recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Joseph Caraud
Joseph Caraud: *Kirsikkatyttö*,maalattu vuonna 1875.
**Joseph Caraud** (1821–1905) oli ranskalainen taidemaalari. Hän maalasi laatukuvia, jotka kuvaavat hienosti aikansa elämää. Hän maalasi myös historiamaalauksia 1700-luvun elämästä.

Elämänvaiheita
--------------

Caraud opiskeli Ranskan taideakatemiassa Alexandre Abel de Pujolin ja Charles-Louis Lucien Mullerin oppilaana. Jo ennen taideopintojaan hänen oli onnistunut saada työnsä Pariisin salonkiin. Vuosina 1843 - 1846 hänellä oli useita muotokuvia Pariisin salongissa. Hän maalasi ne saadakseen rahaan Italiaan suuntautuvalle opintomatkalle. 

Opintomatka Italiaan toteutui vuonna 1848. Caraud`n tyyliin tuli selkeitä italialaisia vaikutteita. Sieltä hän matkusti Algeriaan ja vuoden 1853 näyttelyssä hänellä oli algerialaisaiheisia teoksia. 1850- luvulla Ranskan taideakatemia oli rohkaissut monia nuoria taiteilojoita matkustamaan Algeriaan etsimään vaikutteita. Caraud oli näin ollen mukana orientalismiksi kutsutussa taidesuuntauksessa.

Vuoden 1857 salongissa oli selvää, että Caraud oli jättänyt orientalismin taakseen. Hän oli alkanut maalata historiamaalauksia Ludvig XV:n ajasta sekä Marie Antoinettesta. Hän sai töistään kolmannen luokan mitalin vuoden 1859 salongissa. Toisen luokan mitalin hän sai vuonna 1861 uskonnollisista maalauksistaan. Hänen teoksensa uivat vastavirtaan aikansa suuntausta, joka pyrki kuvaamaan realistisesti oman aikansa elämää. 

Realistisissa, omaa aikaansa kuvaavissa töissään Caraud ei käyttänyt tummaa palettia, eikä hän kuvannut elämässään vaikeuksiin joutuneita. Hänen töissään esiintyy ylempää keskiluokkaa, aina viimeisimmän muodin mukaisissa asuissa. Hän kuvasi tarkasti asusteiden materiaalit, missä hän seurasi edellisen vuosisadan mestareiden, kuten Watteaun tyyliä. Hänen töitään kehuivat niin kriitikot kuin suuri yleisökin. Teoksista tehdyt painokuvat kävivät hyvin kaupaksi. 

Ranskan kunnialegioonan ritariksi Caraud nimitettiin vuonna 1867. Vuonna 1873 Caraud sai ylistävää kritiikkiä; häntä pidettiin Ranskan tuotteliaimpana taiteilijana ja uskollisena Salongin näytteilleasettajana. Hänen töitään oli esillä Pariisin maailmannäyttelyssä vuonna 1889. Viimeisen kerran hän piti näyttelyn vuonna 1902. Hän kuoli vuonna 1905, mutta kuolinpäivää ei tiedetä.  

Aikoinaan suosittu taiteilija on nykyään jäänyt varjoon. Hänen töitään on sekä yksityiskokoelmissa että museoissa.

Lähteet
-------

1. ↑
2. 1 2 3 4 5 6
3. ↑
4. 1 2
5. ↑

Lisää aiheesta
--------------

* 

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Espanja
* Ranska
* BnF data

 |
|  |
| Taiteenala | 
* Musée d'Orsay
* RKD Artists
* ULAN

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Bahrainin juutalaiset** ovat pieni juutalainen vähemmistö Bahrainissa Persianahden rannikolla.

Historia=
=========

Nimi Bahrain on aikanaan käsitetty nykyistä suuremmaksi alueeksi Irakissa sijaitsevasta Basran kaupungista etelään. Varhaisimpia mainintoja juutalaisista alueella ovat maininnat *Talmudissa*. Myöhemmissä arabilähteissä mainitaan juutalaisia myös itse Bahrainin saaren vanhassa pääkeskuksessa al-Hajarissa. Lähteissä mainitaan myös profeetta Muhammadin vuonna 630 määräämä sotaretki alueelle juutalaisia vastaan, kun he eivät olleet hyväksyneet uutta islamin uskoa. Benjamin Tudelalainen mainitsee myös lähialueen rannikon juutalaiset yhteisöt, joiden hän sanoo hallitsevan alueen kala- ja helmikauppaa.

Bahrainin nykyinen juutalaisyhteisö on kuitenkin peräisin pääsääntöisesti 1800-luvulta. Tuolloin paikalle asettui juutalaisia siirtolaisia Irakista, nykyisestä Iranista ja Intiasta. Juutalaiset siirtolaiset tuolloin olivat pääosin kauppiaita tai käsityöläisiä. Hieman ennen Israelin itsenäistymistä Bahrainin juutalaisia oli noin 600. Vuoden 1947 kiihtyvät levottomuudet Palestiinassa ja lopulta Israelin itsenäisyyssota vuonna 1948 johtivat kuitenkin levottomuuksiin myös Bahrainissa, mikä puolestaan johti juutalaisten muuttoon Israeliin. Bahrainissa poltettiin esimerkiksi paikallinen synagoga. Toisaalta monet bahrainilaiset perheet suojelivat juutalaisia mellakoitsijoilta.

Vuonna 2011 Bahrainissa oli arviolta vain 37 juutalaista. Heistä miltei kaikki asuvat maan pääkaupunki Manamassa. Yhteisön pienestä koosta huolimatta heitä on noussut myös merkittäviin asemiin maan hallinnossa. Ebrahim David Nonoo oli maan parlamentin jäsen ja Huda Ezra Ebrahim Bahrainin Yhdysvaltain suurlähettiläs. Bahrainissa on nykyisin yksi synagoga, joka noudattelee ortodoksista juutalaisuutta. Maassa ei ole omaa rabbiaan, joten uskonnolliset menot kuten häät toteutetaan usein ulkomailla.

Lähteet
-------

1. 1 2  Fred Skolnik ja Michael Berenbaum: *Encyclopaedia Judaica Volume 03 Ba-Blo*, s. 255. Thomson Gale, 2007. ISBN 978-0-02-865928-2. (englanniksi)
2. 1 2 3  Bahrain World Jewish Congress. Viitattu 8.11.2023. (englanniksi)
3. ↑  Marko Halonen ja Mari Ahmajärvi: "Uskonnollisesti jakautunut Bahrain", *Persianlahden pikkujättiläiset*. Gaudeamus, 2022. ISBN 978-952-45-781-2.
Ilja Repinin maalaama muotokuva Grigori Mjasojedovista, 1886.
**Grigori Grigorjevitš Mjasojedov** (ven. Григо́рий Григо́рьевич Мясое́дов; 19. huhtikuuta (J: 7. huhtikuuta) 1834 Pankovo, Orjolin kuvernementti – 30. joulukuuta (J: 17. joulukuuta) 1911 Pultava, Pultavan kuvernementti) oli venäläinen taidemaalari ja kaivertaja. Hän oli yksi Vaeltajien johtohahmoista.

Mjasojedov syntyi Pankovon kylässä Orjolin kuvernementissä. Hänen isänsä oli maalaisaatelinen. Mjasojedov opiskeli Keisarillisessa taideakatemiassa vuosina 1853–1863. Hän kävi Ranskassa, Saksassa, Espanjassa ja Italiassa, mutta asui kuitenkin Pietarissa. Viimeiset vuotensa Mjasojedov vietti kartanossaan Pultavassa.

Teoksia
-------

* Semstvon ateria, 1872*Semstvon ateria*, 1872
* Niittäjät, 1887*Niittäjät*, 1887
* Vastanaineet maanomistajan talossa, 1861*Vastanaineet maanomistajan talossa*, 1861
* Laituri Jaltassa, 1890*Laituri Jaltassa*, 1890

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Grigori Mjasojedov**.

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Tšekki
* Puola

 |
|  |
| Taiteenala | 
* RKD Artists
* ULAN

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* IdRef

 |

 |
**Andreas Fernholm** (7. toukokuuta 1840 *S*ör-Hörende, Västerfärnebo, Västmanland, Ruotsi – 9. toukokuuta 1892) oli ruotsalainen luterilainen pappi, myöhemmin baptistipastori, Ruotsin lähetysliiton opettaja, virsirunoilija.

Fernholm kasvoi torpparin poikana, mutta pääsi opiskelemaan Västeråsiin. Ylioppilas hänestä tuli Uppsalassa 1863 ja hän opiskeli teologiaa sekä vihittiin papiksi 1866.

Hoidettuaan muutamaa papinvirkaa hänet kutsuttiin 1870 johtamaan Värmlands Ansgariiföreningen -yhdistyksen ylläpitämää lähetyskoulua, joka avattiin 1871 Kristinehamnissa. Hän otti virkavapaata papinvirasta ja samalla hänellä oli tarkoitus tukea Värmlannissa, Närkessä ja Västmanlandissa luterilaisesta kirkosta erillään olevia uusevankelisia "ehtoollisyhdistyksiä" viettäen niissä yksityisiä ehtoollisenviettoja. 1872 hän erosi papinvirasta ja otti vastaan kasteen baptistiyhdyskunnassa, jonka kastenäkemyksen hän oli omaksunut. Hän toimi jonkin aikaa merimieslähetyksessä Göteborgissa ja sen jälkeen baptistipastorina Jönköpingissä ja Kristinehamnissa.

Kysymys sovituksesta, sovitusoppi, vieraannutti hänet baptismista ja hän erosi liikkeestä 1880. Hänen näkemyksensä lähestyivät Paul Peter Waldenströmin sovitusoppia. Waldenströmin toiminta oli johtanut Ruotsin lähetysliiton (Svenska Missionsförbundetin) perustamiseen 1878.  Fernholm toimi Lähetysliiton Kristinehamnin lähetyskoulun johtajana kunnes 1886 muutti Tukholmaan, toimi siellä toimittajana ja Kungsholmenin Lähetysseurakunnan johtajana.

Fernholm on kirjoittanut joitakin hengellisiä lauluja ja virsiä. Yksi niistä alkuaan pyhäkouluja varten kirjoittu laulu "Det är saligt på Jesus få tro" vuodelta 1877 on Ruotsin kirkon vuoden 1986 virsikirjan ekumeenisessa osassa, virsi 263. Suomenkielisessä virsikirjassa sen käännös "Mikä riemu, kun uskoa saan" on Anna-Mari Kaskisen 1997 tekemä.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Oscar Lövgren: *Psalm- och sånglexikon*, s. 193,194. Gummesons bokförlag, Stockholm, 1964. (ruotsiksi)
2. 1 2 3  Per Olof Nisser, Inger Selander, Hans Bernskiöld: *Psalmernas väg Kommentaren till text och musik i Den svenska psalmboken*
Band 2 Psalmerna 205-429*, s. 157. Wessmans musikförlag AB Visby, 2017. ISBN 978-91-877-052-0. (ruotsiksi)*


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Ruotsi

 |

 |
Apollinari Vasnetsov
**Apollinari Mihailovitš Vasnetsov** (ven. Аполлина́рий Миха́йлович Васнецо́в; 6. elokuuta (J: 25. heinäkuuta) 1856 Rjabovo, Vjatkan kuvernementti – 23. tammikuuta 1933 Moskova) oli venäläinen taidemaalari ja graafikko, jonka veli on tunnetumpi Viktor Vasnetsov. Hän oli erikoistunut näkymiin Moskovan keskiaikaisesta historiasta.

Vasnetsov oli taidemaalari ja graafikko. Hän ei koskaan saanut akateemista taidekoulutusta. Hän opiskeli vanhemman veljensä Viktor Vasnetsovin johdolla, joka oli kuuluisa venäläinen taidemaalari. Vuodesta 1882 Apollinari Vasnetsov ja veljensä Viktor Vasnetsov asuivat ja työskentelivät Abramtsevossa, jossa hän sai vaikutteita Vasili Polenovilta. Vuosina 1898–1899 hän matkusteli ympäri Eurooppaa. Venäjän luonnon eeppisten maisemien lisäksi hän loi oman tyylinsä historiallisen maisemamaalaustyylinsä historiallisen ja arkeologisen tiedon perusteella. Hänen maalauksensa esittävät visuaalisen kuvan keskiaikaisesta Moskovasta. Hän oli Vaeltajien jäsen vuodesta 1900 alkaen ja Keisarillisen taideakatemian akateemikko vuodesta 1900. Hän oli yksi Mir iskusstvan perustajista ja ohjaajista.

Pikkuplaneetta 3586 Vasnetsov, jonka löysi neuvostoliittolainen astronomi Ljudmila Žuravljova vuonna 1978, on nimetty Viktor ja Apollinari Vasnetsovin mukaan.

Teoksia
-------

* Kreml, 1892.*Kreml*, 1892.
* Bjarmien maa, 1899*Bjarmien maa,* 1899
* Aamunkoiton aikaan Voskresenskin sillalla, n. 1900*Aamunkoiton aikaan Voskresenskin sillalla*, n. 1900
* Tataarit tulevat!, 1909.*Tataarit tulevat!,* 1909.
* Novgorodin tori, 1909.*Novgorodin tori*, 1909.
* Luonnos lavastuksesta Tšaikovskin oopperaan Opritšnikit, 1911.Luonnos lavastuksesta Tšaikovskin oopperaan *Opritšnikit*, 1911.

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Apollinary Vasnetsov**.
* Apollinary Mikhailovich Vasnetsov. Virtual Museum of Canada

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Saksa
* Italia
* Israel
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Alankomaat
* Venäjä

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz
* Musée d'Orsay
* RKD Artists
* ULAN

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* SNAC
* IdRef

 |

 |

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Apollinary Vasnetsov
Annika Idman ja Elsi Vesterinen U18 maaottelussa Suomi-Norja
**Annika Idman** (s. 2004) on suomalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan laitapuolustaja/wingback. Kansallinen liigassa ja Naisten Suomen Cup:issa Idman on edustanut FC Honkaa kaudesta 2022 alkaen.

2010 jalkapallon pelaamisen aloittanut Idman on Espoon Palloseuran kasvatti, jonka ikäluokkansa kilpajoukkueessa hän oli voittamassa useita nuorisoturnauksia, kuten Stadi Cup, Helsinki Cup, SPL Lopputurnaus, Oulu Girls Cup, Hippo-turnaus, HJK Spring Cup, Viggan Invitational Cup (Elite) ja Saltsjö-Boo IF Invitational. Club Atletico de Madrid voittamassa AIK:n Lennart Johansson Academy Trophyssä joukkue voitti pronssiottelussa Mancester Cityn. Barcelona Golden Cupissa joukkue taipui finaalissa RCD Espanyolille.

Idmanin kausi EPS TB Akatemiassa huipentui 2021 Suomen mestaruuteen T18 SM-sarjassa, jossa hän pelasi kaikissa 18 pelissä.

Kaudella 2022 Idman pelasi FC Hongassa 15 liigapelissä ja 5 Suomen Cup pelissä. Lisäksi hän pelasi VJS:ssä kahdessa Naisten ykkösen pelissä tehden yhden maalin, FC Hongassa viidessä T18 SM-sarjan pelissä tehden neljä maalia ja TU18 maajoukkueessa kaksi peliä.

FC Hongan Matilda Kuusniemi-Fishwick, Annika Idman ja Noora Juusela U18 Suomi-Islanti maaottelussa Lahden stadionilla
Annika Idman, FC Honka
Idman on pelannut Suomen U16, U17 ja U18 nuorisomaajoukkueissa. Hänen vahvuuksiaan ovat nopeus, suunnan muutokset ja kahteen suuntaan pelaaminen.

Lähteet
-------

1. ↑  Tervetuloa Annika Idman! *FC Honka*.  25.11.2021. Viitattu 5.1.2022.
2. ↑  U18-tytöt (2004): joukkue *Palloliitto*.  Arkistoitu 7.1.2022. Viitattu 7.1.2022.
Purekkari neem vuonna 2007.
**Purekkari neem** on Kuusalun kunnan Pärispean kylässä olevan Pärispean niemen päässä sijaitseva Manner-Viron pohjoisin kohta.

Niemellä on paljon suurikokoisia jääkauden ajalta peräisin olevia siirtolohkareita. Yksi lohkareista on korkeudeltaan 4,4 metriä. Lisäksi niemellä on entisiä sotilaallisia rakennuksia, laavu, tulipaikkoja sekä WC. Niemi on hyvä lintujen tarkkailupaikka.

Purekkari neem kuuluu Lahemaan kansallispuistoon, joka sijaitsee noin 50 kilometriä pääkaupunki Tallinnasta itään.

Lähteet
-------

1. 1 2  Riikliku kohanimeregistri avalik teenus Maa-amet. Viitattu 24.8.2009. (viroksi)
2. 1 2 3 4 5  Purekkari telkimisala Riigimetsa Majandamise Keskus.  Arkistoitu 17.6.2010. Viitattu 3.10.2010. (viroksi)
3. 1 2  De Voogd, Otto: Purekkari Cape  2007. 7is7.com. Viitattu 16.8.2009. (englanniksi)
4. ↑  Nikkinen, Mikko: Virossa vara parempi.  *Retki*, elokuu 2006, s. 30.
5. ↑  Vaeltajan Viro Suomen Latu ry. Viitattu 24.8.2009.

Panoraamakuva niemestä.
Joseph Mercieca
**Joseph Marcieca** (11. marraskuuta 1928 Victoria – 21. maaliskuuta 2016 Żejtun) oli maltalainen roomalaiskatolinen arkkipiispa. Hänet vihittiin papiksi 8. maaliskuuta 1952 ja nimitettiin Maltan vihkipiispaksi sekä Gemellae in Numidian titulaaripiispaksi 20. heinäkuuta 1974. Piispaksi vihkiminen seurasi 29. syyskuuta. Pääkonsekraattorina toimi Michael Gonzi, jota avustivat Nikol Joseph Cauchi ja Francesco Ricceri.

Mercieca sai 29. marraskuuta 1976 nimityksen Maltan arkkipiispaksi, jona hän toimi, kunnes jäi eläkkeelle 2. joulukuuta 2006.

Lähteet
-------

1. ↑  Archbishop Mercieca’s funeral on Wednesday; three days of national mourning; tributes to a ‘humble, prudent and firm’ priest *Times of Malta*.  21.3.2016. Viitattu 21.3.2016. (englanniksi)
2. 1 2  Catholic-Hierarchy.org: Archbishop Joseph Mercieca


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Vatikaani

 |

 |
Rosalie Duthé, Lié Louis Périn-Salbreux´n teos.
**Catherine-Rosalie Gerard Duthé** nimi kirjoitettu myös muodoissa **Du The** ja **Duthe** (1748 – 1830) oli ranskalainen kurtisaani. Syntymävuodeksi on joissain lähteissä merkitty myös vuosi 1750. Hän oli Euroopan aatelisten ja Ranskan kuninkaan läheinen kumppani. Hän oli myös mallina useille taiteilijoille ja häntä esittäviä maalauksia on museoissa ja yksityiskokoelmissa. Kulttuurihistoriallisesti häntä pidetään ensimmäisenä "julkkisblondina".

Elämänvaiheita
--------------

Duthén isä Jen-Fraçois Gerard oli palvelija Versaillesissa. Hän sai ensiopetuksensa luostarin koulussa ja hänet lähettiin 15-vuotiaana Pariisiin asumaan tätinsä luona. Väitetään, että hänen tätinsä tutustutti hänet tunnettuihin kurtisaaneihin, kuten Marie ja Géneviève Rinteauhun, jotka olivat huomattavien miesten, kuten Moritz Saksilaisen seuralaisia. Väitetään, että sisarukset perehdyttivät Rosalien ammattinsa salohin, kuten viehättämiseen, vitsailuun ja laulamiseen. Hän pääsi pian tanssijaksi Pariisin oopperaan. 

Rosalien nuorekkuus lumosi monet miehet. Yksi heistä oli Philippe Égalité, tuolloin vielä tunnettu Orléansin herttuana. Pariisissa vieraillut Tanskan kuningas Kristian VII lankesi hänen käsivarsilleen. Kun myöhempi kuningas Kaarle X näki Rosalien muotokuvan, tämä aloitti hänen kanssaan kuusi kuutta kestäneen suhteen, vaikka hänen vaimonsa oli raskaana. Väitetään, että kun tuleva kuningas Ludvig Filip oli 15-vuotias, hänen isänsä olisi pyytänyt Rosalieta opettamaan pojalleen "tosiasioita elämästä".Rosalien vaunut herättivät Pariisissa huomiota, ne olivat hienommat kuin kuningatar Marie Antoinetten. Rahojaan hän sijoitti kartanoihin. 

Monet Pariisin ylhäisön seurapiireissä nauroivat Duthén kouluttamattomuudelle. Hänen puhetyylilleen naurettiin ja häntä pidettiin suorastaan tyhmänä. Häntä pilkannut satiirinen näytelmä *Les Curiosités de la Foire*  ilmestyi näyttämölle vuonna 1775.  

Pariisi ei riittänyt Rosalielle. Hän matkusti Lontooseen ja solmi suhteen jaarli George Wyndhamin ja tuhosi jaarlin talouden. Hän palasi Englantiin pakoon Ranskan vallankumouksen kauhuja. Hän pysyi Lontoossa vuoteen 1816 saakka. Viimeisinä vuosinaan hän oli lähes sokea.

Lähteet
-------

1. ↑
2. ↑
3. ↑
4. 1 2 3
5. ↑
6. ↑
7. ↑

Aiheesta muualla
----------------

* 

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Alankomaat
* Portugali

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Pekka Roiha** (6. tammikuuta 1861 Parikkala – 28. toukokuuta 1939) oli suomalainen rakennusmestari. Hän valmistui Helsingin teollisuuskoulun huonerakennusosastolta vuonna 1887. Hän teki myös useita omarahoitteisia opintomatkoja Pohjoismaissa ja muualla Euroopassa, sekä Venäjällä. Roiha suunnitteli useita merkittäviä rakennuskohteita hänen asuinpaikkakunnallaan Lappeenrannassa. Rakennusmestari Pekka Roiha oli kaupungin tärkein rakennusurakoitsija vuosisadan vaihteessa ja vaikutti merkittävästi Lappeenrannan kaupunkikuvaan suunnittelemalla monia sorvikoristeisia rakennuksia, joissa oli vaikutteita uusrenessanssista ja jugendista. Hän rakennutti muun muassa Lappeenrannan Linnoituksen ortodoksikirkon vuonna 1897 valmistuneen pappilarakennuksen, Lappeenrannan kaupunginsairaalan rakennukset ja sähkölaitoksen vuonna 1901, sekä kauppahallin Lappeenrannan satamaan vuonna 1904. Monet Roihan suunnittelemista rakennuksista, kuten kaupunginsairaala ja kauppahalli purettiin myöhemmin. Lappeenrannan keskustassa sijaitseva vuonna 1909 valmistunut Kinnusen talo on yksi näyttävimpiä Roihan suunnittelemia rakennuksia. Roiha omaksui suunnittelu-urallaan uuden tyylivirtauksen piirteitä, jotka näkyvät Kinnusen talon jugendtyylille tunnusomaisissa koristeissa.

Suunnittelutöiden lisäksi Roiha toimi myös Joutsenon Honkalahden saharakennuksen ja lautatarhan työnjohtajana sekä Lappeenrannan kylpylaitoksen johtajana. Roiha toimi myös Lappeenrannan kaupunginvaltuuston jäsenenä, rahatoimikamarin jäsenenä ja puheenjohtajana sekä kunnallisraatimiehenä 1910-luvun alkuvuosina.

Lähteet
-------

1. ↑  Kinnusen talo Rakennushistoriaselvitys *lappeenranta.fi*.  2016.  Arkistoitu 9.7.2022. Viitattu 17.3.2022.
2. ↑  Tiesitkö, että Lappeenrannan hautausmailla lepäävät kansainvälisesti tunnettu laulajatar ja televisiossa kuiskinut selostaja? *esaimaa.fi*.  3.11.2021. Viitattu 5.11.2023.
Marthe de Florianin muotokuva, Giovanni Boldinin maalaus vuodelta 1888.
**Marthe de Florian**, syntyjään **Mathilde Héloïse Beaugiron** (9. syyskuuta 1864 - 28. elokuuta 1939) oli ranskalainen ompelija, julkisuuden henkilö ja kurtisaani. Hänet oli jo lähes täysin unohdettu, kunnes vuonna 2010 Pariisissa löydettiin hänen 70 vuotta koskemattomana ollut asuntonsa.

Elämänvaiheita
--------------

Mathilde Beaugiron synnytti ensimmäisen lapsensa, pojan 18-vuotiaana. Poika, jonka isä oli tuntematon, sai nimen Henri. Poika kuoli vain kolme kuukautta myöhemmin. Virallisiin papereihin Marthen ammatiksi oli merkitty ompelija. Yleensä ompelijat olisivat eläneet elämänsä köyhyydessä, mutta Beaugironin poikkeuksellinen kauneus veti puoleensa varakkaita ihailijoita.  

Vuonna 1884 Beaugiron synnytti toisen poikansa. Myös tämä poika sai nimen Henri. Myös hänen isäkseen on merkitty tuntematon henkilö. On spekuloitu, että isä olisi ollut pankkiiri Auguste Albert Gaston Florian Mollard, jolta Marthe otti käyttöönsä sukunimekseen de Florian.  

Myöhemmin de Florian tunnettiin useiden kuuluisuuksien kuten Georges Clemenceaun, Pierre Waldeck-Rousseaun, Paul Deschanelin, ja Gaston Doumerguen ja Giovanni Boldinin rakastajattarena. 
Ollessaan uransa huipulla de Florian oli tyyli-ikoni ja kuuluisuus, jonka tekemisiä, sanomisia ja ulkonäköä seurattiin juorulehdistössä. Ihailijat piirittivät hänet hänen ollessaan kahvilassa tai ravintolassa.

Suljetun asunnon tapaus
-----------------------

De Florian kuoli vuonna 1939. Hänen asuntonsa peri hänen lapsenlapsensa Solange Beaugiron. Perijä ei välittänyt isoäidiltään saamastaan perinnöstä. Hän lähti Pariisista vuonna 1940 palaamatta sinne enää koskaan. Kun hän kuoli vuonna 2010, odotti testamentin toimeenpanijoita yllätys.  

Asunto sijaitsi lähellä 1800-luvun lopun huvielämän keskuksia. Se oli pölyn peittämä, tapetit kupruilivat ja siellä oli täytetty stritsi, vanhoja hajuvesiä, koruja sekä arvotaidetta. 

70 vuotta suljettuna olleesta asunnosta löytyi nippu sillkinauhalla yhteen niputettuja kirjeitä. Kirjeet oli kirjoittanut Giovanni Boldini. Seinälle oli ripustettu Giovanni Boldinin muotokuva Marthe de Florianista, joka oli maalattu vuonna 1888. Maalaus huutokaupattiin yhdessä taiteilijan kirjeiden kanssa ja niiden hinnaksi tuli yhteensä 3,4 miljoonaa Yhdysvaltain dollaria, mikä tekee siitä kaikkein arvokkaimman Boldinin teoksen. Teoksen osti italialainen taidekeräilijä.

Viitteet
--------

1. 1 2
2. ↑
3. 1 2
4. ↑
5. ↑
6. 1 2
7. ↑
8. ↑
9. ↑

Lisää aiheesta
--------------

* 
*
**Ilkka Juhani Saraviita** (13. elokuuta 1940 Helsinki – 25. joulukuuta 2013 Helsinki) oli suomalainen oikeustieteilijä, joka toimi Lapin yliopiston julkisoikeuden professorina vuosina 1981–2008.

Saraviita suoritti oikeustieteen kandidaatin tutkinnon Helsingin yliopistossa vuonna 1964 ja oikeustieteen tohtorin tutkinnon vuonna 1972. Saraviita toimi ensin apulaisprofessorina Tampereen yliopistossa ja Helsingin yliopistossa, kunnes Urho Kekkonen nimitti hänet yhdeksi Lapin yliopiston ensimmäisistä professoreista. Lapin yliopistossa hän toimi myös kahdesti oikeustieteellisen tiedekunnan dekaanina yhteensä lähes 20 vuoden ajan sekä yliopiston hallituksen jäsenenä. Lisäksi Saraviita toimi useissa muissa luottamustehtävissä, kuten Suomen Demokraattisten Lakimiesten puheenjohtajana vuonna 1979 ja professoriliiton Lapin paikallisosaston puheenjohtajana, ja hänet palkittiin useilla valtiollisilla ansiomerkeillä.

Saraviita oli erikoistunut valtiosääntöoikeuteen sekä perustuslaki- ja perusoikeuskysymyksiin. Hänen väitöskirjansa käsitteli lakiehdotusten lepäämään jättämistä, ja hänen muihin merkittäviin teoksiinsa kuuluvat Suomen perustuslain kommentaariteos *Perustuslaki 2000* (2000) ja Suomen valtiosäännön englanninkielinen esittely *Constitutional Law* (2004). Saraviita kuului 1900-luvun jälkipuolella eduskunnan perustuslakivaliokunnan eniten kuulemiin asiantuntijoihin yhdessä Mikael Hidénin ja Antero Jyrängin kanssa, joita yhdessä kutsuttiin eduskunnassa "Tupuksi, Hupuksi ja Lupuksi". Hän oli perustuslakivaliokunnan toiseksi eniten käyttämä asiantuntija ajanjaksolla 1945–2002, ja kaikkiaan hän antoi valiokunnalle yhteensä 467 lausuntoa.

Lähteet
-------

1. ↑  Ilkka Saraviidan muistokirjoitus *Helsingin Sanomat*.  22.1.2014. Viitattu 14.10.2023.
2. ↑  Fredman, Markku: *Demlan historiikki*, s. 36. Oikeus-lehti 4/2005. Tekstin verkkoversio (PDF)
3. 1 2  Ilkka Saraviita 1940-2013: Valtiosääntöoppinut, joka oli Lapin yliopiston ensimmäisiä professoreita  21.1.2014. Lapin yliopisto. Viitattu 15.10.2023.
4. ↑  Ilkka Saraviidan ja Kari Hakapään emeritusluennot  4.9.2008. Lapin yliopisto. Viitattu 15.10.2023.
5. ↑  Kultalahti, Jukka; Riepula, Esko; Pohjolainen, Teuvo: *Kenellä valta valtiossa? — Kuninkaiden ja säätyjen vallasta kansan valtaan: Perustuslakiemme pitkä kaari*, s. 328–329. Tampere: Vastapaino, 2019.

Kirjallisuutta
--------------

* Aarto, Markus; Vartiainen, Markku (toim.): *Oikeus kansainvälisessä maailmassa: Ilkka Saraviidan juhlakirja*. Helsinki: Edita, 2008.

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Suomi (KANTO)
* Yhdysvallat
* Alankomaat

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Uppslagsverket Finland

 |

 |
**Audiovisuaalisen alan tekijät ry (Avate)** on syyskuussa 2019 perustettu Suomen elokuvaohjaajaliiton (SELO), Suomen Näytelmäkirjailijat ja Käsikirjoittajat ry:n (SUNKLO) ja Suomen Näyttelijäliiton yhteinen järjestö.

Avate valvoo jäsenjärjestöjensä jäsenten ammatillisia, tekijänoikeudellisia, taloudellisia ja taiteellisia etuja.

Järjestö pyrkii audiovisuaalisen alan ohjaajien, näyttelijöiden ja käsikirjoittajien tekijänoikeuksia hallinnoivaksi ja tekijänoikeuskorvauksia jakavaksi tekijänoikeusjärjestöksi.

Matti Numminen valittiin järjestön toiminnanjohtajaksi 2022.

Lähteet
-------

1. ↑  Elokuvaohjaajat, käsikirjoittajat ja näyttelijät yhteiseen ammattiliittoon *SELO*.  4.9.2019. Viitattu 4.6.2023.
2. ↑  Audiovisuaalisen alan tekijät | sunklo.fi *www.sunklo.fi*.  Arkistoitu 4.6.2023. Viitattu 4.6.2023.
3. ↑  Audiovisuaalisen alan tekijät *Avate Audiovisuaalisen alan tekijät ry*.  1.10.2021. Viitattu 4.6.2023.
4. ↑  Audiovisuaalisen alan tekijät *Avate Audiovisuaalisen alan tekijät ry*.  1.10.2021. Viitattu 4.6.2023.
5. ↑  •Avate: Matti Numminen Avaten toiminnanjohtajaksi *Avate Audiovisuaalisen alan tekijät ry*.  13.10.2022. Viitattu 4.6.2023.
Fred Waite
**Frederick Tecumseh "Fred" Waite** (23. syyskuuta 1853 – 24. syyskuuta 1895) oli Villin lännen cowboy ja poliitikko. Waite oli osaksi chickasaw-intiaani. Waiten äiti oli chickasaw ja isä valkoihoinen.

Fred Waite syntyi Fort Arbucklessa Intiaaniterritoriossa. Opiskeltuaan yliopistossa Waite palasi sukutaloonsa Pauls Valleyhin Oklahomaan. Hän sai lapsen erään Patsy Hawkinsin kanssa. Kesäkuussa 1881 hänet vedettiin mukaan "Smith"-nimisen miehen murhatapaukseen, mutta oikeusjuttu hylättiin seuraavana vuonna. Waite meni naimisiin serkkunsa Mary Thompsonin kanssa joulukuussa 1881, jonka jälkeen hänestä tuli mallikansalainen.

Vuonna 1886 Waite muutti Choctaw-kansakuntaan (Choctaw Nation). Hänestä tuli kuuluisa puhuja ja kirjoittaja. Vuonna 1889 hänet valittiin Pickensin piirikunnan edustajaksi Chickasaw-kansakuntaan (Chickasaw Nation) toimien siellä heimon edustajainhuoneen puhemiehenä ja intiaanipoliisin jäsenenä. Hän pääsi Chickasaw-kansakunnan senaattiin vuonna 1890. Myöhemmin Fred Waite oli nousemassa Chickasaw-kansakunnan kuvernööriksi, mutta hän ei ehtinyt toimia virassa ennen kuolemaansa.

Vuonna 1878 Fred Waite oli muun muassa Billy the Kidin kanssa mukana Valvojat-nimisessä (engl. *Regulators*) ryhmässä. Valvojat taisteli Lincolnin piirikunnassa paikallista korruptoitunutta klikkiä (Santa Fe Ring) vastaan. Waite oli tutustunut Billy the Kidiin John Tunstallin karjatilalla, jossa he olivat Tunstallin palkkalaisina. Helmikuussa 1878 Waite ja Kid tukivat Tunstallia tämän vastakkainasettelussa seriffi William J. Bradyn kanssa. Tunstall murhattiin 18. helmikuuta 1878. Waite oli valvojien mukana osallisena useissa tulitaisteluissa, kuten seriffi Bradyn ja apulaisseriffi Hindmanin salamurhassa Lincolnissa huhtikuussa 1878.

Lähteet
-------

### Viitteet

1. ↑  Frederick Nolan:*The West of Billy the Kid*, 1998, s. 92
2. ↑  Robert M. Utley: *Billy the Kid: A Short and Violent Life*, 1989, s. 38
3. ↑  Wendy St. Jean: The Outlaw Statesman: The Life and Times of Fred Tecumseh Waite *questia.com*.  Arkistoitu 3.12.2017. Viitattu 2.12.2017. (englanniksi)
4. ↑  Frederick Nolan (toim): *Pat F. Garrett's The Authentic Life of Billy, the Kid*, 2000, s. 96-97
5. 1 2  Nolan, 1998, s. 92
6. ↑  Utley, 1989, s. 5, 37-38, 47, 64, 205


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa

 |

 |
Ritarikunnan tunnuksia
**Anjounin tähden ritarikunta** (ransk. *Ordre de l'Étoile d'Anjouan*) on komorilainen kunnianosoitus. Se on perustettu vuonna 1874. Ranskan otettua Komorit siirtomaakseen vuonna 1896 ritarikunta otettiin osaksi ranskalaista palkitsemisjärjestelmää, ja vuonna 1950 se nimettiin uudelleen **Merentakaisen Ranskan ritarikunnaksi**. 13 vuotta myöhemmin ritarikunta lakkautettiin ja sen tilalle perustettiin kansallinen ansioritarikunta. Siirtomaa-aikana sitä myönnettiin tunnustuksena vähintään 3 vuoden ansiokkaasta palveluksesta siirtomaahallinnon hyväksi Intian valtamerellä. Myöhemmin vaatimus pidennettiin 9 vuoteen.

Ritarikunta palautettiin vuonna 1992, ja sitä myönnetään tunnustuksena erinomaisista ansioista kansakunnan hyväksi niin sotilaille kuin siviileillekin. Ritarikunnan suurmestarina toimii Komorien presidentti.

Kunnianosoitusta jaetaan viidessä luokassa:

* suurristi
* suurupseeri
* komentaja
* upseeri
* ritari

Lähteet
-------

1. ↑  Order of the Star of Anjouan, Knight *Medalbook*. Viitattu 2.11.2023. (englanniksi)
2. ↑  DES DECORATIONS ETRANGERES *semon.fr*. Viitattu 2.11.2023.
3. ↑  ODM of Comoros: Star of Anjouan *medals.org.uk*.  2023. Viitattu 2.11.2023. (englanniksi)
Hjalmar Frey
Hjalmar Frey vuonna 1910
**Johan Hjalmar Frey** (28. marraskuuta 1856 Viipuri – 11. tammikuuta 1913 Helsinki) oli suomalainen bassobaritoni, joka lauloi Pietarin Mariinski-teatterissa.

Freyn vanhemmat olivat pormestari Alexander Reinhold Frey ja Hedvig Lovisa Emilia Norring. Hän esiintyi jo ylioppilasaikanaan 1878 Schumannin kuoroteoksessa *Paradies und Peri*, opiskeli laulua Milanossa 1880, esiintyi Rooman Apolloteatterissa 1881–1882, toimi solistina laulukuoro MM:n Venäjän matkalla 1882 ja jatkoi sitten opintojaan sekä Wienissä että Leipzigissa 1884–1885. Frey kiinnitettiin vakinaisesti Pietarin hovioopperaan 1885 ja hän toimi kaupungissa parikymmentä vuotta, saaden keisarillisen hovioopperalaulajan arvonimen. Palattuaan Suomeen hänestä tuli 1909 Nikolainkirkon kanttori Helsingissä.

Frey oli ennen Kim Borgia Suomen ainoa kansainvälisesti tunnettu miesoopperalaulaja ja levytti vuosina 1903–1909 yli sata laulua neljälle levy-yhtiölle. Hänen esittämiään osia olivat muun muassa Sarastro, Bartholo, Lothario ja Gremin.

Frey kuoli naimattomana.

Diskografia
-----------

* Recordings 1903 - 1909 FUGA 9122, (2001)

Lähteet
-------

* Ilmari Heikinheimo: *Suomen elämäkerrasto*. Helsinki: Werner Söderström Osakeyhtiö, 1955.  Sivu 213.

### Viitteet

1. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive)
2. 1 2  Hjalmar Frey: Per svinaherde *Elävä arkisto*. Yleisradio. Viitattu 20.12.2019.
3. ↑  Jalkanen, Pekka – Kurkela, Vesa: *Suomen musiikin historia*, s. 243. WSOY, 2003. ISBN 951-0-27706-1.

Aiheesta muualla
----------------

* Hjalmar Frey Ylen Elävässä arkistossa
* Hjalmar Freyn esitystuotanto Suomen äänitearkistossa (1901–1999)
* FREY Johan Hjalmar. *Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899*. Helsingin yliopiston verkkojulkaisu.

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Suomi (KANTO)
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Kansallisbiografia
* Uppslagsverket Finland
* Biografiasampo
* Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899

 |

 |
Korven Hongan logo
**Korven Honka** on vuonna 1915 perustettu urheiluseura Joutsenon Korvenkylästä.

1900-luvun alussa Joutsenon Korvenkylässä toimi jo työväenyhdistys, raittiusseura, nuorisoseura ja vapaapalokunta. Oma urheiluseura perustettiin raittiusseura Korvenkuokan avulla vapaapalokunnan alaisuuteen 22. tammikuuta 1915 nimellä Korvenkylän VPK:n voimistelu- ja urheiluseura Honka. Vajaa kolme kuukautta aiemmin Joutsenon kirkonkylällä oli perustettu Joutsenon Kullervo. Hongan ensimmäinen puheenjohtaja oli Iivari Torkkeli. Seuran lajeihin kuuluivat muun muassa hiihto, nyrkkeily, paini, voimistelu ja yleisurheilu. Nimi lyhennettiin Korven Hongaksi vuonna 1930 seuran itsenäistyttyä vapaapalokunnasta.

Hongan tunnetuin urheilija oli painija Matti Simanainen, joka saavutti 73-kiloisten maailmanmestaruuden vuonna 1950. Hänen veljensä Mauno, Olavi ja Vaito painivat kansallisella tasolla. Myös Otto Kuvaja oli tunnettu Honkaa edustanut painija. Pikajuoksija Lyyli Porthén saavutti 100 metrin juoksun SM-hopeaa vuonna 1919. Hiihtäjä Matti Lähde oli Hongan kasvatti ja saavutti viestihiihdon olympiakultaa vuonna 1936.

2000-luvulla Hongalla on ollut toimintaa muun muassa hiihdossa, salibandyssä, suunnistuksessa ja yleisurheilussa. Seuralla on Korvenkylän Marttojen kanssa yhteinen seuratalo Korvenkylän Kurenmäentiellä.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6  Ropponen, Jari: *Joutsenon historia*, s. 347, 514. Joutsenon kunta ja Joutsenon seurakunta, 1997. ISBN 952-90-8065-4.
2. 1 2 3 4 5 6  Arponen, Antti O.: *Vuosisata joutsenolaista urheilua – Joutsenon Kullervo 1914–2014*, s. 13. Joutsenon kullervo, 2014. ISBN 978-952-93-4246-4.
3. ↑  Arponen, Antti O.: *Vuosisata joutsenolaista urheilua – Joutsenon Kullervo 1914–2014*, s. 16. Joutsenon kullervo, 2014. ISBN 978-952-93-4246-4.
4. ↑  Sipiläinen, Kalle: Seutukunnan salibandy yhdistyy Imatran Voiman alle *Uutisvuoksi*.  29.5.2009. Kaakon Viestintä.  Arkistoitu 5.3.2016. Viitattu 27.7.2015.
5. ↑  Jaostot Korven Honka (Archive.orgin kautta).  Arkistoitu 17.6.2010. Viitattu 27.7.2015.
6. ↑  Seuratalo Korven Honka (Archive.orgin kautta).  Arkistoitu 17.6.2010. Viitattu 27.7.2015.
**Sound of Freedom** on vuonna 2023 ensi-iltansa saanut yhdysvaltalainen toimintaelokuva, jonka on ohjannut Alejandro Monteverde. Elokuvan pääosissa on Jim Caviezel, Mira Sorvino ja Bill Camp. Elokuva kertoo Tim Ballardista, entisestä Yhdysvaltain hallituksen agentista, joka lähtee tehtävälle pelastamaan ihmiskaupan uhreja.

*Sound of Freedom* on vuoden 2023 isoin indie-elokuva, tuottaen 14,5 miljoonan dollarin budjettiin nähden lähes 250 miljoonaa dollaria. Elokuvan levittäjänä on toiminut kristillisiin arvoihin sitoutunut Angel Studios. Suomessa elokuva julkaistiin elokuvateattereihin 3. marraskuuta 2023.

Elokuvasta on ollut paljon julkista keskustelua. Sitä on yhdistetty QAnon-salaliittoteorioihin, vaikka itse elokuvassa niihin ei viitata yhtään. Verkossa on levitetty väitteitä Hollywoodin vastustavan elokuvaa. On myös väitetty, että yhdysvaltalainen elokuvateatteriketju AMC olisi sammuttanut ilmastointeja ja evakuoineen saleja, jotta elokuvaa ei päästäisi näkemään.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Vanja-Majamaa, Anton: Vuoden isoimmasta indie-elokuvasta tuli QAnon-salaliittoteorioiden soppa, jota tukevat Donald Trump ja Elon Musk *yle.fi*. Viitattu 31.10.2023.
2. 1 2  Sound of Freedom *boxofficemojo.com*. Viitattu 31.10.2023. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* *Sound of Freedom* Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
**Mesochóri** (kreik. Μεσοχώρι; transl. myös *Mesohóri*) on Kreikan kylä, joka sijaitsee Kárpathoksen saarella. Se kuuluu hallinnollisesti Kárpathoksen kuntaan, Kárpathos-Kásoksen alueyksikköön ja Etelä-Egean saarten alueeseen. Kylän väkiluku on 225 (vuonna 2011).

Neitsyt Maria (*Panagía*) *Vrysianín* kirkko.
Mesochórin kylä sijaitsee Kárpathoksen keskiosan länsirannikolla noin 29 kilometriä pohjoisluoteeseen saaren keskuksesta Kárpathoksen kaupungista eli Pigádiasta. Kylän pääkirkko on omistettu Neitsyt Maria (*Panagía*) *Vrysianílle*. Muita kirkkoja ovat muun muassa Pyhän Johanneksen (*Ágios Ioánnis*), Pyhän Irenen (*Agía Eiríni*) ja Pyhän Kolminaisuuden (*Agía Triáda*) kirkot.

Mesochóri muodostaa myös laajemman kyläyhdyskunnan (Τοπική Κοινότητα Μεσοχωρίου, *Topikí Koinótita Mesochoríou*), johon kuuluvat varsinaisen Mesochórin kylän lisäksi kylät Káto Lefkós ja Lefkós sekä saaret Nisí ja Sókastro. Koko yhdyskunnan väkiluku on 371.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Απογραφή Πληθυσμού - Κατοικιών 2011. Väestönlaskennan tulokset (XLS)  2011. The Hellenic Statistical Authority (Kreikan tilastokeskus ELSTAT).  Arkistoitu 16.10.2015. Viitattu 1.9.2014. (kreikaksi)
2. ↑  Mesochori *Greeka*. Viitattu 4.9.2023.
3. ↑  Mesochori *Karpathos Info*. Viitattu 4.9.2023.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Mesochóri** Wikimedia Commonsissa
**Sylvanus Dryden Phelps** (15. toukokuuta 1816, Suffield, Connecticut, Yhdysvallat – 25. marraskuuta 1895 New Ha­ven, Con­nec­ti­cut) oli yhdysvaltalainen baptistipastori, toimittaja ja kirjailija.

Elämänvaiheet ja työ
--------------------

Phelps opiskeli Brownin yliopistossa Rhode Is­landissa ja valmistui teologian tohtoriksi 1844. Sen lisäksi hän opiskeli Yale Di­vin­i­ty Schoolissa, New Ha­venissa. Hänet nimitettiin New Havenin baptistiseurakuntaan pastoriksi, jossa hän toimi 28 vuotta, minkä jälkeen hän toimi *The Christian Secretary*-lehden toimittajana. Hän julkaisi useita kirjoja, lauluja ja runoja*.*

Yksi hänen kirjoittamista lauluistaan on myös suomeksi, "Saviour, Thy dying love", joka ilmestyi hänen kustamassaan lehdessä *"The Watchman and Reflector"* 1862. Laulun sävelmä on Robert Lowryn kirjoittama melodia. Se on suomeksi *Ruotsin kirkon virsikirjassa,* virsi 94 "Itsesi uhrasit puolestani" (Käännös Anna-Maija Raittila 1997:) sekä Seurakunta laulaa *-*kirjassa laulu 405. (Käännös Anna-Maija Raittila 1,2,4 säk, Joel Niininen 4. säk. 2001).

Lähteet
-------

1. ↑  Sylvanus Dryden Phelps *hymntime.com*.  Arkistoitu 31.1.2020. Viitattu 10.3.2020. (englanniksi)
2. ↑  Per Olof Nisser, Inger Selander, Hans Bernskiöld: *Psalmernas väg. Kommentaren till text och musik i Den svenska psalmboken.*
Band 1 Psalmerna 1- 204 av den ekumeniska psalmboksdelen.*, s. 256. Wessmans musikförlag AB Visby 2014 ISBN 978-91-8771-034-6, 2014. (ruotsiksi)*
3. ↑  *Seurakunta laulaa*. Kirjatoimi ISBN 952-629-430-8, 2001.


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Israel
* Suomi (KANTO)
* Yhdysvallat

 |

 |
Ken Mattingly, Yhdysvaltain Apollo-ohjelmaan osallistunut astronautti.
**Thomas Kenneth Mattingly II** (s. 17. maaliskuuta 1936) on yhdysvaltalainen avaruuslentäjä. Mattingly valittiin Yhdysvaltain avaruusohjelmaan vuonna 1966. Hänen piti aluksi osallistua Apollo 13:n kuulennolle. Mattingly altistui kuitenkin vihurirokkovirukselle, ja hänen pelättiin sairastuvan lennon aikana, joten hänet korvasi Jack Swigert. Mattingly ei kuitenkaan sairastunut.

Kun Apollo-lento nro 13 joutui pahoihin teknisiin vaikeuksiin kuulennon alkuvaiheen aikana, aluksen happisäiliön räjähdyksen myötä, osa kuualuksen laitteista vikaantui samalla. Mattingly nousi keskeiseen rooliin pelastussuunnitelmaa mallinnettaessa. Toiminnan mallintaminen ja ennalta harjoitteleminen maassa oli tarpeen esimerkiksi energian säästöä ja ilman puhdistusta varten. Alus ja sen miehistö saatiin pelastetuksi.

Mattingly osallistui kuulentoon Apollo 16, mikä tapahtui vuonna 1972. Hän toimi komentomoduulin ohjaajana, eikä siten siis laskeutunut kuuhun. Kuuhun laskeutumisen jälkeen, Mattingly suoritti avaruuskävelyn samalla lennolla joka oli neljäs, *EVA4*. Lentoa komensi John Young. Mattingly osallistui STS-lentoihin vielä 1980-luvulla, missä käytettiin avaruussukkulaa. Mattingly päätti avaruuspilotin uransa vuonna 1985. Hän on myös Yhdysvaltain laivaston lentäjä sekä sotilasarvoltaan kontra-amiraali.

Apollo 13 -lentoon perustuvassa vuoden 1995 Hollywood-elokuvassa Mattinglyn roolissa nähdään Gary Sinise.

Lähteet
-------

* 

### Viitteet

1. ↑   Viitattu 9.1.2018.
2. ↑  Apollo 13 (1995) *imdb.com*.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Ken Mattingly** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Taiteenala | 
* Photographers' Identities

 |
|  |
| Muut | 
* NARA

 |

 |

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.
Revontulikappeli
**Kairosmajan Revontulikappeli** on Suomen Lapin Pelkosenniemellä sijaitseva tunturikappeli. Kappelin omistaa Kansan Raamattuseura. Kappelissa käy vuosittain noin 35 000 vierailijaa. Revontulikappelissa järjestetään hartaustilaisuuksia, viikkomessuja ja jumalanpalveluksia. Leiriaikoina tilaisuuksia on päivittäin, ja kappelissa pidetään noin 430 hartaustilaisuutta vuodessa. 260-paikkaisessa Revontulikappelissa järjestetään vuosittain myös noin 40 konserttia. Kappelissa järjestetään lisäksi yksityistilaisuuksia, kuten vihkitilaisuuksia, joissa vihitään vuosittain noin kaksikymmentä paria. Kappelin alttarilta avautuu näkymä Soutajatunturille ja Pyhäjärvelle. Alttarinäkymän keskipisteenä on alttarin takana, ulkona seisova jyhkeä keloristi. Kappeli vihittiin käyttöön 9. helmikuuta 1986. Kappelin on suunnitellut arkkitehti Kari Ojala.

Revontulikappeli sai lahjoituksena viisiäänikertaiset urut Ylitornion seurakunnalta Meltosjärven kappelista syksyllä 2016, kappelin 30-vuotisen toiminnan juhlavuonna.

Aiheesta muualla
----------------

* Kairosmajan verkkosivut

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * n
* k
* m
Viides herätysliike |
| --- |
|  |
| Järjestöt | 
* Kansan Raamattuseura
* Suomen Evankelisluterilainen Kansanlähetys
* Suomen Raamattuopisto
* Opko

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Karilas
* Muroma

 |
|  |
| Koulutus ja media | 
* Kairosmaja
* Kansanlähetysopisto
* Vivamo
* Revontulikappeli
* Savonlinnan kansanopisto

 |
|  |
| Kulttuuri ja tapahtumat | 
* Elämä
* Nuotta
* Sana
* Kustannus Uusi Tie
* Uusi Tie-lehti
* Donkki

 |

 |
Tuhottu Buddha-patsas.
Toinen Bamiyan laakson Buddha-patsaista
**Bamiyanin laakson kulttuuriympäristö ja arkeologiset jäännökset** on Unescon maailmanperintöluettelossa oleva kohde Afganistanissa Bamiyanin maakunnassa Bamiyanin laaksossa 230 kilometriä Kabulista luoteeseen. Alue tunnetaan erityisesti talibanien maaliskuussa 2001 tuhoamasta kahdesta massiivisesta **Bamiyanin Buddha-patsaasta** (paštuksi د بودا بتان په باميانو کې, *De Buda butan pe bamiyano ke*, farsiksi تندیس‌های بودا در باميا, *tandis-ha-ye buda dar bamiyaan*). Patsaat on veistetty 500-luvun lopulla ja 600-luvun alussa.

55 ja 37 metriä korkeiden patsaiden räjäytyksestä säilyneet osat on vuosina 2003–2011 koottu talteen. On ehdotettu, että patsaat koottaisiin uudelleen. Suuremmasta patsaasta on materiaalia saatu talteen 30 prosenttia, pienemmästä hiukan enemmän. Palasten joukossa oli räjähtämättömiä pommeja, joissa oli TNT-räjähdettä ja napalmia. Hankkeen rahoituksesta vastasivat YK, Saksan valtio ja yksityiset säätiöt ja se on työllistänyt köyhällä seudulla enimmillään 60 henkeä.

Syistä, joiden vuoksi talibanit tuhosivat patsaat, on esitetty useita versioita. Patsaat oli alun perin päätetty säilyttää, ja YK:lta oli pyydetty rahoitusta niiden kunnostukseen. Julkisesti esitetty hävityssyy oli, että islam kieltää jumalankuvat. Taliban kiristi länsimaita, jotka olivat alkaneet painostaa sitä. Yhdysvallat sulki Talibanin edustuston New Yorkissa helmikuussa 2001, jolloin patsaat päätettiin tuhota. On myös esitetty, että Osama bin Laden sai mullah Omarin perumaan säilytyspäätöksen. Syyksi on esitetty myös, että seudun vaikutusvaltaiset talibanit suuttuivat, kun ruotsalainen arkeologi antoi rahaa patsaiden kunnostukseen eikä köyhille asukkaille. Julkisuuteen esitetyn perustelun vuoksi Taliban päätti hävittää kaikki Afganistanin patsaat.

Brittiläinen matkakirjailija ja taidekriitikko Robert Byron ei pitänyt niitä taiteellisesti merkittävinä kirjoittaessaan niistä 1933 teoksessaan *The Road to Oxiana*.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Ville Similä, Bamiyanin Buddhien uusi nousu, Helsingin Sanomat 5.8.2011 sivu A 14
2. ↑  Blänsdorf ym. 2009, s. 231
3. ↑  Jesper Huor, I väntan på talibanerna, Ordfront 2010, sivu 91

Kirjallisuutta
--------------

* Blänsdorf, C. Nadeau, M-J. Grootes, P. M. Hüls, M. Pfeffer, S. & Thiemann, L. (2009). Dating of the Buddha Statues – AMS 14C Dating of Organic Materials. Teoksessa: M. Petzet (toim.) The Giant Buddhas of Bamiyan. Safeguarding the Remains (s. 231-236). Berlin: hendrik Bäßler verlag. 978-3-930388-55-4: *Dating of the Buddha Statues – AMS 14C Dating of Organic Materials. Teoksessa: M. Petzet (toim.) The Giant Buddhas of Bamiyan. Safeguarding the Remains*, s. s. 231-236. Berlin: hendrik Bäßler verlag, 2009. ISBN 978-3-930388-55-4. Teoksen verkkoversio.  (Arkistoitu – Internet Archive)

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Bamiyanin laakson kulttuuriympäristö ja arkeologiset jäännökset**.
* Kohde Unescon maailmanperintöluettelossa
*Tämä artikkeli käsittelee jokea. Gallikós on myös kylä ja entinen kunta Kreikassa.*

**Gallikós** (kreik. Γαλλικός), antiikin **Ekhedoros** (m.kreik. Ἐχέδωρος), on joki, joka virtaa Makedoniassa Pohjois-Kreikassa. Sen pituus on 70 kilometriä. Joki saa alkunsa Kroússia-vuorilta ja se laskee Thermaïkóslahteen lähellä Kalochórin kaupunkia.

Gallikós virtaa Keski-Makedonian alueella. Laskiessaan mereen joki muodostaa yhdessä Axiós-, Aliákmonas- ja Loudías-jokien kanssa laajan suistoalueen, joka on suojeltu Axióksen suiston kansallispuistona. Keskiajalla joki tunnettiin myös nimellä *Gomaropnikhtes* (*Gomaropníchtis*, Γομαροπνίχτης). Joen varrella sijaitseva Gallikóksen kylä ja Kilkíin kunnan osa Gallikóksen kunnallisyksikkö, entinen itsenäinen kunta, ovat saaneet nimensä joesta.

Lähteet
-------

1. ↑  Dill, William A.: *Inland Fisheries of Europe*, s. 83. EIFAC technical paper: Supplement. Numero 52. Food and Agriculture Organization of the United Nations, 1993. ISBN 9251033587. Teoksen verkkoversio.
2. ↑  Gallikos river *Visit Greece*. Viitattu 15.8.2016.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Gallikós** Wikimedia Commonsissa
**Mesenaatti** (lat. *maecenas*) on taiteen, taiteilijoiden ja joskus myös tieteenharjoittajien suosija ja heidän taloudellinen tukijansa. Tuki voi olla suoria lahjoituksia ja erilaisia stipendejä tai taiteilijan teosten ostamista tai tilaamista riittävän tulotason turvaamiseksi.

Tunnetuimpia mesenaatteja ovat olleet Medicin suku Firenzessä renessanssin aikaan ja mesenaateille nimensä antanut roomalainen Gaius Maecenas.

Nykyisin mesenaatteina toimivat yksityishenkilöiden sijaan usein säätiöt ja valtiot, jotka jakavat tyypillisesti apurahoja hakemusten perusteella.

Suomalaisia mesenaatteja
------------------------

* Emil Aaltonen
* Antti Ahlström
* Amos Anderson
* Maire Gullichsen
* Mirjam Helin
* Niklas Herlin
* Sara Hildén
* Heikki Huhtamäki
* Alfred Kordelin
* Juho Lallukka
* Launo Laakkonen
* Lauri Nautela
* Hanna Nurminen
* Saastamoisen suku (Saastamoisen säätiö)
* Vexi Salmi
* Gösta Serlachius
* Kauko Sorjonen
* Gösta Stenman
* Frithiof Tikanoja

Elokuvat
--------

* Mesenaatti (Sara Hildénin elämästä kertova dokumenttielokuva)

Katso myös
----------

* Sponsorointi

Lähteet
-------

1. ↑  Gaius Maecenas ja Hannu Sakari Virtanen Mont Blanc [vanhentunut linkki]
2. ↑  Tontti, Jarkko: Taide, viihde ja tekijänoikeudet *Vihreä Lanka*.  18.4.2008.