recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Kun ystävyyssuhteet solmitaan -veistos Turun Puutorilla.
Wäinö Aaltonen nojaa teoksensa kipsiluonnoksen jalustaan Helsingin taidehallin Olympia XV -näyttelyssä heinäkuussa 1952.
**Kun ystävyyssuhteet solmitaan** on Wäinö Aaltosen suunnittelema Turun ja Göteborgin kaupunkien ystävyyspatsas. Ystävyyspatsaita on kaksi; alkuperäisteos Göteborgin Näckrosdammenilla ja kaksoiskappale Turussa Puutorilla osoitteessa Aninkaistenkatu 12.

Turun kaupunki tilasi veistoksen Aaltoselta lahjaksi Göteborgille kiitoksena sota-aikana Turkuun saadusta avusta. Veistokset valmistuivat vuonna 1948, ja ne paljastettiin 1955, ensin alkuperäinen patsas Göteborgissa 8. toukokuuta ja kaksoiskappale Turussa 21. toukokuuta. Turkuun sijoitetun kaksoiskappaleen lahjoitti kaupungille kauppaneuvos Leo Wainstein.

Teoksen vuonna 1941 valmistunut kipsiluonnos oli esillä Helsingin taidehallissa kesäolympialaisten 1952 kunniaksi järjestetyssä taidenäyttelyssä.

Kun ystävyyssuhteet solmitaan -veistos on tehty pronssista ja sen korkeus on 2,95 metriä. Veistoksen jalusta on punaista graniittia ja sen korkeus on 1,7 metriä. Veistos esittää toisensa kohtaavia ja ystävystyviä mies- ja naisratsastajia, mikä symboloi kaupunkien välistä ystävyyttä.

Lähteet
-------

* Wäinö Aaltosen museon kotisivut (Arkistoitu – Internet Archive)

### Viitteet

1. ↑  Helsingin Olympialaiset 1952 *Finna.fi*. Viitattu 23.2.2020.



|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * n
* k
* m
Wäinö Aaltosen veistoksia |
| --- |
|  |
| 1919–1926 | Graniittipoika · Paavo Nurmi · Musica · Lilja · R. W. Ekmanin muotokuvahermi · V. Westerholmin muotokuvahermi |  |
|  |
| 1927–1945 | Runoilija ja muusa · Hämeensillan Pirkkalaisveistokset · Suomen neito · Torpedovene S2:n muistomerkki · Työ ja tulevaisuus · Aleksis Kiven muistopatsas |
|  |
| 1946–1966 | Kun ystävyyssuhteet solmitaan · Vapauden Hengetär · Genius ohjaa nuoruutta |
|  |
| Muut | Myrsky |

 |
**LÉ Banba** (viirinumero CM11) oli Irlannin laivaston Ton-luokan miinanraivaaja, joka oli valmistunut Britannian kuninkaallisen laivaston miinanraivaajaksi **HMS Alvertoniksi**. Se nimettiin legendaarisen Tuatha Dé Danannin kuningattaren Banban mukaan. Se otettiin palvelukseen 23. helmikuuta 1971 Gibraltarilla ensimmäisenä päällikkönään J. Deasy.

Valmistus
---------

*Pääartikkeli: Ton-luokka*
Britannian kuninkaallinen laivasto tilasi aluksen 4. syyskuuta 1950 vuoden 1950 hankintaohjelmassa nimellä *CMS04* Southamptonista Camper and Nicholsons'lta, missä köli laskettiin 25. kesäkuuta 1951. Heinäkuussa aluksen nimeksi määrättiin *HMS Golden Ant*. Se laskettiin vesille 18. marraskuuta *HMS Alvertonina* (viirinumero M1104) ja valmistui 24. maaliskuuta 1954. Alus otettiin palvelukseen 8. kesäkuuta.

Palvelus
--------

Palvelukseen otettaessa alus liitettiin Lontooseen sijoitettuun 101. miinanraivauslaivueeseen laivaston reservin Lontoon yksikölle nimellä *HMS Thames*. Se siirrettiin 13. marraskuuta 1961 Chathamin telakalle huollettavaksi ja varastoitavaksi Hytheen, jolloin sen nimeksi palautettiin *Alverton*. Joulukuussa 1962 alus siirrettiin Southamptoniin ja helmikuussa 1965 edelleen Plymouthiin, syyskuussa Singaporeen ja toukokuussa 1967 Gibraltarille, jossa se olisi palvelukseen palatessaan 14. miinantorjuntalaivueessa. Alus sijoitettiin elokuussa 1969 poistolistalle.

Irlannin laivasto
-----------------

Irlannin hallitus osti marraskuussa 1970 aluksen, joka luovutettiin 23. helmikuuta 1971 Irlannin laivastolle siinä kunnossa kuin oli Gibraltarilla. Alus nimettiin *LÉ Banbaksi*, minkä jälkeen se varustettiin Irlantiin siirtoa varten. Alus lähti 20. maaliskuuta sisaraluksen *LÉ Folan* kanssa Välimereltä kohti Cobhia, mutta ne joutuivat hakeutumaan myrskyltä suojaan Lissaboniin. Alukset saapuivat lopulta 29. maaliskuuta Irlantiin.

Alus osallistui maaliskuussa 1973 sisaralustensa *LÉ Grainne* ja *Fola* kanssa aselaiva *Claudian* pidättämiseen Waterfordin edustalla. Seuraavana vuonna alus oli mukana laivaston ja ilmavoimien yhteisharjoituksessa.

Se myytiin 1987 romutettavaksi Espanjaan.

Lähteet
-------

* Colledge, J. J. & Warlow, Ben: *Ships of the Royal Navy - The Complete Record of all Fighting Ships of the Royal Navy from the 15th Century to the Present*, s. 13. Newbury, UK: Casemate, 2010. ISBN 978-1-935149-07-1. (englanniksi)
* MacGinty, Tom: *The Irish Navy - A Story of Courage and Tenacity (Golden Jubilee Irish Naval Service)*. Kerry, Irlanti: The Kerryman Ltd, 1995. ISBN 0-946277-22-2. (englanniksi)
* Adams, Thomas A.: *Irish Naval Service*. Kendal, Cumbria: World Ship Society, 1982. ISBN 0-905617-21-5. (englanniksi)
* Hoole, Rob (toim.): *Last of the Wooden Walls - An Illustrated History of the Ton Class Minesweepers and Minehunters*. Somerset: Halsgrove House, 2012. ISBN 978-0-85704-127-2. (englanniksi)
* Down, Peter (toim.): *Jack of All Trades Operational Records of TON Class Minesweepers & Minehunters*. Suffolk: TON Class Association, 2012. ISBN 978-0-9570588-0-4. (englanniksi)

### Viitteet

1. 1 2 3  MacGinty, Tom s. 255
2. 1 2 3 4  Adams, Thomas A. s. 52
3. ↑  Peter, Down s. 6
4. ↑  Hoole, Rob s. 149
**Päärata** on maan tai alueen tärkein rataverkon osa. Yleensä päärata yhdistää suuria kaupunkeja toisiinsa, jolloin maan tai alueen taloudellekin on tärkeää radan toimivuus. Yleistä on, että päärataan panostetaan kunnossapidon ja parannusten osalta. 

Päärata onkin voinut saavuttaa asemansa historiallaan: päärata on helposti maan ensimmäisenä valmistuneen rataosuuden osa. Radanvarsi muodostaa usein tiheän asutuksen, joka lisää pääradan toiminnan merkitystä.

Merkittäviä pääratoja
---------------------

* Suomen päärata, Helsinki–Tampere
* Ruotsin pääradat, yksi tärkeimmistä Tukholma–Göteborg
* Tanskan pääradat, yksi tärkeimmistä Kööpenhamina–Aalborg

Suomen päärata
--------------

*Pääartikkeli: Suomen päärata*
Suomen rautateiden keskinen **päärata** kulkee Suomen poikki etelä-pohjoissuunnassa reittiä Helsinki–Hämeenlinna–Tampere–Seinäjoki–Kokkola–Oulu. Nimi päärata tulee siitä, että tämä reitti on kaikista merkittävin junaliikenteelle. Tärkein pääradan osuus on Helsinki–Tampere. Osuutta Tampere–Oulu kutsutaan nimellä Pohjanmaan rata.

Pääradan osuus Helsinki-Tampere muodostaa nauhakaupungin ja maan tärkeimmän kasvukäytävän. Helsingin, Riihimäen, Hämeenlinnan, Etelä-Pirkanmaan ja Tampereen seutukuntien ketjun varrella asuu kolmannes suomalaisista.
Chinook-intiaanivauvan pää muotoiltavana ja aikuinen muotoilun jälkeen.
Lääketieteellisiin hyötyihin perustumatonta elävän ihmisen **pään muotoilua** on harjoitettu jo muinoin joissain kulttuureissa, muun muassa Keski-Aasiassa, Afrikassa, Väli-Amerikassa ja satunnaisesti Keski-Euroopassakin. Pään muokkausta on harjoitettu ehkä runsaimmin Egyptissä ja asteekkien keskuudessa. Nykyisin pään luustoa muokataan lähinnä länsimaissa plastiikkakirurgian keinoin, joskin kyse on eriluontoisesta ilmiöstä. 

Perinteinen pään muokkaus on aloitettava jo lapsena. Lapsen vielä pehmeän pään ympärille asetetaan tiukka kehys tai muotti, jonka muotoon pää kasvaa ja luutuu. Tarkoituksena oli yleensä, ainakin atsteekkien ja egyptiläisten perinteen mukaan, painaa otsaa kaltevaksi ja tehdä takaraivosta pitkä ja taaksepäin yläviistoon työntyvä. Syynä atsteekeilla ja egyptiläisillä oli kauneusihanne, jonka mukaan tällainen pään muoto oli erityisen miellyttävän näköinen. Pään muodolla saatettiin myös näyttää asemaa yhteiskunnassa. Tällöin yleensä muotoiltu pää oli yläluokkaisuuden tunnusmerkki.
**Claude Moraes** (s. 22. lokakuuta 1965) on brittiläinen työväenpuolueen poliitikko. Hän toimi Euroopan parlamentin jäsenenä vuodesta 1999. Moraes on europarlamentissa sosialistien ja demokraattien ryhmän jäsen. Hän on ollut vuodesta 2014 lähtien kansalaisvapauksien sekä oikeus- ja sisäasioiden valiokunnan puheenjohtaja.

Moraes on ollut jäsen europarlamentin oikeudellisten ja sisämarkkina-asioiden valiokunnassa 1999–2000, työllisyys- ja sosiaalivaliokunnassa 2000–2004 ja kansalaisvapauksien sekä oikeus- ja sisäasioiden valiokunnassa vuodesta 2004 lähtien. Hän oli suhteista Etelä-Afrikkaan vastaavan valtuuskunnan jäsen 2004–2009, Euroopan maiden alueen epäiltyä käyttöä CIA:n vankikuljetuksiin ja laittomaan vankien säilyttämiseen käsittelevän väliaikaisen valiokunnan jäsen 2006–2007, suhteista Arabian niemimaahan vastaavan valtuuskunnan jäsen 2009, järjestäytynyttä rikollisuutta, korruptiota ja rahanpesua käsittelevän erityisvaliokunnan jäsen 2012–2013 ja suhteista Etelä-Aasian maihin vastaavan valtuuskunnan jäsen vuodesta 2014 lähtien. Vuodesta 2014 lähtien hän on ollut myös kansalaisvapauksien sekä oikeus- ja sisäasioiden valiokunnan puheenjohtaja.

Moraes herätti loppuvuodesta 2006 Suomessa keskustelua kysyttyään neuvostolta*selvennä*, mihin toimiin tämä ryhtyy Cloetta Fazer Oy:n tummaihoista poikaa parodioivan käärepaperitunnuksen ja Brunbergin suklaasuukkotunnuksen vuoksi. Neuvosto vastasi, ettei sillä ollut toimivaltaa asiassa (perusteena direktiivi 2000/43/EY, EYVL L 180, 19.7.2000 s. 22).

Lähteet
-------

1. 1 2  Claude MORAES – Toiminta eri vaalikausina Euroopan parlamentti. Viitattu 10.5.2015.
**Hallintomenettely** tarkoittaa viranomaisessa tapahtuvaa hallintoasian käsittelyä, jota koskevat säännökset sisältyvät Suomessa hallintolakiin (434/2003).[1] Hallintomenettely on hallinto-oikeudellinen käsite, mutta se on periaatteiltaan yhteydessä yleiseen prosessioikeuteen. Hallintomenettelyyn ei sisälly hallintolainkäyttö, lainsäädäntöasiat eikä yksityisoikeudelliset asiat. Esimerkiksi julkisyhteisön tekemä kiinteistön kauppa ei ole hallintomenettelyä, mutta sitä edeltävä viranomaiskäsittely kuuluu hallintomenettelyn piiriin. Sitä ovat myös oikeushallintoasiat, kuten virkanimitykset.[2]

Hallintomenettelyyn kuuluu asian vireillepano, valmistelu, esittely ja päätöksenteko, jonka jälkeen päätös annetaan tiedoksi asianosaiselle. Se päättyy yleensä päätöksen täytäntöönpanoon, johon voi liittyä tehosteiden, kuten uhkasakon, käyttö. Kaikissa vaiheissa viranomaisella on velvollisuus neuvoa asianosaista.[2]

Säädöspohjan historia Suomessa
------------------------------

Hallintolain edeltäjä oli hallintomenettelylaki (598/1982), jota ennen hallintomenettelyn säädöspohja oli hajanaista ja monin osin puutteellista. Asiaa sääntelivät lähinnä oikeudenkäymiskaaren yleiset periaatteet ja sääntelemättömissä kohdissa turvauduttiin yleisiin hallinto-oikeudellisiin periaatteisiin ja virkamiesten harkintaan. Eräitä hallintomenettelyn osa-alueita varten säädettiin yleislakeja jo itsenäisyyden ajan alussa, mutta yleinen hallintomenettelylaki säädettiin vasta 1980-luvulla.[2]

Hallintomenettelyn osa-alueita sääntelivät[2]

* kielilaki, 148/1922
* laki julkisista kuulutuksista, 34/1925
* laki yleisten asiakirjain julkisuudesta, 83/1951
* laki tiedoksiannosta hallintoasioissa, 232/1966
* kunnallislaki, 642/1948
* kunnallislaki, 953/1976
* kuntalaki, 365/1995
* henkilörekisterilaki, 471/1987
* uhkasakkolaki, 1113/1990
* ympäristölupamenettelylaki, 735/1991
* Laki Suomen hallitusmuodon muuttamisesta (969/1995, 16 §) sisälsi säännöksen siitä, että jokaisella oli oikeus saada asiansa käsitellyksi asianmukaisesti ja ilman aiheetonta viivytystä. Pykälän mukaan lailla turvattiin hyvä hallinto, johon kuuluu käsittelyn julkisuus sekä oikeus tulla kuulluksi, saada perusteltu päätös ja hakea muutosta.

Lähteet
-------

1. ↑  *Factum,* Weilin+Göös 2003–2005.
2. 1 2 3 4  *Encyclopædia iuridica fennica,* Suomalainen lakimiesyhdistys 1994–1999, ISBN 951-855-135-9, osa V palstat 184–187.
**Hallinta** tarkoittaa ulkopuolisten havaittavissa olevaa määräämisvaltaa irtaimeen tai kiinteään esineeseen tai oikeuteen. Se ei ole vain passiivinen tila, vaan se ilmenee haltijan esineeseen kohdistamana hoitamisena, käyttämisenä, säilyttämisenä tai muunlaisena hallinnoimisena. Joskus hallinta on osoitettavissa vain pitkän tarkastelujakson perusteella, kuten esimerkiksi ulkosaaren ollessa tarkastelun kohteena. Hallinnan käyttäjänä on ihminen tai oikeushenkilö.[1][2]

Hallinnan ilmenemismuoto riippuu hallinnan kohteesta ja hallinnan perusteesta. Irtaimen esineen ja kiinteistön hallinta ovat varsin erilaisia ilmiöitä. Esine voi olla omistajanhallinnassa silloinkin, kun toinen hallitsee sitä rajoitetun esineoikeuden perusteella. Pohjoismaisessa oikeuskirjallisuudessa on luovuttu yhtenäisestä hallinnan käsitteestä.[3]

Hallinta voi syntyä yhdessä omistusoikeuden kanssa (omistajanhallinta) tai omistaja voi luovuttaa sen toiselle sopimuksella (esimerkiksi vuokraoikeus) tai se syntyy yksipuolisella haltuunotolla (esimerkiksi valtauksella). Rasiteoikeushallinta syntyy, kun maanmittaustoimituksessa perustetaan toisen tilan hyväksi oikeus tiehen.[2] Hallinta voi sisältyä myös panttioikeuteen tai käyttöoikeuteen. Joskus hallinta on oikeudetonta, kuten varkaan tai vuokraoikeutensa menettäneen vuokralaisen ollessa haltijana. Tällöin hallinnan palauttaminen siihen oikeutetun hallintaan tapahtuu tavallisesti viranomaisen avulla. Omankädenoikeuden käyttäminen on kiellettyä, paitsi omansa takaisinottaminen tuntemattomalta henkilöltä tai rikoksentekijältä verekseltään.[1]

Hallinnan oikeudellinen merkitys on tärkeintä esineoikeudessa, erityisesti irtaimistoesineiden kohdalla. Sen merkitys on vähäisempää kiinteistöoikeudessa, jossa oikeudelliset vaikutukset liittyvät kirjoihinmerkitsemiseen, kuten lainhuudon tai kiinnityksen kohdalla. Kiinteistö asetetaan pantiksi kiinnittämällä, mutta irtaimen esineen panttioikeus edellyttää hallinnan luovutusta velkojalle.[1]

Hallinnan käsitteeseen liittyy läheisesti traditio eli sopimukseen perustuva hallinnan siirto. Sillä on huomattava oikeudellinen merkitys irtainten esineiden vaihdantakollisiossa. Traditiossa luovuttajan määräämisvalta esineeseen lakkaa ja luovutuksensaajan valta siihen alkaa. Esineeseen voi olla valtasuhde, vaikka se ei ole välittömästi hallussa. Siksi esineen sijainti ei välttämättä muutu traditiossa.[3]

Lähteet
-------

1. 1 2 3  *Otavan iso tietosanakirja,* Otava 1960–1965.
2. 1 2  *Uusi tietosanakirja,* Tietosanakirja oy 1960–1966.
3. 1 2  *Encyclopædia iuridica fennica,* Suomalainen lakimiesyhdistys 1994–1999, ISBN 951-855-135-9, osa I palstat 159–164.
**Aquila Films** oli vuosina 1907–1917 toiminut italialainen elokuvien tuotantoyhtiö.

Camillo Ottolenghin johtama liikemiesryhmä perusti Aquila Filmsin Torinossa vuonna 1907. Yhtiö erikoistui pian kaupallisiin melodraamoihin, rikos- ja jännityselokuviin. Aquilan tuotanto kasvoi 55 elokuvaan vuonna 1910 ja 73:een vuonna 1911. Samalla se sai mainetta myös komediasarjoistaan. Vuonna 1912 Aquila ryhtyi valmistamaan pitkiä elokuvia ja sen pääomistajaksi ja taiteelliseksi johtajaksi tuli lakimies Lino Pugliese. Vuoden 1914 jälkeen yhtiö tuotti myös intohimodraamoja. Sen suurimpia menestyksiä olivat *Lo Spettro di Jago* (1912), *Fedora* (1913), *La Bibbia* (1913), *Teodora* (1914) sekä Roberto Robertin vuonna 1916 ohjaamat *La peccatrice* ja *Tenebre*. Aquilalla oli laaja kansainvälinen jakeluverkosto, jonka ansiosta sen elokuvat menestyivät myös Britanniassa, Ranskassa, Espanjassa, Venäjällä, Yhdysvalloissa ja Latinalaisessa Amerikassa. Ulkomaanlevityksen supistuminen ensimmäisen maailmansodan seurauksena johti yhtiön sulkemiseen vuonna 1917.

Lähteet
-------

1. ↑  Abel, Richard (ed.): *Encyclopedia of Early Cinema*, s. 44–45. Abingdon: Routledge, 2005. ISBN 0-415-23440-9.

Aiheesta muualla
----------------

* Internet Movie Database: Aquila Films (englanniksi)
**Hallintopakko** tarkoittaa niitä viranomaisen käytettävissä olevia hallinnollisia keinoja, joita tarvitaan, kun hallintopäätöksiin sisältyviä velvoitteita ei täytetä vapaaehtoisesti. Velvoitteita ovat esimerkiksi käskyt, kiellot ja lupaehtojen rajoitukset. Hallinnolliset pakkokeinot jaetaan uhkiin, voimakeinoihin ja ulosottoon. Ne voidaan luokitella myös välillisiin ja välittömiin pakkokeinoihin sen mukaan, kuinka hallintopakko kohdistuu asianosaiseen tai muunlaiseen kohteeseen. Välittömiä pakkokeinoja käytettäessä kohdetta ei pyritä taivuttamaan toteuttamaan velvoite itse, vaan käytetään voimakeinoja. Välillisiä pakkokeinoja käytettäessä pyritään uhkaa käyttämällä vaikuttamaan kohteeseen, jotta tämä suorittaisi velvoitteen itse.

Välillisiä pakkokeinoja ovat keskeyttämisuhka, teettämisuhka ja uhkasakko, joihin kaikkiin liittyy kirjallinen menettely. Keskeinen säädös on uhkasakkolaki (1113/1990). Tehosteen asettaa aluehallintovirasto yleisen toimivallan käyttäjänä tai muu viranomainen erityissäännöksen nojalla. Uhkasakossa päävelvoitetta tehostetaan maksuvelvoitteen uhkalla. Teettämisuhkassa uhataan sillä, että tekemättä jätetty velvoite teetetään vieraalla laiminlyöjän kustannuksella. Keskeyttämisuhkassa uhataan toiminnan estämisellä.

Voimakeinojen yhteydessä julkista valtaa käytetään välittömästi ilman etukäteistä kirjallista hallintopäätöstä. Tällöin ei yleensä noudateta hallintomenettelyn säännöksiä. Tavallisesti velvoitteen asettaneen viranomaisen on pyydettävä virka-apua toimivaltaiselta viranomaiselta, jotta voimakeinot voidaan toteuttaa. Yleensä virka-apua antaa poliisi, tullilaitos tai ulosottomies. Ulosottoa käytetään etenkin verojen ja julkisten maksujen täytäntöönpanoon. Hallinnollisia turvaamistoimia ovat pakkohoito, huostaanotto, eristäminen ja säilöönotto. Esineisiin tai omaisuuteen kohdistuva turvaamistoimi on toimenpidekielto.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  *Encyclopædia iuridica fennica,* Suomalainen lakimiesyhdistys 1994–1999, ISBN 951-855-135-9, osa V palstat 211–213.
**Hallioikeus** (ruots. *hallrätt*) oli Ruotsissa ja Suomessa viranomainen, joka hallijärjestyksen mukaisesti huolehti kaupungeissa tietyistä talous- ja järjestysasioista. Se valvoi käsityöläisten, manufaktuurien ja teollisuuslaitosten toimintaa, ja sillä oli tuomiovaltaa eräissä niitä koskevissa asioissa. Hallioikeudessa käsiteltiin tavaroiden valmistukseen liittyviä asioita sekä työnantajien ja työntekijöiden välisiä riitoja.

Hallioikeuden puheenjohtajana toimi joku maistraatin jäsen ja muina jäseninä tarvittava määrä eri alojen ammattilaisia. Niissä kaupungeissa, joissa oli vain muutama teollisuuslaitos, voitiin hallioikeudelle kuuluvat asiat käsitellä maistraatissa. Hallioikeuksien toiminta alkoi 1739 ja ne lakkautettiin Ruotsissa 1846 ja Suomessa 1859. Lakkauttamisen yhteydessä niiden toiminta siirrettiin maistraateille.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  *Uusi tietosanakirja*. Osa 7, palsta 62, hakusana hallioikeus. Helsinki: Tietosanakirja oy, 1961.
2. ↑  *Otavan iso tietosanakirja*. Osa 3, palsta 312, hakusana hallioikeus. Helsinki: Otava, 1963.
3. 1 2 3  *Iso tietosanakirja*. Osa 4, palsta 298, hakusana hallioikeus. Helsinki: Otava, 1932.
4. ↑  Nenonen, Kaisu-Maija & Teerijoki, Ilkka: *Historian suursanakirja*, s. 134–135. Helsinki: WSOY, 1998. ISBN 951-0-22044-2.
**Siassin saaristo** on pienistä ja matalista korallisaarista koostuva saariryhmä Papua-Uudessa-Guineassa. Saaret sijaitsevat Umboin saaren kaakkoiskärjen ympäristössä. Saaristoon kuuluu yhteensä 18 saarta, joista kuusi on asuttuja.

Siassin saariston saarista suurimpia ovat Tuam ja Malai, jotka ovat pinta-alaltaan noin 0,8 km2. Tuam sijaitsee 14 km päässä Umboista ja kohoaa korkeimmillaan 76 metriä merenpinnan yläpuolelle. Malai sijaitsee puolestaan 9 km päässä Umboista ja sen itäosa nousee noin 45 metriä merenpinnan yläpuolelle länsiosan ollessa alavaa hiekkatasankoa. Tuamin ja Malain lisäksi muut asutut saaret ovat Mandok, Aromot, Aronaimutu ja Mutumalau. Niiden pinta-ala vaihtelee alle 0,01 km2:stä 0,05 km2:iin ja ne sijaitsevat lähellä Umboin saaren rantaa.

Lähteet
-------

1. 1 2  Ian Lilley: Archaeological investigations in the Vitiaz Strait region, Morobe Province, Papua New Guinea.  *Bulletin of the Indo-Pacific Prehistory Association 7*, 1987, s. 51–74. Canberra, Australia: doi:10.7152/bippa.v7i0.11254.   (englanniksi)
**Liisa Maija Priha** (o.s. Suvanto; s. 28. elokuuta 1941 Kankaanpää) on suomalainen tanssija ja koreografi.

Priha opiskeli Kari Karnakosken balettikoulussa vuosina 1958–1960 ja Suomen kansallisoopperan balettikoulussa vuosina 1961–1964. Hän matkusti 1960-luvun alussa myös Lontooseen Anna Northcoten oppilaaksi. Lisäksi hän sai opetusta Matt Mattoxilta ja Walter Nicksiltä. Priha pettyi Kansallisoopperan balettikoulun opetukseen, koska piti Karnakoskelta saamaansa opetusta innoittavampana. Hän kuului vuosina 1964–1965 Kansallisbaletin kuoroon, mutta päätti äitiyslomalle lähdön yhteydessä siirtyä pysyvästi toisiin tehtäviin.

Priha tanssi 1960-luvun loppupuolella opereteissa ja musikaaleissa Svenska teaternissa ja Helsingin kaupunginteatterissa. Hän esiintyi myös Riitta Vainion Modernin tanssin ryhmässä (1966–1969) ja Ritva Arvelon Praesens-ryhmässä (1972–1974). Priha oli vuosina 1975–1981 kiinnitettynä tanssijana ja koreografina Helsingin kaupunginteatteriin. Hän oli ensimmäinen Helsingin kaupunginteatterin tanssiryhmään kiinnitetty koreografi ennen Jorma Uotista. Prihan tanssiteosten joukossa ovat *Keisarin uudet vaatteet* (lapsille, 1975), *Eläinten karnevaali* (lapsille), *Liikettä niveliin* (1978), *Äiti Maa* (1979), *Ruusukuu* (1981), *Hymypoika* ja *Näkki* (1982). Paavo Liskin kanssa Priha teki *Kanteletar*-tuotannon, jonka myötä häneen kohdistivat mielenkiintonsa myös kansantanssiryhmät. Sittemmin hän tekikin tanssiteoksia muiden muassa Nuorisoseura Katrillille ja Rimpparemmille. Vuonna 1993 Priha perusti oman tanssiryhmänsä Sekahaun.

Priha toimi vuosina 1986–1988 Suomen tanssitaiteilijain liiton puheenjohtajana. Hän piti puheenjohtajakauttaan vaikeana rahoitusongelmien johdosta. Rahatilanteen parantamiseksi ja 50-vuotisjuhlavuoden juhlistamiseksi päätettiinkin laatia liiton historiikki *Tanssitaiteen vuosikymmenet*, jonka toimittivat Auli Räsänen ja Ritva Arvelo. Vuosina 1986–1992 Priha toimi Uudenmaan läänin taidetoimikunnan puheenjohtajana.

Priha on muiden toimiensa ohella tehnyt opetustyötä. Hän avioitui musiikkitarkkailija Pekka Prihan kanssa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Otavan Musiikkitieto A–Ö, toim. Keijo Virtamo, uudistetun laitoksen 1. painos. Helsinki: Otava 1997 ISBN 951-1-14518-5
2. 1 2 3 4 5 6  Auli Räsänen, Tanssijat taistelivat itselleen työpaikan Helsingin Sanomat 28.8.2001, viitattu 14.1.2023
3. 1 2  Liisa Priha (puheenjohtajana 1986–1988): "Radiohaastattelija sanoi, että älä nyt puhu niin kuin saarnaaja" Teatteri- ja mediatyöntekijöiden liitto, viitattu 14.1.2023

Aiheesta muualla
----------------

* Liisa Priha Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
**Neljännen sukupolven Ford Transitia** valmistettiin vuosina 1994–2000.

Ford Transit IV (1994–2000)
---------------------------

Kolmannen sukupolven Transitille suoritettiin perusteellinen kasvojenkohotus syyskuussa 1994, jonka myötä Transitin voidaan katsoa siirtyneen neljänteen sukupolveensa. Nämä mallit saivat koodimerkinnäkseen *VE83*. Muotoilua uudistettiin Fordin uuden tyylisuunnan mukaiseksi, johon kuului muun muassa "hymynaamainen" etusäleikkö. Ohjaamossa kojelauta uudistui täysin ja oli aiempaa henkilöautomaisempi. Erotukseksi pakettiautosta ja suuremmista pikkubusseista, kahdeksan- ja yhdeksänpaikkaisista tila-autoversioista alettiin käyttää nimeä **Ford Tourneo**.

### Turvallisuus etusijalla

1990-luvun puoliväliin tultaessa turvallisuusasiat tulivat yhä tärkeämmiksi automarkkinoilla, minkä seurauksena Transiteihin tuli saataville turvatyynyt. Suomessa kuljettajan turvatyyny oli vakio- ja matkustajan lisävaruste. Toinen merkittävä turvallisuusratkaisu oli keskimmäisen istumapaikan kolmipisteturvavyö, joka oli aikansa pakettiautoissa edistyksellinen. Keväästä 1995 lähtien myös kaikissa pikkubussimalleissa oli kolmipisteturvavyöt jokaisella istumapaikalla.

### Moottorit

Ford Transit Suomen poliisin *mustana-maijana*.
*Pinto*-bensiinimoottorit alkoivat pikku hiljaa käydä jo vanhentuneiksi, ja henkilöauto-osastolla Ford olikin siirtynyt jo käyttämään nykyaikaisempia DOHC-moottoreita. Tämäntyyppisessä moottorissa on kaksi nokka-akselia avaamassa imu- ja pakoventtiileitä, ja joka sylinteriä kohden on kaksi venttiiliä, eli siis venttiileitä on yhteensä kahdeksan. Suuremman tehon ja puhtaampien pakokaasupäästöjen kustannuksella nousivat valmistuskulut, mutta kilpailukyvyn säilyttämiseksi ei vanhoja moottoreita haluttu enää Transitissa käyttää. Jotta uudet DOHC-moottorit mahtuisivat moottoritilaan, oli rintapelti muotoiltava kokonaan uusiksi. Tämä johti myös siihen, että lämmityslaitekin oli uusittava, ja samalla päätettiin vaihtaa koko kojelautakin uuteen. DOHC-moottorin iskutilavuus oli 2,0 litraa ja teho 114 hevosvoimaa. Dieselmoottori pysyi samana, mutta se koki pieniä uudistuksia, ja tarjolla oli nyt neljä tehovaihtoehtoa (70/75/85/100 hv).

Lähteet
-------

* Robson, Graham: *TRANSIT – Ford Transitin 40 menestyksen vuotta*. Suomentanut Esko Mauno. Alfamer Kustannus Oy, 2005. ISBN 952-472-030-2.
* Lee, Peter: *Ford Transit: Fifty Years*. The Crowood Press Ltd, 2015. ISBN 978-1-84797-874-5. (englanniksi)

### Viitteet

1. ↑  Robson 2005, s. 86–88.
2. ↑  Robson 2005, s. 90–91.
3. ↑  Lee 2015, s. 12.
4. ↑  Robson 2005, s. 88–92.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Ford Transit (1994)** Wikimedia Commonsissa
**Tero Veikko Kurenmaa** (s. 25. kesäkuuta 1965) on suomalainen juristi ja virkamies, joka toimii kesäkuusta 2022 alkaen Finanssivalvonnan johtajana.

Kurenmaa työskenteli Helsingin poliisilaitoksessa rikosylikonstaapelina 1987–1997. Hän valmistui Helsingin yliopistosta oikeustieteen kandidaatiksi vuonna 1997 ja väitteli siellä vuonna 2003 tohtoriksi tutkielmalla *Sisäpiirintiedon väärinkäyttö*.

Kandidaatintutkintonsa jälkeen Kurenmaa työskenteli Rahoitustarkastuksen markkinavalvojana 1997–2002, vakuutusyhtiö Varman yhtiölakimiehenä 2002–2005, keskusrikospoliisin apulaispäällikkönä 2005–2021 ja sisäministeriön poliisiosaston ylijohtajana 2019–2020. Finanssivalvonnassa hän työskenteli lakiasiayksikön päällikkönä kesäkuusta 2021 lähtien.

Kesäkuun 2022 alussa Finanssivalvonnan johtokunta valitsi Finanssivalvonnan uuden johtajan äänestyksessä, jossa vastakkain olivat Kurenmaa ja valtiovarainministeriön alivaltiosihteeri Leena Mörttinen, ja Eduskunnan pankkivaltuusto vahvisti Kurenmaan nimityksen.

Kurenmaan nimityksen on arveltu merkitsevän linjanmuutosta Fivan toiminnassa ja rikkeiden valvonnan tiukkenevan.

Lähteet
-------

1. ↑  Tuominen, Tia (toim.): *Suomen lakimiehet 2015 – Finlands jurister 2015*, s. 491. Helsinki 2015. ISBN 978-952-14-2536-3
2. 1 2 3 4  Isotalus, Päivi – Suutarinen, Janne: Fivan johtajanimitys hämmentää.  *Kauppalehti*, 9.6.2022, s. 11. Artikkelin maksullinen verkkoversio.. Viitattu 9.6.2022.
3. ↑  Suutarinen, Janne: Ei mikään sanktiohaukka.  *Kauppalehti*, 27.6.2022, s. 12–14. Artikkelin maksullinen verkkoversio.. Viitattu 29.6.2022.
4. ↑  Pietiläinen, Tuomo: Finanssivalvonnan on aika ryhdistäytyä.  *Helsingin Sanomat*, 4.6.2022, s. A 33. Artikkelin verkkoversio.


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)

 |

 |
**Liisa Laine** (25. maaliskuuta 1936 Oulu – 8. elokuuta 2020 Helsinki) oli Suomen ensimmäisiä suomenkielisiä tv-naisuutistenlukijoita. 

Laine työskenteli Suomen televisiossa syksystä 1958 alkaen. Uutisiin Laine siirtyi vuonna 1962 kun silloinen uutispäällikkö Erkki Raatikainen houkutteli hänet ohjaajaksi. Keväällä 1968 Laine siirtyi ns. kakkosjuontajaksi, lukemaan sähkeuutisia ja myöhäisillan lyhyitä lähetyksiä. 1970-luvulla Laine luki myös pääuutislähetyksiä Heikki Kahilan ja Heimo Tauriaisen lomatuuraajana.

Laine ei kuitenkaan ollut ensimmäinen naisuutistenlukija Yleisradiossa. Ruotsinkielisen TV-nyttin puolella Astrid Gartz oli aloittanut uutistenlukijana hieman aikaisemmin. Myös suomenkielisissä uutisissa Kristiina Alatalo ja Ritva Salonen lukivat uutisia jo 1960-luvun alussa. Kuitenkin vakituisina uutistenlukijoina tuolloin toimivat ainoastaan miehet. Laine päätyi uutistenlukijaksi naistyöntekijöiden vaadittua tasa-arvoa toimituksiin sekä työnjohdon haluttua naislukijoita uutisiin. Liisa Laine työskenteli uutisissa vuoteen 1996 saakka.

Lähteet
-------

1. 1 2  Lind, Arvi, Mirolybov, Eila-Maija ja Heino, Jaakko: Liisa Laine 1936–2020 *Helsingin Sanomat*.  16.9.2020. Helsinki:  Helsingin Sanomat. Viitattu 16.9.2020.
2. ↑  Pitkäranta, Pilvi: Ylen pitkäaikainen tv-toimittaja Liisa Laine on kuollut *Yle Uutiset*.  14.8.2020. Helsinki:  Yleisradio Oy. Viitattu 17.8.2020.
3. 1 2  Pernaa, Ville:   *Uutisista, hyvää iltaa*, 2009, s. 68–69.  Karttakeskus.
4. ↑  Ensimmäinen naisuutisankkuri *Muistikuvaputki*.  27.3.2009. Yleisradio Oy.  Arkistoitu 9.3.2016. Viitattu 17.8.2020.

  


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Ritva

 |

 |
**Siapiccia** (sardiksi *Siapicìa, Siipicìa*) on kaupunki ja kunta Italiassa Sardinian hallintoalueella Oristanon maakunnassa. Kunnassa on arviolta 359 asukasta (vuonna 2016) ja sen pinta-ala on 17,93 neliökilometriä. Se sijaitsee 64 metrin korkeudella merenpinnan yläpuolella.

Lähteet
-------

1. 1 2  Istat - Istituto nazionale di statistica: Altitudini dei comuni tramite DEM *Italian kuntien pinta-alat ja korkeus merenpinnasta*. Viitattu 16.04.2019. (italiaksi)
2. 1 2  Istat - Istituto nazionale di statistica: Bilancio demografico al 30/11/2016 *Italian tilastokeskuksen väestötilasto alueittain, maakunnittain ja kunnittain*. Viitattu 16.04.2019. (italiaksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Siapiccia** Wikimedia Commonsissa

Oristanon maakunta
Abbasanta | Aidomaggiore | Albagiara | Ales | Allai | Arborea | Ardauli | Assolo | Asuni | Baradili | Baratili San Pietro | Baressa | Bauladu | Bidonì | Bonarcado | Boroneddu | Bosa | Busachi | Cabras | Cuglieri | Curcuris | Flussio | Fordongianus | Ghilarza | Gonnoscodina | Gonnosnò | Gonnostramatza | Laconi | Magomadas | Marrubiu | Masullas | Milis | Modolo | Mogorella | Mogoro | Montresta | Morgongiori | Narbolia | Neoneli | Norbello | Nughedu Santa Vittoria | Nurachi | Nureci | Ollastra | Oristano | Palmas Arborea | Pau | Paulilatino | Pompu | Riola Sardo | Ruinas | Sagama | Samugheo | San Nicolò d’Arcidano | San Vero Milis | Santa Giusta | Santu Lussurgiu | Scano di Montiferro | Sedilo | Seneghe | Senis | Sennariolo | Siamaggiore | Siamanna | Siapiccia | Simala | Simaxis | Sini | Siris | Soddì | Solarussa | Sorradile | Suni | Tadasuni | Terralba | Tinnura | Tramatza | Tresnuraghes | Ula Tirso | Uras | Usellus | Villa Sant'Antonio | Villa Verde | Villanova Truschedu | Villaurbana | Zeddiani | Zerfaliu
Juno II:n laukaisu 13.10.1959. Kantoraketti kuljetti onnistuneesti kiertoradalle Explorer VII -satelliitin.
**Juno II** oli varhainen amerikkalainen satelliittien ja luotainten laukaisuun käytetty kantoraketti, jossa käytettiin ensimmäisenä vaiheena Jupiter-ohjusta. Ylimmissä rakettivaiheissa käytettiin Sergeantin rakettimoottoreita: yhtätoista toisessa rakettivaiheessa, kolmea kolmannessa vaiheessa ja yhtä neljännessä vaiheessa - sama konfiguraatio jota käytettiin pienemmän Juno I -raketin ylävaiheissa.*lähde?*

Kantoraketin ensilaukaisu tapahtui 6. kesäkuuta 1958, viimeinen laukaisu 24. toukokuuta 1961. Kantoraketin kymmenestä laukaisusta neljä onnistui täysin, yksi osittain. Laukaisut suoritettiin Cape Canaveral Air Force Stationista Floridasta. Kantoraketilla laukaistiin lähinnä Pioneer- ja Exlorer-ohjelmien satelliitteja. Juno II pystyi kuljettamaan matalalle Maan kiertoradalle 41 kg:n hyötykuorman, Kuuta kiertävälle radalle 6 kg:n hyötykuorman. Kantoraketin korkeus oli 24,0 m, halkaisija 2,67 m ja massa 55 110 kg.*lähde?*

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Juno II** Wikimedia Commonsissa
**Komendantti** (ransk. *commandant* < lat. *commendare*, ’uskoa tehtävä’) on sotilaallista järjestystä valvova upseeri.

Alkuaan komendantti oli kaupungin, linnan tai sotalaivan komentaja tai päällikkö. Sittemmin viran haltijoista tuli upseereita, joiden tehtävänä oli ylläpitää ja valvoa sotilaallista kuria ja järjestystä varuskuntapaikkakunnalla. Eräissä maissa nimitys tarkoittaa yhä komentajaa, päällikköä tai johtajaa. Esimerkiksi Ranskassa komendantti tarkoittaa komentajaa, kuten pataljoonan komentajaa, ja majuria.

Ylimmissä esikunnissa komendantin tehtävänä on esikunnan sijoittamisen, majoituksen, huollon ja puolustamisen järjestäminen etenkin sodan aikana. Tehtävää hoitava upseeri toimii usein myös esikuntakomppanian päällikkönä.

Lähteet
-------

1. 1 2  *Otavan iso tietosanakirja*. Osa 4, palsta 1243–1244, hakusana komendantti. Helsinki: Otava, 1963.
2. ↑  Nurmi, Timo et al.: *Gummeruksen suuri sivistyssanakirja*, s. 217. 5. painos. Jyväskylä: Gummerus, 2003. ISBN 951-20-5863-4.
3. 1 2  *Uusi tietosanakirja*. Osa 11, palsta 7, hakusana komendantti. Helsinki: Tietosanakirja oy, 1962.
**Nakanoshiman puisto** (中之島公園 Nakanoshima kōen) on viheralue Osakan keskustassa Nakanoshiman saarella.
Puisto rajoittuu Dojimagawa- ja Tosaborigawa-jokiin. Sen pituus on 1,6 km ja pinta-ala 10,6 hehtaaria.

Nakanoshiman puisto talvi-iltana.
Nakanoshiman puisto on Osakan vanhin julkinen puisto. Se perustettiin vuonna 1891. Alkuvuosina siellä oli paljon ravintoloita, hotelli, teatteri ja Osakan ensimmäinen olutterassi. Nykyisin sen nähtävyyksiin kuuluvat ruusuistutukset ja vuodenvaihteeseen ajoittuva juhlavalaistus. Valotapahtuma on järjestetty vuosittain vuodesta 2002 alkaen. Vuonna 2012 siihen osallistui 3,5 miljoonaa vierasta.

Lähteet
-------

1. 1 2  Nakanoshima Park Osaka Info. Viitattu 11.1.2014. (englanniksi)
2. ↑  Osaka Hikari-Renaissance 2012 Osaka Nightlife. Viitattu 11.1.2014. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Nakanoshiman puisto**.
* Osaka Hikari-Renaissance 2013 (Arkistoitu – Internet Archive) Vuoden 2013 valojuhlan kotisivu (englanniksi)
**Kulitsa** tai **kulitša** (ven. кулич) on pyöreäksi muotoiltu hiivataikinasta valmistettu vehnänen, joka on kotoisin Venäjältä ja kuuluu ortodoksien pääsiäisperinteisiin.

Kulitsat
Kulitsat
Pääsiäispöydän äärellä, maalaus vuodelta 1912. Pöydällä mm. pasha ja korkea kulitsa; perinteisesti korkea kulitsa oli arvostetumpi.
Kulitsan pintaan muodostellaan taikinasta kyrilliset kirjaimet ХВ - latinalaisittain HV, sanoista Hristos voskrese, 'Kristus on ylösnoussut'. Kirjainten ympärille painellaan rusinoita, jotka ovat kärsimyksen vertauskuva. Vaihtoehtoisesti XB-kuvio voidaan tehdä myös sokerikuorrutukseen. Kulitsaa syödään pääsiäisenä pashan kanssa.

Samankaltaisia reseptejä
------------------------

Samanmuotoista ja samalla reseptillä valmistettavaa leipää syödään monissa muissakin maissa, kuten Italiassa, mutta ortodoksiperinteistä poiketen jouluna ja uutena vuotena. Tällaista leipää kutsutaan panettoneksi.

Lähteet
-------

* Raholan syötäviä sanoja (Arkistoitu – Internet Archive)
* Finfood (Arkistoitu – Internet Archive)

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Kulitsa**.
* Kulitsan teko-ohje (kotikokki.net)
* Appelsiinipasha ja Valamon kulitsa (Arkistoitu – Internet Archive) (savonsanomat.fi)
* Kulitsa "Andreaan risti" (yle.fi)
* Isä Aleksanterin kulitsa (maku.fi)
* Hesarin modernimpi kulitsa (Arkistoitu – Internet Archive) (hs.fi)
**Kuljetushallitus** (ruots. *Transportstyrelsen*) on Ruotsin valtion hallintoviranomainen, joka kuuluu elinkeinoministeriön alaisuuteen. Sen päätehtäviä ovat liikenteeseen liittyvät lupa-, valvonta- ja sääntelykysymykset. Liikennevirasto taas vastaa infrastruktuurista, kuten teiden ja rautateiden rakentamisesta ja ylläpidosta. Viraston toiminta on käynnistynyt 1. tammikuuta 2009.

Nykyinen pääjohtaja Jonas Bjelfvenstam aloitti virassaan 19. tammikuuta 2017. Häntä edelsivät 1. maaliskuuta 2015 aloittanut Maria Ågren ja ensimmäinen pääjohtaja Staffan Widlert.

Tehtävät
--------

Viranomainen vastaa tie-, ilma-, vesi- ja rautatieliikenteen turvallisuudesta ja kokonaisvaltaisesti niihin liittyvästä lupa- ja rekisteritoiminnasta. Ennen viraston luomista jokaiselle liikennemuodolle oli oma virastonsa. Vuoden 2010 alusta lähtien ajokorttien ja ammattiajolupien käsittely siirrettiin lääninhallituksilta Kuljetushallitukselle. Myös lupa kaupallisen liikenteen harjoittamiseen on siirretty lääninhallituksilta Kuljetushallitukselle.

Toimipaikat
-----------

Viraston päätoimipaikka on Norrköping, mutta toimintaa on hajautettu muillekin paikkakunnille, kuten mm. Borlängeen, Uumajaan ja Örebrohon.

Pääjohtajat
-----------

* Staffan Widlert 2009–2015
* Maria Ågren 2015 – tammikuu 2017
* Jonas Bjelfvenstam 2017– (tammi–kesäkuussa 2017 virkaa toimittava pääjohtaja)

Katso myös
----------

* Ruotsin kuljetushallituksen it-skandaali
* Liikenneturvallisuus
* Ruotsin liikennevirasto
* Trafi - vastaava viranomainen Suomessa

Lähteet
-------

* Om Transportstyrelsen Kuljetushallitus. Viitattu 6.8.2017.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuljetushallituksen verkkosivusto
**Kanadan** pääministeri Lester B. Pearson ilmoitti syyskuun 7. päivänä **1965**, että hän oli pyytänyt kenraalikuvernööri Vanieria hajottamaan parlamentin ja määräämään uudet **parlamenttivaalit** marraskuun 8. päiväksi. Pääministeri Pearson, joka oli liberaalipuolueen puheenjohtaja, oli ilmoittanut vaaleista päätettäessä toivovansa, että tulos merkitsisi vähemmistöhallituskauden päättymistä. Äänestysprosentti vaaleissa oli 74,3. 

Graafinen esitys vaalituloksesta
Pearsonin toivoma liberaalinen enemmistö jäi vain neljän edustajapaikan päähän. Liberaalit saivat 131 paikkaa, konservatiivit 97 paikkaa, uudet demokraatit 21 paikkaa, *Ralliement des Créditistes* 9 paikkaa, *Social Credit* -puolue 5 paikkaa ja muut 2 paikkaa. Merkittävimmät muutokset kaksi vuotta aiemmin pidettyihin vaaleihin olivat, että Social Credit menetti 19 paikkaa, että *Ralliement des Créditistes* nousi parlamenttiin ja sai 9 edustajapaikkaa ja että uudet demokraatit saivat neljä edustajapaikkaa lisää.

Lähteet
-------

1. 1 2  Käki, Matti & Kojo, Pauli & Räty, Ritva: *Mitä Missä Milloin 1967. Kansalaisen vuosikirja*, s. 117-118. Otava, 1966.
*Tämä artikkeli kertoo Lempäälässä sijaitsevasta kartanosta. Myös Nokialla on samanniminen kartano.*
**Kuljun kartano** (alkujaan Wilhelmsbergin rälssisäteri) sijaitsee Lempäälän Kuljussa. Kartano on perustettu 1600-luvulla ja siihen kuului aikanaan laajat maa-alueet. Kartanon pitkäaikaisimmat omistajasuvut ovat olleet Spoof, Granfelt ja Palander. Nykyisin kartanossa ei harjoiteta maanviljelyä. Kartanoajalta on säilynyt 1920-luvulta peräisin oleva päärakennus, vanha aitta sekä kartanoon johtava puukuja.

Kartanoajan viimeinen omistaja oli Pyynikin olutpanimon omistaja konsuli Rosa Salmelin. Jatkosodan jälkeen kartanon maat palstoitettiin siirtoväelle. Pellot on 1900-luvun lopulla rakennettu asuinalueiksi. Siellä on Kuljun kartano -niminen kauppakeskus. Vanhassa tiilinavetassa on Hintakaaren sekatavaramyymälä, ja viereisessä rakennuksessa toimii K-Supermarket.

Lähteet
-------

1. ↑   *Otavan iso tietosanakirja, osa 4.* Helsinki: Otava, 1962.
2. ↑  Kotiseudun historiaa
3. ↑  Lempäälä.fi (Arkistoitu – Internet Archive)
4. ↑  Hintakaari *www.hintakaari.fi*. Hintakaari. Viitattu 9.6.2023.
| "Kulkea sain sateenkaareni päähän / Kas kas, niin niin"Paula Koivuniemi |
| --- |
|  |
| Singlen tiedot |
|  A-puoli | "Kulkea sain sateenkaareni päähän" |
|  Julkaistu | 1979 |
|  Tyylilaji | iskelmä |
|  Kesto | 02.51 |
|  Levy-yhtiö | Blue Master |
| muut singlet |
|  | "Kulkea sain sateenkaareni päähän / Kas kas, niin niin" |  |

**Kulkea sain sateenkaareni päähän** on suomalaisen iskelmätaiteilija Paula Koivuniemen single vuodelta 1979. Kappaleen sävelsi ja sovitti Jori Sivonen ja sanoitti Pertti Reponen. Singlen b-puolena on käännösiskelmä "Kas kas, niin niin", jonka sanoitti suomeksi Chrisse Johansson.

"Kulkea sain sateenkaareni päähän" -kappaletta ei ole julkaistu Koivuniemen studioalbumeilla. "Kas kas, niin niin" julkaistiin albumilla *Sinulle vain* vuonna 1978. Molemmat kappaleet julkaistiin kokoelma-albumilla *Paulan parhaat* (1979) ja "Kulkea sain sateenkaareni päähän" on valittu usealle myöhemmällekin kokoelmalle.

Lähteet
-------

1. 1 2  Paula Koivuniemi – Kulkea Sain Sateenkaareni Päähän / Kas Kas - Niin Niin *Discogs.com*. Viitattu 7.4.2023. (englanniksi)
2. ↑  Paula Koivuniemi : compilations *Discogs.com*. Viitattu 7.4.2023. (englanniksi)
3. ↑  Kulkea sain sateenkaareni päähän : Paula Koivuniemi *Allmusic.com*. Viitattu 7.4.2023. (englanniksi)
Vasemmalla normaali ihohuokonen, keskellä valkopää, oikealla mustapää.
Mustapäitä nenän sivulla.
**Komedo** tai **ihomato** on ihon talirauhastiehyessä oleva lieriömäinen sarveistulppa. Se on muodostunut talimassasta ja sarveismassasta, ja sen pinnallinen pää voi olla vaalea tai musta.

Komedoja syntyy ihmiselle erityisesti murrosiässä, jolloin sukupuolirauhaset alkavat tuottaa kiihtyvällä tahdilla sukupuolihormoneita. Mieshormonit yhdistyvät talirauhasen mieshormonireseptoreihin ja saavat talirauhassolun tuottamaan erittäin runsaasti talia. Kun karvatuppeen on tullut liian paljon talia, sitä ravintonaan käyttävät mikrobit tuottavat aineenvaihduntatuotteenaan runsaasti jätettä rasvahappojen muodossa. Tällöin karvatupen herkkä seinämäpinta ärsyyntyy, ja karvatuppi tuottaa lisää seinämäsoluja pyrkien pääsemään eroon jätteestä. Sen seurauksena ihohuokosen suuaukkoon voi muodostua sarveistulppa eli komedo, joka sulkee aukon.

Komedo on aluksi väritön, ja sen sisältö kuultaa ihon läpi, jolloin sitä kutsutaan valkopääksi eli sulkeutuneeksi komedoksi. Kasvaessaan komedon pää muuttuu tummaksi. Kun komedossa on keskellä musta piste, sitä kutsutaan mustapääksi eli avoimeksi komedoksi. Tumma väri on ihon pigmentin melaniinin kerrostumista, eikä väriä saa pesemällä pois.

Komedon alla talimassat venyttävät ihohuokosta yhä suuremmaksi. Tällöin vapautuu tulehdussignaaleja ja syntyy punainen ja paksu finni, jolla saattaa olla märkänen huppu.

Lähteet
-------

1. ↑  komedo *Lääketieteen sanasto*.  18.10.2016. Duodecim. Viitattu 24.3.2022.
2. 1 2 3  Adler, Yael: *Iholla: kaikki kehomme suurimmasta elimestä*, s. 134–143. (alkuteos *Haut Nah*, 2016). Suomentanut Lustig, Elina. Otava, 2018. ISBN 978-951-1-31644-2.
**Galtarby** on kylä Kemiönsaaren kunnassa. Kylä sijaitsee Västanfjärdin länsilaidalla Galtarbyviken-nimisen merenlahden pohjukassa.

Galtarbyn kyläkeskus sijaitsee Galtarbyvikenin pohjoispuolella. Kyläkeskusta ympäröivät viljelysmaat, mutta muutoin kyläalue on kallioista ja soista korpimetsää. Galtarbyn kyläalue ulottuu Galtarbyvikeniltä länteen entiselle kunnanrajalle. Kylän länsiosissa on suuria soita, kuten Bofallsmossen. Björkboda träskin etelärannat kuuluvat Galtarbyhyn. Kylän läpi kulkee maantie, joka yhdistää kylän Nivelaxin ja Tynglaxiin.

Vuoden 1540 maakirjan mukaan Galtarbyssä oli kahdeksan tilaa sekä tontti yhdeksännelle. Isojaon aikaan kylässä oli enää neljä kantatilaa. 1930-luvulla kantatiloista itsenäistyi kymmenen torppaa.

Lähteet
-------

1. 1 2  Turunmaa yhteinen kulttuuriympäristömme Lounaistiedon karttapalvelu. Viitattu 19.7.2020.


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * n
* k
* m
Västanfjärd |
| --- |
|  |
| Taajamat | 
* Lammala

 |
|  |
| Rekisterikyliä Västanfjärdissä | 
* Billböle
* Brännboda
* Finsjö
* Galtarby
* Gräggnäs
* Kobböle
* Misskärr
* Nivelax
* Norrlammala
* Pörtsnäs
* Sirnäs
* Söderlammala
* Södersundvik
* Tappo
* Västanfjärd
* Vesterillo
* Östanå

 |

 |
*Tämä artikkeli käsittelee Saksan ja Itävallan liittoa. Kaksiliitto voi tarkoittaa myös vuonna 1894 solmittua Ranskan ja Venäjän liittoa.*
Kaksiliitto vuonna 1914   Saksa   Itävalta-Unkari
**Kaksiliitto** oli vuonna 1879 solmittu puolustusliitto Saksan keisarikunnan ja Itävalta-Unkarin välillä. Se laajeni Italian mukaantulon myötä vuonna 1882 kolmiliitoksi. Vuoden 1879 sopimus muodosti kuitenkin sekä Saksan että Itävalta-Unkarin ulkopolitiikan pohjan aina vuoteen 1918 asti.

Kaksiliiton solmimisen taustalla oli Saksan, Itävalta-Unkarin ja Venäjän yhteisen kolmen keisarin liiton hajoaminen vuonna 1878 Venäjän ja Itävalta-Unkarin etujen jouduttua vastakkain Balkanin kriisissä. Saksa joutui tällöin valitsemaan toisen liittolaisistaan ja valtakunnankansleri Otto von Bismarck piti Itävalta-Unkaria Venäjää luotettavampana, tehokkaampana ja läheisempänä. Saksan keisari Vilhelm I vastusti yhteistyön rikkomista Venäjän kanssa ja varsinkin Venäjää vastaan suunnattua liittoa, mutta Bismarck taivutti hänet uhkaamalla erota. Liittosopimus Itävalta-Unkarin kanssa allekirjoitettiin 7. lokakuuta 1879.

Sopimuksessa osapuolet sitoutuivat antamaan toisilleen sotilaallista apua, jos toinen joutuisi Venäjän hyökkäyksen kohteeksi, sekä pysymään puolueettomina, jos hyökkääjä olisi jokin muu valtio. Bismarck uskoi sopimuksen turvaavan rauhan säilymisen, sillä Venäjä ei uskaltaisi käydä sotaan, jos tietäisi saavansa vastaansa kaksi suurta valtakuntaa yhdellä kertaa. Ensisijaisesti Venäjää ja toissijaisesti Ranskaa vastaan suunnattuna liitto vastasi nimenomaan Itävalta-Unkarin etuja, mutta täytti myös Bismarckin perustavoitteen Ranskan eristämisestä. Bismarck pyrki myös palauttamaan yhteistyön Venäjän kanssa ja onnistui Itävalta-Unkarin vastutuksesta huolimatta palauttamaan kolmen keisarin liiton vuonna 1881. Se ei kuitenkaan korvannut kaksiliittoa, joka säilyi edelleen voimassa.

Kaksiliitto laajeni kolmiliitoksi 20. toukokuuta 1882, kun myös Italia liittyi siihen.

Lähteet
-------

1. 1 2  Austro-German Alliance (englanniksi) *Encyclopædia Britannica Online Academic Edition*. Viitattu 26.5.2013.
2. 1 2 3  Kalervo Hovi: *Wienin kongressista ensimmäiseen maailmansotaan*, s. 679–680. Teoksessa *Maailmanhistorian pikkujättiläinen*. WSOY 1988.
*Tämä artikkeli kuvaa Espanjan laivaston panssarifregattia. Muita merkityksiä on täsmennyssivulla.*

**Méndez Núñez** oli Espanjan laivaston vuonna 1870 vesillelaskettu ironclad, joka oli alun perin 38-tykkinen potkurifregatti *Resolución*.

Valmistus
---------

Fregatti *Resolución* tilattiin Ferrolista, missä köli laskettiin 22. syyskuuta 1859. Alus laskettiin vesille 19. syyskuuta 1861 ja valmistui 28. elokuuta 1862.

Palvelus
--------

Fregatti *Resolución* vaurioitui pahoin vuosien 1864-1866 Chinchan sodassa. Alus muutettiin vuosina 1867-1870 panssarikorvetiksi, joka palautettiin palvelukseen helmikuussa 1870. Alus nimettiin 21. elokuuta uudelleen *Méndez Núñeziksi* amiraali Casto Méndez Núñezin mukaan. Palvelukseenotettaessa alus liitettiin Välimeren laivueeseen.

Vuonna 1873 ensimmäisessä karlistisodassa kantonalistit aloittivat kapinan perustaen ensimmäisen tasavallan. Kapinalliset valtasivat 12. heinäkuuta Cartagenan, jonka satamassa oli pääosa Välimeren laivueen aluksista kuten *Méndez Núñez*, *Vitoria*, *Numancia* ja *Tetuán*. Saksan keisarikunnan ja Britannian kuninkaallisen laivaston alukset *SMS Friedrich Carl* ja *HMS Swiftsure* valtasivat *Vitoria* ja puurunkoisen höyryfregatin niiden uhattua ampua Almeiraa ellei lunnaita makseta. Vallatut alukset luovutettiin 26. syyskuuta hallituksen joukoille.

Elokuussa *Méndez Núñez* ja *Numancia* hyökkäsivät Alicantea suojaavia rannikkolinnakkeita vastaan, jolloin alukset vaurioituivat lievästi. Kaikki kapinallisten valtaamat kolme ironcladia *Méndez Núñez*, *Numancia* ja *Tetuán* lähtivät 11. lokakuuta merelle, jossa ne kohtasivat pienen *Vitorian* suojaaman hallituksen saattueen lähellä Cartagenaa. Seuranneessa taistelussa hallituksen joukot pyrkivät välttämään kapinallisten hallussa olleiden alusten upottamista, jolloin ne pitivät yllä riittävää välimatkaa. *Méndez Núñezin* miehistöstä sai kuitenkin kolmetoista henkeä surmansa ja 49 haavoittui. Hallituksen joukot saartoivat 23. lokakuuta Cartagenan, joka antautui 12.-13. tammikuuta 1874. 

Alus poistettiin alusluettelosta vuonna 1886 ja romutettuu kymmenen vuotta myöhemmin.

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Spanish ironclad Méndez Núñez

Lähteet
-------

* Gardiner, Robert (toim.): *Conway's All the World's Fighting Ships 1860–1905*. Lontoo, Englanti: Conway Maritime Press, 2002. ISBN 0-85177-133-5. (englanniksi)

### Viitteet

1. 1 2  Gardiner 2002 s. 381


|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  | Edeltäjä:***Sagunto*** | **Espanjan laivaston ironcladit** | Seuraaja:**EI** |