recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Lennart Albert Heljas** (vuoteen 1935 **Helenius**, 13. toukokuuta 1896 Viipuri – 9. maaliskuuta 1972 Kuopio) oli suomalainen evankelisluterilainen pappi ja maalaisliittoa edustanut poliitikko.

Heljas valmistui ylioppilaaksi vuonna 1914, suoritti teologian erotutkinnon ja sai pappisvihkimyksen vuonna 1918 ja suoritti pastoraalitutkinnon vuonna 1920. Valmistuttuaan Heljas toimi ensin pappina, uskonnon opettajana ja vankilapastorina Helsingissä ja Vaasassa vuosina 1918–1920. Vuodet 1920–1931 hän oli merimiespappina Cardiffissa ja Lontoossa. Vuosina 1931–1937 hän toimi kirkkoherrana Kaavilla ja vuodet 1937–1967 Kuopion maaseurakunnan kirkkoherrana. Rovastin arvon hän sai vuonna 1945.

Kansanedustajana Heljas toimi 19 vuotta vuosina 1939–1958 edustaen Kuopion läänin läntistä vaalipiiriä. Hän toimi eduskunnan toisena varapuhemiehenä vuonna 1945, ensimmäisenä varapuhemiehenä vuonna 1946 ja uudelleen vuosina 1954–1956 ja 1957.

Ministerinä Heljas oli kolmeen otteeseen. Pekkalan hallituksessa hän oli ministerinä sosiaaliministeriössä ajalla 26. maaliskuuta 1946 – 26. toukokuuta 1948 ja opetusministerinä ajalla 26. toukokuuta – 29. heinäkuuta 1948. Kekkosen I hallituksessa hän oli opetusministerinä ajalla 17. maaliskuuta 1950 – 17. tammikuuta 1951 ja Kekkosen II hallituksessa niin ikään opetusministerinä ajalla 17. tammikuuta 1951 – 20. syyskuuta 1951.

Presidentin valitsijamiehenä Heljas oli vuosina 1950 ja 1956 ja hän kuului myös Suomen valtuuskuntaan Pariisin rauhanneuvotteluissa ja Suomen YK-valtuuskuntaan.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  .aspx Lennart Heljas *Suomen kansanedustajat*. Eduskunta.
2. ↑   Lennart Heljas *Suomen ministerit*. Valtioneuvosto.

Kirjallisuutta
--------------

* Eino Murtorinne: *Lennart Heljas. Kansainvälisesti suuntautunut poliitikko ja kirkonmies* (SKS, 2007)
* Seikko Eskola: Viimeinen suuri pappispoliitikko (Kotimaa 15.3.2007, s. 30–31)

Aiheesta muualla
----------------

* .aspx Lennart Heljas *Suomen kansanedustajat*. Eduskunta.
* / Lennart Heljas *Kansallisbiografia-verkkojulkaisu (maksullinen)*. Helsinki:  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä:**Eino KilpiReino Oittinen** | **Suomen opetusministeri**19481950−1951 | Seuraaja:**Reino OittinenReino Oittinen** |

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Suomi (KANTO)
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Kansallisbiografia
* Eduskunta
* Valtioneuvosto
* Uppslagsverket Finland
* Biografiasampo

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Kaivosteollisuus ry** (vuoteen 2014 Kaivannaisteollisuus ry) on kaivos- ja kaivannaistoiminnassa toimivien yritysten edunvalvontajärjestö. Yhdistys on perustettu vuonna 1999, ja siihen kuuluu kaivos- ja kaivannaistoiminnan harjoittajia, urakoitsijoita, kone- ja laitevalmistajia sekä alan palveluyrityksiä, kaikkiaan noin 60 yritystä.

Kaivosteollisuus ry:n tehtävänä on edistää alan toimintaedellytyksiä, lisätä alan yritysten ympäristö- ja työturvallisuustietoutta, edistää alan tunnettuutta ja myönteistä julkisuuskuvaa, edustaa jäsenyrityksiä kansainvälisissä järjestöissä kuten Eurominesissä, organisoida tutkimushankkeita ja kehittää jäsenyritysten välistä yhteistoimintaa. 

Yhdistyksen tavoitteiden saavuttamiseksi Kaivosteollisuus ry:ssä toimii useita työryhmiä: ympäristöjaosto, malminetsintätyöryhmä, viestintäryhmä ja kaivosturvallisuuden neuvottelukunta. Työryhmät tarjoavat jäsenyrityksille mahdollisuuden verkostoitua, vaikuttaa ja tehdä yhteistyötä toimintatapojen kehittämiseksi. Työryhmät järjestävät omaan osa-alueeseensa liittyviä tilaisuuksia ja koulutuksia, ennakoivat ja seuraavat lainsäädäntöä sekä koordinoivat kehityshankkeita..

Kaivosteollisuus ry toimii Teknologiateollisuus ry:n yhteydessä. Kolmannes yhdistyksen jäsenistä on myös Teknologiateollisuus ry:n jäseniä.

Katso myös
----------

* Kaivos
* Kaivostoiminta
* Kaivannaistoiminta
* Malminetsintä

Lähteet
-------

* Kaivosteollisuus ry:n esittely *Prokaivos.fi*. Viitattu 20.11.2014.

### Viitteet

1. ↑  Työryhmät | ProKaivos – Kaivosalan verkkopalvelu *www.prokaivos.fi*. Viitattu 15.6.2016.
2. ↑  Kaivosteollisuus | Teknologiateollisuus *teknologiateollisuus.fi*.  Arkistoitu 13.6.2016. Viitattu 15.6.2016.

Aiheesta muualla
----------------

* www.prokaivos.fi
* www.kaivostieto.fi (Arkistoitu – Internet Archive)
**Hilja Loviisa Honkanen**, o.s. Valkeapää, kirjailijanimi **Hilja Valkeapää** (3. kesäkuuta 1912 Maironiemi, Parikkala – 11. lokakuuta 1981 Saari) oli suomalainen maatalon emäntä ja kirjailija.

Maanviljelijäperheeseen syntynyt Hilja Valkeapää kävi kansakoulun ja Kotkan kauppaoppilaitoksen. Hänen ensimmäinen jatkokertomuksensa julkaistiin 1933 Nyyrikki-lehdessä ja 1945 hän voitti Pellervo-lehden järjestämän talonpoikaisromaanikilpailun romaanillaan *Talo puiden varjossa*. Hän meni naimisiin maanviljelijä Maunu Honkasen kanssa Olavinlinnassa kesällä 1947.

Valkeapää kirjoitti kaikkiaan parin vuoden sisällä neljä romaania. Lisäksi hän kirjoitti vuosikymmenten ajan pakinoita lehtiin mm. nimimerkeillä *Outi*, *Mäkituvan Anni* ja *Pöllö*, kirjoitti runoja ja harrasti runonlausuntaa.

Teoksia
-------

* *Talo puiden varjossa*: talonpoikaisromaani. Pellervo, Helsinki 1945
* *Lohilahden kreivitär*: romaani 1700-luvulta. Pellervo, Helsinki 1946
* *Anna, Mäkivaaran emäntä*: talonpoikaisromaani. Pellervo, Helsinki 1947

Nimimerkillä *Elina Pelkonen*:

* *On jälleen kesä*: romaani. Marjamaa, Oulu 1947
* *Sininen liina*: romaani. Marjamaa, Oulu 1951

Lähteet
-------

* Hilja Valkeapää SKS:n kirjailijamatrikkelissa (toimimaton linkki) (vanhentunut linkki)
* Eteläkarjalaisia kirjailijoita: Hilja Valkeapää

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)

 |

 |
**Onni Eevert Mannila** (19. elokuuta 1898 Sysmä – 15. kesäkuuta 1991 Sysmä) oli suomalainen poliitikko. Mannila toimi Maalaisliiton kansanedustajana vuosina 1948–1951, 1953–1954 sekä 1955–1962 edustaen Mikkelin läänin vaalipiiriä. Mannila nousi eduskuntaan vuonna 1953 kesken vaalikauden kuolleen Aino Luostarisen tilalle ja vuonna 1955 niin ikään kesken vaalikauden kuolleen Väinö Kaasalaisen tilalle. Kunnallispolitiikassa Mannila toimi Sysmän kunnanvaltuuston ja -hallituksen puheenjohtajana sekä kunnallislautakunnan varapuheenjohtajana. Mannila toimi presidentin valitsijamiehenä vuosina 1950 ja 1962.

Mannila kävi kansakoulun ja valmistui kansanopistosta 1918 ja maamieskoulusta 1920. Työelämässä hän toimi maanviljelijänä Sysmässä 1922–1964 ja Sysmän kunnan ulosottomiehenä 1928–1946.

Mannilan vanhemmat olivat maanviljelijä Sem Rekola ja Amanda Kristianintytär. Mannilan puoliso vuosina 1922–1964 oli Tyyne Selma Salkola ja vuodesta 1965 Hulda Katariina Tapanila. Mannilalle myönnettiin kunnallisneuvoksen arvonimi vuonna 1958. Sotilasarvoltaan Mannila oli ylikersantti.

Lähteet
-------

1. ↑  .aspx Onni Mannila *Suomen kansanedustajat*. Eduskunta.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Eduskunta

 |

 |
*Hakusana "DNR" ohjaa tänne. DNR on myös Donetskin kansantasavallan lyhenne.*
**DNR-päätös** (lyhenne sanoista *do not resuscitate* = älkää elvyttäkö; päätös kieltää elvyttämisen tai pidättäytyä siitä) on potilaan päätös kieltää elvyttämisen tai lääkärin tekemä lääketieteellinen päätös pidättäytyä elvyttämisestä. DNR-päätös rajaa ainoastaan elvyttämistä, ei muuta potilaan hoitoa. Potilaalle voidaan antaa päätöksen jälkeenkin tehohoitoa.

DNR-päätöksen tekee lääkäri tilanteessa, jossa potilaalla on vaikea perussairaus [Vaikealla perussairaudella tarkoitetaan tässä yhteydessä akuuttia tilaa, joka suurella todennäköisyydellä johtaa kuolemaan muutamassa päivässä, pahanlaatuinen tauti joka on edennyt siihen vaiheeseen että parantavaa hoitoa ei ole, krooninen sairaus joka on edennyt siihen pisteeseen että elinaikaa on jäljellä viikkoja tai muutamia kuukausia ja ei elinsiirtoa (esimerkiksi tällaisesta on maksakirroosi ja vaikea sydänsairaus)] ja onnistuneekin elvytyksen jälkeenkin olisi todennäköistä että potilaan tila ei palautuisi ennalleen. Päätös on sellainen potilaslaissa tarkoitettu tärkeä päätös, josta on keskusteltava potilaan kanssa. Mikäli DNR-päätös on lääketieteellisesti asianmukainen ja perusteltu, potilas ei voi tai hänen omaisensa eivät voi vaatia sen kumoamista. Potilaan tilateen parantuessa DNR-päätös voidaan purkaa. Saattohoitopäätös sisältää DNR-päätöksen.

Katso myös
----------

* Hoitotahto

Lähteet
-------

1. 1 2  Heikki Laine: DNR-päätös *Duodecim – Terveyskirjasto*. Viitattu 26.6.2019.  *DNR-päätöksen voi tehdä potilas itse ja kirjata sen hoitotahtoonsa. Päätöksen voi tehdä myös hoitava lääkäri lääketieteellisin perustein.*
2. ↑  Vesa Lund: DNR-päätös ja toiminta sen jälkeen (Vaatii sisässään kirjautumisen)  23.5.2018. Kustannus Oy Duodecim. Viitattu 26.6.2019.
3. ↑  Elämän loppuvaiheen hoito – Valvira *www.valvira.fi*. Viitattu 26.6.2019.
Aatos Lahtinen vuonna 1992.
**Osvi Aatos Lahtinen** (s. 9. lokakuuta 1942 Helsinki) on matematiikan emeritusprofessori ja pitkäaikainen ylioppilastutkintolautakunnan jäsen.

Lahtinen kirjoitti ylioppilaaksi 1961 Helsingin normaalilyseosta ja väitteli tohtoriksi Helsingin yliopistossa 1972. Helsingin yliopiston matematiikan dosentiksi hänet nimitettiin 1974. Lahtinen toimi Helsingin yliopiston sovelletun matematiikan vt. apulaisprofessorina 1972–1976, apulaisprofessorina 1977–1998 sekä sovelletun matematiikan professorina 1998–2006. Eläkkeelle Lahtinen jäi vuoden 2007 alusta. 

Aatos Lahtinen oli ylioppilastutkintolautakunnan apujäsen vuodesta 1973, varsinainen jäsen vuodesta 1992 ja puheenjohtaja vuosina 1998–2006. Hänen puheenjohtajakaudellaan ylioppilastutkintoa uudistettiin huomattavasti. Ylioppilastutkinto muutettiin valinnaiseksi niin, että vain äidinkielen koe oli pakollinen. Edelleen, reaalikoe korvattiin erillisten reaaliaineiden kokeilla..Lahtinen toimi Sotakorkeakoulun matematiikan opettajana 1970–1985.

Aatos Lahtinen oli  Suomen matemaattisen yhdistyksen hallituksen jäsen ja varainhoitaja 1979–2000. Lahtinen oli perustamassa *European Mathematical Societyä* ja toimi sen varainhoitajana 1990–1998. Hän on ollut myös eurooppalaisen tiedejärjestön Euroscience hallituksen jäsen sekä useiden opetusministeriön työryhmien puheenjohtaja ja jäsen. Lahtinen oli  Professoriliiton puheenjohtaja 1993–1994.

Lahtinen on naimisissa ja hänellä on yksi tytär. Hänen harrastuksiinsa kuuluvat esimerkiksi runous ja hiihto. Lahtinen on mm. julkaissut runokirjan *Elämän metsä* ja puhekokoelman "Asiaankuulumattomia puheita".

Katso myös
----------

* ylioppilastutkinto
* ylioppilastutkintolautakunta

Lähteet
-------

1. ↑  Ellonen, Leena (toim.): *Suomen professorit 1640–2007*, s. 359–360. Helsinki: Professoriliitto, 2008. ISBN 978-952-99281-1-8.
2. 1 2  Liiten, Marjukka: Aatos Lahtinen hylkää ylioppilaat. *Helsingin Sanomat* 29.10.2006.
3. ↑  Mathematics Genealogy Project. Aatos Lahtinen. *genealogy.math.ndsu.nodak.edu*. Viitattu 2.8.2016.
4. ↑  Helsingin yliopiston opettaja- ja virkamiesluettelo 1918–2000. *helsinki.fi*. Viitattu 227.8.2016.
5. 1 2 3  *Kuka kukin on*, s. 492. Otava, 2005. ISBN 951-1-19577-8.
6. ↑  Aatos Lahtinen: *Ylioppilastutkinnon uudistuksen kivinen tie*, s. 97 - 101. Kanava 2/2005.
7. ↑  Aatos Lahtinen: *Reaalikokeen uudistus*, s. 84 - 89. Kanava 2/2006.
8. ↑  {Aatos Lahtinen: *Suomi, eurooppalaisen matematiikan kotimaa*, s. 190 - 197. Arkhimedes 3/1992.
9. ↑  Lahtinen, Aatos: *Elämän metsä*. Pilot-kustannus Oy, 2004. ISBN 952-464-269-7.
10. ↑  Lahtinen, Aatos: *Asiaankuulumattomia puheita*. Ylioppilastutkintolautakunta, 2008. ISBN 978-951-53-3080-2.

Aiheesta muualla
----------------

* Ylioppilastutkinto.

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* MathSciNet
* Mathematics Genealogy Project
* zbMATH

 |

 |
Suomi  Namibia
Suomen suurlähetystö Windhoekissa
**Suomen ja Namibian väliset suhteet** alkoivat jo ennen Namibian itsenäistymistä lähestystyön kautta.

Suomessa toimii Suomi–Namibia-seura, joka on perustettu vuonna 1974.

Suhteiden historia
------------------

Suomalaisella lähetystyöllä on pitkät perinteet Namibiassa,
jotka alkoivat jo ennen Namibian itsenäisyyttä alkaen vuodesta 1869, jolloin suomalaisia lähetystyöntekijöitä saapui Pohjois-Namibiaan.
Suomalaiset kehittivät maassa terveydenhuoltoa ja koulutusta. Suomalaiset vaikuttivat myös maan nimistöön, sillä namibialaisille annettiin paljon suomalaisia etunimiä. Suomi tuki Namibian itsenäistymistä ja erityisesti Martti Ahtisaaren panos itsenäistymisessä oli merkittävä. Namibia oli Suomen tärkeimpiä kehitysyhteistyökohteita 1990-luvulla ja Suomi oli yksi ensimmäisiä maita, jonka kanssa Namibia solmi diplomaattisuhteet maan itsenäistyttyä.

Martti on suosittu etunimi Namibiassa. Tähän ovat vaikuttaneet Ahtisaaren lisäksi myös 1800-luvun lopulla lähetystyötä tehnyt Martti Rautanen. Lisäksi Martti Lutherin on arveltu vaikuttavan nimen suosioon.

Taloudelliset suhteet
---------------------

Sopimus kehitysyhteistyöstä Suomen ja Namibian välillä allekirjoitettiin vuonna 1990.

Suomen ja Namibian välinen kauppa on kasvavaa, mutta vähäistä. Suomesta viedään pääasiassa koneita ja elektroniikkaa, kun taas Namibiasta tuodaan pääasiassa lihaa.

Diplomaattiset suhteet
----------------------

Suomi lausui olevansa Namibian itsenäistymisen vankka tukija ennen Namibian itsenäistymistä.

Koulutus
--------

Mailla on yhteistyötä korkeakoulutuksen saralla sekä oppilasvaihdon että eri hankkeiden muodossa. Yhdeksällä suomalaisella korkeakoululla on ollut yhteistyötä Namibian yliopiston kanssa ja 12 korkeakoululla Namibian teknillisen yliopiston kanssa. Turun yliopisto avasi vuonna 2019 Namibian yliopiston Windhoekin pääkampuksen yhteyteen oman etäkampuksensa, jossa se tarjoaa ohjelmistotekniikan alan koulutusta.

Valtiovierailut
---------------

Kesäkuussa 2008 Namibian pääministeri Nahas Angula vieraili Suomessa. 

Helmikuussa 2011 Suomen presidentti Tarja Halonen vieraili Namibiassa.

Lähteet
-------

1. ↑  Suomi-Namibia seura ry *Fingo*. Viitattu 21.11.2023.
2. ↑  *Afrikan aika: näkökulmia Saharan eteläpuoliseen Afrikkaan*, s. 10. Gaudeamus, 2011.
3. 1 2  Suomen ja Namibian väliset suhteet *Ulkoministeriö*. Viitattu 1.6.2018.
4. ↑  Namibiassa on jopa enemmän Martteja kuin Suomessa, eikä syynä ole Ahtisaari – nyt puhuu yksi heistä: "Ahtisaari lahjoitti isälleni pyörän" *MTV Uutiset*.  9.11.2023. Viitattu 21.11.2023.
5. ↑  Älli, Heikki: Suomi ja Namibia sopivat kehitysyhteistyöstä *Helsingin Sanomat*.  23.3.1990. Viitattu 21.11.2023.
6. 1 2  Katsaus Namibian opetussektoriin *Ulkoministeriö*. Viitattu 12.3.2021.

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Finland–Namibia relations
Suomi  Uruguay
**Suomen ja Uruguayn suhteet** kattavat Suomen ja Uruguayn valtiolliset, taloudelliset ja kulttuurilliset kahdenväliset suhteet.

Uruguayn suurlähetystö Helsingissä.
Suomalaisilla yrityksillä on huomattavia sellutehdassijoituksia Uruguayssa, mikä on tehnyt Uruguaysta Suomelle tärkeän kauppakumppanin. Suomen Argentiinan-suurlähettiläs edustaa Suomea Uruguayssa. Montevideossa Suomella on kunniapääkonsuli. Uruguaylla on ollut suurlähetystö Helsingissä vuodesta 2013 lähtien.

Uruguay tunnusti Suomen itsenäisyyden elokuussa 1919. Maiden välille solmittiin diplomaattiset suhteet maaliskuussa 1935. Talvisodan aikana Uruguay osoitti diplomaattista tukea Suomelle Tukholman konferenssissa ja päätti käyttää 100 000 Uruguayn pesoa ostaakseen uruguaylaisia tuotteita lähetettäväksi Suomeen. Suomessa katsottiin, että pienenä ja köyhänä maana Uruguay oli tehnyt Suomen puolesta suuren uhrauksen. Uruguayn presidentti Alfredo Baldomirille myönnettiin korkein suomalainen kunniamerkki, Suomen Valkoisen Ruusun suurristi ketjuineen. Presidentti Sauli Niinistö teki Suomen ensimmäisen valtiovierailun Uruguayhin vuonna 2016.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Kahdenväliset suhteet *Suomi ulkomailla*. Suomen ulkoministeriö. Viitattu 30.3.2023.
2. ↑  Matikkala, Antti: *Suomen Valkoisen Ruusun ja Suomen Leijonan ritarikunnat*, s. 144. Edita, 2017. ISBN 978-951-37-7005-1.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Suomen ja Uruguayn suhteet** Wikimedia Commonsissa
**Johann Zarco** (s. 16. heinäkuuta 1990 Cannes) on ranskalainen ratamoottoripyöräilijä, joka kilpailee kaudella 2015 Moto2-luokassa Ajo Motorsportin tallissa. Zarco on 171 senttimetriä pitkä ja painaa 65 kilogrammaa.

Ura
---

### 125cc

Zarco debytoi 125-kuutioisissa kaudella 2009 Aprilian pyörällä. Hän oli sarjan kahdeskymmenes, ollen parhaimmillaan kuudes Italian kisassa. Kaudella 2010 Zarco oli sarjan yhdestoista, ollen jälleen parhaimmillaan kuudes. Kolmannella 125-kuutioisten kaudellaan Zarco saavutti avausvoittonsa Japanissa ja kaiken kaikkiaan 11 palkintosijaa ollen sarjan toinen.

### Moto2

Kaudeksi 2012 Zarco siirtyi Moto2-luokkaan. Avauskaudellaan hän oli sarjan kymmenes 95 pisteellään. Toisella kaudellaan Zarco saavutti kaksi palkintosijaa ja oli sarjan yhdeksäs. Kaudella 2014 Zarco ajoi Caterhamilla sijoittuen neljästi kolmanneksi. Lopputuloksissa hän oli sarjan kuudes. Kaudeksi 2015 Zarco siirtyi Ajo Motorsportille ja saavutti ensimmäisen voittonsa Argentiinan kilpailussa. Hän varmisti mestaruutensa jo kauden neljänneksi viimeisessä kilpailussa Japanissa.

Lähteet
-------

1. ↑

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Johann Zarco** Wikimedia Commonsissa
**Benjamin Särkkä** (s. 1983) on suomalainen tietoturva-alan vaikuttaja, ja johtohahmo.

Särkkä valittiin vuoden 2020 TiVi-vaikuttajaksi seuraavin perusteluin:

> "Benjamin Särkkä on antanut valkohattuhakkereille kasvot ja tuonut ilmiön laajempaan tietoisuuteen. Hän osaa puhua tietoturvasta ymmärrettävästi ja avata monimutkaisia ilmiöitä laajoille ihmisjoukoille. Särkkä on ollut perustamassa Disobey-tietoturvatapahtumaa ja rakentanut siltoja hakkeriyhteisön, viranomaisten ja yritysten välille..." 
> 
>

Disobey ja vapaaehtoistyö
-------------------------

Särkän perustamaa Disobey-hakkeritapahtumaa on järjestetty Suomessa vuodesta 2016. Tapahtuman tarkoitus on toimia areenana, jossa esitellään hakkerointiin liittyviä asioita lain puitteissa ja ihmiset pääsevät kokeilemaan ja harjoittelemaan taitojaan. Vuoden 2021 tapahtuma jouduttiin perumaan COVID-19-pandemian takia.

Särkkä kuuluu myös KyberVPK-asiantuntijakollektiiviin, jossa on noin 30 tietoturva-alan ammattilaista. KyberVPK perustettiin koronapandemian alkuvaiheessa maaliskuussa 2020 auttamaan terveydenhuoltoa ja muiden kriittisten toimintojen tuottajia kyberuhkien ratkaisemisessa ja niiden ennaltaehkäisemisessä.

Mediatyöt
---------

Särkkä on esiintynyt Ylen *Docstop*-dokumenttisarjan *Team Whack – kaikki on hakkeroitavissa* -ohjelmassa, jossa kolmen suomalaisen ammattihakkerin muodostama ryhmä paljastaa tietoturva-aukkoja. Ryhmän muut jäsenet ovat Iiro Uusitalo ja Laura Kankaala.

Elokuussa 2021 julkaistiin ruotsinkielisellä Ylen Radio Vega -kanavalla tunnin mittainen ohjelma jossa Särkkä avaa historiaansa ja kertoo Disobeyn synnystä.

Särkkä juonsi Null Hype -nimistä asiantuntijapodcastia yhdessä Noora Hammarin kanssa.

Lähteet
-------

1. ↑  Hyvissä käsissä *talk.nordea.fi*.  Arkistoitu 11.4.2021. Viitattu 7.5.2022.
2. ↑  Benjamin Särkkä nimitetty Virian kyberturvapalveluista vastaavaksi johtajaksi *Viria*.  3.3.2021. Viitattu 11.4.2021.
3. ↑  Pärssinen, Kyösti: Iso kiltti hakkeri – Vuoden Tivi-vaikuttaja on Benjamin Särkkä *Tivi*.  11.12.2020.
4. ↑  Kun Benjamin Särkkä oli yläasteella, hän murtautui koulunsa tietoverkkoon – Nyt hän on päivätyössä käyvä perheenisä, joka haluaa käyttää taitojaan muiden hyväksi *Helsingin Sanomat*.  11.1.2019. Viitattu 11.4.2021.
5. ↑  Kun sairaalaan tehtiin tietoturvahyökkäys, se oli viimeinen pisara Mikko Kenttälälle ja muille hakkereille, jotka haluavat käyttää taitojaan hyvään *Yle Uutiset*. Viitattu 11.4.2021.
6. ↑  Etusivu *kybervpk.fi*. Viitattu 11.4.2021.
7. ↑  Datasäkerhetsexperten Benjamin Särkkä om att vara hacker som gör världen lite tryggare | Audio Areena *areena.yle.fi*. Viitattu 12.8.2021.

Aiheesta muualla
----------------

* Benjamin Särkkä Twitterissä
* Benjamin Särkkä Linkedinissä
* Benjamin Särkkä Instagramissa
* Yrityksen kotisivut
* Disobey-hakkeritapahtuma
Itävalta  Suomi
**Itävallan ja Suomen suhteet** alkoivat Itävallan tasavallan ja Suomen valtion välillä 29. maaliskuuta 1949. Suomen suurlähetystö sijaitsee Wienissä ja Itävallan suurlähetystö Helsingissä. Molemmat maat ovat Euroopan unionin jäseniä.

Ensimmäinen maailmansota
------------------------

Ensimmäisessä maailmansodassa Itävalta-Unkari ja Suomi olivat aluksi vastakkaisilla puolilla, mutta myöhemmin Itävalta-Unkarin kanssa liittoutunut Saksa osallistui Suomen sisällissotaan hallituksen puolella. Sodan päätyttyä Itävalta-Unkari tunnusti Suomen itsenäisyyden.

Ensimmäisen maailmansodan jälkeen
---------------------------------

Kun Itävalta-Unkari hajosi ensimmäisen maailmansodan jälkeen, Itävallasta tuli Suomen vastinpari suhteissa. Toisessa maailmansodassa Lapissa taisteli itävaltalaisia joukkoja aluksi Suomen liittolaisina. Myöhemmin syttyi Lapin sota, jossa saksalaiset ja itävaltalaiset sotilaat tuhosivat suuren osan Lappia.

Sekä Itävalta että Suomi liittyivät Euroopan unioniin 1. tammikuuta 1995. Suomi liittyi Natoon 4.4.2023, Itävalta ei liittynyt Natoon jatkuvan puolueettomuuspolitiikan vuoksi.

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * n
* k
* m
Suomen ulkopolitiikka |
| --- |
|  |
| Aasia | 
* Intia
* Japani
* Pakistan
* Pohjois-Korea
* Taiwan
* Turkki

 |
|  |
| Afrikka | 
* Namibia

 |
|  |
| Amerikka | 
* Uruguay
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Eurooppa | 
* Alankomaat
* Espanja
* Kreikka
* Kroatia
* Kypros
* Italia
* Itävalta
* Puola
* Ranska
* Saksa
* Tanska
* Ukraina
* Unkari
* Venäjä
* Viro

 |
|  |
| Kansainväliset | 
* NATO

 |
|  |
| Lisää aiheesta | 
* Suomen diplomaattiset edustustot / Diplomaattiset edustustot Suomessa
* Suomen ulkoministeriö
* Suomen diplomaattiset edustajat
	+ Aasia
	+ Afrikka
	+ Etelä-Amerikka
	+ Pohjois-Amerikka
	+ Eurooppa
	+ Kansainväliset järjestöt

 |

 |
**Eero Puolanne**, MMT, (s. 15. syyskuuta 1947) on Helsingin yliopiston maatalous-metsätieteellisen tiedekunnan elintarvike- ja ravitsemustieteiden laitoksen lihateknologian professori. Puolanne on toiminut professorin virassa helmikuusta 1983 lähtien, alussa vuoden viranhoitajana ja 1.3.1984 lähtien varsinaisena professorina. Puolanne siirtyi 1.8.2011 eläkkeelle, mutta jatkaa vielä yliopistossa professorisopimuksella 31.5.2022 asti..

Koulutus
--------

Puolanne kirjoitti ylioppilaaksi Helsingin Normaalilyseosta 1966. Tämän jälkeen hän siirtyi opiskelemaan lihateknologiaa Helsingin yliopistoon, jossa hän on suorittanut sekä perus- että jatko-opintonsa. Vuonna 1971 hän valmistui maatalous- ja metsätieteiden kandidaatiksi (tutkintonimike muutettiin myöhemmin maisteriksi). Kolme vuotta myöhemmin, vuonna 1974, hän valmistui lisensiaatiksi ja tästä kolmen vuoden päästä maatalous- ja metsätieteiden tohtoriksi.

Työura
------

Puolanteen työura on vahvasti akateeminen. Hän toimi opintojensa ohella lihateknologian tutkimusassistenttina 1970–1972. Tämän jälkeen hän siirtyi Suomen Akatemian palvelukseen, jossa hän ensin toimi tutkimusassistenttina vuosina 1972–1976, sen jälkeen nuorempana tutkijana 1976–1981 ja vanhempana tutkijana 1981–1983.

Puolanteen toimiessa vielä Suomen Akatemiassa nuorempana tutkijana hänet nimitettiin myös lihateknologian dosentin virkaan Helsingin yliopistoon. Tässä virassa hän toimi vuodesta 1978 vuoteen 1983, jolloin hänet määrättiin lihateknologian vt. professoriksi. Hänen hoidettuaan professuuria vuoden verran hänet nimitettiin lihateknologian varsinaisen professorin virkaan 1984. Tästä tehtävästä hän siirtyi eläkkeelle 1.8.2011 lukien. Puolanne on toiminut myös maatalous-metsätieteellisen tiedekunnan dekaanina vuosina 1992–1994 ja 1995–1998.

Luottamustoimet
---------------

Puolanne toimi yliopistomaailmassa muun muassa Helsingin yliopiston Ruralia-instituutin hallituksen puheenjohtajana sekä Helsingin yliopiston työsuojelutoimikunnan ja ruokailutoimikunnan puheenjohtajana 2006 loppuun asti sekä osallistui Helsingin yliopiston kirjastolaitoksen kehittämiseen. Professoriliiton hallituksen jäsenenä hän oli 1990–1994 ja 2004–2008 ja liiton valtuuston puheenjohtaja 2011–2012 ja 2013–2014. Hänet on myös nimitetty 1.1.2006 ja 1.1.2011 alkaen viisivuotiskaudeksi Affiliated professoriksi Tanskan Den Kongelige Veterinær- og Landbohøjskolen, nykyisin Kööpenhaminan yliopiston, elintarviketieteen laitokselle.

Lähteet
-------

1. ↑  Professori Eero Puolanne jää eläkkeelle. Helsinki.fi (Web Archive 2016).
2. ↑  Professoriliitto - hallitus[vanhentunut linkki]


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)

 |

 |
**Mauritz Agathon Waenerberg** (29. heinäkuuta 1849 Porvoo – 10. joulukuuta 1917 Helsinki) oli suomalainen voimistelunopettaja ja palovakuutusyhtiön johtaja.

Waenerbergin vanhemmat olivat teologian tohtori, esittelijäsihteeri Gabriel Mauritz Waenerberg ja Agata Sofia Aschan. Hän pääsi ylioppilaaksi 1865 Helsingin normaalikoulusta ja valmistui Helsingin yliopistosta filosofian kandidaatiksi 1872 ja maisteriksi 1873.

Waenerberg oli Helsingin ruotsalaisen normaalilyseon voimistelun opettajana vuosina 1876–1894 ja Nya Svenska Läroverketin vuosina 1882–1885. Hän toimi Helsingin palomestarina vuosina 1883–1885 sekä Kaupunkien yleisen paloapuyhtiön asiamiehenä vuodesta 1885 ja toimitusjohtajana vuodesta 1909. Waenerberg perusti yhdessä Uudenkaarlepyyn opettajaseminaarin voimistelun lehtorin Gustaf Hedströmin (1852–1923) kanssa vuonna 1875 Suomen ensimmäisen miesten voimisteluseuran Turnföreningen i Helsingforsin (vuodesta 1882 Helsingfors Gymnastikklubb). Hän johti seuraa vuoteen 1904, ja oli sääntömuutoksen jälkeen puheenjohtajana kuolemaansa vuonna 1917 saakka. Waenerbergin aikana seura järjesti Helsingissä voimistelujuhlia ja eisintyi pohjoismaisissa voimistelujuhlissa Ruotsissa ja Tanskassa.

Waenerberg kuului vuoden 1899 suureen lähetystöön yhtenä Helsingin kolmesta edustajasta, kun insinööri Edvard Bergroth luovutti valtakirjalla paikkansa hänelle.

Waenerberg oli naimisissa vuodesta 1873 Julia Rosaura Möllerin (1852–1919) kanssa. Waenerbergin veli oli taidemaalari ja opettaja Thorsten Waenerberg.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Mauritz Waenerberg. *Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899*. Helsingin yliopiston verkkojulkaisu.
2. 1 2 3 4  Kenth Sjöblom: / Vaenerberg, Mauritz (1849 - 1917) *Kansallisbiografia-verkkojulkaisu (maksullinen)*.  30.7.2007. Helsinki:  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura.
3. ↑  Gustaf Hedström. *Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899*. Helsingin yliopiston verkkojulkaisu.
4. ↑  Suomen Voimisteluliiton historiaa
5. ↑  Martti Huhtamäki : Olympian henki - Urheilu-sana jouduttiin keksimään kaksi kertaa
6. ↑  Päiviö Tommila: *Suuri adressi*, s. 303. WSOY, 1999.

Aiheesta muualla
----------------

* Släkten Waernerberg, 29. Mauritz (Movitz) Agaton Vaenerberg (Arkistoitu – Internet Archive)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Kansallisbiografia
* Biografiasampo

 |

 |
**Lasse Taisto Äikäs** (26. tammikuuta 1932 Kuolemajärvi – 12. kesäkuuta 1988 Jokioinen) oli suomalainen juristi ja Keskustapuoluetta edustanut poliitikko. Hän toimi kansanedustajana ja ministerinä 1970- ja 1980-luvuilla. Tätä ennen hän oli 1960–1970-luvuilla nimismiehenä eri pitäjissä Hämeessä.

Äikkään vanhemmat olivat poliisikonstaapeli *Viktor Vilhelm Äikäs* ja *Aino Paija*. Hän pääsi ylioppilaaksi 1953, suoritti lainopin kandidaatin tutkinnon 1960 ja sai varatuomarin arvon 1963. Äikäs toimi Asutushallituksen esittelijänä 1960–1964 ja nimismiehenä Hauholla 1964–1968, Lammilla 1965–1966 ja Jokioisissa vuodesta 1968.

Äikäs oli keskustapuolueen kansanedustajana Hämeen läänin eteläisestä vaalipiiristä 1975–1983. Hän oli puolustusministerinä Koiviston II hallituksessa 1979–1982. Äikäs oli presidentin valitsijamies vuoden 1978 presidentinvaaleissa ja toimi valtakunnallisen poliisiasiain neuvottelukunnan puheenjohtajana.

Lähteet
-------

* .aspx Lasse Äikäs *Suomen kansanedustajat*. Eduskunta.
* Lasse Äikäs *Suomen ministerit*. Valtioneuvosto.

|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  | Edeltäjä:**Taisto Tähkämaa** | **Suomen puolustusministeri**1979–1982 | Seuraaja:**Juhani Saukkonen** |

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Kansallisbiografia
* Eduskunta
* Valtioneuvosto
* Biografiasampo

 |

 |
**José Alberto Toril Rodríguez** (s. 7. heinäkuuta 1973 Pueblonuevo, Córdoban maakunta, Espanja) on espanjalainen jalkapalloilija ja jalkapallovalmentaja. Hän valmentaa Real Madridin kakkosjoukkuetta Castillaa.

Pelaajaura
----------

Toril liittyi Real Madridin junioreihin kaudella 1988–1989. Kaudella 1990–1991 hän nousi seuran kakkosjoukkueeseen Castillaan ja kaudella 1992–1993 edustusjoukkueeseen. Ensiesiintymisensä Espanjan korkeimmalla sarjatasolla Primera Divisiónissa hän teki 20. syyskuuta 1992 ottelussa Sporting de Gijónia vastaan. Hän kuului kaudella 1992–1993 Espanjan cupin ja kaudella 1993–1994 Espanjan supercupin voittaneeseen joukkueesen.

Lähdettyään Real Madridista vuonna 1994 Toril pelasi korkeimmalla sarjatasolla vielä Celtassa, Espanyolissa ja Extremadurassa sekä toiseksi korkeimmalla sarjatasolla Extremadurassa, Albacetessä, Ferrolissa ja Numanciassa. Extremaduran ja Numancian kanssa hän saavutti sarjanousun Primera Divisióniin.

Toril pelasi urallaan yhteensä 44 Primera Divisiónin ja 178 Segunda Divisiónin ottelua. Hän päätti pelaajauransa kauteen 2004–2005, jolloin hän edusti Segunda División B:n Quintanar del Reytä.

Valmentajaura
-------------

Toril aloitti valmentajauransa Ferrolin juniorijoukkueissa kaudella 2002–2003. Kaudella 2004–2005 hän toimi Quintanar del Reyn kakkosvalmentajana ja vuodesta 2005 alkaen kolmen kauden ajan Albaceten juniorijoukkueiden valmentajana.

Marraskuussa 2008 Toril palasi Real Madridiin, jossa hän osallistui juniorijoukkueiden valmennuksen suunnitteluun, kunnes otti vastuulleen seuran kolmosjoukkueen Real Madrid C:n valmentamisen maaliskuussa 2009. Kaudella 2009–2010 hän valmensi alle 19-vuotiaiden joukkuetta, joka saavutti hänen johdollaan Espanjan-mestaruuden ja kakkostilan Espanjan cupissa. Tammikuussa 2011 Toril siirtyi seuran kakkosjoukkueen Castillan valmentajaksi Alejandro Menéndezin tilalle.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Alberto Toril, nuevo técnico del Castilla  4.1.2011. Real Madrid CF. Viitattu 29.1.2011. (espanjaksi)
2. ↑  Historial Jugador Fútbol en la Red. Viitattu 29.1.2011. (espanjaksi)[vanhentunut linkki]
3. 1 2 3  Player profile BDFutbol. Viitattu 29.1.2011. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Alberto Torilin tilastot BDFutbol-sivustolla (englanniksi)

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa

 |

 |
Jätteidenlajittelukeskus
**Jätehuolto** on kansalaisten terveyteen ja elinympäristöön vaikuttava peruspalvelu ja osa yhdyskuntien infrastruktuuria. Jätehuollon painopiste on siirtymässä perinteisestä kaatopaikalle läjittämisestä kierrätyksen ja muun hyötykäytön suuntaan. Muita jätehuoltomenetelmiä ovat esimerkiksi polttaminen, kompostointi, jätteiden syntymisen vähentäminen

Jätehuolto Suomessa
-------------------

Suomessa yhdyskuntajätteestä huolehtiminen on kuntien vastuulla. Sitä varten on perustettu alueellisia yksiköitä - osakeyhtiö- ja kuntayhtymämuotoisia jätelaitoksia.*selvennä* Jätelaitosten keräys-, kuljetus-, käsittely- ja hyödyntämisjärjestelmät kattavat koko maan.

Eräissä tuoteryhmissä sovelletaan ns. tuottajavastuuta. Tuottaja vastaa käytöstä poistettujen tuotteidensa keräilystä, esikäsittelystä, kierrätyksestä, hyödyntämisestä ja muun jätehuollon järjestämisestä sekä siitä aiheutuvista kustannuksista. Se voi tehdä työn itse tai siirtää vastuunsa tuottajayhteisölle. Tuottajavastuun tavoitteena on tehostaa materiaalien hyötykäyttöä ja ohjata tuotesuunnittelua niin, että jätettä syntyisi mahdollisimman vähän. Tuottajavastuu on käytössä mm. autonrenkaiden, paperin, romuautojen, pakkausjätteen ja sähkö- ja elektroniikkalaiteromun jätehuollossa. 

Kuntien jätelaitokset tekevät kiinteää yhteistyötä jätehuollossa teollisuuden ja tuottajayhteisöjen kanssa. Jätelaitokset kilpailuttavat ja ostavat pääosan palveluista yksityisiltä yrityksiltä julkisten hankintojen menettelyn mukaisesti. 

Kunnallisissa jätehuoltomääräyksissä määrätään muun muassa jätteiden käsittelystä ja keräyksestä kuten jätteiden lajitteluvelvoitteista, sallituista keräysvälineistä, keräysvälineiden tyhjennysvaatimuksista ynnä muusta asiaan kuuluvasta.

Jätehuolto Kiinassa
-------------------

Kansallisella tasolla tiedot vuodelta 2015 kertovat, että vain kahdeksan prosenttia Kiinan kotitalousjätteestä päätyi kierrätykseen. Maan hallitus asetti vuonna 2017 tavoitteeksi, että vuoteen 2020 mennessä jätteestä kierrätettäisiin ainakin 35 prosenttia. Perinteisesti kierrätystä ovat esimerkiksi Pekingissä tehneet lähinnä yksityiset jätteidenkerääjät, jotka etsivät roskiksista kierrätyskelpoisen jätteen ja myyvät sen kaupungin laidalla tukkuostajille.

Lähteet
-------

1. ↑  6 Waste Disposal Methods
2. 1 2 3  Kiinan kaatopaikat täynnä – Pekingin jätteestä jo puolet poltetaan energiaksi *Yle Uutiset*. Viitattu 24.7.2017.

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Jätehuolto**.
* Jätehuollon järjestäminen
* Jätelaitosyhdistys (Arkistoitu – Internet Archive)
* Tuottajavastuu jätehuollossa
**Elore** tai aluksi **Elektroloristi** on Suomen Kansantietouden Tutkijain Seuran vuodesta 1994 julkaisema verkkolehti. Lehden aihepiiri on folkloristiikka ja sen lähialueet. Lehteä pidetään yleisesti ensimmäisenä suomalaisena open access -julkaisuna ja se oli yksi ensimmäisistä suomalaisista verkkolehdistä. Lehteä julkaistiin ensimmäisenä vuotena sähköpostilehtenä ja tiedostoina, sekä vuodesta 1995 www-lehtenä. Lehdestä tehtiin muutamia paperikappaleita kirjastokäyttöä varten. Lehden ensimmäisenä päätoimittajana toimi Jyrki Pöysä. Vuonna 2023 Eloren päätoimittajana ovat Anna Kinnunen ja Pihla Siim.

Lähteet
-------

1. ↑  Kun open access tuli Suomeen – ja mitä sitten tapahtui – Tietolinja *tietolinja.kansalliskirjasto.fi*. Viitattu 15.12.2023.
2. ↑  Petja Aarnipuu, Riina Haanpää: 15 vuotta vapaasti saatavilla.  *Elore*, 1.5.2009, 16. vsk, nro 1. doi:10.30666/elore.78774. ISSN 1456-3010. Artikkelin verkkoversio.  fi
3. ↑  Elore / Toimituskunta *journal.fi*. Viitattu 15.12.2023.

Aiheesta muualla
----------------

* Journal.fi: Elore
Mirzo Tursunzoda tadžikistanilaisessa setelissä.
**Mirzo Tursunzoda** (tadžikiksi Мирзо Турсунзода, ven. Мирзо Турсун-заде, *Mirzo Tursun-zade*, 2. toukokuuta 1911 nykyisen Tursunzodan piirin Qaratoğin kylä – 24. syyskuuta 1977 Dušanbe) oli tadžikistanilainen neuvostorunoilija.

Mirzo Tursunzoda syntyi puusepän perheeseen. Hän opiskeli opettajateknikumissa ja valmistui vuonna 1930 Tadžikistanin valistusinstituutista Taškentissa. Sen jälkeen Tursunzoda työskenteli *Komsomoli Todžikiston* -nuorisolehdessä ja Leninabadin teatterissa. Vuonna 1935 hän siirtyi töihin Tadžikistanin kirjailijaliittoon. Vuonna 1939 Tursunzoda valittiin kirjailijaliiton hallituksen puheenjohtajaksi. Vuodesta 1946 aina kuolemaansa saakka hän työskenteli Tadžikistanin kirjailijaliiton puheenjohtajana ja vuodesta 1959 myös Neuvostoliiton kirjailijaliiton hallituksen sihteerinä.

Tursunzodan kirjailijanura alkoi vuonna 1929 sanomalehtien sivuilla ilmestyneistä kertomuksista ja kuvauksista. Ensimmäiset runonsa hän julkaisi vuonna 1935. Runoilijan laaja tuotanto käsittää lähinnä ajankohtaista kansalaislyriikkaa. Hän on kirjoittanut myös näytelmiä ja kirjallisuuskritiikkiä. Hän sai teoksistaan Stalin-palkinnon vuonna 1948, Lenin-palkinnon vuonna 1960, Tadžikistanin SNT:n valtionpalkinnon vuonna 1963 ja kansainvälisen Nehru-palkinnon vuonna 1967.

Kirjailija liittyi kommunistipuolueeseen vuonna 1941. Hän toimi Tadžikistanin kommunistipuolueen keskuskomitean jäsenenä, Neuvostoliiton korkeimman neuvoston edustajana sekä monissa muissa luottamustehtävissä. Hänelle on myönnetty sosialistisen työn sankarin arvonimi (1967) ja monia muita kunnianosoituksia.

Aiemmin nimellä *Regar* tunnettu kaupunki nimettiin vuonna 1978 kirjailijan mukaan Tursunzodaksi.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Pisateli Tadžikistana, s. 19–26.
2. ↑  Tursun-Zade, Mirzo (Rossijskaja literaturnaja entsiklopedija -verkkotietosanakirja)  2011. litpedia.ru. Viitattu 13.9.2016. (venäjäksi)
3. ↑  Tursunzade (Entsiklopeditške slavar -tietosanakirjan kaupunkiartikkelin verkkoversio)  2009. dic.academic.ru. Viitattu 13.9.2016. (venäjäksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kratkaja literaturnaja entsiklopedija (venäjäksi)

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Latvia
* Tšekki
* Alankomaat
* Puola

 |

 |
**Romaniasiain neuvottelukunta** (RONK) (aiemmalta nimeltään Mustalaisasioiden neuvottelukunta) on vuonna 1956 perustettu yhteistyö- ja asiantuntijaelin, jonka tavoitteena on kehittää romanien ja viranomaisten välistä yhteistyötä ja edistää yhdenvertaisuutta ja syrjinnän vastaista työtä. Se pyrkii edistämään romanien yhteiskunnallisia osallistumismahdollisuuksia sekä taloudellisia, sosiaalisia ja sivistyksellisiä elinolosuhteita.

Neuvottelukunta toimii sosiaali- ja terveysministeriön yhteydessä. Sen asettaa valtioneuvosto kolmeksi vuodeksi kerrallaan ja siihen kuuluu puheenjohtajan ja varapuheenjohtajan lisäksi enintään 16 jäsentä. Puolet neuvottelukunnan jäsenistä edustaa romaniväestöä. Lisäksi neuvottelukunnassa on jäseniä sosiaali- ja terveysministeriöstä, ulkoministeriöstä, sisäministeriöstä, opetus- ja kulttuuriministeriöstä, työ- ja elinkeinoministeriöstä, ympäristöministeriöstä ja Opetushallituksesta. Vuoden 2020 alusta neuvottelukunnan puheenjohtajana on toiminut kansanedustaja Tarja Filatov.

Valtakunnallisen neuvottelukunnan lisäksi toimii myös alueellisia neuvottelukuntia. Neuvottelukuntien toiminnasta ja asemasta on säädetty valtioneuvoston asetuksilla VNA 1019/2003 ja VNA 1350/2009.

Lähteet
-------

1. ↑  Romanit toimijoina yhteiskunnassa : Romaniasiain neuvottelukunta 50 vuotta -juhlajulkaisu  2006. STM. Viitattu 3.4.2021.
2. 1 2  Valtakunnallinen romaniasiain neuvottelukunta RONK *romani.fi*. Viitattu 3.4.2021.
3. ↑  Alueelliset romaniasioiden neuvottelukunnat *romani.fi*. Viitattu 3.4.2021.

Aiheesta muualla
----------------

* Romaniasiain neuvottelukunnan verkkosivut
* Valtioneuvoston asetus valtakunnallisesta romaniasiain neuvottelukunnasta ja alueellisista romaniasiain neuvottelukunnista Finlex.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa | 
* IdRef

 |

 |
**Tapaturma-asioiden muutoksenhakulautakunta** (ruots. *Besvärsnämnden för olycksfallsärenden*, engl. *Employment accidents appeal board*) on Suomen työtapaturmavakuutuksen lakisääteinen muutoksenhakuelin. Lautakunnan nimi oli vuoteen 2005 tapaturmalautakunta.

Tehtävät
--------

Lautakunta käsittelee ensimmäisenä muutoksenhakuasteena tapaturmavakuutuslainsäädäntöön kuuluvia valitusasioita. Tapaturma-asioiden muutoksenhakulautakuntaan valitetaan vakuutuslaitoksen lakisääteistä tapaturmavakuutusta koskevista päätöksistä, jotka koskevat lähinnä työtapaturmia, ammattitauteja, maatalousyrittäjien työvahinkoja sekä varusmiesten sotilastapaturmia ja palvelussairauksia. Vuonna 2013 käsiteltiin 4 609 asiaa ja käsittelyaika oli keskimäärin 184 päivää.

Tapaturma-asioiden muutoksenhakulautakunnan lainvoimainen päätös pannaan täytäntöön niin kuin riita-asiassa annettu lainvoimainen tuomio. Valittajana on yleensä vahingoittunut. Tapaturmavakuutuksen ottaneella työnantajalla ei yleensä ole valitusoikeutta. Poikkeuksena ovat niin sanotut perustevalitukset, jotka koskevat tapaturmavakuutuksen vakuutusmaksun perustetta.

Lautakunnan päätöksistä haetaan muutosta vakuutusoikeuteen.

Lautakunnan organisaatio
------------------------

Tapaturma-asioiden muutoksenhakulautakunnalla on päätoiminen puheenjohtaja, kaksi varapuheenjohtajaa, kolme lakimies- ja lääkärijäsentä sekä kuusi työmarkkinajärjestöjen nimeämää jäsentä. Valtioneuvosto nimittää puheenjohtajan toistaiseksi ja jäsenet viideksi vuodeksi kerrallaan.

Lautakunnan kustannuksista vastaavat vakuutusyhtiöt maksutulojensa mukaisessa suhteessa.

Lähteet
-------

1. ↑  Tapaturma-asioiden muutoksenhakulautakunnan tehtävät *Tapaturmalautakunta.fi*.  14.7.2011 (päivitetty).  Arkistoitu 18.6.2013. Viitattu 24.1.2014.
2. ↑  Tapaturma-asioiden muutoksenhakulautakunnan toimintakertomus (Toimintakertomus ja tilastot 2013) *tapaturmalautakunta.fi*.  16.1.2014 (päivitetty).  Arkistoitu 23.6.2013. Viitattu 24.1.2014.
3. ↑  Sirpa Kukkonen, Terttu Karmavalo: *Työtapaturmakirja*. FINVA, 2006. ISBN 952-9770-92-8.
4. ↑  Kokoonpano *Tapaturmalautakunta.fi*.  4.6.2013 (päivitetty).  Arkistoitu 24.6.2013. Viitattu 24.1.2014.

Aiheesta muualla
----------------

* Tapaturma-asioiden muutoksenhakulautakunta
**Huumausaineneuvottelukunta** oli sosiaali- ja terveysministeriön asettama neuvottelukunta, jonka tehtävänä oli määritellä uudelleen Suomen huumausainepolitiikka. Neuvottelukunta asetettiin 1968, ja se istui vuodesta 1969 vuoteen 1971 saakka.

Syynä komitean asettamiseen oli nuorten laajeneva huumeiden käyttö. Jopa 5%-23% nuorista oli paikkakunnasta riippuen ilmoittanut kokeilleensa huumeita 1970-luvun alun tutkimuksissa. Kannabis ja LSD lisäksi yhdistettiin nuorison kannattamiin protestiliikkeisiin. Toimittajat pyrkivät kiinnittämään huomion asiaan tekemällä artikkeleita siitä, miten helppoa huumeiden osto oli, ja miten heikosti poliisi valvoo asiaa. 
Tätä aikaisemmin Suomen huumausainepolitiikka perustui lähinnä terveydenhoitoon ja siihen liittyneisiin pakkokeinoihin.

Huumausainepoliittinen toimikunta
---------------------------------

Vuonna 1996 Sosiaali- ja terveysministeriö asetti Huumausainepoliittisen toimikunnan, jonka tehtävänä oli laatia ehdotus kansalliseksi
huumausaineohjelmaksi. Toimikunnan puheenjohtajana toimi oikeusministeriön ylijohtaja K. J. Lång. Toimikunnan työn tuloksena synti Suomen huumausainestrategia 1997, joka laajuudeltaan ja perusteellisuudeltaan vastaa edeltänyttä komiteamietintöä (KM 1969). Tällä kertaa toimikunnan mietintöön ei sisältynyt konkreettisia ehdotuksia uudeksi lainsäädännöksi, vaan painopiste oli yleisemmällä strategiaohjelman tasolla. Vuoden 1997 huumausainestrategiaa on säännöllisin väliajoin täsmennetty ja yhteistyötä huumehaittojen ehkäisemiseksi on ohjattu valtioneuvoston periaatepäätöksillä.

Lähteet
-------

1. 1 2  Hakkarainen, Pekka: Huumepolitikka ja muuttuvat ongelmat *ViRiDiS - Vihreä verkkolehti*.  kesä 2000. Viitattu 4.10.2017.
2. ↑  Suomen huumestrategia 1997  13.01.2003. Sosiaali- ja terveysministeriö. Viitattu 4.10.2017.
3. ↑  Kotovirta, Elina: Valtioneuvoston periaatepäätös huumausainepolitiikasta 2016–2019 (Liite 1. Huumausainetilanne, politiikan tulevat kehittämistarpeet ja huumeohjelmakaudella 2012-2015 toteutetut toimenpiteet)  13.12.2016. Sosiaali- ja terveysministeriö. Viitattu 4.10.2017.
Cessna 150 -pienlentokone
**Monsieur Mangetout** (suom. *Herra kaikkiruokainen*, 15. kesäkuuta 1950 Grenoble – 25. kesäkuuta 2007 Grenoble, oikealta nimeltään **Michel Lotito**) oli ranskalainen viihdetaiteilija, joka tuli tunnetuksi maailmalla kyvystään syödä erilaisia metalliesineitä. Hän kertoi aloittaneensa aluksi lasiesineillä ja siirtyneensä sitten partaveitsiin ja muttereihin. 

*Guinnessin ennätysten kirjan* mukaan hän söi vuosina 1959–1997 yhteensä 9 tonnia metallia, muun muassa ostoskärryjä, Cessna 150 -pienlentokoneen, polkupyöriä, kattokruunuja ja televisioita.

Mangetoutia haastateltiin *Guinnessin ennätysten kirjaan* vuonna 2006. Hän sai 16-vuotiaana lasinsirun suuhunsa, kun häntä kiusanneet pojat tönäisivät häntä ja lasi, josta hän oli juomassa, särkyi osittain hänen suuhunsa. Hän päätti näyttää pojille ja kokeili pystyisikö syömään lasinpalan. Yrityksen onnistuttua hän otti toisen palan ja söi senkin. Pian Mangetout alkoi syödä partaveitsiä, lautasia, ruuveja, muttereita ynnä muuta sellaista. Hänen mielestään polkupyörien ketjut olivat parhaimman makuisia, ja totesi, että metallin kera on hyvä juoda monta litraa vettä. Hänelle oli aiemmin ehdotettu metallin kanssa nautittavaksi artisokkaa ja parafiiniöljyä, mutta nämä eivät Mangetoutia miellyttäneet.

Kuolema
-------

Lotito kuoli luonnollisista syistä 25. kesäkuuta 2007, kymmenen päivää 57-vuotissyntymäpäivänsä jälkeen.

Lähteet
-------

* *Guinness World Records 2006*
* *This Way Up Texts Book 2*

### Viitteet

1. ↑  Strangest diet *Guinness World Records*. Viitattu 9.10.2018. (englanniksi)
2. ↑  The Man Who Ate an Airplane and Three Other People Who Eat Weird Things *todayifoundout.com*. Vacca Foeda Media. Viitattu 8.8.2014. (englanniksi)
3. ↑  matchID - Moteur de recherche des décès *deces.matchid.io*. Viitattu 25.7.2022.
4. ↑  Michel Lotito - The man who ate an airplane and everything else *web.archive.org*.  2.6.2021.  Arkistoitu 2.6.2021. Viitattu 25.7.2022.
5. ↑  Ripley's Believe It or Not!: The Man Who Ate An Airplane Piece By Piece *Ripley's Believe It or Not!*.  2.4.2019. Viitattu 25.7.2022. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* CNN:n artikkeli (Arkistoitu – Internet Archive). 12.6.1998. (englanniksi) [vanhentunut linkki]
* Guinness World Recordsin artikkeli (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi) [vanhentunut linkki]

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa | 
* Europeana

 |

 |
**Spazio vitale** (italiaksi: [ˈspattsjo viˈtaːle], "elintila") oli italialaisen fasismin alueellinen laajentumiskonsepti. Se määriteltiin seuraavasti: "se osa maapalloa, jonka yli ulottuu joko elintärkeät vaatimukset tai laajentuva sysäys sellaiselle valtiolle, jolla on vahva yhtenäinen organisaatio ja joka pyrkii tyydyttämään tarpeitaan laajentumalla kansallisten rajojensa ulkopuolelle". Spazio vitale oli vastaava käsite natsi-Saksan käsitteelle "Lebensraumista".

Spazio vitalen alueellinen laajuus kattaa Välimeren kokonaisuutena (Mare Nostrum - *suom. "Meidän meremme"*) sekä Pohjois-Afrikan Atlantin valtameren rannoilta Intian valtamerelle saakka. Alue oli tarkoitus jakaa kahteen osaan: "piccolo spazioon" (*pieni tila*), jossa oli määrä asua vain italialaisia, ja "grande spazioon" (*suuri tila*), joka oli muiden kansojen asuttamaa, mutta Italian vaikutuspiirissä. Grande spazion kansakunnat joutuisivat Italian vallan ja suojelun alaisiksi, mutta omien kielien ja kulttuurien säilyttäminen sallittaisiin. Fasistinen ideologi Giuseppe Bottai vertasi tätä historiallista tehtävää muinaisten roomalaisten tekoihin ja totesi, että uudet italialaiset "valaisevat maailmaa taiteillaan, kouluttavat sitä tiedoillaan ja antavat uusille alueilleen vankan rakenteen hallinnollisella tekniikallaan ja kyvyllään."

Lähteet
-------

* Rodogno, Davide: *Fascism's European Empire: Italian Occupation During the Second World War*. Cambridge, UK: Cambridge University Press, 2006. ISBN 978-0-521-84515-1. (englanniksi)

### Viitteet

1. 1 2  Rodogno 2006, s. 47
2. ↑  Rodogno 2006, s. 48
3. ↑  Rodogno 2006, s. 46

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Spazio vitale