recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Nils Karl Paul Hagman** (4. heinäkuuta 1880 Viipuri – 22. kesäkuuta 1953) oli suomalainen filosofian tohtori, kirjailija ja kalanviljelijä.

Hagmanin vanhemmat olivat kauppias, konsuli Per Gustaf Alexander Hagman ja Marie Emelie Auguste Wahl. Hän pääsi ylioppilaaksi Viipurin lyseosta 1898 ja opiskeli Helsingin yliopistossa valmistuen filosofian kandidaatiksi 1909 ja maisteriksi 1914. Hagman valmistui myöhemmin filosofian lisensiaatiksi ja tohtoriksi Lundin yliopistosta 1921.

Hagman toimi Suomen kalastusyhdistyksen assistenttina 1913–1918 ja kalastushallituksen johtajana 1918–1919. Hän toimi sittemmin kalanviljelijänä ja vedenpuhdistuksen asiantuntijana Ruotsissa ja Suomessa.

Hagman julkaisi 1940-luvulla ruotsinkielisen muistelmateoksen ja käänsi myös ruotsin kielelle yhden kirjailija Teuvo Pakkalan teoksen.

Nils Hagman oli naimisissa vuodesta 1919 Anna Margareta Fazerin kanssa.

Teoksia
-------

* *Ehdotus Pyhäjärven (T. L.) kalastuksen järjestämiseksi*. Helsinki 1916
* *Studien über die Schwimmblase einiger Gadiden und Macruriden 1, Gestalt des Organes und Befestigung desselben binnen der Leibeshöhle*, väitöskirja. Lund 1921
* *The variations in the catch of salmon and the water levels of the rivers*; with a mathematical treatment of the question by T. J. Kukkamäki and Nils Hagman. Annales zoologici Societatis zoologicae-botanicae Fennicae Vanamo 5, 6. Societas zoologica-botanica Fennica Vanamo, Helsinki 1938
* *En ung man ser på Europa 1904*. Söderström, Helsingfors 1948

Ruotsinnoksia
-------------

* Teuvo Pakkala : *Barn äro små människor*. Söderström, Helsingfors 1942

Lähteet
-------

* Nils Hagman SKS:n kirjailijamatrikkelissa (toimimaton linkki)
* HAGMAN Nils Karl Paul. *Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899*. Helsingin yliopiston verkkojulkaisu.

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Alankomaat

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899

 |

 |
**Naksoslaisten talo** (*Naksoslaisten oikos*) oli antiikin aikainen rakennus Deloksen saarella Kreikassa. Sen rauniot ovat osa Deloksen arkeologista aluetta, joka on Unescon maailmanperintökohde. Tarkemmin kohde on osa Deloksen Apollonin ja Artemiin pyhäkköaluetta.

Naksoslaisten talon raunioita.
Naksoslaisten talo rakennettiin arkaaisella kaudella noin vuonna 575–560 eaa. Se oli nimensä mukaisesti naksoslaisten rakennuttama ja se toimi näiden kokoontumispaikkana Deloksella. Rakennus korvasi samalla paikalla olleen varhaisemman, 600-luvulla eaa. rakennetun talon. Rakennus oli omistettu Apollonille, ja toimi samalla mahdollisesti jonkinlaisena pyhäkkönä. Se sijaitsi Deloslaisen Apollonin temppelin eteläpuolella lähellä pyhäkköalueen sisäänkäyntiä eli Propylonia.

Rakennus oli suorakulmion muotoinen halli, joka oli jaettu kahteen laivaan kahdeksalla kattoa tukeneella pylväällä. Pylväät olivat eri tulkintojen mukaan joko joonialaisia tai doorilaisia. Rakennuksen länsipäässä oli kahden pylvään pylväikkösisäänkäynti ja itäpäässä myöhemmin lisätty neljän joonialaisen pylvään pylväikkösisäänkäynti. Rakennuksen koko oli noin 19,4 x 10 metriä. Rakennuksen varhaisemmassa vaiheessa tiedetään olleen kolme laivaa ja sisäänkäynti pohjoissivulla.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Delos, Oikos of the Naxians *Perseus*. Viitattu 24.10.2016.
2. 1 2  Stillwell, Richard & MacDonald, William L. & McAllister, Marian Holland (toim.): "Delos, Greece", *The Princeton Encyclopedia of Classical Sites*. Princeton, N. J.: Princeton University Press, 1976. Teoksen verkkoversio.
3. ↑  "Delos", *Greek Island Hopping 2008*, s. 216–225. Thomas Cook Publishing, 2008. ISBN 978-1-84157-839-2.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Naksoslaisten talo** Wikimedia Commonsissa
**Luonnosta** (m.kreik. Περί φύσεως, *Peri fyseōs*) oli Herakleitoksen kirjoittama luonnonfilosofiaa käsittelevä teos. Se ei ole säilynyt nykyaikaan, mutta siitä tunnetaan myöhempien kirjailijoiden teoksissa säilyneitä katkelmia.

Diogenes Laertioksen mukaan teos oli jaettu kolmeen osaan, jotka käsittelivät maailmankaikkeutta, politiikkaa ja teologiaa. Theofrastoksen mukaan osa teoksesta oli keskeneräinen, osa taas sekavasti kirjoitettu.

Diogenes kertoo myös, että Herakleitos omisti teoksensa Efesoksen Artemiin temppelille sijoittaen teoksen sinne. Temppeleitä käytettiin antiikin aikana usein kallisarvoisten esineiden säilytyspaikkana. Diogeneen mukaan teos sai sellaisen maineen, että Herakleitoksen ajattelu keräsi paljon herakleitoslaisiksi kutsuttuja kannattajia. Teos oli saatavilla vielä Plutarkhoksen ja Klemens Aleksandrialaisen aikana, ellei myöhemminkin.

Lähteet
-------

1. 1 2  Diogenes Laertios: *Merkittävien filosofien elämät ja opit* IX.6.
2. ↑  Kahn, Charles: *The Art and Thought of Heraclitus: Fragments with Translation and Commentary*, s. 1–23. London: Cambridge University Press, 1979. ISBN 0-521-28645-X.
**Natalia Rodríguez Martínez** (s. 2. kesäkuuta 1979 Tarragona) on espanjalainen 1 500 metrin juoksija.

Hän osallistui Sydneyn olympialaisiin 2000, muttei päässyt alkueristä jatkoon. Edmontonin MM-kilpailuissa 2001 hän oli kuudes, kuten myös Münchenin EM-kilpailuissa 2002. Pariisin MM-kilpailuissa 2003 hän jäi välieriin ja Budapestin sisäratojen MM-kilpailuissa 2004 alkueriin. Ateenan olympialaisissa 2004 hän oli kymmenes ja Helsingin MM-kilpailuissa 2005 kuudes.

Vuosilta 2006 ja 2007 häneltä ei löydy tilastotuloksia, mutta Pekingin olympialaisissa 2008 hän teki paluun arvokisoihin ollen kuudes. Ensimmäisen arvokisamitalinsa, hopeaa, hän sai Torinon sisäratojen EM-kilpailuissa 2009. Berliinin MM-kilpailuissa 2009 hän oli maalissa ensimmäisenä, mutta tuli hylätyksi Gelete Burkan kaatamisesta.

Dohan sisäratojen MM-kilpailuissa 2010 hän voitti jälleen hopeaa. Myöhemmin samana vuonna hän voitti pronssia Barcelonan EM-kilpailuissa ajalla 4.01,30. Daegun MM-kilpailuissa 2011 hän sai jälleen pronssia ajalla 4.05,87.

Rodríguez on voittanut Espanjan-mestaruuden 1 500 metrillä ulkoradoilla vuosina 2000–2005, 2009–2010 ja 2012–2013 sekä sisäradoilla vuosina 2004, 2009–2010 ja 2013.

Henkilökohtaiset ennätykset
---------------------------

Lähde: IAAF

|  |  |
| --- | --- |
| 
Ulkoradat
* 800 m 2.01,35 (2001)
* 1 500 m 3.59,51 (2005, Espanjan ennätys)
* Maili 4.21,92 (2008)
* 3 000 m 8.35,86 (2009)

 | 
Sisäradat
* 1 500 m 4.06,35 (2010)
* 3 000 m 9.01,40 (2003)

 |

Lähteet
-------

1. ↑  Natalia Rodríguez sports-referencen tietokannassa (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
2. 1 2 3 4  Natalia Rodríguez Kansainvälinen yleisurheiluliitto.  (englanniksi)
3. ↑  Röyhkeä Rodriguez hylättiin *hs.fi*.  23.8.2009. Helsingin Sanomat. Viitattu 16.3.2010.
4. 1 2  Natalia Rodríguez[vanhentunut linkki], Espanjan yleisurheiluliitto (PDF), viitattu 10.8.2013 (espanjaksi)


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* World Athletics
* Tilastopaja 🔒

 |

 |
**Pertti Juhani Itkonen** (20. toukokuuta 1947 Kuopio – 6. heinäkuuta 2000) oli suomalainen näyttelijä. Hän näytteli Kuopion kaupunginteatterissa vuodesta 1980 alkaen. Lisäksi hänellä oli sivurooleja muutamissa elokuvissa ja televisiotuotannoissa.

Ura
---

Pertti Itkosen vanhemmat olivat Kalle Itkonen ja Lyyli Puustinen. Hän suoritti kielten ja draamakirjallisuuden opintoja 1966–1971, minkä jälkeen hän työskenteli virkailijana Finnairilla ja kielten opettajana. Itkonen aloitti näyttelijänä Kuopion kaupunginteatterissa 1980.

Roolit
------

Itkosen rooleja olivat muun muassa poliisipäällikkö (*Barbaarit*), Charley (*Kauppamatkustajan kuolema*), Eisenring (*Tuhopolttajat*) ja Saturninus (*Titus Andronicus*).

Itkonen näytteli teatteriuransa lisäksi pieniä sivuosia televisiosarjoissa (*Uskottu mies*, *Vallan miehet*, *Vain muutaman huijarin tähden*, *Peräkamaripojat*) ja elokuvissa (*Kenttähartaus*, *Mestari*).

Lähteet
-------

* Tainio, Ilona (toim.): *Suomen teatterit ja teatterintekijät 1983 - Yhteisö- ja henkilöhakemisto*. Helsinki: Suomen Teatterijärjestöjen Keskusliiton julkaisu, 1983. ISBN 951-30-5727-5.
* Seppälä, Riitta; Tainio, Ilona (toim.): *Suomen teatterit ja teatterintekijät 1993 - Yhteisö- ja henkilöhakemisto*. Helsinki: Suomen Teatterijärjestöjen Keskusliitto ry, 1993. ISBN 951-31-0236-X.

### Viitteet

1. 1 2 3 4  Suomen teatterit ja teatterintekijät 1993, s. 179
2. ↑  Pertti Itkonen Elonetissä.
3. ↑  Suomen teatterit ja teatterintekijät 1983, s. 184
4. ↑  Pertti Itkonen Internet Movie Databasessa. (englanniksi)


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Elonet

 |

 |
**Imatran Moottorikerho** (**IMK**) on Imatralla toimiva moottoriurheiluseura. Se perustettiin 30. tammikuuta 1937 nimellä Ylä-Vuoksen Moottorikerho, ja nimi vaihtui vuonna 1953 Imatran Moottorikerho ry:ksi. Kerhossa toimii road racing-, motocross-, matkamotoristit-, minimoto- ja veteraanijaostot.

Motocross-rata on Kurkvuoressa, ja minimotot ajavat Saarlammin FK-radalla. Imatran Moottorikerholla on omat toimitilat osoitteessa Tainionkoskentie 8, ja tilojen yhteydessä on kerhon historiasta kertova näyttely.

Kuuluisin kerhon järjestämistä tapahtumista on ratamoottoripyöräilyn Imatranajo. Imatranajo ajettiin Imatran katuradalla vuosina 1962–1986, ja vuosina 1964–1982 se oli ratamoottoripyöräilyn maailmanmestaruussarjan Suomen GP. Vuodesta 1999 alkaen Imatralla ajettiin Muistojen Imatranajo. Imatranajo teki paluun elokuussa 2016, kun IMK järjesti Imatran katuradalla International Road Racing Championship -sarjan osakilpailun.

IMK:lla on myös oma motocross-koulu.
IMK:n menestynein kilpailija on ollut motocross-kuljettaja Jukka Sintonen.

Sintosen saavutukset
--------------------

* 1979: 2. SM 500
* 1980: 8. MM 500cc joukkue
* 1980: 4. SM 500cc joukkue
* 1981: 26. MM 500cc
* 1981: 2. SM 500cc
* 1981: 9. MM 500cc joukkue
* 1981: 4. SM 500cc joukkue
* 1982: 10. MM 500cc
* 1982: 1. SM 500cc
* 1983: 7. MM 500cc
* 1983: 1. SM 500cc
* 1983: 1. PM 500cc
* 1983: 4. SM 500cc joukkue
* 1984: 6. MM 500cc
* 1985: 21. MM 500cc
* 1985: 1. SM 500cc
* 1985: 7. MM 500cc joukkue

Toivo Humalisto ja Kaarlo Lampinen (IMK) ajoivat Päijänteen ympäriajon voittoon vuonna 1938 sivuvaunullisella Harley-Davidson 1200cc pyörällä. Voittopokaali on IMK:n näyttelyssä.

Kerhon puheenjohtajat
---------------------

* Josef Tikkanen (1936)
* Martti Koponen(1937–1948)
* Yrjö Huttunen (1949–1950)
* Lauri Uusimäki (1951)
* Veikko Haapala (1952–1964)
* Toivo Tanninen (1965)
* Jouko Nokelainen (1966–1967)
* Veikko Valavuo (1968–1975)
* Jouko Nokelainen (1976–1978)
* Pauli Seppänen (1979–1986)
* Lasse Lehtovirta (1987)
* Pekka Pöyry (1988–2001)
* Pauli Seppänen (2002–2005)
* Sami Backman (2006->)

Lähteet
-------

1. ↑  30 vuoden odotus on päättynyt – Imatralla ajetaan jälleen ensi kesänä!  17.11.2015. Imatran kaupunki.  Arkistoitu 18.11.2015. Viitattu 18.11.2015.

Aiheesta muualla
----------------

* Imatran moottorikerho
* Imatran Moottorikerhon Historia[vanhentunut linkki]
* Imatranajo[vanhentunut linkki]
* Imatranajo-sivut (Arkistoitu – Internet Archive)
* Muistojen Imatranajo
* Imatranajo valokuvagalleria
* Muistojen Imatranajo valokuvagalleria
* Saarlammin FK-rata
* Motocrosskoulu
Vuoden 2014 osallistujia.
**Nakukymppi** on leikkimuotoinen juoksutapahtuma, jonka tarkoituksena on nimensä mukaisesti juosta 10 kilometrin matka alastomana. Se juostaan Padasjoen kunnassa Päijät-Hämeen maakunnassa. Tapahtuma on vuosittainen ja juostaan ennen juhannusta. Ensimmäinen Nakukymppi juostiin vuonna 2003. Tapahtuman mottona on "luonnollisena liikkuen luonnossa".

Nakukympin sääntöjen mukaan osanottajat saavat pukea ylleen vain kengät, sukat ja päähineen. Naisille ovat myös rintaliivit sallitut. Juoksu tapahtuu metsässä ja sen jälkeen osallistujille tarjotaan sauna. Osallistuminen on ilmaista. Jokainen osallistuja saa kunniakirjan ja kolme nopeinta naista ja miestä palkitaan. Juoksun on ideoinut ja sen järjestää Aarne Heino. Juoksun suosio on kasvanut vuosi vuodelta. Vuonna 2017 juoksuun osallistui 119 juoksijaa viidestä maasta, Suomesta, Venäjältä, Sveitsistä, Saksasta ja Ranskasta.  Vuonna 2017 juostiin ensimmäistä kertaa myös Nakumaratoni. Tapahtuma on saanut runsaasti julkisuutta ympäri maailman ja sitä on oltu kuvaamassa muun muassa Japanista saakka.

### Nakukympin voittajat

* 2012 – Perttu Mainio ja Jaana Pietilä
* 2013 – Markus Karlsson ja Anu Mustajoki
* 2015 – Robert Sprinkel ja Olga Sokolova
* 2016 – Tomi Halme ja Carolin Sunig
* 2018 – Timo Ruohoalho ja Elena Scoblina (Venäjä)

### Nakumaratonin voittaja

* 2017 – Janek Oblikas (Viro)

Lähteet
-------

1. ↑  Katso hilpeät kuvat: Nakukympillä tehtiin osanottajaennätys – "Siellä on nautinnollinen ilmapiiri" *Ilta-Sanomat*.  17.6.2017. Viitattu 18.6.2017.

Aiheesta muualla
----------------

* Juoksun kotisivut
**Carl Jungebrand** (s. 1. lokakuuta 1964) on suomalainen koripalloerotuomari. Suomessa SM-koriksessa hänet on valittu vuoden tuomariksi viisi kertaa peräkkäin vuosina 1987–1991.

Jungebrand on tuominnut kansainvälisiä otteluita MM- (1990, 1994, 2006, 2010), olympia- (1988, 1996, 2000, 2008, 2012) ja EM-tasolla (kuusi kertaa, kolmasti loppuottelussa). Hän tuomitsi vuoden 2006 MM-kilpailujen loppuottelun. 

Jungebrand on ollut tuomitsemassa viidessä Olympialaisten koripalloturnauksessa neljällä eri vuosikymmenellä. Pekingin Olympiaturnauksessa hän toimi päätuomarina Kiinan ja Yhdysvaltain välisessä alkusarjan ottelussa, joka oli ennakkoarvioiden mukaan noin miljardilla katsojalla kaikkien aikojen seuratuin koripallo-ottelu. Jungebrand oli myös yksi kolmesta tuomarista, joka pääsi tuomitsemaan Espanjan ja Yhdysvaltain välisen loppuottelun Pekingissä. Hän vihelsi Euroliigan pelejä vuoteen 2012 saakka. 

Jungebrand aloitti vuonna 2013 kansainvälisessä koripalloliitossa FIBA:ssa erotuomarijohtajana.

Tammikuussa 2016 Jungebrand palkittiin Suomen Urheilugaalassa Vuoden Urheiluvaikuttajana.

Lähteet
-------

1. ↑  Koripalloliiton palkitsemat miesten pelikausien parhaat basket.fi:  Suomen Koripalloliitto.  Arkistoitu 20.10.2014. Viitattu 3.7.2009.
2. ↑  Jungebrand kaikkien aikojen katsotuimmassa ottelussa?  10.8.2008. Suomen Koripalloliitto. Viitattu 24. elokuuta 2008.
3. ↑  Kovia nimiä ehdolla vuoden urheilujournalistiksi ja -vaikuttajaksi  10.12.2015. Yle Urheilu. Viitattu 21.12.2015.
4. ↑

  


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä:**–** | **Korisliigan vuoden erotuomari**1986–1987, 1987–1988, 1988–1989, 1989–1990 ja 1990–1991 | Seuraaja:**Jorma Ovaska** |
|
Carl Johan Bernadotten hauta vuonna 2013.
**Carl Johan Arthur Bernadotte af Wisborg** (31. lokakuuta 1916 Tukholma, Ruotsi – 5. toukokuuta 2012 Ängelholm, Ruotsi) oli ruotsalainen kreivi, liikemies ja entinen Ruotsin prinssi ja Taalainmaan herttua. Hän menetti kruununperimysasemansa vuonna 1946 avioiduttuaan ei-aatelisen toimittaja Kerstin Wijkmarkin kanssa.

Hän asui useita vuosia Lontoossa ensimmäisen vaimonsa kanssa ja työskenteli liikemiehenä. Pariskunta adoptoi kaksi lasta. Vaimonsa kuoleman jälkeen Bernadotte muutti takaisin Ruotsiin ja avioitui uudelleen vuonna 1988 kreivitär Gunnila Märta Louise Wachtmeister af Johannishusin kanssa. Luxemburgin suurherttuatar Charlotte myönsi Bernadottelle kreivin arvon vuonna 1951, ja hänestä tuli Wisborgin kreivi. Wisborg on keskiaikainen rauniolinna Visbyssä.

Carl Johan Bernadotte oli kruununprinssi Kustaa Aadolfin (sittemmin kuningas Kustaa VI Aadolf) ja prinsessa Margaretan nuorin poika ja nykyisen Ruotsin kuninkaan Kaarle XVI Kustaan setä. Hän oli myös kuningatar Viktorian viimeinen elossa ollut lapsenlapsenlapsi.

Lähteet
-------

1. 1 2  Count Carl Johan Bernadotte *The Telegraph*.  6.5.2012. Viitattu 6.5.2012. (englanniksi)
2. 1 2 3 4  Greve Carl Johan Bernadotte död *Dagens Nyheter, DN.se*.  6.5.2012. Viitattu 6.5.2012. (ruotsiksi)
3. ↑  Inka Ikonen: Kuolema Ruotsin kuninkaallisessa perheessä *Ilta-Sanomat*.  6.5.2012.  Arkistoitu 8.5.2012. Viitattu 6.5.2012.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Carl Johan Bernadotte** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Yhdysvallat
* Ruotsi

 |

 |
Rissanen Oy:n Vanessa-tuotemerkin logo.
**Rissanen Oy** oli suomalainen vaatevalmistaja, joka toimi 1940-luvulta 2000-luvulle. Se valmisti muun muassa Vanessa-mekkoja sekä Image Wear- ja Leijona-työvaatteita.

Rissanen Oy sai alkunsa Viipurin vuonna 1918 perustetusta tukkukaupasta, joka joutui talvisodan seurauksena lähtemään evakkoon. Tukkukauppatoiminta aloitettiin uudelleen Helsingissä vuonna 1945 perustajien pojan Pentti Rissasen ryhtyessä toimitusjohtajaksi.

Vuonna 1958 Rissanen aloitti oman naistenvaatteiden valmistuksen Helsingin keskustassa. Menestyksekäs Vanessa-mallisto sai alkunsa 1968, ja sen pääsuunnittelijaksi tuli Riittaliisa Lehto vuonna 1973. Designmekot tehtiin alusta asti itse painokangaskuosien suunnittelusta lähtien.

Rissaselle valmistui uusi tehdas Pohjan kuntaan 1970, ja samalla vuosikymmenellä tuotteita alettiin viedä etenkin Euroopan EFTA-alueen maihin ja Yhdysvaltoihin. Vuosikymmenen puolivälissä ostettiin turkulainen Golden Finn -tuotemerkki, ja vuodesta 1978 Rissanen valmisti Pi Sarpanevan ja Maj Kuhlefeltin suunnittelemia Image Wear -työasuja.

1980-luvulla vienti painottui Neuvostoliittoon, ja sitä varten perustettiin leninkitehdas Yläneelle. Vuonna 1991 bilateraalikaupan loputtua se jouduttiin sulkemaan. Tilalle ostettiin SOK:n ja E-liikkeen yhteinen Meira Leijona Oy, jonka puitteissa Leijona-työasuja valmistettiin 1990-luvulla myös Virossa ja Venäjällä. Toimiva johto osti Leijona-yhtiön pari vuotta myöhemmin.

Rissanen Oy teki konkurssin 2003.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Piippa Lappalainen ja Mirja Almay: *Kansakunnan vaatettajat*, s. 51–52. WSOY, 1996. ISBN 978-9510208649.
2. ↑  Puuvillahaalareista kansainväliseksi kokonaispalveluiden tarjoajaksi, Leijona. Viitattu 4.6.2014.
3. ↑  Rissanen Oy konkurssipesä (Arkistoitu – Internet Archive), Yritys- ja yhteisötietojärjestelmä. Viitattu 4.6.2014.

Aiheesta muualla
----------------

* "Vanessa on naisen vaate", televisiomainos vuodelta 1971. Kansallinen audiovisuaalinen instituutti.
**Carl Johan (Jussi) Tollet** (24. tammikuuta 1856 Uusikaupunki – 11. maaliskuuta 1931 Helsinki) oli suomalainen päätoimittaja, pörssimeklari ja litteratööri*selvennä*.

Tolletin vanhemmat olivat värjäri Frans Axel Konstantin Tollet ja Margareta Matilda Palén. Hän pääsi ylioppilaaksi 1875 Turun lyseosta, kävi Kokemäen maanviljelyskoulun ja opiskeli Helsingin yliopistossa jonkin aikaa oikeustiedettä, kunnes hän joutui keskeyttämään opintonsa silmäsairauden takia. Tollet perusti ja omisti Porin höyryseparaattorimeijerin 1882–1885 ja oli päätoimittaja Björneborgs Tidning-lehdessä 1887–1890, Wiborgsbladet-lehdessä 1890–1901 ja Wiborgs Nyheter-lehdessä 1905–1913. Viipurin kaupunginkirjaston hoitaja hän oli vuodesta 1896. Toisen sortokauden aikana Tollet karkotettiin Viipurista vuonna 1913 ja hän muutti Helsinkiin. Tämän jälkeen Tollet toimi pörssimeklarina Helsingissä 1914–1922 ja avusti Hufvudstadsbladet- ja Åbo Underrättelser-lehtiä. Vuodesta 1922 alkaen Tollet toimi useiden maaseutulehtien kirjeenvaihtajana Helsingissä.

Tollet oli naimisissa vuodesta 1884 Ella Johanna Thornbergin kanssa (k. 1900) ja vuodesta 1901 Ella Helena Leepingin kanssa. Toimittaja, kirjailija Håkan Tollet oli Carl Johan Tolletin poika toisesta avioliitosta.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  *Aikalaiskirja. Henkilötietoja nykypolven suomalaisista*, s. 470. Helsinki: Tietosanakirja-Osakeyhtiö, 1920.
2. 1 2 3  TOLLET Carl Johan. *Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899*. Helsingin yliopiston verkkojulkaisu.
3. 1 2  Toimittaja C. J. Tollet, Helsingin Sanomat, 12.03.1931, nro 70, s. 3, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
4. ↑  Pörssitieto G. Kock : Pörssin kaikki jäsenet 1912-84


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899

 |

 |
Jotapianuksen lyöttämä *Antoninianus*. Arvopuolella Jotapianuksen kuva ja teksti IMP C M FR IOTAPIANVS AV (*Imperator Caesar M. F. Ru. Iotapianus Augustus*). Tunnuspuolella voiton jumalatar Victoria ja teksti *Victoria Augustus*.
**M.** **F**(**ulvius**?) **Ru**(**fus**?) **Jotapianus** (hallitsijanimeltään *Imperator Caesar M. F. Ru. Iotapianus Augustus*, k. kesällä 249) oli roomalainen sotilas, joka julistautui Rooman keisariksi Kappadokiassa tai Syyriassa vuonna 248. Kapina kuitenkin epäonnistui omat kannattajat surmasivat Jotapianuksen kesällä 249.

Kapina oli saanut alkunsa ankarasta verotuksesta, ja oli suunnattu silloisen keisarin Philippus Arabsin veljeä Gaius Julius Priscusta vastaan. Priscus oli Rooman itäisten provinssien johdossa (*rector Orientis*) ja verottanut raskaasti provinsseja, mikä oli aiheuttanut vihaa häntä kohtaan. Aurelius Victorin ja Polemius Silviuksen mukaan kapina ei ollut sotilaallinen vallankaappausyritys, vaan pikemminkin paikallisten provinssien asukkaiden ja ylimystön nousu vastarintaan korkeita veroja vastaan.

Nykyhistorioitsijoiden mukaan Jotapianus saattoi väittää kuuluvansa Emesasta lähtöisin olleeseen Severusten sukuun ja olleen sukua keisari Severus Alexanderille. Aurelius Victorin mukaan Jotapianus väitti olevansa sukua itse Aleksanteri Suurelle ja hänen nimensä muistuttaa Kommagenen kuningattarien nimiä (Jotape I ja II). Kommagenen kuninkaat, erityisesti Antiokhos I, väittivät olevansa Aleksanteri Suuren perillisiä. On mahdollista, että Jotapianus oli lähtöisin kuninkaallisesta kommageneläisestä suvusta. Varmaa on kuitenkin, että hän kuului paikalliseen aristokratiaan, mutta ei tiedetä missä asemassa hän oli ennen kapinaa.

Jotapianuksen kapina tapahtui todennäköisesti Philippuksen hallintokauden lopulla. Zosimoksen mukaan kapina kukistettiin vielä Philippuksen kauden aikana mutta Aurelius Victor kertoo, että Jotapianusta ei vielä surmattu ennen kuin vasta keisari Deciuksen aikana. Kapinan tapahtumista on hyvin vähän tietoa. Tiedetään vain, että Jotapianuksen tappoivat hänen omat kannattajansa. On epäselvää, miten Philippus reagoi kapinaan. Zosimoksen mukaan hän joutui paniikkiin kuullessaan siitä, mutta tämä on luultavasti fiktiota. Loppujen lopuksi Jotapianuksen kapina ei ollut kovin vakava uhka valtakunnalle. Zosimoksen mukaan se pystyttiin kukistamaan helposti.

Lähteet
-------

* Arto Kivimäki ja Pekka Tuomisto: *Rooman keisarit*. Karisto, 2005. ISBN 951-23-4546-3.
* Bowman et al.: *The Cambridge Ancient History XII, The Crisis of Empire, A.D. 193–337*. Cambridge University Press, 2005. ISBN 978-0-521-30199-2. (englanniksi)
* Michael L. Meckler ja Christian Körner: Philip the Arab and Rival Claimants of the later 240s  7.6.1999. De Imperatoribus Romanis: An Online Encyclopedia of Roman Emperors. Viitattu 19.10.2009. (englanniksi)

### Viitteet

1. ↑  Cambridge Ancient History s. 38
2. ↑  Rooman keisarit s. 492
3. 1 2 3  Körner, *Rebellions During the reign of Phillip the Arab (244-249 A.D.): Iotapianus, Pacatianus, Silbannacus, and Sponsianus:* 2. Jotapianus
**Ferdinand Romualdez Marcos Jr.**, tunnetaan paremmin nimellä **Bongbong Marcos** (s. 13. syyskuuta 1957) on filippiiniläinen poliitikko. Hän on Filippiinien edesmenneen diktaattorin Ferdinand Marcosin ja tämän vaimon Imelda Marcosin poika. Hänet valittiin Filippiinien presidentiksi 9. toukokuuta 2022 pidetyissä presidentinvaaleissa.

Lähteet
-------

1. ↑  Isä varasti kansan rahat, ja nyt poika lupaa "kultaisen ajan" palaavan – tällainen on Bongbong Marcos, joka noussee Filippiinien presidentiksi *Yle Uutiset*.  9.5.2022. Viitattu 15.5.2022.

Filippiinien lippuFilippiinien presidentit
Aguinaldo (1899–1901) | Quezon (1935–1944) | Laurel (1943–1945) | Osmeña (1944–1946) | Roxas (1946–1948) | Quirino (1948–1953) | Magsaysay (1953–1957) | Garcia (1957–1961) | Macapagal (1961–1965) | Marcos (1965–1986) | Aquino (1986–1992) | Ramos (1992–1998) | Estrada (1998–2001) | Arroyo (2001–2010) | Aquino III (2010–2016) | Duterte (2016–2022) | Marcos (2022–)



|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa | 
* VIAF

 |

 |
**Ristasara** eli **lännenhernesara** (*Carex demissa*) on sarakasvien heimoon kuuluva kasvilaji. Ristasaraa on aiemmin pidetty pitkään hernesaran (*Carex viridula*) alalajina, mutta nykyisin ristasara on kuitenkin tulkittu omaksi lajikseen. Ristasara voidaan jakaa kahteen alalajiin, lännenristasara (*Carex demissa* subsp. *demissa*) sekä makaronesianristasara (*Carex demissa* subsp. *cedercreutzii*), joista Suomessa tavataan nimialalajia lännenristasaraa.

Ristasara kuuluu lisäksi niin sanottuun "keltasararyhmään", jonka lajit risteytyvät helposti keskenään. Laji muistuttaakin paljolti keltasaran (*Carex flava*) ja hernesaran (*Carex viridula*) risteymää (*Carex* × *subviridula*), mutta tuo risteymä on kuitenkin steriili toisin kuin ristasara, joka on lisääntymiskykyinen.

Ristasara on melko matalakasvuinen ja sen varsi on usein S-kirjaimenmuotoisesti kaartuva. Sen lehdet ovat sileitä ja 3–4 mm leveitä. Ristasara on erilaistähkäinen saralaji, ja sen kukintona oleva tähkistö koostuu tavallisesti yhdestä vaaleanruskehtavasta hedetähkästä sekä muutamasta vihertävänvärisestä emitähkästä. Hedetähkä on ohut ja sijaitsee varressa ylinnä, selvästi erillään emitähkistä. Emitähkiä on tavallisesti kahdesta neljään kappaletta ja ne sijaitsevat kiinni varressa melko harvassa. Emikukat ovat kolmiluottisia. Tähkäsuomut ovat väriltään kalvaanruskeita sekä muodoltaan kulmikkaita, ja pullakot ovat kulmikkaita sekä lyhyen suuodan omaavia.

Ristasaraa kasvaa monenlaisilla kosteilla ihmisvaikutteisilla paikoilla, kuten ojanpenkereillä, metsäteiden reunoilla sekä metsäisillä levikepaikoilla. Suomessa ristasaraa tavataan lähinnä Ahvenanmaalla, minkä lisäksi Varsinais-Suomesta sekä muualta eteläisestä Suomesta on monia, osin vanhoja havaintoja. Ruotsissa ristasaraa tavataan lähinnä maan eteläosissa.

Ristasaran tieteellisen nimen lajinimi *demissa* tarkoittaa latinaksi matalaa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6  Den virtuella floran: Grönstarr (*Carex demissa*) *Den virtuella floran*.  1997. Naturhistoriska riksmuseet. Viitattu 27.3.2017. (ruotsiksi)
2. ↑  Raino Lampinen & Tapani Lahti: Kasviatlas 2015: Lännenhernesara (*Carex demissa*) *Kasviatlas*. Luonnontieteellinen keskusmuseo. Viitattu 27.3.2017.

Aiheesta muualla
----------------

* Laji.fi: Ristasara (*Carex demissa*)
* Kasviatlas 2018: Ristasaran (*Carex demissa*) levinneisyys Suomessa
* JSTOR Global Plants: *Carex demissa* (englanniksi)
* Integrated Taxonomic Information System (ITIS): *Carex demissa* (englanniksi)
* Global Biodiversity Information Facility (GBIF): *Carex demissa* (englanniksi)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Taksonitunnisteet | 
* Wikidata: Q1460946
* Wikispecies: Carex demissa
* APDB: 156526
* APNI: 110829
* BioLib: 42301
* CoL: R8WH
* EPPO: CRXDE
* EUNIS: 187374
* GBIF: 2725414
* IPNI: 299420-1
* IRMNG: 10212489
* ITIS: 510184
* NCBI: 241204
* NZOR: 08ea6967-1973-472a-b4cf-619c00b0ffb3
* NZPCN: 3634
* Open Tree of Life: 836045
* PFI: 7949
* POWO: urn:lsid:ipni.org:names:299420-1
* Tropicos: 9900013
* VASCAN: 15444
* WFO: wfo-0000345960

 |

 |
**Lainojen yhdistäminen** tarkoittaa kahden tai useamman rahalainan yhdistämistä yhdeksi suuremmaksi lainaksi. Käytännössä tämä tapahtuu ottamalla uusi laina, joka kattaa aiemmat lainat.

Lainojen yhdistämistä käytetään yleensä tilanteissa, joissa lainanhakija on joutunut velkakierteeseen ja haluaa helpottaa tilannettaan. Lainojen yhdistämisen etuna on se, että korkoa ja muita lainankuluja maksetaan yhdistämisen jälkeen ainoastaan yhdestä lainasta, mikä tulee edullisemmaksi, kuin lainan kulujen maksaminen erikseen useasta eri lainasta. Suuremmalle lainalle saa myös yleensä edullisemman koron.

Lainojen yhdistämisen kanssa tulee kuitenkin olla tarkkana, sillä mikäli esimerkiksi takaisinmaksuaikaa pidennetään, korkokustannukset kasvavat. Mitä nopeammin lainan pystyy maksamaan pois, sitä vähemmän joutuu maksamaan korkokustannuksia, joten lainojen yhdistämisellä ei tulisi kasvattaa lainojen maksuaikaa ainakaan merkittävästi.

Uutta lainaa hakiessa tärkeää on huomioida myös uuden lainan sivukulut. Pelkkä korkojen vertailu ei siis riitä selvittämään edullisinta tapaa maksaa velat pois, sillä uudessa lainassa voi piillä sivukuluina esimerkiksi avausmaksu. Tärkeää onkin selvittää lainojen todellinen vuosikorko, johon on laskettu mukaan myös lainan sivukulut. Yhdistelylainan ottaminen kannattaa vain, kun sen saa nykyistä lainaa edullisemmin ja kuukausierä on oman talouden maksuvaraan nähden sopivalla tasolla.

Lainojen yhdistämisen voi olla riskialtista myös silloin, mikäli vakuudettomia lainoja yhdistetään vakuudellisella lainalla. Tällöin voi menettää asuntonsa, mikäli ei maksa vakuudellista yhdistelylainaa takaisin ajallaan. Joskus parempi strategia lainojen poismaksuun voikin olla niin sanottu velkojen lumipallottaminen.

Lainojen yhdistämisen tavoite on useimmiten pienentää kuukausierää hakijan talouteen paremmin sopivaksi.

On kuitenkin tärkeätä miettiä myös koko lainan juoksuajan kustannuksia, sillä yhdistelylainojen pienempi kuukausierä perustuu pidempään laina-aikaan.

Mitä pidempi on laina-aika, sitä enemmän lainanhaltija joutuu maksamaan korkoja ja kuluja.
**Ristar** (julkaistu Japanissa nimellä **Ristar the Shooting Star**) on Sonic Teamin kehittämä ja Segan julkaisema tasohyppelypeli Sega Mega Drivelle ja Sega Game Gear -konsoleille. Peli julkaistiin helmikuussa vuonna 1995.

Pelin päähenkilönä on nuori tähti Ristar, joka käyttää käsiään sekä venyviä käsivarsiaan niin liikkuakseen kuin taistellakseen. Pelin vastaanotto oli aikanaan yleisesti ottaen positiivinen, mutta pelin julkaisuajankohta oli hieman kehno johtuen 16-bittisten konsolien alkaessa väistyä viidennen sukupolven pelikonsolien tieltä. Pelille ei ole julkaistu jatko-osia, mutta pelin alkuperäinen Mega Drive -versio on julkaistu lukuisia kertoja uudelleen esimerkiksi Segan erilaisten pelikokoelmien, kuten Sonic Mega Collectionin tai Sega Mega Drive Collectionin yhteydessä. Ristar on myös tehnyt cameoita muutamissa muissa Segan peleissä, kuten muun muassa Sonic & All-Stars Racing Transformedissa.

Lähteet
-------

1. ↑  Oliver, Tristan: Ristar Confirmed in ASR Transformed…as Flag Man TSSZ News.  Arkistoitu 31.5.2020.
**Laing’s Nekin taistelu** (myös **Laingsnekin taistelu**) oli suurehko taistelu, joka käytiin ensimmäisen buurisodan aikana 28. tammikuuta 1881 brittiläisten joukkojen ja buurien välillä. Taistelu päättyi brittien tappioon.

Tausta
------

Brittien ratsuväekä taistelun aikana maaluksessa.
Laing’s Nek on sola, jonka kautta kulkee reitti Lohikäärmevuorten läpi Natalista Transvaaliin. Ensimmäisen buurisodan sytyttyä britit kärsivät tappion sodan ensimmäisessä suuremmassa yhteenotossa Bronkhorstspruitin taistelussa 16. joulukuuta 1880. Buurit olivat myös piirittäneet useita brittivaruskuntia Transvaalin alueella. Tappion jälkeen britit lähettivät buureja vastaan armeijan hallitsemastaan Natalista. Joukkoja komensi kenraalimajuri George Pomeroy-Colley. 1 400:n miehen osasto lähti Pietermaritzburgista 10. tammikuuta 1881.

26. tammikuuta Pomeroy-Colleyn joukot olivat saapuneet Mount Prospect -nimiselle maatilalle muutama kilometri Laing’s Nekista etelään. Laing’s Nekissa oli Petrus J. Joubertin koemtama noin 2 000 buurin osasto puolustusasemissa harjanteella.

Taistelu
--------

Pomeroy-Colley hyökkäsi buurien asemien vasenta siipeä vastaan aamulla 28. tammikuuta. Brittien jalkaväki oli järjestäytynyt tasangolle harjanteen edustalla ja hyökkäys alkoi ylämäkeen kello 10.00. Ratsuväen oli tarkoitus hyökätä samaan aikaan oikealla. Jyrkkä nousu hidasti jalkaväen etenemistä ja ratsuväki saavutti harjanteen yksinään. Buurien juoksuhaudoilla ratsuväki lyötiin takaisin alamäkeen, jonka jälkeen buurit keskittyivät jalkaväkeen. Britit määrättiin juoksuhautojen lähellä kiinnittämään pistimensä ja rynnäköimään buurien asemiin. Hyökkäys tyrehtyi kuitenkin buurien kiivaaseen kiväärituleen. Lopulta briteille annettiin käsky vetäytyä.

Seuraukset
----------

Taistelu oli selvä tappio briteille. He olivat menettäneet 83 miestä kaatuneina ja 111 haavoittuneina. Buurien tappiot olivat vain 14 kaatunutta ja 27 haavoittunutta. Britit vetäytyivät Mount Prospectille, jonne he jäivät odottamaan vahvistuksia.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Harold E. Raugh, Jr: *The Victorians at war, 1815–1914: an encyclopedia of British military history*, s. 206. ABC-CLIO, 2004. ISBN 1-57607-926-0. (englanniksi)
**Jouhihietakyyhky** (*Pterocles alchata*) on hietakyyhkylaji.

Tuntomerkit
-----------

Jouhihietakyyhky on 28–32 cm pitkä, lisäksi sillä on 2–10 cm pitkät pyrstöjouhet. Lajin siipiväli on 55–63 cm. Jouhihietakyyhkyllä on valkoinen vatsa ja siiven alapeitinhöyhenet. Koiraan siipien peitinhöyhenet ovat kellanvihreät ja niiden kärjet ovat mustat. Hartioilla ja selässä koiraalla on kullanvihreitä täpliä. Kurkku on musta ja päälaki, niska ja kaulavyö oliivinvihreät. Posket ovat punaruskeat ja rinnassa on mustien juovien rajaama ruskea vyö.

Naaraan siipien peitinhöyhenet ovat vähemmän vihertäviä ja niissä on tiheässä mustia raitoja. Myös päälaella ja niskassa sillä on tiheää poikkiraidoitusta. Kurkku on valkoinen. Posket ja rintavyö ovat himmeämmän ruskeat kuin koiraalla.

Jouhihietakyyhkyn ääni on särähtävän kova ja laskeva "rraahr-au", jota se päästää lennossa.

Levinneisyys
------------

Jouhihietakyyhkyjä tavataan Ranskassa, Espanjassa, Portugalissa, Pohjois-Afrikassa, Lähi-idässä ja Keski- ja Etelä-Aasiassa. Euroopassa elää arviolta 30 000–63 000 yksilöä. Euroopan kanta muodostaa 5–24 prosenttia koko maailman kannasta, joten hyvin varovainen arvio koko maailman kannasta on 130 000–1 500 000 yksilöä.

Elintavat
---------

Jouhihietakyyhky käy aamuisin juomapaikoilla. Laji saattaa kerääntyä tuhansien yksilöiden parviksi.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  BirdLife International: *Pterocles alchata* *IUCN Red List of Threatened Species. Version 2013.2*.  2012. International Union for Conservation of Nature, IUCN, Iucnredlist.org. Viitattu 26.3.2014. (englanniksi)
2. 1 2 3 4  Svensson, Lars: *Lintuopas – Euroopan ja Välimeren alueen linnut*, s. 212. Otava, 2010. ISBN 978-951-1-21351-2.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Taksonitunnisteet | 
* Wikidata: Q753741
* Wikispecies: Pterocles alchata
* ADW: Pterocles\_alchata
* ARKive: pterocles-alchata
* Avibase: 493C4CF8D0200AB4
* BirdLife: 22692983
* BOLD: 113695
* BOW: pitsan1
* eBird: pitsan1
* EUNIS: 1236
* Euring: 6620
* Fauna Europaea: 96997
* Fauna Europaea (new): d7dd54e2-745f-448d-95db-33252d6f9f6a
* GBIF: 2480204
* iNaturalist: 117078
* IRMNG: 10199519
* ITIS: 177045
* IUCN: 22692983
* NBN: NHMSYS0000533707
* NCBI: 1646533
* Xeno-canto: Pterocles-alchata

 |

 |
**Maantiepyöräilyn maailmanmestaruuskilpailut 2020** järjestettiin Imolassa, Italiassa, 24.-27. syyskuuta 2020. Kilpailut oli tarkoitus järjestää Aiglen ja Martignyn alueella Sveitsissä, mutta koronaviruspandemian vuoksi kilpailupaikkaa jouduttiin siirtämään. Poikkeuksena myös alle 23-vuotiaiden tai juniorien kilpailua ei järjestetty, mutta heillä oli mahdollisuus osallistua pääsarjaan.

Tulokset
--------

### Miehet

Lähteet: UCI-tulospalvelu  

| Laji | Kultaa | Hopeaa | Pronssia |
| --- | --- | --- | --- |
|  |
| Maantieajo | Ranska Julian Alaphilippe | 6.38.34 | Belgia Wout van Aert | + 0.24 | Sveitsi Marc Hirschi | + 0.24 |
| Aika-ajo | Italia Filippo Ganna | 35.54,10 | Belgia Wout van Aert | + 26,72 | Sveitsi Stefan Küng | + 29,80 |

### Naiset

Lähteet: UCI-tulospalvelu  

| Laji | Kultaa | Hopeaa | Pronssia |
| --- | --- | --- | --- |
|  |
| Maantieajo | Alankomaat Anna van der Breggen | 4.09.57 | Alankomaat Annemiek van Vleuten | + 1.20 | Italia Elisa Longo Borghini | + 1.20 |
| Aika-ajo | Alankomaat Anna van der Breggen | 40.20,14 | Sveitsi Marlen Reusser | + 15,58 | Alankomaat Ellen van Dijk | + 31,46 |

Lähteet
-------

1. ↑
2. ↑
3. ↑
4. ↑
5. ↑
Bellerofon Pegasoksen selässä keihästää Khimairan, n. 425–420 eaa.
**Bellerofon** (m.kreik. Βελλεροφῶν, *Bellerofōn*; lat. *Bellerophon*) oli kreikkalaisen mytologian suurimpia sankareita ja hirviöiden lyöjiä ennen Heraklesta. Hänen suurin saavutuksensa oli Khimairan, pedon, jolla oli leijonan pää, vuohen ruumis ja käärme häntänään, tappaminen.

Bellerofonin tarina alkoi karkotuksella maanpakoon murhattuaan veljensä. Hakiessaan sovitusta teolleen hän saapui Proitoksen, Tirynsin kuninkaan, luokse, joka asemansa perusteella puhdisti tämän rikoksestaan. Kuninkaan vaimo kuitenkin iski silmänsä tähän, ja tultuaan torjutuksi syytti tätä yrityksestä maata hänet väkisin. Proitos ei kuitenkaan uskaltanut tappaa vierastaan, joten hän lähetti Bellerofonin kuningas Iobateksen, appensa, puheille mukanaan sinetöity viesti, jossa pyydettiin tappamaan sen kantaja. Bellerofonin saavuttua perille Iobates kestitsi häntä yhdeksän päivää ennen kuin avasi viestin. Hänkin kuitenkin pelkäsi erinyiden kostoa, jos hän murhaisi vieraansa, joten hän lähetti tämän suorittamaan mahdotonta tehtävää: tappamaan Khimaira Kaarian maakunnassa.

Pegasoksen sieppaus
-------------------

Lyykialainen selvinnäkijä Polyidos kertoi Bellerofonille, että tämän tarvitsisi tehtäväänsä Pegasoksen. Onnistuakseen saamaan tämän avukseen, Polyidos käski Bellerofonin nukkua Pallas Athenen temppelissä. Unessa Athene asetti kultaiset suitset hänen viereensä ja käski hänen uhrata Poseidonille, hevosten kesyttäjälle.

Bellerofon teki kuten hänen oli käsketty, ja löydettyään Pegasoksen Korintista Peirenen lähteen luota kuten Polyidos oli sanonut, hän suitsi tämän ja lensi sinne, missä Khimairan oli kerrottu olevan.

Khimairan lyöminen
------------------

Khimairan lyömisestä on kaksi eri versiota. Pegasos on mukana versiossa, jossa hän surmasi Khimairan ampumalla sen nuolillaan korkealta Pegasoksen selästä. Sen sijaan toinen kuvaus ei mainitse Pegasosta lainkaan, ja siinä Bellerofon sitoi keihääseensä suuren lyijykappaleen, jonka hän sai tungettua Khimairan kurkkuun, ja tämän kuuma hengitys sulatti sen tukehduttaen Khimairan.

Bellerofon palasi voitokkaana Iobateen luokse, joka pettyneenä epäonnistumisestaan lähetti tämän uusiin haasteisiin: taistelemaan solymilaisia, amatsoneja ja lopuksi palkkaamiaan lyykialaisia vastaan. Bellerofon löi kuitenkin heidät kaikki, jolloin Iobates huomattuaan, kuinka toivotonta oli yrittää tappaa tätä, antoi tälle tyttärensä puolisoksi tehden hänestä samalla kruununperijänsä. He saivat lapset Isandros, Hippolokhos ja Laodamia.

Samalla kun Bellerofonin maine kasvoi, kasvoi myös hänen hybriksensä. Hän päätti nousta taivaaseen Pegasoksen selässä, mutta Zeus lähetti paarman puremaan Pegasosta, joka heitti ratsastajansa selästään. Bellerofon eli loppuelämänsä raajarikkona.

Lähteet
-------

1. ↑  Homeros, *Ilias 6.144–221* (engl. käännös)
2. ↑  Pindaros, *Olympia 13* (engl. käännös)
3. ↑  Apollodoros, *Bibliotheke* ('Kirjasto') 2.3.2 (engl. käännös)
4. ↑  Hyginus, *Fabulae* lvii (engl. käännös)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Bellerofon** Wikimedia Commonsissa
**Maanviljelysinsinööri** oli aiemmin Suomessa valtion viranomainen, jonka tarkoituksena oli edistää maataloudessa suoritettavia vesiteknisiä töitä.

Maanviljelysinsinöörit 1920-luvun Suomessa
------------------------------------------

Maatalouden edistämistä tarkoittavien vesiteknillisten töiden suorittamista varten Suomessa oli kahdeksan maanviljelysinsinööriä ja kahdeksan apulaismaanviljelysinsinööriä. He toimivat piireittäin ja heillä oli erityiset asemapaikat, jotka olivat Helsinki, Turku, Viipuri, Joensuu, Kuopio, Vaasa, Oulu ja Rovaniemi.

### Tehtävät

Maanviljelysinsinöörien tehtävänä oli vuoden 1925 ohjesäännön mukaan laatia maatalouden tarvetta varten suunnitelmia ojitusta, vesiperäisten maiden kuivatusta, järvien laskemista, jokien perkaamista, pengerrystä, vesitystä, salaojitusta ja vesijohtoja varten sekä antaa näitä töitä koskevissa asioissa vesioikeudellisia, teknisiä ja agronomisia neuvoja ja lausuntoja. Tämän lisäksi maanviljelysinsinööri johti niitä yleisiä ja yksityisiä töitä, jotka olivat maataloushallituksen valvonnan alaisia.

### Insinöörin avun hakeminen

Maanviljelysinsinöörin apua toimituksen tekoon piti erikseen hakea lähettämällä joko maanviljelysinsinöörille tai maaherralle kirjallinen hakemus ennen maaliskuun loppua sinä vuonna, kun toimitusta haluttiin. Hakemuksen sisältö oli tarkasti määrätty. Insinöörille saapuneiden tai jätettyjen hakemusten perusteella maanviljelysinsinöörin tuli laatia kutakin vuotta varten työohjelma toimitusten suorittamiseksi sekä itseään että piirissä mahdollisesti toimivia apulais- ja ylimääräisiä maanviljelysinsinöörejä varten. Työohjelma piti lähettää maataloushallituksen vahvistettavaksi ennen toukokuun alkua.

### Toimituksen kustannukset

Maanviljelysinsinööri ja häntä avustava rakennusmestari olivat toimituksen aikana oikeutettuja saamaan toimituksen tilaajalta vapaan asunnon ja ylöspidon sekä päivärahaa silloisen matkustussäännön mukaisesti. Toimituksen päätyttyä maanviljelysinsinöörin oli annettava tilaajalle lasku, ja tilaajan piti maksaa laskun määrä heti.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Hakkila, Esko (toim.): "Maanviljelysinsinööri", *Lakiasiain käsikirja*, s. 609. Porvoo: Werner Söderström Oy, 1938.

### Lakiviitteet

1. ↑  Asetus maanviljelysinsinööreistä (29.12.1922).
2. ↑  Maanviljelysinsinööreistä annettu ohjesääntö 14.5.1925.
**Erik Johnsson** (23. maaliskuuta 1901 – 29. tammikuuta 1977) oli suomalainen tekstiilialan tehtailija, liikemies ja kilpapurjehtija. 

Johnsson syntyi sekatavarakauppias Karl Konstantin Johnssonin ja Aline Wiklundin (myöh. Johnsson, Grönberg) perheeseen. Hän tuli ylioppilaaksi ja lähti sitten opiskelemaan Englantiin Commercial Collegeen 1925-1926. Myöhemmin hän sai Saksassa liikemieskasvatusta*selvennä*.

Vuonna 1928 Erik Johnsson avioitui Irma Hjördis Sylvia Palanderin kanssa; heille syntyi neljä lasta. Samana vuonna Johnsson perusti Suomen Villan, jonka toimialana oli harjoittaa tekstiiliteollisuuden raaka-aineen lajittelua ja jalostamista sekä vanutehdas -ja villakehräämötoimintaa. Yritys hankki raaka-aineet ja valmisti Turun Vanun myyntituotteita.

Johnssonin äidin, kauppaneuvos Aline Grönbergin kuoltua hänen lapsensa siirtyivät Aline Grönbergin perustamien yritysten Turun Vanun, Turun Höyhenen, ja Turun Peiteteollisuuden johtoon. Erik Johnsson nimitettiin näiden yritysten hallituksen puheenjohtajaksi ja toimitusjohtajaksi.

Vuonna 1952 Erik Johnsson laajensi yritystoimintaa perustamalla matto- ja verhoteollisuuteen Suomen Wiltonteollisuuden. Yritystä varten hän rakennutti Kaarinan Lemunniemelle Kaarinan mattotehtaan. Erik Johnssonin johtamat yritykset hyödynsivät toistensa tuotantoa, raaka-aineita ja myyntiä.

Näytäntökaudella 1956 – 1957 Åbo Svenska Teater esitti revyyn **Under Åbo broar**. Revyyn numerossa *Mellan ljus och vadd* taiteilija Rurik Römer oli Wadd-Kungen jossa roolissa hän parodioi Turun Vanun toimitusjohtajaa Erik Johnssonia.

Vuosina 1970–1971 Erik Johnsson luopui toimitusjohtajuudesta yrityksissään ja myi Suomen Villan, Turun Vanun ja Suomen Wiltonteollisuuden osakkeensa. 

Johnsson oli aktiivinen kilpapurjehtija. Hän liittyi Airisto Segelsällskap ASS:n jäseneksi vuonna 1924 ja hänen ensimmäinen purjeveneensä valmistettiin Åbo båtvarfilla vuonna 1923. Johnsson osallistui vuosittain useisiin purjehduskilpailuihin Turun seudulla. Kun vuoden 1940 kesäolympialaisten osanottopurjehduksiin rakennettiin Suomessa kolme Star-luokan venettä, Erik Johnssonin hankki itselleen yhden ja se kastettiin Vestaksi.

Lähteet
-------

1. ↑  Winter, Helmer: *Oy Turun Vanu – Åbo Vadd Ab 1908–1958*, s. 29. Turun Vanu, 1958.
2. ↑  Åbo Underrättelser 28. joulukuuta 1956
3. ↑  Leino Pirkka, Röberg Stig, Westerlund Kasper: *Airisto Segelsällskap i Åbo 1865–2015*. Oy Litorale Ab, Helsinki: Airisto Segelsällskap i Åbo, 2015. ISBN 978-952-5045-71-0.
**Erkki William (Erkki W.) Mohell** (26. syyskuuta 1917 Savonlinna – 14. lokakuuta 1973 Helsinki) oli suomalainen poliitikko, pastori ja asianajaja. Mohell toimi SDP:n kansanedustajana vuosina 1952–1958 edustaen Hämeen läänin eteläistä vaalipiiriä. Mohell nousi eduskuntaan vuonna 1952 Uuno Takin tilalle, joka siirtyi OTK:n pääjohtajaksi. Kunnallispolitiikassa Mohell toimi Hämeenlinnan kaupunginvaltuuston jäsenenä. Mohell toimi presidentin valitsijamiehenä vuonna 1956.

Mohell kirjoitti ylioppilaaksi vuonna 1936, suoritti kasvatusopin tutkinnon vuonna 1940, vihittiin papiksi vuonna 1942, suoritti teologian erotutkinnon vuonna 1942, pastoraalitutkinnon vuonna 1944, ylemmän oikeustutkinnon vuonna 1951 ja valmistui lainopin kandidaatiksi vuonna 1951. Mohell toimi seurakunnallisena poikatyö- ja urheilujohtajana Helsingissä, Sukevan keskusvankilan pappina 1944, ylimääräisenä pappina Helsingin eteläisessä suomalaisessa seurakunnassa 1944–1948, Helsingin keskusvankilan pappina 1945, Kristillisen työväenyhdistyksen palveluksessa ja Kristillisen Työkansan toimitussihteerinä 1945–1946, Kristillisen sosialidemokraattisen liiton sihteerinä 1946, Suomen Teollisuusteknikkojen Liiton lainopillisena asiamiehenä 1946–1947, Henkisen työn keskusliiton järjestösihteerinä 1947, asianajajana Riihimäellä 1948–1951 ja Hämeenlinnassa 1951–1957, Metallityöväen Liiton lakimiehenä 1954–1957 sekä asianajajana Helsingissä lakiasiaintoimisto E.W. Mohellissa 1957–1973.

Mohellin vanhemmat olivat Suomen pelastusarmeijan johtaja Ernst Villiam Mohell ja Jenny Mathilda Nordlund. Mohellin puoliso vuosina 1941–1947 oli Maire Päivyt Maria Vartio, vuosina 1947–1959 Eeva Annikki Elisabet Tikkanen, vuosina 1961–1962 Kaarina Mirjam Nieminen ja vuosina 1967–1973 Jenny Edit Ahomies.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  .aspx Erkki Mohell *Suomen kansanedustajat*. Eduskunta.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Eduskunta

 |

 |
Enni Lundströmin hauta Sigtunan hautausmaalla. "Utlandssvenskarnas goda ande" eli "ulkoruotsalaisten hyvä henki".
**Enni Alfhild Ingeborg Lundström** (28. lokakuuta 1866 Pälkäne – 21. tammikuuta 1935) oli suomenruotsalainen kirjailija ja toimittaja.

Hän opiskeli Helsingissä ja hänestä tuli Kotka Svenska Samskolan rehtori 1899–1901. Mentyään naimisiin ruotsalaisen professorin Vilhelm Lundströmin kanssa hän sai töitä toimittajana, muun muassa *Göteborgs Aftonbladissa* 1901–1906, missä hänen miehensä toimi päätoimittajana. Vuosina 1914–1923 Lundström oli *Allsvensk Samlingin* päätoimittaja. Hän myös otti osaa Riksföreningen för svenskhetens bevarande i utlandetin työhön.

Lähteet
-------

* *Göteborgare 1923. Biografisk uppslagsbok*. Hugo Brusewitz aktiebolags förlag, Göteborg 1923.

Aiheesta muualla
----------------

* libris.kb.se
* NAD[vanhentunut linkki]

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
Enniatiini A
**Enniatiinit** ovat kemialliselta rakenteeltaan sykloheksapeptidejä eli rengasmaisia peptidejä. Enniatiinit ovat myrkyllisiä *Fusarium*-sienten sekundaarisia aineenvaihduntatuotteita. Enniatiineilla tiedetään olevan ionoforisia, fytotoksisia ja matolääkeominaisuuksia. Lisäksi ne toimivat antibiootteina ja niillä on voimakas toksisuus syöpäsolulinjoja vastaan. Enniatiinien aineryhmään kuuluu nykyisen käsityksen mukaan ainakin 28 erilaista yhdistettä.

Enniatiineja
------------

* Enniatiini A, C36H63N3O9, CAS-numero 2503-13-1
* Enniatiini A1, C35H61N3O9, CAS-numero 4530-21-6
* Enniatiini B, C33H57N3O9, CAS-numero 917-13-5
* Enniatiini B1, C34H59N3O9, CAS-numero 19914-20-6
* Enniatiini C, C36H63N3O9, CAS-numero 19893-23-3

Lähteet
-------

1. ↑  S. Firakova & al.: Biosynthesis and biological activity of enniatins.  *Pharmazie*, 2007, s. 563-568.

Aiheesta muualla
----------------

* Toxinology.no, Norway's portal to natural toxin research: The enniatin complex (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)