recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Björn Ludvig Lindström** (17. joulukuuta 1917 Vaasa – 16. marraskuuta 2002 Kauniainen) oli suomalainen kirurgi, jota pidetään Suomen verisuonikirurgian ja elinsiirtojen uranuurtajana. Hän teki Suomen ensimmäisen valtimoleikkauksen 1956 ja munuaisensiirron vuonna 1964 Helsingin Marian sairaalassa. Hän sai professorin arvonimen vuonna 1978 ja jäi eläkkeelle vuonna 1980.

Kirurgi Ludvig Lindströmin poika Björn Lindström kirjoitti ylioppilaaksi Vaasan suomalaisesta yhteiskoulusta vuonna 1936 ja valmistui Helsingin yliopistosta lääketieteen kandidaatiksi 1941, lisensiaatiksi 1946 sekä lääketieteen ja kirurgian tohtoriksi 1959. Vuosina 1960–1961 hän opiskeli ASLA-Fulbright-stipendiaattina kokeellista kirurgiaa Illinois’n yliopistossa Yhdysvalloissa.

Lindström toimi Helsingin yleisessä sairaalassa apulaislääkärinä vuoteen 1953, sitten Marian sairaalassa 1954–1965. Vuodesta 1965 hän toimi Kirurgisessa sairaalassa ensin Hyksin IV kirurgian klinikan apulaisopettajana, sitten apulaisylilääkärinä ja lopuksi hallinnollisena apulaisylilääkärinä eläkkeelle siirtymiseensä 1980 saakka. 1950-luvun puolivälistä alkanutta yksityisvastaanottoa Eiran sairaalassa hän jatkoi 1990-luvulle saakka. Vuonna 1975 Lindström perusti Eiraan verisuonilaboratorion.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Edgren, Johan ym.: Siirsi Suomessa ensimmäisenä munuaisen. (Muistokirjoitus.) *Helsingin Sanomat*, 18.12.2002. Artikkelin maksullinen verkkoversio. Viitattu 27.6.2022.
2. ↑  Lindström, Ludvig *Uppslagsverket Finland, Svenska folkskolans vänner*. Viitattu 27.6.2022.
3. ↑  Aaltio, Tauri & Noreila, Lauri: *ASLA Directory, ASLA Grantees 1950–1963.* ASLA Alumni Association, Helsinki 1965.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Uppslagsverket Finland

 |

 |
**Hämeenlinnan Kansantalo**, joka tunnettiin myös Keinukallio-nimellä, oli Hämeenlinnassa sijainnut työväentalo. Talo on purettu ilmeisesti 2000-luvun alussa, ja tilalle rakennettu asuintaloja.

Historiaa
---------

Talon rakennuttivat SKP:n ja SKDL:n järjestöt vuonna 1946. Työ tehtiin osin talkoilla ja osin palkkatyönä. Talossa oli sekä järjestöjen omassa käytössä olevia tiloja että vuokrattavia tiloja. Vuonna 1956 taloa laajennettiin arkkitehti Mika Ernon piirustusten mukaan. Myöhemmin, ilmeisesti 2000-luvun alussa, talo purettiin ja sen tilalle rakennettiin asuintaloja.

Rakennus
--------

Talo oli kaksikerroksinen, ja sen pinta-ala oli 1 200 m². Vanhempi osa oli rankorakenteinen ja lautavuorattu, uudempi kivirunkoinen ja rapattu. Väri oli vihreä ja ruskeankeltainen. Katto oli peltiä. Talossa oli juhlasali näyttämöineen, toinen juhlasali (?), ravintola, keittiö, eteinen, kahden huoneen ja keittiön asunto, yhden huoneen ja keittokomeron asunto sekä noin 500 neliömetriä varastotilaa.

Toimintaa työväentalolla
------------------------

Talolla järjestettiin järjestöjen kokouksia ja juhlia. Omassa käytössä olivat juhlasali, kahvio, keittiö ja talonmiehen asunto. Muita tiloja vuokrattiin.

Lähteet
-------

1. 1 2 3   Båsk-Ekholm, Katia & Häyry, Kaj: *Suomen työväentaloja koskeva selvitys*. Helsinki: Opetusministeriö, 1982.
2. ↑  Mikä Eräs? Eräs Teatteri. Viitattu 26.1.2023.
3. ↑  Hämeenlinnan Keinukalliolla moni romanssi johti avioliittoon *tarulandia.wordpress.com*. Viitattu 26.1.2023.
**Argos Orestikon** (m.kreik. Ἄργος Ὀρεστικόν, lat. *Argos Oresticum*) oli antiikin aikainen kaupunki Makedoniassa Kreikassa. Se sijaitsi nykyisen Orestídan kunnan alueella lähellä nykyistä Árgos Orestikón kaupunkia.

Maantiede
---------

Argos Orestikonin kaupunki sijaitsi Orestiissa Ylä-Makedoniassa Haliakmon-joen (nyk. Aliákmonas) varrella. Kaupunki sijoitetaan nykyisen Árgos Orestikón kaupungin lähelle paikkaan nimeltä Armenochóri. Aiemmin antiikin aikaisen kaupungin sijainti oli epäselvä. Joidenkin antiikin lähteiden mukaan Makedonian Argos olisi ollut eri paikka kuin Argos Orestikon, joka olisi sijainnut Epeiroksessa, mikä on aiheuttanut sekaannusta. Siksi kaupungin paikka oli pitkään epäselvä.

Historia
--------

Argos Orestikon oli Orestai-heimon pääkaupunki. Sen perustajana pidettiin kreikkalaisessa mytologiassa Orestesta, joka pakeni Argoksesta äitinsä Klytaimnestran murhan jälkeen. Tästä syystä Makedonian kuninkaat, jotka katsoivat olevansa argoslaista sukua, pitivät Argos Orestikonia alkuperänään.

Orestait olivat itsenäisiä siihen saakka kun Filippos II liitti alueen Makedonian valtakuntaan 300-luvulla eaa. Roomalaisella kaudella seudun kaupungit muodostivat orestailaisten koinonin (κοινὸν τῶν Ὀρεστῶν, *koinon tōn Orestōn*), jonka keskuksena Argos Orestikon toimi. Kaupungin paikka on ollut asuttuna varhaiselle bysanttilaiselle kaudelle saakka.

Nykyinen Árgos Orestikó, entinen Chroúpista, nimettiin uudelleen antiikin aikaisen kaupungin mukaan vuonna 1926. Alueen arkeologiset tutkimukset alkoivat vuonna 1991.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Smith, William: "Argos Oresticum", *Dictionary of Greek and Roman Geography*. Boston: Little, Brown and Company, 1854. Teoksen verkkoversio.
2. 1 2  Argos Orestikon *Pleiades*. Viitattu 3.10.2022.
3. 1 2 3 4 5 6  Argos Orestikon (Kastoria) 5 Hrupista - Άργος Ορεστικόν *ToposText*. Viitattu 3.10.2022.
4. ↑  "49 D3 Argos Orestikon", *Barrington Atlas of the Greek and Roman World*. Princeton University Press, 2000. ISBN 978-0691031699.
5. 1 2  Argos Orestikon *orestikon.blogspot.com*. Viitattu 3.10.2022.
6. ↑  Strabon: *Geografika* VII s. 326; Stefanos Byzationlainen: *Ethnika*, Ἄργος; Hierokles: *Synekdemos* s. 641; Klaudios Ptolemaios: *Geografia* 3.13.5, 3.13.22.
7. ↑  Strabon: *Geografika* VII s. 326.
8. ↑  Argos Orestikon Project *argosorestikonproject.org*.  Arkistoitu 28.2.2018. Viitattu 3.10.2022.
9. ↑  Chroupista – Argos Orestiko *Name Changes of Settlements in Greece*. Institute for Neohellenic Research. Viitattu 3.10.2022.
Perinteinen lehtijousitusratkaisu.
Varhainen ajoneuvon akseli, joka on varustettu 3/4-elliptisellä jousituksella; yläpuolella on neljänneselliptinen ja alapuolella puolielliptinen lehtijousi.
**Lehtijousi** on yleinen ajoneuvoissa käytetty jousitustyyppi. Se koostuu yhdestä tai useammasta joustavasta teräslevystä, jotka on kiinnitetty toisiinsa siten, että ne toimivat yhtenä kokonaisuutena. Teräslevyt on taivutettu kaarelle ja kiinnitetty päistään ajoneuvon rakenteeseen ja keskeltä akseliin. Toinen pää on joskus kiinnitetty ajoneuvon runkoon riipukkeen kautta, joka sallii paremmin jousen pään liikkumisen jouston mukaan, millä saavutetaan pehmeämpi jousitus.

Yksilehtisen jousen keskiosa on yleensä päitä paksumpi. Monilehtisissä jousissa on pitkä lehti, jonka alle on pinottu lyhyempiä lehtiä siten, että alemmat lehdet ovat ylempiä lyhyempiä. Monilehtisten jousien kantokyky on yleisesti parempi kuin yksilehtisten. Monilehtinen jousipakka kiinnitetään akseliin U-kirjaimen mallisilla sinkilöillä, jotka myös estävät jousilehtien liukumisen pois paikoiltaan.

Jousen materiaalina on yleensä teräs, mutta jotkut valmistajat käyttävät komposiittimateriaaleja, jotka tekevät jousituksesta pehmeämmän.

Historia
--------

Lehtijousitus on eräs vanhimmista jousitustyypeistä, sillä se on tunnettu ainakin keskiajalta lähtien. Lehtijousitus oli vielä takavuosikymmeninä yleinen henkilöautoissa, mutta se on korvautunut sittemmin kierrejousituksella.*milloin?* Nykyisin lehtijousitusta käytetään etupäässä kuorma- ja pakettiautoissa, perävaunuissa ja rautatiekalustossa.

Katso myös
----------

* Kierrejousi

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Wise Geek – What Is a Leaf Spring? Childree, T. L.; Harkins, Jacob / Conjecture Corporation. Viitattu 26.11.2010. (englanniksi)
2. ↑  HowStuffWorks – How Leaf Springs Work – Installing Leaf Springs HowStuffWorks, Inc.. Viitattu 26.11.2010. (englanniksi)

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Lehtijousi**.
Juan José, Pablo ja Nicanor Herrera, tunnetaan myös nimellä Las Gorras Blancas.
**Las Gorras Blancas** (suom. *"Valkolakit"*) oli New Mexicon territoriossa Yhdysvalloissa 1880- ja 1890-lukujen vaihteessa toiminut salaseuramainen järjestö ja poliittinen protestiliike, joka vastusti valkoisten angloamerikkalaisten maanvaltaajien levittäytymistä aiemmin yhteisomistuksessa olleille alueille. Järjestöä johtivat ja tukivat New Mexicon latinotaustaiset asukkaat. Guadalupe Hidalgon rauhassa oli luvattu, että alueen vanhat maankäyttöoikeudet pysyvät voimassa.

Las Gorras Blancasin perustaneet Herreran veljekset perustivat New Mexicoon useita työväenjärjestö Knights of Laborin osastoja, jotka käyttivät espanjankielistä nimeä Los Caballeros del Trabajo. Knights of Laborin kattojärjestö ei tukenut Las Gorras Blancasia.

Las Gorras Blancas käytti suoran toiminnan keinoja. Se teki yöllisiä iskuja, joissa tuhottiin valkoisten tilanomistajien pystyttämiä aitoja, päästettiin lehmiä karkaamaan sekä poltettiin latoja ja heinävarastoja. Se poltti tuhansia ratapölkkyjä, koska maanvaltaukset ja maakaupoilla keinottelu keskittyivät rakenteilla olleen Atchison, Topeka and Santa Fe -yhtiön rautatien ympärille. Suora toiminta päättyi, kun liikkeen johtajia valittiin territorion edustajainhuoneeseen. Heidän puolueensa oli populistinen El Partido del Pueblo Unido. He eivät kuitenkaan saaneet tavoitteitaan läpi edustajainhuoneessa.

Liikkeen näivettymisen jälkeen osa sen jäsenistä liittyi rikollisryhmiin kuten La Sociedad de Bandidos de Nuevo Mexicoon.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Correia, David: "Retribution Will Be Their Reward": New Mexico’s Las Gorras Blancas and the Fight for the Las Vegas Land Grant Commons (pdf) *unm.edu*.  2010. Viitattu 6.11.2019. (englanniksi)
2. 1 2  Taylor, Dorceta E.: *The Rise of the American Conservation Movement: Power, Privilege and the Environmental Protection*. Durham: Duke University Press, 2016. ISBN 9780822361817. Teoksen verkkoversio.
Argyróniso  
Αργυρόνησο

|  |  |
| --- | --- |
| Muut nimet | 
Argyrónisos (Αργυρόνησος) |
| Sijainti | 
39°00′30″N, 23°04′02″E, AlmyrósMagnesia, ThessaliaKreikka |
| Vesialue | 
Artemísionsalmi |
| Pinta-ala | 
0,305 km² |

Väestö| Asukasluku | 
0 |

muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa WikidataaTietolaatikon dokumentaatioNäytä Wikidatasta tulevat arvot

**Argyróniso** (kreik. Αργυρόνησο, myös *Argyrónisos*, Αργυρόνησος) on pieni Kreikan saari, joka sijaitsee Artemísionsalmessa Euboian saaren ja mantereen välissä. Saaren pinta-ala on noin 0,305 neliökilometriä ja se on asumaton (vuonna 2011). Hallinnollisesti Argyróniso kuuluu Almyróksen kuntaan, Magnesian alueyksikköön ja Thessalian alueeseen.

Argyrónisoksen saari, suomeksi "Hopeasaari", sijaitsee Magnesian rannikon ja Ágios Dimítrioksen kylän edustalla. Saarella on majakka, jonka korkeus on 35 metriä. Se rakennettiin vuonna 1899 ja on nykyisin suojeltu.

Lähteet
-------

1. ↑  Απογραφή Πληθυσμού - Κατοικιών 2011. Väestönlaskennan tulokset (XLS)  2011. The Hellenic Statistical Authority (Kreikan tilastokeskus ELSTAT).  Arkistoitu 16.10.2015. Viitattu 1.9.2014. (kreikaksi)
2. ↑  Φάρος Αργυρόνησος *Φάροι*.  Arkistoitu 28.6.2022. Viitattu 1.9.2021.
3. ↑  Αργυρόνησος Εύβοιας, Υπηρεσία Φάρων *Αρχαιολογία & Τέχνες*. Viitattu 1.9.2021.
**Hämeenlinnan Pallokerho** oli hämeenlinnalainen vuosina 1929–1991 vaikuttanut jalkapalloseura. Jalkapallo oli usean lajin seurana aiemmin tunnetun Pallokerhon ohjelmassa heti perustamisvuodesta alkaen. Miesten tasolla joukkueen historia päättyi syksyyn 1991, kun HPK ja Pallo-Kärpät yhdistyivät FC Hämeenlinnaksi. Junioriseurana HPK jatkoi vielä vuoteen 1999 asti, jolloin kaupungin seurat muodostivat Hämeenlinnan Jalkapalloseuran.

Seuran historiaa
----------------

HPK perustettiin loppuvuodesta 1929, kun kaupunkiin haluttiin perustaa jääpalloseura. Perustavan kokouksen aikana tuli myös ilmi, että seuran ainoaksi lajiksi ei jää vain jääpallo, vaan jalkapallo ja jääkiekko päätettiin ottaa heti mukaan ohjelmistoon. Alkuvuosina menestys ei ollut kovin kaksista, mutta siitä huolimatta HPK nousi kaupungin johtavaksi jalkapalloseuraksi jo 1930-luvun puolivälissä, jollaisena se pysyikin FC Hämeenlinnan perustamiseen saakka.

HPK:n jalkapallon parhaimmat hetket koettiin heti sotien jälkeen, kun joukkue nousi unkarilaisen Janosz Nagyn johdolla Suomensarjaan. HPK pelasikin vuosikaudet Suomensarjaa, väliin Maakuntasarjasta vauhtia hakien, kunnes 1970-luvulla seura vajosi alasarjoihin. Viimeisen kerran HPK oli taistelemassa noususta ylemmille sarjaportaille vuonna 1984, kun joukkue hävisi 1. divisioonan karsinnoissa Myllykosken Palloa vastaan. 1990-luvun alussa HPK:n edustusjalkapalloilun taloustilanne oli niin surkeassa kunnossa, että ainoaksi vaihtoehdoksi jäi yhdistyminen paikalliskilpailija Pallo-Kärppien kanssa, mikä johtikin FC Hämeenlinnan perustamiseen syksyllä 1991.

HPK:n historian suurimpiin hetkiin kuuluu hämeenlinnalaisen Harri Järven nousu maajoukkueeseen kaudella 1964. Järvi tekikin Olympiastadionilla pelatussa ottelussa Ruotsia vastaan ottelun ainoan maalin, kun Suomi voitti Ruotsin 15 551 katsojan edessä 2. elokuuta 1964.

HPK:n yleisöennätys on 1 192 katsojaa 1. divisioonan karsintaottelusta MyPaa vastaan vuonna 1984.

Entisiä pelaajia
----------------

|  |
| --- |
| * Harri Järvi
* Lasse Ollikainen
* Mauri Keskitalo
* Jussi Laihanen
 |

Lähteet
-------

Hyvän Pelin Kerho - Timo Lainesalo, 1989
**Argot** on alamaailmassa syntynyt ranskan puhekielen muoto, jossa on joitakin tuhansia sanoja, esimerkiksi vuonna 1952 Timo Kylmälän arvion mukaan niitä oli 6 000. Runoilija François Villon kirjoitti "vihreäksi kieleksi" sanotulla kielellä kaksitoita balladia. Vihreä kieli -nimitys johtuu siitä, että pelihuijarit käyttivät argot-kieltä vihreäverkaisen pelipöydän ääressä. Victor Hugo luonnehti kieltä:

> » "alhaiseksi, lokaa tihkuvaksi murteeksi, jonka jokainen sana on kuin pimeyden ja pohjamudan epäsikiöstä irronnut saastainen pala. – – Tämä kieli on kuin pimeyttä varten tehty inhoittava peto joka on päästetty irti lokaviemäristään. Yksi sana muistuttaa korvapuustia, toinen veristä ja sammunutta silmää...» 
> 
> 

Kieli juontaa juurensa Ranskan maakunnista, ja sen varhaisversioilla on historian kuluessa ollut eri nimityksiä: 1100-luvulla se oli *jargon*, 1500-luvulla *jobelin*, ja tuolloin kielessä oli vain 33 sanaa, sitten *blesquin*, *baraqouin*, *narquois* ja 1700-luvulla *bigorne*. Argot syntyi Pariisissa, omaksui ne kaikki ja siirtyi kirjalliseen kieleen. Ensimmäisenä sitä käytti L.-F. Céline teoksessaan *Niin kauas kuin yötä riittää*, sen jälkeen Édouard Bourdet, Francis Carco, Raymond Queneau, Jean-Paul Sartre ja monet muut. Se on omaksunut sanoja muista kielistä, espanjasta, saksasta, englannista ja italiasta.

Lähteet
-------

1. 1 2  Timo Kylmälä, Argot – köyhien kieli ja herrojen harrastus. Suomen Kuvalehti 19/1952, s. 30–31 Näköislehti, tilaajille
**Lehtilaita** tarkoittaa yleensä kasvin lehtilavan reunan ulkonäköä. Lehtilaidan kuvaamisessa käytetään usein vakiintuneita termejä, kuten esimerkiksi ehytlaitainen, sahalaitainen, nirhalaitainen ja nyhälaitainen. Kaikilla kasveilla ei kuitenkaan ole lehdissään selkeää, tietynlaista lehtilaitaa, ja lehtilaidan ulkonäön kuvaileminen voi olla hankalaa etenkin silloin, jos lehtilapa on liuskoittunut. Mikäli kasvin lehtilapa on jakautunut lehdyköiksi, voidaan lehtilaitaa kuvaavilla termeillä kuvata myös lehdyköiden laitaa.

Yleisesti ottaen yksisirkkaistilla kasveilla lehtilaita on tavallisesti ehyt, kun taas kaksisirkkaisilla, joihin suurin osa Suomenkin luonnonvaraisista kasveista kuuluu, lehtilaita voi vaihdella.

Tietynlainen lehtilaita voi olla lajille tyypillinen ominaisuus, jolloin sitä voidaan käyttää tuntomerkkinä kasvin lajia määritettäessä. Esimerkiksi poimulehtien (*Alchemilla*) lajinmääritys perustuu osittain lehtien liuskojen lehtilaidan ulkonäköön.

Erilaisia lehtilaitoja
----------------------

* Ehytlaitainen
* Liuskainen
* Mutkalaitainen
* Aaltolaitainen
* Piikkilaitainen
* Nyhälaitainen
* Nirhalaitainen
* Hammaslaitainen
* Hienohampainen
* Sahalaitainen
* Hienosahainen
* Toissahainen
* Ripsilaitainen

Lähteet
-------

* Sirkka Hakalisto, Timo Hokkanen, Raisa Leinonen, Kasviharrastajan opas, 1991, Tammi
* Bo Mossberg, Lennart Stenberg, Maastokasvio, 2007, Värnamo, Tammi, suomeksi toimittanut Seppo Vuokko, sivu 291
Westfalenin Hellweg (merkitty punaisella) Dortmundissa. Kartan on laatinut Detmar Muhler vuonna 1610.
**Hellweg** (saksaa) oli keskiajalla virallinen ja yleinen nimitys, joka annettiin Saksan huomattavimmille kulkuteille. Teiden leveys oli määrätty noin kolmeksi metriksi ja maanomistajien velvollisuus oli pitää tie kunnossa.

Saksassa pelkällä *Hellweg*-nimityksellä tarkoitetaan yleensä Westfalenin Hellwegiä, josta on runsaasti tutkimusta. Westfalenin Hellweg oli pääkulkuyhteys Reinin alajuoksulta itään Teutoburgin metsää kohti. Tie ulottui Duisburgista Reinin ja Ruhrin yhtymäkohdasta Paderbornin keisarilliseen kaupunkiin. Sen eteläpuolelle jäivät Sauerlandin rinteet. Paderbornista tie jatkui hyvin todennäköisesti kahdelle muulle merkittävälle keisarilliselle tielle itään Harz-vuoristoon ja Elben keskijuoksulle sekä pohjoiseen Elben alajuoksulle ja Weser-joelle.

Westfalenin Hellweg oli tärkeä kulkuyhteys, joka toimi kaukokaupan kauppareittinä. Kaarle Suuri käytti tietä saksilaissodissaan ja myöhemmin tietä ylläpidettiin keisarillisessa valvonnassa. 900- ja 1000-luvuilla tie oli Liudolfingien ja saalilaisten kuninkaiden ja keisarien suosima reitti näiden matkatessa ainakin vuosittain Saksissa sijainneiden päätilustensa ja Aachenin keisarillisen kaupungin välillä

Varhaismodernina aikana hiili- ja terästeollisuuden syntyessä Westfalenin Hellwegin muodostaman kauppareitin varrella sijainneet keskiaikaiset kaupungit, kuten Gelsenkirchen, Bochum, Essen ja Dortmund, kehittyivät teollisuuskeskuksiksi ja ottivat vastaan suurimman osan alueen talouskasvusta.

Nimitys *Hellweg* viittaa leveään "kirkkaaseen" puhdistettuun reittiin (*heller Weg*) metsän läpi, ja se on peräisin samaa asiaa tarkoittavasta alasaksan kielen sanasta *helwech*. Muita mahdollisia merkityksiä ovat "Suolatie" tai "Kuolleiden tie". Kreikan kielen *hál-s* ja keltin kielen *hal* merkitsevät suolaa; toisaalta *Helvegr* tarkoittaa reittiä vainajalaan *Heliin*.

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Hellweg
**Lehti** on blogi, jonka perusti vuonna 2004 joukko silloisia jyväskyläläisiä journalistiikan opiskelijoita. Lehden uutiset tekevät pilaa ajankohtaisista tapahtumista ja liittävät näihin historiallisia ja fiktiivisiä hahmoja kuten Suuren Cthulhun, joka on ehdokkaana milloin missäkin vaaleissa.

Lehti-uutisia on julkaistu Jyväskylän Ylioppilaslehdessä vuodesta 2005 alkaen. Lisäksi Lehti toimitti Noin seitsemän uutiset -segmentin YLE Extra -kanavalla esitettyyn Extra Large -ohjelmaan. Syksyllä 2010 Lehti tuotti Ylelle kymmenosaisen nettivideosarjan.

Lehdellä on monia yhtymäkohtia satiiriseen amerikkalaiseen The Onion -verkkolehteen. Sen huumori on varsin samanlaista kuin entisessä Pahkasiassa.

Eräässä artikkelissaan Lehti kertoi yhdysvaltalaisrepublikaanien väittäneen John Kerryä ihmissudeksi. Tieto päätyi totena Pohjalaisen sivuille Lisäksi City-lehden haastattelussa rap-artisti Pikku G:ltä kysyttiin Matti Vanhasen räppärinimestä "MC Massey Ferguson".

Lehti ilmoitti 12. maaliskuuta 2008 julkaisevansa lehdestä ensimmäisen paperiversion, nimellä Aikakaus-Lehti. Hanke toteutui, kun ennakkotilausten arvo nousi fundable.com -sivuston kautta tehdyn varainkeruun avulla yli 5000 dollariin. Ensimmäinen Aikakaus-Lehti ilmestyi marraskuussa 2008. Vuonna 2009 Aikakaus-Lehti ilmestyi kerran ja vuonna 2010 kolme kertaa.

Huhtikuussa 2009 Yhtyneet Kuvalehdet vaati Aikakaus-Lehden vetämistä pois myynnistä, koska se loukkaa Suomen Kuvalehden tavaramerkkiä.

Lehden toimittajien kirjoittama Rakas vuosikirja ilmestyi lokakuussa 2009. Sitä seurasi marraskuussa 2010 julkaistu Rakas almanakka.

Lähteet
-------

1. ↑
2. ↑  Lehti laajentaa sisällöntuotantoaan sanomalehti Pohjalaiseen *Lehti*.  25.2.2005. Jyväskylä:  Samizdat. Viitattu 16.4.2008.
3. ↑  Täysikuu hullaannuttaa herkkäuskoiset *Pohjalainen*.  24.2.2005. Vaasa:  Ilkka-Yhtymä Oyj.  Arkistoitu 4.3.2016. Viitattu 16.4.2008.
4. ↑  Pikku G *City*.  19/2005. Helsinki:  Citypress Oy. Viitattu 16.4.2008.
5. ↑  Keskusta nousi katu-uskottavimmaksi puolueeksi Pikku-G:n myötä *Lehti*.  29.8.2005. Jyväskylä:  Samizdat. Viitattu 16.4.2008.
6. ↑  Ennakkotilaa aikakaus-Lehden ensimmäinen numero *Lehti*.  12.3.2008. Jyväskylä:  Samizdat. Viitattu 16.4.2008.
7. ↑  Lehti #1  12.3.2008. Fundable Group Inc..  Arkistoitu 30.4.2008. Viitattu 16.4.2008.
8. ↑  Hs.fi (Arkistoitu – Internet Archive)
9. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive)
10. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive)

Aiheesta muualla
----------------

* Lehti
* Noin seitsemän uutiset YouTubessa
**Arnay-le-Duc** on kunta Ranskassa Côte-d'Orin departementissa Bourgogne-Franche-Comtén alueella. Se sijaitsee Arrouxjoen varrella, noin 34 kilometriä Beaunen kaupungista luoteeseen.

Kunnan nähtävyyksiä on Saint-Laurentin kirkko, jonka alkuperä ulottuu vuoteen 1288. Nykyisen kirkon vanhimmat osat on rakennettu 1400-luvulla. Kirkko on kuulunut Ranskan historiallisiin muistomerkkeihin vuodesta 1889. Kunnan maisemaa hallitsee yli 20 metriä korkea keskiaikainen torni *La tour de la Motte-Forte*. Tornin muurit ovat lähes kaksi metriä paksut, ja tornin yläosassa on machicoulis.

1400-luvulta peräisin oleva linna *Château d'Arnay-le-Duc* on kokenut suuria muutoksia vuosisatojen kuluessa. Vuosina 1865-1958 linnassa toimi viilatehdas, jossa valmistettiin käsin tarkkuusviiloja mekaanikoille, kellosepille ja korusepille. Tehtaassa oli suurimmillaan 400 työntekijää. Linnasta tuli 1960-luvulla ammattikoulutuskeskus. Aivan kunnan keskustassa on 1400-luvun lopulla rakennettu kaksitorninen talo *Maison Bourgogne*. Bourgogne oli makeistehtailija, joka valmisti ja myi talossa makeisia ja keksejä. Vuonna 1920 yritys vaihtoi omistajaa, mutta uusi omistaja säilytti yrityksen vanhan nimen. Kauppa suljettiin vuonna 1971, ja vuonna 2012 taloon muutti matkailutoimisto.

  

* Saint-Laurentin kirkkoSaint-Laurentin kirkko
* La tour de la Motte-ForteLa tour de la Motte-Forte
* Château d'Arnay-le-DucChâteau d'Arnay-le-Duc

Lähteet
-------

1. ↑  Comparateur de territoire Institut National de la Statistique et des Études Économiques. Viitattu 19.10.2021. (ranskaksi)
2. 1 2  Heritage Mairie d'Arnay-le-Duc. Viitattu 19.10.2021. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Arnay-le-Duc** Wikimedia Commonsissa
**Argyroúpoli** (kreik. Αργυρούπολη; myös *Argirúpoli*; kath.kreik. Αργυρούπολις, *Argyroúpolis*) on Kreikan kylä, joka sijaitsee Kreetan saarella noin 27 kilometriä lounaaseen Réthymnon kaupungista. Se kuuluu hallinnollisesti Réthymnon kuntaan, Réthymnon alueyksikköön ja Kreetan alueeseen. Aiemmin kylä kuului Láppan kuntaan ja vuodesta 2011 lähtien Réthymnon kunnan Láppan kunnallisyksikköön. Kylä muodostaa oman kyläyhdyskuntansa (Τοπική Κοινότητα Αργυρουπόλεως, *Topikí Koinótita Argyroupóleos*). Kylän väkiluku on 403 (vuonna 2011).

Historia
--------

### Antiikki

*Pääartikkeli: Lappa*
Antiikin Lappan kaupungin nekropolista.
Antiikin aikana nykyisen kylän paikalla sijaitsi Lappan kaupunki ja kaupunkivaltio (*polis*). Se oli kreikkalaisessa mytologiassa kuningas Agamemnonin perustama. 100-luvulla eaa. kaupunki oli liittoutunut ensin Lyktoksen ja sitten Teoksen ja Pergamonin kanssa Knossosta vastaan. Roomalaiset tuhosivat kaupungin. Myöhemmin Rooman sisällissodassa kaupunki valitsi Octavianuksen puolen ja sai tämän voitettua etuoikeuksia. Tämän seurauksena kaupunki kukoisti erityisesti 100–300-luvuilla jaa. Lappa oli Kreetan varhaiskristillisyyden keskuksia ja toimi piispanistuimena.

### Myöhempi historia

Argyroúpolin kirkko.
Saraseenit tuhosivat kaupungin 800-luvulla jaa. Myöhemmin paikka asutettiin uudelleen. Sekä venetsialais- että osmanivallan aikana kylä oli yksi vastarinnan keskuksia. Osmanivallan aikana kylää kutsuttiin ensin nimillä *Gaïdourópoli* ("Aasikaupunki") ja *Samarópoli*. Vuonna 1822 se sai nimen *Argyroúpolis* ("Hopeakaupunki"). Kreetalaisten yleiskokous kokoontui kylässä Kreetan kansannousun aikana vuosina 1867–1868, jolloin päätettiin muun muassa Kreetan yhdistymisestä muun Kreikan kanssa.

Nähtävyydet
-----------

Kylästä on löydetty lukuisia roomalaisen ajan rakennuksia, kuten kylpylöitä, sekä hautausmaa, mosaiikkilattioita, lukuisia rahoja, patsaita ja keramiikkaa. Monissa kylän nykyisissä rakennuksissa on käytetty antiikin aikaisten tai venetsialaisaikaisten rakennusten osia. Argyroúpoli tunnetaan myös pienistä vesiputouksista kylän luoteispuolella.

Lähteet
-------

1. 1 2  Απογραφή Πληθυσμού - Κατοικιών 2011. Väestönlaskennan tulokset (XLS)  2011. The Hellenic Statistical Authority (Kreikan tilastokeskus ELSTAT).  Arkistoitu 16.10.2015. Viitattu 1.9.2014. (kreikaksi)
2. ↑  Άρθρο 1: Νέα Αρχιτεκτονική της Αυτοδιοίκησης και της Αποκεντρωμένης Διοίκησης − Πρόγραμμα Καλλικράτης. (Kallikrates-suunnitelma, Kreikan virallinen lehti) *Εφημερίς της Κυβερνήσεως της Ελληνικής Δημοκρατίας*, 11.8.2010, nro Τεύχος Δεύτερο, Αρ. Φύλλου 1292.  Κεντρική Ένωση Δήμων Ελλάδας (ΚΕΔΕ). Artikkelin verkkoversio (PDF).  (kreikaksi) (Arkistoitu – Internet Archive)
3. 1 2 3  Ancient Lappa *Crete.gr*. Viitattu 26.10.2015.
4. 1 2 3  Argyroupolis *Meet Crete*.  Arkistoitu 27.11.2015. Viitattu 26.10.2015.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Argyroúpoli** Wikimedia Commonsissa
Itävaltalainen vuohi.
**Itävallan maatalous** on elinkeino, joka maassa työllistää yhä vähemmän väkeä, mutta jonka tuottavuudessa on tapahtunut sekä nousevia että väheneviä trendejä. Itävalta menetti ensimmäisessä maailmansodassa ja tavallaan jo kaksoismonarkian aikana suuren osan merkittävästä maanviljelyalueestaan, Unkarin. Maa on nykyään varsinkin länsiosastaan liian korkeaa viljelyyn, mutta talvet ovat muuttuneet leudompaan suuntaan.

Vuonna 1923 maan väestöstä 40 prosenttia työskenteli maa- ja metsätaloudessa. Nykyisin Itävalta kuuluu Euroopan unioniin ja maatalous työllistää alle kymmenen prosenttia. Edelleen tuotetaan viljaa, perunaa ja juurikasveja, mutta maan erityispiirteitä ovat karjanhoito vuoristossa, hedelmien, varsinkin päärynöiden ja omenien tuotanto sekä viininviljely etenkin Alppien itärinteillä sekä mehiläistarhaus Kärntenissä.

Lähteet
-------

1. ↑
2. ↑
3. ↑  Iisakki Laati: "Itävalta", *Iso Tietosanakirja*, s. 481–482. Helsinki: Otava, 1933.
4. ↑

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Itävallan maatalous** Wikimedia Commonsissa
**Itävallan sloveenit** ovat Itävallassa asuvia sloveeneja. Historiallisia sloveenivähemmistöjä asuu Kärntenin ja Steiermarkin osavaltioiden alueella. Kärntenissä asui vuoden 2001 väestönlaskennan mukaan 12 554 ja Steiermarkissa 2 192 sloveenia.

Historia
--------

Sloveenien kulttuuriseuran jäseniä Klagenfurtissa vuonna 1905.
Sloveenien perustivat 600-luvulla nykyisen Itävallan alueelle Karantanian valtion, joka laajimmillaan käsitti muun muassa Salzburgin, Tirolin ja Kärntenin. Sloveenien asuma-alueet alkoivat kuitenkin työntä kohti etelää saksalaisten tieltä ja uskonpuhdistuksen aikoihin sloveenien asuma-alueen pohjoisraja oli Kärntenin keskiosissa. Kun Jugoslavian kuningaskunta perustettiin vuonna 1918 se miehitti jonkin aikaa Kärntenin eteläosia. Vuonna 1920 alueen omistuksesta järjestettiin kansanäänestys, jossa 59 % paikallisista äänesti Itävaltaan kuulumisen puolesta. Itävaltaan liittämisen jälkeen sloveeneja yritettiin saksalaistaa ja toiminta kiihtyi etenkin Anschlussin jälkeen. Kärntenistä tulikin Itävallan ainut alue, jossa Natsi-Saksan miehitystä vastustettiin merkittävissä määrin. Toisen maailmansodan jälkeen Jugoslavialla oli vaatimuksia Kärntenin suhteen, mutta asia ratkaistiin Itävallan valtio sopimuksella vuonna 1955. Sopimuksessa sloveenivähemmistölle taattiin enemmän oikeuksia ja muun muassa sloveenin kielisen peruskoulutuksen järjestäminen on sittemmin herättänyt vastustusta saksankielisissä nationalisteissa. Vuonna 1973 moneen paikkaan tehtiin kaksikielisiä tienviittoja, mutta saksankieliset nationalistiset mielenosoittajat tuhosivat ne 123 kylässä.

Nykypäivä
---------

Sloveenien määrä alueittain Kärntenissä.
Sloveenit ovat tunnustettu vähemmistö Kärntenissä, mutta eivät Steiermarkissa. Itävallassa on muutamia kaksikielisiä päiväkoteja ja kouluja. Sloveeninkielinen koulutus herättää edelleen vastustusta Kärntenin hallinnossa. Vuosina 2001 ja 2006 Kärntenin kuvernööri Jörg Haider kieltäytyi noudattamasta perustuslakituomioistuimen määräystä käyttää kaksikielisiä tienviittoja alueilla, joilla sloveenit muodostavat yli 10 % väestöstä.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Slovenens of Carinthia and Styria Minority Rights Group International. Viitattu 14.4.2011. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Itävallan sloveenit** Wikimedia Commonsissa
**Kalloindeksi** tai **kefaalinen indeksi** on kallon suurimman leveyssuoran (poskiluun kaaren alku leukanivelen lähellä) suhde sen suurimpaan pituussuoraan (otsasta takaraivoon). Sen määritteli ruotsalainen anatomian professori Anders Retzius (1796–1860). Fyysisen antropologian koulukunta käytti kalloindeksiä ensimmäisenä luokitellakseen Euroopasta löytyneitä vanhoja ihmisluurankoja syntyperältään erilaisiin populaatioihin.

Menetelmä hylättiin yleisesti yhdysvaltalaisen antropologian isäksi kutsutun Franz Boasin (1858–1942) tekemän tutkimuksen seurauksena. Hänen julkaisunsa *The Instability of Human Types* vuodelta 1912 vertasi Yhdysvaltoihin muuttaneiden eurooppalaisten ja näiden amerikkalaisten jälkeläisten kallonmuotoja ja tuli siihen tulokseen, että ihmisen kallon muotoon vaikuttavat niin merkittävästi ympäristötekijät, ettei suoraa yhteyttä yksilön kallonmuodon ja hänen genotyyppinsä välille voi johtaa. Tämä teoreema tuli tunnetuksi nimellä *kallon plastisiteetti*. Vuonna 2002 Corey Sparks ja Richard Jantz analysoivat Boasin materiaalin modernein tilastomenetelmin ja päätyivät kritisoimaan hänen tulkintaansa *Proceedings of the National Academy of Sciences* (PNAS) -julkaisussa. Vuonna 2003 Clarence Gravlee, Russell Bernard ja William Leonard analysoivat materiaalin jälleen ja päätyivät tukemaan Boasin päätelmiä *American Anthropologist* -julkaisussa. Nykyään kefaalista indeksiä ei enää juuri käytetä sellaisenaan muussa yhteydessä kuin gynekologiassa synnytykseen liittyen tai esimerkiksi sikiöiden iän arvioimisessa.*lähde?*

Yhdysvalloissa kalloindeksiä käytetään vielä nykyäänkin yhtenä määreenä eräässä 27:stä eri pääkallon piirteeseen perustuvassa menetelmässä, jolla voidaan arvioida todennäköisyydet yksilön kuulumisesta tiettyyn rotuun.

On arvioitu, että kaiken kaikkiaan noin 90 erilaista mittausta ihmiskallosta mahdollistavat yksilön alkuperän sijoittamisen mantereittain noin 80 prosentin tarkkuudella.*lähde?* Tätä alhaisempi määrä mittauksia vähentää tarkkuutta.

Katso myös
----------

* Kraniologia

Lähteet
-------

1. ↑
2. ↑
Lada 1500 S (VAZ-2103), tässä nimellä Žhiguli (Жигули)
1500 S:n mittaristo
**Lada 1500 S** oli venälaisen OAO AvtoVaz:in vuosina 1972 - 1984 valmistama henkilöautosarja, johon kuului sedan-malleja useina eri variantteina. 

Vuonna 1979 markkinoille tuotiin farmarikorinen *Lada 1500 Combi* (VAZ-21023-02), jossa 1500 S:n tekniikka oli yhdistetty Lada 1200 Combin koriin. Vuonna 1977 markkinoille tuotiin *1500 LS* (VAZ-21061), joka kuitenkin korimalliltaan edusti kalliimpaa Lada 1600-sarjaa.

Lada 1500 -nimeä on lisäksi käytetty 2105- ja 2104-sarjojen mallien yhteydessä silloin, kun auton voimanlähteenä on toiminut 1,5-litrainen moottori.

Yleistä
-------

VAZ-2103 oli Lada-perheen kolmas jäsen. Malli sai ensiesittelynsä vuoden 1973 tammikuussa pidetyssä New Yorkin autonäyttelyssä. 2103:n korin design perustui Fiat 124 Special -mallin vastaavaan ja vaikka sen akseliväli oli sama kuin VAZ-2101:n, auto on mitoiltaan hieman pidempi. Näkyvimpänä erona edullisempaan Ladaan olivat auton krominen maski, kaksoisajovalot ja runsaampi koristelistojen käyttö. Runsaasti varustellun mittariston paneeli oli puujäljitelmällä pinnoitettu. 

VAZ-2103:n voimanlähteenä toimi 75 hv:n 1,5-litrainen bensiinikäyttöinen moottori. Vuonna 1979 samasta korimallista esiteltiin 1,3-litraisella moottorilla varustettu versio *1300 S* (VAZ-21033).

Miljoonas Ladan valmistuslinjalta rullannut auto oli 21.12.1973 valmistunut kastanjanruskea VAZ-2103.

### Tekniset tiedot

VAZ-2103:n Suomessa tarjolla olleet vaihtoehdot:

#### Ottomoottorit

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Malli | **VAZ-2103** | **VAZ-21033** |
| Myyntivuodet | 1973 - 1980 | 1979 - 1982 |
| Rakenne | R4-ottomoottori, 8V-SOHC, kaasutin |
| Iskutilavuus | 1452 cm³ | 1294 cm³ |
| Teho | 75 hv DIN @5600 r/min | 67 hv DIN @5600 r/min |
| Vääntö | 106 Nm @3400 r/min | 97 Nm @3400 r/min |
| Huippunopeus | 150 km/h | 145 km/h |
| Kiihtyvyys 0–100 km/h | 17 s | 19 s |
| Vetotapa | Takaveto |
| Vaihteisto | 4-portainen manuaali |
| Polttoaineenkulutus(yhdistetty) | 9,8 l/100 km |  |

Lähteet
-------

1. 1 2  Ladan takavetomalliston vaiheita Suomessa 1971-1997
2. 1 2 3  LADA 1500 S (VAZ-2103) ja sen muunnokset
3. ↑  livelymorgue.tumblr.com - April 6, 1973: "Russian Lada with model sporting sable bikini" (Arkistoitu – Internet Archive)
4. ↑  Lada Cars Museum (Arkistoitu – Internet Archive)

Aiheesta muualla
----------------

* VAZ-2103 -videoita

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Lada 1500**.
**Let Us Prey** on englantilaisen doom metal -yhtye Electric Wizardin neljäs studioalbumi vuodelta 2002. Tyylillisesti levy noudattaa *Dopethronen* viitoittamaa tietä, mutta on entistäkin raskaampi ja synkempi sekä sludge-vaikutteita on entistäkin enemmän. Albumilla on myös joitakin yhtyeelle epätyypillisiä kokeiluita, esimerkiksi "We, the Undead" kulkee epätavallisen nopealla tempolla ja Justinin laulu on hänelle epätyypillistä rääyntää sekä tyylilajiltaan enemmänkin dark ambientia edustavassa "Night of the Shapessa" kuullaan pianoa ja viulua. Ambient-vaikutteita on havaittavissa muuallakin, sillä albumin kaikki raidat perustuvat pitkälti hypnoottiseen toistoon. Levy ei ole noussut suuren yleisön suosioon, mutta silti monet pitävät sitä yhtenä yhtyeen parhaista julkaisuista. Albumin yhdellekään kappaleelle ei ole julkaistu lyriikoita, ja se on viimeinen alkuperäisen Electric Wizard -kokoonpanon nauhoittama julkaisu.

Kappaleet
---------

1. ...A Chosen Few – 6.35
2. We, the Undead – 4.29
3. Master of Alchemy – 9.23 (Instrumentaali)
I. House of Whipcord
II. The Black Drug
4. The Outsider – 9.18
5. Night of the Shape – 4.02 (Instrumentaali)
6. Priestess of Mars – 10.02

Kokoonpano
----------

* Justin Oborn – kitara, laulu
* Tim Bagshaw – basso
* Mark Greening – rummut
* Paul Sax – viulu kappaleessa *Night of the Shape*

Arviot
------

* Allmusic: 3.5/5 tähteä
* I-Mockery: 4.5/5 tähteä
* Soundi: 3/5 tähteä

Lähteet
-------

1. ↑  Allmusic review
2. ↑  I-Mockery
3. ↑  Antti Luukkanen: Electric Wizard: Let Us Prey *Soundi*.  4/2002. Viitattu 1.4.2023.

Aiheesta muualla
----------------

* Let Us Prey Discogsissa.  (englanniksi)
* Albumi *Let Us Prey* Encyclopaedia Metallum -sivustolla (englanniksi)
Karl Torsten Wadenstjerna
**Karl (Carl) Torsten Wadenstjerna** (16. kesäkuuta 1861 Mitau (Jelgava), Kuurinmaan kuvernementti, Venäjän keisarikunta – kesä 1920 Holmogory, Arkangelin kuvernementti, Neuvosto-Venäjä) oli suomalainen kenraaliluutnantti, joka toimi Suomen sisällissodan aikana sotavankileirien ylitarkastajana.

Wadenstjerna syntyi Mitaussa, nykyisen Latvian Jelgavassa Hartolasta kotoisin olleen eversti Karl Johan Vilhelm Wadenstjernan perheeseen. Wadenstjerna aloitti Haminan kadettikoulun vuonna 1874, valmistui vänrikkinä ja siirtyi Henkikaartin 4. Keisarillisen perheen tarkk’ampujapataljoonaan vuonna 1883. Vuonna 1887 hänestä tuli pataljoonan sihteeri ja vuoteen 1892 mennessä komppanian päällikkö. Pataljoonan taloudenhoitaja hänestä tuli vuonna 1899 ja eversti vuonna 1903.

Vuonna 1908 Wadenstjerna määrättiin 147. Samaran jalkaväkirykmentin komentajaksi, mistä tehtävästä hän siirtyi kaksi vuotta myöhemmin 12. tarkk’ampujarykmentin komentajaksi. Huhtikuussa 1913 Wadenstjernasta tuli kenraalimajuri ja myöhemmin samana vuonna ensin 8. jalkaväkidivisioonan 2. prikaatin komentaja ja sitten 5. jalkaväkidivisioonan 2. prikaatin komentaja. Ensimmäisessä maailmansodassa Wadenstjerna komensi aluksi 5. jalkaväkidivisioonan 2. prikaatia ja vuodesta 1915 alkaen 37. jalkaväkidivisioonaa. Hän sai ylennyksen kenraaliluutnantiksi vuonna 1915.

Kun lokakuun vallankumous puhkesi 1917, Wadenstjerna erosi Venäjän armeijasta ja palasi Kiovan kautta Suomeen vuoden 1917 lopulla. Suomen sisällissodan aikana hän toimi sotavankileirien ylitarkastajana maaliskuusta 1918 alkaen ja sodan päättyä hän oli Suomen tasavallan sotajoukkojen ylipäällikön esikunnassa erikoistehtävissä. Sisällissodan jälkeen hän oli valtiorikosylioikeuden sotilasjäsenenä valtiopetosoikeudenkäynneissä punaisia vastaan. Hän erosi elokuussa 1919 vakinaisesta palveluksesta. Tämän jälkeen Wadenstjerna osallistui Pohjois-Venäjän retkikuntaan komentajana ja joutui bolševikkien vangiksi yhdessä viidensadan muun valkoisen upseerin kanssa. Hänet teloitettiin Holmogoryn vankileirillä kesällä 1920.

Wadenstjerna oli naimisissa Aleksandra Nikolajevna Aigustovan kanssa ja heillä oli kolme lasta. Lapsista Anatol (s. 1895) kuoli isänsä tavoin Holmogoryssa kesällä 1920.

Lähteet
-------

* Wadenstjerna, Karl Torsten *Suomalaiset kenraalit ja amiraalit Venäjän sotavoimissa 1809–1917*. Biografiakeskus, Suomalaisen Kirjallisuuden Seura.

### Viitteet

1. ↑  Suomen sotasurmat 1914–1922. (Arkistoitu – Internet Archive)

Aiheesta muualla
----------------

* Ваденшерна Торстен Карлович (venäjäksi) Grwar.ru
Mary Toftin muotokuva. (John Laguerre, 1726)
**Mary Toft** (o.s. **Denyer**, joskus **Tofts**) (s. 1701 – 1763), oli englantilainen nainen, joka tuli kuuluisaksi vuonna 1726 kun hän sai useat lääkärit vakuutettua siitä, että hän oli synnyttänyt kaniineja. Huiputettujen lääkärien joukossa oli muun muassa kuningas Yrjö I:n hovilääkäri Nathaniel St André.

Vuonna 1726 Mary Toft tuli raskaaksi, mutta hän menetti lapsensa. Hän oli sitä ennen nähnyt peltotöitä tehdessään kaniinin, ja kehittänyt pakkomielteen kaniineja kohtaan. Hänen väitteensä kaniinin synnyttämisestä toi paikalle paikallisen lääkärin John Howardin, ja Toft synnytti hänen läsnä ollessaan eläimen osia. Howardin tutkittua tapauksen tieto levisi laajemmalle julkisuuteen ja lääkärikuntaan ja hovilääkäri Nathaniel St Andrén tietoisuuteen. St André piti tapausta aitona, mutta kuninkaan lähettämä toinen lääkäri Cyriacus Ahlers oli skeptinen. Kun kuuluisuudeksi noussut Toft tutkittiin lopulta tarkemmin Lontoossa, tapaus paljastui huijaukseksi ja Toft vangittiin.

Tapausta seurannut kielteinen julkisuus sai aikaan kuohuntaa lääketieteen harjoittajien keskuudessa ja tuhosi useiden menestyneiden lääkärien maineen ja urat. Satiirikko ja yhteiskuntakriitikko William Hogarth oli yksi ihmisistä, joka käsitteli tapausta julkisuudessa ja joka oli huolissaan lääkäreiden herkkäuskoisuudesta. Toft vapautettiin ja hän palasi kotiinsa.

Hogarthin piirros lääkäreistä seuraamassa Toftin synnytystä.

Lähteet
-------

1. 1 2  Mantyranta, Jaakko: Pajunköyttä ja jäniksenpoikasia *Irtolainen 4/2010*.  2010. Viitattu 15.8.2016.

Kirjallisuutta
--------------

* Ahlers, Cyriacus: *Some observations concerning the woman of Godlyman in Surrey*. Made at Guilford on Sunday, Nov. 20. 1726. : Tending to prove her extraordinary deliveries to be a cheat and imposture. Lontoo: J. Jackson and J. Roberts, 1726. Kirjan verkkoversio (pdf). (englanniksi)
* Caulfield, James: *Portraits, memoirs, and characters, of remarkable persons, from the revolution in 1688 to the end of the reign of George II, 2 (Illustrated ed.)*, s. 196. Lontoo: T. H. Whitely, 1819. Mary Tofts, the pretended rabbit-breeder. (englanniksi)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Karl Wallin** (1858–1922) oli ruotsalainen professori. Hän kuului sähkötekniikan käyttöönoton ja myös sen opetuksen tienraivaajiin Ruotsissa. Wallin johti Tukholman sähkövalo -osakeyhtiötä ja toimi vuosina 1889–1909 fysiikan yliopettajana Tukholman teknisessä koulussa ja vuodesta 1902 sähkötekniikan professorina Tukholman teknisessä korkeakoulussa.

Vuonna 1899 Ruotsissa ilmestynyt Wallinin sähkötekniikan oppikirja suomennettiin välittömästi, ja sen julkaisi samana vuonna tamperelainen kustantamo Suomessa nimellä *Sähkö ja sen käyttäminen valaistukseen ja työvoiman siirtämiseen* julkaistu kirja on tiettävästi ensimmäinen suomeksi julkaistu sähköalan oppikirja.

Lähteet
-------

1. ↑  272 varhaisen sähkötekniikan oppikirjan suomennos *Pelasta kirja*. Kansalliskirjasto.  Arkistoitu 5.3.2016. Viitattu 14.2.2020.
2. ↑  Vesa Linja-aho: Sähkötekniikan perusteet - sata vuotta sitten *Vesa Linja-ahon blogi*.  22.10.2011. Viitattu 24.3.2012.


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ruotsi

 |

 |
**Clas Göran Jacob Ehrnrooth** (s. 12. tammikuuta 1934 Helsinki) on suomalainen talouselämän vaikuttaja ja vuorineuvos. Ehrnrooth valmistui diplomiekonomiksi Svenska handelshögskolanista vuonna 1954. Hänet valittiin Oy Fiskars Ab:n varatoimitusjohtajaksi vuonna 1968, ja hän oli yhtiön toimitusjohtajana vuosina 1969–1983 sekä hallituksen päätoimisena puheenjohtajana 1984–2006. Ehrnroothin johtajakaudella yhtiö luopui asteittain perinteisestä teräksentuotannosta ja keskittyi erityisesti 1980-luvulla kulutustavaroiden valmistukseen.

Ehrnrooth on osallistunut myös monien suomalaisten yritysten hallitustyöskentelyyn 1960-luvun lopulta lähtien. Näitä ovat olleet muun muassa Oy L. M. Ericsson Ab, Ovako Ab, Rautaruukki Oy, Starckjohann-Telko Oy, Oy Sinebrychoff Ab, Oy Tampella Ab ja Wärtsilä Oyj. Ehrnrooth on vaikuttanut 1970- ja 1980-luvuilla myös teollisuuden etujärjestöissä kuten Teollisuuden Keskusliiton hallituksessa ja Suomen Työnantajain Keskusliiton edustajistossa.

Perhe
-----

Göran J. Ehrnroothin isä oli Pohjoismaiden Yhdyspankin pääjohtaja Göran Ehrnrooth ja äiti vuorineuvos Jacob von Julinin tytär Louise von Julin. Hän on ollut vuodesta 1961 naimisissa Christina Grönblomin kanssa. Vuorineuvos Casimir Ehrnrooth on Göran J. Ehrnroothin veli. Göran J. Ehrnroothin poikia ovat myös liike-elämässä toimivat Alexander ja Albert Ehrnrooth.

Katso myös
----------

* Ehrnrooth

Lähteet
-------

1. ↑  Ehrnrooth, Göran J. hakuteoksessa *Uppslagsverket Finland* (2012). (ruotsiksi)
2. 1 2 3  Skippari, Mika: Vuorineuvos Göran J. Ehrnrooth (1934–). *Suomen talouselämän vaikuttajat* -verkkojulkaisu (maksullinen). 5.9.2008. Suomalaisen Kirjallisuuden Seura.
3. ↑  Seies, Eeva-Riitta: Ehrnrooth astuu esiin  4.2.2005. Talouselämä. Viitattu 20.12.2011. [vanhentunut linkki]  
Malin, Risto: Pikku-Ehrnroothien tyly kevät: 15 miljoonaa tappiota  7.3.2011. Talouselämä. Viitattu 20.12.2011. [vanhentunut linkki]


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Talousvaikuttajat
* Uppslagsverket Finland

 |

 |
Wigman vasemmalla.
**Mary Wigman** (s. **Karoline Sophie Marie Wiegmann**; 13. marraskuuta 1886 Hannover – 18. syyskuuta 1973 Berliini) oli saksalainen tanssija ja koreografi. Häntä pidetään yhtenä modernin tanssin perustajista. Hän tutustui eurytmiaan 1911. Se sai hänet ajattelemaan tanssia elämää ilmaisevana taidemuotona. Hän kuitenkin koki, että eurytmian perustajan Émile Jaques-Dalcrozen opetuksessa tanssi oli toissijaista musiikin rinnalla. Wigmanista tuli Rudolf von Labanin oppilas ja assistentti.

Wigman kehitti omia teorioitaan liikkeestä, ja käytti usein tanssia joko täysin ilman säestystä tai vain lyömäsoitinten säestämänä. Hän esiintyi tanssijana ensimmäisen kerran 1914, mutta pääosan urastaan tanssija-koreografina hän teki ensimmäisen maailmansodan jälkeen. Hänellä oli vuosien varrella tuhansia oppilaita. Wigmanin suomalaisiin oppilaisiin lukeutui muun muassa Helvi Salminen.

Lähteet
-------

1. ↑  Mary Wigman Facts *YourDictionary*.  Arkistoitu 27.4.2019. Viitattu 27.4.2019.
2. ↑  Mary Wigman *Encyclopaedia Britannica*. Viitattu 28.4.2019.
3. ↑  Enäjärvi, Elsa: Suomalaisetko kömpelöitä?.  *Suomen Kuvalehti*, 12.5.1928, nro 20, s. 26. Kansalliskirjasto. Viitattu 24.4.2021.

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Mary Wigman**.
* Mary Wigman Hexentantz *MoMA*

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
	+ 2
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Ranska
* BnF data
* Katalonia
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Latvia
* Japani
* Tšekki
* Australia
* Korea
* Alankomaat
* Puola
* Portugali

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz
* ULAN

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* Historical Dictionary of Switzerland
* SNAC
* IdRef
* Theaterlexikon

 |

 |
**Karl Truppe** (9. helmikuuta 1887 Ebenthal, Itävalta-Unkari – 22. helmikuuta 1959 Viktring, Itävalta) oli itävaltalainen taidemaalari. 

Truppe opiskeli Wienin taideakatemiassa. Ensimmäisen maailmansodan aikana hän oli sotamaalari asemapaikkanaan eteläinen rintama. Myöhemmin hän oli konservatiivisena taiteilijana Adolf Hitlerin suosiossa. Hän maalasi maisemia, asetelmia ja muotokuvia muun muassa Hitleristä. Hän oli tunnettu maalari aikoinaan, mutta jäi unohduksiin toisen maailmansodan jälkeen.

Lahjamuotokuva
--------------

Adolf Hitlerin muotokuva.
C. G. Mannerheim sai Truppen muotokuvan Hitleristä 75-vuotissyntymäpäivälahjaksi, kun Hitler tuli yllätysvierailulle Suomeen. Saksan yhteysupseeri Waldemar Erfurth kertoo päiväkirjassaan, että Mannerheimin lähipiiriltä kysyttiin, millainen lahja ilahduttaisi Mannerheimia. Rudolf Walden ja Erik Heinrichs esittivät, että sopiva olisi taide-esine, jossa olisi Hitlerin omistuskirjoitus. Saksassa päädyttiin Hitlerin muotokuvaan.

Maalauksessa on Hitlerin kasvokuva luonnosmaisella taustalla. Maalaus on kooltaan 46 × 59 senttimetriä. Kehyksen alaosassa lukee:

> »Suomen vapaustaistelun marsalkalle, vapaaherra Mannerheimille, 75-vuotispäivänä sydämellisimmin kunnioituksin 4. kesäkuuta 1942 Adolf Hitler» 
> 
> 

Luovutus tapahtui Mannerheimin salonkivaunussa, jossa olivat paikalla presidentti Risto Ryti ja Saksan sotamarsalkka Wilhelm Keitel. Maalauksen luovutuksesta ei ole kuvaa, vaikka Hitlerin vierailu Mannerheimin syntymäpäivillä on muuten tallennettu useisiin kuviin. Maalauksesta on tiedotuskomppanian Hugo Sundströmin mustavalkoinen valokuva vuodelta 1942 SA-kuva-arkistossa. Mannerheim-museossa on kaksi kuvaa, joissa oletetaan näkyvän salonkivaunun sohvalla olevan maalauksen kehystä.

Maalaus ei ole koskaan ollut ripustettuna. On arveltu niinkin, että se olisi tuhottu, mutta se on ollut vanerilaatikossa tallessa Mannerheimin kotitalon, nykyisen Mannerheim-museon ullakolla. Museon mukaan sitä ei myöskään tulla asettamaan esille.

Lähteet
-------

1. ↑  Karl Truppe (German, 1887–1959) Artnet.com. Viitattu 11.5.2019. (englanniksi)
2. 1 2 3 4 5  Jarmo Huhtanen: Hitlerin antama lahja piilotettiin.  *Helsingin Sanomat*, 11.5.2019, s. A 20–21.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Yhdysvallat
* Tšekki

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz
* RKD Artists
* ULAN

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |

 |