recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Lyttós** (kreik. Λυττός; myös *Littós*) on Kreikan kylä, joka sijaitsee Kreetan saarella. Se kuuluu hallinnollisesti Minóa Pediádan kuntaan, Iraklionin alueyksikköön ja Kreetan alueeseen. Aiemmin kylä kuului Kastéllin kuntaan ja vuodesta 2011 lähtien Minóa Pediádan kunnan Kastéllin kunnallisyksikköön. Lyttós muodostaa oman kyläyhdyskuntansa (Τοπική Κοινότητα Λυττού, *Topikí Koinótita Lyttoú*). Kylän väkiluku on 234 (vuonna 2011).

Pyhän Georgioksen (*Ágios Geórgios*) kirkko antiikin Lyktoksen arkeologisella alueella.
Lyttós sijaitsee noin 25 kilometriä kaakkoon Iraklionista. Kylän aiempi nimi oli *Xidás* (Ξιδάς). Se on ottanut nykyisen nimensä antiikin ajan Lyktoksen eli Lyttoksen kaupungilta, jonka arkeologinen alue sijaitsee vajaan kilometrin kylästä koilliseen.

Lähteet
-------

1. 1 2  Απογραφή Πληθυσμού - Κατοικιών 2011. Väestönlaskennan tulokset (XLS)  2011. The Hellenic Statistical Authority (Kreikan tilastokeskus ELSTAT).  Arkistoitu 25.12.2013. Viitattu 1.9.2014. (kreikaksi)
2. ↑  Lyttos ancient town *InterKriti*. Viitattu 4.9.2017.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Lyttós** Wikimedia Commonsissa
**Ormus** tai **Ormuz** oli 1000-luvulta 1600-luvulle nykyisen Hormuzinsalmen rantoja hallinnut monarkia.
Tärkeä satamakaupunki sijaitsi pohjoisrannikolla noin muutaman kymmenen kilometrin päässä nykyisestä Bandar Abbasista itään. Mongolien vallattua Persian, satama siirrettiin Hormuzin saarelle. Ormus joutui kuitenkin maksamaan veroja Mongolihallitsijoille. 1500-luvun alusta portugalilaiset valloittivat alueen ja Ormusista tuli Portugalin vasalli. 1622 šaahi Abbas I valloitti Hormuzin saaren Englantilaisten avustuksella. Šaahi ei luottanut saarelaisiin ja perusti sataman Bandar Abbasiin. Portugalilaisten joutuivat vetäytymään viimeisestä Persianlahden linnoituksesta 1650. Ormusin kukoistusaika oli 1300- ja 1400-luvuilla. Valtakunnan varallisuus perustui keskeiseen asemaan Intian, Persian ja Arabian välisessä kaupassa.*lähde?*

Ormuslaisia asusteita (1670).
Ormusissa kävi vuonna 1414 kiinalainen laivasto amiraali Zheng Hen johdolla. Myös Ibn Battuta kävi Ormusissa.*lähde?*

Lähteet
-------

1. ↑  Marco Ramerini: The Portuguese on the Persian Gulf and on the Arabian Peninsula *Colonial voyage*. Viitattu 15.4.2017.
2. ↑  Alex Aissaoui: Zheng He oli Kiinan Kolumbus *12/2006*.  8.12.2006. Viitattu 15.4.2017.
**Otto Wilhelm von Ammondt** (20. joulukuuta 1795 Hauho – 29. toukokuuta 1861 Porvoon maalaiskunta) oli Venäjän keisarikunnan armeijassa palvellut suomalainen kenraaliluutnantti.

Von Ammondtin vanhemmat olivat luutnantti Otto Detlof Ammondt ja Ulrika Albertina Borgenström ja puoliso vuodesta 1822 Anna Carolina Sofia Cygnaeus, piispa Zacharias Cygnaeuksen tytär. Kenraalimajuri, kuvernööri Edvard Reinhold von Ammondt oli heidän poikansa.

Ammondt tuli vuonna 1812 vääpeliksi 1. Suomen jääkärirykmentin Hämeenlinnan pataljoonaan, josta hänet siirrettiin vuoden 1815 lopussa 3. Suomen jääkärirykmentin palvelusta suorittavan pataljoonaan. Aliluutnantiksi ylennettynä hän tuli tämän rykmentin Viipurin pataljoonaan 1816, siirrettiin 3. Suomen jääkärirykmentin Vaasan pataljoonaan 1817 ja ylennettiin luutnantiksi seuraavana vuonna. Savonlinnan venäläiseen jalkaväkirykmenttiin Ammondt määrättiin 1819, missä hänet ylennettiin alikapteeniksi 1821 ja kapteeniksi 1822. Henkivartioväen suomenmaalaiseen rykmenttiin Ammondt siirtyi luutnanttina ja siellä hänet ylennettiin 1825 alikapteeniksi ja 1829 kapteeniksi. Everstiksi ylennettynä Ammondt määrättiin 1832 henkivartioväen Liettuan rykmenttiin, missä hän vastaanotti pataljoonan komentaja tehtävät 1834.

Ammondt aateloitiin 1837, von Ammondt -suku merkittiin seuraavana vuonna Suomen ritarihuoneeseen aatelissukuna numero 204. Von Ammondt ylennettiin kenraalimajuriksi ja siirrettiin henkivartioväen 3. jalkaväkidivisioonaan 1841, jossa hän oli rykmentin komentajana. Vuodesta 1842 hän oli henkivartioväen 5. jalkaväkiprikaatin komentaja, joskin hän oli välillä rykmentin komentajana Liettuassa. Hänet ylennettiin kenraaliluutnantiksi 1849 ja määrättiin Venäjän 6. jalkaväkidivisioonan komentajaksi. Eron sotapalveluksesta hän sai tammikuussa 1852. Von Ammondt omisti sekä Kallolan tilan Porvoon pitäjässä että Virkkalan tilan Lohjalla.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Otto Wilhelm von Ammondt *Suomalaiset kenraalit ja amiraalit Venäjän sotavoimissa 1809–1917*. Biografiakeskus, Suomalaisen Kirjallisuuden Seura. (Viitattu 26.12.2019)


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Kenraalit ja amiraalit

 |

 |
Virginia Madsen vuonna 2009.
**Virginia Madsen** (s. 11. syyskuuta 1961, Chicago, Illinois, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen näyttelijä ja Oscar-ehdokas. Hänet tunnetaan elokuvista *Candyman* (1992), *Lännen jättiläinen* (2001), *Artworks* (2003), *Sideways* (2004) ja *Joy* (2015). Hän on näytellyt myös televisioelokuvassa *Kuolleet eivät valehtele* (1988). Madsen esiintyi myös vuonna 2011 ensi-iltansa saaneessa elokuvassa *Red Riding Hood – Punahilkka*, jossa hän näytteli päähenkilö Valerien äitiä.

Palkinnot
---------

* Critics Choice Award (2005)
* Independent Sprit Award (2005)
* Screen Actors Guild Awards (2004)
* Saturn (1993)

### Ehdokkuudet

* Oscar (2005) paras naissivuosa
* Golden Globe (2005)
* Screen Actors Guild Awards (2005)

Yksityiselämä
-------------

Madsen oli naimisissa Danny Hustonin kanssa vuosina 1989-1992. Hän elää näyttelijä Antonio Sabato Jr:n kanssa. Heillä on yksi poika (s. 1994).

Aiheesta muualla
----------------

* Virginia Madsen Internet Movie Databasessa. (englanniksi)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Katalonia
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie
* Elonet

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**Evald (Ewald) Terho** (ent. **Valde Condu**, 24. lokakuuta 1889 – 23. lokakuuta 1970) oli suomalainen näyttelijä. Hän oli alkuaan iltanäyttelijänä eri teattereissa. Terholla oli pitkäaikainen ura Helsingin Kansanteatterissa, ja hän toimi myös Helsingin Työväenteatterissa.

Terho näytteli suomalaisissa elokuvissa vuodesta 1938. Tuolloin Terholla oli roolit elokuvissa *Nummisuutarit*, *Laivan kannella* ja *Vieras mies tuli taloon*. Terhosta tuli pian vakiokasvo kepeissä suomalaisissa komedioissa, ja hän näytteli myöhemmin vielä 45 elokuvassa. Hänellä oli kuitenkin vain pieniä sivurooleja, joista mainittakoon Mikko *Seitsemässä veljeksessä* (1939) sekä konstaapeli Lehtinen elokuvassa *Aatamin puvussa... ja vähän Eevankin* (1940).

Terhon viimeinen elokuvarooli oli lehdenmyyjä elokuvassa *Miljoonavaillinki* (1961).

Lähteet
-------

* Evald Terho Elonetissä.

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ruotsi

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Elonet

 |

 |
**Akrotíri** (kreik. Ακρωτήρι), antiikin *Kyamon* (m.kreik. Κύαμον), on niemi Chanián kunnassa Kreetan saaren pohjoisrannikon länsiosassa Kreikassa. Sitä ympäröi Kreetanmeri, ja sen länsipuolella sijaitsee Chaniánlahti ja eteläpuolella Soúdanlahti.

Akrotírin niemimaata, Soúdanlahtea ja Soúdan saari.
Akrotírin nimi tarkoittaa yksinkertaisesti "Niemeä". Niemi on suhteellisen tasaista aluetta, lukuun ottamatta sen koillisosaa, jossa on vuoristoa ja pieniä rotkoja. Niemen korkein kohta on Sklóka-vuori (526 m).

Aiemmin niemen alue muodosti oman kuntansa, joka on nykyisin Chanián kunnan Akrotírin kunnallisyksikkö. Akrotírin suurin asutus on Kounoupidianán kaupunki, joka on Chanián esikaupunkialuetta. Sen lisäksi niemellä on useita kyliä. Niemellä sijaitsee myös Chanián kansainvälinen lentoasema. Lentokenttä on sekä siviili- että sotilaskäytössä.

Niemen nähtävyyksiin kuuluvat muun muassa Gouvernéton luostari, Pyhän Kolminaisuuden luostari ja Pyhän Johannes Laupiaan luostari, Katholikón luostarin rauniot, Arkoudiótissan luola sekä Elefthérios Venizéloksen hauta. Luostariensa ansiosta niemeä on joskus kutsuttu "Kreetan Pyhäksi vuoreksi". Niemen pohjoisrannikon Stavróksen kylässä kuvattiin elokuva *Kerro minulle, Zorbas*.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  The area of Akrotiri, Hania *InterKriti*. Viitattu 9.3.2016.
2. 1 2 3 4  Akrotiri Peninsula, Crete *West Crete*. Viitattu 9.3.2016.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Akrotíri** Wikimedia Commonsissa
**Otto Selim Tuulos** (synt. **Nyberg**, 4. marraskuuta 1876 Nurmijärvi – 6. maaliskuuta 1931 Viipuri) oli suomalainen näyttelijä, teatterinjohtaja ja näytelmäkirjailija.

Ura
---

Nurmijärven Kytäjällä torpparin perheeseen syntynyt Tuulos aloitti näyttelijänä Suomalaisessa teatterissa (myöh. Kansallisteatteri) vuonna 1897, jonka ohella hän esiintyi Suomen Näyttämöllä 1902−1904, Tampereen Teatterissa 1904−1905 sekä Viipurin Näyttämöllä 1905−1923. Teatterinjohtajana Tuulos työskenteli Viipurin Näyttämöllä 1918−1923 ja Lappeenrannan teatterissa 1923−1924. Vuodesta 1926 lähtien hän Etelä-Karjalan Nuorisoseuran näyttämöohjaajana.

Tuulos kirjoitti myös kolme näytelmää, joista ensimmäinen oli vuonna 1910 valmistunut *Perisyntejä*. Tuulos kuoli nopeasti edenneeseen sairauteen 54-vuotiaana maaliskuussa 1931. Hänet on haudattu Viipuriin Ristimäen hautausmaalle.

Yksityiselämä
-------------

1900-luvun alussa Tuulos oli avioliitossa näyttelijä Anna Talman kanssa.

Näytelmät
---------

* *Perisyntejä : kolminäytöksinen tarina nykyisiltä ajoilta*. Viipuri: Karjalan kirjapaino, 1910.
* *Hallitsevaa sukupuolta*, 1922.
* *Perintöjä jakamassa*. Näytelmäkirjasto n:o 164. Helsinki: Kirja, 1922.

Lähteet
-------

1. ↑  Otto Tuulos SKS:n kirjailijamatrikkelissa (toimimaton linkki) Viitattu 9.3.2010.
2. ↑  Kuolleita.  *Helsingin Sanomat*, 7.3.1931, s. 6. Kansalliskirjasto. Viitattu 17.5.2022.
3. 1 2  Otto Tuulos †.  *Karjala*, 8.3.1931, s. 8. Kansalliskirjasto. Viitattu 17.5.2022.
4. ↑  "Perisyntejä".  *Östra Finland*, 8.1.1910, s. 3. Kansalliskirjasto. Viitattu 24.3.2016.  (ruotsiksi)
5. ↑  Otto Tuulos.  *Nuorisoseura*, 1931, nro 3, s. 6. Kansalliskirjasto. Viitattu 17.5.2022.
6. ↑  Otto Tuuloksen hautaus.  *Karjala*, 15.3.1931, s. 4. Kansalliskirjasto. Viitattu 17.5.2022.
7. ↑  Kirjallisuusuutuuksia.  *Uusi Suomi*, 10.8.1922, s. 5. Kansalliskirjasto. Viitattu 17.5.2022.


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)

 |

 |
Lyydiläisten lippu.**Lyydiläisten lippu** on lyydiläisten ja heidän kulttuuriaan ja kieltään tukevan Lyydiläisen Seuran käyttämä virallinen tunnus. Lippu on otettu käyttöön vuonna 1995 ja sen on suunnitellut Miikul Pahomov. Lyydiläiset ovat pieni Venäjän Karjalassa – lähinnä Petroskoin läheisyydessä ja Äänisen rannoilla – elävä itämerensuomalainen kansa, joka kamppailee kulttuurinsa ja kielensä eheyttämisen puolesta.

Lipun pohjalta on suunniteltu myös Kuujärven – joka on osa keskeistä lyydiläisaluetta, Lyydinmaata – lippu ja vaakuna. Kuujärven viralliset tunnukset on otettu käyttöön 24. huhtikuuta 2013. Ne eroavat kuvassa olevasta lyydiläisten lipusta siten, että niihin on lisätty keihään läpäisemä kultainen lohikäärme Georgios Voittajan (Pyhä Yrjö) ikonista. Keskiaikainen Kuujärven puukirkko oli pyhitetty Georgios Voittajalle, kuten myös kunnan nykyinen vuonna 2005 vihitty kirkkorakennus. Kuujärven tunnukset luonnostellut työryhmä esittää, että tunnukset kuvaavat kuujärveläisten hengellistä perinnettä. Tunnukset on otettu Venäjän valtion viralliseen heraldiseen rekisteriin.

Lähteet
-------

1. 1 2  20 vuotta täyttänyt lyydiläisten lippu virallistettiin Kuujärvellä.  *Lüüdilaine*, 2015.  Lyydiläinen Seura ry.
2. ↑  Hakala, Herman: Lyydin kielen elvytyksen nykytilanne.  *Lüüdilaine*, 2015.  Lyydiläinen Seura ry.
**Frederick Warren "Fred" Kelly** (12. syyskuuta 1891 – 7. toukokuuta 1974) oli yhdysvaltalainen yleisurheilija ja 110 metrin aitajuoksun olympiavoittaja Tukholmassa 1912. 

Kelly oli syntynyt Orangessa, Kaliforniassa. Hän oli ensimmäisen vuoden opiskelija Etelä-Kalifornian yliopistossa tullessaan valituksi Tukholman olympialaisiin.

Kisoissa Kelly voitti alkueränsä ja välieränsä, jossa voittoaika oli 15,6. Loppukilpailuun selvisi viisi yhdysvaltalaista ja yksi britti. Finaalin alku oli tasainen kahdeksannelle aidalle asti, jolloin Kelly ja James Wendell olivat päässeet muista irti. Loppusileällä Kelly pääsi kärkeen ja voitti ajalla 15,1.

Kellyn neuvonantajan toimi edellisten olympialaisten voittaja Forrest Smithson. Hän oli myös hyvä kuulantyöntäjä noin 13 metrin tuloksella. Tukholman olympialaisissa Kelly osallistui myös baseballin näytösotteluun Yhdysvaltain joukkueessa.

Kelly voitti Yhdysvaltain mestaruuden 120 jaardin aitajuoksussa 1913 ja tuli toiseksi vuosina 1916 ja 1919. Hän oli ensimmäisenä maalissa myös 1915, mutta hänet hylättiin senaikaisten sääntöjen vastaisen suorituksen takia hänen kaadettuaan neljä aitaa.

Frederick Kelly kuoli Medfordissa, Oregonissa, 82-vuotiaana.

Urheilukenttä Kellyn vanhan koulun, Orange High Schoolin, lähellä on nimetty Fred Kelly Stadiumiksi.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Pihkala, Lauri; Jukola, Martti: *Olympialaiskisat ennen ja Pariisissa 1924*. WSOY, 1924.

Miesten 110 metrin aitajuoksun olympiavoittajat

|  |
| --- |
| 1896: Thomas Curtis |
1900: Alvin Kraenzlein |
1904: Frederick Schule |
1908: Forrest Smithson |
1912: Frederick Kelly |
1920: Earl Thomson |
1924: Daniel Kinsey |
1928: Sid Atkinson |
1932: George Saling |
1936: Forrest Towns |
1948: William Porter |
1952: Harrison Dillard |
1956: Lee Calhoun |
1960: Lee Calhoun |
1964: Hayes Jones |
1968: Willie Davenport |
1972: Rod Milburn  |
1976: Guy Drut |
1980: Thomas Munkelt |
1984: Roger Kingdom |
1988: Roger Kingdom |
1992: Mark McKoy |
1996: Allen Johnson |
2000: Anier García |
2004: Liu Xiang |
2008: Dayron Robles |
2012: Aries Merritt |
2016: Omar McLeod |
2020: Hansle Parchment |


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data

 |

 |
Fred Negendanck vuonna 1967.
**Manfred (Fred) Otto Richard Negendanck** (2. heinäkuuta 1937 Helsinki – 22. heinäkuuta 2017 Helsinki) oli suomalainen balettitanssija, näyttelijä, koreografi ja taidemaalari. Hänen äitinsä oli suomenruotsalainen ja isänsä saksalainen.

Negendanck työskenteli solistitanssijana Kansallisoopperassa vuosina 1958–1969. Hän joutui luopumaan tanssijanurasta selkävamman takia ja jatkoi näyttämöuraansa Svenska teaternissa, Lilla teaternissa ja Åbo Svenska Teaternissa, kunnes jäi eläkkeelle vuonna 2000; hän teki myös muutamia televisio- ja elokuvarooleja. Hänen tunnetuimpiin näyttämörooleihinsa kuuluvat muiden muassa *Viulunsoittaja katolla* -musikaalin Tevje ja *Lainahöyhenissä*-musikaalin Albin.

Negendanck piti taidenäyttelyjä, joissa nähtiin hänen maisemamaalauksiaan ja piirroksiaan.

Lähteet
-------

* Negendanck, Fred hakuteoksessa *Uppslagsverket Finland* (2012). (ruotsiksi)
* Baletista palettiin – Fred Negendanckin poikkeuksellinen elämä. Yle Areena.

### Viitteet

1. ↑  Seppälä, Riitta & Tainio, Ilona (toim.): *Suomen teatterit ja teatterintekijät 1993*, s. 308. Helsinki: Tammi, 1993. ISBN 951-31-0236-X.
2. ↑  Suomenruotsalainen näyttelijä ja tanssija Fred Negendanck on kuollut. *Helsingin Sanomat*.  23.7.2017. Viitattu 23.7.2017.
3. ↑  Schulman, Mikael: Fred Negendanck är död. *Svenska Yle*.  23.7.2017.

Aiheesta muualla
----------------

* Fred Negendanck Elonetissä.
* Fred Negendanck Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
* Fred Negendanckin muistokirjoitus *Hufvudstadsbladetissa*.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Elonet
* Uppslagsverket Finland

 |

 |
Itzcóatl kuvattuna Codex Mendozassa
**Itzcóatl** oli 4. asteekkihallitsija, joka hallitsi 1427 (tai 1428) – 1440. Hän voitti Meksikon laaksoa hallinneet tepaneekit. Itzcóatl solmi kahden muun tepeneekkeja vastustaneen valtion kanssa kolmiliiton, josta tuli myöhemmän asteekkien suurvallan ydin. Meksikon laakson eteläosa joutui asteekkien kolmiliiton haltuun, ja lopulta valtakunta laajeni hieman laakson ulkopuolellekin.

Itzcóatl oli ensimmäisen asteekkien *tlatoani*n eli kuninkaan, Acamapichtlin poika. Izcoatl pääsi tlatoaniksi sen jälkeen kun läheisen tepaneekkien pääkaupungin Azcapotzalcon johtaja Mixtla surmasi hänen edeltäjänsä Chimalpopocan. Hallintokaudellaan Itzcóatl tuhosi monia varhaisempia kirjoituksia vahvistaakseen mielikuvaa että hän perusti Meksikon valtakunnan.

Asteekkien valtakunnan laajenemisvaiheet. Itzcóatlin aika punaisella.

Lähteet
-------

1. ↑  Aztec (people) Encyclopedia Britannica. Viitattu 18.1.2013.
2. ↑  Itzcóatl *Biografias y Vidas*. Viitattu 18.1.2013. (espanjaksi)
3. ↑  The Conquest of Mexico An Annotated Bibliography California State University, Fullerton.  Arkistoitu 29.10.2013. Viitattu 18.1.2013.

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Itzcóatl**.

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Yhdysvallat

 |

 |
Esimerkkispritejä pelistä *Taistelu Wesnothista*.
**Sprite-grafiikka** on etenkin vanhemmissa tietokonepeleissä käytetty tietokonegrafiikan menetelmä, joka perustuu pieniin bittikarttagrafiikkana toteutettuihin osittain läpinäkyviin kuvahahmoihin, *spriteihin*. Spriteillä on tyypillisesti toteutettu kaikenlaiset pelikentän liikkuvat hahmot, kun taas pelikenttä itse on toteutettu muilla menetelmillä.

Kokonaisen näytön päivittäminen on verrattain hidasta, josta johtuen laitteistotasolla tuettiin siirrettäviä lohkoja grafiikkaa, joka voitiin esittää taustan päällä ilman suorittimen kuormittamista. Pelit kuten *Pac-Man* soveltuvat hyvin sprite-grafiikan käyttöön.

*Computer Space* käytti bittikarttoja, jotka myöhemmin muodostuivat spriteiksi.
Ensimmäisenä pelinä, joka käytti spritejä, pidetään Taiton vuoden 1974 peliä *Basketball*, joka on myös ensimmäinen urheilupeli, jossa pelaajat esitetään ihmishahmoina.

Monissa vanhoissa tietokoneissa, kuten Commodore 64:ssä ja Amigassa, oli laitteistotasolla toteutettu sprite-grafiikka. IBM PC:ssä ei ole sisäänrakennettua sprite-järjestelmää, joten näille julkaistuihin peleihin spritet oli ohjelmoitava peliin.

3D-grafiikkaa käyttävissä peleissä spriteiksi kutsutaan 3D-grafiikan sekaan lomitettuja litteitä 2D-hahmoja ja muita 2D-kuvia. Nämä hahmot tunnistaa spriteiksi varsinkin siitä, että lähelle mentäessä niiden pikselikoostumuksen erottaa selvästi.

Commodoren grafiikkapiirien teknisissä manuaaleissa spriteistä on käytetty myös lyhennettä *MOB* (*movable object block*, Commodore 64 ja 128), tai BOB (blitter object block, joskin myös "perinteisemmät" spritet olivat käytettävissä, Amiga) joskin Commodoren ohjelmointioppaat käyttävät useammin sprite-termiä. Atari on kutsunut omaa sprite-grafiikkaansa *player-missile-grafiikaksi*.

Lähteet
-------

1. 1 2  Elite (or, The Universe on 32 K Per Day) *filfre.net*. Viitattu 10.4.2022. (englanniksi)
2. ↑  Melanie Swalwell & Jason Wilson: *The Pleasures of Computer Gaming: Essays on Cultural History, Theory and Aesthetics*, s. 110. McFarland, 2008. ISBN 978-0-7864-3595-1. Teoksen verkkoversio. (englanniksi)
3. ↑  Basketball GiantBomb. Viitattu 4.7.2017.
4. ↑  Laaksonen, Antti: Oppaat: Ohjelmointiaiheita: Sprite-grafiikka  2002. Ohjelmointiputka.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Spritet** Wikimedia Commonsissa
**Springfield** on kaupunki Minnesotan osavaltiossa Yhdysvalloissa. Kaupungissa asui arviolta 2 004 asukasta vuonna 2019 ja sen pinta-ala on 4,86 neliökilometriä.

Springfieldin kylä perustettiin vuonna 1881, vaikkakin siellä asuttiin jo vuonna 1865. Nykyisen Springfieldin alueen ensimmäisiä asukkaita olivat Skandinaviasta, Irlannista ja Saksasta saapuneet uudisasukkaat, joiden joukossa olivat muun muassa John Burns ja hänen veljensä Daniel. Vuonna 1873 alueelle rakennettiin taloja sekä rautatieasema, jolle annettiin nimeksi "Burns". Alue autioitui vuonna 1877, mutta kaksi vuotta myöhemmin siellä asui jo yli 250 asukasta. Alueella oli tuolloin neljä kauppaa, koulu, kaksi kirkkoa sekä lääkäri. Kaksi vuotta myöhemmin alue julistettiin kyläksi ja se sai nykyisen nimensä. Springfieldistä tuli kaupunki vuonna 1923.

Springfieldin väkiluku on pienentynyt vuosi vuodelta vuoden 2010 väestönlaskennan jälkeen, jolloin kaupungin väkiluku oli 2 152. Vuonna 2011 Springfieldin arvioitu väkiluku oli 2 133, jolloin siellä asui arvion mukaan 129 asukasta enemmän kuin vuoden 2019 arviossa.

Springfield esiintyy televisiosarjassa *Pieni talo preerialla* useassa jaksossa yhtenä Walnut Groven lähikaupungeista.

Lähteet
-------

1. ↑  Springfield Minnesota Chamber Of Commerce *Springfield Minnesota Chamber Of Commerce*. Viitattu 22.9.2020. (englanniksi)
2. ↑  Springfield, Minnesota Springfieldin kaupunki. Viitattu 22.9.2020. (englanniksi)
3. 1 2  City and Town Population Totals: 2010-2019 (osio Minnesota) Yhdysvaltain väestönlaskentavirasto. Viitattu 22.9.2020. (englanniksi)
4. ↑  2019 U.S. Gazetteer Files Yhdysvaltain väestönlaskentavirasto. Viitattu 22.9.2020. (englanniksi)
5. 1 2 3 4 5  Our History Springfieldin kaupunki.  Arkistoitu 30.4.2020. Viitattu 22.9.2020. (englanniksi)
6. 1 2  Springfield, Minnesota *Read the Plaque*. Viitattu 22.9.2020. (englanniksi)
7. ↑  Jakso-opas #1-9 *Kolumbus*.  Arkistoitu 4.12.2022. Viitattu 22.9.2020. (englanniksi)
**Kanako Watanabe** (jap. 渡部 香生子, s. 15. marraskuuta 1996 Tokio) on japanilainen rintauinnin maailmanmestari. Hän on pituudeltaan 164 cm.

Watanabe saavutti junioreiden MM-kilpailuissa Limassa 2011 kultaa 200 metrin rintauinnissa ja 4 × 100 metrin sekauintiviestissä sekä hopeaa 100 metrin rintauinnissa. Lontoon olympialaisissa 2012 hän sijoittui 200 metrin rintauinnissa 14:nneksi. Saman vuoden lyhyen radan MM-kilpailuissa Istanbulissa hän sai pronssia 200 metrin rintauinnissa ajalla 2.19,39. Barcelonan MM-kilpailuissa 2013 hän oli samalla matkalla yhdestoista.

Watanabe voitti 2014 Tyynenmeren-mestaruuskilpailuissa Gold Coastissa 200 metrin rintauinnin ja sijoittui toiseksi 100 metrin rintauinnissa. Incheonin Aasian kisoissa hän saavutti kultaa 200 metrin rintauinnissa ja 4 × 100 metrin sekauintiviestissä sekä hopeaa 100 metrin rintauinnissa, 200 metrin sekauinnissa ja 4 × 100 metrin vapaauintiviestissä. Dohan lyhyen radan MM-kilpailuissa hän saavutti kultaa 200 metrin rintauinnissa ajalla 2.16,92 ja pronssia 4 × 100 metrin sekauintiviestissä..

Watanabe voitti 200 metrin rintauinnin maailmanmestaruuden Kazanissa 2015 ajalla 2.21,15, sai hopeaa 200 metrin sekauinnissa ajalla 2.08,45 ja sijoittui neljänneksi 100 metrin rintauinnissa. Rio de Janeiron olympialaisissa 2016 hän karsiutui 100 ja 200 metrin rintauinnin välierissä. Taipein universiadeissa 2017 hän voitti kultaa 100 ja 200 metrin rintauinnissa sekä 4 × 100 metrin sekauintiviestissä. Jakartan Aasian kisoissa 2018 hän voitti kultaa 200 metrin rintauinnissa ajalla 2.23,05.

Lähteet ja huomautukset
-----------------------

1. ↑  ru = rintauinti
2. ↑  sku = sekauinti
3. ↑  skuv = sekauintiviesti
4. ↑  vuv = vapaauintiviesti
5. 1 2 3  Kanako Watanabe *sports-reference.com*.  Arkistoitu 16.12.2012. Viitattu 22.1.2016. (englanniksi)
6. 1 2 3 4 5 6  WATANABE, Kanako (1996) *swimrankings.net*. Viitattu 22.1.2016. (englanniksi)
7. 1 2 3 4 5 6  Swimming - Kanako WATANABE *the-sports.org*. Viitattu 4.1.2019. (englanniksi)
**AEC Matador** on brittiläisen Associated Equipment Companyn (AEC) valmistama ja toisessa maailmansodassa käytetty tykinvetäjä. Ajoneuvoa valmistettiin noin 9 000 kappaletta ja se oli laajasti Britannian ja Kansainyhteisön joukkojen käytössä sodan loppuun asti. Matadorissa on suora keula ja ohjaamon katto on kaareva. Avoin kuormatila on katettu pressulla ja ajoneuvo on varustettu vinssillä. Tavallisen nelipyöräisen mallin lisäksi AEC valmisti Matadorista kuusipyöräistä versiota. Kuusipyöräinen malli toimi pohjana AEC:n valmistamalle panssaroidulle komentoajoneuvolle AEC Armoured Command Vehiclelle.

Palveluhistoria
---------------

Britannian armeijan käytössä AEC Matadorin tehtävä oli toimia keskiraskaana tykinvetäjänä. Pienempi Morris C8 Quad hoiti kevyen kaluston siirrot ja raskaampi Scammell Pioneer raskaamman kaluston. Tykinvedon lisäksi Royal Air Force käytti ajoneuvoa lentokoneiden tankkaamiseen ja lastaukseen. Ajoneuvolla siirreltiin myös Short Sunderland -lentoveneitä.

Sodan päätyttyä AEC Matadoria käytettiin siviilikäytössä hinausautona ja metsätyössä. Metsätyöhön ajoneuvo soveltui maastoajo-ominaisuuksiensa ansiosta hyvin.

Entisöity AEC Matador museossa.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **AEC Matador** Wikimedia Commonsissa

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:AEC Matador
**Alan Salehzadeh** (s. 23. syyskuuta ?) on Lähi-idän ja Pohjois-Afrikan geopoliittisiin konflikteihin erikoistunut tutkija, luennoitsija ja aktivisti. Hän toimii Menatto-konsultointiyrityksen johtajana*lähde?* ja on työskennellyt Suomen ulko- ja sisäasiainministeriöissä ja Maanpuolustuskorkeakoulun strategian laitoksella vierailevana tutkijana*lähde?*.

Salehzadeh piti blogia *Iltalehden* sivustolla. Hän on taustaltaan iranilainen kurdi.

Kohu ja sensuuritapauksia
-------------------------

Maanpuolustuskorkeakoulu poisti 2013 saatavista verkkosivustoltaan Salehzadehin Iranin sisä- ja ulkopolitiikkaa käsittelevän 40-sivuisen tutkimuksen *Iran’s Domestic and Foreign Policies*. Hyllytys tapahtui sen jälkeen kun Iranin suurlähettiläs Seyed Rasoul Mousavi oli vieraillut Maanpuolustuskorkeakoulun strategian laitoksella ja hän oli arvostellut tekstin yleistä sävyä ja tutkimuksessa esitettyjä väitteitä. Kohun jälkeen puolustusministeri Carl Haglund vaati Maanpuolustuskorkeakoulun rehtorilta selityksen tutkimuksen hyllytyksestä. Korkeakoulun tutkimuseettinen neuvosto kävi läpi Salehzadehin tutkimuksen, ja siitä ei lopulta löytynyt huomautettavaa, vaan se palautettiin verkkoon sellaisenaan.

Alkuvuodesta 2014 Maanpuolustuskorkeakoulu jätti julkaisematta Salehzadehin Turkki-raportin. Julkaisutoimikunnan mukaan raportti keskittyi liikaa kurdikysymykseen ja oli turhan poleeminen.

Huhtikuussa 2017 Salehzadeh oli kutsuttu Ylen A-Studioon keskustelemaan Helsingin suurmoskeijaprojektista. Myöhemmin kuitenkin Ylen vastaava toimittaja Ville Kolari perui osallistumisen. Salehzadeh kertoi tapahtuman jälkeen, että tuo oli kolmas kerta kun hänen osallistumisensa Ylen ajankohtaisohjelmiin peruttiin, ja epäili että kyseessä ulkovaltojen poliittinen painostus. Toisen kerran Salehzadeh kertoo, että häntä haastateltiin Yle Puheen Politiikkaradioon, jossa oli määrä käsitellä Lähi-idästä kumpuavia geopoliittisia uhkia. Haastattelun kuluessa toimittaja alkoi vaikuttaa pelokkaalta ja huolestuneelta ja ilmoitti lopuksi, että haastattelua ei käytetä, vaan ohjelma keskittyy Brexitiin.

Elokuussa 2017 Salehzadehia oli haastateltu Helsingin Sanomien verkkosivujen uutiseen *Asiantuntija arvioi, mitä Afganistanissa siepatusta suomalaisnaisesta kuvatusta videosta voi päätellä*. Helsingin Sanomien toimituspäällikkö Kimmo Pietinen oli poistanut jutun verkosta ilman selityksiä kaksi tuntia sen julkaisun jälkeen.

Lähteet
-------

1. 1 2
2. ↑
3. ↑
4. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive)
5. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive)
6. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive)

Aiheesta muualla
----------------

* Salehzadehin blogi (Arkistoitu – Internet Archive) Iltalehti.fi-sivustolla
* Iran's domestic and foreign policies, Maanpuolustuskorkeakoulu
**ADX** on ranskalainen speed- ja thrash metal-yhtye Pariisista, joka on perustettu vuonna 1982. Yhtye hajosi vuonna 1992, mutta perustettiin uudelleen 2006. Yhtyeen laulukielenä toimii ranska. Sanoitukset kertovat pääsääntöisesti Ranskan vallankumouksesta ja ajasta ennen sitä. Bändin nimi tulee sanoista "Acier DouX", joka on metallurgiassa käytetty lyhenne.

Yhtye sai kahden demon jälkeen levytyssopimuksen Devil's Recordsista vuonna 1985, jolloin he julkaisivat debyyttialbuminsa Execution. Tämän jälkeen he siirtyivät Sydney Productionsin leipiin, jonka kautta julkaistiin kaksi albumia ja yksi livealbumi. Vuonna 1991 he saivat levytyssopimuksen Noise Recordsin kanssa, jolloin julkaistiin ensimmäinen englanniksi laulettu levy Weird Visions. Levyn vähäisen suosion takia yhtyeen levytyssopimus purettiin ja muutaman demon jälkeen he lopettivat toimintansa vuonna 1992.

Yhtye kuitenkin koottiin uudelleen kasaan vuonna 2006 pienen miehistönvaihdoksen jälkeen.

Diskografia
-----------

### Demot

* 1984 - Demo
* 1987 - Promo tape 1
* 1990 - Promo tape 2

### Studioalbumit

* 1985 - Exécution
* 1986 - La Terraur
* 1987 - Suprématie
* 1991 - Weird Visions
* 1998 - Résurrection (uudelleenjulkaisu albumista Exécution)
* 2008 - Division Blindée
* 2011 - Immortel
* 2014 - Ultimatum
* 2020 - Bestial
* 2021 - Étranges Visions

### Livealbumit

* 1988 - Exécution publique
* 2001 - VIII Sentence

### Kokoelmat

* 1998 - Exécution
* 1998 - In Memorium
* 2010 - Terraurs (uudelleenjulkaisu albumista Le Terraur)

Lähteet
-------

1. ↑  ADX, Encyclopedia Metallium *metal-archives.com*.
2. ↑  Yhtyeen kotisivut *a-d-x.ch*.
3. ↑  Yhtyeen diskografia levy-yhtiöineen musik-sammler.de sivustolla *musik-sammler.de*.

Aiheesta muualla
----------------

* Viralliset kotisivut
* ADX Facebookissa
* ADX Myspacessa
Oliveira (etualalla) kilpailemassa vuonna 2013.
**Alan Fonteles Cardoso Oliveira** (s. 21. elokuuta 1992 Marabá, Brasilia) on brasilialainen vammaisurheilija. Hänen molemmat jalkansa on amputoitu polven alapuolelta ja hän kilpailee vammaisurheilussa pikajuoksuissa luokissa T43 ja T44.

Pekingin paralympialaisissa 2008 Oliveira sijoittui 200 metrin juoksussa seitsemänneksi ja sai Brasilian joukkueessa hopeaa T42–T46-luokkien 4×100 metrin viestissä. Lontoon paralympialaisissa 2012 hän voitti T44-luokassa 200 metrillä kultaa ajalla 21,45 s.

Vuoden 2011 vammaisyleisurheilun MM-kilpailuissa Oliveira saavutti pronssia 100 metrillä ja 4×100 metrin viestissä. Vuoden 2013 MM-kilpailuissa hän voitti kultaa 100 metrin juoksussa kisaennätyksellä 10,80 s, 200 metrin juoksussa maailmanennätyksellä 20,66 s ja 400 metrin juoksussa kisaennätyksellä 48,58 s. 4 × 100 metrin viestissä hän sai hopeaa.

15. kesäkuuta 2013 Oliveira juoksi 100 metrillä T43-luokan maailmanennätyksen 10,77 s. Hän paransi Oscar Pistoriuksen ja Blake Leeperin nimissä ollutta ennätystä 0,14 sekunnilla. 28. heinäkuuta hän paransi ennätystään aikaan 10,57 s. Juostessaan 200 metrin maailmanennätyksen MM-kilpailuissa 2013 hän paransi Pistoriuksen nimissä ollutta ennätystä 0,64 sekunnilla.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Alan Fonteles Cardoso Oliveira paralympic.org:  Kansainvälinen Paralympiakomitea. Viitattu 25.7.2013. (englanniksi)[vanhentunut linkki]
2. ↑  OLIVEIRA Alan Fonteles *85.17.143.231*. Viitattu 29.7.2013. (englanniksi)[vanhentunut linkki]
3. ↑  Dawes, Mike: Paralympic star Oliveira smashes T43 100m world record in Berlin *dailymail.co.uk*.  15.6.2013. Daily Mail. Viitattu 29.7.2013. (englanniksi)
4. ↑  Halford, Paul: Oliveira destroys own world record *athleticsweekly.com*.  28.7.2013. Athletics Weekly.  Arkistoitu 1.10.2013. Viitattu 29.7.2013. (englanniksi)
5. ↑  World Sprint Records Set at IPC World Championships *oandp.com*.  25.7.2013. Viitattu 29.7.2013. (englanniksi)
**Fabian Faivel ("Fajo") Jaari**, vuoteen 1936 **Jankeloff** (9. kesäkuuta 1907 Helsinki – 10. maaliskuuta 1962 Helsinki) oli suomalainen yrittäjä ja yritysjohtaja, joka sai teollisuusneuvoksen arvonimen.

Jaarin vanhemmat olivat liikemies Samuel Jankeloff ja Lena Orscholik ja puoliso vuodesta 1931 Hinde Göhlin. Kauppaneuvos Ruben Jaari oli hänen veljensä. Fabian Jaari kävi seitsemän luokkaa Svenska samskolania, mutta lähti 1924 Tanskaan ja suoritti siellä seuraavana vuonna kauppaopiston. Palattuaan Suomeen ja suoritettuaan varusmiespalveluksensa hän harjoitteli kaupallista alaa sekä Berliinissä että Kööpenhaminassa. Suomalainen Mallihuone -yrityksen myyntipäälliköksi hän tuli 1928 ja siirtyi sieltä 1930 veljensä Rubenin perustaman Mallio-yrityksen palvelukseen, ensin myyntipäälliköksi, sitten apulaisjohtajaksi ja 1940 toimitusjohtajaksi ja johtokunnan puheenjohtajaksi. Jatkosodan aikana hän työskenteli pääesikunnassa 1942–1944. Jaari oli keskeisesti mukana kotimaisissa ja kansainvälisissä vaatetusalan järjestöissä ja toimi monien turkis- ja vaatetustehtaiden johtokunnissa. Hän seurasi alan kehitystä Euroopan ohella Yhdysvalloissa ja hänen aloitteestaan perustettiin vuonna 1948 yhteispohjoismainen vaatetusteollisuuden neuvotteluelin. Mallio-yrityksestä, joka siirtyi kokonaan Fabian Jaarin omistukseen, tuli Suomen johtava naisten päällysvaatteita valmistanut pukinetehdas. Jaari toimi myös Helsingin juutalaisen seurakunnan hyväksi ja teki huomattavia lahjoituksia hyväntekeväisyyteen ja kulttuuritarkoituksiin. Teollisuusneuvoksen arvonimen hän sai 1958.

Lähteet
-------

1. 1 2  Biografia-sampo: Fabian Jaari Viitattu 8.10.2021.
2. ↑  Teollisuusneuvos F. F. Jaari kuollut. *Helsingin Sanomat*, 11.3.1962, s. 16.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Talousvaikuttajat
* Biografiasampo

 |

 |
**Yhdysvaltain 2. laivasto** (engl. *United States Second Fleet*) oli Yhdysvaltain laivaston yksikkö, jonka toiminta-aluetta oli läntinen Pohjois-Atlantti Grönlannin eteläkärjen länsipuolelta, Meksikonlahti ja Karibia. Toinen laivasto lakkautettiin 30. syyskuuta 2011 ja joukot siirrettiin US Fleet Forces Commandiin.

Laivasto perustettiin uudelleen 24. elokuuta 2018.

Historia
--------

2. laivaston edeltäjänä oli Northwest African Force, joka koottiin toisen maailmansodan aikana luoteis-Afrikkaan tehtäviä maihinnousuja varten. Tästä muodostettiin 15. maaliskuuta 1943 8. laivasto, joka teki amiraali H. Kent Hewittin alaisuudessa maihinnousut Sisiliaan ja Salernoon. 8. laivasto tuki myös maihinnousua Etelä-Ranskaan elokuussa 1944.
8. Laivasto aktivoitiin uudelleen Yhdysvaltain laivaston uudelleenjärjestelyssä toisen maailmansodan jälkeen 1. maaliskuuta 1946 komentajanaan amiraali Marc A. Mitscher, ja siihen siirrettiin Atlantin raskain kalusto, lentotukialukset, mukaan lukien uudet nopeat tukialukset USS Midway ja USS Franklin D. Roosevelt, ja näiden saattajat ja huolto.
Tammikuussa 1950 8. laivasto sai nimen Second Task Fleet ja helmikuussa 1950 Yhdysvaltain toinen laivasto.

Lokakuussa 1962 presidentti John F. Kennedy määräsi toisen laivaston toteuttamaan Kuuban merisaarron Kuuban ohjuskriisin aikana.
20 vuotta myöhemmin presidentti Reagan määräsi laivaston evakuoimaan Yhdysvaltain kansalaiset Grenadasta Grenadan miehityksen aikana.

Kylmän sodan aikana toisen laivaston komentaja COMSECONDFLT oli myös Naton COMSTRIKFLTLANT eli Naton Striking Fleet Atlantic -joukkojen ylin komentaja. Hänen alaisuuteensa koottiin merivoimien yksiköt Belgiasta, Kanadasta, Tanskasta, Länsi-Saksasta, Alankomaista, Norjasta, Portugalista, Britanniasta ja Yhdysvalloista. Sodan aikana laivastoon kuuluisi kolme tai neljä lentotukialusryhmää, yksi tai kaksi sukellusveneentorjuntaryhmää ja maihinnousuryhmä, johon kuuluisi 22 000 henkeä merijalkaväkeä Alankomaista, Britanniasta ja Yhdysvalloista.
Yhteistoiminnan takaamiseksi Nato-maat järjestivät vähintään vuosittain yhteisharjoitukset.

Laivaston esikunta-aluksena oli *USS Mount Whitney* vuosina 1981–2005.
Esikuntaan kuului 275 henkeä, mukaan lukien 28 upseeria 12:sta Nato-maasta.

Laivaston uuden aktivoinnin päätarkoituksena on vastata Venäjän entistä kehittyneempiin sukellusveneisiin ja lisääntyneeseen aktiivisuuteen.
Laivaston päätukikohta on Norfolkissa. Muista numeroiduista laivastoista poiketen sille ei ole määrätty kiinteää vastuualuetta. Syksyllä 2019 laivasto perusti eteentyönnetyn merioperaatiokeskuksen Islannin Keflavikiin.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6 7
2. ↑  Navy Establishes U.S. 2nd Fleet, Vice Adm. Lewis Assumes Command *America's Navy - forged by the sea*.  28.08.2018 10:59. U.S. Fleet Forces Public Affairs.  Arkistoitu 5.10.2018. Viitattu 05.10.2018. (englanniksi)
3. ↑  Numbered Fleets Globalsecurity.org. Viitattu 15.12.2017.
4. ↑  USA:n uusi Atlantin laivasto täyteen toimintavalmiuteen  12.1.2020. verkkouutiset.
**HMS Burdekin** (viirinumero K376) oli Australian kuninkaallisen laivaston vuonna 1944 palvelukseenotettu River-luokan fregatti, joka palveli toisen maailmansodan lopulla.

Valmistus
---------

*Pääartikkeli: River-luokka (fregatti)*
Alus tilattiin 16. elokuuta 1941 Walkers Limitediltä ja sen köli laskettiin 17. tammikuuta 1942. Alus laskettiin vesille 30. kesäkuuta 1943 kumminaan sisäasiainministeri Collinsin tytär ja se otettiin palvelukseen 17. tammikuuta 1944 ensimmäisenä päällikkönään komentajakapteeni Thomas S. Marchington.

Palvelus
--------

Koeajojen ja miehistön koulutusjakson jälkeen alus siirrettiin lokakuun puolivälissä Uuden-Guinean alueelle, missä se suojasi saattueita, torjui sukellusveneiden aiheuttamaa uhkaa ja kaiken kaikkiaan mahdollisti liittoutuneiden etenemisen edellyttämät kuljetukset sotatoimialueelle.

Alus tulitti 19. marraskuuta Halmaherasin pohjoiskärkeä ja se osallistui toistuvasti saattueiden suojaamiseen Uuden-Guinean ja Filippiinien välillä Yhdysvaltain joukkojen noustua maihin Filippiineillä. Toukokuussa 1945 alus tuki Australian joukkojen maihinnousua Tarakaniin Borneolla ja valvoi Borneon ja Celebesin merialueita. Oltuaan saattuetehtävissä Morotailla alus palasi Sydneyyn huollettavaksi.

Sotatoimien päätyttyä elokuussa alus oli eräs Ambonin japanilaisjoukkoihin yhteyttä luomassa olleita aluksia. Australian 7. divisioonan komentaja kenraalimajuri E. J. Milford vastaanotti Alankomaiden Borneon japanilaisjoukkojen komentajan vara-amiraali Mitchishi Kamadan antautumisen 8. syyskuuta *Burdekin* kannella. Seremonian päätyttyä alus nosti ankkurin ja se lähti Balikpapaniin *HMAS Gascoynen* kanssa.

Alukset tukivat Borneon ja Macassirin maihinnousuja sekä vapautettujen sotavankien kuljetuksia. *Burdekin* palasi 5. tammikuuta 1946 Sydneyyn, mistä se jatkoi matkaansa Melbourneen 20. maaliskuuta. Alus saapui kaksi päivää myöhemmin Melbourneen, missä se siirrettiin reserviin 18. huhtikuuta. Alus makasi ankkurissa Cono Bayssä Geelongilla, kunnes se hinattiin vuonna 1956 Sydneyyn.

Alus sijoitettiin 9. marraskuuta 1960 poistolistalle ja se myytiin 21. syyskuuta 1961 Tolo Mining and Smelting Companylle Hong Kongiin yhdessä kolmen muun aluksen kanssa. Alusten kokonaishinta oli 54 000 puntaa. Mitsubishi rahoitti alusten oston käyttäen australialaista agenttiaan H. C. Sleighiä. Alus lähti hinattuna joulukuussa 1961 kohti Japania.

Lähteet
-------

* Lavery, Brian: *River-class Frigates and the Battle of the Atlantic - A Technical and Social History*. Lontoo, Englanti: National Maritime Museum, 2006. ISBN 0-948065-73-7. (englanniksi)
* Friedman, Norman: *British Destroyers & Frigates - The Second World War and After*. Barnsley, Englanti: Seaforth Publishing, 2008. ISBN 978-1-84832-015-4. (englanniksi)
* Gardiner, Robert (toim.): *Conway's All the World's Fighting Ships 1922–1946*. Lontoo, Englanti: Conway Maritime Press, 1987. ISBN 0-85177-146-7. (englanniksi)

### Viitteet

1. 1 2 3 4 5 6 7  HMAS Burdekin Royal Australian Navy. Viitattu 20.6.2017. (englanniksi)
2. ↑  Friedman, Norman s. 334
**Yhdysvaltain 3. laivasto** (engl. *United States Third Fleet*) on Yhdysvaltain laivaston yhtymä, jonka toiminta-aluetta on itäinen ja pohjoinen Tyynimeri, mukaan lukien Beringinmeri, Alaska, Aleutit. Yhdysvaltain Tyynenmeren joukkoihin kuuluu lisäksi Yhdysvaltain 7. laivasto.

Historia
--------

Yhdysvaltain 3. laivasto muodostettiin toisessa maailmansodassa 15. maaliskuuta 1943. Komentajana oli William F. "Bull" Halsey, jonka esikunta oli Pearl Harborissa Havaijilla. Sen operaatiot kohdistuivat Salomonsaarille, Filippiineille, Formosalle, Okinawalle ja Riukiusaarille.
Laivasto teki myös hyökkäykset Tokioon, Kuren laivastotukikohtaan ja Hokkaidōlle.
Laivaston lippulaiva oli *USS Missouri*, jolla amiraali Halsey saapui Tokionlahdelle 29. elokuuta 1945. Japanin antautuminen allekirjoitettiin aluksella. Syyskuussa laivaston alukset siirrettiin Yhdysvaltain länsirannikolle ja laivasto asetettiin reserviyksiköksi.

Laivasto aktivoitiin uudelleen 1. helmikuuta 1973 Tyynenmerenlaivaston uudelleenjärjestelyn yhteydessä ja se jatkoi Yhdysvaltain 1. laivaston ja Tyynenmeren sukellusveneentorjuntajoukkojen tehtäviä Ford Islandilla Havaijilla. Sen tehtäviin kuuluu myös joukkojen koulutus ja uuden teknologian testaaminen.

Vuonna 1986 laivaston komentaja siirtyi *USS Coronadolle*, jossa hän otti U.S. Middle East Forcen komennon Irakin-Iranin sodan aikana. *Coronado* oli operaatio Praying Mantisin komentajan esikuntalaivana Persianlahdella, kunnes alus palasi marraskuussa 1988 Pearl Harboriin.

Laivaston komentaja ja esikunta siirtyivät San Diegoon Kaliforniaan 1991.

Laivaston pääasiallinen tehtävä on pelotevaikutus. Sodan syttyessä sen päätehtävä on Yhdysvaltain länsirannikon, mukaan lukien Alaskan ja Aleuttien meriteiden puolustus, mikä varmistetaan nopeilla syvälle ulottuvilla iskuilla konfliktin alkuvaiheessa.
Laivaston joukkoihin kuuluu viisi lentotukialusryhmää ja yli 30 sukellusvenettä. Laivaston ilmavoimiin kuuluu yli 300 lentokonetta. Joukot on sijoitettu Havaijille, Washingtoniin ja Kaliforniaan.

2010-luvulla laivaston yksikköjä on siirretty sen toiminta-alueen ulkopuolella Itä-Aasiaan lähinnä Kiinaa vastaan.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5
2. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive)
**Fabian Frei** (s. 8. tammikuuta 1989 Frauenfeld, Sveitsi) on sveitsiläinen jalkapalloilija. Hän on edustanut pitkään Baselia ja on pelannut kotimaansa lisäksi myös Saksassa. Hän on pelipaikaltaan hyökkäävä keskikenttäpelaaja.

Seurajoukkueura
---------------

Frei pelasi Frauenfeldin ja Winterthurin nuorisoakatemioissa ennen siirtymistään Baselin akatemiaan vuonna 2005. Ensimmäisen kutsunsa seuran edustusjoukkueeseen hän sai kaudella 2007–2008, jota ennen hän oli esiintynyt vakuuttavasti nuorisojoukkueissa.

Ensiesiintymisensä Frei teki 22. heinäkuuta 2007 ottelussa Zürichia vastaan. Hän pelasi kauden aikana sekä sarja- että cup-otteluita. Maalitilinsä joukkueessa hän avasi 4. joulukuuta 2008 ottelussa Aarauta vastaan.

Heinäkuussa 2009 joukkueen vahvistettua materiaaliaan huomattavasti kesän aikana, uusi päävalmentaja Thorsten Fink lainasi Frein St. Galleniin. Kahden vietetyn lainakauden aikana hän pelasi yhteensä 64 ottelua ja teki niissä 13 maalia. Kaudeksi 2011–2012 hän palasi takaisin omistajaseuraansa. Kesästä 2015 tammikuuhun 2018 hän edusti saksalaisseura Mainzia ja pelasi Bundesliigassa 53 ottelua, joissa hän teki yhden maalin

Frei on pelannut Sveitsin maajoukkueessa 14 maaottelua ja tehnyt niissä kolme maalia vuosina 2011–2018. EM-kilpailuissa 2016 hän pääsi yhdessä alkulohko-ottelussa vaihtopelaajana kentälle.

Baselissa pelasi myös hänen maanmiehensä ja nimikaimansa Alexander Frei, mutta he eivät ole toisilleen sukua.

Saavutukset
-----------

  

**Basel:**

* Sveitsin Superliigan mestaruus: 2007–2008, 2011–2012, 2012–2013, 2013–2014
* Sveitsin cup -mestaruus: 2007–2008, 2011–2012

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Fabian Frei National Football Teams -sivustolla (englanniksi)
2. ↑  Fabian Frei Soccerway-sivustolla (englanniksi)
3. 1 2  Fabian Frei Transfermarkt-sivustolla (englanniksi)
4. ↑  Fabian and Alexander Frei Unrelated Socqer.com. Viitattu 30.9.2011. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Fabian Frein esittely ja tilastot Sveitsin Superliigan sivustolla (saksaksi)

  

Sveitsin joukkue – Kesäolympialaiset 2012
1 Benaglio |
2 Hochstrasser |
3 Daprela |
4 Buff |
5 Affolter |
6 Wiss |
7 Emeghara |
8 Abrashi |
9 Frei |
10 Kasami |
11 Mehmedi |
12 Drmić |
13 Rodríguez |
14 Zuber |
15 Klose |
16 Schär |
17 Morganella |
18 Siegrist |
Valmentaja Tami

Sveitsin joukkue – Jalkapallon EM-kilpailut 2016
1 Sommer |
2 Lichtsteiner |
3 Moubandje |
4 Elvedi |
5 von Bergen |
6 Lang |
7 Embolo |
8 Frei |
9 Seferović |
10 Xhaka |
11 Behrami |
12 Hitz |
13 Rodríguez |
14 Zakaria |
15 Džemaili |
16 Fernandes |
17 Tarashaj |
18 Mehmedi |
19 Derdiyok |
20 Djourou |
21 Bürki |
22 Schär |
23 Shaqiri |
Valmentaja Petković

Sveitsin joukkue – Jalkapallon MM-kilpailut 2022
1 Sommer |
2 Fernandes |
3 Widmer |
4 Elvedi |
5 Akanji |
6 Zakaria |
7 Embolo |
8 Freuler |
9 Seferović |
10 Xhaka |
11 Steffen |
12 Omlin |
13 Rodríguez |
14 Aebischer |
15 Sow |
16 Fassnacht |
17 Vargas |
18 Cömert |
19 Okafor |
20 Frei |
21 Kobel |
22 Schär |
23 Shaqiri |
24 Köhn |
25 Rieder |
26 Jashari |
Valmentaja Yakın |
**Doverin linna** (engl. *Dover Castle*) on Englannin suurin keskiajalla rakennettu kivilinna. 1100-luvulla rakennettu linna sijaitsee Doverin kaupungissa Kentin kreivikunnassa.
Doverin linnan konstaapelin asemaan liittynyt viiden sataman lordilinnanvoudin arvo oli aikoinaan yksi maan merkittävimpiä.

1600-luvulle tultaessa linna oli päässyt rapistumaan. Englannin sisällissodan alkuvaiheessa pieni varuskunta jäi tasavaltalaisten vangiksi. Vuoteen 1749 asti linnassa säilytettiin ranskalaisia sotavankeja.

Napoleonin sotien aikana varustusten vahvistamiseksi toteutettiin valtava rakennusurakka William Twissin johdolla. Toisen maailmansodan puhjettua tunnelit muutettiin ensin pommisuojaksi ja myöhemmin komentokeskukseksi ja maanalaiseksi sairaalaksi. Amiraali Bertram Ramsay ohjasi linnan tunneleista vuonna 1940 sotilaiden evakuointia Dunkerquesta. Ramsaylle pystytettiin patsas vuonna 2000.

Myöhemmin tunneleita suunniteltiin käytettävän suojina ydinsodan varalta, mutta suunnitelma hylättiin tunneleiden huonon kunnon vuoksi.

Lähteet
-------

1. ↑  DOVER CASTLE English Heritage. Viitattu 23.1.2012. (englanniksi)
2. ↑  Admiral Sir Bertram Ramsay *www.dover-kent.co.uk*. Viitattu 23.1.2012. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Doverin linna** Wikimedia Commonsissa
**Fabiania** on Helsingin yliopiston rakennus Fabianinkadulla, Yliopistonkadun ja Kirkkokadun välissä. 1800-luvulla osissa valmistunut rakennus oli alun perin farmasian laitos, ja nykyisin se on Kansalliskirjaston käytössä.

Talo rakennettiin kolmessa osassa. Ensimmäinen, Jean Wikin suunnittelema kaksikerroksinen rakennus oli tarkoitettu kemian ja anatomian laitokselle, ja se rakennettiin 1844–1846. Siihen liitettiin vuosina 1888–1890 Gustaf Nyströmin suunnittelema anatomian laitoksen lisärakennus Kirkkokadun puolelle ja vuosina 1895–1897 Nyströmin suunnittelema fysiologis-kemiallisen ja farmaseuttisen laboratorion lisärakennus Yliopistokadun (silloisen Hallituskadun) puolelle. Nyström kiinnitti erityistä huomiota rakennuksen ja erityisesti sen julkisivun yhtenäisyyteen.

Talo oli ensimmäisiä Wikin suunnittelemia töitä yliopiston arkkitehtina, ja se sisälsikin runsaasti virheitä valmistuessaan vuonna 1846. Esimerkiksi vesikatto vuosi pahoin, ja käyttöönotto tapahtui siten vasta syksyllä 1847. Virheet pantiin paljolti Wikin vähäisen rakennustyön valvonnan syyksi, ja Wik vapautettiin yliopiston arkkitehdin tehtävästä. Rakennus ei ollut myöskään piirustuksiltaan vakuuttava, ja etenkin sen fasadisommittelua kuvattiin jopa kömpelöksi.

Fysiologinen laitos muutti omaan rakennukseensa vuonna 1905 ja anatomian laitos omaan rakennukseensa vuonna 1928. Yliopiston kirjastoa suunniteltiin pitkään laajennettavan rakennukseen, mutta lopulta 1940-luvulla kirjasto muutti muualle ja suunnitelmat raukesivat. Talo oli pitkään ainoastaan farmasian laitoksen käytössä, kunnes 1990-luvulla laitos muutti Meilahteen. Siten tilat päätettiin yhdistää Kansalliskirjastoon, ja avajaiset osana Kansalliskirjastoa järjestettiin peruskorjauksen ja remontin jälkeen vuonna 1998.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Sinisalo, Jarkko: *Farmasian laitos*. Teoksessa *Yliopiston Helsinki*, s. 64-66. Helsingin yliopisto, Sanomaprint, 1989.  ISBN 951-875-148-X.
2. ↑  Kansalliskirjasto *Kulttuuriympäristön palveluikkuna Kyppi*. Museovirasto. Viitattu 8.3.2020.