recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**David Dean Rusk** (9. helmikuuta 1909 Cherokee County Georgia, Yhdysvallat – 20. joulukuuta 1994) oli Yhdysvaltain ulkoministerinä vuosina 1961–1969 presidenttien John F. Kennedy ja Lyndon B. Johnson alaisuudessa.

Rusk toimi uransa alussa muun muassa yliopistonopettajana, kunnes tuli 1946 ulkoministeriöön. Hänet nimitettiin vuonna 1950 apulaisulkoministeriksi, ja hän vaikutti merkittävästi Yhdysvaltojen toimintaan Korean sodassa. Vuonna 1952 hän siirtyi ulkoministeriöstä Rockefeller-säätiön palvelukseen toimien sen johtajana vuosina 1952–1960.

Presidentti John F. Kennedy nimitti Ruskin vuonna 1961 ulkoministerikseen. Hän oli vuonna 1962 mukana neuvottelemassa rauhanomaista ratkaisua Kuuban ohjuskriisiin.

Rusk kannatti sotilaallisia toimia kommunismin leviämisen ehkäisemiseksi, ja hänestä tuli yhdessä puolustusministeri Robert McNamaran kanssa yksi Vietnamin sodan merkittävimmistä tukijoista. Hänen päättäväinen kommunismin vastainen linjansa ilmeni myös siten, että hän vastusti Kiinan kommunistihallinnon tunnustamista Kiinan kansan lailliseksi edustajaksi.

Rusk kuului demokraattiseen puolueeseen, joten hän joutui jättämään ulkoministerin tehtävät republikaani Richard Nixonin tullessa presidentiksi vuonna 1969. 

Ulkoministeriuransa jälkeen Rusk toimi vuosina 1970–1984 kansainvälisen oikeuden professorina Georgian yliopistossa. Vuonna 1977 yliopistoon perustettiin hänen mukaansa nimetty Dean Rusk Center for International Law and Policy.

Teoksia
-------

* *As I Saw It*, omaelämäkerta 1990.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Huovinen, Pentti ja Siikala, Kalervo (toim.): *Maailmanpolitiikan kasvot*, s. 163. Helsinki: Weilin & Göös, 1963.
2. 1 2 3  Biographical Profiles: (David) Dean Rusk, JFK Presidential Library and Museum. Viitattu 25.10.2014.
3. ↑  Dean Rusk, 1909 -1994, University of Georgia. Viitattu 25.10.2014.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Dean Rusk** Wikimedia Commonsissa

Yhdysvaltain ulkoministerit

* Jefferson
* Randolph
* Pickering
* Marshall
* Madison
* Smith
* Monroe
* Adams
* Clay
* Van Buren
* Livingston
* McLane
* Forsyth
* Webster
* Upshur
* Calhoun
* Buchanan
* Clayton
* Webster
* Everett
* Marcy
* Cass
* Black
* Seward
* Washburne
* Fish
* Evarts
* Blaine
* Frelinghuysen
* Bayard
* Blaine
* Foster
* Gresham
* Olney
* Sherman
* Day
* Hay
* Root
* Bacon
* Knox
* Bryan
* Lansing
* Colby
* Hughes
* Kellogg
* Stimson
* Hull
* Stettinius
* Byrnes
* Marshall
* Acheson
* Dulles
* Herter
* Rusk
* Rogers
* Kissinger
* Vance
* Muskie
* Haig
* Shultz
* Baker
* Eagleburger
* Christopher
* Albright
* Powell
* Rice
* Clinton
* Kerry
* Tillerson
* Pompeo
* Blinken


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Italia
* Israel
* Belgia
* Yhdysvallat
* Ruotsi
* Japani
* Tšekki
* Australia
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* NARA
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**Borkou** on yksi Tšadin 22 hallinnollisesta alueesta. Sen pinta-ala on 260 000 neliökilometriä eli suurin Tšadin hallinnollisista alueista. Se sijaitsee maan pohjoisosassa, Saharan kaakkoisreunalla, Tibestivuoristosta etelään ja Ennedin ylängöstä länteen. Alue on enimmäkseen hiekka-aavikkoa ja sen vesistöt laskevat maanalaisesti Tšadjärveen.

Borkoussa oli vuonna 2009 noin 94 000 asukasta. Sen pääkaupunki on Faya-Largeau. Valtaosa väestöstä on nomadisia ja puolinomadisia tedoja, arabeja ja berberejä. He saavat elantonsa viljelemällä keitaissa taateleita, ohraa ja vihanneksia ja kasvattamalla kameleita, aaseja ja vuohia.

Historiallisesti Borkou oli islaminuskoisen Wadain sulttaanikunnan vasallivaltio. Ranska julisti alueen siirtomaakseen 1899 yhteisymmärryksessä englantilaisten kanssa, mutta alisti sen hallintaansa vasta vuosina 1913–14. Tšad itsenäistyi 1960, mutta ranskalaiset lähtivät Borkousta ja sen naapurialueilta vasta 1965, sillä alueella oli vaikea pitää järjestystä. Vuoden 2008 hallintouudistuksessa Borkou irrotettiin entisestä Borkou-Ennedi-Tibestin alueesta itsenäiseksi hallinnolliseksi yksiköksi.

Lähteet
-------

1. 1 2  Thomas Brinkhoff: Chad: Regions (Institut National de la Statistique, des Études Économiques et Démographiques) Citypopulation. Viitattu 4.11.2014. (englanniksi)
2. 1 2 3 4 5  Borkou *Encyclopædia Britannica*. Viitattu 4.11.2014.
3. ↑  Borkou-Ennedi-Tibesti (BET) *Encyclopædia Britannica*. Viitattu 4.11.2014.

Tšad Tšadin alueet
Barh el Gazel • Batha • Borkou • Chari-Baguirmi • Ennedi • Guéra • Hadjer-Lamis • Kanem • Lac • Logone Occidental • Logone Oriental   
 Mandoul • Mayo-Kebbi Est • Mayo-Kebbi Ouest • Moyen-Chari • Ouaddaï • Salamat • Sila • Tandjilé • Tibesti • Wadi Fira

Pääkaupunki N’Djamena on oma alueensa.
Tevatron ilmasta nähtynä.
**Tevatron** oli Yhdysvaltain Fermilabissa vuosina 1983-2011 toiminut synkrotroni-tyyppinen hiukkaskiihdytin. Ainoastaan Cernin Large Hadron Collider on suurienergisempi hiukkaskiihdytin.

Tevatronin rengasradan pituus oli 6,28 km, ja siinä voitiin kiihdyttää protoneja ja antiprotoneja aina 1 TeV energioihin, mistä kiihdytin sai nimensä (*Tera-electronvolt accelerator*). Tevatron maksoi 120 miljoonaa dollaria ja valmistui 1983. Siihen tehtiin sen toimintavuosina useita huomattavia laajennuksia ja parannuksia.

Merkittävin Tevatronilla tehty tieteellinen saavutus oli t-kvarkin löytäminen 1995.

Tevatronin toiminta lopetettiin 30. syyskuuta 2011, osittain budjettileikkausten takia, mutta myös siksi, että huomattavasti suurienergisemmän LHC:n valmistuminen teki sen vanhentuneeksi. Tevatronin päärengasta on suunniteltu jälleenkäytettäväksi tulevissa kokeissa, kun taas kiihdytinlaitteiston osia voidaan käyttää muissa hiukkaskiihdyttimissä.

Lähteet
-------

1. 1 2  Wisniewski, Rhianna: The Tevatron's proud legacy *Symmetry Magazine*. Fermilab/SLAC. Viitattu 27.3.2021. (englanniksi)
2. ↑  Fermilab collider experiments discover rare single top quark (html) *fnal.gov*.  (englanniksi)
3. ↑  Kuntz, Tom: Staff and Users Celebrated the Tevatron's Last Beam - September 30 *Fermilab Today*.  3.10.2011. Fermilab. Viitattu 27.3.2021. (englanniksi)
4. ↑  Alpert, Mark: Future of Top U.S. Particle Physics Lab in Jeopardy *Scientific American*.  22.1.2008. Viitattu 27.3.2021. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Tevatron** Wikimedia Commonsissa
AS-202:n laukaisu
**AS-202** oli Apollo-avaruusohjelmaan kuulunut Saturn IB -kantoraketin ja komento- ja huoltomoduulin (*CSM*) miehittämätön testilento.

AS-202 oli Saturn IB:n toinen testilento. Sen tarkoituksena oli testata rakettia enemmän kuin AS-201 -lennolla antamalla lennon kestää kauemmin ja lentää korkeammalle. Tarkoituksena oli myös testata komento- ja huoltomoduulia (sarjanumero *CSM-011*). CSM-011 oli periaatteessa tuotantomalli, joka oli valmis kuljettamaan miehistön. Tosin siitä puuttui miehistön makuusijat ja muutamia näyttöjä, jotka olivat myöhemmissä lopullisissa malleissa.

Laukaisu tapahtui 25. elokuuta 1966 kello 17.15.32 UTC Kennedyn avaruuskeskuksesta. Lento kesti tunnin, 32 minuuttia ja 2 sekuntia saavuttaen 1 128,6 kilometrin korkeuden. Laskeutuminen tapahtui kello 18.48.34 UTC 370 kilometriä suunnitellusta paikasta. Lentotukialus USS *Hornetilta* kesti 8 tuntia 30 minuuttia saavuttaakseen kapselin.

Apollo-ohjelma

|  |  |
| --- | --- |
| Miehittämättömät testilennot: | SA-1 - SA-2 - SA-3 - SA-4 - SA-5 - A-101 - A-102 - A-103 - A-104 - A-105 Pad Abort Test-1 - Pad Abort Test-2 - QTV - A-001 - A-002 - A-003 - A-004 - AS-201 - AS-203 - AS-202 - Apollo 4 - Apollo 5 - Apollo 6 |
| Muut | Apollo 1 |
| Miehitetyt lennot: | Apollo 7 - Apollo 8 - Apollo 9 - Apollo 10 - Apollo 11 - Apollo 12 - Apollo 13 - Apollo 14 - Apollo 15 - Apollo 16 - Apollo 17 |
| Peruutetut lennot: | Apollo 18 - Apollo 19 - Apollo 20 |
| Muuta | 

|  |  |
| --- | --- |
|  Alukset | Apollo-avaruusalus - Kuumoduuli |
| Saturn-rakettiperhe | Saturn I - Saturn IB - Saturn V |
|  Muut | Vehicle Assembly Building - Crawler-transporter - Mobile Launcher Platform |

 |
**Teuvo Antero Piela** (15. joulukuuta 1921 Koivisto – 22. heinäkuuta 1988 Tampere) oli suomalainen yritysjohtaja, joka sai kauppaneuvoksen arvonimen.

Pielan vanhemmat olivat liikemies, laivuri Aleksanteri Piela ja Lyyli Pauliina Suutari ja puoliso vuodesta 1947 opettaja Eeva-Maria (Maija) Sofia Kangasperko. Piela kävi kansakoulun ja Kokkolassa kauppakoulun ja valmistui merkonomiksi Turun kauppaopistosta 1946. Hän oli Saariston Osuuskaupan hoitaja vuodesta 1935, Pallo-Paita Oy:n myyntiedustaja Helsingissä vuodesta 1946, Kankama Oy:n, vuodesta 1952 Reima-Pukine Oy ja vuodesta 1977 Reima Oy, myyntiedustaja Kankaanpäässä vuodesta 1947, myyntipäällikkö ja tuotantopäällikkö 1952–1964, apulaisjohtaja 1964–1970, toimitusjohtaja 1970–1979 ja 1980–1982 ja johtokunnan jäsen 1970–1982. Piela oli Kankaanpään kauppalanvaltuuston jäsen 1960–1972 ja kaupunginvaltuuston jäsen 1972–1976. Hänellä oli myös useita liike-elämän ja muita luottamustehtäviä. Sotilasarvoltaan Piela oli reservin yliluutnantti. Hän sai kauppaneuvoksen arvonimen 1978 ja Kankaanpään puolesta -mitalin 1972.

Elokuvakriitikko ja dokumentaristi Mikko Piela on Teuvo Pielan poika.

Lähteet
-------

1. 1 2  Frigren, Pirita: Kauppaneuvos Teuvo Piela (1921–1988). *Suomen talouselämän vaikuttajat* -verkkojulkaisu (maksullinen). 18.12.2013. Suomalaisen Kirjallisuuden Seura. Viitattu 22.11.2022.
2. 1 2  Teuvo Piela *Biografiasampo*. Viitattu 23.11.2022.
3. ↑  Nyt syytä kehittää toiminnan taustaa.  *Uusi Suomi*, 15.12.1981, nro 337, s. 38. Kansalliskirjasto. Viitattu 23.11.2022.
4. ↑  Piela, Mikko: Kylävaara sepittää *Uusi Suomi*.  9.2.2009. Viitattu 23.11.2022.
**Toipumisorientaatiossa** (*recovery*) on kyse kansalaisoikeuksista, mielekkäästä elämästä, osallisuudesta ja kanssakulkijuudesta. Se on ajattelun ja toiminnan viitekehys, jossa painottuvat voimavarat, osallisuus, toivo, merkityksellisyys ja positiivinen mielenterveys.

Lähestymistavan tavoitteena on tukea ihmistä saavuttamaan ja ylläpitämään itselle merkityksellistä ja tyydyttävää elämää sairauden oireista tai toimintakyvyn puutteista huolimatta. Suomen sosiaalipsykiatristen yhteisöjen keskusliitto on määritellyt neljä toipumisorientaation keskeistä elementtiä. Ne ovat toivo, osallisuus, toimijuus ja kohtaaminen.

Palveluita käyttävät ihmiset otetaan mukaan palveluiden kehittämiseen, arviointiin ja niiden järjestämiseen. Tämä voi tapahtua esim. siten, että johtoryhmiin ja kehittämistyöryhmiin otetaan mukaan palvelunkäyttäjiä tai uudistetaan yhteisökokouksien käytäntöjä. Toinen käytännön toimi on asiakas-, hoito- tai palvelusuunnitelman uudistaminen siten, että se aidosti on palvelunkäyttäjän suunnitelma, joka nostaa esiin hänen omat tavoitteensa ja toiveensa. Suunnitelmassa korostuu palvelunkäyttäjän oma vastuu sekä hänen vahvuutensa ja voimavaransa. Kolmas konkreettinen käytännön esimerkki on vertaistuen ja kokemustiedon hyödyntäminen. Vertaistuki ja kokemuksellinen tieto tuovat toivoa toipumisesta. Vertaistuki voi toteutua esim. ryhmissä tai tukihenkilötoiminnan kautta. Kokemustietoa voidaan hyödyntää vaikkapa palkkaamalla kokemusasiantuntijoita työskentelemään erilaisissa tehtävissä riippuvuus- ja mielenterveystyössä.

Lähteet
-------

1. ↑  Mitä toipumisorientaatio tarkoittaa mielenterveystyössä? *www.duodecimlehti.fi*. Viitattu 1.2.2022.
2. ↑  Toipumisorientaatio riippuvuus- ja mielenterveystyössä *Päihdelinkki.fi*.  19.12.2019. Viitattu 1.2.2022.
**Soumpi** on maalaiskunta ja sen keskuskylä Timbuktun alueen Niafunkén piirissä Malissa. Se sijaitsee Nigerjoen samannimisen tulvajärven rannalla 35 kilometriä Niafunkésta lounaaseen. Kunnassa on 16 600 asukasta (vuonna 2009).

Soumpin kunnan pinta-ala on arviolta 1505 neliökilometriä. Se rajoittuu idässä Niafunkén piirin Soboundoun ja lännessä Dianken, pohjoisessa Goundamin piirin Tilemsin ja Gargandon sekä etelässä Moptin alueen Youwaroun piirin Youwaroun kuntiin. Seutu kuuluu Sahelin vyöhykkeeseen. Alueella virtaavat Nigerin ajoittain kuivuvat sivuhaarat Pochioko, Binnga, Sirou ja Dankoro.

Kuntaan kuuluu 22 kylää ja paimentolaisryhmää. Asukkaat ovat songhaita, fulbeja, bambaroita, sarakoleja ja tuaregeja.

Paikallisia elinkeinoja ovat maanviljely, karjanhoito, kalastus, käsityöammatit ja kaupankäynti. Tärkeimmät viljelykasvit ovat riisi, hirssi ja durra. Kotieläimiä ovat naudat, vuohet, lampaat, aasit, kamelit, hevoset ja siipikarja. Kauppaa käydään Soumpin, Darin ja Attaran kylien sekä lähikuntien toreilla.

Kunnasta on kuivana aikana tieyhteydet Niafunkéen ja Léréen. Tulva-aikaan liikennöinti on vaikeaa. Palveluihin kuuluu joukko kouluja ja kolme terveysasemaa.

Lähteet
-------

1. ↑  Resultats Provisoires RGPH 2009 (Région de Tombouctou) *instat.gov.ml*.  Arkistoitu 22.7.2011. Viitattu 14.9.2014. (ranskaksi)
2. 1 2  Schéma Directeur de Lutte Contre l’Ensablement dans le Nord du Mali (6ème et 7ème Régions): Monographie de la Commune de Soumpi *environnement.gov.ml*.  2004.  Arkistoitu 22.7.2011. Viitattu 14.9.2014. (ranskaksi)
3. ↑  Les communes de la Région de Tombouctou *matcl.gov.ml*.  Arkistoitu 9.3.2012. Viitattu 14.9.2014. (ranskaksi)
4. 1 2  Plan de Securite Alimentaire: Commune Rurale de Soumpi 2006–2010 *fsg.afre.msu.edu*.  Arkistoitu 3.7.2013. Viitattu 14.9.2014. (ranskaksi)
Théophile Hamel, omakuva
**Théophile Hamel** (8. marraskuuta 1817 – 23. joulukuuta 1870) oli kanadalainen taidemaalari. Hän oli Antoine Plamondonin oppipoikana Québecissä 16–22-vuotiaana. Tämän jälkeen hän matkusti Eurooppaan, jossa hän opiskeli Roomassa. Hän avasi oman studionsa palattuaan Québeciin vuonna 1846. Seuraavana vuonna hän muutti kahdeksi ja puoleksi vuodeksi Montrealiin ennen asettumistaan vakituisesti Québeciin.

Hamel ansioitui muotokuvamaalarina, joka teki muun muassa kanadalaisten poliitikkojen virallisia muotokuvia.

Lähteet
-------

1. 1 2  The Canadian Encyclopedia: Théophile Hamel

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Théophile Hamel** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Yhdysvallat
* Vatikaani

 |
|  |
| Taiteenala | 
* National Gallery of Canada
* RKD Artists
* ULAN

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* IdRef

 |

 |
**Potamós** (kreik. Ποταμός) on Kreikan kylä, joka sijaitsee Antikytheran saarella. Se kuuluu hallinnollisesti Kytheran kuntaan, Saarten alueyksikköön ja Attikan alueeseen. Potamós on Antikytheran pääkylä ja satama. Kylän väkiluku on 34 (vuonna 2011).

Potamóksen kylää.
Potamóksen kylä, suomeksi "Joki", sijaitsee Antikytheran pohjoisrannikolla luonnonsatamalahden pohjukassa. Kylän kirkot on omistettu Neitsyt Marian temppeliintuomiselle ja Pyhälle Dionysiokselle (*Eisódia tis Theotókou kai Ágios Dionýsios*), Pyhälle Kharalampokselle (*Ágios Charálampos*) sekä Pyhälle Nikolaokselle (*Ágios Nikólaos*). Kylän koillispuolella Kástrossa on saaren hellenistisen kauden kaupungin Aigilian arkeologinen kohde. Sen satamana toimi pieni Xiropótamoksen lahti.

Aiemmin kylä kuului muun Antikytheran saaren tavoin Antikytheran kuntaan ja vuodesta 2011 lähtien Kytheran kunnan Antikytheran kunnallisyksikköön.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Απογραφή Πληθυσμού - Κατοικιών 2011. Väestönlaskennan tulokset (XLS)  2011. The Hellenic Statistical Authority (Kreikan tilastokeskus ELSTAT).  Arkistoitu 16.10.2015. Viitattu 1.9.2014. (kreikaksi)
2. ↑  Πεζοπορία στα Αντικύθηρα *TopoGuide.gr*. Viitattu 6.9.2021.
3. 1 2 3  Αντικύθηρα *Kythira.info*. Viitattu 6.9.2021.
4. ↑  Αντικύθηρα. Ιστορία και Αρχαιότητες24 *Αρχαιολογία & Τέχνες*. Viitattu 6.9.2021.
**Gheorghe Berceanu** (28. joulukuuta 1949 – 30. elokuuta 2022) oli romanialainen kreikkalais-roomalaisen tyylin painija.

Berceanu voitti painoluokassaan 48-kiloisissa olympiakultaa 1972 Münchenin olympialaisissa, missä hän kohtasi loppuottelussa iranilaisen Rahim Aliabadin. Neljä vuotta myöhemmin 1976 Montrealin olympialaisissa hän saavutti hopeaa hävittyään finaalissa Neuvostoliiton Aleksei Šumakoville.

Berceanu voitti lisäksi kaksi maailmanmestaruutta: 1969 Mar del Platasta ja 1970 Edmontonista, sekä kaksi Euroopan-mestaruutta: 1970 Berliinistä ja 1973 Helsingistä. 1975 Minskin MM-kisoissa hän jäi hopealle. Vuonna 1968 Berceanu voitti Balkanin kisoissa kultamitalin 52 kilogramman painoluokassa. Berceanu lopetti uransa Montrealin olympialaisiin.

Lähteet
-------

* Gheorghe Berceanu FILA:n tietokannassa
* Romanian painiliiton sivut[vanhentunut linkki]

### Viitteet

1. ↑  Doliu în sportul românesc. A murit Gheorghe Berceanu, campion olimpic la lupte greco-romane *digisport.ro*. Viitattu 30.8.2022.


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa

 |

 |
**United States Marshals Service**, lyhyemmin **U.S. Marshals** tai **USMS**, suomeksi **liittovaltion sheriffi** on oikeusministeriön alainen liittovaltion lakia Yhdysvalloissa valvova virasto. Se perustettiin 24. syyskuuta 1789 ja on siten vanhin liittovaltion lakia valvova virasto Yhdysvalloissa. Sen päämaja sijaitsee Arlingtonissa, Virginian osavaltiossa.

Aseistus
--------

U.S. Marshal suojaa toista M4-karbiinilla.
USMS:n työntekijät kantavat ensisijaisena aseenaan Glock 22-, 23- tai 27 -pistoolia. He voivat myös kantaa toista asetta, mikäli kokevat sen tarpeelliseksi. Lisäksi he saavat tarvittaessa käyttöönsä puoliautomaattisen AR-15-kiväärin ja 12-kaliiperisen haulikon. USMS:n erikoisjoukot käyttävät hiljennettyä 9 mm versiota Coltin M16-kivääristä tai MP5-konepistooleja sekä erilaisia revolvereja, tarkkuuskivääreitä ja rynnäkkökivääreitä.

Kuolemantapaukset
-----------------

Yli 200 USMS:n työntekijää on kuollut virantoimituksessa. Ensimmäinen työtehtävissä kuollut liittovaltion sheriffi ja samalla Yhdysvaltain ensimmäinen työtehtävissä kuollut liittovaltion poliisivirkamies oli Robert Forsyth, jota ammuttiin 11. tammikuuta 1794.

Katso myös
----------

* ATF
* FBI
* DEA

Lähteet
-------

1. ↑  Records of the U.S. Marshals Service *archives.gov*. Viitattu 6.7.2010. (englanniksi)
2. ↑  Marshal Robert Forsyth *United States Department of Justice*. Viitattu 9.7.2010. (englanniksi)
3. ↑  Constable Darius Quimby *odmp.org*. Viitattu 9.7.2010. (englanniksi)
Stuart Armstrong lokakuussa 2019.
**Stuart Armstrong** (s. 30. maaliskuuta 1992 Inverness) on skotlantilainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja. Hän edustaa Englannin Mestaruussarjassa pelaavaa Southamptonia. Hän on pelannut Skotlannin maajoukkueessa vuodesta 2017.

Armstrong aloitti pääsarjauransa Skotlannin Valioliigassa Dundee Unitedin joukkueessa marraskuussa 2010. Hän pelasi seurassa vajaan viiden kauden aikana 127 liigaottelua ja teki niissä 18 maalia. Kaudella 2013–2014 hän teki liigassa kahdeksan maalia, joista yhden vierastasapelissä mestarijoukkue Celticia vastaan, ja Skotlannin cupissa kolme maalia, joista yhden voittoisassa välieräottelussa Rangersia vastaan. Seuraavalla kaudella hän teki liigassa kuusi maalia, joista yksi oli voittomaali kotiottelussa Celticia vastaan. Helmikuussa 2015 hän siirtyikin Celticiin.

Armstrong pelasi Celticissa neljänä kautena 98 liigaottelua ja teki niissä 23 maalia. Celtic voitti jokaisella kaudella mestaruuden ja kahdesti cupin. Kaudella 2016–2017 Armstrong teki liigassa 15 maalia ja oli sarjan maalintekijätilastossa jaetulla neljännellä sijalla, tosin oman joukkueensa tilastossa vasta kolmantena. Tuolla kaudella hän pelasi Mestarien liigassa viisi ottelua ja seuraavalla kaudella neljä.

Kesällä 2018 Armstrong siirtyi englantilaisseura Southamptoniin. Ensimmäisellä kaudellaan hän pelasi Valioliigassa 29 ottelua ja teki niissä kolme maalia. Kaudella 2019–2020 hän teki viisi maalia pelaamissaan 30 liigaottelussa. Seuraavalla kaudella hän pelasi Valioliigassa 33 ottelua ja teki neljä sekä syötti viisi maalia. Kaudella 2021–2022 hän pelasi 25 valioliigaottelua ja teki kaksi maalia. Seuraavalla kaudella hän teki 32 ottelussa kaksi maalia.

Armstrong pelasi Skotlannin alle 19- ja alle 21-vuotiaiden maajoukkueissa. Ensiesiintymisensä Skotlannin A-maajoukkueessa hän teki maaliskuussa 2017 MM-karsintaottelussa Sloveniaa vastaan. Hän pelasi Skotlannin kaikki kolme ottelua vuonna 2021 järjestetyissä EM-kilpailuisa. Hän on tehnyt maalin syyskuussa 2017 MM-karsintaottelussa Liettuaa vastaan, lokakuussa 2019 EM-karsintaottelussa San Marinoa vastaan sekä kaksi maalia kesäkuussa 2022 Kansojen liigan ottelussa Armeniaa vastaan. Heinäkuun 2023 puoliväliin mennessä hän on pelannut 42 maaottelua.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Stuart Armstrong Transfermarkt-sivustolla (englanniksi)

  

Southampton – Englannin Valioliiga
1 McCarthy |
2 Walker-Peters |
3 Maitland-Niles |
4 Lyanco |
6 Ćaleta-Car |
7 Aribo |
8 Ward-Prowse |
9 A. Armstrong |
10 Adams |
13 Caballero |
15 Perraud |
16 Small |
17 S. Armstrong |
18 Mara |
19 Djenepo |
21 Livramento |
22 Salisu |
23 Edozie |
24 Elyounoussi |
27 Diallo |
28 Larios |
31 Bazunu |
32 Walcott |
37 Bella-Kotchap |
45 Lavia |
Manageri Jones
**Stuart Clive Ashen** (s. 16. joulukuuta 1976 Norwich, Iso-Britannia), joka tunnetaan myös käyttäjänimellä **Ashens**, on brittiläinen näyttelijä, koomikko, animaattori sekä tubettaja.

Varhainen elämä
---------------

Ashen on kotoisin Heartsease Estatesta, Norwichista ja kävi Open Academya (silloinen Heartsease High School). Hän työskenteli aiemmin PC Worldissa ja Norwich Unionissa.

Ura
---

Ashen esiintyi ensimmäistä kertaa televisiossa *Charlie Brooker's Screenwipessa* vuonna 2008. Vuonna 2010 hän teki loi oman sarjan *Ashen's Tech Dump* BBC Online Comedy -sivustolle. Ashen julkaisi vuonna 2012 kirjan *Fifty-Thousand Shades of Grey*, joka parodioi eroottista *Fifty Shades of Grey* -romaania. Nimensä mukaisesti kirja sisältää fraasin "Shades of Grey" toistettuna 50 000 kertaa.

Ashen käsikirjoitti ja näytteli elokuvassa *Ashens and the Quest for the GameChild*, joka julkaistiin elokuussa 2013 YouTubessa. Elokuvan 180 000 dollarin budjetista 41 % tuli joukkorahoitussivusto Indiegogon välityksellä. Elokuva julkaistiin myös DVD:lle ja Blu-raylle 14. heinäkuuta 2014.

Tammikuuhun 2016 mennessä Ashen on julkaissut YouTubessa yli 500 videota saavuttaen yli miljoona tilaajaa sekä 240 miljoonaa näyttökertaa.

Lähteet
-------

1. ↑  Boucher, Geoff: Ashens and The Quest For The Game Child *Indiegogo*.  7.4.2013. Viitattu 6.9.2015. (englanniksi)

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.
**Väinö Kristian Ahola** (19. elokuuta 1894 Helsinki – 18. joulukuuta 1965 Helsinki) oli suomalainen metsänhoitaja ja virkamies, joka sai metsäneuvoksen arvonimen.

Henkilöhistoria
---------------

Aholan vanhemmat olivat kalastusaseman hoitaja, vääpeli Kristian Ahola ja Eva Elisabeth Kokkonen ja puoliso 1921–1963 arkistonhoitaja Martta Anna Matilda Allas. Ahola tuli ylioppilaaksi vuonna 1914. Osallistuttuaan Suomen sisällissotaan hän opiskeli metsäalaa, valmistuen metsänhoitajaksi vuoden 1918 lopulla. Metsähallituksen palveluksessa Ahola aloitti vuonna 1919 polttopuutoimiston ylimääräisenä apulaisena. Seuraavana vuonna hänestä tuli Jokioisten kartanon apulaismetsänhoitaja ja vuoden 1930 alkupuolella hoitoalueen aluemetsänhoitaja Viitasaarelle. Hän hoiti samalla myös useaan otteeseen metsänhoidon tarkastajan virkoja, mihin tehtävään hän sai pysyvän nimityksen vuonna 1939. Talvisotaan osallistunut ja siellä haavoittunut Ahola toimi jatkosodassa talousupseerina. Ahola valvoi ja ohjasi metsänhoidon tarkastajan tehtävässään valtion metsäomaisuuden hoitoa. Hän vaikutti metsänhoidollisiin kysymyksiin merkittävästi myös monien lehtikirjoitustensa, julkaisemiensa kirjojen ja radioesiintymistensä kautta. Vuonna 1955 hänen virkanimikkeensä muutettiin ylitarkastajaksi ja vuonna 1959 hän sai ansioistaan metsäneuvoksen arvonimen.

Julkaisuja
----------

* *Taimitarha, sen valmistus, kunnossapito ja hoito*, 1930
* *Näkökohtia tie- ja polkuverkostosta*, 1939
* *Hoitoalueen työohjelman laatiminen*, 1939
* *Metsänviljely*, 1950
* *Mukurapuista*, 1952
* *Valtion metsien nykyiset metsänhoitotyöt*, 1953
* *Langinkoski: välähdyksiä kosken ja sen ympäristön historiasta*, 1962
* *Langinkoski kautta aikojen*, 1964

Lähteet
-------

1. 1 2  Väinö Kristian Ahola *Biografiasampo*. Viitattu 14.5.2022.
2. ↑  Kuolleita. Metsäneuvos Väinö Ahola.  *Uusi Suomi*, 21.12.1965, nro 344, s. 2. Kansalliskirjasto. Viitattu 14.5.2022.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Talousvaikuttajat
* Biografiasampo

 |

 |
*United States Reports* -nidoksia lakikirjastossa.
**United States Reports** on virallinen kokoelma Yhdysvaltain korkeimman oikeuden päätöksiä. Alun perin yhden lakimiehen aloittamaa nidossarjaa julkaisee nykyään maan hallinnon alainen U.S. Government Publishing Office (vuoteen 2014 asti nimeltään Printing Office).

Korkeimman oikeuden päätösten julkaisemisen aloitti philadelphialainen lakimies ja toimittaja Alexander J. Dallas, joka julkaisi ensin yhden nidoksen Pennsylvanian osavaltion tuomioistuimien päätöksiä vuonna 1790. Julkaisua pidetään *United States Reports* -sarjan ensimmäisenä osana, vaikka siinä ei ole korkeimman oikeuden päätöksiä. Vuonna 1791 vasta perustettu korkein oikeus muutti maan silloiseen pääkaupunkiin Philadelphiaan, ja Dallas alkoi julkaista myös sen päätöksiä myyntiin. Resurssipula vaikutti julkaisujen laatuun, ja niitä julkaistiin jopa vasta seitsemän vuotta oikeustapausten jälkeen. Dallasin julkaisemat neljä osaa kattavat tuomioistuimen vuodet 1790–1800. Hänen jälkeensä päätöksiä alkoi julkaista washingtonilaisen oikeusistuimen tuomari William Cranch. Vuonna 1817 kongressi hyväksyi lain, jolla päätösten julkaisijan (*Reporter of Decisions of the Supreme Court of the United States*) asema virallistettiin.

1870-luvulle asti sarjan osat nimettiin niitä julkaisseiden henkilöiden mukaan. Vuonna 1874 Yhdysvaltain hallinto alkoi rahoittaa päätösten julkaisemista, ja vuonna 1921 U.S. Government Printing Office (myöhemmin nimeltään Publishing Office) aloitti sarjan julkaisemisen, kun sitä aikaisemmin olivat julkaisseet yksityiset toimijat. Nykyään oikeusreportterin tehtävänä on valvoa päätösten julkaisua. Vuodesta 2011 lähtien tehtävää on hoitanut Christine Luchok Fallon, joka on tuomioistuimen historian 16. oikeusreportteri ja ensimmäinen nainen virassa. Kirjojen varsinaisen painamistyön hoitavat edelleen yksityiset yritykset.

Osasta 91 lähtien viittaukset oikeuden päätöksiin ovat muotoa "347 U.S. 483 (1954)", jossa 347 on osan numero, 483 sivunumero ja 1954 vuosiluku. Vanhemmat viittaukset ovat muotoa "1 Cranch (5. U.S.) 299 (1803)".

Korkeimman oikeuden päätöksiä julkaisevat myös useat kaupalliset tahot, kuten *United States Law Week* (Bloomberg), LexisNexis ja Westlaw.

Lähteet
-------

* Hall, Kermit L. & Ely, Jr. James W. & Grossman, Joel B.: *The Oxford Companion to the Supreme Court of the United States*. Oxford University Press, 2005. ISBN 9780195176612.
* Greenhouse, Linda: *The U.S. Supreme Court : A very short introduction*. Oxford University Press, 2012. ISBN 9780199754540.

### Viitteet

1. 1 2 3 4  Hall, s. 1038.
2. ↑  GPO is now the Government Publishing Office  17.12.2014. U.S. Government Publishing Office. Viitattu 23.9.2017. (englanniksi)
3. ↑  Hall, s. 247.
4. ↑  Hall, s. 849.
5. 1 2  Greenhouse, s. 108–109.
6. ↑  Press releases - March 7, 2011 The Supreme Court. Viitattu 23.9.2017. (englanniksi)
7. ↑  Information About Opinions *Supreme Court of the United States*. Viitattu 30.9.2017.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **United States Reports** Wikimedia Commonsissa
**Global Biodiversity Information Facility** (**GBIF**) on kansainvälinen organisaatio, joka tarjoaa biologista monimuotoisuutta koskevaa tieteellistä tietoa Internetin välityksellä verkkopalvelujen avulla. Tiedot ovat peräisin ympäri maailmaa; GBIF:n tietoarkkitehtuuri mahdollistaa näiden tietojen saatavuuden yhden portaalin kautta. GBIF-portaalin kautta saatavissa olevat tiedot ovat pääasiassa kasvien, eläinten, sienten ja mikrobien levinneisyyttä sekä tieteellisiä nimiä koskevia tietoja.

GBIF:n tehtävänä on helpottaa pääsyä biologista monimuotoisuutta koskeviin tietoihin maailmanlaajuisesti kestävän kehityksen tukemiseksi. Painopisteinä ovat biodiversiteettitiedon mobilisointi, menetelmien kehittäminen yhteentoimivuuden takaamiseksi, rakenteiden luominen erilaisten tietotyyppien linkittämiseksi ja analyyttisten välineiden kehittämisen edistäminen päätöksenteon parantamiseksi.

GBIF pyrkii muodostamaan tietotekniset yhteydet digitaalisten tietolähteiden välille geeneistä ekosysteemeihin ja yhdistämään ne tieteen, yhteiskunnan ja kestävyyden kannalta tärkeisiin kysymyksiin georeferenssien ja GIS-työkalujen avulla. Se toimii yhteistyössä muiden kansainvälisten organisaatioiden kanssa, kuten Catalogue of Life ja Encyclopedia of Life (EOL). 

Suomi on ollut GBIF:n äänestävä jäsenmaa vuodesta 2001 lähtien.

Lähteet
-------

1. ↑  What is GBIF? *Global Biodiversity Information Facility (GBIF)*. Viitattu 20.10.2019. (englanniksi)
2. ↑  GBIF Strategic Plan 2017-2021 *Global Biodiversity Information Facility (GBIF)*. Viitattu 20.10.2019. (englanniksi)
3. ↑  Finland *Global Biodiversity Information Facility (GBIF)*. Viitattu 20.10.2019. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Global Biodiversity Information Facility** Wikimedia Commonsissa
Saappaan kylän kotitalo.
Väinö Kustaa Siltala 1885-1925.
Kuvassa Väinö Kustaa Siltala ja Väinön käden alla telinevoimistelija V. Bergström.
**Väinö Kustaa Siltala** (8. joulukuuta 1885 Saapaskylä, Koski Hl – 26. heinäkuuta 1925 Koski Hl) oli tunnettu voimamies. 

Siltalan suku on isän puolelta kotoisin Padasjoen Auttoisilta, jossa isoisä oli torpparina. Siltala-sukunimi saatiin, kun pojat menivät kouluun ja heiltä kysyttiin nimeä. Kotipaikkaa kutsuttiin Sillantaukseksi ja Siltalaksi. Väinö Kustaalla oli pituutta 202 cm ja painoa enimmillään 146 kg. Hänet on haudattu Hämeenkosken Valkjärven hautausmaalle.

Hämeenkoskella Siltalaa pidetään tunnettuna. Vuoden 2009 kuntaidentiteettiselvityksessä Siltala listattiin yhdeksi kunnan historian tärkeimmistä henkilöistä.

Lähteet
-------

* Nurminen, Kalevi: *Väinö Siltala, Suomen vimeinen jättiläinen.* Suur-Hollola (1967) nro: 4, s. 26-27, 29.
* Rauha Väinön muistolle
* Sormikoukun historiaa Kosken VPK:n sivuilla
* Kosken Kohinat Väinö Siltala
* Voimamies ja sirkuspainija Väinö Siltala äänite osa 1
* Voimamies ja sirkuspainija Väinö Siltala äänite osa 2
* The Tallest Man • View topic - More images always welcome! (Arkistoitu – Internet Archive)

### Viitteet

1. ↑  Kuntaidentiteetti 2009 (PDF) (kysymys 44) Päijät-Häme.fi.  Arkistoitu 10.4.2015.

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Väinö Kustaa Siltala**.
**Kymin kirkko** on Kotkan Helilän kaupunginosassa sijaitseva kirkko, joka valmistui vuonna 1850. Se on vihitty Pyhän Johanneksen kirkoksi vuonna 1851. Kirkko kuuluu Kotka–Kymin seurakunnan tiloihin.

Historia
--------

Nykyinen Kymin kirkko on kolmas Helilään rakennettu kirkko, kahden edellisen puukirkon tuhouduttua tulipaloissa vuosina 1837 ja 1843. Kymin pitäjän ensimmäinen kirkko rakennettiin Kyminkartanon kappelin paikalle. Tämä puukirkko oli 1720-luvulle tultaessa huonokuntoinen ja uusi puukirkko päätettiin rakentaa Helilään Kyminkartanon alueen sijasta. Helilään rakennettu puukirkko tuhoutui tulipalossa helmikuussa 1837. Lähes valmistunut uusi puukirkko tuhoutui tuhopoltossa 21. marraskuuta 1843. Keväällä 1847 senaatti hyväksyi intendentinkonttorin piirustukset, joiden mukaan uusi kirkko oli rakennettava kivestä.

Arkkitehtuuri ja esineistö
--------------------------

Parvelta kohti alttaria
Kymin kirkko edustaa tyyliltään uusklassista arkkitehtuuria. Kirkko rakennettiin Carl Ludvig Engelin johtaman Suomen intendenttikonttorin tyyppipiirustusten mukaan. Kirkkosalin korkeus on 14 metriä ja istumapaikkoja on lähes 800 hengelle. 

Edellisistä kirkoista on säilynyt esineistöä nykypäiviin saakka, joista vanhimmat ovat Karl Henrik Wrangellin vuonna 1731 lahjoittama ehtoolliskalkki ja öylättilautanen. Kattokruunut ovat böömiläistä kristallia, joista vanhin on vuodelta 1790. Kirkonkellot on alun perin valmistettu Forsbyn ruukin kirkkoon Pernajassa vuonna 1736. Alttaritaulu *Jeesus Getsemanessa* on Berndt Godenhjelmin maalaama vuodelta 1865. Kirkon lasimaalaukset on tehnyt Tapani Lemminkäinen 1964.

Kirkon nykyiset urut ovat tanskalaisen urkurakentamon Bruno Christensen & Sønner rakentamat ja ne otettiin käyttöön vuonna 1991. Uruissa on 43 äänikertaa. Aikaisemmat urut olivat Jens Zachariassenin vuodelta 1894 ja E. F. Walkerin vuodelta 1951.

Sankarihautausmaa
-----------------

Kymin Sankarimuistomerkki vuodelta 1951.
Sankarihautausmaa sijaitsee Vanhan hautausmaan vieressä kirkon länsipuolella. Alueen suunnitteli arkkitehti Hilding Ekelund, joka suunnitteli myös muistokiven, johon kuvanveistäjä Viktor Jansson veisti reliefin.

Lähteet
-------

1. ↑  Kymin kirkko - Kotka-Kymin seurakunta (Arkistoitu – Internet Archive)
2. ↑  Julkiset taideteokset Kotkassa *visitkotka.fi*.  Arkistoitu 15.1.2014. Viitattu 5.6.2013.

Aiheesta muualla
----------------

* Kymin kirkko (rakennusperintörekisteri) *Kulttuuriympäristön palveluikkuna kyppi.fi*. Museovirasto.
**Väinö Johannes Laherma**, vuoteen 1905 **Vikman** (21. tammikuuta 1893 Jyväskylä – 15. lokakuuta 1983 Helsinki) oli suomalainen urheiluopettaja, -johtaja ja -virkamies.

Laherman vanhemmat olivat kauppias Jeremias Vikman ja Anna Helena Hautala ja puoliso vuodesta 1919 Naimi Johanna Hyrkäs. Kansanedustaja, pankinjohtaja Jonas Laherma (1888–1977) oli hänen veljensä. Laherma tuli ylioppilaaksi Oulun lyseosta 1912 ja valmistui voimistelunopettajaksi Keisarillisesta Aleksanterin-Yliopistosta 1915. Helsingin Toisen suomalaisen lyseon voimistelunopettajana Laherma toimi vuodesta 1925 aina vuoteen 1956 asti. Laherma oli mukana perustamassa *Työväen Urheilulehteä* 1917 ja tuli TUL:in voimistelujaoston johtoon 1919. Hän oli aktiivinen sosiaalidemokraatti, mutta ei osallistunut TUL:in poliittisiin erimielisyyksiin 1920-luvulla. Laherma kirjoitti kaksiosaisen oppaan telinevoimistelusta (*Telinevoimistelu: harjoitusopas* 1921, 1922) ja ensimmäisenä Suomessa oppaan henkisestä valmennuksesta (*Urheiluvoitto ja mielikuvitus*, 1924). Hänet tunnettiin tiukkana raittiusmiehenä. Laherma kannatti yhteistyötä SVUL:in kanssa päinvastoin kuin liiton johtajiston enemmistö. Hän toimi TUL:in liittotoimikunnan jäsenenä ja liiton varapuheenjohtajana. Vuodesta 1929 hän oli TUL:in edustaja opetusministeriön alaisessa valtion voimistelu- ja urheilulautakunnassa ja vuonna 1952 hänet nimitettiin ensimmäisenä henkilönä Suomessa päätoimiseen urheiluhallinnon virkaan, opetusministeriön perustaman urheiluasioista vastaavan toimiston päälliköksi.

Lähteet
-------

1. 1 2  Hentilä, Seppo: "Väinö Laherma", *Suomen kansallisbiografia, osa 5*, s. 680-681. Helsinki: Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, 2005. ISBN 951-746-446-0. / Teoksen verkkoversio.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Kansallisbiografia
* Biografiasampo

 |

 |
**Väinö "Tommo" Kolhonen** (20. heinäkuuta 1923 Viipuri, Suomi – 17. elokuuta 2004 Ateena, Kreikka) oli suomalainen elokuvaaja. Hän aloitti uransa lapsinäyttelijänä Suomi-Filmissä ja jatkoi yhtiön palveluksessa eri tehtävissä vuoteen 1970 saakka.

Kolhonen syntyi vuonna 1923 Viipurin Kolikkoinmäellä. Talvisodan jälkeen hänen perheensä lähti evakkotaipaleelle Suomen luovutettua Viipurin Neuvostoliitolle Moskovan rauhassa 1940. Kolhonen sai 17-vuotiaana ensimmäisen roolinsa Orvo Saarikiven ohjaaman *Anu ja Mikko* -elokuvan Tommona. Osa oli pienehkö mutta istui Kolhoselle niin hyvin, että hän kantoi lempinimeä "Tommo" loppuikänsä. Hän sai esiintymisensä sekä karjalaisen puheensa luontevuudesta hyvät arvostelut.

Näyttelijädebyytin jälkeen Kolhoselle järjestyi Suomi-Filmissä ensin juoksupojan paikka, sitten pesti pitkien elokuvien kuvausryhmän jäsenenä. Hän jatkoi myös pienten sivuroolien tekoa elokuvissa, kaikkiaan hänelle kertyi noin kaksikymmentä elokuvaroolia. Syksyllä 1949 hän siirtyi kamera-assistentiksi ja siitä edelleen kuvaajaksi Orvo Saarikiven johtamalle lyhytkuvaosastolle olympiavuonna 1952.

Vuonna 1970 Kolhonen siirtyi Suomi-Filmin negatiivifilmivaraston hoitajan tehtävistä kuvaajaksi Lii-Filmi Oy:hyn. Hän sai valtion taiteilijaeläkkeen 1979. Kolhonen kuvasi uransa aikana kaikkiaan nelisensataa uutiskatsausta Suomi-Filmissä sekä Lii-Filmissä. Lisäksi hän kuvasi noin sata lyhytelokuvaa ja useita mainospaloja. Vuonna 1987 hänellä oli roolitehtävä Janne Kuusen ohjaamassa elokuvassa *Älä itke Iines*.

Kolhonen harrasti nuoruudessaan aktiivisesti nyrkkeilyä ja edusti 1940-luvun loppupuolella Helsinkiä kahdessa Helsinki vs. maaseutu -turnauksessa. Hänet nimitettiin Viipurin Nyrkkeilijöiden kunniajäseneksi vuonna 1967. Hän oli niin ikään kunniajäsen Suomen Elokuvayhdistys ry:ssä. Vuonna 2002 hän esiintyi Yle TV1-kanavan *Tositarina* -sarjan henkilöohjelmassa.

Ihmisenä Kolhonen oli viipurilaisen luonteensa mukaisesti hyväsydäminen, avulias ja vilkas. Hän kuoli 81-vuotiaana olympiamatkalla Ateenassa vuoden 2004 kesäolympialaisten aikaan.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6  Uusitalo, Kari: Väinö Kolhonen *Elonet*.  24.1.2013. Kansallinen audiovisuaalinen instituutti. Viitattu 29.10.2020.


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Ritva
* Elonet

 |

 |
Kaupunginosa on saanut nimensä 1700–1800-lukujen vaihteessa rakennetun Kyminlinnan linnoituksen mukaan.
**Kyminlinna** on Kotkan kaupunginosa, joka sijaitsee Hovinsaaren pohjoisosassa. Kaupunginosa rajoittuu Kymijoen Huuman- ja Langinkoskenhaaraan ja etelässä valtatiehen 7. Kyminlinnan linnoitus käsittää noin puolet kaupunginosan pinta-alasta. Kaupunginosan alueella sijaitsivat alkuperäinen Kyminkartano, joka purettiin pois linnoituksen tieltä, sekä Kyminkartanon kappeli ja Kymin pitäjän ensimmäinen kirkko. 

Kyminlinnan alueen asutus on vähäistä, rajoittuen linnoituksen ja Huumanhaaran väliselle alueelle. Kyminlinna kuuluu Korelan kanssa samaan tilastoalueeseen, jonka asukasluku on 809 (31.12.2012).

Liikenne
--------

Kyminlinnan tieliittymä on tärkeä tieliikenteen solmukohta, josta on yhteys valtatieltä 7 Kotkan keskustaan Kotkansaarelle valtatien 15 eteläistä osaa Hyväntuulentietä pitkin ja Kymintietä pitkin vanhan Kuninkaantien suuntaisesti Kierikkalaan ja Korkeakoskelle. Liittymän vieressä on Kotkan radan Kyminlinnan seisake.

Lähteet
-------

1. ↑  Väestö ikäluokittain ja osa-alueittain 31.12.2012 (DOC) Kotkan kaupunki.  Arkistoitu 3.2.2015. Viitattu 21.8.2013.

Kotka

|  |  |
| --- | --- |
| Kaupunginosat | 
* Aittakorpi
* Eskola
* Etukylä
* Halla
* Helilä
* Hirssaari
* Hovila
* Hovinsaari (6–8)
* Itäranta
* Jumalniemi
* Jylppy
* Kaarniemi
* Kalliokoski
* Karhula
* Karhuvuori
* Katariina
* Kaukola
* Kierikkala
* Koivula
* Korela
* Korkeakoski
* Kotkansaari (1–4)
* Kyminlinna
* Lankila
* Metsola
* Mussalo
* Otsola
* Popinniemi
* Rauhala
* Ristinkallio
* Ruonala
* Saksala
* Sunila
* Sutela
* Suulisniemi
* Takakylä
* Tiutinen

 |
| Kyliä | 
* Haapasaari
* Huruksela
* Juurikorpi
* Jäppilä
* Kurittula
* Kuutsalo
* Laajakoski
* Marinkylä
* Peippola
* Pernoo
* Pihkoo
* Rantahaka
* Tavastila
* Ylänummi

 |
| Muita alueita | 
* Hietanen
* Hovinsaari (saari)
* Kirkonmaa
* Kolkansaari
* Kuusinen
* Rankki

 |
**Pusonjärvi** on järvi Kolin kansallispuiston eteläpuolella Kontiolahden pohjoisosassa Pohjois-Karjalassa. Suurjärvi Pielinen sijaitsee noin viisi kilometriä Pusonjärveltä itään. Pielisen ja Pusonjärven välissä sijaitsee Herajärvi. Pusonjärven pinta-ala on 1,6 neliökilometriä. Etäisyys Joensuusta on 43 kilometriä pohjoiseen.

Maantiede
---------

Pusonjärven pituus kaakosta luoteeseen on 3,4 kilometriä, järvi on verraten tasaleveä, noin 500–600 metriä länsirannalta itärannalle. Järven pohjoisosassa sijaitsee noin hehtaarin laajuinen Upsalonsaari. Pusonjärven eteläpuoliskolla on muodoltaan epäsäännöllinen vähintään 10 metriä syvä vyöhyke, jonka kaakkoisosassa sijaitsee järven syvin kohta, 21 metriä. Pusonjärven keskiosa on matalaa. Järven pohjoispuoliskolla on toinen vähintään 10 metriä syvä vyöhyke, sen syvin kohta on 16 metriä.

Pusonjärven luusua sijaitsee koillisessa Jokilahden pohjukassa, josta lähtee Pusonjoki Herajärveen. Pusonjärven ja Herajärven välinen kannas on noin kaksi kilometriä leveä. Herajärven korkeustaso on 52 metriä Pusonjärveä alempi. Kannaksella sijaitsee vaaroja (Kolinvaara, Heraniemenkoli) ja vähäisiä suolampia (Iso Torvilampi, Hamelampi). Pusonjärven länsipuolinen maasto on alavampaa suomaata. Pusonjärven eteläpuolella sijaitsee Puson kylä ja Ripulinjärvi (150,7 metriä mpy).

Pusonjärven vesitilavuus on 11 970 000 kuutiometriä.

63. pohjoinen leveyspiiri kulkee Pusonjärven halki.

Pusonjärvi (04.412.1.014) kuuluu Herajoen valuma-alueeseen (04.412), joka on kolmannen jakovaiheen vesistö Vuoksen vesistössä (04). Toinen jakovaihe on Pielisen alue (04.41) ja ensimmäinen jakovaihe Pielisen reitin valuma-alue (04.4). Herajoen valuma-alueella on 33 vähintään hehtaarin laajuista vakavettä, joista Herajärvi, Pusonjärvi ja Jero ovat laajimmat. Niitä seuraavat Alaselkä, Ala-Kalmo ja Ylä-Kalmo.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Pusonjärvi, vakavesi, Kontiolahti
2. 1 2 3 4 5 6 7 8  Ympäristö.fi : Ympäristötiedon hallintajärjestelmä Hertta Ympäristötiedon hallintajärjestelmä Hertta. Viitattu 16.9.2021.
3. ↑  Pusonjärvi. Järviwiki. Viitattu 16.9.2021.
4. ↑  Herajoen valuma-alue (04.412). Järviwiki. Viitattu 16.9.2021.
**Togué Morari** on maalaiskunta Moptin alueen Djennén piirissä Malissa. Sen keskuskylä Mourrah sijaitsee Nigerjoen sivuhaaran varrella 60 kilometriä Djennéstä pohjoiseen. Kunnassa on 6 800 asukasta (vuonna 2009).

Togué Morarin kunta rajoittuu etelässä Djennén piirin Kéwan, lännessä Ténenkoun piirin Diakan ja Ouro Guirén, pohjoisessa ja kaakossa Moptin piirin Salsalbén ja kaakossa Ouro Modin kuntiin. Seutu kuuluu Sahelin vyöhykkeeseen. Kunta sijaitsee Nigerin tulva-alueella.

Kuntaan kuuluu 11 kylää. Asukkaat ovat etupäässä fulbeja, bozoja ja markoja.

Seudun pääelinkeinot ovat maanviljely, karjanhoito ja kalastus. Tärkeimmät viljelykasvit ovat riisi, durra, hirssi, maapähkinä, lehmänpapu ja maapapu. Kotieläimiä ovat naudat, lampaat, vuohet ja aasit. Lisäksi harjoitetaan käsityöammatteja ja pienimuotoista kaupankäyntiä.

Kunnan liikenneyhteydet ovat heikot. Tulva-aikaan ainoan kulkureitin muodostavat vesitiet. Palveluihin kuuluvat neljä alakoulua, yläkoulu ja terveysasema.

Lähteet
-------

1. ↑  Resultats Provisoires RGPH 2009 (Région de Mopti) *instat.gov.ml*.  Arkistoitu 22.7.2011. Viitattu 19.10.2014. (ranskaksi)
2. ↑  Mali - Région de Mopti: Carte de référence *reliefweb.int*. Viitattu 19.10.2014. (ranskaksi)
3. 1 2 3 4  Plan de Securite Alimentaire: Commune Rurale de Togue-Mourari 2006–2010 *fsg.afre.msu.edu*. Viitattu 19.10.2014. (ranskaksi)[vanhentunut linkki]
**Puskakollektiivi** on vuonna 2017 Jyväskylässä kahdeksan naisen perustama teatteriseurue. Seurueen muodostavat Satu Hokka, Maija Lehtoranta, Petra Luukkainen, Wilma Mäkinen, Milka Piipponen, Sina Rosti, Katariina Sarja ja Mette Seppälä. Teatteri rekisteröitiin yhdistykseksi vuonna 2018 nimellä Teatteriseurue Puskakollektiivi ry. Teatteri tuottaa esityksiä käsikirjoitetusta teatterista aina erilaisiin performansseihin. Seurueen jäsenet toimivat käsikirjoittajina, ohjaajina, tuottajina, näyttelijöinä sekä ääni- ja valosuunnittelijoina. Seurueen tekemistä leimaa pitkälti DIY-periaate. Puskakollektiivin teokset ovat helposti liikuteltavia ja seurue on vienyt näytelmiään esimerkiksi Helsinkiin, Tampereelle ja Ouluun. Kotipaikkakunnallaan Jyväskylässä Puskakollektiivilla ei ole pysyvää teatteritilaa, mutta se toimii erityisesti Baari Vakiopaineessa.*lähde?*

Seurueen jäsenet päätoimittivat vuosina 2020 ja 2021 monitaidefestivaali Jyväskylän Kesän radio-ohjelmiston. Puskakollektiivi voitti vuoden 2019 Työväen näyttämöpäivien yleisöäänestyksen toisen sijan.

Lähteet
-------

1. ↑  Tuomaala, Tomi: Puskakollektiivi virallisti asemansa – teatteriryhmä on nyt myös rekisteröity yhdistys *Keskisuomalainen*.  4.9.2018. Viitattu 20.2.2023.
2. ↑  Radio Jyväskylän Kesä *jyvaskylankesa.fi*. Viitattu 20.2.2023.
3. ↑  Tuomaala, Tomi: Jyväskyläläinen Puskakollektiivi äänestettiin kakkoseksi Työväen näyttämöpäivillä *Keskisuomalainen*.  27.1.2019. Viitattu 20.2.2023.

Aiheesta muualla
----------------

* Puskakollektiivi.fi
* 
* 
* 
* 
*
**Askaisten Ritaripuisto** on Askaisissa nykyisen Maskun kunnan alueella sijaitseva puisto ja muistomerkkialue.

Yleisnäkymä puistoon.
Ritaripuisto sijaitsee Suomen marsalkka Mannerheimin syntymäkotina tunnetun Louhisaaren kartanon läheisyydessä, Askaisten kirkon vierellä

Ritaripuisto on perustettu Mannerheim-ristin ritarien sekä suomalaisten sotaveteraanien kunniaksi. Puiston keskustassa on ritariristin muotoon hakattu kunniakivi ja jokaisella Mannerheim-ristin saaneella ritarilla on puistossa oma muistokivensä. Puisto perustettiin Askaisten kunnanjohtajan Pekka Määttäsen aloitteesta.

Arkkitehti Bey Hengin suunnitteleman aluekokonaisuuden pinta-ala on n. 3400 neliömetriä. Alueen rakennustyöt aloitettiin syyskuussa 2006 ja ne toteutettiin Museoviraston ohjein sekä valvonnassa. Puisto toteutettiin kymmenien yritysten ja satojen yksityishenkilöiden tuella.

Ritaripuiston avajaiset olivat 2. kesäkuuta 2007, josta lähtien vuosijuhlaa on vietetty Mannerheimin syntymäpäivää (4. kesäkuuta) seuraavana lauantaina.

* KunniakiviKunniakivi
* Ritari nro. 1, Ruben LagusRitari nro. 1, Ruben Lagus
* Ritari nro. 144, Lauri TörniRitari nro. 144, Lauri Törni
* Ritari nro. 168, Tauno IisaloRitari nro. 168, Tauno Iisalo

Katso myös
----------

* Jääkärilehto

Lähteet
-------

* Ritaripuisto. Askaisten ritaripuisto Mannerheimin perinnesäätiö. Viitattu 26.12.2017.
* Ritaripuisto *Elämää Askaisissa*. Askaisten kyläyhstys. Viitattu 26.12.2017.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Askaisten Ritaripuisto** Wikimedia Commonsissa

* Leo Pajuvirran radioamatööritoiminta Ritaripuistossa (Arkistoitu – Internet Archive)
**Askeleen jäljessä** on seitsemäs Kurt Wallanderista kertova rikosromaani, jonka on kirjoittanut Henning Mankell ja joka ilmestyi vuonna 1997. Se on filmattu kahdesti: ruotsinkielisessä versiossa Wallanderia esittää Rolf Lassgård ja englanninkielisessä Kenneth Branagh.

Juoni
-----

**Varoitus:  Seuraava kirjoitus paljastaa yksityiskohtia juonesta.**
Elokuussa 1996 Wallanderin kollega Svedberg löydetään murhattuna. Käy ilmi, että Svedberg on vapaa-ajallaan tutkinut tapausta, jossa kolme nuorta katosivat jäjettömiin saman vuoden juhannusaattona. Sitten poliisit löytävät nuoretkin murhattuina. Murhaaja oli ensin haudannut murhaamansa nuoret ja kolme kuukautta myöhemmin kaivanut heidät esiin.

Murhaajan motiivi näyttäisi olevan, että hän ei siedä onnellisia ihmisiä ja siksi valitsee heitä uhrikseen. Myös Svedbergin elämästä löytyy jälkeenpäin yllättäviä salaisuuksia.

Tässä kirjassa Wallander saa tietää sairastavansa diabetesta, mutta ei kerro siitä kellekään työtovereistaan tai perheenjäsenistään.

**Juonipaljastukset päättyvät tähän.**