recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Kauko Vilhelm Wahlstén** (9. joulukuuta 1923 Kymi – 9. toukokuuta 2001 Kotka) oli suomalainen kilpasoutaja. Hän oli yksi neljästä miehestä, jotka saavuttivat ensimmäisinä suomalaissoutajina olympiamitalin.

Nuorena "Kiko" Wahlsten voitti hiihdossa kansakoulupiirin mestaruuksia, armeija-aikana varuskunnan mestaruuksia ja sota-aikana komppanian mestaruuksia Syvärillä. Vielä maaliskuussa 1953 hän hiihti Karhulassa kovassa kansallisessa seurassa neljänneksi. Vuonna 1947 hän meni töihin Sunilan tehtaille Kotkaan ja siirtyi siellä soudun pariin. Vuoden 1948 hän souti yksikköä ilman kummempaa menestystä.

Vuonna 1949 Sunilan Soutajien Veikko Lommi, Kauko Wahlstén, Oiva Lommi ja Lauri Nevalainen alkoivat harjoitella yhdessä. Kaksi ensimmäistä vuotta olivat tekniikan harjoittelua ja pohjakunnon luomista. Kesällä 1951 Suomessa vieraili saksalainen valmentaja Georg Hartung, ja yhdessä Veikko Lommin kanssa hän laati nelikolle kovan valmennusohjelman, joka sisälsi soudun lisäksi oikeita lihaksia vahvistavaa juoksua ja hiihtoa. Talvella harjoitettiin tekniikkaa allassoudulla.

Helsingin 1952 olympialaisissa Lommit, Wahlstén ja Lauri Nevalainen sijoittuivat perämiehettömän nelosen alkuerässä helposti toiseksi, mutta välierässä vene ei pysynyt kurssillaan ja suomalaiset jäivät viimeiseksi. Keräilyeränsä he voittivat ylivoimaisesti. Loppukilpailussa suomalaiset epäonnistuivat lähdössä mutta olivat 500 metrin kohdalla Britannian venekunnan kanssa johdossa, ja puolimatkassa brititkin olivat jääneet taakse. Jugoslavia meni ohi 1 500 metrin kohdalla, ja Ranskakin nousi parisataa metriä ennen maalia toiseksi. Suomi hävisi Jugoslavialle 7,3 sekuntia ja Ranskalle 4,4 sekuntia ja sai pronssia. Se oli maan kaikkien aikojen ensimmäinen soudun olympiamitali.

Wahlstén voitti urallaan viisi Suomen mestaruutta ja kolme SM-hopeaa sekä yhden hopean Pohjoismaitten mestaruuskilpailuissa. Soutu-uransa hän lopetti vuonna 1954 mutta jatkoi lajin parissa kilpaveneiden rakentajana. Hänen veljensä Veijo Wahlstén voitti soudun kevyen nelosen Suomen mestaruuden vuonna 1954.

Saavutuksia
-----------

* Olympiapronssia Helsingissä 1952 (perämiehetön nelonen)
* PM-hopeaa perämiehettömässä nelosessa 1953
* SM-kultaa kahdeksikossa 1950 ja 1951
* SM-kultaa perämiehellisessä nelosessa 1951
* SM-kultaa perämiehettömässä nelosessa 1952 ja 1954

Lähteet
-------

* Rinne, Pekka (toim.): *Kultaa, kunniaa, kyyneleitä, III osa*, s. 478–485. Pohjanlahden Kustannus Oy, 1980. ISBN 951-95416-5-9.
* Rantala, Risto & Siukonen, Markku (toim.): *Urheilumme kasvot 4*, s. 771. Oy Scandia Kirjat Ab, 1973.

### Viitteet

1. ↑  Vesa-Matti Peltola: Yhtä ja toista Urheilukunniamme puolustajista, osa 1.  *Urheilutietäjän joulu*, 2001, s. 58.
**Lihantarkastus** on lain mukaan säädettyä elintarvikevalvontaa. Lihantarkastusta tehdään teurastamoissa. Riistan- ja poronlihan tarkastuksista on omia säännöksiään. Kaikki myytäväksi tarkoitettu liha on tarkastettava. Tarkastaminen alkaa EU-säännösten mukaisesti tarkastamalla teuraaksi tarkoitettu eläin jo elävänä. Sairaiden eläinten teurastaminen ei ole sallittua. Suomessa ei ole enää niin sanottua sairasteurastusta. Lihantarkastusta tekevät teurastamoilla valtion palveluksessa olevat lihantarkastuseläinlääkärit avustajineen. Eri eläinlajit tutkitaan ohjeiden mukaisesti ja tarvittaessa otetaan näytteitä tarkempia tutkimuksia varten. Sioista otetaan trikiininäytteet. Kaikki kauppoihin päätyvä liha on siis tarkastettua. Tarkastuspakko ei koske suoramyyntiä, jos lihaa ostetaan suoraan tuottajalta eikä toimintaan liity säännöllistä liiketoimintaa. Tarkastuspakko koskee siis pieniäkin tilateurastamoita. 

Lihantarkastus on ennen kaikkea aistinvaraista: miltä ruho ja sisäelimet näyttävät, miltä ne tuntuvat. Epäilyttävistä ruhoista otetaan näytteitä, joista ensimmäisenä tutkitaan haju keittämällä lihaa. Yleensä epäilyttävistä ruhoista otetaan näytteet myös bakteriologisia tutkimuksia varten ja niiden valmistuminen kestää pari vuorokautta. Tarkastettava ruho on karanteenissa tutkimusten aikana. 

Uutena asiana lihantarkastuksessa on BSE (hullun lehmän tauti), joka omien sääntöjensä mukaisesti tutkitaan tietyn ikäisten nautojen aivonäytteestä. Lampailla on vastaava tutkimus. 

Lihantarkastus on ollut pitkään periaatteessa samanlaista, jos liha näyttää, haisee tai maistuu pahalta, sitä ei käytetä ravinnoksi. Jo Mooseksen kirjoissa on eräänlaisia lihantarkastusohjeita. Niin kauan kuin Suomessa ja muissa maissa teurastuttaminen tapahtui pienissä yrityksissä eikä eläimiä kuljetettu pitkiä matkoja, teuraseläimissä saattoi olla yksittäisiä vikoja mutta ne eivät yleensä aiheuttaneet laajoja sairastumia. Nykyisin kun teuraseläimiä kasvatetaan suurissa yksiköissä, kuljetetaan pitkiä matkoja teurastamoihin, lihaa pakataan ja säilötään, lihantarkastuksen ongelmat ovat toisenlaisia kuin aikaisemmin. Teurastamot ja tuottajajärjestöt käyttävät eläinten kasvatuksessa ja kuljetuksessa paljon erilaisia neuvontapalveluja, joiden ansiosta lihaa pystytään tuottamaan suurissakin yksiköissä turvallisesti. Tarttuvat eläintaudit ovat suurin uhka nykypäivänä kun ihmiset matkustavat paljon ja elintarvikkeitakin tuodaan ja viedään maasta toiseen.

Aiheesta muualla
----------------

* Lihan valmistus ja myynti, Lihantarkastus, (Arkistoitu – Internet Archive) Evira.fi
**Kauko Ilmari Seppälä** (12. maaliskuuta 1923 Vehmaa – 2. helmikuuta 1996 Oulu) oli suomalainen insinööri ja yritysjohtaja, joka sai teollisuusneuvoksen arvonimen.

Seppälän vanhemmat olivat maanviljelijä Ilmo Aleksanteri Seppälä ja Selma Emilia Marttila ja puoliso vuodesta 1950 talousopettaja Rauni Eeva Matilda Mäkimattila. Diplomi-insinööriksi Teknillisestä korkeakoulusta vuonna 1950 valmistunut Seppälä tuli Ouluun selluloosatehtaan käyttöinsinööriksi Oulu-yhtiön palvelukseen vuonna 1952, osallistuen alusta asti myös tehtaan tuotannon uudistamiseen. Vuonna 1962 hänestä tuli selluloosatehtaan teknillinen johtaja ja vuonna 1967 yhtiön koko kemiallisen metsäteollisuuden ja kemianteollisuuden johtaja. Yhtiön varatoimitusjohtajaksi Seppälä nimitettiin vuonna 1973. Hän pyrki osaltaan saamaan Ouluun selluloosan tuotannon ohella paperin tai kartongin valmistusta, mutta suunnitelmat toteutuivat vasta 1990-luvulla, hänen siirryttyään jo eläkkeelle vuonna 1986. Teollisuusneuvoksen arvonimen Seppälä sai vuonna 1982. Hänellä oli useita luottamustehtäviä alallaan, samoin kuin Oulussa ja laajemmin Pohjois-Suomessa.

Lähteet
-------

1. 1 2  Kauko Seppälä *Biografiasampo*. Viitattu 4.12.2021.
2. ↑  Ihmiset. Kuolleita. Teollisuusneuvos Kauko Seppälä (Tilaajille) *Helsingin Sanomat*.  7.2.1996. Viitattu 4.12.2021.
**Kaukoidän tasavalta** (ven. Дальневосто́чная респу́блика, *Dalnevostotšnaja respublika*) oli Venäjän Itä-Siperiassa ja Kaukoidässä vuosina 1920–1922 sijainnut valtio. Se käsitti Taka-Baikalian, Amurin, Primorjen ja Kamtšatkan alueet sekä Sahalinin pohjoisosan. Pääkaupunkina oli aluksi Verhneudinsk ja lokakuusta 1920 lähtien Tšita.

Historia
--------

Kaukoidän tasavalta oli Neuvosto-Venäjästä riippuvainen väliaikainen puskurivaltio, jonka tarkoituksena oli estää Venäjän ja Japanin välinen sotilaallinen selkkaus ja luoda edellytykset ulkomaisten ja valkoisten joukkojen karkottamiseksi. Sitä johtamaan perustettiin maaliskuussa 1920 VKP(b):n Kaukoidän byroo. Tasavalta julistautui itsenäiseksi 6. huhtikuuta 1920 Verhneudinskissa (nykyinen Ulan-Ude) pidetyssä edustajainkokouksessa, joka valitsi väliaikaisen hallituksen.

Perustamisvaiheessa tasavalta hallitsi vain Baikalin ranta-aluetta. Neuvosto-Venäjän tuella perustettiin Genrih Eihen johtama Kaukoidän tasavallan kansan vallankumousarmeija, joka valtasi Grigori Semjonovin joukkojen ja japanilaisten hallussaan pitämän Tšitan lokakuussa 1920. Japanilaiset vetäytyivät alueelta aikaisemmin solmitun Gongotan sopimuksen perusteella.

Tammikuussa 1921 pidettiin tasavallan perustuslakia säätävän kokouksen vaalit, joihin osallistui bolševikkeja, menševikkejä, sosialistivallankumouksellisia, perustuslaillisia demokraatteja ja eräiden muiden puolueiden edustajia. Bolševikit ja heitä tukenut talonpoikaisryhmä saivat 72,6 % äänistä. Keväällä pidetty perustuslakia säätävä kokous hyväksyi tasavallalle demokraattisen perustuslain ja valitsi Aleksandr Krasnoštšokovin johtaman hallituksen ja Pjotr Nikiforovin johtaman ministerineuvoston. Sotaministeriksi ja kansan vallankumousarmeijan ylipäälliköksi nimitettiin Vasili Blücher.

Toukokuussa 1921 valkoiset ottivat japanilaisten joukkojen tuella vallan Vladivostokissa ja valloittivat joulukuussa Habarovskin. Vuoden 1922 alussa tasavallan hallituksen päämieheksi tuli Nikolai Matvejev. Helmikuussa alkaneessa vastahyökkäyksessä kansan vallankumousarmeija löi valkoiset joukot Volotšajevkan aseman luona, valtasi Habarovskin ja lokakuussa 1922 Vladivostokin. Taistelujen loppuvaiheessa sotaministerinä ja armeijan ylipäällikkönä toimi Ijeronim Uborevitš.

Japanilaisten vetäydyttyä Kaukoidän tasavallan kesällä 1922 valittu kansankokous päätti sen liittymisestä Venäjän SFNT:hen. Venäjän toimeenpaneva keskuskomitea vahvisti päätöksen 15. marraskuuta 1922.

Lähteet
-------

1. ↑  *Bolšaja Sovetskaja Entsiklopedija, tom 7*, s. 514–515. Moskva: Sovetskaja Entsiklopedija, 1972.
2. 1 2 3 4 5 6 7  Entsiklopedija Zabaikalja: Dalnevostotšnaja respublika *ez.chita.ru*. Viitattu 16.1.2010. (venäjäksi)
3. ↑  *Bolšaja Sovetskaja Entsiklopedija, tom 7*, s. 514. Moskva: Sovetskaja Entsiklopedija, 1972.
4. 1 2 3 4 5  *Bolšaja Sovetskaja Entsiklopedija, tom 7*, s. 515. Moskva: Sovetskaja Entsiklopedija, 1972.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Kaukoidän tasavalta** Wikimedia Commonsissa
**Suppilopoimulehti** (*Alchemilla cymatophylla*) on ruusukasvien (Rosaceae) heimoon, poimulehtien (*Alchemilla*) sukuun kuuluva kasvilaji. Se on monivuotinen, ruohovartinen ja yleisesti ottaen keskikokoiseksi kasvava poimulehtilaji. Sen tunnusomaisia piirteitä ovat alaspäin suuntautuneiden karvojen peittämät varret ja lehtiruodit, kaljut kukkapohjukset sekä mattapintaiset ja sinisenvihertävät lehdet. Karvoituksensa perusteella suppilopoimulehti muistuttaa seitsenkulmapoimulehteä (*Alchemilla heptagona*), mutta on erotettavissa siitä lehtien ulkonäön perusteella.

Suppilopoimulehti voi kasvaa lähes puoli metriä korkeaksi. Sen varsissa ja lehtiruodeissa on selkeästi alaspäin siirottavia karvoja, mutta varret ovat vain alaosistaan karvaisia. Lehdet ovat hieman aaltoilevia, harvakarvaisia, mattapintaisia sekä väriltään sinisenvihertäviä. Lehdissä on seitsemästä yhdeksään liuskaa ja jokaisen liuskan laidoilla on 15–19 kapeaa sekä teräväkärkistä hammasta. Kukat ovat kellanvihreitä ja sijaitsevat jokseenkin harvoina rykelminä haaraisessa kukinnossa. Kukkaperät ja kukkapohjukset ovat kaljuja. Suppilopoimulehti kukkii kesä–heinäkuussa.

Suppilopoimulehti kasvaa kulttuurivaikutteisessa ympäristössä, kuten niityillä ja teiden varsilla. Suomessa suppilopoimulehteä on tavattu melko harvoilta paikoilta, lähinnä Kainuusta itärajan tuntumasta.

Suppilopoimulehden tieteellisen nimen lajinimi (*cymatophylla*) tulee kreikan kielen sanoista *kyma* (suom. aalto) ja *fyllon* (suom. lehti) tarkoittaen aaltoilevia lehtiä.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Den virtuella floran: Vågdaggkåpa (*Alchemilla cymatophylla*) *Den virtuella floran*.  1999. Naturhistoriska riksmuseet. Viitattu 1.9.2021. (ruotsiksi)
2. ↑  Raino Lampinen & Tapani Lahti: Kasviatlas 2018: Suppilopoimulehti (*Alchemilla cymatophylla*) *Kasviatlas*. Luonnontieteellinen keskusmuseo. Viitattu 1.9.2021.

Aiheesta muualla
----------------

* Laji.fi: Suppilopoimulehti (*Alchemilla cymatophylla*)
* iNaturalist: Suppilopoimulehti (*Alchemilla cymatophylla*)
* Global Biodiversity Information Facility (GBIF): *Alchemilla cymatophylla* (englanniksi)
* Centre for Agriculture and Biosciences International (CABI): *Alchemilla cymatophylla* (englanniksi)
* The Plant List: *Alchemilla cymatophylla* (englanniksi)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Taksonitunnisteet | 
* Wikidata: Q9596021
* BioLib: 39783
* CoL: BHKQ
* EoL: 635551
* EPPO: ALCCY
* EUNIS: 181278
* GBIF: 3027997
* iNaturalist: 891278
* IPNI: 720499-1
* IRMNG: 11326040
* ISC: 112083
* NCBI: 1891441
* Open Tree of Life: 3904293
* PFI: 2157
* Plant List: rjp-9306
* POWO: urn:lsid:ipni.org:names:720499-1
* Tropicos: 27803880
* WFO: wfo-0001018426

 |

 |
Sarjan summa määritellään sarjan äärellisten osasummien muodostaman lukujonon
raja-arvona. Jos tällainen summa löytyy, **sarja suppenee**. Jos sarja ei suppene, on se hajaantuva sarja. Suppenemisen voi osoittaa määritelmän avulla tai suppenemistesteillä.

Määritelmä
----------

Sarja 
{\displaystyle \sum \_{k=1}^{\infty }x\_{k}=x\_{1}+x\_{2}+...} suppenee, jos sen osasummien jono 
{\displaystyle \left(S\_{n}\right)=\left(S\_{n}\right)\_{n\in \mathbb {N} }}
suppenee, ts. jos 
{\displaystyle \exists S\in \mathbb {R} }
s.e. {\displaystyle \lim \limits \_{n\to \infty }S\_{n}=S}.
Tällöin S on sarjan summa ja merkitään 

{\displaystyle \sum \_{k=1}^{\infty }x\_{k}=x\_{1}+x\_{2}+...=S}

Sarjan suppenemiseen liittyviä lauseita
---------------------------------------

### Lause 1.

Jos {\displaystyle \sum \_{k=1}^{\infty }x\_{k}} suppenee, niin {\displaystyle \lim \limits \_{k\to \infty }x\_{k}=0}

### Lause 2.

Suppenevalle sarjalle erotusta

{\displaystyle R\_{n}=S-S\_{n}}
sanotaan sarjan n:nneksi jäännöstermiksi.

### Lause 3.

Suppenevalle sarjalle {\displaystyle \lim \limits \_{n\to \infty }R\_{n}=0}

### Lause 4.

Jos {\displaystyle \sum \_{k=1}^{\infty }x\_{k}=X} ja {\displaystyle \sum \_{k=1}^{\infty }y\_{k}=Y}, sekä {\displaystyle a\in \mathbb {R} }, niin

{\displaystyle a)\sum \_{k=1}^{\infty }(x\_{k}+y\_{k})=X+Y}
{\displaystyle b)\sum \_{k=1}^{\infty }ax\_{k}=aX}
### Lause 5.

Jos sarja {\displaystyle \sum \_{k=1}^{\infty }x\_{k}} suppenee ja sarja {\displaystyle \sum \_{k=1}^{\infty }y\_{k}} hajaantuu, niin summasarja {\displaystyle \sum \_{k=1}^{\infty }(x\_{k}+y\_{k})} hajaantuu.
Jos molemmat sarjat {\displaystyle \sum \_{k=1}^{\infty }x\_{k}} ja {\displaystyle \sum \_{k=1}^{\infty }y\_{k}} hajaantuvat, niin niiden summasarja {\displaystyle \sum \_{k=1}^{\infty }(x\_{k}+y\_{k})} voi joko a)supeta tai b)hajaantua.

### Lause 6. Cauchyn yleinen suppenemiskriterio sarjoille

Sarja {\displaystyle \sum \_{k=1}^{\infty }x\_{k}} suppenee {\displaystyle \Longleftrightarrow \varepsilon >0} kohti {\displaystyle \exists n\_{\varepsilon >0}\in \mathbb {N} } s.e.

{\displaystyle \vert x\_{n+1}+x\_{n+2}+x\_{n+3}+...+x\_{n+p}\vert <\varepsilon }
kaikilla {\displaystyle p\in \mathbb {N} } aina kun {\displaystyle n>n\_{\varepsilon }}

Itseisesti suppeneva sarja
--------------------------

### Määritelmä

sarja {\displaystyle \sum \_{k=1}^{\infty }x\_{k}} 
suppenee itseisesti, jos sarja {\displaystyle \sum \_{k=1}^{\infty }\vert x\_{k}\vert } suppenee.

### Lause 7.

Jos {\displaystyle \sum \_{k=1}^{\infty }\vert x\_{k}\vert } suppenee, niin {\displaystyle \sum \_{k=1}^{\infty }x\_{k}} suppenee. Tällöin sarjoille pätee 

{\displaystyle \vert \sum \_{k=1}^{\infty }x\_{k}\vert \leqslant \sum \_{k=1}^{\infty }|x\_{k}|}

Lähteet
-------

Lauri Myrberg: Differentiaali- ja integraalilaskenta korkeakouluja varten osa 2, 1.-2. painos, Tampereen Kirjapaino-Oy Tamprint, 1978

Jouni Kankaanpää, Lauri Myrbeg, Jussi Väisälä, Hannu Honkasalo: Differentiaali- ja integraalilaskenta I.2
**Mona Vale** on lähiö Sydneyn pohjoisosassa, Uudessa Etelä-Walesissa, Australiassa. Mona Vale sijaitsee 28 kilometrin päässä Sydneyn keskustasta.

Historia
--------

Aboriginaalit tunsivat Mona Valen nimellä *Bongin Bongin* ja lähiön ensimmäiset maamerkit syntyivät vasta vuonna 1813. Maan, jolla Mona Vale nyt sijaitsee, osti Robert Campbell (1769-1846) vuonna 1814.

Maamerkit
---------

Mona Valella on kaksi koulua ja lukio, RSL-kerho, puisto, julkinen kirjasto, golf-rata, sairaala, skeittipuisto, linja-autoasema, kaksi kauppakeskusta ja pikkukauppoja. 

Mona Valella on laakea uimaranta (aiemmin tunnettu nimellä "Bongin Bongin Beach") jossa on lasten allas ja aaltoallas. 

  

Mona Valen golfrata
Näköala Mona Valen rannasta

Katso myös
----------

* Sydneyn rannat

Lähteet
-------

* *The Book of Sydney Suburbs*, Compiled by Frances Pollen, Angus & Robertson Publishers, 1990, Published in Australia ISBN 0-207-14495-8

1. ↑   Martin Burke The Father of Pittwater - page 53, By James J Macken, National Library of Australia

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Mona Vale**.
* Mona Vale Hospital (Arkistoitu – Internet Archive)
**José Luis Calva Zepeda** (20. kesäkuuta 1969 – 11. joulukuuta 2007) oli meksikolainen kauhukirjailija, jota epäiltiin murhasta ja kannibalismista. 

José Calvan epäiltiin murhanneen tyttöystävänsä Alejandra Galeana Garaviton, 32. Galeana löytyi Calvan kotoa paloiteltuna ja lautasella oli Galeanan käsivarren paloja paistettuina. Calva sai lieviä vammoja yrittäessään paeta poliiseja hyppäämällä alas parvekkeeltaan.

Calvan epäiltiin tappaneen myös kaksi muuta naista, joiden ruumiit löytyivät Méxicossa vuosina 2004 ja 2007.

Calva hirttäytyi sellissään 11. joulukuuta 2007 ennen oikeudenkäynnin päätöstä.

Calva kirjoitti useita kauhukirjoja. Hänen asunnostaan löydettiin *Instintos Caníbales* ("Kannibaalivaistot") -niminen keskeneräinen romaani. Sen kannessa oli kuva *Uhrilampaat* -elokuvan Hannibal Lecteristä, jonka kasvojen tilalle hän oli liittänyt omat kasvonsa.

Lähteet
-------

1. 1 2   BBC News 12.12.2007: Mexican 'cannibal' kills himself

Aiheesta muualla
----------------

* Artikkeli Iltalehdessä 16.10.2007
**José Juan Vázquez Gómez** (s. 14. maaliskuuta 1988 Celaya, Guanajuato) on meksikolainen jalkapalloilija, joka edustaa Primera División de Méxicossa pelaavaa Club Leónia. Oikeajalkainen Vázquez on pelipaikaltaan puolustava keskikenttäpelaaja. Hän kuuluu myös Meksikon jalkapallomaajoukkueeseen.

Ura
---

### Seurajoukkueura

Vázquez aloitti uransa Club Celayassa, jota hän edusti vuodet 2009–2012 tehden 53 ottelussa kolme maalia. Celayan kanssa Vázquez voitti Meksikon kolmanneksi korkeimman sarjatason Independencian vuonna 2010. Tammikuussa 2012 Vázquez siirtyi toiseksi korkeimman sarjatason Liga de Ascenson Club Leóniin. Vuonna 2012 León voitti Liga de Ascenson ja nousi pääsarja Liga MX:iin, jossa Vázquez on saavuttanut seuran kanssa Aperturan voiton vuonna 2013 ja Clausuran voiton seuraavana vuonna. Vázquez on pelannut Leónin paidassa myös Copa Libertadoresissa.

### Maajoukkueura

Vázquez debytoi Meksikon jalkapallomaajoukkueessa tammikuussa 2014 ystävyysottelussa Etelä-Koreaa vastaan. Hän kuului joukkueeseen myös saman kesän MM-kilpailuissa, joissa hän pelasi kolmessa ottelussa.

Saavutukset
-----------

* **Club Celaya**
	+ Segunda División de Mexico: Torneo Independencia (2010)
* **Club León**
	+ Liga de Ascenso: Clausura (2012)
	+ Liga MX: Apertura (2013), Clausura (2014)

Lähteet
-------

1. ↑
2. ↑
3. ↑
4. ↑
5. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive)
**Neshani Andreas** (1964 Walvis Bay – toukokuu 2011) oli namibialainen kirjailija.

Andreas työskenteli vaatetehtaassa ennen opettajaksi opiskelemista Ongwediva Teachers' Collegessa. Hän opetti samassa oppilaitoksessa viiden vuoden ajan. Hän suoritti kandidaatin tutkinnon kasvatustieteessä Namibian yliopistossa. Andreas toimi neljän vuoden ajan Yhdysvaltain rauhanjoukkojen varajohtajana Namibiassa. Hänen ensimmäinen romaaninsa oli *The Purple Violet of Oshaantu*, jonka Heinemann julkaisi African Writers -sarjassaan. Teos kuvaa naisten Namibian pohjoisosissa käymää kamppailua tasa-arvon puolesta ja patriarkaalisia käytänteitä vastaan. Teoksesta tuli namibialaisen kirjallisuuden klassikko ja Andreasista yksi Namibian eturivin kirjailijoista.

Andreas sai toisen romaaninsa käsikirjoituksen valmiiksi ennen kuolemaansa. Hänellä oli todettu alkuvuodesta 2010 keuhkosyöpä, johon hän kuoli 46-vuotiaana toukokuussa 2011.

Lähteet
-------

1. ↑  Namibia: Neshani Andreas - A Gallant Local Author (1964-2011) AllAfrica.com
2. 1 2 3  Local author Neshani Andreas dead The Namibian


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Yhdysvallat
* Alankomaat

 |

 |
Suorannan kevätilmettä vuonna 2011.
**Vana-Koiola järv**  on Virossa Põlvamaalla Põlvan kunnassa Vana-Koiolan kylässä sijaitseva järvi.

Maantietoa
----------

Järvi on 550 metriä pitkä, 200 metriä leveä ja sen pinta-ala on 7,1 hehtaaria. Vana-Koilolan kylän haja-asutus on kerääntynyt järven ympärille alueen laajan peltoaukean keskelle. Põlvan ja Võrun välinen maantie risteää kylässä poikittaisen Tilsin ja Tsolgon välisen kylätien kanssa ja järvi jää heti risteyksen kaakkoispuolelle. Järvi on luodattu ja sen syvyydeksi on saatu 13,2 metriä. Järven keskisyvyys on 5,1 metriä ja se on saareton. Järven laskennalliseksi tilavuudeksi voidaan määrittää 0,00037 kuutiokilometriä eli 0,37 miljoonaa kuutiometriä. Järven rantaviivan pituus on 1,3 kilometriä ja sen lähiympäristöön on rakennettu yli kymmenen taloa.

Luontoarvoja
------------

Järven rannat ovat paikoin jyrkät, mutta myös matalat. Rantapohja on pääasiassa hiekkaa ja soraa, mutta kaakkoispäässä on mutapohja ja sen rannalla on suota. Vedenväri on kellertävän vihreä ja näkösyvyys on 0,9 metriä. Järven syvyydestä johtuen vesi on talvisin ja kesäisin lämpötilakerrostunutta. Veden happipitoisuus on talvisin ollut hyvä sekä päällysvedessä että alusvedessä, mutta kesäisin on alusvesi kärsinyt happivajauksesta. Vuonna 1961 tutkittiin järven vesikasvillisuutta, jolloin löydettiin vain yhdeksän eri kasvilajia. Sen sijaan planktonia on paljon ja järvestä on löytynyt Virossa harvinainen vesipunkkilaji. Järvestä saadaan hyvin kalaa. Yksilömäärältää yleisimmät lajit ovat lahna, särki, ahven ja kiiski. Yleisiä ovat myös hauki ja suutari. Järveen Tamulasta tuotu ja siihen istutettu kuha viihtyy järvessä hyvin.

Vesistösuhteita
---------------

Vana-Koiola järv kuuluu Kariojan valuma-alueeseen, jossa Karioja on Võhandu jõen sivu-uoma. Järveen laskee kaksi lyhyttä metsäojaa. Sen laskuoja alkaa järven lounaispäästä ja se virtaa kaakkoon päin suoraksi kaivettuna Vana-Kojola ojana laskien 2,7 kilometrin päässä Lauga järveen. Oja jatkaa samannimisenä 1,2 kilometriä kohti lounasta yhtyen Oleskin kulmakunnalla Kariojaan. Karioja puolesta yhtyy kuuden kilometrin päässä Võhandu jõgeen, joka laskee Kuumajärveen ja joka on Peipsijärven keskiosan nimi. Peipsijärven alue muodostaa Narvanjoen vesistöalueen keskiosan. Peipsijärven pohjoispäästä alkava laskujoki Narvanjoki jatkaa vesireittiä pohjoiseen päin ja laskee lopuksi Suomenlahteen.

Huomautuksia
------------

1. 1 2  Järven tilavuus on laskettu kertomalla järven pinta-ala sen keskisyvyydellä. Tämä ei ole viranomaisten määrittämä arvo!
2. ↑  Kohteen ympäristön kasvillisuutta, asutusta ja nimistöä on tarkistettu Internetin Google-, Bing- tai Yandex-karttapalvelusta käyttäen järven koordinaatteja.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6 7 8  Keskkonnaregister: Vana-Koiola järv (vee2124900) *Keskonnainfo*. Tallinna, Viro:  Keskkonnaministeerium. Viitattu 17.3.2017. (viroksi)
2. 1 2 3  Tamre, Ruta (toim.): *Eesti järvede nimestik*. Tallinna, Viro: Keskkonnaministeeriumi Info- ja Tehnokeskus, 2006. ISBN 978-9985-881-40-8. Teoksen verkkoversio (PDF) (viitattu 17.3.2017). (viroksi) (Arkistoitu – Internet Archive)
3. ↑  Vana-Koiola järv, kalapeedia.ee, viitattu 25.8.2020
**Monacair** (IATA: **–**, ICAO: **MCR**, kutsukoodi: **MONACAIR**) on monacolainen lentoyhtiö. Se lentää reittilentoja kotikentältään Monacon helikopterikentältä Nizzan Côte d’Azurin kansainväliselle lentoasemalle. Sen omistavat perustaja Stefano Casiraghin poika Pierre, joka on enemmistöosakas, sekä ranskalainen monialayritys SkyGroup.

Historia
--------

Monacairin perusti vuonna 1988 Stefano Casiraghi, prinsessa Carolinen aviomies. Yhtiö lensi tilauslentoja, kuljetti VIP-asiakkaita ja hoiti asiakkaidensa yksityishelikoptereita. Elokuussa 2015 Monacon hallitus kilpailutti Monacon ja Nizzan väliset reittilennot, joita lähes 40 vuoden ajan oli lentänyt Heli Air Monaco. Monacair voitti tarjouskilpailun ja sai kymmenen vuoden sopimuksen reitille. Se aloitti lennot 2. tammikuuta 2016.

Lennot
------

Monacair lentää Monacon ja Nizzan välillä sesonkiaikaan 50 edestakaista lentoa päivässä. Lentoja lähtee 15 minuutin välein. Talviaikaan tämä laskee 21 lentoon 30 minuutin välein. Monacair lentää kaikki lentonsa code sharing -sopimuksella Air Francen kanssa. Lennot kestävät seitsemän minuuttia, ja matkustajien luvataan pääsevän lähtöselvityksestä kohdekentälle 20 minuutissa. Lentojen hintaan kuuluu kuljetus helikopterikentältä minne tahansa Monacon alueelle.

Laivasto
--------

Heinäkuussa 2016:

* 1 AgustaWestland AW109SP
* 6 Airbus Helicopters H130
* 1 Airbus Helicopters EC145 C2
* 2 Airbus Helicopters EC155 B1
* 1 Airbus Helicopters AS365 N3+

Lähteet
-------

* Vallero, Luigi: All Change in the Riviera Skies.  *Airliner World*, heinäkuu 2016, s. 40–45.  Key Publishing. ISSN 1465-6337.   (englanniksi)

### Viitteet

1. 1 2 3 4  *Airliner World*, heinäkuu 2016, s. 42
2. ↑  *Airliner World*, heinäkuu 2016, s. 41
3. ↑  Monacair – At your side since 1988 Monacair.  Arkistoitu 20.8.2016. Viitattu 13.7.2016. (englanniksi)
4. ↑  *Airliner World*, heinäkuu 2016, s. 44
5. ↑  Duclos, François: Air France se pose à Monaco  3.6.2016. Air Journal. Viitattu 13.7.2016. (ranskaksi)
6. ↑  *Airliner World*, heinäkuu 2016, s. 43

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Monacair** Wikimedia Commonsissa

* Monacairin kotisivut (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
**Nessonis** (m.kreik. Νεσσωνίς, *Nessōnis*, lat. *Nessonis lacus*) oli antiikin aikainen järvi Thessaliassa Kreikassa. Se on nykyisin kuivunut ja soistunut umpeen. Nykykreikaksi järvi tunnetaan muodossa *Nessonída* (kreik. Νεσσωνίδα, kath.kreik. Νεσσωνίς, *Nessonís*).

Nessonis-järvi sijaitsi Pelasgiotiissa Peneios-joen (nyk. Pineiós) ja Boibeis-järven (nyk. Kárla) välisellä alueella koilliseen Larissasta (nyk. Lárisa). Strabon mainitsee järven ja sanoo sen olleen yhdessä Boibeis-järven kanssa jäänne Thessalian tasangon muinoin peittäneestä järvestä. Antiikin aikana järvi on ollut paljon nykyisiä jäänteitä suurempi, ja Strabonin mukaan se olisi ollut Boibeistakin suurempi. Järven sanotaan saaneen nimensä läheisestä Nessonin kaupungista, tai toisen version mukaan kentauri Nessoksesta.

Nykyaikana järveen on viitattu myös nimellä *Mavrolímni* (Μαυρολίμνη), turkkilaisittain *Karatjair*. Se on ollut kuiva kesäisin, mutta saanut vettä Pineióksen tulviessa.

Lähteet
-------

1. 1 2  Νεσσωνίς *Dictionary of Greek*. Viitattu 20.5.2019.
2. 1 2  Νεσσωνίς *Υγεία online*. Viitattu 20.5.2019.
3. 1 2 3 4  Smith, William: "Nessonis lacus", *Dictionary of Greek and Roman Geography*. Boston: Little, Brown and Company, 1854. Teoksen verkkoversio.
4. ↑  Nessonis Lake *Wikimapia*. Viitattu 20.5.2019.
5. ↑  Strabon: *Geografia* 9.
**Nessebar** (bulg. Несебър, *Nesebăr*) on antiikin ajalta periytyvä kaupunki Mustanmeren rannalla Bulgariassa Burgasin alueella. Kaupunki tunnettiin aiemmin nimellä *Mesembria* ja myöhemmin nimellä *Menebria*.

Nykyisin Nessebar on matkailunähtävyys, joka on tullut suosituksi yhdessä useiden lomakohteiden kanssa. Suurin lomakohteista, Sunny Beach, sijaitsee heti Nessebarin pohjoispuolella. Nessebarin väkiluku vuonna 2011 oli 10 531.

Nessebarin kaupungilla on rikas historia. Antiikinaikainen kaupungin osa sijaitsee saarella, joka on yhdistetty mantereeseen keinotekoisella kannaksella.

Historiallisten kohteidensa ansiosta Nessebar valittiin Unescon maailmanperintöluetteloon 1983.

Galleria
--------

* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
*

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Nessebar** Wikimedia Commonsissa

Lähteet
-------

1. ↑  Bulgaria: Burgas *citypopulation.de*. citypopulation.de. Viitattu 11.3.2013. (englanniksi)
**Stade** (alasaksaksi *Stood*) on kaupunki Ala-Saksin osavaltiossa, pohjoisessa Saksassa. Se on Staden piirikunnan keskuskaupunki ja sijaitsee Cuxhavenin ja Hampurin välissä. Kaupungissa asuu noin 46 000 ihmistä ja se kuului aikanaan Hansaliittoon.

Maantiede
---------

Stade sijaitsee joen Schwinge varrella Altes Landin ja Kehdingenin alueiden välissä, 34 kilometriä länteen Hampurista, 59 kilometriä itään Bremerhavenista ja 58 kilometriä kaakkoon Cuxhavenista.

Historia
--------

Stade on yksi Pohjois-Saksan vanhimmista kaupungista. Ensimmäiset asuttajat alueelle saapuivat alueelle noin 1000 eaa. Viikingit aiheuttivat hävitystä alueella vuoden 944 tienoilla jälkeen ajanlaskun alun ja kaupunki mainittiin tuolloin ensimmäistä kertaa, nimellä *Stethu*. Viralliset kaupunginoikeudet Stadelle myönsi Pyhän saksalais-roomalaisen keisarikunnan keisari Otto IV vuonna 1209. Kaupunki oli myös yksi Hansaliiton perustajakaupungeista.

26. toukokuuta vuonna 1659 kaksi kolmasosaa Stadesta tuhoutui suuressa kaupunkipalossa ja se jouduttiin rakentamaan uudelleen. Kolmikymmenvuotisesta sodasta alkunsa saanut ruotsalainen valta kaupungissa päättyi vuonna 1712, jonka jälkeen kaupunki siirtyi lyhyeksi ajaksi osaksi Tanskan kuningaskuntaa. Vuonna 1715 kaupungin hallinta siirtyi Hannoverin vaaliruhtinaskunnalle.

Lähteet
-------

1. ↑  100 Bevölkerungsfortschreibung – Basis Zensus 2011, Stand 31. Dezember 2015 Landesbetrieb für Statistik und Kommunikationstechnologie Niedersachsen. Viitattu 19.7.2017.

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Stade**.
* Kaupungin verkkosivusto

Staden vanhaakaupunkia
**The End of the F\*\*\*ing World** on brittiläinen mustaa komediaa ja draamaa sisältävä televisiosarja. Kahdeksanosainen ensimmäinen tuotantokausi sai ensi-iltansa Channel 4 -kanavalla Isossa-Britanniassa 24. lokakuuta 2017, ja koko tuotantokausi julkaistiin Netflixissä 5. tammikuuta 2018. Toinen tuotantokausi esitettiin Netflixissä 5. marraskuuta 2019.

Juoni
-----

**Varoitus:  Seuraava kirjoitus paljastaa yksityiskohtia juonesta.**
Sarja seuraa 17-vuotiasta Jamesia (Alex Lawther), joka uskoo olevansa psykopaatti sekä Alyssaa (Jessica Barden), kapinallista luokkatoveria, joka näkee Jamesissa mahdollisuuden paeta myrskyisää perhe-elämää. James esittää Alyssan poikaystävää ja he karkaavat yhdessä. He löytävät talon ja he murtautuvat sisään. Myöhemmin talon omistaja tulee ja yrittää hyväksikäyttää Alyssaa. James tappaa miehen ja he peittävät jäljet. He muuttavat omia ulkonäköjään ja menevät etsimään Alyssan isää. He löytävät Alyssan isän ja hän saa tietää, että he murhasivat miehen. Poliisit saavat tietää ja yksi poliisi tuli asuntoautolle keskustelemaan Alyssan ja Jamesin kanssa. He saivat tietää, etteivät pääse samaan paikkaan ja niin he karkasivat uudestaan. Lopulta Alyssa jäi kiinni ja James (oletettavasti) ammuttiin.
**Joulu Valhallassa** (tansk. *Jul i Valhal*) on tanskalainen seikkailusarja. Sarjassa seikkailevat urheat 12-vuotiaat Sofie ja Jonas. Sarjaa esitettiin Suomessa joulukuun 2008 aikana. Sarja näytettiin uusintana vuonna 2009.

Juoni
-----

**Varoitus:  Seuraava kirjoitus paljastaa yksityiskohtia juonesta.**
Sofie ja Jonas saavat tietää, että aasajumala Loki aikoo aloittaa ragnarökin. He päättävät lähteä etsimään Lokia, mutta huomaavatkin tehtävän lähes mahdottomaksi. He etsivät metsästä jonkinlaista pääsytietä jumalten valtakuntaan. He löytävät salakäytävän, jota he päättävät käyttää seuraavana aamuna.

Seuraava aamu koittaa. Sofie ja Jonas heräävät aikaisin muiden nukkuessa. He lähtevät salakäytävää pitkin jumalten asuinsijaan, Valhallaan. Matkalla Valhallaan he huomaavat pian, että ilma muuttuu kuumaksi ja kosteaksi. Niinpä he kulkevat eteenpäin ja näkevät linnan. Sofie ja Jonas päättävät lähteä jännityksestä huolimatta tutkimaan linnaa. Myöhemmin linnassa selviää, että Loki on lähtenyt Utgårdiin. Sofie ja Jonas lähtevät takaisin kotiin ja miettivät tilannetta yön yli.

Seuraavana aamuna he pakkaavat evästä mukaan ja lähtevät Utgårdiin. Tove tulee kysymään minne he ovat lähdössä ja lasten kerrottua lupaa että Jonas saa lähteä. Isä Asbjorn ei kuitenkaan päästä Jonasta matkaan. Niinpä Sofien täytyy lähteä yksin ja selvittää, missä Loki on. Sofie lähtee ja päätyy jättien telttaan.

**Juonipaljastukset päättyvät tähän.**
**Kari Juhani Kuoppa** (s. 25. kesäkuuta 1947 Kauvatsa) on suomalainen oopperalaulaja, joka on äänialaltaan tenori.

Kuoppa opiskeli muun muassa Matti Lehtisen johdolla. Hän esiintyi solistina Suomen kansallisoopperassa vuosina 1975–1988. Siellä hän tulkitsi muun muassa Don Josén roolin Georges Bizet'n *Carmenissa*, Jules Massenet'n *Wertherin* nimiroolin ja Ramiron roolin Gioacchino Rossinin *Tuhkimossa*. Kuoppa esiintyi myös Savonlinnan oopperajuhlilla vuosina 1977–1980 Taminon roolissa Wolfgang Amadeus Mozartin *Taikahuilussa*. Hänen konserttiohjelmistoonsa kuuluu evankelistan rooli Johann Sebastian Bachin *Matteuspassiossa*.

Kuoppa on edustettuna levytyksellä *Suomen Kansallisoopperan ääniä vuosilta 1974-1983* (2003).

Lähteet
-------

1. 1 2  Otavan Musiikkitieto A–Ö, toim. Keijo Virtamo, uudistetun laitoksen 1. painos. Helsinki: Otava 1997 ISBN 951-1-14518-5
2. ↑  Suomen Kansallisoopperan ääniä vuosilta 1974-1983 Finna.fi, viitattu 24.12.2022

Aiheesta muualla
----------------

* Kari Kuoppa Suomen kansallisoopperan ja -baletin esitystietokanta
* Kari Kuoppa Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
* Elonet: Kari Kuoppa
Kordelinin kappeli.
**Rauman vanha hautausmaa** sijaitsee kaupungin keskustan itälaidalla, aivan Unescon maailmanperintökohteisiin kuuluvan Vanhan Rauman tuntumassa. Hautausmaa otettiin käyttöön vuonna 1853. Sitä ennen Rauman vainajat oli haudattu Pyhän kolminaisuuden kirkkoa ympäröivälle hautausmaalle.

Rauman vanha hautausmaa on pinta-alaltaan noin 3,3 hehtaaria. Sen keskellä sijaitsee kulttuurihistoriallisesti arvokas Lars Sonckin suunnittelema Kordelinin kappeli, joka alun perin rakennettiin vuonna 1917 kuolleen liikemies Alfred Kordelinin hautapaikaksi. Nykyään se toimii myös yleisenä siunauskappelina. Lisäksi hautausmaalla ovat Jussi Vikaisen veistämä vuoden 1939–1944 sodissa kaatuneiden muistomerkki sankarihautoineen, punaisten muistomerkki, jonka on tehnyt raumalainen kivenhakkaaja Kaarlo Reunanen, sekä Karjalaan jääneiden vainajien muistomerkki. Hautausmaalla on myös 1991 käyttöönotettu uurnalehto. Kordelinin lisäksi paikalle on haudattu muun muassa kirjailijat Hj. Nortamo, Unto Koskela ja Tauno Koskela sekä laivanvarustaja Gabriel Granlund. Myös vuoden 1947 Rauman räjähdysonnettomuuden uhrien haudat ovat vanhalla hautausmaalla.

Galleria
--------

* Hj. Nortamon hautamuistomerkkiHj. Nortamon hautamuistomerkki
* Punaisten muistomerkkiPunaisten muistomerkki
* 1939–1944 sankarihaudat1939–1944 sankarihaudat

Lähteet
-------

1. ↑  Räihä, Ulla: Satakunnan maakuntakaava – Kulttuurihistoriallisesti arvokkaat kohteet Raumalla  7.7.2008. Rauman kaupunki. Viitattu 25.8.2015.
2. ↑  Vanha hautausmaa Rauman seurakunta.  Arkistoitu 24.9.2015. Viitattu 27.8.2015.
3. ↑  Rauman muistopatsaat Raumakuvasto. Viitattu 25.8.2015.
**Sunnuntai** on Martti Turusen säveltämä laulu Aleksis Kiven samannimiseen runoon. Se on kuoronjohtajana tunnetun Turusen sävellysluettelossa opus 25 numero 1 ja kuuluu hänen tunnetuimpiin sävellyksiinsä joululaulun "Me käymme joulun viettohon" ohella.

Laulu alkaa sanoilla "Mä muistan sen lempeän laakson, ainiaan muistan sen". Se on sävelletty yksinlauluksi, mutta sitä esitetään usein kaksiäänisenä duettona ja erilaisina kuorosovituksina. Laulun tunnettuja levyttäjiä ovat Mauno Kuusisto, Kauko Käyhkö ja Veikko Tyrväinen.

Kari Rydman kuvaa *Sunnuntaita* mestarillisen kauniiksi ja kiihkeäksi: "Ilahduttavasti siinä kukki Aleksis Kiven eroottinen hämäläismurteiden sävyttämä kieli, vieläpä alkuperäisessä muodossaan, kielipoliisien siivouksista vapaana."

*Helsingin Sanomat* pyysi keväällä 2009 lukijoitaan nimeämään oman "onnen laulunsa", ja yli 800 ehdotetun kappaleen joukossa "Sunnuntai" oli yksi 35:stä eniten mainintoja saaneesta.

Lähteet
-------

1. 1 2  "Sunnuntai", *Suuri toivelaulukirja 2*, s. 22. Toim. Aapeli Vuoristo, 18. painos, 1. painos 1977. F-kustannus, 2005. ISBN 952-461-082-5.
2. ↑  Salonen, Into: Aleksis Kivi ja mieskuorolaulu *Mieskuoro Laulun Ystävät -blogi*.  15.10.2015. Mieskuoro Laulun Ystävät. Viitattu 2.6.2018.
3. ↑  Hakutulos kappaleen nimelle Sunnuntai Suomen äänitearkisto ry. Viitattu 2.6.2018. [vanhentunut linkki]
4. ↑  Rydman, Kari: Alexis 180 *Kari Rydmanin blogi*.  10.10.2014. Viitattu 2.6.2018.
5. ↑  Kotirinta, Pirkko: 35 ehdokasta suomalaiseksi onnen lauluksi.  *Helsingin Sanomat*, 31.5.2009. Artikkelin maksullinen verkkoversio.
6. ↑  Kotirinta, Pirkko: Onni on laulu ja laulaminen.  *Helsingin Sanomat*, 31.5.2009. Artikkelin maksullinen verkkoversio.

Aiheesta muualla
----------------

* Kiven runo Runosto-sivustolla
**Sunnuntain kahvikonsertti** oli Mainostelevion ohjelmistossa vuosina 1959–1969 esitetty ohjelmasarja, jossa esiintyivät kapellimestari Toivo Lehtelä sekä hänen kaksi tytärtään, viulisti Helena (myöh. Helena Lehtelä-Mennander) ja pianisti Ritva Lehtelä-Relander. Isä Lehtelä soitti selloa. Tämän Trio Lehteläksi kutsutun kokoonpanon lisäksi ohjelmassa esiintyi vierailevia laulajia ja instrumenttisolisteja.

15 minuutin mittaiset kahvikonsertit lähetettiin sunnuntai-iltaisin MTV:n ohjelmapaikalla Suomen Televisiossa. Ensimmäinen Sunnuntain kahvikonsertti lähetettiin 6. syyskuuta 1959, jolloin televisiovastaanottimia oli Suomessa vielä varsin vähän. Viimeinen Trio Lehtelän kahvikonsertti lähetettiin joulukuun 19. päivänä 1969.

Ohjelma oli sponsoroitu. Alkuvuosina sponsorina oli Fazer tunnuslauseella "Viulut maksoi Fazer". Viimeiset kuusi vuotta 1965–1969 Sunnuntain kahvikonserttia sponsoroi Meira ja sen Kulta Katriina -kahvimerkki.

Trio Lehtelä teki myös äänilevyjä muun muassa Mauno Kuusiston ja Tapio Rautavaaran kanssa.

Helena Lehtelä esitti Mauno Kuusiston ohella pääosaa vuoden 1961 elokuvassa *Kertokaa se hänelle...*. Hän näytteli parissa muussakin musiikkiaiheisessa elokuvassa 1950- ja 1960-lukujen vaihteessa.

Lähteet
-------

1. 1 2  *Sunnuntain kahvikonsertti* Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
2. ↑  Tv-ohjelmatiedot, Apu 15/1965 s. 112.
3. 1 2  Jäähyväiset sunnuntain kahvikonsertille, kuva lehtimainoksesta vuodelta 1969. Viitattu 24.10.2015.
4. ↑  Trio Lehtelä, Finna-hakupalvelu. Viitattu 24.10.2015.
5. ↑  Helena Lehtelä Elonetissä.
**Kari Komppa** (s. 5. tammikuuta 1939 Helsinki) on suomalainen jazzsaksofonisti, -säveltäjä, -sovittaja ja yhtyeenjohtaja. Hänet tunnetaan monista Yleisradiolle ja UMO Jazz Orchestralle tekemistään big band -sävellyksistä.

Elämä ja ura
------------

Muusikkona ja säveltäjänä itseoppinut Kari Komppa syntyi Helsingissä, kävi koulunsa Imatralla ja muutti 1960-luvun alussa Tampereelle soittamaan vastaperustetussa Marjatta Leppäsen yhtyeessä. Kun Yle TV2 aloitti televisiotoimintaa Tampereella, Komppa oli pian mukana freelance-sovittajana ja -kapellimestarina. Kompan johtama jazzkvintetti esiintyi toisilla Pori Jazz -festivaaleilla 1967.

1970-luvulla Komppa johti Break Big Band -nimistä orkesteria ja kirjoitti sille paljon ohjelmistoa. Orkesteri esiintyi Porissa 1971 ja 1972 ja voitti Suomen big band-mestaruuden Kuopiossa 1973.

Vuonna 1972 Kari Komppa muutti Helsinkiin ja keskittyi big band -sävellystyöhön muun muassa Radion tanssiorkesterille ja UMOlle. Hän oli kuitenkin mukana perustamassa kymmenmiehistä Tampereen Jazzorkesteria, joka levytti 1984 albumin *Makumoka*.

Vuonna 1981 Kari Komppa voitti Euroopan yleisradioliiton (EBU) sävellyskilpailun jazzorkesteriteoksella *Tethys*. Uutistoimisto välitti Suomen lehdille tiedon, että voiton olisi vienyt Kari Kuuva laulullaan "Dead Fish".

1980-luvun alussa Komppa oli mukana Ippe Kätkä Bandissä, joka esitti Kompan sävellyksiä muun muassa Tampere Jazz Happeningissa ja Turku Jazzissa 1983 sekä seuraavina vuosina Porissa, Kainuun Jazzkeväässä ja Järvenpään Blues-Jazzissa.

Komppa on toiminut opettajana Helsingin Pop & Jazz Konservatoriossa, Sibelius-Akatemian jazzosastolla ja Tampereen konservatoriossa.

Kari Komppa palkittiin Suomen Jazzliiton Yrjö-palkinnolla 1982.

Sävellyksiä
-----------

* "Kohti korkeuksia", 1975
* "458 R.T.", 1975
* "Kontrasteja", 1975
* "Aldebaran", 1977, uusi orkestrointi 1997
* "Saxlix"
* "Tethys", 1981
* "Makumoka", 1982
* "Run Of Three", 1988
* "Blues 26"

Levytyksiä
----------

* *Makumoka*, Kari Komppa & Tampere Jazz Orchestra (Pro Records 1984)
* *Ippe Kätkä Band*, Ippe Kätkä Band (Leo Records 1985)
* *To The Stars, TBB Live! Kari Kompan musiikkia*, Tampere Big Band, joht. Juha Untala (Alba 2012)

Lähteet
-------

1. ↑  Kari Komppa, Discogs. Viitattu 21.3.2016.
2. 1 2 3 4 5 6 7  Tampere Big Band konserttiohjelma 6.2.2008. Viitattu 21.3.2016.
3. ↑  Kari Kompan musiikkia (Arkistoitu – Internet Archive), Alba Records. Viitattu 21.3.2016.
4. ↑  Suomalaiset voittoisia EBU:n sävellyskilvassa.  *Helsingin Sanomat*, 16.9.1981, s. 18. Näköislehti (maksullinen). Viitattu 29.5.2022.
5. ↑  Yllättyneet voittajat.  *Helsingin Sanomat*, 17.9.1981, s. 17. Näköislehti (maksullinen).
6. ↑  Kotimaan toiminta: Valtakunnalliset Jazzpäivät ja Yrjö-palkinto *Jazz Finland*. Jazzliitto. Viitattu 30.7.2018.

Aiheesta muualla
----------------

* Kari Komppa Orchestra esiintyy Porissa 1982, Yle Elävä arkisto.
* Kari Kompasta Music Finland -sivustolla (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa | 
* VIAF
* WorldCat

 |

 |
**Seeprahyppijä** eli **kiviseeprahypykki** (*Salticus scenicus*) on hyppyhämähäkkien (*Salticidae*) heimoon kuuluva laji. Se on saanut nimensä mustavalkoraidallisesta väristään ja tavasta hypätä vihollisen kimppuun. Maailmalla seeprahyppijät ovat melko yleinen laji. Suomessa niitä voi löytää lähes koko maassa, mutta se on yleisempi eteläosissa.

Seeprahyppijät eivät valmista pyyntiverkkoa, vaan luottavat nopeuteensa. Ne metsästävät pieniä hyönteisiä hyppimällä niiden kimppuun. Myös pystysuoralla pinnalla hyppiminen onnistuu seeprahyppijältä, sillä ne kiinnittävät rihman alustaansa.

Kuvaus
------

Naarasseeprahyppijät ovat 5–7 millimetriä pitkiä ja koiraat 5–6 mm. Koirailla on yleensä naaraita ohuemmat jalat ja valtavat leuat. Tämä lajin ehkä silmiinpistävin piirre on hyppyhämähäkeille tyypillinen etummaisten silmien suuri koko. Niissä on hyvä syvyysnäkö, jonka ansiosta hyppyhämähäkit pystyvät tarkentamaan katseensa saaliiseen tai muuhun kohteeseen äärimmäisen tarkasti. Hyppyhämähäkkien tapaan seeprahyppijällä on muihin hämähäkkityyppeihin nähden ainutlaatuinen rakenne: se pystyy kääntämään ja liikuttamaan ruumiinsa etuosaa eri suuntiin kuten päätä, joten sen on helppo tarkkailla ympäristöään eri suunnista. Lajin *scenicus* nimi tarkoittaa näyttelijää, sillä seeprahyppijät ovat usein tietoisia ihmisistä. Ne nostavat päätä ja muuttavat käyttäytymistään ihmisten lähellä.

Lähteet
-------

* *Kotimaan luonto-opas*, s. 508. WSOY, 2004. ISBN 951-0-19804-8.

### Viitteet

1. ↑  Kiviseeprahypykki (seeprahyppijä) – *Salticus scenicus* *Laji.fi*. Viitattu 9.4.2022.

Aiheesta muualla
----------------

* Laji.fi: Salticus scenicus (Arkistoitu – Internet Archive)
* Encyclopedia of Life (EOL): Salticus scenicus (englanniksi)
* ITIS: Salticus scenicus (englanniksi)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Taksonitunnisteet | 
* Wikidata: Q169513
* Wikispecies: Salticus scenicus
* ADW: Salticus\_scenicus
* Araneae: 1180
* ARKive: salticus-scenicus
* BioLib: 886
* BOLD: 10676
* BugGuide: 3344
* CoL: 79FNC
* EoL: 1214203
* EUNIS: 227608
* Fauna Europaea: 352885
* Fauna Europaea (new): c0dddd47-8e8a-4ee5-8988-04aa57606070
* GBIF: 2172595
* iNaturalist: 68901
* IRMNG: 11356440
* ITIS: 888389
* NatureServe: 2.119067
* NBN: NBNSYS0000008756
* NCBI: 243486
* uBio: 2004171
* WoRMS: 231976
* WSC: urn:lsid:nmbe.ch:spidersp:036032

 |

 |
**Seepramakrilli** eli **juovamakrilli** (*Scomberomorus commerson*) on ahvenkalojen lahkoon kuuluva makrilli.

Koko ja ulkonäkö
----------------

Seepramakrillin suurin julkaistu pituus on 240 cm ja paino 70 kg. Sen pää ja vartalo ovat kaikkialta tumman turkoosinsinisiä, ja vartalossa on sen koko pituudelta korkeussuuntaisia mustia raitoja, mistä se on saanut nimensäkin. Ensimmäinen selkäevä on matala, samanvärinen kuin muu ruumis. Muut evät ovat turkoosinmustia.

Levinneisyys
------------

Seepramakrillia tavataan Intian valtamereltä ja Tyyneltämereltä. Alue ulottuu lännessä Etelä-Afrikasta Punaisellemerelle ja mannerjalustaa seuraten Kaakkois-Aasiaan. Tyynenmeren pohjoisimmat esiintymät ovat Kiinassa ja Japanissa ja eteläisimmät Australiassa ja Fidžisaarilla. Suezin kanavan kautta laji on levittäytynyt myös itäiselle Välimerelle.

Seepramakrilli viihtyy mannerjalustan koko leveydellä 10–70 metrin syvyydessä. Toisinaan sitä tavataan myös sameissa ja vähäsuolaisissa vesissä. Sen tiedetään vaeltavan pitkiä matkoja rannikkoja pitkin, joskaan kaikki populaatiot eivät tällaisia taipaleita tee.

Ravinto
-------

Seepramakrillit syövät lähes pelkästään pikkukaloja, joita ne jahtaavat pieninä parvina.

Siguatoksiini
-------------

Australian Queenslandin itärannikolta pyydetyistä seepramakrilleista on löydetty rasvaliukoista siguatoksiini-myrkkyä, joten näitä nimenomaisia kaloja ei suositella syötäväksi. Myrkytyksen ensioireet ovat ruuansulatuksen, hermoston ja verenkierron toimintahäiriöt. Ne ilmenevät kuuden tunnin kuluessa kalan syönnistä.

Kalastus
--------

Seepramakrillia pyydetään paljon niin ammattimaisesti, teollisesti ja virkistysmielessä. Kalaa myydään tuoreena, pakastettuna, suolattuna, kuivattuna ja säilykkeenä. Siitä valmistetaan myös kalapyöryköitä.

Lähteet
-------

* Antal Vida, Tamás Kótai: 365 kalaa, H. F. Ullmann, 2006. ISBN 978-3-8331-2547-8.

### Viitteet

1. ↑  Collette, B. Chang, S.-K. Di Natale, A. Fox, W. Juan Jorda, M. Miyabe, N. & Nelson, R.: *Scomberomorus commerson* *IUCN Red List of Threatened Species. Version 2013.1*.  2011. International Union for Conservation of Nature, IUCN, Iucnredlist.org. Viitattu 9.8.2013. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Scomberomorus cavalla *FishBase*. R. Froese ja D. Pauly (toim.) (englanniksi)

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Taksonitunnisteet |
| --- |
|  |
| Scomberomorus commerson | 
* Wikidata: Q1521298
* Wikispecies: Scomberomorus commerson
* ADW: Scomberomorus\_commerson
* AFD: Scomberomorus\_commerson
* ARKive: scomberomorus-commerson
* BOLD: 18721
* CoL: 8YYSV
* EUNIS: 47024
* FishBase: 121
* Fossilworks: 352551
* GBIF: 2374255
* iNaturalist: 132369
* IRMNG: 10836262
* ITIS: 172441
* IUCN: 170316
* NCBI: 218798
* Plazi: 70F8DD3C-C4F8-6AEC-D5AB-9736172A4EB1
* WoRMS: 127024

 |
|  |
| Scomber commerson | 
* Wikidata: Q106422790
* CoL: 4VTRX
* GBIF: 2374259
* IRMNG: 10137070
* ITIS: 202037
* WoRMS: 304475

 |

 |
**USS Niagara** oli Yhdysvaltain laivaston vuonna 1898 lunastama höyryalus, joka palveli Espanjan-Yhdysvaltain sodassa tukilaivana.

Valmistus
---------

Höyryrahtilaiva *Niagaran* valmisti John Roach and Sons Chesteristä Pennsylvaniasta vuonna 1877. Laivasto osti 11. huhtikuuta 1898 aluksen Ward Steamship Companylta nimen säilyttäen. Alus varustettiin Collier Servicen tislaus ja huoltoalukseksi ja se otettiin palvelukseen 11. huhtikuuta 1898 New Yorkissa päällikkönään kommodori George A. Bicknell.

Palvelus
--------

Alus lähti 25. huhtikuuta New Yorkista Karibialle matkaten Virginian Norfolkin ja Floridan Key Westin kautta. Espanjan-Yhdysvaltain sodan alettua alus oli laivaston mukana Kuubassa, Puerto Ricossa ja Haitilla. Alus palasi 26. toukokuuta Hampton Roadsiin, mistä se jatkoi neljä päivää myöhemmin takaisin Kuubaan ja Puerto Ricoon. Alus viipyi Karibialla 24. heinäkuuta asti, jolloin se lähti paluumatkalle Guantanamonlahdelta New Yorkiin. Alus saapui 3. syyskuuta New Yorkiin, missä se viipyi palveluksestapoistoonsa asti 14. lokakuuta. Alus myytiin 19. heinäkuuta 1899.

Lähteet
-------

1. 1 2  history.navy.mil