recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Gratianus kuvattuna Solidus-kolikkoon.
**Flavius Gratianus Augustus** (18. huhtikuuta/23. toukokuuta 359 – 25. elokuuta 383) oli Länsi-Rooman keisari 375–383. Hän oli Valentinianus I:n ja Severan poika. Hän syntyi Sirmiumissa Pannoniassa. 4. elokuuta 367 hänen isänsä teki hänestä *augustuksen*. Kun Valentinianus kuoli 17. marraskuuta, armeija teki Gratianuksen velipuolesta Valentinianuksesta keisarin.

Gratianus antoi Valentinianus II:lle ja tämän äidille Justinalle hallittavaksi Italian, Illyrian ja Afrikan. Itse hän piti Gallian. Todellisuudessa valta kuitenkin pysyi Gratianuksen käsissä. Itä-Roomaa taas hallitsi Gratianuksen setä Valens. Hän sai kuitenkin surmansa 9. elokuuta 378 kohtalokkaassa Adrianopolin taistelussa. Itä-Rooman keisarius siirtyi Gratianukselle, mutta hän ei uskonut pystyvänsä puolustamaan laajaa valtakuntaa yksin barbaarien hyökkäyksiltä. Hän nimitti Itä-Rooman keisariksi erään upseerin, Theodosiuksen.

Piispa Ambrosiuksen vaikutuksen alaisena Gratianus kielsi pakanoita harjoittamasta uskontoaan Roomassa. Hän kieltäytyi myös käyttämästä *pontifex maximuksen* arvoa. Hän poisti myös voitonjumalattaren alttarin Rooman senaatista.

Aluksi Gratianus hallitsi valtakuntaa menestyksekkäästi, mutta ajan myötä hän veltostui ja vietti aikaansa aina enemmän metsästyksen parissa. Gratianus otti joukon alaaneja palvelukseensa ja pukeutui julkisesti skyyttien asuun. Tästä hän sai kansan vihat niskoilleen. Kenraali Magnus Maximus käytti tätä hyväkseen ja kapinoi Gratianusta vastaan. Gratianus vangittiin ja hänet teloitettiin 25. elokuuta 383.

Kirjallisuutta
--------------

* Alf Henrikson: *Antiikin tarinoita 1–2*. WSOY, 1993. ISBN 951-0-18515-9.
* Arto Kivimäki ja Pekka Tuomisto: *Rooman keisarit*. Karisto, 2000. ISBN 951-23-4094-1.

  


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä:**Valentinianus I ja Valens** | **Rooman keisari**Kanssahallitsijoina:Valens (375–378)Valentinianus II (375–383)Theodosius I (378–383) | Seuraaja:**Valentinianus II ja Theodosius I** |

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Katalonia
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Alankomaat
* Vatikaani

 |
|  |
| Taiteenala | 
* ULAN

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Demo** on musiikissa termi, joka voi tarkoittaa joko artistin tai yhtyeen näytettä esittämästään musiikista tai varhaista versiota, jolla esitetään kappaleen pääpiirteet tai keskeinen idea, jonka ympärille kappale rakentuu. Demon laatu voi vaihdella ammattimaisessa studiossa tehdystä nopeaan, saatavilla olevaan välineeseen tehtyyn tallenukseen idean saamiseksi talteen.

MusiikkinäytteetEvery Little Thing She Does Is MagicThe Police -yhtyeen kappaleen demoversio ja levytetty versio, ensin demo.Äänitiedostojen kuunteluohjeet

Käyttötarkoitus
---------------

Demon tarkoitus voi olla oman musiikillisen tyylin esittely, jonka tarkoitus on antaa mahdollisimman hyvä kuva yhtyeestä tai artistista uran edistämiseksi. Demoja käytetään yhtyeissä sävellyksien esittelemiseen jäsenille, ja niiden avulla voi myös luonnostella kappaleita yhdessä ilman, että jokaisen täytyy kokoontua samaan harjoittelutilaan. Demot mahdollistavat kappaleiden opettelemisen ilman varsinaista nuotinlukutaitoa. 

Lauluntekijöiden ja kustantajien heiltä tilaamat demot sisältävät usein vain vähän soittimia, yleensä vain akustista kitaraa tai pianoa sekä laulajan, joka voi olla säveltäjä itse tai demoja varten palkattu laulaja. Muun muassa Elton John hankki studiokokemusta uransa aikaisessa vaiheessa nauhoittamalla demoja muille artisteille. Tällainen sävellys on usein jo rakenteellisesti valmis, ja lopullisen tuloksen muodostaa sovitus sekä tuotanto. Esimerkiksi The Police -yhtyeen laulu "Every Little Thing She Does Is Magic" oli olemassa akustisella kitaralla ja bongorummuilla säestettynä vuodesta 1976.. Hittiversio julkaistiin yhtyeelle ominaiseen tyyliin soitettuna ja sovitettuna 1981.

Yhtyeiden sisäiset demot voivat sisältää vain riffin ja melodiapätkän sekä jonkinlaisen idean sanoituksesta, joita lähdetään kehittämään. Tunnettu esimerkki tällaisesta on The Rolling Stones -yhtyeen (I Can't Get No) Satisfaction. Demona voidaan myös pitää ensimmäisiä valmiin kappaleen läpisoittoja, joissa on raakaversio sanoituksesta melodiaa varten.
Hurriganes-yhtyeen Get On on esimerkki kappaleesta, jossa valmiin taustan päälle laulettu tekstin raakaversio julkaistiin sellaisenaan.

Huomionarvoisia demoja
----------------------

* Mayhem – *Pure Fucking Armageddon*
* Nirvana – *With the Lights Out*
* PJ Harvey – *4-Track Demos*
* The Beatles – *Anthology*
* Emperor – *Wrath of the Tyrant*
* Metallica – *No Life 'Till Leather*
* Christina Aguilera – *Just Be Free*
* Michael Jackson – "Starlight

Lähteet
-------

* *Onnenpäivät. Suomen, Englannin ja USA:n suosituimmat levyt 1955–65*. Tampere: Fanzine, 1989. ISBN 978-951-9-28725-6.
* *Onnenpäivät 2. Suomen, Englannin ja USA:n suosituimmat singlet ja albumit 1966–69*. Helsinki: Tammi, 1995. ISBN 978-951-3-10573-0.
* Police Academy (Pangaea Records/Ark 21).
* The Police - Ghost In The Machine A&M Records AMLK 63730 1981

### Viitteet

1. ↑  Nyman - Onnenpäivät 2 s. 96
2. ↑  Police Academy
3. ↑  Ghost In The Machine
4. ↑  Nyman s. 298
**Yhdysvaltain demokraattisen puolueen kansallinen komitea** (engl. *Democratic National Committee*, *DNC*) on demokraattisen puolueen johtava elin. Puolueen hallinnoinnin lisäksi komitea kampanjoi ja kerää rahaa demokraattisen puolueen ehdokkaille. Se järjestää joka neljäs vuosi puoluekokouksen, jossa vahvistetaan puolueen presidenttiehdokas ja muodostetaan puolueohjelma.

DNC:hen kuuluu yli 300 jäsentä, joihin kuuluvat runsaat 200 jäsenäänestyksellä valittua henkilöä ja kunkin 50 osavaltion demokraattipuolueen puheenjohtaja ja varapuheenjohtaja.

Katso myös
----------

* Demokraattien kansallisen komitean tietovuoto 2016

Lähteet
-------

1. ↑  The Democratic National Committee *Democrats.org*.  Arkistoitu 17.6.2017. Viitattu 25.7.2016. (englanniksi)
2. ↑  Do Party Platforms Still Matter? *The Atlantic*.  13.7.2016. Viitattu 25.7.2016. (englanniksi)
3. ↑  Mitä tapahtuisi, jos Hillary Clinton joutuisi luopumaan ehdokkuudesta? *Kansan Uutiset*.  12.9.2016. Viitattu 13.9.2016.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Demokraattien kansallinen komitea** Wikimedia Commonsissa

* Viralliset sivut
**Anna-Riikka Carlson** (s. 1974 Masku) on suomalainen kirjankustantaja. Hän työskentelee WSOY:n kotimaisen kaunokirjallisuuden kustantajana.

Carlson valmistui ylioppilaaksi 1993 ja filosofian maisteriksi Turun yliopistosta vuonna 2000 pääaineenaan suomen kieli ja sivuaineinaan muun muassa kotimainen kirjallisuus ja yleinen kirjallisuustiede. Carlson aloitti uransa kustannustoimittajana WSOY:n Yritysjulkaisut -yksikössä, mistä hän siirtyi Art House -kustantamoon.

Carlson perusti Avain-kustantamon ja toimi sen kustannuspäällikkönä 2003–2012. Turun yliopiston humanistinen tiedekunta valitsi Avain-kustantamon vuoden 2009 humanistiteoksi. Vuonna 2010 Carlson myi Avaimen BTJ Finlandille. Carlson aloitti WSOY:n kotimaisen kaunokirjallisuuden kustannuspäällikkönä 2012. Hän on toiminut Suomen Kirjasäätiön hallituksen puheenjohtajana, WSOY:n kirjallisuussäätiön hallituksen jäsenenä, Suomen Kulttuurirahaston hallintoneuvoston jäsenenä ja Väinö Linnan seuran hallituksen jäseneä. Vuonna 2020 Carlson sai Suomi-palkinnon ensimmäisenä kustantajana.

Carlsonin veli on tennispelaaja Jarkko Nieminen.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Lassila, Linnea: Tennistähti Jarkko Nieminen: "Lopetin urani saadakseni olla läheisten kanssa" (Arkistoitu sivu) *MeNaiset.fi*.  7.9.2015.  Arkistoitu 12.10.2019. Viitattu 6.11.2021.
2. ↑  Ala-Risku, Päivi: Parempaa luettavaa *Ylioppilaslehti.fi*.  18.4.2008. Viitattu 4.12.2022.
3. 1 2 3  Kustantaja Anna-Riikka Carlsonille Suomi-palkinto  27.4.2021. STT. Viitattu 6.11.2021.
4. ↑  Humanistikunniamaininnat Turun yliopisto. Viitattu 6.11.2021.
5. ↑  Kirjallisuuden uudistaja: Anna-Riikka Carlson *Image*.  16.5.2017. Viitattu 7.11.2018.
6. ↑  Ahola, Suvi: Anna-Riikka Carlson Avaimesta WSOY:n kustannuspäälliköksi *HS.fi*.  9.2.2012. Viitattu 6.11.2021.

Aiheesta muualla
----------------

* Mehr, Marissa: Elämä kirjoissa (Arkistoitu – Internet Archive) Turun ylioppilaslehti. 6.9.2012.
**Jørgen Juve** (22. marraskuuta 1906 Porsgrunn – 12. huhtikuuta 1983 Oslo) oli norjalainen jalkapalloilija, jalkapallovalmentaja, olympiamitalisti, urheilutoimittaja, tietokirjailija ja poliitikko.

Juven jalkapalloura kesti vuodet 1926–1938. Hän edusti koko uransa kotimaansa Lyn Fotballia. Norjan jalkapallomaajoukkueessa Juve pelasi vuosina 1928–1937 45 ottelua ja viimeisteli 33 maalia, mikä on vielä vuonna 2018 Norjan maajoukkueen ennätys. Vuonna 1936 hän oli mukana voittamassa olympiapronssia Berliinistä. Uransa jälkeen Juve toimi jonkin aikaa FK Bodø/Glimtin valmentajana vuonna 1939. 

Juve toimi uransa jälkeen urheilutoimittajana muun muassa *Dagbladetille* vuosina 1928–1934 ja *Tidens Tegnille* vuosina 1934–1940. Hän kirjoitti elämänsä aikana myös kolme urheiluaiheista tietokirjaa; *Alt om fotballin* vuonna 1934, *Norsk fotballin* vuonna 1937 ja *Øyeblikkin* vuonna 1978. Vuonna 1949 Juve oli myös ehdolla Norjan liberaalipuolueen listoilta parlamenttivaaleissa. Hän kuoli vuonna 1983.

Lähteet
-------

1. ↑  Jørgen Juve National Football Teams -sivustolla (englanniksi)
2. 1 2  Radnedge, Keir: World Soccer Records 2015, s. 104
3. ↑  Norway - Record International Players  3.12.2015. RSSSF. Viitattu 8.8.2018. (englanniksi)
4. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive)


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Yhdysvallat

 |

 |

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.
**Metal Slug** (koko nimellä **Metal Slug - Super Vehicle-001**) on Nazca Corporationin kehittämä ja SNK:n julkaisema räiskintäpeli. Peli on julkaistu vuonna 1996 kolikkopelinä Neo Geo MVS:lle. Peli on tämän jälkeen julkaistu useille muille alustoille. Peli aloitti myös sarjan pelejä.

Pelaaminen
----------

Peli on sivuttain vierittävä räiskintäpeli, joka on humoristinen parodia sodasta.
Pelissä on sarjakuvamainen ote sotaan yhdistäen animoitua sprite-grafiikkaa mustan huumorin väkivaltaan.

Pelaaminen on samankaltaista kuin Konamin *Contrassa*, mutta peli välttää toistuvien jaksojen muistiinpanemisen. Molemmat on suunniteltu kolikkopeleiksi ja eivät ole varsinaisesti "reiluja" pelaajaa kohtaan ja pelaaja kuolee usein kaaoksessa.

Hahmoilla on taustatarina, jota ei juurikaan selitetä. Ytimessä on sota kahden ryhmän välillä: *Regular Army* ja *Rebellion*. Kenraali Morden loikkaa vastarinnan puolelle ja päähenkilöiden on pysäytettävä tämä.

Pelaaja voi juosta useimpiin vastustajiin kuolematta ja tämä mahdollistaa läheltä vaivihkaisen lyönnin, joka on toisinaan ainoa keino päästä ohi kilpeä kantavista vastustajista. Pääaseena on pistooli, mutta pelin aikana voi poimia useita aseiden tehostuksia, jotka toisinaan saa panttivangin pelastamalla.
Pelin aikana löytyy panttivankeja, jotka toisinaan seuraavat pelaajaa ja auttavat vastustajien päihittämisessä.

Pelin nimessä oleva "Metal Slug" on tankki, joita pelaaja löytää harvakseltaan.

Kehitys
-------

Sarjan alkuperäiset peli kehitti Nazca, joka aiemmin työskenteli Iremin kanssa ja sittemmin otettiin SNK:lle.
Pelisarja pysyi pikselitaiteessa huolimatta kehityskulusta, jonka myötä monet kilpailijat siirtyivät 3D-grafiikkaan.

Varhain pelin kehityksessä siinä piti olla vain tankkeja, mutta tämän ajateltiin olevan tylsää ja ensimmäiset kaksi hahmoa lisättiin. Pelaaja voi hypätä tankkiin ja ampua. Maailman suunittelussa siinä ohjeena oli synkempi sävy ja maailma ei ole siisti, maailman on tarkoitus tuntua likaiselta ja maailmalta, jossa on oikeasti asuttu.
Koneet eivät liiku perinteiseen tapaan vaan enemmän elävän eläimen tapaan: tarkkaan katsoessa tankki taipuu tavoilla, joilla sen ei pitäisi.

Spriteissä ja animoinnissa on rajattu määrä pikseleitä käytössä ja niissä käytettiin värien asteittaisia muutoksia.

Julkaisuversiot
---------------

Alkuperäisen kolikkopeliversion jälkeen peli siirrettiin muun muassa PlayStationille, Neo Geo CD:lle ja Sega Saturnille.

Lähteet
-------

1. 1 2  Metal Slug - Super Vehicle-001 [Model NGM-201] *arcade-history.com*. Viitattu 11.6.2022. (englanniksi)
2. 1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11 12  Chris Rasa: Metal Slug *hardcoregaming101.net*.  4.10.2017. Viitattu 11.6.2022. (englanniksi)
3. ↑  A Link to the Past: Understanding the Pixel Art Renaissance *bitmapbooks.co.uk*. Viitattu 26.3.2022. (englanniksi)
4. 1 2 3 4 5  Martin Robinson: When the arcade came home: a short oral history of the Neo Geo *eurogamer.net*.  25.5.2021. Viitattu 10.6.2022. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* *Metal Slug* MobyGamesissa (englanniksi)
* *Metal Slug* Arcade History -sivustolla (englanniksi)
Kaupungin kartta, jossa Mikonkorpi korostettuna.
Hirvikatua. Kadun vasemman puolen talot kuuluvat kortteliin 1713.
**Mikonkorpi** on Järvenpään 17. kaupunginosa, joka sijaitsee kaupungin itärajalla. Se rajoittuu idässä Sipooseen, etelässä Tuusulaan. Mikonkorven kautta kulkee 1950-luvulla rakennettu Lahdentie, joka alun perin oli valtatie mutta nykyisin seututie 140. Myöhemmin rakennettu moottoritie, Lahdenväylä, joka on osa valtatietä 4, on Mikonkorven länsirajana Satumetsän ja Satukallion kaupunginosia vastaan. Myös Keravanjoki kulkee Mikonkorven kautta lähellä Sipoon rajaa.

Historia
--------

Mikonkorven alueen länsiosaan Sotakylään rakennettiin kaikkiaan 11 taloa 1940-luvun alussa sotainvalideille ruotsalaisin lahjoitusvaroin. Rakennukset sijoittuvat vapaasti rinnemaastoon. Myöhemmin alueelle on rakennettu piharakennuksia, laajennusosia sekä uusia asuinrakennuksia. Alueen perusluonne on kuitenkin säilynyt alueella Tokkakujan ja Hirvikadun välissä korttelissa 1713. Sotakylän omakotialue on maakunnallisesti arvokas kulttuuriympäristö.

Lähteet
-------

* Kaavaselostus [vanhentunut linkki]
* Asemakaavan selostus, Mikonkorven omakotitontit 12.11.2015 (Arkistoitu – Internet Archive)
* Keski-Uudenmaan maakuntamuseon lausunto Järvenpään Mikonkorven asemakaavan muutosluonnoksesta 9.10.2015

### Viitteet

1. ↑  Järvenpään karttapalvelu *jarvenpaa.maps.arcgis.com*. Viitattu 23.12.2019.

Järvenpään kaupunginosat

* Haarajoki
* Isokytö
* Jamppa
* Kaakkola
* Keskus
* Kinnari
* Kyrölä
* Lepola
* Loutti
* Mikonkorpi
* Mylly
* Nummenkylä
* Pajala
* Peltola
* Pietilä
* Pöytäalho
* Ristinummi
* Satukallio
* Satumetsä
* Saunakallio
* Sorto
* Terhola
* Terioja
* Vanhakylä
* Wärtsilä
**Juhani Erkki "Liehu" Liedevaara** (13. elokuuta 1937 Jyväskylän maalaiskunta – 10. kesäkuuta 1972 Jyväskylä) oli suomalainen radio- ja tv-toimittaja.

Liedevaaran vanhemmat olivat kauppias Johannes Liedevaara ja Maria Rohkimainen. Hän pääsi ylioppilaaksi Jyväskylän lyseosta 1958. Vuonna 1965 Liedevaarasta tuli Mainostelevision palveluksessa Suomen ensimmäinen miespuolinen tv-kuuluttaja. Liedevaara toimi Yleisradion Jyväskylän aluetoimituksen toimittajana 1965–1972.

Liedevaara toimi taustatiedon kerääjänä Mikko Niskasen tv-elokuvaa Kahdeksan surmanluotia kuvattaessa. Hän oli lähettänyt myös ensimmäisen raportin Pihtiputaan poliisisurmien tapahtumapaikalta Yleisradion ylimääräiseen uutislähetykseen maaliskuussa 1969.

Lähteet
-------

* Olli Kiiskinen : Uutishuone – Teoriaa ja tarinoita television uutisista, Liedevaarasta s. 9 ja 19 (Internet Archive linkki)
* Juhani Liedevaara Elonetissä.
* Kino ja tv 7.11.2010 : Elokuvieni mestariteokset 66 : Kahdeksan surmanluotia

### Viitteet

1. ↑  En halua olla POP-poika, sanoo Suomen ensimmäinen miespuolinen tv-kuuluttaja.  *Helsingin Sanomat*, 20.8.1965. Artikkelin maksullinen verkkoversio (sarjassa HS 50 vuotta sitten). Viitattu 23.2.2023.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Elonet

 |

 |
Otsavalo
**Otsavalo** eli **otsalamppu** tai **otsavalaisin** on pään ympäri olevaan pantaan kiinnitetty valaisin, jonka avulla on helppo toimia pimeässä kädet vapaina. Otsalamppujen kaksi yleisintä tyyppiä ovat halogeenivalaisin ja LED-valaisin. Otsalamppuja käytetään erityisesti yösuunnistuksessa.

Halogeenivalaisin
-----------------

Perinteiseen hehkulamppuun verrattuna halogeenivalaisimen etuja ovat kirkkaampi valo, pidempi akkukesto, pidempi kantama ja monipuolisemmat säädöt. Haittana on kuitenkin suurehko valaisimen koko ja suuresta virrankulutuksesta johtuva akkujen suuri koko.

LED-valaisin
------------

LED-valaisimet ovat syrjäyttämässä halogeenivalaimet. Nykyaikaiset LED-valaisimet ovat halogeenivalaisimia valovoimaisempia ja kuluttavat vähemmän virtaa. Pieni LED-valaisin ei tarvitse erillistä akkua ja suuritehoistenkin LED-valaisimien akut ovat huomattavasti halogeenivalaisimien akkuja kevyempiä.

Muut valaisimet
---------------

Voimakastehoisina otsalamppuina on tarjolla myös Xenon-teknologiaan perustuvia valaisimia.

Katso myös
----------

* Taskulamppu
Kauran kukinto on röyhy.
**Röyhy** on heinäkasveilla tavattava kukintotyyppi. Se on terttumainen, pitkälapakkoinen kerrannaiskukinto, jonka haarojen kärkeen on kehittynyt tähkylöitä tai mykeröitä. Kukkalapakko on se osa kasvin vartta, johon kukat kiinnittyvät. Jos lapakon haarat ovat itsekin haarautuneita, syntyy kerrannaiskukinto. Tähkylä on heinä- ja sarakasvien pieni tähkä eli osakukinto. Tähkylä vastaa toiminnaltaan terälehdellisten kasvien kukkaa. Kukinto on röyhymäinen esimerkiksi järviruo'olla (*Phragmites australis*).

Lähteet
-------

1. 1 2  *Uusi tietosanakirja,* Tietosanakirja oy 1960–1966, hakusana kukinto.
2. ↑  *Suomalainen tietosanakirja,* Weilin+Göös 1989–1993, ISBN 951-35-4644-6, hakusana röyhy.
3. ↑  *Uusi tietosanakirja,* hakusana kukkalapakko.
4. ↑  *Otavan iso tietosanakirja,* Otava 1960–1965, hakusana tähkylä.
5. ↑  *Uusi tietosanakirja,* hakusana tähkylä.
6. ↑  *Kasvien maailma,* Otava 1979–1981, ISBN 951-1-05097-4, sivu 408.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Röyhy** Wikimedia Commonsissa
Hoegaarden Witbier -pullo
**Hoegaarden Witbier** on belgialaisen Hoegaarden-panimon valmistama vehnäolut. Olut tuli markkinoille vuonna 1966. Hoegaardenin alueella Brysselin itäpuolella ovat Belgian suurimmat vehnänviljelyalueet. 1950-luvulla lähes kaikki vehnäolueen erikoistuneet panimot olivat kuitenkin sulkeneet ovensa, koska pilsner-tyyppiset lageroluet olivat vallanneet markkinat. Panimon perustaja Pierre Celis asui nuoruutensa Tomsin-nimisen vehnäolutpanimon kupeessa, joka oli ovensa sulkeneista panimoista viimeinen. Joitakin vuosia tämän jälkeen Celis avasi oman panimonsa ja toi mausteisen ja alueelle tyypillisen vehnäoluen takaisin markkinoille.

1980-luvulla Hoegaardenin panimossa sattui tulipalo, jonka seurauksena Pierre Celis lopulta myi panimonsa Interbrew-nimiselle yritykselle. Interbrew oli aiemmin kattanut suurilta osin tulipalon aiheuttamat vahingot. Pierre Celis muutti lopulta Yhdysvaltoihin, perusti uuden panimoalan yrityksen ja jatkoi samanhenkisten oluiden valmistamista, tunnetuimpana merkkinä Celis White.

Hoegaarden Witbier on väriltään samean kultainen, ja se on maustettu korianterin siemenillä ja pomeranssinkuorella. Alkoholipitoisuus on 5 % ja suositeltu tarjoilulämpötila noin 10 celsiusastetta. Oluen ruokasuosituksena on grillattu kana, kasvikset, katkaravut ja crème fraîche. Hoegaarden Witbier valmistuksessa käytetään 60/40-osuuksin ohramallasta ja mallastamatonta vehnää.

Lähteet
-------

* Suorsa, Valtteri: *Olutopas 2014*. Helsinki: Heinäpään Viestintä, 2013. ISBN 978-952-220-715-9.
* Tierney-Jones, Adrian: *1001 Beers You Must Try Before You Die*. Universe, 2010. ISBN 0789320258. (englanniksi)
* Kenning, David & Jackson, Robert: *Maailman oluet*. Suomentanut Mari Hyypiä. Helsinki: Gummerus, 2012. ISBN 978-951-20-8919-2.
Hodh Umar Tallin tukulorivaltakunnan (vihreällä) keskellä vuoden 1861 kartalla.
**Hodh** on luonnonalue Mauritanian kaakkoisosassa ja Malin rajaseudulla. Se rajoittuu pohjoisessa Dhar Tichittin kalliorinteeseen ja Adaferin ylänköön, koillisessa Djoufin ylätasankoon, idässä ja kaakossa Nigerin sisämaasuistoon ja etelässä Mandinguen ylänköön.

Alue on pinnanmuodostukseltaan alavaa tasankoa. Sen eteläosa on Sahelin savannia ja laidunmaata ja pohjoisosa Saharan hiekka-aavikkoa.

Mauritanian-puoleinen osa jakautuu Hodh El Gharbin ja Hodh El Charghin hallinto-alueisiin. Jälkimmäinen kuului vuoteen 1944 saakka Ranskan Sudaniin.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  *The Encyclopaedia of Islam, new edition, volume III*, s. 288–289. Leiden: Brill, 1986. ISBN ISBN 90-04-08118-6.
2. ↑  Zonage agro-ecologique du Mali, vol. 1 *library.wur.nl*.  Arkistoitu 2.4.2018. Viitattu 13.4.2018.
3. ↑  Pazzanita, Anthony G.: *Historical Dictionary of Mauritania, 3rd edition*, s. 254–255. Plymouth: The Scarecrow Press, 2008. ISBN 978-0-8108-5596-0.
Hoffman IslandHoffman Island vasemmalla ja Swinburne Island oikealla, kuvattuna Staten Islandilta.

|  |  |
| --- | --- |
| Sijainti | 
Staten Island, New York, New York, Yhdysvallat |
| Vesialue | 
Lower New York Bay |
| Merialue | 
Pohjois-Atlantti |
| Pinta-ala | 
0,045 km² |

Väestö| Asukasluku | 
0 |

muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa WikidataaTietolaatikon dokumentaatioNäytä Wikidatasta tulevat arvot

**Hoffman Island** on yksi Lower New York Bayn kahdesta keinotekoisesta saaresta. Vuonna 1873 luotu saari sijaitsee Staten Islandin South Beachin ulkopuolella. Sen läheisyydessä sijaitsee lahden toinen keinotekoinen saari, Swinburne Island.

Historia
--------

1910-1915
Saari luotiin lisäämällä täyttömaata **Orchard Shoalsin** matalikolle vuonna 1873. Nimensä saari sai New Yorkin entiseltä pormestarilta ja osavaltion entiseltä kuvernöörniltä, John T. Hoffmanilta.
Saarta ja viereistä Swinburne Islandia käytettiin 1800-luvun lopussa ja 1900-luvun alussa karanteeniasemana, johon sijoitettiin Ellis Islandille saapuneet maahanmuuttajat, joilla havaittiin jokin tartuntatauti.

Ensimmäisen maailmansodan aikana saaria käytettiin sataman puolustusasemana, ja sodan jälkeen saarille varastoitiin laivaston varusteita. Toisen maailmansodan aikana Yhdysvaltain kauppalaivasto ja U.S. Maritime Service käyttivät saaria harjoitteluasemana.

Toisen maailmansodan jälkeen saaret hylättiin. Kaupunkisuunnittelijat ja poliitikot kehittivät useita suunnitelmia saarten käytöstä. Robert Moses ja Bernard Baruch kannattivat saarten muuttamista kaupungin puistoksi, mutta suunnitelma unohtui pian. Vuonna 1961 Hoffman Islandin jäljellä olleet rakennukset tuhottiin.

Nykypäivä
---------

Nykyään National Park Service omistaa sekä Hoffman Islandin että Swineburne Islandin, ja ne kuuluvat Staten Islandin Gateway National Recreation Areaan. Saarten linnuston suojelemiseksi saaret eivät kuitenkaan ole yleisön käytössä. Hoffmanin saarella pesii lukuisia kahlaajia, kuten jalohaikara, yöhaikara ja pronssi-iibis. Vuodesta 2001 saarilla on tavattu myös talvehtivia kirjohylkeitä.

Lähteet
-------

1. 1 2  Quarantine At New York.  *Harper's Weekly*, 6. syyskuuta 1879. Artikkelin verkkoversio. Viitattu 25.10.2009.  (englanniksi) (Arkistoitu – Internet Archive)
2. 1 2  First U. S. Maritime Service Training Station.  *Mast Magazine*, maaliskuu 1944. Artikkelin verkkoversio. Viitattu 25.10.2009.  (englanniksi)
3. ↑  Andy Newman: Swimmers From the North Delight Scientists and Sightseers.  *New York Times*, 25. maaliskuuta 2006. Artikkelin verkkoversio. Viitattu 25.10.2009.  (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Hoffman Island** Wikimedia Commonsissa
**Ubangi-Šari** (ransk. *Oubangui-Chari*) oli Ranskan siirtomaa Keski-Afrikassa vuosina 1903–1958. Sen alue muodostaa nykyään Keski-Afrikan tasavallan.

Ubangi-Šari erotettiin Ranskan Kongosta vuonna 1903. Vuonna 1906 aluetta laajennettiin pohjoiseen ja se sai nimen Ubangi-Šari–Tšad.
Vuodesta 1910 lähtien se kuului Ranskan Keski-Afrikkaan. Tšad erotettiin erilliseksi siirtomaaksi vuonna 1920. 

Alueen länsiosa kuului Saksan Kameruniin vuosina 1911–1914. Logone- ja Charijokien keskijuoksut liitettiin Tšadista Ubangi-Šariin vuonna 1925, mutta palautettiin osaksi Tšadia vuonna 1936. Keski-Kongoon kuulunut Lobayen alue liitettiin Ubangi-Šariin vuonna 1932.

Kuvernöörin johtaman siirtomaan pinta-ala oli 617 000 neliökilometriä. Vuonna 1954 siellä oli 1,1 miljoonaa asukasta. Hallinnollinen keskus oli Bangui. Taloudellisesti kehittymättömän alueen tärkein vientituote oli puuvilla (67 % viennistä vuonna 1953). Lisäksi tuotettiin kahvia, timantteja, kultaa ja raakanahkaa.

Ubangi-Šari sai Ranskan merentakaisen alueen statuksen vuonna 1946. Vuonna 1956 siitä tuli Ranskan yhteisöön kuulunut autonominen Keski-Afrikan tasavalta. Maa itsenäistyi vuonna 1960.

Lähteet
-------

1. ↑  *Uusi tietosanakirja, 16. osa*, s. 956. Helsinki: Tietosanakirja oy, 1964.
2. 1 2 3 4 5  *Afrika: entsiklopeditšeski slovar, tom 2*, s. 490. Moskva: Sovetskaja entsiklopedija, 1987.
3. ↑  *French Equatorial Africa & Cameroons*, s. 238. Naval Intelligence Division, 1942. Teoksen verkkoversio.
4. 1 2  Instruments de recherche en ligne: Oubangui-Chari *anom.archivesnationales.culture.gouv.fr*. Viitattu 3.6.2018.
5. ↑  *Bolšaja sovetskaja entsiklopedija, vtoroje izdanije, tom 43*, s. 583–584. Moskva: Bolšaja sovetskaja entsiklopedija, 1956.
Mikonsaari

|  |  |
| --- | --- |
| Sijainti | 
LappeenrantaEtelä-KarjalaSuomi |
| Vesialue | 
Saimaa: Pien-Saimaa |
| Korkein kohta | 
95 m mpy. |
| Pinta-ala | 
1,3 km²  |

muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa WikidataaTietolaatikon dokumentaatioNäytä Wikidatasta tulevat arvot

**Mikonsaari** on saari varsinaisella Saimaan Pien-Saimaalla Lappeenrannassa Etelä-Karjalassa.

Maantietoa
----------

Mikonsaari on 2,5 kilometriä pitkä, 1,2 kilometriä leveä ja sen pinta-ala on kartasta mitattuna noin 1,3 neliökilometriä. Saaren keskiosassa on matala ja kapea saarenosa, joka muodostuu kahden lahden Suurlahden ja Pienlahden seurauksena. Niiden väliin jää Väliniemi. Saaren mäet kohoavat muutamassa kohtaa yli 90 metrin ja korkein mäki sijaitsee saaren luoteisosassa ja Kotaniemessä. Saari sijaitsee itäisellä Pien-Saimaalla pienen saariston keskellä. Saaren koillispuolella aukeaa Niemisenselkä ja lounaispuolella Mikonsaarenselkä. Niemisenselän takana näkyy Vehkataipaleensaaren niemimaa Nieminen. Lounaispuolella sijaitsee Voisalmensaari. Pienempiä lähisaaria ovat luoteessa Kanisaari, Kuuluodot, Ronko, Heposalo, Tupasalo, Niittusaari ja Nautasaaret, etelässä Suuri- ja Pieni Kaijansaari, kaakossa Suuri Mustasaari, ja koillisessa Kuuluoto ja Rajaluoto. Metsäisessä saaressa ei ole järviä tai kosteikkoja.

Saaren kiinteä asutus on neljän tilan muodostamaa haja-asutusta. Vapaa-ajan asuntoja on noin 30. Pieniä peltopalstoja on vain kuusi. Saarelle tulee Lappeenrannan Lauritsalasta maantie. Se alkaa Luukkaansalmen siltana, joka liittyy yhdystiehen 4081. Siitä haarautuu Hyötiönsaaressa Pieneen Lamposaareen johtava tie, joka haarautuu ennen sitä Kotasaaren, Kotaliesisaaren, Pienen Mustasaaren ja Suuren Mustasaaren kautta kulkevaksi kylätieksi. Saarien väliset vesiosuudet ovat ehjää pengertietä, joka katkeaa lyhyeen siltaan juuri ennen Mikonsaarta. Matkaa mantereelta tulee noin neljä kilometriä. Saaren lounaispuolelle on merkitty Saimaan syväväylä, jonka syväys on 4,2 metriä.

Luontoarvoja
------------

Saarelle on merkitty lyhyt 2,5 kilometriä pitkä luontopolku, jossa on laavu ja nuotiopaikka.

Historiaa
---------

Tarinan mukaan äiti ja poika Mikko pelastautuivat Lappeenrannassa riehuvia taisteluita vuonna 1741 piiloutuen kelluvaan tervatynnyriin. Tynnyri rantautui saareen, jota kutsuttiin tämän jälkeen Mikonsaareksi.

Mikonsaaren etelärannassa on jo 1930-luvulta asti tiedetty olevan kivikauteen liittyvä asuinpaikka. Vuonna 2006 suoritetuissa koekaivauksissa löytyi turvekerroksen alta tumman värinen kulttuurimaakerros, josta tavattiin tyypillistä kampakeramiikkaa, Uskelan keramiikkaa ja ohutseinäistä asbestikeramiikkaa. Kuoppaliesiä ei löytynyt.

Lähteet
-------

### Huomioita

1. 1 2  Saaren pinta-ala on mitattu Maanmittauslaitoksen Karttapaikka-verkkopalvelun pinta-ala-työkalulla.

### Viitteet

1. 1 2 3  Mikonsaari (sijainti maastokartalla) *Karttapaikka*. Helsinki:  Maanmittauslaitos. Viitattu 5.5.2021.
2. 1 2  Mikonsaaren luontopolku *visitlappeenranta.fi*. Lappeenranta:  Lappenrannan kaupunki. Viitattu 14.7.2021.
3. ↑  Kankkunen, Päivi: Lappeenranta Mikonsaari (PDF) (koekaivausraportti)  2006. Museovirasto. Viitattu 14.7.2021.
**Hoffa** on David Mametin käsikirjoittama ja näyttelijänä paremmin tunnetun Danny DeViton ohjaama elämäkerrallinen rikoselokuva vuodelta 1992. Se kertoo yhdysvaltalaisesta ammattiyhdistysjohtaja Jimmy Hoffasta, jota esittää Jack Nicholson. Muissa pääosissa näyttelevät Danny DeVito, Armand Assante, J. T. Walsh ja Robert Prosky.

Vastaanotto
-----------

*Hoffa* oli Oscar-ehdokkaana kuvauksesta ja naamioinnista. Jack Nicholson oli roolityöstään Golden Globe -ehdokkaana, mutta myös Razzie-ehdokkaana sekä tästä että elokuvasta *Koirat karvoissaan*. Berliinin elokuvajuhlilla *Hoffa* kilpaili Kultaisesta karhusta.

*Chicago Sun-Timesin* Roger Ebert kirjoitti Danny DeViton lunastavansa *Hoffalla* paikkansa varteenotettavien ohjaajien joukossa ja antoi elokuvalle kolme ja puoli tähteä neljästä. *Video-oppaassa* vuodelta 1994 Bello Romano antoi *Hoffalle* kaksi tähteä viidestä ja kirjoitti, että "poskitopattu Jack Nicholson ärjyy ja virnuilee antaumuksellisesti Hoffana, mutta edes David Mamet[i]n käsikirjoitus ei anna ryhtiä DeViton ohjaukseen".

Lähteet
-------

1. ↑  *Hoffa* Elonetissä.
2. 1 2  Romano, Bello (toim.): *Video-opas 95*, WSOY 1994.
3. ↑  Hoffa *Golden Globe Awards*. Viitattu 13.8.2021. (englanniksi)
4. ↑  Razzie nominees named *The Washington Post*.  15.2.1993. Viitattu 13.8.2021. (englanniksi)
5. ↑  Programme 1993: Competition *Berlinale*. Viitattu 13.8.2021. (englanniksi)
6. ↑  Ebert, Roger: Hoffa *RogerEbert.com*.  25.12.1992. Viitattu 13.8.2021. (englanniksi)
**Mikrohistoria** on historiantutkimuksen haara, jonka kohteena on alueellisesti tai muutoin perinteistä historiantutkimusta rajoitetumpi kohde kuten esimerkiksi kyläyhteisö, tapahtuma tai jopa yksilö. Se kehittyi 1970-luvulla ja on siten osa 1960-luvulla syntyneitä ns. *uusia historioita*, joihin kuuluu myös mentaliteettihistoria. Lähteiden käytöltään mikrohistoria on kvalitatiivista, ja perustuu usein vähäisen alkuperäismateriaalin tarkkaan lukemiseen ja tulkintaan. Tämä on joissain tapauksissa välttämätöntä lähdemateriaalin ollessa niukkaa.

Mikrotason tutkimustuloksilla pyritään valottamaan yhteiskunnassa vallinneita suurempia aihealueita. Tutkimus on omiaan myös kuvaamaan ihmistä osana yhteisöä. Mikrohistoriallisissa tutkimuksissa on usein keskitytty vähemmistöryhmiin tai muihin perinteisen historian sivuuttamiin aihealueisiin. Se, miten yhteisö suhtautui näihin vähemmistöihin, kertoo paljon yhteisöstä itsestään. Aputieteinä mikrohistoriassa ovat usein esimerkiksi antropologia tai sosiologia. Kuuluisia mikrohistorioitsijoita ovat mm. Carlo Ginzburg (esimerkiksi *Il formaggio e i vermi*, Juusto ja madot) ja Emmanuel Le Roy Ladurie (esimerkiksi *Montaillou. Ranskalainen kylä 1294-1324*)

Katso myös
----------

* Sosiaalihistoria

Lähteet
-------

1. ↑  Nenonen, Kaisu-Maija & Teerijoki, Ilkka: *Historian suursanakirja*, s. 985. WSOY, 1998. ISBN 951-0-22044-2.

Aiheesta muualla
----------------

* Microhistory Network, Europe
**Xiaomi Mi Note 10** on Xiaomin marraskuussa 2019 julkaisema älypuhelin, jossa on esiasennettuna Android 9 Xiaomin MIUI-käyttöliittymällä.

Tekniset tiedot
---------------

### Muotoilu

Xiaomi Mi Note 10 -älypuhelimessa on 6,5-tuumainen täysteräväpiirtonäyttö 19,5:9-kuvasuhteella.

### Fyysiset osat

Laitteesta löytyy 2,2 gigahertsin kahdeksanydinsuoritin. Laitteessa on 6 gigatavua RAM-muistia ja 128 gigatavua sisäistä muistia.

#### Kamerat ja multimedia

Laitteessa on viisi takakameraa. Pääkameran tarkkuus on 108 megapikseliä, toinen kamera on 12 megapikseliä (telekamera), kolmas kamera on 5 megapikseliä (telekamera), neljäs kamera on 20 megapikseliä (ultralaajakulmakamera) ja viides kamera on 2 megapikseliä (makrokamera). Etukameran tarkkuus on 32 megapikseliä.

Videokuvaus voidaan tehdä 2160p (4K) -resoluutiolla 30 fps, 1080p (täysteräväpiirto) -resoluutiolla 240 fps sekä 720p (teräväpiirto) -resoluutiolla 960 fps.

### Ohjelmisto

Julkaisuhetkellä laitteessa oli esiasennettuna Android 9 Xiaomin MIUI-käyttöliittymällä.

Lähteet
-------

* Phonearena: Xiaomi Mi Note 10
**Antti Evävaara** (s. 20. kesäkuuta 1952 Helsinki) on suomalainen huonekalusuunnittelija. Evävaara on edelläkävijä funktionaalisissa*selvennä* huonekaluissa. Hän valmistui huonekalukonservaattoriksi Ilmajoelta ja vietti vuodet 1978-1983 Länsi-Berliinin Kreuzbergissä entisöiden vanhoja huonekaluja kuten barokkikaappeja, rokokoota (rokokookonsolipöytiä) aina 1700-luvulta asti yrityksessään Kunsttischlerei Janisch & Evävaara. Palattuaan Suomeen 1983 Evävaara perusti yrityksen, jossa jatkoi entisöintiä ja koulutti samalla eri museoiden konservaattoreita. 1985 esitteli ensimmäisen tuolinsa Irma vuoden 1985 Habitare-sisustusmessuilla. Alkuvuosina Evävaara sisusti useita tiloja niin kotimaassa kuin ulkomaillakin mm. Ulkoministeriön tilan, jonne yhteen neuvotteluhuoneeseen valmisti 50 neliön suuruisen neuvottelupöydän. Ulkoministeriön kautta levisi 1987 Evävaaran suunnittelema Pesä-tuoli useisiin Suomen suurlähetystöihin ympäri maailmaa. Pesä-tuoli on Helsingissä Designmuseon kokoelmissa.
1989 Evävaara suunnitteli epäsymmetrisen ovaalinmuotoisen Sofia pöydän, jonka ranskalainen Philippe Starck valitsi kirjaansa. Tunnetuimpia Evävaaran veistoksellisista huonekaluista ovat Toro-lipasto (1990), Vekki-tuoli (1991), Liekki-tuoli(1996), Martelalle suunniteltu Hellas-sarja(1996) sekä Arcade-tuoli(2000). Wind-tuoli 2008, joka sai Saksan sisustusarkkitehtiliiton palkinnon. Uusimmat tuotteet Boox Boox 2016 , Slide-hyllymoduulit 2015, Sail tuoli 2017.

Silence-maailma
---------------

Evävaaran suunnittelu päivittyi uudelle tasolle vuonna 2002 Silence-tuolin myötä. Silence-tuotteet ovat hiljaisten, henkilökohtaisten tilojen luomiseen tarkoitettuja tuotteita. Silence Sound Center-tuolin myötä Evävaaraa on pidetty yhtenä funktionaalisten huonekalujen edelläkävijöistä maailmassa. Silence Sound Center-tuolia on kutsuttu maailman pienimmäksi konserttisaliksi, tuoleja toimitettu mm. Frankfurtin lentokentälle, Centre Pompidouhoun, Bordeauxin Cité du Vin, museoihin, kirjastoihin, useisiin kansainvälisiin toimistoihin mm Siemens, Bosch. Silence-tuolin jälkeen 2013 tuli Silence Phone Box puhelinkoppi, hiljainen työpiste. Silence Phone Box muuttuu myös yhden hengen videoneuvottelutilaksi Visioo Boxiksi. Visioo Box sai keväällä 2015 innovaatiopalkinnon Pariisin Bureaux Expo-tapahtumassa. 2017 Silence-Pergola tuoli, yksityisyyttä tarjoava avoin työpiste keinumekanismilla sekä Silence-Pergola Workspace hiljainen työpiste. Silence tuoteperhe kasvoi vielä 2017 Silence-Spiral puhelinspiraalilla.

Hyvinvointi
-----------

Evävaaraa on aina kiinnostanut hyvin­vointi­asiat, ja hänelle on ollut luontevaa tehdä projekteja hyvinvointialalle. Merkittävin niistä on Orimattilan Kehräämölle valmistunut Hemmottelukeidas Hellimö 2009 ja sen yhteyteen myöhemmin rakentunut Hotelli Teltta 2011, uudenlainen ekologinen elämyshotelli. Ennen kehräämössä kehrättiin lankaa ja nyt kehrätään hyvää oloa Hellimössä. 
Musik Spa 2008 sai kansainvälisessä World Spa Award-kilpailussa palkittu.
Evävaara suunnitteli 2009 matalaäänitaajuudella toimivan hierovan Divaanin.

Aiheesta muualla
----------------

* 
* 
*
**Antti Gunnar Salonen** (1904 Nastola – 6. helmikuuta 1960) oli kotkalainen valokuvaaja, joka harjoitti jatkosodassa liiketoimintaa kauppaamalla Petroskoin suunnalla otettuja valokuvia. Kaikkiaan kuvia myytiin tuhansia, ja eri kuvia oli noin 200. Hänen sodanaikaiset kuvansa on signeerattu nimellä *Guni*.

Salonen perusti Kotkaan valokuvaamon vuonna 1927. Liike toimi osoitteessa Kirkkokatu 11, ja se oli samalla Salosten asunto. Salonen kokeili tällöin myös kiertävän valokuvaajan ammattia ja postikorttibisnestä. Tätä varten hänellä oli moottoripyörä.

Jatkosotaan lähtiessään Salonen sopi vaimonsa Impin kanssa, että komennukseen liitetään valokuvien myynti. Mies kuvasi kohteita ja vaimo vedosti kuvat Kotkassa. Joukko-osastona oli Pioneeripataljoona 2, joka taisteli aluksi Petroskoin suunnalla ja kesällä 1944 Karjalankannaksella. Salonen myi kuvia kahden myyntialbumin avulla. Mahdollisesti hänellä oli myyntikoju Äänislinnan asemalla. Hänellä oli Päämajan kuvaosaston lupa toimintaansa. Todennäköisesti kuvien kappalehinta oli 1–2 markkaa. Kuvat esittivät Petroskoin tunnetuimpia nähtävyyksiä tai ne olivat sotilaiden ryhmäkuvia. Rajoituksena oli pula filmistä ja valokuvapaperista.

Sotien jälkeen Salonen jatkoi liikkeen pitämistä Kotkassa. Liike siirtyi Salosen kuoltua 1960 hänen poikansa Matin omistukseen, ja nykyisin se toimii nimellä *Kuva KM Salonen*.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Risto Lindstedt: Sotilas, jolla oli kamera.  *Suomen Kuvalehti*, 11.7.2014, nro 28, s. 32–39. Helsinki:  Otavamedia. ISSN 0039-5552.
**Eero Sopanen** (10. joulukuuta 1911 Sääminki – 8. marraskuuta 1987 Helsinki) oli suomalainen Siiloan-seurakunnan johtaja ja liikemies. Sopanen oli kiistelty hengellinen johtohahmo, joka sai 1970- ja 1980-luvuilla huomiota tiedotusvälineissä.

Elämä ja toiminta
-----------------

Sopanen osallistui sotatoimiin Lapin rintamalla, jossa haavoittui päähän. Hänen kaksi veljeään kuolivat sodassa. Hän oli nuorena innokas urheilun harrastaja, myöhemmin hän toimi yrittäjänä. 

Sopanen perusti vuonna 1969 opiltaan helluntailaisen, mutta varsinaisen helluntailiikkeen ulkopuolisen Siiloan-seurakunnan, jossa avustajineen suoritti tuhansia kasteita. Siiloanin ulospäin suuntautuva toiminta näkyi Helsingin katukuvassa muun muassa jatkuvana lentolehtisten jakeluna. Jäseniksi liitettiin Sopasen elinaikana joka vuosi useita satoja henkilöitä. Kymmeniä Sopasen puheita julkaistiin C-kasetteina ja painotuotteina. 

Eero Sopasen terveys alkoi pettää lopullisesti sen jälkeen kun hän joutui raa'an pahoinpitelyn kohteeksi kotiovellaan. Hän menehtyi keuhkokuumeeseen isänpäivänä 1987. Hänet on haudattu Vantaalle Honkanummen hautausmaalle.

Julkaisuja
----------

* Ratkaisu, Betesda-apu, 1980
* Rakennusaine, Betesda-apu, 1980
* Uudestisyntyminen ja kaste, Betesda-apu, 1980
* Helluntaipäivä ja tämä päivä, Betesda-apu, 1980
* Pyhän Hengen kaste ja kielillä puhuminen, Betesda-apu, 1980
* Huutavan ääni erämaassa, Betesda-apu, 1981
* Kielilläpuhuminen, Betesda-apu, 1981
* Hengellinen kateus, Betesda-apu, 1982
* Saulus Tarsolainen, Betesda-apu, 1982

Lähteet
-------

1. ↑  Jyrki Rossin sivusto
2. ↑  Iltalehti 17.3.1982:Uskonnollisia kasetteja postiluukusta


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)

 |

 |
**Eero Sangi** (s. 10. helmikuuta 1979 Liminka) on suomalainen lentopalloilija. Hän syntyi Sangin urheilijaperheeseen Limingan Selkäsenkylällä. Sangi harrasti urheilua nuorena monipuolisesti. Hän pelasi puolustajan paikkaa jääkiekkojoukkueessa, ja oli jalkapalloharrastuksessaan lähellä pohjoisen aluejoukkueen portteja, mutta perheessäkin suositusta lentopallosta tuli kuitenkin hänen omin lajinsa.

Uran alku
---------

D-juniori-iässä Sangi liittyi Limingan Niittomiesten lentopallojoukkueeseen, jossa hän vietti juniorivuotensa. Limingan ajan jälkeen joukkueeksi valikoitui naapuriseura Oulun Etta. Loukkaantumiset alkoivat pian haitata uraa, jolloin Sangi alkoi panostaa opiskeluun täysipäiväisen urheilun sijaan. Kun loukkaantumiset alkoivat vähitellen helpottaa, hän allekirjoitti 2002-2003 kaudeksi liigasopimuksen Keski-Savon Paterin kanssa. Hyvän tulokaskauden jälkeen Sangi palasi kotiseudulleen vahvistamaan Kempeleen Pyrinnön 1-sarjan joukkuetta. Seuraava kausi meni saman sarjan Ettassa.

Takaisin liigaan
----------------

Kaudeksi 2006-2007 Sangi palasi SM-liigaan. Tällä kertaa joukkue oli edelliskauden päätteeksi liigaan noussut Kempeleen Lentopallo. Kausi sujui vaihtelevasti niin joukkueelta kuin Sangiltakin ja päättyi lopulta pettymykseen pudotuspelien ensimmäiselle kierrokselle. Kesän aikana polvivamma uusiutui, ja Sangi siirtyi takaisin kolmossarjan kasvattajaseuraan Limingan Niittomiehiin. Kausi Niittomiehissä sytytti liigahaaveet uudelleen, ja Sangi lähti KempeLen joukkueeseen keskimieheksi.

Lähteet
-------

1. ↑
2. ↑
**Eero Soini** (24. joulukuuta 1923 Somero – 9. helmikuuta 1996 Espoo) oli suomalainen diplomi-insinööri ja yritysjohtaja, joka sai teollisuusneuvoksen arvonimen vuonna 1984.

Soinin vanhemmat olivat tilanhoitaja Urho Soini ja Olga Maria Laurén ja puoliso vuodesta 1948 Maire Valpuri Mannisto. Soini kirjoitti ylioppilaaksi 1945 Someron yhteiskoulusta ja valmistui Teknillisen korkeakoulun rakennustekniikan osastolta diplomi-insinööriksi 1949. Hän oli ensin Rakennusinsinööritoimisto E. Niemelän rakennesuunnittelijana, 1951–1960 Rakennusliike Aatto Huhdin työpäällikönä ja Oy Constructor Ab:n työpäällikönä, 1960–1974 Helsingin Asuntokeskuskunta Hakan Helsingin yksikön rakennuspäällikkönä ja rakennusosaston johtajana ja lopulta Hakan varatoimitusjohtajana 1974–1985 eläkkeelle jäämiseen saakka. Soinin aikana Haka rakensi muun muassa Pihlajamäen ja Kontulan alueet. Soini oli Finn-Stroi Oy:n hallituksen ja sen työvaliokunnan jäsen 1972–1985, ja osallistui yrityksen Svetogorskin ja Kostamuksen rakennusprojektien valvontaan.

Soini vaikutti muun muassa Suomen Betoniteollisuuden Keskusjärjestön, Betoniteollisuuden laaduntarkastuslaitoksen ja Suomen Rakennusteollisuusliiton hallituksissa ja oli aktiivinen rotaritoiminnassa. Hän osallistui 16-vuotiaana talvisotaan ja varsinaisessa sotapalveluksessa jatkosotaan.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Kai Hoffman: Eero Soini *Biografiasampo*. Viitattu 10.7.2023.
2. 1 2 3  Helsingin Sanomat. 18.2.1996. s. A 4. Kuolleita.
3. ↑  Suomalaiset talouden alan arvonimellä palkitut *Kansallisbiografia*. Viitattu 10.7.2023.
**Niansanarié** on maalaiskunta Moptin alueen Djennén piirissä Malissa. Sen keskuskylä Kéké sijaitsee Banijoen länsirannalla 30 kilometriä Djennéstä etelään. Kunnassa on 4 900 asukasta (vuonna 2009).

Niansanarién kunta rajoittuu lännessä Djennén piirin Néma-Badenyakafon, pohjoisessa Pondorin ja idässä Dandougou Fakalan sekä etelässä Ségoun alueen Sanin piirin Baramandougoun kuntiin. Seutu kuuluu Sahelin ja Sudanin siirtymävyöhykkeeseen. Osa kunnasta sijaitsee Banin tulva-alueella.

Kuntaan kuuluu kuusi kylää. Asukkaat ovat bambaroita, bozoja, fulbeja ja belloja.

Paikallisia elinkeinoja ovat maanviljely, karjanhoito, kalastus, käsityöammatit ja kaupankäynti. Tärkeimmät viljelykasvit ovat hirssi ja riisi. Kotieläimiä ovat naudat, lampaat, vuohet, aasit ja siipikarja. Kaupankäynti suuntautuu etupäässä Djennéen, Baramadougouhon ja Konioon. Kékéssä pidetään markkinat.

Kunnan liikenneyhteydet ovat heikot. Tulva-aikaan tärkein kulkuväylä on Banijoki. Palveluihin kuuluu neljä alakoulua, koulutus- ja kehittämiskeskus (CED) sekä terveysasema.

Lähteet
-------

1. ↑  Resultats Provisoires RGPH 2009 (Région de Mopti) *instat.gov.ml*.  Arkistoitu 22.7.2011. Viitattu 18.10.2014. (ranskaksi)
2. ↑  Mali - Région de Mopti: Carte de référence *reliefweb.int*. Viitattu 18.10.2014. (ranskaksi)
3. 1 2 3 4  Plan de Securite Alimentaire: Commune Rurale de Niansanarie 2006–2010 *fsg.afre.msu.edu*.  Arkistoitu 6.3.2016. Viitattu 18.10.2014. (ranskaksi)
**Thaddeus Georg Leonard Rydzeffsky** (1. tammikuuta 1830 Hamina – 1898) oli suomalainen Venäjän keisarillisessa armeijassa palvellut kenraalimajuri.[1]

Rydzeffskyn vanhemmat olivat kenraalimajuri Donat Rydzeffsky ja Sofia Lovisa Amanda von Knorring. Hän tuli oppilaaksi Haminan kadettikouluun 1840. Neljännen yleisen luokan jälkeen hänet ylennettiin vänrikiksi ja määrättiin 1848 palvelukseen 2. Orenburgin linjapataljoonaan Kaakkois-Venäjälle. Vuonna 1849 Rydzeffsky siirrettiin Moskovan krenatöörirykmenttiin, jossa hänet ylennettiin aliluutnantiksi 1850. Vuonna 1851 hänet siirrettiin luutnanttina Käkisalmen, H.M. Itävallan Keisari Franz I:n krenatöörirykmenttiin, vuonna 1852 reservitarkk’ampujapataljoonaan ja pari vuotta myöhemmin 2. reservitarkk’ampujapataljoonaan. Alikapteeniksi 1855 ylennettynä Rydzeffsky määrättiin komppaniaupseeriksi 2. kadettikouluun, mutta siirrettiin vielä samana vuonna Henkivartioväen Volynian rykmenttiin. Rydzeffsky yleni kapteeniksi 1865. Vuonna 1867 hän sai everstinä siirron pataljoonankomentajaksi Henkivartioväen Liettuan rykmenttiin. Seuraavana vuonna hänet määrättiin Permin kuvernementtipataljoonan komentajaksi, vuodesta 1869 hän toimi 59. reservipataljoonan komentajana ja vuodesta 1873 12. Velikije Lukin jalkaväkirykmentin komentajana. Vuonna 1877 Rydzeffskystä tuli Tambovin kihlakunnan sotilaskäskynhaltija. Eron sotapalveluksesta hän sai kenraalimajurina vuonna 1890.[1]

Lähteet
-------

1. 1 2  Thaddeus Georg Leonard Rydzeffsky *Suomalaiset kenraalit ja amiraalit Venäjän sotavoimissa 1809–1917*. Biografiakeskus, Suomalaisen Kirjallisuuden Seura. (Viitattu 16.4.2020)
**Sub7** on haittaohjelma, joka tunnetaan myös nimellä Subseven. Ohjelma on takaoven avaava troijalainen. Sitä käytetään pääosin aiheuttamaan ilkivaltaa, kuten piilottamaan osoittimen, muuttamaan järjestelmän asetuksia tai lataamaan pornografisia nettisivustoja. Kuitenkin sitä voidaan käyttää myös rikollisiin toimiin, kuten varastamaan luottokortin tietoja käyttäen näppäimen painallusten kaappaajaa. Sen nimi on keksitty kääntämällä Netbusin nimi toisinpäin ("suBteN") ja vaihtamalla "ten", eli kymmenen sanaan "seven" eli seitsemään.

Sub7 troijalaisen pysäyttää yleensä virustorjuntaohjelma tai palomuuri. Kuitenkin, jos ohjelma on pakattu .zip arkistoon, jotkin vanhat virustorjuntaohjelmat eivät osaa tarkastaa tiedostoja .zip arkistojen sisällä, mutta uusimpien ohjelmien myötä tästä on tullut pienempi ongelma.

Sen on alun perin suunnitellut Gregory "mobman" Hanis. Projektia ei ole päivitetty aikoihin millään tavalla. Nettisivustoa ei ole päivitetty pitkään aikaan (viimeksi huhtikuussa 2004), kunnes yhtäkkiä sivustolle ilmestyi uutisviesti huhtikuun 6. päivä, vuonna 2006. Uutiset eivät olleet mobmanilta itseltään, vaan jonkun joka on nimen "Lat" takana.

Kuten muutkin takaoven avaavat ohjelmat, Sub 7 paketin mukaan on varustettu palvelin ja asiakasohjelma. Palvelinohjelma on se, joka uhrin täytyy suorittaa altistuakseen Sub7 uhalle, ja asiakas on graafisella käyttöliittymällä varustettu ohjelma, jonka asiakas suorittaa omalla tietokoneellansa kontrolloidakseen uhrin tietokonetta. Sub7 antaa hakkeroijan asettaa uhrin tietokoneelle pääsalasanan, jonka jälkeen muut hakkeroijat eivät pysty hallitsemaan uhrin tietokonetta. Käytännössä katsoen siis pääsalasanan avulla asiakas voi omistaa uhrin tietokoneen.

Sub7:ssä on enemmän ominaisuuksia kuin Netbus-ohjelmassa (mm. Webkameran kaappausominaisuus ja käyttäjäystävällinen rekisterieditori). Sub7 on myös hieman vakaampi kuin Netbus.

Jotkut versiot asiakasohjelmasta sisältävät "Hard Drive Killer Pro" koodin, joka on tarkoitettu tuhoamaan Sub7:n ohjelmoijan vihollisen kiintolevy. Koodi selvittää onko tietokoneella ICQ asennettuna, ja jos sen käyttäjätunnus vastaa tiettyä ID:tä (7889118, Sean Hamiltonin, kilpailevan troijalaiskehittelijän ID), ohjelma tuhoaa kiintolevyn. On huhuttu, että näin myös kävi.

Lähteet
-------

1. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive)

Aiheesta muualla
----------------

* (Arkistoitu – Internet Archive) Alkuperäinen julkaisusivusto
* (Arkistoitu – Internet Archive)