recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Aljona Bajeva** (ven. Алёна Баева; s. 1985) on venäläinen viulisti. Hän syntyi musikaaliseen perheeseen ja aloitti viulunsoiton opiskelun viisivuotiaana Olga Danilovan johdolla Alma-Atassa, Kazakstanissa. Sittemmin hän opiskeli Moskovassa opettajanaan muiden muassa Eduard Gratš. Hän pääsi myös Mstislav Rostropovitšin ja Seiji Ozawan suojatiksi.

Bajeva voitti 16-vuotiaana 12. kansainvälisen Henryk Wieniawski -kilpailun suurpalkinnon Puolassa. Lisäksi hän on voittanut muun muassa Moskovan kansainvälisen Niccolò Paganini -kilpailun suurpalkinnon Venäjällä vuonna 2004 ja kultamitalin sekä yleisöpalkinnon kansainvälisessä Sendai-viulukilpailussa Japanissa 2007.

Bajevan ohjelmistoon kuuluu kymmenittäin viulukonserttoja. Hän on levyttänyt Max Bruchin, Dmitri Šostakovitšin, Karol Szymanowskin, Claude Debussyn, Francis Poulencin ja Sergei Prokofjevin teoksia. Hän on lisäksi erikoistunut vähemmän tunnettuihin teoksiin. Hän on tehnyt yhteistyötä sellaisten kapellimestareiden kuin Valeri Gergijevin, Vladimir Jurowskin ja Paavo Järven kanssa. Kamarimusiikkia hän on tulkinnut muiden muassa Martha Argerichin kanssa. Sonaatteja hän on usein esittänyt Vadim Holodenkon kanssa. Hän esiintyy usein suurilla kansainvälisillä festivaaleilla.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Alena Baeva: Biography (Arkistoitu – Internet Archive)

Aiheesta muualla
----------------

* AllMusic.com: Alena Baeva (englanniksi)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Puola

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana

 |

 |
**George Robert Waterhouse** (6. maaliskuuta 1810 Lontoo–21. tammikuuta 1888 Lontoo) oli englantilainen luonnontieteilijä.

1833 Waterhouse äänestettiin Lontoon kuninkaallisen hyönteistieteellisen seuran (Royal Entomological Society of London) kirjastonhoitajaksi sekä hyönteisten ja tallenteiden intendentiksi.

1836 Waterhousesta tuli Lontoon eläintieteellisen seuran (Zoological Society of London) museon intendentti. Charles Darwin uskoi hänelle *HMS Beaglen* matkalla kootun nisäkäs- ja kovakuoriaiskokoelman tutkimisen. 1843 hänestä tuli British Museumin mineralogian ja geologian osaston apulaisintendentti ja 1851 intendentti Charles Konigin kuoltua. 1857 osasto jaettiin kahtia ja hänestä tuli geologian intendentti, jossa virassa hän pysyi vuoteen 1880 saakka.

Waterhouse julkaisi teoksen *A natural history of the Mammalia* (1846-48). Hän nimesi linnuista muun muassa punanokkafrankoliinin (*Pternistis adspersus*), nykyisin *Francolinus adspersus*.

Lähteet
-------

1. ↑  Zoonomen


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Australia
* Alankomaat

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Taiteenala | 
* Scientific illustrators

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**Charles Léon Clément Huntziger** (25. kesäkuuta 1880 Lesneven, Finistère – 12. marraskuuta 1941 lähellä Le Vigania, Gard)) oli toisessa maailmansodassa palvellut ranskalainen kenraali. Hänet muistetaan parhaiten Ranskan antautumista merkinneen aseleposopimuksen allekirjoittamisesta Ranskan edustajana kesäkuussa 1940.

Huntziger oli valmistunut upseeriksi Saint-Cyrin sotilasakatemiasta vuonna 1900. Ensimmäisen maailmansodan loppuvaiheessa hän toimi Balkanilla kenraali Louis Franchet d’Espèreyn komentamien ympärysvaltojen joukkojen operaatiojohtajana. Vuodesta 1933 hän oli Ranskan joukkojen komentajana Syyriassa ja vuodesta 1938 sotaneuvoston jäsenenä.

Saksan hyökätessä Ranskaan vuonna 1940 Huntziger toimi Ranskan 2. armeijan komentajana. Hän johti Ranskan valtuuskuntaa, joka allekirjoitti aselevon Rethondesissa Compiègnen lähellä. Pierre Lavalin pyynnöstä Huntziger ryhtyi syyskuussa 1940 Vichyn hallituksen sotaministeriksi. Hän allekirjoitti toukokuussa 1941 niin sanotut Pariisin pöytäkirjat, jotka antoivat Saksan armeijalle laajat valtuudet toimia Ranskan Välimeren-siirtomaissa, kuten Syyriassa. Heinäkuussa 1941 hän kumosi amiraali François Darlanin kanssa määräyksen, joka kielsi ranskalaisia sotilaita palvelemasta ulkomailla, ja mahdollisti näin Ranskalaisten vapaaehtoisten legioonan perustamisen. Huntziger kuoli lento-onnettomuudessa saman vuoden marraskuussa ollessaan palaamassa tarkastusmatkalta.

Lähteet
-------

1. ↑  Notice de la base Leonore : Charles Léon Clément Huntziger (cote LH/1327/5) *Ranskan Kansallisarkisto*. Viitattu 12.10.2016.
2. ↑  Huntziger Charles(1880-1941) (Arkistoitu – Internet Archive) (ranskaksi) BS Encyclopédie. Viitattu 14.5.2014.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Miconia robinsoniana** on Galápagossaarilla kasvava melastomakasveihin kuuluva pensasmainen kasvilaji. Sen levinneisyysalue on supistunut vieraslajien takia.

Kuvaus
------

*Miconia robinsoniana* kasvaa 2–5 metriä korkeksi, ja se on usein monioksainen. Lehdet kasvavat vastakkaisesti, ja ne ovat muodoltaan kapean vastapuikeasta soikeisiin tai pitkänpyöreisiin. Lehdet ovat 10–30 senttimetriä pitkiä ja nahkapintaisia.

Kukat ovat jopa 18 senttimetriä pitkien huiskiloiden päissä. Teriö on väriltään purppuramainen. 6–7 millimetriä pitkiä terälehtiä on 4 tai 5 ja heteitä 8–10. Hedelmä on tummanpurppurainen ja pyöreähkö marja, jossa on lukuisia siemeniä.

Levinneisyys ja elinympäristö
-----------------------------

*Miconia robinsoniana* -lajia kasvaa vain Galápagossaariin kuuluvilla San Cristóbalilla ja Santa Cruzilla. Se elää saarten kosteilla ylänköalueilla.

*Miconia robinsoniana* on vaarantunut laji, ja sen levinneisyysalue on selvästi supistunut. Santa Cruzilla sen ovat syrjäyttäneet monet vieraslajit, erityisesti kiinapuihin kuuluva *Cinchona succirubra*.

Lähteet
-------

1. ↑  The International Plant Names Index (IPNI): *Miconia robinsoniana* (englanniksi)
2. 1 2 3 4  McMullen, Conley K.: *Flowering Plants of the Galápagos*, s. 165. Ithaca and London: Cornell University Press, 1999. ISBN 0-8014-3710-5. Google-kirjat (viitattu 24.12.2018).


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Taksonitunnisteet | 
* Wikidata: Q15396660
* ARKive: miconia-robinsoniana
* CoL: 42PBT
* GBIF: 3868628
* iNaturalist: 327817
* IPNI: 159649-2
* ISC: 118438
* NCBI: 477120
* Open Tree of Life: 470116
* Plant List: tro-20302698
* POWO: urn:lsid:ipni.org:names:159649-2
* Tropicos: 20302698
* WFO: wfo-0001081105

 |

 |
Ernst Wrede 1930-luvulla. (Kuva Heinrich Iffland.)
**Ernst Fabian Wrede** (17. heinäkuuta 1886 Muolaa – 21. helmikuuta 1952 Helsinki) oli suomalainen kansainvälisten asioiden hoitaja ja talousvaikuttaja.

Wreden vanhemmat olivat ylijohtaja, vapaaherra Carl Ernst Wrede ja Sigrid Naema Maria Schulman. Hän valmistui Helsingin yliopistosta filosofian kandidaatiksi 1906 ja lakitieteen kandidaatiksi 1911. Wrede toimi kansainvälisen maatalousinstituutin esittelevänä sihteerinä Roomassa 1912–1914, asianajajana Helsingissä 1916, lähetystösihteerinä ja -neuvoksena Suomen Berliinin suurlähetystössä 1918 ja ulkoministeriön poliittisen osaston päällikkönä ja kansliapäällikkönä 1918–1921. Suomen Sahanomistajien yhdistyksen asiamies hän oli 1920–1921 ja toimitusjohtaja 1922–1940, Suomen Teollisuus-Hypoteekkipankin toimitusjohtaja hänestä tuli 1942. Wrede kuului moniin Suomen kansainvälisten kauppasuhteiden työryhmiin ja oli kauppasopimuskomitean jäsen 1932–1940 sekä ranskalais-suomalaisen kauppakamarin puheenjohtaja vuodesta 1935. Hän toimi myös muun muassa Telko Oy:n hallintoneuvoston puheenjohtajana vuodesta 1945 ja oli Suomen Valkoisen Ruusun ritarikunnan hallituksen jäsen ja rahastonhoitaja. Wrede julkaisi kunniamerkkejä käsittelevän kirjan *Finlands utmärkelsetecken: en redogörelse för Finlands officiella och halvofficiella utmärkelse- och minnestecken* vuonna 1946.

Wreden puoliso vuodesta 1913 oli kreivitär Sigrid Elsa Armfelt (k. 1976). Kuvanveistäjä Carl Henrik Wrede (1890–1924) oli hänen veljensä.

Lähteet
-------

* Heikinheimo, Ilmari: *Suomen elämäkerrasto*, s. 835. Helsinki: Werner Söderström Osakeyhtiö, 1955.

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ruotsi

 |

 |
**Herbert Christopher Robinson** (4. marraskuuta 1874, Liverpool – 30. toukokuuta 1929, Oxford) oli englantilainen eläintieteilijä ja lintutieteilijä.

Robinsonin vanhemmat olivat John Park Robinson ja Mary Morris Robinson. Hän kävi koulua Marlborough Collegessa. Heikentyneen terveytensä vuoksi hän muutti Davosiin Sveitsiin 1894. Vuosina 1897-1900 hän toimi tohtori Henry Ogg Forbesn assistenttina Liverpoolin museossa.

Vuonna 1900 alkoi Robinsonin 25 vuoden mittainen työrupeama tropiikissa. Ensin 1900 hän tutki Malakan niemimaalla tohtori Thomas Nelson Annandalen kanssa. Vuodesta 1903 alkaen hän toimi Selangorin valtionmuseon intendenttinä Kuala Lumpurissa. 1908 hän osallistui Cecil Boden Klossin johtamalle tutkimusmatkalle Indonesiaan ja Malesiaan. 1926 hän jäi eläkkeelle Malakan yhtyneiden valtionmuseoiden johtajan virasta.

Robinson eli poikamiehenä.

Robinson kirjoitti teokset *The Birds of Singapore* ja *The Birds of the Malay Peninsula* (1927).

Robinson nimesi linnuista malesianviidakkopyyn (*Arborophila campbelli*). Hänen kunniakseen on nimetty malakanjokirastas (*Myophonus robinsoni*).

Lähteet
-------

1. ↑  Zoonomen
2. ↑  BirdLife Suomi (Arkistoitu – Internet Archive)


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Saksa
* Yhdysvallat
* Alankomaat

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
Marskenttä (*Champ-de-Mars*) Eiffel-tornin ylätasanteelta kuvattuna.
**Marskenttä** eli **Champ-de-Mars** on puisto Pariisin keskustassa 7. arrondissementin alueella. Suuri suorakaiteen muotoinen puisto ulottuu luode–kaakko-suunnassa Seinen etelärannalta Eiffel-tornin luota vanhan sotilasakatemian École Militairen eteen. Lukuisten puistokäytävien ohella Marskentän halkaisee kolme poikkikatua: avenue Gustave Eiffel, avenue Joseph Bouvard ja avenue Charles Risler. Marskentän kaakkoispäässä on Jean-Michel Wilmotten toteuttama suuri taideteos *Rauhanmuuri*. Puiston pinta-ala on 24,5 hehtaaria.

Aukio toimi vuodesta 1765 École Militairen kadettien harjoitus- ja paraatikenttänä, joten se nimettiin roomalaisen sodanjumalan Marsin mukaan. Sitä alettiin jo 1780-luvulla käyttää myös muihin tarkoituksiin, kuten ensimmäisten kuumailmapallojen nousupaikkana. Ranskan vallankumouksen jälkeen Marskentällä järjestettiin 14. heinäkuuta 1790 näyttävä vallankumouksen yksivuotisjuhla, *Fête de la Fédération*, johon osallistui 300 000 ihmistä. Vuonna 1794 kentällä järjestettiin Maximilien Robespierren ideoima ja Jacques-Louis Davidin suunnittelema Korkeimman olennon juhla. Lisäksi vuonna 1791 aukiolla tapahtui vallankumouksen vaiheisiin liittynyt niin sanottu Marskentän verilöyly.

Marskenttä oli 1800-luvulla ja 1900-luvulla useiden Pariisissa pidettyjen maailmannäyttelyiden näyttelyalueena. Eiffel-torni rakennettiin aukion pohjoispäähän vuoden 1889 maailmannäyttelyn yhteydessä. Vuosina 1907–1927 osa näyttelyalueesta muutettiin asuinkortteleiksi ja loput nykyiseksi puistoksi. Aivan puiston päähän École Militairen eteen pystytettiin vuonna 1939 marsalkka Joseph Joffren ratsastajapatsas.

Lähteet
-------

1. 1 2  *Kaupunkikirjat: Pariisi* (suom. Ilkka Rekiaro), s. 191 ja 415 (karttaliite). Kuudes, uudistettu painos. WSOY, Helsinki 2009. Alkuteos *Travel Guides Paris*, julkaistu ensimmäisen kerran Isossa-Britanniassa 1993, Dorling Kindersley Ltd, Lontoo.
2. ↑  Parc du Champ-de-Mars (ranskaksi) Viitattu 1.4.2016.
3. 1 2  Martina Padberg: *Taide & Arkkitehtuuri: Pariisi* (suom. Tapani Kilpeläinen), s. 324. Tandem Verlag (h. f. ullmann) 2007. Alkuteos *Kunst & Architektur Paris*.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Marskenttä (Pariisi)** Wikimedia Commonsissa
**Timo Riihonen** (s. 10. helmikuuta 1983 Mikkeli)) on suomalainen oopperalaulaja, jonka ääniala on basso. 

Riihonen opiskeli Mikkelin musiikkiopistossa klassista laulua 1999–2003 opettajanaan Tuija Kiviranta. Vuonna 2003 hän aloitti opintonsa Sibelius-Akatemian laulumusiikin osastolla Pekka Kähkösen johdolla ja valmistui 2010 musiikin maisteriksi. 2008–2009 hän opiskeli ja lauloi Zürichin oopperan kansainvälisessä oopperastudiossa. Laulunopettajanaan hänellä oli siellä Roland Hermann. 
Hän on osallistunut myös useille mestarikursseille. 

Riihonen sai Lappeenrannan valtakunnallisissa laulukilpailuissa miesten sarjan toisen palkinnon 2008.

Riihosen ensivierailu Suomen Kansallisoopperassa oli kaudella 2008–2009 Fredrik Paciuksen oopperan *Kaarle-kuninkaan metsästys* Lewenhauptina. 2011 hän lauloi siellä *Reininkullan* Fasoltin roolin.

Vuodet 2009–2013 Riihonen oli kiinnitettynä Deutsche Oper am Rheinin solistikuntaan Düsseldorfissa. Syksyllä 2013 hän siirtyi Kielin oopperan solistikuntaan. Vuonna 2010 hän esiintyi Milanon Teatro alla Scala -oopperatalossa *Reininkullan* Fafnerin osassa. Saman roolin hän lauloi 2010 myös Berliinin valtionoopperassa.
Riihonen on vieraillut solistina myös Savonlinnan Oopperajuhlilla ja Dijonin oopperassa.

Keväällä 2016 Riihonen suuntaa basso Jaakko Ryhäsen kanssa kahdeksan kirkon (Tammisaari, Porvoo, Vaasa, Kokkola, Nivala, Kangasala, Mikkeli ja Naantali) kirkkokonserttikiertueelle teemalla Kaksi bassoa - sukupolvet kohtaavat.

Rooleja
-------

* Angelotti, Tosca
* Sparafucile, Rigoletto
* Yksikätinen, Die Frau ohne Schatten
* Colline, La bohème
* Zuniga, Carmen
* Publio, La Clemenza di Tito
* Citheron, Platée
* Fasolt, Reininkulta
* Fafner, Reininkullta
* Lewenhaupt, Kung Karls jakt

Levytyksiä
----------

* Richard Wagner: *Das Rheingold*, Rene Pape et al. Orchestra, Chorus del Teatro alla Scala, Daniel Barenboim, Arthaus Musik 2013
* Richard Wagner: *Die Walküre*, Petra Lang et al. Rundfunk-Sinfonieorchester Berlin, Marek Janowski, PentaTone 2013

Lähteet
-------

1. ↑  Askonas Holt, Artists, Timo Riihonen (Arkistoitu – Internet Archive)
2. 1 2 3 4 5 6  Artists Management - Opernagentur, Timo Riihonen (Arkistoitu – Internet Archive)
3. ↑  Lappeenrannan valtakunnalliset laulukilpailut, Parhaat kautta aikojen (Arkistoitu – Internet Archive)
4. ↑  Ac-artists, Timo Riihonen (Arkistoitu – Internet Archive)
5. ↑  Oper Kiel, Timo Riihonen (Arkistoitu – Internet Archive)
6. 1 2  Fazer Artists, Fazer ja basso Timo Riihonen yhteistyöhön (Arkistoitu – Internet Archive)


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Suomi (KANTO)
* Yhdysvallat
* Puola

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Heidi Maria Paalanen** (o.s. Hotakainen, s. 1980) on suomalainen sanoittaja ja säveltäjä. Hänen teoksiaan ovat muun muassa Jannika B:n esittämät kappaleet "Seuraavaan elämään" ja "Onnenpäivä" (säv. & san.) sekä "Itseni herra" (säv. & san. J. Wirtanen & H. M. Paalanen). Paalanen tekee yhteistyötä useiden säveltäjien ja sanoittajien kanssa. Paalasen tekemiä kappaleita ovat levyttäneet myös muun muassa Robin, Jesse Kaikuranta, Diandra, Antti Tuisku ja Suvi Teräsniska.

Taustaa
-------

Heidi Maria Paalanen on vaikuttanut laulajana muuan muassa Shimmer (1999–2001) ja Hyvät Hyssykät -yhtyeissä, joista jälkimmäinen toimii edelleen aktiivisesti. Paalanen on kirjoittanut kappaleita aluksi omille yhtyeilleen ja vuodesta 2010 alkaen muille artisteille. Paalanen osallistui Sibelius-Akatemian koulutuskeskuksen järjestämään Hittitehdas-koulutukseen vuonna 2009, jonka jälkeen hän on työskennellyt kokopäiväisenä lauluntekijänä. Paalanen myös opettaa musiikintekijöitä Keski-Pohjanmaan konservatoriossa.

Heidi Maria Paalasen työtä ovat tukeneet muun muassa Suomen kulttuurirahaston (SKR) Keski-Pohjanmaan rahasto sekä Pohjanmaan taidetoimikunta.

Lähteet
-------

* 
*

Aiheesta muualla
----------------

* Heidi Maria Paalasen tekemiä kappaleita Fono.fi-äänitetietokannassa
**Salama-sarja** oli Gummeruksen salapoliisikirjallisuuteen ja jännityskirjallisuuteen keskittynyt kirjasarja. Sarjassa julkaistiin 205 kirjaa vuosina 1953–1973. Alkuperäisellä Salama-sarja-nimellä julkaistiin vuoteen 1970 saakka 176 kirjaa, tämän jälkeen julkaistiin vielä kolmen vuoden ajan uusintapainoksia suosituista Salama-sarjan kirjoista sekä Gummeruksen Silmukkasarjan kirjoista *Salama minun makuuni*-sarjassa. 

Salama-sarjan ensimmäinen julkaistu kirja oli suomalaisen T. Marraksen (oikealta nimeltä Pauli Suhonen) dekkari *Tohtori Kaarretin tapaus*. Sarjassa julkaistiin muun muassa seuraavien kirjailijoiden teoksia: Mauri Sariola, Vilho Helanen, Tapani Immonen, Matti Pirkola, Marjatta Seppälä, Tauno Yliruusi, Lennart Åkerlund, Maria Lang, Erle Stanley Gardner, Quentin Patrick, Ellery Queen, Ira Levin, Mary Rinehart, James Hadley Chase, Peter Cheyney, Ngaio Marsh, Simon Rattray ja M. M. Kaye. Suurin osa kirjoista oli amerikkalaisten, brittiläisten ja ruotsalaisten kirjailijoiden tekemiä.

Jännityskirjallisuuteen erikoistunut Book Studio-kustantaja on julkaissut vuodesta 2002 lähtien vanhoja Salama-sarjan dekkareita uusintapainoksina.

Lähteet
-------

1. 1 2  Salamasarjan esittely, Juhani K kirjsivut
2. 1 2  Hirvi, Harri: SUOMALAINEN SALAPOLIISIRJALLISUUS 1910-luvulta 1960-luvulle  12.5.2004. Jyväskylän yliopiston kirjasto.  Arkistoitu 27.9.2016. Viitattu 18.8.2020.

Aiheesta muualla
----------------

* DekkariNetti : Salama-sarja (Arkistoitu – Internet Archive)
Lontoossa sijaitsi Etiopian viimeistä keisaria **Haile Selassieta esittävä rintakuva**. Sen tarkempi sijainti oli Cannizaron puistossa, Wimbledonissa. 

Rintakuvan on veistänyt brittiläinen kirjailija ja kuvanveistäjä Hilda Seligman. Alkujaan rintakuva sijaitsi Lincoln Housen pihassa, jossa Seligman miehineen asui. Keisari oli lyhyen aikaa pariskunnan vieraana, koska tämä oli joutunut pakenemaan Etiopiasta Italian hyökättyä maahan. Loppujen lopuksi Haile Selassie muutti kuitenkin Bathiin, kun britit myönsivät hänelle turvapaikan.

Kun Lincoln House purettiin vuonna 1957, rintakuva siirrettiin nykyiselle paikalleen Cannizaron puistoon. 1980-luvulla sitä siirrettiin uudestaan puiston sisällä. Vuosien saatossa patsas meni huonoon kuntoon ja sitä entisöitiin ensin vuonna 2005 ja uudelleen 2017.

Patsas tuhottiin heinäkuussa 2020. Motiiviksi on epäilty Etiopian monarkiaa vastustavia mielenosoituksia, koska myös Haile Selassien isää esittävä patsas tuhottiin Hararissa, Etiopiassa. Etiopian suurlähetystö Lontoossa ilmoitti korjauttavansa patsaan yhteystyössä paikallisen etiopialaisyhteisön ja kuntapäättäjien kanssa.

Lähteet
-------

1. 1 2  Haile Selassie *London Remembers*. Viitattu 3.10.2023. (englanniksi)
2. ↑  Haile Selassie: Statue of former Ethiopian leader destroyed in London park *BBC News*.  2.7.2020. Viitattu 3.10.2023. (englanniksi)
3. ↑  Ethiopia to restore toppled UK bust of Emperor Haile Selassie *Vanguard*.  13.7.2020. Viitattu 3.10.2023. (englanniksi)
**Itä-Suomen viestipataljoona** (lyhenne I-SVP) on Suomen maavoimien valmiusyhtymään Karjalan prikaatiin kuuluva viestiaselajin joukkoyksikkö Vekaranjärvellä Kouvolassa.

Historia
--------

Itä-Suomen viestipataljoona vaalii Helsingissä 1. lokakuuta 1930 perustetun Viestipataljoona 2:n perinteitä.

Pataljoona perustettiin kesällä 1998, kun Keuruulla toiminut Keski-Suomen viestipataljoona lakkautettiin ja sen pääosat siirrettiin Vekaranjärvelle. K-SVP oli muodostettu yhdistämällä 4. erillinen viestikomppania ja 5. erillinen viestikomppania ja myöhemmin vielä 3. erillinen viestikomppania. Pataljoonan historiasta kertoo myös I-SVP:n joukkoyksikkölippu, joka oli alun perin suunniteltu K-SVP:n käyttöön. Lipun tangonpuoleisessa yläkulmassa on Keski-Suomen maakuntalintu metso.

Emblem of signal soldierEmblem of signal soldier

Toiminta
--------

Itä-Suomen viestipataljoona kouluttaa kenttäviestitoimintaan yhtymän viestijärjestelmä 2 -kalustolla, joka on asennettu Patrian valmistamiin XA-202-sarjan panssaroituihin ajoneuvoihin (Viestipasi). 1. viestikomppaniassa käytetään CL600-laitesuojiin sijoitettuja viestiasemia, jotka vastaavat toiminnaltaan viestipasiin sijoitettua asemaa.

Pataljoona antaa viestijoukkojen koulutuksen lisäksi myös Karjalan prikaatin sotilaspoliisikoulutuksen Esikuntakomppaniassa.

Organisaatio
------------

* Esikuntakomppania (EK)
* 1. viestikomppania (1. VK)

* 2. viestikomppania (2. VK)

Viirit
------

|  |  |  |  |

Lähteet
-------

1. ↑  Viestipataljoonan perinnepäivä vaikuttaa liikenteeseen Kymenlaaksossa *yle.fi*.  30.9.2011. Yleisradio. Viitattu 25.1.2015.
2. ↑  Karjalan prikaatin historia ja perinteet Karjalan prikaati. Viitattu 20.12.2015. [vanhentunut linkki]
3. ↑  Caius Kajanti: *Suomen lippu kautta aikojen*, s. 489. Suojakallio oy, 1985.

Aiheesta muualla
----------------

* Itä-Suomen viestipataljoona[vanhentunut linkki]

Suomen puolustusvoimien rauhanajan viestijoukot toisen maailmansodan jälkeen
**1. Erillinen Viestikomppania** (1952 Riihimäki, 1953 Oulu) | **2. Erillinen Viestikomppania** (1952 Riihimäki, 1961 4. Erillinen Viestikomppania Riihimäki) | **2. Erillinen Viestikomppania (uusi)** (1961 Riihimäki, 1963–1994 Turku) | **3. Erillinen Viestikomppania** (1961 Kouvola, 1979–1997 Mikkeli) | **4. Erillinen Viestikomppania** (Hämeenlinna, 1976 Keuruu Keski-Suomen Viestipataljoona) | **5. Erillinen Viestikomppania** (Keuruu, 1976 Keski-Suomen Viestipataljoona) | **Etelä-Suomen Viestipataljoona** (1985 Riihimäki) | **Ilmavoimien Viestipataljoona** | **Itä-Suomen Viestipataljoona** (1988) Valkeala, 1976–1988 Keski-Suomen Viestipataljoona) | **Keski-Suomen Viestipataljoona** (1976 Keuruu, 1998 Valkeala Itä-Suomen Viestipataljoona | **Panssariprikaatin Viestikomppania** (1967 Hämeenlinna) | **Panssariprikaatin Viestipataljoona** (1988 Hämeenlinna) | **Pohjois-Suomen Viestipataljoona (1989 Oulu, Kajaani)**| **Reserviupseerikoulun viestikomppania** (Hamina) | **Sähköteknillinen koulu** (1948, Riihimäki) | **Viesti- ja Sähkötekninen Koulu** (2003, Riihimäki, **Viestikoulu**, 2009 Riihimäki), | **Viestikoulu** (1976, Riihimäki) | **Viestirykmentti**
**Andrea Carè** (s. 12. elokuuta 1981 Torino) on italialainen oopperalaulaja, äänialaltaan tenori.

Carè opiskeli Torinon Giuseppe Verdi -konservatoriossa Luciano Pavarottin ja Raina Kabaivanskan johdolla. Hän oli yksi Pavarottin viimeisistä oppilaista. Vuonna 2005 hän voitti Spoleton kansainvälisen oopperakilpailun.

Carè on laulanut muun muassa Deutsche Oper Berlinissä, Bolšoi-teatterissa, Hampurin valtionoopperassa, La Fenicessä ja Savonlinnan oopperajuhlilla. Hän teki Covent Garden -debyyttinsä vuonna 2013 Ismaelen roolissa Giuseppe Verdin oopperassa *Nabucco*. Pinkerton (Giacomo Puccini: *Madama Butterfly*) oli rooli, jolla hän teki ensiesiintymisensä Metropolitan-oopperassa vuonna 2019. Carèn muiden roolien joukossa ovat olleet *Don Carlosin* nimirooli, *Un ballo in mascheran* Gustavo, *Stiffelion* nimirooli, *Toscan* Cavaradossi, *Carmenin* Don José, *Macbethin* Macduff ja *Norman* Polione.

Carèn kanssa työskennelleitä kapellimestareita ovat olleet muiden muassa Paolo Arrivabeni, Bruno Bartoletti, Riccardo Chailly, Gianandrea Noseda, Evelino Pidò, Roberto Polastri, Marco Zambelli, Massimo Zanetti, Daniele Callegari, Domingo Hindoyan, Piergiorgio Morandi, Daniel Oren ja Pinchas Steinberg.

Lähteet
-------

1. ↑  Biografia Andrea Carè
2. 1 2 3 4 5  Andrea Carè Royal Opera House
3. ↑  Andrea Carè (Arkistoitu – Internet Archive) Askonas Holt
4. ↑  Andrea Carè Metropolitan Opera
5. ↑  Andrea Carè Schmopera

Aiheesta muualla
----------------

* Viralliset sivut (englanniksi), (italiaksi)

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Italia
* Yhdysvallat

 |

 |
*Tämä artikkeli kertoo skottilaisesta eläintieteilijästä. John Ambrose Fleming oli englantilainen fyysikko.*
**John Fleming** (10. tammikuuta 1785 Bathgate–18. marraskuuta 1857 Edinburgh) oli skottilainen eläintieteilijä ja geologi.

Fleming opiskeli Edinburghin yliopistossa ja sai opintonsa päätökseen 1805. Vuonna 1806 hän sai papin viran Skotlannin kirkossa ja hänet osoitettiin Bressayn seurakuntaan, jossa hän toimi vuoteen 1808, ja jonka jälkeen hän palveli eri seurakunnissa vuoteen 1834 saakka. 25. helmikuuta 1813 hänet valittiin Edinburghin Royal Societyn jäseneksi. 1814 hänelle myönnettiin teologian tohtorin arvo St. Andrewsin yliopistossa.

Vuodesta 1834 alkaen hän toimi luonnonhistorian luennoitsijana University and King's Collegessa Aberdeenissa. 1843 hän liittyi Skotlannin Vapaakirkkoon (Free Church of Scotland). 1845 hänet valittiin Edinburghin New Collegen (Free Church) luonnontieteiden professoriksi.

Fleming kuvaili ja nimesi linnuista muun muassa hopeafasaanien suvun *Lophura* vuonna 1822.

Teoksia
-------

* *The Philosophy of Zoology* (1822).
* *A History of British Animals* (1828). Edinburgh.
* *The Temperature of the Seasons* (1851).

Lähteet
-------

1. ↑  Zoonomen

* Lyhyt elämäkerta

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Kreikka
* Alankomaat

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* bis International Plant Names Index

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**Kaarlo Erkki Vahevaara** (s. 22. heinäkuuta 1932 Vaasa) on suomalainen eläköitynyt yritysjohtaja, joka on saanut kauppaneuvoksen arvonimen.

Vahevaaran vanhemmat olivat vahtimestari Kaarlo Samuel Vahevaara ja kirjeenvaihtaja Ester (Essi) Westerlund. Hän avioitui ensin 1954 Hjördis Irene Lindroosin kanssa ja sittemmin Liisa Helena Koskisen kanssa. Vahevaara tuli ylioppilaaksi Vaasan lyseosta 1952 ja opiskeli Helsingin yliopiston matemaattis-luonnontieteellisellä osastolla. Hän on saanut myös sekä farmasian että liikkeenjohdon koulutusta. Vahevaara oli Keskon palveluksessa, Maatalouden tutkimuskeskuksen laborantti 1960–1962, Suomen UCB Oy:n lääke-esittelijä 1962–1964 ja kenttäpäällikkö 1964–1966 ja Oy Hoechst Fennica Ab:n lääke-esittelijä 1966–1968, tiedotuspäällikkö 1968–1977, osastonjohtaja 1978–1979, pääosastonjohtaja 1980–1981, varatoimitusjohtaja 1981–1990 ja toimitusjohtaja 1990–1994. Vahevaara toimi myös yhtiön hallituksen jäsenenä ja toimitusjohtajan tehtävät jätettyään hallituksen puheenjohtajana. Hänellä on ollut lisäksi useita lääke- ja kemikaalialan luottamus- ja asiantuntijatehtäviä. Kauppaneuvoksen arvonimen Vahevaara sai 1992.

Lähteet
-------

1. 1 2  Möttönen, Tuomas: Kauppaneuvos Kaarlo Vahevaara (1932–). *Suomen talouselämän vaikuttajat* -verkkojulkaisu (maksullinen). 5.9.2011. Suomalaisen Kirjallisuuden Seura. Viitattu 30.9.2023.
2. ↑  Nimityksiä. *Helsingin Sanomat*, 4.7.1994, s. A22.
**Sør Arena** on IK Start -jalkapallojoukkueen kotistadion Norjan Kristiansandissa. Se sijaitsee Lundin kaupunginosassa. Stadion avattiin vuoden 2007 jalkapallokauden alkua varten. Stadionilla pidetään myös konsertteja. Maaliskuussa 2009 talousvaikeuksiin joutunut IK Start myi loput stadionista pääsponsorilleen ja omistajalleen Sparebanken Sør -pankille 2600 kruunulla. Jo aiemmin noin puolet stadionin konttoritiloista oli ollut Rasmussengruppenin omistuksessa.

Ominaisuudet
------------

IK Start - Moss -ottelu Adecco-liigassa Sør Arenalla 6. heinäkuuta 2008
Stadion rakennettiin korvaamaan vanhentunut Kristiansandin stadion pääasiassa jalkapalloa varten, joten siinä ei ole esimerkiksi juoksuratoja katsomoiden ja ruohomaton välillä. Kaikki jalkapallokatsomopaikat ovat katettuja. Peruskatsomoiden lisäksi stadionilla on 16 sponsoriaitiota ja muun muassa 500-paikkainen gourmet-ravintola. Tiloissa toimivat myös Startin hallinto, myymälä ja harjoittelutilat. Jalkapallo-otteluiden yleisöennätys on 14 448, kaudella 2007.

Stadion on rakennettu myös laajamittaisia konsertteja varten. Yli 20 000 katsojaa kerännyt ensikonsertti oli 26. kesäkuuta 2007, esiintyjänä Elton John.

Lähteet
-------

1. ↑  Kjell Pedersen ja Lars Helge Rasch: Sør Arena tre ganger dyrere *Sport NRK Sørlandet*.  30. syyskuuta 2007. NRK. Viitattu 14. tammikuuta 2008. (norjaksi)
2. ↑  Start solgte arvesølvet.  *Fædrelandsvennen*, 7. maaliskuuta 2009. Artikkelin verkkoversio. Viitattu 15.3.2009.  (norjaksi) (Arkistoitu – Internet Archive)
3. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive)

Aiheesta muualla
----------------

* Sør Arenan sivut (Arkistoitu – Internet Archive)
**Konstruktivismi** on kansainvälisten suhteiden oppialan koulukunta, joka korostaa sosiaalisten identiteettien merkitystä kansainvälisessä politiikassa. Se kehittyi 1990-luvulla ja haastoi uusrealismin ja uusliberalismin. Konstruktivismin merkittävimpänä edustajana on pidetty Alexander Wendtiä.

Konstruktivismin mukaan kansainvälinen politiikka ei selity ensisijaisesti materiaalisilla tekijöillä vaan sosiaalisessa vuorovaikutuksessa rakentuvilla identiteeteillä, mielikuvilla, uskomuksilla, periaatteilla, normeilla, toimintaopeilla ja muulla kollektiivisella tiedolla. Kansainvälisessä politiikassa faktoina ja luonnollisina realiteetteina pidetyt asiat, kuten kansainvälinen anarkia, ovat vain sosiaalisten käytäntöjen synnyttämiä. Konstruktivismi korostaa etenkin valtioiden identiteettien merkitystä, joita pidetään esimerkiksi etuja perustavampana käsitteenä, sillä jälkimmäiset pohjautuvat identiteetteihin. Joidenkin konstruktivistien, kuten Wendtin, mukaan identiteetit muodostuvat valtioiden välisessä vuorovaikutuksessa, kun taas toisten mukaan identiteetit perustuvat valtioiden sisäisiin diskursseihin.

Konstruktivismin edustajien mukaan se kykenee selittämään kaikki voimapolitiikan ilmiöt, mutta myös sellaisen kansainvälisen järjestyksen syntymisen, jossa voimapolitiikka ylitetään ja kansalliset edut muuttuvat kansainvälisiksi eduiksi. Konstruktivismi kuitenkin keskittyi etenkin alkuvaiheessa kilpailevien suuntausten tietoteoreettiseen ja metodologiseen kritiikkiin oman asiasisältöisen teoriavaihtoehdon kehittämisen sijaan.

Lähteet
-------

* Forsberg, Tuomas; Pursiainen, Christen: *Ulkopolitiikkaa norsunluutornista*. Tampere: Cham Puma House, 2015.
* Hakovirta, Harto: *Maailmanpolitiikka: Teoria ja todellisuus*. Helsinki: Kustannus 54, 2012.
* Harle, Vilho (toim.): *Näkökulmia kansainvälisen politiikan tutkimukseen*. Tampere: Tampereen yliopisto, politiikan tutkimuksen laitos, 2010.

### Viitteet

1. ↑  Forsberg, Pursiainen 2015, s. 27
2. 1 2 3  Hakovirta 2012, s. 34
3. 1 2  Harle (toim.) 2010, s. 75
4. ↑  Forsberg, Pursiainen 2015, s. 262
5. ↑  Forsberg, Pursiainen 2015, s. 269
6. ↑  Forsberg, Pursiainen 2015, s. 28
**Arena Porte de la Chapelle** (tunnetaan myös projektinimellään **Paris Arena II** ja kauppanimellääm **Adidas Arena**) on tuleva monikäyttöinen ja modulaarinen halli, joka sijaitsee Chapellen alueella Pariisissa (18. arrondissementti).

Halliin tulee 8 000 paikkaa urheilutapahtumiin ja 9 000 paikkaa konsertteihin ja esityksiin. Sen odotetaan valmistuvan kesällä 2023. Sen oli alun perin tarkoitus isännöidä vuoden 2024 kesäolympialaisten painitapahtumat ja miesten koripallon alkuturnaus sekä paralympialaisten pöytätennistapahtumia. Lopuksi siellä järjestetään sulkapallon ja rytmisen voimistelun olympiatapahtumat, joita seuraavat paralympialaisten sulkapallo ja voimanosto. Heti kun areena on rakennettu, siitä tulee Paris Basketballin ja PSG Handballin isojen pelien pelipaikka.

Lähteet
-------

1. ↑  Porte de La Chapelle Arena paris2024.org
2. ↑  Arena Porte de la Chapelle
3. ↑  Paris 2024 : Le projet d’Aréna 2 se précise
4. ↑  LE CHANTIER DE LA FUTURE ARENA 2 LANCÉ PORTE DE LA CHAPELLE
5. ↑  JO Paris-2024 : Bouygues construira l'Arena 2 à Paris

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Arena Porte de la Chapelle** Wikimedia Commonsissa

* Arena Porte de la Chapelle
Kaavakuva kalvoreaktorista
**Kalvoreaktori** tai **membraanireaktori** on kemiallinen reaktori, jossa käytetään puoliläpäisevää kalvoa erottamaan reaktion tuote lähtöaineista. Itse reaktio ja tuotteen puhdistus tapahtuu siis samassa astiassa. Kalvoreaktoreilla on useita teollisia sovellutuksia.

Periaate ja käyttö
------------------

Kalvoreaktori voi olla tyypiltään katalyytillä pakattu tai leijukerrosreaktori. Reaktion lähtöaineet ja katalyytti syötetään reaktoriin, ja reaktion tuotteet ja sivutuotteet erotetaan kalvoerotusprosessilla. Erotusprosessi voi olla esimerkiksi kalvosuodatus, kalvotislaus, dialyysi tai pervaporaatio. Kalvoreaktoreissa erotuksen avulla saadaan tuote puhdistettua lähtöaineista ja katalyytistä ja lisäksi tuotetta poistamalla saadaan reaktion tasapainoa ajettua tuotteen suuntaan.

Kalvoreaktorin kalvon materiaali on joko epäorgaaninen tai orgaaninen. Epäorgaanisia kalvoja ovat esimerkiksi ohuet platina- tai palladiumlevyt tai zeoliitit. Orgaanisia kalvoja valmistetaan useista polymeereistä: esimerkiksi polydimetyylisiloksaanista, perfluoratuista polymeereistä tai sulfonihapporyhmiä sisätälvistä polymeereistä. Epäorgaaniset kalvot kestävät orgaanisia paremmin korkeita lämpötiloja ja reaktiivisia kemikaaleja. Kalvoreaktorin kalvo voi olla katalyyttisesti aktiivinen tai vain erotukseen soveltuva katalyyttisesti passiivinen kalvo.

Kalvoreaktorin etuja ovat muun muassa helppo tuotteen puhdistus, erityisesti bioreaktoreissa, helppo katalyytin kierrätys sekä hyvät saannot. Huonona puolena ovat kalvon likaantuminen ja se, että kalvon läpäisykyky rajoittaa kapasiteettia. Kalvoreaktoreja käytetään esimerkiksi vedyn ja synteesikaasun valmistamiseen, esteröinneissä, vedenpuhdistuksessa ja entsyymien, aminohappojen tai lääkeaineiden tuottamiseen bioreaktoreissa.

Lähteet
-------

1. ↑  Katalyysisanasto Suomen Katalyysiseura ry. Viitattu 30.8.2023.
2. 1 2  H. Scott Fogler: *Elements of Chemical Reaction Engineering*, s. 207–209. Pearson International, 2006. ISBN 0-13-127839-8. (englanniksi)
3. 1 2 3  Enrico Drioli & Enrica Fontananova: "Membrane Reactors", teoksessa *Ullmann's Encyclopedia of Industrial Chemistry*, John Wiley & Sons, New York, 2010. Vol. 22, s. 393–411
4. ↑  Sean Moran & Klaus-Dieter Henkel: "Reactor Types and Their Industrial Applications", teoksessa *Ullmann's Encyclopedia of Industrial Chemistry*, John Wiley & Sons, New York, 2016. s. 47 (Luvun sisäinen sivunumerointi)
5. ↑  Jiří E. Přenosil, Ömer M. Kut, Irving J. Dunn & Elmar Heinzle: "Biocatalysis, 2. Immobilized Biocatalysts", teoksessa *Ullmann's Encyclopedia of Industrial Chemistry*, John Wiley & Sons, New York, 2009. Vol. 5, s. 507
**Anjuman Ara Begum** (11. tammikuuta 1942 – 29. toukokuuta 2004) oli bangladeshilainen laulaja. Hänet tunnettiin erityisesti radiolaulajana, sekä elokuvien ääniraidoilla. Laulunsa hän lauloi bengaliksi ja urduksi.

Elämäkerta
----------

Anjuman Ara Begum syntyi nykyisen Bangladeshin Bograssa 11. tammikuuta 1942. Begum oli perheen nuorin lapsi. Hänellä oli kaksi veljeä ja viisi siskoa. Pakistanin armeija pidätti ja surmasi perheen isän Kasiruddin Talukderin Bangladeshin itsenäisyyssodan aikana. Perhe oli hyvin koulutettu ja Begum itse opiskeli sosiologian laitoksella Dhakan yliopistossa.

Myös Begumin kaksi siskoa olivat laulajia. Hän itse teki debyyttinsä laulajana radiossa vuonna 1958 ja tuli nopeasti hyvin suosituksi. Radio oli noihin aikoihin Bangladeshin yleisin joukkotiedotusväline. Begumia pidettiin yhtenä Itä-Pakistanin eli nykyisen Bangladeshin musiikin kulta-ajan pioneereista. Radiouransa huipulla hän saattoi esiintyä samana päivänä aamu-, päivä-, ilta- ja yöohjelmassa. Niiden lisäksi hän teki lavaesiintymisiä. Menestystä radiossa seurasivat työt elokuvien parissa. Begum lauloi useiden eri elokuvien ääniraidoilla. Erityisen suosituksi nousi urduksi laulettu "Chandni bheegi bhieegi hawa na jani tum kaha". Begum lauloi myös bengaliksi. Hänen tunnettuja bengalilaisia laulujaan olivat esimerkiksi "Tumi Ashbe Boley", "Akasher Hatey", "Chadni", "Shathi Ronger", "Key biro- her prantoray" ja "Sathti ronger majhey aami mil khunje na pai".

Tehtyään hadž-matkan Mekkaan Begumista tuli hyvin uskonnollinen. Hän alkoi tämän takia vähitellen kieltäytyä uusista työtarjouksista laulajana. Viimeisinä vuosinaan hän kärsi heikosta terveydestä. Lopulta hän kuoli keuhkokuumeeseen Bangladesh Medical College Hospitalissa Dhakassa 29. toukokuuta 2004. 

Uransa aikana hän oli saanut useita virallisia tunnustuksia, kuten Bangladeshin siviiliansiomerkin Ekushey Padakin.

Lähteet
-------

1. 1 2  Anjuman Ara passes away *Ther Daily Star*.  Arkistoitu 16.12.2017. Viitattu 26.4.2021. (englanniksi)
2. 1 2 3 4 5  Omer Farook: Remembering a versatile artiste *Ther Daily Star*.  Arkistoitu 25.1.2021. Viitattu 26.4.2021. (englanniksi)
3. 1 2  Syedur Rahman: "ANJUMAN ARA, BEGUM", *Historical dictionary of Bangladesh*. The Scarecrow Press, 2010. ISBN 978-0-8108-7453-4. (englanniksi)


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Taiteenala Muokkaa Wikidatassa | 
* MusicBrainz

 |

 |
Äyrämöisiä ja savakkoja
**Äyrämöiset** olivat alun perin Karjalankannaksen länsiosan kantaväestöä. Äyrämöisten vastakohtana pidettiin Kannaksella ja myöhemmin myös Inkerinmaalla savakoita. He olivat Ruotsin vallan ajan sotien kuluessa äyrämöisten keskuuteen ja Itä-Kannakselle muuttaneita läntisimmän Viipurin Karjalan sekä Savon asukkaita. Myös Itä-Kannaksen asukkaita sanottiin yleensä savakoiksi.

Äyrämöiset pysyttelivät Länsi-Kannaksella ja myöhemmin myös Inkerinmaalla pitkään omana ryhmänään, jolla oli oma murteensa, pukunsa ja tapansa eikä esimerkiksi avioliittoja muunheimoisten kanssa juuri solmittu. 

Äyrämöiset olivat savakkojen ohella toinen inkerinsuomalaisten pääryhmistä, jotka voitiin erottaa vielä 1800-luvulla. Inkerinmaalle äyrämöiset olivat muuttaneet 1600-luvun ruotsalaisvallan aikana lähinnä Karjalankannaksen länsiosasta, Äyräpään kihlakunnasta, kun taas savakot olivat tulleet Viipurin läänin läntisimmästä osasta, Savosta ja Karjalankannaksen itäosasta.

Äyrämöisten ja savakkojen murteen ja kansanpuvun eroihin kiinnitti ensimmäisenä huomiota 1830-luvulla kielentutkija Anders Johan Sjögren. Venäläinen maantieteilijä ja tilastotutkija Peter von Köppen suoritti vuoden 1848 vaiheilla tutkimuksia, joissa hän totesi Inkerinmaan äyrämöisten lukumääräksi 29 242 henkeä ja savakkojen määräksi 43 080. Äyrämöisten asuinpaikkoja Inkerissä olivat Köppenin mukaan ennen kaikkea Karjalankannaksen eteläosassa sijainneet Toksovan, Lempaalan ja Vuoleen seurakunnat sekä Kaprio, Tyrö ja Liissilä. Heitä oli myös Tuutarissa, Hietamäellä, Skuoritsassa, Serepetassa, Kolppanassa, Koprinassa ja Inkereellä, missä he asuivat samoissa kylissä kuin savakotkin.

Sekä Kannaksella että Inkerinmaalla äyrämöiset poikkesivat savakoista lähinnä äyrämöismurteen ja naisten pukeutumisen perusteella. Miesten pukeutuminen ei Inkerissä juurikaan eronnut venäläisestä. Suomalaiset kielentutkijat ja kansanperinteen kerääjät ovat kuvanneet äyrämöisiä luonteeltaan konservatiivisemmiksi ja hitaammiksi kuin savakoita, jotka olivat herkempiä omaksumaan uusia tapoja ja vaikutteita. Toisaalta äyrämöiset pyrkivät jäljittelemään savakkomuotia, jota pidettiin nykyaikaisempana ja hienompana. Läntisimmässä Inkerissä, Kosemkinan seurakunnassa, jakoa äyrämöisten ja savakoiden välillä ei tunnettu.

1900-luvulle tultaessa äyrämöisten ja savakkojen väliset kulttuuriset erot olivat hioutuneet miltei kokonaan pois niin Suomessa kuin Inkerissäkin. Vain murre-erot ovat säilyneet pitkään.

Lähteet
-------

* *Inkerin suomalaisten historia*. Inkeriläisten sivistyssäätiö, Jyväskylä 1969.
**Andrei Sjarhejevitš Krautšanka** (valkoven. Андрэй Сяргеевіч Краўчанка, s. 4. tammikuuta 1986) on valkovenäläinen kymmenottelija. Hän on vuoden 2014 Euroopan mestari ja vuoden 2008 olympiahopeamitalisti.

Ura
---

Krautšanka voitti 2003 Sherbrooken alle 18-vuotiaiden MM-kisoissa hopeaa kahdeksanottelussa pistein 6366. Seuraavana vuonna hän voitti Valko-Venäjän nuorten mestaruuden kymmenottelussa sekä kultaa Grosseton nuorten MM-kisoissa nuorten kymmenottelussa tuloksella 8126. Vuonna 2005 hän voitti Kaunasissa lajin nuorten EM-kultaa.

Vuonna 2007 Krautšanka voitti Birminghamin sisäratojen EM-kisoissa pronssia seitsenottelussa pistein 6090 ja kultaa samana vuonna Debrecenin alle 23-vuotiaiden EM-kisoissa kymmenottelussa tuloksella 8492. Osakan MM-kisoissa hän keskeytti. Maaliskuussa 2008 Krautšanka saavutti seitsenottelun hopeaa sisäratojen MM-kilpailuissa Valenciassa Valko-Venäjän halliennätystuloksella 6234. Pekingissä 2008 Krautšanka voitti olympiahopeaa tuloksella 8551. Berliinin MM-kilpailuissa 2009 hän oli kymmenes.

Dohan sisäratojen MM-kilpailuissa 2010 Krautšanka oli neljäs. Barcelonan EM-kisoissa 2010 hän sai pronssia pistein 8370. Hän voitti seitsenottelun Euroopan-mestaruuden Pariisin EM-hallikisoissa 2011 pistein 6282. Istanbulin sisäratojen MM-kilpailuissa 2012 hän sijoittui kuudenneksi. Moskovan MM-kilpailuissa 2013 hän oli kahdestoista.

Sopotin MM-hallikilpailuissa 2014 Krautšanka sai hopeaa Valko-Venäjän ennätyspisteillä 6303. Zürichin EM-kisoissa 2014 hän voitti kultaa maailman kauden kärkituloksella 8616.

Henkilökohtaiset ennätykset
---------------------------

Ulkoradat
* 100 metrin juoksu: 10,86 (2007)
* 400 metrin juoksu: 47,17 (2007)
* 1 000 metrin juoksu: 2.44,35 (2003)
* 1 500 metrin juoksu: 4.24,44 (2006)
* 110 metrin aitajuoksu: 13,93 (2007)
* Korkeushyppy: 222 (2014)
* Seiväshyppy: 520 (2008)
* Pituushyppy: 790 (2007)
* Kuulantyöntö: 15,19 (2014)
* Kiekonheitto: 47,87 (2012)
* Keihäänheitto: 64,35 (2007)
* Kymmenottelu: 8617 (2007)

Sisäradat
* 60 metrin juoksu: 7,03 (2008)
* 1 000 metrin juoksu: 2.39,80 (2011)
* 60 metrin aitajuoksu: 7,90 (2010)
* Korkeushyppy: 221 (2014)
* Seiväshyppy: 530 (2008)
* Pituushyppy: 775 (2012)
* Kuulantyöntö: 15,42 (2014)
* Seitsenottelu: 6303 (2014)

Lähteet
-------

* Andrei Krautšanka Kansainvälinen yleisurheiluliitto.  (englanniksi)
* Tilastopajan profiili[vanhentunut linkki] (englanniksi)

### Viitteet

1. ↑  Andrei Krautšanka *Olympedia*.  (englanniksi)
2. ↑  ANDREI KRAUCHANKA *Athletes*. The International Olympic Committee (IOC). Viitattu 13.8.2020. (englanniksi)
3. ↑  Decathlon Final *European Athletics*.  29.7.2010. Viitattu 30.7.2010. (englanniksi)
4. ↑  Tammilehto, Teemu: Kymmenottelun kulta Valko-Venäjälle – muista sijoista hurja taistelu *Yle Urheilu*.  13.8.2014. Viitattu 14.8.2014.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* World Athletics
* Tilastopaja 🔒

 |

 |
*Tämä artikkeli kertoo kaupungista. Levi’s on Levi Strauss & Co:n farmarimerkki.*


  

  

  

  

  

  

  

  

**Lévis** on Québecin provinssin itäosassa Kanadassa sijaitseva kaupunki, jonka väkiluku oli vuoden 2016 väestönaskennassa 143 414. Se sijaitsee Saint Lawrencen joen etelärannalla Québecin kaupunkia vastapäätä. Québecin ja Lévis’n välillä on sekä lautta- että siltayhteyksiä. Paikkakunnan aiempi nimi oli Aubigny, mutta vuonna 1861 se nimettiin uudelleen François-Gaston de Lévis’n mukaan.

Nykyinen Lévis’n kaupunki muodostettiin 1. tammikuuta vuonna 2002, kun Québecin osavaltiohallitus yhdisti kymmenen alueen kaupunkia. Liitoskaupunkeihin lukeutuivat Charny, Lévis, Pintendre, Saint-Hélène-de-Breakeyville, Saint-Étienne-de-Lauzon, Saint-Jean-Chrysostome, Saint-Joseph-de-la-Pointe-de-Lévy, Saint-Nicolas, Saint-Rédempteur ja Saint-Romuald. Lévis’hin oli yhdistetty jo vuonna 1989 Lauzonin ja St-David-de-l’Auberivièren kaupungit. Vuonna 2001 eli ennen laajempia yhteenliitoksia Lévis’n väkiluku oli 40 926.

Lähteet
-------

1. 1 2  Census Profile, 2016 Census: Lévis, Ville/ Quebec and Quebec  2017. Statistics Canada, statcan.gc.ca. Viitattu 4.7.2017. (englanniksi)
2. 1 2  Arkistoitu kopioLévis thecanadianencyclopedia.com.  Arkistoitu 22.8.2017. Viitattu 4.7.2017. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Lévis** Wikimedia Commonsissa
**THEOS** (*THai Earth Observation System*) on Thaimaan Tiede- ja teknologiaministerön rahoittama kaukokartoitussatelliitti. Se toteutusta johti Thaimaan avaruusjärjestö GISTDA. Se laukaistiin Dombarovskista, Venäjältä 1. lokakuuta 2008 kello 06:37 GMT Dnepr-kantoraketilla.

Se on optisen aallonpituuden instrumenteilla varustettu satelliitti, jota aiotaan käyttää Thaimaan karttojen päivittämiseen, maankäytön seurantaan, maa- ja metsätaloudessa, tulvasuojelussa ja rannikon seurannassa. Mustavalkoisten valokuvien resoluutio on kaksi metriä ja pankromaattisten kuvien resoluutio on 15 metriä. Satelliitti pystyy kuvaamaan minkä tahansa kohteen Thaimaassa joka toinen päivä. Satelliitin tueksi on kehitetty maajärjestelmät ja datan jalostuskeskus. 

Satelliitti perustuu EADS Astriumin AstroSat-satelliitteihin, jotka perustuvat ranskalaisiin SPOT-kaukokartoitussatelliitteihin. EADS Astriumin mukaan satelliitin tyyppi on Leostary-500-X0. Thaimaalaiset insinöörit ovat osallistuneen satelliitin suunnitteluun EADSin tehtailla EU:n alueella. 

Satelliitin aurinkosynkronisen radan korkeus on 820 km. Satelliitin massa on 750 kg. Sen asennonsäätö perustuu hydratsiinitrustereihin.

Lähteet
-------

* Gunthers' Space Page

### Viitteet

1. ↑  Russia launches Thai satellite on converted missile  1.10.2008. RIA Novosti.
Näkymä satamaan 1900-luvun alusta.
**Gibraltarin satama** on satama Välimeren suulla Gibraltarissa. Vuonna 2011 satamassa kävi kaikkiaan 10 350 alusta, joista 187 oli risteilyalusta, 164 rahtialusta, 6181 käytti sataman polttoainehuoltopalveluita ja 117 alusta pysähtyi korjattavaksi.

Se on alkujaan suojaisa luonnonsatama, jota on täydennetty kolmella aallonmurtajalla. Keskimmäisen aallonmurtajan ulkopuolella meri on noin 30 metriä syvää. Eteläinen ja pohjoinen aallonmurtaja ovat yhteydessä rantaan, joten niiden vierellä syvyys pienenee 30 metristä nollaan.

Sataman pohjoisosa muodostaa kauppasataman jossa on kaikkiaan 2300 m laituritilaa risteily- ja rahtialusten käytössä. Keskiosa on huvivenesatama, ja eteläosassa on telakka ja laivaston tukikohta. L:n muotoisen pohjoisen aallonmurtajan länsisiivessä on noin 400 metriä tilaa risteilyaluksille, meren puolella syväys voi olla 9,6 metriä ja rannan puolella 8,3 metriä.

Satamassa on kolme majakkaa. Eteläisen aallonpurtajan päässä on kahdeksankulmainen, valurautainen 18 m korkea torni joka vilkuttaa valkoista valoa kahden sekunnin välein. Pohjoisen aallonmurtajan päässä on samankorkuinen torni, joka vilkuttaa nopeasti punaista valoa. Pohjoisen aallonmurtajan kulmassa on kolmas, 28 m korkea loisto, jossa palaa jatkuva punainen valo.

Lähteet
-------

1. ↑  Statistics Port of Gibraltar. Viitattu 15.9.2012.
2. 1 2  Port of Gibraltar Handbook (PDF) Port of Gibraltar. Viitattu 15.9.2012. [vanhentunut linkki]
3. ↑  Gibraltar David Pride
4. ↑  Port Information - Berthing Information (Arkistoitu – Internet Archive) Gibraltar Port
5. ↑  Lighthouses University of North Carolina at Chapel Hill.. Viitattu 16.9.2012.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Gibraltarin satama** Wikimedia Commonsissa