recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Fredrik Josef Pipping** (15. toukokuuta 1823 Turku – 24. helmikuuta 1885 Pau, Ranska) oli suomalainen laki- ja valtiopäivämies.

Pippingin vanhemmat olivat senaattori Fredrik Wilhelm Pipping ja Engla Christina Florin. Lääkäri, professorin arvonimen saanut Joachim Wilhelm Pipping (1818–1858) oli hänen veljensä. Pipping kuoli naimattomana. Pipping tuli hovioikeuden auskultantiksi 1844 ja palveli vuodesta 1846 senaatissa, missä hänet nimitettiin kansliatoimikunnan protokollasihteeriksi. 1865 hän kuitenkin erosi tehtävästä keskittyäkseen kokonaan asianajajan toimeen. Pipping oli aatelissäädyssä edustajana valtiopäivillä 1863–1864, 1867, 1872, 1877–1878 ja 1882. Vuonna 1872 hän toimi merilakivaliokunnan ja 1877 talousvaliokunnan puheenjohtajana. Pipping valittiin 1875 Helsingin kaupunginvaltuuston ensimmäiseksi puheenjohtajaksi, mutta hän kieltäytyi tehtävästä.

Lähteet
-------

1. ↑  Heikinheimo, Ilmari: *Suomen elämäkerrasto*, s. 586. Helsinki: Werner Söderström Osakeyhtiö, 1955.
2. ↑  Yrjö Kotivuori, Ylioppilasmatrikkeli 1640–1852: Fredrik Josef Pipping. Verkkojulkaisu 2005. Luettu 11.4.2021.
**Lauda Airin lento NG004** oli entisen F1-kuljettajan Niki Laudan omistaman Lauda Airin reittilento Hongkongista Bangkokin kautta Wieniin. Lento päättyi onnettomuuteen 26. toukokuuta 1991,
eikä kukaan koneessa ollut jäänyt henkiin, kun järjestelmävian takia koneen oikean moottorin suihkujarru aktivoitui lennolla. Eräistä vanhemmista liikennekoneista (esim. Douglas DC-8) poiketen Boeing 767:n suihkujarruja ei ole suunniteltu käytettäväksi koneen ollessa ilmassa. Kyseessä on Thaimaan pahin lento-onnettomuus.

Lento
-----

Kone lähti välipysähdykseltään kello 23:02 ja ehti lentää noin viisi minuuttia, kun koneen varoitusvalo (REVERSER ISLN) syttyi ja varoitti viasta suihkujarrussa. Myöhemmin miehistö päätti trimmata sivuperäsintä vasemmalle ennaltaehkäistäkseen suihkujarrun mahdollisen aktivoitumisen aiheuttamaa kampeamismomenttia. Kello 23.17 perämies huusi: "Suihkujarru aktivoitui!" Tämän jälkeen kone alkoi nopeasti pudota nokka edellä ja koneen sivuperäsin repeytyi irti, ja kone alkoi hajota perästä lähtien, kunnes koko runko hajosi ja putosi vuoristoiselle viidakkoalueelle.

Onnettomuuden syy
-----------------

Suihkujarrun aktivoitumissyytä ei ole saatu selville. Merkittävä syy tähän on koneen lentoarvotallentimen tuhoutuminen maahansyöksyn seurauksena. Onnettomuustutkintaan osallistuneen Laudan painostus sai Boeingin, joka oli aluksi vastahakoinen ottamaan vastuuta tapahtumista, lopulta myöntämään, ettei koneen selviäminen suihkujarrun aktivoituessa samankaltaisissa olosuhteissa ollut mahdollista. Onnettomuuden jälkeen suihkujarrujen toimintalogiikkaa muutettiin tavalla, joka estää niiden aktivoitumisen koneen ollessa ilmassa. On esitetty, että onnettomuutta ei olisi voinut tapahtua vanhemmissa 767-koneissa, joissa suihkujarruja ohjataan mekaanisesti eikä sähköisesti.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Flight Safety Foundation: Accident description *Aviation Safety Network*. Viitattu 3.7.2022. (englanniksi)
2. ↑  Hamilton, Maurice: Niki Lauda: 'People had lost their loved ones yet no one was telling them why' *The Observer*.  29.10.2006. Viitattu 3.7.2022. (englanniksi)
3. ↑  Macarthur Job: *Air disaster*, s. 203-217. Weston Creek, ACT: Aerospace Publications, ©1994-. 32525844. ISBN 1-875671-11-0, 978-1-875671-11-3, 1-875671-34-X, 978-1-875671-34-2, 1-875671-48-X, 978-1-875671-48-9, 1-875671-19-6, 978-1-875671-19-9. Teoksen verkkoversio (viitattu 14.4.2022).
**Kirk Renaud Baptiste** (20. kesäkuuta 1962 Beaumont, Texas – 24. maaliskuuta 2022) oli yhdysvaltalainen pikajuoksija, 200 metrin olympiamitalisti ja sisäratojen maailmanmestari. Hän edusti aktiiviurallaan Santa Monica Track Clubia ja oli pituudeltaan 184 cm.

Baptiste saavutti Los Angelesin olympialaisissa 1984 hopeaa 200 metrillä ennätysajallaan 19,96. Hän voitti Yhdysvaltojen-mestaruuden 100 ja 200 metrillä 1985. Saman vuoden Canberran maailmancupissa hän oli 100 metrillä neljäs. Hän voitti sisäratojen maailmannestaruuden 200 metrillä Indianapolisissa 1987 ajalla 20,73.

Baptiste voitti 100 metrin juoksun Rooman Golden Galassa ja Brysselin Memorial van Damme -kilpailuissa 1984 sekä 200 metriä Memorial van Dammessa 1983 ja 1985, Weltklasse Zürichissä 1984 sekä Berliinin ISTAF-kilpailuissa 1985.

Henkilökohtaiset ennätykset
---------------------------

### Ulkoradat

| *Matka* | *Aika* | *Paikka* | *Päivä* |
| --- | --- | --- | --- |
| 100 m | 10,11 | Indianapolis | 15. kesäkuuta 1985 |
| 200 m | 19,96 | Los Angeles | 8. elokuuta 1984 |
| 300 m | 31,70 | Lontoo | 18. elokuuta 1984 |
| 400 m | 45,63 | Walnut Creek | 25. huhtikuuta 1987 |

### Sisäradat

| *Matka* | *Aika* | *Paikka* | *Päivä* |
| --- | --- | --- | --- |
| 200 m | 20,73 | Indianapolis | 8. maaliskuuta 1987 |

Lähteet
-------

1. 1 2  Kirk Baptiste *Olympedia*.  (englanniksi)
2. 1 2 3 4  Kirk Baptiste Kansainvälinen yleisurheiluliitto.  (englanniksi)
3. 1 2 3 4  Kirk Baptiste Tilastopaja (vaatii kirjautumisen, maksullinen palvelu).  (englanniksi)


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* World Athletics
* Tilastopaja 🔒

 |

 |
**Erik Johan Karanen** (10. toukokuuta 1854 Hausjärvi – 1. syyskuuta 1925 Somero) oli suomalainen pappi ja valtiopäivämies. 

Erik Karasen vanhemmat olivat renkivouti Josef Antinpoika ja Serafina Martintytär ja puoliso vuodesta 1897 Aura Cecilia Lindqvist. Karanen tuli ylioppilaaksi 1876, suoritti teologian erotutkinnon 1879 ja vihittiin papiksi 1880. Pastoraalitutkinnon hän suoritti 1886 ja sai rovastin arvon 1899. Karanen toimi Oulun lyseon vt. opettajana 1876–1877. Valmistuttuaan hän oli Hauhon kirkkoherran apulainen ja v.t kirkkoherra ja Kivennavan v.t. kirkkoherra. Parikkalan v.t. kappalainen hän oli vuodesta 1886 ja Porvoossa kirkkoherran apulainen ja v.t. kirkkoherra 1889–1890. Kiskon kirkkoherra Karanen oli vuodesta 1890 ja Someron kirkkoherra vuodesta 1901. Porvoon tuomiokapitulin asessorina hän toimi 1903–1909 ja oltuaan Hämeenlinnan rovastikunnan v.t. lääninrovasti vuodesta 1907 ja Tammelan rovastikunnan v.t. lääninrovasti vuodesta 1911 hänestä tuli vakinainen lääninrovasti 1913. Porvoon tuomiokapitulin apujäseneksi Karanen nimitettiin 1913. Hän oli pappissäädyn edustaja valtiopäivillä 1904.

Lähteet
-------

1. 1 2  Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899 (Viitattu 6.11.2020)
2. ↑  Karanen, Erik Johan Suomen papisto 1800–1920 -verkkojulkaisu. Helsinki: Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, 2017. (Viitattu 6.11.2020)
3. ↑  *Aikalaiskirja. Henkilötietoja nykypolven suomalaisista*, s. 213. Helsinki: Tietosanakirja-Osakeyhtiö, 1920.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * n
* k
* m
Suomen pappissäädyn valtiopäivämiehet 1904 |
| --- |
|  |
| Arkkipiispa: Gustaf Johansson |
|  |
| Edustajat | 

|  |  |
| --- | --- |
| Piispat | 
* Colliander
* J. Forsman
* Råbergh

 |
|  |
| Turun arkkihiippakunta | 
* Björklund
* Donner
* I. R. Forsman
* Hannula
* Heman
* Hermanson
* Ilmanen
* Malmivaara
* Tallgren
* Roos
* Rosenqvist
* K. A. Schroderus
* Svanljung
* Wartiainen
* Wegelius

 |
|  |
| Porvoon hiippakunta | 
* Berger
* Danielson
* Fontell
* Heikel
* J. Johansson
* Karanen
* Maunu
* Malin
* Rosenqvist
* Serlachius
* Westerlund

 |
|  |
| Savonlinnan hiippakunta | 
* Auvinen
* Bergroth
* Forsström
* Gummerus
* Hedberg
* Hellman
* Petterson
* Setälä
* Walle
* Wenneström

 |
|  |
| Kuopion hiippakunta | 
* Hyvärinen
* Karlsberg
* Lönnrot
* Palmén
* H. E. Schroderus
* Schwartzberg
* Simelius

 |
|  |
| Yliopisto | 
* Grotenfelt
* Runeberg

 |

 |

 |
*Tämä artikkeli käsittelee vuonna 1775 syntynyttä henkilöä. Muita samannimisiä löytyy Junnelius-sivulta.*
**Carl Fredrik Junnelius** (Henrikinpoika, 23. maaliskuuta 1775 Oulu – 19. elokuuta 1828 Oulu) oli oululainen raatimies, laivanvarustaja, kauppias ja merikapteeni.

Perhe
-----

Merikapteeni C. F. Junneliuksen sukuhauta.

Junnelius avioitui vuonna 1805 serkkunsa Marian (o.s. Junnel) kanssa, ja heille syntyi kymmenen lasta. Junnelius omisti vuosina 1805–1825 tilan 24 Ala-Laanilassa Oulujoen Merikosken pohjoisrannalla lähellä kaupunkia, jossa he kasvattivat karjaa, lampaita ja hevosia. Lisäksi heillä oli ennen Oulun paloa talo nro. 5 III kaupunginosassa sekä talot nro. 57 neljännessä korttelissa ja nro. 28 ensimmäisessä korttelissa Isonkadun ja Linnankadun pohjoiskulmassa. Viimeksi mainittu talo oli rakennettu aiemmin Oulun suurpalossa 1822 palaneen Kirkko-Junnin talon paikalle. Nykyään talon paikalla on Oulun seurakuntayhtymän virastotalo. Junnelius on haudattu Oulun hautausmaan vanhalle puolelle sukuhautaan vaimonsa ja kymmenen lapsensa kanssa. Hauta on Oulun vanhin pystypaasihauta.

Ura
---

Junnelius oli oppilaana Uleåborg Pedagogi -nimisessä oppilaitoksessa. Hän valmistui ylioppilaaksi Turussa 3. marraskuuta 1792. Hän sai kauppaporvarin oikeudet 5. huhtikuuta 1797 Oulussa, ja oli aluksi osakkaana isänsä liikkeessä. Hän toimi kapteenina vuosina 1799–1812 laivoissa Margareta, Magdalena, Eighteen, Bosta, Venilia ja Tentamen sekä myöhemmin laivanvarustajana omistaen osuuksia eri laivoista. Hän purjehti Oulusta Itämeren satamiin, etupäässä Tukholmaan, kuljettaen tervaa. Hänet valittiin raatimieheksi vuonna 1816, ja hän jatkoi toimessa kuolemaansa saakka. Hän toimi myös neuvonantajana senaatin edustajan kanssa Oulun suurpalon 1822 jälkeisistä järjestelyistä kaupungissa.

Junneliuksen varustamotoiminta oli keskittynyt etupäässä tervan vientiin. Hän oli aluksi vuonna 1811 rakennetun 134 lästin suuruisen Tentamen -aluksen kapteenina 1811–1812, joka purjehti tervalastissa Oulun ja Tukholman väliä. Tentamen teki Junneliuksen johdolla vuonna 1814 yhden matkan Länsi-Intiaan. Hän rakennutti ja omisti 134 lästin Redigheten fregatin, joka oli rakennettu Oulussa vuonna 1802. Tentamenilla Carl ja Petter Junneliuksen (1785–1825) leski veivät Oulusta vuonna 1850 neljänneksi eniten tervaa ulkomaille, yhteensä 2781 tynnyriä.

Laivat
------

Redigheten

Katso myös
----------

* Junnelius

Lähteet
-------

* Kustaa Hautala: *Oulun kaupungin historia III*. Oulu: Oulun kaupunki, 1975. ISBN 951-95283-2-6.

### Viitteet

1. 1 2 3 4 5 6  Hautala s. 199
2. 1 2 3  Jounela, Aarno I.: *Pohjois-Pohjalainen Junnelius-Suku*, s. 36. Pohjoinen, 1983.
3. ↑  Schali, Kirsi: "Oulun hautausmaa", *Oulun hautausmaat*. Junneliuksen sukulehto. Jyväskylä: Oulun ev.-lut. seurakuntayhtymä, 1996. ISBN 952-90-7881-1.
4. 1 2  Ylioppilasmatrikkeli 1640–1852 Helsingin yliopisto.
5. ↑  Hautala s. 539 taulukko 16
6. 1 2  P. W. Snellman: *Oulun laivoja ja laivureita vuosina 1816-1875*, s. 196. Kaleva kustannus, 1974. ISBN 9519306021.
**Nils Axel Kronqvist** (16. maaliskuuta 1917 Pietarsaari – 25. kesäkuuta 1999 Vaasa) oli suomalainen monikertainen Suomen pikajuoksumestari, jonka urheilullisesti parhaat vuodet ajoittuivat juuri ennen sotavuosien ja heti sen jälkeen väliselle ajalle. Hän edusti uransa ajan vaasalaista IK Hellasta.

Kronqvistillä on ennätykselliset viisi 100 metrin juoksun Suomen mestaruutta. Miesjuoksijoista vain Antti Rajamäki on päässyt samaan. Kronqvist juoksi mestaruudet juuri ennen sotia, sotavuosina ja heti sotavuosien jälkeen 1939, 1940, 1942, 1943 ja 1945. Hän voitti myös 200 metrillä kolme Suomen mestaruutta. Mestaruuksien lisäksi Kronqvist otti 100 metrillä pronssia vuonna 1946 ja 200 metrillä hopeaa vuosina 1939–1940. Kronqvistin tuloksellisesti paras vuosi oli välirauhan kesä 1940. Maaotteluedustuksia Kronqvistilla oli kaikkiaan seitsemän.

Nils Kronqvistille myönnettiin vuoden 1942 SFI:n kultamitali parhaasta SFI-urheilusuorituksesta.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Nils Kronqvist Tilastopaja (vaatii kirjautumisen, maksullinen palvelu).
2. ↑  Nils Axel Kronqvist *geni.com*. Viitattu 27.4.2023.
3. ↑  IB:s guldmedalj till Nils Kronqvist  1.3.1943. Hufvudstadsbladet. Viitattu 6.9.2023. (ruotsiksi)
**Kuurojen kansanopisto** on Kuurojen Liiton vuonna 1987 perustama kansanopisto. Se toimii Valkeassa talossa Helsingissä. Opistossa pääsee kosketuksiin viittomakieliseen yhteisöön ja kulttuuriin. Opiston tarjoama viittomakielinen oppimisympäristö on ainoa laatuaan Suomessa. Kuurojen kansanopisto järjestää viittomakielistä koulutusta kuuroille ja viittomakielen sekä tukiviittomien kursseja kuuleville. 

Se toimii samassa talossa, jossa toimii useita kuulovamma-alan järjestöjä sekä Humanistisen ammattikorkeakoulun viittomakielen tulkkikoulutus.

Opiston tarkoituksena on myös parantaa kuurojen mahdollisuuksia osallistua yhteiskuntaan. Avautuessaan se oli myös monille kuuroille mahdollisuus opiskella omalla äidinkielellään.

Opiston rehtorina toimii Isa Biese. Muuta henkilökuntaa on 11 henkilö.

Opiskelu
--------

Kuurojen kansanopistossa voi opiskella joko päätoimisesti tai lyhytkursseilla. Opetuskielet ovat suomalainen viittomakieli ja suomi.

Päätoimista opiskelua edellyttäviä linjoja ovat kuuroille maahanmuuttajille suunnattu kaksivuotinen maahanmuuttajalinja ja kuuleville suunnattu vuoden kestävä viittomakielen linja.

Viittomakielisten lyhytkurssien aiheet vaihtelevat vuosittain, koska Kuurojen kansanopisto pyrkii vastaamaan sille tehtyihin kurssitoiveisiin. Lyhytkurssien osalta tehdään kiinteää yhteistyötä valtakunnallisen Kuurojen Liiton ja alueellisten kuurojen yhdistysten kanssa. 

Kuuleville suunnattuja viittomakielen ja tukiviittomien lyhytkursseja on vuosittain useita. Niiden kesto vaihtelee yhdeksän viikon mittaisesta päätoimista opiskelua edellyttävästä viittomakielen opiskelusta yhden viikonlopun mittaisiin tukiviittomakursseihin.

Kuurojen kansanopistossa voi opiskella sekä avoimen yliopiston että avoimen ammattikorkeakoulun opintoja, joista osan voi suorittaa monimuoto-opiskeluna. Opiskelijan on mahdollista koota kansanopiston opintotarjonnasta omia tarpeitaan vastaava paketti, joka oikeuttaa Kelan opintotukeen ja on mahdollista suorittaa osittain monimuotona. 

Opistossa voi myös majoittua 1–2 hengen huoneissa.

Lähteet
-------

1. 1 2  Kuurojen kansanopisto *Suomen Kansanopistoyhdistys*.  10.6.2019. Viitattu 15.9.2023.
2. ↑  Kuurojen kansanopisto vuonna 1988 *Viittomakielinen kirjasto*. Viitattu 15.9.2023.
3. ↑  Kuurojen kansanopisto vietti 30-vuotisjuhlaansa *Yle Uutiset*.  14.11.2017. Viitattu 15.9.2023.
4. ↑  Henkilökunta *Kuurojen kansanopisto*. Viitattu 15.9.2023.
5. ↑  Asuntola *Kuurojen kansanopisto*. Viitattu 15.9.2023.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuurojenkansanopisto.fi
* Kuurojen liitto (Arkistoitu – Internet Archive)
* Valkea talo
Dream Chaser -testialus vuonna 2013
**Dream Chaser** on yhdysvaltalainen sukkulatyyppinen, nostavalla rungolla varustettu uudelleenkäytettävä avaruuslentokone, jota kehittää Sierra Space. Kaksi mallia on suunnitteilla: rahtiversio **Dream Chaser Cargo System** ja sen jälkeen kehitettävä **Dream Chaser Space System**, joka voisi kuljettaa seitsemän ihmistä matalalle Maan kiertoradalle.

Dream Chaserin on tarkoitus käyttää ainakin aluksi Vulcan-kantorakettia kiertoradalle pääsyyn, ja laskeutua maahan avaruussukkuloiden käyttämille kiitoradoille lentokoneen tavoin. Kiertoradalla se voisi toimittaa rahtia ja astronautteja Kansainväliselle avaruusasemalle ja myöhemmin esimerkiksi uusille kaupallisille avaruusasemille.

Kehitys
-------

Dream Chaseria on testattu 2010-luvulta alkaen. Se perustuu vanhemmista suunnitelmista Nasan kehittämään HL-20 -avaruuslentokoneeseen. Aiemmin laukaisuihin oli tarkoitus käyttää Atlas V -kantorakettia.

Alusta ei ole vielä laukaistu kertaakaan kantoraketilla (syyskuu 2023).

Lähteet
-------

1. 1 2  Dream Chaser *Space.com*. Viitattu 10.9.2023. (englanniksi)
2. ↑  Jeff Foust: Dream Chaser moves a step closer to first launch *SpaceNews*.  1.6.2023. Viitattu 10.9.2023. (englanniksi)

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Dream Chaser
**Karl (Carl) Viktor (Victor) de la Chapelle** (2. lokakuuta 1821 Helsinki – 14. joulukuuta 1893 Helsinki) oli suomalainen vapaaherra, juristi ja moninkertainen valtiopäivämies. 

De la Chapellen vanhemmat olivat senaattori, vapaaherra Albrecht Fredrik Richard de la Chapelle ja Anna Charlotta Sacklén ja puoliso vuodesta 1851 Julia Josefina Elisabet Lepsen (k. 1905). Vapaaherra hänestä tuli isänsä kanssa 1856. De la Chapelle tuli ylioppilaaksi 1837 ja valmistui filosofian kandidaatiksi 1844 ja molempien oikeuksien kandidaatiksi 1848. Varatuomarin arvon hän sai 1850 ja valtioneuvoksen arvon 1887. De la Chapellesta tuli Turun hovioikeuden ylimääräinen notaari 1849 ja senaatin talousosaston ylimääräinen kamarikirjuri 1849, valtiovaraintoimituskunnan kamarikirjuri 1851, oikeusosaston kopisti 1853, kanslisti 1855, kirjaaja 1860, yleisen kanslian protokollasihteeri ja oikeusosaston protokollasihteeri 1862. Esittelijäsihteerinä hän toimi 1868–1893. Hän omisti Saaren kartanon Tammelassa vuodesta 1872. De la Chapelle oli aatelissäädyssä edustaja valtiopäivillä 1863–1864, 1867, 1872, 1877–1878, 1882, 1885, 1888 ja 1891.

Karl Viktor de la Chapellen veljiä olivat senaattori Frans Richard de la Chapelle ja juristi, valtiopäivämies Claes Leonard de la Chapelle.

Lähteet
-------

1. 1 2  Yrjö Kotivuori, Ylioppilasmatrikkeli 1640–1852: Karl Viktor de la Chapelle. Verkkojulkaisu 2005. Viitattu 12.12.2020.
2. ↑  Yrjö Kotivuori, Ylioppilasmatrikkeli 1640–1852: Albrekt Fredrik Richard de la Chapelle. Verkkojulkaisu 2005. Viitattu 12.12.2020.


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa

 |

 |
**Milanon herttuakunta** (ital. *Ducato di Milano*, lat. *Ducatus Mediolani*) oli nykyisen Italian alueella vuosina 1395–1797 sijainnut herttuakunta, jonka keskuskaupunki oli Milano. Valtio syntyi, kun Visconti-suku sai herttuan arvon vuonna 1395. Myöhemmin sitä hallitsi Sforza-suku. Ranskan kuninkaat pitivät Milanoa hallussaan useaan otteeseen 1400- ja 1500-luvuilla. Vuonna 1595 kaupunki joutui Espanjan haltuun, mistä lähtien se on ollut Lombardian maakunnan pääkaupunki tähän päivään saakka. Valtio menetti lopullisesti itsenäisyytensä Napoleonin sodissa vuonna 1797.

Historia
--------

Milanosta tuli osa Pyhää saksalais-roomalaistan keisarikuntaa vuonna 961. Milanosta kehittyi lähes itsenäinen kaupunkivaltio keisarikunnassa ja kaupunki valloitti ympäröiviä alueita itselleen. Kaupungista kehittyi vauras alueellinen keskus, joka hallitsi 1300-luvulle tullessa suurta osaa Pohjois-Italiasta.

Vuonna 1395 Milanoa johtanut Gian Galeazzo Visconti sai tuhannen floriinin maksua vastaan keisari Wenzel IV:ltä herttuan arvonimen ja Milanosta tuli keisarikuntaan kuuluva herttuakunta. Visconti-suku hallitsi Milanoa vuoteen 1447, jolloin viimeinen suvun edustaja, herttua Filippo Maria Visconti, kuoli. Alueelle syntyi Ambrosian tasavaltana tunnettu hallinto, joka kesti vain kolme vuotta, kunnes Francesco Sforza valloitti Milanon ja nousi sen herttuaksi.

Milanon herttuakunta oli renessanssin kulttuurin keskus 1400-luvun lopulla. Muun muassa Leonardo da Vinci ja Donato Bramante asuivat Milanossa. Ranska valloitti Milanon vuonna 1499 ja piti herttuakuntaa hallussaan vuoteen 1529 asti, joskin ajoittain Pyhä saksalais-roomalainen keisarikunta onnistui palauttamaan Milanon hetkeksi itselleen. Viimeinen Sforza-suvun herttua Francesco II Sforza kuoli vuonna 1535, jolloin herttuakunta siirtyi keisari Kaarle V:n hallintaan ja osaksi tämän espanjalaisia alueita, jotka sitten periytyivät Espanjan kuninkaalle Filip II:lle.

Milanon herttuakunta muuttui lähinnä hallinnolliseksi yksiköksi osana Espanjaa. Paikallisen aatelin valtaa ja etuoikeuksia rajattiin ja he joutuivat maksamaan veroa kruunulle. Espanjan armeijan tärkeä huoltoreitti, Espanjalainen tie, kulki Milanon kautta. Milanon herttuakunta siirtyi Itävallan hallintaan Espanjan perimyssodan seurauksena vuonna 1714. Itävallassa tehtiin 1700-luvulla suuria taloudellisia ja yhteiskunnallisia uudistuksia, jotka kehittivät myös Milanon elinkeinoelämää ja kulttuuria. Itävallan arkkiherttua oli myös Milanon herttua ja käytännössä herttuakuntaa johtivat virkamiehet.

Milanon herttuakunta lakkasi olemasta, kun Napoleon valloitti Italian vuonna 1796 ja perusti herttuakunnan alueelle Transpadanian tasavallan.

Lähteet
-------

1. ↑  Nenonen, Kaisu-Maija & Teerijoki, Ilkka: *Historian suursanakirja*, s. 985–986. WSOY, 1998. ISBN 951-0-22044-2.
2. 1 2 3  History of Milan Civitatis Tours. Viitattu 27.7.2020. (englanniksi)
3. ↑  The duchy of Milan Encyclopedia Britannica. Viitattu 28.7.2020. (englanniksi)
4. ↑  The era of Enlightenment reform Encyclopedia Britannica. Viitattu 28.7.2020. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Milanon herttuakunta** Wikimedia Commonsissa
**Fregatti Osmo** on viimeinen Suomessa rakennettu puurakenteinen fregatti. Punahonkarakenteinen ja tasasaumainen alus rakennettiin vuosina 1867-1869 Raumalla Salmensuun telakalla. Aluksen piirsi porilainen J. Busstorff ja rakennusmestarina toimi ensin raumalainen Johan Justen sekä myöhemmin raumalainen Isak Vigelius. 

Alus rakennettiin hätäaputyönä kiirettä pitämättä erittäin vahvaksi valtameriliikennettä varten. Vuonna 1885 Osmo takiloitiin parkiksi, jolloin tarvittiin pienempi miehistö kuin fregattina. Osmo purjehti ympäri maailmaa 1900-luvun alkuun asti, ja kävi kaikissa maanosissa. Osmo poikkesi vain harvoin Suomeen, koska ulkomaisessa hakurahtiliikenteessä oli nimittäin saatavissa paljon parempi tuotto kuin Suomen tuonti- ja vientiliikenteessä. 

Vuonna 1909 alus myytiin John Nurmiselle, vuonna 1913 luvialaiselle August Westbergille ja lopulta vuonna 1918 sen osti Hangö Rederi Aktoebolag. Osmo saapui viimeiseltä kaupalliselta matkaltaan koksilastissa Lontoosta Helsinkiin vuonna 1923, jonka jälkeen se jätettiin lojumaan Mustikkamaan rantaan Helsingissä.

Yritys kunnostaa Osmosta museolaiva
-----------------------------------

Alus oli jo lähellä tuhoaan 1928, jolloin kirjailija Maila Talvio aloitti laivan pelastusoperaation. Satakuntalainen osakunta osti aluksen kunnostaakseen sen purjelaivamuseoksi. Alus hinattiin 1929 Uuteenkaupunkiin korjattavaksi. Vuonna 1937 syysmyrsky katkaisi ankkuriketjun ja puhalsi Osmon Hiunpuhdin matalikolle, jonne se juuttui. Vuonna 1941 todettiin, että Osmo oli tuhoutunut kunnostuskelvottomaksi, ja annettiin lupa purkaa hylky polttopuuksi. Laivasta jäi jäljelle vain sen vedenalaiset osat, jotka ovat yhä nähtävissä. Laivasta pelastettiin arvokas kaljuunaveistos, ja se on nykyään esillä Rauman merimuseossa. Museossa on myös laivan pienoismalli.

Lähteet
-------

1. ↑  fregatti OSMO odottamassa kunnostusta museolaivaksi suomenmuseotonline.  Arkistoitu 21.3.2017. Viitattu 20.3.2017. (suomeksi)
2. ↑  Fregatti Osmo www.wakkanet.fi.  Arkistoitu 4.3.2016. Viitattu 20.3.2017. (suomeksi)
3. ↑  Osmo Uusikaupunki.  Arkistoitu 21.3.2017. Viitattu 20.3.2017. (suomeksi)
4. ↑  Fregatti Osmo Rauman merimuseo. Viitattu 20.3.2017. (suomeksi)

Aiheesta muualla
----------------

* 'Osmo' - uppoava aarrelaiva, Seura, 28.07.1937, nro 30, s. 24, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
* In memoriam, Osmo! Kuuluisimman purjelaivamme satu on nyt lopussa, Seura, 27.04.1938, nro 17, s. 16, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
**Maria Letizia Bonaparte** (ital. *Buonaparte*, o.s. **Ramolino**; 24. elokuuta 1750 Ajaccio, Korsika, Genovan tasavalta – 2. helmikuuta 1836 Rooma, Kirkkovaltio) oli korsikalainen aatelisnainen, joka oli Napoléon Bonaparten äiti. Hänet tunnettiin Ranskan keisarikunnassa myös arvonimellä **Madame Mère**.

Elämä ja ura
------------

Vuonna 1764 Carlo Buonaparte meni naimisiin 14-vuotiaan Letizia Ramolinon kanssa, joka polveutui Korsikalla 1400-luvun puolivälistä asti asuneesta, hyvin toimeentulevasta suvusta. Perheen kaksi ensimmäistä, vuosina 1765 ja 1767 syntynyttä lasta kuolivat varhain. Joseph, ensimmäinen eloonjäänyt poika, syntyi vuonna 1768 ja Napoleon vuonna 1769. Jälkimmäinen syntyi keskellä Ranskan Korsikan valloituksesta seuranneita levottomuuksia. Letizia auttoi sitouttamaan lapsensa Korsikan yhteiskuntaan, kun taas hänen miehensä yritti saada pojilleen uraa Ranskassa. Carlo kuoli vatsasyöpään Montpellierissä vuonna 1785.

Letizia Bonaparte, 1811
Letizia näki poikansa loistokkaan nousun ja kukistumisen ja kuoli 15 vuotta Napoleonin kuoleman jälkeen. Hän ei koskaan sopeutunut rooliinsa keisarin äitinä, ja vaikka hänellä oli suunnaton varallisuus, hän eli pääasiassa säästäväisesti eikä osallistunut yhteiskunnalliseen toimintaan, mikä teki hänestä hyvin epäsuositun Ranskassa eikä miellyttänyt Napoleonia. Vuoden 1814 Ranskan keisarikunnan kukistumisen jälkeen hän liittyi Napoleonin seuraan Elban saarelle ja oli perillä tämän pakosuunnitelmista, ja palasi Pariisiin sadan päivän keisarikunnan aikana. Waterloon taistelun jälkeen Letizia asettui Roomaan, jossa paavi Pius VII kohteli häntä hyvin ystävällisesti ja suojeli häntä voittajavaltioilta. Vuonna 1818 Letizia lähetti Aachenin konferenssiin liittoutuneille kirjeen, jossa hän pyysi Napoleonin vapauttamista sillä perusteella, että Napoleonin kuolemaan johtava sairaus oli poistanut kaikki mahdollisuudet, että hän voisi enää koskaan uhata maailmanrauhaa. Kirjeeseen ei vastattu. Napoleonin, tyttäriensä Paulinen ja Élisan sekä useiden lastenlastensa kuoleman jälkeen Letizia eli surumielistä elämää eristäytyneenä. Vuonna 1829 hän vammautui vakavan kaatumisen seurauksena ja oli lähes sokea kuollessaan vuonna 1836.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Bonaparte *Encyclopedia Britannica*.  1911. Viitattu 9.4.2023.
2. ↑  Letizia Buonaparte *Encyclopedia Britannica*.  2023. Viitattu 9.4.2023.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Letizia Bonaparte** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Italia
* Israel
* Yhdysvallat
* Ruotsi
* Japani
* Tšekki
* Alankomaat
* Puola
* Vatikaani

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Italian People
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**Ivar Johan Albin Stjerncreutz** (8. huhtikuuta 1808 Ii – 3. huhtikuuta 1863 Helsinki) oli luotsihallituksen tarkastaja.

Stjerncreutz oli Iin entisen nimismiehen, luutnantti Johan Zacharias Stjerncreutzin ja Brita Katarina Laurinin poika. Hän opiskeli Oulun triviaalikoulussa 30.1.1819–12.1827, ja kirjoitti ylioppilaaksi Turussa 25. helmikuuta 1828. Vuonna 1831 Stjerncreutz liittyi laivastoon ja hän toimi aluksi majamestarina ensimmäisessä meriekipaasissa. Seuraavana vuonna hänet ylennettiin midshipmaniksi, vuonna 1836 luutnantiksi ja edelleen vuonna 1847 kapteeniluutnantiksi.

Vuonna 1850 Stjerncreutz nimitettiin luotsimajuriksi ja Suomen luotsi- ja majakkalaitoksen tarkastajaksi, sekä vasta perustetun Pohjanlahden merenkulkupiirin ensimmäiseksi päälliköksi. Toimessaan merenkulkupiirin päällikkönä Stjerncreutz mm. suunnitteli Pohjanlahdelle vuosina 1850–1857 rakennetut seitsemän arkkitehtuuriltaan vaihtelevaa ja omaperäistä tunnusmajakkaa.

Vuonna 1854 Stjerncreutz nimitettiin ylitirehtöörin apulaiseksi, ja vuonna 1860 hänet ylennettiin everstiluutnantiksi. Stjerncreutz kuoli Helsingissä 1863.

Vuonna 1863 julkaistiin Stjerncreutzin *Suomalainen meri-sanakirja*. Teos on yksi suomenkielisen merimieskoulutuksen pioneeritöistä.

Stjerncreutzin suunnittelemia tunnusmajakoita
---------------------------------------------

| Nimi | Sijainti | Rakennettu | Muuta |
| --- | --- | --- | --- |
| Härkmeri | Torgrund, Kristiinankaupunki | 1858 | vinotuettu nelikulmainen puutorni |
| Iso-Kraaseli | Raahe | 1852 | sauvarakenteinen kahdeksankulmainen puutorni |
| Keskiniemi | Hailuoto | 1857 | vinotuettu nelikulmainen puutorni |
| Laitakari | Oulu | 1851 | sauvarakenteinen kahdeksankulmainen puutorni |
| Tasku | Raahe | 1853 | nelikulmainen puutorni |

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Harri Nyman: Väylien varsilta: Pohjanmaan rannikon puupookit Web Archive 2016 (www.helsinki.fi/hum).  Arkistoitu 5.3.2016. Viitattu 10.1.2018.
2. 1 2 3 4  Ylioppilasmatrikkeli 1640–1852 Helsingin yliopisto. Viitattu 22.7.2012.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Ylioppilasmatrikkeli 1640–1852

 |

 |
**Odygd**-suku on ikivanhaa suomalaista rälssiä. Ruotsin kielen "odygd"-sana tarkoittaa kunniatonta, syy nimen käytölle ei ole tiedossa.

Suvun varhaisin, kantaisäksi määritelty oli nimeltään Filpus Odygd (syntynyt n. 1310). Rälssimiehet Karl Filpusson eli Karl Odygd (vanhempi) (mainitaan asiakirjoissa 1381–1384) ja hänen todennäköinen veljensä Jöns Filpusson (1405), joka sai Eerik Pommerilaiselta vahvistuksen tilojensa verovapauteen, vaikuttivat Varsinais-Suomessa. Jöns Filpusson oli Raision, Rymättylän ja Karvatun tutkintakäräjien lautamies.

Karl Filpussonilla oli pojat asemies Filpus Karlsson (1405–1429) ja asemies Ture Karlsson (1405–1427). Ture Karlsson omisti Maatialan kartanon Pirkkalassa. Hänestä käytettiin v. 1405 myös lisänimeä Kairanpoika (FMU 1201), mikä viittaisi siihen, että hän oli laivanrakentajasukua ja oli ehkä sukua asemies Erik Poranpojalle (Spore-suku). Laivanrakennuksessa käytettiin poraa eli napakairaa, joka näkyy Erik Poranpojan (1381–1405) sinetissä.

Filpus Karlssonin poika Karl Odygd (nuorempi) (1437–1456) käytti samaa nimeä kuin isoisänsä ja kantoi metsästystorvea vaakunasinetissään (FMS 70). Hän oli Lappeen kirkkoherra ja ryhtyi Naantalin pappismunkiksi v. 1455. 

Ture Karlssonin pojat olivat Karl Turesson (1418) ja Jöns Turesson (1450), joka omisti Viikin kartanon Pirkkalassa. 

Jöns Filpussonin (1405) varsin todennäköinen poika asemies Filpus Jönsson (1437–1457) Luonnonmaan Isostakylästä (Storby) kantoi myös sinetissään metsästystorvea (FMS 158). Häntä pidetään Jägerhorn af Storby -suvun kantaisänä.

Perimätiedon mukaan Odygd-suku polveutuu Birger-jaarlin aviottomasta pojasta. Mikäli tämä on totta, suvun muita kaukaisia esi-isiä Birgerin kautta olisivat muun muassa Ruotsin kuninkaat Sverker ja Eerik Voittoisa, Tanskan ja Englannin kuningas Sven Haaraparta, Flanderin kreivi Boudewijn (Balduin) IV, anglosaksien kuningas Alfred Suuri sekä Kaarle Suuren pojanpoika, länsifrankkien kuningas Kaarle Kaljupää.

Lähteet
-------

* Tapio Vähäkangas, Jeppe Kurjen esivanhemmat ja jälkeläiset
* Eric Anthoni, Släkten Odygd och dess frändskap med släkten Jägerhorn af Storby
* Reinhold Hausen, Finlands Medeltida Sigill (FMS)
* Kansallisbiografia 4, Seppo Suvanto
* Finlands Medeltida Urkunder (FMU)
**Alberto Caprioli** (s. 16. marraskuuta 1956 Bologna) on italialainen säveltäjä ja kapellimestari. Hän on säveltänyt pääasiassa orkesteri- ja kamarimusiikkia.

Caprioli opiskeli sävellystä Franco Margolan ja Camillo Tognin sekä orkesterinjohtoa Piero Guarinon johdolla Parman Arrigo Boito -konservatoriossa vuosina 1975–1983. Lisäksi hän opiskeli kuoronjohtoa opettajanaan Tito Gotti Bolognan Giovanni Battista Martini -konservatoriossa 1977–1979. Caprioli opiskeli Itävallan tiede- ja tutkimusministeriön stipendillä orkesterinjohtoa Otmar Suitnerin johdolla Universität für Musik und darstellende Kunstissa Wienissä (1979–1983) ja osallistui Bogusław Schaefferin sävellyksen mestarikursseille Salzburgin Mozarteumissa (1985–1987). Tohtorin arvonsa Caprioli sai Bolognan yliopistossa, jossa hän opiskeli humanistisia tieteitä vuosina 1993–1997.

Caprioli on saanut useita sävellystilauksia eri maista. Hänen musiikkiaan on esitetty Italian lisäksi Itävallassa, Belgiassa, Ranskassa, Saksassa, Japanissa, Alankomaissa, Puolassa, Slovakiassa ja Yhdysvalloissa. Caprioli on kapellimestarina johtanut sekä nykyaikaisen että vanhemman musiikin esityksiä Itävallassa, Saksassa, Italiassa ja Alankomaissa. Capriolin artikkeleja kirjallisuudesta ja musiikista on julkaistu useissa maissa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  The Living Composers Project: Alberto Caprioli


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Italia
* Yhdysvallat

 |

 |
**Axel Herman Söderlund** (16. tammikuuta 1858 Turku – 8. lokakuuta 1945 Helsinki) oli suomalainen toimittaja ja purjehduksen harrastaja.

Söderlundin vanhemmat olivat merikapteeni Johan Herman Söderlund ja Matilda Charlotta Törnroth. Hän pääsi ylioppilaaksi Turussa vuonna 1878 ja opiskeli oikeustieteitä Helsingin yliopistossa vuoteen 1884 saakka.

Söderlund aloitti lehtimiesuransa *Åbo Postenin* aputoimittajana. Hän työskenteli *Helsingfors Dagbladin* aputoimittajana vuosina 1880–1882, *Wiborgsbladetin* päätoimittajana vuosina 1882–1883 ja *Östra Finlandin* päätoimittajana vuosina 1885–1887. Söderlund liittyi *Hufvudstadsbladetin* toimitukseen vuonna 1888, työskenteli lehden toimitussihteerinä ja oli sen vastaava julkaisija vuosina 1915–1916. Hän toimi varsinaisen työnsä ohessa myös *Järnvägsmannabladetin* päätoimittajana vuosina 1898–1902, *Finlands Sjöfartstidningin* päätoimittajana vuosina 1910–1914 sekä julkaisi ja toimitti purjehduslehti *Frisk Brisiä* vuosina 1902–1917.

Söderlund on kirjoittanut muun muassa purjehdusta koskevan osan Ivar Wilskmanin teokseen *Suomen urheilut*.

Lähteet
-------

1. 1 2  Söderlund Axel Herman *Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899*. Viitattu 21.2.2020.
2. ↑  Toimittaja Axel Söderlund 70-vuotias.  *Helsingin Sanomat*, 16.1.1928, s. 2. Artikkelin verkkoversio.
3. ↑  80-vuotias.  *Helsingin Sanomat*, 16.1.1938, s. 12.
4. ↑  Kuolleita.  *Uusi Suomi*, 9.10.1945, s. 5.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899

 |

 |
**Ládonas** (kreik. Λάδωνας, kath.kreik. Λάδων, *Ládon*) on joki, joka virtaa Peloponnesoksen niemimaalla Kreikassa. Sen pituus on 70 kilometriä. Joki saa alkunsa Aroánia-vuorilta ja se laskee Alfeiós-jokeen, joka virtaa edelleen Joonianmeressä sijaitsevaan Kyparissiakóslahteen.

Ládonas virtaa Akhaian ja Arkadian alueella. Joki on padottu 420 metrin korkeudella merenpinnasta 104 metriä pitkällä padolla, joka valmistui vuonna 1954. Se muodostaa Ládonasin tekojärven. Ládonas ja Alfeiós yhtyvät Gortynían kunnassa lähellä Chanián ja Palaiochórin kyliä.

Lähteet
-------

1. ↑  Dill, William A.: *Inland Fisheries of Europe*, s. 83. EIFAC technical paper: Supplement. Numero 52. Food and Agriculture Organization of the United Nations, 1993. ISBN 9251033587. Teoksen verkkoversio.
2. 1 2  Ladonas River *Land Life*. Viitattu 15.8.2016.
3. ↑  Τεχνητή Λίμνη Λάδωνα *Natura Graeca*. Viitattu 4.9.2023.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Ládonas** Wikimedia Commonsissa
V. A. Walleen
**Vladimir Alfons Walleen** (29. marraskuuta 1820 Helsinki – 19. kesäkuuta 1870 Porvoo) oli suomalainen kenraalimajuri ja kuvernööri.

Walleenin vanhemmat olivat senaatin prokuraattori, vapaaherra Carl Johan Walleen (1781–1867) ja Eva Gustava von Willebrand. Hän pääsi ylioppilaaksi Helsingissä 1837 ja kävi sitten vuodesta 1839 Pietarin tykistökoulua valmistuen ensimmäisen luokan tulittajaksi 1841 ja portepéjunkkariksi 1842. Hän palveli vuodesta 1842 tykistössä ja ylennettiin vänrikiksi 1842, aliluutnantksi 1845, luutnantiksi 1846, alikapteeniksi 1848, kapteeniksi 1855, everstiksi 1856 sekä kenraalimajuriksi keisarillisessa seurueessa 1862. Hänestä tuli vuonna 1854 vapaaherra yhdessä isänsä kanssa.

Walleen toimi Uudenmaan läänin kuvernöörinä 1862–1869. Viimeiset vuotensa hän asui Haikon kartanossa Porvoossa. Hän oli aatelissäädyssä valtiopäivämies 1863–1864 ja 1867.

Walleen oli naimisissa 1856–1862 Anna Charlotta Björkenheimin (k. 1862) ja vuodesta 1868 Katarina Margareta Etholénin (k. 1929) kanssa. Tilanomistaja, valtiopäivämies Karl Magnus Mikael Walleen oli Vladimir Alfons Walleenin poika ensimmäisestä avioliitosta.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Kotivuori, Yrjö: Vladimir Alfons Walleen. *Ylioppilasmatrikkeli 1640–1852*. Helsingin yliopiston verkkojulkaisu 2005. Luettu 25.12.2015.
2. ↑  Finna: Valtiopäivät 1863–64, ritaristo ja aateli. Viitattu 17.1.2021.
3. ↑  Ridderskapets och Adelns medlemmar vid Landtagen in Helsingfors 1867. Protokoll fördt hos Högl. Ridderskapet och adeln å Landtdagen i Helsingfors År 1867. Första häftet. Helsingfors: Hufvudstadsbladets Tryckeri, 1871, ss. 1–4.
4. ↑  Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899: Walleen Karl Magnus Mikael Viitattu 6.7.2021.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Ylioppilasmatrikkeli 1640–1852

 |

 |
*Tämä artikkeli kertoo aatelisarvosta. Muita merkityksiä luetellaan erillisellä täsmennyssivulla.*
**Dauphin** oli Ranskan alueella käytössä ollut harvinainen aatelisarvo, jota käytettiin Ranskan kuningaskunnan kruununperillisten tittelinä vuosina 1349–1791 ja 1824–1830.

Historia
--------

Dauphin on alkujaan ollut Kaakkois-Ranskassa sijaitsevan itsenäisen alueen Dauphinén Viennen kreivien lisänimi, sittemmin titteli, "Viennen dauphin" (ransk. *Dauphin de Viennois*). Sana *dauphin* tarkoittaa delfiiniä, jonka kuva oli Viennen kreivien vaakunassa.

Viennen dauphinia jäljitellen eräs Auvergnen kreivien sukuhaara otti myös käyttöön tittelin "Auvergnen dauphin".

Ranskan monarkia
----------------

Ranskan dauphinin vaakuna.
Ranskan kuningaskunnan kruununperilliset kantoivat dauphinin titteliä vuodesta 1349 lähtien. Tuolloin lapseton Viennen kreivi Humbert II myi läänityksensä Dauphinén Ranskan kuninkaalle Filip VI:lle sillä ehdolla, että kruununperillinen kantaisi dauphinin nimeä ja arvoa. 

Saadakseen kruununperijänä dauphinin tittelin pelkkä perimysoikeus ei riitä. Tittelin saajan tulee olla hallitsevan, elossa olevan monarkin jälkeläinen. Täten Ranskan kuninkaista esimerkiksi Frans I ei ollut dauphin, sillä hän nousi hallitsijaksi serkkunsa Ludvig XII:n jälkeen. Ludvig XIV:n aikoihin asti arvonimenä oli yleisesti muoto Viennen dauphin, mutta tuolloin se muuttui muotoon Ranskan dauphin (ransk. *Dauphin de France*).

Ensimmäinen Ranskan monarkian jäsen, jonka lisänimenä oli dauphin, oli Juhana II, joka seurasi valtaistuimelle isäänsä Filip VI:a. Viimeinen oli dauphin Kaarle X:n poika Angoulêmen herttua, joka kuitenkin luopui arvosta vuonna 1830.

Erikoisuuksia
-------------

Ludvig XIV:n pitkä hallituskausi aiheutti paljon ongelmia. Ensinnäkin hänen poikaansa Ludvigia (1661–1715) kutsuttiin nimellä *le Grand Dauphin* ("suuri dauphin"), koska tämän poika Ludvig (1682–1712) sai arvon *le Petit Dauphin* ("pieni dauphin"). Vielä ehti listaan kolmaskin Ludvig  (1707–1712), joka hänkin oli *Dauphin*. Vuonna 1712 oli vuorossa seuraava Ludvig (1710–1774), joka oli *dauphin* ja hallitsijana Ludvig XV, eli hän seurasi valtaistuimelle suoraan isoisänsä isää.

Dauphinin puolisoa on yleisesti kutsuttu arvonimellä *dauphine*. Lisäksi nykyisessä kielenkäytössä melkein ketä tahansa jonkun perillistä voidaan kutsua dauphiniksi. Kruununperillisen kohdalla kyse oli erisnimen luonteisesta arvosta, ja siksi se kirjoitetaan ranskassa isolla kirjaimella, kun tiedetään kenestä dauphinista on kyse.
Suklaarugelach
**Rugelach** on juutalainen leivonnainen. Se on aškenasijuutalaista alkuperää ja erityisen suosittu Israelissa, jossa sitä myydään yleisesti kahviloissa ja leipomoissa. Se on suosittu myös eurooppalaisten ja amerikkalaisten juutalaisten keskuudessa.

Perinteisesti rugelachit ovat puolikuun muotoisia, ja ne valmistetaan kolmionmuotoisesta taikinasta, joka kääritään täytteen ympärille. Joidenkin lähteiden mukaan sekä rugelach että ranskalainen voisarvi ovat molemmat saman wieniläisen leivonnaisen kehitysmuotoja. Urbaanin legendan mukaan Wienissä keksittiin valmistaa puolikuun mallisisa leivonnaisia vuoden 1683 Wienin taistelun voiton kunniaksi. Todellisuudessa näyttää kuitenkin siltä, että sekä rugelach ja sen väitetty edeltäjä Kipferi ovat vielä vanhempia, kun taas voisarvi modernissa muodossaan kehitettiin vasta 1800-luvulla. Tämä on johtanut näkemyksiin, joissa voisarvea pidetään rugelachin ja Kipferin jälkeläisenä.

Rugelach voidaan valmistaa myös struudelin malliseksi mutta kuitenkin niin, että se leikataan paloiksi ennen paistamista.

Lähteet
-------

1. ↑  Goldfield, Hannah: A Search for Superior Rugelach, and the Harlem Baker Who’s Making the Best in New York *The New Yorker*.  18.8.2018. Viitattu 11.9.2023.

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Rugelach
**Varkauden Tori-Torppa** on Varkauden kaupunkikeskustassa, Taulumäen torin varressa sijaitseva työväentalo. Talon rakensivat SKDL:n järjestöt. Se valmistui vuonna 1951 ja sen huoneistoala on 1 202 neliömetriä. Rakennus on yksikerroksinen, tosin yhden lähteen mukaan kerroksia olisi kaksi – tähän on mahdollisesti laskettu kellarikerros. Talon runko on tiiltä, ja julkisivultaan se on osin rapattu ja osin peltipintainen. Katto on osin harja- ja osin tasakatto. Rakennuksessa on juhlatilojen lisäksi asuin- ja kokoustiloja. Talo oli vielä 1980-luvun lopulla nuorison suosima tanssipaikka.

Nykyään talon omistaa Varkauden Urheiluseurat ry. Juhlasalissa toimii kirpputori. Talosta on vuokrattavissa kokoustila saunoineen, ja saatavilla on myös toimistopalveluita. Maksimihenkilömääräksi mainitaan 350.

Lähteet
-------

1. ↑  Arkkitehtitoimisto ark-byroo: Rakennushistoriallinen tutkimus Työnkulma (pdf) *publish.kuopio.fi*. Viitattu 23.8.2022.
2. ↑  Hyvönen, Onni: *Pohjois-Savon Työväentalot*. Kuopio: Pohjois-Savon Sos.dem. Kulttuurityöntekijät ry. 1988. ISBN 951-99956-5-X.
3. ↑  Tori-Torppa Seurantalot.fi. Viitattu 23.8.2022.
**Niilo (Nils) Ferdinand Spolander** (21. huhtikuuta 1843 Oulu – 30. marraskuuta 1904 Jyväskylä) oli suomalainen opettaja ja sanomalehtien toimittaja.

Spolanderin vanhemmat olivat maanviljelijä ja kauppakirjuri Nils Ferdinand Spolander ja Anna Katarina Lindberg. Hän pääsi ylioppilaaksi Vaasan lukiosta vuonna 1862, opiskeli Helsingin yliopiston historiallis-kielitieteellisessä tiedekunnassa ja valmistui filosofian kandidaatiksi ja maisteriksi vuonna 1869.

Spolander työskenteli opettajana Oulun alkeisoppilaitoksessa vuosina 1866–1868, Porvoon lyseossa vuosina 1870–1875 ja Kokkolan alkeiskoulun uskonnon, latinan ja ruotsin kielen opettajana vuosina 1875–1887. Hän toimi myös Kokkolan alkeiskoulun rehtorina ja kaupungin kansakoulujen tarkastajana. Vuodesta 1887 aina kuolemaansa saakka Spolander työskenteli Jyväskylän tyttökoulun uskonnon ja ruotsin kielen opettajana.

Spolander oli katsomuksiltaan uskonnollinen ja suomenmielinen. Hän julkaisi ja toimitti *Kokkolan Lehteä* vuosina 1884–1887 ja työskenteli jyväskyläläisen *Suomalaisen* toimittajana vuosina 1889–1891. Spolander edusti Kokkolan rovastikuntaa vuoden 1886 kirkolliskokouksessa ja toimi Jyväskylässä kirkkoneuvoston jäsenenä ja kirkonisännöitsijänä sekä työväenyhdistyksen esimiehenä. Hän suomensi muutamia teoksia ja toimitti ruotsin kielen harjoituskirjan.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Spolander Nils Ferdinand *Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899*. Viitattu 22.2.2020.
2. 1 2 3  Kuollut.  *Suomalainen*, 30.11.1904, s. 2. Artikkelin verkkoversio.
3. 1 2  Kuolleita.  *Uusi Suometar*, 1.12.1904, s. 3. Artikkelin verkkoversio.
4. ↑  *Suomen lehdistön historia 5: Hakuteos Aamulehti – Kotka Nyheter*, s. 354. Kuopio: Kustannuskiila Oy, 1988. ISBN 951-657-239-1.
5. ↑  *Suomen lehdistön historia 7: Hakuteos Savonlinna – Övermarks Tidning*, s. 40. Kuopio: Kustannuskiila Oy, 1988. ISBN 951-657-241-3.
**Tigkáki** (kreik. Τιγκάκι; myös *Tigáki*, *Tingáki*) on Kreikan kylä, joka sijaitsee Kosin saarella. Se kuuluu hallinnollisesti Kosin kuntaan, Kosin alueyksikköön ja Etelä-Egean saarten alueeseen. Aiemmin kylä kuului Díkaioksen kuntaan ja vuodesta 2011 lähtien Kosin kunnan Díkaioksen kunnallisyksikköön. Tigkáki on osa Asfendioún kyläyhdyskuntaa. Kylän väkiluku on 363 (vuonna 2011).

Tigkákin suolajärveä.
Tigkáki sijaitsee Kosin pohjoisrannikolla noin 11 kilometriä länteen Kosin kaupungista. Kylä on nykyisin suosittu turistikohde, ja siellä on lukuisia hotelleja ja noin 10 kilometriä pitkä hiekkaranta. Heti kylän länsipuolella sijaitsee Tigkákin suolajärvi eli Alykí, jota käytettiin suolantuotantoon vuoteen 1989 saakka. Nykyisin se on puoleksi makeavetinen laguuni, joka on Natura 2000- ja Ramsar-aluetta ja suojeltu ennen kaikkea lintualueena.

Lähteet
-------

1. 1 2  Απογραφή Πληθυσμού - Κατοικιών 2011. Väestönlaskennan tulokset (XLS)  2011. The Hellenic Statistical Authority (Kreikan tilastokeskus ELSTAT).  Arkistoitu 16.10.2015. Viitattu 1.9.2014. (kreikaksi)
2. ↑  Kos Tigaki *Greeka.com*. Viitattu 4.9.2017.
3. ↑  Aliki Tigaki (Salt Lake) *Kos.gr*.  Arkistoitu 10.9.2016. Viitattu 4.9.2017.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Tigkáki** Wikimedia Commonsissa
Turun akatemian ylioppilasmatrikkelin kansi. Käsittää vuodet 1740–1827, koottu vuonna 1892.
**Ylioppilasmatrikkeli** on matrikkeli eli luettelo yliopiston opiskelijoista. Se voi olla rajattu yliopistoon kirjautumisvuosien tai yliopiston mukaan. Ylioppilasmatrikkeleita on olemassa ainakin 1600–1800-luvuilta. Matrikkelista käyvät ilmi ylioppilaan koko nimi, yliopistoon kirjautumisvuosi sekä siviilisääty ja mahdollinen avioitumisvuosi ja puolison nimi. Siitä saattavat käydä ilmi myös opiskelijan opintosuoritukset, tiedekunta tai osasto, yliopistosta eroamisvuosi ja muita elämänvaiheita tai perhesuhteita.

Vuosina 2005 ja 2010 Helsingin yliopisto julkaisi kaksi verkkomatrikkelia yliopiston opiskelijoista vuosina 1640–1899.

Lähteet
-------

1. ↑  Ylioppilasmatrikkeli 1640-1852 *ylioppilasmatrikkeli.fi*. Viitattu 10.11.2022.
2. ↑  Autio, Veli-Matti: Ylioppilasmatrikkeli 1853-1899 *ylioppilasmatrikkeli.fi*.  2010. Helsingin yliopisto. Viitattu 10.11.2022.
3. ↑  Kotivuori, Yrjö: Ylioppilasmatrikkeli 1640-1852 *ylioppilasmatrikkeli.fi*.  2005. Helsingin yliopisto. Viitattu 10.11.2022.
4. ↑  Helsingin yliopiston ylioppilaat vuosilta 1640 – 1899 löytyvät nyt verkosta | Helsingin yliopisto *www.sttinfo.fi*. Viitattu 10.11.2022.
5. ↑  Helsingin yliopiston opiskelijamatrikkeli päivittyi *Helsingin Sanomat*.  17.5.2005. Viitattu 10.11.2022.