recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Vittorio Rieti** (28. tammikuuta 1898 Aleksandria – 19. helmikuuta 1994 New York) oli italialaistaustainen, Yhdysvaltain kansalaisuuden saanut säveltäjä.

Rieti opiskeli Giuseppe Frugattan johdolla Milanossa vuosina 1912–1917. Hän suoritti myös taloustieteen opintoja ja valmistui Milanon yliopistosta vuonna 1917. Rieti palveli lyhyesti Italian armeijassa ensimmäisessä maailmansodassa. Sodan päätyttyä hän jatkoi Roomassa musiikkiopintojaan Alfredo Casellan johdolla. Orkestroinnissa Rieti sai ohjausta Ottorino Respighiltä. Hänen varhaisimmat teoksensa olivat tyyliltään kokeellisia ja saivat osakseen Arnold Schönbergin huomion. Schönberg auttoi Rietiä kustannussopimuksen saamisessa Universal Editionin kanssa.

1920-luvun alkupuolella Rieti muodosti Renzo Massaranin ja Mario Labrocan kanssa *I Tre* -nimisen säveltäjäryhmän. Ensimmäisen kansainvälisen menestyksensä hän saavutti ISCM:n festivaalilla Prahassa vuonna 1924 konsertollaan puhallinsoittimille ja orkesterille. Se esitettiin Casellan johdolla. Rieti liittyi vuonna 1925 Pariisissa Sergei Djagilevin Ballets russes'n henkilökuntaan. Hän oli tähän mennessä jo siirtynyt lähemmäs Igor Stravinskyn tyyliä muistuttavaa uusklassismia. Stravinskysta tulikin hänen läheinen ystävänsä. Rietin Djagileville säveltämistä baleteista erityisen menestyksekkääksi osoittautui *Barabau*. Rieti sävelsi näyttämöteoksia myös Louis Jouvet'n teatterille Pariisiin. 1930-luvulla hän oli yksi modernille kamarimusiikille omistetun La Sérénade -ryhmän perustajista.

Rieti pakeni toista maailmansotaa Yhdysvaltoihin vuonna 1940 ja sai maan kansalaisuuden vuonna 1944. Yhdysvalloissa hänen musiikkiinsa teki koreografioita George Balanchine. Hänen orkesteriteostensa esityksiä johtivat muiden muassa Arturo Toscanini ja Dimitri Mitropoulos. Stravinskysta poiketen Rieti alkoi menettää suosiotaan 1950-luvulta lähtien. Hän kuitenkin jatkoi säveltämistä kuolemaansa saakka. Rieti opetti sävellystä Peabody Institutessa vuosina 1948–1949, Chicago Musical Collegessa 1950–1953, Queens Collegessa 1955–1960 ja New York College of Musicissa 1961–1964. Rietin tuotantoon kuuluu balettien lisäksi seitsemän oopperaa, yksitoista sinfoniaa, yksitoista jousikvartettoa, pianokappaleita, lauluja, kamariteoksia ja kuoromusiikkia.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6 7 8  Uncle Dave Lewis, Vittorio Rieti AllMusic, viitattu 17.3.2024 (englanniksi)
2. 1 2 3 4 5 6 7  Vittorio Rieti scores The New York Public Library, viitattu 17.3.2024 (englanniksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Ranska
* BnF data
* Katalonia
* Saksa
* Israel
* Belgia
* Yhdysvallat
* Latvia
* Tšekki
* Australia
* Kroatia
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Taiteenala | 
* LexM
* MusicBrainz

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Dizionario Biografico degli Italiani
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* RISM
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**Johann Baptist Henneberg** (6. joulukuuta 1768 Wien – 26. marraskuuta 1822 Wien) oli itävaltalainen säveltäjä, urkuri ja kapellimestari.

Henneberg pääsi vuonna 1790 kapellimestariksi ja säveltäjäksi Emanuel Schikanederin Freihaus-teatteriin (Theater auf der Wieden). Vuonna 1803 hänestä tuli kreivi Esterházyn hovin urkuri Eisenstadtissa. Vuodesta 1811 hän toimi sen kapellimestarina. Henneberg palasi Wieniin ja toimi Kirche am Hofin kuoromestarina sekä vuodesta 1818 hoviurkurina. Hän soitti urkuja myös Schottenstift-luostarissa.

Hennebergin monista singspieleistä suurimman menestyksen sai osakseen *Die Waldmänner* (1793). Henneberg sävelsi myös muun muassa orkesterimusiikkia ja hengellisiä teoksia.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Nicolas Slonimsky, Laura Kuhn, Dennis McIntire, Henneberg, Johann Baptist Baker’s Biographical Dictionary of Musicians, viitattu 17.3.2024 (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* IMSLP: nuotteja

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Italia
* Israel
* Belgia
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Alankomaat

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* RISM
* IdRef

 |

 |
**Somerin taistelu** oli jatkosotaan liittyvä meritaistelu Suomenlahden itäosassa, pienen Somerin kalliosaaren luona.

Lähtökohdat
-----------

Talvisodan jälkeen, välirauhan aikana, Neuvostoliitto vahvisti otettaan Kotkan tuntumassa. Neuvostoliitto varusti Suursaaren sekä Somerin ja Narvin saaret, joita vastaan Suomen merivoimat ryhmittivät Kotkan rannikkopatteriston.

Jatkosota alkoi 25. kesäkuuta 1941 ja saman vuoden joulukuussa suomalaiset valtasivat Suursaaren sekä Somerin ja muita pieniä saaria.

III/RTR 12:n Somerin tukikohdan upseeristo, valokuvattuna 20.6.1942. Kuvassa ovat kaikki Somerin upseerit, nimeltään: Kapteeni Veikko Rauhaniemi, luutnantti Eero Kosonen, luutnantti Arvo Länsimies, vänrikit Göran Karlsson, Aarre Korhonen, Veikko Larmia, Unto Lehmusvuo, Esko Kolmela ja Pentti Palmunen sekä lääketieteen kandidaatti sot.virk. Asser Stenbäck. Kuva: SA-kuva.

Taistelu
--------

Venäläiset yrittivät 8. heinäkuuta 1942 vallata Somerin linnakesaaren takaisin hyökäten ensin ilmasta ja sitten vartio- ja moottoritorpedoveneiden voimin. Aamuyöllä alkaneessa hyökkäyksessä venäläiset saivat saaren itäpään haltuunsa 150 miehen voimin, mutta Osasto Tupolan voimin suomalaiset tekivät vastahyökkäyksen ja torjuivat vähitellen venäläisten yritykset saada lisää miehiä maihin.

Somerin linnakkeen joukot ryhtyivät päivän valjettua vastahyökkäykseen klo 13.10 ja saartorengas murtui lopullisesti 9. heinäkuuta 1942. Ulko-Tammion linnake osallistui Somerin taisteluun kolmella raskaalla 152/45 C -tykillään, jonka kantama oli 19 kilometriä.

Taistelut saaresta päättyivät suomalaisten voittoon, kun taisteluun oli ottanut osaa lähes koko Suomen laivasto. Voiton päivä osui laivaston vuosipäivälle, jota vietetään 9. heinäkuuta.

Saarta puolustivat Suomen laivaston ja rannikkojoukkojen lisäksi ilmavoimat. Tappiosta huolimatta venäläisten meri- ja ilmavoimat jatkoivat toimintaansa alueella aina 11. heinäkuuta 1942 asti.

Tappiot
-------

Neuvostoliitto menetti taistelussa 16 vartio- ja moottoritorpedovenettä sekä saarella 128 miestä. Somerin linnake onnistui upottamaan 17 ja vaurioittamaan 13 alusta, joiden mukana arvioitiin hukkuneen 210 miestä.*selvennä*

Suomalaisten tappiot olivat 17 kaatunutta ja 45 haavoittunutta.

Kunniamerkkien jako Somerin taisteluissa kunnostautuneille sotilaille. Yleiskuva, otettu kasarmin katolta Mustamaan linnakesaarella 8.8.1942. Kuva: SA-kuva.

Lähteet
-------

* Rannikon puolustaja 1/1992 s. 17–25
* 
* 
* Aittola, Heikki: Somerin taistelusta 8.7.1992 50 vuotta.  *Rannikkojääkäri*, 1992, 22. vsk, nro 1, s. 1.
* Ekman, P. O.: Somerin taistelu : venäläisten valtaussuunnitelma 8.7.1942.  *Rannikon puolustaja*, 1997, 40. vsk, nro 1, s. 32–33. ISSN 1239-0445.
* Kuparinen, Teuvo: Somerin taistelu v. 1942 erityisesti meritoimintojen osalta tarkasteltuna.  *Suomi merellä*, 1961, s. 37–45. Helsinki:  Meriupseeriyhdistys. ISSN 0039-5633.
* Rauhaniemi, Jukka: Somerin taistelu 8.-9.7.1942.  *Sotilasaikakauslehti*, 1992, 6. vsk, nro 6/7, s. 476–482. ISSN 0038-1675.
* Tirronen, Uolevi: Someri - Pietari Suuren merilinnoituksesta kesään 1942.  *Rannikon puolustaja*, 1992, 35. vsk, nro 1, s. 17–23. ISSN 1239-0445.
Sopimuksen nimilehti. Mainz, 1555.
**Augsburgin uskonrauha** oli keisari Kaarle V:n edustajan ja Saksan protestanttien välillä uskonpuhdistuksen aikaan solmittu sopimus. Se takasi Pyhän saksalais-roomalaisen keisarikunnan ylimyksille oikeuden harjoittaa hallitsemallaan alueella haluamaansa uskoa. Uskonrauha korvasi sitä aikaisemmin tehdyn väliaikaisratkaisun, Augsburgin interimin. 

Valtiopäivät kokoontuivat Augsburgissa vuonna 1555. Keisari Kaarlen veli Ferdinand vastasi neuvotteluista. Valtiopäivillä Ferdinand joutui myöntymään luterilaisten vaatimuksiin, mikä merkitsi, että Kaarle V:n suunnitelmat kitkeä protestantismi Saksasta romuttuivat. Luterilaiset säädyt tunnustettiin tästä lähtien keisarikunnan laissa. Tunnustus ei kuitenkaan koskenut reformoituja. Sopimus päätti myös lopullisesti Schmalkaldenin sodan. Valtiopäivät hyväksyi *Cuius regio, eius religio* -periaatteen ("Kenen maa, sen uskonto"), jonka mukaan maallisille ruhtinailla taattiin oikeus määrätä alamaistensa uskonto. Ne alamaiset, jotka eivät halunneet taipua ruhtinaan tahtoon, saivat oikeuden muuttaa maasta. Pian Saksa jakautuikin eri kirkkoja tunnustaviin ruhtinaskuntiin. Piispojen kääntyminen luterilaisuuteen sallittiin, vaikkakin tällöin heidän oli luovuttava maallisesta vallastaan.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  *Kristinuskon historia 2000: Uskonpuhdistuksesta nykyaikaan*, s. 46–47. Weilin+Göös, 1999. ISBN 951-35-6515-7.
2. ↑  Grimberg, Carl: *Kansojen historia. Osa 12. Tieteen ja taiteen vuosisata*, s. 30. WSOY, 1982. ISBN 951-0-09740-3.
**Matti Samuli Ali-Melkkilä** (3. tammikuuta 1930 Perniö – 13. joulukuuta 1989 Tenhola) oli suomalainen pankinjohtaja, koulutukseltaan varatuomari. Hän toimi Säästöpankkien Keskus-Osake-Pankin eli Skopin toimitusjohtajana 1983–1984 ja pääjohtajana 1985–1989, itsemurhaansa saakka. Ennen Skopia Ali-Melkkilä oli Suomen Säästöpankkiliiton toimitusjohtaja 1971–1984.

Pankkien luotonannon vapautuessa 1980-luvun puolivälissä Ali-Melkkilä muokkasi yhdessä Christopher Wegeliuksen ja Juhani Riikosen kanssa Skopia aikaisempaa aggressiivisempaan suuntaan. Skopin johdon toimien katsotaan olevan eräs pääsyy 1990-luvun alun pankkikriisin syvyyteen.

Vuonna 1989 Ali-Melkkilä pelkäsi Skopin romahdusta. Hän oli pääjohtajana ohjannut Skopin laajenemaan rajusti ja ottamaan huomattavia riskejä sijoituksissa ja luotoissa. Nyt Skop oli tulossa ongelmiin pörssikurssien ja kiinteistöjen hintojen laskettua. Pankin velalliset alkoivat romahtaa. Ali-Melkkilä yritti taivutella Skopin johtokuntaa oivaltamaan, että pankki oli tuhon partaalla, mutta häntä ei kuunneltu. Ali-Melkkilän puheita pidettiin sairaalloisina houreina. Hän oli niin väsynyt ja sekaisin, että pankin johtokunta pelkäsi, että hän tekisi jotain harkitsematonta pääjohtajan ominaisuudessa. Lopulta hänet määrättiin sairauslomalle. Ali-Melkkilä ampui itsensä kesämökillään 13. joulukuuta 1989. Hän olisi päässyt eläkkeelle vuoden 1990 alusta.

Björn Wahlroos kirjoittaa muistelmissaan, että vääriin arvioihin perustunut, Ali-Melkkilän päätöksellä 1987 tehty Tampellan osto Yhdyspankilta Skopille oli merkittävä osatekijä Ali-Melkkilän itsemurhaan. Ali-Melkkilä ei ollut kokenut yritysjohtaja eikä tuntenut metsäteollisuutta riittävästi, eikä pankilla ollut valmiita suunnitelmia Tampellan varalle.

Lähteet
-------

1. ↑  Tolonen, Jaana (toim.): *Suomen lakimiehet – Finlands jurister 1988*, s. 34–35. Suomen Lakimiesliiton kirjasarja, 99. Helsinki: Lakimiesliiton kustannus, 1988. ISSN 0585-9530. ISBN 951-640-395-6.
2. ↑  Matti Ali-Melkkilä *Biografiasampo*. Viitattu 27.2.2023.
3. ↑  *Facta 2001*, Täydennysosa 1990, s. 193. WSOY 1990.
4. ↑  Kati Haapakoski, Kriisin jälkeen Taloussanomat 11.8.2001 (Archive.org)
5. ↑  Hiilamo, Heikki: *SKOP. Lyhyt historia*, s. 277–281. Helsinki: WSOY, 1995. ISBN 951-0-20726-8.
6. ↑  Björn Wahlroos: *Barrikadeilta pankkimaailmaan*, s. 132. Helsinki: Otava, 2021. ISBN 978-951-1-41751-4.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Kansallisbiografia
* Biografiasampo

 |

 |
**Acclaim Entertainment** oli yhdysvaltalainen yhtiö, joka suunnitteli, julkaisi ja markkinoi videopelejä useille eri alustoille.

Historia
--------

Vuonna 1990 yhtiö osti LJN Toysin. Acclaim lopetti LJN:n leikkikaluvalmistuksen ja sulautti sen lopulta itseensä vuoteen 1995 mennessä.

Vuonna 2002 yhtiö osti Software Creationsin, jonka uudeksi nimeksi tuli Acclaim Studios Manchester.

Vuonna 2004 yhtiö meni konkurssiin. Acclaimin nimen osti Howard Marks, joka perusti yhtiön Acclaim Games.

Yrityksellä oli useita tuotesarjoja kuten *Rise Of The Robots*. Konkurssiin tapahtuessa kesken jääneitä nimikkeitä olivat *100 Bullets*, *Kung Faux* ja *The Last Job*.

Pelit
-----

*Pääartikkeli: Luettelo Acclaim Entertainmentin peleistä*
Yhtiö kehitti ja julkaisi pelejä useille alustoille mukaan lukien Sega Mega Drive ja Nintendo GameCube.

Tytäryhtiöt
-----------

Yhtiöllä oli studiot Cheltenhamissa ja Manchesterissä Yhdistynessä kuningaskunnassa, Glen Covessa New Yorkissa ja Austinissa Texasissa Yhdysvalloissa.

Lähteet
-------

1. ↑  Acclaim Acquires New Studio *ign.com*.  1.5.2002. Viitattu 16.6.2022. (englanniksi)
2. ↑  Simon Carless: Acclaim Officially Files For Bankruptcy *gamedeveloper.com*.  1.9.2004. Viitattu 16.6.2022. (englanniksi)
3. ↑  Brendan Sinclair: Q&A: Howard Marks on the new Acclaim *gamespot.com*.  13.9.2006. Viitattu 16.6.2022. (englanniksi)
4. ↑  Simon Carless: Acclaim Properties Re-Appear For Sale *gamedeveloper.com*.  9.9.2005. Viitattu 16.6.2022. (englanniksi)
5. ↑  David Jenkins: Rod Cousens Reclaims UK Acclaim Studios *gamedeveloper.com*.  30.9.2004. Viitattu 16.6.2022. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* MobyGames - Acclaim Entertainment, Inc.
**Tabelbala** (arab. تبلبالة‎‎) on keidasalue ja Béni Abbèsin maakuntaan kuuluva kunta Bécharin ja Tindoufin välillä Algerian lounaisosassa. Siellä on 5 100 asukasta (vuonna 2008).

Vuorten ja Erg Er Raouin hiekka-aavikon välissä sijaitsevalla keitaalla on neljä asutusta. Hallinnollinen ja taloudellinen keskus on ranskalaisten siirtomaaisäntien rakentaman linnoituksen ympärille muodostunut Haï El Wasat. Sen vieressä sijaitsee kolme vanhaa kylää eli *ksaria*: Cheraïa, Zaouia Sidi Zekri ja Makhlouf. Asukkaista noin puolet puhuu songhaikielten pohjoisryhmään kuuluvaa korandjea. Lopuista suurin osa on 1900-luvulla saapuneiden muuttajien jälkeläisiä.

Tabelbalasta johtaa noin 70 kilometrin pituinen päällystetty maantie Bécharin ja Tindoufin väliselle valtatielle. Keitaalla harjoitetaan keinokasteluun perustuvaa maanviljelyä. 1800-luvulle saakka se toimi Marokon eteläosan Sijilmasan ja Sahelin alueen Timbuktun välisen karavaanireitin pysähdyspaikkana.

Lähteet
-------

1. ↑  World Gazetteer: Algeria: largest cities and towns and statistics of their population *world-gazetteer.com*.  Arkistoitu 5.1.2013. Viitattu 10.7.2012. (englanniksi)
Davy Crockett -tyyppinen miniydinase, vuodelta 1961.
**Operaatio Sunbeam** (suom. *Auringonsäde*) oli neljän ydinkokeen sarja, jonka Yhdysvallat toteutti Nevadan koealueellaan heinäkuussa 1962.

Siinä koestettiin muun toiminnan ohella M-388 Davy Crockett -miniydinasetta. Koesarjassa toteutettiin yhteensä 4 ydinkoetta. Davy Crockettin suurin voimakkuus oli 0,5 kilotonnia eli 500 tonnia, sekä pienin 0,02 kT eli 20 T. Tämä oli kannettava, eli miesvoimin liikuteltava, sinko-tyyppinen kevyt ydinase, joka laukaistiin rekyylittömästä tykistä kranaatinheittimen tapaisesti. Näiden kaliipereja oli kaksi (4 tuumaa, 102 mm ja 6 tuumaa, 155 mm), sekä myös kantomatkoja niin ikään kaksi (2 km ja 4 km).

Asetyypin kokeilu tapahtui Kuuban ohjuskriisin alkaessa eskaloitua. Ydinkokeet liittyivät Operaatio Dominic II:een. Ydinkokeet *Little Feller* (suom. *Pikkukaveri*) *I* ja *II* toteutettiin 7. ja 17. heinäkuuta 1962. Näistä *Little Feller II* ensimmäisenä, jossa M-388 Davy Crockett -sinkoydinase laukaistiin 2,7 km päähän.

*Smallboy -ydinkoe* (1,65 kT) Nevadan koealueella vuonna 1962. Mainittua ei pidä sekoittaa brittiläiseen "Blue Danube"-tyypin taktiseen ydinpommiin, taikka *Little Boy* -nimiseen atomipommiin.
Ydinkokeiden nimet olivat (4 kpl): *Johnnie Boy*, *Smallboy*, *Little Feller I* sekä *Little Feller II*. Räjäytysten voimakkuudet olivat 0,5 kT, 1,65 kT, 18 T sekä 22 T.

**Operaatio Sunbeamin ydinkokeet**| Ydinkokeen nimi | Päiväys | Ydinkokeen sijaintipaikka | Räjäytyksen voimakkuus |
| --- | --- | --- | --- |
| *Little Feller II* | 7. heinäkuuta 1962 | Nevadan ydinkoealue | 22 T |
| *Johnnie Boy* (W30) | 11. heinäkuuta 1962 | Nevadan ydinkoealue | 0,5 kT (500 T) |
| *Smallboy* | 14. heinäkuuta 1962 | Nevadan ydinkoealue | 1,65 kT |
| *Little Feller I* | 17. heinäkuuta 1962 | Nevadan ydinkoealue | 18 T |

Lähteet
-------

1. 1 2  Operation Storax, Sun Beam, and Roller Coaster *Nuclear Weapon Archive*.  20.9.1997. Viitattu 23.3.2022. (englanniksi)
2. ↑  Fact Sheet: Operation DOMINIC II (pdf) *Defence Threat Reduction Agency*. Viitattu 20.3.2022. (englanniksi)

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Operation Sunbeam
**Tankavaaran taistelu** 26.–31. lokakuuta 1944 oli yksi toisen maailmansodan aikaisen Lapin sodan taisteluista.

Operaatio Birken mukaisesti rakennetut, vetäytymistä suojaavat, Enontekiön Lätäsenon (Sturmbock-Stellung) ja Sodankylän Tankavaaran (Schutzstellung), saksalaiset asemat olivat merkittävimmät saksalaisten joukkojen Lapin puolustusasemat. Näihin kuuluva *Schutzwall*-asema kulki Tankavaaran kautta.

Rovaniemen valtauksen jälkeen suomalaiset etenivät pohjoiseen. 23. lokakuuta suomalaisten panssaridivisioona saavutti saksalaisten sulkuaseman Vuotson Tankavaarassa. Saksalaisilla oli ehdoton käsky pitää asemat marraskuun alkuun asti. Taistelut alkoivat 26. päivänä suomalaisten hyökkäyksellä ja ne kestivät 31. lokakuuta asti, kun saksalaiset irtautuivat suunnitelmallisesti asemistaan.

Lähteet
-------

1. ↑  Enontekiö Rovaniemi Sodankylä - Jatkosodan tapahtuma- ja muistopaikat (html) *Museovirasto*.  22.12.2009. RKY.fi. Viitattu 26.1.2014.
2. ↑  Tankavaaran taistelu 26.–31.10.1944 (html) (Lapin soda) *Tammenlehvän perinneliitto*.  24.4.2009. www.tammenlehva.fi:  Suomen sotamuistomerkit.  Arkistoitu 2.2.2014. Viitattu 26.1.2014.
3. 1 2  Jaakko Tahkolahti: Lapin sota 1944–1945 *Helsingin Sanomat*.  10.10.2004. Viitattu 26.1.2014.
**Veneitä rannalla** on suomalaisen taiteilijan Berndt Lindholmin öljyvärityö kankaalle vuodelta 1870. Kooltaan tämä maalaus on 25×32 cm ja se kuuluu Ateneumin taidemuseon kokoelmiin, jonne se hankittiin vuonna 1975.

Berndt Lindholmin maalasi tämän kirkasta valoa sädehtivän *Veneitä rannalla* -työn Pohjois-Ranskassa Dunkerquessa, lähellä Belgian rajaa. Lindholm oli asunut Pariisissa vuoden 1868 alusta ja oli nyt paluumatkalla Suomeen. Hän oli ensimmäisiä taiteilijoita Skandinaviassa, joka maalasi ulkoilmamaalauksia. Niissä häntä innoitti elävän valovaikutelman tavoittaminen, välitön todellisuudenkuvaus. Nimenomaan tuolla Pariisin matkallaan hän oli innostunut katsomaan luontoa omin silmin. (Hänen opettajanaan siellä oli Louis Cabat.) Lindholm oli kirjoittanut kotimaahan vuonna 1869 ja kertonut sanoutuvansa irti vanhanaikaisesta "düsseldorfilaisuudesta" ja maalaavansa tästedes uusimman ranskalaisen taiteen tapaan luonnossa.

Lähteet
-------

1. ↑  Soili Sinisalo, 2000, näyttelyteoksessa Tuntematon horisontti – Suomen taidetta 1870–1920, Helsinki: Ateneumin taidemuseo.

Aiheesta muualla
----------------

* Suomen Kansallisgallerian taidekokoelmat: Veneitä rannalla.  (Arkistoitu – Internet Archive)
**Vouliagméni** (kreik. Βουλιαγμένη eli Λίμνη Βουλιαγμένης, *Límni Vouliagménis*) on järvi siitä nimensä saaneessa Vouliagménin kaupungissa Attikassa Kreikassa. Sen pinta-ala on noin 0,777 hehtaaria.

Vouliagméni-järven rantakallioita.
Vouliagméni-järvi, suomeksi "Vajonnut järvi", sijaitsee Vári-Voúla-Vouliagménin kunnassa Ymittós-vuoren eteläpäässä Vouliagménin kaupungin etelälaidalla lähellä Saroninlahden rantaa alueella, joka on osa niin kutsuttua Attikan Rivieraa. Ateenan keskustasta on järvelle noin 25 kilometriä. Järvi on noin 50 metrin korkeudella merenpinnasta laskettuna. Sen suurin pituus on noin 140 metriä ja leveys noin 55 metriä.

Vouliagméni on karstijärvi ja ollut alun perin maanalainen. Sen nykyinen muoto on syntynyt luolan katon romahdettua arviolta noin 2 000 vuotta sitten. Järven pohjassa on satojen metrien pituudelta vedenalaisia luolia useassa eri kerroksessa. Vouliagménin vesi on peräisin kuumista lähteistä noin 50–100 metrin syvyydeltä, ja sen veden lämpötila on 22–29 °C ympäri vuoden.

Järvi on osa Natura 2000 -aluetta yhdessä muun muassa Ymittós-vuoren kanssa.

Lähteet
-------

1. 1 2  Vouliagmeni Lake *Grekomania*. Viitattu 4.10.2021.
2. 1 2  Lake of Vouliagmeni *Athens Attica*. Viitattu 4.10.2021.
3. ↑  Λίμνη Βουλιαγμένης *Το Βήμα*.  24.11.2008. Viitattu 4.10.2021.
4. ↑  GR3000006 Ymittos - Aisthitiko Dasos Kaisarianis - Limni Vouliagmenis *Natura 2000*.  Arkistoitu 27.6.2019. Viitattu 4.10.2021.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Vouliagméni** Wikimedia Commonsissa

* Λίμνη Βουλιαγμένης – Lake Vouliagmeni. Järven turismisivusto. (kreikaksi) (englanniksi)
Fanny Salvini-Donatelli
**Fanny Salvini-Donatelli** (oikealta nimeltään *Francesca Lucchi*; 1815 Firenze – kesäkuu 1891 Milano) oli italialainen oopperalaulaja, joka oli äänialaltaan sopraano. Hänet tunnetaan parhaiten Violettan roolin luomisesta Giuseppe Verdin *La traviatan* kantaesityksessä maaliskuussa 1853.

Salvini-Donatelli teki debyyttinsä Venetsian Apollo-teatterissa vuonna 1839 Rosinan roolissa (*Sevillan parturi*). Hän lauloi eri puolilla Italiaa. Vuonna 1842 Salvini-Donatelli lähti esiintymään Wieniin ja siirtyi sieltä Pariisiin. 1850-luvun loppupuolella hän lauloi Lontoossa. Salvini-Donatelli lopetti esiintymisen vuonna 1859, mutta teki lyhyen paluun vuonna 1865.

Salvini-Donatellia pidettiin ulkonäkönsä perusteella sopimattomana kuolemansairaan Violettan rooliin, mutta hän sai roolin laulutaitojensa ansiosta. Myös Verdi esitti mielipiteenään sen, että Salvini-Donatelli ei soveltunut rooliin. Hän ansioitui kuitenkin myös muiden Verdin oopperoiden rooleissa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Nicolas Slonimsky, Laura Kuhn, Dennis McIntire, Salvini-Donatelli, Fanny Baker’s Biographical Dictionary of Musicians, viitattu 16.3.2024 (englanniksi)
2. 1 2 3  Laura York, Salvini-Donatelli, Fanny Women in World History: A Biographical Encyclopedia, viitattu 16.3.2024 (englanniksi)
**Orfeus ja Eurydike** (Wq. 30, ital. *Orfeo ed Euridice*, ransk. *Orphée et Eurydice*) on Christoph Willibald Gluckin Raniero da Calzabigin librettoon säveltämä ooppera, jota pidetään ensimmäisenä Gluckin niin sanotuista reformioopperoista, joiden avulla säveltäjä uudisti *opera serian* sävel- ja muotokieltä. Teos sai ensi-iltansa Wienin Burgtheaterissa 5. lokakuuta 1762. Oopperan libretisti Calzabigi halusi ottaa italialaiseen oopperaan vaikutteita ranskalaisesta oopperasta.

Oopperan ensi-ilta oli suuri menestys, ja Gluck päätti myöhemmin yrittää uudistaa myös ranskalaista *tragédie en musique* -oopperaa. Hän sovitti *Orfeus ja Eurydiken* uudelleen ranskaksi, ja se esitettiin Pariisissa. Alkuperäisen Orfeuksen roolin oli esittänyt kastraatti, mutta ranskankielisessä versiossa roolin lauloi kontratenori. Pariisin versioon Gluck lisäsi loppuun balettikohtauksen.

Ranskalainen Hector Berlioz teki oopperasta vuonna 1859 vielä kolmannen version, jossa hän pyrki yhdistelemään ranskan- ja italiankielisiä versioita ja jossa Orfeon roolista tehtiin housurooli.

Lähteet
-------

* Viennese Classic - Early Period : Christoph Willibald Gluck: Orfeo ed Euridice. *AEIOU*.  Arkistoitu 30.12.2012.  (englanniksi)
* Metropolitan Opera:Orfeo ed Euridice (Arkistoitu – Internet Archive)
* All Music Guide: Orfeo ed Euridice (Italian version), opera in 3 acts, Wq. 30

### Viitteet

1. ↑  Kaisu-Maija Nenonen & Ilkka Teerijoki: *Historian suursanakirja*, s. 802. WSOY, 1998. ISBN 951-0-22044-2.
2. ↑  Vähän Gluckin "Orfeuksesta".  *Keski-Suomi*, 20.05.1915, nro 56, s. 2. Kansalliskirjasto. Viitattu 15.07.2018.

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Orfeus ja Eurydike**.
* italiankielisen version libretto
* ranskankielisen version libretto
**Kypärämäen koulu** (rinnakkaiskoulujärjestelmän aikana nimellä **Kypärämäen kansakoulu** ja juuri peruskoulu-uudistuksen jälkeen nimellä **Kypärämäen ala-aste**) on Jyväskylän Kypärämäessä osoitteessa Erämiehenkatu 12 toimiva alakoulu. Koulun rehtori on Tiina Saarenketo. Koulu on perustettu 1947, sen toiminta alkoi 1948, ja omassa koulutalossa toiminta alkoi 1949. Vuonna 1959 koulutaloon valmistui lisäsiipi. Ensimmäinen johtajaopettaja oli Aati Jäppinen.. Hänen jälkeensä rehtorina oli Yrjö Kuha, sitten Timo Knuuttila, sitten Meri Lumela, sitten jälleen Knuuttila, sen jälkeen Rami Pelloniemi ja vuonna 2021 virassa aloitti Saarenketo. Koulussa on myös Jyväskylän luokkien 4–6 musiikkiluokat, kaksi autistiluokkaa sekä yksilöllisen opetuksen pienryhmä. Ennen Kypärämäen koulun perustamista Kypärämäen kansakoululaiset kävivät koulua iltavuorossa Cygnaeuksen koulussa.

Lähteet
-------

1. ↑  Yhteystiedot
2. ↑  Historia (Arkistoitu – Internet Archive)
3. ↑  Kypärämäen koulu (Arkistoitu – Internet Archive)
4. ↑  Janne Haikari: Kypärämäki ja sen väki, luku Holtiton nuoriso!
**Roger Hansson** (s. 13. heinäkuuta 1967 Helsingborg) on ruotsalainen entinen jääkiekkoilija. Pelipaikaltaan hän oli oikea laitahyökkääjä. Hansson on peliuransa jälkeen toiminut valmentajana.

Pelaajaura
----------

Hanssonin kasvattajaseura on Helsingborg HC. Helsingborgista hän siirtyi 1. divisioonaan Rögle BK:n joukkueeseen kaudeksi 1984–1985. Hanssonin pelatessa Röglessä NHL-seura Vancouver Canucks varasi hänet NHL:n varaustilaisuuden 1987 11. kierroksella 213. pelaajana. Kaudella 1986–1987 Hansson saavutti myös maailmanmestaruuskilpailujen pronnssin Ruotsin alle 20-vuotiaiden maajokkueessa. Viimeisenä Röglen kautenaan 1990–1991 Hansson oli joukkueen varakapteeni. 

Kaudeksi 1991–1992 Hansson siirtyi Elitserieniin Malmö IF:n joukkueeseen. Heti ensimmäisellä Malmön kaudellaan Hansson oli mukana voittamassa Ruotsin mestaruutta. Malmö voitti Ruotsin mestaruuden uudelleen kaudella 1994–1995. Tuolloin Hansson oli joukkueen varakapteeni ja seuraavalla kaudella 1995–1996 joukkueen kapteeni. Malmössä pelatessaan Hansson oli mukana Ruotsin jääkiekkomaajoukkueessa voittamassa neljää peräkkäistä MM-mitalia vuosina 1992–1995 ja olympiakultaa Lillehammerin talviolympialaisissa 1994. Yhteensä Hansson pelasi Ruotsin maajoukkueessa 78 A-maaottelua. 1992 Hansson voitti MM-turnauksen maalipörssin Ruotsin voittaessa maailmanmestaruuden. 

Kaudeksi 1996–1997 Hansson siirtyi Saksan DEL-liigaan Kassel Huskiesin joukkueeseen. Hansson pelasi Kasselissa kaudet 1996–2001. Tämän jälkeen hän pelasi uransa viimeiset kaudet Röglessä 2001–2003 toimien Allsvenkanissa pelanneen joukkueen kapteenina.

### Valmentajaura

Hansson toimi Rögle BK:n organisaatiossa eri tehtävissä 2005–2012 ja uudelleen kaudesta 2014–2015 alkaen.

Lähteet
-------

* 

### Viitteet

1. ↑


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ruotsi

 |

 |

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: sv:Roger Hansson
*Tämä artikkeli käsittelee vuosina 1978–1983 ilmestynyttä mielipide- ja kulttuurilehteä. Näköpiiri on myös vuosina 1999–2002 ilmestynyt metapoliittinen aikakauslehti.*

**Näköpiiri** oli suomalainen mielipide- ja kulttuurilehti. Se ilmestyi aikakauslehtimuotoisena kerran kuukaudessa vuosina 1978–1983. Lehden mainoslause kuului: "Näköpiiri – lehti ihmisen ja luonnon puolella". Näköpiirin toimituksellinen linja kiteytettiin ensimmäisessä numerossa neljään määritelmään: demokratia, tasa-arvo, kansallinen kulttuuri ja kansainvälinen vuorovaikutus. 

Lehti ilmestyi aikakauslehtikokoisena. Se muuttui kuitenkin tabloidikokoiseksi viimeisenä ilmestymisvuotenaan numerosta 2/1983 alkaen.

Julkaisija ja toimitus
----------------------

Lehteä julkaisi Osuuskunta Näköpiiri, joka oli noin 200 yksityisen henkilön muodostama lehtiosuuskunta. Perustaja ja päätoimittaja oli Eero Taivalsaari. Viimeisen kolmen numeron vt. päätoimittaja oli Soma Rytkönen.

Ensimmäiseen toimitukseen kuuluivat: Eero Taivalsaari, Hannu Eerikäinen, Vesa Karonen (kirjallisuus), Jussi Aalto (kuvatoimittaja), Hannu Salmi (valokuvaaja), Kalervo Katavuori (taitto). Lehdellä oli useita ulkomaankirjeenvaihtajia. 

Lehdellä oli toimitusneuvosto, jonka puheenjohtaja oli Reijo Wilenius.

Näköpiiri-riihi
---------------

Lehti järjesti Joensuussa Karjalantalolla valtakunnallisen kulttuuri- ja keskustelutapahtuman nimellä Näköpiiri-riihi vuosina 1979–1981. Pyhäselän Niittylahdessa tapahtuma järjestettiin vuonna 1982.

Lähteet
-------

1. ↑  Näköpiiri. *Josku – Itä-Suomen yliopiston kirjaston kokoelmatietokanta*.  Arkistoitu 24.5.2012.
2. ↑  Kun edustajat eivät riitä – Kansalaistoiminnan opas (Arkistoitu – Internet Archive)
3. ↑    *Näköpiiri*, 1979, 1. vsk, nro 1.  Näköpiiri Osuuskunta. ISSN 0356-6501.
4. ↑    *Näköpiiri*, 9.9.1983, 6. vsk, nro 17.  Näköpiiri Osuuskunta.
5. ↑  Karjalainen 27.8.1979
6. ↑    *Näköpiiri*, 1981, 5. vsk, nro 6–7.  Näköpiiri Osuuskunta.
**Eric Tangradi** (s. 10. helmikuuta 1989) on yhdysvaltalainen jääkiekkoilija, joka pelaa NHL-seura New Jersey Devilsin organisaatiossa. Hän on Anaheim Ducksin toisen kierroksen varaus vuodelta 2007.

Tangradi on saanut lempinimen "The Big Dog" ison koonsa ja pelityylinsä takia.

Ura
---

### Amatööriura

Tangradi pelasi kolme kautta OHL-joukkue Belleville Bullsissa. Vuonna 2008 hänet nimettiin Bullsin kapteeniksi. Viimeisellä juniorikaudellaan 2008–2009 Tangradi pelasi onnistuneesti tehden 55 pelaamassaan ottelussa 38 maalia ja 78 pistettä. Kauden aikana 8. joulukuuta 2008 hän solmi kolmivuotisen tulokassopimuksen Anaheim Ducksin kanssa.

26. helmikuuta 2009 Tangradi kaupattiin Anaheimista hyökkääjä Chris Kunitzin kanssa Pittsburgh Penguinsiin, joka antoi vastineeksi puolustaja Ryan Whitneyn.

### Ammattilaisura

Tangradi teki ensimmäisessä ammattilaisottelussaan myös ensimmäisen pisteensä, kun pelasi Pittsburghin AHL-yhteistyöseura Wilkes-Barre/Scranton Penguinsissa Syracuse Crunchia vastaan 3. lokakuuta 2009. Hän syötti Wyatt Smithin maalin toisessa erässä. Ensimmäisen maalinsa ammattilaisena hän teki myöhemmin 11. marraskuuta Portland Piratesia vastaan. 

Tangradi teki NHL-debyyttinsä kauden viimeisessä ottelussa 11. huhtikuuta New York Islandersia vastaan.

Seuraavalla kaudella Tangradi pelasi Pittsburghin harjoitusleirillä. 11. lokakuuta 2010 hän teki ensimmäisen NHL-pisteensä syöttäessään Alex Goligoskin maalin New Jersey Devilsiä vastaan. 15. lokakuuta hän teki ensimmäisen maalinsa New York Islandersia vastaan. 8. joulukuuta Tangradi teki uransa ensimmäisen hattutempun pelatessaan farmissa Toronto Marliesia vastaan.

Helmikuussa 2011 New York Islandersia vastaan pelatussa pelissä Tangradi joutui Trevor Gilliesin päähän kohdistuneen kyynärpäätaklauksen uhriksi. Gillies sai taklauksesta yhdeksän ottelun pelikiellon. Tangradi oli tämän jälkeen kaksi kuukautta sivussa. Tangradi tappeli NHL:ssä ensimmäisen kerran 13. tammikuuta Florida Panthersin Erik Gudbransonin kanssa. 18. huhtikuuta 2012 Tangradi teki ensimmäisen pisteensä pudotuspeleissä kotikaupungissaan Philadelphia Flyersia vastaan syöttäessään Jordan Staalin maalin. Tangradi on Wilkes-Barre/Scranton Penguinsin kaikkien aikojen yhdeksänneksi paras maalintekijä tehtyään 60 maalia 178 pelissä. 

Kaudella 2012–2013 Tangradi kaupattiin Winnipeg Jetsiin vastineeksi kuudennen kierroksen varausoikeudesta vuoden 2013 varaustilaisuuteen.

Ensimmäisen maalinsa Winnipegissä Tangradi teki 3. maaliskuuta 2013 ohittaessaan Tampa Bay Lightningin maalivahti Anders Lindbäckin. 

5. lokakuuta 2014 Tangradi kaupattiin Montreal Canadiensiin. Winnipeg sai hänen tilalleen Peter Budajn ja Patrick Hollandin.

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Eric Tangradi
**Albert Johannes Hämäläinen**, kirjailijanimi **Juudas (Juutas) Puustinen** (14. huhtikuuta 1874 Kuopio – 14. maaliskuuta 1934 Helsinki) oli suomalainen kansakoulunopettaja ja kirjailija.

Hämäläisen vanhemmat olivat merimies Fredrik Hämäläinen ja Henrika Hakkarainen. Hän valmistui kansakoulunopettajaksi Jyväskylän seminaarista vuonna 1899. Hän oli opettajana ensin Kuopiossa, sitten Pylkönmäellä ja viimeksi Messukylän Vehmaisten koululla. Hämäläinen siirtyi terveydellisistä syistä eläkkeelle mutta toimi vielä muutaman vuoden sijaisopettajana.

Hämäläinen kirjoitti Juudas Puustisen salanimellä ensimmäisen suomalaisen hiihtoaiheisen pienoisromaanin *Hiihtokilpailu* vuonna 1917. Romaanissa kerrottiin Pihkasalmen kaupunkiin perustetun hiihtoseuran järjestämistä "koko maata käsittävistä" hiihtokilpailuista ja niihin valmistautumisesta. Hiihtokilpailu tapahtuu Pihkajärven jäällä, ja kilpailun reitti koostuu kahdesta 15 kilometrin lenkistä. Kilpailun pääpalkintoina on suuria rahasummia. Romaanin päähenkilöinä ovat hiihtokilpailujen järjestäjä ja hiihtoseuran perustaja maisteri Teräs sekä hiihtokilpailuihin osallistuva työtön räätäli Heikki Kanerva.

Teoksia
-------

* *Veistoksia*, pakinoita. Tampereen sanomain Oy, Tampere 1909
* *Savolaisia murrejuttuja*, Huviohjelmain avuksi 43. Karisto 1916, 2. painos 1921, 3. painos 1927
* *Hiihtokilpailu*, humoreski. Karisto 1917, 2. painos nimellä *Leikillinen kertomus niistä suurista "koko maata käsittävistä", jotka aikoinaan toimeenpani Pihkasalmen hiihtoseura*. Kirja, Helsinki 1929
* *Humoristisia esitelmiä*, Huviohjelmien avuksi 48. Karisto 1923
* *Savolaishumoreskeja*, Huviohjelmien avuksi 49. Karisto 1923
* *Savolaisia sutkauksia ja letkauksia*, kirjoittajat Juutas Puustinen ja Ernst Lampén. Savonseura, Kuopio 1929

Lähteet
-------

* Suomen kirjailijat -tietokanta[vanhentunut linkki]
* Pohjoissavolaisen kaunokirjallisuuden bibliografia: Juudas Puustinen (Arkistoitu – Internet Archive)
* Suomalaista hiihtoa suomalaisessa kaunokirjallisuudessa, s. 1–2 (Arkistoitu – Internet Archive)

Viitteet
--------

1. 1 2  Kuolleita, Helsingin Sanomat, 16.03.1934, nro 73, s. 3, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
**Cho Mi-Yeon** (korea: 조미연; syntynyt 31. tammikuuta 1997), joka tunnetaan paremmin mononyyminimellä Miyeon, on Etelä-Korealainen laulaja ja näyttelijä. Hän on Etelä-Korealaisen tyttöryhmän (G)I-DLE:n laulaja Cube Entertainmentin alaisuudessa ja äänitti Ahria virtuaalisessa K-pop-tyttöryhmässä K/DA.

Cho syntyi 31. tammikuuta 1997. Hän on ainoa lapsi. Cho osoitti vahvaa kiinnostusta laulamiseen lapsesta asti. Hänen rakkautensa musiikkiin inspiroi hänen isänsä. Chon vanhemmat tunnistivat pian hänen intohimonsa ja lähettivät hänet musiikkikouluihin oppimaan erilaisia ​​taitoja, kuten viulua, kitaraa ja pianonsoittoa. Lopulta hän osallistui YG Entertainmentin koe-esiintymiseen yläasteella ja vietti seuraavat viisi vuotta harjoittelijana. Hänen debyyttinsä kuitenkin epäonnistui ja hän jätti yrityksen. Cho jatkoi musiikin harjoittamista, kun hän ilmoittautui musiikkiakatemiaan vahvistaakseen laulutaitojaan sekä oppiakseen säveltämään ja tuottamaan musiikkia. Cho vietti noin kahdeksan vuotta harjoittelijana ennen debyyttiään (G)I-DLE:n kanssa.
**Halonen** (*Veljekset Halonen Oy*) on suomalainen muotitavarataloketju, jolla on parikymmentä toimipistettä Suomessa, suurimpien kaupunkien keskustoissa sekä kauppakeskuksissa. Halonen pyrkii myymään kohtuuhintaisia hyvälaatuisia vaatteita kaikenkokoisille ja -ikäisille.

Veljekset Halonen Oy on perustettu vuonna 1932. Sen sisaryhtiö on Kuopioon sijoittunut ja Itä-Suomessa toimiva Oy Carlson. Halosen pääkonttori sijaitsee Helsingissä, ja se työllistää noin 400 henkilöä. Liikevaihtoa lokakuussa 2013 päättyneellä tilikaudella kertyi 53 miljoonaa euroa, ja se on ollut samalla tasolla koko 2000-luvun. Toimitusjohtajana toimii Pekka Halonen.

Muotitavaratalot
----------------

Halosen liike Oulun Kirkkokadulla.
* Espoo: Sello
* Helsinki: Itis
* Hyvinkää: Willa
* Jyväskylä: Kauppakatu ja Seppä
* Kokkola: Isokatu
* Kotka: Kirkkokatu
* Kouvola: Veturi
* Lahti: Karisma
* Lappeenranta: Valtakatu
* Lempäälä: Ideapark
* Oulu: Kirkkokatu
* Pori: Puuvilla
* Raisio: Mylly
* Seinäjoki: Megakeskus
* Tampere: Ratina
* Turku: Länsikeskus
* Vaasa: Espen
* Vantaa: Jumbo

Vuoden Yritys
-------------

Helsingin Yrittäjät ry valitsi Veljekset Halosen vuoden 2008 helsinkiläiseksi yritykseksi.

Eläinaktivistien kampanja
-------------------------

Oikeutta eläimille -yhdistys aloitti kampanjan yhtiön turkissomistemyyntiä vastaan vuonna 2004. Turkismyyntiä vastustavat aktivistit ovat osoittaneet mieltä useissa kaupungeissa Halosen liikkeiden edessä.

Helmikuussa 2007 Oikeutta eläimille -yhdistyksen aktivistit ja kampanjavastaavat tuomittiin Helsingin käräjäoikeudessa 60–65 päiväsakkoon per henkilö sekä lähes 16 000 euron korvauksiin toimitusjohtaja Pekka Halosen kotirauhan vuosia jatkuneesta häirinnästä ja kunnian loukkauksesta. Useat aktivistit ovat kampanjan aikana saaneet lähestymiskiellon Halosen kodille.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Peltola, Heikki: *Palveluloisto ja kiehtomisen aito taito, Kaupan keinot hyperkilpailussa*, s. 100. Helsinki: Edita, 2007. ISBN 9789513749422.
2. ↑  Yrityshaku: Veljekset Halonen Oy (Arkistoitu – Internet Archive), Taloussanomat. Viitattu 4.9.2014.
3. ↑  Voima 2/2005 : Ketunnahat päätyvät somisteiksi[vanhentunut linkki]
4. ↑  Teuvo Arolainen: Kuudelle eläinaktivistille sakot Halonen oy:n häirinnästä.  *Helsingin Sanomat*, 2007, nro 7.2.2007.

Aiheesta muualla
----------------

* Halosen verkkosivut
| "Respect"Aretha Franklin |
| --- |
|  |
| Singlen tiedot |
|  Albumilta | *I Never Loved a Man the Way I Love You* |
|  Äänitetty  | 14. helmikuuta 1967 |
|  Julkaistu | huhtikuussa 1967 |
|  Formaatti | 7" single |
|  Tuottaja(t) | Jerry Wexler |
|  Tyylilaji | soul |
|  Kesto | 02.26 |
|  Levy-yhtiö | Atlantic |
| Aretha Franklin muut singlet |
| "I Never Loved a Man (The Way I Love You)"1967 | "Respect"1967 | "Baby I Love You"1967 |

**Respect** on Otis Reddingin vuonna 1965 säveltämä soul/pop-kappale. Alun perin se ilmestyi Reddingin kolmannella albumilla *Otis Blue* (1965), mutta tunnetuimman version siitä levytti Aretha Franklin vuonna 1967. Franklinin versio oli kahdeksan viikkoa Billboardin Black Singles -listan ykkösenä ja kaksi viikkoa Pop Singles -listan kärjessä.

"Respect" on arvostetuimpia koskaan tehtyjä pop-kappaleita. Se on nähty yhtenä tärkeimmistä naisten itsetuntoa nostattavista ja sukupuolten välistä tasa-arvoa kohottavista lauluista, ja sen vaikutus länsimaiseen yhteiskuntaan on ollut merkittävä. Otis Redding kirjoitti "Respectin" eräänlaiseksi naisten kunnialauluksi ja Aretha Franklin oli oikea ihminen esittämään sitä. Kappaleesta tuli kansainvälinen menestys. Se voitti Franklinille muun muassa Grammy-palkinnot sarjoissa "Best Rhythm & Blues Recording" ja "Best Rhythm & Blues Solo Vocal Performance, Female". 

VH1 valitsi "Respectin" vuonna 2000 maailman kaikkien aikojen toiseksi parhaaksi kappaleeksi. Kappale oli kuudentena Berlin Median listalla "Top 100 singles". *Rolling Stone* -lehti puolestaan valitsi Respectin maailman kaikkien aikojen viidenneksi parhaaksi pop-lauluksi "The Greatest Songs of All Time" -listallaan. Verkkosivusto Acclaimed Music, joka tilastoi musiikkikriitikoiden arvioita kaikkien aikojen kappaleista, sijoittaa "Respectin" viidenneksi.

Lähteet
-------

1. ↑  The All Time Top 3000 Songs www.acclaimedmusic.net.  Arkistoitu 5.8.2009. Viitattu 4.11.2008.
Vígla  
ΒίγλαMegístin eli Kastelórizon kylä, Vígla-vuori taustalla.

|  |  |
| --- | --- |
| Sijainti | 
Megísti, Ródos, Etelä-Egean saaret, Kreikka |
| Korkeus merenpinnasta | 
273 m |

Kartta

|  |  |
| --- | --- |
| Koordinaatit | 
36° 08′ 48″ P, 29° 34′ 53″ IView and modify data on Wikidata  |

muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa WikidataaTietolaatikon dokumentaatioNäytä Wikidatasta tulevat arvot

**Vígla** (kreik. Βίγλα) on vuori Kastelórizon saarella Dodekanesian saaristossa Kreikassa. Se on saaren korkein kohta ja sen korkeus on 273 metriä.

Vígla oli antiikin aikana saaren akropolis eli linnavuori. Vuorella on säilynyt jäänteitä muureista noin 60 metrin matkalta. Niiden on aiemmin ajateltu olevan kyklooppimuurin jäänteitä mykeneläiseltä ajalta. Nykyisten tutkimusten mukaan muurin jäänteet kuitenkin muistuttavat Vähän-Aasian Lyykiassa klassiselta ajalta roomalaiselle ajalle tavallisia rakenteita, ja ne ajoitetaan usein hellenistiselle kaudelle. Víglalle muurit on rakennettu mahdollisesti suojaamaan sisämaata sataman suunnasta tulevilta hyökkäyksiltä.

Lähteet
-------

1. ↑  Zervos, Steve: Kastellorizo ... a history by Steve Zervos Zervos, Steve.  Arkistoitu 27.11.2009. Viitattu 13.7.2009. (englanniksi)
2. 1 2  Kastelorizo Nostalgia Travel. Viitattu 15.8.2016.
3. 1 2  Kastelorizo (PDF) Ίδρυμα Μείζονος Ελληνισμού. Viitattu 13.7.2009. (englanniksi)
4. ↑  Kastellorizo - History eurotravelling.net.  Arkistoitu 27.11.2009. Viitattu 13.7.2009. (englanniksi)
**Khold** on norjalainen black metal -yhtye joka on perustettu vuonna 2000 Tulus-yhtyeen hajomisen jälkeen. Yhtyeen perustivat Oslossa Sarke (rummut) ja Gard (laulu & kitara). He ottivat mukaansa myös Rinnin (kitara) ja Eikind (basso). Yhtye nauhoitti demon vuonna 2000 ja se teki samana vuonna levytyssopimuksen Moonfogin kanssa. Sen esikoisalbumi *Masterpiss of Pain* julkaistiin keväällä 2001 ja metallimusiikkilehdet pitivät sitä *tuoreena henkäyksenä black metal-musiikkiin*. Vuonna 2003 yhtye vaihtoi levy-yhtiökseen Candlelight Recodsin joka julkaisi Kholdin 3. albumin seuraavana vuonna.

Sekä yhtyeen 2. albumi *Phantom* että *Mørke gravers kammer* ovat olleet Alarm-palkintoehdokkaita julkaisuvuotenaan. Keväällä 2005 Khold levytti neljännen albuminsa *Krek* joka julkaistiin 10. lokakuuta 2005. Pääsiäisenä 2006 yhtye jäi tauolle määrittelemättömäksi ajaksi. Yhtye palasi tauolta 2007 ja julkaisi viidennen albuminsa *Hundre år gammal* seuraavana vuonna.

Jäsenet
-------

* Gard – laulu, kitara (2000–)
* Hildr – laulu (2000–)
* Rinn – kitara (2000–)
* Sarke – rummut (2000–)
* Crowbel – basso (2013–)

### Entiset jäsenet

* Eikind – basso (2000–2002)
* Brandr – basso (muutamissa konserteissa 2002)
* Sir Graanug – basso (*Phantom* -albumilla)
* Grimd – basso (2002–2012)

Diskografia
-----------

* *Masterpiss of Pain*  (2001, Moonfog Productions)
* *Phantom*  (2002, Moonfog)
* *Mørke gravers kammer*  (2004, Candlelight Records)
* *Krek*  (2005, Tabu Recordings)
* *Hundre år gammal*  (2008, Tabu)
* *Til endes*  (2014)
* *Svartsyn*  (2022)
* *Du dømmes til død*  (2024)

Aiheesta muualla
----------------

* Yhtyeen virallinen internetsivu
**Paahtovanukas** (ransk. *crème brûlée*), joka tunnetaan myös nimillä "burnt cream", "crema catalana" tai "Trinity cream", on kermainen vanukas, jossa on rapeaksi paahdettu sokeripinta. 

Paahtovanukas maustetaan perinteisesti vaniljalla. Erilaisia muunnelmia ovat esimerkiksi suklaalla, kahvilla, rosmariinilla, liköörillä, vihreällä teellä, kookoksella tai muilla hedelmillä maustetut paahtovanukkaat.

Historia
--------

Ensimmäisen crème brûléen teon ajankohdasta ei ole kirjattua tietoa. Ranskassa, Espanjassa ja Isossa-Britanniassa on pitkään tehty paahtovanukasta. Isossa-Britanniassa väitetään, että jälkiruoka keksittiin 1600-luvulla Trinity Collegessa Cambridgessa, mistä nimitys "Trinity cream" juontuu. 

Espanjassa katalonialaisessa keittiössä nimillä Crema Catalana ("katalonialaisen kerma"), Crema cremada ("poltettu kerma") tai Crema de Sant Josep tunnettu jälkiruoka on crème brûléeta vastaava ruokalaji, jonka väitetään olevan peräisin 1700-luvulta. Se tarjoillaan perinteisesti Saint Josephin päivänä 19. maaliskuuta, vaikka nykyään sitä saatetaan tarjoilla pitkin vuotta. Vanukas on maustettu sitruunan tai appelsiinin kuorella ja kanelilla.

Vasta 1800-luvulla ranskankielinen nimitys crème brûlée tuli yleiseksi, minkä seurauksena jälkiruoka mielletään yleensä ranskalaiseksi. Kuitenkin ehkä varhaisin tunnettu viittaus paahtovanukkaaseen oli Ranskassa vuonna 1691 julkaistussa François Massialot’n keittokirjassa. Ranskan puolesta puhuu myös se, että resepti on suositumpi Ranskassa kuin missään muualla maailmassa.

Crème brûléen liekitys

Valmistus
---------

Kun vanukas on hyytynyt ja jäähtynyt, sen pinnalle sirotellaan kerros sokeria, joka sulatetaan ja "poltetaan". Perinteisesti paahtamiseen käytetään pientä kaasupoltinta, mutta sen voi tehdä myös liekittämällä tai vaikka uunissa. Vanukas tarjoillaan yleensä kylmänä, pienessä ja matalassa, usein valkoisessa annosvuoassa. 

### Huomioitavaa

Vanukkaan tulee olla asianmukaisesti jäähdytetty valmistamisen jälkeen, sillä munat ja sokeri toimivat kasvualustana bakteereille, jotka voivat aiheuttaa ruokamyrkytyksen. Runsaasti rasvaa sisältävät ruuat imevät vieraita makuja jääkaapissa, joten vanukas tulee kääriä tiukasti muoviin ennen säilöntää. On myös syytä huomata, että sokerikuorrutus tulee lisätä vasta välittömästi ennen tarjoilua, muuten kuori pehmenee jääkaapissa.

Lähteet
-------

1. ↑  Creme Brulee *Mackenzie*.  Arkistoitu 2.1.2012. Viitattu 10.1.2012. (englanniksi)
2. ↑  Crème Brûlée *Food Worldwide*.  Arkistoitu 2.7.2012. Viitattu 10.1.2012. (englanniksi)
3. ↑   (englanniksi). Luettu 10.1.2012.

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Paahtovanukas**.
* Pastanjauhantaa/resepti
* Ruokasanastoa (Arkistoitu – Internet Archive)
* Trinity Burnt Cream (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Palovene Mosel-joella.
Palovene Vancouverissa. 
Palovene sammuttamassa tulipaloa Seattlessa vuonna 1914.
**Palovene** on palo- ja pelastustoimiin tarkoitettu vene. Sitä käytetään esimerkiksi tulipalojen sammuttamiseen, etsintätöihin merionnettomuuksissa sekä saasteiden poistoon. Paloveneet on yleensä varustettu usealla erilaisella voimanlähteellä ja vesisuihkujärjestelmällä, sekä joskus veneessä itsessään on palonestojärjestelmä. Paloveneet pumppaavat sammutusveden suoraan merestä, järvestä tai joesta. Uusimpien veneiden pumppausjärjestelmät kykenevät pumppaamaan kymmeniä tuhansia litroja vettä minuutissa.

Yhdysvalloissa ensimmäinen palovene valmistui 1800-luvun alkupuolella, mutta niitä ei valmistettu enempää ennen kuin maa alkoi teollistua sisällissodan jäljiltä 1800-luvun lopulla. Aluksi paloveneiksi muutettiin tavallisia höyryhinaajia. Useat satamakaupungit alkoivat vuoron perään tilata itselleen paloveneitä. Esimerkiksi New Yorkin palolaitos sopi itselleen meripelastusyhtiöltä ensimmäisen veneensä, ja muut kaupungit alkoivat seurata perässä seuraavina vuosina.

Suomessa paloveneitä on käytössä jokaisella pelastuslaitoksella.

Lähteet
-------

1. ↑  Everything your need to know about fire boats *asisboats.com*.  23.1.2023. Aces of the Sea. Viitattu 12.2.2024. (englanniksi)
2. ↑  Everything you need to know about fireboats *martide.com*.  3.2.2022. Martide. Viitattu 12.2.2024. (englanniksi)
3. ↑  Joseph Ockershausen, Hollis Stambaugh, Seth Kelly: Fireboats Then and Now (pdf)  2003. U.S. Fire Administration. Viitattu 12.2.2024. (englanniksi)

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Fireboat