recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
San Martin -tutkimusaseman sijainti. Karhusaari sijaitsee sen lähellä.
**Karhusaari** on kallioinen saari Margueritenlahdella Etelämantereella. Saaren sijainti on (68°11'00"S) eteläistä leveyttä ja (67°04'00"W) läntistä pituutta. Saari sijaitsee Grahaminmaassa lähellä argentiinalaista San Martinin tutkimustukikohtaa Antarktiksen niemimaalla. Saari on muodostunut laavakivestä, jonka alla on intrusiivinen juoni ja metamorfista kiveä.

Saaren tunsivat tiettävästi brittiläisen Graham Landin retkikunta (1934–1937) sekä yhdysvaltalainen Antarctic Service -retkikunta 1939–41. Molempien retkikuntien perusleiri sijaitsi Stoningtonin saarella. Saaren nimesi Karhusaareksi 1947 Britannian hallituksen alla toimiva Falklands Islands Dependencies Survey -organisaatio (FIDS). Saari sai nimensä yhdysvaltalaisen retkikunnan lippulaivan mukaan, joka vieraili saarella vuonna 1940.

Lähteet
-------

1. ↑  Bear, Islote *Data management and spatial data services*. Australian Antarctic Data Centre. Viitattu 3.4.2016.
2. ↑  National Research Council (U.S.) Committee on Polar Research: *Polar Research: A Survey*, s. 30. National Academies, 1970.
3. ↑  Bear Island: Antarctica *Geographical names*. Geographic.org. Viitattu 3.4.2016.
**Käsikirjojen yhteenveto** (m.kreik. Τεχνῶν συναγωγή, *Tekhnōn synagōgē*) oli Aristoteleen kirjoittama teos, joka käsitteli retoriikan taidon historiaa. Se ei ole säilynyt nykyaikaan.

Teos tunnetaan muun muassa Diogenes Laertioksen Aristoteleen teosten luettelosta. Tämän mukaan teos oli kahden kirjan laajuinen. Hesykhios ja Ptolemaios sanovat sen kuitenkin käsittäneen vain yhden kirjan. Teoksen nimen *synagōgē* tarkoittaa sekä "kokoelmaa" että "yhteenvetoa", tässä tapauksessa todennäköisemmin jälkimmäistä. Diogenes kutsuu teosta toisessa yhteydessä nimellä *Puhujien lyhennelmä* (Ἐπιτομὴ τῶν ῥητόρων, *Epitomē tōn rhētorōn*).

Teoksen nimestä voidaan kenties päätellä, että teos on ollut sisällöltään yhteenveto retoriikkaa käsittelevistä teoksista. Teos on mahdollisesti kirjoitettu vuosien 343–342 jälkeen, jolloin Filippos II teki Aristoteleesta poikansa Aleksanterin opettajan, sillä retoriikkaa on kuulunut keskeisesti opetettuihin aineisiin. Teosta on kuitenkin ehdotettu myös jonkinlaiseksi kulttuurihistoriallisen aineiston kokoelmaksi, joka ei olisi Aristoteleen omaa tuotantoa, mutta silti koottu tämän peripateettisessa koulussa.

Aristoteleen kadonneiden teosten joukkoon kuuluu myös useita muita retoriikkaa käsittelevien käsikirjojen yhteenvetoja. Eräs toinen niistä joista tiedetään hieman enemmän oli nimeltään *Theodekteen käsikirjan yhteenveto*.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Diogenes Laertios (DL): *Merkittävien filosofien elämät ja opit* V.24. Suomennos Marke Ahonen.
2. 1 2  Wians, William Robert: *Aristotle’s Philosophical Development: Problems and Prospects*, s. 3. Rowman & Littlefield, 1996. ISBN 0847680444. Teoksen verkkoversio.
3. 1 2 3 4 5  Blum, Rudolf & Wellisch, Hans H.: *Kallimachos: The Alexandrian Library and the Origins of Bibliography*, s. 85. Wisconsin Studies in Classics. University of Wisconsin Press, 2011. ISBN 0299131742. Teoksen verkkoversio.
4. ↑  DL II.104.
**Vagharinvinttikoira** on intialainen koirarotu. Sillä ei ole FCI:n tunnustusta.

Ulkonäkö
--------

Rotu on kookas ja muistuttaa ulkoisesti englanninvinttikoiraa tai sileäkarvaista salukia. Kuono on pitkänomainen ja korvat riippuvat (alaspäin kaartuvat). Silmät ovat kirkkaat. Häntä kaartuu normaalisti selän ylle, mutta suoristuu metsästäessä. Säkäkorkeus on 50-60 cm. Karvapeite on lyhyt, ohut ja kiiltävä; väriltään keltaisenruskea, ruskea, musta tai edellä mainittujen värien yhdistelmä.

Luonne ja käyttäytyminen
------------------------

Vagharinvinttikoira puolustaa vartioimaansa leiriä niin aggressiivisesti, että siellä vierailua pidetään vaarallisena.

Alkuperä
--------

Saurashtrassa Gujaratin osavaltiossa elävä vaghari-paimentolaisheimo kasvattaa rotua. Sen tehtävä on vartioida leirejä tunkeilijoita vastaan, mutta sitä käytetään myös villisian, kauriin, sakaalin ja suden metsästykseen. Toisinaan sillä metsästetään myös pienriistaa, kuten villikaniineja. Sillä on niin hyvä hajuaisti, että se sopii myös haavoittuneen eläimen jäljitykseen. Toisinaan koirat harhautuvat laumassa metsästysretkille ilman omistajiaan, ja yhdessä ne kykenevät tappamaan jopa leopardin.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6  Morris, Desmond. *Dogs - The Ultimate Dictionary of Over 1000 Dog Breeds*, s. 623. Trafalgar Square, 2008: North Pomfret, Vermont.
2. 1 2 3 4 5 6 7 8  Canton, Mario. *Levrieri e segugi primitivi*, s. 288-289. Antonio Crepaldi Editore, 2012: Porto Viro, Italia.
3. ↑  Hancock, David. *Sighthounds - Their Form, Their Function and Their Future*, s. 114. The Crowood Press: Ramsbury, Marlborough, Wiltshire, 2012. ISBN 978-1-84797-392-4.
**Ryan Cochran-Siegle** (s. 27. maaliskuuta 1992) on yhdysvaltalainen alppihiihtäjä, joka kilpailee vauhtilajeissa. Hän saavutti supersuurpujottelussa olympiahopeaa vuonna 2022. Hänen äitinsä, Barbara Cochran, on pujottelun olympiavoittaja Hänen serkkujaan ovat alppihiihtäjät Jimmy Cochran, Robby Kelley, Tim Kelley, Jessica Kelley ja Roger Brown.

Nuorten maailmanmestaruuskilpailuissa Cochran-Siegle voitti kultaa vuonna 2012 sekä syöksylaskussa että alppiyhdistetyssä. Schladmingin MM-kilpailuissa 2013 hän sijoittui supersuurpujottelussa 15:nneksi. Pyeongchangin olympialaisissa 2018 hän oli suurpujottelussa yhdestoista ja supersuurpujottelussa neljästoista. Åren MM-kilpailuissa 2019 hän sijoittui supersuurpujottelussa 11:nneksi ja syöksylaskussa 12:nneksi. Pekingin olympialaisissa 2022 hän sijoittui syöksylaskussa 14:nneksi ja saavutti supersuurpujottelussa hopeaa 0,04 sekuntia kilpailun voittanutta Matthias Mayeria hitaampana. Courchevelin / Méribelin MM-kilpailuissa 2023 hän oli alppiyhdistetyssä kymmenes.

Alppihiihdon maailmancupissa Cochran-Siegle kilpaili ensimmäisen kerran Lake Louisessa marraskuussa 2011. Ensimmäiset maailmancupin pisteensä hän sai joulukuussa 2011 Beaver Creekin supersuurpujottelusta, jossa hän sijoittui 29:nneksi. Kymmenen parhaan joukkoon hän sijoittui ensimmäisen kerran oltuaan kymmenes Santa Caterinan alppiyhdistetyssä joulukuussa 2016. Toisen kerran hän saavutti saman sijoituksen Kranjska Goran suurpujottelussa maaliskuussa 2018. Ensimmäisen palkintosijansa hän saavutti oltuaan toinen Val Gardenan syöksylaskussa jououkuussa 2020. Kymmenen päivää myöhemmin Cochran-Siegle saavutti ensimmäisen maailmancupin osakilpailuvoittonsa Bormion supersuurpujottelussa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Ryan Cochran-Siegle Kansainvälinen hiihtoliitto (FIS).  (englanniksi)
2. ↑  Lucky number one for Ryan Cochran-Siegle fisalpine.com. Viitattu 15.12.2012. (englanniksi)
3. ↑  Ryan Cochran-Siegle alpine.usskiteam.com. Viitattu 15.12.2012. (englanniksi)
**Farai** (m.kreik. Φαραί, lat. *Pharae*) oli antiikin aikainen kaupunki ja kaupunkivaltio (*polis*) Boiotiassa Kreikassa.

Farai sijoitetaan yleensä nykyisen Chalkídan kunnan alueelle noin kaksi kilometriä etelään nykyisestä Paralía Avlídoksesta. Sijaintipaikka on kuitenkin epävarma. Farain kaupunkivaltion hallussa ollut alue oli suhteellisen pienikokoinen, ja sen kooksi on arvioitu alle 25 neliökilometriä.

Farain historiasta ei tiedetä paljoakaan. Kaupungin tiedetään olleen olemassa poliksena suuren osan klassista kautta ja ainakin vielä hellenistisen kauden alussa vuonna 323 eaa. Kaupunki on luetteloitu polikseksi eli itsenäiseksi kaupunkivaltioksi sillä perusteella, että monet seikat tukevat tällaista tulkintaa, vaikka sitä ei suoraan kutsutakaan polikseksi missään antiikin aikaisessa lähteessä. Kaupunki muun muassa löi omaa hopearahaa 400-luvulta eaa. ja pronssirahaa 300-luvulta eaa. lähtien.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Hansen, Mogens Herman & Nielsen, Thomas Heine: "215 Pharai", *An Inventory of Archaic and Classical Poleis*. An Investigation Conducted by The Copenhagen Polis Centre for the Danish National Research Foundation. Oxford: Oxford University Press, 2004. ISBN 0-19-814099-1.
2. ↑  Pharai? *Pleiades*. Viitattu 1.2.2018.
3. ↑  Hansen, Mogens Herman: Index of characteristics that indicate polis status of 541 communities not explicitly called polis in Archaic and/or Classical sources Copenhagen Polis Centre.  Arkistoitu 24.7.2011. Viitattu 1.2.2018.
**Ryan Gauld** (s. 16. joulukuuta 1995 Aberdeen) on skotlantilainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan hyökkäävä keskikenttäpelaaja. Hän on edustanut vuodesta 2014 lähtien Portugalin pääsarjassa Primeira Ligassa pelaavaa Sporting CP:tä.

Ennen siirtymistään Portugaliin Gauld edusti Skotlannin valioliigassa pelaavaa Dundee Unitedia.

Seurajoukkueura
---------------

### Dundee United

Vuonna 2006 seuran junioreihin liittynyt Gauld teki debyyttinsä Dundee Unitedin paidassa Skotlannin valioliigassa kauden 2011–2012 viimeisessä ottelussa Motherwelliä vastaan. Hänestä tuli seuraavilla kausilla yksi Unitedin avainpelaajista, yhdessä toisten nuorten lupausten Andrew Robertsonin ja John Souttarin kanssa.

Gauld oli ehdolla Skotlannin vuoden nuoreksi pelaajaksi kaudella 2013–2014, mutta tunnustus meni lopulta hänen joukkuetoverileen Robertsonille.

### Sporting CP

Gauld siirtyi Sportingiin heinäkuussa 2014, arviolta kolmen miljoonan punnan siirtosummalla. Gauld solmi uuden seuransa kanssa heti kuusivuotisen sopimuksen, jossa on 60 miljoonan euron ulosostopykälä.

Debyyttikautensa aluksi Sporting laittoi Gauldin toiseksi korkeimmalla sarjatasolla pelaavaan reservijoukkueeseensa, joskin päävalmentaja Marco Silva nimesi harjoituspeleissä vakuuttaneen Gauldin Mestarien liigaan 25 pelaajan listalle.

Debyyttinsä Primeira Ligassa Gauld teki 18. tammikuuta 2015 ottelussa Rio Avea vastaan, tullen vaihdosta kentälle 65. minuutin kohdalla. Ykkösjoukkueessa hän oli debytoinut jo edellisvuoden lopulla liigacupissa.

Maajoukkueura
-------------

Gauld on edustanut Skotlantia useissa eri ikäkausimaajoukkueissa. Syyskuussa 2014 hänet valittiin A-maajoukkueen mukaan EM-karsintaotteluihin Georgiaa ja Puolaa vastaan, muttei pelannut kummassakaan ottelussa.

Lähteet
-------

1. 1 2  Ryan Gauld Transfermarkt-sivustolla (englanniksi) Viitattu 18.7.2014.
2. 1 2  Marjoribanks, Brian: Ryan Gauld follows in footsteps of Ronaldo and Figo at Sporting Lisbon *Daily Mail*.  2.7.2014. DMG Media. Viitattu 18.7.2014. (englanniksi)
KloperoKloperon rinnettä.

|  |  |
| --- | --- |
| Sijainti | 
Jalasjärvi, Suomi |
| Korkeus merenpinnasta | 
193 m |

|  |  |
| --- | --- |
| Koordinaatit | 
62° 18′ P, 23° 01′ IView and modify data on Wikidata  |

muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa WikidataaTietolaatikon dokumentaatioNäytä Wikidatasta tulevat arvot

**Klopero** tai **Kloperovuori** on 193 metriä korkea mäki Koskuella, Kurikan eteläosassa lähellä Parkanon rajaa. Klopero on entisen Jalasjärven kunnan korkein kohta, ja se sijaitsee Ison Madesjärven koillisrannalla. Kloperon korkein kohta on noin 50 metriä Ison Madesjärven ja läheisen Vähän Madesjärven vedenpintaa ylempänä.

Kloperoa peittävät kooltaan melko pienet kivenmurikat eli *kloperot*. Paikoitellen mäen eteläreunalla murikat ovat kuin kiviaidan muodostelmassa. Kloperon huipulla kasvaa mäntyjä. Kloperon rinteillä on muinaisrantoja ajalta, jolloin Itämeren edeltäjä kuroutui Ancylusjärveksi.

Kloperon koillispuolella sijaitsevat Madesvuori-niminen mäki ja Kloperoneva-niminen suoalue. Kaakossa mäki rajoittuu Saunamaanrämäkän suohon.

Lähteet
-------

1. 1 2  Kansalaisen Karttapaikka Maanmittauslaitos. Viitattu 10.10.2010.
2. 1 2 3  Kloperovuori Jalasjärven Luontoyhdistys Luhurikka. Viitattu 10.10.2010.
3. ↑  Nevala, Aino et. al: "Koskutpuiden kylä", *Suomesta pois Koskuelle: totta ja tarinaa Koskuen kylästä*, s. 415. Jalasjärven kansalaisopiston Koskuen kyläkirjan toimituskunta, 2003. ISBN 952-91-6647-8.
4. ↑  Nevala, Aino et. al: "Itämeren vaiheet ja veden aika Jalasjärvellä", *Suomesta pois Koskuelle: totta ja tarinaa Koskuen kylästä*, s. 418. Jalasjärven kansalaisopiston Koskuen kyläkirjan toimituskunta, 2003. ISBN 952-91-6647-8.

Aiheesta muualla
----------------

* Kloperovuori Jalasjärven Luontoyhdistys Luhurikan sivuilla
**AquAdvantage-lohi** on yhdysvaltalaisen AquaBounty Technologiesin kehittämä geenimuunneltu lohen (*Salmo salar*) lajike. Siitä tuli 19. marraskuuta 2015 maailman ensimmäinen elintarvikkeeksi hyväksytty geenimuunneltu eläin, kun Yhdysvaltain elintarvike- ja lääkevirasto FDA julkisti tutkimustuloksensa, joissa kala todettiin turvalliseksi, ja salli lajikkeen elintarvikekäytön Yhdysvalloissa.

Geenimuuntelu
-------------

AquAdvantage-lohi on muodostettu siirtämällä Atlantin rannikolla luontaisena elävälle lohelle Tyynenmeren rannikon kuningaslohesta (*Oncorhynchus tshawytscha*) sekä kivinilkkoihin kuuluvasta kalalajista *Zoarces americanus* eristettyjä geenejä, jotka säätelevät kalan kasvuhormonin tuotantoa. Muunneltu lohi saavuttaa täyden koon noin puolessa siitä ajasta, mikä tavallisen lohen kasvuun kestää.

Elintarvikekäyttö
-----------------

AquaBounty Technologies tarjosi muunneltua lohilajiketta FDA:lle tutkittavaksi ja hyväksyttäväksi jo vuonna 1995. Pitkään kestäneissä FDA:n tutkimuksissa todettiin AquAdvantage-lohen olevan ihmisten ravintona yhtä turvallinen kuin tavallisen lohen ja vastaavan sitä myös ravintoarvoltaan. Tutkimuksissa arvioitiin myös lohen ympäristövaikutuksia. Kaloja tai niiden munia ei saa päästää luontoon, ja lohia kasvatetaan vain kahdessa sisämaassa sijaitsevassa kasvattamossa Kanadassa ja Panamassa.

Lähteet
-------

1. 1 2  FDA Has Determined That the AquAdvantage Salmon is as Safe to Eat as Non-GE Salmon *FDA Consumer Updates*.  19.11.2015. U.S. Food and Drug Administration. Viitattu 21.11.2015. (englanniksi)
2. 1 2 3  Kyyrö, Sampo: GMO-eläintä saa nyt kasvattaa elintarvikkeeksi – Munat pidettävä tarkasti suojassa *Tekniikka & Talous*.  20.11.2015. Viitattu 21.11.2015.
3. ↑  Bodnar, Anastasia: Risk assessment and mitigation of AquAdvantage salmon  16.10.2010. Biology Fortified. Viitattu 21.11.2015. (englanniksi)
**Paarma** (oikealta nimeltään **Seppo Salmi**) on suomalainen reggaeartisti ja useista rytmimusiikkiyhtyeistä tunnettu kitaristi. Hänestä käytetään epävirallisissa yhteyksissä toisinaan myös artistinimeä **Seppo Paarma**.

Paarma julkaisi ensimmäisen sooloalbuminsa *Pidä liekkis* syksyllä 2005. Hän on lisäksi ollut mukana vokalistina muun muassa Salamaryhmässä ja Komposti Soundin mikkimiehenä. Vuonna 2002 Paarma esiintyi Nopsajalan kanssa Pelle Miljoonan ja Ylivoiman yhteisalbumilla kappaleessa "Tahmea ansa". Hänet tunnetaan myös muusikkona ja vokalistina lastenmusiikkiyhtyeestä Paukkumaissi. Kitaristina ja säveltäjänä Seppo Salmella on lukuisia levytyksiä, mm. Soul Captain Bandin, Jukka Pojan, Raappanan, Reino & The Rhinosin, Paukkumaissin ja Nopsajalan albumit. Hän soittaa kitaraa myös Chisun yhtyeessä.

Diskografia
-----------

### Albumit

* *Pidä liekkis* (CD 2005, Ylivoima)

### Singlet

* Paarma & Nopsajalka: "Lyömätön tyyli" (Asfaltti cds 2003)
* Lord Est feat. Paarma & Nopsajalka: "Heristä nyrkkii RMX" (Heristä nyrkkii -single, 2004)
* *Toiset soundit / Nojoko?* (promosingle)
* Seppo Paarma: *Pidä liekkis* (promosingle 2005, Ylivoima)

Lähteet
-------

1. ↑  Paarma *Discogs*. Viitattu 9.5.2013.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Taiteenala Muokkaa Wikidatassa | 
* MusicBrainz
	+ 2

 |

 |
|  |
| --- |
| Kloprostenoli |
| Kloprostenoli |
| Kloprostenoli |
| **Systemaattinen (IUPAC) nimi** |
| (Z)-7-[(1R,2R,3R,5S)-2-[(E,3R)-4-(3-kloorifenoksi)-3-hydroksibut-1-enyyli]-3,5-dihydroksisyklopentyyli]hept-5-eenihappo |
| **Tunnisteet** |
| CAS-numero | 40665-92-7 |
| ATC-koodi |  ? |
| PubChem | 5311053 |
| **Kemialliset tiedot** |
| Kaava | C22H29ClO6 |
| Moolimassa | 424,902 |
| SMILES | Etsi tietokannasta: eMolecules, PubChem |
| **Farmakokineettiset tiedot** |
| Hyötyosuus |  ? |
| Metabolia |  ? |
| Puoliintumisaika |  ? |
| Ekskreetio |  ? |
| **Terapeuttiset näkökohdat** |
| Raskauskategoria | D(US)  |
| Reseptiluokitus | 
 |
| Antotapa | Intravenoosi |

**Kloprostenoli** (C22H29ClO6) on prostaglandiinianalogeihin kuuluva orgaaninen yhdiste. Yhdistettä käytetään eläinlääketieteessä sekä hedelmättömyyden hoitamiseen että tiineyden keskeyttämiseen.

Vaikutusmekanismi ja käyttö
---------------------------

Kloprostenoli on luonnollisen prostaglandiini F2α:n eli dinoprostin synteettinen analogi. Yhdiste sitoutuu prostaglandiini F-reseptoriin ja on sen agonisti. Kloprostenoli on agonistina dinoprostia voimakkaampi. Yhdiste on kiraalinen ja optisesti aktiivinen ja ainoastaan +-isomeerilla on fysiologisia vaikutuksia. Kloprostenoli indusoi keltarauhasen luteolyysin ja käynnistää kiiman. Kiima käynnistyy muutaman vuorokauden kuluttua kloprostenoliruiskeen annosta. Tiineillä eläimillä yhdiste aiheuttaa kohdun supistuksia ja alentaa keltarauhashormonin pitoisuutta, mikä johtaa tiineyden keskeytymiseen. Lääketieteessä kloprostenolia käytetään kiiman aikaansaamiseksi muun muassa naudoilla, sioilla ja hevosilla sekä tiineyden keskeytykseen naudoilla, hevosilla ja koirilla. Ainetta käytetään usein natriumsuolana.

Valmistus
---------

Kloprostenolin valmistamiseen on kehitetty asymmetrinen menetelmä. Tyypillisesti synteesi on monivaiheinen ja mutkikas. Synteesin lähtöaineina ovat muun muassa niin sanottu Corey-aldehydi ja m-kloorifenoli.

Lähteet
-------

1. ↑  Susan Budavari (päätoim.): *Merck Index*, s. 407. 12th Edition. Merck & Co. 1996. ISBN 0911910-12-3. (englanniksi)
2. ↑  Mark G. Papich: *Saunders Handbook of Veterinary Drugs*, s. 178. Elsevier, 2015. ISBN 9780323244855. Kirja Googlen teoshaussa (viitattu 14.10.2016). (englanniksi)
3. 1 2  Yi Chen, Hui Yan, Hui-Xuan ChenJiang Wen & Gui Li: An Improved and Efficient Process for the Preparation of (+)-cloprostenol.  *Chirality*, 2015, 27. vsk, nro 6, s. 392–396. Artikkelin verkkoversio. Viitattu 15.10.2016.  (englanniksi)
4. ↑  Robert D. Ashford: *Ashford's Dictionary of Industrial Chemicals*, s. 278. 2nd Edition. Wavelength Publications, 2001. ISBN 0-9522674-2-X. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kyoto Encyclopedia of Genes and Genomes (KEGG): Cloprostenol (englanniksi)
**Rytis Sakalauskas** (s. 1. tammikuuta 1987 Alytus, Liettuan SNT) on liettualainen pikajuoksija, joka kilpailee pääosin 100 metrillä. Sakalauskas on 185 senttimetriä pitkä ja painaa 83 kilogrammaa. Sakalauskasin ennätys 100 metrillä on vuonna 2011 Shenzhenin kesäuniversiadeissa juostu 10,14.

Ura
---

Sakalauskas oli mukana vuoden 2012 kesäolympialaisissa Lontoossa, jossa hän jäi 100 metrillä alkueriin. Vuoden 2011 MM-kilpailuissa Daegussa Sakalauskas jäi niin ikään alkueriin. Vuoden 2012 EM-kilpailuissa Helsingissä Sakalauskas selviytyi finaaliin 100 metrillä, mutta keskeytti heti lähdössä. Vuoden 2013 EM-joukkuekilpailuissa Sakalauskas voitti kultaa kakkosliigan 100 metriltä. Vuoden 2011 kesäuniversiadeista Shenzhenistä hän saavutti hopeaa ennätyksellään 10,14.

Lähteet
-------

1. 1 2   (Arkistoitu – Internet Archive)
2. 1 2  Rytis Sakalauskas Kansainvälinen yleisurheiluliitto.  (englanniksi)


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* World Athletics
* Tilastopaja 🔒

 |

 |
**Kloraloosi** (C8H11Cl3O6) on orgaaninen yhdiste ja glukoosin kloorattu asetaalijohdannainen. Yhdistettä käytetään eläinlääketieteessä nukutusaineena ja jyrsijä- sekä lintumyrkkynä.

Ominaisuudet
------------

Huoneenlämpötilassa kloraloosi on valkoista kiteistä ainetta. Yhdiste liukenee vain niukasti veteen ja paremmin kuumaan kuin kylmään veteen. Kloraloosi liukenee runsaammin orgaanisiin liuottimiin kuten etanoliin, dietyylieetteriin ja etikkahappoon. Yhdiste on optisesti aktiivinen ja sen ominaiskiertokyky etanoliliuoksessa on +19.

Kloraloosin α-anomeerilla on sedatiivisia ja hypnoottisia ominaisuuksia. Yhdisteen vaikutusmekanismi ei ole täysin tunnettu, mutta mahdollisesti sen aktiivinen metaboliitti trikloorietanoli vaikuttaa GABA-reseptoreihin aiheuttaen sedaation. Eläinten aineenvaihdunta hidastuu yhdisteen vaikutuksesta, mutta yhdisteellä ei ole vaikutusta sydämen toimintaan tai hengitysrefleksiin. Kloraloosin aiheuttama sedaatio on pitkäkestoinen tyypillisesti noin 8–10 tuntia.

Valmistus ja käyttö
-------------------

Kloraloosia valmistetaan kuumentamalla glukoosia ja kloraalia rikkihapon läsnä ollessa. Reaktiossa muodostuu kloraloosin α- ja β-anomeerien seos.

Kloraloosia voidaan käyttää pienjyrsijöiden kuten hiirten hävittämiseen. Tehokkain yhdiste on viileissä alle 15 °C:n lämpötiloissa. Yhdistettä voidaan käyttää myös lintujen kuten lokkien hävittämiseen. Eläinlääketieteen tutkimuksissa kloraloosia käytetään pääasiassa laboratorioeläinten nukuttamiseen. Tähän tarkoitukseen aine annostellaan ruiskeena laskimoon. Kloraloosia voidaan käyttää yhdessä etyylikarbamaatin kanssa.

Lähteet
-------

1. ↑  Chloralose – Substance summary *PubChem*. NCBI. Viitattu 19.11.2014.
2. 1 2 3 4  Alan Buckle: *Rodenticides, Ullmann's Encyclopedia of Industrial Chemistry*, John Wiley & Sons, New York, 2000. Viitattu 19.11.2014
3. 1 2 3 4  Susan Budavari (päätoim.): *Merck Index*, s. 343. 12th Edition. Merck & Co. 1996. ISBN 0911910-12-3. (englanniksi)
4. 1 2 3  Jim E. Riviere,Mark G. Papich: *Veterinary Pharmacology and Therapeutics*, s. 293. John Wiley and Sons, 2013. ISBN 978-1-118-68590-7. Kirja Googlen teoshaussa (viitattu 19.11.2014). (englanniksi)
5. 1 2  Kathy W. Clarke,Cynthia M. Trim: *Veterinary Anaesthesia*, s. 149. Elsevier, 2013. ISBN 9780702054235. Kirja Googlen teoshaussa (viitattu 19.11.2014). (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Human Metabolome Database (HMDB): Alphachloralose (englanniksi)
* Food Component Database (FooDB): Alphachloralose (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
*Tämä artikkeli käsittelee valtiopäivämiehenä toiminutta maanviljelijää ja liikemiestä. Kirjailija Kalle Valdemar Piilosesta on eri artikkeli.*
**Kalle Kustaa Piilonen** (25. joulukuuta 1844 Äänekoski – 8. heinäkuuta 1919 Äänekoski) oli suomalainen maanviljelijä, valtiopäivämies ja liikemies.

Piilosen vanhemmat olivat talollinen Juho Piilonen ja Anna Erkintytär ja puoliso vuodesta 1873 Maria Vilhelmina Kauppinen (k. 1932). 1870-luvun lopulla Piilonen hankki metsätiloja, yhteensä noin 15 000 hehtaaria. Hän omisti yhdessä William Ruthin kanssa Keiteleen ensimmäisen *Eno*-nimisen höyryhinaajan, joka tuotiin järvelle 1878, ja perusti Äänekosken alueen ensimmäisen yksiraamisen höyrysahan 1882. Myytyään omistamiaan tiloja Äänekoski Oy:lle hän jäi viljelemään Suojoen-tilaa, jossa harjoitti myös laajamittaista suonraivausta.

Piilonen oli talonpoikaissäädyssä viisillä valtiopäivillä, 1888, 1894, 1899, 1900 ja 1904–1905, ensimmäisillä Laukaan ja sitten Saarijärven tuomiokunnan edustajana. Hän esitti 1888 poikittaisradan rakentamista Haapamäeltä Savon radalle ja 1894, että tämä rata kulkisi Jyväskylän ja Suolahden kautta. Ratahanke toteutuikin osittain, kun Haapamäki-Jyväskylä-Suolahti -rata valmistui 1898. Piilonen ajoi myös kanavayhteyden rakentamista Keiteleen ja Päijänteen välille. Piilosen aloitteesta perustettiin Äänekosken ensimmäinen kansakoulu 1880-luvun alussa Piilolanniemeen. Hän vaikutti myös siihen, että Keski-Suomen kansanopisto perustettiin Äänekoskelle 1898.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Heikinheimo, Ilmari (toim.): *Suomen elämäkerrasto*, s. 584–585. Helsinki: WSOY, 1955.
2. ↑  Viljo Hytönen: *Talonpoikaissäädyn historia. II Osa: Säädyn jäsenet, sihteerit ja tulkit*, s. 224–225. Helsinki: Otava, 1926.
**Ryszard Bakst** (4. huhtikuuta 1926 Varsova – 25. maaliskuuta 1999 Manchester) oli puolalainen pianisti.

Bakstin vanhemmat olivat muusikoita, ja Bakst sai varhaisimman musiikkikasvatuksen äidiltään. Józef Turczyńskin johdolla hän jatkoi opintojaan toisen maailmansodan puhkeamiseen saakka. Bakst menetti osan suvustaan sodassa, mutta onnistui siirtymään Uralille hänelle ennestään tuntemattomien henkilöiden tarjoamalla avulla. Hän kävi koulua Sverdlovskissa ja sai pianonsoiton opetusta Abram Luferilta. Vuonna 1944 Bakst aloitti opiskelun Moskovan konservatoriossa Konstantin Igumnovin johdolla. Myöhemmin hän siirtyi Heinrich Neuhausin luokalle ja sai diplominsa vuonna 1947. Vuonna 1947 hän palasi Puolaan ja aloitti työskentelyn pianonsoiton opettajana. Samalla hän edisti konserttiuraansa. Bakst sai tukea Zbigniew Drzewieckiltä, joka valmensi häntä kansainvälistä Frédéric Chopin -pianokilpailua varten. Kilpailu järjestettiin Varsovassa vuonna 1949, ja Bakst sai siinä kuudennen palkinnon.

Bakst toimi pianonsoiton professorina Wrocławissa vuosina 1950–1953 ja Varsovassa vuosina 1953–1968. Hän konsertoi monissa Euroopan maissa ja Yhdysvalloissa. Hän piti monia esityksiä Lontoossa esimerkiksi Royal Festival Hallissa ja New Yorkissa muun muassa Carnegie Hallissa. Hänen ohjelmistoonsa kuului esimerkiksi Frédéric Chopinin, Ludwig van Beethovenin, Robert Schumannin, Ignacy Jan Paderewskin, Juliusz Zarębskin, Walter Pistonin, Arthur Honeggerin, Dmitri Kabalevskin, Dmitri Šostakovitšin, Darius Milhaud'n ja Aaron Coplandin teoksia.

Puolan kommunistiviranomaiset painostivat Bakstia, minkä seurauksena hän muutti vuonna 1968 Isoon-Britanniaan, jossa asui loppuelämänsä ajan. Hän jatkoi konserttiuraansa ja opetti vuodesta 1969 pianonsoittoa Royal Northern College of Musicissa. Hän teki monia levytyksiä Puolassa ja Yhdysvalloissa. Vuonna 1990 Bakst istui tuomaristossa Varsovan kansainvälisessä Chopin-pianokilpailussa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Ryszard Bakst[vanhentunut linkki] The Fryderyk Chopin Institute


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Puola

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* SNAC

 |

 |
Seppo Manninen: *Malmi* (1990), Ylä-Malmin tori, Helsinki.
Seppo Manninen: *Vapauden liekki*, Sibeliuspuisto, Salo.
Seppo Manninen ja Heikki Paakkanen: Badding-pysäkki (2015), sinkitty teräs, Kiiruun puisto, Somero.
**Seppo Eero Kalevi Manninen** (s. 13. marraskuuta 1937 Helsinki) on suomalainen kuvanveistäjä.

Manninen valmistui ylioppilaaksi Tehtaanpuiston yhteiskoulusta Helsingissä vuonna 1957, kansakoulunopettajaksi Helsingin opettajakorkeakoulusta vuonna 1961 ja sittemmin kuvaamataidon opettajaksi Turun opettajakorkeakoulusta. Vuodesta 1963 Manninen on asunut Somerolla, missä hän toimi opettajana Joensuun koulussa eläkkeelle jäämisensä asti.

Ensimmäisen näyttelynsä Manninen piti Turun taidemuseossa vuonna 1964. Erääksi varhaiseksi innoittajakseen hän mainitsee Eero Hiirosen, joka 1960-luvulla myös vaikutti Somerolla.

Mannisen tuotannossa sekä materiaalit että tyylisuunnat ovat vaihdelleet, ja hän on käyttänyt materiaalina sekä metallia, puuta että tekstiilejä. Hitsaustöihinsä 1960-luvulla hän sai vaikutteita Eila Hiltuselta, 1970-luvulla hän käytti materiaalina terästä ja alumiinia minimalismin hengessä, 1980-luvulla tekstiilejä ja 1990-luvulla puuta.

Mannisen julkisiin teoksiin kuuluvat muiden muassa itsenäisyysmuistomerkki *Vapauden liekki* (1992) Sibeliuksen puistossa Salossa, veistos *Malmi* (1990) Ylä-Malmin torilla Helsingissä, kasteveistos *Elämän vesi* (1988) Someron seurakuntatalolla ja teräsveistos *Nuoruus* (1974) Kiiruun koululla Somerolla. Vuonna 2015 paljastettiin Somerolla Kiiruun puistossa Mannisen yhdessä graafikko Heikki Paakkasen kanssa suunnittelema laulaja Rauli Badding Somerjoen muistomerkki *Badding-pysäkki*. Muita Mannisen julkisia teoksia on Vaasassa, Helsingissä ja Turussa.

Manninen on Suomen kuvanveistäjäliiton jäsen ja on osallistunut näyttelyihin sekä Suomessa että muualla. Vuonna 2017 Manninen lahjoitti Someron kaupungille seitsemän puutaideteostaan vuosilta 1994–2009.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6 7  Komu, Eija: Seppo Manninen. Kuvanveistäjä edellä aikaansa *Somero-Sivut*.  18.12. 2012. Someron kaupunginkirjasto.  Arkistoitu 12.7.2015. Viitattu 11.7.2015.
2. ↑  Seppo Manninen Suomen kuvanveistäjäliitto.  Arkistoitu 12.7.2015. Viitattu 11.7.2015. (englanniksi)
3. 1 2 3  Seppo Manninen. Ansioluettelo Suomen kuvanveistäjäliitto.  Arkistoitu 12.7.2015. Viitattu 11.7.2015.
4. 1 2  Malmi *Julkiset veistokset*. Helsingin taidemuseo.  Arkistoitu 9.12.2017. Viitattu 26.10.2014.
5. ↑  Merilä, Sari: Tuhannet todistivat, kun Badding leijaili pysäkilleen *Paikallislehti Somero*.  11.7.2015. Viitattu 11.7.2015.
6. ↑  Taiteilija Seppo Manninen lahjoitti Someron kaupungille merkittäviä taideteoksia  30.3.2017. Someron kaupunki. Viitattu 26.12.2019.

Aiheesta muualla
----------------

* Seppo Manninen *Äänestä johtuva. Arshäme40 juhlavuosinäyttely*. Ars Häme. Viitattu 26.12.2019.
**Timo Karppinen** (s. 26. joulukuuta 1967) on entinen suomalainen huippusuunnistaja, moninkertainen arvokisamitalisti. Seuratasolla hän edusti Lahden Työväen Hiihtäjiä, Oulun Tarmoa ja SK Pohjantähteä.

Karppinen saavutti pikamatkan hopeaa vuoden 1993 MM-kilpailuissa West Pointissa. Hän hävisi kilpailun voittaneelle Petter Thoresenille 26 sekuntia. Karppinen suunnisti lisäksi ankkuriosuuden pronssia saaneessa Suomen viestijoukkueessa ja oli normaalimatkalla seitsemäs. Vuoden 1995 MM-kilpailuissa Detmoldissa hän suunnisti kolmannen osuuden Suomen saavuttaessa Sveitsin jälkeen hopeaa viestissä. Normaalimatkalla Karppinen oli neljäs vain sekunnin pronssimitalisti Carsten Jørgensenille hävinneenä, pikamatkalla hän sijoittui 21:nneksi.

Grimstadin MM-kilpailuissa 1997 Karppinen saavutti Janne Salmen jälkeen hopeaa pikamatkalla ja juoksi avausosuuden Suomen viestijoukkueessa, joka sijoittui Tanskan jälkeen toiseksi. Normaalimatkalla hän oli kymmenes. Invernessin MM-kisoissa 1999 Karppinen oli pikamatkalla seitsemästoista ja normaalimatkalla kahdeskymmenes. Vuonna 2000 Karppinen sijoittui Truskavetsin EM-kilpailuissa normaalimatkalla 13:nneksi, pikamatkalla 48:nneksi ja viestijoukkueen mukana yhdenneksitoista.

Lähteet
-------

1. ↑  Park World Tour: Timo Karppinen Park World Tour. Viitattu 20.4.2009. (englanniksi)
2. ↑  Haku tuloksista (Hakusanalla Timo Karppinen) *jukola.com*. Kaukametsäläiset ry. Viitattu 23.11.2012.
3. 1 2  World Orienteering Championships *orienteering.org*. IOF.  Arkistoitu 28.12.2012. Viitattu 23.11.2012. (englanniksi)
4. ↑  EM-suunnistus: mitalistit ja suomalaisten sijoitukset *ssl.fi*. Suomen Suunnistusliitto. Viitattu 23.11.2012. [vanhentunut linkki]
**Aputykkivene Aunus** (aiemmin *Kingston Emerald*) oli Suomen merivoimissa palvellut aputykkivene.

Hankinta
--------

*Kingston Emerald* oli R. Nordström & Co:n vuonna 1927 rakentama Suomen Kalastus Oy:n omistama troolari, joka aseistettiin 1942 aputykkiveneeksi.

Palvelus
--------

Alus aloitti palveluksensa 17. marraskuuta 1942 Suomen laivaston aputykkivene *Aunuksena*. Se aseistettiin neuvostoliittolaisella 130 mm:n tykillä, joka oli saatu sotasaaliina Hangosta, ja ilmatorjunta-aseistuksella.

Alus osallistui Viipurinlahden taisteluun, jossa alus muodosti aputykkivene *Vienan* sekä kahden Saksan laivaston tykkilautan kanssa Taisteluosasto Wikbergin. Osaston tehtävänä oli estää 5. heinäkuuta vihollisen eteneminen Koiviston saarilta pohjoiseen. Neuvostoliiton ilmavoimien hyökätessä osastoa vastaan *Aunukseen* osui kolme 100 kilon pommia, joista ainoastaan yksi räjähti vaurioittaen alusta pahoin. Samalla osaston komentaja, komentajakapteeni Albert Pöri haavoittui kuolettavasti. Lisäksi neljä miestä katosi ja 11 haavoittui.

Osasto palasi lähtösatamaan, jossa se joutui uudelleen hyökkäyksen kohteeksi. Alus selvisi ilman merkittäviä lisävaurioita. Se korjattiin ja palautettiin alkuperäiseen tehtäväänsä sodan jälkeen. Jostain syystä se ei saanut takaisin alkuperäistä nimeään, vaan palveli sotanimellään loppuun.

Lähteet
-------

* Auvinen Visa (toim.): *Leijonalippu merellä*. Pori: Eita Oy, 1983. ISBN 951-95781-1-0.

### Viitteet

1. 1 2 3  Leijonalippu merellä s. 91
**Timo Antero Järvikoski** (s. 23. toukokuuta 1948 Ilmajoki) on suomalainen ympäristösosiologi ja Oulun yliopiston yhteiskuntatieteen emeritusprofessori.

Järvikoski tuli ylioppilaaksi Turun normaalilyseosta (1966). Hän opiskeli sosiologiaa Turun yliopistossa valmistuen valtiotieteen kandidaatiksi 1970, ja lisensiaatiksi 1974. Hänen suomenkielinen väitöskirjansa (1979) oli otsikoitu *Vesien säännöstely ja paikallisyhteisö : sosiologinen tutkimus valtakunnallisen päätöksenteon seurauksista esimerkkitapauksena Lokan ja Porttipahdan tekojärvet*. Turun yliopiston dosentiksi hänet nimitettiin 1982.

Työurallaan Järvikoski toimi perustutkinnon suoritettuaan Turun yliopiston sosiologian laitoksen tutkijana (1971–1972) ja Kemihaaran altaan suunnittelutoimikunnan tutkijana (1972–1973). Sittemmin hän oli Vaasan kauppakorkeakoulun taloussosiologian assistentti (1973–1975) ja apulaisprofessorin viransijainen (sl 1975 ja sl 1981). Turun yliopiston sosiologian assistenttina (1975–1985), josta osan aikaa yliassistentin viransijaisena (1982–1984) ja osan aikaa Helsingin yliopiston oikeussosiologian apulaisprofessorin viransijaisena (1984–1985). Oulun yliopiston Kasvatustieteellisen tiedekunnan yhteiskuntatieteen apulaisprofessorina tai professorina hän työskenteli vuodesta 1985 lähtien.

Järvikosken 60-vuotispäivän kunniaksi julkaistiin vuonna 2008 Timo P. Karjalaisen, Pentti Luoman ja Kalle Reinikaisen toimittama juhlakirja *Ympäristösosiologian virrat ja verkostot : juhlakirja professori Timo Järvikosken 60-vuotispäivänä (= Flows and networks of environmental sociology : in honour of professor Timo Järvikoski on his 60th birthday)* (Oulun yliopisto; ISBN 978-951-42-8892-0).

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  *Suomen professorit 1640–2007*, Professoriliitto, 2008 (ISBN 978-952-99281-1-8 ja 978-952-99281-2-5, viitattu 17 tammikuuta 2020), s. 248View and modify data on Wikidata
2. ↑  YHYS ry.-Yhteiskuntatieteellisen ympäristötutkimuksen seura ry. *yhys.net*.  Arkistoitu 6.10.2019. Viitattu 16.1.2020.
3. ↑  Timo Järvikoski: Ympäristönmuutokset ja sosiaaliset liikkeet : ympäristöaktiviteetin yhteiskuntatieteellisen tutkimuksen tarkastelua (väitöskirja Turun yliopistolle, ISBN 951-641-767-1; julkaistu sarjassa Sosiologisia tutkimuksia / Turun yliopisto, ISSN 0356-6781; 95)  1979. Turku:  Turun yliopisto, teostiedot via Finna, finna.fi. Viitattu 17.1.2020. (englanniksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)
* Belgia
* Yhdysvallat

 |

 |
Vsevolod Ivanov
**Vsevolod Vjatšeslavovitš Ivanov** (ven. Все́волод Вячесла́вович Ива́нов, 24. helmikuuta 1895 Semipalatinskin läänin Pavlodarin kihlakunnan Lebjažje – 15. elokuuta 1963 Moskova) oli venäläinen neuvostokirjailija.

Vsevolod Ivanov syntyi opettajan perheeseen, kävi alkeiskoulun ja lähti varhain maailmalle kierrellen pitkin Siperiaa, Uralia ja Kazakstania ja kokeillen eri ammatteja. Hänen ensimmäiset teoksensa ilmestyivät vuonna 1915. Vuonna 1921 Ivanov asettui Pietariin, jossa hän liittyi Serapion-veljien kirjailijaryhmään. Vuosina 1921–1923 hän julkaisi joukon Venäjän kansalaissotaa kuvaavia "partisaanikertomuksia". Niistä tunnetuin on *Panssarijuna 14–69* (*Bronepojezd 14–69*, 1922), jonka kirjailija muokkasi näytelmäksi vuonna 1927.

1920-luvulla Ivanov kirjoitti aiheiltaan ja kieleltään erikoista "ornamentaalista" proosaa, joka herätti voimakasta arvostelua proletaarikirjailijoiden taholta. 1930-luvun alussa hän siirtyi sosialistisen realismin mukaisiin teemoihin. Vuosina 1934–1935 kirjailija julkaisi omaelämäkerrallisen romaanin *Pohoždenija fakira* ("Fakiirin seikkailut") ja vuonna 1939 kansalaissotaa virallisen idologian valossa käsittelevän romaanin *Parhomenko*. Toisen maailmansodan aikana hän toimi sotakirjeenvaihtajana ja kirjoitti tyyliltään pateettisen romaanin *Pri vzjatii Berlina* ("Berliiniä vallatessa", 1946). Myöhemmin Ivanov julkaisi lähinnä muistelmia ja muokkasi uudelleen aikaisempia teoksiaan. Monet niistä ilmestyivät vasta kirjailijan kuoltua.

Suomennettuja teoksia
---------------------

* *Panssarijuna 14–69: tekijän muovailema kertoelma nuorisolle*. Suom. V. Adamova. Leningrad: Valtion kustannusliike Kirja, 1935.
* *Panssarijuna 14–69: kuunnelma*. Suom. Ulla-Liisa Heino. YLE: Radion kuunnelma- ja erikoistoimitus, 1977 (moniste).

Lähteet
-------

1. 1 2  Kasack, Wolfgang: *Entsiklopeditšeski slovar russkoi literatury s 1917 goda*, s. 313–314. London: Overseas Publications Interchange, 1988. ISBN 0-903868-73-3.
2. 1 2  Kratkaja literaturnaja entsiklopedija *feb-web.ru*. Viitattu 16.8.2013. (venäjäksi)
3. 1 2  Gumanitarnyi slovar *slovari.yandex.ru*. Viitattu 16.8.2013. (venäjäksi)[vanhentunut linkki]

Aiheesta muualla
----------------

* Vsevolod Ivanovin teoksia Lib.ru-sivustolla (venäjäksi)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Suomi (KANTO)
* Belgia
* Yhdysvallat
* Ruotsi
* Tšekki
* Kreikka
* Alankomaat
* Puola
* Portugali
* Venäjä

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* Encyclopedia of Modern Ukraine
* Europeana
* IdRef

 |

 |
Postimestarin huone Vuirin museossa.
**Vuiri** (ven. Вы́ра, *Vyra*) on kylä Leningradin alueen Hatsinan piirin Possatan kunnassa Venäjällä. Se sijaitsee Ortesjoen rannalla Pietarin–Pihkovan–Valko-Venäjän rajan välisen maantien varrella. Asukkaita on vajaat 300 henkeä.

Vuirin läheltä on löydetty keskiaikaisia kurgaanihautoja. Kylä mainitaan ensimmäisen kerran Novgorodin Vatjan viidenneksen verokirjassa vuonna 1499/1500. 1900-luvun alussa se oli Koprinan luterilaiseen seurakuntaan kuulunut suomalais-venäläinen sekakylä.

Kylässä sijaitsee entiseen postiaseman rakennukseen vuonna 1972 avattu museo "Postimestarin talo", joka on omistettu Aleksandr Puškinin teoksille ja 1800-luvun alun tielaitokselle. Pihkovan maantietä kulkeneet matkustajat vaihtoivat hevosia Vuirin postiasemalla, jonka kerrotaan antaneen aiheen Puškinin kertomukseen "Postimestari" (*Stantsionnyi smotritel*).

Lähteet
-------

1. ↑  *Venäjän federaation paikannimiä*, s. 283. Helsinki: Kotimaisten kielten tutkimuskeskus, 2006. ISBN 952-5446-18-2. Teoksen verkkoversio (viitattu 9.10.2015).
2. ↑  *Inkerin suomalaiset seurakunnat*. Toim. Juuso Mustonen. Helsinki: Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, 1931, s. 52.

Aiheesta muualla
----------------

* Vuirin kylä Leningradin alueen kulttuuri -tietosanakirjassa[vanhentunut linkki] (venäjäksi)
* Vuri "Hatsina läpi vuosisatojen" -sivustolla (venäjäksi)
* "Postimestarin talo" -museon sivusto (venäjäksi)
**Vsevolod Oleksandrovytš Holubovytš** (ukr. Всеволод Олександрович Голубович; 1885 Poltavka, Podolian kuvernementti, Venäjän keisarikunta – ? Neuvostoliitto) oli ukrainalainen poliitikko, joka toimi Ukrainan kansantasavallan toisena pääministerinä tammikuusta huhtikuuhun 1918.

Holubovytš valmistui insinööriksi Kiovan polyteknisestä instituutista. Hänet valittiin vuonna 1917 Ukrainan Radaan sosialistivallankumouksellisen puolueen edustajana. Hän johti Ukrainan delegaatiota Brest-Litovskin rauhanneuvotteluissa. Holubovytš kokosi hallituksen muutamaa päivää itsenäisyysjulistuksen jälkeen, 30. tammikuuta 1918. Hän toimi pää- ja ulkoministerinä, kunnes hetmani Pavlo Skoropadski kaappasi saksalaisten tuella vallan 29. huhtikuuta. Holubovytš oli vangittuna joulukuuhun 1918 saakka. Vuosina 1919–1920 hän oli Ukrainan sosialistivallankumouksellisen puolueen lehden *Trudova hromadan* päätoimittaja. Hänet tuomittiin vuonna 1921 muun puoluejohdon kanssa bolševikkien järjestämässä oikeudenkäynnissä viiden vuoden vankeuteen, mutta hän sai pian armahduksen. Hän toimi NEP-kautena Ukrainan neuvostotasavallan korkeimman kansantalousneuvoston puheenjohtajana, mutta hänet vangittiin vuonna 1931 ja tuomittiin uudessa näytösoikeudenkäynnissä väitetyn "Ukrainan kansallisen keskuksen" jäsenenä. Hän kuoli ilmeisesti vankileirillä, erään tiedon mukaan vuonna 1939.

Lähteet
-------

1. 1 2  Holubovych, Vsevolod (englanniksi) Internet Encyclopedia of Ukraine, Canadian Institute of Ukrainian Studies, Albertan yliopisto. Viitattu 30.12.2017.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Muut | 
* Encyclopedia of Modern Ukraine

 |

 |
**Brunein lippu** on Brunein kansallistunnus vaakunan, moton ja kansallislaulun ohella. Se on otettu käyttöön nykyisessä muodossaan 29. syyskuuta 1959. Lipussa on keltaisella pohjalla musta ja valkoinen vinoraita, lipun keskellä on maan vaakuna.

Historia
--------

Brunein lippu oli alun perin kokonaan keltainen. Keltainen pääväri viittaa Brunein sulttaaniin. Vuonna 1888 Brunei siirtyi Britannian suojelukseen ja vuonna 1906 britit toivat Bruneihin omat edustajansa sulttaanin neuvonantajiksi. Uuden hallintojärjestelmän myötä lippuun lisättiin musta ja valkoinen vinoraita. Vinoraidat kuvaavat sulttaanin kahta tärkeintä neuvonantajaa eli visiiriä.

Vuonna 1959 Brunein perustuslakia uudistettiin ja lipun keskelle lisättiin samalla maan vaakuna. Vaakunassa olevat sateenvarjo ja kaksikielekkeinen viiri ovat kuninkaallisia symboleja ja puolikuu taas edustaa islamia. Kädet vaakunan molemmin puolin viestivät kansan oikeuksien puolustamisesta sekä hallituksen jalomielisyydestä ja suojeluksesta. Kaksi nelisulkaista siipeä taas kuvaa rauhan, levon, oikeuden ja hyvinvoinnin puolustamista. Puolikuussa on arabiankielinen teksti: "Kaikki hyvä tulee Jumalalta" ja rullassa oleva teksti, "Brunei Darussalam", tarkoittaa: "Brunei, rauhan kaupunki".

Historialliset liput
--------------------

* Brunein 1400-luvulta lähtien käytössä ollut lippu.Brunein 1400-luvulta lähtien käytössä ollut lippu.
* Vuosina 1906–1959 käytössä ollut lippu.Vuosina 1906–1959 käytössä ollut lippu.

Lippumuunnelmia
---------------

* Merivoimien lippu.Merivoimien lippu.
* Armeijan lippu.Armeijan lippu.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Johnson Barker, Brian: *Maailman liput*, s. 90. Gummerus, 2006. ISBN 951-20-7135-5.
2. 1 2 3 4 5  Kiljunen, Kimmo: *Suuri lippukirja*. Alkuteos: *Complete Flags of the World*. Suomentanut Mäki-Kihniä, Nina. Lontoo: Bonnier Group, 2010. ISBN 978-952-220-281-9.
3. 1 2 3 4  Kiljunen, Kimmo: *MMM Valtiot ja liput*. Helsinki: Otava, 2002. ISBN 951-1-18177-7.
4. ↑  Barwise, J. M. & White, N. J.: *Matkaopas historiaan, Kaakkois-Aasia*. Suomentanut Toppi, Anne. Suomi: Oy UNIpress Ab, 2002. ISBN 951-579-212-6.
5. ↑  Brunei National Flag, Emblem and Anthem *bruneiresources.com*. Viitattu 21.10.2014. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Brunein lippu**.
Aasian valtioiden liput

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Afganistan | Arabiemiirikunnat | Armenia | Azerbaidžan | Bahrain | Bangladesh | Bhutan | Brunei |
| Etelä-Korea | Filippiinit | Georgia | Indonesia | Intia | Irak | Iran | Israel |
| Itä-Timor | Japani | Jemen | Jordania | Kambodža | Kazakstan | Kiina | Kirgisia |
| Kuwait | Laos | Libanon | Malediivit | Malesia | Mongolia | Myanmar | Nepal |
| Oman | Pakistan | Pohjois-Korea | Qatar | Saudi-Arabia | Syyria | Singapore | Sri Lanka |
| Tadžikistan | Taiwan | Thaimaa | Turkki | Turkmenistan | Uzbekistan | Venäjä | Vietnam |
**Disco Freestyle** on yksi disco dancen laji, johon sisältyy akrobatiaa toisin kuin perinteiseen disco danceen. Muuten kaikki säännöt ovat samat disco dancessa ja disco freestylessä. 

Musiikkin tempo 132-140 biittiä minuutissa. Suorituksessa korostuvat rytmiikka, liikkeiden ja askelkuvioiden monipuolisuus, persoonallisuus ja omaperäisyy sekä jalanheitot, spagaatit, piruetit hypyt, illuusiot, ym. ovat sallittuja. Näiden lisäksi disco freestylen akrobatiaosuus, jossa keho menee pitkittäissuunnassa akselinsa ympäri eli muun muassa perhosvoltit, puolivoltit ja voltit.
Tanssisarjoissa vaaditaan paljon nopeutta, notkeutta, voimaa ja energisyyttä, joka tulee välittyä myös katsojille.

International Dance Organization järjestää vuosittain lajin kilpailuja aina MM-kisoihin asti, SM-kisat järjestää vuosittain Finnish Dance Organization. Vuoden 2010 disco dancen SM-kisat järjestettiin Turussa.

Suomalaisia, jotka ovat yltäneet Disco Freestylessä mitalisijoille EM- ja MM-kilpailuissa ovat:

* Sari Louko Disco Freestyle EM 2.sija Vuonna 1987
* Sari Louko Disco Freestyle MM 2.sija Vuonna 1988
* Sari Louko Disco Freestyle EM 2.sija Vuonna 1988
* Sari Louko Disco Freestyle MM 3.sija Vuonna 1990
* Mikko Ahlgren Disco Freestyle MM 1.sija Vuonna 1995
* Liisa Mäkinen Disco Freestyle MM 2.sija Vuonna 2000
* Janina Ilkka Disco Freestyle EM 2.sija Vuonna 2008
* Janina Ilkka Disco Freestyle EM 3.sija Vuonna 2009
* Lotta Stenlund Disco Freestyle EM 1.sija Vuonna 2009
* Mette Palkoranta Disco Freestyle EM 1. sija Vuonna 2016
* Mette Palkoranta Disco Freestyle EM 3. sija Vuonna 2017
* Mette Palkoranta Disco Freestyle MM 1. sija vuonna 2022

Aiheesta muualla
----------------

*
**Vrókastro** (kreik. Βρόκαστρο) on minolaisaikaisen asutuksen arkeologinen kohde Kreetan saarella Kreikassa. Se sijaitsee Ágios Nikólaoksen kunnassa Lasíthin alueyksikössä lähellä Mirampéllonlahden rantaa, noin 1,5 kilometriä etelään Ístron kylästä. Paikan nimi on nykyaikainen. Sen minolaisaikaista nimeä ei tunneta.

Vrókastron asutus syntyi myöhäisminolaisella kaudella noin 1200–1170 eaa. ja se oli käytössä geometriselle kaudelle noin 1000–700 eaa. saakka ja mahdollisesti vielä myöhemminkin. Asutus sijaitsi vaikeapääsyisessä paikassa, joka tarjosi suojaa minolaisen kulttuurin romahdettua, ja se on ollut linnoitettu vahvoilla muureilla. Asutus koostui kahdesta osasta, joiden välissä oli hajanaisia rakennuksia. Paikalta on löydetty myös pyhäkön jäänteet 700-luvulta eaa. sekä hautoja.

Paikan arkeologiset kaivaukset suoritettiin vuosina 1910–1912 Edith Hallin johdolla.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Vrokastro archaeological site. Agios Nikolaos, East Crete *WebCrete*.  Arkistoitu 4.3.2016. Viitattu 19.10.2015.
2. ↑  Vrokastro Minoan Settlement *Cretan Beaches*. Viitattu 19.10.2015. [vanhentunut linkki]
**Brunelliaceae** on pieni trooppinen puuheimo koppisiemenisten Oxalidales-lahkossa. Heimon ainoa suku on *Brunellia*.

Tuntomerkit
-----------

*Brunellia*-lajit ovat puita tai pensaita, joiden versoissa on solukarvojen muodostama ruskea karvoitus. Lehdet sijaitsevat vastakkaisesti ja ovat tavallisesti pääteparisia ja melko pienikorvakkeisia; lehdykät ovat sahalaitaisia ja niissäkin on korvakkeet (stipellit). Kukat ovat pieniä, 4–8-lukuisia, teriöttömiä, ja niissä on kaksikiehkurainen hetiö ja mesiäinen. Erillisiä emejä on 2–8, joista kussakin on kaksi siemenaihetta; luotit ovat johteisia. Kukat ovat toisinaan yksineuvoisia: hedekukissa on emiön jäänne ja emikukissa joutoheteitä. Hedelmäseinän sisäkerros eli endokarppi irtoaa helposti muusta hedelmäseinästä, ja hedelmistö koostuu erillisistä karvaisista tuppiloista; tuppiloryhmään ympäröi verhiö. Siemenet ovat kiiltäviä ja niiden arpi (raphe) on turvonnut vaippamaiseksi ja on punainen. Siemenessä on jauhomainen ravintovarasto eli endospermi.

Levinneisyys
------------

Suku kasvaa Keski- ja Etelä-Amerikassa sekä Antilleilla enimmäkseen vuoristoalueilla.

Luokittelu
----------

Brunelliaceae-heimon ainoassa suvussa on 55 lajia.

Lähteet
-------

* Stevens, P. F. (2001 onwards). Angiosperm Phylogeny Website. Version 12, July 2012 [and more or less continuously updated since]. .

### Viitteet

1. 1 2 3 4  Stevens (2001), viittaus 22.2.2015

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia:
* Lajiluettelo:
* Levinneisyyskartta:

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Taksonitunnisteet | 
* Wikidata: Q141582
* Wikispecies: Brunelliaceae
* CoL: 622GW
* EoL: 4386
* EPPO: 1BRLF
* Fossilworks: 55662
* GBIF: 6670
* GRIN: 170
* iNaturalist: 71460
* IPNI: 77126615-1
* IRMNG: 115380
* ITIS: 500048
* NCBI: 192877
* Open Tree of Life: 1053057
* POWO: urn:lsid:ipni.org:names:77126615-1
* Tropicos: 42000158
* Watson & Dallwitz: brunelli
* WFO: wfo-7000000086

 |

 |