recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Valtionrautateiden eläkelaitos** oli aiemmin Suomessa toiminut eläkelaitos, jonka varoista maksettiin valtionrautateiden virkamiesten ja heidän leskiensä eläkkeet. Valtionrautateiden eläkelaitos aloitti toimintansa vuonna 1882.

Toiminta
--------

### Eläkelaitoksen tarkoitus

Valtionrautateiden eläkelaitoksen tarkoituksena oli antaa eläkkeitä osakkailleen ja näiden kuolinpesille.

Eläkelaitoksessa oli kuusi luokkaa, joissa vuotuinen eläke vaihteli virasta eroaville 2 400 markasta 1 400 markkaan sekä kuolinpesille 1 800 markasta 1 050 markkaan.

### Eläkkeiden maksaminen

Kassan osakas, joka oli täyttänyt 55 vuotta sekä saanut eläkkeen saantia varten hyväkseen lukea vähintään 30 vuoden ajan, oli oikeutettu saamaan täyden eläkkeen siinä luokassa, jonka mukaan hän oli viimeksi suorittanut säädetyt maksut. Sellaiselle osakkaalle, joka oli ollut osallisena eläkelaitoksessa vähemmän kuin kymmenen vuotta, ei saanut antaa täyttä eläkettä vaan ainoastaan 18/24-osan siitä.

Jos osakas kivulloisuuden tähden erosi taikka jos hänen toimensa lakkautettiin, hän oli siinä tapauksessa, että hän sai eläkkeen saantia varten lukea hyväkseen vähintään kahdentoista vuoden ajan, oikeutettu ikävuosiin katsomatta saamaan eläkkeen siinä luokassa, johon hän kuului.

Jos osakas, ennen kuin hän oli oikeutettu eläkkeen saantia varten lukemaan hyväkseen vähintään kaksitoista vuotta, oli saanut niin vaikean ruumiinvamman tai taudin, että hänen siitä syystä oli ollut pakko erota valtionrautateiden palveluksesta, hän oli oikeutettu saamaan 6/24-osaa eläkkeestä siinä luokassa, johon hän kuului, mutta tässä tapauksessa eläkemaksut oli suoritettava kahdeltatoista vuodelta.

Jos osakas oli kuollut, hänen kuolinpesälleen tuleva eläke oli siinä luokassa, johon vainaja oli kuulunut. Kuolinpesälle tuleva eläke oli jaettava tasan eläkkeeseen oikeutettujen kesken. Jos ainoastaan yksi eläkkeensaantiin oikeutettu oli olemassa, eläke oli suoritettava hänelle kuitenkin täysimääräisenä.

### Eläkkeen hakeminen

Eläkehakemus oli tehtävä kirjallisesti eläkelaitoksen Helsingissä olevalle johtokunnalle. Hakemukseen oli liitettävä virallinen todistus, josta saatiin selville eläkkeeseen oikeutetun tai oikeutettujen nimi, syntymäpäivä ja maine sekä kuolinpesään nähden edesmenneen osakkaan nimi ja kuolinpäivä sekä lääkärintodistus, jos kivulloisuus tai ruumiinvamma ilmoitettiin eläkkeen perusteeksi. Hakemuksessa oli ilmoitettava, missä hakija halusi nostaa eläkkeen.

Katso myös
----------

* Sotaväen ja eräiden kulkulaitosvirastojen leski- ja orpokassa
* Leski- ja orpokassa

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Hakkila, Esko (toim.): "Eläke", *Lakiasiain käsikirja*, s. 158. Porvoo: Werner Söderström Oy, 1938.
2. ↑

### Lakiviitteet

1. ↑  Suomen valtionrautateiden eläkelaitoksen ohjesääntö (17.3.1921), muutettuna 8.1.1931.
**Berndt Gustav Henrik Nyberg** (s. 6. joulukuuta 1956 Helsinki) on suomalainen yritysjohtaja, joka on saanut kauppaneuvoksen arvonimen.

Gustav Nyberg syntyi teollisuusneuvos Henrik B. Nybergin ja Anna Ingegerd Andersinin perheeseen. Hän avioitui 1981 diplomiekonomi Helena Patricia Wasz-Höckertin kanssa. Nyberg tuli ylioppilaaksi Svenska normallyceumista 1974 ja valmistui diplomiekonomiksi Svenska handelshögskolanista 1980. Hän oli Mobil Oilin Suomen yhtiön palveluksessa 1978–1979, Finnboardin vientimyyjä 1979–1981 ja myyntipäällikkö Helsingissä 1982–1984, Finncarton S.A:n myyntitehtävissä Pariisissa 1981–1982, Oy Elfa System Ab:n, vuodesta 1990 Oy Elfa Finland Ab, toimitusjohtaja 1984–1996 ja Aspon palveluksessa toimitusjohtaja 1999–2008 ja sitten hallituksen jäsen ja puheenjohtaja 2020-luvun alkuvuosiin saakka. Hänellä on ollut myös liike-elämän ja muita luottamus- ja asiantuntijatehtäviä. Kauppaneuvoksen arvonimen Nyberg sai 2012.

Lähteet
-------

1. 1 2  Möttönen, Tuomas: Kauppaneuvos Gustav Nyberg (1956–). *Suomen talouselämän vaikuttajat* -verkkojulkaisu (maksullinen). 18.12.2013. Suomalaisen Kirjallisuuden Seura. Viitattu 4.3.2024.
2. ↑  Helsingin pörssi taittui laskuun.  *Kauppalehti*, 12.1.2021, nro 5, s. 19. Kansalliskirjasto. Viitattu 4.3.2024.  (ei-vapaa)
**Holger Kraemer** (17. toukokuuta 1902 Turku – 23. kesäkuuta 1973 Turku) oli Suomen Puolustusvoimien eversti ja tykistökomentaja. 

Kraemer valmistui kadettikoulusta 1923 ja palveli kouluttajana Jääkäritykistörykmentissä sekä Kenttätykistörykmentissä 1923–1931. Hän kävi sotateknisen kurssin 1929 sekä Sotakorkeakoulun 1931. Tämän jälkeen hän toimi yleisesikuntaupseerina Uudenmaan rykmentissä 1931–1933 ja Tampereen sotilaspiirissä 1933–1939. 

Talvisodan aikana Kraemer toimi 4. divisioonan operatiivisen osaston päällikkönä. Välirauhan aikana hän palveli eteläisen Uudenmaan suojeluskuntapiirissä. Jatkosodan aikana hän oli patteristonkomentajana sekä rykmenttiupseerina KTR 11:ssä sekä 21. prikaatin tykistökomentajana. Sodan jälkeen hän oli patteristonkomentajana KTR 4:ssä 1944 ja KTR 2:ssa 1947. Myöhemmin hän johti Turun sotilaspiiriä 1955–1962. 

Kraemerin veljiä ovat everstit Bror Kraemer ja Nils Kraemer.

Ylennykset: vänrikki 1923, luutnantti 1925, kapteeni 1930, majuri 1939, everstiluutnantti 1942, eversti 1955.

Lähteet
-------

* 

### Viitteet

1. ↑  Kuolleita.  *Helsingin Sanomat*, 3.7.1973, s. 9. Lehti HS Aikakoneessa (tilaajille). Viitattu 17.4.2018.
**Jai Hindley** (s. 5. toukokuuta 1996 Perth) on australialainen maantiepyöräilijä, joka on parhaimmillaan etappikilpailuissa. Hän on Italian ympäriajon voittaja.

Hindley edusti Attaque Team Gusto -joukkuetta 2016, Mitchelton-Scottia 2017, Team Sunweb / Team DSM -joukkuetta 2018–2021 ja vuodesta 2022 alkaen Bora-Hansgrohea.

Hindley sijoittui toiseksi Puolan ympäriajossa 2019 kaksi sekuntia Pavel Sivakoville hävinneenä. Seuraavan vuoden Italian ympäriajossa hän sijoittui niin ikään toiseksi. Hän voitti Laghi di Cancanoon päättyneen 18. etapin. Hän siirtyi kokonaiskilpailun johtoon toiseksi viimeisen etapin jälkeen alle sekunnin erolla Tao Geoghegan Hartiin, mutta hävisi hänelle kilpailun päättäneessä aika-ajossa 39 sekuntia. Hän voitti Italian ynpäriajon 2022. Hän ratkaisi voiton toiseksi viimeisellä etapilla pudotettuaan Richard Carapazin kyydistään viimeisessä nousussa. Hän voitti kokonaiskilpailun lopulta minuutin ja 18 sekunnin erolla Carapaziin.

Saavutukset
-----------

Lähteet: Pro Cycling Stats, Cycling Archives

2012
Maantieajon "noviisien" Australian-mestaruus
2013
Nuorten Osaeanian-mestaruuskilpailut, maantieajossa hopeaa
2014
Nuorten Osaeanian-mestaruuskilpailut, maantieajossa pronssia
Nuorten Oseanian kisat, maantieajossa pronssia
2016
GP Capodarco, voitto
2017
Herald Sun Tour, kokonaiskilpailussa toinen, nuorten kilpailun voitto
Osaeanian-mestaruuskilpailut, maantieajossa pronssia
Toscana Terra di Ciclismo Eroica U23, kokonais- ja mäkikirikilpailun voitto
Giro Ciclistico d'Italia, 7. etapin voitto
Tour of Fuzhou, kokonaiskilpailun ja 4. etapin voitto
2019
Puolan ympäriajo, kokonaiskilpailussa toinen
2020
Herald SUn Tour, kokonais- ja mäkikirikilpailun sekä 2. ja 4. etapin voitto
Italian ympäriajo, kokonaiskilpailussa ja nuorten kilpailussa toinen, 18. etapin voitto, 20. etapilla toinen, 15. etapilla kolmas
2022
Tirreno–Adriatico, kokonaiskilpailussa viides
Italian ympäriajo, kokonaiskilpailun voitto, 9. etapin voitto, 14. etapilla toinen, 16. etapilla kolmas
Espanjan ympäriajo, kokonaiskilpailussa kymmenes
2023
Critérium du Dauphiné, kokonaiskilpailussa neljäs
Ranskan ympäriajo, kokonaiskilpailussa seitsemäs, 5. etapin voitto
2024
Tirreno–Adriatico, kokonaiskilpailussa kolmas

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Jai Hindley *procyclingstats.com*. Viitattu 10.3.2024. (englanniksi)
2. 1 2 3  Jai Hindley *cyclingarchives.com*. Viitattu 28.1.2021. (englanniksi)
3. ↑  2019 » 76th Tour de Pologne (2.UWT) General classification *procyclingstats.com*. Viitattu 26.10.2020. (englanniksi)
4. ↑  Italian ympäriajossa edessä käsittämättömän tiukka lopputaisto – kärkimiehet starttaavat viimeiselle etapille tasoissa *yle.fi*.  24.10.2020. Viitattu 26.10.2020.
5. ↑  Tao Geoghegan Hart wins 2020 Giro d'Italia *cyclingnews.com*.  25.10.2020. Viitattu 26.10.2020. (englanniksi)
6. ↑  Giro päättyi australialaisjuhliin - Jaakko Hänninen summasi kolmiviikkoisensa *sportti.com*.  30.5.2022. Viitattu 31.5.2022.


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa

 |

 |
**John Augustus Roebling** (alkujaan **Johann August Röbling**) (12. kesäkuuta 1806 Mühlhausen, Preussi – 22. heinäkuuta 1869 New York City) oli saksalaissyntyinen yhdysvaltalainen rakennusinsinööri.

Elämä ja ura
------------

Roebling opiskeli Berliinin polyteknisessä opistossa, työskenteli Preussin hallituksen maanmittarina ja apulaisinsinöörinä ja muutti vuonna 1831 Yhdysvaltoihin pakoon Saksan poliittisia oloja. Siellä hän perusti Pittsburghiin tehtaan, jossa valmistettiin vaijeria, jota käytettiin sittemmin laajalti hänen riippusiltahankkeissaan. Roeblingin ensimmäinen merkittävämpi työ, riippusilta Pennsylvanian Allegheny-joen yli, valmistui vuonna 1845, ja sitä seurasivat riippusilta Pittsburghin Monongahela-joen yli ja useita riippusiltoja Delaware-Hudsonin kanavalla. Siirrettyään tehtaansa New Jerseyn Trentoniin Roebling alkoi vuonna 1851 rakentaa Niagaran putouksille riippu- ja ristikkosiltaa, jossa oli kaksi raidetta, joka valmistui vuonna 1855 ja toimi vuoteen 1896 asti. Vuonna 1867 valmistui vaikeissa taloudellisissa ja poliittisissa olosuhteissa Yhdysvaltain sisällissodan aikana vielä merkittävämpi riippusilta Ohio-joen yli Cincinnatissa, mikä lisäsi Roeblingin mainetta, ja hänen suunnitelmansa New Yorkin ja Brooklynin välisen East River -joen ylittävästä suuresta sillasta hyväksyttiin. Roebling sai surmansa onnettomuudessa, kun hän oli laskemassa tämän hankkeen suurten köysitornien perustuksia. Brooklynin silta valmistui vuonna 1883 hänen poikansa Washington Augustus Roeblingin johdolla, joka teki useita muutoksia alkuperäisiin suunnitelmiin.

Viitteet
--------

1. 1 2  Roebling, John Augustus *Nordisk familjebok*.  1916. Viitattu 22.11.2022.
2. 1 2  Roebling, John Augustus *Encyclopedia Britannica*.  1911. Viitattu 22.11.2022.
3. 1 2  Roebling, John Augustus *Neue Deutsche Biographie*.  2003. Viitattu 22.11.2022.

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **John Augustus Roebling**.

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Belgia
* Yhdysvallat
* Japani
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Taiteenala | 
* Musée d'Orsay
* ULAN

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie
* Structurae

 |
|  |
| Muut | 
* NARA
* SNAC
* IdRef

 |

 |
31. päivä vahingoittunut rakennus Tourulassa
Jyväskylää pommitettiin talvisodassa kaksi kertaa, 29. ja 31. joulukuuta 1939. Jyväskylässä pommituksia osattiin odottaa, sillä kaupungissa valmistettiin tykkejä (Valtion Tykkitehdas) ja jalkaväen aseita (Valtion Kivääritehdas). Lisäksi kaupungin lävitse kulki tärkeä poikkirata. Pommituksissa kuoli yhteensä 22 henkilöä ja vaurioitui 149 rakennusta.

Aseteollisuuden takia Jyväskylän ilmapuolustus oli suhteellisen vahva. Kaupungin puolustus perustui ainoastaan ilmatorjunta-aseisiin – uusi Luonetjärven lentokenttä oli vain pommikonetukikohta. Sodan syttyessä Jyväskylässä oli ainakin kevyt 40 mm ilmatorjuntapatteri sekä ilmatorjuntakonekiväärijoukkue. Kaupunkiin määrättiin myös raskas patteri, mutta se ilmeisesti lähetettiinkin Mikkeliin. Jyväskylän ilmatorjunta ei onnistunut pudottamaan viholliskoneita.

Ensimmäisissä pommituksissa 29. päivä seitsemän DB-3-konetta lähestyi matalalla rautatietä seuraillen Lievestuoreen suunnasta. Ilmahälytys annettiin klo 12.04. Pian hälytyksen jälkeen matalalla lentäneet koneet pommittivat muun muassa Kivääritehdasta, sekä Kankaan paperitehdasta tuhoten sen konttorirakennuksen. Myös Puistokadun yläpäässä olleen kolmikerroksisen kivitalon toinen pää tuhoutui. Rautpohjan Vasikkalammen läheisyydessä veturissa ollut mies sai surmansa koneesta ammutuista konekiväärin luodeista. Ilmatorjunta ei saanut yhdessä koneessa raportoitua leimahdusta kummempia vaurioita aikaiseksi.

Toisella kerralla 31. päivä koneet tulivat kolmessa aallossa, ensin 13, sitten kuusi ja yhdeksän, etelästä Päijännettä seuraten korkealla ilmatorjunnan ulottumattomissa. Hyökkäys alkoi kirkkaana pakkaspäivänä noin kello 11. Se aiheutti 21 ihmisen kuoleman sekä lähes 30 loukkaantumisen, joista puolet vakavia. Tourulassa 11 kuoli suojakaivantoon. Tourukadulla kuoli äiti ja hänen kaksi lastaan sekä Vapaudenkadun ja Kalevankadun kulmassa kolme ihmistä. Tulipaloja sammuttamaan pyydettiin apuja lähialueilta. Schaumanin vaneritehtaan paloa sammutettiin pitkälle yöhön asti. Sammutuksia häiritsi kova pakkanen sekä turha ilmahälytys.

Historioitsija Carl-Fredrik Geust on selvittänyt, että koneet kuuluivat Novgorodista operoineeseen 6. kaukopommituslentorykmenttiin. Geustin mukaan Jyväskylään on lähetetty pommitusosastot myös 21.1. 3.2. ja 5.3. mutta ne eivät tulleet perille.

Katso myös
----------

* Talvisodan pommitukset

Lähteet
-------

1. ↑  JYVÄSKYLÄN POMMITUKSET *Haloo, minä täällä!*. Keski-Suomen museo.  Arkistoitu 8.6.2008. Viitattu 30.12.2009.
2. 1 2 3 4 5  Karjalainen, Hannu: Pommikoneet tulivat Jyväskylään Novgorodista.  *Keskisuomalainen*, 29.12.2009, s. 10.
Ollongren-suvun aatelisvaakuna. Kahta tammenterhoa esittävä kuva-aihe oli jo Ållongren i Finland -suvun alkuperäisessä vaakunassa.
**Ållongren i Finland** eli **Ollongren** on vanha suomalainen aatelissuku. Suku on sammunut Suomessa eikä ole koskaan virallisesti kuulunut Suomen aateliin, mutta se elää nykyään Alankomaissa. Suvun nykyiset edustajat kirjoittavat nimen muodossa *Ollongren*.

Suvun esi-isä Olavi, Pepotin omistaja Porvoon pitäjässä, eli 1400-luvun keskivaiheilla. Niilo Olavinpoika mainitaan vuonna 1480 Porvoon pitäjän nimismiehenä. Tämän pojanpoika Niilo Pietarinpoika oli vuosina 1553–1555 Porvoon läänin voutina, mutta häntä syytettiin monista väärinkäytöksistä, kuten nimismiesvirkojen myynnistä sekä verojen kannosta suuremmilla ja suorituksesta pienemmillä puntareilla, ja hänet tuomittiin linnaoikeudessa Turussa "kuninkaallisen majesteetin varkaana" hengiltä joulukuussa 1556. Ilmeisesti tuomiota ei kuitenkaan pantu täytäntöön ja hän sai omaisuudellaan ostettua henkensä, sillä hän kuoli vasta vuonna 1573. Hänen samanniminen pojanpoikansa, joka avioliittonsa kautta tuli Haikon kartanon herraksi, kirjoitettiin vuonna 1625 suvun puolesta Ruotsin ritarihuoneeseen, jolloin hän sai terhoja esittäneen vaakunansa mukaan nimen *Ållongren i Finland*. Ritarihuoneella ollut toinen Ållongren-suku sai nimen *Ållongren i Östergötland*. Suvun numeroksi tuli 115.

Suku korotettiin ritarihuoneella vuonna 1778 uudelleenperustettuun ritarisukujen luokkaan (*riddarklassen*). Suku sammui Ruotsiin kuuluneessa Suomessa mieslinjalta vuonna 1806. Suvun edustajia oli kuitenkin jäänyt vuoden 1743 Turun rauhan jälkeen Venäjään liitettyyn Vanhaan Suomeen. Tämän sukuhaaran edustajia eli Suomessa ainakin 1900-luvun alkuun saakka. Osa suvusta siirtyi 1800-luvulla muualle Venäjälle ja alkoi kirjoittaa nimensä muodossa *Ollongren*. Venäjän vallankumouksen jälkeen suvun edustajia muutti Hollannin Itä-Intiaan ja sieltä 1950-luvulla Alankomaihin, jossa suku elää edelleen. Hollantilaisen sukuhaaran päämies Alexander Ollongren merkittiin vuonna 2002 perheineen Hollannin aateliin.

Tunnettuja suvun jäseniä
------------------------

* Vladimir Ollongren (1867–?), upseeri Venäjän armeijassa, Sevastopolin kaupunginkomendantti, Bakun kaupunginprefekti
* Alexander Ollongren (s. 1928), alankomaalainen tähtitieteilijä, Vladimir Ollongrenin pojanpoika
* Kajsa Ollongren (s. 1967), alankomaalainen poliitikko, Alankomaiden puolustusministeri, Alexander Ollongrenin tytär

Äitinsä puolelta sukuun on kuulunut muun muassa voimistelunopettaja Elli Björkstén.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Tietosanakirja / 6. Mandoliini-Oulonsalo
2. 1 2 3 4 5 6  Ållongren i Finland Ätt- och vapendatabas, Ruotsin ritarihuone. (ruotsiksi) Viitattu 24.5.2023.
3. 1 2  Osmo Durchman: Grenen Ollongren inom ätten Ållongren i Finland. (ruotsiksi) *Genos* 12(1941), s. 10–12. Viitattu 24.5.2023.
4. 1 2 3  Ållongren i Finland nr 115 - Gustaf Elgenstierna, Den introducerade svenska adelns ättartavlor
5. ↑  Leena Laine: Björkstén, Elli (ruotsiksi) *Biografiskt lexikon för Finland*. Viitatt 24.5.2023.

Kirjallisuutta
--------------

* Falck, Henrik: Ållongren i Finland. *Genos* 1994: 139–140.
Kuningatar Viktorian silta ylittää Manzanaresin Casa de Campossa.
**Manzanares** on Espanjan pääkaupungin Madridin läpi virtaava joki. Kaupunki on saanut siitä juomavetensä perustamisestaan asti.

Uoma
----

Manzanaresjoen alkulähde on Guadarraman vuoriston solassa. Jokialueen korkeimmalla kohdalla sitä ympäröi Cuenca Alta del Manzanaresin luonnonpuisto. Joki virtaa kohti kaakkoa ja läpi Manzanares el Realin keskiaikaisen kaupungin, jossa se muodostaa Santillanan tekojärven. Tämän jälkeen joki kääntyy kohti etelää ja kulkee läpi Monte del Pardon, Madridin kaupungille kuuluvan kulttuuriperinnöllisesti suojellun puiston. Joki on kanavoitu paikoilta, joissa se virtaa kaupungin rakennettujen alueiden läpi. Manzanares koskettaa Madridin läntisempiä osia ja lähempänä alavirtaa erottaa vanhan keskustan kaupungin luonaisosassa sijaitsevista Carabanchelin ja Useran alueista. Näillä kohdin joki sivuaa myös Atlético Madridin kotiareenaa Vicente Calderónia. Poistuttuaan kaupungista joki kääntyy jyrkästi kohti itää, jossa se virtaa läpi Perales del Ríon kylän ja yhdistyy lopulta Jaramajokeen päättäen 83 kilometrisen taipaleensa.

Historiallinen merkitys
-----------------------

Manzanares el Realin linna
Vaikka Manzanares onkin pieni kooltaan, se on historiallisesti tärkeä johtuen sen läheisyydestä Madridiin. Maurien 900-luvulla rakentamasta linnoituksesta, josta kaupunki sai alkunsa, oli suora näkymä joelle.

Joki on osallisena useissa 1700-luvun lopun ja 1800-luvun alun taiteilijan Francisco de Goyan maalauksissa. Goya kuvasi ihmiset usein joko tanssimassa tai piknikillä joen rannalla.

Manzanares toimi myös tasavaltalaisten tärkeänä puolustuslinjana Espanjan sisällissodassa. Läheltä Perales del Ríon kylää on tänäkin päivänä löydettävissä useita sodanaikaisia bunkkereita.

Lähteet
-------

1. ↑  Manzanares River, Madrid Guide Madrid Guide.  Arkistoitu 26.4.2015. Viitattu 8.7.2015.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Manzanares** Wikimedia Commonsissa
**Mihály Szeróvay** (s. 14. toukokuuta 1982) on unkarilainen jalkapallomaalivahti, joka on edustanut Suomen Veikkausliigan JJK:ta.

Szeróvay tuli Suomeen syksyllä 2007 opintojen vuoksi ja liittyi samalla tuolloin Ykkösessä pelanneeseen JJK:n joukkueeseen. Kaudella 2008 hän oli JJK:n runkopelaajia, kun joukkue nousi ensimmäistä kertaa Veikkausliigaan. Hänen aikaisempia seurojaan ovat unkarilaiset Ferencváros, ESMTK ja BKV Előre sekä espanjalainen Atlético Vallbonense.

Szeróvay kertoi syksyllä 2009 joutuneensa lahjontayrityksen kohteeksi, mistä hän kieltäytyi. Lahjoja, joksi osoittautui toinen Suomessa asunut unkarilaispelaaja, tarjosi Szeróvaylle 15 000 euroa, mikäli hän järjestäisi joukkueelleen tappion Tampere Unitedia vastaan pelatussa kauden päätösottelussa.

Szeróvay väitteli liikuntatieteiden tohtoriksi Jyväskylän yliopistossa 2017. Sen jälkeen hän on toiminut Southamptonin yliopistossa lehtorina. Toukokuussa 2020 hänet valittiin Jyväskylän yliopiston ja Palloliiton yhteiseen työelämäprofessorin viisivuotiseen tehtävään kolmestatoista hakijasta.

Lähteet
-------

1. ↑  #1 Mihaly Szerovay JJK Jyväskylä. Viitattu 9.6.2010. [vanhentunut linkki]
2. ↑  Venäläispelko sai JJK:n kohuvahdin valehtelemaan  16.11.2009. Ilta-Sanomat. Viitattu 9.6.2010.
3. ↑  Mihaly Szerovay on Suomen ensimmäinen "jalkapalloprofessori" *Suomen Palloliitto*.  13.5.2020. Viitattu 18.5.2020.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* ORCID

 |

 |
**Stepa Stepanović** (11. maaliskuuta (J: 28. helmikuuta) 1856 Kumodraž, Serbia – 29. huhtikuuta 1929 Čačak, Jugoslavia) oli serbialainen sotapäällikkö, joka toimi komentajana ensimmäisessä maailmansodassa.

Stepanović osallistui vuosien 1876–1878 sotiin Turkkia vastaan ja vuoden 1885 sotaan Bulgariaa vastaan. Hänet nimitettiin vuonna 1903 divisioonan komentajaksi. Balkanin sotien aikana 1912–1913 hän komensi Serbian toista armeijaa ja osallistui Kumanovan taisteluun sekä Adrianopolin valtaukseen. Stepanović toimi myös Serbian sotaministerinä vuosina 1908–1909, 1911–1912 ja 1914.

Ensimmäisen maailmansodan puhjettua Stepanović johti Serbian armeijan liikekannallepanoa ylipäällikkö Radomir Putnikin ollessa tilapäisesti vangittuna Itävalta-Unkarissa. Sen jälkeen Stepanović otti jälleen komentoonsa Serbian toisen armeijan ja löi Itävalta-Unkarin armeijan Cerin taistelussa elokuussa 1914, mikä oli ympärysvaltojen ensimmäinen voitto koko suursodassa. Hänet ylennettiin tämän myötä voivodiksi eli marsalkaksi. Stepanović osallistui armeijoineen myös voittoisaan Kolubaran taisteluun joulukuussa 1914. Keskusvaltojen yhteishyökkäyksen käynnistyttyä syksyllä 1915 Stepanovićin toinen armeija vastasi itärintamasta. Hän onnistui aluksi pysäyttämään Bulgarian hyökkäyksen, mutta lopulta joukot eivät riittäneet bulgarialaisten eikä saksalaisten pidättelemiseen. Syyskuussa 1918 Stepanovićin toinen armeija osallistui kahdella ranskalaisdivisioonalla vahvistettuna ympärysvaltojen lopulliseen hyökkäykseen Salonikin rintamalla ja sai aikaan läpimurron.

Lähteet
-------

1. 1 2  Stepa Stepanovic (englanniksi) Firstworldwar.com. Viitattu 11.1.2014.
2. 1 2  *Nordisk familjebok*, täydennysosa (1926), s. 507 (ruotsiksi) Runeberg.org. Viitattu 11.1.2014.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Stepa Stepanović** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Yhdysvallat
* Puola

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Eve Väyrynen** on suomalainen toimittaja ja radiojuontaja. Syksystä 2015 lähtien Väyrynen on tehnyt YleX-radiokanavalle *Etusivu*-ohjelmaa.

Ura
---

Väyrynen on opiskellut journalismia Oulun ammattikorkeakoulussa. Osana koulutusta vuonna 2012 hän oli harjoittelussa *YleX Etusivu* -ohjelmassa, ja harjoittelun jälkeen hän jatkoi kanavalla toimittaja-juontajana vuoteen 2014 asti. Keväällä 2014 kaksi Ylen ajankohtaistoimittajaa, Sean Ricks ja Eve Väyrynen, kiersivät europarlamenttivaalien alla Euroopan maissa ja raportoivat kokemuksistaan. Lisäksi Väyrynen on työskennellyt toimittajana Ylen A-Studiossa ja vuonna 2015 *Yle Kioskissa*. Syksyllä 2015 Väyrynen palasi toimittaja-juontajaksi *YleX Etusivuun*.

Lähteet
-------

1. ↑  Media-alan monipuolisuus *Oamk.fi*.  14.2.2014. Viitattu 8.3.2016.
2. ↑  Eurooppaa kiertäneet Eve ja Sean: Idässä toiveikkuutta, lännessä EU-väsymystä *Yle Uutiset*.  28.5.2014. Viitattu 8.3.2016.

Aiheesta muualla
----------------

* Eve Väyrynen YleX:ssä
* Eve ja Sean
**Serafia Wilhelmiina (Miina) Lönnrot** (5. heinäkuuta 1827 – 7. syyskuuta 1915) oli Elias Lönnrotin vanhimman veljen räätäli Henrik Johan Lönnrotin (1793–1838) tytär. Hän toimi vuodesta 1854 alkaen Elias Lönnrotin perheen taloudenhoitajana ensin Helsingissä ja sitten Sammatissa Lönnrotin omistamissa Nikun ja Lammin taloissa. Elias Lönnrotin kuoltua vuonna 1884 Miina Lönnrot keräsi Lönnrotin syntymäkotiin Paikkarin torppaan perustettua museota varten torppaan kuulunutta esineistöä. Kadonneiden huonekalujen tilalle hän hankki vastaavia muualta ja tarvittaessa valmistettiin uudet huonekalut Miinan muistitietojen perusteella. Paikkarin torpan ensimmäinen opaskirjanen laadittiin myös Miinan tietojen pohjalta vuonna 1898. 

Miina Lönnrot asui vuodesta 1885 alkaen Paikkarin torpan vieressä sijaitsevassa, vuonna 1863 rakennetussa Miinan mökissä. Miinan mökki on ollut vuodesta 1972 Sammattiseuran omistuksessa ja siellä on järjestetty vuodesta 1985 alkaen vuosittain käsitöiden myyntinäyttelyitä sekä taidenäyttelyitä.

Lähteet
-------

1. 1 2  Miinan mökin esite (Arkistoitu – Internet Archive)
2. ↑  Eliaksen veljet ja siskot (Arkistoitu – Internet Archive)
3. ↑  Paikkarin torppa : Elias Lönnrotin jalanjäljillä (Arkistoitu – Internet Archive)


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Kansalliset Muokkaa Wikidatassa | 
* Suomi (KANTO)

 |

 |
**Donin tasavalta** (venäjäksi: Донская Республика) oli Etelä-Venäjän asevoimien muodostama itsenäiseksi julistautunut bolševikkivastainen valtio Donin kasakoiden alueella. Donin tasavalta oli olemassa Venäjän sisällissodan aikana vuodesta 1918-1920. Se vastusti toista itsenäiseksi julistautunutta tasavaltaa Donin neuvostotasavaltaa.

Donin kasakoiden kokous julisti Donin tasavallan itsenäiseksi 18. toukokuuta 1918. Tämä tapahtui bolševikkien hallitseman Donin neuvostotasavallan lakkauttamisen jälkeen 10. toukokuuta. 

Donin tasavalta luotiin Donin alueelle, ja sen pääkaupungiksi tuli Novotšerkassk. Donin tasavalta jakautui kymmeneen okrugiin peittäen alueita Venäjän sosialistisesta federatiivisesta neuvostotasavallasta ja Donetskin ja krivoi rogin neuvostotasavallasta. 

Donin tasavalta lakkasi olemasta, kun puna-armeija löi Venäjän valkoiseen armeijaan kuuluneet Donin kasakat Venäjän sisällissodassa. Kasakat joutuivat kansanmurhan kohteeksi vuosina 1919–1921*lähde?*.

Aiheesta muualla
----------------

* Venäjä. Tietosanakirja 1909-1922, Täydennysosa 11. Runeberg.org.

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Don Republic
**Ryan Kuwabara** (s. 23. maaliskuuta 1972 Hamilton, Ontario) on kanadanjapanilainen entinen jääkiekkoilija ja nykyinen jääkiekkovalmentaja. Hän on Montreal Canadiensin 2. kierroksen varaus vuodelta 1990 mutta ei koskaan pelannut NHL-tasolla. Hän pelasi kaksi kautta Montrealin AHL-farmijoukkueessa. Maajoukkuetasolla Kuwabara edusti Japania.

Ura
---

Kuwabara pelasi vuodet 1989-1992 Kanadan OHL-juniorliigassa Ottawa 67's-joukkueessa ennen siirtymistään miesten sarjoihin. Montreal Canadiens varasi hänet vuonna 1990 2. kierroksella, ja syksyllä 1992 Kuwabara liittyi Canadiensin organisaation. Pelipaikka löytyi AHL-farmijoukkue Fredericton Canadiensin riveistä, jossa hän pelasi tuolla kaudella 10 ottelua. Niiden lisäksi hän pelasi 18 ottelua ECHL:ssa Wheeling Thunderbirdsin riveissä.
Kuwabara pelasi Frederictonissa vielä kauden 1993-1994 tehden 44 AHL-ottelussa 13 maalia ja 21 pistettä. Kuwabara siirtyi syksyllä 1994 pelaamaan Japaniin Kokudon joukkueeseen. Japanissa Kuwabara pelasi kahdeksan kautta ja siirtyi sitten kaudelle 2002-2003 Britannian Superliigan Belfast Giantsiin. Vuoden Belfastissa pelaamisen jälkeen hän palasi takaisin Japaniin Nippon Paper Cranesin joukkueeseen, joka pelasi Aasian jääkiekkoliigassa. Viiden kauden jälkeen Kuwabara siirtyi vielä vuodeksi Etelä-Koreaan Chuncheon High1 -joukkueeseen. Viimeiset pelinsä Kuwabara pelasi kaudella 2009-2010 Kanadassa amatöörijoukkue Dundas Real McCoys -joukkueessa.

### Maajoukkue

Kuwabara edusti Japania vuoden 1998 olympiaturnauksessa sekä MM-turnauksissa 1998, 2000, 2001, 2002 ja 2003. Vuonna 2001 hän toimi Japanin MM-joukkueen kapteenina.

### Valmentajana

Kuwabara aloitteli valmentajan uransa Ontarion Hamiltonissa kausilla 2010-2011 ja 2011-2012 toimimalla paikallisten seurojen U15 ja U16 valmentajana. Jälkimmäisellä kaudella hän toimi myös Stoney Creek Warriors joukkueen GM:n toimessa GOJHL-juniorisarjassa. Kaudella 2012-2013 Kuwabara oli Stoney Creekin joukkueessa sekä GM että päävalmentaja. Seuraavalle kaudelle liiga pysyi samana mutta joukkueeksi vaihtui Ancaster Avalanche. Ancasterin päävalmentaja-GM:na hän toimi neljän kauden ajan.
Kaudelle 2017-2018 Kuwabara vaihtoi isompiin ympyröihin ryhtyessään OHL-joukkue Saginaw Spiritin apuvalmentajaksi. Kaudella 2018-2019 hän toimi oman työn ohessa myös Kanadan U17 White -joukkueen videovalmentajana.
Kaudelle 2019-2020 Kuwabara vaihtoi OHL-joukkue Flint Firebirdsin valmennustehtäviin kahden kauden ajaksi. Tämän jälkeen oli aika astua juniorivalmennuksesta miesten joukkueiden valmentajaksi. Seuraava joukkue, jonka apuvalmentajana hän toimi, oli ECHL-liigassa pelannut Wheeling Nailers. Tässä tehtävässä hän oli vajaan kaksi kautta ennen siirtymistään marraskuussa 2022 takaisin OHL:aan Niagara IceDogsien päävalmentajaksi. Marraskuussa 2023 hän sai kuitenkin potkut päävalmentajan tehtävistä.

Lähteet
-------

1. ↑  Ryan Kuwabara The Internet Hockey Databasessa (englanniksi)
2. 1 2 3  Ryan Kuwabara *Elite Prospects*. Everysport Media Group AB.  (englanniksi)
**Väinö Fredrik Virtanen** (28. lokakuuta 1888 Huittinen – 6. syyskuuta 1969 Helsinki) oli suomalainen kauppaneuvos ja koulutarpeiden tukku- ja kustannusliike Oy Valistuksen toimitusjohtaja.

Väinö Virtasen vanhemmat olivat räätälimestari Frans Fredrik Virtanen ja Eufrosiina Johanna Ilén. Hän kävi Helsingissä Lithénin yksityisen kauppakoulun ja tuli Oy Valistuksen palvelukseen 20-vuotiaana vuonna 1908. 

Oy Valistus perustettiin vuonna 1901 alun perin nimellä *Kansanopettajain Osakeyhtiö Valistus*. Valistus kustansi vuosina 1906–1937 viikoittain ilmestynyttä Opettajain Lehteä. Valistus harjoitti koulu- ja opetustarvikkeiden ja paperitavarain myyntiä sekä koulu- ja oppikirjojen, lasten- ja nuortenkirjojen, matrikkeleiden ja ohjekirjojen julkaisua. 1920-luvun lopulla Valistus oli Suomen toiseksi suurin oppikirjojen tuottaja 30 prosentin markkinaosuudella.

Virtanen oli aluksi työssä Valistuksen varastossa ja toimi varastopäällikkönä. Hänestä tuli Valistuksen kaupallinen johtaja 1927 ja toimitusjohtaja 1933. Virtanen oli Valistuksen toimitusjohtajana aina eläkkeelle jäämiseensä saakka 1967. Virtanen sai talousneuvoksen arvon 1942 ja kauppaneuvoksen arvon 1959. Virtasen seuraajaksi Valistuksen toimitusjohtajana tuli hänen poikansa Kullervo Virtanen. Amer-yhtymä Oy osti Valistuksen kirjakustantamon 1979, yhtymä oli jo 1977 hankkinut omistukseensa kustannus- ja kirjapainoyhtiö Oy Weilin + Göös Ab:n. Nykyisin Valistuksen kulttuurikokoelman omistaa Amerin kulttuurisäätiö.

Väinö Virtanen oli naimisissa vuodesta 1918 Kaisu Maria Enokssonin (Sinisalo) kanssa. Heidän poikansa oli kauppaneuvos Väinö Kullervo Virtanen (1919–2003), joka oli Valistuksen toimitusjohtajana 1967-1979.

Teoksia
-------

* *Arpajaisvoitto* : yksinäytöksinen huvinäytelmä. Seuranäytelmiä n:o 188. Karisto 1915

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Biografiasampo : Väinö F. Virtanen
2. 1 2 3 4  Kuka kukin on 1954
3. ↑  Biografiasampo : Kullervo Virtanen
4. ↑  Kuka kukin on 1978

Kirjallisuutta
--------------

* *Juhlakirja kauppaneuvos Väinö F. Virtasen kunniaksi osakeyhtiö Valistuksen täyttäessä 60 vuotta* ; toim. V. Merikoski, Eero Salola ja Tauno Karilas. Valistus, Helsinki 1961

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Talousvaikuttajat

 |

 |
Sankt Gotthardin solan yläpuolella kulkeva viertotie on rakennettu vuosina 1827–1830 ja tasoitettu vuoden 1940 jälkeen.
**Viertotie** (ransk. *chaussée*) on kivi- tai sepelipäällysteisen (valta)tien vanha nimitys.

Viertoteitä tehtiin vilkkaan liikenteen tai raskaiden kuormien vuoksi. Kantava aluskerros oli kiviä tai karkeaa soraa ja 0,3–0,5 metriä paksu. Päällyste tehtiin pienistä luonnonkivistä tai sepelistä ja tiivistettiin raskaalla jyrällä.

Nimistössä
----------

Helsinkiin johtaneet suuret valtatiet ovat olleet nimiltään *Läntinen viertotie* (nyk. Mannerheimintie) ja *Itäinen viertotie* (nyk. Hämeentie), ruotsinkielisiltä nimiltään *Västra Chaussén* ja *Östra Chaussén*. Ne kivettiin 1860-luvulla. Helsingissä on edelleen Etelä-Haagassa katu nimeltä Vanha viertotie.

Lähteet
-------

1. ↑  *MOT Kielitoimiston sanakirja 2.0*. Hakusana *viertotie*. Kotimaisten kielten tutkimuskeskus ja Kielikone Oy, 2007.
2. 1 2  *Tietosanakirja, osa 10*. Hakusana *viertotie*. Helsinki: Tietosanakirja-osakeyhtiö, 1919. Teoksen verkkoversio (viitattu 14.1.2012).
3. ↑  *Tietosanakirja, osa 3*, s. 278. Hakusana *Helsinki* ja karttaliite. Helsinki: Tietosanakirja-osakeyhtiö, 1911. Teoksen verkkoversio (viitattu 14.1.2012).
4. ↑  Helsingin ympäristöhistoria: 1850, Liikenne *helsinki.fi*. Viitattu 22.2.2016.
Konstantin Stoilov
**Konstantin Stoilov** (5. lokakuuta (J: 23. syyskuuta) 1853 Filippopol – 5. huhtikuuta (J: 23. maaliskuuta) 1901 Sofia) oli bulgarialainen poliitikko, joka toimi Bulgarian pääministerinä vuosina 1887 ja 1894–1899.

Stoilov kävi koulunsa Konstantinopolin amerikkalaisessa koulussa Robert Collegessa ja väitteli myöhemmin oikeustieteen tohtoriksi Heidelbergin yliopistossa Saksassa. Bulgarian itsenäistyttyä hän oli vuonna 1879 jäsenenä Tărnovossa kokoontuneessa komissiossa, joka laati luonnoksen maan uudeksi perustuslaiksi, sekä valtuuskunnassa, joka tarjosi Bulgarian kruunua Battenbergin prinssi Aleksanterille. Stoilovista tuli sen jälkeen ruhtinas Aleksanterin kansliapäällikkö, ja hän oli yksi tämän tärkeimpiä neuvonantajia aina vuoteen 1881, jolloin ruhtinas peuutti perustuslain. Konservatiivinen Stoilov vaikutti siihen, että Aleksanterin ja liberaalien hallitseman kansalliskokouksen välille syntyi kitkaa. Vuosien 1881–1883 poikkeushallinnon aikana Stoilov oli ajoittain ministerinä ja perustuslain palauttamisen jälkeen 1883–1884 oikeusministerinä.

Ruhtinas Aleksanterin luovuttua kruunusta Stoilov oli ensin syyskuusta 1886 heinäkuuhun 1887 oikeusministerinä Vasil Radoslavovin hallituksessa ja sen jälkeen parin kuukauden ajan itse pääministerinä. Hän erosi, kun uusi ruhtinas Ferdinand I oli valittu, ja teki näin tietä Stefan Stamboloville. Stoilov jatkoi vielä joulukuuhun 1888 Stambolovin hallituksen oikeusministerinä, mutta jättäytyi sitten oppositioon Stambolovia vastaan. Stoilov palasi pääministeriksi Stambolovin kukistuttua toukokuussa 1894 ja jatkoi tehtävässä tammikuuhun 1899. Hänen pääministerikaudellaan Bulgariaa modernisoitiin, suhteita Länsi-Eurooppaan tiivistettiin ja välit Venäjään normalisoitiin helmikuussa 1896. Stoilov myös perusti konservatiivisen Kansanpuolueen ja toimi sen johtajana.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Konstantin Stoilov (englanniksi) *Encyclopædia Britannica Online Academic Edition*. Viitattu 4.1.2014.
2. 1 2 3  *Nordisk familjebok* (1918), s. 95 (ruotsiksi) Runeberg.org. Viitattu 4.1.2014.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Konstantin Stoilov** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
Intuitive Machines yhtiön kuuoperaatioiden laitos Houstonin avaruuskeskuksessa.
**Intuitive Machines Inc.** on amerikkalainen ilmailu- ja avaruusalan yritys, jonka pääkonttori sijaitsee Houstonissa, Texasissa. Yhtiö on suunnitellut muun muassa ilmalla liikkuvia droneja ja avaruusaluksia, kuten *Universal Reentry Vehicle:n (URV)* ja, Nova-C kuulaskeutujan.Yhtiö on listattu Nasdaqissa ja se on rekisteröity Delawareen.

Yhtiön perustivat vuonna 2013 Stephen Altemus, Kam Ghaffarian ja Tim Crain. Aiemmin yksityisomisteinen *Intuitive Machines, LLC* tuli julkiseksi osakeyhtiöksi fuusioiduttuaan helmikuussa 2023 *Inflection Point Acquisition Corp* yhtiön kanssa.

Intuitive Machines on tehnyt kolme sopimusta NASA:n *Commercial Lunar Payload Services (CLPS)* -ohjelman kaupallisista kuormansiirtopalveluista, joiden avulla toimitetaan hyötykuormia Kuun pinnalle. Yhtiön valmistama *Odysseus* niminen Nova-C laskeutuja laskeutui onnistuneesti Kuuhun 22. helmikuuta 2024.

Lähteet
-------

1. ↑  Certificate of Incorporation of Intuitive Machines, Inc *www.sec.gov*. Viitattu 23.2.2024.
2. ↑  Jeff Foust: Intuitive Machines completes SPAC merger *SpaceNews*.  14.2.2023. Viitattu 23.2.2024. (englanniksi)
3. ↑  Odysseus laskeutui onnistuneesti pienistä teknisistä ongelmista huolimatta – "Tervetuloa Kuuhun" *Yle Uutiset*.  22.2.2024. Viitattu 23.2.2024.

Aiheesta muualla
----------------

* Yhtiön viralliset kotisivut
**Neljän tuulen talo** (*Odd Man Out*) on Carol Reedin ohjaama brittiläinen draamaelokuva vuodelta 1947. Pohjois-Irlantiin sijoittuvan mustavalkoisen elokuvan pääosia näyttelevät James Mason, Robert Newton ja Kathleen Ryan.

Juoni
-----

Toisen maailmansodan jälkeisessä Pohjois-Irlannissa vastarintaliikkeen johtaja Johnny McQueen (James Mason) tappaa vahingossa vartijan epäonnistuneessa ryöstöyrityksessä, jolla pyrkii rahoittamaan ryhmänsä toimintaa. Poliisin etsimänä McQueen kärsii myös omantunnon tuskia tapauksen johdosta. Kaikkien tuntemasta miehestä luvataan iso löytöpalkkio, minkä jälkeen McQueen saa huomata, ettei entisiin ystäviinkään voi enää luottaa.

Vastaanotto
-----------

*Neljän tuulen talo* palkittiin ensimmäisessä Bafta-palkintogaalassa 1949 parhaana brittielokuvana ja oli Oscar-ehdokkaana leikkauksestaan.

Sekä ohjaaja Carol Reed että näyttelijä James Mason pitivät *Neljän tuulen taloa* oman uransa parhaana elokuvatyönä. Ohjaaja Roman Polanski on usein maininnut sen suosikkielokuvanaan.

Elokuva sai Suomessa ensi-iltansa tuoreeltaan 1947 ja uudelleen 1959. Se on esitetty televisiossa 1966 (TV1) ja 1987 (TV3) sekä julkaistu DVD:nä 2009. *Helsingin Sanomien* tv-sivulla marraskuussa 1987 Mikael Fränti piti James Masonia ainoana oikeana näyttelijänä rooliin, koska tämä kykenee antamaan siihen itsestään kekseliäisyytensã ja luovuutensa ansiosta. Fräntistä *Neljän tuulen talo* osoittaa myös ohjaaja Reedin kykyä luoda lataavia tilanteita ja ahdistavia tunnelmia. Myös Robert Kraskerin mustavalkokuvaus on hänestä erinomaista, ja monet mestarilliset kohtaukset seuraavat toisiaan Johnny McQueenin kujanjuoksussa läpi öisen ja lumisen Belfastin.

Uusintaversio
-------------

Robert Alan Arthurin ohjaama ja Sidney Poitierin tähdittämä *Viimeinen laukaus* (The Lost Man, 1969) on uudelleenfilmatisointi samasta tarinasta, sijoitettuna Pohjois-Irlannin levottomuuksien sijaan Yhdysvaltojen kansalaisoikeustaisteluihin.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  *Neljän tuulen talo* Elonet.
2. ↑   Hakutulos 'odd man out', awards.bafta.org. Viitattu 9.3.2024.
3. ↑  Hakutulos 'odd man out' *awardsdatabase.oscars.org*. Viitattu 9.3.2024.
4. 1 2  Odd Man Out (1947) James Mason, Kathleen Ryan, Robert Newton, Cyril Cusack *Internet Archive*. Viitattu 9.3.2024.
5. ↑  Fränti, Mikael: Ankara pakomatka öisillä kaduilla.  *Helsingin Sanomat*, 17.11.1987, s. 44. Näköislehti (maksullinen).
6. ↑  Sidney Poitier obituary.  *The Guardian*, 6.1.2022. Artikkelin verkkoversio. Viitattu 9.3.2024.
**TAI Kaan** tai **TF** (Turkish Fighter, suom. *turkkilainen hävittäjä*), aiemmin **TF-X**, on turkkilaisen Turkish Aerospace Industriesin (TAI) ja brittiläisen BAE Systemsin kehittämä viidennen sukupolven jokasään suihkuhävittäjälentokone. Turkissa kone tunnetaan nimellä *Milli Muharip Uçak* (MMU), suom. *kansallinen hävittäjälentokone*.

Kehitys
-------

TF-X:n malli
Kehitys alkoi 2010-luvun alussa, kun Turkissa päätettiin suunnitella oma seuraavan sukupolven hävittäjälentokone, joka korvaisi F-16 -koneet. Puolustusvirasto valitsi Turkish Aerospace Industries koneen suunnittelijaksi toukokuussa 2016. Tammikuussa 2017 TAI ja BAE systems päättivät yhdessä, että BAE avustaa hävittäjän suunnittelussa noin 100 miljoonan punnan sopimuksella.

TF-X:n malli Pariisin ilmailunäyttelyssä 2019
Nimi *Kaan* annettiin toukokuussa 2023 pidetyssä tilaisuudessa. Valmiin koneen ensimmäisen lennon oli määrä tapahtua vuoden 2023 lopussa, mutta se lennettiin 21. helmikuuta 2024. Turkin ilmavoimat saisivat koneitaan vuoteen 2030 mennessä.

TAI Kaan on kaksimoottorinen viidennen sukupolven hävittäjä eli esimerkiksi sisältää kehittynyttä häiveteknologiaa, materiaaleja, digitaalisia järjestelmiä ja AESA-tutkan sekä pystyy ns. supercruiseen (yliääninopeuteen ilman jälkipoltinta). Kone on suunniteltu ensisijaisesti ilmaherruushävittäjäksi, mutta kykenee luultavasti moniin tehtäviin. Tulevaisuudessa hävittäjä voisi ohjata miehittämättömiä lennokkeja, kuten Bayraktar Kızılelmaa.

Käyttäjät
---------

 Turkki

* Turkin ilmavoimat (tulevaisuudessa)

Lähteet
-------

1. ↑  F-35-ohjelmasta pois potkittu Turkki kehitti oman uuden sukupolven monitoimihävittäjän *Ilta-Sanomat*.  5.5.2023. Viitattu 25.10.2023.
2. ↑  TAI, Aselsan sign preliminary agreement for TF-X development *www.airrecognition.com*. Viitattu 25.10.2023.
3. ↑  Turkey’s Kaan Next-Generation Fighter Has Flown *The War Zone*. Viitattu 22.2.2024.
4. ↑  Turkey dubs 5th gen fighter ‘KAAN,’ sees other domestic aircraft milestones *Breaking Defense*. Viitattu 25.10.2023.
5. ↑  TAI Kaan (TF-X / F-X) *www.militaryfactory.com*. Viitattu 25.10.2023.

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:TAI TF Kaan
**Carl Spitzweg** (5. helmikuuta 1808 München – 23. syyskuuta 1885 München) oli saksalainen taidemaalari.

Elämä ja ura
------------

Spitzweg opiskeli taidetta enimmäkseen ominpäin ja työskenteli Münchenissä. Hän elätti itsensä jonkin aikaa apteekin proviisorina kotikaupungissaan ja siirtyi vasta myöhään täysin taideuralle. Hän asui Münchenissä pienessä asunnossa kerrostalossa, josta oli näköala vanhaan kaupunkiin, jonka vaikutus näkyy myös hänen maalauksissaan. Vuonna 1851 hän teki Eduard Schleichin kanssa opintomatkan Pariisiin, Lontooseen ja Antwerpeniin.

Paitsi romanttisen haavemaisia maisemia Spitzweg maalasi Biedermaier-ajan elämästä pienikokoisia ja tarkkapiirteisiä humoristisen idyllimäisiä laatukuvia, joissa hän tavallisesti esittää määrättyjä tyyppejä (yksinäisiä runoilijoita, oppineita, yövartioita, erakoita ynnä muuta). Vuodesta 1844 Spitzweg oli *Fliegende Blätter* -lehden innokkaana ja ansiokkaana avustajana. Spitzwegin teoksista on julkaistu *Spitzweg-Mappe* (1887–88) ja *Spitzweg-Album* (1896).

* Lukutoukka, 1850.*Lukutoukka*, 1850.
* Haaremissa, 1855 jälkeen.*Haaremissa*, 1855 jälkeen.
* Köyhä runoilija, 1839.*Köyhä runoilija*, 1839.

Lähteet
-------

1. 1 2  Carl Spitzweg *Salmonsens konversationsleksikon*.  1915-1930. Viitattu 25.3.2022.
2. 1 2 3  Carl Spitzweg *Tietosanakirja*.  1909-1922. Viitattu 25.3.2022.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Carl Spitzweg** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Latvia
* Tšekki
* Australia
* Kreikka
* Kroatia
* Alankomaat
* Puola
* Vatikaani

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz
* Musée d'Orsay
* RKD Artists
* Städel
* Te Papa (New Zealand)
* ULAN

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* RISM
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**Vega** oli suomalainen Raumalla vuonna 1880 rakennettu kolmimastoinen parkki, jonka saksalainen sukellusvene upotti ensimmäisen maailmansodan aikana Atlantilla Irlannin rannikon edustalla 8. maaliskuuta 1917. Laivan mukana hukkuivat sen päällikkö, merikapteeni William Nylund ja laivapoika Aarne Laitinen.

Laivan omisti vuoteen 1888 kauppias P. Sallmen, sen jälkeen kauppias, kunnallisneuvos J. W. Söderlund ja vuodesta 1905 kauppias John Nurminen. Helmikuussa 1894 Vega avusti Atlantilla New Yorkista Jaavalle matkalla ollutta merihätään joutunutta englantilaista Montgomery Castle-laivaa Fayaliin. Huhtikuussa 1912 englantilainen höyrylaiva Fourmaline törmäsi Englannin kanaalissa Vegaan niin että laiva jouduttiin hinaamaan Doveriin korjattavaksi. Vega oli tuolloin suolalastissa matkalla Espanjasta Kotkaan. 

Vega liikennöi ensimmäisen maailmansodan aikana Atlantilla Englannin länsirannikon ja Yhdysvaltojen välillä. Viimeiselle matkalleen Vega lähti Jamaikalta Montagu Baystä 23. tammikuuta 1917 puulastissa kohti Liverpoolia. 8. maaliskuuta Irlannin rannikon lähellä saksalainen sukellusvene alkoi tulittaa sitä kranaateilla ja miehistölle annettiin vain muutama minuutti aikaa siirtyä pelastusveneisiin. Laivan päällikkö Nylund lähti hakemaan laivan papereita laivan salongista. Kun hän oli vielä salongissa saksalainen sukellusvene alkoi pommittaa laivan kylkeä ja pelastusveneet työnnettiin irti laivasta. Kun pelastusveneet olivat ehtineet jonkin matkan päähän laivasta huomattiin että Nylund oli vielä laivan peräkannella asiakirjasalkku mukanaan. Veneet yrittivät palata hakemaan häntä mutta ankara merenkäynti alkaa täyttää niitä vedellä ja veneiden välimatka Vegaan kasvoi. Tässä yhteydessä myös laivapoika Aarne Laitinen suistui pelastusveneestä mereen. Pelastusveneistä nähtiin Vegan vielä puolenyön aikaan ajelehtivan pinnalla. Pelastusveneet pääsivät seuraavana päivänä Small Skellingin saaren tuntumaan mutta eivät päässeet rantautumaan. Englantilainen höyrylaiva Philadelphia pelasti veneissä olleet 10. maaliskuuta aamulla. Heidät kuljetettiin partioveneellä Irlannin rannikolle Cahercireen kylään ja sieltä he pääsivät jatkamaan matkaa Liverpooliin, jossa lähin Venäjän keisarikunnan konsulinvirasto sijaitsi.

Vegan rakensi Raumalla laivanrakennusmestari Emmanuel Urnberg. Laivan pituus oli 46.97 metriä, leveys 9.45 metriä, bruttovetoisuus 452 tonnia ja nettovetoisuus 399 tonnia. Puusta rakennetun laivan pohja oli kuparivuorattu laivamatojen tuhojen estämiseksi.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Rauman alusrekisteri : Vega 1880
2. 1 2  Vilho Savolainen : Läpi saksalaisten sukellusveneiden saartolinjojen. Raumalaisen parkkilaiva "Vegan" matka ja sen tuhoutuminen, Hakkapeliitta, 18.02.1936, nro 7, s. 12, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
**Carl Johan Magnus von Törne** (25. marraskuuta 1884 Viipuri – 5. kesäkuuta 1938 Pori) oli suomalainen juristi, joka toimi Rosenlewin toimitusjohtajana vuosina 1921–1938. Törne oli aikansa merkittävimpiä suomalaisia teollisuusjohtajia.

Törne kirjoitti ylioppilaaksi Helsingin Nya svenska läroverketistä vuonna 1902, jonka jälkeen hän valmistui Helsingin yliopistosta filosofian kandidaatiksi 1907 ja lakitieteiden kandidaatiksi 1912. Varatuomarin arvon Törne sai 1914. Hn työskenteli Helsingissä vt. oikeusneuvosmiehenä 1916–1917, Suomen Paperi- ja Puumassateollisuuden Työnantajaliiton asiamiehenä 1917–1918, Pohjoismaiden Osakepankin Tampereen konttorinjohtajana 1918–1919, Pohjoismaiden Yhdyspankin Tampereen konttorin apulaisjohtajana 1919–1921, kunnes hänet nimittiin Oy W. Rosenlew Ab:n toimitusjohtajaksi Poriin.

Ruotsalaista kansanpuoluetta edustanut Törne oli Porin kaupunginvaltuuston jäsen vuodesta 1923 lähtien ja kuului myös Porin kaupunginhallitukseen.

Carl von Törnen vanhemmat olivat pankinjohtaja Johan Olof Reinhold von Törne (1849–1910) ja Olga Elisabeth Alexandrine von Knorring (1856–1946). Hänen veljiään olivat säveltäjä Bengt von Törne ja historioitsija Per Olof von Törne. Veljeksista neljäs oli hovioikeuden auskultantti Nils Lennart von Törne (s. 1891), joka surmattiin sisällissodan aikana Akaassa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Toimitusjohtaja Cerl von Törne kuollut.  *Helsingin Sanomat*, 8.6.1938, s. 2. HS Aikakone (vain tilaajille). Viitattu 12.10.2020.
2. 1 2  *Aikaiskirja 1934 : henkilötietoja nykypolven suomalaisista*, s. 698. Helsinki: Otava, 1934. Projekt Runeberg.
3. ↑  Törne von, Nils Lennart *Suomen sotasurmat 1914–22*.  5.3.2002. Valtioneuvoston kanslia.  Arkistoitu 18.10.2020. Viitattu 12.10.2020.