recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Asterix (A-1)
**Astérix**-satelliitti on Ranskan ensimmäinen satelliitti. Se laukaistiin ranskalaisella Diamant-kantoraketilla 26. marraskuuta 1965 Hammaguirin sotilastukikohdasta, Algeriasta. Tämä CNESin kehittämän satelliitin tunnus oli A1 ja se nimettiin Astérixiksi.

Ranskasta avaruusmaa
--------------------

Täten Ranskasta tuli kolmas ns. avaruusmaa, joksi lasketaan maa, joka on laukaissut oman avaruusaluksen omalla kantoraketilla. 

A1-satelliitin toiminta lakkasi samana päivänä, jona se laukaistiin. Kyseessä oli 1990-luvun lopulla muodostetun määritelmän mukaan mikrosatelliitti, koska sen paino oli alle 100 kg. 

Lempinimen *Astérix* satelliitti sai sarjakuvahahmo Asterixilta. Sarjakuvan käsikirjoittaja René Goscinny kiitti Ranskan pääministeriä moisesta kunniasta sillä seurauksella että asiasta tietämätön pääministeri moitti satelliitin rakentajia nimestä koska "satelliitti on aivan liian vakava asia nimettäväksi sarjakuvahahmon mukaan".

Ensimmäinen länsieurooppalainen suoritus?
-----------------------------------------

Italia oli aiemmin laukaissut satelliitin San Marcon laukaisukeskuksestaan (porauslauttamainen laukaisukeskus Kenian rannikoilla), mutta Italia käytti NASAn Scout-kantorakettia. Sinänsä Eurooppa oli laukaissut vuodesta 1957 alkaen useita satelliitteja, mutta Neuvostoliiton tuloksia ei tuolloin laskettu Euroopan saldoon.*lähde?*

Tekninen kuvaus
---------------

* Paino: 42 kg.
* Periheli: 527 km.
* Apheli: 1697 km.
* Inklinaatio: 34,3 astetta
* Kiertoaika: 107,5 minuuttia

Lähteet
-------

1. ↑  Andrieu, Olivier: *Asterix & Co. 1: Gallian maisemat*. Tampere: Egmont, 2001. ISBN 951-876-865-X.
**Noasaurus** (nimen merkitys: "luoteis-Argentiinan lisko") on sukupuuttoon kuollut abelisaureihin kuuluva lihaa syöneiden teropodidinosaurusten suku. Se eli 71–66 miljoonaa vuotta sitten myöhäisellä liitukaudella Maastricht-vaiheella. *Noasauruksen* fossiileja on löydetty Argentiinasta.

Nimi
----

*Noasauruksen* kallon rekonstruktio. Kallosta tunnetaan vain yläleuan osa ja silmäkuopan takaosan luu, joten rekonstruktio on suurimmaksi osaksi hypoteettinen, ja perustuu *Masiakasauruksen* kalloon.
*Noasaurus* tarkoittaa "luoteis-Argentiinan liskoa". *Noa* on lyhenne espanjan kielen sanasta "noroeste Argentina", joka tarkoittaa luoteis-Argentiinaa. *Saurus* tulee kreikan kielen sanasta "sauros", joka tarkoittaa liskoa. Nimi annettiin Saltan maakunnassa, luoteis-Argentiinassa sijaitsevan alueen mukaan, josta *Noasauruksen* jäänteet löydettiin.

Lajiepiteetti *leali* on annettu Don Fidel Lealin mukaan, jonka omistamalta maapalstalta fossiilit löydettiin.

Koko ja ulkonäkö
----------------

*Noasauruksen* pituus oli arviolta 2,4 metriä, korkeus lonkan kohdalta 0,6 metriä ja paino 15 kilogrammaa.

*Noasauruksen* löytöhetkellä ajateltiin, että sillä oli jalassa suurentunut kynsi, samalla tapaa kuin dromaeosaureilla ja valesirppikynsillä oli yleisesti sirppikynnet. Vuonna 2010 tehdyssä tutkimuksessa kuitenkin tiedotettiin, että kynnen oikea paikka on itse asiassa kädessä.

Fossiililöydöt
--------------

*Noasauruksesta* on löydetty osittainen kallo ja muita jäänteitä, mukaan lukien sormi ja takajalan luita. Jäänteet löydettiin Saltan maakunnassa, luoteis-Argentiinassa vuosien 1975–1977 välisenä aikana. Jäänteet löysi José Bonaparten johtama ryhmä. *Noasauruksen* holotyyppi koostuu kallosta ja selkänikamista.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  NOASAURUS *DinoChecker*.  19.6.2012. Viitattu 9.7.2017. (englanniksi)
2. 1 2  Noasaurus *Prehistoric Wildlife*. Viitattu 9.7.2017. (englanniksi)


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Taksonitunnisteet | 
* Wikidata: Q18511031
* Wikispecies: Noasaurus
* EoL: 47459240
* Fossilworks: 38630
* GBIF: 4822692

 |

 |
**Projekti 659** (Nato-raportointinimi *Echo*) oli Neuvostoliiton laivaston viiden 1960-luvulla valmistetun ohjuksin aseistetun ydinsukellusveneen muodostama alusluokka.

Projektin aluksia valmistui 1960–1962 viisi Komsomolin telakalla Komsomolsk-na-Amuressa. Niiden aseistuksena oli kahdeksan P-5 Pjatjorka (Nato-raportointinimi *SS-N-3c Shaddock*) -risteilyohjusta. Käyttötarkoitus oli strateginen, ts. uhata Yhdysvaltain maaperää ydinohjuksilla. Kaikki veneet palvelivat Neuvostoliiton Tyynenmeren laivastossa. Ballististen ohjusten kehitys jätti veneet nopeasti vanhentuneiksi. Ne muunnettiin 1970-luvun alussa SALT-1-sopimuksen rajoitusten vuoksi hyökkäyssukellusveneiksi (projekti 659T, ven. Торпедная, *Torpednaja*). Kaksi aluksista poistettiin käytöstä onnettomuuksien seurauksena ja loput kolme vuoteen 1993 mennessä.

Alukset
-------

Projekti 659| nimi | rakentaja | kölinlasku | vesillelasku | valmistui | kohtalo |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| *K-45* | Komsomolsk-na-Amur | 22. joulukuuta 1958 | 12. toukokuuta 1960 | 28. kesäkuuta 1961 |  |
| *K-59* | Komsomolsk-na-Amur | 30. syyskuuta 1959 | 25. syyskuuta 1960 | 16. joulukuuta 1961 |  |
| *K-66* | Komsomolsk-na-Amur | 26. maaliskuuta 1960 | 30. heinäkuuta 1961 | 30. kesäkuuta 1962 |  |
| *K-122* | Komsomolsk-na-Amur | 21. tammikuuta 1961 | 17. syyskuuta 1961 | 30. syyskuuta 1962 |  |
| *K-151* | Komsomolsk-na-Amur | 21. huhtikuuta 1962 | 30. syyskuuta 1962 | 28. heinäkuuta 1963 |  |
|

Lähteet
-------

* Gardiner, Robert (toim.): *Conway's All the World's Fighting Ships 1947–1995*. Lontoo, Englanti: Conway Maritime Press, 1995. ISBN 0-85177-605-1. (englanniksi)
* Hampshire, Edward: *Soviet Cruise Missile Submarines of the Cold War*. New Vanguard 260. Osprey Publishing, 2018. ISBN 978-1-4728-2499-8. (englanniksi)

### Viitteet

1. ↑  Gardiner, Robert s. 401
2. ↑  Hampshire s. 45
3. ↑  Hampshire s. 21

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Projekti 659**.
Neuvostoliiton ja Venäjän strategiset ohjussukellusveneet (SSG, SSBN)
Projekti 644 (Whiskey Twin Cylinder) |
Projekti 665 (Whiskey Long Bin) |
Projekti 651 (Juliett) |
Projekti 629 (Golf)  

Projekti 658, 658M, 658T, 658U (Hotel) | Projekti 659 (Echo I) | Projekti 675 (Echo II)  

Projekti 667A "Navaga", "Nalim" (Yankee)  

Projekti 667B "Murena" (Delta I) |
Projekti 667BD "Murena-M" (Delta II) |
Projekti 667BDR "Kalmar" (Delta III) |
Projekti 667BDRM "Delfin" (Delta IV)  

Projekti 941 "Akula" (Typhoon)  

Projekti 955 "Borei"
Ritarikunnan tunnuksia
**Ľudovít Štúran ritarikunta** (slovakiksi *Rad Ľudovíta Štúra*) on slovakialainen ritarikunta. Se perustettiin 2. helmikuuta 1994. Ritarikunta on nimetty Slovakian kansalliseen heräämiseen vaikuttaneen Ľudovít Štúrin mukaan.

Kunnianosoitusta jaetaan tunnustuksena poikkeuksellisista saavutuksista demokratian ja sen kehityksen, ihmisoikeuksien sekä vapauden hyväksi. Lisäksi Slovakian puolustaminen sekä erityislaatuiset ansiot politiikan hallinnon, paikallisen itsehallinnon, talouden, tieteen, taiteen, koulutuksen ja urheilun saralla lasketaan myöntämisperusteiksi. Saajan ei tarvitse olla Slovakian kansalainen.

Ehdotukset ritarikunnan nimityksiin tekee joko Slovakian hallitus tai parlamentti, jotka presidentti hyväksyy. Presidentti voi myös käyttää omaa harkintaansa nimityksissä ilman parlamentin tai hallituksen ehdotuksia.

Kunniamerkkiä jaetaan kahdessa divisionassa (siviilit ja sotilaat) sekä kolmessa luokassa:

* I luokka
* II luokka
* III luokka

Lähteet
-------

1. 1 2  ODM of the Republic of Slovakia: Order of L'Udovita Stúra *medals.org.uk*.  2023. Viitattu 25.9.2023. (englanniksi)
2. ↑  Komora, Pavol: Ľudovít Štúr(1815 — 1856): reformer of the slovak society (pdf) (s. 189) *Slovak National Museum-Museum of History*.  2015. Viitattu 25.9.2023. (englanniksi)
3. 1 2  Vyznamenania *Prezidentka Slovenskej republiky*.  2023. Viitattu 25.9.2023. (slovakiksi)
**Runar Valfrid Finnilä** (5. elokuuta 1891 Vaasa – 6. joulukuuta 1956 Helsinki) oli suomalainen arkkitehti.

Elämä ja ura
------------

Finnilän suunnittelema Helsingin Osakepankin talo (1929) Tampereen Hämeenkadulla.
Runar Finnilä oli liikemies ja harrastajavalokuvaaja Ernst Finnilän poika. Hän valmistui Teknillisestä korkeakoulusta arkkitehdiksi vuonna 1915, oman toimiston hän perusti seuraavana vuonna. Hän teki lukuisia opintomatkoja Pohjois- ja Keski-Eurooppaan Italiaa myöten. Finnilällä oli merkittäviä suhteita suomalaisen liikemaailman huipulle, joiden ansiosta hän sai suunnitellakseen usein teollisuuslaitoksia ja pankkirakennuksia. Hän toimi erinäisten teollisuuslaitosten johtokunnissa sekä vuodesta 1931 Turun Verkatehtaan ja vuodesta 1940 Silferberg & Weckselin Yhdistettyjen Hattutehtaiden sekä Hattuteollisuus Oy:n toimitusjohtajana.

Runar Finnilän toimistossa suunniteltiin muun muassa Suomen Sokerin tehtaat Helsinkiin, Turkuun ja Vaasaan. Lisäksi Finnilä suunnitteli pankkirakennuksia muun muassa Pohjoismaiden Yhdyspankille sekä Helsingin Osakepankille. Poriin hän suunnitteli Finlaysonin konttorirakennuksen, joka valmistui 1935. Sortavalaan kohosi vuonna 1936 Finnilän käsialaa oleva pitkänomainen kulmarakennus Helsingin Osakepankille. Hänen maineikkaisiin töihinsä lukeutuu niin ikään Savonlinnan ravintola-hotelli Tott kuin myös helsinkiläiset asuinrakennukset Tehtaankatu 6 (Château Finnilä), Puistokatu 11 b, Merikatu 7, Raatimiehenkatu 3 sekä Fabianinkatu 6. Finnilä oli mukana myös suunnittelemassa Ruskeasuon siirtolapuutarhaa Helsingissä. Edelleen hänen käsialaansa on pursiseura HSS:n kerhorakennus Helsingin Liuskasaaressa. Finnilä toimi myös 50-luvulla seuran kommodoorina.

Finnilän piirustusten luultiin kadonneen, kunnes kesällä 1988 sattumoisin löydettiin 23 kansiota hänen töitään Ehrensvärdintie 3:sta.

Lähteet
-------

* Arkkitehtuurimuseo > arkkitehdit > Runar Finnilä
* Hel2.fi (Arkistoitu – Internet Archive)
* WCM\_GLOBAL\_CONTEXT=/fi/Liikuntavirasto/Ulkoilu/Saaristossa/Muita+saaria/Liuskasaari Hel.fi (Arkistoitu – Internet Archive)
* 

### Viitteet

1. ↑


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Uppslagsverket Finland

 |

 |
**Amateur World Series 1976** oli kaiken kaikkiaan 24. Baseballin maailmanmestaruusturnaus ja ensimmäinen, jonka järjesti uusi kattojärjestö, loppuvuodesta 1975 perustettu *International Baseball Association* (AINBA *esp. Asociacion Internacional de Beisbol Amateur - vuodesta 2000 alkaen **International Baseball Federation, IBAF**)*. Järjestö syntyi kahden kilpailevan järjestön - Federación Internacional de Béisbol Amateur (FIBA) ja Federación Mundial de Béisbol Amateur (FEMBA) - yhdistäessä voimansa. Turnaus pelattiin Kolumbiassa joulukuussa 1976.

Kuuba ja Puerto Rico päätyivät tasatilanteeseen sarjan kärjessä, ja näiden oli tarkoitus kohdata paras kolmesta pelattavassa loppuottelusarjassa mestaruuden ratkaisemiseksi. Puertoricolaiset eivät kuitenkaan olleet varautuneet lisäpäiviin kisapaikalla, vaan näiden oli luovutettava mestaruus Kuuballe.

| joukkue | Ot. | V | H | AVG | Kuuba | Puerto Rico | Japani | Nicaragua | Taiwan | Dominikaaninen tasavalta | Etelä-Korea | Kolumbia | Panama | Meksiko | Alankomaat |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1.  Kuuba | 10 | 8 | 2 | .800 |  | 7-1 | 4-0 | - | 6-2 | - | 13-2 | 7-5 | 7-3 | 15-1 | 27-1 |
| 2.  Puerto Rico | 10 | 8 | 2 | .800 | - |  | 4-3 | 5-3 | - | 16-13 | 3-1 | 7-0 | 4-2 | 3-2 | 18-3 |
| 3.  Japani | 10 | 7 | 3 | .700 | - | - |  | 7-0 | 4-2 | 14-3 | - | 9-4 | 4-0 | 10-6 | 11-3 |
| 4.  Nicaragua | 10 | 6 | 4 | .600 | 5-0 | - | - |  | - | 10-3 | 6-3 | - | 17-6 | 10-1 | 10-2 |
| 5.  Taiwan | 10 | 5 | 5 | .500 | - | 2-0 | - | 8-7 |  | - | - | - | 7-0 | 4-3 | 10-3 |
| 5.  Dominikaaninen tasavalta | 10 | 5 | 5 | .500 | 13-12 | - | - | - | 6-3 |  | 13-4 | 8-4 | - | - | 7-3 |
| 5.  Etelä-Korea | 10 | 5 | 5 | .500 | - | - | 6-4 | - | 4-0 | - |  | 6-5 | - | 9-0 | 5-1 |
| 5.  Kolumbia | 10 | 5 | 5 | .500 | - | - | - | 8-7 | 10-9 | - | - |  | 12-5 | 6-5 | 8-7 |
| 9.  Panama | 10 | 3 | 7 | .300 | - | - | - | - | - | 6-5 | 3-2 | - |  | 6-4 | - |
| 10. Meksiko | 10 | 2 | 8 | .200 | - | - | - | - | - | 7-6 | - | - | - |  | 9-4 |
| 11. Alankomaat | 10 | 1 | 9 | .100 | - | - | - | - | - | - | - | - | 8-5 | - |  |

Lähteet
-------

* projectcobb

Baseballin maailmanmestaruuskilpailut

|  |  |
| --- | --- |
| Amateur World Series | 1938 | 
1939 | 
1940 | 
1941 | 
1942 | 
1943 | 
1944 | 
1945 | 
1947 | 
1948 | 
1951 | 
1952 | 
1953 | 
1961 | 
1965 | 
1969 | 
1970 | 
1971 | 
1972 | 
1973 | 
1974 | 
1976 | 
1978 | 
1980 | 
1982 | 
1984 | 
1986 |
| Global World Series | 1955 | 
1956 |
1957 |
| World Cup | 1950 | 
1988 | 
1990 | 
1994 | 
1998 | 
2001 | 
2003 | 
2005 | 
2007 | 
2009 | 
2011 |
| Baseballin maailmanmestaruuskilpailut | 1973 |
1974 |
**Kolositsa** (ven. Кало́жицы, *Kaložitsy*) on kylä, samanniminen taajama ja entinen maalaiskunta Leningradin alueen Volossovan piirissä Venäjällä. Se sijaitsee piirin länsiosassa Pietarin ja Narvan välisen maantien varrella, Hatsina–Iivananlinna-radan pohjoispuolella. Taajamassa on 800 ja kylässä 48 asukasta (vuonna 2017).

Kolositsan kunta liitettiin Suuren-Ruutan kuntaan vuonna 2019. Kolositsan kylän ja taajaman lisäksi siihen kuuluivat Hottentsan eli Hotinitsan (ven. *Hotynitsy*), Kutrinan (*Kudrino*), Moloskovitsan (*Moloskovitsy*), Rievitsän (*Hrevitsy*), Sakoritsan (*Zagoritsy*), Suuren-Osertsan eli Oseritsan (*Bolšije Ozertitsy*) ja Usevitsan (*Uševitsy*) kylät sekä Moloskovitsan taajama. Vuonna 2017 kunnassa oli 1 800 asukasta.

Ennen toista maailmansotaa sedulla asui venäläisten lisäksi virolaisia ja inkerinsuomalaisia, jotka kuuluivat Moloskovitsan luterilaiseen seurakuntaan. Paikallisia nähtävyyksiä ovat Kolositsan ortodoksinen ja raunioitunut Moloskovitsan luterilainen kirkko.

Lähteet
-------

1. ↑  *Venäjän federaation paikannimiä*, s. 87. Helsinki: Kotimaisten kielten tutkimuskeskus, 2006. ISBN 952-5446-18-2. Teoksen verkkoversio (viitattu 9.10.2015).
2. 1 2  Administrativno-territorialnoje delenije Leningradskoi oblasti *msu.lenobl.ru*.  2017. Viitattu 19.3.2021.
3. ↑  Ob objedinenii munitsipalnyh obrazovani v Volosovskom munitsipalnom raione *Kodeks*. Viitattu 19.3.2021.
**Rolf Reino Nummelin** (20. elokuuta 1937 Tammisaari – 7. marraskuuta 2019 Vaasa) oli suomenruotsalainen taidehistorioitsija, joka opetti Åbo Akademissa 1960-luvulta alkaen. Hän tutki muun muassa autonomian ajan taidetta.

Nummelin tuli ylioppilaaksi vuonna 1956 ja valmistui Åbo Akademista filosofian kandidaatiksi 1972 ja filosofian lisensiaatiksi 1981. Hän työskenteli opettajansa Lars-Ivar Ringbomin assistenttina vuodesta 1958, taidehistorian amanuenssina 1963–1981 ja hoiti oppiaineen lehtoraattia sijaisena vuodesta 1974 ja vakinaisena vuodesta 1981. Hän hoiti lukuisia luottamustehtäviä muun muassa Taidehistorian seurassa ja Ett Hem -museon intendenttinä.

Muiden julkaisujensa ohella Nummelin laati noin 50 artikkelia hakuteokseen *Nationalencyklopedin* ja 80 artikkelia hakuteokseen *Fogtdals konstlexikon*.

Lähteet
-------

1. 1 2  Ringbom, Åsa ym.: Nekrolog: Rolf Nummelin.  *Hufvudstadsbladet*, 8.12.2019, s. 43.
2. 1 2  *Vem och vad 1996*, s. 396. Helsingfors 1996. ISBN 951-50-0800-X


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa | 
* VIAF

 |

 |
**Uglovka** (ven. Угло́вка) on kaupunkimainen taajama ja kaupunkikunta Novgorodin alueen Okulovkan piirissä Venäjällä. Se sijaitsee Valdain ylängöllä 22 kilometriä Okulovkasta kaakkoon. Taajaman kautta kulkee Moskovan ja Pietarin välinen päärata, josta haarautuu sivurata Borovitšiin. Taajamassa on 3 300 ja kunnassa 4 200 asukasta (vuonna 2011).

Uglovkan kunnan pinta-ala on 481,32 neliökilometriä. Se rajoittuu pohjoisessa Okulovkan piirin Kulotinon kuntaan, idässä Borovitšin piiriin, kaakossa Tverin alueeseen, lounaassa Valdain piiriin sekä luoteessa Turbinnojen ja Okulovkan kuntiin.

Keskustaajaman lisäksi Uglovkan kuntaan kuuluu 40 kylää ja muuta asutuskeskusta: Belyševo, Berezovka, Bolšaja Krestovaja, Demidovo, Demihovo, Goruška, Inogoštša, Jablonka, Jablonovkan asema, Jazykovo, Jerzovka, Kolosovo, Kurakino, Lunino, Malaja Krestovaja, Ozerki, Paberežje, Pervomaiskin asutus, Ramenje, Rassvet, Retež, Selištše, Selištšen asema, Ševtsovo, Smjonovo, Sosnitsy, Stegnovo, Štšegrinka, Štšuja, Suhoje, Truby, Tšekanovo, Tšudovo, Vladytšno, Zaborka, Zaozerje, Zarutševje, Židobuži ja Zolotkovo. Yli sadan asukkaan kyliä ovat Ozerki ja Berezovka. Kahdeksassa kylässä ei ole lainkaan vakituista asutusta.

Uglovkan taajama on syntynyt keskiaikaisen Ugolin kylän paikalle. Se sai alkunsa vuosina 1876–1877, jolloin ryhdytiin rakentamaan Borovitšiin johtavaa sivurataa. Uglovkan asemanseudulle perustettiin paikallista raaka-ainetta käyttäviä kalkkitehtaita. Vuosina 1927–1932 Uglovka oli Leningradin alueen Borovitšin piirikuntaan kuuluneen hallintopiirin keskus. Vuonna 1938 se sai työläisasutuksen (kaupunkimaisen taajaman) statuksen.

Taajaman tärkein tuotantolaitos on vuonna 1879 perustettu kalkkitehdas *Uglovski izvestkovyi kombinat*. Nähtävyyksiin kuuluu vuonna 1864 rakennettu Kristuksen syntymän kirkko, jota on restauroitu 1990-luvun alusta lähtien. Paikallinen kuuluisuus on Jazykovon kylässä syntynyt kansatieteilijä ja tutkimusmatkailija Nikolai Mikluho-Maklai.

Seudulla on aikaisemmin ollut 1600-luvulla syntynyttä karjalaisasutusta. 1900-luvun alussa karjalaa puhuttiin vielä muun muassa Berezovkan (karjalaksi *Keškikylä*), Bolšaja Krestovajan, Jerzovkan, Paberežjen, Padalitsyn (nykyinen Rassvet), Selištšen, Stegnovon ja Zarutševjen (*Hukankylä*) kylissä.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Ofitsialnyi sait Administratsii Uglovskogo gorodskogo poselenija: Istoritšeskaja spravka *uglovkaadm.ru*. Viitattu 25.6.2012. (venäjäksi)
2. 1 2 3  Ofitsialnyi sait Administratsii Uglovskogo gorodskogo poselenija: Pasport poselenija *uglovkaadm.ru*. Viitattu 25.6.2012. (venäjäksi)
3. ↑  *Karjalan kirja*, s. 531–532. Porvoo–Helsinki: Werner Söderström, 1932.

Aiheesta muualla
----------------

* Uglovkan kunnan sivusto (venäjäksi)
* Uglovkan kalkkitehtaan sivusto (venäjäksi)
**Kurovitsa** (ven. Ку́ровицы, *Kurovitsy*) on kylä Leningradin alueen Hatsinan piirin Siiverskan kaupunkikunnassa Venäjällä. Se sijaitsee laajan peltoaukean keskellä 5,5 kilometriä Siiverskan asemalta koilliseen. Kylässä on reilut 700 asukasta (vuonna 2012).

Kylä mainitaan ensimmäisen kerran Novgorodin Vatjan viidenneksen verokirjassa vuonna 1499/1500. Venäjän vallattua Inkerin takaisin Ruotsilta Pietari I lahjoitti Kurovitsan kartanon kylät pojalleen Alekseille. 1860-luvulle saakka Kurovitsan asukkaat olivat tilanomistajien maaorjia. Vuonna 1897 kylässä oli 579 asukasta, joista 470 oli ortodokseja ja loput vanhauskoisia.

Nykyään Kurovitsa koostuu puutarhapalstojen ympäröimistä omakotitaloista, kunnallisista asuintaloista ja huviloista. Sen kautta kulkee Hatsinan ja Siiverskan välinen maantie sekä Pietarista etelään johtavat valtatiet yhdistävä Kemppaalan ja Hattulan välinen maantie R40. Kylässä sijaitseva karjatila on lopettanut toimintansa. Nähtävyyksiin kuuluu vanhalla suomalaisella hautausmaalla sijaitseva 1000–1200-luvun kurgaaniryhmä sekä vuonna 1873 rakennettu Kazanin Jumalanäidin tsasouna.

Lähteet
-------

1. ↑  *Venäjän federaation paikannimiä*, s. 120. Helsinki: Kotimaisten kielten tutkimuskeskus, 2006. ISBN 952-5446-18-2.
2. 1 2 3  Projekt Generalnogo plana Siverskogo gorodskogo poselenija Gattšinskogo munitsipalnogo raiona Leningradskoi oblasti. Tom 2: Materialy po obosnovaniju  2012. Lengraždanprojekt. Viitattu 7.10.2012. (venäjäksi)[vanhentunut linkki]
**Vuori-Kalajan letto** on Natura 2000-alue, johon kuuluu useita lähekkäin sijaitsevia soita. Suoalueella on lettojen lisäksi rämeitä ja korpia ja paikoin eri suotyyppien välimuotoja. Alue sijaitsee Rautalammin kunnassa. Sen lähellä on Vuori-Kalajan lampi, kuten myös toinen Natura 2000-alue, Konnevesi-Kalaja-Niinivuori. Suoalueen ympärillä on kallioisia rinteitä ja itäosassa alueen reunalla virtaa puro, jonka toinen pää on hetteinen. Alueen kasvillisuus on paikoittain luhtakasvillisuutta ja suurin osa on räme- ja korpikasvillisuutta. Joissain paikoin on lettorämeitä, lettokorpia, korpirämeitä ja nevarämeitä. Joissakin paikoissa on myös rahkarämeitä ja isokokoisia varpuja kasvavia rämeitä. Suoalueen keskiosassa on lettoräme, joka on suoalueen ravinteikkain paikka. Alueen länsiosassa tuore kangasmetsä muuttuu lehtomaiseksi kankaaksi ja samalla kasvillisuus muuttuu mustikkatyypistä käenkaalimustikkatyyppiin. Alueen luonnonsuojelullisina tavoitteina ovat alueen luontotyyppien säilyttäminen ja luonnon kiertokulun mukainen kehitys. Suojelun perusteena ovat alueella olevat luontotyypit, joita ovat letot ja puustoiset suot.

Lähteet
-------

1. ↑  Vuori-Kalajan letto *Ympäristö.fi*. Viitattu 11.9.2023.
**Haapoja** (myös *Haapaoja*; ven. Ха́по-О́е, *Hapo-Oje* sekä paikallisten käyttämä Ха́ппо-О́е, *Happo-Oje*) on kylä Leningradin alueen Seuloskoin piirin Rosmittalan kunnassa Venäjällä. Se sijaitsee Kelton ylängöllä 8 kilometriä Rosmittalasta kaakkoon. Kylässä on 938 asukasta (vuonna 2011).

Haapojan länsipuolella sijainnut Mustapään kylä mainitaan vuoden 1792 kartassa. Sen asukkaat olivat Kelton luterilaiseen seurakuntaan kuuluneita inkerinsuomalaisia. Peter von Köppenin mukaan vuonna 1848 Mustapäässä asui 32 savakkoa ja 15 suomalaista. Kylän talonpojat olivat 1860-luvulle saakka tilanomistajan maaorjia.

Haapojan kylä esiintyy 1800-luvun lopun lähteissä. Vuoden 1926 väestönlaskennan mukaan Kankurinmäen kyläneuvostoon kuuluneessa kylässä asui 136 suomensuomalaista, 35 inkerinsuomalaista, 19 venäläistä, neljä virolaista ja kolme inkerikkoa. Myöhemmin se liitettiin Pappilanaution suomalaiseen kyläneuvostoon. Suomalaiset karkotettiin muualle Neuvostoliittoon toisen maailmansodan aikana vuonna 1942. Mustapään kylä sulautui Haapojaan 1960-luvulla.

Haapojan pohjoispuolitse kulkee Pietarin ja Murmanskin välinen M18-valtatie. Kylä koostuu puutarhapalstojen ympäröimistä omakotitaloista sekä muutamista monen perheen asuintaloista. Siellä toimii maatalousyritys Vsevoložskin karjatila sekä tielaitos. Palveluihin kuuluvat lastentarha ja kirjasto. Lähistöllä sijaitsee samanniminen puutarhapalsta-alue.

Lähteet
-------

* Projekt generalnogo plana munitsipalnogo obrazovanija Razmetelevskoje selskoje poselenije Vsevoložskogo munitsipalnogo raiona Leningradskoi oblasti. Tom II: Materialy po obosnovaniju projekta generalnogo plana. Kniga 1: Pojasnitelnaja zapiska  2011. Razmetelevo:  Matvejev i K. Viitattu 9.5.2013. (venäjäksi)[vanhentunut linkki]

### Viitteet

1. ↑  *Venäjän federaation paikannimiä*, s. 67. Helsinki: Kotimaisten kielten tutkimuskeskus, 2006. ISBN 952-5446-18-2. Teoksen verkkoversio (viitattu 9.5.2013).
2. ↑  Projekt, s. 26.
3. 1 2  Projekt, s. 22.
4. ↑  Projekt s. 17.
Omakuva, 1924.
**Abram Manevitš** (ukr. Абрам Аншелович Маневич, *Abram Anšelovytš Manevytš*, valkoven. Абрам Аншэлавіч Маневіч, *Abram Anšelavitš Manevitš*; 25. marraskuuta 1881 Mstsislau, Mogiljovin kuvernementti, Valko-Venäjä – 30. kesäkuuta 1942 New York, Yhdysvallat) oli valkovenäläis-ukrainalainen juutalainen taidemaalari, joka vaikutti myöhemmin Yhdysvalloissa.

Manevitš syntyi juutalaisgetossa Mstsislaussa ja muutti 1900 Kiovaan, jossa hänet löysi Mykola Biljašivskyi. Tämän tuella ja avulla hän ilmoittautui Kiovan taidekouluun, josta hän valmistui 1905. Biljašivskyi järjesti Manevitšin ensimmäisen näyttelyn ja löysi tukijan, joka rahoitti tämän opinnot Münchenin taideakatemiassa 1905–1907. Manevitš sai vaikutteita Paul Cezanne ja muilta jälki-impressionisteilta mutta kehitti yksilöllisen maisemamaalaustyylin. Pidettyään näyttelyn Paul Durand-Ruelin galleriassa Pariisissa 1913 hän sai kansainvälistä arvostusta, mutta hän torjui tarjoukset muuttaa Lontooseen tai New Yorkiin ja palasi Kiovaan. Hän oli Ukrainan valtion taideakatemian ensimmäisiä professoreja 1917–1919. Hän piti kaksi omaa näyttelyä Kiovassa (1910, 1916).

Manevitš sai huomiota maisemamaalauksillaan, joita hän teki etenkin Kiovasta ja Ukrainan pikkukaupungeista. Hän muutti pois Ukrainasta, kun atamaani Danylo Zelenyin joukot surmasivat 1919 hänen poikansa. Pojan väkivaltaisen kuoleman aiheuttama tuska näkyi hänen maalauksessaan *Geton tuho* vuodelta 1919. Hän muutti 1920 pois Ukrainasta ja asui vuodesta 1922 Yhdysvalloissa. Hän maalasi siellä kaupunkimaisemasarjan *Prosaic America* (1925–1927), muotokuvia ja muita maisemia. Vahvan Ukraina-tunnesuhteen vuoksi hän testamenttasi 48 maalausta Kiovan ukrainalaisen taiteen museolle.

* Geton tuhoGeton tuho
* MoskovaMoskova
* SyksySyksy
* KoivujaKoivuja
* Lucyn muotokuvaLucyn muotokuva

Lähteet
-------

1. ↑  Маневич Абрам Аншелович *Енциклопедія Сучасної України*. Viitattu 2.9.2023. (ukrainaksi)
2. 1 2 3  Marko Robert Stech: Manevich, Abram *Internet Encyclopedia of Ukraine*.  päivitetty 2009. Viitattu 2.9.2023. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Abram Manevitš** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Taiteenala | 
* RKD Artists
* ULAN

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* IdRef

 |

 |
**Tigst Assefa** (amharaksi ትእግስት አሰፋ, *Təʾəgst Äsäfa*; s. 3. joulukuuta 1996 Etiopia) on etiopialainen yleisurheilija, jonka laji oli aiemmin 800 metrin juoksu. Laji vaihtui maratoniin, jossa hän juoksi 24. syyskuuta 2023 Berliinin maratonilla maailmanennätyksen 2.11.53, parantaen entistä ennätystä yli kaksi minuuttia.

Assefa karsiutui 400 metrin välierissä Porto Novon Afrikan-mestaruuskilpailuissa 2012. Hän saavutti alle 20-vuotiaiden Afrikan-mestaruuskilpailuissa hopeaa 4 × 400 metrin viestissä ja pronssia 800 metrillä 2013. Hän oli seuraavana vuonna 800 metrillä neljäs Marrakechissa järjestetyissä Afrikan-mestaruuskilpailuissa ja maanosien cupissa. Hän karsiutui 2016 saman matkan alkuerissä sekä Portlandin sisäratojen MM-kilpailuissa että Rio de Janeiron olympialaisissa. Hän voitti samana vuonna Timanttiliigan kilpailun Roomassa.

Assefa siirtyi maantiejuoksuihin vuonna 2018. Hän voitti toisen maratoninsa, Berliinin maratonin 2022 Etiopian ennätysajalla 2.15.37. Seuraavana vuonna hän voitti saman kilpailun maailmanennätysajalla 2.11.53.

Lähteet
-------

1. ↑  Joonas Kuisma: Maratonilla jysähti hurja ME *Ilta-Sanomat*.  24.9.2023. Viitattu 26.9.2023.
2. 1 2  Tigst Assefa Kansainvälinen yleisurheiluliitto.  (englanniksi)
3. 1 2  Tigst Assefa Tilastopaja (vaatii kirjautumisen, maksullinen palvelu).  (englanniksi)


|  |  |
| --- | --- |
| Edeltäjä:**Brigid Kosgei** | **Naisten maratonin maailmanennätyksen haltija**24. syyskuuta 2023

 |

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* World Athletics
* Tilastopaja 🔒

 |

 |
**Valio Eesti AS** on Valion virolainen tytäryhtiö. Yhtiön toimisto sijaitsee Tallinnassa ja meijeri Laevassa, Tartumaalla. Henkilöstöä yhtiössä on 217, ja liikevaihto on 38 miljoonaa euroa. Valio Eestin tuotevalikoimassa Virossa on suomalaisten Valion tuotteiden lisäksi *Gefilus*-tuotteet ja sen oman meijerin *Alma*-tuotteet. Yhtiö on toisena Viron meijerituotemarkkinoilla.

Historia
--------

Yhtiö on perustettu vuonna 1993. Valio meni vuonna 1994 Tapila A/S Laeva Meierei -nimiseen meijeriin vähemmistöosakkaaksi. Laeva Meierei sulautettiin Valio Eesti AS:ään vuonna 2001.

Lähteet
-------

1. 1 2  Valio Eesti AS Valio.  Arkistoitu 28.9.2007. Viitattu 20.5.2009.

Aiheesta muualla
----------------

* Yhtiön kotisivut (viroksi)

Valion tytäryhtiöt

* Finlandia Cheese
* Nordic Dairy Holding
* Rushold M
	+ OOO Valio
	+ Valio Center Odintsovo
* Valio Baltic
	+ Valio Eesti
	+ Võru Juust
* Valio Danmark
* Valio International (Latvia)
* Valio International (Liettua)
* Valio Shanghai
* Valio Sverige
*Tämä artikkeli käsittelee kovakuoriaislajia. Kankurin ammatista on eri artikkeli.*

**Kankuri** (*Lamia textor*) on sarvijäärien heimoon kuuluva kovakuoriaislaji. Aikuinen kankuri on kookas, pituudeltaan 23-27 mm, hyvin roteva ja väriltään tummanruskea. Lajin pohjaväri on kuitenkin musta, mutta ruumista peittää lyhyt ja nukkamainen ruskea karvoitus. Aikuisena lajin jaokkeiset tuntosarvet ja raajat ovat tukevat. Kankurin tuntosarvet ulottuvat suunnilleen peitinsiipien puoleenväliin saakka. Peitinsiivissä muuta karvoitusta tiiviimmät karvatupsut muodostavat niihin harvakseltaan oranssiruskeita täpliä. Isäntäpuunaan kankurin on havaittu esiintyvän pajuissa (*Salix*) kuten raita (*Salix caprea*), hanhenpaju (*Salix repens*) ja tuhkapaju (*Salix cinerea*) sekä joskus myös haavoissa (*Populus tremula*).
Kankurit lisääntyvät elävien terveiden puiden juurissa yleensä hiekkamailla, mutta myös sorarantojen ja rämeiden reunojen pajukoissa. Toukkakäytävät sijaitsevat rungon tyvessä ja juurissa. Kankurin toukka elää aluksi kuoren alla nilaa syöden, mutta kaivautuu myöhemmin puun sisään ja ohuissa rungoissa jopa ydinkanavaan saakka.

Kankuri on Suomessa vakiintunut ja yleinen laji esiintyen etelästä Oulun korkeudelle saakka. Suomessa se on luokiteltu elinvoimaiseksi lajiksi. Lajia esiintyy pääasiassa Euroopassa ja Venäjällä idässä aina Japaniin asti.

Lähteet
-------

1. ↑  Heliövaara Kari. Mannerkoski Ilpo & Siitonen Juha.: *Suomen sarvijäärät, s. 212-213*. Helsinki: Tremex Press, 2004. ISBN 952-5274-03-9.
2. ↑  Laji.fi: Kankuri (*Lamia textor*)
3. ↑  Global Biodiversity Information Facility (GBIF): Lamia textor (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* iNaturalist: Kankuri (*Lamia textor*)
* Lamiinae.org: Lamia textor (englanniksi)
* University of Michigan, Animal Diversity Web (ADW): Lamia textor (englanniksi)
* Pherobase: Semiochemicals of Lamia textor (englanniksi)

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Taksonitunnisteet |
| --- |
|  |
| Lamia textor | 
* Wikidata: Q971311
* Wikispecies: Lamia textor
* BioLib: 11318
* BOLD: 459357
* CoL: 3RZWZ
* EoL: 970371
* EPPO: LAMITE
* EUNIS: 115581
* Fauna Europaea: 114106
* Fauna Europaea (new): 57b359fe-068f-4783-8be8-56a0b73784ba
* GBIF: 6267761
* iNaturalist: 461997
* IRMNG: 10077814
* NBN: NBNSYS0000011050
* NCBI: 1553512

 |
|  |
| Cerambyx textor | 
* Wikidata: Q109603338
* GBIF: 10961154

 |

 |
**Ghostscript** on PostScript, PDF, HP:n PCL ja Microsoftin XPS-tiedostoja käsittelevä ohjelmistopaketti. 

Perustoimintoja on näiden tiedostojen rasterisointi (renderöinti) bittikarttakuviksi, jotka voidaan esittää näytöllä tai tulostaa kirjoittimelle. Ghostscript on osana useita PDF-katseluohjelmia ja osana Unixin tai Linuxin tulostusjärjestelmiä. Lisäksi Ghostscript osaa tuottaa PDF-tiedostoja tai muuntaa esim. PS-tiedostoja PDF:ksi.

Historia
--------

Ghostscriptin kirjoittamisen aloitti alun perin L. Peter Deutsch GNU-projektille vuonna 1986. Ohjelma julkaistiin GPL-lisenssillä. Pian Deutsch huomasi useiden yhtiöiden levittävän Ghostscriptia ja hän perusti Aladdin Enterprises -yhtiön kehittämään ohjelmistoa. Aladdin julkaisi uusimman version ohjelmistosta nimellä Aladdin Ghostscript ja kaksi versiota vanhempi ohjelma julkaistiin GNU-lisensillä nimellä GNU Ghostscript.
Ghostscript lakkasi 2004 olemasta virallisesti osa GNU-projektia.
Aladdinin versiosta käytettiin myös nimeä AFPL Ghostscript sen lisenssin mukaan.

Tämä jatkui vuoteen 2006, jolloin myös uusin versio (tuolloin Ghostscript 8.54) julkaistiin GNU-lisensillä.
Myöhemmin Aladdin Enterprises luovutti ohjelmiston ja sen oikeudet Artifex Software Inc.:lle, joka on nykyinen kehittäjä.
Vuonna 2013 ja versiosta Ghostscript 9.07 lähtien ohjelma on lisensoitu GNU Affero General Public Licensella.

Itse ohjelmiston lisäksi ongelman oli PostScriptin käyttämien Adoben omistamien fonttien korvaaminen. Tämä järjestyi vuonna 1996, kun URW lahjoitti kehittämänsä Times Roman (Nimbus Roman No. 9 L ), Helvetica (Nimbus Sans) ja Courier (Nimbus Mono L) -kloonit vapaalle lisenssille.

Lähteet
-------

1. ↑
2. ↑
3. ↑
4. ↑
5. ↑
6. ↑

Aiheesta muualla
----------------

*
**Madeleine Olsson Ericksson** (s. 25. elokuuta 1945) on ruotsalainen gynekologi, yritysjohtaja ja miljardööri. Hän on laivanvarustaja Sten A. Olssonin vanhin lapsi ja on Stena-konsernin pääomistajia. Tyttönä hän luuli, ettei hän perisi yrityskonsernin omistajuutta, joten hän opiskeli gynekologiksi. Vuonna 1996 hänestä tuli Sten A. Olssonin tutkimus- ja kulttuurisäätiön puheenjohtaja. Maaliskuussa 2018 yhdysvaltalainen talousjulkaisu *Forbes* arvioi hänen varallisuudekseen 1,5 miljardia dollaria.

Lähteet
-------

1. ↑  Madeleine Olsson Eriksson ratsit.se. Viitattu 1.5.2018. (ruotsiksi)
2. ↑  Näringslivets mäktigaste kvinnor 2017: Ägarna  6.3.2017. va.se. Viitattu 1.5.2018. (englanniksi)
3. ↑  Madeleine Olsson Ericksson (Maailman dollarimiljardöörien lista)  6.3.2018. Forbes, forbes.com. Viitattu 30.4.2018. (englanniksi)
4. ↑  The World's Billionaires List (Maailman dollarimiljardöörit, naiset)  6.3.2018. Forbes, forbes.com. Viitattu 30.4.2018. (englanniksi)

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: sv:Madeleine Olsson Eriksson
Kruunu valokuvattuna vuonna 2013
**Itävallan keisarillinen kruunu** (saks. *Österreichische Kaiserkrone*) on kruunu, jota käyttivät ensin Pyhän saksalais-roomalaisen keisarikunnan ja lopulta Itävalta-Unkarin keisarit.

Kruunun tilasi keisari Rudolf II. Se on peräisin vuodelta 1602 ja valmistettu Prahassa. Kruunun valmistaja oli Brysselistä lähtöisin oleva kultaseppä nimeltä Jan Vermeyen.

Kruunussa esiinty kolme tärkeää osaa: liljat, jotka ovat vanhoja kuninkaallisten symboleja, kruunun yli menevä arkki, joka kuvastaa hallitsijan kaikkialle yltävää valtaa, sekä kaksi mitraa, jotka symboloivat hallistijan hengellistä korkeaa statusta. Kruunussa on useita jalokiviä ja helmiä.

Kun Frans I perusti Itävallan keisarikunnan vuonna 1804, hän käytti Rudolfin vanhan kruunua uuden keisarikuntansa vallan symbolina. Kruunusta ei koskaan kuitenkaan tullut virallista valtakunnan kruunua kuin vasta Itävalta-Unkarin perustamisen jälkeen. Kruunu säilytti asemansa aina keisarikunnnan romahtamiseen saakka vuonna 1918.

Nykyisin kruunua säilytetään Wienissä Hofburgin yhteydessä sijaitsevassa aarrekammiossa.

Galleria
--------

* Itävallan kruunun jalokivet: valtakunnan omena, kruunu ja valtikkaItävallan kruunun jalokivet: valtakunnan omena, kruunu ja valtikka
* Friedrich von Amerlingin maalaama muotokuva keisari Frans I:sta, jonka päässä kruunu on kuvattunaFriedrich von Amerlingin maalaama muotokuva keisari Frans I:sta, jonka päässä kruunu on kuvattuna
* Yksityiskohta kruunun mitrastaYksityiskohta kruunun mitrasta
* Kruunu kuvattuna Amsterdamin kaupungin vaakunassaKruunu kuvattuna Amsterdamin kaupungin vaakunassa

Lähteet
-------

1. 1 2  The Austrian Imperial Crown (the personal crown of Rudolf II) *Die Welt der Habsburger*. Viitattu 15.7.2023. (englanniksi)
2. 1 2  The Austrian Imperial crown *visitingvienna.com*.  2023. Viitattu 15.7.2023. (englanniksi)
3. ↑  Signs of imperial majesty: the Crown of Rudolf *Die Welt der Habsburger*. Viitattu 15.7.2023. (englanniksi)
4. ↑  A Look Into King's Glory: 5 Iconic Crowns On Public Display - The Crowning Glory *The Economic Times*. Viitattu 15.7.2023.
5. ↑  Imperial Treasury Vienna *vienna.info*. Viitattu 15.7.2023. (englanniksi)
**Ilpo Armas Helander** (s. 12. kesäkuuta 1942 Tampere) on suomalainen eläköitynyt insinööri ja yritysjohtaja, joka on saanut kauppaneuvoksen arvonimen.

Helander syntyi toimitusjohtaja Martti Helanderin ja Irja Tefken perheeseen ja avioitui 1984 Christina Marion Grönholmin, aiemmin Janson, kanssa. Hän tuli ylioppilaaksi Forssan yhteiskoulusta 1960 ja vamistui diplomi-insinööriksi Teknillisen korkeakoulun konetekniikan opintosuunnalta 1969. Helander oli Valmetin autotehdasprojektin tutkija Helsingissä 1967–1969, Oy Saab-Valmet Ab:n tiedotuspäällikkö ja johtoryhmän sihteeri 1969–1970, Eka-kuvavalmistamon markkinointijohtaja vuodesta 1970, Oy Fineka Ab:n ja Oy Foto Ab:n markkinointijohtaja, varatoimitusjohtaja ja hallituksen jäsen 1974–1978, Kotimaiset Kotitalouskoneet Oy:n toimitusjohtaja 1979–1991 ja Electroluxin ostettua yhtiön Oy Electrolux Kotitalouskoneet Ab:n toimitusjohtaja ja hallituksen jäsen 1991–2004. Hän on toiminut myös Electrolux House Hold Appliances Russian pääjohtajana ja Electrolux Europen varatoimitusjohtajana, ja hänellä on ollut useita liike-elämän ja muita luottamustehtäviä. Kauppaneuvoksen arvonimen Helander sai 1996.

Lähteet
-------

1. 1 2  Skippari, Mika: Kauppaneuvos Ilpo Helander (1942–). *Suomen talouselämän vaikuttajat* -verkkojulkaisu (maksullinen). 5.9.2011. Suomalaisen Kirjallisuuden Seura. Viitattu 17.9.2023.
2. ↑  Arvonimiä.  *Etelä-Suomen Sanomat*, 23.11.1996, nro 318, s. 11. Kansalliskirjasto. Viitattu 17.9.2023.  (ei-vapaa)
*Tämä artikkeli käsittelee taruolentoa. Yhtyeestä katso Alkonost (yhtye).*
Ivan Bilibinin *Alkonost*
Viktor Vasnetsovin Sirin ja Alkonost: *Ilon ja surun linnut* (1896)
**Alkonost** (ven. Алконост) on venäläisessä kansanperinteessä esiintyvä paratiisin lintu, jolla on naisen pää. Se on yksi kolmesta venäläisen kansanperinteen hahmosta, jotka ovat puoliksi naisia, puoliksi lintuja.

Alkonost munii munansa meren rannalle ja panee ne sitten veteen tyynnyttäen meren kuudeksi tai seitsemäksi päiväksi. Kuudentena tai seitsemäntenä päivänä alkonostin poikaset kuoriutuvat ja myrsky alkaa. Alkonostilla on hyvin kova ja lempeä ääni; ne jotka sen kuulevat unohtavat kaiken mitä tietävät ja toivovat.

Nimi alkonost tulee kreikkalaisen mytologian puolijumalattaresta Alkyonesta, jonka jumalat muuttivat kuningaskalastajaksi. Ortodoksiselle kirkolle alkonost kuvasi Jumalan tahtoa. Se asuu paratiisissa, mutta lähtee maailmaan viestinviejänä. Toisin kuin sirin lintuun, alkonostiin ei liity mitään pahaa.

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Alkonost**.
Slaavilainen mytologia ja kansanperinne

|  |  |
| --- | --- |
| Pääjumalat | 
* Perun
* Veles
* Jarilo
* Morana
* Svarog
* Dažbog
* Svantovit
* Triglav
* Zorja

 |
| Muita jumalia | 
* Belobog
* Tšernobog
* Hors
* Lado
* Mokoš
* Porenut
* Porewit
* Radegast
* Rod
* Rugievit
* Stribog

 |
| Legendojen sankarit | 
* Bogatyr
* Aljoša Popovitš
* Dobrynja Nikititš
* Ilja Muromets
* Lech, Čech ja Rus
* Libuše
* Marko Kraljević
* Nastasja Korolevitšna
* Nastasja Mikulišna
* Polenitsa
* Sadko
* Vasilisa Mikulišna

 |
| Taruolennot | 
* Alkonost
* Baba Jaga
* Baš Tšelik
* Tulilintu
* Koštšei Kuolematon
* Simargl
* Sirin
* Solovei-Razboinik
* Zmei

 |
| Henget ja paholaiset | 
* Bannik
* Domovoi
* Drekavac
* Karzełek
* Kikimora
* Lešii
* Liho
* Polevoi
* Rusalka
* Vila
* Vampyyrit
* Vodjanoi

 |
| Hallitsijat ja muut | 
* Kalin-tsaari
* Ruhtinas Vladimir Krasno(e) Solnyško
* Zabava Putjatišna

 |
**Nebula** on psykedeelinen stoner rock -yhtye, jonka perustivat Fu Manchun entiset jäsenet Eddie Glass (kitara) ja Ruben Romano (rummut) vuonna 1997. 

Yhtyeessä soitti myös Mark Abshire, joka kuitenkin erosi yhtyeestä *Atomic Ritual* -albumin nauhoitusten aikana. Yhtyeessä soitti bassoa lyhytaikaisesti myös Simon Moon, kunnes hänet korvattiin Tom Daviesilla. 

*Atomic Ritualin* tuotti tunnettu desert rock -muusikko Chris Goss, ja se julkaistiin vuonna 2003. Albumi sai lämpimän vastaanoton kriitikoilta, esimerkiksi AllMusic Guiden John Serba kehui *Atomic Ritualia* ja antoi sille neljä tähteä. 

Nebulan albumi *Apollo* julkaistiin Yhdysvalloissa 21. helmikuuta 2006. Yhtye lähti levyn julkaisun jälkeen kiertueelle, joka päättyi Sveitsiin toukokuussa 2006.

Yhtyeen basisti Tom Davies menehtyi leukemiaan syyskuussa 2023.

Kokoonpano
----------

### Nykyinen kokoonpano

* Eddie Glass - kitara, laulu
* Ruben Romano - rummut

### Aiemmat jäsenet

* Mark Abshire - basso
* Simon Moon - basso
* Tom Davies - basso

Diskografia
-----------

**Albumit**

* 2022 - *Transmission from Mothership Earth*
* 2019 - *Holy Shit*
* 2009 - *Heavy Psych*
* 2006 - *Apollo*
* 2003 - *Atomic Ritual*
* 2001 - *Charged*
* 1999 - *To The Center*

**EP:t**

* 2002 - *Dos EPs* (EP)
* 1999 - *Sun Creature* (EP)
* 1999 - *Nebula / Lowrider* (EP)
	+ sisältää neljä Lowrider:in ja neljä Nebuilan kappaletta (jotka julkaistiin uudelleen *Dos EPs* levyllä).
* 1998 - *Let It Burn* (EP)

**Kokoelmat**

* 1999 - *Full Throttle* (In The Groove)

Nebulaan liittyvät yhtyeet
--------------------------

* Fu Manchu
* Lowrider
* Chris Goss

Lähteet
-------

1. ↑  Nebula - Atomic Ritual AllMusic
2. ↑  Facebook *www.facebook.com*. Viitattu 7.9.2023.

Aiheesta muualla
----------------

* Virallinen kotisivu
**Ursula Beurton**, o.s. *Kuczynski*, vakoojanimi *Sonja*, kirjailijanimi *Ruth Werner* (15. toukokuuta 1907 Berliini – 7. heinäkuuta 2000 Berliini) oli saksalaissyntyinen vakooja, joka työskenteli 1930-luvulta alkaen toisen maailmansodan jälkeiseen aikaan Neuvostoliiton hyväksi. Hän välitti Neuvostoliittoon tietoja muun muassa Ison-Britannian ja Yhdysvaltojen Manhattan-ohjelmasta. Hänet palkittiin Neuvostoliitossa everstin kunnia-arvolla. Salanimellä Ruth Werner hän kirjoitti sittemmin DDR:ssä asuessaan kirjoja.

Berliiniläissyntyisen Kuczynskin vanhemmat olivat juutalaisia kommunisteja. Toisten tulkintojen mukaan hänen isänsä Robertin paikka poliittisessa kentässä vaihteli keskustavasemmistosta jyrkän linjan oikeistoon. Ursula kouluttautui Moskovassa radiosähköttäjäksi. Hän kuului Saksaa vakoilleeseen Punainen orkesteri -ryhmään, mutta sodan edetessä hän siirtyi työskentelemään Britanniaan. Kuczynski oli Ison-Britannian atomipommiprojektissa työskennelleen vakoilijan Klaus Fuchsin yhteyshenkilö eli *hoitaja* ja poistui Isosta-Britanniasta Itä-Saksaan tämän paljastuttua helmikuussa 1950.

Hannah Veale on tehnyt hänestä dokumenttielokuvan *Atomipommin varastaja*, jossa haastatellaan Kuczynskin poikaa Peter Beurtonia.

Lähteet
-------

* MacIntyre, Ben: *Agentti Sonja: äiti, sotilas, rakastajatar, vakooja*. Suomentanut Aura Nurmi. Jyväskylä: Atena, 2021. ISBN 978-952-300-839-7.

### Viitteet

1. ↑  MacIntyre 2021, s. 404
2. ↑  Norton-Taylor, Richard: Ruth Werner.  *The Guardian*, 11.7.2000. Artikkelin verkkoversio. Viitattu 22.12.2021.  (englanniksi)
3. 1 2  Petri Immonen, Atomipommin varastaja. Helsingin Sanomat 4.2.2019 s. B 21
4. 1 2 3  Pertti Avola, Historia: Atomipommin varastaja. Tv-maailma 5/2019 s. 13
5. ↑  MacIntyre 2021, s. 14
6. ↑  MacIntyre 2021, 382-387

Kirjallisuutta
--------------

* Lyytinen, Jaakko: Kaikkien aikojen vakooja. (Ben MacIntyre: Agentti Sonja – Äiti, sotilas, rakastajatar, vakooja) *Helsingin Sanomat*, 10.10.2021, s. B1–B5.

Aiheesta muualla
----------------

* Historia: Atomipommin varastaja, Yle.fi, 2.2.2019

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
	+ 2
* VIAF
	+ 2

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Puola

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Briggs Swift Cunningham II** (19. tammikuuta 1907 Cincinnati, Ohio – 2. heinäkuuta 2003 Las Vegas, Nevada) oli yhdysvaltalainen liikemies, autourheiluharrastaja ja kilpapurjehtija. Varakkaan pankkiiriperheen pojasta tuli kilpa-ajaja, nimeään kantavien kilpa-autojen suunnittelija ja rakentaja, kilpa-autotallin omistaja ja autojen keräilijä. Vuonna 1958 hän miehistöineen voitti America’s Cup -purjehduskilpailun 12-metrisellä *Columbia*-veneellä. Briggs Cunningham kehitti isopurjeen pussin kokoa ja paikkaa säätelevän cunningham-taljan.

Briggs Cunninghamin isä oli Ohion Cincinnatissa toiminut pankkiiri ja pääomasijoittaja, joka toimi muun muassa Procter & Gamble -suuryritykseksi kasvaneen yhtiön alkuvaiheen rahoittajana. Poika opiskeli Yalen yliopistossa. Lapsesta asti purjehdusta harrastanut Briggs Cunningham kiinnostui opiskeluvuosinaan kilpapurjehduksesta ja autourheilusta. 1930-luvun keskivaiheilla Cunningham oli mukana perustamassa Automobile Racing Club of America -järjestöä (ARCA) ja ryhtyi vuonna 1940 rakentamaan omia kilpa-autojaan. Buickin ja Mercedes-Benzin osista koostamalla "BuMerc"-autollaan hän osallistui vuonna 1948 ensimmäiseen autokilpailuunsa New Yorkin osavaltion Watkins Glenin silloisella katuradalla ja ryhtyi sitten tavoittelemaan Le Mansin 24 tunnin ajon voittoa amerikkalaisrakenteisilla autoillaan eurooppalaisia kilpakumppaneita vastaan. Hänen yhteistyökumppaninaan oli ensin Cadillac ja sitten Chrysler, jonka uuteen hemi-suurtehomoottoriin perustuivat Cumminghamin omalla nimellä vuosina 1951–1955 rakentamat B.S. Cunningham -autot. Myöhemmin hän teki yhteistyötä Jaguarin, Maseratin ja Roger Pensken kanssa ja kilpaili autoillaan Le Mansin ohella Yhdysvaltain Grand Prix- ja Presidents Cup -tapahtumissa.

Vuonna 1997 Briggs Cunningham sai Motorsports Hall of Fame of American ja vähän ennen kuolemaansa vuonna 2003 International Motorsports Hall of Famen jäsenyyden. Huhtikuussa 1954 hän esiintyi Time-viikkolehden kannessa.

Lähteet
-------

1. ↑  Kuittinen, Pekka: Cunningham *Pieni purjehdussanasto*.  1998.  Arkistoitu 19.12.2019. Viitattu 19.12.2019.
2. 1 2 3  Paid Notice: Deaths. Cunningham, Briggs Swift Ii *The New York Times*.  6.6.2003. Viitattu 19.12.2019.
3. 1 2 3  Lloyd, Barbara: Briggs Cunningham, 96, Racecar Pioneer and Sailing Champ *The New York Times*.  5.6.2003. Viitattu 19.12.2019.
4. ↑  Briggs S. Cunningham, Apr. 26, 1954 *content.time.com*. Viitattu 19.12.2019.


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Yhdysvallat

 |

 |
**Massimo Stano** (s. 27. helmikuuta 1992) on italialainen kilpakävelijä. Hän on 20 kilometrin kävelyn olympiavoittaja vuoden 2020 kesäolympialaisista ajalla 1.21.05 ja 35 kilometrin maailmanmestari Eugenen MM-kilpailuista 2022 euroopanennätysajalla 2.23.14.

Stano saavutti alle 23-vuotiaiden EM-kilpailuissa hopeaa 20 kilomtrin kävelyssä 2013. Vuoden 2015 yleisurheilun maailmanmestaruuskilpailuissa hän sijoittui 20 kilometrin kävelyssä 19:nneksi ja Berliinin EM-kilpailuissa 2018 neljänneksi. Vuoden 2018 kävelyn joukkuemaailmanmestaruuskilpailuissa hän saavutti samalla matkalla pronssia. Vuoden 2019 yleisurheilun maailmanmestaruuskilpailuissa Stano sijoittui 20 kilometrin kävelyssä 14:nneksi ja Münchenin EM-kilpailuissa 2022 kahdeksanneksi. Hän sijoittui 35 kilometrin kävelyssä seitsemänneksi ja keskeytti 20 kilometrin kävelyn Budapestin MM-kilpailuissa 2023
.
Stano käveli 20 kilometrin Italian ennätyksen 1.17.45 La Coruñassa 8. kesäkuuta 2019.

Lähteet
-------

1. ↑  Massimo Stano *olympics.com*. Viitattu 2.12.2021. (englanniksi)
2. 1 2 3  Massimo Stano *worldathletics.org*. Viitattu 24.7.2022. (englanniksi)


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* World Athletics
* Tilastopaja 🔒

 |

 |