recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Pjotr Tšaikovskin **pianokonsertto nro 1** b-molli op. 23 on yksi kaikkien aikojen kuuluisimmista pianokonsertoista. Se kantaesitettiin vuonna 1875.

ÄäninäytteetI. Allegro (18:47)II. Andantino (6:28)III. Allegro (6:10)Äänitiedostojen kuunteluohjeet

Taustaa
-------

Tšaikovski sävelsi konserton marraskuun 1874 ja helmikuun 1875 välisenä aikana. Teoksen säveltämistä oli pyytänyt pianovirtuoosi ja säveltäjän hyvä ystävä Nikolai Rubinstein. Rubinsteinin oli tarkoitus olla myös sen ensimmäinen esittäjä ja Tšaikovski omisti konserttonsa hänelle. Kun säveltäjä ylpeästi esitteli luomistaan Rubinsteinille jouluna 1874, tämä haukkui pianokonserttoa kömpelöksi sävellykseksi ja mahdottomaksi soittaa. 

Kritiikki oli kova isku Tšaikovskille, joka ei kuitenkaan suostunut säveltämään nuottiakaan uusiksi, vaan lähetti konserton saksalaiselle Hans von Bülowille. Tämä suostui opettelemaan teoksen ja näin pianokonsertto sai ensiesityksensä 25. lokakuuta 1875 Bostonissa. Teos esitettiin Pietarissa viikkoa myöhemmin. 

Tšaikovski uudisti konserttoaan vielä kesällä 1879 ja joulukuussa 1888. Rubinsteinkin muutti mielensä ja esitti konserton Pariisissa vuonna 1887. Siitä lähtien konsertto on yksi esitetyimmistä ja levytetyimmistä soolokonsertoista.

Rakenne ja kokoonpano
---------------------

Tšaikovskin ensimmäistä pianokonserttoa pidetään yhtenä romanttisimmista konsertoista. Sen juhlava koko orkesterin aloitus on yksi maailman kuuluisimmista melodioista, jota säestävät pianon kaikki 7½ oktaavia käsittävät mahtipontiset soinnut. Aloitus johtaa viuluteemaan, joka on kepeän rauhallinen. Toinen osa alkaa huilusoololla, jota säestävät pizzicatojouset. Kolmas osa, joka saattaa konserton loppuun, on rondo, jonka sävel pohjautuu ukrainalaiseen kansanmusiikkiin.
Osien tempomerkinnät ovat

1. Allegro non troppo e molto maestoso - Allegro con spirito
2. Andantino semplice - Prestissimo - Tempo I
3. Allegro con fuoco

Soolopianoa säestää suuri orkesteri, jonka kokoonpano on seuraava:

* 2 huilua
* 2 oboeta
* 2 klarinettia
* 2 fagottia
* 4 käyrätorvea
* 2 trumpettia
* 3 pasuunaa
* patarummut
* jousisoittimet

Pjotr Tšaikovskin konsertot
Pianokonsertto nro 1 (b-molli, op. 23) |
Pianokonsertto nro 2 (G-duuri, op. 44) |
Pianokonsertto nro 3 (Es-duuri, op. 75) |
Viulukonsertto (D-duuri, op. 35)
**Poseidónio** (kreik. Ποσειδώνιο; myös transl. *Posidónio*) on Kreikan kylä, joka sijaitsee Sámoksen saarella. Se kuuluu hallinnollisesti Anatolikí Sámoksen kuntaan, Sámoksen alueyksikköön ja Pohjois-Egean saarten alueeseen. Poseidónio on osa Palaiókastron kyläyhdyskuntaa. Kylän väkiluku on 31 (vuonna 2011).

Poseidónion rantaa.
Poseidónion kylä sijaitsee luonnosatamalahden pohjukassa Sámoksen kaakkoisrannikolla noin 15 kilometriä kaakkoon saaren keskuksesta Sámoksen kaupungista. Nykyisin se tunnetaan rannastaan ja on kehittynyt pienimuotoiseksi turistikohteeksi.

Ennen vuotta 2011 kylä kuului Vathýn kuntaan ja vuosina 2011–2019 Sámoksen kuntaan ja sen Vathýn kunnallisyksikköön.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Απογραφή Πληθυσμού - Κατοικιών 2011. Väestönlaskennan tulokset (XLS)  2011. The Hellenic Statistical Authority (Kreikan tilastokeskus ELSTAT).  Arkistoitu 16.10.2015. Viitattu 1.9.2014. (kreikaksi)
2. ↑  Posidonio beach *SamosIn*. Viitattu 1.9.2020.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Poseidónio** Wikimedia Commonsissa
**Eduard Franciscus "Ed" de Goeij (de Goey)** (s. 20. joulukuuta 1966 Gouda) on alankomaalainen, vuosina 1985–2006 ammattilaisena pelannut jalkapallomaalivahti.

De Goeyn ensimmäinen joukkue oli pikkuseura Olympia. Ensimmäinen seura ammattilaistasolla oli Sparta Rotterdam, josta hän siirtyi kaupungin toiseen joukkueeseen, Feyenoordiin, vuonna 1990. Feyenoordissa hän pelasi seitsemän kautta, joiden aikana häneltä jäi pelaamatta vain kahdeksan ottelua. Kausien aikana tuli myös runsaasti menestystä: Alankomaiden liigamestaruus 1993 ja Alankomaiden cupin voitot vuosina 1991, 1992, 1994 ja 1995.

Kesäkuussa 1997 de Goey solmi uransa rahakkaimman sopimuksen Chelsea FC:n kanssa. Siirtosumma oli 2,25 miljoonaa puntaa. De Goey oli joukkueen ykkösmaalivahti, ja menestystä tuli jälleen. Chelsean aikana hän voitti Englannin liigacupin (1998), Cup-voittajien cupin (1998) ja FA Cupin (2000). Hän rikkoi myös seuran sisäisen ennätyksen pelaamalla 29 nollapeliä kaudella 1999–2000. Kaiken kaikkiaan de Goey pelasi seurassa 179 ottelua, joissa 71:ssä nollapelin. Italialainen Carlo Cudicini kuitenkin hankittiin korvaamaan jo melko iäkäs hollantilainen, ja mies siirtyi ilmaiseksi Stokeen. 

De Goey pelasi Alankomaiden maajoukkueessa 31 maaottelua vuosina 1992–1998. MM-kilpailuissa 1994 hän oli joukkueen ykkösmaalivahti. Hän oli mukana varamaalivahtina EM-kilpailuissa 1996, MM-kilpailuissa 1998 ja EM-kilpailuissa 2000.

Lähteet
-------

1. 1 2  Ed de Goeij Transfermarkt-sivustolla (englanniksi)

  

Alankomaiden joukkue – Jalkapallon MM-kilpailut 1994
1 de Goeij |
2 F. de Boer |
3 Rijkaard |
4 Koeman |
5 Witschge  |
6 Wouters |
7 Overmars |
8 Jonk  |
9 R. de Boer |
10 Bergkamp  |
11 Roy  |
12 Bosman |
13 van der Sar |
14 van Gobbel |
15 Blind |
16 Numan  |
17 Taument |
18 Valckx |
19 van Vossen  |
20 Winter  |
21 de Wolf |
22 Snelders |
Valmentaja Advocaat

Alankomaiden joukkue – Jalkapallon MM-kilpailut 1998
1 van der Sar |
2 Reiziger |
3 Stam |
4 F. de Boer |
5 Numan |
6 Jonk |
7 R. de Boer |
8 Bergkamp  |
9 Kluivert |
10 Seedorf  |
11 Cocu |
12 Zenden |
13 Ooijer |
14 Overmars |
15 Bogarde |
16 Davids  |
17 van Hooijdonk |
18 de Goeij |
19 van Bronckhorst  |
20 Winter  |
21 Hasselbaink |
22 Hesp |
Valmentaja Hiddink
Estação São Cristóvãon metroasema linjalla 2.
**Rio de Janeiron metro** (Metrô Rio) on Rio de Janeiroon Brasiliaan vuonna 1979 avattu metrojärjestelmä. Se koostuu kahdesta linjasta ja 35 asemasta. Raideleveys on 1 600 mm.

Historia
--------

14. marraskuuta 1968 perustettiin metroyhtiö Companhia do Metropolitano do Rio de Janeiro. 23. kesäkuuta alkoivat rakennustyöt. Resurssien puutteessa ne keskeytettiin vuodesta 1971 vuoteen 1974. Metro avattiin vuonna 1979 osuudella Glória-Praça Onze. Asemat olivat Praça Onze, Central, Precidente Vargas, Cinelândia ja Clória. Vuonna 1980 järjestelmää laajennettiin avaamalla Uruguianan asema välille Precidente Vargas-Cinelândia sekä jatkamalla linjan Praça Onzen puoleista päätä Estácion asemalle. Vuonna 1981 lisättiin Cariocan asema Uruguianan ja Cinelândian asemien väliin.

Lisäksi linjaa jatkettiin Glóriasta Botafogoon (3 uutta asemaa) ja linja 2 avattiin osuudella Estácio-São Cristóvão-Maracaña. Seuraavana vuonna jatkettiin linja 1 nykyiselle pääasemalleen Saens Peñaan (2 uutta asemaa). 1983 linjaa 2 jatkettiin Maracañan asemalta Iraján asemalle ja vuosina 1988, 1991 ja 1996 sinne lisättiin yhteensä kolme asemaa (8 uutta asemaa). 1998 linjaan 1 lisättiin Botafogon puoleiseen päähän Cardeal Acoverden asema, sekä linjaa 2 jatkettiin Irajásta Pavunan asemalle (5 uutta asemaa). Linjaa 1 jatkettiin vuonna 2002 Cardeal Acoverdestä Siqueira Camposiin ja 2007 Siqueira Camposista Cantagaloon.

Linjat ja asemat
----------------

**Linja 1** kulkee Copacabanan rannan reunoista pohjoiseen keskustaan ja jatkaa sieltä kauemmas länteen Tijucaan. Se on 19 km pitkä ja kokonaan maan alla. Linjassa on 19 asemaa, josta 1 on yhteinen linjan 2 kanssa. Asemien keskimääräinen väli on 830 m.*lähde?*

**Linja 2** kulkee Estácion asemalta pohjoiseen. Se on n. 22 km pitkä. Linja kulkee lyhyitä matkoja maan päällä. Linjassa on 16 asemaa joista 1 on yhteinen linjan 1 kanssa. Asemien keskim. väli on 1 720 m.*lähde?*

### Asemat


|  |  |
| --- | --- |
| 
Linja 1:
* General Osorio (rakenteilla)
* Cantagalo
* Siqueira campos
* Cardeal Acoverde
* Botafogo
* Flamengo
* Largo do Machado
* Catete
* Glória
* Cinelândia
* Carioca
* Uruguiana
* Presidente Vargas
* Central
* Praça Onze
* Estácio (myös linjan 2 asema)
* Alfonso Pena
* São Francisco Xavier
* Saens Peña

 | 
Linja 2:
* Estácio (Myös linjan 1 asema)
* São Cristóvão
* Maracaña
* Triagem
* Maria da Graça
* Del Castilho
* Inhaúma
* Engenho da Rainha
* Thomaz Coelho
* Vicente de Carvalho
* Irajá
* Colégio
* Coelho Neto
* Acari/Fazenda Botafogo
* Engenheiro Rubens Paiva
* Pavuna

 |

Kalusto
-------

Matkustajavaunut ovat ruostumatonta terästä. Ajovaunuihin mahtuu 351 matkustajaa (40 istumapaikkaa) ja ei-ajovaunuihin mahtuu 378 matkustajaa (48 istumapaikkaa). Kuuden vaunun kokoonpanoon mahtuu enintään 2214 matkustajaa. Vaunut ovat ilmastoituja.

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Rio de Janeiron metro**.
* www.urbanrail.net tietoa Rio de Janeiron metrosta
**Hayes Edward "Big Ed" Sanders** (24. maaliskuuta 1930 Los Angeles, Kalifornia, Yhdysvallat – 12. joulukuuta 1954 Boston, Massachusetts, Yhdysvallat) oli yhdysvaltalainen nyrkkeilijä ja olympiavoittaja.

Sanders aloitti nyrkkeilyn collegessa, jossa pelasi myös amerikkalaista jalkapalloa puolustuksen uloimpana linjamiehenä. Hänelle myönnettiin urheilustipendi Idaho State Collegeen, jonne hän siirtyi Compton Community Collegesta. Sanders värvättiin vuonna 1951 Yhdysvaltain laivastoon, mutta hän jatkoi nyrkkeilyuraansa. Hän voitti muun muassa Golden Gloves -amatööriturnauksen Berliinissä.

Helsingin olympialaisten Yhdysvaltain-karsinnoissa Sanders tyrmäsi Kirby Willisin, joka oli onnistunut voittamaan Sandersin aiemmin, ja sai paikan olympiajoukkueesta. Olympialaisissa Sanders oli ylivoimainen. Hän oli tyrmännyt ennen loppuottelua jokaisen vastustajansa. Finaalissa Sandersia vastaan asettui Ruotsin Ingemar Johansson. Ruotsalaisnyrkkeilijä valitsi vastustajansa pelossa todella passiivisen taktiikan ja vältteli Sandersia. Johansson diskattiin lopulta pakoilunsa takia ja Sanders tuomittiin kultamitalin voittajaksi.

Olympialaisten jälkeen Sanders palveli merivoimissa kaksi vuotta ja siirtyi ammattilaiseksi Bostonissa. Hänen amatöörisaldonsa oli hyvä: 43 voittoa ja vain 5 tappiota. Yksi tappioista tuli myöhemmälle maailmanmestarille Sonny Listonille. Ammattilaisura alkoi ottelulla Sonny Nichollsia vastaan 8. maaliskuuta 1954. Sanders voitti kolme ensimmäistä kamppailuaan tyrmäyksellä.

Ammattilaisuransa yhdeksännessä ja viimeiseksi jääneessä ottelussa Sanders kohtasi Uuden-Englannin raskaan sarjan mestaruustittelikamppailussa Willie Jamesin. Jamesin isku 11. erässä osui Sandersia päähän, mikä ilmeisesti pahensi tämän aiemmin saamaa vammaa. Sanders kaatui iskusta kanveesiin tajuttomana ja hänet vietiin sairaalaan, jossa hän kuoli aivoverenvuotoon. Sanders on haudattu Santa Monicaan.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Hayes Edward Sanders  Arkistoitu 29.8.2009. Viitattu 30. toukokuuta 2008. (englanniksi)
2. ↑  Wickström, Mika: *Helsinki 1952*, s. 129. Helsinki: Suomen Urheilumuseosäätiö, 2002. ISBN 951-97773-8-5.
3. 1 2 3  Ed Sanders *boxrec.com*. Viitattu 30. toukokuuta 2008. (englanniksi)
4. ↑  Hayes "Big Ed" Sanders *findagrave.com*. Viitattu 30. toukokuuta 2008. (englanniksi)
**Cheyne Capital** on Lontoossa sijaitseva vaihtoehtoinen varain rahastonhoitaja. Yritys perusti ensimmäisen rahastonsa vuonna 2000 ja on nykyään erikoistunut yrityslaina- ja osakerahastoihin sekä tapahtumakohtaisiin ja osakesidonnaisiin rahastoihin. Sen on suurimpia vaihtoehtoisia varainhoitajia Euroopassa, ja sen asiakkaina on eläkerahastoja, säätiöitä, perheyritysten holding-yhtiöitä ja rahastojen rahastoja. Cheyne-konsernin palveluksessa on tällä hetkellä noin 150 henkilöä, ja sen suurimmat toimistot sijaitsevat Lontoossa, New Yorkissa ja Bermudalla. Sen perustivat vuonna 1999 Jonathan Lourie ja Stuart Fiertz, jotka toimivat nykyään Cheyne Capital Management (UK) LLP:n toimitusjohtajana ja hallituksen puheenjohtajana. Cheyne Capital Management (UK) LLP toimii Britannian rahoitusvalvontaviranomaisen (Financial Services Authority, FSA) luvalla ja valvonnassa.

Yrityksen toinen perustaja, Stuart Fiertz, oli jäsenenä 14 hengen suojarahastojen työryhmässä, jossa laadittiin parhaita käytäntöjä arvopapereiden arvostukseen, avoimuuteen ja riskinhallintaan. Nämä suuntalinjat ovat kehittyneet itsesääteleväksi suojarahastojen standardineuvostoksi. Tähän Suojarahastojen standardineuvostoon kuuluu myös Cheyne, joka on lisäksi vaihtoehtoisten varainhoitajien yhdistyksen, AIMAn, jäsen.

Palkinnot
---------

### 2008

* Creditflux Manager Awards - Manager of the Year (Cheyne Capital Management)
* Creditflux Manager Awards - Best Synthetic Equity CDO (Cheyne CSO prog series 6-1)
* Creditflux Manager Awards - Best Long Short Credit Hedge Fund/Multi-Strategy (Cheyne Long Short Credit Fund)

### 2007

* Creditflux Manager Awards - Best Synthetic Equity CDO (Cheyne CSO Programme CDO5)
* Creditflux Manager Awards - Best Structured Credit Fund/Correlation (Cheyne Total Return Credit Fund)

Lähteet
-------

1. ↑  The Hedge Fund Journal: Europe's 50 largest Single Managers The Hedge Fund Journal.  Arkistoitu 15.8.2012. Viitattu 29.6.2010. (englanniksi)
2. ↑  Cheyne Capital Management LLP BusinessWeek.  (englanniksi)
3. ↑  HFSB (HFWG) Founders Hedge Fund Standards Board.  Arkistoitu 27.12.2008. Viitattu 29.6.2010. (englanniksi)
4. ↑  AIMA Member Companies (PDF) Alternative Investment Management Association.  Arkistoitu 13.6.2010. Viitattu 29.6.2010. (englanniksi)
5. ↑  Prémios CreditFlux 2008 CreditFlux.  Arkistoitu 8.7.2011. Viitattu 29.6.2010. (englanniksi)
6. ↑  Prémios CreditFlux 2007 CreditFlux.  Arkistoitu 8.7.2011. Viitattu 29.6.2010. (englanniksi)
**Poseidea** (m.kreik. Ποσείδεα, lat. *Posidea*) oli antiikin Ateenassa vietetty juhla, joka oli omistettu Poseidonille. Sitä vietettiin juhlasta nimensä saaneessa Poseideon-kuussa eli nykyisen joulu-tammikuun aikoihin, oletettavasti kuun 8. päivä.

Juhlasta tiedetään vain vähän. Koska se sijoittui aikaan, jolloin meri oli myrskyisin, silloin oletettavasti rukoiltiin Poseidonilta rauhallisempaa säätä, jotta merenkulkua voitaisiin pian jatkaa uudelleen. Juhlan on arveltu palautuvan hyvin varhaisiin aikoihin, kenties mykeneläiseen kauteen, jolloin luonnonvoimien mahtavimpana jumalana pidettiin meren Poseidonia, ei taivaan Zeusta.

Poseidea-juhlaan kuului ilmeisesti myöhempinä aikoina ainakin joka neljäs vuosi purjehduskilpailut. Ne järjestettiin Sunionin niemellä, jossa sijaitsi Poseidonin temppeli. Kilpailuissa käytettiin mahdollisesti kolmisoutuja.

Lähteet
-------

1. 1 2  Poseidea *Hellenion*. Viitattu 5.11.2018.
2. 1 2  Taylor-Perry, Rosemarie: *The God who Comes: Dionysian Mysteries Revisited*, s. 49. Algora Publishing, 2003. ISBN 0875862306. Teoksen verkkoversio.
3. ↑  Kyle, Donald G.: *Athletics in Ancient Athens*, s. 194. Mnemosyne : Bibliotheca Classica Batava: Supplementum, nide 95. Brill, 1993. ISBN 9004097597. Teoksen verkkoversio.
**S/S Porthan** oli vuonna 1864 rakennettu Ångfartyget-Porthans Bolagin Ruotsista Bergsunds Mekaniska Verkstadilta tilaama matkustajalaiva. Se oli Turun ensimmäinen avomeriliikenteeseen soveltunut potkurialus.

Laiva aloitti syyskuun lopulla 1864 linjalla Turku–Helsinki-Lyypekki, mistä se siirrettiin Tukholman reitille. Alus ajoi karille Otkantin edustalla 23. marraskuuta, mikä päätti sen ensimmäisen purjehduskauden. Seuraavana vuonna alus kulki reittejä Porin Reposaari-Turku-Helsinki-Lyypekki sekä Turusta Tukholmaan. Kesän 1866 alus oli keskikesän Tukholma-Turku-Pietari purjehduksia lukuun ottamatta Lyypekin reitillä. Kaksi seuraavaa vuotta alus teki jäiden lähdettyä purjehdukset Turusta Lyypekkiin, minkä jälkeen se siirtyi Oulu-Pietari rannikkoreitille. Kauden päätteeksi alus teki toisen matkan Lyypekkiin. Vuoden 1867 marraskuussa alus ajoi karille Gotlannin rannikolla, minkä seurauksena se oli koko talven telakalla Oskarshamnissa.

Vuonna 1869 *Porthan* teki matkan Turusta Lyypekkiin pysähtyen välillä Helsingissä, Viipurissa, Pietarissa, Tallinnassa ja Riiassa. Tästä eteenpäin alus oli pääasiassa Pohjanlahden satamista Lyypekkiin kulkeneella reitillä. Aluksella tehtiin 1881 peruskorjaus, jolloin sen höyrykone vaihdettiin.

*Porthan* ajoi sumussa 19. lokakuuta 1882 Harmajan edustalla matalikolle sillä seurauksella, että 17-henkisen laivaväen täytyi jättää laiva ja pelastautua Helsinkiin. Aluksen päällikkönä turman sattuessa toimi G. Mattsson. Kovan aallokon takia lastia ei saatu puretuksi ja alus upposi muutaman päivän kuluttua karin kupeeseen. Porthanista on nähtävillä enää ahtojäiden repimiä jäänteitä karikon etelärannassa. Tunnistettavia osia on vähän, mutta esimerkiksi tukevimpia runkopalkkeja löytyy runsaasti. Höyrykattilat lienevät edelleen muodossaan jossakin samalla alueella.*lähde?*

Lähteet
-------

1. 1 2  Turkusteamers.com - Porthan (1)

Aiheesta muualla
----------------

* Turkusteamers.com
**Silkkivinttikoira** (engl. *Silken Windhound*) on yhdysvaltalainen koirarotu, joka on vielä maailmalla suhteellisen tuntematon. Sillä ei ole FCI:n eikä AKC:n tunnustusta. Kasvattajia löytyy alkuperäismaan lisäksi mm. Englannista, Hollannista, Sloveniasta, Saksasta, Ruotsista ja Suomesta.

Ulkonäkö
--------

Majesteettinen ulkonäkö on rodulle tyypillinen.
Kyra-niminen narttu.
Säkäkorkeus on 47–60 cm. Kaikki värit ja kuviot ovat sallittuja: esimerkiksi valkoinen, keltainen, brindle, musta ja kirjava ovat mahdollisia.

Luonne ja käyttäytyminen
------------------------

Luonteeltaan silkkivinttikoirat ovat ystävällisiä ja älykkäitä. Voimakkaasta saalistusvietistä huolimatta ne soveltuvat erinomaisesti lapsiperheisiin.

Alkuperä
--------

Haaveena oli pieni, atleettisen elegantti, mutta esteettisen miellyttävästi pitkäkarvainen vinttikoira, ja sen vuoksi rodun luomisessa onkin käytetty whippettiä ja venäjänvinttikoiraa. Alun perin rodun kehitti Kristull -venäjänvinttikoirakennelin teksasilainen kasvattaja Francie Stull. Hän aloitti vuonna 1988 Windsprite-kennelistä hankittujen pitkäkarvaisten whippetien parissa, joihin hän lisäsi pitkän turkin vuoksi venäjänvinttikoiraa ja laajemman geenipoolin vuoksi tavallista whippetiä. *International Silken Windhound Society* järjesti ensimmäisen tapaamisensa vuonna 1999.

Lähteet
-------

1. ↑  Kasvattajat Suomen silkkivinttikoirakerho. Viitattu 14.1.2013.
2. 1 2 3
3. 1 2 3  Canton, Mario. *Levrieri e segugi primitivi*, s. 131-132. Antonio Crepaldi Editore, 2012: Porto Viro, Italia.
4. 1 2  Morris, Desmond. *Dogs - The Ultimate Dictionary of Over 1000 Dog Breeds*, s. 53. Trafalgar Square, 2008: North Pomfret, Vermont.

Aiheesta muualla
----------------

* Suomen silkkivinttikoirakerho (Arkistoitu – Internet Archive)
* ISWS - International Silken Windhound Society
*Tämä artikkeli kertoo Britannian kuninkaallisen laivaston Swiftsure-luokan linjalaivasta. Nimen muita merkityksiä on täsmennyssivulla.*

**HMS Victorious** oli Britannian kuninkaallisen laivaston vuonna 1808 vesillelaskettu Swiftsure-luokan 74-tykkinen kolmannen luokan linjalaiva.

Valmistus
---------

*Pääartikkeli: Swiftsure-luokka (linjalaiva)*
Alus tilattiin 21. joulukuuta 1803 Balthazar & Edward Adamsilta Bucklers Hardista, missä köli laskettiin helmikuussa 1805. Alus laskettiin vesille 20. lokakuuta 1808 ja valmistui 7. marraskuuta 1808 - 2. maaliskuuta 1809. Aluksen valmistuskustannukset olivat 41 796 puntaa sisältäen varustamisen.

Palvelus
--------

Alus otettiin palvelukseen joulukuussa 1808 päällikkönään George Hammond, jonka alaisuudessa se osallistui Walcheronin operaatioihin vuonna 1809. Alus lähti 20. marraskuuta 1809 Välimerelle päällikkönään lokakuussa alukselle saapunut John Talbot. Aluksen miehistö valtasi 22. helmikuuta 1812 Adrianmerellä yhdessä *HMS Weazelin* kanssa Ranskan laivaston 74-tykkisen linjalaivan *Le Rivolin*, jolloin miehistöstä sai surmansa 27 ja 99 haavoittui mukaan lukien aluksen päällikkö Talbot. Thomas Ladd Peake otti päällikkyyden ja vei aluksen takaisin Britteinsaarille.

Alus lähti 20. marraskuuta 1812 Pohjois-Amerikkaan Talbotin palattua aluksen päälliköksi. Alus poistettiin palveluksesta elokuussa 1814 ja se siirrettiin maalis-huhtikuussa 1815 Portsmouthissa reserviin. Alus muutettiin huhti-toukokuussa 1826 vastaanottoalukseksi Portsmouthissa, missä aluksen romutus saatiin päätökseen 21. joulukuuta 1861.

Lähteet
-------

* Winfield, Rif: *British Warships in the Age of Sail 1793-1817 - Design, Construction and Fates*. Minnesota: Seaforth Publishing, 2005. ISBN 978-1-84415-717-4. (englanniksi)
* Winfield, Rif: *British Warships in the Age of Sail 1817-1863 - Design, Construction, Careers and Fates*. Barnsley: Seaforth Publishing, 2014. ISBN 978-1-84832-169-4. (englanniksi)

### Viitteet

1. 1 2 3  Winfield 2014 s. 69

*Swiftsure*-luokan linjalaivat

|  |
| --- |
| *HMS Swiftsure* – *HMS Victorious* |
| Edeltäjä: Repulse-luokka – Seuraaja: Blake-luokka |
**Amazon Robotics** (ent. *Kiva Systems*) on yritys, joka tekee automaattisia varastojärjestelmiä käyttäen mobiileja robotteja.

Historia
--------

Keväällä 2012 Amazon.com osti Kivan 775 miljoonalla dollarilla.
Kaupan jälkeen Kiva lopetti mainostamisen ja markkinoinnin kuten messuille osallistumiset.
Vuonna 2015 Kiva Systemsin nimeksi tuli Amazon Robotics.

Tuotteet
--------

Kiva Systemsin pienempi robotti on kooltaan n. 60x80x30 cm ja pystyy nostamaan 450 kg. Isompi malli pystyy kuljettamaan kuormalavaa ja nostamaan 1300 kg. 

Vuonna 2022 Amazon on paljastanut Proteus-nimisen robotin, joka muistuttaa Amazonin käyttämiä robotteja. Kuten aiemmat Kivan kehittämät robotit Proteus siirtyy hyllyn alle, nostaa sen ja kuljettaa työntekijälle. Toisin kuin Kivan aiemmat robotit Proteus on suunnattu toimimaan ihmisten keskellä eikä erikseen ihmisiltä suljetulla alueella.

Lähteet
-------

1. ↑  Fitzgerald, Drew. "Amazon to Buy Robot Company Kiva for $775 Million", *The Wall Street Journal*, March 19, 2012. Luettu March 19, 2012.
2. ↑  Amazon.Com Inc, SEC Form 8-K.  May 1, 2012. U.S. Securities and Exchange Commission.
3. ↑  Supply Chain News: Amazon will not Make Kiva Systems Available to General Market for at Least Two Years *scdigest.com*.  31.3.2014. Viitattu 2.12.2022. (englanniksi)
4. ↑  Ben Ames: Kiva Systems to be renamed Amazon Robotics *dcvelocity.com*.  26.4.2015. Viitattu 2.12.2022. (englanniksi)
5. ↑  Steiner, Christopher. "Bot-In-Time Delivery — Forbes.com", 16 Maaliskuuta 2009.
6. 1 2  Brianna Wessling: A decade after acquiring Kiva, Amazon unveils its first AMR *therobotreport.com*.  22.6.2022. Viitattu 3.12.2022. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kiva Systems (Arkistoitu – Internet Archive) kotisivut
* How Kiva Systems and Warehouse Management Systems Interact (englanniksi)
**S/S Luna** oli vuonna 1905 Fredrikstadissa Norjassa rakennettu höyrylaiva. Sen omisti Stockholms Ångfartygs Rederi AB, ja kolme vuotta myöhemmin se myytiin Stockholms Rederi Svealle.

Aluksen tuhoutuminen
--------------------

Alus tuhoutui Rauman ja Mäntyluodon edustan merialueella 6. joulukuuta 1914 saksalaisen *Deutschland*-aluksen edellisenä yönä laskemaan miinasulkuun. Saksalaislaiva oli laskenut Mäntyluodon sataman ulkopuolelle 80 miinaa ja sen jälkeen lähtenyt alueelta pois.

*Luna* lähti Mäntyluodon satamasta 6. joulukuuta kohti Ruotsia Sundsvallin ja Tukholman kaupunkeja, rahtinaan 600 tonnia venäläisiä munia ja kappaletavaraa. Aluksen ajaessa avomerelle sitä vastaan tuli Tukholmasta saapuva S/S *Everilda*. *Lunalla* kuultiin iso pamaus, ja laivalla käsitettiin nopeasti, että *Everilda* oli ajanut miinaan. *Luna* lähti täydellä höyryllä auttamaan *Everildan* meressä olevaa miehistöä, ja kun alus ehti paikalle, oli *Everilda* jo vajonnut pinnan alle. 

*Lunan* pelastusveneet laskettiin mereen, ja ne alkoivat poimia *Everildan* miehistöä aalloista. Vain kuusi henkilöä saatiin pelastettua, sillä suurin osa *Everildan* miehistöstä menehtyi kylmässä meressä nopeasti. Viisi pelastusveneisiin nostetuista vietiin laivan salonkiin lämpiämään. Kuudes pelastetuista näytti kuolleelta, ja hänet jätettiin pelastusveneeseen. Yhtäkkiä kuului kaksi valtaisaa räjähdystä: *Luna* oli osunut miinaan, ja se alkoi upota välittömästi. Pelastusveneet olivat edelleen valmiina, ja *Lunan* miehistö pääsi nopeasti niihin. Alus upposi niin nopeasti, ettei *Lunan* miehistöllä ollut aikaa pelastaa salongissa olevia *Everildan* miehistön jäseniä. Alus upposi alle kahdessa minuutissa *Everildan* viereen. Aikaisemmin *Everildalta* pelastusveneeseen poimittu, kuolleeksi luultu kuudes pelastettu olikin hengissä ja täten ainoa *Everildalta* selvinnyt. Paikalle saapui höyryhinaaja, joka hinasi pelastusveneissä olleet Mäntyluotoon.

Seuraavana päivänä vielä kolmaskin ruotsalaislaiva, S/S *Norra Sverige* ajoi samoihin miinoihin ja tuhoutui miehistöineen.

Rauman merimuseon pihalla on nähtävillä *Lunan* varapotkuri.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Hylyn tarina II.  *Albatrossi*, 3/2009, nro 3, s. 28 ja 29.  Merimieseläkekassa. ISSN 1796-8216. Artikkelin verkkoversio. Viitattu 29.9.2009. [vanhentunut linkki]
2. ↑  S/S LUNA (1905) Fakta om Fartyg. Viitattu 29.9.2009. (ruotsiksi)
3. ↑  Salonen, Seppo: Luna *Merihistoriaa Salosen tapaan*.  Arkistoitu 13.3.2008. Viitattu 29.9.2009.
4. 1 2  Salonen, Seppo: Luna hylyt.net. Viitattu 29.9.2009.

Aiheesta muualla
----------------

* Salonen, Seppo: Lunan hylkykortti hylyt.net.
* Lunan hylyn sijainti hylyt.net.  Arkistoitu 16.8.2006. Viitattu 29.9.2009.
**3M-oireyhtymä** on geneettinen oireyhtymä, joka johtaa lyhytkasvuisuuteen sekä luuston ja kasvojen poikkeavuuksiin.

3M-oireyhtymään liittyvät kasvonpiirteet korostuvat erityisesti nuorella iällä. Kalloa on kuvattu dolikokefaaliseksi eli pitkänomaiseksi ja kapeaksi. Kasvot ovat usein kolmiomaiset, keskikasvot vajaakehittyneet ja posket matalalle sijoittuvat. Kasvoissa usein korostuvat otsa, suu sekä huulet, ja korvien suurikokoisuus on tyypillistä. Leuan terävyyttä sekä purentavikoja voi esiintyä, ja joskus kaula on erityisen lyhyt. Selän yläosassa epäkäslihas voi korostua ja lapaluu olla poikkeava. Hartioita on kuvattu neliömäisiksi. Kipuja voi ilmetä notkoselän johdosta. Mahdollisiin rintakehän poikkeavuuksiin kuuluvat kuopparinta ja harjurinta.

Yleensä 3M-oireyhtymään liittyy alhainen syntymäpaino. Tämä voi muun pienikokoisuuden sekä kasvojen ja luuston poikkeavuuksien ohella tehdä 3M-oireyhtymästä jo vastasyntyneellä havaittavan. 3M-oireyhtymä on kuitenkin hyvin harvinainen ja alidiagnosoituna pidetty. Lapsuusiässä 3M-oireyhtymästä kärsivillä kantapäät usein korostuvat. Myös nivelten yliliikkuvuutta esiintyy. Osalla miespuolisista potilaista esiintyy hedelmättömyyttä ja piilokiveksisyyttä, mutta naispuolisilla potilailla munasarjat ovat normaalisti toimivat. 3M-oireyhtymästä kärsivät aikuiset ovat usein 120–130-senttimetrisiä. Yleensä 3M-oireyhtymä ei vaikuta ihmisen älykkyystasoon. Myös elinajanodote on hyvä. Toisinaan 3M-oireyhtymä aiheuttaa vain vähäisiä oireita. Erotusdiagnostiikassa saatetaan huomioida esimerkiksi Silver–Russellin oireyhtymä, Dubowitzin oireyhtymä, mulibrey-nanismi ja fetaalialkoholioireyhtymä.

3M-oireyhtymää aiheuttavat mutaatiot geeneissä CUL7 (n. 67 % tapauksista), OBSL (n. 28 % tapauksista) ja CCDC8 (n. 5 % tapauksista), minkä lisäksi muillakin geeneillä voi olla osuutta oireyhtymän kehittymiseen. 3M-oireyhtymän periytymistapa on autosomissa peittyvä. Hoitomahdollisuuksien joukossa ovat kasvuhormoni ja tarvittaessa kirurgiset toimenpiteet. 3M-oireyhtymän kuvasivat ensimmäisinä vuonna 1975 J. D. Miller, V. A. McKusick ja P. Malvaux, joiden sukunimien yhteiseen alkukirjaimeen 3M viittaa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Johanna Rintahaka, 3M-oireyhtymä Tukiliitto 13.10.2021, viitattu 29.6.2023
**S/S Merkur** oli suomalainen Suomen valtion omistama rahtilaiva joka upposi 9. toukokuuta 1920 Walesin rannikolla Barry Islandin satamassa törmättyään yhteen espanjalaisen höyrylaivan kanssa. Laivan miehistö pelastui, mutta laiva jäi hylyksi. [1][2][3]

Laiva oli rakennettu vuonna 1900 Howaldtswerken telakalla Kielissä Saksassa venäläiselle Odessassa toimineellew *Russian Steam Nav. & Trading Co*-varustamolle nimellä *S/S Mercurii*. Laivan vetoisuus oli 4 046 bruttorekisteritonnia, pituus 106,7 metriä ja leveys 14,3 metriä. Laivassa oli kolmisylinterinen trippelihöyrykone. Laiva päätyi vuonna 1918 saksalaisten haltuun, jotka luovuttivat sen sotasaaliina Suomen valtion käyttöön nimellä *S/S Merkur*.[1]

S/S Merkur toi tammikuussa 1920 selluloosa- ja paperlastin Prestonin satamaan. Laiva lähti 9. toukokuuta kivihiililastissa Barryn satamasta Cardiffin läheltä kohti Las Palmasia. Laiva törmäsi espanjalaisen höyrylaivaan Castro Aleniin ja kallistui ja upposi sen jälkeen. Merkurin miehistö pelastui ja heidät kuljetettiin kutterilla Cardiffiin, espanjalaislaiva saattoi jatkaa matkaansa Newportiin. Matalaan veteen uponnut Merkurin hylky jäi osaksi näkyviin ja sen nostamista alettiin valmistella. Kesken nostotöiden englantilainen höyrylaiva *Zelo* joka oli tulossa Bilbaosta rautamalmilastissa törmäsi Merkurin hylkyyn sumussa 19. syyskuuta 1920 ja upposi Merkurin hylyn viereen. Nostotyöt lopetettiin tämän jälkeen ja Merkurin uppoamispaikka merkittiin poijulla.[1][4]

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Wrecksite.eu : D/S Merkur
2. ↑  Suomen Kuvalehti, 22.05.1920, nro 21, s. 17, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
3. ↑  "Merkur" uponnut Englannin rannikolla. Miehistö pelastunut, Kauppalehti, 11.05.1920, nro 107, s. 3, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
4. ↑  Hl. Merkur uponnut, Suomen merenkulku, 15.05.1920, nro 10, s. 11, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
**S/S Norra Finland** oli suomalainen matkustajahöyrylaiva, joka liikennöi myöhemmin *Odin*-nimisenä Ruotsissa.

S/S Norra Finland rakennettiin 1885 Motalan telakalla Norrköpingissä Ruotsissa. Laivan pituus oli 54,2 metriä ja leveys 8,07 metriä. Laivan vetoisuus oli 617 bruttorekisteritonnia. Höyrykoneen teho oli 480 hevosvoimaa.

Torniolaisen Torneå Ångbåts Ab -varustamon tilaama laiva oli aluksi Kemi–Helsinki-linjalla ja myöhemmin se kulki Vaasasta Pietariin ja Tukholmaan. Vuonna 1892 laiva siirtyi Suomen Höyrylaiva Oy:n omistukseen ja kulki linjoilla Tukholma–Turku–Helsinki–Pietari, Kemi–Pietari ja Suomi–Tallinna–Stettin, kunnes se vuonna 1906 siirrettiin Tukholma–Riika-linjalle.

Vuonna 1909 S/S Norra Finland myytiin ruotsalaiselle Stockholms Rederi AB Svea -varustamolle. Laiva peruskorjattiin muun muassa asentamalle siihen sähkövalaistus ja korjauksen jälkeen se jatkoi vuoteen 1914 saakka Tukholma–Riika-linjalla. Laivan nimeksi vaihtui 1910 *Odin* ja samassa yhteydessä se sai uuden höyrykattilan.

S/S Odin liikennöi vuosina 1914–1945 Tukholmasta käsin muun muassa Saksaan, Latviaan ja Pohjois-Ruotsiin. Kesällä 1933 se liikennöi Tukholmasta Maarianhaminaan. Laiva myytiin vuonna 1945 Norjaan, jossa sen nimeksi tuli *Ryfylke*. Laiva romutettiin 1951 Liègessä, Belgiassa.

Lähteet
-------

* Turun matkustajahöyrylaivat : S/S Norra Finland
* Fakta om Fartyg : S/S Norra Finland
* Suomen Merimuseon kuvakokoelmat : S/S Norra Finland Helsingin Sompasaaren satamassa (Arkistoitu – Internet Archive)
**HMS Veronica** (viirinumerot M98, T31 ja T87) oli Britannian kuninkaallisen laivaston vuonna 1915 valmistunut Acacia-luokan sluuppi ensimmäisessä maailmansodassa.

Valmistus
---------

*Pääartikkeli: Flower-luokka (sluuppi)*
Alus tilattiin tammikuussa 1915 Port Glasgow'sta Dunlop Bremner and Companyltä, missä köli laskettiin tammikuussa 1915. Alus laskettiin vesille 27. toukokuuta ja valmistui elokuussa.

Palvelus
--------

Alus kuului 19. syyskuuta 1920 alkaen Britannian kuninkaallisen laivaston Uuden-Seelannin divisioonaan, missä se oli 24. helmikuuta 1934 saakka. Alus teki purjehduksia ja vieraili Uuden-Seelannin satamissa osallistuen erilaisiin tilaisuuksiin. Lisäksi se teki vuosittain purjehduksen Tyynellämerellä, jolloin alus vieraili Tyynenmeren saarilla sisaraluksensa *HMS Laburnumin* kanssa.

Aluksen miehistö avusti vuoden 1931 Hawkenlahden maanjäristysalueen eloonjääneitä. Se kiinnittyi Port Arthuriin ainoastaan kolme tuntia ennen maanjäristystä, mistä alus lähetti *HMS Dunedinin* ja *HMS Diomeden* edelleen välittämän hätäkutsun Aucklandiin. Aluksen pohja tarkastettiin telakalla mahdollisten maanjäristyksen aiheuttamien vaurioiden vuoksi.

Alus lähti 24. helmikuuta 1934 Aucklandista Chathamiin, jossa se poistettiin palveluksesta. Alus myytiin romutettavaksi 22. helmikuuta 1935 John Cashmore Limitedille ja romutettiin Walesissa Newportissa vielä samana vuonna.

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:HMS Veronica (1915)

Lähteet
-------

* Gardiner, Robert (toim.): *Conway's All the World's Fighting Ships 1922–1946*. Lontoo, Englanti: Conway Maritime Press, 1987. ISBN 0-85177-146-7. (englanniksi)

### Viitteet

1. ↑  naval-history.net
**Päivänkehrän koulu** on suomenkielinen luokka-asteiden 1-6 alakoulu Espoon Olarissa. Se perustettiin vuonna 1975 Länsipään kouluna. Koulun suunnitteli alkujaan arkkitehti Matti Hakuri. Kouluun kuuluu hallinnollisesti kaksi toimipistettä: Päiväkehrän koulu ja Komeetan koulu.

Ennen Olarin yläkoulun ja lukion valmistumista koulu tunnettiin nimellä Olarin koulu. Päiväkehrän koulusta siirrytään tyypillisesti 7. luokalle Olarin kouluun. Aiemmin (vuoteen 1993 asti) siirryttiin Kuitinmäen kouluun.

Vuonna 2004 valmistui koulun puinen lisäosa, joita käyttävät pääosin musiikkiluokat. Lisäosa paloi osittain 22. kesäkuuta 2009. Lisäosa rakennettiin uudestaan joulun aikoihin 2009.

Päivänkehrän koulun peruskorjaus- ja laajennusurakka alkoi vuonna 2015. Koulussa oli kolme erillistä rakennusmassaa, joista yhdestä purettiin osa. Kaksi rakennusmassaa yhdistettiin lisäämällä niiden väliin laajennusosa, jossa on aula ja ruokasali. Koulun entistä päärakennusta korotettiin lisäkerroksella ja rakennettiin myös uudet ilmanvaihtokonehuoneet. Korjauksen aikana koulu ei ollut käytössä.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Päivänkehrän koulu Espoon kaupunki, espoo.fi. Viitattu 4.3.2022.
2. 1 2  Päivänkehrän koulu Espoon kaupunki, espoo.fi. Viitattu 4.3.2022.
3. ↑  Arkkitehtitoimisto ark-byroo: Sektori-inventointi - Espoon koulut (pdf) (s. 10)  2017. koulurakennus.fi. Viitattu 4.3.2022.
4. ↑  Päivänkehrän koulu  2017. Innovarch, innovarch.fi. Viitattu 30.8.2018.
5. ↑  Tietomallinnus apuna Päivänkehrän koulun uudistuksessa ja laajennuksessa Vahanen-yhtiöt. Viitattu 30.8.2018.

Aiheesta muualla
----------------

* Päivänkehrän koulu
* Päiväkerän kouluy Espoon karttapalvelussa (espoo.fi)
*Tämä artikkeli kertoo Britannian kuninkaallisen laivaston Vanguard-luokan sukellusveneestä. Muita saman nimisiä aluksia on täsmennyssivulla.*

**HMS Vigilant** (viirinumero S30) on Britannian kuninkaallisen laivaston Vanguard-luokan ydinsukellusvene. Alus on sijoitettu Clyden laivastotukikohtaan.

Valmistus
---------

*Pääartikkeli: Vanguard-luokka (sukellusvene)*
Alus tilattiin 30. toukokuuta 1986 Vickers Shipbuilding and Engineeringiniltä Barrow-in-Furnessista, missä köli laskettiin 16. helmikuuta 1991. Se laskettiin vesille 14. lokakuuta 1995 ja otettiin palvelukseen 2. marraskuuta 1996.

Palvelus
--------

Alus saapui 11. lokakuuta 2008 Devonportin telakalle kahden vuoden huoltoa varten. Sen odotetaan palaavan palvelukseen 2012.

Lähteet
-------

* Gardiner Robert (toim.): *Conway's All the World's Fighting Ships 1947–1995*. Lontoo, Englanti: Conway Maritime Press, 1995. ISBN 0-85177-605-1. (englanniksi)

### Viitteet

1. ↑  Gardiner, Robert s. 533

*Vanguard*-luokan sukellusveneet

|  |
| --- |
| *HMS Vanguard* - *HMS Victorious* - *HMS Vigilant* - *HMS Vengeance* |
| Edeltäjät: Upholder-luokka – Seuraaja: Astute-luokka |
Lehden ensimmäisen näytenumeron etusivu.
**Päivän Uutiset** oli Helsingissä vuonna 1928 ilmestynyt sanomalehti.

*Päivän Uutisten* taustalla olivat Yrjö Ruudun valtiososialismista kiinnostuneet ylioppilaat, jotka olivat vuonna 1923 perustaneet Vasama-nimisen "valtiososialistisen ylioppilasyhdistyksen". Lehteä julkaisseen Osakeyhtiö Viestin johtokuntaan kuuluivat muun muassa Ruutu itse sekä Urho Kekkonen. *Päivän Uutisten* poliittinen ohjelma oli sama kuin Vasaman. Lehden tavoitteena oli kansan eheyttäminen "kansanvaltaisen kansallisen politiikan" avulla. Päätoimittajana toimi Juhani Konkka. Lehdestä ilmestyi kahdesti viikossa vain kolmisenkymmentä numeroa. *Päivän Uutisiin* kirjoittivat muun muassa Lauri Haarla ja Uuno Kailas ja sen tukijoihin kuului joitakin mainittavia poliitikkoja, kuten Arvo Inkilä. *Päivän Uutisten* jatkajaksi perustettiin aikakauslehti *Tähystäjä*.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  *Suomen lehdistön historia 6: Hakuteos Kotokulma – Savon Lehti*, s. 289. Kuopio: Kustannuskiila Oy, 1988. ISBN 951-657-240-5.
2. 1 2  Matti Klinge: *Vihan veljistä valtiososialismiin: Yhteiskunnallisia ja kansallisia näkemyksiä 1910- ja 1920-luvuilta*, s. 136–139. WSOY 1972.

Aiheesta muualla
----------------

* *Päivän Uutiset* digitoituna kansalliskirjastossa
**Päiväni Margueritten kanssa** (*La Tête en Friche*) on vuonna 2010 ensi-iltansa saanut ranskalainen komedia- ja draamaelokuva, jonka on ohjannut Jean Becker.

Elokuva perustuu Marie-Sabine Rogerin samannimiseen romaaniin.

Tuotanto
--------

Elokuvaa kuvattiin Ranskassa vuoden 2009 aikana Ponsin kylässä Charente-Maritimen departementissa.

Juoni
-----

Germain Chazes (Gérard Depardieu) on keski-ikäinen ja ylipainoinen hanttihommia tekevä mies, joka asuu ranskalaisessa pikkukaupungissa. Hyväsydäminen mutta kielellisesti lahjaton Germain ei ole koskaan pärjännyt kavereilleen sanailuissa. Lapsuuden koulukiusaamisen ohella kotona oman äidin ymmärtämätön suhtautuminen "vahinkona" alkunsa saaneeseen poikaansa ei ole sekään tukenut miehen itsetuntoa. Lohtuna on kaunis bussikuskina toimiva tyttöystävä.

Eräänä päivänä, kun Germain istahtaa tavalliseen tapaansa puistoon laskemaan kyyhkysiä, hän tutustuu 95-vuotiaaseen Margueritteen, joka alkaa lukea miehelle ääneen kirjallisuuden klassikoita: Albert Camus'ta, Romain Garya ja Louis Sepulvedaa. Auditiivisen muistin omaava Germain avaa kuulemansa ansiosta oven sanataiteen maailmaan.

Näyttelijät
-----------

* Gérard Depardieu on Germain Chazes
* Gisèle Casadesus on Margueritte
* Claire Maurier on Jacqueline: Germainin äiti
* Maurane on Francine: kahvilan pitäjä
* François-Xavier Demaison on Gardini
* Sophie Guillemin on Annette: bussinkuljettaja
* Patrick Bouchitey on Landremont
* Régis Laspalès on M. Bayle
* Jean-François Stévenin on Joseph (Jojo the cook)
* Lyes Salem on Youssef
* Mélanie Bernier on Stéphanie

Arvioita
--------

Ilta Sanomien Tarmo Poussun mukaan elokuvan heikkoudet on helppo unohtaa, kun katsoo Depardieun ja haurasta vanhuuden valoa säteilevän Gisèle Casadesusin hienoa näyttelijäntyötä.

Lähteet
-------

1. ↑  Tarmo Poussu: Kaikki elämän kirjat.  *Ilta-Sanomat*, 2011, nro 29.4. s. 44.
Jukka Hyöryläinen, kapteeni Pyöryläinen ja professori Itikainen - suomalaisia sarjakuvasankareita viime vuosisadan alusta.
**Professori Itikainen** on Ilmari Vainion luoma suomalainen sarjakuvahahmo, joka esiintyi lastenlehti Pääskysessä (*Professori Itikaisen käynti Joulupukin luona* n:o 12/1914, ks. kuva). Professori Itikaisen tutkimusretki (1911) oli ensimmäinen kotimainen sarjakuvakirja. 

Itikainen on pitkänhuiskea ja pitkäpartainen luonnontieteilijä, joka heiluttaa hyönteishaaviaan tilanteessa kuin tilanteessa ja kerää kasveja. Professorissa on piirteitä Ilmari Vainion isästä, kasvitieteilijä ja jäkälien tutkija tohtori Edvard August Vainiosta, joka keräsi jäkäliä kaikilta mantereilta. Seikkailutovereinaan professori Itikaisella oli kapteeni Pyöryläinen ja merimies Jukka Hyöryläinen.

Joukko seikkailee Suomi-nimisellä laivalla tai lentokoneella. Matkat vievät maailman ympäri, ja joskus jopa Kuuhun asti. Seikkailut muistuttavat Hjalmar Löfvingin Olli Pirteän seikkailuja, joissa matkattiin Suomi-nimisellä ilmapallolaivalla.

Suomessa julkaistiin syksyllä 1996 postimerkkivihko, joka esitteli suomalaisia sarjakuvasankareita - professori Itikainen oli mukana.

Lähteet
-------

1. ↑  Suomalaiset postimerkit 1990-1999
**Darius Lukminas** (s. 9. helmikuuta 1968 Kaunas, Liettuan SNT, Neuvostoliitto) on liettualainen kilpauransa päättänyt koripalloilija.

Ura
---

### Seurajoukkueet

Lukminas aloitti ammattilaisuransa BC Žalgirisissa. Hän voitti seuran paidassa kolme Liettuan-mestaruutta vuosina 1991, 1993 ja 1995. Žalgirisista hän siirtyi vuonna 1996 venäläiseen BC Avtodor Saratoviin. Kahden kauden jälkeen hän siirtyi pelaamaan PakÂ Atomeromuun. Hän palasi Liettuaan vuonna 2001 ja siirtyi pelaamaan KK Atletasiin. Vuodet 2003–2006 Lukminas pelasi azerbaidžanilaisessa Basket Baku Galassa. Lisäksi hän edusti ASK Rīgaa. Kauden 2006–2007 Lukminas edusti Atletasia, mutta siirtyi loppuvuonna 2007 BC Sakalaihin.

### Maajoukkue

Lukminas edusti maajoukkuetasolla Liettuan maajoukkuetta. Hän oli mukana vuoden 1995 EM-kilpailuissa, joista maa saavutti hopeaa. Lisäksi Lukminas oli mukana voittamassa vuoden 1996 olympiapronssia.

Lähteet
-------

1. 1 2  Darius Lukminas: Player history FIBA Europe. Viitattu 21.12.2011. (englanniksi)
2. 1 2  Darius Lukminas: Player card Baltian liiga.  Arkistoitu 25.12.2008. Viitattu 21.12.2011. (englanniksi)
3. ↑  ASK RIGA basketball team Eurobasket. Viitattu 21.12.2011. (englanniksi)
4. ↑  Darius Lukminas left Atletas  5.2.2007. LKL. Viitattu 21.12.2011. (englanniksi)[vanhentunut linkki]

Aiheesta muualla
----------------

* Sports-Reference (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)

Liettuan joukkue – Koripallon EM-kilpailut 1995
4 Chomičius |
5 Visockas |
6 Štombergas |
7 Timinskas |
8 Lukminas |
9 Krapikas |
10 Kurtinaitis |
11 Sabonis |
12 Karnišovas |
13 Marčiulionis |
14 Einikis |
15 Markevičius |
Valmentaja Garastas

Liettuan joukkue – Kesäolympialaiset 1996
4 Vaišvila |
5 M. Žukauskas |
6 E. Žukauskas |
7 Pačėsas |
8 Štombergas |
9 Lukminas |
10 Kurtinaitis |
11 Sabonis |
12 Karnišovas |
13 Marčiulionis |
14 Einikis |
15 Jurkūnas\* |
Valmentaja Garastas
  
(\*) = FIBAn mukaan ei mitalisti/olympiajoukkueessa
Olechowski toukokuussa 2010.
**Andrzej Marian Olechowski** (ääntäminen puolaksi: [ˈandʐɛj ɔlɛˈxɔfskʲi] (s. 9. syyskuuta 1947 Krakova, Puola) on puolalainen poliitikko. Hän oli yksi Kansalaisfoorumi-puolueen perustajista vuonna 2001 yhdessä Donald Tuskin ja Maciej Płażyńskin kanssa. Hän toimi valtiovarainministerinä vuonna 1992 Jan Olszewskin hallituksessa ja ulkoministerinä vuosina 1993–1995 Waldemar Pawlakin hallituksessa. *lähde?*

Olechowski oli sitoutumaton ehdokas vuoden 2000 presidentinvaaleissa ja tuli toiseksi istuvan presidentin Aleksander Kwaśniewskin jälkeen. Vuonna 2002 hän oli Kansalaisfoorumin ehdokas Varsovan pormestariksi, mutta ei päässyt edes toiselle kierrokselle. Sen jälkeen hän alkoi siirtyä pois politiikan parista. *lähde?*

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Australia
* Kroatia
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Ben-Gurionin yliopisto** (hepr. ‏אוניברסיטת בן גוריון בנגב‎) perustettiin 1964 Beershebaan, Israeliin. Yliopistossa on 17 400 opiskelijaa. Yliopisto on nimetty Israelin ensimmäisen pääministerin David Ben-Gurionin mukaan. Sillä on kolme kampusaluetta: Beershebassa, sen eteläpuolella (Sede Boqer) ja Eilatissa.

Ben Gurionin yliopistossa on kuusi tiedekuntaa:

* Humanistiset ja yhteiskuntatieteet
* Luonnontieteet
* Teknilliset tieteet
* Terveystieteet
* Johtaminen (Management)
* Aavikkotutkimus

Lisäksi on useita englanninkielisiä opinto-ohjelmia, kuten Master of Arts -tutkinto Lähi-idän tutkimuksessa (Arkistoitu – Internet Archive).

Maailman viidensadan huippuyliopiston Shanghai-yliopistovertailussa Ben-Gurionin yliopisto sai vuonna 2014 sijaluvun 401–500.

Lähteet
-------

1. ↑  Ben-Gurion University of the Negev shanghairanking.com
2. ↑  Ben-Gurion University of the Negev - Introduction (Arkistoitu – Internet Archive) shanghairanking.com
3. ↑  Academic Ranking of World Universities 2014 (Arkistoitu – Internet Archive) shanghairanking.com

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Ben-Gurionin yliopisto**.
* Virallinen sivu
Andrzej Stasiuk vuonna 2009.
**Andrzej Stasiuk** (s. 25. syyskuuta 1960 Varsova) on puolalainen kirjailija, kirjallisuuskriitikko, esseisti ja kirjankustantaja. Hänet tunnetaan parhaiten matkakirjoistaan ja Itä-Euroopan todellisuutta kuvaavista esseistään.

Stasiukin teoksia on kutsuttu metafyysiseksi miesproosaksi. Hän kirjoittaa laitapuolen kulkijoiden elämästä Varsovan baareissa ja vankiloissa, sekä elämästä sosialistisessa Puolassa 1970- ja 1980-luvulla. Kaupunkielämän ohella Stasiuk käsittelee syrjäistä maaseutua ja kuvaa yhteiskuntajärjestelmän muutosta, köyhyyttä ja työttömyyttä.

Teosten taustana on Stasiukin monivaiheinen tausta. Hän oli puolitoista vuotta vankilassa karattuaan armeijasta. Stasiuk asuu Kaakkois-Puolan vuoristoalueella pienessä kylässä ja kirjoittaa proosan ohella kritiikkejä useisiin päivälehtiin.

Teoksia
-------

* *Mury Hebronu*, 1992
* *Wiersze miłosne i nie*, 1994
* *Biały kruk*, 1995
* *Opowieści galicyjskie*, 1995
* *Przez rzekę*, 1996
* *Dukla*, 1997
* *Dwie sztuki o śmierci*, 1998 (televisiosarja)
* *Jak zostałem pisarzem*, 1998 (omaelämäkerrallinen, "Kuinka minusta tuli kirjailija")
* *Dziewięć*, 1999
* *Moja Europa. Dwa Eseje o Europie zwanej Środkową*, 2000 (yhdessä Jurij Andruchowyczin kanssa)
* *Tekturowy samolot*, 2000
* *Opowieści wigilijne*, 2000 (yhdessä Olga Tokarczukin ja Jerzy Pilchin kanssa).
* *Zima*, 2001.
* *Jadąc do Babadag*, 2004
* *Noc. Słowiańsko-germańska tragifarsa medyczna*, 2005
* *Fado*, 2006
* *Ciemny las*, 2007
* *Dojczland*, 2007
* *Czekając na Turka*, 2009
* *Taksim*, 2009
* *Dziennik pisany później*, 2010
* *Grochów*, 2012
* *Wschód*, 2013

### Suomennettuja teoksia

* Matkalla Babadagiin
* Valkoinen korppi

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Stasiuk, Andrzej. Liken kirjailijaesittely. (Arkistoitu – Internet Archive) Viitattu 14.6.2013.
**Profítis Ilías** (kreik. Προφήτης Ηλίας) on Kreikan kylä, joka sijaitsee Kreetan saarella. Se kuuluu hallinnollisesti Iraklionin kuntaan, Iraklionin alueyksikköön ja Kreetan alueeseen. Aiemmin kylä kuului Témenoksen kuntaan ja vuodesta 2011 lähtien Iraklionin kunnan Témenoksen kunnallisyksikköön. Profítis Ilías muodostaa oman kyläyhdyskuntansa (Τοπική Κοινότητα Προφήτη Ηλία, *Topikí Koinótita Profíti Ilía*). Kylän väkiluku on 1 429 (vuonna 2011).

Témenoksen linnoituksen raunioita.
Profítis Ilíaksen kylä sijaitsee noin 19,5 kilometriä etelälounaaseen Iraklionin kaupungista. Se on rakennettu Rókkan vuoren luoteisrinteeseen noin 350 metrin korkeudelle merenpinnasta laskettuna. Kylä on nimellään omistettu profeetta Elialle. Kylän pääkirkko, joka on vuodelta 1887, on omistettu Elian lisäksi Neitsyt Marialle.

Kylän lähellä 507 metriä korkealla Rókkan vuorella sijaitsevat Témenoksen linnoituksen rauniot. Linnoituksen rakennutti Nikeforos Fokas, jonka tarkoituksena oli siirtää Iraklionin kaupunki vuorelle turvallisempaan paikkaan sen jälkeen, kun se oli vallattu takaisin arabeilta vuonna 961. Kaupungin siirtoyritys kuitenkin epäonnistui.

Kylän kautta kulkee Euroopan kaukovaellusreitti E4.

Lähteet
-------

1. 1 2  Απογραφή Πληθυσμού - Κατοικιών 2011. Väestönlaskennan tulokset (XLS)  2011. The Hellenic Statistical Authority (Kreikan tilastokeskus ELSTAT).  Arkistoitu 16.10.2015. Viitattu 1.9.2014. (kreikaksi)
2. 1 2 3  Prophet Elias *Rural Heraklion*.  Arkistoitu 5.11.2019. Viitattu 20.5.2019.
3. ↑  Heraklion: History *Explore Crete*. Viitattu 20.5.2019.