recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Kyrylo Karabyts 2015.
**Kyrylo Ivanovytš Karabyts** (ukr. Кирило Іванович Карабиць, ven. Кирилл Иванович Карабиц, *Kirill Ivanovitš Karabits*; 26. joulukuuta 1976 Kiova, Ukrainan SNT) on ukrainalainen orkesterinjohtaja ja musiikintutkija..

Ura
---

Karabyts aloitti lapsena pianonsoiton opiskelun ja kiinnostui orkesterin johtamisesta 13-vuotiaana. Hän opiskeli Kiovassa Lysenkon musiikkilukiossa.

Karabyts on tehnyt tutkimustyötä Berliner Singakademiessa ,ja hän on transkriptoinut kadonneeksi luullun Carl Philipp Emanuel Bachin *Johannes-passion*. Hänen tutkimustyönsä ansiosta löytyi myös Georg Philipp Telemannin ooppera  *Pastorelle en musique*. Hän johti orkesteria ensimmäisen kerran 19-vuotiaana aloittaessaan Budapestin festivaaliorkesterin apulaiskapellimestarina (1998–2000). Hän oli Orchestre Philharmonique de Radio Francen toisena kapellimestarina 2002–2005. Hän johti Bournemouthin sinfoniaorkesteria (BSO) ensin 2006, ja 2007 BSO nimitti hänet pääkapellimestariksi kaudeksi 2009–2010. Välivuosina hän toimi Yhdysvalloissa ja Kanadassa. Sopimusta on jatkettiin vuodesta 2015 alkaen. Hän oli Deutsches Nationaltheater und Staatskapelle Weimarin pääkapellimestari 2016–2019. Hän on BSO:n pääkapellimestari kauden 2023–2024 loppuun ja sen jälkeen *conductor laureate* ja orkesterin *Voices from the East* -hankkeen taiteellinen johtaja.

Perhe
-----

Karabytsin isä on säveltäjä Ivan Karabyts. Karabyts on naimisissa, ja hänellä on kaksi lasta.

Palkinnot
---------

* Royal Philharmonic Society (RPS) Music Awards 2013

Lähteet
-------

1. ↑  Карабиць Кирило Іванович *Енциклопедія сучасної України*. Viitattu 17.3.2023. (ukrainaksi)
2. 1 2 3 4 5  Kirill Karabits: Ten thing you never knew Classicfm. Viitattu 17.3.2023 (englanniksi)
3. ↑  Andy Martin: "I want to help take the BSO to the next level" – Conductor Karabits to extend stay to 2018 and beyond *Bournemouth Echo*.  29.4.2015. Viitattu 17.3.2023. (englanniksi)
4. ↑  Kyrylo Karabyts Lviv National Philharmonic. Viitattu 17.3.2023 (englanniksi)
5. ↑  Wolfgang Hirsch: Staatskapelle verliert GMD Karabits schon 2019 *Thüringer Allegmeine*.  18.6.2018. Viitattu 17.3.2023. (englanniksi)
6. ↑  Kirill Karabits and the BSO announce new chapter after 15 years *Bournemouth Symphony Orchestra*.  10.1.2023. Viitattu 17.3.2023. (englanniksi)
7. ↑  Nina Large: Kirill Karabits on his journey this far, his plans for the future, and the importance of his homeland *Askonas Holt Interviews*. Viitattu 17.3.2023. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Kyrylo Karabyts** Wikimedia Commonsissa

* Kirill Karbits Askonas Holt (englanniksi)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Lämpöryntäys** eli **lämpökarkaaminen** tai **terminen karkaaminen** on tilanne, jossa systeemin pieni lämpötilan nousu johtaa lämmöntuotannon kasvuun ja sitä kautta hallitsemattomaan lämpötilan nousuun, yleensä tuhoisin seurauksin. Lämpötila nousee kunnes kappale löytää uuden lämmönpoistomekanismin, monesti esimerkiksi sulamisen, räjähtämisen tai katastrofaalisen romahtamisen. Lämpökarkaamista tapahtuu kemiallisille reaktioille, paristoille, elektronisille komponenteille, mikroaalloilla lämmitettäville kappaleille ja tähdissä ydinreaktioille.

Kemiantekniikassa
-----------------

Eksoterminen eli lämpöä tuottava kemiallinen reaktio voi johtaa lämpökarkaamiseen, jos reaktioastiaa ei pystytä jäähdyttämään riittävällä teholla. Lisäksi sivureaktiot nopeutuvat, ja eksotermiset hajoamisreaktiot tai radikaalireaktiot käynnistyvät tietyn lämpötilan yläpuolella. Lämmöntuotannon hallitsemattoman nopeutumisen vuoksi astian sisältö höyrystyy, ja jos astia on suljettu, paine kasvaa kunnes astia räjähtää. Lämpökarkaaminen on aiheuttanut useita kemianteollisuuden vakavia onnettomuuksia, esimerkiksi Texas Cityn ammoniumnitraattiräjähdys laivan lastiruumassa vuonna 1947 ja Bhopalin metyyli-isosyanaattipurkaus.

Kemiallisista reaktioista suurin osa tuottaa lämpöä, joten lämpökarkaamisen riski on olemassa monissa teollisuusmittakaavan tai öljynjalostamojen prosesseissa. Varsinkin hydrokrakkaus, vedytys, SN2-alkylaatio, hapetus, metalaatio ja nukleofiilinen aromaattinen substituutio ovat alttiita lämpökarkaamiselle. Esimerkiksi valtavia räjähdyksiä on aiheutunut sykloheksaanin hap本Andrew康貴、1969年5月17日-）は、ゲームソフトのプロデューサー。アメリカ合衆国ニューヨーク州生まれ。

略歴
--

国際基督教大学在学中よりゲーム会社のCGデザインアシスタントや漫画制作に携わり、卒業後は株式会社日立製作所、コナミ株式会社(一時期、コンピュータエンターテインメントソフトウェア協会出向、事務局長代行として同協会の社団法人化に従事)を経て、株式会社グローバル・A・エンタテインメント(現GAE)の設立に参加。
etusreaktion sykloheksanoli-sykloheksanoniseokseksi tai orto-ksyleenin hapetus ftaalianhydridiksi karattua.

Lämpökarkaaminen voi johtua korkean lämpötilan eksotermisistä sivureaktioista, jotka käynnistyvät kun seosta vahingossa lämmitetään tarkoitettua kuumemmaksi. Tästä johtui Seveson onnettomuus, jossa 2,4,5-triklorofenolia valmistettaessa reaktori päästettiin vapaasti lämpenemään, sillä seurauksella että käynnistyi tuotteen eksoterminen dimerointireaktio 2,3,7,8-tetraklorodibentso-p-dioksiiniksi. Reaktorin murtolevy särkyi ja kuuma dioksiinipitoinen reaktioseos pääsi suihkuamaan ympäristöön.

Lämpökarkaamisen aiheuttaa monesti jäähdytysjärjestelmän toiminnan lakkaaminen. Sekoittimen pysähtyminen voi johtaa jonkin reaktorin osan kuumentumiseen, mikä käynnistää koko reaktion lämpökarkaamisen. Samalla tavalla virtausreaktoreissa jonkin paikan satunnainen kuumeneminen voi käynnistää lämpökarkaamisen ja ampua reaktorista sisällöt ja katalyytit ulos. Yleinen syy lämpökarkaamisonnettomuuksiin on myös laitekomponenttien asennus väärin. Kemianteollisuuden laitteistot on yleensä liitetty erilliseen hätäsoihtuun, joka rajoittaa onnettomuuden tuhoja jos niitä tapahtuu.

Lähteet
-------

1. ↑  IEC 60050 - International Electrotechnical Vocabulary - Details for IEV number 482-05-54: "thermal runaway" *www.electropedia.org*. Viitattu 31.12.2021.
**Folkswagen** on joensuulainen folkrock-yhtye, jonka musiikissa on elementtejä myös laulelmasta, folkista, venäläisestä bardimusiikista, laulaja-lauluntekijä -genren musiikista ja country & westernistä. Folkswagenin musiikkia sitoo yhteen laulujen aihepiiri, joka käsittelee Venäjää, Karjalaa ja Itä-Suomea. Yhtye on puhunut itsestään teemabändinä tai "country & easterninä", jonka musiikki tulee "Joensuun, Petroskoin ja Pietarin Bermudan kolmiosta". Yhtyeen laulukielinä ovat suomi, venäjä ja karjala.

Folkswagenin perustivat vuonna 2000 laulaja-kitaristit Timoi (silloin vielä Timo) Munne ja Suonna Kononen. Kokoonpano kasvoi kvartetiksi vuonna 2004, kun *Matkaselän asemalla* -levyn arvostelumenestys kasvatti yhtyeen keikkatahdin aiemmasta. Yhtye on esiintynyt säännöllisesti suomalaisissa kansanmusiikkitapahtumissa ja Petroskoin kansanmusiikkiyhteyksissä. 

Vuonna 2010 Suonna päätti lähteä Folkswagenista pois sillä hän perusti vuonna 2008 yhtyeen nimeltään Huojuva lato. Suonnaa kun alkoi kiinnostaa enemmän amerikkalainen juurimusiikki ja sen kautta hän on tehnyt countryhenkisiä sanoituksia.

Jäsenet (2005–)
---------------

* Timo Munne (laulu, kitara)
* Joonas Ojajärvi (sähköbasso, kontrabasso, mandoliini)
* Jari Lappalainen (rummut, lyömäsoittimet, bouzouki, mandoliini)

### Entiset jäsenet

* Suonna Kononen (kitara, laulu, huuliharppu, mandoliini) (2000–2010)

Julkaisut
---------

### Albumit

* *Stolitshnaja* (CD-R, Levyasema Lempi, 2001)
* *Matkaselän asemalla* (Pilfink Records, 2003)
* *Karjalan balsamia* (Pilfink Records, 2005)
* *Kosmonautti* (CD-EP, Pilfink Records, 2006)
* *Tienhaara* (Pilfink Records, 2007)
* *Kyläkaupan rappusilla* (Pilfink Records, 2008)
* *Atomiveisuja* (CD-EP, Pilfink Records, 2009)

Lähteet
-------

1. ↑

Aiheesta muualla
----------------

* Folkswagenin kotisivu
* Folkswagen Myspacessa (englanniksi)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |

 |
**FIBA** (*Fédération internationale de basket-ball association*) on kansainvälinen koripalloliitto.

FIBA laatii kansainvälisesti noudatettavat koripallosäännöt, määrittää varusteet ja tarvittavat toimitilat, säätelee pelaajien siirtymisiä, kontrolloi kansainvälistä tuomarointia sekä järjestää koripallon maailmanmestaruuskilpailut. Liittoon kuuluu nykyään yli 200 jäsenvaltiota ja ne on vuodesta 1989 järjestty viiteen maantieteelliseen alueeseen.

Liitto tunnettiin alkujaan nimellä *Fédération Internationale de Basketball Amateur*, mutta vuonna 1989 se pudotti sanan 'Amateur' ("amatööri") pois nimestään.

Historia
--------

Kansainvälinen koripalloliitto perustettiin Genevessä vuonna 1932. Tuolloin kahdeksan valtiota olivat mukana perustamassa FIBAa: Argentiina, Tšekkoslovakia, Kreikka, Italia, Latvia, Portugali, Romania sekä Sveitsi. Ensimmäistä kertaa laji oli mukana kesäolympialaisten ohjelmistossa vuoden 1936 olympialaisissa. Kisojen aikana koripallon keksijä James Naismith nimettiin liiton kunniapresidentiksi.

FIBA on järjestänyt miesten maailmanmestaruuskilpailuja vuodesta 1950 ja naisten vuodesta 1953.

Vuonna 1989 FIBA salli ammattilaispelaajien osallistumisen olympialaisiin.

FIBA avasi oman Hall of Fame -museonsa vuonna 2007 Espanjan Alcobendasissa ja liiton uusi päämaja avattiin sveitsiläisessä Miesissä vuonna 2013. Uutta päämajaa alettiin kutsua nimellä *House of Basketball*.

Presidentit
-----------

| Ajankohta | Presidentti | Maa |
| --- | --- | --- |
| 1932–1948 | Leon Bouffard |  Sveitsi |
| 1948–1960 | Willard Greim |  Yhdysvallat |
| 1960–1968 | Antonio dos Reis Carneiro |  Brasilia |
| 1968–1976 | Abdel Moneim Wahby |  Egypti |
| 1976–1984 | Gonzalo Puyat II |  Filippiinit |
| 1984–1990 | Robert Busnel |  Ranska |
| 1990–1998 | George E. Killian |  Yhdysvallat |
| 1998–2006 | Abdoulaye Seye Moreau |  Senegal |
| 2006–2010 | Bob Elphinston |  Australia |
| 2010–2014 | Yvan Mainini |  Ranska |
| 2014– | Horacio Muratore |  |
|

Komissiot
---------

Maapallo on jaettu viiteen komissioon, jotka johtavat oman alueensa turnaukset.
* FIBA Africa
* FIBA Americas
* FIBA Asia
* FIBA Europe
* FIBA Oceania

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6 7 8  About FIBA FIBA.  Arkistoitu 11.7.2014. Viitattu 2.7.2014. (englanniksi)
2. 1 2  FIBA History FIBA.  Arkistoitu 27.8.2007. Viitattu 2.7.2014. (englanniksi)
3. ↑  Mackay, Duncan: FIBA move into new headquarters at the House of Basketball  6.4.2013. insidethegames.biz. Viitattu 2.7.2014. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* FIBA:n kotisivut (Arkistoitu – Internet Archive)

Kansainvälinen koripallo
FIBA | Olympialaiset | Maailmanmestaruuskilpailut | Alle 19-vuotiaiden maailmanmestaruuskilpailut | Alle 17-vuotiaiden maailmanmestaruuskilpailut | Naisten maailmanmestaruuskilpailut
  
 **Jäsenliitot**  
FIBA Aasia (Aasia) • Aasian-mestaruuskilpailut  
FIBA Americas (Amerikka) • Amerikan-mestaruuskilpailut  
FIBA Africa (Afrikka) • Afrikan-mestaruuskilpailut  
FIBA Europe (Eurooppa) • Euroopan-mestaruuskilpailut  
FIBA Oceania (Oseania) • Oseanian-mestaruuskilpailut
Tyko Valfrid Vesa
**Tyko Valfrid Vesa** (13. maaliskuuta 1893 Turku – 28. huhtikuuta 1918 Viipuri) oli suomalainen jääkärivääpeli. Hän sai sotilaskoulutuksensa ensimmäisen maailmansodan aikana Saksassa, missä hän sai tulikasteensa taistelussa Saksan itärintamalla Misse-joella. Myöhemmin hän kaatui Suomen sisällissodassa Kolikkoinmäellä Viipurissa.

Perhetausta ja opinnot
----------------------

Vesan vanhemmat olivat kirvesmies Valfrid Åkerblom ja Edla Matilda Lehtonen. Vesa kävi viisi luokkaa Turun suomalaista klassillista lyseota ja kävi Saksassa sotakoulun B-kurssin vuonna 1917.

Jääkärikausi
------------

Jääkäripataljoona 27:n 1. komppania.
Vesa työskenteli konttoristina Turussa ennen liittymistään vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavan jääkäripataljoona 27:n 1. komppaniaan 4. joulukuuta 1915. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella, Riianlahdella ja Aa-joella. Pataljoonan rintamalta paluun jälkeen hänet siirrettiin 10. heinäkuuta 1917 alkaen pataljoonan 1. konekiväärikomppaniaan. Hän suoritti konekiväärikomppaniasta käsin Libaussa kärjestetyn sotakoulun B-kurssin.

Suomen sisällissota
-------------------

Vesa saapui Suomeen (Vaasaan) jääkäreiden pääjoukon mukana vääpeliksi ylennettynä 25. helmikuuta 1918. Hänet komennettiin Suomen sisällissotaan joukkueenjohtajaksi 1. Jääkärirykmentin 1. jääkäripataljoonan konekiväärikomppaniaan. Hän otti osaa sisällissodan taisteluihin Lempäälässä ja Säiniöllä sekä Viipurissa, missä hän kaatui taistelussa 28. huhtikuuta 1918 Kolikkoinmäellä. Hän oli kuollessaan naimaton ja kirjoilla Turussa. Hänet on haudattu Turun valkoisten sankarihautaan.

Lähteet
-------

* Puolustusministeriön Sotahistoriallisen toimiston julkaisuja IV, Suomen jääkärien elämäkerrasto, WSOY Porvoo 1938.
* Sotatieteen Laitoksen Julkaisuja XIV, Suomen jääkärien elämäkerrasto 1975, Vaasa 1975 ISBN 951-99046-8-9.
* Toim. J. Suomalainen, J. Sundvall, E. Olsoni ja A. Jaatinen: Suomen jääkärit osa I, Oy Sotakuvia Kuopio 1933.
* Suomen sotasurmat 1914–1922 © 2001- Valtioneuvoston kanslia, Suomi Finland.

### Viitteet

1. 1 2 3 4  Suomen jääkärien elämäkerrasto 1938
2. 1 2 3 4  Suomen jääkärien elämäkerrasto 1975

  


    Ylennykset ja kunniamerkit    



|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| **Ylennykset** |  | **Kunniamerkit** |
| * Vääpeli 11. helmikuuta 1918
 |  | * Vapaudenristi 4. lk. miekkojen kera
* Vapaussodan muistomitali soljen kera
* Jääkärimerkki
 |
Kalle Eemili Eliaanpoika Vainionpää
**Kalle Eemili Eliaanpoika Vainionpää** (6. tammikuuta 1891 Kortesjärvi – 4. huhtikuuta 1918 Rautu) oli suomalainen jääkärivaravääpeli. Hänen vanhempansa olivat maanviljelijä Eljas Vainionpää ja Josefina Jaakontytär. Tämä kortesjärveläinen maanviljelijä liittyi Saksassa sotilaskoulutusta antavaan Jääkäripataljoona 27:ään 19. lokakuuta 1915 ja sijoitettiin pataljoonan 1. komppaniaan. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Riianlahden rannikkoasemissa sekä Aa-joen talvitaisteluissa. Hän astui Suomen armeijan palvelukseen 11. helmikuuta 1918 aliupseeriksi ylennettynä ja saapui Suomeen (Vaasaan) 25. helmikuuta 1918 jääkärien pääjoukon mukana. Hänet sijoitettiin Suomen valkoiseen armeijaan joukkueenjohtajaksi 4. Jääkärirykmentin 8. Jääkäripataljoonan 1. komppaniaan, missä joukko-osastossa otti osaa taisteluihin Raudussa, missä hän kaatui 4. huhtikuuta 1918 ja haudattiin Kortesjärven sankarihautaan. Hän oli kuollessaan naimaton ja kirjoilla Kortesjärvellä.

Lähteet
-------

* Toim. J. Suomalainen, J. Sundvall, E. Olsoni ja A. Jaatinen: Suomen jääkärit osa I, Oy Sotakuvia Kuopio 1933.
* Suomen sotasurmat 1914–1922 © 2001- Valtioneuvoston kanslia, Suomi Finland
* Puolustusministeriön Sotahistoriallisen toimiston julkaisuja IV, Suomen jääkärien elämäkerrasto, WSOY Porvoo 1938.
* Sotatieteen Laitoksen Julkaisuja XIV, Suomen jääkärien elämäkerrasto 1975, Vaasa 1975 ISBN 951-99046-8-9.

### Viitteet

1. ↑  Suomen sotasurmat 1914–1922
2. ↑  Suomen jääkärien elämäkerrasto 1938
3. ↑  Suomen jääkärien elämäkerrasto 1975

  


    Ylennykset ja kunniamerkit    



|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| **Ylennykset** |  | **Kunniamerkit** |
| * Hilfsgruppenführer 10. marraskuuta 1916
* Aliupseeri 11. helmikuuta 1918
* Varavääpeli 28. maaliskuuta 1918
 | Vapaudenristi 4. lk. miekkojen kera kunniamerkkinauhaVapaussodan muistomitalin kunniamerkkinauhaJääkärimerkki | * Vapaudenristi 4. lk. miekkojen kera
* Vapaussodan muistomitali soljen kera
* Jääkärimerkki
 |
**Kargasok** (ven. Каргасо́к) on kylä, maalaiskunta ja Kargasokin piirin hallinnollinen keskus Tomskin alueella Venäjällä. Se sijaitsee Objoen varrella 427 kilometriä Tomskista luoteeseen. Kunnassa 11 200 asukasta (vuonna 2015).

Selkuppien maille perustettu Kargasokin kylä mainitaan ensimmäisen kerran vuonna 1640. Sen asukkaat harjoittivat maanviljelyä, puutarhanhoitoa, karjanhoitoa, kalastusta ja metsästystä sekä toimittivat polttopuita Obin höyrylaivoille. 1900-luvun alussa Kargasok toimi poliittisena karkotuspaikkana. Vuonna 1925 kylästä tuli piirikeskus, jonka väkilukua lisäsivät karkotetut kulakit. 1930-luvulla syntyi elintarviketeollisuutta ja metsäteollisuuspiiri, jonka pohjalta perustettiin vuonna 1976 metsäkombinaatti. 1960–1980-luvuilla Kargasokilla oli kaupunkimaisen taajaman status.

Seudun pääelinkeinoja ovat öljyn ja kaasun tuotanto sekä metsäteollisuus. Vuonna 2003 avattiin Kargasokin öljynjalostamo. Palveluihin kuuluu kaksi keskikoulua, ammattikoulu, lasten taidekoulu, kulttuuritalo ja piirisairaala. Kylässä toimii kansanperinnemuseo. Paikallislehtenä ilmestyy *Severnaja pravda*.

Lähteet
-------

1. ↑  Tšislennost naselenija Rossijskoi Federatsii po munitsipalnym obrazovanijam na 1 janvarja 2015 goda *gks.ru*.  Arkistoitu 5.11.2021. Viitattu 19.12.2015.
2. 1 2  *Entsiklopedija Tomskoi oblasti, tom 1*, s. 279–281. Izdatelstvo Tomskogo universiteta, 2008. ISBN 978-5-7511-1895-2. Teoksen verkkoversio.
3. ↑  Kargasokskoje selskoje poselenije: Istorija *sp.kargasok.ru*. Viitattu 19.12.2015.

Aiheesta muualla
----------------

* Kargasokin kunnan sivusto (venäjäksi)
**Juhani Olavi Tuomola** (s. 3. kesäkuuta 1942 Turku) on entinen suomalainen kiekonheittäjä.

Tuomola osallistui Kalevan kisoihin 30 kertaa vuosina 1965–1994. Kuuden parhaan joukkoon hän sijoittui 18 kertaa ja mitaleille 12 kertaa. Yleensä hänen edelleen sijoittuivat Markku Tuokko ja Pentti Kahma ja myöhemmin Tuokko ja Ari Huumonen. Kajaanin Kalevan kisoissa 1984 pahimmat kilpakumppanit olivat kuitenkin poissa ja 42-vuotias Tuomola voitti uransa ainoan SM-kullan. Hopealle hänen jälkeensä sijoittui myös 42-vuotias Risto Myyrä. Tuomolan kultamitali jäi hänen viimeiseksi SM-mitalikseen, mutta Kalevan kisoihin hän osallistui vielä kymmenen vuoden ajan. Tuomola oli kiekonheiton vanhin SM-voittaja vuoteen 2004 asti, kun Pertti Hynni voitti Suomen mestaruuden. 

Tuomola oli siviiliammatiltaan poliisi ja hän kilpaili myös poliisien arvokilpailuissa, voittaen muun muassa EM-kultaa 1974 Berliinissä. Yleisurheilun EM-kisoihin hän osallistui kahdesti (1974 ja 1978).

Tuomola edusti urallaan Turun Rientoa ja Helsingin Poliisi-Voimailijoita.

Saavutuksia
-----------

EM-kisat
* Rooma 1974 15:s
* Praha 1978 karsiutui

Kalevan kisat
* kultaa 1984
* hopeaa 1972, 1978, 1983
* pronssia 1973, 1974, 1975, 1976, 1977, 1979, 1980, 1982
* osanottajana 30 kertaa 1965–1994

Ennätys
* kiekonheitto 63,68 (1976)
* kiekonheitossa 14 kesänä yli 60 metriä, yli 50 metriä vuosina 1964–1993

Lähteet
-------

* Hannus, Matti; Laitinen, Esa; & Martiskainen, Seppo: *Kalevan kisat Kalevan malja - Vuosisata yleisurheilun Suomen mestaruuksia*. Suomen Urheiluliitto: Gummerus, 2002. ISBN 951-96491-5-8.
* Matti Hannus: *Kultaiset kentät: Suomen yleisurheilun vuosisata*, s. 402. WSOY, 1999. ISBN 951-0-23703-5.

### Viitteet

1. ↑  Suomen Poliisin Urheiluliitto ry.[vanhentunut linkki]

Aiheesta muualla
----------------

* Juhani Tuomola Tilastopaja (vaatii kirjautumisen, maksullinen palvelu).
**Älvsbytalo** suunnittelee ja valmistaa muuttovalmiita 1- ja 1,5 -kerroksisia puutaloja Kauhajoella. Suomalaiset Älvsbytalot rakennetaan Kauhajoen tehtaalla, joka perustettiin vuonna 2005.

Älvsbytalo on osa ruotsalaista Älvsbyhus-konsernia, jolla on talotehtaat Kauhajoen lisäksi Ruotsissa Älvsbynissä, Bjärnumissa ja Vålbergissa. Älvsbyhus on ollut Ruotsin suurin talovalmistaja koko 2000-luvun.

Suomessa ensimmäiset Älvsbytalot myytiin 1980-luvulla, ja tällä hetkellä Suomeen on rakennettu yli 8 000 Älvsbytaloa. Pohjoismaihin on yhteensä rakennettu yli 40 000 Älvsbytaloa.

Vuonna 2016 Älvsbytalo ilmoitti uusivansa talotehtaansa tuotantolinjat, jotta tuotanto olisi tulevien EU-direktiivien mukaista. 2020 voimaan astuneiden direktiivien mukaan uusien rakennusten on oltava käytännössä nollaenergiataloja.

Rakennustutkimus RTS Oy:n tutkimuksessa 2013–2014 Älvsbytalo sai parhaat pisteet asiakastyytyväisyydestä talotoimituksen ja -pystytyksen osalta. Älvsbytalon asiakkaille tärkein valintaperuste on useimmiten sen edullinen hinta. Yritys on Pientaloteollisuus PTT ry:n jäsen.

Älvsbyhus-konserni
------------------

Yhtiö perustettiin vuonna 1944, jolloin se toimi nimellä Norrfjärdens Träförädling. Ensimmäinen yrityksen valmistama talo pystytettiin vuonna 1960. Yhtiön pääkonttori sijaitsee Pohjois-Ruotsissa Älvsbynin kunnassa. Älvsbyhus-konsernilla on tytäryhtiöt Suomessa ja Norjassa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Älvsbytalo Oy:n internetsivut Älvsbytalo Oy. Viitattu 13.2.2015.
2. 1 2  Älvsbyhus konsernin internetsivut Älvsbyhus Ab. Viitattu 13.2.2015. (ruotsiksi)
3. ↑  Tony Berglund: Älvsbyhus fortsatt störst  21. tammikuuta 2015. Piteå Gratistidning.  Arkistoitu 13.2.2015. Viitattu 13.2.2015. (ruotsiksi)
4. ↑  Lennart Håkansson: Älvsbyhus störst i Sverige - igen  13. tammikuuta 2015. Affärer i Norr. Viitattu 13.2.2015. (ruotsiksi)
5. ↑  Anne Elhaimer: Älvsbytalo uudistaa tehtaitaan – uudet tuotantolinjat tulevat Kauhajoelta *Yle Uutiset*.  1.9.2016. Viitattu 4.7.2017.
6. ↑  RTS Oy 2013/2014 RV
7. ↑  Älvsbytalo  6.2.2015. Suomirakentaa.fi.  Arkistoitu 13.2.2015. Viitattu 13.2.2015.
8. ↑  Talotoimittajat Pientaloteollisuus PTT ry.  Arkistoitu 13.2.2015. Viitattu 13.2.2015.

Aiheesta muualla
----------------

* Alvsbytalo.fi
Aarne Johannes Määttä
**Aarne Johannes Määttä** (14. elokuuta 1891 Sortavala – 24. huhtikuuta 1918 Viipurin maalaiskunta) oli suomalainen jääkärivääpeli. Hän oli sotilaskoulutuksensa ensimmäisen maailmansodan aikana Saksassa saanut jääkäri, joka sai tulikasteensa Saksan itärintamalla Riianlahdella vuonna 1916. Myöhemmin hän osallistui Suomen sisällissotaan vääpelinä.

Perhetausta ja koulutus
-----------------------

Hänen vanhempansa olivat vahtimestari Samuli Määttä ja Anna Susanna Hourula. Määttä kävi kaksi luokkaa Sortavalan lyseota ja Sortavalan kauppakoulun.

Jääkärikausi
------------

Jääkäripataljoonan 2. komppania.
Hän työskenteli liikeapulaisena Sortavalassa ennen liittymistään vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavan jääkäripataljoona 27:n täydennysjoukkoon 18. heinäkuuta 1916, josta hänet siirrettiin 5. joulukuuta 1916 alkaen 2. komppaniaan. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Riianlahdella ja Aa-joella.

Suomen sisällissota
-------------------

Määttä astui Suomen armeijan palvelukseen vääpeliksi ylennettynä Saksassa 11. helmikuuta 1918 ja saapui Suomeen (Vaasaan) 25. helmikuuta 1918 jääkärien pääjoukon mukana. Hänet sijoitettiin Suomen valkoiseen armeijaan vääpeliksi 4. Jääkärirykmentin 11. jääkäripataljoonan 1. komppaniaan. Hän otti osaa sisällissodan taisteluihin Viipurissa, missä hän kaatui 24. huhtikuuta 1918 Rotanpesän varustuksiin tehdyssä murtautumisessa. Hänet haudattiin Sortavalan sankarihautaan.

Lähteet
-------

* Puolustusministeriön Sotahistoriallisen toimiston julkaisuja IV, Suomen jääkärien elämäkerrasto, WSOY Porvoo 1938.
* Sotatieteen Laitoksen Julkaisuja XIV, Suomen jääkärien elämäkerrasto 1975, Vaasa 1975 ISBN 951-99046-8-9.
* Toim. J. Suomalainen, J. Sundvall, E. Olsoni ja A. Jaatinen: Suomen jääkärit osa I, Oy Sotakuvia Kuopio 1933.
* Suomen sotasurmat 1914-1922 © 2001- Valtioneuvoston kanslia, Suomi Finland.

### Viitteet

1. 1 2 3 4  Suomen jääkärien elämäkerrasto 1938
2. 1 2 3 4  Suomen jääkärien elämäkerrasto 1975


    Ylennykset ja kunniamerkit    



|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| **Ylennykset** |  | **Kunniamerkit** |
| * Vääpeli 11. helmikuuta 1918
 | Vapaudenristi 4. lk. miekkojen kera kunniamerkkinauhaVapaussodan muistomitalin kunniamerkkinauhaJääkärimerkki | * Vapaudenristi 4. lk. miekkojen kera
* Vapaussodan muistomitali soljen kera
* Jääkärimerkki
 |
**Ilona Rista** (s. 1959) on suomalainen taiteilija, jonka eniten käyttämä materiaali on puu. Hän on opiskellut tyylihuonekalupuusepäksi, ja lisäksi taideteollisen korkeakoulun koulutuskeskuksessa ja Leningradin taideakatemiassa.

Monet Ristan teoksista ovat sekä taideteoksia että akustisia seinäelementtejä. Hän hyödyntää töissään myös tietotekniikkaa.

Rista valittiin vuonna 2014 Vuoden puutaiteilijaksi.

Ristan teoksia on muun muassa Euroopan hiukkasfysiikan tutkimuskeskus CERNissä, Suomen Pariisin suurlähetystössä, Kuntien eläkevakuutuskeskuksessa ja Mäntsälän logistiikkakeskuksessa.

Rista on osallistunut lukuisiin näyttelyihin niin kotimaassa kuin ulkomailla.

Rista on valokuvaaja Simo Ristan ja taidegraafikko Kirsti Ristan tytär.

Lähteet
-------

1. 1 2  Markkanen, Kristiina: Ilona Rista tekee taiteellisen kokeen *HS.fi*.  14.5.2013. Viitattu 4.3.2016.
2. 1 2 3  Ilona Rista valittiin vuoden puutaiteilijaksi *Metsäuutiset*.  7.2.2014.  Arkistoitu 5.3.2016. Viitattu 24.2.2016.
3. ↑  Rista, Ilona: Ilona Rista CV Ilona Rista.  Arkistoitu 31.3.2008. Viitattu 28.8.2009.

Aiheesta muualla
----------------

* Ilona Ristan kotisivut
Juho Jaakko Harju
**Juho Jaakko Harju** (11. huhtikuuta 1892 Kortesjärvi – 2. huhtikuuta 1918 Rautu) oli suomalainen jääkärivaravääpeli. Hänen vanhempansa olivat työmies Jaakko Harju ja Anna Storkivi. 

Jääkäripataljoona 27:n 1. komppania
Tämä kortesjärveläinen työmies liittyi vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavaan jääkäripataljoona 27:n 1. komppaniaan 23. marraskuuta 1915. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella, Riianlahdella ja Aa-joella. Hän saapui Suomeen (Vaasaan) jääkäreiden pääjoukon mukana aliupseeriksi ylennettynä 25. helmikuuta 1918. Hänet komennettiin Suomen sisällissotaan joukkueen varajohtajaksi 8. jääkäripataljoonan 1. komppaniaan. Hän otti osaa taisteluihin Raudussa, missä hän kaatui taistelussa 2. huhtikuuta 1918. Harju oli kuollessaan naimaton ja kirjoilla Kortesjärvellä ja hänet on haudattu Kortesjärven sankarihautaan.

Lähteet
-------

* Puolustusministeriön Sotahistoriallisen toimiston julkaisuja IV, Suomen jääkärien elämäkerrasto, WSOY Porvoo 1938.
* Sotatieteen Laitoksen Julkaisuja XIV, Suomen jääkärien elämäkerrasto 1975, Vaasa 1975 ISBN 951-99046-8-9.
* Toim. J. Suomalainen, J. Sundvall, E. Olsoni ja A. Jaatinen: Suomen jääkärit osa I, Oy Sotakuvia Kuopio 1933.
* Suomen sotasurmat 1914–1922 © 2001– Valtioneuvoston kanslia, Suomi Finland.

### Viitteet

1. ↑  Suomen jääkärien elämäkerrasto 1938
2. ↑  Suomen jääkärien elämäkerrasto 1975


    Ylennykset ja kunniamerkit    



|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| **Ylennykset** |  | **Kunniamerkit** |
| * Varavääpeli 11. helmikuuta 1918
 |  | * Vapaudenristi 4. lk. miekkojen kera
* Vapaussodan muistomitali soljen kera
* Jääkärimerkki
 |
Eli Whitney, maalaus vuodelta 1822, tekijä Samuel F. B. Morse, Yalen yliopiston kokoelma
**Eli Whitney** (8. joulukuuta 1765 – 8. tammikuuta 1825) oli yhdysvaltalainen keksijä, joka tunnetaan parhaiten puuvillan siemenkotien puhdistukseen käytetystä ja cotton giniksi kutsutusta koneesta.

Cotton gin (patentoitu vuonna 1794) on yksi teollisen vallankumouksen peruskeksinnöistä ja loi Yhdysvaltain etelävaltoiden taloudellisen rikkauden. Etelävaltioiden alueella oli ilmastolliset hyvät olot kasvattaa puuvillapensaita, mutta se lajike, jota pystyttiin kasvattamaan, sisälsi niin valtavan määrän siemeniä, että puhdistaminen ei ollut taloudellisesti järkevää. Whitneyn keksinnön jälkeen Etelävaltioista tuli maailman merkittävin puuvillantuotantoalue. Samalla kasvoi orjien kysyntä, mistä alkoi kehitys kohti Yhdysvaltain sisällissotaa. Whitney ei pystynyt puolustamaan helposti kopioitavan keksintönsä oikeuksia, vaan joutui taloudellisiin ongelmiin. Myöhemmin hän sai solmittua hallituksen kanssa sopimuksen kiväärien toimittamisesta armeijalle ja jatkoi asetehtailijana elämänsä loppuun. Neuvottelussa asekaupasta 1801 hänen myyntivalttejaan olivat vaihtokelpoiset osat. Myöhemmin kuitenkin osoittautui, että osat eivät olleet vaihtokelpoisia vaan aseseppien käsin tekemiä.

Ensimmäinen "cotton gin" Harpers Weekly-lehdessä. Vuodelta 1869 oleva piirros kuvaa 70 vuotta vanhempaa tapahtumaa.
"Cotton gin" näytteillä Eli Whitney-museossa.

Lähteet
-------

1. ↑  
	* Bryson, Bill: *Sisään! Lyhyt historia lähes kaikesta kotona*, s. 436-8. Suomentanut Beck, Laura ja Kontro, Tarja. WSOY, 2011. ISBN 978-951-0-36967-8.

Asiasta muualla
---------------

* The Eli Whitney Museum
* Eli Whitney Biography on at Whitney Research Group (Arkistoitu – Internet Archive)
* Inventor of the Week: Eli Whitney (MIT) (Arkistoitu – Internet Archive)
* Entry in New Georgia Encyclopedia (Arkistoitu – Internet Archive)
* Letter from Eli Whitney to his Father regarding his invention of the cotton gin, September 11, 1793 (Arkistoitu – Internet Archive)
* Letter from Thomas Jefferson to Eli Whitney, Jr. regarding his cotton gin patent, November 16, 1793 (Arkistoitu – Internet Archive)
* Obituary for Eli Whitney, in Niles Weekly Register, January 25, 1825 (Arkistoitu – Internet Archive)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* NARA
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**Aimo Matias Katajamäki** (s. 30. maaliskuuta 1962 Helsinki) on suomalainen graafinen suunnittelija, kuvittaja ja kuvataiteilija.

Aimo Katajamäki valmistui taiteen maisteriksi Taideteollisesta korkeakoulusta 1992. Hän toimii graafisena suunnittelijana ja kuvittajana omassa yrityksessään Aimonomia Oy:ssä. 

Aimo Katajamäki: *Giants*, Hämeenlinna, 2007.
Aimo Katajamäki on 2000-luvulla laajentanut ilmaisuaan myös kuvanveistoon ja graafiseen betoniin. Hänen veistosinstallaationsa *Puun kansa* on sijoitettu Eduskunnan uuden lisärakennuksen aulaan. Hämeenlinnan maakunta-arkiston uudisrakennuksen julkisivun kuvioinnin Katajamäki suunnitteli yhdessä Arkkitehtuuritoimisto Heikkinen-Komosen kanssa arkistosta valituista vanhoista asiakirjoista. Rakennus palkittiin vuoden betonijulkisivuna 2009. Katajamäki palkittiin myös, kun rakennus valittiin Vuoden 2009 betonirakenteeksi.

Uransa alussa Aimo Katajamäki sai Vuoden junior -palkinnon Grafian Vuoden huiput -tapahtumassa 1992. Vuoden graafikoksi hänet nimitettiin 1999. Taideteollinen korkeakoulu myönsi Katajamäelle Pallas Athene -palkinnon 2007. Varsovan kansainvälisessä julistebiennalessa vuonna 2007 Katajamäki voitti parhaan julisteen palkinnon huonekaluyritys Viverolle tekemällään julistesarjalla.

Vuonna 2013 Katajamäelle ja hänen puolisolleen, sisustusarkkitehti Päivi Meuroselle myönnettiin muotoilun valtionpalkinto heidän sisustusta ja kuvataidetta yhdistävästä yhteistyöstään muun muassa Turun kaupunginkirjaston pääkirjastossa, Seinäjoen uudessa Apila-kirjastossa ja muissa etenkin Arkkitehtitoimisto JKMM:n suunnittelemissa julkisissa tiloissa.

Lähteet
-------

1. ↑  Taskinen, Rita (toim.): *Suomalainen design : kuka kukin on : Design in Finland : who's who in Finnish design*. Helsinki: Ornamo, 1992. ISBN 952-9748-04-3.
2. ↑  Betonijulkisivu-arkkitehtuuripalkinto 2009 Hämeenlinnan maakunta-arkistolle  3.11.2009. Betoni-lehti.  Arkistoitu 1.11.2013. Viitattu 29.9.2013.
3. ↑  Hämeenlinnan maakunta-arkistosta vuoden 2009 betonirakenne *Rakennuslehti*.  28.1.2010. Suomen Rakennuslehti. Viitattu 28.9.2009.
4. ↑  Saarinen, Sirkka & Koivisto, Maritta: Paalkittua laatua vuonna 2009 – Hämeenlinnan maakunta-arkiston uudisrakennus.  *Betoni-lehti*, 2010, nro 1, s. 6–15. Helsinki:  Betoniteollisuus ry. Artikkelin verkkoversio (PDF). Viitattu 28.9.2023.
5. ↑  Eeva-Liisa Pere: Muotoilun valtionpalkinnon voitti Päivi Meuronen  15.11.2013. Gloria.fi.  Arkistoitu 11.6.2015. Viitattu 15.11.2013.
6. ↑  Aiemmat kilpailut: Vuoden betonirakenne on valittu vuodesta 1970 lähtien Betoniteollisuus ry.  Arkistoitu 28.12.2013. Viitattu 28.9.2023.
**Eroge** on japanilainen videopelien lajityyppi, joka tarkoittaa erotiikkaa sisältävää videopeliä. Seksin määrä lajityypin peleissä vaihtelee hyvin pienestä määrästä nimenomaan masturbaation apuna toimivaan *nukige*-lajityyppiin. Jotkin lajityypin peleistä ovat suunnattu naisille.

Jotkin draama-aiheiset *nakige* ("itkupeli")-videopelit ovat myös eroottisia pelejä, mutta eivät kaikki. Pelit kuten *One: Kagayaku Kisetsu e* (1998) perustuivat yksinkertaiseen kaavaan, jossa on komedinen alku, romanttinen välivaihe, traaginen eroaminen ja tunteikas palaaminen yhteen. Peliä seurasi hyvin menestynyt *Kanon*.

Erotiikkaa voidaan käyttää lisänä peleissä, joissa se ei ole pääaihe. Jotkin menestyneet anime-sarjat perustuvat eroge-peleihin, mutta usein ilman esikuvansa eroottista sisältöä.

Historia
--------

Lajityypin synty ajoittuu 1980-luvun lopulle, jolloin NEC julkaisi NEC PC-9801 -sarjan mikrotietokoneet. Tietokone oli rajoittuneempi näyttöominaisuuksiltaan kuin kilpailevat Sharp X68000 tai FM Towns, mutta sille oli saatavilla paljon lajityypin pelejä.
Ihmisten kyllästyminen yksioikoisiin seksipeleihin johtivat peleihin kuten ASCII Corporationin roolipeli *Chaos Angel*, mutta lajityyppi oli vielä pääasiassa pornoa. *Dokyusei* (1992) lisäsi lajityyppiin eri tarinavaihtoehdot. Myöhemmin kiintolevyjen lisääminen tietokoneisiin mahdollisti paremman grafiikan ilman jatkuvaa levykkeiden vaihtoa ja visual novel -lajityyppi syntyi.

Sensuuri
--------

Lajityypin pelejä sensuroidaan Japanissa, joka puretaan vain kun peli lisensoidaan länsimarkkinoille.
Peleistä tuotetaan myös versioita ilman niiden eroottista sisältöä eli kaikenikäisille sopivia versioita.

Pelikonsoleilla on tiukemmat säännöt julkaistavalle sisällölle ja niille julkaistuissa versioissa ei ole eroottisia kohtauksia.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6  What is an Eroge? [Definition, Meaning] *honeysanime.com*.  Arkistoitu 29.4.2020. Viitattu 7.1.2020. (englanniksi)
2. ↑  Visual novels Visual Novels Database.  Arkistoitu 30.1.2013. Viitattu 8.1.2020. (englanniksi)
3. 1 2 3 4 5 6 7 8 9 10  Satoshi TODOME: A History of Eroge *shii.org*.  Arkistoitu. Viitattu 7.1.2020. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Eroge** Wikimedia Commonsissa
Vuoksenniskan työväentalo 23.6.1969
**Vuoksenniskan työväentalo** on Imatralla sijaitseva työväentalo.

Historia
--------

Työväentalo on rakennettu urakkasopimuksella ja rahoitettu lainapääomalla. Talon on piirtänyt Lindfors vuonna 1961.

Rakennus
--------

Talo on kivirunkoinen. Ulkoseinät ovat tiiltä. Katteena on peltiä. Sisäseinät ovat betonia ja tiiltä. Sisäkatto on betonia ja lautaa. Talossa on vesijohto, viemäri ja wc:t. Talossa on ollut öljylämmitys, myöhemmin kaukolämpö.

Talossa on juhlasali näyttämöineen, ravintola, keittiö, eteinen, toimistotiloja, kokoustiloja sekä kolmen huoneen ja keittiön asunto.

Toimintaa työväentalolla
------------------------

Talo on sekä omassa käytössä että vuokrattuna. Talossa järjestetään kokouksia, nuorisotoimintaa, tansseja, bingoa, urheiluharjoituksia, teatteria ja juhlia.(1982)

Talon käyttäjinä ovat olleet eläkeläiset, liikuntaseurat, orkesterit, juhlijat, myyjät, tuote-esittelijät, kirpputorit, viikonlopputanssit, kustantajat kirjojen julkistamiseen. Myös TV:n "Satuhäät" kuvattiin talolla.

Taloa vuokraa Imatran Sosialidemokraatit.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Båsk-Ekholm, Katia & Häyry, Kaj: *Suomen työväentaloja koskeva selvitys*. Helsinki: Opetusministeriö, 1982. ISBN 951-46-6592-9.
2. 1 2 3  Leskelä, Anssi: *SDP:n työväentalot*. Työväen Sivistysliitto, 2018.
3. ↑  Vuoksenniskan Työväentalo – Imatran Sosialidemokraatit Imatran Sosialidemokraatit. Viitattu 27.3.2023.
Raija Uosikkinen ja Esteri Tomula Arabian tehtaalla vuonna 1957.
**Raija Liisa Uosikkinen** (12. huhtikuuta 1923 Hollola – 15. tammikuuta 2004 Helsinki) oli suomalainen keramiikkataiteilija, joka teki pitkän uran Arabian tehtaiden astia- ja kuviosuunnittelijana vuodesta 1947 vuoteen 1986, jolloin jäi eläkkeelle.

Uosikkinen kävi viisi luokkaa Lahden tyttölyseota ja valmistui keraamikoksi Taideteollisesta oppilaitoksesta 1947.

Raija Uosikkisen ensimmäisiä isoja tehtäviä Arabialla oli Kaj Franckin uuden B-astiaston koristeversioiden suunnittelu. Näihin kuuluvat muun muassa *Linnea, Polaris, Pellervo* sekä *Hattara*, joka palkittiin kultamitalilla Yhdysvaltain Sacramentossa 1961. Suosituimpia Uosikkisen malleja ovat *Emilia*-koriste-esinesarja sekä islamilaisesta ornamentiikasta vaikutteensa saanut koristekuvio *Ali*.

Vuonna 1976 Uosikkinen sai suunniteltavakseen vuosilautassarjan, josta syntyi vähitellen 24-osainen Kalevala-aiheinen seinälautaskokonaisuus. Hän suunnitteli myös Arabian 1978–1983 valmistetut vuosittaiset joululautaset.

Uosikkisen töitä esiteltiin Milanon triennaalissa 1954 ja 1960 sekä Brysselin maailmannäyttelyssä 1958.

Raija Uosikkinen opetti posliininmaalausta Toimelan vapaaopistossa ja keraamista sarjatuotantokoristelua Taideteollisessa korkeakoulussa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Taskinen, Rita: *Suomalainen design : kuka kukin on : Design in Finland : who's who in Finnish design*. Helsinki: Ornamo, 1992. ISBN 952-9748-04-3.
2. 1 2 3 4 5  Kumela, Marjut: Raija Uosikkinen. (Muistokirjoitus.) *Helsingin Sanomat* 7.2.2004.


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF

 |
|  |
| Taiteenala | 
* Victoria
* ULAN

 |

 |
**Michael Birkeland** (16. joulukuuta 1830 Egersund – 24. toukokuuta 1896 Kristiania) oli norjalainen historioitsija ja poliitikko. Hänestä tuli vuonna 1875 Norjan ensimmäinen valtionarkistonhoitaja (*riksarkivare*). Birkeland oli myös perustamassa Norjan historiallista yhdistystä (Den Norske Historiske Foreningen) ja oli *Historisk Tidsskrift* -lehden päätoimittaja vuosina 1869–1879. Historioitsijana Birkeland korosti Tanska-Norjan valtioliitosta Norjalle koituneita hyötyjä. Hän oli myös suurkäräjien jäsen vuosina 1880–1885. Poliitikkona Birkeland oli maltillinen konservatiivi, joka kannatti varovaisia demokraattisia uudistuksia. Nuorempana hän oli ollut radikaali demokraatti.

Lähteet
-------

1. ↑  Michael Birkeland *Store norske leksikon*.  1.8.2023. Viitattu 28.9.2023. (norjaksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Michael Birkeland** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Saksa
* Yhdysvallat
* Alankomaat

 |

 |
**Nikolai Ivanovitš Beljajev** (ven. Никола́й Ива́нович Беля́ев; 20. kesäkuuta 1897 – 24. helmikuuta 1976) oli talvisodassa neuvostoliittolainen 139. Jalkaväkidivisioonan komentaja. Beljajevin joukot ottivat yhteen talvisodassa Tolvajärven–Ägläjärven taisteluissa komentanutta eversti Paavo Talvelan joukkoja vastaan joulukuussa 1939. Hänen komentamansa 139. Jalkaväkidivisioona kuului Neuvostoliiton 8. armeijan alaisuuteen, jota johti sodan alussa divisioonankomentaja Ivan Habarov.

Sotilasuran alku
----------------

Beljajev aloitti sotilasuransa puna-armeijassa huhtikuussa 1918. Hänen sotilaspiirinsä oli tuolloin Pietarissa. Hän oli sotamies ja kuului konekiväärirykmenttiin. Hän osallistui myös Venäjän sisällissotaan vuosina 1918–1921 muun muassa joukkueenjohtajana. Hän suoritti Saratovin kaupungissa järjestetyn komentajakurssin.

Talvisota
---------

Beljajev ylennettiin prikaatinkomentajaksi juuri ennen talvisodan alkua marraskuussa 1939. Talvisodassa hän komensi joukkojaan Tolvajärven suunnalla. Vastassa tuolloin oli eversti Paavo Talvelan komentama Ryhmä Talvela. Taistelut eivät menneet Beljajevin komentamalla 139. Jalkaväkidivisioonalla hyvin, ja näin ollen 2. luokan armeijankomentaja Grigori Kulik päätti siirtää Beljajevin sivuun tehtävistään. Tilalle uudeksi prikaatinkomentajaksi tuli 15. joulukuuta 1939 Pavel Ponedelin, joka johti joukkoja sodan loppuun saakka.

Talvisodan jälkeen
------------------

Talvisodan jälkeen puna-armeija otti käyttöön kenraalinarvot, ja silloinen prikaatinkomentaja Beljajev ylennettiinkin kesäkuussa 1940 kenraalimajuriksi. Myöhemmin hän joutui kuitenkin epäsuosioon. Hän osallistui suureen isänmaalliseen sotaan vuosina 1941–1945 erilaisten joukko-osastojen komissaarina eri rintamilla. Vakinaisesta palveluksesta Beljajev siirtyi reserviin majurina. Beljajev kuoli vuonna 1976.

Muuta
-----

Beljajevin tilanne oli hänen sotilasurallaan erikoinen, etenkin tarkasteltaessa hänen sotilasarvojaan. Talvisodassa hän palveli 139. Jalkaväkidivisioonan komentajana ja oli arvoltaan prikaatinkomentaja. Talvisodan jälkeen hänet ylennettiin kenraalimajuriksi. Suuressa isänmaallisessa sodassa hän kuitenkin palveli vain majurin arvossa. Talvisodan jälkeen Beljajev joutui rajun arvostelun kohteeksi heikosti menneen talvisodan vuoksi, jossa Tolvajärven taistelut epäonnistuivat. On siis mahdollista, että Beljajev alennettiin ennen suuren isänmaallisen sodan alkua arvoasteissa alaspäin. Tämä oli usein toistuva käytäntö puna-armeijassa, mikäli taistelut eivät menneet komentajalta toivotulla tavalla. Reservissä Beljajevin sotilasarvo oli majuri.

Lähteet
-------

Malline:Viitteeetön

* Raunio, Ari; Kilin, Juri: *Itsenäisyyden puolustajat, Sodan taisteluja 1, Talvisota*. Weilin+Göös, 2005. ISBN 951-593-927-5.
**Ossi Veikko Tahvanainen** (19. lokakuuta 1919 Jämsä – 6. syyskuuta 1982) oli suomalainen virka- ja liikemies, joka sai kauppaneuvoksen arvonimen, mutta myös tuomion talousrikollisena.

Tahvanaisen vanhemmat olivat pankinjohtaja, talousneuvos Bruno Tahvo Tahvanainen ja Maissi Sanelma Yijälä. Tahvanainen tuli ylioppilaaksi Jämsän yhteiskoulusta 1937 ja harjoitti lainopin opintoja Helsingin yliopistossa 1937–1940. Hän oli Kalajoen, Sievin, Kiimingin ja Someron piirien nimismies 1940–1945, asianajaja Helsingissä 1945–1951, vakuutusyhtiö Pohja-yhtymän ylitarkastaja 1951–1957 ja Ky Ossi Tahvanaisen perustaja, omistaja ja toimitusjohtaja vuodesta 1956. Yhtiön ulkomaisia sisaryhtiöitä olivat Handelsaktiebolaget Tavanco Tukholmassa, Tavanco Import und Export Hampurissa, Elementbau Tavanco Baselissa ja Tavanco Zürichissä. Tahvanainen oli myös lääninhallituksen määräämä erikoissyyttäjä ja valtion asiamies tulo- ja omaisuusverolautakunnassa ja kunnallislautakunnan huoltoavustusten jaoissa ja siirtoväen huoltojohtaja Haukiputaalla. Kauppaneuvoksen arvonimen 1966 saaneen Tahvanaisen yhtiöt laajensivat 1960-luvulla toimintaansa kiinteistöliiketoiminnasta tuonti- ja vientikauppaan ja ulkomaan lainoihin ja rahoitukseen. Keskon kanssa tehtyjen rahoitusjärjestelyjen yhteydessä Tahvanainen joutui syytetyksi valuuttarikoksista, joista Korkein oikeus tuomitsi hänet kuusi vuotta myöhemmin vankeuteen ja miljoonakorvaukseen.

Lähteet
-------

1. 1 2  Ossi Tahvanainen *Biografiasampo*. Viitattu 15.10.2022.
2. ↑  Tahvanaiselle KKO:ssa 2 vuotta kuritushuonetta. Korvaukset yli miljoona markkaa.  *Uusi Suomi*, 18.1.1972, nro 16, s. 6. Kansalliskirjasto. Viitattu 15.10.2022.
**Neohesperidiinidihydrokalkoni** eli **neohesperidiini DC** (C28H36O15) on glykosideihin kuuluva orgaaninen yhdiste. Yhdistettä käytetään elintarviketeollisuudessa kenitekoisena makeutusaineena. Neohesperidiinidihydrokalkonin E-koodi on E959.

Ominaisuudet
------------

Huoneenlämpötilassa neohesperidiinidihydrokalkoni on väritöntä tai kellertävää kiteistä ainetta. Se liukenee huoneenlämpötilassa vain hieman veteen, mutta liukenee paremmin kuumaan veteen ja orgaanisiin liuottimiin kuten etanoliin. Emäksiin se liukenee muodostaen suoloja. Neohesperidiinidihydrokalkonin rakenne koostuu sokeriosasta, joka on ramnoosin ja glukoosin muodostama neohesperidoosi ja aromaattisesta aglykoniosasta. Neohesperidiinidihydrokalkoni on maultaan makeaa ja sakkaroosiin verrattuna noin 1 500–1 800 kertaa makeampaa.

Valmistus ja käyttö
-------------------

Neohesperidiinidihydrokalkoni löydettiin 1960-luvulla osana projektia, jonka tarkoituksena oli löytää tapoja vähentää sitrushedelmissä olevien kitkerien yhdisteiden kuten naringiinin, neohesperidiinin ja limoniinin pitoisuuksia. Aine löytyi, kun neohesperidiiniä pelkistetiin vedyttämällä ja aineen makeus oli yllätys, sillä neohesperidiini itsessään on hyvin kitkerää. Nykyisinkin neohesperidiinin eristäminen sitrushedelmien, esimerkiksi greipin tai pomeranssin kuoresta ja sen vedytys on yksi yhdisteen valmistusmenetelmistä. Toinen neohesperidiinihydrokalkonin valmistustapa on niin ikään sitrushedelmien kuorista eristetyn naringiinin hydrolyysi emäksisissä olosuhteissa, muodostuneen tuotteen kondensaatio isovanilliinin kanssa ja vedytys.

Neohesperidiinihydrokalkonia käytetään elintarvikkeissa, esimerkiksi purukumeissa, makeutusaineena ja arominvahventeena. Makeutusaineena sitä käytetään usein yhdessä asesulfaamin kanssa. Yhdisteen käyttö makeutusaineena on sallittua Euroopan unionin alueella, mutta esimerkiksi Yhdysvalloissa neohesperidiinihydrokalkonia voi käyttää vain arominvahventimena. Ainetta voidaan myös käyttää peittämään esimerkiksi lääkeaineiden kitkeriä makuja.

Lähteet
-------

1. ↑  Neohesperidin dihydrochalone – Substance summary *PubChem*. NCBI. Viitattu 8.6.2018. (englanniksi)
2. 1 2  Susan Budavari (päätoim.): *Merck Index*, s. 1107–1108. 12th Edition. Merck & Co. 1996. ISBN 0911910-12-3. (englanniksi)
3. 1 2 3 4  Thomas D. Lee: *Sweeteners, Kirk-Othmer Encyclopedia of Chemical Technology*, John Wiley & Sons, New York, 2003. Viitattu 8.6.2018
4. 1 2 3  E959 - Neohesperidiini DC Evira. Viitattu 26.9.2023.
5. 1 2 3  Gert‐Wolfhard von Rymon Lipinski: *Sweeteners, Ullmann's Encyclopedia of Industrial Chemistry*, John Wiley & Sons, New York, 2015. Viitattu 8.6.2018
6. 1 2 3  Lyn O'Brien-Nabors: *Alternative Sweeteners*, s. 117–127. CRC Press, 2011. ISBN 9781439846148. Kirja Googlen teoshaussa (viitattu 8.6.2018). (englanniksi)
**Syvänsalmenpuisto** (ruots. *Djupsundsparken*) on 2020-luvulla rakennettu puisto Kaitaaseen kuuluvalla Finnoon alueella eteläisessä Espoossa.

Syvänsalmenpuisto on rakennettu Djupsundsbäckenin varrelle Kaitaantien eteläpuolelle. Puiston kävelyakselina on lännestä Hyljetieltä alkava Kaitaantien suuntainen Lapinpellonpolku, joka päättyy idässä Hylkeenpyytäjänpolkuun. Djupsundsbäckenin eteläpuolitse kulkevaa Lapinpellonpolkua yhdistää Kaitaantiehen kaksi kävelysiltaa. Syvänsalmenpuistoon kuuluu myös aidattu leikkipaikka ja pieni ulkokuntoilupaikka, joka sijaitsee puiston itäkolkassa. Puistoon istutetussa puustossa on huomioitu liito-oravien reitit. Finnoon metroasema sijaitsee puiston itäpuolella. Puistosta on Syvänsalmenmetsän kautta viheryhteys Finnoon lintukosteikkoon.

Kuvia
-----

* Näkymä Djupsundsbäckenin ylittävältä sillaltaNäkymä Djupsundsbäckenin ylittävältä sillalta
* Puisto keväällä 2022Puisto keväällä 2022
* Puisto lumien sulaessaPuisto lumien sulaessa

Lähteet
-------

1. 1 2  Espoon karttapalvelu : Syvänsalmenpuisto *kartat.espoo.fi*. Viitattu 4.9.2023.
2. ↑  Syvänsalmenpuiston rakentaminen *espoo.fi*. Viitattu 4.9.2023.
3. ↑  Syvänsalmenpuisto *espoo.fi*. Viitattu 4.9.2023.