recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Niki de Saint Phalle 1964.
**Niki de Saint-Phalle** (oik. **Catherine Marie-Agnès Fal de Saint Phalle**, 29. lokakuuta 1930 Neuilly-sur-Seine – toukokuu 2002) oli ranskalainen kuvanveistäjä. Hänet tunnetaan iloisista pulleista naisfiguureistaan.

Ranskassa ja Yhdysvalloissa lapsuutensa viettäneen ja jälkimmäisessä maassa taideopintonsa suorittaneen Saint-Phallen veistokset ovat suurikokoisia, kirkasvärisesti kuvioituja ja feministissävytteisiä. Hänen tuotantoonsa kuuluu myös dadaistihenkisiä assemblaaseja. Saint-Phalle teki veistoksia myös yhteistyössä toisen aviomiehensä Jean Tinguelyn kanssa, muun muassa Pariisin Pompidou-keskuksen vierelle sijoitetun Fontaine Stravinski -suihkulähteen. Molemmat olivat myös mukana uusi realismi -liikkeessä Pariisissa.

Saint-Phallen läpimurtoteos oli romusta tehty *Nana*-veistos vuodelta 1964. Tunnetuimpia teoksia on Tukholman Moderna Museetissa vuonna 1966 esitelty *Hon*, 28 metriä korkea naisveistos, jonka sisätiloihin pääsi vaginan kohdalta. Hän teki useita julkisia töitä Pariisin lisäksi muun muassa Tukholmaan, Hannoveriin ja Bonniin sekä Euroopan ulkopuolellekin.

Vuonna 2001 Saint-Phalle lahjoitti suuren kokoelman töitään Nizzan nykytaiteen museolle. Hän poti pitkään keuhkosairautta, joka ilmeisesti johtui hänen työssään käyttämistä myrkkykaasuista.

* Moderna Museetin veistospuisto, Tukholma.Moderna Museetin veistospuisto, Tukholma.
* Moderna museet, Tukholma.Moderna museet, Tukholma.
* Aatami ja Eeva 1987. Baden-Württemberg, Ulmin yliopisto Saksa.*Aatami ja Eeva* 1987. Baden-Württemberg, Ulmin yliopisto Saksa.

Lähteet
-------

1. 1 2  "Saint-Phalle, Niki de", *CD-Facta*. Helsinki: WSOY, 1998. ISBN 951-0-23152-5.
2. 1 2 3 4 5  Kivirinta, Marja-Terttu: Kuvanveistäjä Niki de Saint-Phalle.  *Helsingin Sanomat*, 24.5.2002, s. A14.
3. ↑  Current exhibitions MAMAC. Viitattu 22.8.2018. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Niki de Saint Phalle** Wikimedia Commonsissa

* Saint-Phallen verkkosivut
* NCAF, Niki de Saint-Phalle -säätiö
* Queen Califa - Niki de Saint Phallen veistospuisto, Escondido Kalifornia
* Niki de Saint-Phalle, Stuart Collection, University of California, San Diego
* *Giardino dei Tarocchi*, Tarot-puutarha

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Chile
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Katalonia
* Saksa
* Italia
* Israel
* Belgia
* Yhdysvallat
* Ruotsi
* Latvia
* Japani
* Tšekki
* Australia
* Kroatia
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Taiteenala | 
* Museum of Modern Art
* RKD Artists
* SIKART
* ULAN

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* Historical Dictionary of Switzerland
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**Izabela Vidovic** (s. 27. toukokuuta 2001 Chicago, Illinois) yhdysvaltalainen on näyttelijä ja laulaja. Hänet tunnetaan parhaiten elokuvista *Homefront* (2013) ja *Wonder* (2017), sekä Freeformin draamasarjasta *The Fosters*.

Englannin lisäksi Vidovic puhuu Serbokroaatin kieltä.

Nuoruus
-------

Vidovic syntyi Chicagossa kroaativanhemmille Mario ja Elizabeta Vidovićelle (née Bašić) vuonna 2001. He muuttivat Los Angelesiin Izabelan ollessa yksivuotias.

7-vuotiaana Vidovic kiinnostui näyttelemisestä ja osallistui teatterissa Maija Poppanen, Camp Rock ja Anne näytelmiin.

Ura
---

Vidovic teki ensimmäiset näyttelijän roolit vuonna 2011 esiintymällä televisioelokuvassa *Little in Common*, sekä vierailemalla televisiosarjoissa *Isän tyttö*, *Conan* ja *Criminal Minds: Epäilyksen alla*. Hän on näytellyt The CW:n *Eloonjääneet*-sarjassa Charlottea ja *Supergirl*-sarjassa nuorta Kara Danversia.

Vidovic oli suuressa roolissa vuonna 2017 julkaistussa draamaelokuvassa *Wonder*. Vuonna 2018 hän vierailee The CW;n draamakomedian *iZombie* neljännellä kaudella Isobel-hahmona.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Young American-Born Actress with Croatian Roots Building Hollywood Career *Croatia Week*.  11.9.2017. Viitattu 25.4.2018. (englanniksi)
2. 1 2  Wonder Actress Izabela Vidovic Talks Growing Up in an Acting Household, Connecting to Her Character, and More *Flaunt Magazine*.  17.11.2017. Viitattu 25.4.2018. (englanniksi)
3. ↑  Cate Cameron: 'The 100': The 13 Most Brutal Deaths, Ranked *The Hollywood Reporter*.  31.1.2017. Viitattu 25.4.2018. (englanniksi)
4. ↑  Natalie Abrams: 'Supergirl' recasts young Kara for Danvers sisters flashback episode *EW.com*.  5.9.2017. Viitattu 25.4.2018. (englanniksi)
5. ↑  Jenna Anderson: 'Supergirl' Alum Izabela Vidovic Joins 'iZombie' Season 4 *DC*.  23.10.2017. Viitattu 25.4.2018. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Izabela Vidovic Internet Movie Databasessa. (englanniksi)

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Israel
* Yhdysvallat

 |

 |
Nøstetangenin tuotteita.
**Nøstetangenin lasitehdas** (norj. *Nøstetangen glassverk*) oli Norjan ensimmäinen lasitehdas. Se perustettiin Hokksundissa vuonna 1741. Sinne palkattiin brittiläinen lasinpuhaltaja James Keith ja saksalainen kaivertaja Heinrich Gottlieb Köhler, jotka loivat yhdessä kotimaidensa perinteitä yhdistävän tyylin. Lasitehdas toimi vuoteen 1777 saakka.  Hokksundissa on lasitehtaan historiaa esittelevä museo.

Lähteet
-------

1. ↑  Linder, Mats: Nøstetangen glassverk *Store norske leksikon*.  13.4.2020. Viitattu 3.7.2023. (norjaksi)
2. ↑  Norsk glassmuseum *Buskerud Museet*.  Arkistoitu 11.7.2021. Viitattu 3.7.2023. (norjaksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Nøstetangenin lasitehdas** Wikimedia Commonsissa


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Yhdysvallat

 |

 |
**Volossola** (ven. Волосово, *Volósovo*, ei pidä sekoittaa Kupanitsan Volossovaan), joskus muodossa *"Volosla"*, oli inkeriläinen kylä, joka kuului Ropsun luterilaisen seurakuntaan. Nykyään entisen kylän alue kuuluu Lomonosovin piiriin. 

Kylä mainitaan Novgorodin Vatjan viidenneksen verokirjassa vuodelta 1499/1500 (*Volosova* Kuippinan pogostassa). Vuonna 1849 Volossolassa asui 224 ihmistä (107 miestä ja 117 naista), kaikki inkeriläisiä (savakoita), ja sen lisäksi 14 inkerikkoa. 1900-luvun ensimmäisellä puoliskolla inkerikoista ei kukaan kylän asukkaista enää kuullut. Vuonna 1926 Volossolassa oli 83 taloa ja 312 ihmistä, niistä 251 asukasta (66 taloa) - inkeriläisiä. Kylän talot sijaitsivat lähekkäin kahden puolen kylätietä inkeriläiseen tapaan. Volossolan suvut olivat Multia, Nisonen, Kyyner, Piutunen, Iivanainen, Lavonen, Kuvanen ja Kaupponen. Kylän osat olivat Yläotsa, Alaotsa ja Vennäinotsa. Viimemainitussa asui ortodoksisia venäläisiä (suvut: Golovin, Frolov, Ivanov), jotka kuitenkaan eivät eronneet inkerinsuomalaisista ja suurin osa niistä puhui suomea sujuvasti, - ja lienevät olleen inkerikkojen jälkeläisiä. Lisäksi kauempana
varsinaisesta kylästä oli neljä virolaisten taloa (suvut: Tross, Tomas) ja muutamia saksalaisia. Kielen- ja kansanrunouden tutkija Nina Lavonen on syntynyt Volossolassa.

Luterilainen väestö ja osa venäläisistä kävi Ropsun seurakunnan kirkossa, joka sijaitsi Pieni-Kurkun kylässä, ja ortodoksit - Ropsun kylän kirkossa. 
1900-luvun alussa kylässä toimi aktiivisesti "kuohittujen" lahko, joka lienee ollut koko Inkerin suurin, ja tunnettiin parhaiten miesten kuohitsemisesta ja naisten rintojen poistamisesta. Lahkolaisia vainottiin tsaarin aikana, ja lahko kiellettiin Neuvosto-Venäjällä. Vuonna 1929 Pietarissa tapahtui näyttävä oikeudenkäynti lahkolaisia vastaan, missä syytetyistä 14 oli Volossolan kylästä. He saivat rangaistukseksi 2-4 vuotta vankeutta. 1930-luvun alussa kylän varakkaita sukuja karkotettiin "kulakkeina" Keski-Aasiaan, missä osa kuoli nälkään ja vaikeiden asuinolosuhteiden takia.

Toisen maailmansodan aikana kylä oli miehitetty saksalaisjoukoilla. Inkeriläisiä vietiin vuosina 1943-1944 Viron kautta Suomeen. Sodan jälkeen Neuvostoliittoon palanneet eivät vastoin lupauksia päässeet kotikylälle, vaan heidät karkotettiin eri puolille Venäjää. Volossolan ehjäksi jääneet talot siirrettiin toisiin lähikyliin, ja näin kylä autioitui.

Lähteet
-------

Nina Lavonen: *Puhtaat pojat, taivaan tyttäret - Inkerin kuohittujen lahko*. Juminkeko-säätiö, 2012. ISBN 978-952-5385-70-0. 

### Viitteet

1. ↑  von Köppen, Peter: Erklärender Text zu der ethnographischen Karte des St. Petersburger Gouvernements *digi.kansalliskirjasto.fi*. St.-Petersburg, 1867.
2. ↑  Inkeriläisten asuttujen paikkojen luettelo vuosien 1926-1928 Leningradin alueen väenlaskun ainehiston mukaan *scribd.com*.
**Otso Johannes Karpakka** (ent. **Kaarbacka**) (11. lokakuuta 1914 – 4. toukokuuta 2005)*lähde?* oli turkulainen kuvataiteilija. Hän kuului turkulaisten modernistien ydinjoukkoon. Hän kävi Turun Taideyhdistyksen piirustuskoulua.

Karpakka avioitui vuonna 1945 Hilkka Toivolan kanssa. Pariskunta toteutti yhdessä useita monumentaaliteoksia, freskoja ja muun muassa lasimaalauksia Turun Mikaelinkirkkoon. He tekivät useita opintomatkoja Ranskaan ja Italiaan perehtyen myös lasimaalaukseen, mikä paransi pariskunnan yhteistyömahdollisuuksia. He elivät ja työskentelivät yhdessä 60 vuotta.

Karpakka oli mukana 1950-luvulla perustetussa Otto Mäkilän ympärille muodostuneessa Ryhmä 9:ssä, jossa oli mukana monia muitakin turkulaisia surrealistien ensimmäiseen polveen lukeutuvia taiteilijoita, muun muassa Karpakan vaimo Hilkka Toivola. Karpakka samoin kuin vaimonsa oli myös taiteilijaseura Arten perustajajäseniä. Karpakan tuotantoa on luonnehdittu harkituksi ja älylliseksi. Hänen tyyliä kuvattiin 1940-luvulla omaa sisäistä maailmaa kuvaavana, henkistyneenä ja haaveellisena. 1950-luvulla Karpakka teki opintomatkat Italiaan ja Ranskaan ja tämän jälkeen hän siirtyi vuosina 1952–1953 lähes abstraktiin ilmaisuun. Karpakka kokeili 1960-luvulla frottage-tekniikkaa, jossa maalausjälki saadaan eläväksi hankaamalla työtä epätasaista pintaa vasten. Kyseisen menetelmän kehittäjä oli dadaisteihin ja surrealisteihin lukeutuva Kurts Schwitters.

Teoksia
-------

* *Endymion*, runoja, Kustannusosakeyhtiö Aura, 1945, nid.
* *Maan ihminen*, runoja, 1946, sid.

Lähteet
-------

* Otso Karpakka Kuvataidematrikkelissa
* Wäinö Aaltosen museon sivut[vanhentunut linkki]
* Taide-lehden arkisto
* Mobile[vanhentunut linkki]
* Turku-tiedotteet[vanhentunut linkki]
* Suomen kuvataiteen bibliografia

### Viitteet

1. ↑  Taide-lehden arkisto
2. ↑  Mobile[vanhentunut linkki]
3. ↑   Ulla Huhtamäki: Heittäydy vapauteen – avantgarde ja Kauko Lehtisen taiteen murros 1961–1965, s.51, JYVÄSKYLÄ STUDIES IN HUMANITIES 81, Jyväskylän yliopisto 2007, ISBN 978-951-39-2964-0

Kuvia
-----

Ennustus, öljymaalaus[vanhentunut linkki]

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)

 |

 |
**Natalja Vladimirovna Poklonskaja** (ven. Ната́лья Влади́мировна Покло́нская, ukr. Наталія Володимирівна Поклонська; s. 18. maaliskuuta 1980) on Venäjän parlamentin alahuoneen eli duuman edustaja ja entinen Krimin tasavallan korkein syyttäjäviranomainen.

Poklonskaja toimi Ukrainassa syyttäjäntehtävissä vuodesta 2002 helmikuuhun 2014 työskennellen eri syyttäjäntoimistoissa sekä avustavana piirisyyttäjänä. Krimin kriisin aikana hän irtisanoutui tehtävästään Kiovan syyttäjänvirastossa ja hänet nimitettiin Krimin tasavallan korkeimmaksi syyttäjäviranomaiseksi 11. maaliskuuta 2014. Kyseisenä päivänä Poklonskaja piti lehdistötilaisuuden, jonka seurauksena hänestä tuli Internet-ilmiö. Krimin päädyttyä osaksi Venäjän hallintoa, vahvistivat Venäjän viranomaiset Poklonskajan nimityksen 25. maaliskuuta 2014. Samaan aikaan Ukrainan viranomaiset etsintäkuuluttivat hänet epäiltynä maanpetoksesta. Syyskuussa 2016 hänet valittiin Venäjän parlamentin alahuoneen eli duuman vaaleissa kansanedustajaksi.

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Espanja
* Saksa
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
*Tämä artikkeli käsittelee poliitikkoa. Markus Büchel on myös piispa.*
**Markus Büchel** (14. toukokuuta 1959 – 9. heinäkuuta 2013) oli Liechtensteinin pääministeri 26. toukokuuta – 15. joulukuuta 1993. Hänen runsaan puolen vuoden mittainen hallituksensa oli Liechtensteinin tähän mennessä lyhytikäisin.

Pääministerikausi
-----------------

Edistyksellisen kansanpuolueen (FBP) Markus Büchel valittiin helmikuussa 1993 pidettyjen maapäivävaalien jälkeen pääministeriksi. 

12. toukokuuta pitämässään puheessa ruhtinas Hans Adam II ilmoitti suunnittelevansa virkanimityslainmuutosehdotusta, että ruhtinaalle annettaisiin oikeus virkamiesten ja tuomarien nimittämiseen. Vastavuoroisesti kansalle annettaisiin oikeus kansanäänestyksellä erottaa ruhtinas ja lakkauttaa monarkia. 24. kesäkuuta Büchelin hallitus ilmoitti, ettei se näe todellista eikä laillista perustetta pykälän monarkian lakkauttamisesta kirjaamiselle lakiin. 15. syyskuuta erityisistunnossa Landtag esitti epäluottamuslauseen juuri sata päivää virassa olleelle Büchelille ja pyysi ruhtinasta vapauttamaan hänet tehtävästään. Ruhtinas kieltäytyi erottamasta Bücheliä ja vastasiirtona hajottikin Landtagin "tuntuvasta syystä". Büchel sai jatkaa pääministerinä uuden hallituksen muodostamiseen joulukuussa saakka.

24. lokakuuta pidetyissä vaaleissa Isänmaallinen liitto (VU) sai Mario Frick pääministeriehdokkaanaan selvän enemmistön maapäivillä. VU ja FBP muodostivat Büchelin toistaiseksi johtaman koalition.

Myöhemmin syksyllä ruhtinas virallisti ehdotuksensa, kuten oli toukokuussa puheessaan ilmoittanut. 6. joulukuuta ehdotus astui voimaan sen jälkeen, kun pääministeri Büchel oli allekirjoittanut sen ennen kuin Landtag oli ehtinyt edes neuvotella asiasta. Pian esitettiin välikysymys, jonka mukaan uuden lain tietyt kohdat ovat perustuslaillisesti kyseenalaisia. Büchelin hallitus kaatui, ja uusi Mario Frickin johtama hallitus hylkäsi ruhtinaan lakiesityksen seuraavana keväänä.

Muu ura
-------

Vuosina 1987–1999 Büchel kuului Ruggellin kunnanvaltuustoon, jonka varapuheenjohtaja hän oli 1991–1999. Vuosina 2000–2003 hän toimi FBP:n varapuheenjohtajana. Vuosina 2001–2009 Büchel oli edustajana maapäivillä, ja 2003 hänet valittiin FBP:n maapäiväryhmän puheenjohtajaksi.

Ammatiltaan diplomi-insinööri Markus Büchel oli henkilöstönvälitystoimisto ThyssenKrupp Prestan johtaja.

Lähteet
-------

1. ↑  Alt-Regierungschef Markus Büchel gestorben *20 Minuten*.  9.7.2013. Viitattu 19.7.2013. (saksaksi)
2. ↑  Todesanzeigen: Markus Büchel gestorben *Liechtensteiner Volksblatt*.  10.7.2013. Viitattu 19.7.2013. (saksaksi)[vanhentunut linkki]


|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
| Liechtensteinin lippu | Edeltäjä:**Hans Brunhart** | **Liechtensteinin pääministeri**1993 | Seuraaja:**Mario Frick** |
**Henriette Sontag**, alun perin **Gertrud Walpurgis Sonntag** (3. tammikuuta 1806, Koblenz – 17. kesäkuuta 1854, México) oli saksalainen oopperalaulaja. Hän sai nuorena koulutusta teatterissa ja esiintyi Saksassa ja Prahassa teatteri- ja oopperaesityksissä. Prahaan hän muutti äitinsä kanssa sen jälkeen, kun hänen isänsä oli kuollut. Aikuisiän ensiesiintymisensä hän teki vuonna 1821, jonka jälkeen hän esiintyi vuonna 1823 menestyksekkäästi Wienissä. Vuoden 1824 jälkeen hän kiersi muutaman vuoden Euroopan suurkaupungeissa esiintymässä. Hänen äänensä sopi parhaiten kevyisiin ja rauhallisiin rooleihin, mutta ei voimakkaisiin tai dramaattisiin. Sontagin kerrotaan olleen erittäin suosittu laulaja ja herättäneen yleisössä kiihkonomaista ihailua. Tarinan mukaan kerran Sontagin ollessa Göttingenissä hurmaantuneet ihailijat heittivät matkan päätteeksi tämän käyttämät kiesit jokeen, koska hänen jälkeensä matkustajaksi ei löytyisi enää ketään tarpeeksi arvokasta.

Vuonna 1828 Sontag meni salaa naimisiin Sardinian kreivi Carlo Rossin kanssa. Avioliitto hyväksyttiin julkisesti vuonna 1830, jonka jälkeen Sontag jätti oopperauransa miehensä kollegoiden painostuksesta. Hän piti 19 vuoden tauon, jonka aikana hän esiintyi vain harvoin yksityis- tai hyväntekeväisyystilaisuuksissa. Kun aviomiehen ura päättyi vuonna 1849, Sontag palasi jälleen oopperan pariin ja alkoi kiertää maailmaa esiintymässä. Hän kuoli 17. kesäkuuta 1854 koleraan ollessaan esiintymismatkalla Meksikossa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Henriette Sontag *www.britannica.com*. Viitattu 1.5.2023. (englanniksi)
2. ↑  Henriette Sontag – History's Women *historyswomen.com*. Viitattu 5.5.2023. (englanniksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Ruotsi
* Tšekki
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Henkilöt | 
* BMLO
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* RISM
* SNAC

 |

 |
Laihian kartta vuodelta 1680
**Jakkula** on Laihialla sijaitseva kylä, joka on myös Laihian entinen keskusta. Jakkulassa toimivia yhdistyksiä on Jakkulan kyläyhdistys sekä Jakkulan nuorisoliitto. Jakkulan nuorisoliitto on järjestänyt Jakkurokki-musiikkifestivaalia vuodesta 2016 lähtien ja se on ollut joka vuotinen menestys kävijämäärien kasvaessa vuosittain. Jakkula sijaitsee aivan valtatie 3:n kupeessa. 

Jakkula usein sekoitetaan Laihian toiseen kylään Isokylään, kuitenkin näillä alueilla on merkittävä maantieteellinen ero, sillä ennen kuin Laihianjoen yli kulkeva silta oli rakennettu, joki jakoi alueet kahtia ja nämä kaksi aluetta olivat täysin toisista erillään olevat ja itsenäiset.

Jakkulan historiaa
------------------

Jakkulan alueella on ollut asutusta vuodesta 500eKr. lähtien. Tästä on todisteena lukuisat muinaishaudat.

Jakkulan Käyppälänmäelle alettiin rakentaa kirkkoa 1300-luvulla, mutta "kirkonkylän" asukkaat halusivat sen Laihian nykyisen keskustan alueelle. Käyppälänmäen asukkaat kävivät purkamassa kirkon kivijalan yöaikaan kahdesti, mutta lopulta joutuivat hyväksymään kirkon rakennuttamisen muualle. Nykyään Laihian Kirkko sijaitseekin Laihian keskustassa ja se valmistui lopulta vuonna 1508.

Kirkon sijainti lähempänä Vaasaa vaikutti myös Laihian keskustan siirtymiseen Jakkulasta nykyiselle paikalleen, sillä vain kuudenkin kilometrin matka oli merkittävä 1600-luvulla kun matkaa kaupunkiin piti tehdä hevosella.

Jakkulassa sijaitsi myös ennen pankki sekä kyläkauppa jotka on myöhemmin lakkautettu liiketoiminnan siirryttyä pois Jakkulan alueelta Laihian keskustaan. 

### Nimen alkuperä

Jakkulan kylän nimen syntyperästä on useita tulkintoja, ja yksi mahdollisuus on, että se juontuu Jaakob-nimestä. Papinveroluetteloiden mukaan vuonna 1546 Jakkulan kylässä oli 7 taloa, joiden kaikkien nimi oli Jakku. Vaikka isännät vaihtuivat ja talojen nimet eriytyivät ajan myötä, vuonna 1713 kylään oli edelleen kirjattu samat 7 taloa.

Lähteet
-------

1. ↑  Laihian Jakkulan kyläyhdistys ry *www.jakkula.net*. Viitattu 12.12.2023.
2. ↑  Jakkula-Allisen kylätoimikunnan historiapiiri: *Jakkulan kylähistoriakirja*. .
3. ↑  Laihian Jakkulan kyläyhdistys ry - Historia *www.jakkula.net*. Viitattu 13.12.2023.
**Vasili Dmitrijevitš Polenov** (ven. Васи́лий Дми́триевич Поле́нов; 1. kesäkuuta (J: 20. toukokuuta) 1844 Pietari – 18. heinäkuuta 1927 Borok, Tulan oblasti*lähde?*) oli paitsi venäläinen taidemaalari niin myös huomattava teatterimies.

Polenovin perhe kuului pietarilaiseen sivistyneistöön. Hänen äitinsä teki lastenkirjoja ja harrasti maalausta. Polenovin ensimmäiset säilyneet piirrokset ovat peräisin 1850-luvulta, ja ne on tehty perheen kesäpaikalla Tsarskoje Selossa.

Polenov opiskeli 1860-luvulla Pietarin yliopistossa sekä taideakatemiassa ja valmistui molemmista laitoksista korkeimmin arvosanoin. Polenov sai akatemian kultamitali maalauksestaan *Jairuksen tyttären kuolleistaherättäminen*. Tämän kultamitalin myötä hän sai jatko-opiskeluoikeuden ulkomaille ja matkusti 1872 Müncheniin, Itävaltaan ja Roomaan. Polenov matkusteli muun muassa myös Englannissa ja Saksassa, ja näiden ulkomaanmatkojen myötä hänen historiantuntemuksensa samoin kuin maalausten aihevalikoima laajeni.

Maisemamaalarina suurimpaan arvostukseensa noussut Polenov kuvasi teoksissaan erityisesti venäläistä luontoa. Hän kuitenkin hyödynsi tuotannossaan myös muita aiheita, kuten uskontoa. Polenov kuului Vaeltajat (Peredvižniki) *-*nimiseen realistiseen taiteilijaryhmään. Vaeltajien seitsemännessä näyttelyssä oli teos *Isoäidin puutarha*.

Polenovia kutsuttiin "kauneuden ritariksi" ja hänen idealistisesta luonteestaan kertoo vapaaehtoinen osallistuminen Serbian ja Turkin sotaan 1876. Rohkeudestaan Polenov sai serbialaisen kunniamerkin.

Vuosina 1882–1895 Polenov opetti Moskovan maalaus-, veisto- ja rakennustaiteen opistossa useita nuoremman polven taiteilijoita, joiden joukossa olivat Abram Arhipov, Aleksandr Golovin, Konstantin Korovin, Isaak Levitan, Mihail Nesterov ja Valentin Serov.

Vasili Polenovin teoksia
------------------------

* Herran oikeus*Herran oikeus*
* On the Tiberiad Lake, 1888*On the Tiberiad Lake,* 1888
* 
* 
* 
* Marienquelle in Nazaret*Marienquelle in Nazaret*
* Beetlehem, 1882*Beetlehem,* 1882
* Moskovalainen piha, 1878, Tretjakovin galleria*Moskovalainen piha,* 1878, Tretjakovin galleria
* Isoäidin puutarha, 1878, Tretjakovin galleria *Isoäidin puutarha,* 1878, Tretjakovin galleria
* 18821882
* 18801880
* Isaak Levitan, 1891*Isaak Levitan,* 1891

Lähteet
-------

1. ↑  Iliana Mejas-Ojajärvi: Venäjän maalaustaide, 2006, s. 148

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Vasili Polenov**.

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Ruotsi
* Tšekki
* Kreikka
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz
* Musée d'Orsay
* RKD Artists
* ULAN

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* IdRef

 |

 |
Helsingin juutalaisen seurakunnan synagogan kupoli.
**Helsingin juutalainen seurakunta** (ruots. *Judiska församlingen i Helsingfors*) on rekisteröity uskonnollinen yhdyskunta, joka on toiminut 1800-luvun lopulta. 

Helsingin Juutalaisen seurakunnan Toora-kääröt
Seurakunnan keskuspaikka on Helsingin Malminkadulla, jossa on synagoga (valmistui 1906) ja seurakuntakeskus (valmistui 1961). Sen yhteydessä toimii juutalainen päiväkoti, koulu, kirjasto ja vanhainkoti. Seurakunta ylläpitää kahta juutalaista hautausmaata, joista uudempi on 1890-luvulla valmistunut Helsingin juutalainen hautausmaa. Seurakunnalla oli synagogan vieressä myös juutalainen ruokakauppa Zaafran & Co, jonka toiminta on sittemmin loppunut. Seurakunnan yhteydessä toimii kerhoja ja yhdistyksiä, muun muassa Hazamir-kuoro, ja seurakunta julkaisee viisi kertaa vuodessa ilmestyvää *HaKehila*-lehteä.

Seurakunnan puheenjohtajana toimii Yaron Nadbornik.

Seurakunnan katto-organisaationa toimii Suomen Juutalaisten Seurakuntien Keskusneuvosto, johon kuuluu yhdeksän jäsentä, näistä kuusi Helsingin juutalaiseen seurakuntaan. Seurakunnan rabbina toimi marraskuun alkuun 2021 saakka suomalaissyntyinen Simon Livson.

Lähteet
-------

1. ↑  Uskonnot Suomessa. (Arkistoitu – Internet Archive) (Viitattu 11.7.2011.)
2. ↑  Kosher Deli (Take Out) Has Reopened in Helsinki, Finland • YeahThatsKosher *YeahThatsKosher – Kosher Restaurants & Travel*.  12.1.2012. Viitattu 27.12.2021. (englanniksi)
3. ↑  Helsingin juutalainen seurakunta on kiristänyt turvatoimiaan *Yle Uutiset*.  14.1.2015. Viitattu 27.12.2021.
4. ↑  Samuli Vänttilä: Juutalaisen seurakunnan johtaja: Kadulla huutelua ja sylkemistä *suomenmaa.fi*.  18.3.2015.  Arkistoitu 8.9.2018. Viitattu 11.1.2019.
5. ↑   Juutalaisen seurakunnan kuukausi info julkaisu lokakuussa 2021
6. ↑  Rabbi Simon Livson lopettaa tehtävänsä Helsingin juutalaisen seurakunnan rabbina 3.11.2021 Juutalainen seurakunta. Viitattu 25.12.2021.

Aiheesta muualla
----------------

* Helsingin juutalainen seurakunta
"Suuren Hanin täydellinen kartta" (Daehan Jeondo), korealainen kartta vuodelta 1899
**Korean keisarikunta** (Hangul: 대한제국, Hanja: 大韓帝國, *Daehan Jeguk*, tunnetaan myös **Suur-Hanin valtakuntana**) oli Korean niemimaata hallinnut valtio, joka julistettiin perustetuksi Donghak-kapinan jälkeen Gwangmu-reformin yhteydessä lokakuussa vuonna 1897. Vuosina 1894–1895 Qing-Kiina ja Japani kävivät Korean hallinnasta sodan, joka päättyi Japanin voittoon. Kuningas Gojong lopetti suojelurahan maksun Kiinalle ja julistautui keisariksi pyrkien vakuuttamaan ympäröivät maat Korean suvereniteetistä.

Keisarikunta pyrki pysyttelemään perinteikkäänä aasialaisena keisarikuntana, mutta samalla myös modernisoitumaan Euroopan ja Yhdysvaltojen avulla.

Vuonna 1905 Koreasta tuli Japanin keisarikunnan protektoraatti ja elokuussa vuonna 1910 Japani liitti sen annektiosopimuksella itseensä Chosenin maakuntana.

 **Korean historia** 

Korean esihistoria 

Jeulmun (8000-1500eaa.)  
Mumun (1500-300 eaa.)

Varhaiset kuningaskunnat 

Gojoseon ?–108 eaa.  
Jin-valtio

Varhaishistoriallinen kausi 

Kolmen valtakunnan kausi 

Goguryeo (37 eaa.–668 jaa.)  
 Baekje (18 eaa.–660 jaa.)  
 Silla( 57 eaa.–935 jaa.)  
 Gayan heimoliitto (42–562)

Kahden valtakunnan kausi 

Silla (668–935)  
 Balhae (698–926)

Myöhemmät kolme valtakuntaa 

Hugoguryeo (892–936)  
Hubaekje (901–918)  
Silla (57 eaa.–935 jaa.)

Dynastinen kausi 

Goryeo-dynastia (918–1392)  
Joseon-dynastia (1392–1897)  
Korean keisarikunta (1897–1910)

Siirtomaa-aika 

Japanin miehityskausi

Itsenäisyyden aika 

Korean jako  
Korean sota

Jakautunut Korea 

Etelä-Korean historia  
Pohjois-Korean historia

n · k · m

Lähteet
-------

1. ↑  Korean Empire *National Palace Museum of Korea*.  2023. Viitattu 8.11.2023. (englanniksi)
2. ↑  The Capital of the Korean Empire *Seoul Museum of History*.  2023. Viitattu 8.11.2023. (englanniksi)
3. ↑  Vesterinen, Ilmari: Korea – Kolme ovea tiikerin valtakuntaan, s. 141–164. Gaudeamus, 2000. ISBN 951-662-797-8

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Korean keisarikunta** Wikimedia Commonsissa
**Marwa Elselehdar** (arab. مروة السلحدار‎, *Marwa as-Silaḥdār*) on ensimmäinen egyptiläinen ja arabialainen naispuolinen merikapteeni. Hän valmistui The Arab Academy for Science, Technology & Maritime Transport -oppilaitoksesta vuonna 2013 ja oli ensimmäinen nainen, joka valmistui merenkulku- ja teknologialaitokselta. Huhtikuusta 2021 alkaen hänen asemansa on ollut ensimmäinen perämies aluksella Aida IV. Toukokuussa 2021 hän suorittaa viimeiset kokeet saadakseen merikapteenin arvon.

Elselehdar on tullut tunnetuksi, kun häntä ryhdyttiin syyttämään Ever Given -aluksen juuttumisesta Suezin kanavaan, vaikka hän oli tapahtuman aikaan satojen kilometrien päässä kanavasta. Haastatteluissa Elselehdar on kertonut siitä, miten hän on kohdannut alalla paljon seksismiä. Hänen nimissään pidetään Twitter-tilejä ja hänestä levitetään valeuutisia. Syyksi hän arvelee sitä, että hän on nainen miesvaltaisella alalla sekä kansallisuuttaan.

Elselehdar on kulkenut Suezin kanavan läpi useita kertoja, kuten elokuussa 2015, uudistetun kanavan avajaispäivänä.

Lähteet
-------

1. 1 2
2. ↑
3. ↑

Aiheesta muualla
----------------

* Ever Given
* Suezin kanava
Ilja Repinin maalaama Abram Arhipovin muotokuva.
**Abram Jefimovitš Arhipov** (ven. Абра́м Ефи́мович Архи́пов; 27. elokuuta (J: 15. elokuuta) 1862 Jegorovo, Rjazanin kuvernementti – 25. syyskuuta 1930 Moskova) oli venäläinen realistinen taidemaalari, joka oli sekä Vaeltajien että Mir iskusstvan jäsen.

Abram Arhipov (syntymänimeltään Abran Pyrikov) syntyi Jegorovon kylässä Rjazanin kuvernementissä uskonnolliseen ortodoksiperheeseen. Hän lähti vuonna 1877 opiskelemaan Moskovan maalaus-, veisto- ja rakennustaiteen opistoon, jossa hän opiskeli monien venäläisten taiteilijoiden ohjauksessa, muun muassa Vasili Perovin, Vasili Polenovin ja Vladimir Makovskin. Vuonna 1883 Arhipov meni opiskelemaan Keisarilliseen taideakatemiaan Pietariin, jossa hän viipyi kaksi vuotta, kunnes palasi viimeistelemään opintonsa Moskovaan. 

Arhipov hyväksyttiin Vaeltajien jäseneksi vuonna 1889 ja Mir iskusstvan jäseneksi 1903. Hänen teoksissaan esiintyviä aiheita ovat venäläisnaisten elämä, joka osassa teoksista on kuvattu synkän arjen realiteettien täyttämänä. Arhipov maalasi myös joitain maalauksia talonpoikaisnaisista Venäjän maaseudulla, kuvaten heidät kirkkaissa perinneasuissa ja kansallispuvuissa. Kuten muutkin Mir iskusstvan jäsenet Arhipov maalasi säännöllisesti ulkoilmassa, matkustaen ja maalaten kuvia pohjois-Venäjältä ja Valkoisen meren rannikolta. 

Arhipov myös opetti Moskovan maalaus-, veisto- ja rakennustaiteen opistossa, jossa hän oli alun perin ollut opiskelija ja vuodesta vuodesta 1922 alkaen hän opetti VHUTEMAS:issa. Arhipov liittyi Vallankumouksellisen Venäjän taiteilijayhdistykseen vuonna 1924, ja vuonna 1927 hänelle myönnettiin arvonimi Neuvostoliiton kansantaiteilija. Arhipov kuoli Moskovassa vuonna 1930.

Galleria
--------

* Radonitsa ennen liturgiaa*Radonitsa ennen liturgiaa*
* Oka-joella*Oka-joella*
* Jäiden lähtö*Jäiden lähtö*
* Pyykkärit*Pyykkärit*
* Volgalla*Volgalla*
* Talonpoikaisnainen vihreässä esiliinassa*Talonpoikaisnainen vihreässä esiliinassa*
* Naamiokauppias*Naamiokauppias*

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Abram Arhipov**.
* Abram Arhipov Kansallisgallerian kokoelmissa

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Yhdysvallat
* Puola

 |
|  |
| Taiteenala | 
* KulturNav
* Musée d'Orsay
* RKD Artists
* ULAN

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* SNAC

 |

 |

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Abram Arkhipov
Helsingin islamilaisen hautausmaan portti.
Hautakiviä.
**Helsingin islamilainen hautausmaa** on Suomen Islam-seurakunnan ylläpitämä hautausmaa Helsingin Lapinlahdessa, ortodoksisen hautausmaan ja luterilaiseen Hietaniemen hautausmaahan kuuluvan Suomen kaartin hautausmaan vieressä. Se oli ensimmäinen islamilainen hautausmaa Suomessa.*lähde?*

Islamilaisen hautausmaan historia liittyy tataareihin. Tataarit ovat islaminuskoinen turkkilaisia kieliä puhuva etninen ryhmä. Suomen historiaan tataarit ovat tulleet Venäjältä. Tataarit olivat sotilaita Venäjän armeijassa ja mukana Viaporin linnoitustyössä. Monilla tataareilla oli usein perheet mukanaan. Kun muslimisotilaat kuolivat, heidät haudattiin aluksi Viaporiin eli nykyiseen Suomenlinnaan ja myöhemmin Hietaniemen hautausmaan eteläosaan. Näistä 1800-luvulla haudatuista tataareista ei ole säilynyt yhtään muistomerkkiä eikä hautakumpua. Sotilaiden lisäksi Suomeen asettui asumaan muitakin tataareja, jotka usein olivat kangas-, turkis- ja mattokauppiaita, ja tänne syntyi pieni tataariyhteisö.

Silloiselle Lapinniemen alueelle perustettiin 1830-luvulla pieni hautausmaa islamilaisille Venäjän armeijan sotilaille perheineen. Se siirtyi Helsingin muslimiasukkaiden käyttöön vuonna 1870 ja sitä on myöhemmin merkittävästi laajennettu alkuperäisestä. Kun Suomeen oli vuonna 1922 säädetty uskonnonvapauslaki, saattoivat Suomen muslimit vuonna 1925 perustaa oman seurakunnan, jonka nimi on nykyisin Suomen Islam-seurakunta. Se ylläpitää hautausmaata, joka on ainoastaan sen omien jäsenien eli tataariyhteisön käytössä. Muut Helsingin ja pääkaupunkiseudun muslimit on haudattava luterilaisten seurakuntien ylläpitämille hautausmaille, mikä on herättänyt vaatimuksia uuden islamilaisen hautausmaan perustamisesta.

Islamilaisen hautausmaan vanhin säilynyt hauta on kasakka Gafur Kangatslinin vuodelta 1916. Alueella on myös vuonna 1956 paljastettu arkkitehti Maunu Siitosen suunnittelema Pro Finlandia 1939–1944 -muistomerkki sodissa kaatuneille Suomen muslimeille.

Helsingin islamilaiselle hautausmaalle haudattuja tunnettuja henkilöitä
-----------------------------------------------------------------------

* Ymär Abdrahim, kangaskauppias
* Akber-Mirza Kadzar, persialainen prinssi, kenraali
* Abdullah Ali, Suomen Islam-seurakunnan kunniapuheenjohtaja

Lähteet
-------

1. 1 2  Marja Pehkonen: *Hauraita muistoja Helsingin hautausmailta*, s. 79–80. Helsingin kaupunginmuseo (Narinkka-sarja) 2008. ISBN 978-952-223-283-0
2. ↑  Riku Jokinen: Muslimit etsivät paikkaa omalle hautausmaalle ympäri Uuttamaata Helsingin Sanomat (Oma kaupunki) 14.8.2008. Viitattu 23.4.2012.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Helsingin islamilainen hautausmaa** Wikimedia Commonsissa
**Bolgarismi** (tat. Bolğarçılıq, ven. Булгаризм, *Bulgarizm*) on ideologia, jonka keskiössä on "bolgaarien kansallisen identiteetin elvyttäminen". Se sai alkunsa 1800-luvun toisella puoliskolla ja myöhemmiten se on tunnettu "neo-bolgarismin" nimellä pääsääntöisesti Tatarstanissa ja Tšuvassiassa. Ideologian perustana on teoria, jonka mukaan Volgan tataarit ja tšuvassit polveutuvat muinaisista turkkilaisista bolgaareista.

Bolgarismin perustajaksi lasketaan Bahawetdin Wäisev (Bagautdin Vaisov, 1810–1893), jonka nimestä tulee myös Wäisi-liike. Vuonna 2019 ideologian todettiin olevan hyvin pienen vähemmistön ajama. Ideologiaa kritisoivien mukaan se on historian yksinkertaistamista ja johtaa heidän kansansa turhaan jakautumiseen.

Tausta
------

Teorian kannattaja, historijoitsija-arkeologi Alfred Halikov kertoo seuraavasti: "Volgan alueen väestöistä käytetty tataari-nimitys tuli mongolivalloittajien mukana. Kultaisen ordan synnyttyä tätä nimitystä ryhdyttiin käyttämään myös miehitetyn alueen väestöstä. Bolgaarit eivät kuitenkaan itse kutsuneet itseään tataareiksi, vaan nimitystä käyttivät lähinnä venäläiset Kultaisen ordan ei-venäläisistä kansoista.

1500–1600-luvuilla alkuperäisiltä asuinpaikoiltaan siirretyt kazanilaiset ja mishäärit menettivät entiset alueelliset nimityksensä, jolloin heidän oli pakko aktiivisen keskinäisen sekoittumisen takia ottaa käyttöön yhteinen etnonyymi, *tataarit*, jota Kultainen orda ja paikalliset feodaalit olivat juurruttaneet kansaan jo Kultaisen ordan ajoista lähtien. Yhdentymisen jälkeen alkoivat venäläiset feodaalit ja tsaarin hallinto kutsua kazanilaisia ja mishääreitä tällä nimellä. Sitkeiden ponnistelujen ansiosta se levisi vähitellen myös kansan keskuuteen. Valtaosa tataariväestöä piti kuitenkin parempana kutsua itseään muslimeiksi ja jotkut jopa bolgaareiksi".

Lähteet
-------

1. ↑  Татарская энциклопедия: В 6 т. — Казань, 2002. — Т.1. С. 490.
2. ↑  Усманова Д. М. Мусульманское «сектантство» в Российской империи: «Ваисовский Божий полк староверов-мусульман». 1862—1916 гг. — Казань. 2009, С.3.
3. ↑  Куник А. А. О родстве хагано-болгар с чувашами по славяно-болгарскому «Именнику» // Записки имп. Российской академии наук. — СПб. 1879. — Т. 32. — Кн. 2. — Прил. № 2. — С. 118—161.
4. ↑  Ваисов и ваисовцы *idmedina.ru*.  Arkistoitu 7.8.2011. Viitattu 1.11.2023.
5. ↑  «Ученые никогда не отрицали роли булгар в формировании поволжских татар» *tatar-congress.org*.  2019. Viitattu 1.3.2023.
6. ↑  A. H. Halikov: Tataarit, keitä te olette?

Aiheesta muualla
----------------

* Historijoitsija Rashid Kadyrov puhuu bolgarismista (venäjäksi)
* «Ученые никогда не отрицали роли булгар в формировании поволжских татар»
* Булгар Иле
* Tatars - the people of Kazan (nation origin)
* Bolğarım, Qazanım
* The Sound of the Volga-Bulgar language
**Carl Samuel Sanmark** (10. lokakuuta 1894 Oulu – 27. marraskuuta 1938 Kööpenhamina, Tanska) oli Helsingin ruotsalaisen yhteiskoulun rehtori ja RKP:n kansanedustaja.

Sanmarkin vanhemmat olivat kartanonomistaja Arvid Sanmark ja Emilia Helena Sofia Antell. Hän pääsi ylioppilaaksi vuonna 1913 ja valmistui filosofian kandidaatiksi 1923 ja filosofian maisteriksi 1926. Sanmark oli Helsingin yliopiston kirjaston amanuenssina 1917–1925 ja Helsingin ruotsalaisessa yhteiskoulussa historian ja maantieteen opettajana ja rehtorina 1925–1938. Sanmark teki arkistotutkimuksia Skandinavian maissa ja hän otti osaa useihin pohjoismaisiin historiakongresseihin.

Sanmark oli kansanedustajana 1929–1930 edustaen Uudenmaan läänin vaalipiiriä. Hän kuului Ruotsalaisen kansanpuolueen keskushallitukseen vuodesta 1929 alkaen ja oli Suomen yksityiskoulujen opettajayhdistyksen keskushallituksen varapuheenjohtajana.

Sanmark kuoli sydänkohtaukseen ollessaan ulkomaanmatkalla Kööpenhaminassa marraskuun lopulla 1938.

Carl Sanmark oli naimisissa Anita Charlotta von Troilin kanssa.

Julkaisuja
----------

* *Upsalafärder och gäster från Sverige* teoksessa *Svenskt studentliv i Finland 1909-1929*. Söderström, Helsingfors 1930
* *Äventyr och sällskapsliv bland fästningsbyggare i Finland: ur en dagbok från 1700-talet*. Helsingfors 1934
* *Minnesteckning över Walter von Troil*. Helsingfors 1937

Lähteet
-------

* .aspx Carl Sanmark *Suomen kansanedustajat*. Eduskunta.

Viitteet
--------

1. 1 2 3 4  Kuolleita, Helsingin Sanomat, 29.11.1938, nro 323, s. 10, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot


|  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * n
* k
* m
Ruotsalaisen kansanpuolueen kansanedustajat 1929–1930 |
| --- |
|  |
| Eduskuntaryhmä(23) | 
* von Born
* Bäck
* Colliander
* Estlander
* Forsberg
* von Frenckell
* Furuhjelm
* Haga
* Hintz
* Hästbacka
* Inborr
* Jacobsson
* Jern
* Kullberg
* Laurén
* Lindberg
* Mangs
* Molin
* Palmgren
* Sanmark
* Schauman
* Sergelius
* Österholm

 |

 |


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Eduskunta

 |

 |
Mathilda Lagermarck 1880-luvulla.
**Hedvig Eva Mathilda Lagermarck** (10. toukokuuta 1853 Turku – 28. marraskuuta 1931 Helsinki) oli suomalainen laulaja (altto). Hän käytti taiteilijanimeä **Mathilde Lagrini**.

Mathilda Lagermarck opiskeli laulua eri puolilla Eurooppaa 1870–1880-luvulla, ja hänen opettajiaan olivat Tukholmassa O. Arnoldson, Milanossa Francesco Lamperti ja Silvia della Valle, Pariisissa Pauline Viardot-García ja Dresdenissä Eugen Hildach. Lagermarck esiintyi paitsi Suomessa myös Euroopassa. Hän oli kiinnitettynä 1878–1879 Suomalaiseen Oopperaan, 1880–1881 Göteborgin Suureen teatteriin ja 1881–1884 Tukholman Kuninkaalliseen teatteriin, ja hän teki laajoja kiertueita kotimaassaan ja ulkomailla.

Lagermarckin ääni oli laaja-alainen, ja hän saattoi laulaa niin draamallisia alttorooleja kuin koloratuuriosiakin.

Lagermarck lopetti laulajanuransa avioiduttuaan vuonna 1888.

Lähteet
-------

* *Otavan Iso Musiikkitietosanakirja 3*, s. 612. Helsinki 1978. ISBN 951-1-04553-9
**Matovaaran Mahti** on lieksalainen urheiluseura. Se on perustettu 1951 Työväen urheiluliiton alaiseksi urheiluseuraksi.
Matovaaran kylään kyläseurana syntyneen urheiluseuran toiminta on jatkunut 2010-luvulle saakka, vaikka maaseutu on käynyt läpi rakennemuutoksen ja seuran jäsenistö ja toiminta on keskittynyt vuosien myötä Lieksan keskustaan. Tästä "selviytymistarinasta" on tehty liikuntahistorian ja liikuntasossiologian tutkimuksia (ks. lähteet).

2000-luvulla toiminta on ollut kunto- ja retkeilypainotteista liikuntaa. Jäsenille on järjestetty kylpyläretki, pilkkitapahtuma, kevätretki, polkupyörä tapahtuma, syysretki luontoon ja kuntokuukaudet. Varsinainen kilpailutoiminta on lopetettu. Seuralla on lasten ja nuorten salivuoroja on mm. tennishallilla. Vuodesta 2007 alkaen on pidetty kerran kesässä iltamat Kisapirtillä.

Lähteet
-------

* Hannu Itkonen ja Katja Hellman: Mahtia Matovaarassa - liikkumista Lieksassa. 2011. ISBN 978-952-5679-61-8
* Itkonen & Anna-Katriina Salmikangas & Mikko Simula: Liikkumisen sosialisaatio kolmessa kylässä. Tutkimus Matovaaran, Nakertaja-Hetteenmäen ja Sivakkavaaran liikkumiskulttuurien muutoksista Kasvatus & Aika 4 (2) 2010, 69-82 (Arkistoitu – Internet Archive)

Aiheesta muualla
----------------

* Matovaaran Mahti[vanhentunut linkki]
**Ernst Nils "Nisse" Otto Wasenius** (18. elokuuta 1907 Helsinki – 15. marraskuuta 1945 Helsinki) oli suomalainen ampuja. Helsingfors Skytteföreningiä edustanut Nisse Wasenius osallistui kolmiin MM-kisoihin, joissa saavutti kahdeksan joukkuemitalia, joista kolme oli joukkuekultaa, kolme joukkuehopeaa ja kaksi joukkuepronssia vuosien 1935, 1937 ja 1939 MM-kisoissa. Vuoden 1935 MM-kisoissa hän oli mukana Suomen joukkueessa, joka voitti vapaakiväärin joukkuekilpailun ja sai arvostetun Argentiina-pokaalin.

Mitalit MM-kisoissa
-------------------

|  |
| --- |
| Joukkuekilpailu

Kultaa
* 300 m vapaakivääri, asennot (1935 Rooma)
* 50 m pienoiskivääri, pysty (1935 Rooma)
* 50 m pienoiskivääri, pysty (1939 Luzern)

Hopeaa
* 300 m vapaakivääri, asennot (1937 Helsinki)
* 300 m vapaakivääri, makuu (1937 Helsinki)
* 300 m vapaakivääri, polvi (1937 Helsinki)

Pronssia
* 300 m vapaakivääri, pysty (1937 Helsinki)
* 50 m pienoiskivääri, pysty (1937 Helsinki)

 |

Argentiina-kiertopalkinnon voittanut Suomen vapaakiväärijoukkue eli vasemmalta Kullervo Leskinen, Einari Oksa, Sven Oskar Lindgren, Viktor Miinalainen ja Nisse Wasenius.

Muu toiminta ja tunnustukset
----------------------------

Nisse Waseniuksen vanhemmat olivat hammaslääkäri Ernst Wasenius ja Aina Michelsson. Setä oli 1900-luvun alun urheilujohtaja Gösta Wasenius. Nisse Wasenius tuli ylioppilaaksi Svenska normalyceumista vuonna 1928 ja sen jälkeen opiskeli Helsingin yliopistossa hammaslääkäriksi valmistuen vuonna 1937 odontologian lisensiaatiksi. Sen jälkeen hänellä oma yksityislääkärin vastaanotto Helsingissä.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Dödsfall.  *Hufvudstadsbladet*, 17.11.1945, s. 3. Digitaaliset arkistot. Viitattu 18.11.2022 (ruotsiksi). }
**Wojciech Łazarek** (4. lokakuuta 1937 – 13. joulukuuta 2023) oli puolalainen jalkapallovalmentaja ja -hyökkääjä. Lyhyeksi jääneen pelaajauransa jälkeen Łazarek teki mittavan uran valmentajana 1970–2000-luvuilla. Hän toimi myös Puolan maajoukkueen päävalmentajana.

Ura
---

Łódźissa syntynyt Łazarek aloitti peliuransa kotikaupunkinsa joukkueissa Start ja ŁKS Łódźissa. Hän edusti myös Lechia Gdańskia.

Valmennusuransa hän aloitti 1968 Wybrzewan juniorijoukkueessa. Päävalmentajadebyyttinsä aikuisten tasolla hän teki 1971 MRKS Gdánskissa, josta siirtyi 1974 Lechia Gdanskin päävalmentajaksi. Hän valmensi useita pienempiä puolalaisjoukkueita, kunnes siirtyi vuonna 1980 KKS Lech Poznańin päävalmentajaksi. Lechissä hän teki lopullisen läpimurtonsa valmentajana luotstaten seuran ensimmäistä kertaa Puolan mestariksi kaudella 1982/83 ja toistaen tempun seuraavalla kaudella.

Lechistä Łazarek siirtyi lyhyeksi aikaa ruotsalaisen Trelleborgin peräsimeen, kunnes palasi kotimaahansa maajoukkuevalmentajaksi. Hän astui suuriin saappaisiin, sillä Antoni Piechniczek oli luotsannut maan MM-pronsille 1982. Łazarekin aikana Puola ei kuitenkaan selvinnyt arvokisoihin ja hän sai potkut 1989.
Maajoukkuepestinsä jälkeen Łazarek valmensi kotimaansa lisäksi Egyptissä, Israelissa ja Saudi-Arabiassa, mutta ilman suurempaa menestystä. Vuosina 2002–2004 hän toimi Sudanin maajoukkueen päävalmentajana voittaen CECAFA Cupin pronssia.  Hän lopetti uransa Puolan kolmosdivisioonassa pelaavan Narew Ostrołękan päävalmentajana.

Meriitit
--------

* Puolan mestaruus: 1983, 1984
* Puolan cup: 1982, 1984

Lähteet
-------

1. ↑  Nie żyje Wojciech Łazarek, były trener Lechii Gdańsk i piłkarskiej reprezentacji Polski *Gdansk*.  13.12.2023. Viitattu 13.12.2023. (puolaksi)
2. ↑  Łazarek: Niech wrócą starzy trenerzy
3. ↑  Wojciech Łazarek
4. ↑  All change at the top
5. ↑  xperience vital for Sudan (Arkistoitu – Internet Archive)


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä:**Antoni Piechniczek** | **Puolan maajoukkueen päävalmentaja**1986–1989 | Seuraaja:**Andrzej Strejlau** |

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Puola

 |

 |
**911 Operator** on Jutsu Gamesin kehittämä, vuonna 2017 julkaistu videopeli. Pelaaja toimii hätäkeskuspäivystäjänä, jonka tehtävä on lähettää oikeat yksiköt tapahtuneisiin hätätilanteisiin ja vastata myös puheluihin.

Peli
----

### Pelaaminen

Alussa pelaaja valitsee tiimit ja heille tarvikkeita hätätilanteita varten. Kun peli alkaa, kartalle ilmestyy merkki, jossa on joko poliisin, ambulanssin tai paloauton merkki. Pelaajan tehtävänä on valita yksiköt hätätilanteen mukaan. Oikea yksikkö täytyy lähettää matkaan ennen kuin on liian myöhäistä. Pelissä voi saada myös puheluita, joiden kohdalla pelaajan on selvitettävä mitä ja missä tapahtuu. Jos antaa väärät ensiapuohjeet, saapuu paikalle liian myöhään tai joku henkilö tai henkilökunnan jäsen kuolee, pelaaja menettää mainepisteitään. Pelaaja erotetaan, jos maine laskee liikaa.

### Modet

Career Modessa pelaajan täytyy saada tarpeeksi paljon mainetta ja pisteitä päästäkseen seuraavaan kaupunkiin pelaamaan. Modessa pelataan esimerkiksi New Yorkissa ja Chicagossa. 

Free Game Modessa pelaaja voi valita, missä kaupungissa haluaa pelata. Mikäli Career Modessa olevat kaupungit eivät kiinnosta, voi ladata muita kaupunkeja muista maista. Kun pelin nollaa tai lataa ensimmäisen kerran, peli ehdottaa ladattavaksi kaupunkia, jossa olit. Tässä modessa ei voi edetä toisiin kaupunkeihin.

Lisäosa *911 Operator: First Response* pelin Career Modeen kaksi modia, Daily Routine ja Unique Stories. Daily Routinessa peli toimii samalla tavalla kuin normaali Career Mode, mutta Unique Stories edellyttää pelaajalta lisämainepisteitä pelin aikana hänen päästäkseen muihin kaupunkeihin.

Lisäosat
--------

* 911 Operator: First Response. Julkaistu 2017
* 911 Operator: Every Life Matters. Julkaistu 2017
* 911 Operator: Search And Rescue. Julkaistu 2018

Editorit
--------

Pelissä on editori, jolla pelaajat voivat suunnitella omia puheluitaan peliin ja julkaista niitä muille.

Lähteet
-------

* (englanniksi)
* (englanniksi)
**Bifenyyli** on kiinteä aromaattinen yhdiste, jota kutsutaan myös nimillä **difenyyli**, **fenyylibentseeni** tai **dibentseeni**. Se sisältää kaksi toisiinsa liittynyttä aromaattista rengasta. Bifenyylin kemiallinen bruttokaava on C12H10 ja rakennekaava C6H5C6H5. Se esiintyy valkoisina tai kellertävinä kiteinä tai hiutaleina, joilla on tunnusomainen haju. Bifenyylin moolimassa on 154,2 g/mol eikä se liukene veteen. Sen sulamispiste on 70 °C, kiehumispiste 256 °C, tiheys 1,04 g/cm3, leimahduspiste 113 °C c.c. itsesyttymislämpötila 540 °C ja CAS-numero 92-52-4.

Bifenyyliä saadaan tislaamalla raakaöljystä ja maakaasusta. Sitä sai käyttää elintarvikeissa 27.11.2006 saakka ainoastaan sitrushedelmien pintakäsittelyssä. Aine estää homeen ja sienien kasvamista. Bifenyylin E-koodi on E 230. Aine on myrkyllistä.

Bifenyyliä käytetään lähtöaineena tuotettaessa polykloorattujen bifenyylien aineryhmään (C12H10-xClx) kuuluvia aineita, joista käytetään yleisesti lyhennettä PCB.

Ympäristö- ja terveysvaikutukset
--------------------------------

**Bi- ja difenyyli** voi kulkeutua elimistöön joko hengitysteitse tai nielemällä. Sen vaikutuksia ovat mm. punoitus ja kipu silmissä sekä ärsytys hengitysteissä. Se voi pitkäaikaisen altistumisen seurauksena vaikuttaa maksaan ja hermostoon johtaen niiden toimintavajeeseen ja henkilön kuolemaan. Suomessa bifenyylialtistuksesta johtuvia kuolemantapauksia oli 1970-luvulla erityisesti Nokian Paperitehtaalla. Aineella käsiteltiin hedelmien suojapapereita.

Aine on erittäin vaarallinen ympäristölle, koska se on ympäristössä pysyvä ja rikastuu ravintoketjussa. Bifenyyli ei ole kuitenkaan EU-ohjeensa mukaan myrkky, vaan ärsyttävä ja ympäristölle vaarallinen aine: LD50-arvo suun kautta rotalla 2 400 mg/kg.

NIOSH Immediately Dangerous To Life or Health Concentration (IDLH): 100 mg/m3

Lähteet
-------

1. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive)

Aiheesta muualla
----------------

* Bifenyylin kansainvälinen kemikaalikortti
* OSHA Diphenyl (Arkistoitu – Internet Archive)
* KEGG: Biphenyl (englanniksi)
* ChemBlink: Biphenyl (englanniksi)