recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Nathaniel Pitt Langford** (9. syyskuuta 1832 Oneidan piirikunta, New York – 18. lokakuuta 1909 Saint Paul, Minnesota) oli yhdysvaltalainen tutkimusmatkailija, liikemies ja Yellowstonen kansallispuiston ensimmäinen intendentti.

Nathaniel oli 11. George ja Chloe Langdordin 13 lapsesta. Hän asui kotonaan isänsä kuolemaan 1853 asti. Langford muutti Saint Pauliin ja työskenteli pankkialalla. Hän lähti kaupungista kesäkuussa 1862, jolloin hän liittyi James L. Fiskin johtamalle tutkimusmatkalle Idahon kulta-alueille. Langford nimettiin 15. heinäkuuta 1864 kaksi kuukautta aiemmin perustetun Montanan territorion veronkerääjäksi. Hän oli virassa vuoteen 1868, jolloin presidentti Andrew Johnson erotti hänet. Senaatti palautti Langfordin kuitenkin virkaan. Hän erosi pian tämän jälkeen itse, sillä uskoi, että Johnson nimeäisi hänet Montanan kuvernööriksi. Senaatti ei ollut kuitenkaan halukas vahvistaamaan mahdollista nimitystä, kun se oli jo kerran turhaan taistellut Langfordin tehtävän puolesta.

Langford oli Northern Pacific Railwayn palveluksessa, kun hän liittyi Henry D. Washburnin tutkimusmatkalle, joka suuntautui Yellowstonen alueelle. Retkikunta oli kuullut Yellowstonen luonnonnähtävyyksistä, ja Langford uskoi, että kaikki nähtävyydet olivat hyväksi sekä territoriolle että rautatieyhtiölle, joka oli rakentamassa toista mantereen ylittävää rautatietä.

Langfordin nimikirjoitus; hän halusi painottaa asemaansa kansallispuistojen perustamisessa nimikirjoituksessa. Hänen etunimien nimikirjaimet olivat NP (eli National Park, kansallispuisto).
Langfordille tarjottiin maaliskuussa 1872 perustetun Yellowstonen kansallispuiston intendentin paikkaa. Hän suostui ja johti viiden vuoden ajan Yellowstonea. Hän ei saanut työstä palkkaa, eikä puistolla ollut rahaa järjestää alueelle valvontaa. Langford työskenteli muualla koko ajan, joten hänellä ei ollut aikaa vierailla puistossa. Hän käväisi siellä vain kahdesti viiden vuoden aikana. Lopulta Langfordia syytettiin puiston laiminlyönnistä, ja hänet erotettiin tehtävästä 1877.

Langford oli mennyt naimisiin 1876 Emma Wheatonin kanssa, mutta hänen morsiamensa kuoli pian. Seitsemän vuotta myöhemmin hän nai Emman siskon Clara Wheatonin. Vuodesta 1885 Langford asui Saint Paulissa. Hän työskenteli siellä ensin vakuutusyhtiössä ja sitten Ramseyn piirikunnan virkamiehenä. Hän kuoli 1909 putoamisesta saamiinsa vammoihin.

Lähteet
-------

1. 1 2  Biographical Appendix: F-L National Park Service.  Arkistoitu 10.6.2007. Viitattu 12.2.2012. (englanniksi)
2. ↑  The Scripture of Nature The National Parks Film Project, LLC. Viitattu 12.2.2012. (englanniksi)
3. ↑  Yellowstone National Park's First 130 Years, page 4 National Park Service. Viitattu 12.2.2012. (englanniksi)
4. ↑  Yellowstone National Park's First 130 Years, page 3 National Park Service.  Arkistoitu 9.11.2013. Viitattu 12.2.2012. (englanniksi)
**Luolamies** on Rob Beckerin kirjoittama näytelmä, joka on teatteriesityksenä monologi. Se on komedia, joka on lähellä stand up -komiikkaa. 

Näytelmän kantaesitys oli San Franciscossa vuonna 1991 ja se on menestynyt mm. Broadwayllä. Se on eräällä tavalla *Vaginamonologien* miehinen vastine.

Näytelmän on suomentanut Ville Virtanen. Mainostekstin mukaan "Luolamies on hellyttävä tutkielma miehen ja naisen sielunmaisemasta. Se naurattaa, itkettää ja tuntuu kotoiselta." 

Suomessa Luolamies-näytelmää on esitetty mm.

* Komediateatterin ja UIT:n yhteistyönä Linnanmäen Peacockissa vuosina 2006–2007 ja Tampereen Komediateatterissa vuonna 2005. Pääosassa oli Martti Suosalo ja ohjaajana Ville Virtanen.
* Aleksanterin teatterissa vuonna 2007. Pääsosassa on Jussi Lampi ja ohjaajana Ville Virtanen.
* Tampereen Työväen Teatterissa pääosassa on syksyllä 2007 stand-up-koomikko Riku Suokas. Myös versio, jossa luolamiestä esittää Juha Muje, on ollut ohjelmistossa.

Vuonna 2008 luolamiestä esitettiin ainakin Turussa ja Tampereella. Tampereella esittäjänä oli Riku Suokas. Turussa näytelmän esitti Valtteri Roiha. Luolamies tuli estitykseen Lahden Vanhaan Walimoon 27. toukokuuta 2009. Pääosassa oli Martti Suosalo. Vuonna 2011 Suosalo esitti Luolamiestä Linnanmäen Peacockissa,

Aiheesta muualla
----------------

* 
* (Arkistoitu – Internet Archive)
* 
* (Arkistoitu – Internet Archive)
* 
*
**Laurentius Jonae Gestritius** (s. mahd. 1497, k. 1597 tai 1598) oli ruotsalainen pappi ja virsirunoilija.

Elämä
-----

Laurentius Jonae oli kotoisin Gästriklandista ja hänet tunnettiin sen mukaan latinalaistetulla nimellä Gestritius. Hänen tiedetään tulleen 1577 kirkkoherraksi Ångermanlandin Reselen seurakuntaan ja olleen vuodesta 1589 alkaen Härnösandin kirkkoherrana sekä osallistuneen 1593 Upsalan kokoukseen, jossa hän oli yksi kokouksen päätöksen allekirjoittajista.

Hän oli virsirunoilija, julkaisi virsiä sekä ruotsinsi ja muokkasi vanhoja latinankielisiä hymnejä, joista tunnetuin on *"*Puer natus in Betlehem", Ruotsin kirkon virsikirjan virsi 130 *"*Taivaalla tähti välkehti" sekä saksankielisiä, reformaation hengessä kirjoitettuja virsiä. Hän kirjoitti myös itse virsiä ja hänen kirjoittamiaan virsiä ja saarnoja julkaistiin 1591 sekä 1619, jolloin hänen pojanpoikansa, Haquinus Laurentii Rhezelius julkaisi ne otsikolla "Någre psalmer, andelige wijsor och loffsonger".

Ruotsin kirkon virsikirjassa on yksi hänen kirjoittamansa virsi, "Saan, Herra, rauhan mieleeni*"* (O Gudh, det är en hjertans tröst) virsi 403 (Suom, Elias Lönnrot 1868, uud. suom. Pekka Kivekäs 1995). Se on ollut myös Suomen evankelis-luterilaisen kirkon virsikirjassa, vuoden 1938 virsikirjassa virsi 193, Nyt kokoon tulleet, Jumala", .mutta ei enää vuoden 1986 virsikirjassa..

Lähteet
-------

1. ↑  L. J. Gestritius *hymnary.org*. Viitattu 7.2 2020. (englanniksi)
2. ↑  Per Olof Nisser, Inger Selander, Hans Bernskiöld: *Psalmernas väg. Kommentaren till text och musik i Den svenska psalmboken*
Band 2 Psalmerna 205-429*, s. 498. Wessmans musikförlag AB Visby, 2017. ISBN 978-91-877-052-0. (ruotsiksi)*
*Tämä artikkeli käsittelee joukkohysteriaa, korolla voidaan viitata myös heraldiseen kuvioon.*
**Koro** (suom. *kilpikonnan pää*) on malaijinkielinen sana, joka tarkoittaa tilaa, jossa joku pelkää, että hänen siittimensä katoaa tai uppoaa kehon sisään. Käsitteistö vaihtelee. *Koro* on yleinen nimitys Aasiassa, paitsi Kiinassa, jossa ilmiö tunnetaan nimellä **Shook yang**. Ilmiö on ollut esillä myös Sudanissa ja muualla Afrikassa. Koro on kulttuurinen ja psykologinen ilmiö, eikä todellisesta sukuelinten äkillisestä katoamisesta ole todisteita, vaikka niin väitetään käyneen tuhansille.

Koron voidaan uskoa aiheuttavan jopa kuoleman esimerkiksi siten, että siitin madon tavoin kaivautuu ruumiissa aivoihin tai sydämeen.

Koroon liittyy usein joukkopaniikki. Paniikin laukaisevat usein huhut väitetyistä tapauksista, joissa jonkun sukuelimet ovat kadonneet. Koro saattaa aiheuttaa vainoharhaista käytöstä, ja helposti syytetään poliittisia vihollisia, joiden uskotaan haluavan tuhota kansa viemällä sen lisääntymiskyvyn. Esimerkiksi Sudanissa syyllistettiin juutalaiset, ja erään teorian mukaan juutalaisten robottikampa tunkeutui ihmiskehoon ja vei miehuuden. Toisaalta Sudanissa jotkut väittivät, että siittimen katoamisen aiheuttaa kättely "tummaihoisen" kanssa. Thaimaassa uskottiin vietnamilaisten agenttien laittaneen jotain sukuelimet tuhoavaa ainetta juomaveteen. Usein syyllistetään myös yliluonnollisia tahoja, kuten noitia.

Väitetyistä sukuelinten katoamisista syytettyjä ihmisiä on vainottu ja tapettu ainakin Sudanissa.

Siittimen katoamista saatetaan yrittää estää tai ennaltaehkäistä työntämällä koukkuja siittimen läpi tai sitomalla siihen raskaita painoja, mistä voi aiheutua vammoja. Hätääntyneet omaiset ovat usein potilaan apuna vastaanotolle tullessa 
pitämässä potilaan siittimestä kiinni.

Tunnetuimpia koro-epidemioita ovat olleet v. 1964 Singaporen 469 tapausta, v. 1976 Thaimaan 2 000 tapausta ja v. 1985 
Etelä-Kiinan 2 000 tapausta.

Lähteet
-------

1. 1 2   Koro: kaakkoisaasialaista kulttuuri-perintöä? Duodecim 1995;111(12):1093 Mika Kesomaa, Mikko Lappi, Petteri Lehtonen, Jukka Sairanen, Jarmo Anttila, Teemu Joutsi, Jaakko Klockars Katsaus

Aiheesta muualla
----------------

* Aika, paikka ja hulluus: kulttuurisia näkökulmia psykopatologiaan (PDF)
* AntroBlogi: Pelko kalun katoamisesta
**Laurentino Cortizo** (s. 30. tammikuuta 1953) on panamalainen poliitikko, joka on toiminut maansa presidenttinä vuodesta 2019.

Keskusta-vasemmistolaisen Demokraattisen vallankumouspuolueen PRD ehdokaana ollut Laurentino "Nito" Cortizo voitti Panaman presidentinvaaleissa toukokuussa 2019 keskusta-oikeistolaisen vastaehdokkaansa ja tuli valituksi Panaman uudeksi presidentiksi. Presidenttinä aloittaessaan hän oli 66-vuotias. Cortizo on opiskellut Yhdysvalloissa ja toiminut aiemmin maatalouministerinä. Vaalikampanjassaan hän sanoi taistelevansa korruptiota vastaan ja korosti Yhdysvaltojen olevan Panaman tärkein strateginen liittolainen.

Aloitettuaan presidenttikautensa 1.7.2019 Cortizo seurasi presidenttinä Juan Carlos Varelaa.

Lähteet
-------

1. ↑  Cortizo wins Panama election *bbc.com*.  6.5.2019. Viitattu 9.1.2020. (englanniksi)
2. ↑  Panama swears in Laurentino Cortizo as president *The ANSWER Orlando*.  1.7.2019. Viitattu 1.1.2020.


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa

 |

 |
**Paradise Regained** on englantilaisen runoilijan John Miltonin runo, joka julkaistiin ensimmäisen kerran vuonna 1671. Se ilmestyi samassa niteessä kuin Miltonin draamateos *Samson Agonistes*. Jo nimessään *Paradise Regained* ("Takaisin saatu paratiisi") yhdistyy kirjailijan varhaisempaan ja kuuluisampaan teokseen, eeppiseen runoon *Kadotettu paratiisi*. Muita yhdistäviä tekijöitä ovat samat teologiset teemat, silosäkeen käyttö sekä kristillinen historia. Aiheena teoksessa ovat Kristuksen kohtaamat kiusaukset sellaisina kuin ne on kuvattu Luukkaan evankeliumissa. 

Milton kirjoitti *Paradise Regainedin* mökillään Chalfont St Gilesissä Buckinghamshiressä. Teos koostuu neljästä kirjasta ja 2 065 rivistä; paljon pidempi *Kadotettu paratiisi* sisältää kaksitoista kirjaa ja 10 565 riviä. Tästä syystä kirjallisuudentutkija Barbara K. Lewalski on nimittänyt teosta "lyhyeksi eepokseksi". 

Siinä missä *Kadotettu paratiisi* on tyyliltään monimutkainen ja koristeellinen, *Paradise Regainedin* tyyli on melko pelkistettyä. Milton käyttää nyt vähemmän vertauksia, ja hänen lauserakenteensa ovat yksinkertaisempia.
Luolasukeltajia menossa luolaan.
Luolasukeltaja varusteissaan.
**Luolasukellus** on tekniikkasukellusta vedenalaisissa luolissa. Luolat ovat kokonaan tai osittain veden täyttämiä, ja ne voivat olla luonnonluolia tai keinotekoisia luolia. Luolat ovat yleensä alle 30 metrin syvyydessä eivätkä koskaan yli 40 metrin syvyydessä, sillä niin syvältä on vaikea nousta tarpeen vaatiessa nopeasti takaisin pinnalle. Luolasukeltaja voi kuitenkin sukeltaa vaakatasossa satoja metrejä luolan sisään. Luolassa ei ole aaltoja tai tuulta, eikä sukeltaja kärsi pahoinvoinnista. Joissakin makean veden luolissa on satojen metrin näkyvyys, meriluolissa selvästi lyhyempi.

Lajin vaativuuden vuoksi vain pieni osa kaikista sukeltajista sukeltelee luolissa. Luolasukelluksen suosio on kuitenkin 2000-luvulla kasvanut sitä mukaa, kun varusteet ja tekniikat ovat kehittyneet. Luolasukellusta harrastetaan monesta syystä, kuten sen haasteellisuuden ja sen tarjoamien monenlaisten elämysten vuoksi. Usein tutkittavassa luolassa ei ole koskaan käynyt ihmisiä aikaisemmin, mikä saa luolasukeltajan tuntemaan itsensä tutkimusmatkailijaksi.

Luolasukellus on äärimmäinen extremelaji, sillä se on fyysisesti ja psyykkisesti hyvin vaativaa sekä hyvin vaarallista. Lajissa käytetään erityistä sukelluslaitteistoa ja -tekniikoita, ja se vaatii sukeltajalta fysiikkaa, osaamista ja koulutusta. Luolasukelluksella on maine yhtenä maailman vaarallisimmista urheilulajeista, sillä siinä on tapahtunut satoja kuolemaan johtaneita onnettomuuksia. 1970- ja 1980-luvuilla jopa yksi viidestätoista sukelluksesta johti kuolemaan, ja kuolemia tapahtuu 2000-luvullakin. Suurin osa kuolleista luolasukeltajista ei kuitenkaan ollut käynyt läpi tarvittavaa koulutusta, tai he sukelsivat puutteellisissa varusteissa.

Luolasukellusta alettiin harrastaa sen jälkeen, kun ranskalainen Jacques-Yves Cousteau kumppaneineen oli keksinyt sukelluslaitteet vuonna 1943. Jo vuonna 1936 brittiläinen Jack Sheppard oli tosin tutkinut vedenalaisia luolia omatekoisella sukelluslaitteistollaan. Varhaisin edelleen toimiva luolasukelluskerho perustettiin Britanniassa vuonna 1946. Yhdysvalloissa luolasukelluksen pioneeri oli Sheck Exley, joka tutki luolia niin Floridassa kuin ulkomaillakin. Luolasukellus kehittyi edelleen toisen maailmansodan jälkeen, kun sukelluslaitteistoja oli sodan jäljiltä paljon saatavilla. Sukeltajat menivät luoliin noihin aikoihin yleensä kävellen merenpohjassa, sillä se oli turvallisempaa kuin uiminen. Välineiden kehityksen myötä 1960-luvulla sukeltajat pystyivät oleskelemaan luolissa paljon aiempaa kauemmin.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Robinson, Tom (toim. Booth, Douglas & Thorpe, Holly): *Berkshire Encyclopedia of Extreme Sports*, s. 58–63. Berkshire, 2007. ISBN 978-0-9770159-5-5.
*Hakusana "M/T Palva" ohjaa tänne. Myös M/T Champion Polar -niminen alus on ollut nimeltään Palva.*

**Laurentia Desgagnes** (IMO 9334703) (aik. *M/T Palva*) on Neste Shipping Oy:n kolmas *Palva*-niminen tankkeri. Alus on valmistunut helmikuussa 2007 Brodosplit Brodogradiliste -nimisellä telakalla, Splitissä, Kroatiassa. Alus on suunniteltu kuljettamaan öljyä sekä öljytuotteita, joita se kuljettaa pääsääntöisesti Euroopan ja Pohjois-Amerikan välillä. Aluksen rahtauksesta ja miehityksestä vastaa Neste Shipping. *Laurentia Desgagnesin* jääluokitus on 1A, eli se pystyy useimmissa jääolosuhteissa kulkemaan yksin. Kuollutta painoa aluksella on 60 400 / 74 999 tonnia. Kansia aluksella on seitsemän. Aluksen raskasöljykapasiteetti on 2 381,0 m³, dieselkapasiteetti 191,4 m³ ja painolastivesikapasiteetti 31 819,4 m³

*Palvan* sisaralus on M/T *Stena Poseidon*.

*Palva* ulosliputettiin syyskuussa 2013.

Lähteet
-------

* Neste Oil[vanhentunut linkki] (englanniksi)

### Viitteet

1. 1 2 3  Palva (IMO: 9334703) Vesseltracker.com. Viitattu 7.10.2008. (englanniksi)
2. ↑
Paracasin kulttuurin alue.
Paracasin kulttuurin viitta.
**Paracasin kulttuuri** oli muinainen intiaanikulttuuri Paracasin niemimaalla ja Ican- ja Pisconlahtien seuduilla eteläisenä Perun rannikolla. Se vallitsi noin 800 eaa. – 200 jaa. Sen löydöksiä on tehty laajoista nekropoleista, ja kulttuuri on erityisen tunnettu laadukkaista tekstiileistä. Sen keramiikassa näkyi selviä vaikutteita Chavínin kulttuurista.

Vaiheet
-------

Paracasin kulttuurin alkua ei tunneta, mutta sen keramiikan piirteissä näkyy viitteitä Chavínin kulttuurin uskonnollisesta symboliikasta. Icajoen laaksosta löytyneen keramiikan perusteella Paracasin kulttuuri jaettiin aluksi kymmeneen vaiheeseen. Nykyään tutkijat ovat sitä mieltä, että kahta ensimmäistä vaihetta ei ollut olemassa. Paracasin kulttuurin ensimmäinen vaihe alkoi nykytietämyksen mukaan noin vuosien 800–700 eaa. tienoilla. Chavínin kulttuurin vaikutus oli suurimmillaan vaiheiden 3–7 aikana. Kahdeksannen vaiheen aikana paikalliset aiheet olivat lähes täysin syrjäyttäneet Chavínin kulttuurista tulleet vaikutteet. Yhdeksännessä vaiheessa, noin 300 eaa. Paracasin kulttuuri koki laajoja yhteiskunnallisia muutoksia. Paracasin kulttuuri päättyi noin 200 jaa.

Hautausmaat ja taidelöydökset
-----------------------------

Paracasin kulttuuri tunnetaan laajoista maanalaisista nekropoleistaan, joihin haudatut muumiot oli puettu näyttäviin kankaisiin ja viittoihin.

Paracasin kulttuurin tekstiilejä pidetään laadukkaina, ja niissä käytettiin vikunjan villaa tai puuvillaa. Tekstiileihin saatettiin käyttää jopa kymmeniä metriä kangasta. Suurimpien tekstiilien tekemiseen saattoi mennä jopa kymmeniätuhansia työtunteja, sillä niitä koristeltiin lähes poikkeuksetta kirjonnalla. Viivakirjatuissa tekstiileissä käytettiin vain neljää väriä, ja niissä käytettiin koristeina suoria viivoja. Motiiveina oli muun muassa kissaeläimiä, lintuja, käärmeitä ja niin kutsuttu isosilmäinen jumalhahmo. Lineaarisessa tyylissä aiheet olivat usein kopioituja, mutta toisentyylisissä tekstiileissä oli uniikkeja koristeaiheita ja monipuolista värien käyttöä.

Paracasin kulttuurin keramiikkaa ei pidetä yhtä kehittyneenä kuin sen tekstiilejä. Chavínin kulttuurista vaikutteita saanut keramiikka koristeltiin useilla väreillä, ja niiden piirrokset muistuttavat Nazcan kulttuurin vastaavia. Keramiikka tehtiin ilman muotteja, ja esineet kuumennettiin suljetuissa uuneissa.

Katso myös
----------

* Etelä-Amerikan intiaanikulttuurit
* Nazcan kulttuuri
* Nazcan linjat

Lähteet
-------

1. ↑  Proulx, Donald A.: "Paracas and Nasca: Regional Cultures on the South Coast of Peru". Teoksessa Silverman, Helaine & Isbell, William H.: *Handbook of South American Archaeology*, s. 564. New York: Springer Science+Business Media, 2008. ISBN 978-0-387-75228-0. Google-kirjat (viitattu 15.12.2014). (englanniksi)
2. 1 2 3 4  Paracas Culture *Go2Peru*. Comercializadora Electrónica de Turismo S.A.C.  Arkistoitu 15.7.2013. Viitattu 15.12.2014. (englanniksi)
3. ↑  The Paracas Culture Tampere. Viitattu 15.12.2014. (englanniksi)

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Paracasin kulttuuri**.
Puolustajat tunnetuimmassa ryhmäkokoonpanossaan (hahmot vasemmalta oikealle: Namor, Hulk, Tohtori Outo ja Hopeasurffari).
**Puolustajat** (engl. *Defenders*) ovat Marvel-kustantamon sarjakuvissa esiintyvä supersankariryhmä, jonka riveissä ovat seikkailleet useat Marvelin tunnetuimmista hahmoista. Toisin kuin useat muut Marvel-universumin ryhmät, Puolustajat taistelevat usein mystisempiä*selvennä* uhkia vastaan – osaksi perustajajäsenen Tohtori Oudon vuoksi*selvennä*. 

Tunnetuimpaan ryhmäkokoonpanoon kuuluvat Oudon lisäksi Hopeasurffari, Hulk ja Namor. Puolustajien ensiesiintyminen tapahtui *Marvel Feature*-lehden numerossa 1 (joulukuu 1971). Roy Thomas ja Ross Andru loivat Puolustajat. 

Puolustajilla on ollut lukuisia jäseniä vuosien varrella. Myöhemmin ryhmän nimi muutettiin **Uusiksi Puolustajiksi** (engl. *New Defenders*) ja vielä myöhemmin Tohtori Outo perusti **Salaiset Puolustajat** (engl. *Secret Defenders*), joiden riveihin Outo värväsi tilanteen vaatimia sankareita.

Vuonna 2017 Netflixissä julkaistiin televisiominisarja *The Defenders*, jossa ryhmän muodostivat Daredevil, Jessica Jones, Luke Cage ja Rautanyrkki.
**Uuno Ferdinand Inkinen** (21. kesäkuuta 1913 Jääski – 22. joulukuuta 2003) oli suomalainen maalari, somistaja ja mainostoimiston graafikko. Hän voitti 1940-luvun lopulla ehdotuksellaan Työväen taidekerhon järjestämän Suomen sisällissodan punavankien muistomerkkikilpailun. Inkisen ehdotuksen perusteella tehtiin 1949 paljastettu punagraniittinen Santahaminan punaisten teloitettujen ja vankileirillä kuolleiden hautamuistomerkki ja kesäkuussa 1951 paljastettu Tammisaaren punavankien muistomerkki. 

Inkinen palveli sotien aikana aseettomana lääkintämiehenä. Hänen jatkosodan aikana pitämänsä sotapäiväkirja on julkaistu kirjana. Inkisestä on tehty myös vuonna 2003 Anu Kuivalaisen ohjaama lyhyt henkilödokumentti *Taatan paha uni* jossa hän kertoo sotakokemuksistaan.

Kirjallista tuotantoa
---------------------

* *Sotapäiväkirja 1941–1944*. Suomen rauhanpuolustajat – Like, Helsinki 2002 ISBN 9515789605

Lähteet
-------

1. ↑  Karjala-tietokannan henkilöhaku
2. ↑  Uuno F. Inkinen *BillionGraves*. Viitattu 1.2.2022. (englanniksi)
3. ↑  Helsingin julkiset veistokset : Santahaminan Punaisten teloitettujen ja vankileirillä kuolleiden hautamuistomerkki (Arkistoitu – Internet Archive)
4. ↑  EloNet : Taatan paha uni (2003)
5. ↑  Rauhanpuolustajat : Uuno F. Inkisen Sotapäiväkirja 1941–1944

Aiheesta muualla
----------------

* Otteita Uuno F. Inkisen sotapäiväkirjasta, Agricolan uutis- ja keskustelufoorumit - Puheenvuoroja historiasta

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Elonet

 |

 |
**Opetuksen järjestäjä** on Suomen koulujärjestelmässä yhteisö, jolla on opetuksen järjestämislupa. Koska kunta on velvollinen järjestämään perusopetusta alueensa oppivelvollisille, ovat kaikki Suomen kunnat peruskouluopetuksen järjestäjiä. Myös valtio, yksityinen yhteisö tai säätiö voi toimia perusopetuksen järjestäjänä. Yksityisen yhteisön tai säätiön tulee saada opetuksen järjestämislupa valtioneuvostolta.

Opetuksen järjestäjällä on melko laaja päätösvalta hallitsemiensa koulujen asioihin. Kunnassa on tätä varten kouluasioista vastaava poliittisesti valittu toimielin, jonka nimi voi olla sivistyslautakunta, opetuslautakunta tai koululautakunta.

Lukion ja ammatillisen koulutuksen järjestäjä
---------------------------------------------

Opetuksen järjestäjä on myös lukio-opetuksessa. Järjestämislupa anotaan tällöin opetus- ja kulttuuriministeriöltä. Lupa voidaan myöntää kunnalle, kuntayhtymälle, rekisteröidylle yhteisölle tai säätiölle. Lukiokoulutusta voidaan järjestää myös valtion oppilaitoksissa. Ammatillisen koulutuksen järjestäjänä voi olla kunta, kuntayhtymä, rekisteröity yhteisö tai säätiö tai valtion liikelaitos. Ammatillisen koulutuksen järjestämisluvan ja siihen sisältyvän koulutustehtävän antaa opetus- ja kulttuuriministeriö. Ammatillisen koulutuksen järjestämisluvissa määrätään esimerkiksi se, minkälaista koulutusta ja missä laajuudessa koulutuksen järjestäjä voi järjestää opetus- ja kulttuuritoimen rahoitusjärjestelmän puitteissa.

Katso myös
----------

* Ammattiosaamisen kehittämisyhdistys, joka on Koulutuksen järjestäjien yhteenliitymä

Lähteet
-------

1. ↑  Opetuksen järjestäjä. Tieteen termipankki. Viitattu 26.2.2015.
2. ↑  Yleissivistävän koulun hallinto ja rahoitus (Arkistoitu – Internet Archive). Opetus- ja kulttuuriministeriö. Viitattu 26.2.2015.
3. ↑  Lukiokoulutus on yleissivistävää koulutusta (Arkistoitu – Internet Archive). Opetus- ja kulttuuriministeriö. Viitattu 26.2.2015.
4. ↑  Ammatillisen koulutuksen hallinto, ohjaus ja rahoitus (Arkistoitu – Internet Archive). Opetus- ja kulttuuriministeriö. Viitattu 26.2.2015.
**Puolukkapiiloyökkönen** (*Conistra vaccinii*) on keskikokoinen yökköslaji. Aikuistalvehtijana se kuuluu toisaalta syksyn viimeisiin ja toisaalta kevään ensimmäisiin perhosiin.

Koko ja ulkonäkö
----------------

Yleisväritykseltään puolukkapiiloyökkönen on tavallisimmin ruosteenruskea, mutta lajin sisällä on huomattavan suurta muuntelua ja joskus tavataan myös harmaita tai kellertäviä yksilöitä. Etusiiven keskiosassa on yleensä selvästi erottuva tumma täplä, joka muodostuu munuaistäplän takaosasta. Etusiiven kärkiosassa saattaa erottua rivi tummia täpliä. Muuten etusiipien kuviointi on melko huomaamatonta ja joskus sitä voi olla vaikea huomata lainkaan. Takasiivet ovat etusiipiä selvästi vaaleammat, harmaanruskeat. Siipiväli 30–35 mm.

Levinneisyys ja lentoaika
-------------------------

Lajia tavataan koko Euroopassa. Lisäksi se elää Pohjois-Afrikassa ja idässä levinneisyys ulottuu Altaivuoristoon saakka. Suomessa puolukkapiiloyökkönen on erittäin yleinen ja runsaslukuinen ainakin Oulun korkeudelle saakka. Se talvehtii aikuisena ja kuuluu samalla sekä syksyllä viimeisten joukossa, että keväällä ensimmäisinä lentäviin perhosiin. Lauhat jaksot saattavat herättää talvehtivat perhoset esille keskellä talveakin. Lentoaika Suomessa on syyskuun alusta pakkasiin ja keväällä huhtikuusta kesäkuun alkuun.

Elinympäristö ja elintavat
--------------------------

Puolukkapiiloyökkönen elää etenkin sekametsissä sekä erilaisissa kulttuuriympäristöissä. Laji on yöaktiivinen mutta keväällä ja syksyllä aikuisia perhosia on helppo löytää lepäämässä seinillä, varsinkin ulkovalojen lähistöllä. Makealla nesteellä kostutetulle syötille perhosia voi illalla lentää joukoittain. Aikuinen perhonen talvehtii.

Ravintokasvi
------------

Toukka kelpuuttaa laajan joukon ravintokasveja.

Lähteet
-------

1. 1 2
2. ↑
3. ↑
4. ↑
5. ↑
6. 1 2  Mikkola K, Jalas I. Suomen perhoset. Yökköset 1. Suomen Perhostutkijain Seura. Otava 1977. ISBN 951-1-04296-3 s. 193–194
7. ↑


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Taksonitunnisteet | 
* Wikidata: Q1038759
* BioLib: 53927
* BOLD: 196816
* EoL: 458812
* EPPO: CONSVA
* EUNIS: 310716
* Fauna Europaea: 447710
* Fauna Europaea (new): 2c574753-c662-40af-870f-42afb0d0b537
* GBIF: 1768702
* iNaturalist: 311616
* LoB: 5987
* NBN: NHMSYS0000501972
* NCBI: 706635

 |

 |
**Uumajan yliopiston taidekorkeakoulu** (ruots. *Konsthögskolan vid Umeå universitet*, engl. *Umeå Academy of Fine Arts*) on Uumajan yliopistoon kuuluva korkeakoulu, joka perustettiin vuonna 1987. Koulu antaa käytännön ja teorian ohjeita ammattilaistaiteilijana työskentelyyn Ruotsissa ja ulkomailla. Ohjelmat keskittyvät yksittäisten opiskelijoiden taiteellisiin projekteihin, jotka rakennetaan yhdessä akatemian ohjausryhmän kanssa.

Uumajan yliopiston taidekorkeakoulu on osa Uumajan yliopiston taidekampusta yhdessä Uumajan yliopiston arkkitehtikorkeakoulun, Uumajan yliopiston muotoilukorkeakoulun, Kuvamuseon ja HumlabX:n kanssa. Taidekorkeakoulu muutti sinne rakennettuun uuteen rakennukseen vuonna 2012.

Lähteet
-------

1. 1 2  Umeå Academy of Fine Arts *art.umu.se*. Konsthögskolan vid Umeå Universitet.  Arkistoitu 26.3.2014. Viitattu 10.5.2014. (ruotsiksi)
2. ↑  Konstnärligt Campus *umea.se*.  28.6.2013. Umeå kommun.  Arkistoitu 23.3.2014. Viitattu 12.5.2014. (ruotsiksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Uumajan yliopiston taidekorkeakoulun kotisivut
**Operetti** on kevyt näytelmä, johon liittyy musiikki ja jossa on yleensä sekä laulettuja että lausuttuja vuorosanoja. Operetti muistuttaa oopperaa, mutta on aiheiltaan kevyempi. Operetti syntyi Ranskassa, missä ooppera sai rinnalleen kevyempiä muotoja.

Ranskalaisen operetin ensimmäinen suuri nimi oli Jacques Offenbach. Offenbachin *Orfeus manalassa* sisälsi monia aikansa tanssirytmejä, muun muassa paheellisena pidetyn cancanin. Samaan aikaan syntyi Wienissä lähinnä laulunäytelmän perinteeseen pitäytyvä wieniläisoperetti, jonka suuria nimiä olivat Franz von Suppé ja Johann Strauss nuorempi.

Useimmat Johann Straussin valssit ovat hänen opereteistaan, joista ne irtautuivat oman aikansa iskelmiksi. Straussin kuuluisimmat operetit ovat *Lepakko*, *Yö Venetsiassa*, *Mustalaisparoni* ja *Wieniläisverta*. Muita klassisen wieniläisoperetin säveltäjiä olivat muun muassa Karl Millöcker ja Carl Zeller.

Klassinen wieniläisoperetti sai uuden säveltäjäkaartin, jonka nimekkäin edustaja oli Franz Lehár (1870–1948). Monista hänen operetteihinsa säveltämistä lauluista tuli iskelmiä, esimerkiksi *Iloinen leski*, *Luxemburgin kreivi*, *Hymyn maa* ja *Zarevits*.

Operetti menetti suosiotaan 1930-luvulla ja jäi modernin musiikkiteatterin varjoon; sen tilalle tuli anglosaksinen musikaali. 

Wieniläisoperetti on kuulunut perinteisesti Suomen Kansallisoopperan ohjelmistoon, vaikka operetille olikin vaikea löytää esiintymispaikkaa tai saada tarpeeksi paljon tai hyviä näyttelijöitä.
**Leppäniemen kotiseutumuseo** oli Laatokan Karjalassa Suojärven pitäjässä Leppäniemen kylässä 1930-luvulla toiminut kotiseutumuseo jota ylläpiti Leppäniemen nuorisoseura. Museo koostui rajakarjalaisesta savupirtistä ja pirtissä olleesta vanhasta esineistöstä. Nuorisoseura siirsi Suojärven Moiseinvaaran kylässä sijainneen Logisen vanhan savupirtin kotiseutumuseoksi Leppäniemen kylän Jehkilään. Leppäniemen museo ja esineistö tuhoutuivat joko talvisodan aikana tai sen jälkeen. Museon vieressä sijaitsi 1934 pystytetty runolaulajapatsas.

Lähteet
-------

1. ↑  Luovutetun Karjalan suomalainen historia kiinnostaa museokävijöitä – Suojärven uusi museo esittelisi mielellään muutakin kuin venäläisiä silitysrautoja, Yle uutiset Karjalan tasavalta 14.8.2018
2. ↑  Suojärven pitäjäseura : Leppäniemen kylä


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * n
* k
* m
Perustiedot Wikidatassa: Leppäniemen kotiseutumuseo (Q97341385)ohje |
| --- |
|  |
| esiintymä kohteesta | kotiseutumuseo |
|  |
| valtio | Suomi |
|  |
| sijaitsee hallinnollisessa yksikössä | Suojärvi |
|  |
|  |

 |
**Olena Kostjantynivna Kondratjuk** (ukr. Олена Костянтинівна Кондратюк; s. 17. marraskuuta 1970) on ukrainalainen poliitikko, joka on toiminut Ukrainan parlamentin eli Verh’ovna Radan toisena varapuhemiehenä vuodesta 2019 lähtien.

Kondratjuk syntyi Lvivissä. Hän opiskeli historiaa Lvivin yliopistossa ja valmistui vuonna 1993. Vuoteen 2007 hän työskenteli PR-yrityksessä. Vuoden 2007 parlamenttivaaleissa hänet valittiin Verh’ovna Radaan uudistusten ja järjestyksen puolueen jäsenenä Julija Tymošenkon ryhmittymän listan 134:ntenä. Vuoden 2012 parlamenttivaaleissa hänet valittiin Batkivštšynan listan 60:ntenä. Vuosina 2012–2014 hän toimi edustajana Euroopan neuvoston parlamentaarisessa yleiskokouksessa. Vuoden 2014 parlamenttivaaleissa hänet valittiin parlamenttiin Batkivštšynan listan kahdeksantena. Hän toimi vuosina 2014–2019 Verh’ovna Radan sananvapaus- ja informaatiopolitiikkavaliokunnan sihteerinä. Vuoden 2019 presidnetinvaalissa hän oli mukana Julija Tymošenkon kampanjassa. Saman vuoden parlamenttivaaleissa hänet valittiin Verh’ovna Radaan Batkivštšynan listan viidentenä. Saman vuoden elokuussa hänet valittiin Verh’ovna Radan toiseksi varapuhemieheksi.

Lähteet
-------

1. ↑  Кондратюк Олена Костянтинівна *LB.ua*.  Arkistoitu 23.2.2023. Viitattu 23.2.2023. (ukrainaksi)
2. ↑  Кондратюк Олена Костянтинівна *ПолітХаб*.  Arkistoitu 23.2.2023. Viitattu 23.2.2023. (ukrainaksi)
Banaaninmakuinen uunijäätelö
Uunijäätelö
**Uunijäätelö** on jälkiruoka, jossa kakkupohjan päälle laitetaan jäätelöä ja mahdollisesti hilloa, marjoja tai hedelmiä, ja nämä päällystetään kiinteäksi vispatulla valkuaisvaahdolla. Jälkiruoka paistetaan nopeasti kuumassa uunissa tai paahdetaan kaasupolttimella ("tohotin"), jolloin valkuaisvaahto ruskistuu pinnalta, mutta jäätelö ei vielä ehdi sulaa. Marenki ja kakkupohja eristävät lämpöä hyvin, sillä niissä on paljon pieniä ilmakuplia.

Nimen *Baked Alaska* keksi vuonna 1876 ravintola Delmonicon omistaja Charles Ranhofer. Sillä juhlistettiin niihin aikoihin tapahtunutta Alaskan liittymistä Yhdysvaltoihin.
Ruokalaji tunnetaan englanniksi myös nimillä *Baked Alaska*, *Glace au four*, *Omelette norvégienne*, *Norwegian omelett* ja *Omelette surprise*.

Yhdysvaltojen entinen presidentti Richard Nixon kertoo muistelmissaan, miten amerikkalaiset tarjosivat kerran Neuvostoliiton johtajalle Leonid Brežneville päivällisellä uunijäätelöä, jonka marenkikuorrute oli ruskistettu kevyesti uunissa. "Katsos vain", Brežnev oli huudahtanut, "Amerikkalaiset tekevät todella ihmeitä. He ovat keksineet miten jäätelö sytytetään tuleen!"

Katso myös
----------

* Uppopaistettu jäätelö

Lähteet
-------

1. 1 2  Baked Alaska *Foodreference*.
2. ↑  Richard Nixonin muistelmat, osa 3: Kun Nixon ja Brezhnev kohtasivat kolmasti. Kahden suuren kuhertelua.  *Helsingin Sanomat*, 7.5.1978, s. 17. Näköislehden aukeama (tilaajille).
**Leppälampi** (ven. Леппялампи, *Leppjalampi*) on Venäjällä Karjalan tasavallan Sortavalan piirissä sijaitseva järvi, jonka laskuoja Papinoja laskee Jänisjärven Kirkkolahteen.

Maantietoa
----------

Leppälampi on 1,3 kilometriä pitkä, lähes kilometrin leveä ja sen pinta-ala on noin 60 hehtaaria. Järvi on kolmion muotoinen ja sen rantaviiva ei muodosta merkittäviä niemiä tai lahtia. Rannat ovat kivisiä ja hiekkapohjaisia. Etenkin pohjois-, länsi- ja kaakkoisranta päättyy suohon. Järvellä on yksi saari, jolle ei ole kartoissa nimeä. Rannoilla ei ole peltomaata eikä asutusta. Lähin kylä Puikkola (ven. Пуйккола) sijaitsee neljä kilometriä länteen ja Kirkkolahti (ven. Киркколахти) lähes viisi kilometriä etelään päin.

Vesistösuhteita
---------------

Leppälampi kuuluu Nevan vesistöalueessa Laatokan valuma-alueen Jänisjoen vesistöalueeseen, jonka Kelokosken valuma-alueessa se sijaitsee. Järven lasku-uoma kuuluu vesireittiin, joka laskee Jänisjärveen. Tämän laskujoki Jänisjoki laskee Laatokkaan, jonka laskujoki Neva laskee Pietarissa Itämeren Suomenlahteen.

Leppälampi sijaitsee Papinojan valuma-alueessa ja sijaitsee Jänisjärven Kirkkolahden luoteispuolella. Sen laskuoja laskee yli kolmen kilometrin päässä Jänisjärveen. Leppälammen vedenpinnan korkeus on 88,3 metriä ja Jänisjärven 64 metriä mpy. Papinojan valuma-alueella sijaitsevat vain järvet Hautalampi (Хаутолампи, *Hautolampi*) ja Leppälampi.

Lähteitä
--------

### Huomioita

1. 1 2 3  Asia on luettu venäjänkielisen Wikipedian artikkelista ru:Леппялампи (озеро, Сортавальский район).
2. 1 2  Asia katsottu ja mitattu Internetin karttapalveluista kuten esimerkiksi Google Earth, GeoMixer tai ACME.

### Viitteet

1. ↑  Leppälampi, Леппялампи (озеро, Сортавальский район) (Леппялампи) (*textual.ru*) *Venäjän valtion vesistötietokanta*. Viitattu 23.1.2022. (venäjäksi)
2. 1 2 3  Leppälampi. *Kartassa:* *Topografinen kartta* 1:100 000. Kartan verkkoversio Maanmittauslaitoksen Karjalan kartat -palvelussa (viitattu 23.1.2022)

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: ru:Леппялампи (озеро, Сортавальский район)
Tulenjohdon ensimmäisessä maailmansodassa käyttämiä saksalaisia havaintoilmapalloja.
**Tähystyspallo** on sodankäyntiin kehitetty kiintopallo, jota käytettiin tulenjohdossa. Tähystyspallolla tykistön tulenjohtaja voitiin nostaa jopa useiden satojen metrien korkeuteen, mikä paransi huomattavasti tähystysmahdollisuuksia. Tähystyspallojen käyttö aloitettiin Ranskan vallankumoussodissa vuosina 1792–1802. Ensimmäinen maailmansota vuosina 1914−1918 oli tähystyspallojen kulta-aikaa. Niin ympärysvallat kuin Saksakin käytti kankaisia palloja, jotka oli alkujaan täytetty vedyllä. Räjähdysarka vetykaasu aiheutti kuitenkin satoja onnettomuuksia, joten myöhemmin niitä alettiin vedyn sijasta täyttää ei-tulenaralla heliumilla. Tähystyspallot oli tyypillisesti kytketty teräsvaijeriin, jolla ne vinssattiin oikealla korkeudelle (yleensä yli 3 000 jalkaan eli yli 900 metriin). 

Tähystyspalloja käytettiin vielä myös toisessa maailmansodassa vuosina 1939–1945, jolloin erityisesti Yhdysvaltojen laivasto käytti niitä vihollissukellusveneiden paikantamisessa. Yhdysvallat käytti tähystyspalloja myös kylmän sodan aikana Neuvostoliiton ydinkokeiden tarkkailussa sekä myöhemmin myös Irakissa ja Afganistanissa.

Lähteet
-------

1. ↑  Holland Thompson: *The World's greatest war from the outbreak of the war to the Treaty of Versailles*, s. 243. New York: Grolier, 1920. Teoksen verkkoversio (viitattu 8.9.2009). (englanniksi)
2. ↑  toim. Roy A. Grossnick, Charles Cooney: *Kite Balloons to Airships: The Navy's Lighter-Than-Air Experience*. Washington, DC: Department of the Navy, Naval Historical Center. (englanniksi)
3. ↑  Walter Pincus: High-Tech Balloon to Help Forces Keep Watch *The Washington Post*.  20.8.2009.  (englanniksi)
**Oleminen** on filosofinen, ontologinen termi, joka liittyy läheisesti olemassaoloon tai voidaan tulkita sen kanssa yhteneväksi. Mannermainen filosofia, kuten eksistentialismi, on kuitenkin antanut termille oman erityisen merkityksensä.

Oleminen mannermaisessa ja eksistentialistisessa filosofiassa
-------------------------------------------------------------

Jotkut filosofit ovat kieltäneet, että "olemisen" käsitteellä olisi mitään merkitystä, koska määritämme olion olemassaolon sen suhteilla toisiin olioihin ja niillä tapahtumilla (muutoksilla, teoilla), joita olioon liittyy.

Eksistentialistifilosofit, kuten Jean-Paul Sartre, samoin kuin jotkut aiemmat mannermaiset filosofit, kuten G. W. F. Hegel ja Martin Heidegger, ovat käsitelleet olemista paljon. Hegel erotti olioiden olemisen (oleminen itsessään) ihmisten olemisesta (*Geist*). Hän ei kuitenkaan uskonut, että "olemiselle" voitaisiin hahmotella mitään määritelmää, koska jos olio riisutaan kaikista sen ominaisuuksista (predikaateista), jäljelle jää vain ei-mitään.

Heidegger pyrki fundamentaaliontologiassaan esittämään alkuperäisen esisokraattisen kysymyksen olemisen mielestä uudelleen. Hän tutki, kuinka kysymys voitaisiin esittää mielekkäästi, koska vaikuttaa, että oleminen on yhtä aikaa sekä kaikkein suurinta, koska se sisältää kaiken mitä on, ja vähäisintä, koska siitä ei voida sanoa mitään erityistä. Heidegger erotteli erilaisia olemisen tapoja:

1. *Käsillä-oleminen*: Yksityinen olemisen tapa, kuten huomaamattomiksi jäävien, tuttujen käyttöesineiden oleminen.
2. *Esillä-oleminen*: Esineellistettyjen, objektivoitujen, pysyvästi läsnä olevien objektien oleminen.
3. *Maailmassa-oleminen*: Inhimillinen oleminen.

Heideggerille se, joka esittää kysymyksen olemisesta, on *Dasein*.

Sartre hyödynsi ajatusta olemisen eri tavoista ja perusti inhimillisen vapauden ajatuksensa ontologisesti erotteluun itsessään-olemisen ja itselleen-olemisen välillä.

Lähteet
-------

1. ↑  Halonen, Ilpo: Humanististen tieteiden tieteenfilosofiaa  2004. Helsingin yliopisto. Filosofian laitos. Viitattu 7.11.2008.
2. ↑  Kyllönen, Lasse: Eteenpäintyöntymisen filosofia – Esa Saarisen Sartre-kuva ja Sarten vaikutus Saarisen kulttuuri- ja yhteiskuntakritiikkiin sekä toimintaan filosofina 1980-luvulla Oulun yliopisto. Historian laitos.  Arkistoitu 13.10.2007. Viitattu 7.11.2008.

Aiheesta muualla
----------------

* Corazzon, Raul: The Vocabulary of Ontology: Being. *Theory and History of Ontology*. (englanniksi)

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Being
**Michael "Mike" Dixon** (s. 21. marraskuuta 1962 Kingussie, Ylämaa, Skotlanti) on brittiläinen maasto- ja ampumahiihtäjä. Hän edusti aktiiviurallaan Lochaber Athletic Clubia ja 35 Engineer Regiment Hamelnia. Hän on palvellut Britannian asevoimissa Hamelnissa, Saksassa. 

Dixon sijoittui Sarajevon olympialaisissa 1984 maastohiihdon 15 kilometrillä 60:nneksi ja viestissä 14:nneksi. Viisissä seuraavissa talviolympialaisissa hän kilpaili ampumahiihdossa. Hän sijoittui Calgaryssa 1988 20 kilometrillä ja viestissä 13:nneksi sekä 10 kilometrillä 21:nneksi. Albertvillessä 1992 hän oli 20 kilometrillä 12:s, viestissä 18:s ja 10 kilometrillä 60:s. Lillehammerissa 1994 hän sijoittui viestissä 17:nneksi ja 20 kilometrillä 54:nneksi, Naganossa 1998 20 kilometrillä 33:nneksi ja 10 kilometrillä 47:nneksi sekä Salt Lake Cityssä 2002 viestissä 19:nneksi, 10 kilometrillä 74:nneksi ja 20 kilometrillä 79:nneksi.

Dixon osallistui ampumahiihdon MM-kilpailuihin 1987–2001. Hän sijoittui 10 kilometrillä parhaimmillaan 41:nneksi Lahdessa 1991, 20 kilometrillä 12:nneksi Minskissä 1990, takaa-ajossa 42:nneksi Pokljukassa 1998, viestissä 13:nneksi Lake Placidissa 1987 ja Feistritzissä 1989 sekä joukkuekilpailussa yhdeksänneksi Novosibirskissä 1992.

Dixon sijoittui maailmancupin osakilpailussa parhaimmillaan 12:nneksi Minskin MM-normaalimatkalla 1990, Albertvillen normaalimatkalla kaudella 1990–1991 sekä Novosibirskin pikakilpailussa ja Albertvillen olympiakisassa kaudella 1991–1992.

Lähteet
-------

1. 1 2  Mike Dixon *sports-reference.com*.  Arkistoitu 15.4.2012. Viitattu 30.12.2011. (englanniksi)
2. 1 2 3  Michael Dixon *biathlonresults.com*. Viitattu 29.11.2017. (englanniksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Yhdysvallat

 |

 |
Ainolan lastentarha ja Ainolan museo- ja kirjastorakennuksen yläkerta paloivat pommituksessa 21. tammikuuta 1940.
**Talvisodan pommitukset Oulussa** tapahtuivat kolmena kertana tammikuussa 1940.

Ensimmäisen kerran Neuvostoliiton sotilaskoneet pommittivat Oulua tammikuun ensimmäisenä päivänä. Kaksi lentolaivuetta, yhteensä 18 kaksimoottorista pommikonetta lensi kaupungin yli koillisesta lounaaseen pudottaen noin 80 kappaletta 50 kilon räjähdyspommeja. Pommit osuivat kaupungin ruutukaava-alueen pohjois-osiin, Intiöön ja Nuottasaareen sekä asumattomalle alueelle rautatien länsipuolelle Limingantullissa. Puistolan A-portaan ylimmät kerrokset tuhoutuivat pommituksissa ja yksi asukas kuoli.

Yhteensä pommituksessa kuoli neljä ihmistä ja haavoittui noin 30. Pommituksessa tuhoutui kokonaan kaksi puurakennusta ja vaurioitui viisi kivirakennusta ja yhdeksän puurakennusta.

Kaupungin ilmatorjunta ampui vihollismuodostelman johtokoneen alas, se putosi pellolle kaupungin eteläpuolelle. Lisäksi ilmatorjunta osui ainakin yhteen pommikoneeseen.

Toisen kerran Oulua pommitettiin kolmas tammikuuta, jolloin pommit putosivat kaupungin keskustan itäpuolelle aiheuttamatta suurta vahinkoa.

Talvisodan aikaisista Oulun pommituksista suurin tehtiin 21. tammikuuta, jolloin Neuvostoliiton lentokoneet pommittivat Oulua kolmessa jaksossa pudottaen yhteensä yli sata räjähdyspommia ja noin viisi sataa palopommia.

Ensimmäiseen hyökkäysjaksoon puolen päivän maissa osallistui 16 lentokonetta, jotka osuivat lähinnä Tuiraan, Ala-Laanilaan, Kontinkankaalle ja Intiöön. Toinen hyökkäysjakso 13 koneen voimin alkoi iltapäivällä. Pommitus aiheutti tuhoja lähinnä ruutukaava-alueella. Kolmas pommitus tapahtui illalla, ja hyökkäykseen osallistui neljä lentolaivuetta. Muun muassa Ainolan museo- ja kirjastorakennuksen yläkerta paloi tässä viimeisessä pommituksessa.

Vaikka 21. päivän pommitukset aiheuttivatkin suurimmat aineelliset tuhot niin pommitukset aiheuttivat vain yhden kuolinuhrin, tanskalainen vapaaehtoinen Mathias Madsén haavoittui konekivääritulesta matkalla Franzénin puiston väestönsuojaan.

Lähteet
-------

* Tervonen, Antero: "Oulun kotirintama talvisodan aikana", *Oulu ja oululaiset sodissa 1918 ja 1939–1945*, s. 122–128. Oulu: Oulun kaupunki, 2002. ISBN 951-9234-92-6.

### Viitteet

1. ↑  Tervonen, s. 123
2. ↑  Poikolainen, Päivi: *Asunto-osakeyhtiö Puistola. Rakennushistoriaselvitys*. Oulu: Arkkitehtitoimisto Laatio Oy, 2003. Teoksen verkkoversio (pdf) (viitattu 24.4.2016).
3. ↑  Tervonen, s. 123, 126
4. 1 2  Tervonen, s. 126
5. ↑  Tervonen, s. 126, 128
6. 1 2  Tervonen, s. 128
Kaiverrettu puinen Tane -jumalan veistos Aucklandin eläintarhassa.
**Tane** on metsän jumala polynesialaisessa mytologiassa. Hänen tarunsa alkaa ajasta, jolloin jumalia oli tuskin lainkaan eikä ihmisiä ollenkaan. Tane hoiti metsiään. Hän halusi vaimon, mutta ensimmäisten jumalien, Papatuanukun ja Rangin, lapset olivat poikia. Ensin hän yritti vietellä äitinsä, mutta tämä torjui lähentelyn. Lopulta Tane onnistui saamaan puolisoita, mutta heidän jälkeläisistään tuli matelijoita, kiviä ja jokia. Tämä ei tyydyttänyt Tanea. Vihdoin hän meni rannalle ja muotoili savesta ja hiekasta naisen. Hän puhalsi naiseen elämän ja antoi hänelle nimeksi Hine-hau-one ("Maasta tehty neito"). He saivat tyttären, Hine-titaman ("Aamunkoiton neidon"). Tytär ei tiennyt kuka hänen isänsä oli ja myöntyi aikuistuttuaan Tanen toiseksi vaimoksi. Kyläillessään paikallisten asukkaiden luona Hine-titama sai tietää olevansa Tanen lapsi. Hän järkyttyi ja pakeni universumin synkimpään paikkaan, manalaan, Pon eli pimeyden valtakuntaan. Ennen pitkää Tane huomasi vaimonsa kadonneen. Hän lähti etsimään, ja kuuli vihdoin surullisen laulun. Siinä kysyttiin: "Oletko sinä Tane, minun isäni?". Hine-titama käski isänsä pysyä valon maailmassa, olla hyvä lapsilleen ja antaa tyttärensä jäädä manalaan. Tästä alkaen kaikkien ihmisten ja eläinten on täytynyt kuolla, ja Aamunkoiton neitoa on kutsuttu Hine-nui-te-poksi, Pimeyden suureksi jumalattareksi. Näin Tanesta, luonnon ystävästä, tuli kuoleman luoja. Maorien myytit kuvaavat kuolemista ryömimisenä nukkuvan Äiti kuoleman kohtuun.

Lähteet
-------

* Wilkinson, Philip: *Myytit ja legendat : ensyklopedia*, s. 340. Suomentanut Ketola, Veli-Pekka. Helsinki: Readme.fi, 2009. ISBN 978-952-220-252-9.
**3. panssaridivisioona** (ransk. *3e Division cuirassée*) oli Ranskan maavoimien panssariyhtymä toisessa maailmansodassa vuonna 1940.

Perustaminen
------------

Yhtymä perustettiin 20. maaliskuuta 1940 Chatoussa. Siihen kuului perustettaessa puoliprikaati Renault Char B1 ja puoliprikaati Hotchkiss H-39 panssarivaunuja. Näiden lisäksi siihen kuului motorisoitu jalkaväkipataljoona, tykistörykmentti sekä kuljetus- ja huoltokomppania.

Palvelus
--------

Ranskan XXI armeijakunnan komentaja kenraali Flavigny antoi määräyksen tuhota saksalaisten sillanpää Sedanissa. Tehtävään määrättiin 3. panssaridivisioona, 5. kevyt mekanisoitu divisioona ja 3. motorisoitu jalkaväkidivisioona. Käskyjen toteuttamiseen liittyvät viiveet ja heikot viestiyhteydet estivät koordinoidun hyökkäyksen. Lisäksi armeijakunnan komentaja muutti käskynsä puolustukseen ryhmittymiseksi hieman ennen käskettyä hyökkäyshetkeä. Panssaridivisioonan joukot muuttuivat 14.-15. toukokuuta jalkaväen tukiryhmäksi eikä se kyennyt hyödyntämään liikkuvuuttaan ja tulivoimaansa. Hyökkäävät saksalaiset tuhosivat divisioonan vaunun kerrallaan.

Ranskan antauduttua divisioona lakkautettiin virallisesti 22. kesäkuuta 1940.

Organisaatio
------------

* 5. puoliprikaati
	+ 41. panssaripataljoona
	+ 49. panssaripataljoona
* 7. puoliprikaati
	+ 42. panssaripataljoona
	+ 45. panssaripataljoona
* 16. mekanisoitu jalkaväkipataljoona
* 319. traktorivetoinen kenttatykistörykmentti
* 2 kuljetuskomppaniaa

Komentajat
----------

* kenraali Buisson
* kenraali Brocard

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: fr:3e division cuirassée

Lähteet
-------

* Forty, George & Duncan, John: *The Fall of France - Disaster in the West 1939-40*. Lontoo: Guild Publishing, 1990. ISBN 1-871876-15-X. (englanniksi)

### Viitteet

1. ↑  chars-francais.net
2. ↑  Forty, George & Duncan, John s. 158
**Tanel Laanmäe** (s. 29. syyskuuta 1989 Valgamaa) on virolainen keihäänheittäjä. 183 senttimetriä pitkä ja 82 kilogrammaa painava Laanmäe edustaa Spordiklubi Viraažia.

Laanmäe on osallistunut urallaan Rio de Janeiron olympialaisiin 2016, MM-kilpailuihin Berliinissä 2009, Pekingissä 2015 ja Lontoossa 2017 sekä neljiin EM-kilpailuihin, vuosina 2012, 2014, 2016 ja 2018 jääden joka kerta alkukarsintaan. Kesäkuussa 2015 Laanmäe voitti Iraklionissa Euroopan joukkuemestaruuskilpailuiden Ykkösliigan kilpailun omalla ennätyksellään 82,67. Seuraavassa kuussa hän voitti kultaa kesäuniversiadeista Gwangjusta tuloksella 81,71.

Laanmäen valmentajana toimii Heino Puuste.

Ennätykset
----------

* keihäänheitto: 85,04 (Tartto 2016)

Lähteet
-------

1. ↑
2. ↑  Tanel Laanmäe Kansainvälinen yleisurheiluliitto.  (englanniksi)
3. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive)


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* World Athletics
* Tilastopaja 🔒

 |

 |
Koron piiri Malin kartalla.
**Koron piiri** (ransk. *Cercle de Koro*) on paikallishallintoalue Malin Moptin alueella. Sen pinta-ala on 10 937 neliökilometriä. Asukkaita on 361 900 henkeä.

Koron piiri rajoittuu lounaassa Moptin alueen Bankassin, lännessä Bandiagaran ja pohjoisessa Douentzan piireihin sekä idässä ja etelässä Burkina Fasoon. Seutu kuuluu Sahelin ja Sudanin siirtymävyöhykkeeseen. Luonnonalueita ovat Gondon ja Souroun tasangot, Séno, Mondoro ja Dogonin ylänkö. Pysyviä vesistöjä ei ole.

Piiriin kuuluu 16 maalaiskuntaa: Bondo, Bamba, Barapiréli, Diankabou, Dinangourou, Dioungani, Dougouténé I, Dougouténé II, Kassa, Koporokendié Nâ, Koporo Pen, Koro, Madougou, Pel Maoudé, Yoro ja Youdiou. Asukkaat ovat etupäässä dogoneja, fulbeja ja moseja.

Seudun pääelinkeinot ovat maanviljely ja karjanhoito. Tärkeimmät viljelykasvit ovat hirssi, durra, maissi, maapähkinä, lehmänpapu ja fonio. Lisäksi harjoitetaan käsityöammatteja ja kaupankäyntiä. Matkailu alueelle on vähäistä.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Synthèse des Plans Communaux de Sécurité Alimentaire de Cercle de Koro 2006–2010 *csa-mali.org*.  2006. Viitattu 12.6.2012. (ranskaksi)
2. ↑  Resultats provisoires RGPH 2009 (Région de Mopti) *instat.gov.ml*.  Arkistoitu 22.7.2011. Viitattu 12.6.2012. (ranskaksi)