|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

|  |
| --- |
| Šš Šš |
|   |
| 

| Suomen kielen aakkoset |
| --- |
| Latinalaiset aakkoset |
|  | Aa | Bb | Cc | Dd |  |
| Ee | Ff | Gg | Hh | Ii | Jj |
| Kk | Ll | Mm | Nn | Oo | Pp |
| Qq | Rr | Ss | Tt | Uu | Vv |
|  | Ww | Xx | Yy | Zz |  |
| Muut suomen aakkoset |
| Åå | Ää | Öö |
|  | Šš | Žž |  |
|  |

 |

 |
| 

|  |
| --- |
|  |
|   |
| 

| Latinalaisen kirjaimiston täydennyksiä |
| --- |
| Āā | Àà | Ää | Åå | Ãã | Ĉĉ |
| Čč | Ćć | Çç | Ðð | Đđ | Ɖɖ |
| Éé | Êê | Ƒƒ | Ğğ | Ĝĝ | Ǧǧ |
| Ġġ | Ĥĥ | Ħħ | Ïï | İi | Ǩǩ |
| Ŀŀ | Łł | Ŋŋ | Ńń | Ññ | Ơơ |
| Ôô | Őő | Õõ | Ōō | Öö | Øø |
| Řř | ſ | Ŝŝ | Šš | Şş | Ŧŧ |
| Þþ | Ůů | Ŭŭ | Űű | Üü | Ŵŵ |
| Ƿƿ | Ȳȳ | Źź | Žž | Żż | Ʒʒ |
| Ligatuureja |
| Ææ | Ĳ ĳ | Œœ | ß |
| Tarkkeita |
| ´ | ` | ^ | ˇ |
| ¨ | ˜ | ¯ |
| Luettelo kirjaimista |

 |

 |

**Š** (**š**) on latinalaisiin aakkosiin muutamissa kielissä lisätty kirjain. Se on muodostettu kirjaimesta *s* ja hatusta (engl. *caron*). Kirjaimen nimi on suomen yleiskielessä *hattu-s*. Kirjaimen äännearvo on suomen kielessä ja tyypillisesti muissakin kielissä ns. suhu-*s* [ʃ].

Š suomen kielessä
-----------------

*Š*-kirjain on lainattu suomen kieleen tšekistä vuonna 1907, jolloin annettiin ensimmäinen suositus sen käytöstä.

*Š*:llä merkitty äänne on suomessa soinniton postalveolaarinen frikatiivi [ʃ] eli ns. suhu-*s*. Se on suomen harvinaisin äänne (jos ei lasketa sen vielä harvinaisempaa soinnillista paria ž, joka esiintyy mm. lainasanassa *džonkki*). Suhu-*s*:n asema on suomen äännejärjestelmässä vakiintumaton ja sen ääntämyksenä voi olla myös [s].. Kirjainyhdistelmä *tš* merkitsee soinnitonta postalveolaarista affrikaattaa [ʧ]. 

*Š* esiintyy vain uudehkoissa lainasanoissa, kuten *šaahi*, *šamaani*, *šeikki* ja *šillinki*. Koska suhu-*s* saattaa korvautua *s*-äänteellä, on monien sanojen oikeinkirjoituskin on muuttunut vastaavasti (*šekki*, nykyään usein *sekki*; vanhemman kielenkäytön *tušši*, nykyään pelkästään *tussi*). Joskus *š*:n korvaaminen *s*:llä kuitenkin muuttaa merkityksen, kuten sanoissa *paaši* – *paasi* sekä *šakki* – *sakki*.

Kirjainta *š* käytetään myös translitteroitaessa esimerkiksi kyrillisin, arabialaisin tai heprealaisin kirjaimin kirjoitettuja tekstejä. Kyrillisen aakkoston translitterointia koskevan standardin SFS 4900 mukaan kirjainta *ш* vastaa *š*, kirjainta *ч* vastaa *tš* ja kirjainta *щ* vastaa *štš* (kun lähtökieli on venäjä tai ukraina) tai *št* (kun lähtökieli on bulgaria).

Suomeen omaksutuissa lainasanoissa [ʃ]-äänne merkitään usein englannin mukaisella yhdistelmällä *sh* (*shetlanninponi*, *shottilasi*), toisinaan ranskan mukaisella yhdistelmällä *ch* (*charmikas*, *vichyvesi*) ja joskus saksan mukaisella yhdistelmällä *sch* (*schäfer*). Esiintyypä yleiskielessä myös sellainen italian mukaan kirjoitettava sana kuin *cembalo* /tʃembalo/. Kielenhuolto pitää kuitenkin *š*-kirjaimen käyttöä parhaana seuraavista syistä:

* suomessa lähes aina sama foneemi merkitään samalla yhdellä (geminaatta kahdella) kirjaimella ja lähes aina sama kirjain ääntyy samana foneemina, eikä tätä säännönmukaisuutta pitäisi rikkoa [ʃ]-äänteenkään tapauksessa
* sanan sisällä suomen kielen nuorehkoissa lainasanoissa [ʃ] voi esiintyä sekä yksittäiskonsonanttina että geminaattana, eikä *sh*:sta tai *sch*:sta sanan sisällä voi päätellä, onko kyseessä yksittäiskonsonantti vai geminaatta, mutta *š*:ää käytettäessä geminaatta voidaan erottaa yksittäiskonsonantista kahdentamalla kirjain
* *sh* [ʃ]:n merkkinä suomessa sanan sisällä on huono siksikin, että suomessa sanan sisällä voi esiintyä yhdistelmä *sh*, joka ääntyy [sh], esim. *lipashan on täynnä*, *mieshän on hullu*, *lautashysteria.*

Aakkosjärjestyksen kannalta *š* katsotaan pelkäksi *s*:n muunnelmaksi, joten se aakkostetaan kuten *s*. – Aina näin ei ole ollut, vaan Nykysuomen sanakirjassa *š* oli aakkosjärjestyksen kannalta oma kirjaimensa, joka sijoittui *s*:n ja *t*:n väliin.

Š muissa kielissä ja kirjoitusjärjestelmissä
--------------------------------------------

*Š*-kirjainta ynnä muita hatulla eli háčekilla varustettuja latinalaisia kirjaimia käyttivät ensimmäisinä tšekin kielessä uskon- ja kielenuudistaja Jan Husin seuraajat 1400–1500-luvuilla. (Hus itse oli käyttänyt *s*:n päällä pistettä.) Tšekistä *š* levisi lähinnä 1800-luvun ja 1900-luvun alkupuolen aikana lukuisiin tuolloin kehitteillä olleisiin kirjakieliin, etenkin alueelle, jota hyvin karkeasti määritellen ympäröivät Saksa, Välimeri, Mustameri, Venäjä, Pohjoinen jäämeri ja Ruotsi.

Slaavilaisista valtiollisista kielistä *š*-kirjainta käyttävät nykyään tšekin lisäksi ainakin kroaatti, sloveeni ja slovakki sekä, milloin niitä kirjoitetaan latinalaisin kirjaimin, bosnia, montenegro ja serbi. Pienemmistä slaavilaisista kielistä *š*:ää käyttää ainakin sorbi. Sen sijaan puolan kieli ei käytä *š*:ää. Kirjain ei luonnollisesti esiinny myöskään niitten slaavilaisten kielten oikeinkirjoituksissa, jotka käyttävät pelkästään kyrillisiä kirjaimia, mutta sitä käytetään usein näitten kielten latinaistamiseen, esimerkiksi kansainvälisen ISO 9 -standardin mukaan.

Molemmat nykypäivään asti elävinä säilyneet balttilaiset valtiolliset kielet, liettua ja latvia, käyttävät *š*:ää. 1700-luvulla kuolleessa muinaispreussissa kirjainta sen sijaan ei käytetty.

Euroopan ulkopuolella *š*:ää käyttää esimerkiksi bantukieliin kuuluva pohjoissotho.

Kaikki nykyiset itämerensuomalaiset kielet käyttävät *š*-kirjainta (poikkeuksina mahdollisesti meänkieli ja kveeni, jos ne lasketaan suomesta erillisiksi). Huomattava on kuitenkin, että paitsi suomessa myös virossa *š* esiintyy vain lainasanoissa; muissa itämerensuomalaisissa kielissä kuten karjalassa ja liivissä *š* on paljon yleisempi. Ainakin inkeroista on kirjoitettu lisäksi sellaisella aakkostolla, jossa *š*:ää ei ollut: sen sijasta käytettiin 1930-luvulla *ş*:ää. Myös kaikki suomessa puhuttavat saamelaiskielet – pohjoissaame, inarinsaame ja koltansaame – käyttävät *š*:ää. Sen sijaan suomensukuisista kielistä unkari ei käytä *š*:ää, ei myöskään eteläsaame. Venäjällä puhuttavat suomen etäsukukielet kuten mari ja udmurtti käyttävät kyrillisen aakkoston muunnelmia, joten niissä *š*:ää ei esiinny. Näiden kielten kansanrunous- ynnä muuta aineistoa on kuitenkin julkaistu etenkin Suomessa, Unkarissa ja Saksassa huomattavia määriä käyttäen uralilaista foneettista aakkostoa ja siis myös *š*-kirjainta.

Uralilaisessa foneettisessa aakkostossa *š* on tavallinen suhuäännettä eli sibilanttia merkitsevä kirjain. Suomalaiset tutkijat suosivat vanhastaan vastaavan affrikaatan kirjoittamista yhdistelmällä *tš*, kun taas unkarilaiset käyttävät samaan tarkoitukseen mieluummin *č*-kirjainta (esimerkiksi karjalan kielen sanassa *mettšä* ~ *meččä* ’metsä’).

Uralilainen foneettinen aakkosto ei ole suinkaan ainoa *š*:ää käyttävä kansainvälinen kielitieteellinen merkintätapa, sillä se kuuluu niin sanottuun amerikanistiseen perinteeseen, jonka perustajana pidetään yhdysvaltalaista tutkijaa John Wesley Powellia. Amerikanistiset ja niihin perustuvat merkintätavat, joissa *š*:ää on käytetty usein mutta ei välttämättä aina, ovat olleet yleisiä ainakin Pohjois-Amerikan alkuperäiskansojen kielten, Intian kielten, Kaukasuksen kielten, slaavilaisten kielten, turkinsukuisten kielten ja seemiläisten kielten tutkimuksessa. Amerikanistisen perinteen mukaista *š*:n käyttöä suosivat myös jotkut japanin kielen tutkijat.

Tietokoneissa
-------------

Jotta kirjoitusmerkkiä voisi käyttää tietokoneessa, sen täytyy sisältyä järjestelmän tuntemaan merkistöön. Nykyaikaiset tietokonejärjestelmät yleensä käyttävät kattavaa Unicode-merkistöä, mutta siirrettäessä tekstiä tietokoneesta toiseen (esimerkiksi sähköpostitse) välittäjänä voi yhä toimia jokin toisenlaista merkistöä käyttävä järjestelmä tai ohjelmisto. Jos merkistökoodaukset matkan varrella sekaantuvat, merkki näkyy vastaanottajalle väärin.

Koska Länsi-Euroopassa ja Suomessa perinteisesti käytetty ISO 8859-1 -merkistö (joka tunnetaan epävirallisesti myös nimellä Latin-1) ei sisällä *š*-kirjainta, sen korvikkeena usein käytetään yhdistelmää *sh* tai joskus pelkkää *s*-kirjainta. Latin-1:n korvaajaksi kehitetty ISO 8859-15 -merkistö (Latin-9) sisältää muun muassa kirjaimet *Š* ja *š*, *Ž* ja *ž* sekä euron merkin *€*.

Š ja š tietokoneissa| Merkki | Unicode | HTML-viittaus | Laajennettu suomalainen näppäimistö | Alt-koodi |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| tunnus | nimi | lohko |
| Š | U+0160 | latinalainen suuraakkonen s ja hattu | latinalaisen merkistön laajennus­osa A | &Scaron;&#352;&#x160; | AltGr·**'** + ⇧ Shift·S | Alt·0138 |
| š | U+0161 | latinalainen pienaakkonen s ja hattu | &scaron;&#353;&#x161; | AltGr·**'** + S | Alt·0154 |
|

Tietokoneella *Š* ja *š* voidaan kirjoittaa vaihtelevin tavoin käyttöjärjestelmästä ja näppäinasettelusta riippuen. Mikäli käytössä on laajennettu suomalainen näppäimistö, merkit voidaan helpoimmin kirjoittaa erityisen tarkenäppäimen avulla. Hattu saadaan aikaiseksi pitämällä alhaalla [AltGr]-näppäintä samalla, kun painetaan pystyheittomerkin (**'**) näppäintä (joka sijaitsee [Ä]-näppäimen oikealla puolella). Hattu ei heti tule näkyviin, sillä järjestelmä jää odottamaan seuraavaa näppäilyä, jolla kirjoittaja ilmaisee, mihin kirjaimeen hatun on määrä liittyä. – Samalla tavalla toimii jo vanhempaan näppäimistöstandardiin kuulunut tildetarke, joka saadaan esimerkiksi *ñ*-kirjainta varten [Å]-näppäimen oikealla puolella olevasta [**¨**]-näppäimestä [AltGr]-näppäimen avulla.

Windows-käyttöjärjestelmässä *š* voidaan kirjoittaa Merkistö-apuohjelman (Character Map, charmap.exe) avulla. Monissa Windowsin versioissa ja ohjelmissa toimivat niin sanotut Alt-koodit *š* = [Alt]·[0][1][5][4] ja *Š* = [Alt]·[0][1][3][8]. Tällöin pidetään pohjassa [Alt]-näppäintä samaan aikaan, kun kirjoitetaan nelinumeroinen koodi näppäimistön erillisellä numerosormiolla ([Num Lock] -valinnan on oltava käytössä). Kirjain tulee näkyviin, kun koodi on näppäilty ja [Alt] vapautetaan.

Linux-pohjaisissa käyttöjärjestelmissä joillakin näppäimistöasetteluilla *š*:n voi kirjoittaa näppäinyhdistelmällä, pitämällä alhaalla [AltGr]-näppäintä samalla, kun painetaan [S]-näppäintä. Useimmat suomenkieliset Linux-järjestelmät käyttävät kuitenkin jo monikielistä näppäimistöasettelua, jossa tämä näppäinyhdistelmä tuottaakin merkin *ß*. Tässä tapauksessa *š* kirjoitetaan tarkenäppäimen avulla kuten ylempänä kuvailtiin. GNOME-työpöytäympäristöä käyttävissä järjestelmissä merkit voidaan tuottaa myös näppäilemällä ensin [Ctrl]·[Shift]·[U] ja sen jälkeen Unicode-merkistön mukainen heksadesimaalinen koodi. Tällöin ison *Š*:n koodi on 0160 ja pienen *š*:n 0161.

HTML-sivuille *Š* ja *š* voidaan kirjoittaa myös käyttäen merkki- tai nimiviittauksia.

Lähteet
-------

1. ↑  Kolehmainen, Taru: Mihin hattu-s:ää tarvitaan  19.11.2002. Kotimaisten kielten keskus. Viitattu 20.8.2014.
2. ↑  Hakulinen, Auli (päätoim.): *Iso suomen kielioppi*. § 6, 7. Helsinki: Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, 2004. ISBN 951-746-557-2. Teoksen verkkoversio.
3. ↑  Nykysuomen käsikirja*lähde tarkemmin?*
4. ↑  Alt-koodit *jkorpela.fi*. Viitattu 1.2.2024.
5. 1 2  Eurooppalaisen merkistön merkkien suomenkieliset nimet (HTML) (Suomennos on tehty Suomen Standardisoimisliiton taloudellisella avustuksella, mutta sitä ei ole vahvistettu SFS-standardiksi.)  2004. Helsingin yliopiston yleisen kielitieteen laitos.  Arkistoitu 19.9.2010. Viitattu 19.9.2010.
6. ↑  Latin Extended-A (PDF) *The Unicode Standard 5.2 Code Charts*.  1991–2009. Viitattu 19.9.2010. (englanniksi)
7. ↑  Korpela, Jukka K.: Merkkien kirjoittaminen tietokoneella *Nykyajan kielenopas*.  18.3.2022. Viitattu 25.3.2022.

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Š**.
* Kirjaimet š ja ž suomen kielen oikeinkirjoituksessa
* Uusi suomalainen monikielinen näppäimistöasettelu