recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Kolmen pennin ooppera** (saks. *Die Dreigroschenoper*) on Kurt Weillin säveltämä laulunäytelmä Bertolt Brechtin yhteistyössä Elisabeth Hauptmannin kanssa kirjoittamaan librettoon. Libreton pohjana on käytetty John Gayn kirjoittamaa balladioopperaa *Kerjäläisooppera* vuodelta 1728. Brecht käyttää Gayn tekstiä voimakkaan sosialistisen yhteiskuntakritiikin välineenä. Se sai ensi-iltansa 31. elokuuta 1928 Theater am Schiffbauerdammissa Berliinissä.

*Kolmen pennin oopperasta* tuli suuri menestys ja teosta on esitetty yli 10 000 kertaa ja se on käännetty 18 kielelle. Teoksen ensimmäinen elokuvaversio valmistui jo vuonna 1931. G.W. Pabstin ohjaama teos sai nimekseen *Die 3-Groschenoper*. Kaj Chydenius nimitti laulunäytelmänsä *Lapualaisoopperan* (1966) "oopperaksi" Weillin esimerkin mukaisesti. 

Suomessa *Kolmen pennin oopperaa* on esitetty nimellä *Kerjäläisooppera* KOM-teatterissa 1978–1980 (ohjaus Laura Jäntti). *Kolmen pennin oopperana* sitä on esitetty useassa teatterissa: Lappeenrannan kaupunginteatterissa vuonna 2016 (ohjaus Timo Sokura), Tampereen teatterissa vuonna 2010 (ohjaus Mikko Viherjuuri) Helsingin kaupunginteatterissa vuonna 2007 (ohjaus Kari Heiskanen) ja Suomen Kansallisteatterissa vuosina 1997–1998 (ohjaus Antti Einari Halonen) *lähde?*. Turun kaupunginteatterissa näytelmän ensi-ilta oli vuonna 1970, sen ohjasi Ossi Räikkä.

Lähteet
-------

* Loviisan Sanomat: Brechtiä antaumuksella Ungernilla Sillä mitä on tiirikka verrattuna osakkeeseen? (Arkistoitu – Internet Archive)
* threepennyopera.org Tulostuu tyhjä sivu

### Viitteet

1. ↑  Kerjäläisoppera (PDF) KOM-teatteri.  Arkistoitu 3.8.2016. Viitattu 18.2.2018.
2. ↑  Lehtinen, Sari: Lappeenrannan kauppakeskusteatteri aloittaa "Kolmen pennin oopperalla"  19.5.2015. Yle. Viitattu 18.2.2018.
3. ↑  Kiihkeä, häpeämätön ja paheellinen 3 pennin ooppera *tampereen teatteri, asiakaslehti 1/1010*.  2010. Viitattu 18.2.2018.
4. ↑  Kalsto, Hanna (koonnut): Esitykset vuodesta 1965 (Sivu 173)  12.2.2018. Helsingin kaupunginteatteri.  Arkistoitu 19.2.2018. Viitattu 18.2.2018.
5. ↑  Ensi-illat 1970–79 Turun kaupunginteatteri.  Arkistoitu 26.8.2018. Viitattu 18.2.2018.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Kolmen pennin ooppera** Wikimedia Commonsissa
**Pauli Johannes Pirjetä** (4. huhtikuuta 1958 Alatornio – 3. marraskuuta 2015 Helsinki) oli suomalainen kilpakävelijä. Hänen seuranaan oli vuodesta 1981 lähtien Viipurin Urheilijat ja hänen valmentajanaan toimi Pentti Pirjetä. SM-kilpailuista Pirjetä saavutti uransa aikana kaikkiaan 17 mitalia. 20 kilometrin kävelyssä hän voitti hopeaa vuonna 1989 sekä kuusi pronssia vuosina 1984, 1985, 1987, 1990, 1991 ja 1996. Lisäksi Pirjetä voitti 50 kilometrin kävelyssä kaksi hopeaa vuosina 1986 ja 1997 sekä kaksi pronssia vuosina 1989 ja 1992. Sisäratojen SM-kisoista hän saavutti 5 000 metrin kävelyssä kultaa vuonna 1991, kaksi hopeaa vuosina 1988 ja 1990 sekä kolme pronssia vuosina 1992, 1993 ja 1997.

Kansainvälisissä arvokilpailuissa Pirjetä edusti Suomea kertaalleen ollen mukana Helsingissä järjestettyjen vuoden 1994 EM-kisojen 20 kilometrin kävelyssä. Tuolloin hänen sijoituksensa oli 23.

Lähteet
-------

1. ↑  Hannus, Matti: Kävelijä Pauli Pirjetä on poissa  4.11.2015. SUL. Viitattu 4.11.2015.
2. 1 2  Pauli Pirjetä Tilastopaja (vaatii kirjautumisen, maksullinen palvelu).


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* World Athletics

 |

 |
**Astyanaks** (m.kreik. Ἀστυάναξ, "kaupungin valtias") oli kreikkalaisessa mytologiassa Hektorin ja Andromakhen poika. Syntymässään hänelle annettiin nimi **Skamandrios** (m.kreik. Σκαμάνδριος) Skamandros–joen mukaan, mutta troijalaiset nimesivät hänet Astyanaksikseksi hänen asemansa vuoksi kaupungin uljaimman sankarin esikoispoikana. Myös Herakleella oli samanniminen poika Thespioksen tyttären kanssa.

Troijan kukistumisen jälkeen Andromakhe kätki lapsen puolisonsa hautakammioon. Astyanaks kuitenkin löydettiin piilostaan, jolloin kreikkalaiset päättivät heittää lapsen alas kukistuneen Troijan muureilta, peläten tämän vartuttuaan kostavan isänsä kuoleman. Lähteestä riippuen tämän teki joko Odysseus tai Neoptolemos – tosin Seneca kertoo lapsen hypänneen itse muurilta alas Odysseuksen lausuessa Kalkhaan ennustusta, joka vaati lapsen uhraamista suotuisien tuulien varmistamiseksi.

Tarinasta on lukuisia muunnelmia keskiajalta ja renessanssin aikakaudelta, joissa Astyanaks onnistui pelastumaan Troijan tuhosta ja perusti myöhemmin uuden Troijan.

Lähteet
-------

1. ↑  Homeros: *Ilias* vi.390–413 (engl. käännös).
2. ↑  Apollodoros: *Bibliotheke* ('Kirjasto') 2.7.8 engl. käännös.
3. ↑  Hyginus: *Fabulae* cix (engl. käännös).
4. ↑  Apollodoros: *Bibliotheke* ('Kirjasto') Epitomi 5.23 (engl. käännös).
5. ↑  Quintus Smyrnaeus: *Troijan tuho* xiii.279–317 (engl. käännös).
6. ↑  Ovidius: *Muodonmuutoksia* xiii.399–417 (engl.käännös).
7. ↑  Euripides: *Andromakhe* 5–9(engl.käännös).
8. ↑  Euripides: *Troijan naiset* 1118–1122(engl.käännös).
9. ↑  *Iliou persis* frag. 1, 3 (engl. käännös (Arkistoitu – Internet Archive)).
10. ↑  *Ilias mikra* frag. 14 (engl. käännös (Arkistoitu – Internet Archive)).
11. ↑  Pausanias: *Periegesis tes Hellados* ('Kreikan kuvaus') 10.25.9 (engl. käännös).
12. ↑  Seneca: *Troijan naiset* 1088–1103 (engl. käännös).
Tasakatto rautatieasemalla Saksan Limburgissa
Tasakattoja Israelissa
**Tasakatto** on arkkitehtuurissa ulkokattotyyppi, jossa katto on vaakasuorassa. Sadeveden takia tasakatto on aina hivenen kalteva, ja jos se on 1:20, näyttää katto vielä vaakasuoralta. Pulpettikatto on kuitenkin erillinen kaltevampi kattotyyppi.

Tasakatto on osa perinteistä rakennustyyliä kuivilla alueilla, kuten Sahelissa Afrikassa, joissakin arabimaissa sekä Meksikon lähellä olevilla autiomaan laitamilla asuvilla intiaaniheimoilla. Suomessa ja muilla lumisade-alueilla tasakatto ei kuulu rakennusperinteeseen. 

Tasakatto tuli Euroopassa muotiin modernismin ja funktionalismin myötä, sillä tasakattoisessa rakennuksessa ei ole turhaksi katsottua lämmitettävää tilaa. Esimerkiksi Le Corbusier suosi tasakattoja.

Suomessa
--------

Suomessa tasakatot tulivat muotiin 1960-luvulla teollisen elementtitekniikan myötä. Ajan rakennustekniikka ei aina ollut riittävän kehittynyttä, ja tasakatot tuottivat runsaasti ongelmia. Modernit tasakattorakenteet ja -materiaalit ovat kehittyneempiä. Nykyisin tasakatot tehdään pääosin liike- ja julkisiin rakennuksiin.

Yksi tunnetuimmista tasakattoisista asuinrakennuksista on Alvar Aallon 1930-luvun lopussa suunnittelema Villa Mairea. Aalto vaikutti tasakattojen yleistymiseen, joka muodostui arkkitehtien keskuudessa muodiksi. Sosiaaliministeriön järjestämässä pientalojen suunnittelukilpailussa SAFA-arkkitehdeille vuonna 1939, kaikki työt olivat tasakattoisia. Sen sijaan maatalousministeriön järjestämässä pientalojen suunnittelukilpailussa suurin osa töistä oli perinteisiä harjakattoja. Kolme parasta työtä olivat rakennusmestarien suunnittelemia harjakattoisia.

Tasakaton huippuaikaa olivat vuonna 1970 järjestetyt Suomen ensimmäiset asuntomessut Tuusulassa. Kaikki talot oli varustettu muodinmukaisella tasakatolla tai vain hyvin loivasti laskevalla kattorakenteella.

Lähteet
-------

1. ↑  Priima / Hilkka Nevala: Muistatko, kun rakennettiin tasakattoisia taloja?  27.03.2008. Yleisradio. Viitattu 8.3.2013.
2. 1 2  Pasi Jaakkonen: Neuvontainsinöörin tyly tuomio 70-luvun rakentamiselle: "Useimmat sen ajan talot saisi ajaa Caterpillarilla nurin"  9.6.2018. is.fi.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Tasakatto** Wikimedia Commonsissa
**HMS Aphis** oli Britannian kuninkaallisen laivaston Insect-luokan tykkivene.

Valmistus
---------

*Pääartikkeli: Insect-luokka*
Alus tilattiin Ailsa Shipbuilding Companyltä. Se laskettiin vesille 15. syyskuuta 1915 ja valmistui vielä saman vuoden marraskuussa.

Palvelus
--------

Alus tuki 1917 tykkitulella maavoimien operaatioita Tonavalla, jolloin sen tukikohtana oli Bukarest. Se oli Tonavalla aina vuoteen 1919, jolloin tykkivene siirrettiin Kiinan laivastoasemalle. Kiinassa alus liitettiin Jangtsen laivueeseen (engl. *Yangtse Flotilla*) esittelemään brittiläisen imperiumin läsnäoloa joella. Alus oli Kiinassa aina kesäkuuhun 1940, jolloin se siirrettiin Välimeren laivastoon.

Alus tuki 9. joulukuuta 1940 monitorin *HMS Terror* ja tykkiveneiden *HMS Ladybird* ja *HMS Gnat* kanssa brittiläisen 8. armeijan etenemistä tulittamalla Tobrukissa olevia Italian armeijan kohteita. Alukset toistivat Tobrukin sataman tulittamisen 12. joulukuuta.

Alus tulitti 21. helmikuuta yhdessä Australian laivaston hävittäjien *HMAS Stuart*, *HMAS Vampire* ja *HMAS Voyager* kanssa Tobrukia. Se tuki 9. huhtikuuta 8. armeijan vetäytymistä tulittamalla Bombaa ja Gazalaa.

Huhtikuussa 1943 alus siirrettiin Maltalle. Alus tuki 31. toukokuuta hyökkäystä Pantellarialle (operaatio Corkscrew). Se vapautettiin 13. kesäkuuta operaatiosta, minkä jälkeen se palasi Maltalle valmistautumaan Sisilian maihinnousuun. Elokuussa alus määrättiin tukemaan Calabrian maihinnousua. Alus liitettiin 13. elokuuta tukiosastoksi yhdessä tykkivene *HMS Scarabin* sekä monitoreiden *HMS Erebus*, *HMS Roberts* ja *HMS Abercrombie* kanssa tulittamaan rannikkoa Reggio Calabriasta Passaroon (operaatio Baytown). Tulitukiosasto ampui 2. syyskuuta tulivalmistelun brittiläisen XIII armeijakunnan maihinnousualueelle. Seuraavana päivänä osasto tuki varsinaista maihinnousua. Alus palasi toiminnan päätyttyä Maltalle.

*Aphis* määrättiin Yhdysvaltain laivaston alaisuuteen Etelä-Ranskaan tehtävään maihinnousuun (operaatio Dragoon). Alus vapautettiin 18. elokuuta operaatiosta, minkä jälkeen se oli vuoden lopun Adrianmerellä tukikohtanaan Ancona.

Kesäkuussa 1945 alus määrättiin Tyynelle valtamerelle. Se saapui elokuussa Manukseen, missä se liittyi brittiläiseen Tyynenmeren laivastoon vasta Japanin antauduttua. Se lähetettiin Singaporeen, jossa alus poistettiin palveluksesta. Alus sijoitettiin 1946 poistolistalle ja myytiin romutettavaksi toukokuussa 1946 Singaporessa.

Lähteet
-------

* Gardiner, Robert (toim.): *Conway's All the World's Fighting Ships 1906–1921*. Lontoo, Englanti: Conway Maritime Press, 1985. ISBN 0-85177-245-5. (englanniksi)
* Colledge, J. J. & Warlow, Ben: *Ships of the Royal Navy - The Complete Record of all Fighting Ships of the Royal Navy from the 15th Century to the Present*, s. 19. Newbury, UK: Casemate, 2010. ISBN 978-1-935149-07-1. (englanniksi)

### Viitteet

1. 1 2 3 4 5 6 7  Naval-history.net - HMS Aphis
**Astyra** (m.kreik. Ἀστυρα, myös *Astyron*, Ἄστυρον tai *Astyra Mysia*, Ἀστυρα Μύσια) oli antiikin aikainen kaupunki ja kaupunkivaltio (*polis*) Myysiassa Vähän-Aasian luoteisosassa nykyisen Turkin alueella. Se sijoitetaan lähelle nykyistä Balıkesirin maakunnan Akçayta.

Maantiede
---------

Astyran poliksen kaupunkikeskus sijaitsi Myysian alueella Theben tasangolla Antandroksen ja Adramyttionin välisellä alueella. Pseudo-Skylaks luki kaupungin kuitenkin osaksi Lyydiaa. Kaupunki on sijoitettu Adramyttioninlahden (nyk. Edremitinlahti) rannalle lähelle nykyistä Akçayta noin 12 kilometriä länteen nykyisestä Edremitin kaupungista. Astyran kaupunkivaltion hallussa ollut alue oli suhteellisen pienikokoinen, ja sen kooksi on arvioitu alle 25 neliökilometriä. Kaupungin lähellä oli Sapra-niminen järvi, joka oli yhteydessä mereen.

Pausanias kertoo, että Astyrassa oli mustaa ja kuumaa vettä virrannut lähde, jonka hän oli itse nähnyt. Hän kuitenkin sijoitti Astyran Atarneukseen. Tästä voidaan päätellä, että joko Atarneuksessa oli erillinen Astyra, tai sitten Pausanias tekee tässä virheen. Kaupunkia ei tule sekoittaa myöskään toiseen Astyraan eli Astyra Troikaan Troaksessa.

Astyran lyömä raha, n. 400–395 eaa. Kuvituksessa Tissaferneen pää.

Historia
--------

Astyran historiasta ei tiedetä paljoakaan. Se oli olemassa klassiselta kaudelta myöhäisantiikkiin. Strabon kuvasi paikan kyläksi (*kōmē*), joka oli aiemmin ollut pieni kaupunki (*polikhnē*) Antandroksen alaisuudessa. Nykytutkimuksessa Astyra on luettu polisten eli itsenäisten kaupunkivaltioiden joukkoon. Klassisella kaudella 400-luvulla eaa. kaupunki kuului Ateenan johtamaan Deloksen meriliittoon, ja se esiintyy liiton verotusluetteloissa vuosina 454/453–438/437 eaa. Astyra löi omaa hopearahaa 400-luvulta eaa. ja pronssirahaa 300-luvulta eaa. lähtien. Kaupunki oli lakannut olemasta Plinius vanhemman aikaan tultaessa. Hän käytti kaupungista nimimuotoa *Astyre*.

Kaupungin kansalaisesta käytettiin etnonyymiä *Astyrēnos (Mysos)* (Ἀστυρηνός (Μύσος)).

Rakennukset ja löydökset
------------------------

Astyraa ei tunneta arkeologisesti. Antiikin kirjallisten lähteiden perusteella kaupungissa oli Artemis Astyrenelle omistettu temppeli, jota antandroslaiset valvoivat.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6 7 8  Hansen, Mogens Herman & Nielsen, Thomas Heine: "770 Astyra", *An Inventory of Archaic and Classical Poleis*. An Investigation Conducted by The Copenhagen Polis Centre for the Danish National Research Foundation. Oxford: Oxford University Press, 2004. ISBN 0-19-814099-1.
2. 1 2 3 4 5 6 7 8 9 10  Smith, William: "Astyra", *Dictionary of Greek and Roman Geography*. Boston: Little, Brown and Company, 1854. Teoksen verkkoversio.
3. 1 2  Astyr(i)a? *Pleiades*. Viitattu 2.11.2020.
4. 1 2 3  Astyra (Aiolis) 12 Akçay - Άστυρα *ToposText*. Viitattu 2.11.2020.
5. 1 2  Strabon: *Geografika* s. 613.
6. ↑  Pomponius Mela: *De situ orbis* 1.19.
7. ↑  Pseudo-Skylaks: *Periplus* 98.
8. ↑  Pausanias: *Kreikan kuvaus* 4.35.10.
9. ↑  Ksenofon: *Hellenika* 4.1.41.
Kim Jae-joong
**Kim Jaejoong** (hangul: 김재중; hanja: 金在中; s. 26. tammikuuta 1986) *lähde?*, tunnetaan myös nimellä **Jaejoong**, on eteläkorealainen laulaja, lauluntekijä, näyttelijä, ohjaaja ja suunnittelija. Hän on parhaiten tunnettu korealaisen pop-ryhmän JYJ:n jäsenenä, ja oli yksi poikabändi TVXQ:n alkuperäisistä jäsenistä. Kim tunnettiin myös nimillä **Hero Jaejoong** (Etelä-Korea), **Jejung** (ジェジュン) (Japani), ja **英雄在中** (영웅재중) (Kiina). Kim käyttää nyt nimeä Kim Jaejoong (JYJ) aktiviteeteissaan.

Kim on laajentanut toimintaansa näytellessään televisiodraamoissaan, mukaan lukien *Sunao ni Narenakute*, *Protect the Boss*, *Dr. Jin*, *Triangle* ja viimeisimpänä *SPY* ja elokuvissa, kuten *Heaven's Postman* ja *Jackal is Coming*. Hän oli myös toiminnanjohtaja JYJ:n 2011 Worldwide Tourilla ja 2011 LG Whisen Rhytmic All Starsissa.

Tammikuussa 2013 hän julkaisi ensimmäisen EP:nsä, nimeltään *I*, ja seuraavaksi täyspitkän albumin, *WWW:n* lokakuussa samana vuonna.

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Korea

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana

 |

 |
**Gianluca Brambilla** (s. 22. elokuuta 1987 Bellano, Lombardia) on italialainen maantiepyöräilijä. Hän aloitti ammattilaisuransa Colnago-CSF Inox -joukkueessa 2010–2012, edusti vuosina 2013–2017 belgialaistallia, nimeltään viimeksi Quick-Step Floors, kilpaili Trek-Segafredossa 2018–2022 ja on vuodesta 2023 ajanut Q36.5 Pro Cycling Teamissa.

Brambilla voitti Italian ympäriajossa 2016 vuoristossa ajetun kahdeksannen etapin karattuaan 13 ajajan iritiottoryhmästä. Hän siirtyi samalla kokonaiskilpailun johtoon kahden etapin ajaksi. Espanjan ympäriajossa 2016 hän voitti Formigaliin päättyneen 15. etapin. Hän käynnisti heti etapin alussa 14 ajajan irtioton, joka kesti maaliin saakka. Hän kukisti loppukirissä kokonaiskilpailua johtaneen Nairo Quintanan.

Saavutuksia
-----------

2008
GP Palio del Recioto (alle 23-v. kilpailu), voitto
2009
Giro della Regione Friuli Venezia Giulia, kokonaiskilpailun voitto
2010
Gran Premio Nobili Rubinetterie, Coppa Papa' Carlo, voitto
2012
Giro dell'Appennino, toinen
Italian ympäriajo, kokonaiskilpailussa 13:s, nuorten kilpailussa kolmas
2015
Espanjan ympäriajo, kokonaiskilpailussa 13:s
2016
Trofeo Pollenca, voitto
Strade Bianche, kolmas
Italian ympäriajo, 8. etapin voitto, 18. etapilla kolmas
Clásica de San Sebastián, kuudes
Espanjan ympäriajo, 15. etapin voitto
2018
Italian ympäriajo, kokonaiskilpailussa 18:s
Espanjan ympäriajo, kokonaiskilpailussa 16:s
2021
Tour des Alpes-Maritimes et du Var, kokonaiskilpailun ja 3. etapin voitto

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Gianluca Brambilla *procyclingstats.com*. Viitattu 2.1.2023. (englanniksi)
2. 1 2  Gianluca Brambilla *cyclingarchives.com*. Viitattu 4.2.2017. (englanniksi)
3. ↑  Gianluca Brambilla takes stage and maglia rosa at Giro d’Italia as Tom Dumoulin suffers *cyclingweekly.co.uk*.  14.5.2016. Viitattu 15.5.2016. (englanniksi)
4. ↑  Nairo Quintana tightens grip on Vuelta a España as Chris Froome loses ground on stage 15 *cyclingweekly.co.uk*.  4.9.2016. Viitattu 6.9.2016. (englanniksi)
**Gianicolo** (lat. *Ianiculum*) on nyky-Rooman toiseksi korkein kukkula Monte Marion jälkeen. Se sijaitsee Tiber-joelta länteen Trasteveren ja Vatikaanin välillä. Antiikin aikaan se oli kaupungin ulkopuolella eikä kuulunut kuuluisiin Rooman seitsemään kukkulaan. Kukkulalta avautuu näkymä yli koko Rooman keskustan.

Gianicolon puistoa. Taustalla Villa Lante, etualalla Garibaldin joukoissa taistelleiden patsaita.

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Gianicolo**.
Antiikin aikaan kukkula liitettiin Janus-jumalaan ja se oli sijaintinsa puolesta erinomainen paikka auguurien tarkkailla enteitä lintujen lennosta. Nykyään kukkula on pääosin puistoaluetta, ja alueen tärkeimpiä nähtävyyksiä ovat San Pietro in Montorio -kirkko sekä Acqua Paolan monumentaalinen suihkulähde. Alueella on myös useita Italian vapaussotaan liittyviä muistomerkkejä. Kukkulalla käytiin taisteluita Giuseppe Garibaldin ja paavin puolella olleiden ranskalaisten välillä erityisesti vuonna 1849.

Paras näköala kaupunkiin avautuu Piazzale Garibaldilla, jonne roomalaisia kokoontuu paljon varsinkin iltaisin ja viikonloppuisin. Piazzalen alapuolella laukaistaan tykki päivittäin klo 12.00 Tiberin suuntaan täsmällisen kellonajan merkiksi. Tapa perityy joulukuulta 1847, jolloin Castel Sant'Angelon kanuuna antoi ympäröivien kirkkojen kelloille merkin soittaa kellojaan keskipäivällä. Rituaali siirrettiin 1904 Gianicololle, missä sitä jatkettiin vuoteen 1933. Uudestaan rituaali aloitettiin 21.4.1959.

Aivan Piazzale Garibaldin vieressä sijaitsee myös Suomen Rooman-instituutti renessanssiaikaisessa Villa Lanten huvilassa. Kukkulalla sijaitsee myös pari muuta ulkomaista tieteellistä instituuttia: American Academy in Rome ja Academia de España.

Näkymä Gianicololta

Lähteet
-------

* Polkunen, Marja-Liisa: Suomalainen matkaopas: Rooma. Suomalainen matkaopas oy, 2007. ISBN 978-952-9715-32-9.

### Viitteet

1. ↑  Polkunen 2007, s. 271
**Peter Lorre**, oikealta nimeltään **László Löwenstein** (26. kesäkuuta 1904 Rózsahegy, Itävalta-Unkari – 23. maaliskuuta 1964 Los Angeles, Kalifornia, Yhdysvallat) oli unkarilainen näyttelijä, joka esiintyi saksalaisissa ja yhdysvaltalaisissa elokuvissa. Hänet muistetaan etenkin konnaroolien persoonallisena esittäjänä.

Varhainen elämä
---------------

László Löwenstein syntyi unkarinjuutalaiseen perheeseen Rózsahegyssa Itävalta-Unkarissa (nykyinen Ružomberok Slovakiassa).

Ura
---

Hän aloitti näyttelijänuransa Wienissä ja kiersi useita vuosia Saksan, Itävallan ja Sveitsin näyttämöitä. 1920-luvun lopulla Lorre asettui Berliiniin, jossa hän teki yhteistyötä näytelmäkirjailija Bertolt Brechtin kanssa. Psykopaattisen lastenmurhaajan rooli Fritz Langin elokuvassa *M – kaupunki etsii murhaajaa* (1931) merkitsi läpimurtoa 27-vuotiaan Lorren uralla ja avasi hänelle uran elokuvanäyttelijänä.

Vuonna 1933 natsit nousivat valtaan Saksassa, ja juutalainen Lorre lähti maanpakoon. Hän asui ensin Pariisissa ja sitten Lontoossa, jossa näytteli Alfred Hitchcockin elokuvissa *Mies joka tiesi liikaa* (1934) ja *Salainen asiamies* (1936). 1930-luvun lopulla Lorre siirtyi Hollywoodiin. Hän ajautui nopeasti jännitys- ja kauhuelokuvien vakiokasvoksi ja esitti tavallisesti kieroja ja rikollisia sekä enemmän tai vähemmän mielipuolisia hahmoja. Lorren kuuluisimpia yhdysvaltalaisia elokuvia ovat John Hustonin *Maltan haukka* (1941) ja Michael Curtizin *Casablanca* (1942), joissa kummassakin hän on tyypillisessä lipevän ulkomaalaisen konnan roolissa ja molempien pääosassa oli Humphrey Bogart.

Toisen maailmansodan jälkeen Lorren ura lähti laskuun, ja hän näytteli lähinnä B-elokuvissa sekä televisiossa. Lorren persoonallinen ulkonäkö ja esiintymistapa sekä jäljittelemätön ääni tekivät hänestä imitaattoreiden suuren suosikin, ja monissa myöhäisemmissä elokuvissaan hän parodioi omaa kauhu- ja rikosfilmeissä syntynyttä imagoaan. 1950-luvun alussa Lorre vieraili Saksassa ja ohjasi siellä ainoaksi jääneen elokuvansa *Kadotettu* (1951), joka käsitteli natsiajan syyllisyyden taakkaa ja jossa Lorre myös näytteli pääosan. Elokuva ei ollut kaupallinen menestys, mutta on myöhemmin saanut kriitikoilta ylistystä yhtenä film noir -tyylin mestariteoksista.

Yksityiselämä
-------------

Peter Lorre oli 59-vuotias, kun hän vuonna 1964 kuoli halvaukseen.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Peter Lorre** Wikimedia Commonsissa

* Peter Lorre Internet Movie Databasessa. (englanniksi)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Australia
* Kroatia
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie
* Trove
* Elonet
* Yle

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC
* IdRef

 |

 |
Gianna D'Angelo (1961)
**Gianna D'Angelo**, alkuperäiseltä nimeltään **Jane Angelovich** (18. marraskuuta 1929 Hartford, Connecticut – 27. joulukuuta 2013 Mint Hill, NC) oli yhdysvaltalainen oopperalaulaja, äänityypiltään koloratuurisopraano.

D'Angelo opiskeli Juilliard Schoolissa ja sitten Venetsiassa Toti Dal Monten johdolla. Opettajansa neuvosta hän italialaisti nimensä. Ammattimaisen debyyttinsä D'Angelo teki vuonna 1954 Gildan roolissa *Rigolettossa* Caracallan kylpylöiden luona Roomassa. Seuraavana vuonna hän esiintyi ensimmäisen kerran Glyndebournen festivaalilla Rosinan roolissa *Sevillan parturissa*. D'Angelo oli suosittu esiintyjä Italian teattereissa 1960-luvun ajan. Yhdysvalloissa hän esiintyi ensimmäisen kerran *Lucia di Lammermoorin* nimiroolissa San Franciscossa vuonna 1959. Vuonna 1961 hän debytoi Metropolitan-oopperassa Gildana Jan Peercen ja Robert Merrillin vastaesiintyjänä. Kaikkiaan hän esiintyi kahdeksan kauden aikana Metropolitan-oopperassa 45 kertaa. Vuonna 1962 hän tulkitsi Zerbinettan roolin Metropolitan-oopperan ensimmäisessä *Ariadne auf Naxos* -oopperan esityksessä. Kapellimestarina toimi Karl Böhm. D'Angelon roolien joukossa Metropolitan-oopperassa olivat myös Rosina, Norina, Lucia di Lammermoor, Amina ja Yön kuningatar.

D'Angelo esiintyi usein muidenkin yhdysvaltalaisyhtiöiden kanssa esimerkiksi New Orleansissa, Philadelphiassa ja Houstonissa. Hän teki useita levytyksiä, kuten Musettana *La bohèmessa* (Decca, 1958) ja Olympiana *Hoffmannin kertomuksissa* (EMI, 1964). Uransa laulajana päätettyään D'Angelo työskenteli Jacobs School of Musicin henkilökunnan jäsenen Indianan yliopistossa (1970–1997).

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Gianna d'Angelo, 84, American Coloratura Who Found Success in Italy and Later U.S. Has Died (Arkistoitu – Internet Archive) Opera News


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Puola

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* IdRef

 |

 |
**Peter Magnus Aquilander** (17. helmikuuta 1824 Jäppilä, Uusikirkko – 1894 Pietari) oli Venäjän keisarikunnan armeijassa insinöörihallinnon tehtävissä palvellut suomalainen kenraalimajuri.

Aquilanderin vanhemmat olivat lasitehtailija, tilanomistaja Magnus Aquilander ja Sophia Catharina Rebitzner ja puoliso vuodesta 1857 Margaretha von Grund. Aquilander tuli oppilaaksi Haminan kadettikouluun 1838, ylennettiin valmistuttuaan vänrikiksi ja määrättiin Venäjän armeijan sotilasinsinöörihallinnon kenttäinsinöörijoukkoihin 1844. Sotilasinsinöörikoulun upseeriluokat hän suoritti Pietarissa 1844–1846, minkä jälkeen hänet siirrettiin insinööriasemalle Ahvenanmaalle. Aliluutnantiksi hänet ylennettiin 1851 ja luutnantiksi 1854. Aquilander osallistui Krimin sodan aikana Ahvenanmaan puolustustaisteluihin ja joutui sotavangiksi. Sotavankeudesta palattuaan hänet määrättiin Viaporin insinööriasemalle 1855, nimitettiin Viaporin sotilasinsinöörihallinnon päälliköksi 1857 ja osastopäälliköksi 1859. Nikolajevskin sotilasinsinöörihallinnon palvelukseen Kaakkois-Venäjälle Aquilander komennettiin 1860, Irkutskiin Siperiaan 1862 ja vuonna 1863 ensin Pietariin ja sitten Tallinnan sotilasinsinöörihallinnon päälliköksi. Aquilander ylennettiin kapteeniksi 1864, everstiluutnantiksi 1868 ja everstiksi 1873. Sotapalveluksesta hän erosi kenraalimajurina 1885, asettuen asumaan Pietariin.

Lähteet
-------

1. 1 2  Peter Magnus Aquilander *Suomalaiset kenraalit ja amiraalit Venäjän sotavoimissa 1809–1917*. Biografiakeskus, Suomalaisen Kirjallisuuden Seura. (Viitattu 27.12.2019)


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Kenraalit ja amiraalit
* Biografiasampo

 |

 |
*Tämä artikkeli kertoo Britannian kuninkaallisen laivaston Armada-luokan linjalaivasta. Muita merkityksiä on täsmennyssivulla.*

**HMS Armada** oli Britannian kuninkaallisen laivaston vuonna 1810 vesillelaskettu Armada-luokan 74-tykkinen kolmannen luokan linjalaiva.

Valmistus
---------

*Pääartikkeli: Armada-luokka*
Alus tilattiin 21. lokakuuta 1806 Isaac Blackburnilta Turnchapelista, missä köli laskettiin helmikuussa 1907. Se laskettiin vesille 22. maaliskuuta 1810 ja valmistui 27. syyskuuta Plymouthissa, jolloin valmistuskustannukset olivat 56 890 puntaa. Lisäksi aluksen takilointi ja varustaminen Plymouthissa maksoivat 33 174 puntaa.

Palvelus
--------

Elokuussa 1810 alus otettiin palvelukseen päällikkönään Adam M'Kenzie ja sijoitettiin Texeliin. Tammikuussa 1812 aluksen päälliköksi tuli Charles Grant. Se lähti 10. maaliskuuta Välimerelle. Alus oli Plymouthissa reservissä syyskuusta marraskuuhun 1814 ja telakalla huhtikuusta 1815 tammikuuhun 1816.

Alus sijoitettiin huhtikuussa 1844 ruutiproomuksi Keyham Pointiin, mistä se vapautui *HMS Conquerorin* ottaessa tehtävän vastaan 12. marraskuuta 1862. Se myytiin 27. toukokuuta 1863 Marshallille Plymouthiin.

Lähteet
-------

* Winfield, Rif: *British Warships in the Age of Sail 1793-1817 - Design, Construction and Fates*. Minnesota: Seaforth Publishing, 2005. ISBN 978-1-84415-717-4. (englanniksi)
* Winfield, Rif: *British Warships in the Age of Sail 1817-1863 - Design, Construction, Careers and Fates*. Barnsley: Seaforth Publishing, 2014. ISBN 978-1-84832-169-4. (englanniksi)

### Viitteet

1. 1 2 3  Winfield, Rif s. 80
**Joseph von Hammer-Purgstall** (9. kesäkuuta 1774 Graz, Steiermark – 23. marraskuuta 1856 Wien, Itävallan keisarikunta) oli itävaltalainen vapaaherra, diplomaatti ja orientalisti.

Elämä ja ura
------------

Hammer opiskeli Grazissa ja Wienissä ja siirtyi vuonna 1788 Wienin itämaiseen akatemiaan omistautuakseen itämaisille kielille. Ensimmäisen tieteellisen työnsä hän teki Meninskin arabian, persian ja turkin sanakirjan toimittajan von Jenischin työtoverina. Hän astui diplomatian palvelukseen vuonna 1796, ja hänet nimitettiin vuonna 1799 Itävallan Konstantinopolin suurlähetystöön. Hän osallistui amiraali William Sidney Smithin ja kenraali John Hely Hutchinsonin johtamaan ranskalaisten vastaiseen sotaretkeen. Vuonna 1807 hän palasi idästä Wieniin, jossa hän jatkoi eri diplomaattitehtävissä. Hänestä tehtiin salaneuvos, ja perittyään vuonna 1835 kreivitär Purgstallin kartanot Steiermarkissa hänelle myönnettiin vapaaherran arvonimi. Hän sai luvan liittää kreivittären nimen omaansa. Vuonna 1847 hänet valittiin vastaperustetun Itävallan tiedeakatemian ensimmäiseksi presidentiksi.

Hammer-Purgstall kirjoitti viidenkymmenen vuoden ajan laajasti eri aiheista ja julkaisi lukuisia tekstejä ja käännöksiä arabialaisista, persialaisista ja turkkilaisista kirjailijoista, muun muassa Al-Mutanabbin, Al-Zamakhsharin, Muhammed Šemseddin Hafizin, Mahmoud Shabestarin ja Bâkin teoksia, sekä itämaiden historiasta. Hänen pääteoksensa on *Geschichte des osmanischen Reiches* (1827–1835). Hammer-Purgstall oli erittäin tuottelias kirjailija, mutta hänen tietämyksensä itämaisista kielistä oli puutteellinen. Hänen julkaisunsa ovat epäluotettavia ja käännökset usein epätarkkoja. Hänen käännöksillään on kuitenkin ollut huomattava vaikutus erityisesti saksalaisiin kirjailijoihin, muun muassa Goetheen, Rückertiin ja Plateniin.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Joseph von Hammer-Purgstall *The Catholic Encyclopedia*.  1910. Viitattu 9.10.2022.
2. 1 2 3  Joseph von Hammer-Purgstall *Encyclopedi Britannica*.  1911. Viitattu 9.10.2022.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Joseph von Hammer-Purgstall** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Katalonia
* Saksa
* Israel
* Belgia
* Yhdysvallat
* Ruotsi
* Tšekki
* Australia
* Kreikka
* Kroatia
* Alankomaat
* Puola
* Vatikaani

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* RISM
* SNAC
* IdRef
* İslâm Ansiklopedisi

 |

 |
**Kristiina Ojuland** (s. 17. joulukuuta 1966 Kohtla-Järve) on virolainen poliitikko. Ojuland toimi Viron ulkoministerinä vuosina 2002–2005. Hän on kuulunut maan parlamenttiin vuosina 1994–2002 ja jälleen vuosina 2005–2009. Tämän jälkeen Ojuland oli Euroopan parlamentin jäsen 2009–2014.

Ojuland on valmistunut Tarton yliopistosta juristiksi vuonna 1990 ja suorittanut politiikan tutkimuksen maisterin tutkinnon vuonna 2010. Hän on valmistunut diplomaatiksi vuonna 1992 Viron diplomaattikoulusta.

Poliittinen ura
---------------

Ojuland nousi ulkoministeriksi Siim Kallaksen hallitukseen tammikuussa 2002 ja jatkoi tehtävässä Juhan Partsin hallituksessa huhtikuussa 2003. Ojuland erotettiin ulkoministerin tehtävistä helmikuussa 2005, kun yhteensä 91 salaiseksi luokitellun asiakirjan kerrottiin kadonneen ulkoministeriöstä vuosien 1996–2004 aikana. Ojuland itse ei olisi suostunut eroamaan, mutta pääministeri Parts vaati ulkoministerin kantavan luottamuspulan edessä asiasta poliittisen vastuun.

Ulkoministerin tehtäviensä jälkeen Ojuland oli Euroopan parlamentin jäsenenä yhden kauden ajan vuosina 2009–2014.

Ojuland oli vuosina 1995–2013 Viron reformipuolueen jäsen, mutta kesäkuussa 2013 hänet erotettiin puolueesta, kun häntä epäiltiin vaalivilpistä puoluejohdon vaalissa. Ojuland perusti vuonna 2014 Kansan yhtenäisyyden puolueen (RÜE), joka ei kuitenkaan ylittänyt vaalikynnystä seuraavan kevään parlamenttivaaleissa.

Toukokuussa 2015 Ojuland suljettiin viikoksi Facebookista rasististen kommenttien vuoksi. Hän oli kirjoittanut muun muassa valkoisen rodun olevan vaarassa pakolaisten vuoksi ja "neekerikysymyksen" olevan Virolle kysymys eloonjäämisestä. Ojulandin mielestä syynä sulkemiseen oli vain neekeri-sanan käyttö ja häntä ei voi syyttää rasistiseksi.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Wallius, Anniina: Viron entinen ulkoministeri suljettiin Facebookista rasististen kommenttien takiab *yle.fi*.  5.6.2015. Yle Uutiset. Viitattu 5.6.2015.
2. 1 2  Kristiina Ojuland *europarl.europa.eu*. Euroopan parlamentti. Viitattu 10.4.2014.
3. ↑  Viron presidentti erotti ulkoministeri Ojulandin *yle.fi*.  10.2.2005. Yle Uutiset. Viitattu 17.9.2017.
4. ↑  Vaalivilpistä epäilty virolaismeppi sai potkut puolueesta *hs.fi*.  5.6.2013. Helsingin Sanomat. Viitattu 18.6.2013. [vanhentunut linkki]

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Kristiina Ojuland** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa

 |

 |
**Olavi Valdemar (Waldemar) Martelius** (23. heinäkuuta 1910 Iitti – 24. helmikuuta 1987 Helsinki) oli suomalainen soitinalan kauppias, yrittäjä ja yritysjohtaja, joka sai kauppaneuvoksen arvonimen.

Marteliuksen vanhemmat olivat hevosmies Johan Alfred Martelius ja Wilhelmiina (Mimmi) Johansson ja puolisot 1936–1968 Ingrid Alice Wiedmer ja vuodesta 1970 Toini Huuskonen. Sokea Martelius kävi Kuopion Sokeainkoulun 1920–1930. Hän oli Kallion Kuljetus Oy:n osakas ja toimitusjohtaja 1941–1949 ja Hellas-piano Oy:n osakas vuodesta 1949 ja toimitusjohtaja 1950–1977. Martelius oli myös Piano-Aitan, vuodesta 1986 Piano-Aitta Oy, osakas vuodesta 1960. Hänellä oli useita luottamustehtäviä, kuten Suomen soitinteollisuusyhdistyksen johtokunnan jäsenyys 1965–1967 ja Teollisuudenharjoittajain liiton valtuuskunnan jäsenyys vuoodesta 1967. Martelius oli myös Helsingin Sokeat -yhdistyksen puheenjohtaja 1935–1943 ja kuului Suomen Sokeain Liiton johtokuntaan 1935–1940. Kauppaneuvoksen arvonimen hän sai 1969 Sokeain Keskusliiton esityksestä. Suomen Kulttuurirahastoon on nimetty Ingrid, Toini ja Olavi Marteliuksen rahasto.

Lähteet
-------

1. 1 2  Olavi Martelius *Biografiasampo*. Viitattu 26.10.2022.
2. ↑  Kuolleet.  *Uusi Suomi*, 28.2.1987, nro 58, s. 7. Kansalliskirjasto. Viitattu 26.10.2022.
3. ↑  Suomen Kulttuurirahasto: Ingrid, Olavi ja Toini Marteliuksen rahasto. Viitattu 26.10.2022.
**Lärbron kirkko** (ruots. *Lärbro kyrka*) on Ruotsissa Gotlannin Lärbrossa sijaitseva kirkkorakennus. Se on rakennettu vaiheittain. Vanhimmat osat ovat 1200-luvulla rakennetut kuori ja pitkätalo, kun taas torni on rakennettu 1350-luvulla.

Saarnastuoli on valmistettu vuonna 1718 ja kirkon penkit ovat samalta ajalta. Torni on muodoltaan kahdeksankulmainen. Se oli aikaisemmin erinäköinen ja sai nykyisen muotonsa sen jälkeen, kun se oli vahingoittunut pahasti myrskyssä vuonna 1522. Kirkon vieressä on 1100-luvulta peräisin oleva kastaali, joka rakennettiin pitäjän puolustusta varten.

Kirkon pohjoispuolella on Lärbron sotasairaalassa kuolleitten keskitysleirivankien hautoja.

Galleria
--------

* Näkymä kirkon sisältäNäkymä kirkon sisältä
* Juutalaisten vankien haudatJuutalaisten vankien haudat
* KastaaliKastaali
* AlttaritauluAlttaritaulu

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6  Forsa församling: Lärbro kyrka (ruotsiksi) Viitattu 1.1.2014

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Lärbron kirkko**.
* Orgelanders.se (ruotsiksi)
* Guteinfo (ruotsiksi)
* Bebyggelseregistret (ruotsiksi)

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: sv:Lärbro kyrka
Tunne+Tila, Rauma
Maaseudun Sivistysliitto -logo
**Paikan tuntu – paikan identiteetti** on osa Maaseudun Sivistysliiton toimintaa. Siinä tutkitaan ihmisen suhdetta paikkaan ja paikallisten ympäristöjen merkitystä ihmiselle. Paikan tuntu sai alkunsa vuonna 2014 osana Maaseudun Sivistysliiton laajempaa ympäristösivistyksellistä toimintaa. Toimintaa järjestetään eri puolilla Suomea, muun muassa Helsingissä, Raumalla, Varkaudessa, Ilomantsissa ja Oulussa. Yhteisiä teemoja ovat luonnon ja ihmisen väliset suhteet, urbaanit jokamiehenoikeudet, hylättyjen paikkojen adoptointi ja kulttuuriympäristökasvatus. Kaikessa toiminnassa paikalliset ihmiset haastetaan osallistumaan ja toimimaan oman kulttuuriympäristönsä puolesta. Erilaiset tapahtumat, näyttelyt, keskustelut ja seminaarit toteutetaan osana rakennettuja ympäristöjä, kaupunkiluontoa, taajamia ja rannikkoseutuja.

Tapahtumat ja tuotannot
-----------------------

* Ympäristöluotsit
* Syötävä Puisto
* Grey Cube Galleriat
* Tunne + Tila
* Vedenalainen maailma
* Karhufestivaali
* Ihan nurkan takana -verkkosivusto
* Checkpoint Leonardo -näyttely Oulun taidemuseossa

Yhteistyökumppanit
------------------

Toiminnassa on mukana laaja kumppanuusverkosto, muun muassa Suomen Kulttuuriperintökasvatuksen seura, Korkeasaari, Koneen Säätiö, Keskitien Tukisäätiö, Maahenki Oy, museoita, kaupunkeja, kuntia, paikallisia yhdistyksiä, taiteilijoita, muotoilijoita ja ympäristökasvattajia.

Julkaisut
---------

* Ympäristoluotsit, opas ympäristöluotsauksesta ja ympäristöluotsitoiminnan koordinoimisesta, 2014[vanhentunut linkki]
* Paikan tuntu. Kohtaamisia unohdetuissa tiloissa. Toim. Antti Möller. Maahenki 2016

Aiheesta muualla
----------------

* Paikan tuntu -hankkeen arkistosivut (Arkistoitu – Internet Archive)
* Paikan tuntu Twitterissä

### Videot

* Kalanmaha, 2016
* Life Aquatic, 2016
* Korkeasaaren henkilökunnan kokemuksia Grey Cube galleriasta, 2016
* Grey Cube taiteilijaresidenssi, 2014-2016
* Grey Cube Festival 4.9. 2015 Eläintarhassa
* Grey Cube Festival 22.8.2015 Eläintarhassa
* Nautilo, 2015
* Aari-teoksen installointi Oulun taidemuseossa 2015
* Syötävä Puisto, per 2014, Mustikkamaa, Helsinki
* Why birds sing?, 2014
* Karhufestivaali, Bear in Mind, 2014
**Olavi Antero "Luce" Lumes** (ent. **Lucenius**, 1. helmikuuta 1924 Helsinki – 12. heinäkuuta 2021 Helsinki) oli suomalainen ilmailualan vaikuttaja. Hän hoiti pitkään vuonna 1955 perustamaansa Suomen Lennokki Ky -lennokkitarvikekauppaa Helsingin Metsälässä. Lumekselle myönnettiin 2014 lentokapteenin arvo yli 70 vuoden aktiivisesta työstään suomalaisen ilmailun ja lennokkitoiminnan hyväksi. Hän oli myös aktiivinen suomalaisissa purjelento- ja ilmailuhistoriapiireissä. Lumes toimi jatkosodan aikana 1944 Helsingin ilmatorjunnan Käpylän *Käpy*-patterin radistina.

Lumes teki 5. elokuuta 1946 Jämijärvellä Suomen ennätyksen C-4-luokan kumimoottoriulkolennokkien vesilähdössä. Ennätysaika oli 1 minuutti 18 sekuntia. 17. elokuuta 1946 hän puolestaan teki Porissa C-1-luokan Suomen ennätyksen 7 minuuttia 30 sekuntia.

Perussiipi, Toka ja F1AX
------------------------

Perussiipirakenteinen Toka-liidokki
Lumes kehitti Perussiiven, solumuovisen siipiaihion, jota voidaan käyttää erilaisten lennokkien rakentamiseen. Siipiaihion pohjalta on kehitetty muun muassa tunnetut Toka ja Jämi -liidokkisarjat. Lumeksen lanseeraamissa Toka- ja F1AX-kilpailuluokissa kilpaillaan perussiipirakenteisilla vapaastilentävillä liidokeilla. Alle 16-vuotiaille tarkoitettu Toka-kilpailuluokka on vaikuttanut merkittävästi nuorison osallistumiseen suomalaiseen lennokkitoimintaan. Toka- ja F1AX-luokkien loppukilpailut käydään vuosittain Jämijärven lentokeskuksessa, ja niihin kutsutaan sata kotikenttäkilpailuissa parhaiten menestynyttä. Toka-kilpailut olivat vuonna 2013 suurin Suomessa järjestytty nuorille suunnattu lennokkikilpailu.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Myllymäki, Reino: Olavi Lumeksesta lentokapteeni  16.5.2014. Suomen ilmailumuseoyhdistys ry. Viitattu 24.9.2014.
2. ↑  Kuolinilmoitus, *Helsingin Sanomat* 29.8.2021, s. C 17.
3. 1 2 3  Esittely Suomen Lennokki. Viitattu 24.9.2014.
4. ↑  Yhteystiedot Suomen Lennokki. Viitattu 24.9.2014.
5. ↑  Luentosarja: Kolmen yön ihme pintaa syvemmältä *virka.fi*.  23.5.2014. Helsingin kaupunki. Viitattu 24.9.2014. [vanhentunut linkki]
6. ↑  Pirhonen, Pentti: *Mitä Missä Milloin 1955*, s. 359. Helsinki: Kustannusosakeyhtiö Otava, 1954.
7. ↑  Lehti, Jari: Toka-loppukilpailut *ilmailuliitto.fi*.  18.12.2013. Suomen Ilmailuliitto ry.  Arkistoitu 24.9.2015. Viitattu 24.9.2014.
8. ↑  Toka-kisat Suomen Lennokki. Viitattu 24.9.2014.
9. ↑  Toimintakertomus 2013 (PDF) (s. 19) *ilmailu.fi*.  29.3.2014. Suomen Ilmailuliitto ry.  Arkistoitu 28.12.2014. Viitattu 28.12.2014.

Aiheesta muualla
----------------

* Suomen lennokki
* Vapaastilentävät lennokit Jämijärvellä - YLE Elävä arkisto
* Olavi Lumeksen muistokirjoitus Helsingin Sanomissa
Paikkarin torppa vuonna 2016.
Paikkarin torppa Sammatissa 1840-luvulla.
**Paikkarin torppa** (ruots. *Paikkari torp*) on Sammatissa sijaitseva Suomen kansalliseepoksen *Kalevalan* kokoajan Elias Lönnrotin lapsuudenkoti.

Paikkarin torppa rakennettiin Valkjärven rannalle noin vuonna 1800, ja siinä asui räätäli Fredrik Johan Lönnrot perheineen. Elias-poika syntyi torppaan neljäntenä lapsena vuonna 1802. Hän asui Paikkarin torpassa vuoteen 1814 saakka, jolloin lähti kouluun Tammisaareen.

Museoviraston luovuttua Paikkarin torpasta se on nykyisin Lohjan museon ylläpitämä kotimuseo, ja se on auki yleisölle kesäaikaan. Siellä on esillä Lönnrotiin liittyvää esineistöä, muun muassa Lönnrotin kehto sekä hänen käyttämänsä kantele.

Katso myös
----------

* Miinan mökki

Lähteet
-------

1. ↑  Lohjan museo
2. ↑  Paikkarin torpan tuki (Arkistoitu – Internet Archive)

Aiheesta muualla
----------------

* Paikkarin torppa Museoviraston sivulla
* Sammatti.fi: Lönnrotin kierros Sammatissa (Arkistoitu – Internet Archive)


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * n
* k
* m
Perustiedot Wikidatassa: Paikkarin torppa (Q5401120)ohje |
| --- |
|  |
| esiintymä kohteesta | kotimuseo, torppa, museo |
|  |
| valtio | Suomi |
|  |
| sijaitsee hallinnollisessa yksikössä | Lohja |
|  |
| katuosoite | Torpantie 20, 09220 Sammatti |
|  |
| koordinaatit | 60°21′09″N 23°48′18″E﻿ / ﻿60.35237°N 23.80496°E﻿ / 60.35237; 23.80496 |
|  |
|  |

 |
**Losne** on kunta Ranskassa Côte-d'Orin departementissa Bourgogne-Franche-Comtén alueella. Se sijaitsee Saônejoen varrella, noin 41 kilometriä Beaunen kaupungista itään.

Losne oli 1000-luvulla tärkeä luostarikaupunki. Vuonna 1162 Pyhän saksalais-roomalaisen keisarikunnan keisari Fredrik I Barbarossa ja Ranskan kuningas Ludvig VII tapasivat Losnessa yrittäen ratkaista kirkon ongelmia. Vuonna 1636 luostari tuhottiin Ludvig XIII:n käskystä. Luostarin kiviä käytettiin joen vastarannalla olevan Saint-Jean-de-Losnen kaupungin linnoituksiin. Losnen kirkko on peräisin 1600-luvulta, ja se uusittiin 1800-luvulla. Kirkon kellotornissa on tympanon ja kahdeksansivuinen liuskekivitorni. 

  

* Losnen kirkkoLosnen kirkko
* KunnantaloKunnantalo

Lähteet
-------

1. ↑  Comparateur de territoire Institut National de la Statistique et des Études Économiques. Viitattu 23.2.2022. (ranskaksi)
2. ↑  Losne Echo des communes. Viitattu 23.2.2022. (ranskaksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Losne** Wikimedia Commonsissa
Oliver Leese (oikealla) Sir Henry Maitland Wilsonin seurassa.
**Oliver William Hargreaves Leese** (27. lokakuuta 1894 – 22. tammikuuta 1978) oli brittiläinen kenraaliluutnantti toisessa maailmansodassa.

Leese kävi koulua Eton Collegessa ja liittyi ensimmäisen maailmansodan syttyessä Coldstream Guards -rykmenttiin. Hän haavoittui Ranskassa Sommen hyökkäyksessä 1916. Sodan jälkeen hän jäi armeijan palvelukseen.

Toisen maailmansodan alkaessa hän oli kouluttajana Intiassa, jonka jälkeen toimi prikaatinkomentajana sekä esikuntaupseerina. Hänet ylennettiin kenraalimajuriksi ja tammikuussa 1941 hänet nimitettiin skottilaisen 15. divisioonan komentajaksi. Hän oli kaartin panssaridivisioonan komentaja sen perustamisen ja koulutuksen ajan 17. toukokuuta 1941 – 12. syyskuuta 1942. Myöhemmin samana vuonna hän osallistui menestyksellisesti divisioonankomentajana taisteluihin Rommelin Afrikakorpsia vastaan El Alameinin ja Sisilian taisteluissa. Hänet ylennettiin kenraaliluutnantiksi ja nimitettiin XXX armeijakunnan komentajaksi.

Leese vastaanottaa kentällä ritarinarvonsa kuningas Yrjö VI:lta.
Kun kenraali Bernard Montgomery lähti 8. armeijan komentajan paikalta vuonna 1943 valmistelemaan liittoutuneiden hyökkäystä Normandiaan, Leese nimitettiin hänen seuraajakseen. Leese oli 8. armeijan komentajana 31. joulukuuta 1943 – 30. syyskuuta 1944 muun muassa Monte Cassinon taistelussa, jossa saksalaiset sotamarsalkka Albert Kesselringin joukot pakotettiin perääntymään Italiasta. Vuonna 1944 hänet siirrettiin Burmaan liittoutuneiden Kaakkois-Aasian maavoimien ylipäälliköksi. Hän komentajuutensa ei ollut menestyksekäs ja lopulta hänet vapautettiin tehtävistään, kun hän yritti erottaa 14. armeijan komentajan William Slimin, joka siirrettiinkin Leesen tilalle.

Leese jäi armeijasta eläkkeelle 23. tammikuuta 1947 ja tuli myöhemmin tunnetuksi myös puutarhurina.

Lähteet
-------

1. 1 2  Drakenlordh, Rikard: *Toisen maailmansodan avainhenkilöt*, s. 159–160. Suomentanut Kortesuo, Petri. Karisto, 2005. ISBN 951-23-4674-5.
2. ↑    *London Gazette: (Supplement)*, 21.1.1947, nro 37862, s. 447. Artikkelin verkkoversio. Viitattu 10.10.2016.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Oliver Leese** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Belgia
* Yhdysvallat
* Australia
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Trove

 |

 |
**Oliver Kentish** (s. 1954 Lontoo) on brittiläissyntyinen säveltäjä, kuoronjohtaja ja sellisti. Hän opiskeli sellonsoittoa Royal Academy of Musicissa, jossa hänen opettajanaan oli Vivian Joseph. Hän meni vuonna 1977 Islantiin soittaakseen Islannin sinfoniaorkesterissa. Hän sai vuonna 1976 työpaikan Akureyrin musiikkikoulun opettajana ja on sittemmin opettanut Nýi tónlistarskólinnissa, Reykjavíkissa.

Kentish on saanut musiikistaan lukuisia palkintoja, ja hänellä on ollut kolmesti Skálholt Summer Musicin säveltäjäresidenssi. Hän on saanut stipendejä Islannin radion säveltäjien säätiöltä ja Islannin taide- ja tiedeministeriöltä. Kentishin musiikkia on esitetty säännöllisesti radiossa Islannissa ja myös laajalti muualla Euroopassa sekä Yhdysvalloissa. Useita levytyksiä hänen teoksistaan on julkaistu.

Kentish sai vuonna 1989 Islannin kansalaisuuden.

Tuotanto
--------

Kentish on säveltänyt muun muassa suuren määrän lauluja, kuoroteoksia ja kamarimusiikkia. Hän on säveltänyt myös kamarikonserttojen sarjaa, jossa soolosoittimina ovat olleet muiden muassa trumpetti, klarinetti, oboe, viulu, kitara ja harppu. Vuonna 1993 Kentishin synnyinmaan hallitus tilasi häneltä teoksen lahjaksi islantilaisille heidän maansa itsenäisyyden viisikymmenvuotispäiväksi. Teos, "My People" (isl. *Mitt fólk*) baritonille ja orkesterille, omistettiin Islannin silloiselle presidentille Vigdís Finnbogadóttirille ja kantaesitettiin syyskuussa 1994. Esittäjinä olivat Islannin sinfoniaorkesteri, baritoni Michael Clarke ja kapellimestari Osmo Vänskä.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Iceland Music Information Centre
2. ↑  Cadenza Musicians Directory

Aiheesta muualla
----------------

* AllMusic.com: Oliver Kentish (englanniksi)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana

 |

 |