recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Johan Henric Kellgren, Evald Hansenin piirros.
**Johan Henric Kellgren** (1. joulukuuta 1751 – 20. huhtikuuta 1795) oli ruotsalainen runoilija, kriitikko ja lehtimies. Hän kirjoitti muun muassa rakkausrunoja ja satiireja. Kellgrenin tunnetuimpia runoja ovat "Man äger ej snille för det man är galen" (1787) ja "Dumboms lefverne" (1791, suom. "Tyhmäsen elämäkerta"). Hän kuului ajan merkittävimpiin kulttuuripersooniin.

Henkilöhistoria
---------------

Johan Henric Kellgren syntyi Flobyssä, Skaraborgin läänissä. Hänen vanhempansa olivat rovasti Jonas Kiellgren ja Elisabeth von Wulff. 

Kellgren opiskeli Turun akatemiassa vuodesta 1768, valmistui 1772 maisteriksi ja tuli 1774 latinankielisen runouden dosentiksi. Hän oli Aurora-seuran jäsen. Hän muutti Tukholmaan 1777.

Tukholmassa Kellgren toimi yliopistossa latinankielisen kirjallisuuden dosenttina. Vuonna 1780 hän sai Kuninkaallisen kirjaston kirjastonhoitajan viran ja oli vuodesta 1785 kuninkaan sihteeri. Hän kuului Utile dulci -seuraan ja perusti Stockholms-Posten -sanomalehden. Kellgren sai suurimman kunnianosoituksensa 1786, kun Kustaa III nimitti hänet Ruotsin akatemian jäseneksi 1786. Hän liittyi 1788 Ruotsin kuninkaalliseen musiikkiakatemiaan.

Kellgrenin runoissa on paljon satiirista sävyä, mikä johti kiistoihin useiden kriitikoiden kanssa. Häntä oli runoilijana luonnehdittu terveen järjen edustajaksi, ironikoksi ja rationalistiksi, mutta hän saattoi olla myös intohimoinen rakkauslyyrikko, ja myöhäistuotannossaan hän oli romantiikan edelläkävijä. Erityisesti hänen myöhäisemmässä tuotannossaan näkyy vaikutteita Gotthold Ephraim Lessingiltä ja Johann Wolfgang von Goetheltä. Kellgren kirjoitti esipuheen Carl Michael Bellmanin teokseen *Fredmans epistlar* (suom. *Fredmanin epistoloita*).

Kellgren kuoli keväällä 1795. Hänen kuolemansa jälkeen 1796 julkaistiin Kellgrenin kirjoituksia kolmiosaisena kokoelmana *Samlade skrifter*.

Kirjallisuutta
--------------

* Lagus, W.: *Skalden J. H. Kellgren finska lefnadsminnen*, 1884

Lähteet
-------

WikiaineistoWikiaineisto
Wikiaineistoon on tallennettu tekstiä aiheesta: 
***Johan Henric Kellgren*** 

1. 1 2 3  *Otavan Iso tietosanakirja* osa 4, p. 746.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Suomi (KANTO)
* Belgia
* Yhdysvallat
* Ruotsi
* Australia
* Alankomaat
* Puola
* Vatikaani

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie
* Trove
* Kansallisbiografia
* Biografiskt Lexikon
* Biografiasampo

 |
|  |
| Muut | 
* RISM
* IdRef

 |

 |
Potin satama
**Potin satama** (georg. ფოთის საზღვაო ნავსადგური, *Potis sazghvao navsadguri*) on tärkeä satama Mustanmeren itärannikolla Rioni-joen suulla Potin kaupungissa Georgiassa. Sen UN/LOCODE on GEPTI.

Potin satama on risteyskohta Transkaukasian käytävän eli TRACECAn varrella. Se on monikansallinen projekti, joka kulkee Taškentista Ašgabatin, Türkmenbaşyn, Bakun ja Potin kautta Constanțan satamaan Romaniassa ja Varnan satamaan Bulgariassa. Se liittää siten Keski-Aasian sisämaavaltiot ja Kaukasuksen alueen Itä-Eurooppaan.

Potin ohella Georgian toinen merkittävä satama on Batumin satama.

Historia
--------

Sataman rakentaminen Potiin aloitettiin pian sen jälkeen, kun Venäjän keisarikunta oli valloittanut paikan osmaneilta vuonna 1828. Vuonna 1858 Potille annettiin satamakaupungin asema, mutta vasta vuonna 1899 Potin pormestarin Niko Nikoladzen suojeluksessa rakennustyöt kiihtyivät, ja satama valmistui pääosin vuonna 1907. Kun Georgia julistautui itsenäiseksi Saksan tuella vuonna 1918, yhteistyösopimus maiden välille solmittiin juuri Potissa. Brest-Litovskin rauhan jälkeen saksalaiset joukot saapuivat Potin satamaan 15. maaliskuuta 1918 ja kaupunki toimi saksalaisten tukialueena joukkojen kuljettamiseksi muualle Georgiaan. Saksan antauduttua ensimmäisessä maailmansodassa Potiin ja Georgiaan saapuivat brittiläiset joukot.

Satama on sen jälkeen rakennettu uudelleen useita kertoja, viimeksi Alankomaiden valtion ja Euroopan unionin tuella.

Huhtikuussa 2008 Georgia myi 51 prosenttia Potin satama-alueesta Arabiemiirikuntien Ras Al Khaimahin emiraatin investointiviranomaiselle. Sopimuksen tarkoitus on kehittää alueelle vapaatalousalue (FEZ) 49 vuoden sopimuksella ja ottaa käyttöön uusi satamaterminaali. Suunnitelman toteutuksen avasi virallisesti Georgian presidentti Mikheil Saakašvili 15. huhtikuuta 2008.

8. elokuuta 2008 Venäjä pommitti Potin satamaa Etelä-Ossetian konfliktin kärjistyttyä. Georgian hallituksen lausunnon mukaan satama "tuhoutui täysin". Myöhemmin tarkennetuin tiedoin Venäjän ilmavoimat pommittivat Potin satamaa kahdesti: 9. elokuuta kello 00:12 upottaen merikartoitusaluksen ja kaupunkia 01:00. Sataman yhteydessä toimii myös Potin laivastoasema, jonka venäläiset joukot valloittivat elokuussa 2008. Laivastoasemalla tuhottiin sotilaskäyttöinen tutka ja rakennuksia.

Potin laivastoasema ja Potin satama olivat päiviä Venäjän federaation asevoimien hallussa 2008. Kuitenkaan Georgian transitoöljynvienti sataman kautta ei estynyt. Joukot tuhosivat sotilaallisia kohteita Potin laivastoasemalla sekä rannikkovartioston aluksia.

Lähteet
-------

1. ↑  David Marshall Lang: Towards Georgian Independence *conflicts.rem33.com*. Viitattu 24. elokuuta 2008.
2. ↑  Poti Sea Port: History. Poti Sea Port website.
3. ↑  Christina Tashkevich: President inaugurates Poti port project The Messenger Online.
4. ↑  GEORGIAN PORT OF POTI BOMBED, GOVERNMENT OFFICES EVACUATED georgiandaily.com.
5. ↑  Georgian puolustusministeriö: Georgian territories bombed by Russian jets Ministry of Defence of Georgia.

Aiheesta muualla
----------------

* Poti Sea Port chart (Arkistoitu – Internet Archive).
**Rangel Petrov Văltšanov** (bulg. Рангел Петров Вълчанов; 12. lokakuuta 1928 Krivina, Bulgaria – 30. syyskuuta 2013 Sofia) oli bulgarialainen elokuvaohjaaja ja näyttelijä. Hän ohjasi lähes 20 elokuvaa.

Ura
---

Văltšanov valmistui teatteri- ja elokuva-alan oppilaitoksesta 1953 ja aloitti uransa apulaisohjaajana. Hänen ensimmäinen oma elokuvaohjauksensa oli *Na malkija ostrov* (1958). Văltšanovin huomattavia ohjauksia ovat *Aurinkoa ja varjoa* (1962), *Inspektorăt i noštta* (1963), *Văltšitsata* (1965), *Sledovateljat i gorata* (1975), *Tuntemattoman sotilaan kiiltonahkasaappaat* (1979), *Mihin olet matkalla?* (1986) ja *A sega nakăde?* (1988).

Văltšanov äänestettiin Bulgarian parhaaksi 1900-luvun elokuvaohjaajaksi.

Văltšanov työskenteli myös teatterinäyttelijänä. Hänen roolejaan oli muun muassa talonpoika Jordan Raditškovin kirjoittamassa näytelmässä *Lazaritza*.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Eminent Bulgarian Film Director Rangel Vulchanov Dies at 84 *Novinite.com*. Viitattu 17.2.2023. (englanniksi)
2. 1 2  Film maker Rangel Valchanov passed away *Radio Bulgaria*. Viitattu 17.2.2023. (englanniksi)
3. ↑  Rangel Vulchanov Internet Movie Databasessa. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Fipresci.org: Rangel Vulchanov

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Alankomaat

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**Robert Byron** (26. helmikuuta 1905 Wembley, Middlesex, Yhdistynyt kuningaskunta – 24. helmikuuta 1941 Skotlannin rannikolla) oli brittiläinen matkakirjailija, taidekriitikko ja historioitsija. Hänen tunnetuin teoksensa on matkakirja *Tie Oxianaan* (*The Road to Oxiana*, 1937).

Elämä ja ura
------------

Byron sai potkut Oxfordin yliopistosta nautinnonhaluisen elämäntyylinsä ja kapinointinsa takia. Hänet tunnettiin yliopistoaikoinaan myös kuningatar Viktoria -imitaatiostaan.

Byron matkusteli laajasti, Athos-vuorella, Intiassa, Neuvostoliitossa ja Tiibetissä. Keskeiseksi aiheekseen hän kuitenkin löysi Afganistanin ja Persian, joista hän kirjoitti tilapäisessä asuinpaikassaan Pekingissä teoksen *Tie Oxianaan*. Hänen asuinkumppaninaan Pekingissä oli aikansa julkisuuden lemmikkejä ollut Desmond Parsons.

Byronin kirjoituksissa on keskeisenä aiheena arkkitehtuuri, ja hän puolusti hyvin voimakkaasti historiallisten rakennusten säilyttämistä. Hän ei kuitenkaan pitänyt taiteellisesti merkittävinä talibanien myöhemmin tuhoamia Buddha-veistoksia Afganistanin Bamiyanin maakunnassa.

Byron osallistui viimeiseen Nürnbergin puoluekokoukseen 1938, mutta oli selväsanainen kansallissosialismin vastustaja. Hän kuoli toisen maailmansodan aikana, kun sukellusvene ampui torpedolla alusta *SS Jonathan Holt*, jolla hän matkusti.

Lähteet
-------

1. ↑  Jesper Huor, I väntan på talibanerna, Ordfront 2010, sivu 91


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Katalonia
* Saksa
* Italia
* Israel
* Belgia
* Yhdysvallat
* Ruotsi
* Kreikka
* Alankomaat
* Puola
* Portugali

 |
|  |
| Taiteenala | 
* ULAN

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**Leena Puotiniemi** (o.s. Ahonen, s. 19. maaliskuuta 1976 Helsinki) on suomalainen kestävyysjuoksija. Hän edusti vuoteen 2007 Pakilan Vetoa ja sittemmin IF Länkeniä.

Puotiniemi alkoi juosta kilpaa vasta 27-vuotiaana, ja viisi vuotta myöhemmin hän alkoi harjoitella ammattimaisesti. Maratonilla Puotiniemi alitti kolmen tunnin rajan vuonna 2009. Hän saavutti Kalevan kisoissa 10 000 metrin juoksussa hopeaa vuonna 2011 ja pronssia 2010. Hän on maratonin Suomen mestari vuodelta 2011, puolimaratonin SM-kilpailuissa hän on ollut toinen 2011 ja kolmas 2010. Puotiniemi edusti Suomea maaottelussa ensimmäisen kerran 2010 sijoittuen 10 000 metrillä viidenneksi. Hänet valittiin Lontoon vuoden 2012 kesäolympialaisten Suomen joukkueeseen, mutta kisoihin valmistautumista haittasi takareiden hamstring-syndrooma. Puotiniemen sijoitus oli lopulta 87. ajalla 2.42.01.

Puotiniemi on ammatiltaan ruotsin kielen opettaja.

Ennätykset
----------

### Ulkoradat

| *Matka* | *Aika* | *Paikka* | *Päivä* |
| --- | --- | --- | --- |
| 10 000 m | 34.15,72 | Helsinki | 9. syyskuuta 2011 |
| Puolimaraton | 1.14.26 | Vantaa | 9. lokakuuta 2011 |
| Maraton | 2.35.54 | Berliini | 25. syyskuuta 2011 |

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Leena Puotiniemi Tilastopaja (vaatii kirjautumisen, maksullinen palvelu).
2. 1 2  Suomen joukkue – Lontoo 2012 *noc.fi*.  Arkistoitu 12.6.2012. Viitattu 10.6.2012.
3. ↑  Suomalaismaratoonari juoksi "vahingossa" olympialaisiin *mtv3.fi*.  29.5.2012. Viitattu 10.6.2012.
4. ↑  Maratonin kulta Etiopiaan, Puotiniemi 87:s
5. ↑  Nieminen, Mikko: Leena Puotiniemi juoksi Berliinissä kauden kärkiajan *Yleisurheilu.fi*.  26.9.2010.  Arkistoitu 9.3.2016. Viitattu 25.9.2011.

Aiheesta muualla
----------------

* Ylen Elävä Arkisto: Leena Puotiniemi – vahingossa olympialaisiin

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* World Athletics

 |

 |
**Helokärsämö** (*Achillea leptophylla*) on asterikasvien (Asteraceae) heimoon, kärsämöiden (*Achillea*) sukuun kuuluva kasvilaji.

Helokärsämö voi kasvaa 12–40 cm korkeaksi. Kasvi on yleisväritykseltään harmahtavanvihreä sekä pehmeäkarvainen tai hyvin harvoin lähes kalju. Juurakko on monihaarainen. Varret kasvavat yksittäin tai ryhmissä ja ovat poikkileikkaukseltaan pyöreitä. Varret ovat tavallisesti tyviltään haaroittuneita, harvoin haarattomia. Lehdet ovat yleismuodoltaan tasasoukkia tai suikeita ja pariliuskaisia. Kukintona on kerrannaishuiskiloksi järjestäytynyt mykeröstö, jossa on useita velttoperäisisiä, noin 1–3 cm halkaisijaltaan olevia muutaman mykerön ryhmiä. Mykeröiden kielimäiset laitakukat ovat muodoltaan pyöreitä tai munuaismaisia ja väriltään kirkkaankeltaisia. Helokärsämö kukkii touko–heinäkuussa ja tuottaa hedelmiä kesä–elokuussa. Hedelminä olevat pähkylät ovat pitkulaisia ja ruskeita, noin 1,3–1,5 mm pitkiä ja 0,4 mm leveitä. Helokärsämö on elomuodoltaan hemikryptofyytti.

Helokärsämö kasvaa tavallisesti kalkkikivirinteillä arokasvillisuuden joukossa tyypillisesti kallioisissa ja kivikkoisissa paikoissa. Lajia tavataan Kaakkois-Euroopassa Romaniassa, Moldovassa sekä Ukrainan kaakkoisosissa. Romaniassa laji on äärimmäisen uhanalainen (CR) laji.

Helokärsämöä on käytetty ravintokasvina, lääkekasvina sekä värikasvina.

Lähteet
-------

* Izverscaia, T. Ghendov, V. Ciocârlan, N. & Barancean, C. 2020: Synopsis on genus *Achillea* L. (Asteraceae Dumort.) in the flora of Dniester-Prut river region — *Journal of Botany* vol. XII, no. 1 (20), DOI: 10.5281/zenodo.4095778,  (englanniksi)

### Viitteet

1. ↑  Stevens, P. F.: Asteroideae *Angiosperm Phylogeny Website*. Viitattu 5.5.2022. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Laji.fi: Helokärsämö (*Achillea leptophylla*)
* Global Biodiversity Information Facility (GBIF): *Achillea leptophylla* (englanniksi)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Taksonitunnisteet | 
* Wikidata: Q15585161
* Wikispecies: Achillea leptophylla
* APDB: 135512
* CoL: 97G5
* EUNIS: 153513
* GBIF: 3120366
* GRIN: 468910
* iNaturalist: 834261
* IPNI: 174070-1
* NCBI: 282744
* Open Tree of Life: 245246
* Plant List: gcc-24987
* POWO: urn:lsid:ipni.org:names:174070-1
* Tropicos: 2700012
* uBio: 5927817
* WFO: wfo-0000068132

 |

 |
**Yrjö Elias Airila** (vuoteen 1906 **Nyholm**; 25. kesäkuuta 1887 Vaasa – 25. kesäkuuta 1949 Helsinki) oli suomalainen lääkäri, professori ja farmakologian tutkija.

Airilan vanhemmat olivat kirkkoherra Abel Nyholm ja Elisabeth Forsman. Hänen veljensä oli kielentutkija Martti Airila. Airila valmistui lääketieteen lisensiaatiksi 1914 ja väitteli samana vuonna tohtoriksi adanaliinin ja bromuraalin farmakologiasta. Airila toimi ensin Helsingin yliopiston kokeellisen farmakologian dosenttina vuodesta 1916 ja sitten lääketieteellisen kemian assistenttina sekä vuodesta 1917 lääketieteellisen kemian ja farmakologian vt. professorina. Farmakologian professoriksi hänet nimitettiin 1924. Lääkintöhallituksen oikeuskemistinä Airila toimi 1920–1924, samoin ajoittain lääkärinä maaseudulla ja Helsingissä vuodesta 1922 sekä Savonlinnan kylpylän ylilääkärinä 1939–1942. Robert Tigerstedtin johdolla opiskellut Airila täydensi tietojaan Wienissä ja Berliinissä. Tutkijana hän perehtyi muun muassa anafylaksiaan sekä tiettyjen aineiden vaikutuksiin verenkiertoon. Airila oli kansainvälisesti tunnettu tiedemies, jota pidetään nykyaikaisen farmakologian uranuurtajana Suomessa.

Airilan ensimmäinen puoliso vuodesta 1913 oli Hellin Olivia Lundán (er.) ja toinen vuodesta 1934 Stella Alile Spoof.

Lähteet
-------

* Ellonen, Leena (toim.): *Suomen professorit 1640–2007*, s. 50. Helsinki: Professoriliitto, 2008. ISBN 978-952-99281-1-8.
* Heikinheimo, Ilmari: *Suomen elämäkerrasto*, s. 19. Helsinki: Werner Söderström Osakeyhtiö, 1955.

Aiheesta muualla
----------------

* Autio, Veli-Matti: / Airila, Yrjö (1887–1949). *Kansallisbiografia-verkkojulkaisu (maksullinen)*.  17.2.2003. Helsinki:  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Kansallisbiografia
* Biografiasampo

 |

 |
**Asine** (m.kreik. Ἄσίνη, *Asinē*) oli mykeneläisaikainen ja antiikin aikainen kaupunki Argoliin maakunnassa Kreikassa. Sen arkeologinen alue sijaitsee Náfplion kunnassa Kastrákin ja Barboúnan kukkuloilla lähellä kohteesta nimensä saanutta Asínin kylää, noin kahdeksan kilometriä kaakkoon Náfpliosta ja noin kilometri koilliseen Tolósta.

Historia
--------

Asine oli asuttuna mykeneläisellä pronssikaudella 1000-luvun eaa. alusta alkaen sekä vielä geometrisella kaudella. Varhaisin kirjallinen maininta kaupungista on Homeroksen *Iliaan* Laivaluettelosta. Ensimmäisessä messenialaissodassa noin 740–710 eaa. Asine oli liittoutunut Spartan kanssa, mikä teki Argoksesta sen vihollisen. Argos tuhosi kaupungin noin vuonna 700 eaa. ja sen asutus taantui, mutta se ei ilmeisesti autioitunut kokonaan.

Asinen muureja.
Asine asutettiin uudelleen hellenistisenä aikana noin vuonna 300 eaa. minkä jälkeen se oli asuttuna roomalaiselle ajalle saakka. Hellenistisenä aikana kaupungin ympärille rakennettiin torneilla varustettu muuri todennäköisesti Demetrios Poliorketeen käskystä. Pausaniaan mukaan kaupungissa oli Apollon Pythaiokselle omistettu temppeli.

Arkeologiset kaivaukset alueella on suorittanut Ruotsin Ateenan-instituutti. Kaivausprojekti sai alkunsa, kun kruununprinssi Kustaa Aadolf vieraili paikalla vuonna 1920. Kyseessä olivat ruotsalaisten ensimmäiset laajemmat kaivaukset Kreikassa.

Rakennukset ja löydökset
------------------------

Alueelta on löydetty rakennusten osia kaikista sen asutusvaiheista. Näihin kuuluu muun muassa helladisten ja geometristen kausien rakennusten osia, mukaan lukien merkittävä, vähintään yhdeksän huonetta käsittänyt myöhäisen mykeneläisen ajan rakennus; hellenistisellä ajalla rakennettua kaupunginmuuria, joka on säilynyt suhteellisen hyvin; roomalainen kylpylä sekä lukuisia hautoja.

Merkittävimmät esinelöydöt ovat Náfplion arkeologisessa museossa sekä museoissa Uppsalassa ja Tukholmassa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Stillwell, Richard & MacDonald, William L. & McAllister, Marian Holland (toim.): "Asine, Argolid, Greece", *The Princeton Encyclopedia of Classical Sites*. Princeton, N. J.: Princeton University Press, 1976. Teoksen verkkoversio.
2. 1 2  Castrén, Paavo & Pietilä-Castrén, Leena: "Asine", *Antiikin käsikirja*, s. 62. Helsinki: Otava, 2000. ISBN 951-1-12387-4.
3. 1 2 3  Asine in the Argolid Swedish Institute at Athens.  Arkistoitu 19.9.2015. Viitattu 9.11.2015.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Asine** Wikimedia Commonsissa
Noura Mint Seymali
**Noura Mint Seymali** on mauritanialainen laulaja. Hänen musiikissaan on vaikutteita bluesista, perinteisestä mauritanialaismusiikista ja psykedeelisestä rockista. Hänen laulukielensä on arabia.

Seymali kasvoi grioottiperheessä Seymali Ould Ahmed Vallin tyttärenä ja aloitti laulamisen hyvin nuorena. Hänen isoäitinsä opetti hänelle naisten käyttöön varatun ardin-harpun soittamista. Hänen äitipuolensa oli laulaja Dimi Mint Abba, jonka kanssa hän aloitti esiintymisen taustalaulajana. Vuonna 2004 Seymali perusti miehensä Jeiche Ould Chighalyn kanssa fuusioyhtyeen, johon myöhemmin liittyivät myös rumpali Matthew Tinari ja basisti Ousmane Touré. Seymalin miehen instrumentteina kokoonpanossa ovat miesten käyttöön varattu tidinit-luuttu ja kitara. Yhtye on esiintynyt eri puolilla maailmaa. Ison-Britannian-debyyttinsä se teki vuonna 2014.

Vuonna 2014 Seymalin yhtye julkaisi saksalaisella Glitterbeat-levymerkillä albumin *Tzenni*. Vuonna 2016 ilmestyi neljäs albumi ja toinen kansainvälinen julkaisu *Arbina*, joka nousi ykköseksi Euroopan maailmanmusiikkilistoilla. Vuonna 2016 Seymali esiintyi Euroopassa rockmuusikko Damon Albarnin Africa Express -kiertueen yhteydessä.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Mauritanian musician Noura Mint Seymali wants to modernise the sounds she grew up with The National
2. 1 2  Headed to Detroit's Trinosophes, Noura Mint Seymali is the Mauritanian psych-rock band we need now[vanhentunut linkki] Detroit Metro Times
3. ↑  Noura Mint Seymali takes Mauritania to the world Chicago Reader
4. ↑  Psykedeelinen aavikkorokkari karauttaa Euroopan World Music –radiolistan ykköseksi YLE

Aiheesta muualla
----------------

* Viralliset sivut (englanniksi)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |

 |
**Oberammergau** on kunta Garmisch-Partenkirchenin piirikunnassa Baijerin osavaltiossa eteläisessä Saksassa. Vuoden 2020 lopussa siellä asui 5 422 asukasta. Kunta tunnetaan kymmenen vuoden välein esitettävästä Oberammergaun kärsimysnäytelmästä sekä koristeellisista taloistaan. Jeesuksen viisi viimeistä päivää kuudessa tunnissa esittävä kärsimysnäytelmä esitettiin viimeksi vuonna 2022 ja oli järjestyksessä 42:s. Oberammergaussa sijaitsee myös puolustusliitto Naton opetus- ja harjoituskeskus Nato-koulu.

Kärsimysnäytelmä
----------------

Kärsimysnäytelmän esityspaikka.
Alkunsa perinne sai vuonna 1633, jolloin asukkaat lupautuivat esittämän Jeesuksen viimeisiä vaiheita kuvaavan näytelmän, jos säästyisivät rutolta. Näytelmän erikoisuus on se, että siinä ei käytetä tekopartoja eikä peruukkeja; vuotta aiemmin rooleihin valitut saavat valinnan yhteydessä käskyn ryhtyä kasvattamaan partaa ja hiuksia.

Näytelmää on moitittu antisemitistiseksi, mutta väitteet on aiemmin torjuttu sillä, että tekstissä ei ole mitään Raamatun ulkopuolelta. Vuonna 2010 näytelmään on kuitenkin tehty tässä suhteessa muutoksia. Näytelmän kolmatta kertaa ohjannut Christian Stückl on poistanut tekstistä paljon kritisoituja juutalaisvastaisia kohtia. Esityksen painopiste on myös muuttunut niin, että se keskittyy ennen kaikkea Jeesuksen kärsimyksen sijasta hänen sanomaansa.

Ensimmäisen maailmansodan aiheuttama suuri pula-aika pakotti siirtämään vuoden 1920 näytöstä kahdella vuodella; näytöksen aikana eräs yhdysvaltalainen elokuvayhtiö lähetti erään kautta aikojen rahallisesti arvokkaimmista tarjouksista näytelmän filmausoikeudesta. Kyläläiset vastasivat sanattomasti: heti viimeisen esityksen loputtua hiukset ja parrat ajeltiin kokonaan pois tai ainakin normaalille arkitasolle.

Yleensäkin kaikki esitykset näytelmän kuvaamisesta, tallentamisesta saati kiertueelle lähettämisestä on torjuttu jyrkästi: kyläläisten mukaan kysymyksessä on ensisijaisesti jumalanpalvelus eikä niinkään näytelmä.

Lähteet
-------

1. ↑  Bevölkerung: Gemeinden, Stichtage (letzten 6) *GENESIS-Online Datenbank*. Bayerisches Landesamt für Statistik. Viitattu 20.7.2021. (saksaksi)
2. ↑
3. ↑  Näytelmä 2010, Yle.fi

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Oberammergau** Wikimedia Commonsissa

* Kunnan kotisivut (saksaksi)
* Kärsimysnäytelmä (Arkistoitu – Internet Archive)
* Vuoristokylän näyttelijöitä, Suomen Kuvalehti, 04.10.1930, nro 40, s. 32, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
**Sibylla** (1160–1190) oli Jerusalemin ristiretkivaltion kuningatar vuosina 1186–1190 sekä Jerusalemin kuninkaana samoina vuosina toimineen Guy de Lusignanin puoliso.

Valtaannousu
------------

Sibyllan isä oli Jerusalemin kuningas Amalrik I. Sibylla nousi hallitsijan asemaan veljensä Balduin IV:n ja poikansa Balduin V:n jälkeen jokseenkin epäselvissä oloissa. Alkuperäinen Balduin IV:n toivoma perimysjärjestys olisi tehnyt kuninkaan Sibyllan pojasta Balduin V:stä, joka oli Balduin IV:n kuollessa vasta kuusivuotias. Balduin V ehti toimia kuninkaana sijaishallitsijoiden ohjauksessa vain hieman yli vuoden, kunnes menehtyi vuonna 1186. Balduin V:n kuoleman jälkeen valta siirtyi edelleen Sibyllalle.

Valtakausi
----------

Ennen Sibyllan valtakautta oli Balduin V:n sijaishallitsijana toiminut Tripolin kreivi Raymond III solminut aselevon Saladinin johtamien muslimijoukkojen kanssa. Aselepo oli Jerusalemille suotuisa, mutta raukesi vallan siirryttyä Sibyllan ja Guy de Lusignanin hallinnolle. Vallanvaihto johti tuhoisaan sotaan Saladinia vastaan. Sota ratkesi Saladinin eduksi Hattinin taistelussa vuonna 1187, ja pian tämän jälkeen Saladin onnistui myös valloittamaan Jerusalemin kaupungin. Jerusalemin kukistuminen johti osaltaan kolmannen ristiretken aloittamiseen kaupungin takaisinvaltaamiseksi.

Kuolema ja vallanperimys
------------------------

Sibylla kuoli vuonna 1190. Kuolemaa seurasi vallanperimyskiista, jossa Guy de Lusignan taisteli kruunusta Sibyllan siskon Isabellan puolisoa Konradia vastaan. Sodan seurauksena Guy de Lusignan luovutti lopulta kruunun Rikhard Leijonamielen haltuun ja sai vastineeksi hallittavakseen Kyproksen.

Viitteet
--------

1. 1 2 3  Sibyl | queen of Jerusalem | Britannica *www.britannica.com*. Viitattu 11.4.2023. (englanniksi)
2. 1 2 3  Baldwin V | king of Jerusalem | Britannica *www.britannica.com*. Viitattu 11.4.2023. (englanniksi)
3. 1 2  Guy | king of Jerusalem | Britannica *www.britannica.com*. Viitattu 11.4.2023. (englanniksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Yrjö-Olavi Aav** (s. 1946) on suomalainen elinkeinoelämän vaikuttaja, joka toimi STS-Pankin viimeisenä pääjohtajana. Hän siirtyi Kansallis-Osake-Pankin (KOP) järjestöpankin johtajaksi sen jälkeen, kun KOP osti STS-Pankin marraskuussa 1992. Myöhemmin hän työskenteli Merita-pankin järjestöyksikön johtajana ja Urheiluopistosäätiön hallituksessa.

Tammikuussa 2013 Helsingin käräjäoikeus tuomitsi Aavin sakkorangaistukseen luottamusaseman väärinkäytöstä Urheiluopistosäätiössä. Urheiluopistosäätiö oli jakanut vaalirahoitusta ehdokkaille vastoin omia sääntöjään. Aav oli työskennellyt säätiön asiamiehenä 2005–2009.

Lähteet
-------

1. ↑  Pörssitieto henkilöhakemisto 1987 *porssitieto.fi*. Viitattu 3.2.2012.
2. ↑  Soukola, Timo: *Sallitun riskinoton rajat. STS-pankki ja sen edeltäjä 1980–1992*. Vantaa: Kellastupa Oy, 2008. ISBN 978-952-5787-03-0.
3. ↑  Kati Haapakoski: kriisinjälkeen  11.8.2001. Taloussanomat. Viitattu 3.2.2012.
4. ↑  Urheiluopistosäätiön hallitus *urheiluopistosaatio.fi*.  Arkistoitu 5.10.2009. Viitattu 3.2.2012.
5. ↑  Demareiden Urheiluopistosäätiön johdolle kovat sakot vaalirahajutussa Yle 30.1.2013
Kaivosmiehet nostettiin yksitellen onkaloon poratun kuilun kautta tällaisella pelastuskapselilla.
**Lengeden kaivosonnettomuus** oli 24. lokakuuta 1963 Saksan liittotasavallan Lengedessä tapahtunut kaivosturma, jossa rautamalmikaivos täyttyi äkkiä vedellä. 129:stä kaivosmiehestä 39 hukkui, mutta 79:n onnistui pelastautumaan muutaman tunnin kuluessa. Viimeiset 11 kaivosmiestä onnistuivat viettämään maanalaisessa pimeässä ilmaonkalossa 14 vuorokauden ajan ennen kuin heidän koputuksensa kuultiin 10 päivän kuluttua onnettomuudesta ja nelipäiväinen pelastusoperaatio aloitettiin. Siihen asti monimutkaisin ja hyvin onnistunut kaivosonnettomuuden pelastusoperaatio tunnetaan nimellä "Lengeden ihme", *das Wunder von Lengede*.

Onnettomuuspaikka sijaitsi tuolloisen Länsi-Saksan Ala-Saksin osavaltiossa lähellä Salzgitterin kaupunkia. Kun kaivoksesta oli kuultu elonmerkkejä, miehille onnistuttiin toimittamaan ruokaa, juomaa, vaatteita ja pelikorttipakkoja. Luolaan saatiin vedetyksi myös puhelinyhteys. Pelastuskuilun poraaminen 60 metrin syvyyteen kesti kolme vuorokautta, ja operaatio päättyi onnistuneesti 7. marraskuuta 1963.

Lengeden pelastusoperaatio oli Euroopan ensimmäisiä uutistapahtumia, joita televisiokatsojat saattoivat seurata erikoislähetysten myötä miltei hetki hetkeltä varsinkin saksankielisissä maissa. Paikalle saapui jopa 450 tiedotusvälineiden edustajaa.

Aiheesta tehtyjä elokuvia
-------------------------

Saksalainen elokuvaohjaaja Rudolf Jugert ohjasi aiheesta näytelmäelokuvan *Das Wunder von Lengede* (1969). Dokumenttielokuvia tapauksesta on julkaistu 1979 ja 2003. Vuonna 2003 valmistui tapauksen pohjalta kolmituntinen televisiodraama *Valoa pimeydessä (Das Wunder von Lengede)*, joka esitettiin Suomen televisiossa huhtikuussa 2006. Se voitti saksalaisen Grimme-televisiopalkinnon.

Lähteet
-------

1. ↑  Pitkä yö. (Saksasta suomennettu juttu onnettomuudesta.) *Suomen Kuvalehti*, 1963, nro 48, s. 34–37. Näköislehti (maksullinen). Viitattu 4.12.2020.
2. 1 2  Heiskanen, Toivo: Lengeden kaivokseen jääneet 11 miestä saatiin pelastetuksi.  *Helsingin Sanomat*, 8.11.1963, s. 11. Näköislehti (maksullinen). Viitattu 4.12.2020.  Artikkelin teksti HS-digilehdessä (maksullinen).
3. 1 2  Himberg, Petra: Lengeden kaivosturman kapselipelastus 1963 *Yle Elävä arkisto*.  13.10.2010. Viitattu 5.12.2020.
4. ↑  *Das Wunder von Lengede (1969)* Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
5. ↑  *Das Wunder von Lengede (2003)* Internet Movie Databasessa. (englanniksi)

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Wunder von Lengede
**Asikkalan Raikas** on suomalainen urheiluseura. Seura perustettiin vuonna 1900 nimellä Asikkalan Urheiluliitto. Vuonna 1910 nimi muutettiin nykyiseen muotoon. 

Minna Kauppi
1900-luvun alkupuolella Asikkalan juoksijat olivat hyvää kansallista tasoa. 1930-luvulla murtomaahiihto oli voimissaan. Sotien jälkeen Raikas osallistui Suomen Suurkisoihin 1946 ja urheilutoiminta oli selvästi piristymässä. 

Lahden piirin suunnistusharrastus alkoi Asikkalassa ja vuonna 1947 piirin nuorin seura Vesivehmaan Vire järjesti piirin suunnistusmestaruuskilpailut. Asikkalan Raikkaan suunnistusjaosto perustettiin vuonna 1949. Suunnistus on laji, joka toi Asikkalan Raikkaan seurana suuren yleisön tietoisuuteen. Raikas on voittanut Jukolan viestin 1955, 1959, 1967 ja 1968. Minna Kauppi on Raikkaan kasvatteja ja edusti seuraa vuoteen 2014 ja hänen johdollaan naisten joukkue voitti Suomen mestaruuden viestistä vuonna 2006 sekä Venlojen viestin vuonna 2007.

Asikkalan Raikas on aina ollut yleisseura. Edellä mainittujen lajien lisäksi alkoi lentopallotoiminta 1960-luvulla. Koripallojaosto sai alkunsa 1980-luvulla. Erittäin aktiivinen kausi seuran historiassa sattui 1980- ja 1990-luvuille. 1980-luvun alussa nuoret mieshiihtäjät saivat SM-mitaleja viesteistä ja henkilökohtaisista kisoista. 1985 Asikkalan Raikkaan yleisurheilijat olivat viidensiä Suomen ikäkausitilastoissa. Yleensä kärjessä on suuria kaupunkiseuroja eikä pieniä maaseutuseuroja.

Lähteet
-------

* Asikkalan Raikkaan historia (Arkistoitu – Internet Archive)

### Viitteet

1. ↑  Pirhonen, Pentti: *Mitä Missä Milloin 1956*, s. 355. Kustannusosakeyhtiö Otava, 1955.

Aiheesta muualla
----------------

* Seuran kotisivut
SS-Obergruppenführerin kauluslaatat
SS-Obergruppenführer Theodor Eicke 
**Obergruppenführer** (suom. *yliryhmänjohtaja*), oli SA-joukkojen ja SS:n käyttämä kenraalia vastaava arvo. 

SA alkoi käyttää arvoa vuonna 1932. Arvo oli, ainoastaan Heinrich Himmlerin käytössä ollutta Reichsführer-SS:n arvoa lukuun ottamatta, korkein SS-kenraalin arvo ennen vuonna 1942 käyttöön tullutta kenraalieverstiä vastannutta SS-Oberstgruppenführerin arvoa.

SS-Obergruppenführerin arvo myönnettiin 98 upseerille. Heistä 21 palveli Waffen-SS:n riveissä. Waffen-SS:ssä palvelleiden Obergruppenführereiden sotilasarvo oli kokonaisuudessaan *SS-Obergruppenführer und General der Waffen-SS* ja muissa SS:ään kuuluneissa organisaatiossa palvelleiden *SS-Obergruppenführer und General der Polizei*.

Obergruppenführerin arvoon kohonneita
-------------------------------------

* Karl-Maria Demelhuber – SS-joukkojen komentaja Suomen Lapissa.
* Theodor Eicke – SS-divisioona Totenkopfin komentaja. Oli vastuussa useiden keskitysleirien pystyttämisestä.
* Reinhard Heydrich – RSHA:n päällikkö, juutalaisten joukkotuhoa luonnostelleen Wannseen konferenssin puheenjohtaja.
* Ernst Kaltenbrunner – tuomittiin lukuisista rikoksista kuolemaan Nürnbergin sotarikosoikeudenkäynneissä.
* Karl Wolff – 300 000 juutalaista Treblinkaan lähettänyt sotarikollinen.
* Gottlob Berger SS-joukkojen rekrytoinnin johtaja
* Felix Steiner, SS-divisioona Wikingin komentaja. Divisioonassa palveli myös suomalaisia Ukrainassa 1941-1943.

Katso myös
----------

* Luettelo SS-arvoista

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Alempi arvo**Gruppenführer** | **SS-arvo****Obergruppenführer** | Ylempi arvo**Oberstgruppenführer** |
|
**Tómas Ingi Olrich** (s. 13. helmikuuta 1943) on islantilainen itsenäisyyspuolueen poliitikko ja diplomaatti, joka toimi Islannin opetusministerinä vuosina 2002–2003 ja Islannin Ranskan-suurlähettiläs vuosina 2005–2009.

Tómas syntyi Akureyrissä. Hän opiskeli vuosina 1963–1964 ranskan kieltä ja historiaa Islannin yliopistossa sekä myöhemmin ranskan kieltä ja kirjallisuutta, englannin kieltä sekä maantiedettä Montpellier’n yliopistossa, josta hän valmistui humanististen tieteiden kandidaatiksi (ransk. *licence ès lettres*) vuonna 1967 ja modernien humanististen tieteiden maisteriksi (ransk. *maître ès lettres modernes*) vuonna 1970. Hän toimi Akureyrin lukiossa opettajana vuosina 1970–1991 ja apulaisrehtorina vuosina 1973–1983. Vuosina 1971–1973 hän toimi akureyriläisen hotellin johtajana. Vuonna 1991 hänet valittiin Alþingiin. Vuosina 1993–1995 hän toimi ETYJin parlamentaarisen yleiskokouksen Islannin-valtuuskunnan puheenjohtajana. Vuosina 1998–2002 hän toimi Alþingin ulkoasiainvaliokunnan puheenjohtajana. Vuosina 1999–2002 hän toimi Naton parlamentaarisen yleiskokouksen Islannin-valtuuskunnan puheenjohtajana. Vuosina 2002–2003 hän toimi opetusministerinä.

Vuoden 2003 lopussa Tómas erosi hallituksesta ja Alþingistä ja aloitti seuraavan vuoden lokakuussa Islannin Ranskan-suurlähettiläänä. Hän toimi suurlähettiläänä vuoteen 2009 asti.

Lähteet
-------

1. ↑  Tómas Ingi Olrich *Æviágrip þingmanna frá 1845*. Alþingi.  Arkistoitu 4.5.2023. Viitattu 4.5.2023. (islanniksi)
2. ↑  Fer úr pólitík til Parísar.  *Fréttablaðið*, 31.12.2003, s. 14. ISSN 1670-3871. Artikkelin verkkoversio. Viitattu 4.5.2023.  (islanniksi)
3. ↑  Jón Hákon Halldórsson: Tómas Ingi Olrich lét af sendiherraembætti *Vísir*.  3.11.2009.  Arkistoitu 4.5.2023. Viitattu 4.5.2023. (islanniksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Landsknechtit** olivat eurooppalaisia (usein kuitenkin saksalaisia) jalkaväen palkkasoturijoukkoja (verrattavissa nihtiin). Pääosin Landsknechtit olivat aseistettuja piikillä, vaikkakin jotkut kokeneemmat (joita kutsuttiin *Doppelsöldner*-nimellä, toisin sanottuna he ansaitsivat kaksinkertaisesti tavallisen rivimiehen palkan) saivat aseekseen kahden käden miekan (*Zweihänder*), jolla oli tarkoitus avata vastustajan muodostelma. Alusta alkaen myös tuliaseita oli käytössä, aluksi vähemmän, mutta ajan myötä yhä enemmän (lopuksi noin neljännes). Landsknechtejä käytettiin lähinnä 1500-luvun sodissa, usein konfliktin kummankin puolen riveissä.*lähde?*

Landsknechtit käyttivät mielellään (liioitellun) kirjavia ja erottuvia vaatteita. Suosiossa oli lierihattu, jossa oli värikkäitä sulkia, sekä erilaiset värilliset hihat.*lähde?*

Galleria
--------

* Daniel Hopfer, Viisi Landsknechtiä, noin 1530, etsaus.Daniel Hopfer, *Viisi Landsknechtiä*, noin 1530, etsaus.
* Landsknechtejä hakapyssyineen Pavian taistelussa vuonna 1525 (Bernard van Orley, 1528–1531).Landsknechtejä hakapyssyineen Pavian taistelussa vuonna 1525 (Bernard van Orley, 1528–1531).
* Landsknechtejä kirjassa Geschichte des Kostüms (1905).Landsknechtejä kirjassa *Geschichte des Kostüms* (1905).

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Landsknecht** Wikimedia Commonsissa
**Henna Katarina Johansson** (s. 1. toukokuuta 1991) on ruotsalainen vapaapainija.

Johansson on kilpaillut aikuisten kilpailuissa vuodesta 2009 lähtien, jolloin hän voitti Saksan Grand Prix -kilpailun sekä saavutti ensimmäisen aikuisten arvokisamitalin, kun oli kolmas 63 kg sarjassa Vilnan EM-kilpailuissa. Lisäksi hän voitti junioreiden MM-kultaa samana vuonna samassa painoluokassa. Ennen vuotta 2009 Johanssonilla on kaksi EM-kultaa alle 17-vuotiaiden EM-kilpailuista vuosilta 2007 ja 2008 sekä MM-pronssia junioreiden kilpailuista vuodelta 2008. Vuonna 2010 Johansson oli EM-kilpailuissa kahdeksas, mutta saavutti uransa ensimmäisen MM-mitalin, kun oli kolmas Moskovan MM-kilpailuissa. Vuonna 2011 hän voitti Yasar Dogun sekä Ion Corneanun muistoturnaukset, mutta jäi mitaleitta EM- ja MM-kilpailuissa. Vuonna 2012 Johansson saavutti uransa ensimmäisen arvokisavoiton, kun hän voitti Belgradin EM-kilpailujen 67 kg sarjan. Lisäksi hän voitti ennen Lontoon olympialaisia Golden Grand Prix -kilpailun sekä olympialaisten karsintaturnauksen. Olympialaisissa Johansson otteli 63 kg sarjassa. Johansson pääsi aloittamaan suoraan toiselta kierrokselta, jolla voitti kirgisialaisen Aysuluu Tynybekovan, mutta hävisi puolivälierissä japanilaiselle Kaori Ichōlle. Keräilyerien toisella kierroksella Johansson hävisi kanadalaiselle Martine Dugrenierille 9–2.

Vuonna 2013 Johansson voitti jälleen Golden Grand Prix'n, mutta jäi kymmenen parhaan joukon ulkopuolelle MM- ja EM-kilpailuissa. Vuonna 2014 Johanssonin ainoa turnaus voitto tuli Sassarin turnauksesta. Hän oli saman vuoden EM- ja MM-kilpailuissa viides 63 kg painoluokassa. Vuonna 2015 Johansson voitti Saksan ja Espanjan Grand Prix -kilpailut. Vuonna 2016 Johansson osallistui jälleen olympialaisiin, kun hän otteli Rio de Janeiron olympialaisissa 63 kg sarjassa. Johansson voitti toisella kierroksella tšekkiläisen Adéla Hanzlíčkován, mutta kärsi puolivälierävaiheessa tappion valkovenäläiselle Maryia Mamashukille. Keräilyerissä hän hävisi kazakstanilaiselle Yekaterina Larionovalle. Vuoden 2017 EM- ja MM-kilpailuissa Johanson ei saavuttanut mitaleja. Vuonna 2018 Johansson saavutti usean vuoden tauon jälkeen arvokisamitalin, kun hän oli kolmas Kaspijskin EM-kilpailujen 65 kg sarjassa. Vuonna 2019 Johansson voitti Klippanin avoimen turnauksen, Dan Kolov - Nikola Petrov -turnauksen, Sassarin turnauksen sekä Yasar Dogun. EM-kilpailuissa hän oli viides, mutta saavutti uransa toisen MM-mitalin oltuaan kolmas Nur-Sultanin MM-kilpailujen 62 kg sarjassa. Vuoden 2020 EM-kilpailuissa Johansson oli yhdeksäs. Vuonna 2021 Johansson voitti Ukrainan kansainvälisen turnauksen.

Lähteet
-------

1. ↑  2012 Summer Olympics - Wrestling - Middleweight, Freestyle (≤63 kilograms), Women Olympedia. Viitattu 23.4.2021. (englanniksi)
2. 1 2  Johansson, Henna Katarina UWW. Viitattu 22.4.2021. (englanniksi)
3. ↑  2016 Summer Olympics - Wrestling - Middleweight, Freestyle (≤63 kilograms), Women Olympedia. Viitattu 23.4.2021. (englanniksi)
**Tõnis Mägi** (s. 18. marraskuuta 1948) on virolainen laulaja, kitaristi, säveltäjä ja näyttelijä. 

Musikaalisesta perheestä lähtöisin oleva Mägi opetteli soittamaan kitaraa jo pienenä poikana. Vuonna 1965 hän aloitti kitaristina Junioorid-yhtyeessä ja vuodesta 1966 lähtien Rütmikud-yhtyeessä. Suoritettuaan armeijan Neuvostoliitossa Mägi ryhtyi Baltika-nimisen yhtyeen laulajaksi. Myöhemmin urallaan hän on laulanut yhtyeissä Kärjed, Laine, Muusik Seif, 777 ja Ultima Thule. Suomessa Tõnis Mägi on tunnettu erityisesti kappaleestaan *Aeg on lahkuda**lähde?*

Mägi oli Viron neuvostomiehityksen aikana suosittu kaikkialla Neuvostoliitossa 1970- ja -80 –luvulla. Hän lauloi muun muassa Moskovan olympialaisten tunnuksen, Olimpiadan. Hänen tunnetuin sanoituksensa ja sävellyksensä on Koit, joka esitettiin ensimmäistä kertaa vuonna 1988. Kappale on valittu Virossa useaan otteeseen parhaaksi kotimaiseksi kappaleeksi. Kotimaassaan häntä pidetään merkittävänä Laulavan vallankumouksen sankarina, joka on puhunut ja toiminut muusikkona isänmaan, luonnon ja virolaisen kulttuurin puolesta.

Näyttelijänä Mägi on esiintynyt pääosassa tallinnalaisen NO99-teatterin näytelmässä *Kuningas Ubu*. Hän on esiintynyt muun muassa elokuvissa *Tühirand* (2006), *Lurjus* (1999) ja *Kormoranid ehk Nahkpükse ei pesta* (2011).

Mägi on saanut erilaisia tunnustuksia työstään kuten Viron Valkoisen tähden IV luokan ansiomitalin ja Valtion vaakunan III luokan ansiomitalin. Näiden lisäksi hän on saanut Viron "Panos elämäntyöstä" -musiikkipalkinnon.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Revolvy LLC: "Tõnis Mägi" on Revolvy.com *www.revolvy.com*. Viitattu 30.7.2019. (englanniksi)
2. ↑  Tönis Mägi täyttää tänään 70 vuotta *oikeamedia.com*. Viitattu 30.7.2019. (englanniksi)
3. ↑  Raportti laulavasta vallankumouksesta *Kaltio*.  10.10.2016.  Arkistoitu 30.7.2019. Viitattu 30.7.2019.
4. ↑  Tõnis Mägi *IMDb*. Viitattu 30.7.2019.
5. ↑  Lumevalgus. Lumen valo. Vironkielinen joulukonsertti *Länsiväylä*.  Arkistoitu 30.7.2019. Viitattu 30.7.2019.



|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Suomi (KANTO)
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana

 |

 |
**Rangpo** on Intian Sikkimissä sijaitseva kaupunki, jossa asuu noin 10 000 henkeä vuoden 2011 väestönlaskennan mukaan. Kaupunkiin on valmisteilla rautatie Länsi-Bengalin Sevokesta, jonka tarpeellisuutta on perusteltu Kiinan sotilaallisella aktiivisuudella rajan läheisyydessä. Toinen perustelu on ollut, että rautatie auttaisi Sikkimiä pysymään yhteydessä muuhun Intiaan kaikkina aikoina, jopa silloin kun lumivyöryt tukkivat autotiet. Rautatien uskotaan valmistuvan vuonna 2021.

Rangpossa sijaitsee krikettikenttä, joka on pyritty muuttamaan stadioniksi.

Väestö
------

Vuoden 2011 väestönlaskennan mukaan kaupungissa asuu 10 450 henkeä, joista 74 prosentin enemmistö on uskonnoltaan hindulaisia. Toiseksi suurin uskonto on kristinusko, jonka kannattajia asuu Rangpossa noin 11 prosenttia, buddhalaisia on 8 prosenttia ja muslimeita 5 prosenttia.

Lähteet
-------

1. 1 2  Rangpo Population Census 2011 - 2019 *census2011.co.in*. Viitattu 25.8.2019.
2. ↑  Chanda, Aishik: Coming Soon: West Bengal - Sikkim Rail project *New Indian Express*.  21.2.2018. Viitattu 26.8.2019.
3. ↑  Vivek Chhetri: Sikkim rail builders work on quake guards *The Telegraph*.  12.12.2018. Viitattu 26.8.2019.
4. ↑  Chhetri, Sagar: Cricket stadium coming up in East Sikkim soon *Northeast Now*.  5.5.2019. Viitattu 26.8.2019.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Rangpo** Wikimedia Commonsissa
**Téra** on kaupunkikunta ja Téran departementin hallinnollinen keskus Tillabérin alueella Nigerissä. Se sijaitsee lähellä Burkina Fason rajaa 170 kilometriä Tillabérista maanteitse länteen. Kunnassa on 86 329 asukasta (vuonna 2017, arvio).

Maantiede ja ilmasto
--------------------

Téran kunnan pinta-ala on 2 380 neliökilometriä. Se rajoittuu pohjoisessa Bankilarén, idässä Dargolin ja Kokoroun ja etelässä Diagouroun maalaiskuntiin sekä lännessä Burkina Fasoon. Kunnan läpi virtaa Nigerin sivujoki Dargol, joka on Téran kohdalla padottu tekojärveksi.

Seutu kuuluu Sahelin ilmastovyöhykkeeseen. Vuotuinen sademäärä on 250–400 millimetriä. Sadekausi kestää kesäkuusta lokakuuhun.

Asutus
------

Kuntaan kuuluu kuusi kaupunginosaa, 19 hallintokylää ja 121 pikkukylää tai leiripaikkaa. Yli 70 % väestöstä asuu maaseutuympäristössä. Alle 15-vuotiaita on lähes 49 %. Naapurikuntien asukkaita muuttaa Téraan, kun taas paikallinen nuoriso hakeutuu töihin Niameyhin ja naapurimaihin.

Suurin etninen ryhmä ovat songhait. Heidän lisäkseen kunnassa asuu gurmia, fulbeja, tuaregeja, hausoja, moseja sekä muutamia arabeja ja joruboja.

Historia
--------

Alueen ensimmäiset asukkaat olivat suullisen perinteen mukaan gurmia. Nimi *Téra* perustuu gurman kielen ’sammakkoa’ tarkoittavaan sanaan. Paikkakunta on perustettu vuoden 1600 tienoilla Songhain valtakunnan hajoamisen jälkeen. Ranskan siirtomaa-aikana vuodesta 1891 lähtien Téra kuului Dorin sotilasalueeseen, vuodesta 1900 Sayhin ja vuodesta 1919 jälleen Ylä-Voltan Doriin. Vuonna 1927 se liitettiin Nigerin Tillabérin piiriin. Térasta tuli arrondissementin keskus vuonna 1964 ja kaupunkikunta vuonna 1988. Nykyinen kuntajako on vuodelta 2002.

Liikenne, talous ja palvelut
----------------------------

Téran kautta kulkee Niameysta Malin rajalle johtava maantie, josta haarautuu tie Burkina Fason Doriin. Matkaa Niameyhin on 180 kilometriä.

Seudun pääelinkeinot ovat maanviljely ja karjanhoito. Tärkeimmät viljelykasvit ovat hirssi, lehmänpapu, durra, maissi, vihannekset ja hedelmät. Kotieläimiä ovat naudat, lampaat, vuohet, kamelit, aasit, hevoset ja siipikarja. Lisäksi harjoitetaan pienimuotoista kalastusta, keräilyä, käsityöammatteja ja kaupankäyntiä.

Kunnassa toimii lukuisia alakouluja, viisi yläkoulua sekä yhdistetty yläkoulu ja lukio. Terveyspalvelut käsittävät terveysasemia ja piirisairaalan. Kunnassa on sähkö- ja puhelinverkot.

Lähteet
-------

1. ↑  Annuaire Statistique 2011–2015: Édition 2016 *stat-niger.org*. Viitattu 21.3.2018.
2. 1 2 3 4 5 6 7  Atlas français de la coopération décentralisée et des autres actions extérieures: Appui institutionnel au développement et au renforcement de la gouvernance locale à Téra *pastel.diplomatie.gouv.fr*. Viitattu 21.3.2018.
3. 1 2  Enquête publique dans la perspective du schéma d’aménagement foncier: Commune Urbaine de Téra. Tome II: recueil cartographique *coderural-niger.net*.  2009.  Arkistoitu 21.3.2018. Viitattu 21.3.2018.
Rani Gaidinliu intialaisessa vuoden 1996 postimerkissä.
**Rani Gaidinliu** (26. tammikuuta 1915 – 17. helmikuuta 1993) oli intialainen naga-kansan uskonnollinen ja poliittinen johtaja, joka johti brittiläisen siirtomaavallan vastaista kapinaa. Hänen serkkunsa Haipou Jadonang aloitti 1920-luvulla Heraka-nimisen uskonnollisen liikkeen vastustamaan kristinuskon leviämistä ja brittien uudistuksia. Jadonang pidätettiin ja hirtettiin vuonna 1931, jonka jälkeen Gaidinliu peri hänen asemansa liikkeen johdossa. Heraka-liikkeen keskuudessa häntä pidettiin Cherachamdinliu-jumalattaren ruumiillistumana. Hänet pidätettiin vuonna 1932 ja hän vapautui vasta Intian itsenäistyttyä vuonna 1947. Hänet palkittiin vuonna 1972 Tamra Patra -palkinnolla työstään itsenäisyyskamppailun vuoksi ja Padma Bhushanilla 1982.

Jawaharlal Nehru antoi Gaidinliulle kuningatarta tarkoittavan tittelin rani. Gaidinliun asema nagojen keskuudessa on nykyisin kiistanalainen johtuen hänen kristinuskon vastaisuudestaan. Intian hindunationalistiset järjestöt ja puolueet ovat korostaneet hänen paikallista merkitystään itsenäisyysliikkeen sankarina. Vishva Hindu Parishad ja Rashtriya Swayamsevak Sangh suosivat 1970-luvulta lähtien Heraka-liikettä kristinuskon kustannuksella paikallisissa kouluissaan. Vuonna 2015 Intian pääministeri Narendra Modi kunnioitti Rani Gaidinliuta painattamalla viiden rupian kolikon hänen syntymänsä satavuotisjuhlan kunniaksi. Vuotta myöhemmin hänen mukaansa nimettiin Intian rannikkovartioston uusi alus.

Lähteet
-------

1. 1 2  Longkumer, Yimkumla & Sharma, Saumya: Rani Gaidinliu, ‘daughter of the hills’ who spent 14 years in jail for India’s independence *The Print*.  26.1.2021. Viitattu 15.2.2021.
2. ↑  Rani Ma Gaidinliu Statue to be Set up at Assam University *Sentinel Assam*.  25.8.2019. Viitattu 15.2.2021.
3. ↑  Karmakal, Rahul: Rani Gaidinliu: A Naga queen and BJP's spin machine *Hindustan Times*.  14.6.2015. Viitattu 15.2.2021.
4. ↑  Sitlhou, Makepeace: In Nagaland, a battle for the memory of freedom leader Rani Gaidinliu leads to competing memorials *Scroll*.  1.10.2018. Viitattu 15.2.2021.
5. ↑  Rani Gaidinliu commissioned into Coast Guard *The Hindu*.  19.10.2016. Viitattu 15.2.2021.


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Yhdysvallat

 |

 |