recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Kuva kesän 1978 esityksestä, keskellä Jaakko Ilkka (Tuomo Häkkilä).
**Jaakko pilkka** on Jorma Panulan vuosina 1977–1978 Aarni Krohnin librettoon säveltämä niin sanottu kansanooppera, joka perustuu historiallisiin tapahtumiin nuijasodan aikana. Oopperan musiikki on perinteisen tonaalista ja se sisältää aineksia suomalaisesta kansan- ja pelimannimusiikista. Ooppera kantaesitettiin Ilmajoen Musiikkijuhlilla vuonna 1978.

Ooppera kertoo tarinan Ilmajoelta kotoisin olevasta isännästä, joka ryhtyy taisteluun epäoikeudenmukaista ratsuväen ylläpitovelvoitetta vastaan. Hänestä tulee Klaus Flemingin vastaisen talonpoikaiskapinan johtaja. Oopperan lopussa Ilkka kokee tappion omien joukkojen pettäessä hänet.

Jaakko Ilkka -oopperaa esitettiin Ilmajoen musiikkijuhlilla neljänä kesänä 1978–1981 Edvin Laineen ohjaamana. Jaakko Ilkkaa esitti Tuomo Häkkilä, Katariinaa Ritva Auvinen, Klaus Flemingiä Jorma Falck ja Kylmä-Jyrää Eero Piirto. Muissa rooleissa lauloivat muun muassa Jorma Hynninen, Jaakko Ryhänen ja Jaakko Hietikko. Mieskuorot Ilkan Miehet ja Kurikan Nuijamiehet näyttelivät talonpoikaiskapinallisia. Lähes neljänsadan henkilön lisäksi esityksissä käytettiin neljääkymmentä ratsua. Suomen Kansallisoopperan orkesteria ja Ilmajoen oopperakuoroa johti säveltäjä Jorma Panula. Puvustuksen oopperaan suunnitteli pukusuunnittelija ja muotitaiteilija Kirsti Maunula.

Uudelleen ooppera oli Ilmajoella ohjelmistossa vuosina 1996–1997. Tällöin Jaakko Ilkkaa esitti Jyrki Anttila, vaimoa Kaisa Hannula ja mukana olivat myös muiden muassa Tommi Hakala ja Juha Uusitalo.

Oopperan musiikista julkaistiin vuonna 1979 LP-levy.

Lähteet
-------

1. ↑  Maunu Harmo: Aarni Krohn (muistokirjoitus)  2012. Muistot-sivusto, Helsingin Sanomat. Viitattu 4.11.2012.
2. ↑  Leena Pihlaja: Katsaus Ilmajoen musiikkijuhlien historiaan Ilmajoen musiikkijuhlat. Viitattu 4.11.2012.
3. ↑  Hakutulos: Jaakko Ilkka Äänitearkisto. Viitattu 4.11.2012.

Levytys
-------

* Jorma Panula: *Jaakko Ilkka*, Suomen Kansallisoopperan orkesteri, Ilmajoen oopperakuoro, joht. Jorma Panula, 1979. Levytuottajat Oy GDL 2014.

Kirjallisuutta
--------------

* Krohn, Aarni: *Jaakko Ilkka, libretto*. , 1978. ISBN 9519493662.
**Robert A. Harris** on yhdysvaltalainen elokuvahistorioitsija, elokuvatuottaja ja elokuvien entisöijä. Hän on entisöinyt etenkin 1950- ja 1960-lukujen suurelokuvia, ja saanut työstään monia palkintoja.

Harris on ollut kiinnostunut elokuvista teini-ikäisestä asti. Hän työskenteli elokuvateattereissa markkinoijana ja satunnaisesti projektorin käyttäjänä. Nykyisin hänellä on elokuvien konservointiin erikoistunut yritys *The Film Preserve*.

Vuonna 1989 Harris sai Columbia Picturesilta luvan entisöidä Arabian Lawrence -elokuvan alkuperäiseen pituuteen. Studion säilyttämät filmit olivat kuitenkin huonokuntoisia ja värit haalistuneet. Lisäksi elokuvan ääniraita oli vaurioitunut. Osa ääniraidasta saatiin ylimääräisestä kuvamateriaalista. Noin kahdeksasta minuutista puuttuivat kokonaan äänet, jotka jouduttiin äänittämään uudelleen ääniammattilaisten ja vanhojen näyttelijöiden avustuksella.

Muita tunnettuja Harrisin restauroimia elokuvia ovat Spartacus, My Fair Lady ja Vertigo – punainen kyynel sekä Kummisetä-trilogia.

Harrisin 1990-luvulla tuottama elokuva *The Grifters – huijarit* sai monia palkintoja ja oli Oscar-ehdokkaana. Historioitsijan roolissa hän on kirjoittanut teoksen  *The Complete Films of Alfred Hitchcock* yhdessä Michael S. Laskyn kanssa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Film Preservationist and Producer Robert A. Harris Discusses Film Restoration and Hollywood  2011. Bryn Mawr Film Institute.  Arkistoitu 16.3.2015. Viitattu 26.6.2014.
2. ↑  Getting It Right: Robert Harris on Colour Restoration  2000. Film History. Viitattu 26.6.2014.
3. ↑  What Sands of Time Did Not Erase: ‘Lawrence of Arabia,’ Mended, Returns to Screen and Blu-ray  2012. NY Times. Viitattu 26.6.2014.
4. ↑  Robert A. Harris Presentation on Film Preservation *Widescreenmuseum.com*. Viitattu 10.12.2012. (englanniksi)
5. ↑  The Restoration of "Lawrence of Arabia" *In70mm.com*.  1989. Columbia Pictures.  Arkistoitu 27.12.2012. Viitattu 10.12.2012. (englanniksi)
6. ↑  Vertigo Universal Studios. Viitattu 26.6.2014.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Belgia
* Yhdysvallat
* Ruotsi

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
ROSATin laukaisu.
Yksi ROSAT:n viimeisimpiä kuvia.
**ROSAT** (ROentgen SATellite) oli tutkimussatelliitti, joka tutki maailmankaikkeuden kohteita röntgensäteilyn aallonpituuksilla. Satelliitin toteuttivat yhteistyössä Saksa, Yhdistynyt kuningaskunta ja Yhdysvallat. Satelliitti laukaistiin avaruuteen Delta II -kantoraketin matkassa 1. kesäkuuta 1990 Yhdysvaltain Cape Canaveralin avaruuskeskuksesta. Satelliitti asettui kiertämään maapalloa noin 580 km korkeuteen.

Mittalaitteet
-------------

Satelliitin mittalaitteisiin kuului röntgenkaukoputki (*X-ray Telescope*, XRT), joka tutki avaruuden kohteita energia-alueilla 0,1–2 keV. Kaukoputken mittausaallonpituus oli 100–6 Å. Kaukoputki oli varustettu neljällä peiliasetelmalla, joiden yhteinen objektiivin halkaisija oli 83,5 cm. Kaukoputken polttoväli oli 2,4 m.

Toinen keskeinen mittalaite oli avaruutta tutkiva *Wide Field Camera* (WFC), joka kykeni tarkkailemaan kohteita myös äärimmäisen ultraviolettisäteilyn (Extreme Ultraviolet, EUV) aallonpituuksilla. Mittauksissa energia-alueet olivat 0,04–0,2 keV ja aallonpituus]alue 300–60 Å. Tässä kaukoputkessa oli kolme kultapäällysteistä peiliä ja polttoväli 0,525 m. Kaukoputken näkökenttä oli viisi astetta.

Tutkimustyö
-----------

ROSAT-satelliitin ensimmäisenä tehtävänä oli suorittaa koko taivaan yleiskartoitus. Tähän kului aikaa puolisen vuotta, ja työ oli valmis helmikuussa 1991. Satelliitin ensikartoituksen aikana onnistuttiin löytämään yli 60 000 avaruuden röntgensäteilyn kohdetta. Ensimmäisen kartoitustyön jälkeen aloitettiin löydettyjen kohteiden tarkempi analysointi, ja työhön osallistui tutkijoita 24 eri maasta. Kaikkiaan satelliitti löysi taivaalta yli 125 000 röntgenkohdetta ja 479 äärimmäisen ultraviolettisäteilyn kohdetta. Satelliitin avulla saadut mittaustulokset olivat erittäin merkittäviä.

ROSAT-satelliitin toimintaiäksi oli arvoitu viisi vuotta. Satelliitin tutkimustyö päättyi helmikuussa 1999, ja se ehti olla toimintakuntoinen 8,5 vuoden ajan.

Satelliitin maa-asemana toimi muun muassa Saksan avaruusalusten lennonjohtokeskus (GSOC) Saksan Oberpfaffenhofenissa.

Satelliitin alkuperäinen rata oli 580 km korkeudessa vuonna 1990, josta se vähitellen laskeutui ilmakehän vastustuksesta alemmaksi. Syyskuussa 2011 se oli enää noin 270 km korkeudessa. Tällöin sen putoamisvauhti kiihtyi ja satelliitti lopulta tuhoutui maan ilmakehässä Bengalinlahden yläpuolella 23. lokakuuta 2011 klo 4.50 Suomen aikaa.

Lähteet
-------

1. ↑  ROSAT - latest news luettu ja viitattu 26.10.2011

Aiheesta muualla
----------------

* The Rosat Mission (NASA)
* The Rosat Mission (MPE) (Arkistoitu – Internet Archive)
* ROSAT User's Handbook
August Mannerheim
**August Erik Mannerheim** (16. lokakuuta 1805 Askainen – 19. huhtikuuta 1876 San Donato) oli suomalainen vapaaherra, pankinjohtaja ja virka- ja valtiopäivämies.

Suku ja koulutus
----------------

August Mannerheimin vanhemmat olivat maaherra, kreivi Carl Erik Mannerheim ja Vendla Sofia von Willebrand. Mannerheim tuli ylioppilaaksi vuonna 1820 ja suoritti Suomen asiain komitean tutkinnon vuonna 1826. Hänellä oli viisi sisarusta, joista vanhin veli oli kreivi, Viipurin hovioikeuden presidentti, entomologi Carl Gustaf Mannerheim.

Virka-ura
---------

August Manneheim sai kamarijunkkarin arvon vuonna 1830, valtioneuvoksen arvon vuonna 1856, kamariherran arvon vuonna 1862 ja todellisen valtioneuvoksen arvon vuonna 1866. Turun hovioikeuden auskultantti hän oli vuonna 1826 ja sai samana vuonna Keisarin kanslian ja Suomen valtiosihteerinviraston ylimääräiseksi kanslistin viran Pietarissa. Turun hovioikeuteen Mannerheim palasi ylimääräiseksi notaariksi vuonna 1829, senaatin talousosaston ylimääräiseksi kamarikirjuriksi hän tuli vuonna 1831 ja uudelleen Keisarin kanslian ja Suomen valtiosihteerinvirastossa arkistonhoitajaksi vuodesta 1832, kirjaajaksi vuodesta 1839 ja toiseksi toimitussihteerksi vuodesta 1841.

Venäjän lähetystön palveluksessa Tukholmassa Mannerheim toimi vuosina 1843–1845 ja johtajana Suomen Pankissa vuodesta 1845 vuoteen 1866, jolloin hän oli myös Suomen kenraalikuvernöörin palveluksessa erityistehtävissä. Valtiopäiväedustaja aatelissäädyssä Mannerheim oli 1863–1864, 1867 ja 1872.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Yrjö Kotivuori, Ylioppilasmatrikkeli 1640–1852: August Erik Mannerheim. Verkkojulkaisu 2005. Viitattu 21.12.2020.
2. ↑  Yrjö Kotivuori, Ylioppilasmatrikkeli 1640–1852: Karl Erik Mannerheim. Verkkojulkaisu 2005. Viitattu 21.12.2020.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Suomi (KANTO)
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Taiteenala | 
* KulturNav
* RKD Artists

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Kansallisbiografia
* Uppslagsverket Finland
* Biografiasampo
* Ylioppilasmatrikkeli 1640–1852

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Maria Matinmikko** (s. 18. elokuuta 1983 Oulu) on suomalainen runoilija ja prosaisti. Hän saanut palkintoja ja ollut palkintoehdokkaana useita kertoja.

Matinmikon esikoisrunokokoelma *Valkoinen* ilmestyi maaliskuussa 2012 ntamon kustantamana. Matinmikko sai teoksesta Yleisradion Tanssiva karhu -runopalkinnon. Kyseessä oli ensimmäinen kerta, kun palkinto myönnettiin esikoisteokselle. *Valkoinen* oli ehdolla myös Helsingin Sanomien esikoiskirjapalkinnon saajaksi. Väritrilogian toisen osan, *Musta*, julkaisi Mahdollisen Kirjallisuuden Seura marraskuussa 2013 ja kolmannen, *Värit*, Siltala vuonna 2017. Matinmikko sai siitä Kalevi Jäntin palkinnon ja runousyhdistys Nihil Interitin palkinnon.

Matinmikon viides kokoelma *Valonhämy* ilmestyi 2023. Artemis Kelosaari kirjoittaa *Parnassossa*, että sen luonnehtimiseen sopii hyvin arkkitehtuurissa käytetty termi *modest modern*, jolla runoudessa voisi viitata 1900-luvun loppupuolta 2000-luvulle yltävään  modernismin ydinvirtaukseen, "jossa älylliset mutkikkaat metaforat seuraavat toisiaan viileän toteavasti ilmaistuna". Kuvitus noudattaa samaa linjaa. Kelosaareen runot eivät tee vaikutusta, vaan hän pitää niitä voimattomina. Valokuvat ovat Matinmikon, piirustukset kuvataiteilija Sami Jalosen.

Matinmikko asuu Turussa. Hän on valmistunut filosofian maisteriksi Helsingin yliopistosta pääaineenaan estetiikka. Hän on opiskellut myös teoreettista filosofiaa, taidehistoriaa, uskontotiedettä ja kirjallisuutta. Kirjoittamista Matinmikko on opiskellut muun muassa Oriveden Opiston sanataiteen ohjelmassa ja Oulu-opistossa. Hän on Kirjailijaliiton jäsen ja on ollut Nuoren Voiman Liiton hallituksessa.

Teokset
-------

* *Valkoinen*. [Helsinki]: ntamo, 2012. ISBN 978-952-215-175-9.
* *Musta*. Vantaa: Mahdollisen Kirjallisuuden Seura, 2013. ISBN 978-952-93-2818-5.
* *Värit*. Helsinki: Siltala, 2017. ISBN 978-952-234-427-4.
* *Lähes tunnistamaton mahdollisuus menettää*. Markku Eskelinen ja Maria Matinmikko. Post-Oulipo ry ja Mahdollisen Kirjallisuuden Seura, 2018. ISBN 978-952-94-1104-7
* *Kolkka: Runoromaani*. Helsinki: Siltala, 2019. ISBN 978-952-234-564-6
* *Valohämy: taide, maisema ja maailmanloppu*. Helsinki: Siltala, 2023. ISBN 978-952-388-195-2.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Matinmikko, Maria *Kirjasampo.fi*. Viitattu 29.7.2023.
2. ↑  Vesalainen, Suvi: Tanssiva Karhu -runopalkinto Maria Matinmikon Valkoiselle *Yle Uutiset*.  15.1.2013. Viitattu 29.7.2023.
3. ↑  Petäjä, Jukka: Kymmenen kirjaa tavoittelee Helsingin Sanomien kirjallisuuspalkintoa *HS.fi*.  24.10.2012. Viitattu 29.7.2023.
4. 1 2  Maria Matinmikon kotisivut *mariamatinmikko.com*. Viitattu 6.9.2015.
5. 1 2  Maria Matinmikko Siltala. Viitattu 29.7.2023.
6. ↑  Artemis Kelosaari, Hillityn modernia kevyfilosofiaa. *Parnasso* 1/2024 s. 68
7. ↑  Valonhämy, Finna.fi, viitattu 10.2.2024

Aiheesta muualla
----------------

* Matinmikon kotisivu
* Nortela, Mikko: Kolme väriä: Musta *Kiiltomato.net*.  3.2.2014.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Kansalliset Muokkaa Wikidatassa | 
* Suomi (KANTO)

 |

 |
Sisäänkäynti Schoolhillillä.
Garthdeen kampus.
**Robert Gordonin yliopisto** (*Robert Gordon University*, **RGU**) on Aberdeenissä Skotlannissa sijaitseva yliopisto. Se ansaitsi yliopistostatuksen vuonna 1992, mutta sen juuret oppilaitoksena yltävät 1700-luvulle, jolloin koulun perustaja, vauras kauppias Robert Gordon loi koulun tarjoamaan aikuiskoulutusta ja teknistä opetusta. Se on toinen kahdesta yliopistosta kaupungissa (joista toinen on vanhempi Aberdeenin yliopisto).

*Times Good University Guiden* mukaan RGU on paras moderni yliopisto Britanniassa, kun taas The Guardian University Guide 2013 kertoo sen olevan paras moderni yliopisto Skotlannissa ja toiseksi paras Britanniassa. Vuonna 2011 kandidaatin tutkinnon suorittaneista 97,1 prosenttia oli saanut töitä tai teki jatko-opintojaan puolen vuoden sisällä valmistuttuaan, mikä oli eniten verrattuna maan muihin yliopistoihin.

Robert Gordonin yliopisto tarjoaa kursseja BA/BSc- ja PhD-tasolla, ensisijaisesti ammatillisilla, teknisillä, taiteellisilla sekä elinkeinoelämään liittyvillä aloilla. Opetettaviin aineisiin kuuluvat mm. yhteiskuntatieteet, biotieteet, tekniikka, tietojenkäsittelytieteet, farmasia, sairaanhoitoala, sosiaalityö, lakitiede, laskentatoimi, liiketaloustieteet, journalismi, viestintä, visuaaliset taiteet ja muotoilu sekä arkkitehtuuri.

RGU:lla on kaksi kampusaluetta Aberdeenissä. Toinen sijaitsee kaupungin keskustassa Schoolhill/St.Andrew Streetillä ja toinen Garthdeessa Dee-joen varrella. Garthdeen kampukselle valmistui uusia rakennuksia vuonna 2013, ja tarkoitus on siirtää kaikki opetus sinne.

Lähteet
-------

1. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive)
2. ↑
3. ↑  Press Release 179 - Employment of Leavers Performance Indicators 2010/11
4. ↑  Campus Development (Arkistoitu – Internet Archive) RGU

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Robert Gordonin yliopisto** Wikimedia Commonsissa
**Channel Awesome**, aikaisemmin *That Guy with the Glasses* (lyhennettynä TGWTG), on yhdysvaltalainen internetsivusto komediavideoille ja -sarjoille. Sivuston tunnetuin sarja on *The Nostalgia Critic*, jonka ohjasivat ja käsikirjoittivat Doug ja Rob Walker. Vuonna 2014 sivuston nimi ja osoite vaihtui ThatGuywiththeGlasses.comista ChannelAwesome.comiksi.

Channel Awesomen suosituimpia sarjoja
-------------------------------------

### The Nostalgia Critic

*Pääartikkeli: The Nostalgia Critic*

**The Nostalgia Critic** on Doug ja Rob Walkerin ja Channel Awesome -sivuston suosituin sarja. Se kertoo *Nostalgia Critic* -hahmosta, joka arvostelee useimpien huonoina pitämiä elokuvia. Sarja alkoi vuonna 2007.

### The Cinema Snob

*Pääartikkeli: The Cinema Snob*

**The Cinema Snob** on Brad Jonesin käsikirjoittama ja ohjaama komediasarja, joka alkoi vuonna 2007. Sarja kertoo *Cinema Snob* -hahmosta, joka arvostelee erilaisia elokuvia.

### Atop the Fourth Wall

*Atop the Fourth Wall* on Lewis "Linkara" Lovhaugin luoma sarja. Sarjassa Lovhaug arvostelee erilaisia sarjakuvia. Atop the Fourth Wall on yksi Channel Awesomen suosituimmista sarjoista ja sen suosituin sarjakuvia arvosteleva sarja.

### The Angry Joe Show

*The Angry Joe Show*’ssa "Angry Joe" arvostelee videopelejä ja kertoo niistä mielipiteensä. Sarjassa arvostellaan myös elokuvia. The Angry Joe Show on sivuston suosituin videopeleistä kertova sarja.

Pienempiä sarjoja
-----------------

### The Blockbuster Buster

Sarjan on luonut Eric Rodriguez.

### Some Jerk with a Camera

*Some Jerk with a Camera* on Tony Goldmarkin luoma sarja-

Kaikki sarjat
-------------

Lista Channel Awesomen sarjoista.

* The Nostalgia Critic
* Todd in the Shadows
* Bum Reviews
* The Blockbuster Buster
* Nostalgia Chick
* Shut up and talk
* Rap Critic
* TV Show Vlogs
* Anniversaries
* Some Guys I Know
* Sketches
* Toons these days
* Screen Crashers
* Demo Reel
* The Angry Joe Show
* Il Neige
* Sci-Fi Guy
* Some Jerk with a Camera
* Atop the Fourth Wall
* Mattimation
* Film Brain: Bad Movie Beatdown

Palkinnot
---------

Mashable-nettisivusto antoi Doug Walkerille vuoden 2010 yksityisyrittäjäpalkinnon *That Guy with the Glasses* -sivuston perustamisesta.

Katso myös
----------

* The Cinema Snob
* The Nostalgia Critic

Lähteet
-------

1. ↑  Web Video / Bad Movie Beatdown TvTropes. Viitattu 3.3.2024. (englanniksi)
2. ↑  Mashable Awards 2010: Announcing The Winners *Mashable*.  7.1.2011. Viitattu 7.6.2015.

Aiheesta muualla
----------------

* channelawesome.com
**Eino Toivo Reivinen** (23. heinäkuuta 1904 Heinola – 15. kesäkuuta 1990) oli Suomen Puolustusvoimien eversti.

Reivinen kävi kadettikoulun 1925–1927 ja palveli kouluttajana Tampereen rykmentissä 1927–1928 sekä reserviupseerikoulussa 1928–1929. Komppanianpäällikkönä Polkupyöräpataljoona 3:ssa hän toimi 1930-1931. Sotakoulussa kouluttajana hän työskenteli 1932–1936. Sotakorkeakoulun hän suoritti 1936–1938 ja sai yleisesikuntaupseerin arvon juuri ennen sotaa 1939. Sodan aikana hän toimi mm. II. armeijakunnan esikunnan huoltopäällikkönä 1940–1941. Toimistopäällikkönä päämajassa sekä pääesikunnassa Reivinen oli 1941–1944 sekä 1945–1949. Tämän jälkeen hän toimi puolustusministeriössä mm. sotilasasiainosaston päällikkönä 1949–1959. 

Ylennykset: reservivänrikki 1925, vänrikki 1927, luutnantti 1929, kapteeni 1934, majuri 1940, everstiluutnantti 1942, eversti 1951.

Lähteet
-------

* 

### Viitteet

1. ↑  *Kadettiupseerit 1920–2010*, s. 793. Kadettikunta & Upseeriliitto, Helsinki 2010.
**Vesileinikki ja rantakivet** on Eero Järnefeltin (1863–1937) öljyvärimaalaus kankaalle, 38×28 cm, vuodelta 1895. Maalaus on taiteilijan toinen teos tästä aiheesta. Teos kuuluu Ateneumin taidemuseon kokoelmiin.

Maalaus
-------

Teos kuvaa realistisella otteella kukkivaa vesileinikkiä läpinäkyvässä rantavedessä. Maalauksessa on kuvattu kasvin ohella pientä virtausta, auringon valoa veden pinnassa sekä kiviä veden pohjalla. Teoksen antama vaikutelma on viileän herkkä hetki tuon kasvin elämästä sen karussa ympäristössä. Pehmentävänä tekijänä ovat sammaloituneet kivet pinnan alla - ne ikään kuin kertovat lämmön yhdistymistä sittenkin kasvin elämään. 
Eero Järnefeltin tätä aiemmassa unenomaisessa vesileinikkityössä kasvi oli kuvattu violetinsinistä tasaista taustaa vasten. Tämä rantavesiaiheinen teos puolestaan saa voimansa siitä, että se kuvaa taitavasti syvenevää vettä hennon kasvin kasvualustana.

Veteen liitetyt luontoaiheet, niin kasvit kuin eläimetkin, olivat Järnefeltille läheisiä. Hän oli kiinnostunut sekä suppeista että laajoista näkymistä, kuten Kolin kansallismaisemasta, joka on tullut monille suomalaisille tutuksi hänen töidensä kautta.

Lähteet
-------

* Leena Ahtola-Moorhouse: Eero Järnefelt: Vesileinikki ja rantakivet. Teoksessa Ateneum opas. Toim. Timo Huusko. 2007. s.61

Aiheesta muualla
----------------

* Vesileinikki ja rantakivet Ateneumin kokoelmissa[vanhentunut linkki]
Väinö Pessi vuonna 1954.
**Väinö Pessi** (21. lokakuuta 1896 Kaukola – 4. syyskuuta 1970 Helsinki) oli suomalainen kauppaneuvos, yritysjohtaja ja osuustoimintaliikkeen vaikuttaja.

Henkilöhistoria
---------------

Pessin vanhemmat olivat maanviljelijä Mikko Pessi ja Iida Maria Vihonen ja puoliso vuodesta 1926 talousopettaja Martta Sinkkanen. Ylioppilaaksi Pessi tuli Käkisalmessa 1917 ja osallistui sekä Suomen sisällissotaan että Vienan retkiin. Hän valmistui filosofian kandidaatiksi 1922 pääaineinaan meijerioppi sekä maanviljelyskemia, -fysiikka ja -oppi. Pessi työskenteli valmistuttuaan Porissa Satakunnan meijeriliiton sihteerinä, vuodesta 1924 vastaavassa toimessa Pohjois-Karjalassa ja vuodesta 1928 myös siihen liittyen Pohjois-Savon meijeriliiton sihteerinä. Vuonna 1938 hänestä tuli keskusosuusliike Hankkijan meijeri-, kone- ja tarvikeosaston johtaja ja koko osuusliikkeen toimitusjohtaja syyskuussa 1947, Taavi Arolan kuoltua. Pessi oli kuitenkin myös Hankkijan meijerikoneosaston johtaja aina vuoteen 1954 saakka. Hankkijan toimitusjohtajana Pessi työskenteli vuoden 1961 loppuun asti. Kauppaneuvoksen arvonimen 1949 saanut Pessi tunnettiin myös monista luottamustoimista ja karjalaisen kulttuurin tukemisesta, samoin kuin kirjallisista töistä, joista viimeinen ilmestyi postuumisti.

Julkaisuja
----------

* *Pohjois-Karjalan osuusmeijeriliiton 25-vuotiskertomus ja osuusmeijeriliike Pohjois-Karjalassa v. 1927*, 1928
* *Lyhyt maitotalousoppi*, 1930 (6. painos). Vilho Hirvensalo, Väinö Pessi
* *Maidon kotikäsittelyn opas*, 1930
* *Pohjois-Savon meijeriliiton 25-vuotiskertomus*, 1933
* *Kertomus Leppävirran osuusmeijerin i.l. toiminnasta vuosina 1901–36*, 1936
* *Mahdollisuuksista koneiden avulla säästää työvoimaa meijerissä*, 1942
* *Muistikuvia Kaukolan voimistelu- ja urheiluseura Visan 50-vuotistaipaleelta*, 1963
* *Savo-Karjalan Meijeriliitto r. y. 1916–1965*, 1966
* *Suomen meijeriteollisuuden vaiheita*, 1966
* *MKT tehtaat Oy: 1918–1967*, 1967
* *Nurmeksen osuusmeijerin vaiheita 1901–1971*, 1971. Väinö Pessi, Aulis Sutinen

Lähteet
-------

1. 1 2  Biografia-sampo: Väinö Pessi Viitattu 15.9.2021.
2. ↑  Kuka kukin on (Aikalaiskirja) 1954, s. 642. Viitattu 15.9.2021.
3. ↑  Kuolleita. *Helsingin Sanomat*, 11.9.1970, s. 9.
**Vahdon seurakunta** oli itsenäinen evankelis-luterilainen seurakunta entisessä Vahdon kunnassa Varsinais-Suomen maakunnassa. Seurakunnan pääkirkkona toimi vuonna 1803 rakennettu Vahdon kirkko. Vahdon ja Ruskon kunnat yhdistyivät vuoden 2009 alussa, jonka jälkeen Vahdon seurakunnasta tuli Ruskon seurakunnan alainen kappeliseurakunta.

Historia
--------

Vahdon seurakunta erotettiin Ruskon seurakunnasta ja liitettiin Maskun seurakuntaan saarnahuonekuntana vuonna 1638. Vuonna 1866 Vahdosta tuli Maskun kappeli ja vuonna 1893 seurakunta itsenäistyi. Paattisten kappeliseurakunta, joka oli osa Maarian seurakuntaa, liitettiin myös Vahtoon. Paattisten seurakunnan itsenäistymisestä Vahdosta päätettiin vuonna 1901, mutta itsenäistyminen tapahtui vastta 1937.

16. heinäkuuta 1938 Vahdon pappilaan iski salama, joka sytytti rakennuksen tuleen. Tuli saatiin sammumaan kuitenkin nopeasti.

Lähteet
-------

1. ↑  Vahdon kappeliseurakunta Ruskon seurakunta. Viitattu 11.3.2024.
2. ↑  Vahdon vaatimaton väki ei voivottele kuntaliitosta *ts.fi*.  1.7.2008. Viitattu 11.3.2024.
3. 1 2  Vahto *hiski.genealogia.fi*. Suomen Sukututkimusseura. Viitattu 11.3.2024.
**Song Hyeong-cheol** (s. 28. tammikuuta 1996) on eteläkorealais-suomalainen jääkiekkopuolustaja, joka pelaa Aasian liigan Anyang Hallassa. Hän laukoo oikealta.

Ura
---

### Seuraura

Hyeong-cheol pelasi juniorina Suomessa. Hän pelasi kaudella 2009–2010 Kisa-Eaglesin C-nuorissa ja kaudeksi 2010–2011 Hyeong-cheol siirtyi Tapparaan. Hän pelasi sekä seuran B-, B2- että C-nuorissa. Hyeong-cheol voitti kauden päätteeksi C-nuorten SM-hopeaa. Kaudeksi 2012–2013 hän palasi kotimaahansa ja siirtyi Gyeong Seong High Schoolin joukkueeseen. Tämän jälkeen Hyeong-cheol pelasi vuoteen 2017 asti Yonsei Universityn yliopistojoukkueessa.

Marraskuussa 2017 Hyeong-cheol siirtyi loppukaudeksi 2017–2018 Aasian liigan Anyang Hallaan. Hän teki ensimmäisen ammattilaiskautensa aikana viidessä runkosarja- ja kolmessa playoff-ottelussa yhden maalin. Hyeong-cheol voitti kauden päätteeksi ALIH:n mestaruuden.

### Maajoukkueura

Hyeong-cheol edusti Etelä-Koreaa MM-kilpailuissa vuonna 2018, jotka olivat joukkueen kaikkien aikojen ensimmäiset pääsarjatasolla. Etelä-Korean turnaus päättyi kuitenkin putoamiseen IA-divisioonaan.

Hyeong-cheol pelasi myös alle 20-vuotiaiden IIA-divisioonan MM-kilpailuissa vuosina 2015 ja 2016, joista ensimmäinen turnaus päättyi pronssiin. Hän pelasi myös alle 18-vuotiaiden IB-divisioonan MM-kilpailuissa vuonna 2013 sekä IIA-divisioonan MM-kilpailuissa vuonna 2014, jolloin Hyeong-cheol toimi Etelä-Korean kapteenina ja johdatti joukkueen hopeaan. Hän jakoi neljällä osumallaan joukkueen sisäisen maalipörssin voiton Lee Chong-hyunin ja Cho Seong-sikin kanssa. Hyeong-cheol valittiin Etelä-Korean turnauksen parhaaksi pelaajaksi.

Hyeong-cheol pelasi myös talviuniversiadeissa vuonna 2017.

Tilastot
--------

|   |   | Runkosarja |   | Pudotuspelit |   | Arvokisat |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Kausi | Joukkue | Liiga | O | M | S | Pist. | RM | O | M | S | Pist. | RM | Turnaus | O | M | S | Pist. | RM |
| 2012–2013 | Gyeong Seong High | Etelä-Korea | – | – | – | – | – | – | – | – | – | – | U18d1 B | 5 | 2 | 1 | 3 | 2 |
| 2013–2014 |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  | U18d2 A | 5 | 4 | 2 | 6 | 12 |
| 2014–2015 | Yonsei Univ. | Etelä-Korea | – | – | – | – | – | – | – | – | – | – | JMMd2 A | 5 | 0 | 1 | 1 | 2 |
| 2015–2016 | Yonsei Univ. | Etelä-Korea | – | – | – | – | – | – | – | – | – | – | JMMd2 A | 5 | 2 | 0 | 2 | 2 |
| 2016–2017 | Yonsei Univ. | Etelä-Korea | – | – | – | – | – | – | – | – | – | – |
| 2017–2018 | Anyang Halla | ALIH | 5 | 1 | 0 | 1 | 0 | 3 | 0 | 0 | 0 | 0 | MM | 2 | 0 | 0 | 0 | 0 |
| 1 kausi | yhteensä | ALIH | 5 | 1 | 0 | 1 | 0 | 3 | 0 | 0 | 0 | 0 |

Lähteet
-------

* Song Hyeong-cheol *Elite Prospects*. Everysport Media Group AB.  (englanniksi)

### Viitteet

1. 1 2 3 4 5 6  Song Hyeong-cheol *Elite Prospects*. Everysport Media Group AB.  (englanniksi)
2. ↑  Additional Player Registration by ANYANG HALLA *alhockey.com*.  17.11.2017. Asia League Ice Hockey. Viitattu 23.5.2018. (englanniksi)
Vauhtipuisto
**Vauhtipuisto** on Oulun Hietasaaressa sijaitseva huvipuisto. Huvipuistossa on perheluokan*selvennä* huvipuistolaitteita sekä pikkulapsille erilaisia karuselleja, pomppulinnoja ja leikkimökkikylä Kakaravaara. Vauhtipuistossa on Tanskasta tuotu pieni vuoristorata sekä surmanajaja Onni Suurosen huvipuistosta tuotu laite, Sahara. Laitteita on 26 kappaletta. Vauhtipuistolla on myös oma kaupunkijuna Kompiainen, joka liikennöi kesäisin keskustasta Vauhtipuiston kautta Nallikariin uimarannalle ja takaisin.

Vauhtipuisto on yksityinen perheyritys, jonka perustivat 1982 Anja ja Reijo Komulainen. Toiminta siirtyi perheen pojalle, Kalle Komulaiselle 2006.

Uudistus
--------

Vauhtipuisto aiotaan siirtää uuteen paikkaan Nallikarin alueelle. Paikka tulee olemaan nykyistä puistoa kolme kertaa suurempi.

Lähteet
-------

1. ↑  Vauh­ti­puis­ton syk­kees­sä *Kaleva*. Viitattu 3.12.2021.
2. ↑  Arktinen keskus :: Vauhtipuisto *www.vauhtipuisto.fi*.  25.1.2022. Viitattu 6.9.2022.

Aiheesta muualla
----------------

* 

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * n
* k
* m
Suomen huvipuistot |
| --- |
|  |
| Huvipuistot | 
* Tykkimäki
* Linnanmäki
* Power Park
* Särkänniemi
* Nokkakiven huvipuisto
* Vauhtipuisto

 |
|  |
| Puuhapuistot | 
* Puuhamaa
* Jukupark
* Visulahti
* Kesämaa
* Huvisatama
* Smart Park
* Zoolandia

 |
|  |
| Tivolit | 
* Suomen Tivoli
* Tivoli Seiterä
* Tivoli Sariola
* Christer’s Tivoli

 |
|  |
| Lakkautetut | 
* Wasalandia
* Ålandsparken
* Santerin seikkailumaa
* Peukkula

 |

 |
**Naisten Divari**  on naisten toiseksi korkein salibandyn sarjataso Suomessa. Divari pelattiin valtakunnallisena yhdessä 10 joukkueen lohkossa. Divarin hallitseva mestari on SS Nova.

Sarjajärjestelmä
----------------

Runkosarja
----------

Kaksinkertainen sarja yksittäisinä otteluina. Peliaika 3 x 20 min tehokasta peliaikaa. Jos
varsinainen peliaika päättyy tasan, pelataan 5 minuutin jatkoaika, joka päättyy
ensimmäiseen hyväksyttyyn maaliin. Mikäli ratkaisua ei synny jatkoajalla ratkaistaan
voittaja viiden laukojan rangaistuslaukauskilpailussa. Ottelun voitosta varsinaisella
peliajalla saa kolme (3) sarjapistettä. Jatkoajalla tai rangaistuslaukauskilpailussa
ratkenneessa ottelussa voitosta saa kaksi (2) sarjapistettä ja häviöstä yhden (1)
sarjapisteen. Varsinaisella peliajalla hävitystä ottelusta ei saa pisteitä (0).

F-Liiga karsinta
----------------

Sarjan 1.–6. sijoittuneet joukkueet jatkavat F-liigakarsintaan.

Divarikarsinnat
---------------

Sarjan 7.–8. sijoittuneet joukkueet jatkavat Divarikarsintojen 1. vaiheeseen.

Putoamiskarsinta
----------------

Sarjan 9.–10. sijoittuneet joukkueet karsivat suorasta putoamisesta Suomisarjaan.
Otteluparissa kotietu on runkosarjassa paremmin sijoittuneella joukkueella.
Pelataan paras kolmesta systeemillä (kaksi voittoa) yksittäisinä otteluina. Peliaika 3 x 20
min tehokasta peliaikaa. Jos varsinainen peliaika päättyy tasan, pelataan 20 minuutin
jatkoaika, joka päättyy ensimmäiseen hyväksyttyyn maaliin. Mikäli ratkaisua ei synny
jatkoajalla ratkaistaan voittaja viiden laukojan rangaistuslaukauskilpailussa. Varsinaisen
peliajan ja jatkoajan välillä on 5 min tauko.
Otteluparin voittaja jatkaa Divarikarsintojen 2. vaiheeseen ja häviäjä putoaa Suomisarjaan
kaudelle 2024–25.

Joukkueet 2023–2024
-------------------

* **Blue Fox**, Uusikaarlepyy
* **FBC Remix**, Isokyrö
* **HaHe**, Haukipudas
* **Helsinki United**, Helsinki
* **Jokerit**, Helsinki
* **Northern Stars**, Espoo
* **Nystars**, Uusikaupunki
* **Pirkat**, Pirkkala
* **SB Nivala**, Nivala
* **SBS Wirmo**, Mynämäki

Lähteet
-------

* Tulospalvelu
* Naisten 1. divisioona
* 

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * n
* k
* m
Suomen salibandy |
| --- |
|  |
| Lajiliitto: Suomen Salibandyliitto |
|  |
| Maajoukkueet | 

|  |  |
| --- | --- |
| Miehet | 
* Aikuiset
* U-23
* U-19
* U-16

 |
|  |
| Naiset | 
* Aikuiset
* U-19
* U-16

 |

 |
|  |
| Sarjajärjestelmä | 

|  |  |
| --- | --- |
| Miehet | 
* F-liiga
* Divari
* Suomisarja
* Piirien sarjat
	+ 2. divisioona
	+ 3. divisioona
	+ 4. divisioona
	+ 5. divisioona
	+ 6. divisioona

 |
|  |
| Naiset | 
* F-liiga
* 1. divisioona
* Suomisarja
* Piirien sarjat:
	+ 2. divisioona
	+ 3. divisioona
	+ 4. divisioona

 |

 |
|  |
| Cup-turnaukset | 

|  |  |
| --- | --- |
| Miehet | 
* Suomen Cup

 |
|  |
| Naiset | 
* Suomen Cup

 |

 |

 |
**Harry Fredrik Wulff** (20. lokakuuta 1920 Helsinki – 11. syyskuuta 2007 Helsinki) oli suomalainen kauppias, yrittäjä ja yritysjohtaja, joka sai kauppaneuvoksen arvonimen.

Wuylffin vanhemmat olivat kauppaneuvos Einar Wulff ja Anna Helena Louise Friedrike Keil ja puoliso vuodesta 1952 Gunnel Marita Tjeder. Wulff valmistui merkonomiksi Suomen Liikemiesten Kauppaopistosta 1946 ja teki opintomatkoja Keski-Eurooppaan ja Yhdysvaltoihin. Hän oli isoisänsä Thomas Wulffin perustaman ja isänsä pitkään johtaman Wulff-yhtiön varatoimitusjohtaja 1951–1960, toimitusjohtaja 1960–1975 ja hallituksen puheenjohtaja 1976–1987. Wulff oli myös Fennopen-yhtiön toimitusjohtaja 1952–1982 ja hallituksen puheenjohtaja vuodesta 1983 sekä Fenno-Paperi-yhtiön toimitusjohtaja 1961–1975 ja hallituksen puheenjohtaja 1976–1980. Hänellä oli myös useita luottamustehtäviä kaupan ja muilla aloilla. Jatkosodassa Wulff palveli 1942–1943 Syvärillä ja Raskas Patteristo 21:ssä Talin–Ihantalan taistelussa 1944. Kauppaneuvoksen arvonimen Harry "Bubi" Wulff sai 1981.

Lähteet
-------

1. 1 2  Harry Wulff *Biografiasampo*. Viitattu 17.8.2022.
2. ↑  Kuka kukin on 1978, s. 1112. Viitattu 17.8.2022.
Raimondo Montecuccoli
**Raimondo Montecuccoli** (1609–1680) oli italialaissyntyinen Itävallan sotamarsalkka. Montecuccoli syntyi Italiassa taisteli Saksassa, Flanderissa ja Hollannissa ja otti osaa Breitenfeldin, Lutzenin ja Nördlingenin taisteluihin. Hän joutui ruotsalaisten vangiksi 1639 mutta pääsi vapaaksi ja kunnostautui myöhemminkin kolmikymmenvuotisessa sodassa ja kohosi kenraaliksi. Hän oli myös vähän aikaa Modenan herttuan palveluksessa. Oli sittemmin hovineuvoston jäsenenä Wienissä hänet lähetettiin diplomaattisiin lähetystöihin ja oli lähettiläänä Kristiinan hovissa Ruotsissa sekä hänen matkallaan Roomaan. Hän auttoi 1657 Puolan Juhana Kasimiria Transilvanian Yrjö Rakoczia ja Ruotsia vastaan 1658 hänet nimitettiin sotamarsalkaksi ja lähetettiin auttamaan Tanskaa ruotsalaisia vastaan jotka hän karkotti Holsteinistä, Slesvigistä ja Jyllannista. Hän sai sitten päällikkyyden sodassa turkkilaisia vastaan jotka hän voitti St Gotthardin taistelussa 1664. Hän tuli myös hovineuvoston puheenjohtajaksi. Montecuccoli taisteli Hollannin sodassa 1672-1673 ja 1675 ranskalaisia vastaan osaksi menestyksellä hänen sodankäyntitapansa oli varovainen ja johdonmukaisesti suunniteltu. Hän oleskeli keisarin hovissa oppineitten seurassa ja hän jätti jälkeensä sota ja valtiotieteellisiä teoksia ja runoja.

lähteet
-------

* 
* 

  
*Tämä artikkeli perustuu Pienen tietosanakirjan (1925–1928) sisältöön. **Pienen tietosanakirjan tekijänoikeudellinen tilanne on tulkinnanvarainen.** Sieltä ei tule tuoda uutta aineistoa Wikipediaan. Voit auttaa Wikipediaa korvaamalla Pienen tietosanakirjan aineiston uudella.*



|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Espanja
	+ 2
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Italia
* Israel
* Belgia
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Kreikka
* Alankomaat
* Puola
* Portugali
* Vatikaani

 |
|  |
| Taiteenala | 
* RKD Artists

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Dizionario Biografico degli Italiani
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**Paul Berndt Danielsson** (21. lokakuuta 1891 Turku – 22. helmikuuta 1988 Helsinki) oli suomalainen pappi ja opettaja.

Danielsson kirjoitti ylioppilaaksi vuonna 1909 ja opiskeli Helsingin yliopistossa. Hänet vihittiin papiksi 1912, jonka jälkeen Danielsson täydensi opintojaan Tübingenin yliopistossa vuonna 1914. Hän työskenteli Suomen Nuorten Kristillisen Liiton matkasihteerinä 1915–1917, Inkoon kappalaisena 1917–1925, Purmon kirkkoherrana 1925–1935 sekä Turun klassillisen lyseon uskonnon ja filosofian lehtorina 1936–1956.

Danielsson kuului Inkoon suojeluskuntaan ja toimi sisällissodan jälkeen Tammisaaren vankileirin kasvatusosaston johtajana. Vuodet 1926–1932 hän oli Vaasan suojeluskuntapiirin kenttäpappina Danielson oli myös Inkoon kunnanvaltuuston jäsen 1920–1925 ja Purmon kunnanvaltuuston jäsen 1926–1932.

1930-luvulla Danielsson vaikutti äärioikeistolaisessa Lapuan liikkeessä. Hän oli sen ruotsinkielisiä johtohahmoja, ja piti järjestön suomenruotsalaisille kannattajille suunnatun puheen heinäkuussa 1930 järjestetyllä talonpoikaismarssilla.

Paul Danielssonin poika oli kemisti Ingvar Danielsson.

Teokset
-------

* Holmqvist, Waldemar ; Danielson, Paul: *Kring tro och kyrka : från präster och lekmän till det svenska Finland*. Helsingfors: Schildt, 1921.
* *Bidrag till en karaktäristik av massmoralen, med särskilt beaktande av densamma inom politiken*. Väitöskirja. Helsingfors: tekijä, 1924.
* *Djävulsgestalten i Finlands svenska folktro 1. Djävulen i en djurgestalt*. Helsingfors: Finska vetenskaps-societeten, 1930.
* *Djävulsgestalten i Finlands svenska folktro 2. Djävulen i människogestalt*. Helsingfors: Finska vetenskaps-societeten, 1932.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  *Aikalaiskirja 1934*, s. 98. Helsinki: Otava, 1933. Projekt Runeberg.
2. 1 2  70-vuotiaita : Fil. tohtori Paul Berndt Danielsson.  *Helsingin Sanomat*, 21.10.1961, s. 8. HS Aikakone (vain tilaajille). Viitattu 2.4.2019.
3. ↑  Silvennoinen, Oula ; Tikka, Marko ; Roselius, Aapo: *Suomalaiset fasistit : mustan sarastuksen airuet*, s. 183–187. Helsinki: WSOY, 2016. ISBN 978-951-04013-2-3.


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa

 |

 |
**Teisifone** (m.kreik. Τεισιφόνη, *Teisifonē*, lat. *Tisiphone*; "Murhien kostaja") oli kahden eri hahmon nimi kreikkalaisessa mytologiassa.

Erinys
------

**Teisifone** oli yksi kolmesta erinyksestä, kostottaresta, kreikkalaisessa mytologiassa. Syntytavasta on erilaisia versioita. Yhden mukaan hän, kuten sisarensa Alekto ja Megaira, oli saanut alkunsa veritipoista, jotka syntyivät Kronoksen kuohitessa sirpillä isänsä Uranoksen.*lähde?*

Hesiodoksen mukaan sisarukset olivat Uranoksen (taivaan) ja Gaian (maan) lapsia. Tavallisesti ne kuitenkin mainittiin yön tyttäriksi.

Teisifonen ja sen sisarusten tehtävänä oli rangaista murhista, erityisesti silloin, kun ne kohdistuivat omaan sukuun.

Vergiliuksen teoksessa *Aeneis* Teisifone kuvataan Tartaroksen porttien vakavaksi vartijaksi, joka vahtii yötä päivää yhä alaspäin vaeltavia sieluja

Alkmaionin tytär
----------------

**Teisifone** oli Alkmaionin ja Manton tytär. Alkmaion jätti Teisifonen ja tämän veljen Amfilokhoksen nuorina Korintin kuninkaan Kreonin luokse kasvatettavaksi. Teisifonen vartuttua ja tultua tavattoman kauniiksi, Kreonin puoliso myi tämän orjuuteen peläten tämän vievän miehensä mielenkiinnon kauneutensa avulla. Sattumalta Alkmaion kuitenkin osti tämän tuntematta tätä, ja hänen henkilöllisyytensä paljastui Alkmaionin palattua Korinttiin hakemaan lapsiaan.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Erinys, Tietosanakirja osa 2, palsta 779–780, Tietosanakirja Osakeyhtiö 1909
2. ↑  Vergilius: *Aeneis* vi.548–607 (engl. käännös).
3. ↑  Apollodoros: *Bibliotheke* ('Kirjasto') 3.7.7 (engl. käännös).
**Nykypäivän sankarit** (*Test Pilot*) on Victor Flemingin ohjaama yhdysvaltalainen elokuva vuodelta 1938 *Nykypäivän sankarit* oli ehdolla parhaan elokuvan Oscar-palkinnon saajaksi. Lisäksi Tom Held oli ehdolla parhaasta leikkauksesta ja Frank Wead parhaasta alkuperäistarinasta.

Juoni
-----

**Varoitus:  Seuraava kirjoitus paljastaa yksityiskohtia juonesta.**
Clark Gable näyttelee alkoholiongelmasta kärsivää koelentäjä Jim Lanea, jota Spencer Tracyn näyttelemä mekaanikko Gunner Morris yrittää estää joutumasta hankaluuksiin. Lanen on tarkoitus avioitua Ann Bartonin (Myrna Loy) kanssa, ja hänen esimiehensä Drake (Lionel Barrymore) erottaa hänet, koska hänen mielestään avioliitto ei sovi koelentäjälle. Avioliittosuunnitelmat kariutuvat Lanen alkoholinkäytön takia, ja Morris saa Draken ylipuhuttua antamaan Lanelle hänen paikkansa takaisin. Lanen ja Morrisin testatessa uutta pommikonetta tapahtuu onnettomuus, ja Morris uhraa oman henkensä pelastaakseen Lanen. Murtunut Lane päättää lopettaa lentämisen, mutta Annen avustuksella hän saa itseluottamuksensa takaisin.

**Juonipaljastukset päättyvät tähän.**

Roolit
------

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
|  Clark Gable  | … |  Jim Lane
  |
|  Myrna Loy  | … |  Ann Barton
  |
|  Spencer Tracy  | … |  Gunner Morris
  |
|  Lionel Barrymore  | … |  Drake
  |
|  Samuel S. Hinds  | … |  kenraali Ross
  |
|  Marjorie Main  | … |  vuokraemäntä
  |
|  Gloria Holden  | … |  rouva Benson
  |
|  Virginia Grey  | … |  Sarah
  |
|  Priscilla Lawson  | … |  Mable
  |

Lähteet
-------

1. 1 2  Erickson, Hal: Test Pilot Rovi. Viitattu 5.6.2011. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* *Nykypäivän sankarit* Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
**Mauno Ilmari Kannari** (19. elokuuta 1922 Kiikka – 12. heinäkuuta 2008 Helsinki) oli suomalainen insinööri ja tutkimuskeskuksen johtaja, joka sai teollisuusneuvoksen arvonimen.

Kannarin vanhemmat olivat kansakoulunopettaja, talousneuvos Taavi Kannari ja Martta Sitari ja puoliso vuodesta 1949 terveyssisar Maija Halli. Ylioppilaaksi Kannari tuli 1941 Tyrvään yhteiskoulusta. Kannari palveli vapaaehtoisena SS-sotilaana Saksan sotavoimissa 1941–1943 ja toimi suomalaisten SS-veteraanien Veljesapu-Perinneyhdistyksen puheenjohtajana 1970-luvulla. Diplomi-insinööriksi hän valmistui 1951 Teknillisen korkeakoulun koneenrakennusosastolta. Toimittuaan ensin Metalliteos-yhtiössä ja Järvenpään Invalidien ammattihuoltolaitoksen rehtorina hän tuli 1954 osuusteurastamojen palvelukseen Tuottajain Lihakeskuskunnan ja osuusteurastamojen perustaman tutkimuslaitoksen teknisen osaston johtajaksi.

Tuottajain Lihakeskuskunnan apulaisjohtajana ja teknisenä johtajana Kannari toimi 1956–1960. Kun osuusteurastamoiden tutkimuslaitos yhdistettiin 1961 Lihateollisuusopiston ja Tuottajain Lihakeskuskunnan teknillisen osaston kanssa Lihateolliseksi tutkimuskeskukseksi, Kannarista tuli sen toiminnanjohtaja. Tutkimuskeskuksessa harjoitettiin sekä lihan että sen käsittelyn ja tuotannon tutkimusta, tarjottiin koulutusta ja neuvontaa sekä tuettiin tuotekehitystä, vaikka varsinainen tuotekehityspäällikkö sinne palkattiinkin vasta 1979. Kannari, joka sai teollisuusneuvoksen arvonimen 1984, johti tutkimuskeskusta aina vuoteen 1985 asti eli yli kaksikymmentä vuotta. Sotilasarvoltaan Kannari oli reservin luutnantti (1951).

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Mauno Kannari *Biografiasampo*. Viitattu 16.1.2022.
2. 1 2  Kuka kukin on 1978, s. 348. Viitattu 16.1.2022.
**Johan Markku Mäenpää** (25. huhtikuuta 1871 Kylmäkoski – 7. toukokuuta 1941 Perniö) oli suomalainen maanviljelijä, opettaja ja koulunjohtaja, joka sai maanviljelysneuvoksen arvonimen.

Mäenpään vanhemmat olivat tilallinen Kustaa Mäenpää ja Elisabet Pusa ja puoliso 1900–1929 meijeri- ja karjanhoitokoulun opettaja Elin Augusta Ringdahl. Mäenpää tuli ylioppilaaksi Hämeenlinnan lyseosta vuonna 1892 ja valmistui agronomiksi Mustialasta vuonna 1898. Hän työskenteli ensin Ruovedellä maanviljelysneuvos Alexander Aminoffin omistamalla Pekkalan tilalla, jossa oli myös meijeri- ja karjakkokoulu, mutta siirtyi jo vuonna 1899 maanviljelysneuvos Arthur Hildénin Ikaalisiin perustaman maamies- ja maanviljelyskoulun opettajaksi ja pehtoriksi. Vuonna 1902 hän siirtyi Ernst Fabritiuksen Lapinjärvelle perustamaan Latokartanon maanviljelyskouluun ja sieltä vuonna 1905 Kajaaniin Seppälän maamies- ja karjakkokoulun opettajaksi.

Vuonna 1908 Mäenpäästä tuli vasta perustetun Salon maamieskoulun johtaja. Koulun siirryttyä Perniön Pohjankartoon Mäenpää hankki sieltä itselleen myös maatilan. Vuonna 1917 maanviljelyskouluksi muuttuneen oppilaitoksen johtajana hän toimi yhteensä yli 30 vuotta. Vuonna 1935 maanviljelysneuvoksen arvonimen saanella Mäenpäällä oli työnsä ohella useita luottamustehtäviä. Myös hänen pojastaan Olavi Mäenpäästä tuli maanviljelysneuvos, joka lisäksi jatkoi isänsä työtä Salon maanviljelyskoulun johtajana.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Markku Mäenpää *Biografiasampo*. Viitattu 3.5.2022.
2. 1 2  Kuka kukin on 1934, s. 451. Viitattu 3.5.2022.
3. ↑  Mäenpää Juho (Juhan) Markku *Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899*. Viitattu 3.5.2022.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Talousvaikuttajat
* Biografiasampo

 |

 |
**Eero Ilmari Ilves**, sukunimi vuoteen 1906 **Nyman** (20. heinäkuuta 1887 Hamina – 29. joulukuuta 1953 Helsinki) oli suomalainen pankinjohtaja, joka toimi Kansallis-Osake-Pankin ulkomaantoiminnan johtajana ja pääjohtajan varamiehenä.

Ilveksen vanhemmat olivat tullihallituksen asessori Karl Ferdinand Nyman (1854–1912) ja Fredrika Emilia Ehrström. Hän pääsi ylioppilaaksi 1906 Helsingin Suomalaisesta Reaalilyseosta. Filosofian kandidaatiksi Ilves valmistui 1909 ja lakitieteen kandidaatiksi 1912, jolloin hän myös sai filosofian maisterin arvon. Ilves sai varatuomarin arvon 1915.

Ilves oli aluksi asianajajana Helsingissä vuodesta 1915 ja toimi sitten Kansallis-Osake-Pankin notariaatti- ja pörssiosaston johtajana 1916–1918. Hän oli lähetystösihteerinä Kööpenhaminassa 1918–1919 ja Washingtonissa 1919–1921. Hänestä tuli lähetystöneuvos 1920. Ilves oli sitten taas Kansallis-Osake-Pankin palveluksessa ulkomaan osaston johtajana vuodesta 1922. Hänestä tuli pankin johtokunnan apulaisjäsen 1929, pääjohtokunnan vakinainen jäsen 1932 ja pääjohtajan varamies vuodesta 1941.

Ilves oli naimisissa vuodesta 1924 säveltäjä Jean Sibeliuksen tyttären Katarina Elisabet Sibeliuksen (1903–1984) kanssa. Heidän tyttärensä tv-toimittaja Rita Merike Ilves (1925–2006) oli naimisissa SKDL:n kansanedustaja ja toimittaja Kalevi Kilven kanssa. Poika Jan Ilves (s. 1927) on ekonomi ja diplomipianisti.

Lähteet
-------

1. 1 2  Pankinjohtaja Eero Ilves kuollut. *Helsingin Sanomat*, 30.12.1953, s. 9.
2. 1 2 3 4  Kuka kukin on 1954 (Projekt Runeberg)
3. ↑  NYMAN Karl Ferdinand. *Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899*. Helsingin yliopiston verkkojulkaisu.
4. ↑  Kuka kukin on 1954 : Eino Kalevi Kilpi
5. ↑  Ainolan asukkaat : Katarina Ilves (1903-1984), Jean Sibelius-sivusto
6. ↑  Jean ja Aino Sibeliuksen sukulaisia aakkosittain, Jean Sibelius sivusto

Aiheesta muualla
----------------

* Pankinjohtaja Eero Ilveksen ruumiinsiunaus. *Helsingin Sanomat*, 9.1.1954, s. 7.
**Ragnar August Rafael Fleege** (23. huhtikuuta 1884 Kirkkonummi – 7. heinäkuuta 1941) oli suomenruotsalainen toimittaja.

Fleegen vanhemmat olivat kirkkoherra Axel August Abraham Fleege ja Lydia Lovisa Rosenqvist. Hän pääsi ylioppilaaksi 1905 Helsingin ruotsalaisesta normaalilyseosta ja opiskeli sitten ensn Hannoverissa ja Turun ruotsalaisessa kauppaoppilaitoksessa (*Högre svenska handelsinstitutet i Åbo*) vuoteen 1910 saakka.

Fleege oli avustajana useissa Suomessa ilmestyneissä ruotsinkielisissä lehdissä (Hufvudstadsbladet, Nya Pressen, Veckobladet, Lördagen, Fyren, Veckans Krönika ja Budkaflen) ja hän toimi Tammerfors Nyheter- ja Tammerfors Aftonblad-lehdissä ensin toimittajana ja sitten päätoimittajana 1911–1918.

Fleege muutti pysyvästi asumaan 1918 Göteborgiin Ruotsiin ja oli siellä toimittajana Riksföreningen för svenskhetens bevarande i utlandet-yhdistyksen äänenkannattajana toimineessa Allsvensk Samling-lehdessä. Fleege toimi myös yhdistyksen asiamiehenä. Fleege puolusti voimakkaasti ruotsin kielen aseman säilyttämistä Suomessa.

Ragnar Fleege oli naimisissa vuodesta 1913 Frida Viktoria Boqvistin kanssa.

Lähteet
-------

* Ylioppilasmatrikkeli 1905-1907
* Publicistklubbens porträttmatrikel 1936 (Projekt Runeberg)

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: sv:Ragnar Fleege
**Talvimaisema, iltarusko** eli **Rantatie talvella** on suomalaisen taiteilijan Fanny Churbergin vuodelta 1878 oleva öljyvärimaalaus kankaalle, joka on kiinnitetty levylle. Kooltaan työ on 26×40,5 cm ja se kuuluu Ateneumin taidemuseon kokoelmiin, jonne se lahjoitettiin vuonna 1940.

Churberg suhtautui intohimoisesti maalaamiseen ja Pohjolan pimeään vuodenaikaan. Vauhtiin päästyään hän maalasi ja läiski värejä ilmaisuvoimallisesti kankaalleen luoden niistä oman tavaramerkkinsä aiheita ikuistaessaan. Maalaus *Talvimaisema, iltarusko* on ekspressiivisesti toteutettu. Siinä korostuvat siveltimenvedot ja niiden rytmi. Aihetta ja sommittelua joku saattaa pitää peräti vanhakantaisena.

Lähteet
-------

1. ↑  Ahtola-Moorhouse Leena. Ateneumin taidemuseon Luonnon lumo- näyttelykirja, 2006, s.264.
2. ↑  Leena Ahtola-Moorhouse, 2000, Tuntematon horisontti - Suomen taidetta 1870-1920, Ateneumin taidemuseon näyttelyteos, s.84, Helsinki: Ateneumin taidemuseo

Aiheesta muualla
----------------

* Suomen Kansallisgalleria: Kokoelmat: Talvimaisema, iltarusko.  (Arkistoitu – Internet Archive)