiksi 1908. Hän teki opintomatkat Englantiin 1910 ja 1911. Snellman oli mukana jääkäriliikkeessä, ja hän kuului syksyllä 1914 Ylioppilaiden keskuskomiteaan, joka oli käynnistämässä jääkärien rekrytointia. Hän oli liikkeen Lockstedtin leirillä ja Tukholmassa vuosina 1915–1918. Suomen sisällissodan aikana Snellman oli pataljoonan päällikkö Hjalmarsonin ryhmässä, ja hän palveli myös valkoisten päämajassa ja yliesikunnassa. Sodan jälkeen Snellman oli 1919 Tornion rajakomendanttina.

Snellman oli Suomen lankarullatehdasyhdistyksen toimitusjohtaja 1923–1927, Joh. Parviaisen Tehtaat Oy:n toimitusjohtaja 1928–1930, H. Saastamoinen Ltd. oy:n ja H. Saastamoinen ja pojat oy:n johtokunnan jäsen 1930–1937, Oy Suolahden tehtaat Ab:n toimitusjohtaja 1938–1942 sekä vuodesta 1942 alkaen Suomen vaneriteollisuusyhdistyksen asiamies.

Lähteet
-------

1. ↑  Geni.com : Johan Wilhelm Kristian Snellman
2. ↑  Kuka kukin on 1954 (Projekt Runeberg)
**Endre Lekve** (10. elokuuta 1833 Ulvik Norja – 10. helmikuuta 1882 Helsinki) oli norjalainen insinööri ja Polyteknillisen opiston opettaja, joka suunnitteli Helsingin ensimmäisen vesisäiliön eli vuonna 1876 käyttöön otetun ns. vanhan vesilinnan.

Lekven isä oli talollinen Torkel Paulsen ja puoliso vuodesta 1861 Johann Wilhelmina Antonia Huneus (k. 1873). Lekve toimi ensin maanviljelijänä ja aliupseerina, kunnes suoritti 1856-1859 Hannoverissa Polyteknikumin kurssin. Vuonna 1859 hänet kutsuttiin Helsingin reaalikoulun teknisten aineiden opettajaksi, 1862 hänestä tuli insinööritieteiden opettaja ja 1879 Polyteknilliseksi opistoksi muuttuneen laitoksen opettaja. Hän osallistui useiden teknillisten komiteoiden työhön, suunnitteli Helsingin vesilaitoksen sekä antoi lausunnon Pielisjoen kanavoimisesta. Kun Helsingin ja Pietarin välistä rataa suunniteltiin, hän puolsi voimakkaasti halvempaa kaperaiteista ratkaisua, jonka valtiopäivät hyväksyivät. Keisari päätti asiasta kuitenkin toisin. Vantaan Pyhän Laurin kirkkoon Lekve suunnitteli kalorifeerilaitoksen eli kuuman ilman kiertoon perustuvan lämmitysjärjestelmän.

Lekven oppilaat pystyttivät hänen haudalleen muistomerkin ja perustivat hänen nimeään kantavan stipendirahaston. Hänen veljensä oli Thorbjørn Lekve.

Lähteet
-------

1. ↑  *Finlandssvenska tekniker*, Tekniska Föreningen i FinlandView and modify data on Wikidata. Tieto on haettu Wikidatasta.
2. 1 2  Heikinheimo, Ilmari (toim.): *Suomen elämäkerrasto*, s. 452. Helsinki: Werner Söderström Osakeyhtiö, 1955.

Aiheesta muualla
----------------

* Endre Lekve, Nordisk Familjebok, Runeberg.org
* / Endre Lekve *Kansallisbiografia-verkkojulkaisu (maksullinen)*. Helsinki:  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura.   (maksullinen versio)

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Kansallisbiografia
* Biografiasampo

 |

 |
**Baglit** (*baglere*) olivat yksi Norjan sisällissodissa taistelleista puolueista tai ryhmittymistä. Puolue oli aktiivinen vuosina 1196–1218. Baglit olivat birkebeinien ja kuningas Sverre Sigurdinpojan vaarallisimmat vastustajat. Puolueen nimitys on peräisin muinaisnorjan sanasta *bagall* (iiriksi *bachall* ja latinaksi *baculus*), joka merkitsee piispan sauvaa.

Baglit perustettiin vuonna 1196, ja puolueen johtaja oli Oslon piispa Nikolas Arnesson, joka oli yhdessä arkkipiispa Eirik Ivarssonin kanssa maanpaossa Tanskassa. Bagleihin kuului myös muita piispoja, mutta monet papit pysyivät kuitenkin yhä uskollisina kuningas Sverrelle. Baglit liittoutuivat Sverren muiden vastustajien kanssa ja muodostivat merkittävän uhan kuninkaalle.

Baglit johtivat kirkon taistelua vahvaa kuningasvaltaa vastaan, ja he taistelivat kirkon ja erityisesti arkkipiispan taloudellisten etujen puolesta Norjassa. Birkebeinit vastustivat tätä näkemystä piispoja vastaan suunnatussa kirjoituksessa, joka julkaistiin nimettömänä. Kirjoitus on mitä luultavimmin laadittu Sverren myötävaikutuksella.

Sverren kuoltua baglit ja birkebeinit sopivat rauhasta kuningas Haakon Sverrenpojan johdolla. Sopimuksen mukaan baglien tuli pysyä Helgøyan lähellä Hedmarkissa. Haakonin kuoltua vuonna 1204 oli pidettävä uudet neuvottelut kuningas Inge Bårdinpojan kanssa. Kvitingsøyn sopimuksessa vuonna 1208 päätettiin, että Nikolas Arnessonin sisarenpoika Filippus Simonsson saisi hallita Vikeniä ja Opplandenea. Filippus tunnusti kuninkaan suvereniteetin alueella, mutta hän hallitsi aluetta kuninkaan nimessä kuolemaansa saakka. Filippus Simonssonilla oli oma kanslia, oma sinetti ja hän jopa lähetti lähettiläitä ulkomaille. Kun sekä Filippus että birkebeinien tukema kuningas Inge kuolivat vuonna 1217, baglit ja birkebeinit solmivat lopullisen rauhan, ja kummatkin tunnustivat kuningas Haakon IV Haakoninpojan ylivallan.

Lähteet
-------

1. ↑  Baglit *Pieni Tietosanakirja - I. A - Isonzo*. Project Runeberg. Viitattu 1.10.2020.
2. 1 2 3 4 5  Baglere *Store norske leksikon*. Viitattu 1.10.2020. (norjaksi)
Piet Cronjé brittien sotavankina Saint Helenalla vuosien 1900 ja 1902 välillä.
**Piet Arnoldus Cronjé** (4. lokakuuta 1836 Colesberg, Kapmaa – 4. helmikuuta 1911 Potchefstroom, Etelä-Afrikan unioni) oli buurikenraali, joka toimi komentajana buurisodissa.

Cronjé syntyi vanhaan hugenottisukuun brittiläisellä Kapmaalla, mutta päätyi jo lapsuudessaan suuren vaelluksen yhteydessä Transvaalin vapaavaltioon. Hän ryhtyi marraskuussa 1880 johtamaan Transvaalissa brittien valtaa vastaan suunnattua kapinaa, sillä buurit eivät hyväksyneet brittiviranomaisten suorittamia viljan takavarikointeja verot maksamatta jättäneiltä maanviljelijöiltä. Seuranneessa ensimmäisessä buurisodassa Cronjé johti Potchefstroomin piiritystä, jota hän jatkoi jopa maaliskuussa 1881 voimaan astuneen aselevon jälkeen kunnes paikallinen brittivaruskunta antautui. Hänet valittiin myöhemmin Transvaalin parlamentin eli Volksraadin jäseneksi ja hän tuki politiikassa presidentti Paul Krugeria. Tammikuun 1896 epäonnistuneen Jamesonin hyökkäyksen päätteeksi Cronjé otti vastaan Leander Jamesonin antautumisen Doornkopissa.

Toisen buurisodan puhjettua lokakuussa 1899 kenraali Cronjé nimitettiin Transvaalin läntisen armeijan komentajaksi. Hän ryhtyi piirittämään ensin Mafekingia ja liittyi pian myös Kimberleyn piiritykseen. Modderjoen taistelussa 28. marraskuuta 1899 hän kärsi nimellisesti tappion, mutta tuotti lordi Methuenin komentamille brittijoukoille suuret tappiot. Magersfonteinin taistelussa 11. joulukuuta Cronjé torjui Methuenin hyökkäyksen. Helmikuussa 1900 Cronjé torjui samalla paikalla myös Frederick Robertsin joukot. Brittien saatua kuitenkin Kimberleyn vapautettua piirityksestä Cronjé joutui perääntymään Bloemfonteinia kohti, kunnes kenraali John Frenchin joukot katkaisivat hänen tiensä. Jouduttuaan saarroksiin Cronjé puolustautui 18. helmikuuta alkaneessa Paardebergin taistelussa, jossa hän aluksi onnistui lyömään takaisin Herbert Kitchenerin hyökkäyksen ja tuottamaan briteille suuret tappiot, kunnes joutui lopulta 27. helmikuuta antautumaan 4 000:n miehensä kanssa. Britit pitivät Cronjéa sodan loppuun asti vankina Saint Helenan saarella.

Cronjé esiintyi Paardebergin taistelun ennallistuksessa Saint Louisin maailmannäyttelyssä vuonna 1904. Myöhemmin hän vietti eläkepäiviä Klerksdorpissa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6  Pieter Arnoldus Cronjé (englanniksi) *Encyclopædia Britannica Online Academic Edition*. Viitattu 25.6.2017.
2. 1 2 3 4 5 6 7  *Nordisk familjebok* (1906), s. 890–891 (ruotsiksi) Runeberg.org. Viitattu 25.6.2017.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Piet Cronjé** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC

 |

 |
Maksimilian III Joosef, tuntemattoman taiteilijan maalaama muotokuva.
**Maksimilian III Joosef** (28. maaliskuuta 1727 München – 30. joulukuuta 1777 München) oli Baijerin vaaliruhtinas vuosina 1745–1777.

Maksimilian Joosefin isä oli Baijerin vaaliruhtinas Kaarle Albrekt, myöhempi Pyhän saksalais-roomalaisen keisarikunnan keisari Kaarle VII. Maksimilian Joosefin äiti Maria Amalia oli keisari Joosef I:n tytär. Keisari Joosef II ja Saksin vaaliruhtinas Fredrik Kristian olivat naimisissa Maksimilian Joosefin siskojen kanssa.

Maksimilian Joosef tuli Baijerin vaaliruhtinaaksi isänsä seuraajana vuonna 1745. Samana vuonna Baijeri irtautui Itävallan perimyssodasta Füssenin rauhansopimuksella, joka takasi hänen oikeutensa Baijerin alueeseen sillä ehdolla, että hän luopuisi kaikista vaatimuksista perintömaihinsa Itävallassa tai keisarin kruunuun. Seitsenvuotisessa sodassa hän liittyi Preussin vastaiseen liittokuntaan.

Maksimilian III Joosef oli valistusaatteiden kannattaja, joka pyrki edistämään maatalouden, kaivostoiminnan, koululaitoksen ja lainsäädännön kehittämistä. Hän perusti vuonna 1759 Müncheniin Baijerin tiedeakatemian ja lakkautti jesuiittojen käsissä olleen lehdistösensuurin.

Maksimilian Joosef nai vuonna 1747 serkkunsa, Saksin prinsessa Maria Anna Sofian (1728–1797), jonka vanhemmat olivat Puolan kuningas August III ja kuningatar Maria Josefina. Avioliitto oli lapseton. Maksimilian Joosefin kuolema vuonna 1777 merkitsi Wittelsbachin hallitsijasuvun baijerilaisen sukuhaaran sammumista, joten kruunu periytyi suvun sulzbachilaisen haaran päämiehelle Kaarle Teodorille.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Maximilian III Joseph (englanniksi) *Encyclopædia Britannica Online Academic Edition*. Viitattu 17.9.2017.
2. 1 2 3 4 5 6  *Nordisk familjebok* (1912), s. 1321 (ruotsiksi) Runeberg.org. Viitattu 17.9.2017.
3. 1 2  Alois Schmid: Maximilian III. Joseph (saksaksi) *Neue Deutsche Biographie* (1990) Deutsche Biographie. Viitattu 1.1.2024.
4. ↑  Hellmut Kretzschmar: Friedrich August II. (saksaksi) *Neue Deutsche Biographie* (1961) Deutsche Biographie. Viitattu 1.1.2024.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Maksimilian III Joosef** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Italia
* Yhdysvallat
* Latvia
* Tšekki
* Alankomaat
* Puola
* Vatikaani

 |
|  |
| Taiteenala | 
* RKD Artists
* Te Papa (New Zealand)

 |
|  |
| Henkilöt | 
* BMLO
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* RISM
* IdRef

 |

 |
**Aarne Kaarlo Koskelo** (vuoteen 1918 *Lindgren*; 8. maaliskuuta 1900 Värtsilä – 12. kesäkuuta 1998 Helsinki) oli suomalainen yritysjohtaja, joka perusti vuonna 1947 Kauko­markkinat Oy:n yhdessä Seppo Virkkusen kanssa. 

Koskelo valmistui ylioppilaaksi 1919, kauppatieteiden kandidaatiksi 1924 ja maisteriksi 1928. Hän oli Yhtyneet Paperi­tehtaat Oy:n kirjanpitäjä 1924–1925, Simpeleen ja Jämsänkosken tehtaiden sekä yhteisen pääkonttorin konttoripäällikkö 1925–1936, Pitkäranta Oy:n toimitusjohtaja 1937–1940 ja osuuskunta Kompensaation toimitusjohtaja 1940–1948 sekä samalla Vako oy:n toimitusjohtaja 1941–1944 ja Teollisuuden Tervatuote Ab:n toimitusjohtaja 1945–1946. Vuonna 1947 Koskelo perusti yhdessä teollisuusmiesten kanssa Kaukomarkkinat Oy:n, jonka oli tarkoitus saada Suomen vienti- ja tuontitoiminta kotimaisiin käsiin. Hän oli yhtiön toimitusjohtaja vuosina 1948–1970 ja jatkoi sen hallituksessa vuoteen 1988, jolloin hänen sukunsa myi sen koko osakekannan Sponsor Oy:lle. Hän oli myös Barker-Littoinen Oy:n hallituksen puheenjohtajana vuosina 1955–1971 ja kuului Yhtyneet Paperitehtaat Oy:n hallitukseen 1952–1976 sekä vakuutusyhtiö Sammon hallintoneuvostoon 1964–1971.

Koskelo kuului useisiin Suomen kauppavaltuuskuntiin ulkomailla. Hän sai pääkonsulin arvonimen vuonna 1954. Hän osallistui Suomen sisällissotaan sekä talvi- ja jatkosotaan. Hän oli sotilasarvoltaan kapteeni.

Koskelo perusti vuonna 1987 nimeään kantavan Aarne Koskelon säätiön, joka toimii sydäntutkimuksen hyväksi. Hänen ja hänen vaimonsa mukaan nimetyt rahastot löytyvät myös Syöpätautien tutkimussäätiöstä, Sydäntutkimussäätiöstä ja Silmäsäätiöstä.

Koskelon vanhemmat olivat konttoristi, kirjanpitäjä Karl (Kalle) Edvard Lindgrén ja Hilma Maria Koskelo ja puoliso vuodesta 1923 Märta Margareta Stjernvall. Metsänhoitaja, metsäneuvos Toivo Koskelo oli hänen veljensä.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Kuka kukin on 1954 (Runeberg.org)
2. 1 2 3 4 5  Kari Ansio ja Matti Sundberg: Pääkonsuli Aarne Koskelo (maksullinen artikkeli) Helsingin Sanomat 28.6.1998. Viitattu 21.6.2018.
3. ↑  Aarne Koskelon Säätiö
4. ↑  Jensen-Eriksen, Niklas: Metsäneuvos Toivo Koskelo (1896–1971). *Suomen talouselämän vaikuttajat* -verkkojulkaisu (maksullinen). 18.12.2013. Suomalaisen Kirjallisuuden Seura. Viitattu 10.3.2023.

Kirjallisuutta
--------------

* Keijo K. Kulha, *Mies ja vuosisata: pääkonsuli Aarne Koskelon tarina 1900–1998*, Gummerus, 2004 ISBN 951-20-6397-2

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)

 |

 |
**Carl Johan Spoof** (1773 Paltamo – 1808) oli suomalainen Suomen sotaan osallistunut aliupseeri ja partionjohtaja.

Spoofin isä suorituskomissaari Matias Spoof (1738–1818) suoritti maanmittaritutkinnon 1759 ja toimi nimismiehenä Paltamossa 1764–1776 sekä omisti Kukkolan rusthollin Lempäälässä 1770-luvun lopulta alkaen.

Spoof oletettavasti osallistui vuosien 1788–1790 sotaan. Hän osallistui Porin rykmentin mukana Pommerin sotaan 1807 aliupseerina ja Suomen sotaan 1808. Kesällä 1808 hän teki vääpeli Rothin kanssa partioretken Ruovedelle. Hän yritti myös vallata Tampereen. Venäläiset käyttivät hänestä ja Rothista nimitystä "amiraali Spuff ja kenraali Rutt", kun he olivat 40 miehen kanssa 15. heinäkuuta lähteneet menestyksekkäälle hävitysretkelle kenraali Nikolai Rajevskin joukkojen taakse. Venäläiset uskoivat joukon huomattavasti suuremmaksi.

Spoof sairastui ruttoon ja kuoli 1808 Torniossa.

Lähteet
-------

1. 1 2  Nordisk familjebok 1800-talsutgåvan (1891), osa 15. Socker - Tengström, hakusana Spoof, Karl Johan
2. ↑  Kotivuori, Yrjö: Matias Spoof. *Ylioppilasmatrikkeli 1640–1852*. Helsingin yliopiston verkkojulkaisu 2005. Luettu 28.10.2016.
3. ↑  Yrjö Punkari : Säätyläissuvut - sukuyhteiskunta uudessa muodossa (Spoofin suku)
4. 1 2  Otavan Iso tietosanakirja, Otava 1966, osa 8, palsta 100 (Spoof) ja osa 7, palsta 654 (Roth)

Aiheesta muualla
----------------

* Karl Johan Spoofin elämäkerta Kansallisbiografiassa
* Rothin ja Spoofin partion muistolaatta Tampereen Mältinrannassa

Katso myös
----------

* Rothin ja Spoofin sissiretki

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Kansallisbiografia
* Biografiasampo

 |

 |
**Johann Jakob Bodmer** (1698–1783) oli sveitsiläinen kirjailija. Oltuaan alkuaan lähellä Johann Christoph Gottschedin esteettistä kantaa Bodmer vähitellen kehittyi hänen kiivaaksi vastustajakseen. Ystävänsä Johann Jakob Breitingerin kanssa hän ajoi Gottschedin edustaman ranskalaisen suunnan vastapainoksi englantilaisen makusuunnan asiaa. 

Bodmer käänsi 1732 John Miltonin *Kadotetun paratiisin* ja ylisti Breitingerin kanssa yhdessä julkaisemissaan esteettisissä kirjoituksissa, muun muassa *Von dem Wunderbaren in der Poesie* ja *Kritische Betrachtungen*, Homerosta, Shakespearea ja Miltonia. Yleensä he edustivat Gottschediin nähden syvempää, inhimillisesti todempaa taidekäsitystä, vaikka Bodmer myöhemmin esiintyi kylläkin ahdasmielisenä Lessingiin ja Goetheen nähden. Bodmer julkaisi myös raamatullisen runoelman *Die Noachide* ja harrasti keskiaikaista saksalaista runoutta. Hän julkaisi Nibelungen laulujen toisen osan sekä kokoelman *minnelauluja*, niin sanotun Manessen käsikirjoituksen.

Lähteet
-------

1. 1 2  Bodmer, Johann Jakob, Tietosanakirja osa 1, palsta 1110, Tietosanakirja Osakeyhtiö 1909

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Johann Jakob Bodmer** Wikimedia Commonsissa

  


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Japani
* Tšekki
* Kreikka
* Alankomaat
* Puola
* Vatikaani

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* Historical Dictionary of Switzerland
* RISM
* IdRef
* Theaterlexikon

 |

 |
Allison vuonna 1921.
**May Allison** (14. kesäkuuta 1890 – 27. maaliskuuta 1989) oli yhdysvaltalainen näyttelijä. 

Allison syntyi Rising Fawnissa, Georgiassa, ja teki Broadway-debyyttinsä vuonna 1914.*lähde?* Ensimmäisen elokuvaesiintymisensä hän suoritti Theda Baran tähdittämässä mykkäelokuvassa *A Fool There Was* (1915).

Ensimmäisen maailmansodan aikana Allison esiintyi lukuisissa menestyselokuvissa Harold Lockwoodin vastanäyttelijänä. Yhteistyö kuitenkin päättyi pian, kun Lockwood sairastui espanjantautiin ja kuoli vuonna 1918, ainoastaan 31 vuoden iässä.

Allison jatkoi elokuvauraansa 1920-luvulla. Viimeiseksi elokuvaksi ennen vetäytymistä jäi *Kuka hän oli?* (*The Telephone Girl*, 1927). Näyttelijällä oli elämänsä aikana neljä avioliittoa, joista pisin kesti Carl Norton Osbornen kanssa yli 40 vuoden ajan tämän kuolemaan 4. toukokuuta 1982 saakka.*lähde?*

Vanhana Allison vietti suuren osan ajastaan huvilallaan Bermudan Tucker's Townissa. Hän oli myös Clevelandin orkesterin suojelija*lähde?* ja kuoli 98-vuotiaana Ohion Bratenahlissa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Wollstein, Hans J.: May Allison *AllMovie*. Viitattu 30.4.2022. (englanniksi)
2. 1 2 3  May Allison *www.silentera.com*. Viitattu 30.4.2022.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Elonet

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC

 |

 |
Käräjäkiviä Euran Käräjämäellä.
**Tuomarinympyrä** (tai **käräjäkivet**) on kansanomainen nimitys mäen päälle ympyrän muotoon asetetuille suurille kiville, joilla perimätiedon mukaan on pidetty käräjiä jo ajalla ennen kristinuskon tuloa alueelle.

Suomessa tuomarinympyröitä tunnetaan ainakin Euran Käräjämäessä, Ulvilan Liikistössä ja Kokemäen Käräjämäellä. Kansantarinat kertovat tuomareiden ja lautamiesten istuneen ja käyneen oikeutta kyseisillä kivillä ja asiaa on pidetty totena. Arkeologiset tutkimukset ovat osoittaneet kuitenkin tuomarinympyröiden olleen alun perin rautakautisia hautoja. Suomessa tunnetuissa tuomarinympyröissä on noin kymmenen kiveä kehässä, joiden keskellä on palokuoppahauta. Euran Käräjämäen hauta on ajoitettu kansainvaellusajalle. Kokemäen hauta ehti tuhoutua ennen tutkimuksia, mutta siinä on myös todettu olleen rautakauden loppupuolelle ajoitettu polttohauta.

Vastaavia kiviympyröitä on löydetty myös Ruotsista ja Tanskasta, joissa joitakin ympyröitä tiedetään käytetyn kokouksiin 1500- ja 1800-luvulle saakka.*lähde?*

Lähteet
-------

1. ↑  *Weilin + Göösin tietosanakirja 3*, s. 984. Gütersloh: Weilin + Göös, 1993.
2. 1 2  Muinaispolut Suomessa (Sanaston kohta tuomarinympyrä).  2005. Museovirasto.  Arkistoitu 14.2.2009. Viitattu 26.10.2009.
3. ↑  *Pieni tietosanakirja II*. Otava, 1925-28. Teoksen verkkoversio (viitattu 26.10.2009).

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Tuomarinympyrä** Wikimedia Commonsissa
Eli Whitneyn museossa Connecticutissa oleva puuvillan puhdistuskoneen mallikappale.
**Puuvillaloukku** (engl. *cotton gin*) on laite, jolla erotellaan (loukutetaan) puuvillan kuidut ja siemenet. Puhdistuksen jälkeen raakapumpuli paalataan kuljetusta varten. Puuvillakehräämössä paalit avataan, puuvilla puhdistetaan raastinkoneessa ja sitten se karstataan kuitujen saamiseksi saman suuntaiseksi ennen kehruuta.

Eli Whitney sai Yhdysvalloissa kasvatetun lyhytkuituisen puuvillan käsittelyyn tarkoitetulle loukulle patentin vuonna 1794. Tämä keksintö vaikutti suuresti Yhdysvaltojen Etelävaltioiden kehitykseen 1800-luvulla, ja Yhdysvallat nousi 1800-luvulla maailman suurimmaksi puuvillan tuottajaksi. Jo viljelmillä tehtävässä puhdistuksessa puuvillakuitu erotetaan kodista ja siemenistä. Siemeniä voi olla lyhytkuituisessa lajissa kolme kiloa yhtä kuitukiloa kohden.

Lähteet
-------

1. 1 2  Yrjö Talvitie: Englantilais-suomalainen tekniikan ja kaupan sanakirja *Projekt Runeberg*.  1960. Viitattu 21.5.2016.
2. ↑  Werstas työväen museo: Opettajan opas tekstiilimuseoon *werstas.fi*.  Arkistoitu 4.5.2016. Viitattu 2.5.2016.
3. ↑  Bryson, Bill: *Sisään! Lyhyt historia lähes kaikesta kotona*, s. 435-436. Suomentanut Beck, Laura ja Kontro, Tarja. WSOY, 2011. ISBN 978-951-0-36967-8.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Puuvillaloukku** Wikimedia Commonsissa
**Arsenio Martínez Campos y Anton** (14. joulukuuta 1831 Segovia – 23. syyskuuta 1900 Zarauz) oli espanjalainen kenraali, joka palautti joulukuussa 1874 sotilasvallankaappauksellaan Bourbon-suvun takaisin valtaan Espanjassa kuuden vuoden jälkeen. Hän toimi myös lyhyesti Espanjan pääministerinä vuonna 1879.

Martínez Campos palveli vuodesta 1852 upseerina Espanjan pääesikunnassa. Hän osallistui 1859–1860 Espanjan–Marokon sotaan, 1861 Juan Primin komentamaan Meksikon-sotaretkeen ja 1869–1872 taisteluihin kapinallisia vastaan Kuubassa. Palattuaan vuonna 1872 Espanjaan hänet ylennettiin kenraaliksi ja hän toimi hetken sotilaskoulun opettajana, minkä jälkeen hän osallistui eteläisessä Espanjassa puhjenneiden separatistisen kapinaliikkeiden kukistamiseen ja sisällissotaan karlisteja vastaan. Ensimmäisen tasavallan aikana vuosina 1873–1874 Martínez Campos oli vangittuna, koska ei suostunut tunnustamaan tasavaltaista hallitusta. Francisco Serranon tultua valtaan Martínez Campos palasi sotimaan karlisteja vastaan divisioonankomentajana. Bourbon-suvun kruununperijä prinssi Alfonso oli marraskuun lopussa 1874 antanut julistuksen Espanjan muuttamisesta perustuslailliseksi monarkiaksi, jos hänet palautettaisiin valtaan, mikä sai monet tasavaltaa vastustaneet kenraalit panemaan toivonsa häneen. Martínez Campos ratkaisi tilanteen suorittamalla 29. joulukuuta 1874 Saguntossa vallankaappauksen (*pronunciamiento*) ja julistamalla Alfonson kuninkaaksi nimellä Alfonso XII.

Monarkian palauttamisen jälkeen Martínez Campos ryhtyi johtamaan taisteluja karlisteja vastaan, nyt kuningas Alfonson nimissä. Sisällissota päättyi hallituksen joukkojen voittoon helmikuussa 1876. Tämän jälkeen Martínez Campos nimitettiin koko armeijan ylipäälliköksi ja hän sai tehtäväkseen kukistaa Kuubassa edelleen jatkuneen kapinan. Hän onnistui myös tässä, ja helmikuussa 1878 solmittu Zanjónin rauha päätti kymmenen vuotta jatkuneen sodan Kuubassa. Espanjaan palattuaan Martínez Campos toimi pääministerinä maaliskuusta joulukuuhun 1879 sekä vuosina 1881–1883 sotaministerinä Práxedes Mateo Sagastan hallituksessa. Martínez Campos oli myös useita kertoja senaatin puhemiehenä ja vuosina 1887–1888 Madridin kenraalikapteenina. Hän komensi vielä menestyksekkäästi espanjalaisia joukkoja Marokon sodassa 1893–1894 ja neuvotteli rauhan Marrakechissä tammikuussa 1894. Sen sijaan hänen yrityksensä tukahduttaa uusi kapina Kuubassa 1895–1896 epäonnistui ja hänet kutsuttiin tammikuussa 1896 takaisin kotimaahan.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6 7  Arsenio Martínez Campos (englanniksi) *Encyclopædia Britannica Online Academic Edition*. Viitattu 23.10.2015.
2. 1 2 3 4 5 6  *Nordisk familjebok* (1912), s. 1119–1120 (ruotsiksi) Runeberg.org. Viitattu 23.10.2015.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Arsenio Martínez Campos** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Espanja
* Katalonia
* Saksa
* Alankomaat

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
Zygmunt Krasiński
**Zygmunt Napoleon Krasiński** (19. helmikuuta 1812 Pariisi – 23. helmikuuta 1859 Pariisi*lähde?*) oli puolalainen romantiikan ajan runoilija ja näytelmäkirjailija. Hän on yhdessä Adam Mickiewiczin ja Juliusz Słowackin kanssa yksi maan kansallisrunoilijoista, "kolmesta bardista".

Krasińskin isä kreivi Vincenty Krasiński oli ensin kenraalina Napoleonin palveluksessa, sitten puolalainen senaattori ja myöhemmin Venäjän valtakunnanneuvoston jäsen. Äiti oli ruhtinatar Maria Radziwill. Krasiński joutui Varsovassa ylioppilaana ollessaan sisäiseen ristiriitaan, kun yleinen mielipide syyttä epäili hänen Venäjän hallitsijalle uskollista isäänsä puolalaisvastaisista aikeista. Hän siirtyi silloin ulkomaille.

Lähestyvä heinäkuun vallankumous ja sosiaalinen kuohunta saivat nuoren Krasińskin pohtimaan eurooppalaisen sivistyksen ja yhteiskunnan perimmäisiä kysymyksiä. Tältä pohjalta ovat syntyneet *Nieboska Komedya* (1835, suom. *Ei-jumalainen komedia*) ja sen jatko *Niedokończony poemat*, 'Keskenjäänyt runoelma') sekä mahtava, vain näennäisesti kreikkalaisten ja roomalaisten välistä kansallis- ja sivistystaistelua kuvaava näytelmä *Irydjon* (1836). Krasińskin kansalliset ihanteet ja hänen surunsa Puolan kohtalosta saavat ilmaisunsa runoelmassa *Przedświt* ('Aamunsarastus', 1843) ja 'Tulevaisuuden virsissä' (*Psalmy przyszlósci*, 1845–1848).

J. J. Mikkolan mukaan ajatusten syvyys, tunteiden jalous ja vilpittömyys sekä muodon kirkkaus sijoittavat Krasińskin Puolan suurimpien runoilijoiden joukkoon, ja hänen nimensä on mainittu Adam Mickiewiczin ja Juliusz Słowackin rinnalla. Krasińskin kootut teokset ilmestyivät Leipzigissa 1863.

Krasińskin nimeä kantava kirjasto Biblioteka Ordynacji Krasińskich w Warszawie ('Varsovan Krasiński-kirjasto') on Puolan
kansalliskirjasto.

Suomennettu teos
----------------

* *Ei-jumalainen komedia*, puolan kielestä suomentanut Jalo Kalima. Helsinki: Otava 1909.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Mikkola, J. J.: Krasiński, Zygmunt. *Tietosanakirja osa 4*, palstat 1475–1476. Artikkeli sisältää tekstiä, joka on tuotu tästä tekijänoikeusvapaasta lähteestä. Tietosanakirja-osakeyhtiö, 1912. Teoksen verkkoversio.
2. ↑  Krasiński-kirjasto, Tietosanakirja osa, 4, palsta 1476, Tietosanakirja Osakeyhtiö 1912

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Zygmunt Krasiński** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
	+ 2
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Katalonia
* Saksa
* Italia
* Israel
* Yhdysvallat
* Ruotsi
* Latvia
* Tšekki
* Australia
* Kroatia
* Alankomaat
* Puola
* Venäjä
* Vatikaani

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* Historical Dictionary of Switzerland
* RISM
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**Karjaan seurakunta** (ruots. *Karis församling*) oli 1200-luvulla perustettu ruotsinkielinen seurakunta Karjaalla, Uudellamaalla. Seurakunta jaettiin kielellisin perustein Karjaan ruotsinkieliseen seurakuntaan ja Karjaan suomenkieliseen seurakuntaan vuonna 1977.

Karjaan Pyhän Katarinan kirkko.

Historia
--------

Karjaa nimetään emäseurakuntana ensimmäistä kertaa vuonna 1326. Seurakunta on kuitenkin todennäköisesti perustettu jo aiemmin 1200-luvulla. Seurakunta käsitti muun muassa Raaseporin linnan, joka oli käytössä noin 1300-1500. Linnalla oli oma kappeli ja kappalainen. Lisäksi Karjaan seurakuntaan kuului myös Karjalohjan kappeliseurakunta, joka perustettiin vuonna 1531 liittämällä osia Karjaasta ja Lohjasta yhteen. Karjalohjasta tuli emäseurakunta vuonna 1614. Snappertunan kappeliseurakunta perustettiin 1688 rukoushuoneseurakunnaksi. Seurakuntaa palveli pitäjänapulainen vuoteen 1809, jolloin tuomiokapituli teki päätöksen kappalaisen viran perustamisesta. Snappertuna itsenäistyi Karjaasta 1915. Myös Mustion ruukilla sijaitsi oma ruukkiseurakunta 1600-luvun alussa. Seurakunta itsenäistyi Karjaasta 1673. 1900-luvun alussa hoidettiin saarnaaja ruukkiseurakunnalle jälleen Karjaalta.

Vuonna 1977, kun Karjaan kauppalasta tuli kaupunki jaettiin myös seurakunta suomenkieliseen ja ruotsinkieliseen seurakuntaan. Nykyään alueella toimii ruotsinkielinen Karis-Pojo svenska församling.

Papisto
-------

= Kirkkoherrat
--------------

* 1973–1996: Tuomo Weckroth

Toimitilat
----------

* Karjaan Pyhän Katarinan kirkko
* Karjaan iso pappila
* Karjaan pikku pappila

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Karjaa - Suomen Sukututkimusseura *hiski.genealogia.fi*. Viitattu 26.1.2023.
2. ↑  Förstasidan *Karis-Pojo svenska församling*. Viitattu 26.1.2023. (ruotsiksi)
Shakkiturnaus 1935, edessä vasemmalla Anatol Tschepurnoff vierellään Eero Böök.
**Anatol Tschepurnoff** (19. joulukuuta 1871 Loviisa – 29. huhtikuuta 1942 Helsinki) oli suomalainen rautatievirkamies ja shakkimestari. Hän oli ensimmäinen shakin suomenmestari ja ensimmäinen kansainvälisesti tunnettu suomalainen shakinpelaaja.

Tschepurnoffin vanhemmat olivat päätirehtööri, ratainsinööri Alexej Tschepurnoff ja Nadine Markov. Hän pääsi ylioppilaaksi Viipurin lyseosta 1891 ja opiskeli Polyteknillisessä opistossa. Tschepurnoff toimi rautatievirkamiehenä Pietarissa ja hän oli valtion rautateiden talousosaston kirjanpitäjänä Viipurissa, Mikkelissä ja vuodesta 1929 alkaen Helsingissä.

Ennen ensimmäistä maailmansotaa hän pelasi useissa turnauksissa Pietarissa. Sodan jälkeen hän voitti ensimmäisen Suomen shakkimestaruuden vuonna 1922. Hän osallistui ensimmäisiin epävirallisiin shakkiolympialaisiin Pariisissa vuonna 1924. Hän sijoittui ensimmäiseksi valintaryhmässä 7 ja jäi tasoihin 4.–6. sijasta finaalissa. 20. heinäkuuta 1924 viisitoista edustajaa allekirjoittivat maailman shakkiliiton perustamisasiakirjan. 15 perustajajäsentä olivat Abonyi (Unkari), Grau (Argentiina), Gudju (Romania), Marusi (Italia), Nicolet (Sveitsi), Ovadija (Jugoslavia), Renalver y Zamora (Espanja), Rawlins (Iso-Britannia), Rueb (Alankomaat), Skalička (Tšekkoslovakia), Smith (Kanada), Towbin (Puola), Tschepurnoff (Suomi), Vincent (Ranska) ja Weltjens (Belgia).

Vuonna 1926 hän sijoittui kolmanneksi Budapestissa. Vuonna 1927 hän edusti Suomea ensimmäisissä virallisissa shakkiolympialaisissa Lontoossa. Vuonna 1928 hän jäi tasoihin 12.–14. sijasta Haagissa (2. FIDEn amatöörimaailmanmestaruuskilpailuissa). Vuonna 1929 hän sijoittui seitsemänneksi Göteborgissa (14. pohjoismaisissa shakkimestaruuskilpailuissa). Seuraavana vuonna hän sijoittui kolmanneksi Tukholmassa samaisissa kilpailuissa. Vuonna 1930 hän jäi tasoihin sijoista 2.–4. Helsingissä, Eero Böökin voittaessa. Seuraavana vuonna hän hävisi ottelun Böökiä vastaan (4,5 : 5,5).

Lähteet
-------

1. ↑  Ylioppilasmatrikkelin mukaan syntymäpäivä oli 19. lokakuuta.
2. ↑  Facta 2001, WSOY 1985, 17. osa, palsta 16
3. ↑  Aikalaiskirja 1934
4. ↑  Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899
5. ↑  Aaron, Manuel (1935- ) *geocities.com*.  Arkistoitu 25.10.2009. Viitattu 29.12.2009.
6. ↑  Name Index to Jeremy Gaige's Chess Tournament Crosstables

Aiheesta muualla
----------------

* Anatol Tschepurnoff 365Chess.com -sivustolla

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899

 |

 |

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Anatol Tschepurnoff
**kls.** (lyhenne sanoista **kiitän luojaani sinusta**) on vuonna 2004 perustettu suomalainen kristillinen rock-yhtye, joka syntyi kahden muun yhtyeen, Caden ja Highwayn 7:nin, jäljiltä. Vuoden 2009 syksyyn asti kokoonpanon muodostivat Perttu Läykki, Tatu Kekkonen, Kimmo Keskinen, Olli-Juhani Ollila, Ville Karjalainen ja Eska Talonen, minkä jälkeen kitaristi Olli ja toinen laulaja Ville poistuivat kokoonpanosta, ja Lassi rupesi hoitamaan kitaristin virkaa. Yhtyeen musiikki on raskasta mutta melodista rock-musiikkia*lähde?*, särökitaroiden ja pianomelodioiden säestämänä, ja sanoitukset ovat evankelioivia. Yhtyeen sanoitukset heijastavat yhtyeen jäsenien ajatuksia uskosta ja elämästä yleensä. Kls ilmoitti keväällä 2023 lopettavansa keikkailut vuonna 2024. Kls järjesti jäähyväiskiertueellaan 4 keikkaa Helsingissä, Seinäjoella, Oulussa ja Tampereella. yhdessä räppärikaksikko Immanuelin kanssa. Kls lopetti 20-vuotisen uransa loppuunmyydyn Pakkahuoneen edessä, Tampereella.

Yhtye julkisti Maata näkyvissä -festareilla vuonna 2011 *Hyvyyden eteen!* -nimisen kampanjan, jonka tarkoituksena on tehdä hyviä tekoja muille ihmisille.

Yhtyeen kolmas studioalbumi *Vedä Henkeä Nyt* nousi julkaisuviikollaan Rumban albumilistan sijalle 10. ja Suomen virallisen listan sijalle 34. Yhtyeen kolmas single *Alpha Omega* nousi iTunesissa 1. sijalle.

Yhtye on äänittänyt kappaleitaan myös englanniksi käyttäen nimeä *Ablaze Us.* Tällä nimellä he ovat julkaisseet yhden EP:n, *Blind leading the blind*.

Kokoonpano
----------

* Perttu Läykki - laulu (2004-)
* Kimmo Keskinen - kitara, taustalaulu (2004-)
* Tatu Kekkonen - basso (2004-)
* Olli - kitara (2004-2009)
* Lassi - kitara (2009-2015)
* Esa "Eska" Talonen - rummut (2004-2015)
* Taneli Törölä - kitara (2015-)
* Taneli Läykki - kitara ( 2021-)
* Jaakko Järvensivu - rummut (2015-)

Diskografia
-----------

### EP:t

* *rikki.* (2006)

### Studiolevyt

* *Kiitän Luojaani sinusta* (2007)
* *Sokea toista taluttaa* (2010)
* *Vedä henkeä nyt* (2012)
* *Hiljaisuus huutaa* (2013)
* *Ilot ja Surut* (2004-2014) (2014)
* *Me vastaan maailma* (2017)
* *Acoustic Sessions 2020* (2020)
* *Arvista tehty* (2022)

### Singlet

* *Vielä täällä on meitä* (2011)
* *Tanssi* (2014)
* *AlphaOmega* (2015)
* *Kuningas palaa* (2016)
* *Teet minusta totta* (2017)
* *Valvotaan vielä* (2019)
* *Uusia silmiä luon* (2022)
* *Onnela* (2022)

Aiheesta muualla
----------------

* Yhtyeen kotisivut
* Ablaze Us MySpace-sivustolla

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Kls.** Wikimedia Commonsissa

Lähteet
-------

1. ↑  Fono.fi: Kiitän Luojaani Sinusta *Fono - Äänitetietokanta*. Viitattu 13.6.2015.
2. ↑  Kls.fi *kls.fi*.  (suomeksi)
3. ↑  Hyvyyden eteen! *hyvyydeneteen.fi*.  Arkistoitu 31.12.2013. Viitattu 29.11.2011. (suomeksi)
4. ↑  ifpi.fi *ifpi.fi*.  Arkistoitu 12.12.2012. Viitattu 10.12.2012. (suomeksi)
5. ↑  Rumba.fi *rumba.fi*.  (suomeksi)
6. ↑
Winterhalter noin vuonna 1865.
**Franz Xaver Winterhalter** (20. huhtikuuta 1805 Menzenschwand, Schwarzwald – 8. heinäkuuta 1873 Frankfurt am Main) oli saksalainen taidemaalari ja graafikko, joka tunnetaan parhaiten maalaamistaan Euroopan kuninkaallisia esittävistä muotokuvista.

Winterhalter opiskeli Freiburgissa ja Münchenissä. Hänestä tuli vuonna 1828 Badenin suurherttuakunnan kruununprinssin puolison Sophien piirustuksenopettaja, ja hän pääsi siten Badenin hovimaalariksi. Vuonna 1836 Winterhalter muutti Pariisiin, jossa hänen teoksensa kohosivat pian muotiin. Hän sai suojelijakseen ensin Ranskan kuningas Ludvig Filipin ja sittemmin tätä seuranneen keisari Napoleon III:n sekä hänen vaimonsa keisarinna Eugénien. Vuonna 1841 hänet kutsuttiin myös Englannin hoviin sekä myöhemmin Belgian ja useiden Saksan ruhtinaskuntien hoveihin. Hän ikuisti muotokuviin huomattavan osan aikansa kuninkaallisista ja ylhäisaateliin kuuluneista.

Winterhalter mukautti muotokuvat aina kunkin hovin toiveisiin sopiviksi, ja ne palvelivat siten myös vallanpitäjien poliittisia tarpeita. Joukossa oli myös joitain ryhmämuotokuvia. Hän teki muitakin maalauksia, kuten *Decamerone* (1837) ja *Florinda* (1852). Winterhalterin maalaustyyli oli alkuun varsin perinteinen, mutta myöhemmin hän siirtyi vapaampien siveltimenvetojen ansiosta romanttisempaan tyyliin, joka lisäsi hänen suosiotaan. Hän otti tavaksi maalata suoraan valmis muotokuva tekemättä lainkaan tutkielmia sitä varten. Hänen maalauksensa levisivät ja tulivat tunnetuiksi monina kopiona. Nykyään niitä arvostetaan enemmän historiallisina todistuskappaleina aikansa yhteiskunnasta kuin taideteoksina.

Franz Xaver Winterhalter: *Keisarinna Eugénie hovineitojensa ympäröimänä* (1855).
Winterhalterin tunnettuja maalauksia ovat muun muassa *Keisarinna Eugénie hovineitojensa ympäröimänä* (1855) sekä Itävallan keisarinna Elisabetin muotokuva. Winterhalterin veli Hermann Winterhalter (1808–1891) oli myös muotokuvamaalari ja toimi hänen avustajanaan.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Franz Xaver Winterhalter (englanniksi) *Encyclopædia Britannica Online Academic Edition*. Viitattu 15.7.2014.
2. 1 2 3 4  *Nordisk familjebok* (1921), s. 730–731 (ruotsiksi) Runeberg.org. Viitattu 15.7.2014.
3. ↑  Franz Xaver Winterhalter (englanniksi) J. Paul Getty Museum. Viitattu 15.7.2014.
4. 1 2  Franz Xaver Winterhalter (englanniksi) BBC. Viitattu 15.7.2014.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Franz Xaver Winterhalter** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Belgia
* Yhdysvallat
* Latvia
* Tšekki
* Kroatia
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Taiteenala | 
* KulturNav
* Musée d'Orsay
* Victoria
* RKD Artists
* Städel
* ULAN

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* RISM
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**Hunsalan työväentalo** on Lopen kunnan Hunsalan kylässä sijaitseva työväentalo. Se on määritelty maakunnallisesti arvokkaaksi rakennetuksi kulttuuriperinnöksi.

Historiaa
---------

Hunsalan työväenyhdistys perustettiin vuonna 1906. Talo valmistui vuonna 1912. Sisällissodassa yhdistys menetti monia jäseniään, ja sen jälkeen suuntaristiriidat johtivat siihen, että yhdistys erosi Sosialidemokraattisesta puolueesta. Jonkin ajan päästä yhdistys purettiin, ja se lahjoitti omaisuutensa Sosialidemokraattiselle puolueelle. Vuonna 1930 taas perustettiin Hunsalan sosialidemokraattinen työväenyhdistys, jolle puoluetoimikunta lahjoitti lakanneen yhdistyksen omaisuuden. Vuonna 1945 yhdistys erosi jälleen SDP:stä ja liittyi SKDL:oon.

Vielä 1950-luvulla talolla järjestettiin muun muassa elokuvaesityksiä ja tansseja. Sittemmin se rapistui, mutta Hunsalan Työväentalon Perinneyhdistys onnistui vielä kokoamaan rahaa sen korjaukseen. Korona-aikana vuosina 2020–2022 talolla pidettiin joitakin kokouksia, mutta se oli pitkälti käyttämättömänä. Vuonna 2022 Hunsalan Työväentalon Perinneyhdistys lakkautettiin, ja taloa ryhtyi ylläpitämään Työväenyhdistys Kajastus.

Rakennus
--------

Talossa on sali näyttämöineen ja alkuperäisine kulisseineen, keittiö sekä puffetti. Juoksevaa vettä tai sisävessoja ei ole. Lämmitys on puulla ja sähkölämmittimillä.

Lähteet
-------

1. ↑  Kanta-Hämeen maakunnallisesti arvokkaat rakennetut kulttuuriympäristöt (pdf)  2018. Hämeen Liitto. Viitattu 23.1.2023.
2. 1 2  Kivisalo, Väinö: *Työväenliike Etelä-Hämeessä 1906–1931*. Hämeen eteläinen sos.dem. piiritoimikunta, 1931.
3. 1 2  Tudeer, Marika: Hunsalan työväentalon Perinneyhdistys lakkautettiin – talon toimintaa jatkaa uusi taho *Lopen Lehti*.  21.8.2022. Viitattu 23.1.2023.
4. ↑  Lopen sosialidemokraattien historia Lopen sos.dem. työväenyhdistys ry. Viitattu 23.1.2023.
5. ↑    *Hausjärven, Lopen ja Riihimäen juhlatalot*, 2010, s. 18.  Toimeliaat kylät -hanke / Eteläisen maaseudun osaajat ry. Artikkelin verkkoversio (pdf). Viitattu 23.1.2023.
**Tarinatuokio** (Yleisradion televisioesityksessä käytettävä nimi) oli länsisaksalainen vuosina 1986–1990 puolalaisen kirjailijan Janoschin satuihin perustuva animaatiosarja. Sarjaa tehtiin yhteensä kaksi tuotantokautta, joka koostui yhteensä 26 jaksosta.

Juoni
-----

Useimmat jaksot sisälsi kaksi itsenäistä tarinaa, ja joissakin kolme tai neljä lyhyempää tarinaa. Useammassa jaksossa esiintyneitä hahmoja olivat Pikku Karhu ja Pikku Tiikeri, jotka olivat pääosassa muun muassa Janoschin vuonna 1960 ilmestyneessä lastenkirjassa *Oi ihana Panama*. Jokaisessa jaksossa pääosassa on myös hapsutukkainen karhu, joka esittelee tulevan jaksojen tarinat ja pitää välispiikkauksia.

Sarja Suomessa
--------------

Suomen televisiossa sarjaa esitettiin ensimmäistä kertaa vuosina 1987–1988 Yle TV1-kanavalla. Ensiesityksen jälkeen sarja esitettiin muutamaan otteeseen uusintana 1990-luvun aikana. FST:n puolella sarjaa esitettiin ruotsin kielellä. Yleisradion tekemässä suomenkielisessä jälkiäänityksessä ääninäyttelijöinä olivat Risto Aaltonen, Inkeri Wallenius ja Jarmo Koski. SF Film Finland Oy uudelleen dubbasi sarjan jaksoja 2000-luvulla. Uudelleendubattuja jaksoja on esitetty MTV Juniori -maksukanavalla sekä julkaistu DVD:nä ja VHS:nä.

Lähteet
-------

1. ↑  1980-luvun lasten animaatio: Tarinatuokio *Yle.fi*.  21.11.2008. Viitattu 6.6.2023.
2. ↑  Kajava, Jukka: Hauskoja tarinatuokioita.  *Helsingin Sanomat*, 11.10.1987. Näköislehti, tilaajille.
3. ↑  Hakusana "Tarinatuokio" Helsingin Sanomien arkistohaussa (Tilaajille) *Helsingin Sanomat*. Viitattu 6.6.2023.
4. ↑  Janoschin Tarinatuokio 6 dvd:n keräilyboksiArkistoitu kopio *sffilm.fi*.  Arkistoitu 5.3.2016. Viitattu 6.6.2023.

Aiheesta muualla
----------------

* Sarjaan liittyvä YouTube-kanava
* Eläköön kuvat!: Janoschin Tarinatuokio
**Paavo Viktor (Vihtori) Lönngren** (20. elokuuta 1886 Pori – 8. maaliskuuta 1934 Helsinki) oli suomalainen kirjakauppias ja kirjankustantaja.

Lönngren kävi kuusi luokkaa Porin lyseota ja meni sitten 17-vuotiaana kirjakauppa-alalle. Hän oli aluksi libristinä Roneliuksen kirjakaupassa Porissa 1905–1906 ja sen jälkeen hän oli työssä Lyytikäisen kirjakaupassa Tampereella 1906–1907 ja Helsingissä Akateemisessa kirjakaupassa 1907–1910 ja Waseniuksen kirjakaupassa 1910–1912.

Lönngren oli Helsingin Suomalaisen kirjakaupan toimitusjohtajana 1912–1918. Vuonna 1917 hän perusti Kustannusliike Minerva Oy:n ja oli vuodesta 1918 sen toimitusjohtajana ja suurimpana osakkaana. Kaksi vuotta myöhemmin Lönngren perusti vielä Kustannus Oy Tarun ja oli myös sen toimitusjohtajana. Viimeisinä elinvuosinaan hän kärsi vakavista terveysongelmista.

Lönngren kuului vuosina 1916–1918 Suomen Kirjakauppiasyhdistyksen johtokuntaan ja 1917–1918 Suomen Kirjakaupan Keskusvaliokuntaan. Hän oli 1916 kirjakauppakoulussa ensyklopedian, luetteloinnin ja bibliografian teorian ja käytännön opettajana. Lönngren teki opintomatkoja Saksaan ja Skandinaviaan vuosina 1915, 1919 ja 1920.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Toimitusjohtaja Paavo Vihtori Lönngren, Kirjakauppias : Suomen kirjakauppiasyhdistyksen äänenkannattaja, 15.03.1934, nro 5, s. 4, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
2. ↑  Kuolleita, Uusi Suomi, 11.03.1934, nro 68, s. 10, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
**August Gideon Fontell** (11. kesäkuuta 1854 Kristiinankaupunki – 16. elokuuta 1938 Helsinki) oli suomalainen virkamies ja historioitsija.

Henkilöhistoria
---------------

Gideon Fontellin vanhemmat olivat kauppias Isak August Fontell ja Albertina Snellman ja puoliso vuodesta 1886 Gertrud Maria Solin. Fontell tuli ylioppilaaksi 1872 ja valmistui filosofian kandidaatiksi 1882 ja lisensiaatiksi 1884, filosofian tohtoriksi hän väitteli 1886. Fontell teki tutkimusmatkoja Keski- ja Pohjois-Europpaan vuosina 1896—1897. Riemumaisteriksi hänet vihittiin 1932.

Fontell oli 1885–1911 Tilastollisen päätoimiston ensimmäinen aktuaari. Uransa alkuvuosina hän toimi opettajana vuosina 1873 ja 1876 sekä 1886—1891. Hän oli Valtionarkiston amanuenssina vuodesta 1878 ja aktuaarina vuodesta 1883.

Fontell oli Suomen Maantieteellisen Seuran jäsen ja Historiallisen Seuran tutkijajäsen sekä oli eri valtionkomiteoiden jäsenenä. Hän julkaisi maantieteellisiä ja historiallisia tutkimuksia ja sai patentteja keksinnöistään. Hän sai Ruotsissa ja Saksassa patentin keksimälleen kynänpyyhkeelle sekä Suomessa vuonna 1915 patentin kulmanjakamiskojeelle.

Julkaisuja
----------

* *Om finska och svenska rätten*, 1883 (väitöskirja)
* *Consistorii acad. Aboensis äldre protokollen* I–II, 1884 ja 1887
* *Statistik handbok för Finland*, 1890 (2. painos)
* *Egentliga Finlands sölfskattsregister 1571*, 1892
* *Sångarkören M.M:s resor och verksamhet 1888–1892*, 1908
* *Bårgo stads återbyggande efter branden 1708 intill 1728*, 1917

Lähteet
-------

1. 1 2 3  *Aikalaiskirja. Henkilötietoja nykypolven suomalaisista*, s. 94. Helsinki: Tietosanakirja-Osakeyhtiö, 1920.
2. ↑  Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899 (Viitattu 6.10.2018)
3. ↑  Nordisk Familjebok, Runeberg.org
4. 1 2 3 4  Tri A. G. Fontell kuollut, Helsingin Sanomat, 17.08.1938, nro 219, s. 2, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
5. ↑  Otavan Iso tietosanakirja, Otava 1968, osa 2, p. 1438


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Vatikaani

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Kansallisbiografia
* Biografiasampo
* Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899

 |

 |
Cosimo II, Justus Sustermansin maalaama muotokuva.
**Cosimo II** (ital. *Cosimo de’ Medici*; 12. toukokuuta 1590 – 28. helmikuuta 1621) oli Toscanan suurherttua vuosina 1609–1620.

Cosimon vanhemmat olivat suurherttua Ferdinand I ja tämän puoliso, Lothringenin Kristiina. Cosimo tuli hallitsijaksi vain 18-vuotiaana isänsä kuoltua vuonna 1609, ja hän tukeutui siksi äitiinsä sekä neuvonantajaansa Belisario Vintaan. Cosimo pyrki isänsä tavoin tasapainottelemaan Ranskan ja Espanjan välillä ja onnistui myös lähentämään näitä maita toisiinsa. Cosimo jatkoi isänsä aloittamaa merisotaa Osmanien valtakuntaa ja Barbareskivaltioita vastaan. Hänen valtakaudellaan Toscanan laivasto oli Välimerellä ylivoimainen turkkilaisiin nähden ja liitto druusien emiiri Fakhr-al-Dinin kanssa takasi toscanalaisille etulyöntiaseman kaupankäynnissä Levantin alueella. Cosimo toisaalta lakkautti Medicin hallitsijasuvun oman pankki- ja liiketoiminnan, joka oli jatkunut neljäsataa vuotta. Cosimo II kuoli vain 30-vuotiaana, jolloin häntä seurasi hänen poikansa Ferdinand II.

Cosimo II toimi tiedemies Galileo Galilein suojelijana ja nimitti Galilein vuonna 1610 hovimatemaatikokseen ja -filosofikseen. Galilei nimesi löytämänsä Jupiterin kuut "Medicien tähdiksi" (*Sidera Medicea*).

Hänen puolisonsa vuodesta 1608 oli Itävallan arkkiherttuatar Maria Magdalena (1589–1631), joka oli Itävallan arkkiherttua Kaarle II:n (1540–1590) ja Baijerin prinsessa Maria Annan (1551–1608) yhdeksäs tytär.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Cosimo II (englanniksi) *Encyclopædia Britannica Online Academic Edition*. Viitattu 10.9.2017.
2. 1 2  *Nordisk familjebok* (1912), s. 1423 (ruotsiksi) Runeberg.org. Viitattu 11.9.2017.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Cosimo II** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
	+ 2
* BnF data
	+ 2
* Katalonia
* Saksa
* Belgia
* Yhdysvallat
* Ruotsi
* Tšekki
* Alankomaat
* Puola
* Vatikaani

 |
|  |
| Taiteenala | 
* RKD Artists
* ULAN

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Dizionario Biografico degli Italiani
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* RISM
* SNAC
* IdRef

 |

 |