recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Canon EF 70-200mm F/4L USM -telezoom, kauko- ja zoom-objektiivin yhdistelmä
Canon EF 400mm -kiinteäpolttovälinen kauko-objektiivi
**Kauko-objektiivi** eli **teleobjektiivi** on polttoväliltään filmin tai kennon lävistäjää suurempi. Normaaliobjektiivissa se on lävistäjän pituinen. Kauko-objektiivin kuvakulma on kapeampi kuin normaaliobjektiivin.

Yksinkertaisella yhden kokoavan linssiryhmän rakenteella kokoava linssiryhmä pitäisi sijoittaa vähintään objektiivin polttovälin etäisyyden päähän tarkennustasosta (filmi tai kenno), joten tällaisella rakenteella pitkän polttovälin omaavat linssit olisivat pitkiä ja suuria. Kauko-objektiivi on siis yleensä toteutettu rakenteella, jossa ensimmäisenä on valoa kokoava linssiryhmä ja sen perässä valoa hajottava linssiryhmä. Näiden välistä etäisyyttä muuttamalla voidaan objektiivin polttoväliä muuttaa eli toteuttaa objektiiviin zoom.

Linssiobjektiivien ohella on olemassa myös katadioptrisia objektiiveja, arkikielessä **peilitele**, jotka perustuvat peilikaukoputken tavoin kuperan peilin käyttöön, yleensä Maksutov-Cassegrain-optiikalle. Niiden etuna on kompakti koko sekä edullinen hinta ja iso polttoväli. Haittapuolina on huono valovoima sekä kiinteä aukko ja niiden soveltumattomuus zoom-objektiiveiksi.

Kauko-objektiivin käyttötilanteita
----------------------------------

Kauko-objektiiveja käytetään tilanteissa, jossa kuvauskohdetta ei päästä helposti lähelle. Yksi tyypillisimmistä kauko-objektiivien käyttökohteista on luontokuvaus, jossa villieläimiä ei ole helppoa lähestyä, vaan eläintä saatetaan joutua väijymään suojasta. Toinen tyypillinen kauko-objektiivin käyttötilanne on urheilukuvaus.

Kauko-objektiivia käytetään myös muun muassa muotokuvauksessa, maisemakuvauksessa ja reportaasikuvauksessa. Useiden harrastajille tarkoitettujen kompaktikameroiden zoom-objektiivi kattaa myös kauko-objektiivin kuvakulmat. Myös harrastajakäyttöön tarkoitettuja järjestelmäkameroita myydään paketteina, joihin kuuluu niin sanotun normaalizoomin lisäksi telezoom.

Esimerkkejä
-----------

* *Canon EF 1200 mm f/5.6L USM*. Canonin mukaan maailman pisin ja valovoimaisin vaihdettava SLR-kameran automaattitarkenteinen objektiivi. 2x polttovälin pidentimellä 2400 mm f/11.
* *Nikon 2000 mm f/11*
* Zeiss Apo Sonnar T\* f/4 1700 mm painaa 256 kg ja on tarkoitettu Hasselblad 203 FE -rullafilmikameralle

Lähteet
-------

1. ↑  Canonin sivusto (Arkistoitu – Internet Archive)
2. ↑  Pindelski.org
3. ↑  Zeiss.com

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Kauko-objektiivi**.
Objektiivit
**kalansilmäobjektiivi** | **laajakulmaobjektiivi** | **makro-objektiivi** | **normaaliobjektiivi | kauko-objektiivi**  

kiinteäpolttovälinen objektiivi | 
zoom-objektiivi   

automaattitarkenteinen objektiivi | käsitarkenteinen objektiivi  

polttoväli | valotusaukko   

polttovälin muuttaja | loittorengas  
 objektiivin kiinnitys
**Isoftalonitriili** eli **1,3-disyanobentseeni** tai **m-disyanobentseeni** (C8H4N2) on aromaattisiin nitriileihin kuuluva orgaaninen yhdiste. Yhdistettä käytetään orgaanisen kemian synteeseissä valmistettaessa esimerkiksi polymeerien monomeereja. Isoftalonitriili on ftalonitriilin ja tereftalonitriilin isomeeri.

Ominaisuudet
------------

Huoneenlämpötilassa isoftalonitriili on väritöntä kiteistä ainetta. Yhdiste liukenee vähäisessä määrin kuumaan veteen ja paremmin moniin orgaanisiin liuottimiin, esimerkiksi etanoliin, dietyylieetteriin, bentseeniin, dimetyyliformamidiin ja N-metyylipyrrolidoniin. Isoftalonitriilin reaktiot ovat tyypillisiä nitriileille. Sen aromaattinen rengas voidaan pelkistää tyydyttyneeksi, ja vedyttämällä voidaan myös pelkistää syanoryhmät aminoryhmiksi.

Valmistus ja käyttö
-------------------

Isoftalonitriiliä valmistetaan m-ksyleenistä ammoksidaatioreaktiolla eli reaktiolla ammoniakin ja hapen kanssa. Reaktiossa käytetään katalyytteinä molybdeenin, vanadiinin ja antimonin oksidien seosta. Isoftalonitriilistä valmistetaan polyuretaanien valmistamiseen käytettäviä 1,3-bis(aminometyyli)bentseeniä ja diaminometaanisykloheksaania. Klooraus johtaa fungisidina käytettävään klorotaloniiliin eli tetrakloori-isoftalonitriiliin. Orgaanisen kemian synteeseissä sitä käytetään valmistettaessa nitriilejä karboksyylihapoista.

Lähteet
-------

1. ↑  1,3-Dicyanobenzene – Substance summary *PubChem*. NCBI. Viitattu 21.12.2018. (englanniksi)
2. 1 2 3  Alén, Raimo: *Kokoelma orgaanisia yhdisteitä: Ominaisuudet ja käyttökohteet*, s. 680. Helsinki: Consalen Consulting, 2009. ISBN 978-952-92-5627-3.
3. ↑  William M. Haynes, David R. Lide, Thomas J. Bruno: *CRC Handbook of Chemistry and Physics*, s. 3–170. 39th Edition. CRC Press, 2012. ISBN 978-1439880494. Kirja Googlen teoshaussa (viitattu 21.12.2018). (englanniksi)
4. 1 2 3  Stephen C. DeVito: *Nitriles, Kirk-Othmer Encyclopedia of Chemical Technology*, John Wiley & Sons, New York, 2007. Viitattu 21.12.2018
5. 1 2 3 4  Klaus Weissermel, Hans-Jürgen Arpe: *Industrial organic chemistry*, s. 402. Wiley-VCH, 2003. ISBN 978-3-527-30578-0. (englanniksi)
6. 1 2 3 4  Gian Paolo Chiusoli, Peter M. Maitlis: *Metal-catalysis in Industrial Organic Processes*, s. 57. Royal Society of Chemistry, 2008. ISBN 978-0854041503. Kirja Googlen teoshaussa (viitattu 21.12.2018). (englanniksi)
Ohijuoksutus Merikosken voimalaitospadolla toukokuussa 2008.
Laaja panoraamakuva Merikosken voimalaitospadosta kesällä 2010.
Merikosken voimalaitos yöaikaan. Valotaideteos: tekijä Ari Tiilikainen, tilaaja Oulun Energia -konserni, 2014.
**Merikosken vesivoimalaitos** on Oulujoen ensimmäinen voimalaitos ja se sijaitsee Oulun Koskikeskuksen ja Tuiran kaupunginosien välissä. Merikosken voimalaitoksen omistaa Oulun Energia. Teholtaan se on 40 megawattia, ja voimalan pudotuskorkeus on 11 metriä.

Historiaa
---------

Tutkimustyö Merikosken valjastamisesta sähköntuotantoon aloitettiin jo vuonna 1915. Oulun kaupunginvaltuusto teki voimalan rakentamispäätöksen 1. elokuuta 1939. Työt keskeytyivät kuitenkin talvisodan alettua. Sodan päätyttyä töitä jatkettiin. Pian alkoi kuitenkin jatkosota, joka vei rakennusmiehet taas rintamalle. Töitä jatkettiin sodan aikanakin naisten, vanhempien miesten ja sotavankien avulla. Voimalaitoksen rakennustoimikunta järjesti vuonna 1941 suunnittelukilpailun, jonka tuloksena arkkitehti Alvar Aalto sai suunniteltavakseen Oulujoen suistoalueen asemakaavan laatimisen ja arkkitehti Bertel Strömmer voimalaitosrakennuksen ulkoasun suunnittelun. Maankaivu- ja rakennustyöt saatiin päätökseen vuonna 1947, mutta ensimmäinen kone kytkettiin verkkoon vasta 24. toukokuuta 1948. Voimalaitoksen katsotaan valmistuneen, kun kolmas ja viimeinen kone kytkettiin valtakunnan sähköverkkoon 6. marraskuuta 1954.

Merikoski-Martinniemi-voimalinja
--------------------------------

Merikosken voimalaitokselta oli 35 kV:n voimalinja Martinniemen puuhiomolle ja sahalle vuosina 1948-1954. Voimalinjan käyttö lopetettiin Oulun kaupungin ja Rauma-Repola Oy:n riitojen vuoksi ja se korvattiin Isohaara-Martinniemi-linjalla.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Merikosken vesivoimalaitos Oulun Energia. Viitattu 9.6.2017.
2. 1 2 3 4  Historia 1940 ja 1950 Oulun Energia.  Arkistoitu 8.8.2014. Viitattu 6.8.2014.
3. ↑  *Oulun kaupungin historia VI*, s. 41. Oulu: Gummerus, 1995. ISBN 951-9234-48-9.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Merikosken voimalaitos** Wikimedia Commonsissa

Oulujoen vesivoimalaitokset

|  |
| --- |
| (Oulujärvi) → Jylhämä → Nuojua → Utanen → Ala-Utos → Pälli → Pyhäkoski → Montta → Merikoski → (Perämeri) |
**Leonid Ivanovitš Pasetšnik** (ven. Леони́д Ива́нович Па́сечник, ukr. Леонід Іванович Пасічник; s. 15. maaliskuuta 1970) on ukrainalainen separatistisen Luhanskin kansantasavallan alueella toimiva poliittinen vaikuttaja. Hän on toiminut aiemmin Ukrainan turvallisuuspalvelun salakuljetuksen vastaisen yksikön päällikkönä. Vuonna 2014 hänestä tuli Luhanskin kansantasavallan valtion turvallisuuden ministeri, ja vuonna 2018 hän nousi kansantasavallan johtoon.

Ukrainalaisten lähteiden mukaan on oletettavaa, että Pasetšnik tuli FSB:n rekrytoimaksi vuonna 2006.

Pasetšnik hyväksyttiin vuonna 2021 Yhtenäinen Venäjä -puolueen jäseneksi.

Lähteet
-------

1. 1 2  Pasechnik Leonid *Putin's List*. Viitattu 14.3.2022. (englanniksi)
2. ↑  Гоц, Алексей: Бывший СБУшник, которому дал медаль Ющенко. Кто такой новый главарь "ЛНР" *Еспресо*.  24.11.2017. Viitattu 18.3.2022. (venäjäksi)
3. ↑  Bennetts, Marc: Ukraine conflict: Putin invites separatist leaders into his party *The Times*.  6.12.2021. Viitattu 14.3.2022. (englanniksi)
**Armas Clifford** ("**Mike**") **Markkula, Jr.** (s. 11. helmikuuta 1942) on yhdysvaltalainen pääomasijoittaja ja yksi tietokoneyhtiö Applen alkuvaiheen rahoittajista. Markkula loi omaisuutensa henkilöstöoptioilla 1960- ja 1970-luvuilla toimiessaan markkinointipäällikkönä Intelillä ja Fairchild Semiconductorissa.

Apple tarvitsi rahaa Apple II:n emolevyjen valmistamista varten 250 000 dollaria. Mike Markkula auttoi liiketoimintasuunnitelman kirjoittamisessa ja päätyi liittymään yhtiöön sen kolmantena osakkaana.

Markkula sijoitti 80 000 dollarin alkupääoman ja antoi 170 000 dollarin lainan Steve Jobsin ja Steve Wozniakin perustamaan Appleen.*lähde?* Sijoituksellaan Markkula sai haltuunsa kolmanneksen yhtiön osakkeista.*lähde?* Markkula toimi yhtiön toimitusjohtajana vuosina 1981–1983 ja hallituksen puheenjohtajana vuoteen 1997 saakka.*lähde?*

Markkula jätti Applen hallituksen vuonna 1997. Aktiivisen työuransa lopetettuaan hän on toiminut hyväntekeväisyyden parissa yhdessä Linda-vaimonsa kanssa. 

Amerikansuomalaisen Markkulan juuret ovat Sievissä Keski- ja Pohjois-Pohjanmaan rajalla, josta hänen isovanhempansa muuttivat Yhdysvaltoihin vuonna 1883.

Lähteet
-------

1. 1 2  Interview: Steve Wozniak.  *Byte*, Joulukuu 1984, s. A70. Artikkelin verkkoversio.  (englanniksi)
2. ↑  Where are the first 10 Apple employees today? *Business Insider*.  2016. Viitattu 22.2.2020.
3. ↑  Applen ensiaskeleet otettiin suomalaissukuisen miehen rahoilla – miljonäärin vierailu kotikonnuilla muistetaan vuosikymmenten jälkeenkin *Yle*.  2016. Viitattu 22.2.2020.
4. ↑  Tämä suomalaistaustainen mies auttoi Steve Jobsin alkuun Applen kanssa *Aamulehti*.  Arkistoitu 22.2.2020. Viitattu 22.2.2020.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä:**Michael Scott** | **Applen toimitusjohtaja**1981–1983 | Seuraaja:**John Sculley** |

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Yhdysvallat

 |

 |
**Avotakka** on A-lehtien julkaisema sisustukseen keskittyvä kerran kuussa ilmestyvä aikakauslehti.

Avotakka on ilmestynyt vuodesta 1967 lähtien. Lehden vastaava päätoimittaja on Kari-Otso Nevaluoma. Avotakan lukijamäärä Kansallisen mediatutkimuksen (KMT2023) mukaan on 172 400.

Historia
--------

*Avotakan* ensimmäinen numero ilmestyi syyskuussa 1967. Se oli ilmeeltään nuorekas, värikäs ja radikaali verrattuna siihen saakka ainoaan suomalaiseen sisustuslehteen *Kaunis koti*, joka esitteli yläluokkaisempia sisustuksia ja suomalaista jo 1950-luvulla maineeseen noussutta muotoilua. *Avotakka* halusi palvella vaurastuvaa uutta keskiluokkaa ja ensimmäistä yhteistä kotiaan perustavia nuoria pariskuntia. Se toi Suomessa ensi kertaa esiin esimerkiksi muovin käyttöä sisustuksessa sekä tuolloin maailman huipulle noussutta italialaista muotoilua. *Avotakan* värikkyys ja elitistisyys ei kuitenkaan alkuun löytänyt suurta yleisöä, kunnes 1970-luvun alussa lehti alkoi esitellä julkisuuden henkilöiden koteja ja muuttui vuoden 1973 energiakriisin myötä maanläheisemmäksi sekä säästäväisyyttä ja ympäristöarvoja korostavaksi.

Vuonna 1990 *Avotakkaan* sulautettiin Yhtyneiltä Kuvalehdiltä vuonna 1984 ostettu *Makasiini*.

Lähteet
-------

1. ↑  Toimitus Avotakka. Viitattu 29.11.2014.
2. ↑  MKT 2023 Lehtien lukijamäärät  21.9.2023. Media Audit Finland. Viitattu 2.1.2024.
3. ↑  Huokuna, Tiina: *Vallankumous kotona! Arkielämän visuaalinen murros 1960-luvun lopussa ja 1970-luvun alussa*, s. 40–56, 131–134, 142–156. Helsinki: Yliopistopaino, 2006. ISBN 9789515706485.
4. ↑  Huokuna, Tiina: *Kodin materiaalit ja muutokset*, s. 138–140 teoksessa Kai Häggman; Anu-Hanna Anttila. *Suomalaisen arjen suuri tarina*. Werner Söderström; 2010. ISBN 978-951-0-36732-2.
5. ↑  Karlsson, Risto: *Kansikuva uusiksi. Kuusikymmentä vuotta elämää ja ihmisiä Yhtyneissä Kuvalehdissä*, s. 320–322. Yhtyneet Kuvalehdet, 1996. ISBN 951-9435-65-4.

Aiheesta muualla
----------------

* Avotakan kotisivut.
**Mar-a-Lago** on kartanorakennus, joka valmistui vuosina 1924–1927. Se sijaitsee Palm Beachissa, Floridassa. Kartanossa on 58 makuuhuonetta, 33 kylpyhuonetta, kaksi isoa ulkouima-allasta, 12 takkaa ja kolme pommisuojaa. Yhdysvaltain entinen presidentti Donald Trump asuu Mar-a-Lagossa vaimonsa Melania Trumpin kanssa. Kartanossa toimii Trumpin omistama yksityisklubi, jonka 500 jäsentä saavat vierailla alueella.

Kartanon rakennutti seurapiirihenkilö Marjorie Merriweather Post, jonka isä oli rikastunut myymällä aamiaismuroja. Kartanon espanjankielinen nimi Mar-a-Lago tarkoittaa *mereltä järvelle*. Kartanon tilukset ulottuvat Palm Beachin yli Atlantin valtamereltä Lake Worthin laguunille. Post vietti vuosikymmenien ajan talvensa Mar-a-Lagossa, jossa hän tuli tunnetuksi railakkaana juhlien järjestäjänä. Post kuoli vuonna 1973, ja kartano siirtyi testamentilla Yhdysvaltain liittovaltiolle. Sen ylläpito osoittautui niin kalliiksi, että valtio antoi kartanon Postin säätiölle vuonna 1981.

Liikemies Donald Trump osti rakennuksen, vajaan seitsemän hehtaarin tontin ja antiikkikalusteet kahdeksalla miljoonalla dollarilla vuonna 1985. Hän rakennutti kartanon kylkeen tanssiaissalin 40 miljoonalla dollarilla. Hän perusti rakennukseen kylpylän ja yksityisen golfklubin 1995. Trump jatkoi kartanossa lomailua presidentiksi tultuaankin, ja syksyllä 2019 Trump muutti ensisijaisen asuinpaikkansa Trump Towerista Mar-a-Lagoon. Trumpin presidenttikaudella kartanossa vieraili monia tärkeitä vieraita, muun muassa Kiinan presidentti Xi Jinping ja Japanin pääministeri Shinzō Abe.

Kartano on ollut historiallinen maamerkki (National Register of Historic Places) vuodesta 1985 lähtien.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Se toinen Valkoinen talo *Helsingin Sanomat*.  25.1.2020. Viitattu 21.3.2021.
2. ↑  See Inside the 'Winter White House' at Mar-a-Lago *Time*.  16.2.2017. Time. Viitattu 2.10.2017.
3. ↑  Linton, Caroline: Lifelong New Yorker Trump moving primary residence to Florida *CBS News*. Viitattu 7.11.2020. (englanniksi)
4. ↑  National Register of Historic Places: Mar-a-Lago *National Park Service*.  2022. Viitattu 31.12.2022. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Mar-a-Lago** Wikimedia Commonsissa
**Mikko Kaukonen** on suomalainen keittiömestari. Hän voitti Vuoden kokki -kilpailun vuonna 2019 työskennellessään tuolloin Food Camp Finland Oy:ssä. Se on ruokayhteisö, joka järjestää ruokailuun liittyviä tapahtumia, catering-toimintaa sekä ruokaan liittyvää konsultointia ja koulutusta. Food Camp Finland on osa Olo Groupia, johon kuuluvat myös ravintolat Olo, Emo ja Nude ja viinien verkkokauppa Bottlescouts.com. Olo Group otti kilpailussa kolmoisvoiton, sillä toiseksi sijoittunut Lari Helenius työskenteli Olossa ja kolmanneksi sijoittunut Johan Kurkela Nudessa.

Kaukonen kilpailee kolmen muun suomalaisen kokin kanssa edustajapaikasta maailman tunnetuimmassa kokkikilpailussa Bocuse d’Or:ssa kaudelle 2020-2021. Edustaja valitaan lokakuussa 2019 Helsingin Messukeskuksessa Viini ja Ruoka 2019 -tapahtumassa.

Aikaisemmin Kaukonen on työskennellyt muun muassa Michelin-tähtiravintola Olossa, Groteskissa, Havisissa, Lyonissa, Frescorantessa ja Bellevuessa. Hän osallistui kilpailuun viidettä kertaa.

Lähteet
-------

1. ↑  Josefiina Baraka: Tässä ovat Vuoden Kokki ja Vuoden Tarjoilija 2019 – kuvat huikeista annoksista *Ilta-Sanomat*.  8.4.2019. Viitattu 5.8.2019.
2. 1 2  Street food ja Old School -annokset ratkaisivat – Vuoden Kokki 2019 on Mikko Kaukonen *Maaseudun Tulevaisuus*. Viitattu 5.8.2019.
3. ↑  Vuoden kokki ja tarjoilija on valittu – Olo Group otti kolmoisvoiton kokkikilpailussa *Helsingin Sanomat*.  8.4.2019. Viitattu 5.8.2019.
4. ↑  Turkulainen huippukokki Erik Mansikka haluaa maailman tunnetuimpaan kokkikilpailuun *Yle Uutiset*. Viitattu 5.8.2019.
5. ↑  Suomen Bocuse d'Or -edustaja valitaan neljän huipputason mieskokin joukosta *Viisi Tähteä*.  4.6.2019. Viitattu 5.8.2019.
6. ↑  Mikko Kaukonen on Vuoden Kokki 2019 *ELO-säätiö*. Viitattu 5.8.2019.
7. ↑  Viides kerta toden sanoi – Mikko Kaukonen on Vuoden Kokki 2019 *Aromi*. Viitattu 5.8.2019.

Aiheesta muualla
----------------

* MTV: Mistä on vuoden kokki ja vuoden tarjoilija tehty, haastattelu (Arkistoitu – Internet Archive)
**Alexander Nübel** (s. 30. syyskuuta 1996 Paderborn) on saksalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan maalivahti. Hän on pituudeltaan 193-senttimetrinen. Hän edustaa Saksan Bundesliigassa pelaavaa VfB Stuttgartia lainalla saman sarjan Bayern Münchenistä.

Nübel pelasi lähes kymmenen vuotta Paderbornin junioreissa. Edustusjoukkueessa hän pääsi vain vaihtopenkille. Elokuussa 2015 hän siirtyi Schalke 04:ään. Hän pelasi joukkueessa viiden kauden aikana 46 bundesliigaottelua, joista 26 ottelua viimeisellä kaudellaan 2019–2020. Mestarien liigassa hän pelasi kaksi ottelua kaudella 2018–2019. Kesällä 2020 hän siirtyi Bayern Müncheniin. Ensimmäisellä kaudellaan Bayernissa hän pelasi yhden ottelun Bundesliigassa, yhden ottelun Saksan Cupissa ja kaksi ottelua Mestarien liigassa.

Nübel pelasi kauddet 2021–2023 lainalla Ligue 1:n AS Monacossa. Hän pelasi kummallakin kaudella täyden ajan kaikissa 38 liigaottelussa. Eurooppa-liigassa hän pelasi kahden kauden aikana 15 ottelua. Kauden 2023–2024 hän on lainalla VfB Stuttgartissa, jossa on talvitaukoon mennessä pelannut kaikki 16 liigaottelua.

Nübel pelasi 17 ottelua Saksan alle 21-vuotiaiden maajoukkueessa. Hän oli joukkueen ykkösmaalivahti ikäluokan EM-kilpailuissa 2019 Saksan saavuttaessa hopeaa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Alexander Nübel Transfermarkt-sivustolla (englanniksi)

VfB Stuttgart – Saksan Bundesliiga
1 Bredlow |
2 Anton |
4 Vagnoman |
6 Stiller |
7 Mittelstädt |
8 Millot |
9 Guirassy |
10 Jeong |
14 Silas |
15 Stenzel |
16 Karazor |
17 Haraguchi |
18 Leweling |
19 Milošević |
20 Stergiou |
21 Itō |
22 Kastanaras |
23 Zagadou |
25 Egloff |
26 Undav |
27 Führich |
28 Martey |
29 Rouault |
32 Massimo |
33 Nübel |
36 Ulrich |
41 Seimen |
42 Schock |
Valmentaja Hoeneß
**Robin Knoche** (s. 22. toukokuuta 1992 Braunschweig) on saksalainen jalkapalloilija, joka edustaa Bundesliigassa pelaavaa 1. FC Union Berliniä. Hän on pelipaikaltaan keskuspuolustaja.

Seurajoukkueura
---------------

Knochen kasvattajaseura on VfL Wolfsburg, jota hän on edustanut vuodesta 2005 aina kesään 2020 saakka. Hän pelasi seuran kakkosjoukkueessa vuosina 2010–2013 yhteensä 68 ottelua tehden kaksi maalia. Debyytti seuran ykkösjoukkueessa Bundesliigassa tapahtui elokuussa 2011 Borussia Mönchengladbachia vastaan. Uran ensimmäinen bundesliigamaali syntyi elokuussa 2013 FC Schalke 04:ää vastaan. Knoche oli pitkään yksi Wolfsburgin avainpelaajista. Hän pelasi seurassa kaikkiaan 183 bundesliigaottelua ja teki niissä 12 maalia. Mestarien liigassa hän pelasi kaksi ja Eurooppa-liigassa 19 ottelua. Hän voitti Saksan Cupin kaudella 2014–2015 mutta ei pelannut välierässä eikä loppuottelussa.

Knoche siirtyi kesällä 2020 Union Berliniin. Vuoden 2023 loppuun mennessä hän on pelannut 111 bundesliigaottelua ja tehnyt kolme maalia. Mestarien liigassa hän on pelannut kolme ottelua. Eurooppa-liigassa hän on tehnyt neljä maalia pelaamissaan kymmenessä ottelussa.

Maajoukkueura
-------------

Knoche on pelannut Saksan alle 20- ja alle 21-vuotiaiden maajoukkueissa. Vuosina 2013–2015 hän pelasi alle 21-vuotiaiden maajoukkueessa kymmenen ottelua ja teki niissä yhden maalin. Alle 21-vuotiaiden Euroopan-mestaruuskilpailuissa 2015 hän pelasi vain ensimmäisen alkulohko-ottelun. Saksan miesten maajoukkueeseen Knoche kutsuttiin marraskuussa 2014 ystävyysotteluun Espanjaa vastaan. Hän ei kuitenkaan päässyt tuossa ottelussa pelaamaan.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6 7  Robin Knoche Transfermarkt-sivustolla (englanniksi)
2. 1 2

Aiheesta muualla
----------------

* Robin Knoche Transfermarkt-sivustolla (englanniksi)
* Robin Knoche Soccerway-sivustolla

1. FC Union Berlin – Saksan Bundesliiga
1 Rønnow |
3 Jaeckel |
4 Leite |
5 Doekhi |
6 Gosens |
7 Aaronson |
8 Khedira |
9 Kaufmann |
10 Volland |
11 Fofana |
12 Busk |
13 Schäfer |
16 Hollerbach |
17 Behrens |
18 Juranović |
19 Haberer |
20 Laïdouni |
23 Bonucci |
26 Roussillon |
27 Becker |
28 Trimmel |
29 Tousart |
31 Knoche |
33 Král |
36 Kemlein |
37 Schwolow |
38 Dehl |
39 Stein |
Valmentaja Grote
**Finljandskije izvestija** (Финляндские известия, "Suomen uutiset") oli Viipurissa vuonna 1917 ilmestynyt venäjänkielinen sanomalehti.

Heinäkuun lopussa 1917 aloittanut *Finljandskije izvestija*, alaotsikoltaan "jokapäiväinen kirjallispoliittinen sanomalehti" oli yksi helmikuun vallankumouksen jälkeen syntyneistä venäläisistä sotilaslehdistä. Se oli 42. armeijakunnan sotilaskomitean julkaisu, joka korvasi Viipurin työläisten ja sotilasedustajien neuvoston aiemmin ilmestyneen *Vyborgski soldatski vestnikin*. Lehti tavoitteli myös paikallista venäläisyleisöä ja pyrki antamaan puolueetonta ja oikeudenmukaista tietoa Suomen ja Venäjän suhteista.

Nelisivuinen lehti painettiin Viipurin uudessa kirjapainossa. Se ilmestyi ainakin lokakuuhun ja mahdollisesti joulukuuhun saakka. Toimittajista tunnetaan A. F. Koppe.

Lähteet
-------

1. 1 2  *Perioditšeskaja petšat v Rossii v 1917 godu. Bibliografitšeski ukazatel: Tšast II*, s. 214. Leningrad: Gosudarstvennaja Publitšnaja biblioteka imeni M. Je. Saltykova-Štšedrina, 1987.
2. ↑  *Perioditšeskaja petšat v Rossii v 1917 godu. Bibliografitšeski ukazatel: Tšast I*, s. 119. Leningrad: Gosudarstvennaja Publitšnaja biblioteka imeni M. Je. Saltykova-Štšedrina, 1987.
3. ↑  *Venäläissurmat Suomessa vuosina 1914–22. Osa 1: sotatapahtumat 1914–22*, s. 18–19, 190. Helsinki: Valtioneuvoston kanslia, 2004. ISBN 952-5354-43-1. Teoksen verkkoversio.
4. ↑  Uusi venäläinen lehti Viipuriin.  *Karjalan Aamulehti*, 1.8.1917, s. 4. Artikkelin verkkoversio.
5. ↑  Julkaisutiedot.  *Finljandskije izvestija*, 14.9.1917, s. 4. Artikkelin verkkoversio.
**Pixel Gun 3D** on vuonna 2013 julkaistu videopeli. Se on yhdysvaltalaisen pelistudion Lightmapin kehittämä ja kyproslaisen Cubic Gamesin julkaisema.

Vuonna 2022 pelistudio Nexters osti Pixel Gun 3D:n ja Cubic Gamesin. Pelillä on yli 100 miljoonaa latausta.*lähde?*

Pelaaminen
----------

Pixel Gun 3D on ensimmäisen persoonan ammuntapeli. Siinä on yli 70 karttaa ja yli tuhat asetta. Pixel Gunissa on kaksi pelitilaa: moninpeli, jossa taistellaan muita pelaajia vastaan, kerätään aseita, hankitaan hahmonmuokkausesineitä ja pelataan kavereiden kanssa. Se vaatii internet-yhteyden. Yksinpelitilassa pelataan pelin omaa "Campaign-pelitilaa". Kampanjatilassa taistellaan NPC-hirviöitä ja boss-hahmoja vastaan. Yksinpeli ei vaadi internet-yhteyttä. 

Moninpelissä on yli yhdeksän taistelupelitilaa kuten Battle Royale, Team Fight, Deathmatch, Team Assault, Escort, Duel, Raids, Capture ja Free Play.

Moninpelissä on myös monta minipelipelitilaa kuten Glider Rush, Deadly Games, Extreme Run, Imposter, Red Light, Arena, Block Crash, Racing, Parkour Challenge, Sandbox ja Sniper Tournament.

Lähteet
-------

1. ↑  SPX Corp acquires APV for £250 million.  *World Pumps*, 2007-12, 2007. vsk, nro 495, s. 6. doi:10.1016/s0262-1762(08)70041-5. ISSN 0262-1762. Artikkelin verkkoversio.
Thomas Stafford Williams (2011)
**Thomas Stafford Williams** (20. maaliskuuta 1930 Wellington – 22. joulukuuta 2023) oli uusiseelantilainen roomalaiskatolinen arkkipiispa ja yksi kirkon kardinaaleista.

Williamsin vihki papiksi Wellingtonin arkkihiippakuntaan Grégoire-Pierre XV Agagianian 20. joulukuuta 1959. Hänet nimitettiin Wellingtonin arkkipiispaksi 30. lokakuuta 1979, ja piispaksi vihkimisen suoritti 20. joulukuuta Owen Noel Snedden, jota avustivat John Patrick Kavanagh ja Petero Mataca.

Williams sai ylennyksen kardinaaliksi 2. helmikuuta 1983, jolloin hänet nimitettiin Gesù Divin Maestro alla Pineta Sacchettin kardinaalipapiksi. 1. kesäkuuta 1995 Williams sai nimityksen Uuden-Seelannin sotilaspiispaksi. Hän jäi eläkkeelle Wellingtonin arkkipiispan tehtävistä 21. maaliskuuta 2005 ja sotilaspiispan tehtävistä 1. huhtikuuta 2005. Hän osallistui vuoden 2005 konklaaviin, mutta vuoden 2013 konklaavissa hän oli menettänyt äänioikeutensa ikänsä takia.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Catholic-Hierarchy.org: Thomas Stafford Cardinal Williams


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC

 |

 |
**Joseph Michael "Dusty" Hill** (19. toukokuuta 1949 Dallas, Texas, Yhdysvallat – 27. heinäkuuta 2021 Houston, Texas) oli ZZ Top -yhtyeen basisti ja laulaja.

Hill syntyi ja kävi koulunsa Dallasissa Texasin osavaltiossa. Vuosina 1966–1968 hän soitti yhtyeessä American Blues. Vuonna 1969 hän liittyi ZZ Topiin yhdessä American Bluesista tutun rumpalin Frank Beardin sekä Moving Sidewalks -yhtyeen kitaristi-laulajan Billy Gibbonsin kanssa. Yhtye soitti aktiivisesti vuoteen 1977 asti ja piti sen jälkeen kahden ja puolen vuoden tauon, jonka aikana Hill ja Gibbons toisistaan tietämättä kasvattivat pitkät parrat. Yhtye nousi maailmanmenestykseen vuoden 1983 levyllään Eliminator. 

Hill meni naimisiin Charleen McCroryn kanssa vuonna 2002. Vuonna 2000 kesken Euroopan-kiertueen Hillillä havaittiin hepatiitti C.*lähde?*

Hill esiintyi omana itsenään yhdessä kuvitteellisesta Hillin perheestä kertovan animaatiosarjan *Kukkulan kuningas* -jaksossa. Siinä hän on Hillin perheen isän Hankin serkku.

Hill kuoli 72-vuotiaana kotonaan  Texasin Houstonissa.

Soittimet
---------

Hill soitti monia erilaisia bassoja ja vahvistimia, ja hänellä oli kokoelma vanhoja ja räätälöityjä soittimia. Hänellä oli useita erilaisia Fender Precision ja Jazz -bassoja, Gibson Explorer, Dean Z, Danelectro Longhorn ja James Trussart SteelCaster Bass. Vahvistimina Hill käytti Marshall JCM900 ja Celestionin kaiuttimia.

Lähteet
-------

1. ↑  Andy Greene: ZZ Top Bassist Dusty Hill Dead at 72 *Rolling Stone*.  28.7.2021. Rolling Stone, LLC. Viitattu 29.7.2021. (englanniksi)
2. ↑  DUSTY HILL's Widow Thanks Fans For Their Support Following ZZ TOP Bassist's Death *BLABBERMOUTH.NET*.  3.8.2021. Viitattu 7.8.2021. (englanniksi)
3. ↑  Greg Evans, Greg Evans: Dusty Hill Dies: ZZ Top Bassist Was 72 *Deadline*.  28.7.2021. Viitattu 28.7.2021. (englanniksi)

ZZ Top

| 
* Billy Gibbons
* Dusty Hill
* Frank Beard

 |
| --- |

|  |  |
| --- | --- |
| Studioalbumit | 
* *ZZ Top’s First Album*
* *Rio Grande Mud*
* *Tres Hombres*
* *Fandango!*
* *Tejas*
* *Degüello*
* *El Loco*
* *Eliminator*
* *Afterburner*
* *Recycler*
* *Antenna*
* *Rhythmeen*
* *XXX*
* *Mescalero*
* *La Futura*

 |
| Kokoelmat | 
* *The Best of ZZ Top*
* *Greatest Hits*
* *One Foot in the Blues*
* *Chrome, Smoke & BBQ*
* *Rancho Texicano*

 |
| DVD:t | 
* *ZZ Top’s Greatest Hits*
* *Eric Clapton Crossroads Guitar Festival*
* *ZZ Top Live from Texas*
* *ZZ Top Ultimate Collection*

 |



|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Italia
* Suomi (KANTO)
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Kreikka
* Alankomaat

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana

 |

 |
**Alice Ernestine Prin** eli **Kiki** tai **Montparnassen Kiki** (2. lokakuuta 1901 Châtillon-sur-Seine – 23. maaliskuuta 1952 Pariisi) oli ranskalainen malli, yökerholaulaja, taiteilija, näyttelijä ja muistelmakirjailija. Hänet tunnetaan myös lempinimellä Montparnassen kuningatar.

Köyhään perheeseen vailla isää syntynyt Alice Prin varttui isoäitinsä kasvattamana. Hän muutti 12-vuotiaana äitinsä perässä Pariisin, jossa työskenteli aluksi muun muassa leipomossa, mutta ryhtyi pian toimimaan myös taiteilijoiden mallina.

Taiteilijanimen Kiki omaksunut Prin sai nopeasti mainetta Montparnassen taiteilijapiireissä ja kohosi usean aikansa huippumaalarin suosikkimalliksi poseeraten monen muun ohella Chaim Soutinelle, Tsuguhara Foujitalle ja Moise Kislingille.

Joulukuussa 1921 Kiki kohtasi Pariisissa yhdysvaltalaisen taiteilijan ja valokuvaajan Man Rayn, jonka malli ja rakastajar hänestä tuli usean vuoden ajaksi. Hän esiintyi muun muassa Man Rayn kuuluisassa surrealistisessa valokuvassa *Le violon d’Ingres* ("Ingresin viulu") sekä useissa avantgardelyhytelokuvissa. 1920-luvun alkupuolella alkoi myös hänen uransa laulajana sekä taidemaalarina. Ensimmäisen taidenäyttelynsä Kiki piti vuonna 1927 ja paria vuotta myöhemmin hän julkaisi muistelmansa nimellä *Souvenirs*.

1930-luvulla Kikin ura jatkui muun muassa kabareelaulajana, mutta liiallinen alkoholin ja huumeiden käyttö alkoi aiheuttaa yhä suurempia ongelmia. Heinäkuussa 1939 hän julkaisi kuitenkin ensimmäiset levytyksensä ja ura jatkui myös toisen maailmansodan aikana sekä sen jälkeen, kunnes terveys petti lopulta vuonna 1952.

Lähteet
-------

1. ↑  Zabriskie Galleryn esittely *zabriskiegallery.com*.  Arkistoitu 27.7.2009. Viitattu 11.6.2013. (englanniksi)
2. ↑  Catel & Bocquet, José-Louis: *Kiki - Montparnassen kuningatar*. Helsinki: Arktinen Banaani, 2009. ISBN 978-952-5768-30-5.

Kirjallisuutta
--------------

* Catel & Bocquet, José-Louis: *Kiki: Montparnassen kuningatar*. Arktinen Banaani, 2009.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Alice Prin** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Ruotsi
* Japani
* Tšekki
* Australia
* Puola

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz
* RKD Artists

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**Michael Hopkins** (7. toukokuuta 1935 Poole, Dorset – 17. kesäkuuta 2023) oli brittiläinen arkkitehti. Hän työskenteli vuodesta 1976 vaimonsa Patty Hopkinsin kanssa.

Michael Hopkins kävi Sherbornen poikakoulun ja opiskeli Lontoon AA-arkkitehtuurikoulussa (Architectural Association School of Architecture). Hän työskenteli aluksi Frederick Gibberdin toimistossa, kunnes perusti yhteisen toimiston Norman Fosterin kanssa. Heidän merkittävimpiä töitään oli Ipswichiin rakennettu vakuutusyhtiön toimitalo Willis Building, joka oli yksi ensimmäisiä kokonaan lasijulkisivuin toteutettuja rakennuksia maailmassa.

Vuonna 1976 Hopkinsin ja Fosterin tiet erosivat, ja Hopkins perusti uuden toimiston yhdessä arkkitehtivaimonsa Pattyn kanssa. Heidän ensimmäisiin yhteisiin projekteihinsa kuului perheen oman asuintalon suunnittelu Hampsteadiin. Talon julkisivut ovat kokonaan lasia ja kevyen metallirungon rakenteet ovat teollisuusrakennuksen tapaan näkyvillä talon sisätiloissa. Muutkin heidän varhaiset rakennuksensa, kuten Greene Kingin panimo ja Schlumbergerin laboratoriot lähellä Cambridgeä, käyttivät uudenlaisia materiaaleja ja rakennustekniikoita, kuten telttamaisia tekstiilikattoja. Heidän myöhempiin kohteisiinsa lukeutuu Britannian parlamentin lisärakennus, historialliseen ympäristöön sulautuva Portcullis House sen alla olevine metroasemineen.

Hopkinseille myönnettiin 1994 Royal Institute of British Architects -järjestön kultamitali. Michael Hopkins valittiin 1992 Royal Academy of Artsin jäseneksi ja aateloitiin.

Galleria
--------

* Wellcome-säätiön rakennus Lontoon Euston RoadillaWellcome-säätiön rakennus Lontoon Euston Roadilla
* Schlumbergerin tutkimuskeskus riippuvine tekstiilikattoineen.Schlumbergerin tutkimuskeskus riippuvine tekstiilikattoineen.
* Portcullis House, Westminster, LontooPortcullis House, Westminster, Lontoo
* Nottinghamin yliopiston Jubilee CampusNottinghamin yliopiston Jubilee Campus
* Southamptonin Rose Bowl -krikettikatsomoSouthamptonin Rose Bowl -krikettikatsomo

Lähteet
-------

1. ↑  Fiona MacCarthy: Sir Michael Hopkins obituary *The Guardian*.  19.6.2023. Guardian News & Media Limited. Viitattu 19.6.2023. (englanniksi)
2. ↑  Glancy, Jonathan. Architects honour husband and wife team, The Independent 17.2.2004, viitattu 30.12.2014.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Michael Hopkins (arkkitehti)** Wikimedia Commonsissa

* Hopkinsin toimiston verkkosivusto

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Italia
* Israel
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Kroatia
* Alankomaat

 |
|  |
| Taiteenala | 
* ULAN

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Michael Hopkins (architect)
Kalkkiniitty Kentissä, Englannissa.
**Kalkkiniitty** tai kalkkiketo on biotooppi, jonka maaperän happamuus on vähäinen maaperässä esiintyvän kalkin takia. Ohuen humuskerroksen alla on yleensä kalkkikivikallio. Kalkkiniittyjen kasvisto on erittäin monimuotoista – neliömetrillä kalkkiniittyä voidaan tavata jopa 40 kukkivaa kasvilajia. Ylänköalueilla 250 metrin yläpuolella kalkkiniittyjen lajistossa on myös vuoristoille tyypillisiä lajeja.

Suomessa kallio- ja maaperä ovat yleensä karuja ja happamia, ja kalkinsuosijakasveja on vähän.

Katso myös
----------

* alvari

Lähteet
-------

1. ↑  Lowland calcareous grassland *The Wildlife Trusts*. Viitattu 26.6.2019. (englanniksi)
2. ↑  Upland calcareous grassland *The Wildlife Trusts*. Viitattu 26.6.2019. (englanniksi)
3. ↑  Jylhäkangas, Titta & Esala, Matti: *Niittykasvien kasvupaikkavaatimukset maaperän suhteen*, s. 15. Maa- ja elintarviketalouden tutkimuskeskus MTT, 2002. ISBN 951-729-662-2. Teoksen verkkoversio (viitattu 26.6.2019).

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Kalkkiniitty**.
* Ikonen, Iiro: *Perinnemaisema- ja metsäluontotyyppien suojelu Suomessa ja Ruotsissa sekä hoidon rahoitusmahdollisuudet*, s. 7. Turku: Lounais-Suomen ympäristökeskus, 2004. ISBN 951-614-022-X. Teoksen verkkoversio (viitattu 26.6.2019).
**Kauppilanjoen (Ostokosken) harkkohytti** sijaitsi Vieremällä Laukkumäen kylässä Kauppilanjoen rannalla lähellä Iso-Ii-järveä. Harkkohytti oli toiminnassa vuosina 1848–1876.

Kauppilanjoen harkkohytin perusti vuonna 1848 Salahmin ruukin omistanut raahelainen kauppaneuvos Zachris Franzén ruukin apuhytiksi. Harkkohytti rakennettiin 1848 ja se sai privilegion seuraavana vuonna. Harkkohytissä käytettiin raaka-aineena järvimalmia ja valmistuneet harkot vietiin Salahmin ruukkiin taottaviksi. Harkkohytin toiminta päättyi viimeistään vuonna 1876.

Harkkohytin paikka on nykyisin niittynä ja osittain lepikon valtaama. Kauppilanjoen itärannalta on löytynyt kuonaa, tilimurskaa ja liusekekiveä. Länsirannalta on löytynyt myös kuonaa ja lisäksi siellä on jäljellä metsässä 4,5x4,5 metrin kokoinen rakennuksen pohja. Kosken kohdalla oli vielä vuonna 1980 vähäisiä jäänteitä joen yli vinosti sijainneesta padosta.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Museovirasto kulttuuriympäristön rekisteriportaali : Vieremä, Kauppilanjoen (Ostokosken) harkkohytti  (Arkistoitu – Internet Archive)
TVA:n pääkonttori Montrealissa.
**TVA** on Kanadassa toimiva kaupallinen televisiokanava, joka palvelee ranskankielisiä quebeckiläisiä. Sen omistaa Groupe TVA Inc. joka on Québecor Médian tytäryhtiö. TVA:n uskotaan olevan lyhennys sanoista *Téléviseurs associés* tai *Télédiffuseurs associés*, riippuen lähteestä. Molemmat voidaan karkeasti kääntää suomeksi *Yhdistyneet televisioyhtiöt*.

Kanavan pääkonttori sijaitsee Montrealissa, ja se omistaa pienempiä tv-asemia muualla Quebecissä. Kanavan lähetykset näkyvät kaapeli-tv:ssä muullakin Kanadassa ja myös Yhdysvalloissa New Yorkin pohjoisosissa ja Uudessa-Englannissa.

Rinnakkaiskanavat
-----------------

Groupe TVA:han kuuluu pääkanavan lisäksi myös useita erikoiskanavia, joita ovat

* addikTV
* Évasion
* Canal Indigo
* Le Canal Nouvelles
* CASA
* MOI&cie
* Prise 2
* TVA Sports
* Yoopa

Kanavaryppääseen kuuluivat aiemmin myös englanninkielinen uutiskanava Sun News Network, joka lopetti lähetyksensä helmikuussa 2015, ja talousuutisia lähettänyt ranskankielinen Argent, joka lopetti lähetyksensä huhtikuussa 2016.

Entiset logot
-------------

* 1971 - 19741971 - 1974
* 1974 - 19841974 - 1984
* 1984 - syyskuu 19901984 - syyskuu 1990
* syyskuu 1990 - 29. marraskuuta 2012syyskuu 1990 - 29. marraskuuta 2012
* 29. marraskuuta 2012 - 11. marraskuuta 202029. marraskuuta 2012 - 11. marraskuuta 2020

Aiheesta muualla
----------------

* Kanavan sivustot (ranskaksi)
* Groupe TVA (ranskaksi)
**Ono no Komachi** (jap. 小野小町, 825 tai 834 – 900) oli japanilainen *waka*-runoilija. Hän oli yksi kuudesta *rokkasen*-runoilijasta, joita pidettiin Japanissa parhaina waka-runoilijoina Heian-kaudella. Hänet on liitetty myös luetteloon *Runouden 36 kuolematonta*. Hän oli tunnettu kauneudestaan, ja *Komachi* tuli myöhemmin japanissa tarkoittamaan kauneutta. Hänen runonsa ovat hyvin surumielisiä ja ne käsittelevät yleensä ahidstusta, yksinäisyytta ja intohimoista rakkautta.

Ono no Komachi vanhuksena, Tsukioka Yoshitoshin puuleikkaus.
Ono no Komachin elämäkertatiedot ovat vahvistamattomia. Perimätiedon mukaan hänen isänsä oli aatelismies Yoshisada, Dewan herra. Hänen uskotaan olleen hovinainen eli konkubin eräällä keisarilla, luultavasti keisari Ninmyōlla, joka kuoli 850. Keisarin kuoleman jälkeen hänellä olisi ollut rakkaussuhde moniin miehiin. Väitetään, että kohtalo rankaisi häntä vanhana julmuudesta siten että kun ikä vei kauneuden, häntä pilkattiin, mutta tutkijat pitävät tietoa vääränä. Tarinoiden mukaan Ono no Komachi olisi ollut julma ihailijoitaan kohtaan.

Romulus Linneyn näytelmän *Three Poets* yksi näytös kertoo runoilija Komachista.

Ono no Komachin runoja on julkaistu Tuomas Anhavan suomentamana muun muassa teoksessa *Kuuntelen, vieras : valikoima klassillisia japanilaisia tanka-runoja* (Otava 1977) ja runouslehti Taitessa (2005).

Lähteet
-------

1. 1 2  Ono no Komachi. Tofugu.com. Viitattu 26.5.2019
2. ↑  Zuishin. Discover Kyoto. Viitattu 26.5.2019
3. ↑  Mark Cartwright: Ono no Komachi. Ancient History Encyclopedia. Viitattu 26.5.2019
4. ↑  Mel Gussow: Review/Theater; Women Who Wrote Verse and Suffered *New York Times*.  23.11.1989.  Arkistoitu 29.7.2012. Viitattu 26.5.2019. (englanniksi)
5. ↑  Lahden kaupunginkirjaston runotietokanta. (Arkistoitu – Internet Archive) Viitattu 26.5.2019

Aiheesta muualla
----------------

* Ono no Komachi (Arkistoitu – Internet Archive) Kysy.fi
* Rein Raud: Love poetry by monks: Buddhist notions in late Heian and early Kamakura love poetry. Ennen ja nyt 2016/4, 8.11.2016

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Belgia
* Yhdysvallat
* Ruotsi
* Japani
* Tšekki
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* RISM
* IdRef

 |

 |
Jevgeni Tšitšvarkin
**Jevgeni Aleksandrovitš Tšitšvarkin** (ven. Евге́ний Алекса́ндрович Чичва́ркин; s. syyskuu 1974 Leningrad) on venäläissyntyinen liikemies. Hän pakeni Venäjältä vuonna 2008 ja on sittemmin asunut Lontoossa. Hän on ollut äänekäs Vladimir Putinin hallinnon kriitikko sekä Venäjän sisäisten oppositiovoimien, kuten Aleksei Navalnyin tukija ja rahoittaja. Venäjällä Tšitšvarkin edusti Pravoje delo -puoluetta, johon hän liittyi vuonna 2008.

Tšitšvarkin valmistui vuonna 1996 Moskovan Hallinnon valtionyliopistosta (GUU). Vuonna 1997 hän perusti Timur Artemjevin kanssa Jevrosetin, josta tuli Venäjän suurin matkapuhelinten myyntiin erikoistunut yhtiö. Tšitšvarkinista tuli alle 35-vuotiaana miljardööri. Vuonna 2005 hän sai Ernst & Youngilta "vuoden yrittäjän" tunnustuksen, minkä lisäksi hän sai useita kunnianosoituksia Venäjältä. Vuonna 2007 Jevroset-ketju kattoi jo 5 000 myymälää. Tšitšvarkin pakotettiin yhtiön myyntiin alihintaan vuonna 2008, jolloin hän poistui Venäjältä. Viranomaiset Venäjällä syyttivät Tšitšvarkinia kidnappauksesta ja kiristyksestä. Vuonna 2012 hän perusti Lontoossa Hedonism Wines -viiniliikkeen ja vuonna 2018 Mayfairissa sijaitsevan Michelin-tähden saaneen ravintolan HIDE. Ukrainan sodan aikana Tšitšvarkin on kannattanut Naton sotilaiden lähettämistä Ukrainaan ja lentokieltoalueen toimeenpanoa. Hän on katsonut, etteivät pakotteet oligarkkeja vastaan vaikuta Putiniin. Hän onkin kannattanut pakotteiden tarkempaa kohdentamista Putiniin, tämän perheeseen, kenraaleihin ja keskeisimpiin rahoittajiin. Tšitšvarkinin väite, ettei kaikkien oligarkkien tarvitse olla kytköksissä Venäjän hallintoon, on kuitenkin kiistanalainen; esimerkiksi aiheesta kirjoittanut Oliver Bullough on päätynyt vastakkaiseen päätelmään.

Tšitšvarkin piti Venäjän suurhyökkäystä Ukrainaan 2022 odottamattomana ja epäili hyökkäyksen merkinneen kolmannen maailmansodan alkua. Hän on avustanut taloudellisesti Ukrainaa suurhyökkäyksen alettua. Tšitšvarkinin äiti löydettiin kuolleena asunnostaan Moskovassa huhtikuussa 2010. Ruumis oli verinen ja mustelmilla, mutta Venäjä piti kuolemaa luonnollisena. Tšitšvarkin epäili kuolemaa valtion järjestämäksi murhaksi, jonka motiivi oli hänen houkuttelunsa takaisin Venäjälle hautajaisia varten.

Lähteet
-------

1. ↑  Mr Evgeny Chichvarkin CompanyCheck, viitattu 25.12.2023 (englanniksi)
2. 1 2 3 4 5  Evgeny Chichvarkin Open University, viitattu 25.12.2023 (englanniksi)
3. 1 2 3 4 5 6  Charlie Campbell, ‘Everybody’s Waiting for Putin to Die.’ A Russian Businessman on the Hopes for His Homeland Time 30.3.2022, viitattu 25.12.2023 (englanniksi)
4. 1 2 3 4 5  Madona Gasanova, The Russian Who Votes with His Feet | Multimillionaire Chichvarkin on Russia, Ukraine and Bendukidze Forbes 16.11.2022, viitattu 25.12.2023 (englanniksi)
5. 1 2 3  Who is Evgeny Chichvarkin? Daily Mail 17.8.2018, viitattu 25.12.2023 (englanniksi)
6. ↑  Putin's Russia: Exile Businessmen Newsweek 14.8.2010, viitattu 25.12.2023 (englanniksi)
**Makuuni Oy** oli suomalainen videovuokraamoketju ja irtomakeisten vähittäiskauppa vuosina 1985–2018. Ketjulla oli korkeimmillaan yli 80 liikettä ympäri Suomea vuonna 2009. Liikevaihto oli tuolloin 24 miljoonaa euroa.

Historia
--------

Yrityksen perusti Harri Ruohola nimellä Videofirma Makuuni Ky vuonna 1985. Tammikuun lopussa 2006 Hans Ehrnrooth ja Juha Parkkinen allekirjoittivat sopimuksen selvitystilassa olevan Videofirma Makuunin koko liiketoiminnan hankkimisesta. Samalla ketjun nimi typistyi muotoon Makuuni Oy. Yrityksen toimitusjohtajana toimi Hans Ehrnrooth.

Ketjun liikkeiden määrä oli korkeimmillaan yli 80 vuonna 2009, jolloin liikevaihtoa oli 24 miljoonaa euroa. Verkossa toimivat tilausvideopalvelut kuitenkin vaikeuttivat Makuunin toimintaa videovuokrausmarkkinoilla. Yhtiö panosti irtomakeisiin. Se myös avasi oman verkossa toimivansa videovuokraamon vuonna 2012. Yhtiön liikevaihto oli seitsemän miljoonaa euroa vuonna 2016, ja tuolloin Makuuni työllisti 79 henkilöä. Tilikauden tulos oli 1,2 miljoonaa euroa tappiollinen.

Myymälä Oulun Haukiputaalla vuonna 2013.
### Konkurssi

Vuonna 2018 ketjuun kuului enää noin 20 toimipistettä. Saman vuoden kesäkuussa 2018 Makuuni Oy hakeutui yrityssaneeraukseen. Saneeraus kuitenkin epäonnistui, ja jo elokuussa Makuuni hakeutui maksukyvyttömyyden perusteella konkurssiin. Liikkeet sulkivat ovensa viimeisen kerran 5. syyskuuta 2018.

Makuunin toimitusjohtaja Hans Petteri Ehrnrooth tuomittiin joulukuussa 2023 kahdeksi vuodeksi ehdolliseen vankeuteen törkeästä velallisen epärehellisyydestä ja törkeästä kirjanpitorikoksesta. Hän oli nostanut Makuunista ja sen tytäryhtiöstä M-Logisticsista varoja suoraan omalle tililleen yli 1,2 miljoonaa euroa.

Katso myös
----------

* Filmtown

Lähteet
-------

* Kauppalehden yrityshaku
* Helsingin Sanomat 31.1.2006 (Arkistoitu – Internet Archive)
* Taloussanomat 23.7.2007
* Turun Sanomat 1.2.2006

### Viitteet

1. 1 2  Mäntylä, Juha-Matti: Makuuni hakeutui konkurssiin – Helteinen heinäkuu oli videovuokraamoille tyly *Yle Uutiset*.  22.8.2018. Viitattu 22.8.2018.
2. ↑  Makuuni avaa videovuokraamon verkkoon *Ilta-Sanomat*.  18.2.2012. Viitattu 24.8.2018.
3. ↑  Makuuni Oy *Asiakastieto*. Viitattu 22.8.2018.
4. ↑  Liikkeet (Internet Archive) *Makuuni*.  Arkistoitu 22.8.2018. Viitattu 22.8.2018.
5. ↑  Raeste, Juha-Pekka: Makuunille saattaa löytyä ostaja.  *Helsingin Sanomat*, 24.8.2018.  Sanoma Osakeyhtiö.
6. ↑  Karismo, Anna: Makuunin taru päättyy lopullisesti – kerro meille muistojasi videovuokrauksesta *Yle Uutiset*.  5.9.2018. Viitattu 5.9.2018.
7. ↑  Tuore tuomio paljastaa Makuunin toimitusjohtajan törkeät rikokset – Yli miljoona euroa omalle tilille *www.iltalehti.fi*. Viitattu 2.1.2024.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Makuuni** Wikimedia Commonsissa