recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Robert Funaro** (s. 23. tammikuuta 1959) on yhdysvaltalainen elokuva- ja tv-näyttelijä. Hän näyttelee elokuvissa ja televisiossa ja on työskennellyt New Yorkin Broadwayn näyttämöillä. Hänen tunnetuin roolinsa on Eugene Pontecorvo Emmy-palkitussa televisiosarjassa *Sopranos*. Viimeinen jakso, jossa hän näytteli Sopranosissa, "Vain jäsenet", sai vuonna 2006 Emmy-palkinnon parhaasta draama-sarjan käsikirjoituksesta, mikä oli tuottaja-kirjailija Terence Winterin ansiota. Funaro näytteli vuonna 2007 elokuvassa *American Gangster* etsivä McCannina, Vuonna 2012 esitetyssä CBS-kanavan Blue Bloodsin toisen kauden 10. jaksossa "Whistle Blower" hän esitti NYPD:n Captain Brownea.

Funaro syntyi New Yorkissa Brooklynissa. Funaron italialaiset esi-isät olivat Napolista. Hän asuu New Dorpissa Staten Islandissa.

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Israel
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC

 |

 |
**Kyle Broflovski** on yksi *South Park* -televisiosarjan neljästä päähahmosta. Hän on Stanin lisäksi poikanelikon toinen "järjen ääni". Matt Stone, toinen *South Parkin* luojista, on kertonut, että Kylen hahmo perustuu löyhästi häneen itseensä.

Ulkonäkö ja luonne
------------------

Kylella on pitkät, kiharat sekä punaiset hiukset, joiden vuoksi hän ei halua koskaan ottaa hattua pois päästään. Kylellä on useissa jaksoissa kilpailutilanne Ericin kanssa. Kyle on myös juutalainen ja saa kuulla tästä lähes koko ajan Ericiltä.

Kyle menestyy koulussa hyvin, hän saa yleensä parempia arvosanoja kuin muut.

Kyle sairastelee enemmän, kuin muut pojat. Hän on kärsinyt mm. tuhkarokosta, rannekanavaoireyhtymästä ja HI-viruksesta. Kylen äiti Sheila on myös maininnut, että Kyle sairastaa tyypin 1 diabetestä.

Perhe ja ystävät
----------------

Kylen vanhemmat ovat Gerald ja Sheila Broflovski, ja he ovat South Parkin ainoa juutalaisperhe. Gerald on lakimies, ja äiti Sheila on "kukkahattutätimäinen" sekä nipottaa usein asioista, jotka eivät häntä miellytä. Hän on esimerkiksi saanut pari kertaa suositun kanadalaisen *Terrance ja Phillip* -televisiosarjan lopetettua, koska hänen mielestään sen huumori ei ollut hyväksi lapsille. Kylellä on myös kolmevuotias kanadalaista syntyperää oleva adoptoitu pikkuveli Ike Broflovski. Kylen paras ystävä on Stan Marsh. Kyle ja Cartman eivät tule toimeen keskenään ja vaikka he jatkuvasti viettävät aikaa toistensa seurassa, ja ajoittain he eivät voi edes sietää toisiaan.

Kylellä on ollut lemmikkinä ensimmäisellä kaudella elefantti, jota yritettiin risteyttää Cartmanin minipossun kanssa, mutta tämän seurauksena oli vain opettaja Garrisonin näköinen possu. Sen jälkeen elefanttia ei ole näkynyt.

Aiheesta muualla
----------------

* Kylen fan club (englanniksi)

South Park

|  |  |
| --- | --- |
| Hahmot | Stan Marsh • Kyle Broflovski • Kenny McCormick • Eric Cartman • Butters Stotch • Chef • Herbert Garrison • Luettelo South Parkin sivuhahmoista |
| Tekijät | Trey Parker • Matt Stone • Isaac Hayes • Mary Kay Bergman • Adrien Beard • John Hansen • April Stewart |
| Muuta | South Park: Isompi, pidempi ja leikkaamaton • Chef Aid: The South Park Album • Mr. Hankey's Christmas Classics (CD) • Chewbacca-puolustus • Jaksoluettelo |
**Sahakatu 6** oli Lohjan Hiidensalmessa sijainnut asuinkerrostalo, joka valmistui vuonna 1937. Se tuhoutui tulipalossa keväällä 2011.

Historia ja arkkitehtuuri
-------------------------

Rakennus rakennettiin vuosina 1936–1937, ja sen suunnitteli arkkitehti Onni Ermala. Se edusti funktionalismia, ja oli tyylillään varsin ainutlaatuinen lähialueella. Talon julkisivu koostui punaisista laudoista. Sen rakennutti Lohjanvesistön Metsä Oy vieressä sijainneen Hiidensalmen sahan työläisten asunnoiksi. Talossa oli kaksi rappua, joissa molemmissa oli kuusi asuntoa. Näistä asunnoista kahdeksan oli suurempia ja neljä pienempää, joissa kaikissa oli puulämmitys. WC-tilat sijaitsivat rakennuksen pihalla erillisessä rakennuksessa. 1960-luvulla kerrostalon kellariin rakennettiin uudet vesivessat. Samalla vanha huussirakennus purettiin uuden asuintalon tieltä. 

Sahan lopetettua vuonna 1967 asuinrakennus myytiin Lohjan kaupungille vuokra-asunnoiksi. Se peruskorjattiin vuonna 1997, jolloin siihen lisättiin sähkölämmitys ja talon alakertaan lisättiin pesutilat. Vuonna 2009 talon länsipuolelle valmistui uusi Karstuntien linjaus, jonka seurauksena talolle rakennettiin uusi ajoreitti. 

Kerrostalo paloi korjauskelvottomaksi 6. toukokuuta 2011. Syttymissyyksi ei arveltu rikosta. Palossa loukkaantui yksi ihminen.

Lähteet
-------

1. ↑  [ Lohjan rakennetun
ympäristön
inventointiluettelo] *lohja.emmi.fi*.
2. ↑  Toimittaja: Muistoja asuntomessualueen tuntumasta – Sahakatu 1950- ja 1960-luvuilla *Kaupunkilehti Ykkös-Lohja*.  7.12.2020. Viitattu 20.11.2022.
3. ↑  Lohjalla tulipalo kerrostalossa *Yle Uutiset*.  6.5.2011. Viitattu 20.11.2022.
**Sahan tasavalta** on osallistunut **Turkvision laulukilpailuun** kahdesti, vuosina 2013 ja 2014.

Historia
--------

### 2013

Sahan tasavalta osallistui kaikkien aikojen ensimmäiseen Turkvision laulukilpailuun Turkin Eskişehirissä vuonna 2013. Edustajaksi valittiin laulaja Olga Spiridonova kappaleella "Kötütööm" (Көтүтүөм). Turkvision laulukilpailun semifinaalissa Spiridonova ei päässyt jatkoon.

### 2014

Vuonna 2014 Sahan tasavalta osallistui uudestaan Turkvision laulukilpailuun, joka järjestettiin Kazanissa, Tatarstanissa. Edustajaksi valittiin laulaja Vladlena Ivanova Sakhaya kappaleella "Kyn" (Кын). Kilpailun semifinaalissa Sakhaya sai 168 pistettä, sijoittui kahdenneksitoista ja pääsi finaaliin. Finaalissa hän sijoittui seitsemänneksi 183 pisteellä.

Kilpailijat
-----------

Värien selitykset
  Voitto
  Toinen
  Kolmas
  Viimeinen

| Vuosi | Artisti(t) | Kieli | Kappale | Sija | Pisteet | Semif. | Pisteet |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2013 | Olga Spiridinova | Jakuutti | "Kötütööm" (Көтүтүөм) | Ei päässyt jatkoon |
| 2014 | Vladlena Ivanova Sakhaya | Jakuutti | "Kyn" (Кын) | 7 | 183 | 12 | 168 |
| 2015 | Ei osallistunut kilpailuun |
| 2016 | Kilpailu peruttu |

Lähteet
-------

1. ↑  Granger, Anthony: Türkvizyon 2013: Participating Countries Revealed  19.10.2013. Eurovoix.com. Viitattu 6.12.2015. (englanniksi)
2. ↑  Granger, Anthony: Turkvizyon’14: Kazakhstan Wins! (Taulukossa nimellä Jakutia) *News*.  21.11.2014. Eurovoix.  Arkistoitu 29.11.2014. Viitattu 17.2.2020. (englanniksi)
**Porvoon Amisto** tai lyhyemmin **Amisto** oli ammatillinen oppilaitos Itä-Uudellamaalla lähellä pääkaupunkiseutua. Porvoon ammattiopistossa Amistossa opiskeli yli tuhat opiskelijaa neljässä toimipisteessä Porvoossa, Askolassa ja Loviisassa. Porvoon Perämiehentien toimipiste on Amiston päätoimipiste ja siellä työskentelee myös hallinto. Porvoon ammattiopisto eli Amisto on osa Itä-Uudenmaan koulutuskuntayhtymää, johon Amiston lisäksi kuuluvat aikuiskoulutuskeskus Edupoli sekä Oppisopimuskeskus.

Porvoon Amistossa voi opiskella 17 erilaista ammatillista perustutkintoa 25 eri koulutusohjelmassa. Amistoon haetaan opiskelemaan yhteishaun, lisähaun tai harkintaan perustuvan valinnan kautta. Opiskelu Amistossa kestää keskimäärin kolme vuotta ja perustutkinnon jälkeen opiskelijalla on yleinen jatko-opintokelpoisuus. Tämä tarkoittaa sitä, että opiskelija voi hakea opiskelemaan ammattikorkeakouluun, korkeakouluun tai yliopistoon samalle tai muulle alalle. Perustutkinnon lisäksi Amistossa on myös perustutkintoon valmistavaa ja valmentavaa koulutusta esimerkiksi ilman opiskelupaikkaa jääneille ja maahanmuuttajille.

Amiston toiminnot jatkuvat Edupolin osana vuoden 2018 alusta.

Amistossa opiskeltavat ammatit
------------------------------

* Ajoneuvoasentaja
* Automaatioasentaja
* Datanomi
* ICT-asentaja
* Kokki
* Kosmetologi
* Kunnossapitoasentaja
* Leipuri-kondiittori
* Lähihoitaja
* Maalari
* Matkailupalveluiden tuottaja
* Matkailuvirkailija
* Merkonomi
* Painotuotantoassistentti
* Parturi-kampaaja
* Prosessinhoitaja
* Putkiasentaja
* Sähköasentaja
* Talonrakentaja
* Tarjoilija
* Turvallisuusvalvoja
* Varastonhoitaja
* Yhdistelmäajoneuvonkuljettaja

Toimipisteet
------------

Pomo-talo
Pomo-talon sisäänkäynti
* Amisto Perämiehentie, Porvoo
* Amisto Pomo-talo, Porvoo
* Amisto Askola, Monninkylä
* Amisto Loviisa, Loviisa

Lähteet
-------

* 
* (Arkistoitu – Internet Archive)
* (Arkistoitu – Internet Archive)
* (Arkistoitu – Internet Archive)

### Viitteet

1. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive) Tiedote yhdistymisestä Edupoliin

Aiheesta muualla
----------------

*
Stanley Rogers Resor
**Stanley Rogers Resor** (5. joulukuuta 1917 New York – 17. huhtikuuta 2012 Washington) oli yhdysvaltalainen poliitikko ja upseeri. Hän oli puolustusministerin alainen maavoimaministeri (*Secretary of the Army*) Yhdysvaltain puolustusministeriössä 1965-1971.

Resor opiskeli Yalen yliopistossa ja palveli toisessa maailmansodassa upseerina. Sodan loppuvaiheessa hän oli taistelutehtävissä Euroopan rintamalla. Sotapalvelunsa Resor päätti everstiluutnanttina; hänelle myönnettiin kunniamerkit Silver Star, Bronze Star sekä Purple Heart.

Toimittuaan pitkään yritysjuristina newyorkilaisessa lakiasiaintoimistossa Resor siirtyi 1965 puolustusministeriön palvelukseen. Hän palveli Vietnamin sodan aikaan armeijan ministerinä sekä demokraattipresidentti Lyndon B. Johnsonia että republikaanipresidentti Richard Nixonia. Resor esitti myöhemmin kritiikkiä Yhdysvaltain puolustuspoliittista linjaa vastaan. Hän esiintyi vuonna 1997 julkisuudessa Naton itälaajentumisen vastustajana, koska hän pelkäsi sen hankaloittavan aseistariisuntaneuvotteluja Venäjän kanssa.

Lähteet
-------

* Stanley Rogers Resor *Secretaries of War & Secretaries of the Army*. Yhdysvaltain armeija.  Arkistoitu 9.8.2011. Viitattu 19.4.2012. (englanniksi)

### Viitteet

1. ↑  Daniel, Douglass K.: Former Army Secretary Stanley Resor dies at 94.  *Army Times*, 19.4.2012. Artikkelin verkkoversio. Viitattu 19.4.2012.  (englanniksi)[vanhentunut linkki]
2. ↑  Stanley Rogers Resor *Secretaries of War & Secretaries of the Army*. Yhdysvaltain armeija.  Arkistoitu 9.8.2011. Viitattu 19.4.2012. (englanniksi)
3. ↑  Deaths elsewhere *stltoday.com*. St. Louis Post-Dispatch. Viitattu 19.4.2012. (englanniksi)
4. ↑  Opposition to NATO Expansion *Arms Control Today*. Arms Control Association.  Arkistoitu 12.8.2011. Viitattu 19.4.2012. (englanniksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC

 |

 |
Old Pulteney -tislaamo
**Old Pulteney** on viskitislaamo Skotlannissa Pulteneytownin alueella Wickin kaupungissa. Tislaamo valmistaa *Old Pulteney* -nimistä mallasviskiä useina eri-ikäisinä versioina ja sillä on vierailukeskus Huddart Street -kadulla.

Tislaamo perustettiin vuonna 1826 ja nimettiin Sir William Pulteneyn (k. 1805) mukaan, jonka mukaan myös Pulteneytown on nimetty. Tislaamo on koko Skotlannin mannerosan pohjoisin, ja sen perustamisen aikaan sinne oli vaikea kulkea muuten kuin laivalla. Tislaamoon tuotiin ohraa meriteitse, ja valmis viski kuljetettiin myytäväksi myös meriteitse. Monet tislaamon työntekijät työskentelivät myös kalastajina. Sillin kalastus ei kuulu enää Wickin päivittäisiin elinkeinoihin mutta tislaamo toimii edelleen, tuottaen Ylämaan mallasviskiä jota pidetään yhtenä parhaista. Sen luonteenpiirteiden väitetään johtuvan kypsytyksensä aikana meri-ilmalle altistumisesta.

Tislaamo suljettiin vuonna 1930 vähentyneen kaupankäynnin vuoksi kun paikallinen seurakunta julisti kieltolain, mutta se avattiin uudelleen 1951 kun kieltolaki peruttiin. Sen omistaa nykyisin Inver House Distillers.

Tislaamo käyttää vettä vanhasta myllypurosta, jonka rakensi Thomas Telford. Tämä puro virtaa Loch Hempriggs -järvestä, 3–4 kilometriä etelälounaaseen, ja sen väitetään pyörittäneen ohramyllyä tislaamon paikalla tai sen lähistöllä.

Old Pulteneyn 21-vuotias mallasviski voitti "World Whisky of the Year" -palkinnon Jim Murrayn vuoden 2012 Whisky Biblessä. Perintösijoille sijoittuivat yhdysvaltalaiset bourbon-viskit George T. Stagg ja Parker’s Heritage Collection Wheated Mash Bill. 12-vuotias mallasviski valittiin luokkansa parhaaksi International Wine and Spirit Competition -kilpailussa vuonna 2006.

Lähteet
-------

1. 1 2  *Pulteney Distillery*, Visit Scotland. Viitattu 19.6.2014.
2. 1 2  *Wick malt named world’s best whisky*, BBC News 24.10.2011. Viitattu 19.6.2014.
3. 1 2  Rogerson, Paul (10.8.2006): "Old Pulteney raises spirits at Inver House", *Glasgow Herald*. Viitattu 19.6.2014.
4. ↑  "10 old pulteney scotch whisky facts – The logbook — Old Pulteney Single Malt Scotch Whisky" (Arkistoitu – Internet Archive), *oldpulteney.com*.

Aiheesta muualla
----------------

* Tislaamon kotisivut
**Gerda Gustava Lind** (14. kesäkuuta 1880 Asikkala – 10. tammikuuta 1953 Helsinki) oli suomalainen oopperalaulaja. 

Gerda Lindin vanhemmat olivat majuri Knut Anders Lind ja Ebba Fredrika Gustava Sevén. Lind opiskeli Helsingin musiikkiopistossa ja laulua Berliinissä 1901–1906. Hän oli oopperalaulajana Freiburgin kaupunginteatterissa 1907–1908 ja Trierin kaupunginteatterissa 1910–1913. Berliinissä hänen opettajiaan olivat Leporello Müller ja Maria Dietrich, Freiburgissa hän esiintyi ensimmäisen kerran *Das Nachtlager in Granada* -teoksen Gabrielen roolissa. Suomalaisessa oopperassa Lind esiintyi 1913–1927, joskin vieraili myös oopperassa Essenissä ja toimi laulunopettajana Helsingissä. Lindin repertuaariin kuului kaikkiaan noin 45 roolia, muun muassa osia kaikissa Mozartin oopperoissa.

Lähteet
-------

1. 1 2  *Aikalaiskirja. Henkilötietoja nykypolven suomalaisista*, s. 276. Helsinki: Tietosanakirja-Osakeyhtiö, 1920.
2. 1 2  Kuolleita. *Helsingin Sanomat*, 13.1.1953, s. 3.

Aiheesta muualla
----------------

* Gerda Lind, Suomen Kansallisoopperan esitystietokanta
George FitzGerald
**George Francis FitzGerald** (3. elokuuta 1851 – 22. helmikuuta 1901) oli irlantilainen fyysikko. Hän keksi menetelmän tuottaa radioaaltoja, mikä oli yksi "langattoman lennättimen" eli radion keksimisen välttämättömistä esiaskelista.

FitzGerald oli Trinity Collegen fysiikan professori vuodesta 1881. Säteilytutkimuksillaan hän osoitti että värähtelevä sähkövirta tuotti sähkömagneettista säteilyä. Saksalainen Heinrich Hertz vahvisti tuloksen kokeellisesti ja käytti sitä hyväkseen langattoman tiedonsiirron kehittelyssä.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  George Francis FitzGerald Encyclopedia Britannica. Viitattu 11.5.2014.
2. ↑  Lindell, Ismo: *Sähkön pitkä historia*, s. 196–197. "FitzGerald ja Lodge". Otatieto, 2009. ISBN 978-951-672-358-0.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **George FitzGerald** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Alankomaat
* Vatikaani

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* zbMATH

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Irlanti
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**Jarmo Muiniekka** toimi Kiuruveden kaupunginjohtajana vuosina 2013–2022. Muiniekka valittiin kaupunginjohtajaksi huhtikuussa 2013. Päätös syntyi kaupunginvaltuustossa äänin 28–7. Virallisesti hän aloitti työnsä syyskuussa 2013 Erkki Strömmerin jäätyä eläkkeelle. Muiniekka jäi tehtävästään eläkkeelle maaliskuussa 2022. Hänen seuraajakseen valittiin Juha-Pekka Rusanen.

Muiniekka on koulutukseltaan yhteiskuntatieteiden maisteri. Ennen siirtymistään Kiuruveden kaupunginjohtajaksi hän on toiminut muun muassa Pohjois-Savon liiton hallintojohtajana ja vuosina 1993–2002 Ilomantsin kunnanjohtajana.

Lähteet
-------

1. ↑  Malinen, Markku: Jarmo Muiniekka on Kiuruveden uusi kaupunginjohtaja *Yle Uutiset*.  23.4.2013. Viitattu 12.6.2014.
2. ↑  Ylönen, Jorma: Keiteleen kunnanjohtaja Juha-Pekka Rusanen nousemassa Kiuruveden kaupunginjohtajaksi ohi hakijoiden *Kuntalehti*.  11.5.2021. Viitattu 18.10.2022.
3. ↑  Martikainen, Jaana: Jarmo Muiniekka vahvoilla Kiuruveden kaupunginjohtajaksi *Savon Sanomat*.  15.4.2013.  Arkistoitu 11.6.2014. Viitattu 12.6.2014.
Lehden etusivu vuodelta 1890.
**Nya Trollsländan** oli Helsingissä vuosina 1884–1892 ilmestynyt ruotsinkielinen lastenlehti.

Kirjakauppias G. W. Edlundin kustantama *Nya Trollsländan* perustettiin vuonna 1873 lakanneen *Trollsländanin* jatkajaksi. Sen avustajana ja taustavoimana toimi jälleen Zachris Topelius. Lehteä toimittivat Topeliuksen tytär Toini Topelius ja hänen sihteerinsä Alexandra Gripenberg sekä vuodesta 1891 lähtien Alta Dahlgren. Vuosina 1886–1887 *Nya Trollsländanin* rinnalla ilmestyi myös suomenkielinen *Sirkka*.

*Nya Trollsländanin* tavoitteena oli herättää lapsissa oikeudentunnetta sekä tervettä ja iloista lapsenmieltä. Se sisälsi etupäässä satuja, kertomuksia, luontoa ja eläimiä koskevia kirjoituksia sekä pikku-uutisia. Kahdesti kuukaudessa ilmestyneen lehden painos oli noin 700 kappaletta vuonna 1885, mutta alkoi sen jälkeen laskea. Vuonna 1888 *Nya Trollsländanilla* oli enää 450 tilaajaa ja vuonna 1891 vajaat 400. Kannattamattomana lakanneen lehden tilalle perustettiin vuonna 1895 samantyyppinen *Sländan*.

Lähteet
-------

1. 1 2  *Suomen lehdistön historia 9. Aikakauslehdistön historia: Erikoisaikakauslehdet*, s. 127–128. Kuopio: Kustannuskiila, 1991. ISBN 951-657-326-6.

Aiheesta muualla
----------------

* *Nya Trollsländan* digitoituna kansalliskirjastossa
**Opel Corsa A** on Opel Corsan ensimmäisen sukupolven malli, jota valmistettiin vuosina 1982–1993.

Opel Corsa A (1982–1993)
------------------------

Ensimmäisen sukupolven Corsan esitteleminen syksyllä 1982 merkitsi General Motorsille kokonaan uuteen kokoluokkaan siirtymistä. Samalla se oli ensimmäinen Opel-malli, jota valmistettiin Zaragozan tehtaalla Espanjassa. Isossa-Britanniassa auto tunnettiin nimellä **Vauxhall Nova**. Ensimmäiset Corsat olivat kolmiovisia hatchbackeja ja kaksiovisia sedaneja. Neli- ja viisioviset korimallit tulivat markkinoille vuonna 1985.

Moottorivaihtoehdot olivat 1,0- (45 hv), 1,2- (55 hv), 1,3- (70 hv) ja 1,4-litraiset (75 hv) kaasutinmoottorit. Myöhemmin ne muuttuivat 1,0-litraista lukuun ottamatta suihkutustyyppisiksi. 

Sedan-korinen Opel Corsa A.
Vuonna 1987 mallistoon lisättiin Isuzun 1,5-litrainen (50 hv) dieselmoottori. Porrasperäinen malli jätettiin pois monilta markkinoilta ja kaksiovisen valmistus loppui kokonaan.

Facelift-mallin (1987) Opel Corsa A.
Facelift-mallin (1990) Opel Corsa A.
Perusmalli oli pelkkä Corsa, sitä seurasivat Corsa Luxus, Corsa Berlina ja urheilullinen Corsa SR. Vuonna 1988 Corsalle tehtiin kasvojenkohotus, jonka yhteydessä se sai uuden etusäleikön, puskurit ja muutamia pienempiä muutoksia. Mallimerkinnät muuttuivat seuraavasti: Corsa LS, Corsa GL, Corsa GLS ja Corsa GT.

Kevään 1988 uusi malli oli suorituskykyisellä 1,6-litraisella (100 hv) monipistesuihkutusmoottorilla varustettu Corsa GSi. Joillain markkinoilla oli saatavilla myös 1,4-litraisella (83 hv) monipistesuihkutusmoottorilla varustettu Corsa SRi, joka moottoria lukuun ottamatta vastasi teknisesti GSi-mallia. GSi- ja SRi-mallit poikkesivat perusmalleista myös korin osalta. Etuosan runkoaisoja oli vahvistettu ja edessä jousitornien yläosassa oli vahvikelevyt. Samalla 1,0-litrainen korvattiin 1,2GV-työntötankomoottorilla, jossa oli saman verran tehoa, 45 hevosvoimaa.

Syksyllä 1989 moottorivalikoimaa täydensi Vectran 1,4-litrainen (60 hv) moottori, joka korvasi aiemman 1,3-litraisen. 

Vuonna 1990 Corsa koki toisen kasvojenkohotuksen, johon kuului uudet kokopeittävät puskurit, matalammat ajovalot ja uudelleen muotoiltu etusäleikkö sekä täysin uusi sisusta. Mallin ikä alkoi kuitenkin jo tässä vaiheessa näkyä verrattuna uudempiin kilpailijoihinsa Ford Fiestaan ja Peugeot 106:een.

Lähteet
-------

1. 1 2  Opel Corsa (1982–1993) Ajovalo.net. Viitattu 20.4.2018.
2. 1 2  Opel Corsa Pre-facelift (MK1) Models (MY 83–89) Opel-Corsa-A.com. Viitattu 7.3.2016. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Opel Corsa A** Wikimedia Commonsissa
John Smithin vuonna 1624 tekemä piirros hänestä itsestään ottamassa Opechancanoughia vangiksi, piirroksen Opechancanough perustuu John Whiten vuonna 1585 piirtämään kuvaan Virginialaisesta intiaanista (kuva) 
**Opechancanough** (~1554-1646) oli Virginiassa vaikuttaneisiin powhataneihin kuulunut heimopäällikkö, ja powhatanien liiton johtaja vuosina 1618–1646. Opechancanough tarkoittaa sananmukaisesti "hän, jonka sielu on valkoinen".

Varhainen elämä
---------------

Opechancanough syntyi powhatanien liittoon kuuluneeseen pamunkey-heimoon vuonna 1554. Opechancanough oli powhatanien liiton luoneen päällikkö Wahunsunacockin veli tai velipuoli, ja hän johti omaa heimoryhmäänsä, joka asutti Pamunkeyjoen vartta. Englantilaisten tullessa Virginiaan vuonna 1607 hän oli jo kerännyt mainetta soturina ja hyvänä päällikkönä. Opechancanough ei pitänyt englantilaisten kasvavasta vallasta ja hän vangitsi löytöretkeilijä John Smithin ja toi tämän Werowocomocoon, joka oli toinen powhatanien kahdesta pääkaupungista. Täällä syntyi myytti Pocahontasista, joka tarinan mukaan pelasti Smithin hengen heittäytymällä tämän turvaksi, kun häntä oltiin teloittamassa. Tarinan paikkansapitävyys on nykyisin kyseenalaistettu. Pocahontas meni naimisiin englantilaisen John Rolfen kanssa 1614 ja tämä loi rauhan, joka kesti vuoteen 1622.

Powhatanien päällikkönä
-----------------------

Opechancanough pääsi powhatanien liiton päälliköksi Wahunsonacockin kuoltua vuonna 1618. Välit englantilaisiin alkoivat huonontua siirtolaisten tuotua tupakan viljeltäväksi Virginiaan. Alueelle alkoi tämän jälkeen muuttaa laumoittain siirtolaisia. Kahdeksan vuotta kestänyt rauha päättyi vuoden 1622 intiaaniverilöylyyn, jossa Opechancanoughin joukot tappoivat noin 350 siirtolaista. Hän ei kuitenkaan pystynyt tuhoamaan kaikkia englantilaisia ja hän joutui tekemään rauhan eurooppalaisten kostoretkikuntien hyökkäysten jälkeen vuonna 1636. Sodan jälkeen Opechancanoughin terveys heikkeni, ja on mahdollista, että hän kärsi myasthenia gravis -nimisestä lihasheikkoutta aiheuttavasta sairaudesta. Opechancanough yritti kuitenkin vielä lähes satavuotiaana ja osittain halvaantuneena tuhota englantilaiset hyökkäämällä jälleen kerran vuonna 1644 tappaen 500 siirtolaista. Hän hävisi kuitenkin taistelussa William Berkeleyn johtamille miliiseille ja hänet otettiin vangiksi. Opechancanough kuoli vankeudessa vuonna 1646 tarinan mukaan vartijan ampumana.

Lähteet
-------

1. 1 2  *A People and a Nation: A History of the United States*, Mary Beth Norton, David M. Katzman, David W. Blight, Howard P. Chudacoff, Fredrik Logevall, Beth Bailey, Thomas G. Paterson, William M. Tuttle, Jr. ISBN 0-395-78882-X
2. ↑  The Pocahontas Myth (Arkistoitu – Internet Archive)
3. ↑  *Alkuperäiset Amerikkalaiset*, Markku Henriksson, ISBN 951-662-385-9


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat

 |

 |
**Jarmo Nestori Peltola** (s. 26. helmikuuta 1947 Marttila) on suomalainen kenraalimajuri evp.

Jarmo Peltola syntyi maanviljelijä Eino Peltolan ja Helmi Isotuvan perheeseen ja avioitui 1973 Marja-Liisa Sepposen kanssa. Peltola tuli ylioppilaaksi Hämeenlinnan yhteiskoulusta 1966 ja valmistui Kadettikoulusta 1971 ja Sotakorkeakoulusta 1983. Hän toimi opetusupseerina Jääkäripatteristossa vuodesta 1971 ja opetusupseerina ja komppanian varapäällikkönä Reserviupseerikoulussa vuodesta 1972. Peltola oli UNMOGIP:in sotilastarkkailija Kashmirissa vuodesta 1976 ja toimi Keskussääaseman osastopäällikkönä ja apulaisjohtajana vuodesta 1983 sekä Suojelu- ja sääkoulun apulaisjohtajana vuodesta 1985. Pääesikunnan suojelutoimiston päällikkö Peltola oli 1986–1988 ja 1991–1992. Hän toimi apulaissotilasasiamiehenä Yhdysvalloissa ja Kanadassa vuodesta 1988 ja Jääkäritykistörykmentin komentajana Panssariprikaatissa vuodesta 1992. Puolustusministeriön vanhempi osastoesiupseeri Peltolasta tuli 1995 ja pääesikunnan apulaisosastopäällikkö 1997. Hänet ylennettiin luutnantiksi 1971, yliluutnantiksi 1974, kapteeniksi 1979, majuriksi 1984, everstiluutnantiksi 1991 ja everstiksi 1997.

Kenraalimajuriksi Peltola yleni 2005, toimittuaan heinäkuusta 2001 pääesikunnan tiedustelupäällikkönä. Prikaatikenraaliksi hänet oli ylennetty kesäkuussa 2001.

Lähteet
-------

1. 1 2  *Kadettiupseerit 1920–2000*, s. 554. Peltola, Jarmo Nestori. Helsinki: Kadettikunta ry. Upseeriliitto ry. 2000. ISBN 951-98334-3-9.
2. ↑  Ylennyksiä kenraalikunnassa 6.12.2005. (Arkistoitu – Internet Archive) Puolustusministeriö, 6.12.2005. (Viitattu 8.9.2020)
**Jarmo Antero Pellikka** (4. tammikuuta 1939 Kymi – 27. joulukuuta 2005 Mäntyharju) oli suomalainen työmarkkinajärjestöjohtaja.

Jarmo Pellikan vanhemmat olivat metallimies Martti Viktor Pellikka ja Anni Ester Hyyryläinen. Hän pääsi ylioppilaaksi 1958 ja valmistui Helsingin yliopistosta valtiotieteen kandidaatiksi 1962.

Pellikka oli Liiketyönantajain keskusliiton LTK:n palveluksessa vuodesta 1963 lähtien. Pellikka oli järjestössä tilastoasiain hoitajana 1963–1966, asiamiehenä 1966–1970, apulaisjohtajana 1970–1973 ja johtajana 1973–1977. Hän oli Liiketyönantajien keskusliiton ja sen seuraajan Palvelutyönantajien toimitusjohtajana 1977–1998. Pellikka jäi eläkkeelle 1998 ja hän muutti sitten asumaan Mäntyharjulle.

Pellikka oli Talousneuvoston jäsenenä vuodesta 1977 alkaen. Hän oli Mäntyharjun kunnanvaltuusotn ja kunnanhallituksen jäsenenä vuodesta 2000 alkaen.

Jarmo Pellikka oli naimisissa vuodesta 1959 ylioppilasmerkonomi Raili Annikki Putkosen kanssa.

Lähteet
-------

1. 1 2  Jarmo Pellikka, Helsingin Sanomat Muistot 28.12.2005 (Tilaajille)
2. 1 2 3 4 5  BiografiaSampo. Jarmo Pellikka
3. ↑  Vesikansa, Jyrki: Pellikka, Jarmo. Kansallisbiografia-verkkojulkaisu. Studia Biographica 4. Helsinki: Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, 1997– (viitattu 5.6.2021)
4. ↑  PT:n johtaja Jarmo Pellikka kuollut, Kaleva 27.12.2005

Katso myös
----------

* Tupolevin veljekset

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Kansallisbiografia
* Biografiasampo

 |

 |
**Chelonítis** (kreik. Χελωνίτης), antiikin **Khelonatas** (m.kreik. Χελωνάτας, *Khelōnatas*, lat. *Chelonatas, Promontorium Chelonates*), on niemi Peloponnesoksen niemimaalla Kreikassa. Se on Peloponnesoksen länsipää ja pistää Joonianmereen. Hallinnollisesti niemi kuuluu Andravída-Kyllínin ja Pineióksen kuntiin Eliin alueyksikössä Länsi-Kreikan alueella.

Keskiajalta lähtien niemi on tunnettu myös nimellä *Chlemoútsi* (Χλεμούτσι), jonka se sai Chlemoútsin linnasta. Venetsialaiset tunsivat niemen pohjoisemman kärjen lähellä nykyistä Kyllíniä nimellä *Capo Glarenza* ja eteläisemmän kärjen nimellä *Capo Tornese*. Antiikin aikana nimi Khelonatas vaikuttaa viitanneen joskus vain viimeksi mainittuun, mutta usein se viittasi koko Chlemoútsin niemeen.

Pineiós-joen suu sijaitsee niemenkärjen eteläpuolella. Antiikin aikana joen päähaara laski ilmeisesti niemenkärjen pohjoispuolelle. Niemimaan pohjoisenpuoleinen lahti tunnettiin antiikin aikana Kyllenenlahtena ja eteläpuoleinen lahti Khelonataksenlahtena (lat. *Chelonatas Sinus*, myös nykyisin *Chelonítis kólpos*, Χελωνίτης κόλπος).

Lähteet
-------

1. 1 2  Smith, William: "Chelonatas", *Dictionary of Greek and Roman Geography*. Boston: Little, Brown and Company, 1854. Teoksen verkkoversio.
2. ↑  Chelonatas Pr. *Pleiades*. Viitattu 1.9.2022.
3. ↑  Smith, William: "Cyllene (2)", *Dictionary of Greek and Roman Geography*. Boston: Little, Brown and Company, 1854. Teoksen verkkoversio.
4. ↑  Plinius vanhempi: *Naturalis historia* 4.5 s. 6.
5. ↑  Chelonatas Sinus *Pleiades*. Viitattu 1.9.2022.
Lehden ensimmäisen numeron etusivu.
**Nya Tidningen** oli Helsingissä vuosina 1922–1926 ilmestynyt ruotsinkielinen sanomalehti.

Kerran viikossa maanantaiaamuisin ilmestyneen *Nya Tidningenin* olemassaolo perustui siihen, että Helsingin suuret lehdet ilmestyivät maanantaisin vasta iltapäivällä. Se oli ulkoasultaan ja sisällöltään moderni uutis- ja viihdelehti, joka toimi RKP:n vasemmiston äänenkannattajana. Vuonna 1925, kun *Hufvudstadsbladet* alkoi ilmestyä maanantaiaamuisin, *Nya Tidningen* siirtyi lauantain iltapäivään ja menetti kannatuksensa. Sen vaikutus suomalaisen journalismin uudistumiseen ehti kuitenkin olla merkittävä.

Lehden julkaisija ja ensimmäinen päätoimittaja vuosina 1922–1925 oli Hjalmar Dahl. Vuonna 1926 päätoimittajina työskentelivät Axel Cederberg ja Ernst von Wendt.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  *Suomen lehdistön historia 6: Hakuteos Kotokulma – Savon Lehti*, s. 174. Kuopio: Kustannuskiila Oy, 1988. ISBN 951-657-240-5.

Aiheesta muualla
----------------

* *Nya Tidningen* digitoituna kansalliskirjastossa
**Ny Tid** oli Yhdysvalloissa vuosina 1922–1936 ilmestynyt ruotsin-, norjan- ja tanskankielinen kommunistinen sanomalehti.

Lehti sai alkunsa, kun entiset Amerikan sosialistipuolueen ja Amerikan sosialistisen työväenpuolueen skandinaaviset järjestöt yhdistyivät Yhdysvaltain kommunistisen puolueen skandinaaviseksi järjestöksi. Samalla yhdistettiin myös järjestöjen lehdet *Facklan* ja *Folket*. Kerran viikossa ilmestynyt *Ny Tid* sisälsi uutisia ja teoreettisia artikkeleita ruotsin lisäksi myös norjaksi ja tanskaksi sekä englanninkielisen lastenosaston vuosina 1928–1932. Päätoimittajina työskentelivät Oscar W. Larson (1922), Charles Fredzen (1922), Daniel Birgers (1922–1925), nimeä Ellis Peterson käyttänyt suomenruotsalainen Allan Wallenius (1925–1929) ja Albert Pearson (1929–1936). Lehden levikki lienee ollut 2 000–5 000 kappaletta. Ennen winnipegiläisen *Frihetin* perustamista se levisi myös Kanadaan.

*Ny Tid* ilmestyi aluksi *Facklanin* tavoin Chicagossa, mutta vuonna 1931 se siirrettiin New Yorkiin. Vuoden 1933 lopulla perustettiin erillinen norjan- ja tanskankielinen painos. Ruotsinkielinen lehti jaettiin lokakuussa 1934 "yleiseksi" ja Keskilännen painoksiksi, joista jälkimmäistä toimitti Chicagossa Werner Winberg.

Lähteet
-------

1. 1 2  Hoerder, Dirk (ed.): *The Immigrant Labor Press in North America, 1840s-1970s: An Annotated Bibliography. Volume 1: Migrants from Northern Europe*, s. 100–101. New York, Westport, London: Greenwood Press, 1987. ISBN 0-313-24638-6.

Aiheesta muualla
----------------

* *Ny Tidin* ja sen edeltäjien vuosikertoja digitoituna
**Prolavaara** tai **Prolanvaara** oli kylä Soanlahden kunnan eteläosassa Raja-Karjalassa Viipurin läänissä Suomen Neuvostoliitolle luovuttamalla alueella. Prolavaara oli virallisesti osa Soanlahden kirkonkylää, mutta käytännössä sitä pidettiin omana kylänään. Prolavaara sijaitsi Soanjoen varrella Suistamon vastaisella rajalla. Naapurikyliä olivat etelässä Ypäkkö, lännessä Lehtomäki, idässä Suistamon puolella Jalonvaara. Prolavaaran kautta kulki tie Lehtomäestä Ypäkön ja Jalonvaaran väliselle tielle. Prolavaarassa toimi Prolavaaran dolomiittilouhos. Soanjoessa oli kylän alueella suuri Prolankoski, jossa toimivat Vornasen vehnämylly ja sirkkelisaha.

Talvisodan taistelut eivät ulottuneet Soanlahdelle, mutta Moskovan rauhassa 1940 koko kunta ja myös Prolavaaran kylä oli luovutettava Neuvostoliitolle. Kylän asukkaat evakuoitiin jäljelle jääneen Suomen alueelle. Jatkosodan alussa 1941 luovutetut alueet vallattiin takaisin ja prolavaaralaiset pääsivät palaamaan kotikyläänsä, mutta 1944 alue luovutettiin ja evakuoitiin uudelleen.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Jaatinen, Martti (toim.): *Karjalan kartat*, s. 164-167. Helsinki: Tammi & Karjalan Liitto ry, 1997. ISBN 951-31-0972-0.
2. 1 2  Rosberg, J. E. et al (toim.): *Suomenmaa: maantieteellis-taloudellinen ja historiallinen tietokirja. 5. osa, Viipurin lääni*, s. 384-385 & 389. Helsinki: Tietosanakirja-Osakeyhtiö, 1923.
3. ↑  Soanlahti  7.3.2007. Suomen Sukututkimusseura. Viitattu 28.1.2011.
4. 1 2 3  Prolanvaara *Karjalan kartat*. Maanmittauslaitos. Viitattu 28.1.2011.
5. ↑  Malviniemi, Rauno (toim.): *Soanlahti synnyinseutumme*. Ylivieska: Soanlahti-seura, 1972.
**Prolamiinit** ovat ryhmä kasvien varastoproteiineja, joissa on korkea proliinipitoisuus. Niitä löytyy kasveista, pääasiassa viljajyvien kuten vehnän (gliadiini), ohran (hordeiini), rukiin (sekaliini), maissin (tseiini), durran (kafiriini) ja kauran (aveniini) siemenistä. Niille on ominaista korkea glutamiini- ja proliinipitoisuus, ja ne liukenevat huonosti veteen. Ne liukenevat parhaiten vahvaan alkoholiin [70-80 %], kevyeen happoon ja emäksisiin liuoksiin. Triticeae-heimon prolamiinien, kuten vehnän gliadiinin ja siihen liittyvien proteiinien tiedetään laukaisevan keliakian, autoimmuunisairauden, geneettisesti alttiilla yksilöillä.

Maissin ja durran prolamiinit lajitellaan molekyylipainon mukaan neljään luokkaan, α, β, γ ja δ. Alfa- ja deltaproamiinit ryhmittyvät laajaan fylogeneettiseen ryhmään (ryhmä 1). Loput klusterit ryhmään 2. Tietokanta Triticeae-proliineista (gluteenit) on saatavilla.

Lähteet
-------

1. ↑  Shewry P.Halford N.: Cereal seed storage proteins: structures, properties and role in grain utilization.  *Journal of Experimental Botany*, 15. huhtikuuta 2002, 53. vsk, nro 370, s. 947–958.  Oxford Academic. Artikkelin verkkoversio (pdf).
2. ↑  Holding, D.: Recent advances in the study of prolamin storage protein organization and function.  *Front Plant Sci*, 20. kesäkuuta 2014.  Frontiers Media SA. Artikkelin verkkoversio.
3. ↑  Bromilow, S. et al: A curated gluten protein sequence database to support development of proteomics methods for determination of gluten in gluten-free foods.  *Journal of Proteomics*, 23. kesäkuuta 2017, nro 163, s. 67–75.  Elsevier. Artikkelin verkkoversio.

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Prolamin
Anouar Brahem
**Anouar Brahem** (arab. أنور براهم‎; s. 1957 Tunis) on tunisialainen ud-luutun soittaja ja säveltäjä.

Brahem aloitti udin konservatorio-opinnot Tunisissa 10-vuotiaana. Myöhemmin hänen opettajanaan toimi Ali Sriti. Vuonna 1981 Brahem muutti neljäksi vuodeksi Pariisiin, jossa hän teki yhteistyötä Maurice Béjart'n kanssa. Vuonna 1989 Brahem solmi levytyssopimuksen ECM Recordsin kanssa. Hän on sittemmin levytyksillään tehnyt yhteistyötä muiden muassa Barbaros Erkösen, Jan Garbarekin, Dave Hollandin, John Surmanin ja Richard Gallianon kanssa. Hän on myös säveltänyt elokuva- ja näyttämömusiikkia. Eräs elokuvista, joihin hän on säveltänyt musiikin, on *Palatsin hiljaisuus* (1994).

Diskografia
-----------

* *Conte de L'Incroyable Amour* (1991)
* *Madar* (1994)
* *Khomsa* (1995)
* *Thimar* (1998)
* *Astrakan Café* (2000)
* *Le Pas du Chat Noir* (2001)
* *Le Voyage de Sahar* (2006)
* *The Astounding Eyes of Rita* (2009)
* *Souvenance* (2014)
* *Blue Maqams* (2017)

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Anouar Brahem ECM Records
2. 1 2  Blue Maqams - Anouar Brahem AllMusic


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Espanja
	+ 2
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Italia
* Israel
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* IdRef

 |

 |
**Proletkult** (ven. Пролетку́льт, lyhenne sanoista *proletarskaja kultura*, "proletaarinen kulttuuri") oli Venäjällä helmikuun vallankumouksen jälkeen alkunsa saanut työväen kulttuuri- ja valistusjärjestö. Se järjestäytyi Pietarissa juuri ennen lokakuun vallankumousta. Vuosina 1917–1920 järjestön toiminta levisi koko maahan. Vuonna 1920 Proletkultilla oli yli 300 osastoa ja noin 400 000 jäsentä. Se perusti taide- ja kirjallisuuskerhoja, työpajoja ja teattereita sekä julkaisi noin kahtakymmentä aikakauslehteä, joista keskeisin oli *Proletarskaja kultura*. Varsinaiseen taidetoimintaan osallistui 80 000 henkeä.

Järjestön johtajina ja teoreetikkoina toimivat Aleksandr Bogdanov, Pavel Lebedev-Poljanski, Valerian Pletnjov, Platon Keržentsev ja Fjodor Kalinin. Sen keskeisiä ajatuksia olivat työväen omatoimisuuteen perustuvan luokkakulttuurin luominen sekä kriittinen suhtautuminen aikaisempaan kulttuuriperintöön. Kommunistisen puolueen suhtautuminen Proletkultiin oli vaihtelevaa. Anatoli Lunatšarski suhtautui järjestöön myönteisesti, Lev Trotski kielsi kokonaan "proletaarisen kulttuurin" olemassaolon ja V. I. Lenin arvosteli voimakkaasti järjestön periaatteita.

Proletkultin pyrkimykset säilyttää itsenäisyytensä suhteessa kommunistipuolueeseen johtivat sen liittämiseen Venäjän valistusasiain kansankomissariaatin alaisuuteen Leninin aloitteesta vuonna 1920. Järjestön toiminta alkoi hiipua vuonna 1922. Vuodesta 1925 lähtien Proletkult oli osa ammattiliittoja kunnes se vuonna 1932 lakkautettiin kokonaan. Vastaavia järjestöjä perustettiin 1920-luvun alussa myös Britanniaan, Saksaan ja muihin maihin, mutta ne lopettivat pian toimintansa.

Proletkultin kaunokirjallinen merkitys on vähäinen. Sen toimintaan osallistuivat sävyltään romanttista ja tyyliltään eklektistä vallankumousrunoutta kirjoittaneet Mihail Gerasimov, Vladimir Kirillov, Ilja Sadofjev, Ivan Filiptšenko, Vasili Aleksandrovski, Aleksei Maširov-Samobytnik, Sergei Obradovitš, Nikolai Poletajev, Aleksandr Pomorski, Jakov Berdnikov, Aleksei Kraiski ja Vasili Kazin. Aleksandrovski, Poletajev, Obradovitš, Kazin ja eräät muut erosivat järjestöstä vuonna 1920 ja perustivat kirjallisuusryhmä Kuznitsan. 1920-luvulla Proletkultin toiminnan näkyvimmän osan muodosti työläisteatteri, jossa työskentelivät muun muassa Sergei Eisenstein, Valentin Smyšljajev, Ivan Pyrjev, Maksim Štrauh, Erast Garin ja Judif Glizer.

Lähteet
-------

1. ↑  Slovar izobrazitelnogo iskusstva *slovari.yandex.ru*. Viitattu 3.11.2012. (venäjäksi)[vanhentunut linkki]
2. 1 2 3  Gumanitarnyi slovar *slovari.yandex.ru*. Viitattu 3.11.2012. (venäjäksi)[vanhentunut linkki]
3. ↑  Novaja filosofskaja entsiklopedija *terme.ru*. Viitattu 3.11.2012. (venäjäksi)
4. 1 2 3  Kratkaja literaturnaja entsiklopedija *feb-web.ru*. Viitattu 3.11.2012. (venäjäksi)
5. 1 2  Kasack, Wolfgang: *Entsiklopeditšeski slovar russkoi literatury s 1917 goda*, s. 625. London: Overseas Publications Interchange, 1988. ISBN 0-903868-73-3.
6. 1 2 3  *Bolšaja sovetskaja entsiklopedija, tom 21*, s. 74. Moskva: Sovetskaja entsiklopedija, 1975.
7. ↑  Literaturnaja entsiklopedija *feb-web.ru*. Viitattu 3.11.2012. (venäjäksi)
**Georges Bouton** (1847–1938) oli ranskalainen mekaanikko, joka yhdessä Jules-Albert de Dionin ja Charles Trépardoux’n kanssa perusti De Dion-Bouton -yhtiön vuonna 1883.

Georges Bouton toimi maailman ensimmäisen moottoriajoneuvokilpailun voittaneen La Marquisen ohjaajana, Albert De Dionin ollessa kyydissä. Tähän kahden kilometrin mittaiseen "kilpailuun" ei tosin osallistunut muita osanottajia, joten voitto ei ollut järin hohdokas.

De Dion-Bouton
--------------

Bouton ja hänen lankonsa Charles Trépardoux pyörittivät Pariisin liepeillä mekaanisiin ja tieteellisiin leikkikaluhin erikoistunutta myymälää ja saivat siitä niukan elantonsa. De Dion-Bouton -yhtiön syntyhetki ajoittuu vuoteen 1881, kun teknisistä leikkikaluista ja höyrykoneista innostunut markiisi Albert De Dion näki erään myymälän näyteikkunassa kaksikon höyryveturin toimivan pienoismallin ja pyysi Boutonia ja Trépardoux’ta valmistamaan myös toisen vastaavan. Asiat johtivat toiseen; Trépardoux’lla oli haave valmistaa höyryauto, mutta ei rahaa. De Dionilla taasen oli rahaa ja innostus tekniikkaan ja höyrykoneisiin, etenkin maalla liikkuvaan kalustoon. *De Dion, Bouton et Trépardoux* perustettiin Pariisissa vuonna 1887. Tästä tulisi myöhemmin muodostumaan oman aikansa suurin ajoneuvovalmistaja De Dion-Bouton.

Tutustu myös artikkeleihin
--------------------------

* De Dion-Bouton
* Jules-Albert de Dion

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
*Lautalle nousu*  
Tomioka Tessain suuntausta edustava teos vuodelta 1924
**Nihonga** (jap. 日本画) on japanilainen maalaustyyli. Nihonga-tyylin maalaukset seuraavat tuhat vuotta vanhoja perinteitä.

Materiaalit
-----------

Nihonga-maalaukset tehdään yleensä siveltimillä japaninpaperille tai silkille. Maalatessa käytetään vettä samaan tapaan kuin akvarellissa. Maalaukset voivat olla mustavalkoisia tai värillisiä. Mustavalkoisissa maalauksissa käytetään usein kiinalaista mustetta, sumia, joka valmistetaan sekoittamalla nokea liimaan. Värillisten maalausten pigmentit tehdään murskaamalla mineraaleja, koralleja ja jopa korukiviä, jotka sekoitetaan liimaan.

Tekniikat
---------

Mustavalkoisessa nihongassa musteen tummuutta vaihdellaan siten, että saadaan eri valkoisen-, harmaan- ja mustansävyjä. Värillisissä maalauksissa painotetaan rajauksia tai niiden puuttumista. Yleensä kasveja ja lintuja maalatessa ei käytetä rajoja.

Kehitys
-------

Taidekriitikot Okakura Tenshin ja Ernest Fenollosa ovat vastuussa nihongan uudelleen elävöittämisestä. He painottivat perinteisten japanilaisten taiteiden kauneutta ja merkitystä vastapainona länsimaisen kulttuurin suosiolle.
Jotkut nihongamaalarit omaksuivat länsimaisia tekniikoita, kuten perspektiivin ja varjostuksen. Tämän takia on joskus vaikeaa erottaa, kuuluuko jokin tekniikka perinteiseen japanilaiseen tyyliin vai länsimaisista perinteistä kehittyneeseen tyyliin.

Lähteet
-------

* Briessen, Fritz van. *The Way of the Brush: Painting Techniques of China and Japan*. Tuttle (1999). ISBN 0804831947
* Conant, Ellen P. Rimer, J. Thomas, Owyoung, Stephen. *Nihonga: Transcending the Past: Japanese-Style Painting, 1868-1968*. Weatherhill (1996). ISBN 0834803631

* About Nihonga *madhujain.com*.  Arkistoitu 6.9.2008.  (englanniksi)
**Rharous** (myös *Gourma-Rharous*) on maalaiskunta, sen keskuskylä sekä Gourma-Rharousin piirin hallinnollinen keskus Timbuktun alueella Malissa. Se sijaitsee Nigerjoen varrella 150 kilometriä Timbuktusta itään. Kunnassa on 26 100 asukasta (vuonna 2009).

Rharousin kunnan pinta-ala on 7 000 neliökilometriä. Se rajoittuu idässä Gourma-Rharousin piirin Banikanen, etelässä Ouinerdenin ja Hamzakoman sekä lännessä Sérérén kuntiin ja pohjoisessa Timbuktun piiriin. Seutu kuuluu aavikoitumisesta kärsivään Sahelin vyöhykkeeseen.

Kuntaan kuuluu 13 kylää ja 16 paimentolaisryhmää. Asukkaat ovat songhaita, tuaregeja, arabeja, fulbeja ja bozoja. Tärkeimmät kielet ovat tamašek ja songhai. Vallitseva uskonto on islam.

Seudun pääelinkeinot ovat maanviljely Nigerjoen varrella sekä paimentolaisuuteen perustuva karjanhoito sisämaan Gourman alueella. Tärkein viljelykasvi on riisi. Kotieläimiä ovat naudat, lampaat, vuohet, kamelit ja aasit. Lisäksi harjoitetaan kalastusta, kaupankäyntiä ja käsityöammatteja.

Kunnassa on kuusi koulua ja seitsemän lukutaitokeskusta. Koulut tavoittavat 61,2 % ikäluokasta (vuonna 2003). Rharousissa on terveyskeskus ja Bengelissä terveysasema.

Nähtävyyksiä ovat Nigerjoen virtahevot, Bornan luolat kalliopiirroksineen ja piirtokirjoituksineen sekä Dakar-rallin aikana helikopterionnettomuudessa kuolleiden Thierry Sabinen ja Daniel Balavoinen muistomerkki sisämaassa. Matkailua alueelle ei juurikaan ole.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6  Plan de Securité Alimentaire Commune Rural de Rharous 2006–2010 *csa-mali.org*.  2006. Viitattu 27.5.2012. (ranskaksi)
2. ↑  Resultats provisoires RGPH 2009 (Région de Tombouctou) *instat.gov.ml*.  Arkistoitu 22.7.2011. Viitattu 27.5.2012. (ranskaksi)
3. 1 2  La Commune Rural de Rharous ou Tagharous *bndr-mali.org*.  2004. Viitattu 27.5.2012. (ranskaksi)
**Arzawa** oli muinainen valtakunta Anatolian niemimaalla. Alueelle tuli luuvilaisia noin 2300 eaa. Arzawan itäpuolella oli heettiläisvaltakunta ja pohjoispuolella asuivat kaškait. Arzawan ajoilta ei ole tehty merkittäviä arkeologisia löytöjä, mutta sen sijaan on säilynyt joitakin Arzawassa kirjoitettuja kirjeitä, jotka on kirjoitettu heetin kielellä. Todennäköisesti jossain vaiheessa Merikansat tekivät hyökkäyksiä Arzawaan. Jossain vaiheessa Arzawa joutui heettiläisvaltakunnan alaisuuteen. Heettiläisvaltakunnan loputtua suuri osa Arzawan alueesta lähes autioitui. Kuitenkin myöhemmin osat Arzawan aluetta kuuluivat Maeonian ja Fryygian valtakuntiin. 

Arzawan hallitsijoita

* Kuparta-Kunta
* Madduwattas
* Tarhundaradus
* Anzapahhadu
* Piyamada-Kurunda
* Tapalazunaulis
* Muwa-Walwis
* Manappa-Tarhunta
* Masshiuiluwa
* Targashnalli
* Ura-Tarhunta
* Uhhazili
* Tarkasnawa
* Ura-Hattusa
* Mashturi
* Piyamada-Radu
* Tarhuna-Radu

Lähteet
-------

1. ↑  Arzawa (Luwia) *KA, The History Files*. Kessler Associations. Viitattu 8.1.2015. (englanniksi)
Nihonshokin versio Azuchi-Momoyama-kaudelta
**Nihonshoki** (jap. 日本書紀, ’Japanin kronikka’) on *Kojikin* jälkeen toiseksi vanhin olemassa oleva japanilainen historiankronikka, ja ensimmäinen kuudesta virallisesta valtionhistoriasta (*rikkokushi*). Se saatiin valmiiksi vuonna 720. Kirja on kirjoitettu klassiseksi kiinaksi ja jaettu 30 lukuun. Se käsittää kertomuksen maailman synnystä ja Japanin ensimmäisten keisarien mytologisen genealogian, joka päättyy keisarinna Jitōhon (645–703). Kirja tunnetaan myös nimellä **Nihongi** (jap. 日本紀), mutta nykyään *Nihonshoki* on yleisempi nimitys. 

*Kojikin* tavoin *Nihonshoki* alkaa myyttisillä kertomuksilla mutta jatkuu ajankohtaisiin, historiallisiin tapahtumiin saakka. Kronikan uskotaan kertovan tarkasti keisari Tenjin, keisari Temmun ja keisarinna Jitōn hallituskausista. *Kojikiin* verrattuna *Nihonshoki* on laajempi ja sillä on enemmän arvoa historiantutkimukselle. Se koottiin prinssi Tonerin valvonnassa, mutta varsinaisia kirjoittajia on ollut useita.

Lähteet
-------

1. ↑  Nihon shoki Encyclopædia Britannica. Viitattu 5.9.2017.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Nihonshoki** Wikimedia Commonsissa
*Tämä artikkeli käsittelee Barcelonan kreivin puolisoa. María de las Mercedes de Orleans käsittelee Alfonso XII:n puolisoa.*

R.Cuello, 1991, María de las Mercedes.
**María de las Mercedes de Borbón y Orleans** (23. joulukuuta 1910– 2. tammikuuta 2000) oli Espanjan kuningas Juan Carlos I:n äiti, jonka aikuisikä osui Francisco Francon valtakauteen ja joka ei siksi ollut koskaan Espanjan kuningatar. Hän ei mahtaillut, ja rakasti härkätaisteluita ja jalkapalloa. Niinpä hän oli varsin suosittu espanjalaisten keskuudessa.

María de las Mercedes syntyi Bourbon-sukuun Madridissa, hänen isänsä oli kuningas Alfonso XIII:n serkku. Vuonna 1931 hän joutui muiden Espanjan kuninkaallisten tavoin lähtemään maanpakoon Espanjasta. Vuonna 1935 hän meni naimisiin pikkuserkkunsa Juan de Borbónin kanssa. Toisen maailmansodan jälkeen perhe asettui Portugalin Estoriliin. Heille syntyi kaksi tytärtä ja kaksi poikaa. María de las Mercedesin elämän suuri suru oli nuoremman pojan Alfonsin kuolema hänen leikitellessään haulikolla veljensä kanssa.

María de las Mercedesin pojasta tuli kuningas vuonna 1974. Vuonna 1977 María de las Mercedesin aviomies Juan de Borbón tunnusti asian julkisesti. María de las Mercedesilla katsotaan olleen merkittävä rooli sovun rakentamisessa perheessään. Kuninkaan vanhemmat palasivat Madridiin vuonna 1983.

María de las Mercedes kuoli 89-vuotiaana vuonna 2000. Hänet haudattiin kuninkaallisten hautapaikkaan El Escorialiin vaikka hän ei ollut muodollisesti koskaan kuningatar.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Obituary: The Countess of Barcelona *The Guardian*. Viitattu 11.4.2018.
2. ↑  Jaime Penfiel: La gran mujer que pudo reinar *El Mundo*.  2000. Viitattu 12.4.2018.


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Yhdysvallat

 |

 |