recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Svenska tekniska vetenskapsakademien i Finland** (lyhennys *STV*) on vuonna 1921 perustettu Suomessa toimiva ruotsinkielinen teknistieteellinen tiedeakatemia. Se on organisaatiomuodoltaan rekisteröity yhdistys, ja yhdistyksen kotipaikka on Helsingissä. Tiedeakatemian hallitukseen kuuluu puheenjohtaja (*preses*) ja yhdeksän muuta kolmen vuoden toimikaudeksi valittavaa tiedeakatemian jäsentä. Vuosittain valitaan lisäksi kolme hallituksen toimintaan osallistuvaa varajäsentä. Vuonna 2021 puheenjohtajana toimi tekniikan tohtori Leni von Bonsdorff ja varapuheenjohtajana Nils-Olof Nylund.

Tiedeakatemian varsinaiseksi jäseneksi voidaan kutsua Suomessa toimiva henkilö tai ulkomailla toimiva Suomen kansalainen, joka tunnetaan huomattavasta panoksestaan teknisten tieteiden alalla, näitä tukevilla aloilla tai teknisten tieteiden sovellusten parissa, ja jonka odotetaan toimivan STV:n tavoitteiden hyväksi. Lisäksi yhdistyksellä on kunniajäseniä ja ulkomaisia jäseniä. Vuoden 2019 alussa tiedeakatemialla oli 185 varsinaista jäsentä ja kymmenkunta kunniajäsentä, sekä ulkomaisia jäseniä.

STV ja suomenkielinen Teknillisten tieteiden akatemia (TTA) toimivat yhdissä elinkeinoelämän kanssa muun muassa Tekniikan Akatemia -säätiön (TAF) välityksellä. STV ja TTA kuuluvat Suomen Tiedeakatemiat -katto-organisaatioon yhdessä Suomalaisen Tiedeakatemian ja Suomen Tiedeseuran kanssa. Suomen Tiedeakatemiat edustavaa Suomea tieteen kansainvälisissä kattojärjestöissä.

STV:n, TTA:n ja TAF:n toimisto sijaitsee Espoossa Otaniemessä, Otakaari 24:ssa (Dipoli).

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Om STV stvif.fi. Viitattu 26.1.2019. (ruotsiksi)
2. 1 2  Suomen Tiedeakatemiat Suomen Tiedeakatemiat, academies.fi. Viitattu 26.1.2019.
3. ↑  Svenska tekniska vetenskapsakademien i Finland r.f. Talousanomat, is.fi. Viitattu 26.1.2019.
4. ↑  TAF Tekniikan Akatemia TAF, taf.fi. Viitattu 26.1.2019.
5. ↑  Kontakt stvif.fi. Viitattu 26.1.2019. (ruotsiksi)


|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
| 

| * n
* k
* m
Suomen Tiedeakatemiat |
| --- |
|  |
| 
* Suomalainen Tiedeakatemia
* Suomen Tiedeseura
* Teknillisten tieteiden akatemia
* Svenska tekniska vetenskapsakademien i Finland

 |

 |

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Saksa
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Uppslagsverket Finland

 |

 |
Myymälä Tukholman Strandvägenillä.
**Svenskt Tenn** on ruotsalainen sisustusalan yritys, joka on perustettu vuonna 1924. Se tunnetaan erityisesti itävaltalaissyntyisen arkkitehdin Josef Frankin 1930-luvulta alkaen suunnittelemista värikkäistä tekstiilikuoseista ja huonekaluista. Tukholman Strandvägenillä toimivan Svenskt Tennin omistaa Kjell ja Märta Beijer -säätiö, ja kaikki yrityksen tuottamat voitot lahjoitetaan kestävän kehityksen, genetiikan, biolääketieteen ja lääkealan tutkimukseen.

Historiaa
---------

Svenskt Tennin perusti kuvataideopettaja Estrid Ericson vuonna 1924, ja yritys sai nimensä sen ensimmäisistä tuotteista, tinaesineistä. Pian yritys laajensi valikoimaansa muihinkin sisustustuotteisiin ja muutti Tukholman Strandvägenille, jossa se on toiminut nykyisissä tiloissaan 1930-luvun alusta asti.

Ericson palkkasi samoihin aikoihin funkkisarkkitehdit Uno Åhrénin ja Björn Trägårdhin suunnittelemaan mallistoja, ja tilasi suunnitelmia myös itävaltalaiselta arkkitehti Josef Frankilta. Yhteistyö Frankin kanssa tiivistyi niin, että lopulta Josef Frank muutti Ruotsiin ja teki Svenskt Tennille kaikkiaan pari tuhatta kalusteluonnosta ja noin 160 värikästä tekstiilikuosia, joista yritys nykyisinkin parhaiten tunnetaan.

Vuodesta 1928 Svenskt Tenn on ollut yksi Ruotsin kuningasperheen hovihankkijoista.

Kesällä 2018 Svenskt Tenn on laajasti esillä Helsingissä Didrichsenin taidemuseon ja Hanasaaren kulttuurikeskuksen näyttelyissä sekä Stockmannin popup-myymälässä.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Keihäri, Katri: Svenskt Tenn saapui Suomeen *Deko-lehti*.  4.5.2018. Viitattu 19.6.2018.
2. 1 2  Kotirinta, Pirkko: Ruotsalaisen designin klassikko Svenskt Tenn valtaa Didrichsenin taidemuseon *Helsingin Sanomat*.  22.3.2018. Viitattu 19.6.2018.  (Tilaajille.)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Svenskt Tenn** Wikimedia Commonsissa

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: sv:Svenskt Tenn
**Latino World Order** (lyhennettynä **lWo** tai **LWO**) oli ryhmittymä showpainipromootiossa, World Championship Wrestlingissä. Ryhmää johti Eddie Guerrero vuosina 1998 ja 1999. Stablen nimen keksi Jason Hervey, jota oli inspiroinut New World Order (nWo).

Historia
--------

### Konsepti

LWO debytoi vuoden 1998 lopussa, kun Eddie Guerrero riitaantui Eric Bischoffin kanssa, joilla oli riitaa oikeassakin elämässä. Ryhmän idean keksi Jason Hervey, joka on Bischoffin kaveri. Ryhmän johtajaksi ajateltiin alun perin Konnania, mutta se annettiin Eddie Guerrerolle, kun Konnan liittyi nWo Wolfpaciin.

### Alku

17. elokuuta, 1998 antoi worked shootin, missä hän sanoi haluavansa vapautua sopimuksestaan. Eddien oltuaan monia viikkoja ulkona kuvioista, hän palasi 5. lokakuuta WCW Monday Nitrossa, missä hän muodosti lWo:n, mihin kuului monia meksikolaisia painijoita. 

Ryhmä muodostui lähes kaikista meksikolaisista painijoista WCW:n rosterista, mihin kuuluivat Psychosis, La Parka, Hector Garza ja Juventud Guerrera. LWO feudasi pääasiassa Rey Mysterio, Jr.:n kanssa, kun hän kieltäytyi liittymään ryhmään. Mysterio kuitenkin joutui liittymään ryhmään, kun hän hävisi Guerrerolle. Myöhemmin ryhmään liittyi Chavo Guerrero.

### Hajoaminen ja jälkiseuraus

1. tammikuuta, 1999 Eddie Guerrero joutui auto-onnettomuuteen, mikä tarkoitti, että lWo:n loppu oli lähellä. Kolme päivää myöhemmin, kaksi New World Orderin ryhmää yhdistyivät, eikä kauankaan, kun lWo:n jäseniä löydettiin tajuttomina takahuoneilla. NWO alkoi lähestyä lWo:ta ja pakottivat heidät hajoamaan välittömästi tai saisi vastata seurauksistaan. Jokainen lWo.n jäsen riisui lWo-paitansa ja lähtivät kehästä, paitsi Mysterio. Mysterio, joka ei ollut alkuperäinen lWo:n jäsen todisti itselleen, että oli ryhmälle lojaalein, kun kieltäytyi riisumasta lWo-paitaa. NWO pieksi Mysterion ja repivät häneltä lWo-paidan päältään, mistä syntyi feudi Mysterion ja Outsidersien kanssa.

New World Order potki heidän ainoan latinopainijan, Konnanin ulos ryhmästä. Tämä johti siihen. että Mysterio ja Konnan muodostivat tiimin ja alkoivat yhdessä feudaamaan Outsiderseja vastaan. Kun Eddie Guerrero parani ja teki paluunsa kehään, LWO:n avainjäsenet, kuten hän itse, Mysterio, Juventud muodostivat tunnetun ryhmän nimeltä Filthy Animals.

### Jäsenet

* Eddie Guerrero (johtaja)
* Rey Mysterio
* Juventud Guerrera
* Psychosis
* La Parka
* El Dandy
* Silver King
* Villano V
* Damien
* Ciclope
* Héctor Garza
* Spyder (henkivartija)

Lähteet
-------

* Guerrero, Eddie (2005). Cheating Death, Stealing Life: The Eddie Guerrero Story. Simon and Schuster. ISBN 0743493532.
**Nikula vastaan Suomi** oli Euroopan Ihmisoikeustuomioistuimen käsiteltävänä ollut sananvapauden loukkaustapaus (nro. 31611/96) vuonna 2002. Tapaus on saanut huomiota muun muassa alan kansainvälisissä käytännön ja tieteellisissä julkaisuissa.

Helsinkiläinen juristi Anne Nikula oli tuomittu maksamaan syyttäjälle korvauksia herjauksesta. Taustalla oli tapaus, jossa Nikula oli toiminut syytetyn puolustusasianajajana. Syyttäjä oli kutsunut todistajaksi henkilön, joka aiemmin oli ollut syytteessä petoksesta syytetyn kanssaepäilty, ja aiemmin todistajana ollut henkilö oli pantu syytteeseen, joten Nikulan päämies ei voinut kuulla tätä todistajana. Nikula oli kutsunut syyttäjän menettelyä kaksinkertaiseksi roolimanipulaatioksi ja virkavallan väärinkäyttämiseksi. Suomen korkein oikeus oli katsonut Nikulan syyllistyneen syyttäjän kunnianloukkaukseen.

Ihmisoikeustuomioistuimen mukaan Suomen valtio oli tuomitessaan Nikulan herjauksesta loukannut Euroopan ihmisoikeussopimuksen 10. artiklaa, jonka mukaan sananvapaus on turvattava. EIT-jutun loppuvaiheessa asiaan osallistui *amicus curiaen* roolissa kansainvälinen ihmisoikeusjärjestö Interights ja juristeja muun muassa Kanadasta, Britanniasta, Belgiasta, Ranskasta, Australiasta ja Etelä-Afrikasta.*lähde?*

Tuomioistuin päätti äänin 5–2, että Nikulalle oli maksettava korvausta epäsuorasta vahingosta 5 042 euroa, taloudellisesta vahingosta 1 900 euroa ja kuluja 6 500 euroa.*lähde?*

Lähteet
-------

1. ↑  Chamber Judgment in the Case of Nikula v. Finland  21.3.2002. The European Court of Human Rights.  Arkistoitu 21.6.2007. Viitattu 18.9.2007. (englanniksi)
2. ↑  KKO:1996:17 Kunnianloukkaus *Finlex.fi*.  1996. Edita Publishing Oy. Viitattu 5.1.2020.
3. ↑  Reinboth, Susanna: Syyttäjä ei ollut asianosainen *Journalisti-lehti 8/2002*.  2002. Viitattu 18.9.2007. [vanhentunut linkki]

Aiheesta muualla
----------------

* EIT Nikula v. Suomi Finlex.fi
**Niku Aalto** (22. lokakuuta 1919 Uhtua – 2005) oli suomalainen kauppias, yrittäjä ja yritysjohtaja, joka sai talousneuvoksen ja kauppaneuvoksen arvonimet.

Uhtualla Vienan Karjalassa syntynyt Aalto kävi kansakoulun ja Kansanvalistusseuran kirjeopiston kauppa-apulaiskoulun ja suoritti kaupan alan ja johtamiskursseja. Hän oli tekstiilimyyjä kangaskaupassa, Aalto Oy:n perustajaosakas ja toimitusjohtaja Valkeakoskella 1945–1950, Vaatetusliike Niku Aallon perustaja ja omistaja vuodesta 1950, Tekstiiliyhtymä Aallon perustaja ja toimitusjohtaja Kyröskoskella 1956–1959, Niku-Pukimon perustaja ja toimitusjohtaja Toijalassa vuodesta 1958, Pukinetalo Nikun perustaja ja toimitusjohtaja Hämeenlinnassa vuodesta 1964, Niku-Asusteen perustaja ja omistaja, Niku-asuste Oy:n perustajaosakas Valkeakoskella vuodesta 1966, Muoti-Valinnan omistaja vuoteen 1971, Muoti-Valinta Oy:n perustajaosakas ja toimitusjohtaja Tampereella vuodesta 1971, Ky Niku Aallon, vuodesta 1974 Niku-Pukinetalo Oy, perustaja ja omistaja vuodesta 1964 ja toimitusjohtaja vuodesta 1976 sekä Finn-man Pukinekunnan perustajia 1962 ja yhtiön johtoelinten jäsen. Valkeakosken kauppalanvaltuuston jäsen Niku oli 1954–1956. Hänellä oli myös useita muita luottamustehtäviä. Sotilasarvoltaan Niku oli reservin kersantti. Hän sai talousneuvoksen arvonimen 1970 ja kauppaneuvoksen arvonimen 1978. Valkeakosken mitali hänelle myönnettiin 1971.

Lähteet
-------

1. 1 2  Kivistö, Terhi: Kauppaneuvos Niku Aalto (1919–2005). *Suomen talouselämän vaikuttajat* -verkkojulkaisu (maksullinen). 18.12.2013. Suomalaisen Kirjallisuuden Seura. Viitattu 25.11.2022.
2. 1 2  Niku Aalto *Biografiasampo*. Viitattu 25.11.2022.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Talousvaikuttajat
* Biografiasampo

 |

 |
**Tyrmäystipat** on yhteisnimitys lamauttaville aineille, joita lisätään esimerkiksi alkoholijuomaan. Niitä käytetään muun muassa raiskauksen, muun seksuaalisen hyväksikäytön tai ryöstön apuvälineenä*selvennä*. Tyrmäystipan vaikutus on useimmiten huumaava ja sekaannuttava, joskus jopa tainnuttava. Tyrmäystippoina käytetään muun muassa erilaisia lääke- ja huumausaineita, kuten flunitratsepaamia, gammahydroksivoihappoa ja tetrytsoliinia.

Huumaaminen on rangaistavaa, vaikka tapaukseen ei liittyisi muuta rikosta. Poliisin tietoon tyrmäystippatapauksia tulee arvioiduista tapauksista vain pieni osa. Tapausten selvittäminen on ongelmallista, koska tyrmäämistarkoituksessa käytetyt aineet poistuvat verestä nopeasti. Osa poliisin tietoon tulleista harvoista tyrmäystippaepäilyistä on osoittautunut voimakkaaksi humalaksi ilman muita tekijöitä.

Käyttötapa
----------

Tyrmäystippoja lisätään useimmiten vartioimatta jätettyyn alkoholijuomaan. Palattuaan esimerkiksi vessakäynniltä tai tupakoimasta juoman omistaja nauttii juomansa ja humaltuu epätavallisen nopeasti. Tyrmäystipat voivat aineesta riippuen aiheuttaa tajunnan menetystä, verenpaineen laskua ja oksentelua.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Vettanen, Linda: Tyrmäystipat yöelämän epämiellyttävä riesa *Ylen verkkouutiset*.  30.7.2009. yle.fi. Viitattu 29.10.2009.
2. ↑  Norjalainen taideopiskelija tarjosi vieraille tyrmäystippoja näyttelynsä avajaisissa Helsingin Sanomat 27.5.2009.
3. ↑  ME Stillwell, JJ Saady: Use of tetrahydrozoline for chemical submission.  *Forensic Science International*, 10.9.2012, 221. vsk, nro 1-3, s. e12–16. PubMed:22554870. doi:10.1016/j.forsciint.2012.04.004. ISSN 1872-6283. Artikkelin verkkoversio.

Aiheesta muualla
----------------

* Tyrmäystipat vaiettu ongelma – uhrit ilmoittavat asiasta harvoin poliisille Yle 14.8.2015.
* Tyrmäystipat – urbaani legenda vai hengenvaara? MTV3 16.6.2010.
* Colombian Devil's Breath: dokumentti skopolamiinin käytöstä tyrmäysaseena (Arkistoitu – Internet Archive)
**Kalliojärvi** on kapea ja saareton metsäjärvi Lieksan pohjoisosassa Pohjois-Karjalan maakunnassa. Sen pinta-ala on 34,1 hehtaaria. Etäisyys Joensuusta on 100 kilometriä pohjoiseen.

Maantiede
---------

Kalliojärven pituus lännestä itään on 2,6 kilometriä. Järven leveys vaihtelee noin sadasta metristä runsaaseen kahteen sataan metriin. Yli kolmasosa Kalliojärvestä on vähintään kymmenen metriä syvä. Syvin alue sijaitsee järven länsipuoliskolla, järven läntisin ja itäisin osa on melko matalaa.

Kalliojärven etelärannalla on jyrkänteitä ja maasto kohoaa yli 40 metriä järven pintaa korkeammalle. Kalliojärveen virtaa tulouoma kaakosta. Kalliojärvi laskee Ruosmanjokea länteen Polvilampeen (142,4 mpy), joka laskee etelään.

Kalliojärven vesitilavuus on 2 803 000 kuutiometriä.

Kalliojärvi (04.489.1.016) kuuluu Ruosmanjoen valuma-alueeseen (04.489), joka on kolmannen jakovaiheen vesistö Vuoksen vesistössä (04). Toinen jakovaihe on Viekijoen valuma-alue (04.48) ja ensimmäinen on Pielisen reitin valuma-alue (04.4). Ruosmanjoen valuma-alueeseen kuuluu 24 vähintään hehtaarin laajuista järveä. Laajimmat ovat Ruosmanjärvi, Pieni Ruosmanjärvi ja Kalliojärvi.

Lieksassa on muitakin Kalliojärviä. Kaksi niistä sijaitsee Ruunaanjärven alueella ja yksi Palkinjoen valuma-alueella.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Kalliojärvi, vakavesi, Lieksa
2. 1 2 3 4 5 6 7 8 9  Ympäristö.fi : Ympäristötiedon hallintajärjestelmä Hertta Ympäristötiedon hallintajärjestelmä Hertta. Viitattu 1.9.2022.
3. ↑  Kalliojärvi. Järviwiki. Viitattu 1.9.2022.
4. ↑  Ruosmanjoen valuma-alue (04.489). Järviwiki. Viitattu 1.9.2022.
5. ↑  Kalliojärvi. Järviwiki. Viitattu 9.9.2022.
**Mordhau** on hack and slash -tyylinen löyhästi keskiajan tyyliä noudattava moninpeli. Pelin on kehittänyt slovenialainen pelistudio Triternion tavoitteenaan tehdä taitopohjainen, laajasti pelaajan itsensä toiveiden mukaisesti muokattavissa oleva, kilpailullinen ja keskiaikaan sijoittuva peli, kuitenkaan uhraamatta hauskuutta historiallisuuden vuoksi: esimerkiksi pelaaja voi käyttää keskiajan kypärää päähineenään niin, ettei se haittaa pelaajan näköä, mutta lisää silti pelaajan pään suojausta. Mordhaun taistelujärjestelmä perustuu lähitaisteluihin, ja se pohjautuu löyhästi historiallisiin aseisiin ja tekniikoihin, kuten harhautuksiin, nuijiin ja aseiden vaihtelevaan käyttöön. Muita ominaisuuksia ovat pitkän kantaman aseet, piirityskoneet ja taistelu hevosen selästä käsin. Peli julkaistiin 29.4.2019 Steamissa.

Peli rahoitettiin osittain Kickstarter-kampanjan avulla vuonna 2017, missä se sai yli 300 000 dollaria.

Kehittäminen
------------

Peli toteutettiin Unreal Engine 4:llä.

Mordhaun kehittämisen aloitti Marko Grgurovič, slovenialainen tietojenkäsittelytieteiden tohtoriopiskelija Primorskan yliopistossa. Toinen slovenialainen kehittäjä ja kahdeksanhenkinen tiimi, jossa oli kehittäjiä, grafiikkasuunnittelijoita ja animoijia liittyivät myöhemmin kehittämään peliä Grgurovičin kanssa ja he muodostivat Triternionin. Marraskuussa 2017 yhtiö aloitti Kickstarter-kampanjan kerätäkseen varoja pelin kehittämistä varten. Kampanja sai pyydetyt varat alle vuorokaudessa. Peli julkaistiin 29.4.2019.

Vastaanotto
-----------

Mordhau saavutti heti suurta suosiota, ja se myi yli 200 000 kappaletta alle viikossa. Se saavutti 500 000:n myydyn kappaleen rajapyykin 7.5.2019, ja saavutti Steamin myydyimpien pelien listan. Pelipalvelimet kaatuilivat pian julkaisun jälkeen, sillä ne eivät pystyneet käsittelmään odottamattoman suurta, jopa 60 000:n samanaikaista pelaajaa.

Arvostelijat kehuivat peliä vuolaasti sen taistelujärjestelmästä ja grafiikoista.

Lähteet
-------

1. ↑  Luke Plunkett: Another Stab At First-Person Sword Combat *Kotaku*. Viitattu 10.5.2019. (englanniksi)
2. ↑  Mordhau: Medieval first-person fighting game *mordhau.com*.  Arkistoitu 6.6.2017. Viitattu 10.5.2019. (englanniksi)
3. 1 2 3  Ethan Gach: Mordhau Is A Clunky Game For Swordplay Nerds That I Can't Put Down *Kotaku*. Viitattu 10.5.2019. (englanniksi)
4. ↑  Mordhau Windows game *Indie DB*. Viitattu 10.5.2019. (englanniksi)
5. ↑  marox: The move to Unreal Engine 4 *mordhau.com*.  Arkistoitu 10.5.2019. Viitattu 10.5.2019. (englanniksi)
6. 1 2  Izjemen uspeh Slovenca: postal je glavni v največji trgovini na svetu *siol.net*. Viitattu 10.5.2019. (sloveeniksi)
7. ↑  Ian Boudreau: Mordhau has sold 500,000 copies in its first week *PC Gamer*.  7.5.2019. Viitattu 10.5.2019. (englanniksi)
8. 1 2  Matt Wales: Developer of Medieval multiplayer melee slasher Mordhau apologises after unexpectedly strong launch hobbles servers *Eurogamer*.  2.5.2019. Viitattu 10.5.2019. (englanniksi)

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Mordhau
Mordechai Rechtman vuonna 2011
**Mordechai Rechtman** (hepr. ‏מרדכי רכטמן‎; 16. toukokuuta 1926 Wuppertal, Saksa – 27. toukokuuta 2023 Tel Aviv, Israel) oli israelilainen fagotisti, kapellimestari, sovittaja ja musiikkipedagogi. Hän lähti vanhempiensa kanssa Saksasta vuonna 1933 ja asettui Israeliin vuonna 1934.

Rechtman aloitti fagotin soittamisen 12-vuotiaana. 15-vuotiaana hänet hyväksyttiin soittajaksi Israelin oopperaan, jossa hän toimi ensifagotistina vuosina 1941–1945. Vuonna 1947 hän sai Prahassa nuorisofestivaalilla ensimmäisen palkinnon. Rechtman oli vuosina 1946–1991 Israelin filharmonisen orkesterin ensifagotisti. Hän esiintyi myös sen ja muiden johtavien orkesterien kanssa solistina Israelissa ja ulkomailla. Hän vieraili lukuisilla kansainvälisillä musiikkifestivaaleilla.

Rechtman perusti Israelin puhallinkvinteton vuonna 1963 ja Filharmonisen puhallinyhtyeen vuonna 1976. Vuosina 1985–1991 hän oli Israelin kamariorkesterin puhallinyhtyeen musiikillinen johtaja ja kapellimestari. Rechtman johti kapellimestarina monia Israelin suurista orkestereista, kuten Israelin filharmonista orkesteria ja Jerusalemin sinfoniaorkesteria. Hän johti suuria puhallinkokoonpanoja ja orkestereita myös Yhdysvalloissa, Kanadassa, Meksikossa, Australiassa ja eri puolilla Eurooppaa. Lisäksi Rechtman on tehnyt kansainvälisesti esitettyjä ja levytettyjä transkriptioita ja sovituksia puhallinsoittimille, puhallinkvintetoille ja suurille puhallinkokoonpanoille.

Rechtman opetti useita sukupolvia edustaneita muusikoita ja kamarimusiikkikokoonpanoja. Hän toimi Tel Avivin yliopiston Rubin-musiikkiakatemian professorina 1960-luvun lopusta vuoteen 2002. Lisäksi hän oli vuosina 1977–1978 vierailevana professorina Indianan yliopiston musiikkikoulussa. Hän on opettanut myös muun muassa Juilliard Schoolissa, New England Conservatoryssa, Royal Academy of Musicissa ja Geneven musiikkikonservatoriossa. Vuonna 1994 Rechtman valittiin International Double Reed Societyn kunniajäseneksi. Hänellä oli myös Kansainvälisen kirjeshakkiliiton (ICCF) myöntämä kansainvälisen mestarin (IM) titteli. Vuonna 2004 hän sai Israelin opetus-, kulttuuri- ja urheiluministerin luottamushenkilöiden musiikin esityspalkinnon.

Lähteet
-------

1. ↑  A legendary bassoon dies at 97
2. 1 2 3 4 5 6 7  Mordechai Rechtman (Arranger, Bassoon, Conductor) BachCantatas
3. 1 2 3 4 5  Mordechai Rechtman Israel Music Institute


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Tšekki

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
Jony kesäkuussa 2014 Sporting Gijónin pelaajana.
**Jonathan Rodríguez Menéndez** eli **Jony** (s. 9. heinäkuuta 1991 Cangas del Narcea) on espanjalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan vasemmalla laidalla pelaava keskikenttäpelaaja. Hän edustaa Italian Serie A:ssa pelaavaa Laziota.

Jony pelasi Real Oviedon ja FC Barcelonan junioreissa sekä eri reservi- ja alasarjajoukkueissa kunnes pelasi ensimmäiset Segunda Divisiónin ottelunsa kaudella 2013–2014 Sporting Gijónin joukkueessa. Seuraavalla kaudella hän kuului joukkueen vakiokokoonpanoon. Kaudella 2015–2016 Gijón pelasi Primera Divisiónissa ja Jony pelasi liigassa 36 ottelua, joissa hän teki viisi maalia. Kesällä 2016 hän siirtyi niinikään pääsarjassa pelaavaan Málagaan, jossa hän kaudella 2016–2017 pelasi 24 ottelua ja teki kaksi maalia, niistä toisen kotivoitossa FC Barcelonasta. Syksyllä 2017 hän pelasi vain viisi liigaottelua. Kevätkauden 2018 hän oli lainalla kakkostasolle pudonneessa Gijónissa ja kauden 2018–2019 pääsarjajoukkue Deportivo Alavésissa, jossa hän pelasi 36 liigaottelua ja teki neljä maalia.

Jony siirtyi heinäkuussa 2019 italialaisseura Lazioon. Hän on kaudella 2019–2020 pelannut Serie A:ssa 15 ottelua, joista kuusi avauskokoonpanossa, ja Eurooppa-liigassa kuusi ottelua, joista viisi avauskokoonpanossa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Jony Transfermarkt-sivustolla (englanniksi)

  

Lazio – Serie A
1 Maximiano |
4 Patric |
5 Vecino |
6 Marcos Antônio |
7 Felipe Anderson |
9 Pedro |
10 Luis Alberto |
11 Cancellieri |
13 Romagnoli |
15 Casale |
16 Kamenović |
17 Immobile |
18 Romero |
20 Zaccagni |
21 Milinković-Savić |
23 Hysaj |
26 Radu |
29 Lazzari |
31 Adamonis |
32 Cataldi |
34 Gila |
44 Floriani Mussolini |
77 Marušić |
88 Bašić |
94 Provedel |
Valmentaja Sarri
**Kiiskijärvi** on kapea, matala ja rehevä järvi Virolahden kaakkoisosassa Kymenlaakson maakunnassa. Sen pinta-ala on 30,8 hehtaaria. Etäisyys Kotkasta on 49 kilometriä itäkoilliseen. Järven eteläpuolisko sijaitsee Suomen ja Venäjän rajavyöhykkeellä ja eteläisin osa Venäjän alueella.

Maantiede
---------

Kiiskijärven pituus kaakosta luoteeseen on 2,4 kilometriä. Järven suurin leveys on noin kymmenesosa pituudesta. Saaria ei ole. Järven keskikohdan yli on rakennettu maantiesilta. Kiiskijärven länsirannalla levittäytyy viljelysaukea, itärannalla on jyrkänteitä. Järven pohjoiskolkasta alkaa Vaalimaanjokeen virtaava laskuoja.

Kiiskijärvi (10.001.1.001) kuuluu Vaalimaanjoen alaosan alueeseen (10.001), joka on kolmannen jakovaiheen vesistö Vaalimaanjoen vesistössä (10). Kiiskijärvi on Vaalimaanjoen alaosan alueen kolmanneksi laajin vakavesi. Alueeseen kuuluu kymmenen vähintään hehtaarin laajuista vakavettä, joista laajin on Tyllinjärvi ja toiseksi laajin on Häkälänjärvi.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Kiiskijärvi, vakavesi, Virolahti
2. 1 2 3 4  Ympäristö.fi : Ympäristötiedon hallintajärjestelmä Hertta Ympäristötiedon hallintajärjestelmä Hertta. Viitattu 27.3.2022.
3. ↑  Kiiskijärvi. Järviwiki. Viitattu 27.3.2022.
4. ↑  Vaalimaanjoen alaosan alue (10.001). Järviwiki. Viitattu 27.3.2022.
**Elina Johanna Ruohonen** (s. 21. huhtikuuta 1970 Kaarina)  on turkulainen taidemaalari, joka maalaa öljyvärillä läpinäkyvälle akryylilevylle.

Elina Ruohonen on opiskellut Kankaanpään taidekoulussa 1991–1995. Krasnojarskin taideinstituutissa Venäjän Itä-Siperiassa hän opiskeli 1995 ja 1998–2001 Tampereen ammattikorkeakoulussa, jossa suoritti kuvataiteilijan ammattikorkeakoulututkinnon vuonna 2000.

Ruohosen teoksia oli ensi kerran esillä yhteisnäyttelyssä 1993 Raumalla, jossa Rauman taidemuseossa järjestettiin Varsinais-Suomen nuorten aluenäyttely. Sen jälkeen hänen töitään on ollut esillä lukuisissa taidenäyttelyssä. Ruohosen ensimmäinen yksityisnäyttely oli Raatihuoneen galleriassa Turussa 1998. Sen jälkeen hänen yksityisnäyttelynsä on ollut jossain esillä lähes vuosittain.
Ruohosen teoksia on Tampereen ja Turun kaupunkien kokoelmissa sekä Pirkanmaan sairaanhoitopiirin ja Valtion taidekokoelmassa.
Ruohonen on osallistunut Bargain-ryhmän ja Pottuhalliryhmän toimintaan.

Lähteet
-------

1. 1 2  Lönn, Rauha (toim.): *Kuvataiteilijat 2004*, s. 723–724. Helsinki: Suomen Taiteilijaseura / Kustannus Oy Taide, 2004. ISBN 951-608-063-4.
2. ↑  Krappala, Mari: Elina Ruohonen Vallanjako (Taidenäyttelyn taiteilijaesittely) *Tm-gallerian näyttelyt*.  22.2.2017. Helsinki:  Taidemaalariliitto. Viitattu 2.3.2017.
3. 1 2 3 4 5  Ruohonen, Elina: Ansioluettelo *elinaruohonen.net*. Viitattu 2.3.2017.

Aiheesta muualla
----------------

* Elina Ruohosen kotisivu
* Elina Ruohonen taiteilijamatrikkelissa
Björkholmen

|  |  |
| --- | --- |
| Muut nimet | 
Soukanniemen Björkholmen, Sökö udds Björkholmen |
| Sijainti | 
60°7′18.00″N, 24°41′00.00″E, EspooUusimaaSuomi |
| Merialue | 
Suomenlahti, Itämeri |
| Pinta-ala | 
0,003 km² |

Karttamuokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa WikidataaTietolaatikon dokumentaatioNäytä Wikidatasta tulevat arvot

**Björkholmen** on huvilasaari lounaisessa Espoossa Moisöfjärdenin merialueella. Virallisessa kaupunginosajaossa saari kuuluu Soukkaan.

Björkholmen pinta-ala on 30 aaria ja kaakkois–luoteissuuntainen pituus noin 100 metriä. Björkholmenin itäpuolella sijaitsevat Kornholmen ja Hönsholm, muissa ilmansuunnissa on Soukanniemen manneraluetta. Noin kaksi kilometriä Soukan Björkholmenista koilliseen sijaitsee Suvisaariston Björkholmen.

Björkholmen on yleinen nimi ruotsinkielisillä saaristovyöhykkeillä. Nimi viittaa saaren kasvillisuuteen (björk, koivu).

Lähteet
-------

1. ↑  Björkholmen Espoon opaskartalla
2. ↑  Björkholmen
3. 1 2  Suviranta, Sami: Björkholmen (html) *Espoo.fi*.  2011. Espoo:  Espoon kaupunki.  Arkistoitu 6.5.2021. Viitattu 28.4.2021.

Aiheesta muualla
----------------

* Tiedostopalvelu.maanmittauslaitos.fi
**Björn Alke** (15. huhtikuuta 1938 Sundsvall – 31. lokakuuta 2000) oli ruotsalainen jazzbasisti ja -pianisti.

Alke aloitti viulunsoiton harjoittelun 9-vuotiaana ja toimi teini-ikäisenä kotikaupungissaan basistina ja pianistina. Vuonna 1960 hän lähti Tukholmaan opiskelemaan viulunsoittoa Kuninkaallisessa musiikkikorkeakoulussa. Hän saavutti kuitenkin mainetta Tukholman jazzpiireissä basistina ja päätti opintonsa vuonna 1964 omistautuakseen päätoimisesti jazzuralleen. Alke soitti kokoonpanoissa, joita johtivat muiden muassa Eje Thelin, Staffan Abeleen, Lars Sjösten ja Lars Gullin. Hän säesti usein myös vierailevia yhdysvaltalaissolisteja, joiden joukossa olivat Dexter Gordon, Kenny Dorham, Johnny Griffin, Lucky Thompson ja Ben Webster.

1960-luvulla Alke sävelsi musiikin pariin ruotsalaiseen elokuvaan. Vuonna 1973 hän perusti oman kvartettinsa, jonka kanssa teki kiertueen ja levyn. Hän teki myös yhteistyötä vaimonsa, laulaja Lulu Engdahlin kanssa. Alke työskenteli opettajana kouluttauduttuaan 1980-luvun alussa Kuninkaallisessa musiikkikorkeakoulussa jazzpedagogiksi. 1980-luvulla hän alkoi esiintyä pianistina sekä solistina että vaimonsa säestäjänä. Hän soitti vuonna 1989 vaimonsa Jazz i Sverige -levyllä, jonka tekeminen onnistui tämän tultua Rikskonserterin palkitsemaksi. Vuonna 1991 Alke soitti pianoa kvartettilevyllä *Forever Lulu*, jolla basistina oli Palle Danielsson. Vuonna 1994 Alke levytti taas basistina, kun hän ja muut jäljellä olleet Lars Gullinin viimeisen yhtyeen jäsenet (Bernt Rosengren, Lars Sjösten, Fredrik Norén) julkaisivat Gullinin sävellyksistä koostuvan albumin *Late Date*. 1990-luvun lopussa Alken esiintymiset jäivät satunnaisiksi terveysongelmien johdosta.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Alke, Björn – basist, pianist, jazzpedagog Orkesterjournalen


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Ruotsi

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |

 |
Björn Berg
**Björn Berg** (17. syyskuuta 1923 Unterwössen, Baijeri, Saksa – 14. heinäkuuta 2008) oli ruotsalainen piirtäjä, maalari ja graafikko. Opiskeltuaan kaksi vuotta Tukholman Teknillisessä koulussa jatkoi Björn Berg opintojaan Taideakatemian graafisella osastolla sekä André Lhoten ja Fernand Légerin oppilaana Pariisissa. Vuosina 1925–1935 hän asui New Yorkissa.

Berg piirsi muun muassa *Industria-*, *Söndagsnisse-Strix-* ja *Dagens Nyheter* -lehtiin, mutta kaikkein tunnetuimpia ovat hänen kuvituksensa Alf Henriksenin, Alf Prøysenin ja Astrid Lindgrenin kirjoissa. Etenkin Vaahteramäen Eemeli -kirjojen kuvitus nosti Björn Bergin suuren yleisön suosikiksi. Björn Berg asui vuosien ajan Djursholmissa. Kuollessaan 14. heinäkuuta 2008 hän oli 84-vuotias.

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Belgia
* Yhdysvallat
* Ruotsi
* Tšekki
* Korea
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Taiteenala | 
* KulturNav
* MusicBrainz

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
Tapani Valsta esiintymässä Varkaudessa vuonna 1968.
**Heikki Tapani Valsta** (vuoteen 1935 **Vallenius**; 4. lokakuuta 1921 Ulvila – 21. huhtikuuta 2010 Helsinki) oli suomalainen pianisti ja urkuri.

Valsta suoritti Sibelius-Akatemiassa urkudiplomin vuonna 1946 Elis Mårtensonin johdolla ja pianodiplomin vuonna 1947 Ilmari Hannikaisen johdolla. Valsta piti ensikonserttinsa urkurina 1946 ja pianistina 1948. Kirkkomuusikon loppututkinnon hän suoritti Helsingin kirkkomusiikkiopistossa 1949. Vuonna 1946 hän voitti järjestyksessä toisen Maj Lind -pianokilpailun. Valsta täydensi opintojaan Ranskassa ja Itävallassa vuosina 1949, 1954, 1961 ja 1964. Radio-orkesterin pianistina hän toimi 1953–1959, minkä lisäksi hänet muistetaan monien laulusolistien säestäjänä. Hän esiintyi myös kamarimuusikkona, etenkin Arto Noraksen ja Seppo Tukiaisen kanssa.

Valsta oli Helsingin tuomiokirkkoseurakunnan ja sen edeltäjien Keski-Helsingin seurakunnan ja Suurkirkon seurakunnan urkurina vuodesta 1955 alkaen. Tämän ohella hän toimi Sibelius-Akatemian pianonsoiton opettajana 1959–1961, lehtorina 1961–1967 ja professorina 1967–1985, jolloin hän jäi eläkkeelle. Lisäksi hän toimi Suomen solistiyhdistyksen varapuheenjohtajana ja Helsingin Kanttori-urkuriyhdistyksen puheenjohtajana.

Director musices -arvonimi hänelle myönnettiin vuonna 1956.

Tapani Valstan veli oli sellisti Esko Valsta.

Lähteet
-------

1. ↑  Urkutaiteilija Tapani Valsta on kuollut. *Helsingin Sanomat*.  22.4.2010.  Arkistoitu 19.3.2014. Viitattu 17.5.2010.
2. ↑  Ellonen, Leena (toim.): *Suomen professorit 1640–2007*, s. 785. Helsinki: Professoriliitto, 2008. ISBN 978-952-99281-1-8.   
*Otavan iso musiikkitietosanakirja*, osa 5, s. 565–566. ISBN 951-1-02595-0
3. ↑  Muistokirjoitus. *Helsingin Sanomat* 24.4.2010, s. A 17. Artikkelin verkkoversio.

Aiheesta muualla
----------------

* Rahkonen, Margit: / Valsta, Tapani (1921–2010). *Kansallisbiografia-verkkojulkaisu*.  30.3.2021. Helsinki:  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura.
* Valsta, Tapani hakuteoksessa *Uppslagsverket Finland* (2012). (ruotsiksi)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Suomi (KANTO)
* Yhdysvallat
* Kroatia

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Elonet
* Kansallisbiografia
* Uppslagsverket Finland

 |

 |
*Tämä artikkeli käsittelee suojeluskunnan piiripäälikköä. Jääkäriluutnantti Väinö Granlund on eri henkilö.*
**Karl *Väinö* Granlund** (22. helmikuuta 1890 Helsinki – 3. syyskuuta 1927 Vaasa) oli suomalainen filosofian kandidaatti, reservikapteeni ja jääkäriliikkeen aktivisti, joka toimi Vaasan suojeluskuntapiirin (Vasa skyddskårsdistrik) piiripäällikkönä vuosina 1919–1927.

Granlundin isä oli nahkurimestari K. F. Granlund. Väinö Granlund syntyi Helsingissä mutta kävi koulunsa Vaasassa ja kirjoitti ylioppilaaksi Vasa svenska lyceumista. Hän opiskeli Helsingin yliopistossa pääaineenaan historiaa ja suoritti filosofian kandidaatin tutkinnon vuonna 1916. Granlund oli Helsingin yliopiston ylioppilaskunnan hallituksen jäsen vuonna 1916.

Vuosina 1916–1917 Granlund työskenteli Västankvarnin kansanopiston opettajana ja sen jälkeen Ruotsalaisen Kansanpuolueen toimitsijana Vaasan läänin eteläisessä vaalipiirissä. Hän oli myös Pohjanmaan ruotsinkielisen nuorisojärjestön puheenjohtaja. Hän kuului syksyllä 1917 Vaasan suojeluskuntapiirin ensimmäisen päällikön Paul von Gerichin esikuntaan. Suomen sisällissodan aikana 1918 Granlund oli ensin Vaasan sotilaspiirin päällikkönä ja sitten apulaissotakomissaarina, missä tehtävässä hän jatkoi, kunnes hänet nimitettiin Vaasan suojeluskuntapiirin päälliköksi vuonna 1919. Hän sai 1918 luutnantin ja 1923 kapteenin sotilasarvon. Granlund oli Vasa Svenska Klubbenin perustajajäsen 1919.

Granlund oli 1920-luvulla myös Yhtymä Vientirauhan Vaasan piirin asiamies. Hän toimi Vaasan suojeluskuntapiirin päällikkönä kuolemaansa asti vuonna 1927. Hän kuoli 37-vuotiaana Vaasan kulkutautisairaalassa pikkulavantautiin ja komplikaatioihin. Vähän ennen kuolemaansa hän kävi aktiiviupseerikurssin, ja hänen oli tarkoitus saada majurin arvo syksyllä 1927.

    Ylennykset ja kunniamerkit    



|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| **Ylennykset** |  | **Kunniamerkit** |
| * Luutnantti 1918
* Kapteeni 1923
 |  |  |

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Karl Väinö Granlundin kuolinilmoitus ja muistokirjoitus (ruotsiksi) Wasabladet 4.9.1927, s. 1–2. Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot. Viitattu 4.1.2020.
2. ↑  Suojeluskuntien piiripäälliköt 1919–1939 – Suojeluskunnat ja Lotta Svärd *perinne.fi*. Viitattu 23.7.2015.
3. 1 2  Insinööritoimisto Olof Granlund Oy:n 50-vuotishistoriikki  2010. Insinööritoimisto Olof Granlund Oy. Viitattu 4.1.2020.
4. ↑  Keisarillisen Suomen Aleksanterin-yliopiston luettelo, syyslukukausi 1916 *digi.kansalliskirjasto.fi*.  1916. Helsinki. Viitattu 26.1.2023.
5. 1 2  Kari Selén: *Sarkatakkien armeija: Suojeluskunnat ja suojeluskuntalaiset 1918–1944*, s. 223–225. WSOY, Helsinki 2004.
6. 1 2  Kari Selén: *Sarkatakkien maa: Suojeluskuntajärjestö ja yhteiskunta 1918–1944*, s. 20, 323. WSOY, Helsinki 2001.
7. ↑  Roos, Jarl & Skrifvars, Gunnar & Stén, Uno V.: *Svenska klubben i Vasa 1919-1944*, s. 9. Svenska klubben i Vasa, 1944. Teoksen verkkoversio.
**Väinö Adolf Hannula** (2. toukokuuta 1893 Turku – 14. elokuuta 1953 Helsinki) oli suomalainen poliitikko ja liikemies. Hannula oli Suomen sosialistisen työväenpuolueen kansanedustaja Turun läänin eteläisestä vaalipiiristä vuosina 1922–1923 sekä Rakennustyöväen liiton (1930) ja Turun kaupunginvaltuuston (1946–1947) puheenjohtaja. Hän oli vangittuna poliittisista syistä vuosina 1918, 1923–? ja 1930–1934.

Hannula aloitti työuransa liikealalla ja postinjakajana. Sisällissodan jälkeen Hannula työskenteli sähkömiehenä sekä konttorinhoitajana Työväenjärjestöjen Tiedonantaja ja Työmies -lehdissä. Viimeiset vuotensa hän piti romuliikettä Turussa.

Hannula valittiin jäsenäänestyksellä Turun sosialistisen työväen ehdokkaaksi vuoden 1923 kunnallisvaaleissa, vaikka hän oli tuolloin vangittuna. Vaalitoimikunta hyväksyi Hannulan valitsijayhdistyksen muiden joukkoon kiistelyn jälkeen.

Keväällä 1930 Hannula valittiin Rakennustyöväen liiton puheenjohtajaksi, kun järjestössä enemmistön muodostaneet kommunistit syrjäyttivät Uno Nurmisen, joka lukeutui niin sanottuihin hoipertelijoihin.

Hannula oli Suomi–Neuvostoliitto-Seuran Turun piirijärjestön puheenjohtaja.

Lähteet
-------

1. ↑  Eeva Matinolli: Piirteitä Turun kasvusta itsenäisyyden aikana[vanhentunut linkki] teoksessa Turun historiallinen arkisto 18 (Turun historiallinen yhdistys)
2. 1 2 3  .aspx Väinö Hannula *Suomen kansanedustajat*. Eduskunta.
3. ↑  Tauno Saarela: *Suomalainen kommunismi ja vallankumous 1923–1930*, s. 51–52. Historiallisia Tutkimuksia 239. Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, 2008. ISBN 978-952-222-051-6.
4. ↑  Tauno Saarela: *Suomalainen kommunismi ja vallankumous 1923–1930*, s. 743. Historiallisia Tutkimuksia 239. Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, 2008. ISBN 978-952-222-051-6.


|  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * n
* k
* m
Sosialistisen työväenpuolueen kansanedustajat 1922–1923 |
| --- |
|  |
| Eduskuntaryhmä(27) | 
* Aronen
* Enqvist
* Fagerholm
* Hannula
* Hannunen
* Hiilos
* Kaarne
* Kallio
* Kankari
* Kemppi
* Koivisto
* Lampinen
* Långström
* Mäkelin
* Mäkinen
* Nahkala
* Numminen-Härmä
* Nurmiranta
* Pulkkinen
* Rytkönen
* Sillanpää
* Toppinen
* Tuomi
* J. Vainio
* V. Vainio
* Valkama
* Vesterlund

 |

 |



|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Eduskunta

 |

 |
**Walter Zimmermann** (s. 15. huhtikuuta 1949 Schwabach) on saksalainen säveltäjä.

Zimmermann opiskeli lapsena oboen-, pianon- sekä viulunsoittoa ja aloitti 12-vuotiaana säveltämisen. Hän sai vuosina 1970–73 opetusta Kölnissä Mauricio Kagelilta. Hän opiskeli myös elektronista musiikkia Otto Lasken johdolla Utrechtin yliopiston Instituut voor Sonologiessa, Amsterdamin yliopiston Etnomusicologisch Centrum Jaap Kunstissa ja yksityisesti Hamiltonissa, New Yorkissa 1974.

Zimmermannin saamiin palkintoihin ja tunnustuksiin lukeutuvat Förderpreis Kölnin kaupungilta (1980), Ensemblia-festivaalin ensipalkinto (Mönchengladbach, 1981), Prix Italia (1988) ja Mainzin Schneider–Schott-musiikkipalkinto (1989). Zimmermann myös pääsi stipendin turvin Rooman Villa Massimoon vuonna 1987.

Zimmermannin sävellyksiä on esitetty eri puolilla maailmaa. Hän on myös esiintynyt pianistina ja kirjoittanut artikkeleita ja kirjoja. Hän on opettanut sävellystä Liègen kuninkaallisessa konservatoriossa (1980–84) ja Hochschule für Musik Karlsruhessa (1990–92). Vuonna 1993 hän aloitti opetuksen sävellyksen professorina Universität der Künste Berlinissä. Hän on myös pitänyt luentoja ja mestarikursseja, muun muassa Darmstadtissa vuosina 1982 ja 1984. Hänen puolisonsa on kuvataiteilija Nanne Meyer.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  The Living Composers Project: Walter Zimmermann

Aiheesta muualla
----------------

* Teoslista (saksaksi)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Taiteenala | 
* BRAHMS
* MusicBrainz

 |
|  |
| Henkilöt | 
* BMLO
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**Albin (Aleppo) Kutvonen** (27. maaliskuuta 1888 Utra, Kontiolahti – 8. joulukuuta 1960 Helsinki) oli suomalainen toimittaja ja kirjailija.

Aleppo Kutvonen pääsi ylioppilaaksi 1908 Joensuun klassillisesta lyseosta ja siirtyi heti sanomalehtialalle. Kutvonen oli 1908–1911 uutistoimittajana ja toimitussihteerinä Viipuri-lehdessä, 1912–1913 Iltalehden ja Uuden Suomettaren palveluksessa, 1914–1917 Sanomalehtien Tietotoimistossa ja Suomen Tietotoimistossa, 1917–1920 Uudessa Päivässä, Iltalehdessä ja Uudessa Suomessa sekä 1920–1922 Suomen Tietotoimiston valtioneuvoston toimittajana. Hän oli sitten joitain vuosia vapaana toimittajana ja vuodesta 1926 toimittajana Uuden Suomen kotimaan osastolla.

Kutvonen kirjoitti kertomuksia, novelleita, romaanin, lastenkirjan ja näytelmiä. Hän sai palkinnon 1919 Kansanvalistusseuran novellikilpailussa. Kutvosen esikoisromaanin *Valot sammuvat* (1944) tapahtumat sijoittuivat Utran lasitehtaalle ja sahalle 1800- ja 1900-lukujen vaihteeseen.

Vuonna 1960 kuollut Aleppo Kutvonen on haudattu Hietaniemen hautausmaalle.

Teoksia
-------

* *Valot sammuvat*, romaani. WSOY 1944
* *Taistelu oravan pesästä*, lastenkirja, kuvitus Liisi Kulo. Tammi 1944
* *Testamentattu morsian : kaksiosainen reipas pila*. Karisto 1945
* *Rakkaus on laulua : 3-näytöksinen kansanhuvinäytelmä*. Satakunnan kirjateollisuus 1949

Lähteet
-------

1. 1 2  Aleppo Kutvonen 50-vuotias, Uusi Suomi, 27.03.1938, nro 83, s. 14, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
2. 1 2 3  50-vuotias. Toimittaja Aleppo Kutvonen, Helsingin Sanomat, 27.03.1938, nro 83, s. 10, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
3. 1 2  Pohjoiskarjalaisten nykykirjailijoiden matrikkeli - Aleppo Kutvonen (Arkistoitu – Internet Archive)
4. ↑  Suomen kirjailijat tietokanta (Arkistoitu – Internet Archive)
5. ↑  Hautahaku.fi : Kutvonen Albin


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)

 |

 |
Ales Mihalevitš vuonna 2009.
**Aljaksei "Ales" Anatoljevitš Mihalevitš** (valkoven. Аляксей (Алесь) Анатольевіч Міхалевіч; s. 1975) on valkovenäläinen juristi ja poliitikko. Hän oli ehdokkaana vuoden 2010 presidentinvaaleissa.

Vaalien jälkeen Mihalevitš joutui vankilaan kahdeksi kuukaudeksi. Hän on syyttänyt viranomaisia kidutuksesta pidätyksensä aikana.

Maaliskuussa 2011 hän lähti maanpakoon ja on asunut Tšekissä ja Puolassa.

Vuonna 2011 Mihalevitš sai kanadalaisen ihmisoikeusjärjestön myöntämän John Humphrey -palkinnon tunnustukseksi työstään kidutettujen hyväksi.

Lähteet
-------

1. ↑  Election 2011 Persona: Ales Mikhalevich Belarus Digest.  Arkistoitu 2.2.2014. Viitattu 22.1.2014.
2. 1 2  Exiled Belarusian presidential candidate Ales Michalevic to visit Vancouver  2011. CNW Canada.  Arkistoitu 2.2.2014. Viitattu 22.1.2014.
3. ↑  Belarus 'tortured protesters in jail'  2011. BBC. Viitattu 22.1.2014.
4. ↑  Mr. Ales Michalevic to receive prestigious John Humphrey Award Canadian Embassy. Viitattu 22.1.2014.


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Yhdysvallat
* Puola

 |

 |
Anna Jakimova.
**Anna Vasiljevna Jakimova** (ven. А́нна Васи́льевна Яки́мова, naimisissa ollessaan *Dikovskaja*, Диковская, salanimeltään *Baska*, Баска; 24. kesäkuuta 1856 Vjatkan läänin Uržumin kihlakunnan Tumjumutšaštšan kylä – 12. kesäkuuta 1942 Novosibirsk) oli venäläinen vallankumouksellinen narodnikki.

Anna Jakimova syntyi maalaispapin perheeseen. Hän suoritti Vjatkan hiippakuntakoulun ja opettajakurssin. Vuodesta 1873 lähtien hän työskenteli opettajana ja levitti vallankumouksellista propagandaa talonpoikaiston keskuuteen. Jakimova pidätettiin toukokuussa 1875. Hänet vapautettiin ns. 193:n oikeudenkäynnissä vuonna 1878.

Vuonna 1879 Jakimova kuului "Vapaus tai kuolema" -nimiseen narodnikkiryhmään ja sen jälkeen Narodnaja voljan toimeenpanevaan komiteaan osallistuen Aleksanteri II:n murhayrityksiin. Hänet pidätettiin huhtikuussa 1881 ja tuomittiin kuolemaan ns. 20:n oikeudenkäynnissä. Tuomio muutettiin elinkautiseksi pakkotyörangaistukseksi, jota hän kärsi Karan ja Akatuin pakkotyövankiloissa.

Vuonna 1899 Jakimova siirrettiin karkotuspaikkaan, josta hän pakeni vuonna 1904. Hän liittyi sosialistivallankumouksellisiin ja osallistui vuosien 1905–1907 vallankumoustapahtumiin. Vuosina 1907–1917 hän oli karkotettuna Tšitassa.

Venäjän vallankumouksen jälkeen Jakimova asui Moskovassa, jossa hän osallistui entisten poliittisten rangaistusvankien yhdistyksen toimintaan. Hän on kirjoittanut Aleksanteri II:n murhaa käsittelevän muistelmateoksen *Pokušenije na Aleksandra II*, joka ilmestyi vuonna 1927.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  *Bolšaja Sovetskaja Entsiklopedija, tom 30*, s. 479. Moskva: Sovetskaja Entsiklopedija, 1978.


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Tšekki

 |

 |
**Bruce Gradkowski** (s. 27. tammikuuta 1983) on yhdysvaltalainen ammattilaisuransa lopettanut amerikkalaisen jalkapallon pelaaja, pelipaikaltaan pelinrakentaja. Gradkowski pelasi 11 vuotta NFL-liigassa edustaen useita eri seuroja. Hänen veljensä Gino pelasi myös viisi kautta linjamiehenä NFL:ssä.

Yliopistourallaan Gradkowski edusti Toledon yliopistoa. Tampa Bay Buccaneers varasi Gradkowskin vuoden 2006 varaustilaisudessa. Tulokaskaudellaan Gradkowskista tuli yllättäen joukkueen aloittava pelinrakentaja kesken kauden Chris Simmsin loukkaantumisen vuoksi. Seuraavalla kaudella hän toimi Jeff Garcian varamiehenä. Gradkowski pelasi urallaan lähinnä varamiehen roolissa. Hän edusti Buccaneersin lisäksi Cleveland Brownsia, Oakland Raidersia, Cincinnati Bengalsia ja Pittsburgh Steelersiä.

Lähteet
-------

1. ↑  Bruce Gradkowski Stats *pro-football-reference.com*. Viitattu 18.2.2019. (englanniksi)
2. ↑  Garcia takes over Bucs as Simms, Gradkowski vie for No. 2 Toledo Blade. Viitattu 18.2.2019. (englanniksi)
3. ↑  My Story *bruce-gradkowski.com*. Viitattu 18.2.2019. (englanniksi)
**Panagía (Neitsyt Maria) Filósofoksen luostari** (kreik. Μονή Παναγίας Φιλοσόφου, *Moní Panagías Filosófou*, tai vain Μονή Φιλοσόφου, *Moní Filosófou*) on ortodoksinen luostari Kreikassa. Se sijaitsee Loúsioksen rotkossa Arkadiassa Peloponnesoksen niemimaalla.

Uuden Filósofoksen luostarin kirkko.
Filósofoksen luostari muodostuu kahdesta osasta, jotka ovat Vanha ja Uusi Filósofoksen luostari. Vanha luostari on perustettu bysanttilaisella kaudella vuonna 963, ja sen perusti keisari Nikeforos Fokaksen sihteeri ja *filosofos* Johannes (Ioannes) Lampardopulos. Luostari sai lisänimensä tämän virkanimikkeestä. Luostarista on säilynyt sen bysanttilaistyylinen kirkko.

Uusi Filósofoksen luostari perustettiin 1600-luvun puolivälissä. Varmuudella sen tiedetään olleen olemassa vuonna 1691. Sen perustajat tulivat vanhasta luostarista. Uusi luostari sijaitsee Loúsios-joen länsipuolella. Luostarin *katholikon* eli pääkirkko on omistettu Neitsyt Marian kuolonuneen nukkumiselle. Kirkko on pohjakaavaltaan risti suorakulmiossa ja siinä on kupoli. Kirkko on koristeltu sisältä kreetalaista koulukuntaa edustavilla seinämaalauksilla, jotka ovat vuodelta 1663. Uusi luostari toimii Johannes Kastajan luostarin alaisuudessa. Vuonna 2011 luostarissa oli 7 asukasta.

Lähteet
-------

1. 1 2  Απογραφή Πληθυσμού - Κατοικιών 2011. Väestönlaskennan tulokset (XLS)  2011. The Hellenic Statistical Authority (Kreikan tilastokeskus ELSTAT).  Arkistoitu 25.12.2013. Viitattu 1.9.2014. (kreikaksi)
2. 1 2 3  Νέα Μονή Φιλοσόφου Υπουργείο Πολιτισμού και Αθλητισμού. Viitattu 1.9.2021.
3. 1 2 3 4  Ιερά Μονή Φιλοσόφου *Μοναστήρια της Ελλάδας*. Viitattu 1.9.2021.
4. 1 2  Ι.Μ. Φιλοσόφου - Κρυφό Σχολειό *In Arcadia*. Viitattu 1.9.2021.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Filósofoksen luostari** Wikimedia Commonsissa