recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Alppisauvat
**Alppisauva** on Euroopan vuoristoseuduilla yleisesti käytetty apuväline vaikeassa maastossa liikkumiseen. Sauvaa käytetään antamaan lisävoimaa nousuissa, tukena jyrkissä laskuissa ja tasapainon lisääjänä esimerkiksi vedessä kahlattaessa tai kivikossa. Se voi toimia myös teltan salkona. Levätessä sauvaan voi nojata.  Sauvaa pidetään kiinni varresta, ei päästä.

Sauva on noin 1,8 metriä pitkä ja tehty vahvasta ja sitkeästä puulajista; alppikuusi on erittäin tavallinen. Sauvassa on yleensä rautakärki ja joskus myös pituusmittayksiköt.

Robert M. Pirsig esittää teoksessa Zen ja moottoripyörän kunnossapito seuraavan kuvauksen omatekoisen, haapapuisen vaellussauvan käytöstä: *Nyt haapasauvoille on käyttöä ja Chris alkaa kiinnostua omastaan. Rinkan vuoksi painopiste on yläruumiissa, ja keppi on hyvä tuki kaatumista vastaan. Ensin lasketaan jalka tukevasti maahan, sitten painetaan maahan keppi, sitten heilahdetaan kepin varassa ylös ja vedetään henkeä kolme kertaa, sitten otetaan seuraava askel, painetaan keppi tukevasti maahan ja heilahdetaan ylös...*

Sauvaa käytetään apuvälineenä nimenomaan vuoristoseudulla liikuttaessa; varsinaisessa vuorikiipeilyssä sitä ei yleensä käytetä, koska se olisi tiellä nimenomaan jyrkimmissä nousuissa; sen sijaan silloin, kun varsinaisia kiipeilyvälineitä eli hakkuja, köysiä ja kalliohakoja ei tarvita, alppisauva on erinomainen apuväline.

Lähteet
-------

* Hiking Poles: Sticks, Staffs or Poles?
* Pirsig, Robert M.: *Zen ja moottoripyörän kunnossapito*. Suomennos Leena Tamminen. WSOY, 2010. ISBN 978-951-0-36024-8..

### Viitteet

1. ↑  Hiking Poles: Sticks, Staffs or Poles?
2. ↑  Pirsig 2010, 210
3. ↑  Pirsig 2010, 241
Fredrik Rehnströmin dagerrotypiassa Frenckellin paperitehdas vuonna 1847. Kuva on vanhimpia suomalaisia maisemakuvia.
**Fredrik Rehnström** (10. huhtikuuta 1819 Mäntyharju – 24. huhtikuuta 1857 Pietari) oli suomalainen valokuvaaja.

Rehnström oli ensimmäinen suomalaissyntyinen ammattivalokuvaaja Suomessa. Hänen uransa aktiivisin kausi sijoittui vuosiin 1844–1851. Koulutukseltaan hän oli kirjansitoja ja ammattinimikkeeltä kirjansitojamestari. Hän asui pääsääntöisesti Pietarissa, mutta harjoitti ammattiaan kiertelevänä valokuvaajana. Hän on ottanut muun muassa dagerrotyyppejä, eli pieniä koruihin sopivia kuvia sekä seinälle ripustettavia isompia muotokuvia. Näistä kuvista kuuluisimpia on dagerrotyyppi J. V. Snellmanista. Tämän lisäksi hän on ottanut valokuvia kuuluisista rakennuksista niin Helsingissä, Turussa kuin Tampereella ja Viipurissa. Rehnström oli huokeutensa ja ammattitaitonsa vuoksi suosittu valokuvaaja.

Lähteet
-------

* Valokuvaajat 1839- Suomen valokuvataiteen museo, arkistokopio Internet Archivessa

### Viitteet

1. ↑  Esa Koivuranta: Suomesta löytyi lähes 170 vuotta vanha maisemavalokuva *Yle, Uutiset*. Viitattu 9.12.2014.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Taiteenala Muokkaa Wikidatassa | 
* Musée d'Orsay

 |

 |
**Fredrik Saltzman nuorempi** (28. heinäkuuta 1881 Lammi – 2. elokuuta 1972 Helsinki) oli suomalainen lääkäri. Hän väitteli lääketieteen tohtoriksi 1914.

Salzmanin isä oli professori Fredrik Saltzman, äiti Emma Ruin ja puoliso vuodesta 1919 May Hjördis Breitenstein. Myös heidän pojastaan Georg-Fredrik Saltzmanista (s. 1920) tuli lääkäri. Saltzman oli Helsingin yliopiston sisätautiopin dosentti 1919–1948, Marian sairaalan sisätautiosaston ylilääkäri 1927–1948 ja Samfundet Folkhälsan i Svenska Finlandin puheenjohtaja 1951–1961. Hänelle myönnettiin professorin arvonimi 1938. Lisäksi hän oli Helsingin yliopistoon perustetun ruotsinkielisen lääketieteen professuurin hoitaja 1943–1946, ja hänen vaikutuksestaan Marian sairaalan yhteyteen perustettiin kyseistä professuuria vastannut niin sanottu IV sisätautien klinikka.

Lähteet
-------

1. 1 2  SALTZMAN Fredrik. *Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899*. Helsingin yliopiston verkkojulkaisu.   Viitattu 7.9.2012.
2. 1 2  Otavan Iso tietosanakirja, Otava 1966, osa 7 palsta 998
3. ↑  Juhani Kirpilä, Sisko Motti, Anna-Marja Oksa (toim.): *Suomen lääkärit 1962*, s. 569–571. Helsinki: Suomen Lääkäriliitto, 1963.
4. ↑  *Suomen lääkärit 1962*, s. 571
5. ↑  Fredrik Saltzman (ruotsiksi) Uppslagsverket Finland. Viitattu 2.6.2015.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Saksa
* Suomi (KANTO)
* Alankomaat

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Uppslagsverket Finland
* Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899

 |

 |
**Alppisinappiperhonen** (*Pieris callidice*) on kaaliperhosten heimoon kuuluva keskikokoinen päiväperhonen. Lajista on kuvattu useita alalajeja. Pohjois-Amerikassa esiintyvää lajia *Pontia occidentalis* on pidetty myös alppisinappiperhosen alalajina.

Levinneisyys
------------

Alppisinappiperhonen esiintyy vuoristoissa Alpeilla, Pyreneillä, Vähässä-Aasiassa, Uralilla, Himalajalla, Tiibetissä ja Mongoliassa. Suomessa laji on tavattu yhden kerran vaeltaneena yksilönä Utsjoen Karigasniemeltä.

Koko ja ulkonäkö
----------------

Alppisinappiperhosen etusiiven pituus on 21–26 mm. Siipien yläpuolen pohjaväri on valkoinen. Nimialalajilla koiraan etusiiven yläpuolen mustat kirjaukset ovat niukkoja ja takasiiven yläpuolella ei ole kirjauksia. Naaraalla on siipien yläpuolella laajempia mustia kirjauksia kuin koiraalla. Takasiiven alapuolen pohjaväri on yleensä keltainen ja siipisuonet voimakkaasti vihertävänharmaan kehnän peitossa.

Elinympäristö
-------------

Alalajin *Pontia callidice kalora* siipien alapuolta.
Alppisinappiperhosen elinympäristöä ovat kivikkoiset vuoristoniityt yli 1 500 metrin korkeudessa.

Lentoaika ja elintavat
----------------------

Lentoaika on Euroopassa kesäkuun lopulta elokuuhun yhtenä sukupolvena. Laji talvehtii kotelona.

Ravintokasvi
------------

Toukan ravintokasveja ovat ukonnauriit (*Erysimum*), esimerkiksi *Erysimum pumilum*, litukat (*Cardamine*), pernaruohot (*Sisymbrium*) ja resedat (*Reseda*), esimerkiksi *Reseda glauca*.

Lähteet
-------

* Suomen Perhoset: Vuorisinappiperhonen
* Lionel G. Higgins, Norman D. Riley, suom. Olavi Sotavalta: *Euroopan päiväperhoset*. Kustannusosakeyhtiö Tammi, 1973. ISBN 951-30-2311-7.
* Pertti Pakkanen: Alppisinappiperhonen. Suomen Perhostutkijain Seura.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Taksonitunnisteet | 
* Wikidata: Q1399175
* Wikispecies: Pontia callidice
* BioLib: 51342
* BOLD: 70640
* CoL: 6VW3L
* EoL: 4095558
* EUNIS: 91132
* Fauna Europaea: 440876
* Fauna Europaea (new): d884e27d-8897-40d5-9541-0c192cadfbb8
* GBIF: 1920237
* iNaturalist: 472560
* NCBI: 320238

 |

 |
**Fredrik Persson-Korpinen** (16. huhtikuuta 1880 Gunnarskog, Värmlanti, Ruotsi – 22. heinäkuuta 1935 Kööpenhamina) oli ruotsalainen toimittaja ja kirjailija, joka kuvasi kirjoissaan Värmlannin metsäsuomalaisten elämää.

Persson-Korpisen vanhemmat olivat suomalaista Korpisen talonpoikaissukua, joka oli muuttanut Suomesta Värmlantiin noin 450 vuotta aikaisemmin. Persson-Korpisen kotona ei puhuttu suomea, mutta hän oppi kielen auttavasti jouduttuaan kosketuksiin kotiseudullaan asuneiden metsäsuomalaisten kanssa. Persson-Korpinen kävi oppikoulun ja opiskeli sitten maanviljelyskoulussa ja Tanskassa 1901–1903, jonne hän muutti lopulta asumaan. Hän toimi sanomalehtimiehenä ja kirjoitti ruotsin kielellä useita Värmlannin metsäsuomalaisia, heidän olojaan ja sorrettua asemaansa kuvanneita romaaneja.

Persson-Korpinen kävi Suomessa ensimmäisen kerran 1927 ja hän oleskeli sitten pitempiä aikoja Suomessa pyrkiessään hankkimaan niin hyvän suomenkielen taidon että hän olisi voinut kirjoittaa kirjansa suomeksi. Lopulta hän kuitenkin palasi takaisin Kööpenhaminaan. Useat Persson-Korpisen romaanit ilmestyivät yksinomaan suomeksi suoraan käsikirjoituksista suomennettuina. Persson-Korpiselle myönnettiin Suomen Valkoisen Ruusun ritarikunnan 1. luokan ritarimerkki.

Fredrik Persson-Korpinen teki itsemurhan hirttäytymällä heinäkuussa 1935 perheongelmien takia.

Teoksia
-------

Nimellä *Fredrik Persson*:

* *Syner*. Stockholm 1909
* *Unelma kellosta* : romaani; tekijän luvalla suom. Eino Tikkanen. Otava 1925
* *Bromarkin aikakirjat* : romaani; tekijän käsikirj. suom. Eino Tikkanen. Otava 1925
* *Messias* : romaani; tekijän käsikirj. suom. Alvari Rinne. Otava 1926
* *Pyhä sydän* : romaani; tekijän käsikirj. suom. Alvari Rinne. Otava 1927
* *Uudella pohjalla*; tekijän käsikirj. suom. Alvari Rinne. Otava 1928

Nimellä *Fredrik Persson-Korpinen*:

* *Velvollisuuden tie* : romaani; tekijän käsikirj. suom. Alvari Rinne. Otava 1928
* *Isänmaaton* : romaani; tekijän käsikirj. suom. Alvari Rinne. Otava 1930

Lähteet
-------

1. 1 2  Onko Fredrik Persson-Korpinen suomalainen kirjailija?, Ilkka, 15.05.1935, nro 111, s. 3, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
2. 1 2 3 4  Fredrik Persson-Korpinen, Keskipohjanmaa, 27.07.1935, nro 83, s. 3, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot

Aiheesta muualla
----------------

* Ernst Lampen : Suomalaisuuden herätys Värmlannissa, Suomen Kuvalehti, 14.03.1925, nro 11, s. 18, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
* Ernst Lampen : Kirjailija Persson Itä-Suomessa, Suomen Kuvalehti, 10.12.1927, nro 50, s. 17, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
* Fredrik Persson-Korpinen : Keskiyönauringon vuori, Suomen Kuvalehti, 11.08.1928, nro 33, s. 15, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Ruotsi

 |

 |
**Moustós** (kreik. Μουστός, myös Λίμνη του Μουστού/Μελιγκού/Μελιγού, *Límni tou Moustoú/Meligkoú/Meligoú*) on laguunimainen järvi Peloponnesoksen niemimaan itärannikolla Kreikassa. Se sijaitsee Vóreia Kynourían kunnassa Arkadian alueyksikössä noin 2,8 kilometriä kaakkoon Ástroksen kaupungista. Järvi jakaantuu nykyisin kahteen osaan, varsinaiseen Moustóksen järveen sekä Cherrónisoksen järveen, joiden yhteinen pinta-ala on laajimmillaan noin 0,85 neliökilometriä.

Moustós-järveä.
Moustóksen kosteikkoalue on syntynyt Vrasiátis-joen ja karsilähteiden vesistä, ja kytkeytyy myös hieman pohjoisempana sijaitseviin Tános-joen suiston kosteikkoihin. Kosteikko jakaa Thyreatikín eli Thyrean tasangon kahteen osaan, pohjoisempaan Ástroksen tasankoon ja eteläisempään Ágios Andréaksen tasankoon. Varsinainen Moustóksen järvi on yhdistetty mereen kahdella keinotekoisella kanavalla. Cherrónisoksen järvi, joka muodostuu kappaleesta Vrasiátiksen alkuperäistä uomaa, on suoraan yhteydessä mereen. Niiden ympäristössä on paljon soista maastoa.

Järvi on aiemmin ollut huomattavasti suurempi ja käsittänyt vielä ennen 1950-lukua noin 2,5 neliökilometrin alueen, mutta suuri osa siitä on muutettu maanviljelysmaaksi. Kosteikkoa kuivattiin 1800-luvulta lähtien malariaongelman vuoksi. Noin kaksi kilometriä etelään Parálio Ástroksesta sijaitsee Pórtes eli järven vanha "Portti", toisin sanoen sen kanavan jäänteet, jonka kautta laajempi järvi oli yhteydessä mereen.

Kosteikkoalue muodostaa Natura 2000 -alueen.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Λίμνη Μουστού στο Παράλιο Άστρος *Arcadia Spirit*. Viitattu 1.9.2022.
2. ↑  Pórtesin sijainti: 37°23′56″N, 22°45′13″E
3. ↑  GR2520003 Limnothalassa Moustou *Natura 2000*. Viitattu 1.9.2022.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Moustós** Wikimedia Commonsissa
**Fredrik Stillman** (s. 22. elokuuta 1966 Jönköping) on ruotsalainen entinen jääkiekkoilija. Pelipaikaltaan hän oli puolustaja. Stillman on peliuransa jälkeen toiminut valmentajana.

### Pelaajaura

Seuraura
--------

Stillmanin kasvattajaseura oli HV71, jonka edustusjoukkueessa hän debytoi kaudella 1982–1983. Stillman voitti HV:n joukkueessa Elitserienin mestaruuden kauden 1994–1995 päätteeksi. Tämän jälkeen hän siirtyi kaudeksi 1995–1996 Saksan DEL-liigan Berlin Capitalsiin. Sitten hän palasi takaisin HV:n, jossa pelasi kauden 1998–1999 loppuun saakka. Kaudella 1996–1997 Stillmann voitti Elitserienin puolustajien pistepörssin. Kaudeksi 1999–2000 Stillman siirtyi taas Capitalsiin, josta palasi jälleen HV:n pelaamaan uransa viimeiden kauden 2000–2001. HV71 on jäädyttänyt Stillmanin pelinumeron 14 hänen uransa jälkeen.

Maajoukkueura
-------------

Stillman pelasi Ruotsin jääkiekkomaajoukkueessa 156 A-maaottelua. Stillman saavutti Ruotsin joukkueessa kultaa Lillehammerin talviolympialaisissa 1994. Lisäksi hän saavutti Jääkiekon maailmanmestaruuskilpailuissa maailmanmestaruuden 1991 ja 1992, hopeaa 1993 ja 1995 sekä pronssia 1994.

### Valmentajaura

2003–2014 Stillman työskenteli HV:n organisaatiossa apuvalmentajana, valmentajana ja urheilujohtajana. Stillmanin ollessa urheilujohtajana HV voitti Elitserienin mestaruuden kaudella 2007–2008. Kaudeksi 2014–2015 Stillman siirtyi KHL:n Admiral Vladivostokiin apuvalmentajaksi ja lokakuussa 2017 hänestä tuli seuran päävalmentaja.

Lähteet
-------

* 

### Viitteet

1. ↑  Jörnmark, Moa: Listan på tröjorna som hänger i taket *Expressen*.  23.11.2011. Viitattu 3.6.2020. (ruotsiksi)
2. ↑

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: sv:Fredrik Stillman
**Moutiers-Saint-Jean** on kunta Ranskassa Côte-d'Orin departementissa Bourgogne-Franche-Comtén alueella. Se sijaitsee noin 15 kilometriä Montbardin kaupungista lounaaseen.

Kunnan nähtävyyksiä on entinen sairaala *Hôpital Saint-Sauveur*, jonka perusti vuonna 1661 Claude Charles Rochechouart Chandenier, joka oli Pyhä Vincent de Paulin ystävä. Nykyään se on vanhainkoti, mutta osa siitä on avoinna yleisölle. Kohokohta on sen erittäin kaunis apteekki, joka on säilynyt alkuperäisessä muodossaan. Puupaneloidussa huoneessa, jossa on koristeelliset kierretyt pylväät, on esillä yli 200 apteekkipurkkia, pillerirasiaa ja tinapurkkia.

Moutiers-Saint-Jeanissa ollut Saint-Jean-de-Réomen luostari oli Burgundin vanhin. Se perustettiin noin vuonna 450. Luostari ja sen suurikokoinen luostarikirkko tuhottiin Ranskan suuren vallankumouksen aikana 1700-luvun lopulla. Luostarin portaalin tympanon on nähtävillä New Yorkin Euroopan keskiaikaisen taiteen ja arkkitehtuurin museossa The Cloistersissa.

Nähtävyyksiin kuuluu myös historialliseksi muistomerkiksi luokiteltu Coeurderoyn puutarhat, joka on 1600-luvun lopulla luotu renessanssipuutarha. Sen omisti Burgundin parlamentin Maître des requêtes Jean Cœurderoy. 

  

* Saint-Jean-de-Réomen luostariSaint-Jean-de-Réomen luostari

Lähteet
-------

1. ↑  Comparateur de territoire Institut National de la Statistique et des Études Économiques. Viitattu 4.6.2022. (ranskaksi)
2. ↑  Moutiers-Saint-Jean Echo des communes. Viitattu 4.6.2022. (ranskaksi)
3. ↑  Moutiers-Saint-Jean Office de tourisme de Montbard. Viitattu 4.6.2022. (ranskaksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Moutiers-Saint-Jean** Wikimedia Commonsissa
**Muistivuoto** on tyypillinen ohjelmointivirhe, jossa tietokoneohjelma ei vapauta varaamaansa muistia kun sitä ei enää tarvita. Kun muistivuotoa sisältävää ohjelman osaa suoritetaan riittävän monta kertaa, voi vapaa muisti loppua, mikä aiheuttaa ohjelmiston kaatumisen. Joissakin ohjelmointikielissä, kuten Javassa, on automaattinen roskienkerääjä, joka pyrkii vapauttamaan ohjelmiston varaamia resursseja ohjelman uusiokäyttöön. Tällaista automaattista roskienkerääjää ei ole kuitenkaan esimerkiksi C:ssä ja C++:ssa. Se voidaan toteuttaa olemassa olevilla kirjastoilla tai toteuttaa itse ohjelman päättyessä kirjoittamalla kaikkien muuttujien päälle nollia. Muistin yli- ja alivuototilanteet on myös hyvä ottaa huomioon.

Ongelman välttäminen
--------------------

Muistivuodon havaitsemista varten voidaan tehdä testiohjelma, joka suorittaa jotakin funktiota useita kertoja peräkkäin. Jos ohjelma kaatuu koko ajan samassa suoritusvaiheessa, saatetaan havaita muistivuotoa aiheuttava koodin ongelmakohta. Olemassa olevan koodin voi myös tutkia sekä kaupallisilla, että ilmaisilla työkaluilla, esimerkiksi IBM Rational Purify, BoundsChecker, Valgrind, Insure++ ja memwatch ovat joitakin suosituimpia C- ja C++-kielen muistivuodon virheidenjäljitysohjelmia.

Muistin yli- ja alivuototilanne
-------------------------------

Muistin ylivuototilanteessa kirjoitetaan kirjoitettavaksi tarkoitetun alueen yli, esimerkiksi kirjoittamalla kymmenen tavua viiden tavun alueelle. Muistin alivuototilanteessa sijoitetaan muuttuvaksi määritellyn alueen keskelle merkki alueen päättymisestä, minkä on tarkoitus ilmoittaa konekielisen ohjeistuksen alkamisesta.

Yksinkertainen C-kielinen esimerkki
-----------------------------------

Tämä ohjelma havainnollistaa muistivuotoa.

```
 int main(void)
 {
 char\* string1 = malloc(50);
 char\* string2 = malloc(50);
 scanf("%s", string2);
 string1 = string2; 
 /\* Tässä string1:n varaama muisti kadotetaan.
 \* Se ei osoita mihinkään muistialueeseen,
 \* joten sitä ei voida eksplisiittisesti vapauttaa.
 \*/
 free(string2); /\* Tämä toimii. \*/
 free(string1); /\* Muistivuoto! Yritetään vapauttaa muistia 
 joka on jo kertaalleen vapautettu, 
 ja string1:lle varattu muisti jää vapauttamatta.\*/
 return 0;
 
 }

```
Sipadan

|  |  |
| --- | --- |
| Sijainti | 
Semporna,  Sabah Malesia |
| Saariryhmä | 
Malaijien saaristo |
| Pinta-ala | 
0,16 km² |

Karttamuokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa WikidataaTietolaatikon dokumentaatioNäytä Wikidatasta tulevat arvot

Sipadanin sijainti
**Sipadan** (malaijiksi *Pulau Sipadan*) on tuliperäinen saari Malesiassa. Se sijaitsee Celebesinmeressä, noin 36 km Borneosta kaakkoon. Saari on muodostunut merenpohjassa olevan tulivuoren ja vuosituhansien aikana kasvaneen koralliriutan päälle. Se nousee 600 m miltei pystysuoraan merenpohjasta. Koralliriutan ekosysteemi tarjoaa elinympäristön noin 3000 eri lajille.

Saaren tärkein elinkeino on sukellusmatkailu. Todella suosittu sukelluskohde siitä tuli sen jälkeen kun Jacques Cousteau huomasi saaren lajiston monipuolisuuden. Parhaimmissa tapauksessa 10 metrin päässä rannalta on 600 metrin äkkijyrkkä pudotus. Saaren korallien läheisyydessä voi tavata valtavia kalaparvia, haita, kilpikonnia ja valaita. Tyypillisiä lajeja ovat esimerkiksi, barrakudat, rauskut, vasarahait ja valashai. Saaren juuressa on kalkkikiviluolia, joista löytyy kilpikonnan luurankoja.

Suurelle yleisölle saari tuli tunnetuksi vuonna 2000 kun Abu Sayyaf kidnappasi 23. huhtikuuta saarella olleen useiden eri maiden kansalaisista koostuneen matkailijaryhmän Jolon saarelle Filippiineille. Panttivankien joukossa olivat saarella sukeltamassa olleet suomalaiset Seppo Fränti ja Risto Vahanen, jotka vapautettiin saman vuoden syyskuussa. 

Vuoteen 2002 oli kiisteltyä, kuuluiko Sipadan Malesialle vai Indonesialle. Joulukuussa 2002 kansainvälisen tuomioistuimen päätöksellä se päätettiin yhdessä Ligitanin saaren kanssa antaa Malesian hallintaan. Malesian hallituksen päätöksellä saaren sukellusliikkeet määrättiin siirtämään toimintansa Sipadania ympäröiville saarille saaren ekosysteemin suojelemiseksi vuoden 2004 loppuun mennessä. 15. toukokuuta 2006 rakennustarvikelastissa ollut proomu ajautui saaren kylkeen Barracuda Pointin lähellä tuhoten jopa 372 m² saaren koralleista. Myöhemmin kävi ilmi, että rakennustarvikkeet oli varattu saarelle rakennettavaan Malesian hallituksen rahoittamaa sukelluskeskusta varten. Rakennustyöt jatkuvat edelleen muiden sukellusyrittäjien ja Malesian pääministerin vastustuksesta huolimatta.*lähde?*

Lähteet
-------

1. ↑  Sipadan Travel Agent *sipadantravelagent.com*.  Arkistoitu 19.1.2008. Viitattu 15.12.2007.
2. ↑  Sipadan, a new age dawns Travel - Malaysian Vacations.  [vanhentunut linkki]
3. ↑  Timeline: The Jolo hostage drama BBC.
4. ↑  International Courts finds that sovereignty over islands of Ligitan and Sipadan belongs to Malaysia YK. Viitattu 13.10.2015. (englanniksi)
5. ↑  Massive steel barge crashes into Sipadan reef  16.5.2006. Dive Magazine, UK.  Arkistoitu 22.6.2009. Viitattu 4.9.2006.

Aiheesta muualla
----------------

* Kansainvälisen oikeusistuimen lehdistötiedote (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
* FiNS Blog Silminnäkijäkuvaus koralliriutan vaurioista (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
* 

* Matkaopas aiheesta Sipadan Wikivoyagessa (englanniksi)
**Siperian federaatioyliopisto** (ven.  Сибирский федеральный университет, СФУ, *Sibirski federalnyi universitet, SFU*) on Venäjän Krasnojarskissa toimiva suuri monialainen korkeakoulu. Se perustettiin vuonna 2006, ja se oli yksi valtakunnan kahdesta ensimmäisestä federaatioyliopistosta. Näistä oppilaitoksista on tarkoitus kehittää Venäjän huippuyliopistoja, joissa opetus ja tutkimus yhdistyvät yritysyhteistyön kanssa.

Yliopiston päärakennus
Yliopiston laboratorioita
Siperian federaatioyliopistoon yhdistettiin neljä aiempaa suurta korkeakoulua: **Krasnojarskin valtionyliopisto**, Krasnojarskin teknillinen valtionyliopisto, Krasnojarskin arkkitehtuurin ja rakennustekniikan valtionakatemia sekä Krasnojarskin värimetallien ja kullan valtionyliopisto.

Siperian federaatioyliopisto on nykyisin suurin Uralin-takaisista (so. Siperian ja Kaukoidän) korkeakouluista. Yliopistossa on noin 36 500 opiskelijaa ja 3 300 opettajaa. Yliopistossa on 20 instituuttia ja 171 erikoistumisalaa (syventymiskohdetta).

Venäjän sisäisessä yliopistorankingissa Siperian federaatioyliopisto oli jaetulla 12.-14. sijalla lukuvuoden 2012/2013 klassisten ja tutkimusyliopistojen luokassa.

Lähteet
-------

1. ↑  Kontakty (Yliopiston yhteystiedot) Siperian federaatioyliopisto, sfu-kras.ru. Viitattu 26.6.2013. (venäjäksi)
2. ↑  Obaštšaja informatsija Siperian federaatioyliopisto, sfu-kras.ru. Viitattu 26.6.2013. (venäjäksi)
3. ↑  Svodnyi reiting vyborki universitetov Rossii (Interfaxin ja Radio Ehon vuosittain julkaisema Venäjän yliopistoranking, kesäkuu 2013) univer-rating.ru.  Arkistoitu 11.6.2013. Viitattu 26.6.2013. (venäjäksi)

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Siperian federaatioyliopisto**.
* Siberian Federal University Viralliset sivut (englanniksi) (venäjäksi) (saksaksi) (espanjaksi) (kiinaksi)

|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
| 

| * n
* k
* m
Venäjän federaatioyliopistot |
| --- |
|  |
| 
* Eteläinen
* Immanuel Kant
* Kazan
* Kauko-itä
* Koillinen
* Krim
* Pohjoinen
* Pohjois-Kaukasus
* Siperia
* Ural

 |

 |
**Giancarlo González Castro** (s. 8. helmikuuta 1988 Desamparados, San José) on costaricalainen jalkapalloilija, joka edustaa Serie A:ssa pelaavaa US Palermoa. Oikeajalkainen González on pelipaikaltaan keskuspuolustaja. Hän kuuluu myös Costa Rican jalkapallomaajoukkueeseen.

Ura
---

### Seurajoukkueura

González aloitti uransa kotimaansa pääsarjan Alajuelensessa, jota hän edusti vuodet 2007–2012 voittaen liigamestaruuden kahdesti, kausilla 2010–2011 ja 2011-2012. Otteluita Alajuelensessa kertyi 97 ja maaleja kuusi. Heinäkuussa 2012 González siirtyi Norjan Tippeligaenin Vålerenga Fotballiin, jota hän edusti kahden kauden ajan pelaten 37 ottelua, joissa syntyi kaksi maalia. Helmikuussa 2014 González siirtyi Yhdysvaltain Major League Soccerin Columbus Crewiin, jossa hän pelasi kevätpuoliskon aikana 17 ottelua onnistuen kerran maalinteossa.

Elokuussa 2014 González siirtyi Italian Serie A:n nousijaseuraan US Palermoon. Hän debytoi seuran paidassa vielä samassa kuussa AC Cesenaa vastaan onnistuen heti maalinteossa.

### Maajoukkueura

González edusti Costa Rican alle 20-vuotiaita vuoden 2007 MM-kilpailuissa Kanadassa, jossa hän pelasi ainoaksi jääneet kaksi nuorten maaotteluaan.

Costa Rican jalkapallomaajoukkueessa González debytoi kesäkuussa 2010 ystävyysottelussa Slovakiaa vastaan. Avausmaali syntyi toukokuussa 2012 niin ikään ystävyysottelussa Guatemalan verkkoon. González kuului joukkueeseen myös vuoden 2014 MM-kilpailuissa, jossa hän pelasi Costa Rican kaikissa viidessä ottelussa, kun joukkue eteni sensaatiomaisesti puolivälieriin. Hän kuului myös BBC:n kisojen joukkueeseen.

Lähteet
-------

1. 1 2
2. 1 2
3. ↑
4. 1 2   (Arkistoitu – Internet Archive)
5. 1 2
Blue Angelsin tunnus.
**Blue Angels** (suom. *Sinienkelit*, lempinimi: *The Blues* tai *Air Fat Albert*) on yhdysvaltalainen, Yhdysvaltain laivaston taitolentoryhmä. Vuonna 1946 perustettu taitolentoryhmä on ulkonäöltään suhteellisen helposti tunnistettava, sillä se käyttää syvän sinisiä eli amiraalinsinisiä värityksiä keltaisin koristeluin. Useat lentoryhmän pilotit ovat käyneet Top Gun -nimellä tunnetun laivaston lentoakatemian. Top Gun -tyyppinen koulutus pohjautui laivaston ilmavoimien kokemiin raskaisiin lentäjien menetyksiin, joka kumuloitui vuonna 1967.

Blue Angels on käyttänyt monia eri konetyyppejä. Aluksi konetyyppi oli Grumman F6F Hellcat, sittemmin Grumman F8F Bearcat.
Suihkukoneiden aikakauden lentoryhmässä aloittivat Grumman F9F Panther sekä Grumman F-9 Cougar -konetyypit ja myöhempänä Grumman F-11 Tiger. 1970- ja 1980-luvuilla ryhmässä palvelivat McDonnell F-4 Phantom II ja Douglas A-4 Skyhawk-tyypit.

2010-luvun aikaan ryhmä käyttää MDC/Boeing F-18 Hornet -konetyyppiä. Materiaalihuoltoa varten tarvittava tukikone *"Fat Albert"* on Lockheed C-130 Hercules. Ryhmä on saanut puolustuksellisesta budjetista käyttöönsä 37 miljoonaa dollaria vuonna 2011. Blue Angels käyttää kahta eri lentotukikohtaa toimintaansa varten, näistä toinen on NAS Pensacola. Toinen on NAF El Cientro, jonka sijainti on Kaliforniassa. Yleisö pääsee seuraamaan taitolentoryhmän harjoituksia Pensacolassa maksutta, mutta yli 16-vuotiailta henkilöllisyys tarkastetaan, eikä harjoitusalueen läheisyyteen sallita matkatavaroita: kuten reppuja tai matkalaukkuja. Ryhmän lentoesitysten aikana ei ole sattunut vakavia koneturmia, joskin lentäjien menetyksiä on tapahtunut. Blue Angelsissa on lentänyt myös naispuolisia pilotteja. Tyypillisen vuosittaisen esiintymiskauden aikana, ryhmä lentää arviolta 60 lentoesitystä 30 eri kohteessa, joista noin 2 sijaitsee Kanadassa.

Blue Angelsin koneita "Delta"-muodostelmassa, Miramarin yllä vuonna 2011.

Lähteet
-------

* 
* 
* 

### Viitteet

1. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive) Viitattu 29.9.2019.
2. ↑   Viitattu 29.9.2019.
3. ↑   Viitattu 22.9.2019.
4. ↑   Viitattu 22.9.2019.
5. ↑    Viitattu 22.9.2019.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Blue Angels** Wikimedia Commonsissa

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Blue Angels
Auyán

|  |  |
| --- | --- |
| Tyyppi | 
tepui |
| Sijainti | 
Guyanan ylänkö, Bolívar, Venezuela |
| Vuoristo | 
Pacaraima |
| Korkeus merenpinnasta | 
2 450 mView and modify data on Wikidata  |
| Suojelualue | 
Canaiman kansallispuistoView and modify data on Wikidata  |

Kartta

|  |  |
| --- | --- |
| Koordinaatit | 
5° 54′ 01″ P, 62° 32′ 29″ LView and modify data on Wikidata  |

muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa WikidataaTietolaatikon dokumentaatioNäytä Wikidatasta tulevat arvot

**Auyán** (tai **Ayan**) on hiekkakivestä koostuva pöytävuori (tepui) eteläisessä Venezuelassa. Auyán on osa vuoristokompleksia, johon kuuluvat myös Druida ja Roraima, ja Auyán sijaitsee noin 400 km koilliseen Druidalta ja 240 km luoteeseen Roraimalta. Auyánin korkeus on noin 2400 metriä.

Auyánin laella kasvaa runsaasti endeemisiä kasvilajeja. Laelta saavat alkunsa myös Angelin putoukset, ja alue on osa Canaiman kansallispuistoa.*lähde?*

Lähteet
-------

1. 1 2  Gleason, H. A. & Killip, E. P.: The Flora of Mount Auyan-Tepui, Venezuela.  *Brittonia*, lokakuu 1939, 3. vsk, nro 2, s. 141–204. doi:10.2307/2804811.   (englanniksi)

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Auyán**.
***Supernatural*** on latinorock-yhtye Santanan kahdeksastoista studioalbumi. Levy-yhtiö Arista Records julkaisi sen 15. kesäkuuta 1999. Alun perin Columbia Recordsille levyttänyt Carlos Santana aloitti yhteistyön Aristan A&R-päällikkö Pete Ganbargin kanssa 1990-luvun loppupuoliskolla. Santana halusi suuntautua musiikissaan popimpaan radioystävälliseen suuntaan ja teki tällä albumilla yhteistyötä tunnettujen artistien Eric Claptonin, Rob Thomasin, Eagle-Eye Cherryn, Lauryn Hillin, Dave Matthewsin, Manán, KC Porterin ja CeeLo Greenin kanssa.

Supernatural oli kaupallisesti suurmenestys sekä Yhdysvalloissa että muualla. Se nousi listaykköseksi useissa maassa ja oli Yhdysvalloissa albumilistan kärjessä 12 viikkoa myyden 15-kertaisesti platinaa. Ensimmäinen single, Matchbox Twenty -laulajan Rob Thomasin kanssa tehty "Smooth" oli Yhdysvalloissa Billboard Hot 100 -listan ykkösenä 12 viikkoa. Vuonna 2002 mennessä se oli pisimpään tuon listan kymmenen kärjessä (30 viikkoa) viipynyt single. Seuraava single "Maria Maria oli ykkösenä 10 viikkoa.

Supernatural on Santanan myydyin levy, musiikkihistorian myydyin latinalaisamerikkalaisen artistin levy sekä yksi kaikkien aikojen myydyimmistä albumeista. Sitä on myyty arviolta ainakin noin 26 miljoonaa kappaletta maailmanlaajuisesti.

Lähteet
-------

1. ↑  Complete discography *Santanan kotisivut*. Santana Management. Viitattu 2.8.2022.
2. ↑  Supernatural Santana *Santanan kotisivut*. Santana Management. Viitattu 2.8.2022.
3. ↑  Gold&Platinum RIAA. Viitattu 2.8.2022.
4. ↑  ‘Smooth’ Ranked As No. 1 Song Of Rock Era *Billboard*.  25.12.2002. Viitattu 2.8.2022.
5. ↑  Andrew Unterberger: It’s Time for ‘Maria Maria’ to Replace ‘Smooth’ As the Santana Meme Song  16.6.2017. Billboard. Viitattu 2.8.2022.
6. ↑  Best-selling album by a Latin artist Guinness World Records Limited. Viitattu 2.8.2022.
7. ↑  Santana albums and songs sales  5.8.2020. ChartMasters. Viitattu 2.8.2022.
**Sallajoki** (ven. Саллайоки, *Sallajoki*), yläjuoksulla nimenä myös **Sallanlatva** (ven. Салланлатва, *Sallanlatva*), on joki pääosin Murmanskin alueella Venäjällä. Joki kuuluu Kemijoen vesistöön, jonka valuma-alueesta pääosa Suomessa, ja joka laskee Perämereen Suomessa, mutta pieni osa latvavesistä Venäjän puolella. 

Sallajoki on Kemijoen sivujoen Tenniöjoen sivujoen Kuolajoen suurin Venäjän puolella oleva sivujoki. Suomen puolella Kuolajoen suurin sivujoki on Naruskajoki Sallassa.

Joki laskee Kuolajokeen kaakosta vajaan kymmenen kilometrin päässä Suomen ja Venäjän rajasta. Joen valuma-alueen pinta-ala on noin 280 km².

Joki sijaitsee kokonaan Suomen toisen maailmansodan jälkeen Neuvostoliitolle luovuttamalla Sallan–Kuusamon alueella. Joen suulla sijaitsi alueluovutuksiin asti Sallan kirkonkylänä ollut Sallansuu.

Kemijoen vesistö on myös Venäjällä Vienan Karjalassa. Vienan Kemijoki laskee Vienamereen Venäjällä, ja sen vesistöalueesta pääosa on Venäjän puolella. Etelämäpnä Suomen ja Venäjän rajalla Kuusamossa on joitakin Vienan Kemijoen latvavesiä.

Lähteet
-------

1. ↑  *Aino. Suuri Suomen kartasto*, s. 266-267. Helsinki: Genimap, 2005. ISBN 951-593-963-1.
2. ↑  Value - Valuma-alueen rajaustyökalu Suomen ympäristökeskus. Viitattu 2.11.2019.
3. ↑  Elo, Tiina & Seppälä, Sirkka-Liisa: *Raivaajien ja rakentajien Salla. Sallan kulttuuriympäristöohjelma*, s. 42-44.. Suomen ympäristö 31 / 2012. Ympäristöministeriö ja Lapin elinkeino-, liikenne- ja ympäristökeskus, 2012. ISBN 978-952-11-4066-2 (pdf). Lataussivun osoite (pdf) (viitattu 1.11.2019).
**Salla Karhu** (s. 9. huhtikuuta 1994 Orivesi) on suomalainen maajoukkuetason lentopalloilija. Hänen peliroolinsa on yleispelaaja. Hänen pituutensa on 178 cm. Erityisesti vastaanottajana hän on saanut arvostusta.

Salla Karhun kasvattajaseurana Suomessa sarjatasolla oli Oriveden Ponnistus. Aikuisten mestaruussarjassa hän pelasi ensi kerran Hämeenlinnan Pallokerhossa kaudella 2013–2014. Siitä hän siirtyi LP Kangasalaan seuraavaksi kaudeksi, ja seura saavutti hopeaa. Hän palasi jälleen kaudeksi 2015–2016 Orivedelle kasvattajaseuraansa, joka saavutti pronssia samoin kuin seuraavanakin vuonna. Sitten oli vuorossa jälleen HPK, joka voitti kultaa 2018. Kaudeksi 2018–2019 Karhu siirtyi Ranskaan Quimperin joukkueeseen muun muassa libero Saana Koljosen seuraksi ja jatkoi maajoukkueessa. Kesken kauden Karhu palasi Suomeen ja Hämeenlinnan Lentopallokerhoon (entinen HPK). Kaudeksi 2019–2020 hän solmi sopimuksen pihtiputaalaisen LiigaPlokin kanssa. Joulukuussa 2019 hänen kautensa keskeytyi akillesjänteen katkeamiseen. Huhtikuussa 2020 hän teki seuraavalle kaudelle sopimuksen LP Kangasalan kanssa.

Karhu on pelannut maajoukkueessa 75 maaottelua vuoden 2019 loppuun mennessä. Kauden 2021-22 hän pelasi Unkarissa Békéscsabai Röplabda SE:ssa.

Salla Karhu kertoo valinneensa lentopallon, koska kokee, ettei pärjännyt jääkiekossa.

Lähteet
-------

1. ↑
2. ↑  Kalle Uotila: Salla Karhu palaa OrPoon *Oriveden Sanomat*.  23.4.2015.  Arkistoitu 11.10.2018. Viitattu 10.10.2018.
3. ↑  Jonne Niemeläinen: Salla Karhu siirtyy pelaamaan Ranskaan *YLE Urheilu*.  5.6.2018. Viitattu 10.10.2018.
4. ↑  Maajoukkuepelaaja Salla Karhu on tyytyväinen lähtöpäätökseen: "En ollut enää itsevarma itseni" *Lentopallo.info*.  12.2.2019. Viitattu 23.4.2019.
5. ↑  Maajoukkuelentopalloilija Salla Karhu LiigaPlokiin - "Mielestäni se on mielenkiintoisin joukkue"  30.4.2019. Yle. Viitattu 30.4.2019.
6. ↑  Arkko, Simo: LP Kangasala täyttyy maajoukkuepelaajista – Salla Karhu uutena mukaan  29.4.2020. Yle. Viitattu 29.4.2020.
7. ↑  Naisten A-maaottelutilasto (pdf)  6.4.2020. Suomen Lentopalloliitto. Viitattu 29.4.2020.
8. ↑  Salla Karhu *women.volleybox.net*.  2022. Viitattu 25.4.2022.
9. ↑
J. E. Lindh: Jonas Litonius

**Jonas Litonius** (28. maaliskuuta tai 27. elokuuta 1810 Lieto – 31. toukokuuta 1864 Helsinki) oli suomalainen Helsingissä toiminut verhoilijamestari ja huonekalutehtailija.

Litonius syntyi kirjuri Samuel Litoniukselle (1760–1820) ja suntiontytär Elisabeth Simonintyttärelle (1777–1827) Liedossa. Hänen isänsä oli opiskellut teologiaa Turun akatemiassa. Litonius avioitui vuonna 1847 Lovisa Grahnin (1807–1867) kanssa. Heille syntyi kaksi lasta: Frans Ludvig (1841–1894) ja Oscar Wilhelm Litonius (1848–1851).

Litonius muutti 14-vuotiaana Liedosta Turkuun ja pääsi oltermanni Mårten Wickströmin oppiin. Hän sai kisällinkirjan vuonna 1931 ja siirtyi verhoilijanoppiin ensin Tukholmaan ja sitten Pietariin. Hän oli siten valmis satulasepänkisälli saapuessaan Helsinkiin syksyllä vuonna 1833. Litonius oli aluksi kahden vuoden ajan satulaseppämestari J. Ekmanin palveluksessa Helsingissä, ja sai vuonna 1835 maistraatilta luvan verhoilijamestarin toimeen. Maistraatin konsultoimien satulaseppien ammattikunnan edustajien mielestä verhoilijat eivät olisi tarvinneet omaa ammattikuntaa, mutta maistraatti oli eri mieltä. Litoniuksesta tuli Helsingin ensimmäinen verhoilijamestari, ja hän vannoi porvarivalan vuonna 1836.

Koska Litonius oli Helsingin ainoa verhoilijamestari, hän sai runsaasti tilauksia. Hän menestyi verhoilijana niin hyvin, että saattoi vuonna 1840 perustaa myös huonekalutehtaan. Helsingin ainoa huonekalutehdas Joseph Öhrnbergin tehdas oli lopettanut juuri edellisenä vuonna, joten Litoniuksen tehdas oli ainoa toimija myös puisten huonekalujen valmistuksessa. Kilpailijoiden ilmaannuttuakin Litoniuksen tehdas oli bruttotuotannoltaan selvästi suurin.

15. marraskuuta 1845 Litonius osti Kluuvinlahden rannalta 6205 neliökyynärän kokoisen, osittain kallioperäisen tontin 1063 hopearuplalla. Hinta oli verrattain korkea, sillä sitä nostivat korkea maapohja sekä oma kaivo. Hän alkoi heti rakennuttaa tontille rakennusta, joka valmistui joulukuussa 1847. Talo otettiin käyttöön 3. joulukuuta 1847, muutama tunti Litoniuksen ja tämän puolison Lovisa Grahnin häiden jälkeen. Talo sai myöhemmin nimen Domus Litonii.

Litonius valittiin vuonna 1850 Helsingin kaupunginvanhimpien joukkoon, tehtävään johon kuului kaupunkilaisten edustaminen muun muassa arvovaltaisten vieraiden, kuten keisarin, vieraillessa. Heikentyneen terveydentilansa vuoksi hän luopui huonekalujen valmistamisesta vuonna 1858 ja keskittyi sen jälkeen ainoastaan vaativiin sisustus- ja koristelutöihin. Kun Venäjän keisari Aleksanteri II vieraili Helsingissä avaamassa vuoden 1863 valtiopäivät, huolehti Litonius keisarillisen palatsin, Nikolainkirkon ja valtiopäivätanssiaisten pitopaikkana käytetyn Helsingin uuden rautatieaseman salin koristeluista.

Litonius kuoli vuonna 1864. Hänet on haudattu Hietaniemen vanhalle hautausmaalle.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6  Putkonen, Lauri: *Domus Litonii 1847–1997*. Marie-Louis Litonius, Pär Silén, 1997. ISBN 952-90-9325-X.
2. 1 2  Jonas Litoniuksen hautakivi, Hietaniemen vanha hautausmaa, Helsinki[vanhentunut linkki]
3. 1 2 3  Järvenpää, Eeva: Kuusi sukupolvea samassa kodissa keskellä Helsinkiä *Helsingin Sanomat*.  27.5.2006.
**Esa Mäntymaa** (s. 9. tammikuuta 1961 Nurmo) on uransa lopettanut suomalainen pesäpalloilija. Vuosina 1977–1993 Mäntymaa pelasi pesäpallon SM-sarjassa ja Superpesiksessä Nurmon Jymyn ja Seinäjoen Maila-Jussien joukkueissa. Mäntymaa valittiin pelaajaurallaan kahdesti Itä–Länsi-otteluun ja viidesti Liitto–Lehdistö-otteluun.

Ura
---

### Juniorivuodet

Mäntymaa vietti lapsuutensa Nurmon Viitalankylällä, jossa pesäpallo kuului tiiviisti päivittäiseen elämään. Ensimmäinen merkittävämpi tapahtuma lajin parissa oli Tampereen suurkilpailut 1971, jossa joukkueen valitsijana toimi Pentti Yli-Torala. Mäntymaa pelasi Nurmon Jymyn eri ikäluokissa vuodesta 1973 vuoteen 1979 asti.

### Aktiiviura

Mäntymaa pelasi ensimmäisen ottelun SM-sarjassa vuonna 1977. Tuolloin 16-vuotias Mäntymaa nousi mukaan kokoonpanoon ja pelasi ensimmäisen SM-sarjaottelunsa 21. elokuuta 1977 Hyvinkään Tahkoa vastaan 2-vahtina. Myöhemmin pelipaikka vakiintui koppariksi.

Kauden 1980 jälkeen Mäntymaa siirtyi Seinäjoen Maila-Jusseihin. Tuttu pelipaikka takakentällä oli kuitenkin kovan työn takana Veijo Parhialaa ja Jari Karjanlahtea vastaan. Ensimmäiset vuodet SMJ:ssa menivätkin pääasiassa polttolinjassa. Kaudesta 1983 lähtien pelipaikka vakiintui kuitenkin tutusti taakse.

Mäntymaa oli isossa roolissa SMJ:n rungossa kaudesta 1983 eteenpäin. Mauri Pyhälahti ja Markku Haapasalmi vaihtoivat seuraa ja uusi runko kasaantui erityisesti Mäntymaan, Timo Heimosen ja Ari Rinta-Rahkon ympärille. Kauden päätteeksi uudistunut joukkue nousikin pelaamaan Suomen mestaruudesta ja voitti SM-kultaa kahdeksan vuoden tauon jälkeen.

Kausi 1984 alkoi Mäntymaan osalta alkoi lupaavasti. Viiden pelatun ottelukierroksen jälkeen Mäntymaa johti niin etenijä- kuin kärkilyöntitilastoa ja oli lyöjätilaston kolmantena. Kausi päättyi kuitenkin ennenaikaisesti Vimpelissä, kun Mäntymaan nivelside rikkoitui omaa pelaajaa väistäessä. Kaudelle 1985 Mäntymaa teki paluun tavoitteenaan etenijätilaston voitto. Samana vuonna myös joukkueen tavoite on Suomen mestaruudessa. Alkukauden joukkueen peli takerteli erityisesti kotikentällä, mutta lpoppusarjaan tultaessa peli löysi uomansa ja Suomen mestaruus suuntasi jälleen Seinäjoelle.

1990-luvulla SMJ:n kirkkaimmat menestysvuodet olivat takana päin. Aktiivinen pesäpalloura päättyi lopulta työ- ja perhe-elämään keskittymisen johdosta kauden 1993 jälkeen.

Saavutukset
-----------

### Pelaajana

* 3 SM-kultaa: 1983, 1985, 1987
* 2 SM-hopeaa: 1982, 1988
* 2 SM-pronssia: 1981, 1990
* 1 Suomen Cupin voitto: 1978
* 2 Itä–Länsi-ottelua: 1986, 1987
* 5 Liitto–Lehdistö-ottelua: 1984, 1987, 1988, 1989, 1990
* Pesäpallon etenijäkuningas: 1987

Lähteet
-------

1. ↑  Pelaajakortti: Mäntymaa, Esa .xcl Suomen Pesäpalloliitto ry.  Arkistoitu 1.4.2018. Viitattu 1.4.2018.
2. 1 2 3 4 5 6 7  Pelaajahistoria: Mäntymaa, Esa JymyJussit Oy.  Arkistoitu 1.4.2018. Viitattu 1.4.2018.
3. 1 2 3  Pesäpallon SM-mitalistit Pesäpalloliitto.  Arkistoitu 2.7.2018. Viitattu 14.4.2018.
4. ↑  Itä-Länsi-pelaajat joukkueittain, miehet Rasilainen, Matti. Viitattu 23.4.2018.
5. ↑  Parhaat etenijät kausittain Pesäpalloliitto.  Arkistoitu 17.8.2018. Viitattu 13.4.2018.
**Jonas Matinpoika Raumannus** (26. lokakuuta 1608 Rauma – 1683 Uusikirkko Tl) oli suomalainen pappi ja kirjailija.

Raumannuksen vanhemmat olivat kirkkoherra Matti Sigfridinpoika Brücher (Brygger) ja Kristiina Matintytär ja puolisot vuodesta 1639 Elisabeth Belter (k. 1656) ja vuodesta 1657 Margareeta Laurintytär (k. 1671). Piispa Karl Fredrik Mennander oli Raumannuksen pojan Antin pojanpoika. Raumannus tuli Turun lukion notaariksi 1632 ja kollegaksi 1633, papiksi hänet vihittiin 1634. Raumannus oli Uudenkirkon kappalainen 1640-luvun alusta vuoteen 1675. Hän kirjoitti raamatunkäännöskomitan jäsenenä puhtaaksi vuoden 1642 Raamatun ja lisäsi siihen hakemiston. Hänen toimittamanaan ilmestyi vuosina 1646–1647 *Manuale finnonicus, Se on: Muutamat tarvittava ia aina käsillä pidettävät Suomenkieliset Kirjat*. Siihen oli koottu muun muassa kalenteri, virsikirja, evankeliumikirja, katekismus, rukouskirja ja osia kirkkokäsikirjasta. Raumannuksen suomentamaksi mainitaan myös maanlaki, joka kuitenkin hävisi Turun palossa 1827.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Blomstedt, Kaarlo, ym. (toim.): *Kansallinen elämäkerrasto, IV osa: Malmström, K. R.–R.*, s. 453–454. Porvoo: WSOY, 1932.
2. ↑  Otavan Iso tietosanakirja, Otava 1966, osa 7, palsta 310


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)
* Ruotsi

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Kansallisbiografia
* Biografiasampo

 |

 |
**Esa Olavi Pietikäinen** (s. 8. huhtikuuta 1938 Kolari) on suomalainen everstiluutnantti, joka toimi Lapin jääkäripataljoonan komentajana.

Pietikäisen vanhemmat olivat hovioikeuden auskultantti Olavi Pietikäinen ja Aino Pekkala. Hänen puolisonsa vuodesta 1959 on Ritva Kauppi.

Pietikäinen tuli ylioppilaaksi Oulun lyseosta 1957 ja suoritti Kadettikoulun 1961. Sotakorkeakoulun hän suoritti 1973. Hän toimi kouluttajana Pohjan prikaatissa 1958–1959 ja 1961–1963 ja vielä komppanianpäällikkönä vuodesta 1966. Osastonjohtaja 1. erillisessä autokomppaniassa Pietikäinen oli vuodesta 1963 ja komppanianpäällikkö vuodesta 1967. YK:n suomalaisen pataljoonan komppanianpäällikkönä Pietikäinen toimi 1969 ja Pohjois-Suomen sotilasläänin esikunnassa toimistoupseerina 1969–1971, toimistopäällikkönä 1975–1977 ja vielä osastopäällikkönä vuodesta 1979. Pohjan prikaatin reservialiupseerikoulua Pietikäinen johti vuodesta 1978 ja Lapin jääkäripataljoonaa vuodesta 1983. Toimittuaan Jääkäriprikaatin esikuntapäällikkönä vuodesta 1984 Pietikäinen erosi vakinaisesta palveluksesta 1985.

Pietikäinen ylennettiin vänrikiksi 1958, luutnantiksi 1961, yliluutnantiksi 1964, kapteeniksi 1967, majuriksi 1973 ja everstiluutnantiksi 1979.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  *Kadettiupseerit 1920–2000*, s. 565. Pietikäinen, Esa Olavi. Helsinki: Kadettikunta ry. Upseeriliitto ry. 2000. ISBN 951-98334-3-9.
**Anita Ermala** (s. 13. helmikuuta 1932 Helsinki) on suomalainen taidegraafikko ja kuvataiteilija.

Ermalan isä oli arkkitehti Onni Ermala. Ermala opiskeli Vapaassa taidekoulussa 1949 sekä Suomen Taideakatemian koulussa vuosina 1950–1959. Hän täydensi opintojaan professori Aukusti Tuhkan kurssiateljeessa 1959–1960. Ermala on kuulunut "Nuoret graafikot" -taiteilijaryhmään. Ermala on osallistunut yhteisnäyttelyihin Brysselissä, Prahassa, Karl-Marx-Stadtissa, Moskovassa, Leningradissa ja Pekingissä. Ermalan töitä on lunastettu Eremitaasin kokoelmiin sekä Ateneumin ja Suomen valtion kokoelmiin.

Ermala avioitui vuonna 1959 Juha Järveläisen kanssa, ja he saivat kaksi poikaa. Ensimmäisen lapsen syntymän jälkeen hän keskittyi lasten kasvatukseen ja opetti pianonsoittoa vuodesta 1976 lähtien lähes kahdenkymmenen vuoden ajan.

Lähteet
-------

1. 1 2  Oravien Aarteita - Grafiikkaa 60-luvun kodissa *Jyväskylän taidemuseon Holvi*. Viitattu 3.3.2017.
2. 1 2  Ermala-Järveläinen (Enroth) Anita Katarina. *Suomen kuvataiteilijat – verkkomatrikkeli*.  Arkistoitu 11.10.2006. Viitattu 3.3.2017.
3. ↑  Mäki, Riitta: Anita Ermala – kuvataiteilija, taidegraafikko *Taidemuseo Eemil*.  2006. Viitattu 15.4.2022.

Aiheesta muualla
----------------

* Anita Ermala *Galleria Kuku*. Viitattu 15.4.2022.
Italian kultamitalijoukkue EM-kilpailuissa 2003.
**Italian naisten vesipallomaajoukkue** edustaa Italiaa vesipallon naisten maajoukkuekilpailuissa. Sitä hallinnoi Italian uimaliitto. Italia on voittanut naisten vesipallossa yhden olympiakullan, kaksi maailmanmestaruutta ja viisi Euroopan-mestaruutta.

Italia ei pelannut Sydneyn olympialaisissa 2000, kun naisten vesipallo oli ensi kertaa mukana olympiaohjelmassa. Ateenan olympialaisissa 2004 Italia voitti kultaa. Se voitti loppuottelussa Kreikan maalein 10–9. Pekingin olympialaisissa 2008 Italia sijoittui kuudenneksi ja Lontoossa 2012 seitsemänneksi. Rio de Janeirossa 2016 joukkue saavutti olympiahopeaa hävittyään loppuottelussa Yhdysvalloille maalein 5–12.

Italia voitti maailmanmestaruuden Perthissä 1998 ja Fukuokassa 2001. Se on saanut MM-hopeaa vuonna 2003 sekä MM-pronssia vuosina 1994 ja 2015.

Italia voitti Euroopan-mestaruuden vuosina 1995, 1997, 1999, 2003 ja 2012. EM-hopeaa sillä on vuosilta 2001 ja 2006 sekä EM-pronssia vuosilta 1991 ja 2016.

Olympiavoittajajoukkue 2004
---------------------------

Francesca Conti, Martina Miceli, Carmela Allucci, Silvia Bosurgi, Elena Gigli, Manuela Zanchi, Tania di Mario, Cinzia Ragusa, Giusy Malato, Alexandra Araujo, Maddalena Musumeci, Melania Grego, Noemi Toth.

Maailmanmestarijoukkue 1998
---------------------------

Carmela Allucci, Alexandra Araujo, Cristina Consoli, Francesca Conti, Antonella di Giacinto, Eleonora Gay, Melania Grego, Stefania Larucci, Giusi Malato, Martina Miceli, Maddalena Musumeci, Monica Vaillant, Milena Virzi.

Maailmanmestarijoukkue 2001
---------------------------

Carmela Allucci, Alexandra Araujo, Silvia Bosurgi, Cristina Consoli, Francesca Conti, Tania di Mario, Melania Grego, Giusi Malato, Martina Miceli, Maddalena Musumeci, Paola Sabbatini, Gabriella Sciolti, Monica Vaillant.

Lähteet
-------

1. ↑  Water Polo - Italy (Women) *TheSports.org*. Viitattu 15.8.2021. (englanniksi)
2. 1 2 3  HistoFINA: Water polo medallists and statistics (pdf) (s. 56)  2019. FINA. Viitattu 15.8.2021. (englanniksi)
3. 1 2  HistoFINA: Water polo medallists and statistics (pdf) (s. 57)  2019. FINA. Viitattu 15.8.2021. (englanniksi)
4. 1 2  Waterpolo / European Championships: Women *Allcompetitions.com*.  2020. Viitattu 15.8.2021. (englanniksi)
5. ↑  Kanerva, Juha & Tikander, Vesa: *Urheilulajien synty*, s. 419–420. Kustannusosakeyhtiö Teos, 2012. ISBN 978-951-851-345-5.
6. 1 2  Siukonen, Markku: *Urheilun vuosikirja 26*, s. 73. Minerva Kustannus Oy, 2005. ISBN 952-5591-08-5.
7. ↑  Tikander, Vesa: *Urheilun vuosikirja 38*, s. 49. Urheilumuseo, 2017. ISBN 978-952-6644-11-0.
8. 1 2  HistoFINA: Water polo medallists and statistics (pdf) (s. 59)  2019. FINA. Viitattu 15.8.2021. (englanniksi)
**Johan Deutsch** (31. maaliskuuta 1707 Laitila – 13. syyskuuta 1774 Hiitola) oli suomalainen kirkkoherra.

Deutschin vanhemmat olivat Laitilan nimismies, katselmuskirjuri Henrik Deutsch (k. 1742) ja Anna Busander. Hän kävi Turun katedraalikoulua ja pääsi ylioppilaaksi Turussa 1724. Turun akatemiassa opiskellut Deutsch siirtyi Venäjälle kuuluneeseen Vanhaan Suomeen ja hänet vihittiin papiksi Viipurin hiippakunnassa 1730.

Deutsch oli Viipurin tuomiokapitulin notaarina vuodesta 1729, Kivennavan kirkkoherrana vuodesta 1732 ja Hiitolan kirkkoherrana vuodesta 1739. Hänestä tuli lääninrovasti 1750 ja Viipurin tuomiokapitulin jäsen 1751. Deutsch halusi parantaa kansanopetusta ja myi seurakuntalaisilleen painattamiaan suomenkielisiä katekismuksia. Tätä toimintaa pidettiin kuitenkin papille sopimattomana ja Deutsch sai tuomion kirjakauppiaan erioikeuksien loukkaamisesta.

Johan Deutsch oli naimisissa 1732–1743 Elisabet Nilsdotterin (k. 1743) kanssa ja vuodesta 1744 Kristina Sofia Dannenbergin (k. 1796) kanssa. Hänen poikiaan olivat vt. tuomari Nils Johan Deutsch (1733–1758), viipurilainen raatimies, konrehtori David Deutsch (1736–1767), kapteeni Karl Henrik Deutsch (1738–1773) ja Hiitolan kirkkoherra Gustaf Fredrik Deutsch (1750–1782).

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Kotivuori, Yrjö: Johan Deutsch. *Ylioppilasmatrikkeli 1640–1852*. Helsingin yliopiston verkkojulkaisu 2005. Luettu 12.11.2016.

Aiheesta muualla
----------------

* Johan Deutschin elämäkerta Kansallisbiografiassa

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Kansallisbiografia
* Biografiasampo
* Ylioppilasmatrikkeli 1640–1852

 |

 |