recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Lohtusyöminen** on syömistä, jossa henkilö pyrkii ruoalla säätelemään emotionaalista tilaansa.[1] **Lohturuoalla** tarkoitetaan sellaista ruokaa, joka erityisen hyvin sopii lohtusyömiseen. Tällaiset lohturuoat ovat tyypillisesti kaloripitoisia, rasvaisia ja makeita. Esimerkkejä lohturuoista ovat suklaa, jäätelö ja ranskalaiset perunat.[2] Käyttäytymisen muotona lohtusyöminen on naisilla tavallisempaa kuin miehillä[1].

Yhdysvalloissa lohtusyöminen on yhdistetty krooniseen stressiin, ja lohtusyöminen on tekijä Yhdysvaltojen lihavuuskriisissä.[3]

Katso myös
----------

* Itselääkitys
* Ylipaino
* Diabetes

Lähteet
-------

1. 1 2
2. ↑
3. ↑  Dallman, Mary F.; Pecoraro, Norman; Akana, Susan F.; La Fleur, Susanne E.; Gomez, Francisca; Houshyar, Hani; Bell, M. E.; Bhatnagar, Seema; Laugero, Kevin D.; Manalo, Sotara (2003). "Chronic stress and obesity: A new view of 'comfort food'". Proceedings of the National Academy of Sciences. 100 (20): 11696–701. doi:10.1073/pnas.1934666100. JSTOR 3147854. PMC 208820. PMID 12975524.
**Jacob Johan Maexmontan** (15. maaliskuuta 1760 Lempäälä – 8. huhtikuuta 1829 Piikkiö) oli suomalainen kauppias, laivanvarustaja, maanviljelijä ja yrittäjä, joka sai kauppaneuvoksen arvonimen.

Maexmontanin vanhemmat olivat kappalainen Michael Maexmontanus ja Anna Charlotta Gadd ja puoliso vuodesta 1795 Margareta Elisabeth Roos. Jakob Johan Maexmontan oli heidän poikansa. Jacob Johan Maexmontan oli kauppa-apulainen Barbara Wittfoothin palveluksessa Turussa ja kirjanpitäjä kauppias Mathias Augustinin palveluksessa. Porvarinoikeudet Turussa hänellä oli 1793–1822 ja hän oli siellä paitsi kauppias, myös laivanvarustaja ja verkatehtaan omistaja. Maexmontan omisti myös Piikkiössä Pukkilan kartanon vuodesta 1811 ja Pussilan kartanon vuodesta 1823. Turun kaupunginvanhin hän oli 1808–1817 ja kuului porvarissäädyn kansliajohtokuntaan vuodesta 1809. Hän oli myös Turun satama- ja ruoppausproomukassan hoitaja sekä ruoppaustöiden valvoja 1810–1822 ja Suomen Evankeliumiseuran rahastonhoitaja vuodesta 1826. Kauppaneuvoksen arvonimen Maexmontan sai 1819. Luovuttuaan 1822 porvarinoikeuksistaan Maexmontan toimi maanviljelijänä Pukkilan kartanossa, jonne hän muutti lopullisesti Turun palon jälkeen 1827.

Lähteet
-------

1. 1 2  Jacob Johan Maexmontan *Biografiasampo*. Viitattu 30.6.2022.
**Jacob Ritz** (1656 Viipuri – 26. joulukuuta 1739 Somero) oli Someron kirkkoherra ja isonvihan aikana Suomen kirkon korkein virkamies, Turun väliaikaisen konsistorin esimies. 

Ritzin isä oli saksalaissyntyinen räätäli Hans Ritz Uelzenistä Lüneburgin läheltä, josta hän tuli Viipuriin, äidistä ei ole tietoa. Hänet vihittiin papiksi Viipurissa 1679 (toisen tiedon mukaan 1680), vuodesta 1682 vuoteen 1685 hän toimi Nevanlinnan ruotsinkielisenä kappalaisena ja vuodesta 1686 Venjoen kirkkoherrana Inkerissä. Vuonna 1701 Ritz pakeni venäläisiä Viipuriin ja joutui siellä taloudelliseen ahdinkoon. Vuonna 1706 hänestä tuli Someron kirkkoherra. 

Isonvihan aikainen Suomen kenraalikuvernööri, kreivi Gustav Otto Douglas, määräsi Ritzin 1717 väliaikaisen konsistorin esimieheksi. Konsistorin jäseniä olivat kuitenkin vain Turun ja naapurikuntien papit eli tosiasiassa se kattoi Turun hiippakunnan eteläisen osan. Ritz vihki kuitenkin 59 ylioppilasta ja teiniä papeiksi. Hän myös teki tarkastusmatkoja, järjesti katekismuksen opetusta ja piti ainakin kaksi synodaalikokousta, vuosina 1720 ja 1721. Ritz toimi konsistorin esimiehenä ja tuomiorovastina isonvihan rauhan jälkeenkin, vuonna 1724 hän sai tunnustuksena ansioistaan palkkapitäjäkseen Someron lisäksi Kiikalan. Somerolla Ritz omisti Harjun kartanon. 

Ritz oli naimisissa kolme kertaa. Kolmas puoliso oli Margareta Starensköld (k. 1757), kauppias Henrik Wittfoothin leski.

Ritzin mukaan on nimetty Somerolle muualta muuttaneiden ja vanhojen somerolaisten epäviralliseksi yhdyssiteeksi perustettu Jacob Ritz -seura.

Lähteet
-------

* Ilmari Heikinheimo: *Suomen elämäkerrasto*, s. 629. Helsinki: WSOY, 1955.

### Viitteet

1. 1 2 3  Simo Heininen, Jacob Ritz, Biografiasampo, viitattu 20.5.2023
2. ↑  Mattsson, Ulla: Juhani Harri vaihtoi teoksensa pässiin.  *Turun Sanomat*, 27.11.2005. Artikkelin verkkoversio. Viitattu 12.8.2009.

Aiheesta muualla
----------------

* / Ritz, Jacob (noin 1656 - 1739) *Kansallisbiografia-verkkojulkaisu (maksullinen)*. Helsinki:  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura.

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Kansallisbiografia
* Biografiasampo

 |

 |
Irina Buchbergerin hauta Linzissa
**Aino-Irina Vanamo Buchberger** (o.s. Salo, ent. Koskinen; 9. helmikuuta 1945 Helsinki – 10. maaliskuuta 2018 Linz, Itävalta) oli suomalainen opettaja ja filosofian tohtori, joka toimi äidinkielen didaktiikan professorina Helsingin yliopistossa vuosina 1991–2006.

Irina Salo kirjoitti ylioppilaaksi Munkkiniemen yhteiskoulusta 1963. Hän opiskeli Helsingin yliopistossa, josta valmistui filosofian kandidaatiksi 1969 sekä nimellä Irina Koskinen lisensiaatiksi 1975 ja tohtoriksi 1990. Hänen väitöskirjansa (1988) oli otsikoitu *Hyvästit kieliopille: äidinkielen kielioppi suomenkielisessä oppikoulussa ja kansakoulussa vuoden 1843 koulujärjestyksestä peruskoulu-uudistukseen*.

Irina Koskinen työskenteli Alppilan yhteiskoulun äidinkielen tuntiopettajana 1974–1976. Tämän jälkeen hän toimi Helsingin yliopiston palveluksessa normaalikoulun äidinkielen lehtorina 1978–1980, äidinkielen didaktiikan virkaatekevänä lehtorina 1976–1980, äidinkielen didaktiikan lehtorina 1980–1991. Vuosina 1991–2006 Koskinen (vuodesta 1997 Buchberger) oli Helsingin yliopiston äidinkielen didaktiikan professori, ja Opettajankoulutuslaitoksen esimiehenä hän toimi 1992–1998.

Buchberger oli naimisissa kahdesti: aluksi vuodesta 1970 Pekka Koskisen kanssa ja vuodesta 1997 lähtien itävaltalaisen Linzin valtionyliopiston professorin Friedrich Buchbergerin kanssa. Jälkimmäisen avioliiton myötä hän asui myös Itävallassa ja toimi sikäläisen opettajankoulutuslaitoksen vierailevana opettajana miehensä kanssa.

Buchbergerin tuotantoon kuuluu monia julkaisuja äidinkielen opetuksesta, sosiaalipedagogisen ja vasemmistolaisen pedagogisen ajattelun historiasta Suomessa, vieraskielen ja äidinkielen suhteista sekä vuodesta 1998 lähtien (yhdessä aviomiehensä Friedrich Buchbergerin kanssa) vertailevan kasvatustieteen piiristä.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Arto Kallioniemi & Heljä Linnansaari: Irina Buchberger 1945–2018. Professori  20.4.2018. Helsingin Sanomat. Viitattu 13.1.2018.
2. 1 2 3 4  *Suomen professorit 1640–2007*, Professoriliitto, 2008 (ISBN 978-952-99281-1-8 ja 978-952-99281-2-5, viitattu 13 tammikuuta 2019), s. 89View and modify data on Wikidata
3. ↑  Irina Koskinen: Hyvästit kieliopille : äidinkielen kielioppi suomenkielisessä oppikoulussa ja kansakoulussa vuoden 1843 koulujärjestyksestä peruskoulu-uudistukseen (PhD thesis; julkaistu sarjassa Helsingin yliopisto. Tutkimuksia ; 67. Tutkimuksia / Helsingin yliopiston opettajankoulutuslaitos, 0359-4203 ; 67)  1988. Helsingin yliopisto (teostiedot Fennicasta). Viitattu 13.1.2018. [vanhentunut linkki]
Koufonísi  
ΚουφονήσιKoufonísin saari ilmakuvassa.

|  |  |
| --- | --- |
| Sijainti | 
34°56′38″N, 26°08′33″E, SiteíaLasíthi, KreetaKreikka |
| Saariryhmä | 
Kreetan saaret |
| Pinta-ala | 
4,26 km² |

Väestö| Asukasluku | 
0 |

Karttamuokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa WikidataaTietolaatikon dokumentaatioNäytä Wikidatasta tulevat arvot

**Koufonísi** (kreik. Κουφονήσι), antiikin **Leuke** (m.kreik. Λεύκη, *Leukē*, "Valkoinen"), on Kreikan saari, joka kuuluu Kreetan saariin. Se sijaitsee Libyanmeressä Kreetan itäpään eteläpuolella. Saaren pinta-ala on 4,26 neliökilometriä ja se on asumaton (vuonna 2011). Hallinnollisesti Koufonísi kuuluu Siteían kuntaan, Lasíthin alueyksikköön ja Kreetan alueeseen.

Koufonísin saarta.
Koufonísi on karu ja lähes puuton saari. Sen etäisyys Kreetan etelärannikosta on noin 3,2 meripeninkulmaa (noin 6 kilometriä). Saaren ympärillä on useita pienempiä saaria (mm. Makroúlo, Strongyló, Tráchila ja Mármara).

Antiikin aikana saarella sijaitsi Leuken kaupunki, joka oli merkittävä satamapaikka. Sen omistuksesta kiistelivät Itanos ja Hierapytna. Itanos sai sen haltuunsa vuonna 132. Saarella on paljon hellenistisen ja roomalaisen ajan raunioita, muun muassa teatterin ja temppelin rauniot. Sieltä on löydetty myös jäänteitä asutuksesta ja suurikokoisesta marmoripatsaasta. Saaren luolia on käytetty kappeleina bysanttilaisella ajalla. Saarella on suoritettu arkeologisia kaivauksia vuodesta 1976.

Saarelle tehdään turistiretkiä Kreetan etelärannikon Makrý Gialóksesta.

Lähteet
-------

1. ↑  Απογραφή Πληθυσμού - Κατοικιών 2011. Väestönlaskennan tulokset (XLS)  2011. The Hellenic Statistical Authority (Kreikan tilastokeskus ELSTAT).  Arkistoitu 16.10.2015. Viitattu 1.9.2014. (kreikaksi)
2. 1 2 3  Koufonissi *Explore Crete*. Viitattu 3.8.2015.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Koufonísi** Wikimedia Commonsissa

Kreetan saaret

|  |  |
| --- | --- |
| Pääsaari | Kreeta |
| Alisaariryhmät | 
* Dionysadit
	+ Dragonáda
	+ Gianysáda
	+ Paximáda

 |
| Muut pienemmät saaret | 
* Ágioi Pántes
* Ágioi Theódoroi
* Ágria Gramvoúsa
* Chrysí
* Día
* Elafonísi
* Elása
* Gávdos
* Gavdopoúla
* Gkrántes
* Ímeri Gramvoúsa
* Kolokythiá
* Koufonísi
* Kyriamádi
* Lazaréta
* Makronísi
* Mikronísi (Iraklion)
* Mikronísi (Lasíthi)
* Móchlos
* Palaiósouda
* Paximádia
* Pontikonísi
* Pseíra
* Síderos
* Soúda
* Spinalónga
* muita saaria

 |
Valokuva Stutthof-oikeudenkäynnistä. Eturivissä syytetyt naisvartijat Elisabeth Becker, Gerda Steinhoff, Wanda Klaff; takarivissä Erna Beilhardt, Jenny-Wanda Barkmann.
**Jenny-Wanda Barkmann** (1921 – 4. heinäkuuta 1946) oli Stutthofin keskitysleirin naisleirin vartija.

Barkmannin arvellaan viettäneen lapsuutensa Hampurissa Saksassa. Vuonna 1944 hänestä tuli naisvartija (*Aufseherin*) Stutthofin keskitysleirin SK-III -naisleirille, jossa hän syyllistyi raakuuksiin vankeja kohtaan ja myös tappoi joitakin. Hän myös valitsi naisia ja lapsia lähetettäväksi kaasukammioihin. 

Puna-armeijan lähestyessä Barkmann pakeni Stutthofista. Hänet pidätettiin toukokuussa 1945 yrittäessään paeta junalla Gdańskista. Hänet asetettiin syytteeseen Stutthof-oikeudenkäynneissä, todettiin syylliseksi sotarikoksiin ja tuomittiin kuolemaan. Barkmann hirtettiin julkisesti 4. heinäkuuta 1946 Biskupia Gorkan kukkulalla lähellä Gdańskia.

Commons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Jenny-Wanda Barkmann**.
**Eunice Jepkoech Sum** (s. 10. huhtikuuta 1988 Burnt Forest, Uasin Gishu, Rift Valley) on kenialainen keskimatkojen juoksija.

Sum sijoittui 2010 Kenian-mestaruuskilpailuissa 800 metrillä kolmanneksi, mutta karsiutui Nairobin Afrikan-mestaruuskilpailuissa saman matkan alkuerissä. Seuraavana vuonna hän oli maansa mestaruuskilpailuissa 800 metrillä toinen ja karsiutui Daegun MM-kilpailujen välieräjuoksussa. Vuonna 2012 hän voitti 800 metrillä Kenian-mestaruuden ja sai hopeaa Porto-Novon Afrikan-mestaruuskilpailuissa ajalla 1.59,13. Hän sijoittui Kenian olympiakarsinnoissa 1 500 metrillä toiseksi, mutta karsiutui alkuerissä Lontoon olympialaisissa.

Sum sijoittui 2013 Kenian-mestaruuskilpailuissa 800 metrillä toiseksi ja voitti MM-karsintakilpailun. Hän voitti 800 metrin maailmanmestaruuden Moskovassa ennätyksellään 1.57,38. Seuraavana vuonna hän voitti Kenian-mestaruuden, Glasgow'n Kansainyhteisön kisat ajalla 2.00,31 ja Afrikan-mestaruuden Marrakechissa ajalla 1.59,45. Hän voitti myös maanosien cupin. Hän voitti 2015 Kenian MM-karsinnan ja sai pronssia Pekingin MM-kilpailuissa 2015 ajalla 1.58,18.

Sun sijoittui 2016 Kenian olympiakarsinnassa toiseksi. Rio de Janeiron olympialaisissa hän karsiutui välierissä. Hän oli maansa MM-karsinnassa 2017 toinen, muttei startannut Lontoon MM-kilpailuissa. Hän sijoittui 2018 Kenian-mestaruuskilpailuissa 800 metrillä toiseksi. Dohan MM-kilpailuissa 2019 hän sijoittui 800 metrillä viidenneksi. Vuodelle 2021 siirretyissä Tokion olympialaisissa hän karsiutui 800 metrin alkuerissä.

Henkilökohtaiset ennätykset
---------------------------

### Ulkoradat

| *Matka* | *Aika* | *Paikka* | *Vuosi* |
| --- | --- | --- | --- |
| 800 m | 1.56,99 | Saint-Denis | 4. heinäkuuta 2015 |
| 1 500 m | 4.01,54 | Eugene | 31. toukokuuta 2014 |
| 3 000 m | 8.53,12 | Eugene | 2. kesäkuuta 2012 |

Lähteet
-------

1. ↑  Eunice Jepkoech Sum *sports-reference.com*.  Arkistoitu 25.9.2015. Viitattu 18.8.2013. (englanniksi)
2. 1 2 3 4  Eunice Jepkoech Sum Tilastopaja (vaatii kirjautumisen, maksullinen palvelu).  (englanniksi)
3. 1 2  Eunice Jepkoech Sum Kansainvälinen yleisurheiluliitto.  (englanniksi)

  

Naisten 800 metrin juoksun maailmanmestarit
1983: Jarmila Kratochvílová |
1987: Sigrun Wodars |
1991: Lilija Nurutdinova |
1993: Maria Mutola |
1995: Ana Fidelia Quirot |
1997: Ana Fidelia Quirot |
1999: Ludmila Formanová |
2001: Maria Mutola |
2003: Maria Mutola |
2005: Zulia Calatayud |
2007: Janeth Jepkosgei |
2009: Caster Semenya |
2011: Caster Semenya |
2013: Eunice Jepkoech Sum |
2015: Maryna Arzamasava |
2017: Caster Semenya |
2019: Halimah Nakaayi |
2022: Athing Mu



|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* World Athletics
* Tilastopaja 🔒

 |

 |
**Maria Wnęk** (1922 Olszanka, Stary Sączin lähistö, Vähä-Puolan voivodikunta, Puola – 12. huhtikuuta 2005 Olszanka) oli lähiympäristössään outona pidetty, mutta kansainvälisesti tunnettu puolalainen itseoppinut art brut -taidemaalari. Hän oli hurmoksellisesti katolilainen, mikä näkyy hänen maalauksissaan. 

Maria Wnęk syntyi erityisen köyhään perheeseen Etelä-Puolassa. Hän kävi tehdastyössä jo lapsena ja auttoi samalla perhettään kotona. Hän sai käytyä neljä luokkaa alakoulua. Äiti kuoli toisen maailmansodan aikana, ja Maria jäi hoitamaan taloutta senkin jälkeen, vaikka muutti asumaan Nowy Sącziin. Hän joutui vuonna 1960 onnettomuuteen, jonka jälkeen aloitti maalauksen. Hän maalasi Kristuksen viimeisiin hetkiin liittyviä aiheita sekä Neitsyt Mariaa, muttei koskaan Jeesusta ristillä: ristejä hän sanoi kokeneensa tarpeekseen. Maalaukset ovat vahvoja, niissä hän tulkitsi omia kärsimyksiään kirjoituksissaan taulujensa taakse ja näki näkyjä maalatessaan. Hän päätyi lopulta paranoiaan ja siten psykiatriseen sairaalahoitoon. Hän kuoli syntymäkylässään.

Wnękin töitä on näytteillä muun muassa Baltimoressa, Lausannessa ja Brysselissä, ja hänen töitään on kiertänyt näyttelyissä ympäri maailman.

Lähteet
-------

1. ↑  Ewa Fijołek: Obsesja świętości i choroba psychiczna – malarstwo Marii Wnęk *poland-art.com*.  2011. Muzeum Śląskie w Katowicach.  Arkistoitu 8.5.2014. Viitattu 7.5.2014. (puolaksi)
2. ↑  Świętości Marii Wnęk Galeria Pod Sukniami.  Arkistoitu 8.5.2014. Viitattu 7.5.2014. (puolaksi)
3. ↑  Arja Elovirta, Laura Kauppinen, Leszek Jodliński, Sonia Wilk:  (Näyttelyesite) *Paratiisin hedelmiä – puolalaista nykykansantaidetta 2013 – 2014*,.  Maaseudun sivistysliitto, Muzeum Śląskie (Katowice), Muzeum Etnograficzne (Krakova), Euroopan maaseudun kehittämisen maatalousrahasto, SYKE.

Aiheesta muualla
----------------

* itenet.fi

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Puola

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Sifter Capital** on suomalainen varainhoitoyritys. Yrityksen kotipaikka sijaitsee Helsingissä ja sen toimitusjohtaja on Santeri Korpinen. Sifter Capital perustettiin vuonna 2015, kun  Hannes Kulvikin vuonna 2003 perustaman Sifter-rahaston hallinnointi siirtyi  Sveitsistä Suomeen.

Sifter Capitalin tuotevalikoimaan kuuluu yksi rahasto Sifter Fund Global. Sifter Fund Global on Hannes Kulvikin sijoitusfilosofiaan perustuva  rahasto, joka on noudattanut samaa strategiaa viimeiset 20 vuotta. Rahaston strategiaa voi luonnehtia pitkän aikavälin laatusijoittamisena.
Kesäkuussa 2023 Sifter Capitalilla oli noin 180 miljoonaa euroa hallinnoitavia varoja.

Historia
--------

1990-luvun alussa Hannes Kulvik oli kerryttänyt varallisuutta työuransa ja liiketoimiensa ansiosta. Kulvik etsi itelleen sopivaa varainhoitajaa  New Yorkin ja  Lontoon investointipankeista, mutta ei löytänyt omia sijoitusnäkemyksiään toteuttavaa henkilöä. Kulvik ei uskaltanut antaa rahoja heidän hoidettavakseen, joten hän alkoi kehittää omaa sijoitusfilosofiaansa ja systemaattista tapaa vertailla pörssiyhtiöitä.

Kulvik loi  Bloombergin reaaliaikaisen datan perusteella  Excel-taulukon, joka valittujen kriteerien perusteella karsi ne yhtiöt, joiden liiketoiminta ei ollut riittävän laadukasta, ja sen jälkeen asetti kriteerien läpäisseet yhtiöt edullisuusjärjestykseen. Näin sai alkunsa Stocksifter, Sifterillä käytössä oleva työkalu, joka nopeuttaa hyvien ansaintamallien löytämistä.

Keskustellessaan ystäviensä ja tuttaviensa kanssa Kulvik huomasi, että insinöörimäiselle eliminoinnille ja sijoituskohteiden liiketoimintaan perehtyvälle pitkäjänteiselle lähestymiselle oli kysyntää. Tämän johdosta  Luxemburgiin perustettiin vuonna 2003 Sifter-rahasto, jonka salkunhoito tapahtui Kulvikin kotikaupungissa Sveitsin  Genevessä.. Rahastoon lähti aluksi mukaan sijoittajia Suomen ja Sveitsin lisäksi Ranskasta ja Isosta-Britanniasta. Vuonna 2015 rahaston analyysityö siirrettiin Suomeen Sifter Capital Oy:lle.

Lähteet
-------

* Puustinen, Terho: *Sijoittaja. Mitä Hannes Kulvik oppi ahneudesta ja miten sinäkin voit vaurastua levottomilla osakemarkkinoilla.* Helsinki: Kustannusosakeyhtiö Otava, 2022. ISBN 978-951-1-46183-8

### Viitteet

1. 1 2 3 4  Sifter Capital Oy - taloustiedot Fonecta. Viitattu 14.6.2023.
2. 1 2 3 4 5   Käänteentekevä oivaillus Sifter Capital. Viitattu 14.6.2023.
3. 1 2  Puustinen s. 156
4. ↑   Sifter Fund – Global R Morningstar, Inc.. Viitattu 14.6.2023.
5. ↑  Puustinen s.116-126

Aiheesta muualla
----------------

* Sifter Capital
**Eumenes II:n gymnasion** oli antiikin aikainen gymnasion eli urheilupaikka Miletoksen kaupungissa Vähässä-Aasiassa, nykyisessä Turkissa.

Eumenes II:n gymnasion rakennettiin hellenistisellä kaudella Pergamonin kuninkaan Eumenes II:n aikaan 197–159 eaa. ja tämän rahoituksella, mistä rakennus on saanut nykyisen tutkimuksessa käytetyn nimensä. Erään piirtokirjoituksen mukaan Eumenes lahjoitti gymnasionin rakennuttamiseksi 160 000 medimnos-mitallista viljaa, minkä arvo on arvioitu noin 100–290 talentiksi. Gymnasion oli Miletoksen vanhin. Rakennusta muutettiin paljon vielä roomalaisella kaudella.

Gymnasion sijaitsi Miletoksen niemen länsiosassa Teatterisataman eteläpuolella ja Miletoksen stadionin länsipuolella. Se kuului samaan rakennuskokonaisuuteen stadionin kanssa ja yhdistyi siihen joonialaista tyyliä edustaneen propylonin välityksellä. Gymnasionin länsipuolella sijaitsi puolestaan kaupungin niin kutsuttu Läntinen agora. Gymnasionin raunoita on kaivettu vain vähän, ja siitä tunnetaan paremmin vain sen propylon. Siinä oli anta-seinien välissä kaksi joonialaista pylvästä.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  The Gymnasium of Eumenes II of Pergamon *A walk through ancient Miletus*. Foundation of the Hellenic World. Viitattu 4.11.2019.
2. ↑  Miletus, Stadium (Building) *Perseus*. Viitattu 4.11.2019.
Sony Walkman WM-2 muovisine vyö- ja paristokoteloineen 1980-luvun alkupuolelta.
Sony Walkman WM-GX302 oli tuotannossa 1990-luvun puolivälissä.
**Korvalappustereot** (engl. *walkman*) ovat musiikin soittamiseen tarkoitettu laite, jolla yleisimmin tarkoitetaan varsinkin 1980-luvulla käytettyä kannettavaa kasettisoitinta. 

Ensimmäiset korvalappustereot kehitettiin 1970-luvulla, mutta varsinaisen suosionsa ne saavuttivat vasta 1980-luvulla C-kasetteja soittavina laitteina. Yksi ensimmäisistä ja myös tunnetuimmista laitteista oli Sony Walkman. 1980-luvun loppua kohden laitteet pienenivät ja kevenivät, ja useissa malleissa oli myös FM-radio. 1980-luvulla kehitettiin myös kannettavat CD-soittimet, mutta ne syrjäyttivät kasettisoittimet vasta 1990-luvulla, johtuen lähinnä ensimmäisten kannettavien CD-soitinten huonosta tärinän siedosta. Tämä aiheutti herkästi musiikin pätkimistä, mikä oli paha puute etenkin liikkuvalle nuorisolle suunnattujen laitteiden ominaisuuksissa. 

2000-luvulla MP3-soittimet syrjäyttivät kannettavat CD-soittimet ja myös nimitys "korvalappustereo" on jäänyt viimeistään niiden myötä pois käytöstä. Kannettavia laitteita on kehitetty myös DAT- ja MiniDisc-formaateille.

Älypuhelimien ja musiikkipalveluiden monipuolistumisen myötä erilliset kannettavat musiikkisoittimet ovat vähentyneet merkittävästi.

Lähteet
-------

1. ↑  Leppänen, Timo: *Merkilliset nimet. Tarinoita yritysten ja tuotteiden nimistä*. Helsinki: Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, 2016. ISBN 978-952-222-720-1.
Rina De Liguoro vuoden 1924 elokuvassa *Messalina*.
**Rina De Liguoro** (oikealta nimeltään *Elena Caterina Catardi*, 24. heinäkuuta 1892 Firenze – 15. huhtikuuta 1966 Rooma) oli italialainen pianisti ja elokuvanäyttelijä. Häntä on kutsuttu italialaisen mykkäelokuvan viimeiseksi diivaksi.

Tuleva näyttelijä opiskeli pianonsoittoa ja valmistui Napolin San Pietro a Majellan konservatoriosta. Vuonna 1918 hän meni naimisiin elokuva-alalla toimineen kreivi Wladimiro De Liguoron kanssa. Rinan elokuvadebyytti oli pieni rooli Lucio D’Ambran komediassa *La principessa Bebè* (1921). Hänen läpimurtonsa tapahtui Enrico Guazzonin *Messalinan* nimiroolissa vuonna 1923. De Liguoro näytteli myös historiallisten elokuvien *Quo vadis?* ja *Pompejin viimeiset päivät* uusintaversioissa.

1920-luvun loppupuolella De Liguoro työskenteli Saksassa, Itävallassa ja Ranskassa. Tuon ajan elokuvista merkittävimpiä ovat Alexandre Volkoffin *Casanova* (1927) ja Richard Oswaldin *Cagliostron kreivi* (1929). De Liguoron viimeinen italialainen mykkäelokuva oli uusintaversio Francesca Bertinin *Assunta Spinasta* vuonna 1930. Samana vuonna hän siirtyi Hollywoodiin. De Liguoro näytteli Clarence Brownin menestyselokuvassa *Romantiikka* (*Romance*) ja Cecil B. DeMillen flopissa *Madam Satan* (molemmat 1930), mutta äänielokuvan tultua työtilaisuudet alkoivat ehtyä. Vuonna 1939 näyttelijä palasi Italiaan, jossa hän esiintyi vielä muutamissa elokuvissa. Niistä viimeinen oli Luchino Viscontin *Tiikerikissa* vuonna 1963.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  European Film Star Postcards *filmstarpostcards.blogspot.fi*. Viitattu 12.5.2015. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Rina De Liguoro Elonetissä.
* Rina De Liguoro Internet Movie Databasessa. (englanniksi)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie
* Elonet

 |

 |
**Eunice Newton Foote** (17. heinäkuuta 1819 – 30. syyskuuta 1888) oli yhdysvaltalainen keksijä, harrastajatutkija ja naisten oikeuksien puolustaja. Hän teki kokeita siitä, miten auringonpaiste lämmitti eri kaasuja. Tämä oli yksi taustatiedoista, joka tarvittiin kasvihuoneilmiön ymmärtämiseen.

Foote huomasi vesihöyryn ja hiilidioksidin lämmittävän vaikutuksen. Hän spekuloi että tällä ilmiöllä voi olla yhteys ilmakehän lämpötilaan, joka on saattanut olla korkeampi silloin kun hiilidioksidia oli enemmän. Hän kirjoitti aiheesta tutkielman, mutta pyysi miespuolista ystäväänsä esittelemään sen American Association for the Advancement of Science -yhdistykselle vuonna 1856. Footen tutkielma unohdettiin, ja saman tuloksen kolme vuotta myöhemmin saaneen irlantilaisen John Tyndallin tulokset muistetaan.

Eunice Newton oli Isaac Newtonin etäinen sukulainen. Hän kasvoi New Yorkin osavaltiossa ja opiskeli Troyn seminaarissa, jossa naisille opetettiin monia tietoja ja taitoja, myös luonnontieteitä. Hän meni naimisiin tuomari, keksijä ja tutkija Elisha Footen kanssa. He toimivat molemmat naisasialiikkeessä.

Eunice Newton Foote seurasi tiedeuutisia. Saattaa olla, että hän sai innoituksen kokeeseensa *Scientific American* -tiedelehden numerosta, jossa pohdittiin, miten Aurinko lämmittää Maata ja miksi vuorenhuipuilla on kylmempää kuin laaksoissa. Hänen ensimmäinen kokeensa liittyi ilman tiheyteen. Hän otti kaksi samanlaista lasipurkkia, pumppasi toisesta ilmaa vähemmäksi, ja mittasi niiden lämpenemistä auringonpaisteessa. Harvempi ilma kuumeni vähemmän. Toisessa kokeessa hän laittoi toiseen purkkiin kosteaa, toiseen kuivaa ilmaa. Kostea ilma kuumeni enemmän. Viimeisenä hän sekoitti erilaisia kaasuja toiseen purkkiin, kun toisessa purkissa oli "tavallista ilmaa". Eniten lämpeni säiliö, johon oli lisätty hiilidioksidia. 

Eunice Newton Foote kirjoitti löydöistään pienen tutkielman "Circumstances affecting the heat of the sun’s rays," joka julkaistiin tiedelehdessä *American Journal of Science and Arts*.

Lähteet
-------

1. 1 2  Amara Huddleston: Happy 200th birthday to Eunice Foote, hidden climate science pioneer *Climate.gov*.  2019. Viitattu 8.3.2022.
2. 1 2 3 4  Maura Shapiro: Eunice Newton Foote’s nearly forgotten discovery *Physics Today*.  2021. Viitattu 8.3.2022.


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Yhdysvallat

 |

 |
**Sigajevo** (ven. Сига́ево) on kylä Udmurtiassa Venäjällä. Se sijaitsee Kaman sivujoen Malaja Sarapulkan varrella 7 kilometriä Sarapulista lounaaseen. Asukkaita on 5 800 henkeä (vuonna 2002).

Sigajevosta tuli Sarapulin piirin keskus vuonna 1992. Sen asukkaista valtaosa on venäläisiä.

Kylän kautta kulkee Sarapulin ja Karakulinon välinen maantie. Siellä toimii konepaja, öljyntuotantoyritys ja rakennusteollisuutta. Sigajevossa on keskikoulu, musiikkikoulu, maatalousoppilaitos, lasten luomistyön keskus, kulttuuritalo, kaksi kirjastoa ja poliklinikka.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  *Udmurtskaja Respublika: Entsiklopedija*, s. 637. Iževsk: Udmurtija, 2000. ISBN 5-7659-0732-6.
2. ↑  Vserossijskaja perepis naselenija 2002 goda: Tom 1 - Tšislennost i razmeštšenije naselenija: 4. Tšislennost naselenija Rossii, federalnyh okrugov, subjektov Rossijskoi Federatsii, raionov, gorodskih poseleni, selskih naseljonnyh punktov - raitsentrov i selskih naseljonnyh punktov s naselenijem 3 tysjatši i bolee tšelovek *perepis2002.ru*.  Arkistoitu 7.2.2012. Viitattu 14.1.2012. (venäjäksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Sarapulin piirin sivusto (Arkistoitu – Internet Archive) (venäjäksi)
*Naša niva* vuonna 1913.
**Naša niva** (valkoven. Наша Ніва, "Vainiomme") oli vuosina 1906–1915 ilmestynyt valkovenäläinen sanomalehti. Se ilmestyi kerran viikossa Vilnassa kyrillisellä ja vuoteen 1912 saakka myös latinalaisella kirjaimistolla.

Lehden perustivat Valko-Venäjän sosialistijärjestön johtajat Ivan ja Anton Lutskevitš, Vatslau Ivanouski, Aljaksandr Ulasau ja Alaiza Paškevitš. Julkaisijoina ja päätoimittajina työskentelivät Zygmunt Volski, Aljaksandr Ulasau (vuodesta 1906) ja Janka Kupala (vuodesta 1914). *Naša nivan* tavoitteena oli Valko-Venäjän kansallinen, poliittinen, kulttuurinen ja taloudellinen herääminen, ja se yhdisti eri suuntauksien ja uskontokuntien edustajia. Lehdellä oli suuri merkitys valkovenäläisen kirjallisuuden, kirjakielen ja kulttuurin kehitykselle. Se julkaisi myös kirjoja, kalentereita ja aikakauskirjoja.

Lähteet
-------

1. 1 2  *Belaruskaja entsyklapedyja, tom 11*, s. 247–248. Minsk: Belaruskaja entsyklapedyja, 2000. ISBN 985-11-0188-5.

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Naša niva**.
**Korvenkylä** on pieni maaseutukylä Tyrnävän kunnassa, joka sijaitsee noin 7 kilometriä kirkonkylältä. Kylä sijaitsee Tyrnävän, Limingan ja entisen Temmeksen kunnan rajamailla, minkä vuoksi välillä on ollut epäselvyyksiä, mihin kuntaan kukin asukas kuuluu. Joissakin taloissa ovat pihapiirin rakennukset voineet sijaita eri kunnan alueella. 

Perimätiedot kertovat, että kylän toisessa päässä Kotakankaalla olisi ollut isonvihan (v. 1714–1721) aikaista asutusta, kodan tai piilopirtin muodossa. Pääosa kylästä on entistä tyrnäväläistä Konttilan talon syrjäniittyä, jossa laidunnettiin kesäisin talon karjaa. Sitä varten oli rakennettu kesänavetta, joka sijaitsi Keskitalo 2:20:n paikalla.

Korvenkylän ympärivuotinen asuminen ajoittuu 1800-luvun lopulle. Silloin muuttivat Tyrnävän Konttilasta Korvenkylän Keskitaloon Iikka Pasanen ja hänen vaimonsa Hilma Pasanen o.s. Konttila sekä Hilman eno Matti Konttila ja Hilma Konttilan äiti Vappu (Valborg) Konttila. Poikamiehenä elänyt Matti Konttila oli ollut Keskitalon ensimmäinen omistaja. Hän myi talonsa Iikka Pasaselle. Keskitalon maista erotettiin sittemmin kolmen talon maat erottamisjärjestyksessä: Uusitalo, Annala ja Alatalo.

Korvenkylän vakituisen asuttamisen alkuaikoina oli asuttu myös Keskitalon naapurissa. Talon ensimmäiset omistajat olivat olleet Tolosia. Isäntä oli ollut entinen seppä. Myöhemmin Korvenkylän talojen määrä lisääntyi hiljalleen. Enimmillään jatkosodan jälkeen kylässä asuttiin 12 talossa. Kylän väkirikkaimpina aikoina oli suunniteltu jopa oman kyläkoulun perustamista.

Lähteet
-------

* Tyrnävä Korvenkylä *tyrnavakorpi.suntuubi.com*.  Arkistoitu 16.9.2013. Viitattu 2.10.2010.
**Garou** on Nigerjoen tulvajärvi Malissa. Se sijaitsee Nigerin sisämaasuiston itäreunalla Timbuktun alueen Gourma-Rharousin piirissä.

Garou koostuu neljästä hiekkadyynien erottamasta järvestä, jotka ovat Garoun lisäksi Gakore ja Tinguere pääjärven eteläpuolella ja Titolaouen sen itäpuolella. Garouta ruokkii Nigerin sivuhaarasta Bara-Issasta itään johtava kanava. Garousta johtaa lyhyt ja leveä kanava Gakoreen, joka puolestaan on yhteydessä Tinguereen. Voimakkaiden tulvien aikaan Gakoreen on virrannut vettä myös etelän Dôjärvestä tulevaa kanavaa pitkin. Garoun itänurkasta on yhteys Titolaoueniin, josta johtavat kanavat tulva-alueen reunalla sijaitseviin Haribongoon ja Kabongoon.

Garoun pituus on 30 ja leveys kahdesta neljään kilometriä. Neljän järven yhteispinta-ala on suurimmillaan 160 neliökilometriä, vesimäärä enimmillään 775 miljoonaa kuutiometriä ja suurin syvyys 8,5–9 metriä.

Nigerjoen tulvien heikennyttyä 1970-luvun alussa Garou on ollut pitkän aikaa kokonaan kuivana. Järvi on saanut vettä vain poikkeuksellisina tulvavuosina kuten 1999–2000 ja 2003.

Garoun etelärannalla sijaitsee Haribomon kunnan keskuskylä Daka Fifo.

Lähteet
-------

* *Monographie hydrologique du fleuve Niger. Tome II: Cuvette Lacustre et Niger Moyen*. Paris: Orstom, 1986. ISBN 2-7099-0790-9. Teoksen verkkoversio.  (Arkistoitu – Internet Archive)

### Viitteet

1. ↑  Monographie, s. 14–15.
2. 1 2  Monographie, s. 14.
3. ↑  *The Niger River Basin: A Vision for Sustainable Management*, s. 16. Washington, DC: The World Bank, 2005. 0-8213-6203-8. Teoksen verkkoversio.
4. ↑  *La pêche dans le delta central du Niger. Volume 1: Approche pluridisciplinaire d’un système de production halieutique*, s. 37. Paris: Orstom, Karthala, 1994. ISBN 2-7099-1203-1. Teoksen verkkoversio.
5. 1 2  Plan de Securité Alimentaire Commune Rurale de Haribomo 2006–2010 *fsg.afre.msu.edu*.  2006. Viitattu 1.4.2017. [vanhentunut linkki]
**Korvapunkki** (*Otodectes cynotis*) on lihansyöjien, erityisesti kissojen, ulkokorvakäytävässä elävä ulkoloinen, joka käyttää ravinnokseen korvakäytävän pinnasta irtoavaa kuollutta materiaalia. Kissojen lisäksi korvapunkkia tavataan pääasiassa koirilla, freteillä ja punaketuilla.

Korvapunkit aiheuttavat isäntäeläimen korvakäytävään kahvinporomaista, tummanruskeaa korvaeritettä. Valomikroskoopilla korvaeritteestä voidaan löytää korvapunkin munia ja nymfimuotoja sekä aikuisia korvapunkkeja, sillä korvapunkin kaikki elämänkierron vaiheet tapahtuvat korvakäytävässä. Korvapunkin yksi elämänkierto munasta nymfimuotojen kautta aikuiseksi kestää noin kolme viikkoa. Korvapunkit aiheuttavat isäntäeläimelle korvien kutinaa, ja hoitamattomana korvapunkkitartunta yleensä johtaa korvatulehdukseen.

Valomikroskoopissa korvapunkki voidaan tunnistaa sille ominaisten raajojen rakenteista. Ensimmäisessä ja toisessa jalkaparissa nähdään raajojen päässä kuppimaiset rakenteet, kolmannessa ja neljännessä raajaparissa jalkojen päästä lähtevät rihmamaiset pitkät säikeet. Lisäksi neljäs jalkapari on muita jalkapareja heikoimmin kehittynyt.

Hoito
-----

Korvapunkkitartunnan hoidossa käytettävissä lääkkeissä tehoaineena käytetään muun muassa krotamitonia ja imidaklopridia. Hoidossa täytyy myös muistaa, että jos talouden yhdeltä eläimeltä löydetään korvapunkki, tulisi muutkin talouden eläimet hoitaa korvapunkkitartunnan varalta.

Lähteet
-------

* Veterinary Parasitolgy: M. A. Taylor ym. Blackwell Publishing, 2007, ISBN 978-1-4051-1964-1

Aiheesta muualla
----------------

* UniProt, taxonomy: Otodectes cynotis (ear mite) (englanniksi)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Taksonitunnisteet | 
* Wikidata: Q2037142
* Wikispecies: Otodectes cynotis
* ADW: Otodectes\_cynotis
* AFD: Otodectes\_cynotis
* BOLD: 708901
* BugGuide: 885910
* EoL: 3201729
* EPPO: OTODCY
* GBIF: 2181892
* iNaturalist: 262955
* IRMNG: 10020244
* NBN: NHMSYS0021158022
* NCBI: 179871
* NZOR: 0c4cf808-36fc-4d89-9e09-88835bde62a4

 |

 |
**Ólafur Jóhannesson** (1. maaliskuuta 1913 – 20. toukokuuta 1984) oli islantilainen edistyspuolueen poliitikko, joka toimi kahdesti Islannin pääministerinä sekä ulkoministerinä, oikeus- ja kirkollisministerinä sekä kauppaministerinä.

Ólafur syntyi Stórholtissa, Fljótissa, Skagafjörðurissä. Hän opiskeli oikeustiedettä Islannin yliopistossa ja valmistui vuonna 1939. Asianajaja hänestä tuli vuonna 1942. Hän suoritti jatko-opintoja Tukholmassa ja Kööpenhaminassa vuosina 1945–1946. Hän työskenteli lakimiehenä ja tilintarkastajana Islannin osuuskuntien liitossa sekä asianajajana. Vuosina 1947–1978 hän toimi oikeustieteen professorina Islannin yliopistossa. Vuosina 1949–1971 hän toimi varatuomarina Islannin korkeimmassa oikeudessa.

Ólafur istui parlamentissa eli Alþingissa vuosina 1959–1984. Vuonna 1960 hänet valittiin edistyspuolueen varapuheenjohtajaksi, vuonna 1968 puheenjohtajaksi, jona hän toimi vuoteen 1979 asti. Vuonna 1971 hänet nimitettiin pääministeriksi sekä oikeus- ja kirkollisministeriksi. Pääministerin virassa hän toimi vuoteen 1974 asti, jolloin hänet nimitettiin kauppaministeriksi. Hän toimi oikeus- ja kirkollisministerinä sekä kauppaministerinä vuoteen 1978 asti, jolloin hänet nimitettiin uudelleen pääministeriksi, jossa virassa hän toimi vuoteen 1979 asti. Vuosina 1980–1983 hän toimi ulkoministerinä.

Lähteet
-------

1. 1 2  Ólafur Jóhannesson *Æviágrip þingmanna frá 1845*. Alþingi.  Arkistoitu 22.12.2022. Viitattu 22.12.2022. (islanniksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Yhdysvallat

 |

 |
**Sanankoroba** on maalaiskunta ja sen keskuskylä Koulikoron alueen Katin piirissä Malissa. Se sijaitsee 35 kilometriä Bamakosta etelään. Kunnassa on 37 400 ja kylässä 10 200 asukasta (vuonna 2009).

Sanankoroban kunnan pinta-ala on 615,51 neliökilometriä. Se rajoittuu pohjoisessa Katin piirin Kalabancoron, idässä Mountougoulan ja Bougoulan, etelässä Dialakoroban ja lännessä Mandén kuntiin. Maisemaa leimaavat tasangot ja kukkulajonot. Länsirajalla virtaa Nigerjoki. Seutu kuuluu sudanilais-sahelilaiseen vyöhykkeeseen. Kasvillisuus on metsäsavannia.

Kuntaan kuulu 26 kylää. Asukkaat ovat etupäässä bambaroita. Lisäksi on fulbeja, mandinkoja, boboja, somonoja ja maureja.

Sanankoroban kautta kulkee Bamakon ja Sikasson välinen maantie RN7. Paikallisia elinkeinoja ovat maanviljely, karjanhoito, kalastus, käsityöammatit, kaupankäynti ja liikenne.

Lähteet
-------

1. ↑  4ème recensement général de la population et de l’habitat. Résultats définitifs, tome 0: Répertoire des villages *instat-mali.org*.  Arkistoitu 7.1.2017. Viitattu 8.5.2018.
2. 1 2 3 4  Plan de sécurité alimentaire: Commune rurale de Sanankoroba 2008-2012 *csa-mali.org*.  2008.  Arkistoitu 11.6.2012. Viitattu 8.5.2018.
3. ↑  Mali - Région de Koulikoro: Carte de référence *reliefweb.int*. Viitattu 8.5.2018.
**Ólöf Nordal** (3. joulukuuta 1966 – 8. helmikuuta 2017) oli islantilainen itsenäisyyspuolueen poliitikko, joka toimi Islannin sisäministerinä vuosina 2014–2017.

Ólöf syntyi Reykjavíkissä. Hän valmistui lakimieheksi Islannin yliopistosta vuonna 1994 ja suoritti MBA-tutkinnon Reykjavíkin yliopistossa vuonna 2002. Vuosina 1996–1999 hän toimi osastopäällikkönä liikenneministeriössä. Vuosina 1999–2001 hän toimi lakimiehenä Islannin pörssissä. Vuosina 1999–2002 hän toimi oikeustieteen opettajana Bifröstin yliopistossa, jossa hän toimi vuosina 2001–2002 yritysjuridiikan osaston johtajana. Vuosina 2002–2004 hän työskenteli myyntijohtajana sähköyhtiö Landsvirkjunillä ja vuosina 2004–2005 energiayhtiö RARIKilla. Vuosina 2005–2006 hän toimi energiayhtiö Orkusalanin toimitusjohtajana.

Vuoden 2007 parlamenttivaaleissa Ólöf valittiin Alltingiin. Vuosina 2013–2016 hän ei istunut Alltingissä; vuosina 2013–2014 hän toimi Islannin keskuspankin hallituksen puheenjohtajana, ja vuonna 2014 hänet nimitettiin sisäministeriksi. Hänet valittiin Alltingiin uudestaan vuoden 2016 vaaleissa, ja jatkoi sisäministerinä ja kansanedustajana vuoteen 2017 asti.

Ólöf oli saanut syöpädiagnoosin vuonna 2014. Hän kuoli syöpään Reykjavíkin Landspítali-sairaalassa helmikuussa 2017.

Lähteet
-------

1. 1 2  Ólöf Nordal *Æviágrip þingmanna frá 1845*. Alþingi.  Arkistoitu 8.6.2022. Viitattu 8.6.2022. (islanniksi)
2. ↑  Andlát: Ólöf Nordal *Morgunblaðið*.  8.2.2017.  Arkistoitu 8.6.2022. Viitattu 8.6.2022. (islanniksi)


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa | 
* VIAF

 |

 |
**Jugoslavian kuninkaallinen laivasto** (serbokroaatiksi *Краљевска Југословенска Pатна Морнарица, Kraljevska Jugoslavenska Ratna Mornarica*) oli Jugoslavian kuningaskunnan asevoimien merialueiden puolustuksesta vastannut puolustushaara. Se luotiin 1918 perustettaessa Serbien, Kroaattien ja Sloveenien kuningaskunta, joka muutettiin 1929 Jugoslavian kuningaskunnaksi. Laivasto lakkautettiin Saksan vallattua maan huhtikuussa 1941.

Historia
--------

Itävalta-Unkarin hajotessa ensimmäisen maailmansodan lopulla muodostui 1. joulukuuta 1918 Balkanille uusi valtio Serbien, kroaattien ja sloveenien kuningaskunta. Perustettu valtio vaati itselleen merkittävää osaa Itävalta-Unkarin laivastosta.

Italia pyrki kuitenkin estämään uuden merimahdin muodostumista Adrianmerelle ja painosti ympärysvaltioita jakamaan Itävalta-Unkarin laivaston kaluston voittajien kesken. Jako toteutettiin Italian esityksen mukaan syyskuussa 1919 Saint Germaine en Layen sopimuksella ja siten ainoastaan joitakin aluksia siirtyi Jugoslavian kuningaskunnalle. Vasta muodostettu laivasto vastaanotti yhden vanhentuneen taistelulaivan, kaksitoista torpedovenettä, neljä miinanraivaajaa, neljä panssaroitua jokimonitoria sekä joukon apualuksia. Alukset luovutettiin maaliskuusta 1921 alkaen. Laivaston kalusto lisääntyi edelleen 1920-luvulla hankittaessa Saksan keisarikunnan laivaston käytöstä poistetusta kalustosta kuusi M-luokan miinanraivaajaa 20. heinäkuuta 1921 ja risteilijä *SMS Niobe* vuonna 1926.

Vuonna 1922 hyväksyttiin ensimmäinen laivasto-ohjelma, jonka mukaan laivastoon tulisi kuulua 24 hävittäjää ja yhtä monta sukellusvenettä. Näiden lisäksi laivastoon tulisi kuulua suuri määrä miinanraivaajia ja vesilentokoneita.

Akselivaltojen valmistautuessa hyökkäykseen vuonna 1941 laivastoon kuuluivat ainoastaan koulutuskäyttöön soveltuva Saksasta ostettu risteilijä, vasta hankittu laivueenjohtaja ja kolme hävittäjää, vesilentokoneiden emälaiva, neljä modernia sukellusvenettä sekä kymmenen modernia moottoritorpedovenettä. Vanhentuneita aluksia oli runsaasti kuten kuusi torpedovenettä, kuusi miinanraivaajaa, neljä miinalaivaa, neljä jokimonitoria sekä apualuksia.

Lähteet
-------

* Gardiner, Robert (ed.): *Conway's All the World's Fighting Ships 1906–1921*. Lontoo, Englanti: Conway Maritime Press, 1985. ISBN 0-85177-245-5. (englanniksi)
* Gardiner, Robert (ed.): *Conway's All the World's Fighting Ships 1922–1946*. Lontoo, Englanti: Conway Maritime Press, 1987. ISBN 0-85177-146-7. (englanniksi)

### Viitteet

1. ↑  Gardiner, Robert 1906-1921 s. 425
2. 1 2  Gardiner, Robert 1906-1921 s. 426
**Sanando** on maalaiskunta ja sen keskuskylä Ségoun alueen Barouélin piirissä Malissa. Se sijaitsee Banijoen varrella noin 70 kilometriä Barouélista itään. Kunnassa on 32 600 ja kylässä 1 400 asukasta (vuonna 2009).

Sanandon kunta rajoittuu idässä Barouélin piirin N’Gassolan, etelässä Gouendon ja lännessä Konobougoun ja Barouélin, pohjoisessa Ségoun piirin Konodiminin ja Soignébougoun sekä kaakossa Blan piirin Falon kuntiin. Seutu kuulu Sudanin vyöhykkeeseen.

Kuntaan kuuluu 38 kylää. Asukkaat ovat bambaroita, somonoja, soninkeja ja fulbeja. He puhuvat bambaraa ja fulania. Vallitseva uskonto on islam. Lisäksi on jonkin verran kristittyjä.

Seudun pääelinkeinot ovat maanviljely, karjanhoito ja kaupankäynti. Tärkeimmät viljelykasvit ovat puuvilla, durra, maissi, maapähkinä ja riisi. Kotieläimiä ovat naudat, lampaat, vuohet ja aasit. Lisäksi harjoitetaan kalastusta ja käsityöammatteja.

Kunnassa toimii joukko alakouluja ja lukutaitokeskuksia, yläkoulu, kaksi koraanikoulua ja kaksi koulutus- ja kehittämiskeskusta (CED).

Lähteet
-------

1. ↑  4ème Recensement Général de la Population et de l’Habitat du Mali (RGPH). Resultats definitifs. Tome 0: Repertoire des villages *instat-mali.org*.  2013.  Arkistoitu 7.1.2017. Viitattu 25.12.2016.
2. ↑  Mali - Region de Segou: Carte de référence *reliefweb.int*. Viitattu 25.12.2016.
3. 1 2 3 4  Plan de securite alimentaire: Commune rurale de Sanando 2007–2011 *fsg.afre.msu.edu*.  2007. Viitattu 25.12.2016. [vanhentunut linkki]
**Loikosara** (*Carex bicolor*) on sarojen (*Carex*) sukuun kuuluva kasvilaji. Se on matalakasvuinen ja kasvaa löyhinä mättäinä. Sen varret ovat noin 20 cm pitkiä sekä aluksi pystyjä, mutta ajan myötä maanmyötäisemmiksi painuvia. Loikosaran lehdet ovat vaaleanvihreitä, kapeita, sileitä ja hentoja sekä myös vartta lyhyempiä. Loikosaralla on suikertava juurakko.

Loikosara on yhtäläistähkäinen saralaji, ja sen kukinnossa on kahdesta neljään pientä ja pyöreähköä tähkää. Yleisesti ottaen tähkät ovat puhtaasti emikukallisia, mutta ylimmässä tähkässä on tähkän tyvellä hedekukkia ja yläosassa emikukkia. Emikukat ovat kaksiluottisia. Tähkäsuomut ovat munanmuotoisia sekä yleisväritykseltään mustia ja niissä on vaaleanvihreä keskisuoni. Pullakot ovat pyöreitä ja vaaleita sekä suuodattomia. Tähkien tukilehdistä ylimmät ovat yleensä huomaamattoman kokoisia, mutta alimman tähkän tukilehti on tavallisesti koko tähkistön pituinen.

Loikosaraa tavataan harvinaisena Pohjoismaissa lähinnä Skandien vuoriston alueella ja sitä ei toistaiseksi ole tavattu Suomessa. Loikosara kasvaa kosteilla ja kalkkipitoisilla paikoilla hiekka- tai sorapohjaisessa maassa tunturiseuduilla, kuten puronvarsilla, sorapohjaisissa luhdissa sekä vuotomailla. Alavemmilla alueilla loikosara saattaa kasvaa myös ajoittain tulvivilla jokien rannoilla.

Lars Levi Laestadius keräsi lajin ensimmäistä kertaa vuonna 1821, ja lajin löytö julkaistiin seuraavana vuonna 1822. Muutamia Laestadiuksen 1821 keräämiä näytteitä on talletettuna Ruotsin luonnontieteellisen museon, Naturhistoriska riksmuseetin kokoelmiin.

Lähteet
-------

1. ↑  Lansdown, R.V.: *Carex bicolor* *IUCN Red List of Threatened Species. Version 2019.2*.  2016. International Union for Conservation of Nature, IUCN, Iucnredlist.org. Viitattu 25.7.2019. (englanniksi)
2. 1 2 3 4  Den virtuella floran: Brokstarr (*Carex bicolor*) *Den virtuella floran*.  2011. Naturhistoriska riksmuseet. Viitattu 22.7.2017. (ruotsiksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Laji.fi: Loikosara (*Carex bicolor*)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Taksonitunnisteet | 
* Wikidata: Q2076996
* Wikispecies: Carex bicolor
* APNI: 110346
* CoL: 69BJL
* EoL: 1124852
* EPPO: CRXBK
* EUNIS: 188031
* FNA: 242357076
* GBIF: 2722817
* iNaturalist: 159890
* IPNI: 298818-1
* IRMNG: 10590100
* ITIS: 39377
* IUCN: 64270356
* NatureServe: 2.143873
* NBN: NBNSYS0000002463
* NCBI: 241199
* Open Tree of Life: 174042
* PFI: 7994
* Plant List: kew-224932
* PLANTS: CABI4
* POWO: urn:lsid:ipni.org:names:298818-1
* Tropicos: 9900122
* VASCAN: 4773
* WFO: wfo-0000344895

 |

 |
MusiikkinäytteetGarota de IpanemaAntônio Carlos Jobimin nauhoitus albumilta *The Composer of "Desafinado", Plays* (1963).Äänitiedostojen kuunteluohjeet

Heloísa Pinheiro, Ipaneman tyttö ja "Garota de Ipaneman" innoittaja.
**Garota de Ipanema** (suom. *Ipaneman tyttö*) on bossa nova -musiikkityylin kuuluisimpia kappaleita, jonka on säveltänyt brasilialainen Antônio Carlos Jobim vuonna 1962. Sen portugalinkieliset sanat on kirjoittanut Vinícius de Moraes. Englanninkielisen käännösversion "**The Girl from Ipanema**" on sanoittanut Norman Gimbel. Kappaleen ehti levyttää ensimmäisenä Pery Ribeiro vuonna 1962, mutta maailmanmaineeseen laulu nousi Astrud Gilberton, João Gilberton ja Stan Getzin levytyksenä albumilla *Getz/Gilberto* (1963). Kappaleen englanninkielinen versio oli 1960-luvun puolivälissä maailmanlaajuinen suurmenestys, ja se sai vuoden levytyksen Grammy-palkinnon vuonna 1965. 

Laila Kinnunen on levyttänyt vuonna 1964 laulun suomeksi nimellä "Ipaneman tyttö", johon sanat on kirjoittanut Kari Tuomisaari. Bossa novasta innostunut Frank Sinatra levytti laulun albumille *Francis Albert Sinatra & Antônio Carlos Jobim* (1967) yhdessä Jobimin kanssa.

Kappaleen tarina Ipaneman tytöstä sijoittuu Rio de Janeiron kuuluisan hiekkarannan tuntumaan Brasiliaan, jonne johtavan kadun varrella sijaitsevassa *Veloso*-baarissa säveltäjä Jobim tapasi istuskella. Laulun päähenkilöllä on vastineensa todellisuudessa: tuolloin teini-ikäinen Ipaneman kaupunginosassa asunut Heloísa Pinheiro, joka usein käytti reittiä asioillaan.

Lähteet
-------

1. ↑   Ipaneman tyttö (= Garota de Ipanema / The girl from Ipanema) *Fono.fi*. Viitattu 7.6.2023.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Garota de Ipanema** Wikimedia Commonsissa