recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
*Tämä artikkeli käsittelee antiikin aikaista aluetta. Mikrovaltiosta, katso Molossian tasavalta.*
Molossia ja muut antiikin Epeiroksen alueet kartalla.
**Molossia** (m.kreik. Μολοσσία) eli **Molossis** (Μολοσσίς) oli antiikin aikainen alue Epeiroksen maakunnassa luoteisessa Kreikassa. Se oli saanut nimensä aluetta asuttaneesta molossien heimosta.

Maantiede
---------

Molossia käsitti alueen Epeiroksen keskiosissa Pindos-vuoriston länsipuolella, Pambotis-järven ympäristössä. Rannikolla sijaitsivat luoteispuolella Khaonia, länsipuolella Thesprotia ja lounaispuolella Kassopia. Itäpuolella sijaitsi Tymfaia ja kaakkoispuolella Athamania.

Molossien pääkaupunki oli Passaron, joka oli alun perin myös alueen ainoa polis eli kaupunkivaltio. Viimeistään 300-luvulla eaa. molossien valtaan liitettiin Eurymenai ja Horraon sekä oraakkelinpaikkana tunnettu Dodona, joka kuului alun perin Thesprotiaan, ja lopulta suuri osa Epeirosta.

Historia
--------

Molossiaa asutti molossien (*Molossoi*, Μολοσσοί) heimo, joka oli yksi Epeiroksen kolmesta tärkeimmästä heimosta khaonien ja thesprotien ohella. Molossien kaupungit muodostivat Molossian liiton. Heimo kokoontui pääkaupunkinaan pitämässä Passaronissa. Molossien uskonnollisena keskuksena toimi puolestaan ainakin myöhemmin Dodona. Molosseilla oli kansankokous (*ek(k)lesia*). Virkamiesten nimityksistä tunnetaan *basileus*, *prostates*, *grammateus*, *damiurgoi*, *synarkhontes* ja *hieromnemones*.

Molossit nousivat 300-luvulta lähtien alueen merkittävimmiksi heimoksi, ja molossikuninkaat yhdistivät Epeiroksen yhdeksi kuningaskunnaksi ja Epeiroksen liitoksi. Molossien maineikkain kuningas Pyrrhos siirrätti koko Epeiroksen pääkaupungin Passaronista Ambrakiaan 200-luvun eaa. alkupuolella.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Hansen, Mogens Herman & Nielsen, Thomas Heine: *An Inventory of Archaic and Classical Poleis*, s. 338–350. An Investigation Conducted by The Copenhagen Polis Centre for the Danish National Research Foundation. Oxford: Oxford University Press, 2004. ISBN 0-19-814099-1.
2. 1 2 3  Smith, William: "Epeirus", *Dictionary of Greek and Roman Geography*. Boston: Little, Brown and Company, 1854. Teoksen verkkoversio.
**Brasilian keisarikunta** (port. *Império do Brasil*) oli siirtomaaisännästään Portugalista itsenäistyneen Brasilian ensimmäinen valtiomuoto vuosina 1822–1889.

Napoleonin sotien vuoksi Portugalin tuleva kuningas Juhana VI oli paennut Brasiliaan vuonna 1807. Brasiliassa oli jo 1700-luvulla herännyt itsenäisyysliike Ranskan vallankumouksen innoittamana. Juhana VI:n aikana maa kehittyi kaupankäynnin ja koulutuksen osalta. Toisaalta portugalilaisia suosittiin ja veroja korotettiin, minkä katsotaan lisänneen tyytymättömyyttä maassa. Juhana VI:n palattua Eurooppaan hänen poikansa kruununprinssi Dom Pedro I julisti maan yleisen mielipiteen painostuksesta itsenäiseksi, ja hänet tunnustettiin keisariksi. Hän julisti Brasilian perustuslain vuonna 1824, mutta suosion puutteessa ja muun muassa Uruguayn maakunnan itsenäistyttyä hän luopui kruunusta vuonna 1831 ja palasi Portugaliin.

Pedro I:n kuusivuotias poika Dom Pedro II nousi isänsä jälkeen Brasilian valtaistuimelle. Perustuslakia muutettiin vuonna 1834 siten, että saatiin aikaan maakunnallinen itsehallinto, ja Brasiliasta tuli liittokeisarikunta. Brasilia kävi niin sanottua kolmoisliiton sotaa Paraguayta vastaan vuosina 1865–1870. Sen jälkeen tuli ajankohtaiseksi kysymys orjien vapauttamisesta. Keisarin ollessa käymässä Euroopassa kansanedustuslaitos lakkautti hänen tyttärensä Isabellan johdolla orjuuden ilman korvauksia isännille. Orjanomistajat liittyivät tasavaltalaisiin, ja Pedro luopui kruunusta. Vuoden 1889 vallankumouksen jälkeen muodostettiin Brasilian yhdysvallat -niminen tasavalta, jonka ensimmäiseksi presidentiksi tuli marsalkka Deodoro da Fonseca.

Keisarikunnan kansallislaulu oli "Hino da Independência" vuosina 1822–1831 ja "Hino Nacional Brasileiro" vuosina 1831–1889.

Lähteet
-------

1. ↑  Kilpi, Volter: "Brasilia", *Iso Tietosanakirja*, s. 271. Otava, 1931.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Brasilian keisarikunta** Wikimedia Commonsissa
**Harri Hiukka** (s. 24. joulukuuta 1984) on suomalainen jääpalloilija. Hän edustaa Bandyliigassa pelaavaa HIFK:ta. Kaikkiaan Hiukka on pelannut kevääseen 2018 mennessä yhdeksän kautta Bandyliigaa ja kaksi kautta Ruotsin Allsvenskania.

Torniolaislähtöinen jääpalloilija Harri Hiukka edusti uransa juniorivuosien jälkeen kolme ensimmäistä kauttaan 2004–2007 kolmanneksi korkeimmalla Ruotsin jääpallon sarjatasolla haaparantalaista Eurocity / HT-Bandya. Seuraavat kaksi kautta hän edusti Bandyliigaa Jyväskylän JPS:ssä ja Varkauden WP-35:ssä.

Syksyllä 2009 Hiukka siirtyi takaisin kotiseudulleen edustaen ensin kasvattajaseuraansa ToPV:tä, sitten Allsvenskanissa pelannutta HT Bandyä ja sen jälkeen kauden vielä ToPV:tä. Kausi 2011–2012 oli Hiukalle menestyksellinen, sillä hän sijoittui Pohjoislohkon maalintekijätilaston kakkoseksi 37 maalillaan. 

Hiukka siirtyi syksyllä 2014 HIFK:n Bandyliigajoukkueeseen, jossa hän oli voittamassa keväällä 2015 SM-hopeaa. Seuraavalla kaudella Hiukka oli Bandyliigan runkosarjan maalintekijätilaston kakkonen. HIFK-kausinaan Hiukka on ollut joukkueen parhaita maalintekijöitä.

Tornio-vuosinaan Hiukka pelasi jalkapalloa maalivahtina III Divisioonassa TP-47:n ja Tornion Tarmon riveissä sekä ruotsalaisessa Övertorneå SK:ssa.

Saavutukset
-----------

**Seurajoukkueissa**

* SM-hopeaa HIFK:n riveissä kaudella 2015

Lähteet
-------

* International Bandy Database

### Viitteet

1. ↑  ÖSK – Harri Hiukka overtornea-sk.com. Viitattu 9.3.2018.
**Grand Prix Formula 1** on lautapeli, jossa tarkoituksena on ajaa voittajana ruutulipulle. Neljässä osakilpailussa on tarkoitus ajaa autoa mahdollisimman nopeasti ja taitavasti saadakseen parhaan mahdollisen sijoituksen. Grand Prix Formula 1 on vauhdikas peli, jossa pelaajien kokonaispisteet neljän kilpailun jälkeen ratkaisevat voittajan.

Pelin kulku
-----------

Jokaisen osakilpailun alussa ratkaistaan aloittaja arpakuutiolla. Suurimman luvun heittänyt aloittaa ja tämän jälkeen heittovuoro siirtyy myötäpäivään seuraavalle pelaajalle. Yksi osakilpailu on yhden pelilaudan kierroksen mittainen. Jokaisella kierroksella on oma aloitusruutu: Monaco, Monza, Silverstone ja Hockenheim. Autot lähtevät kierrokselle vuorollaan samasta lähtöruudusta ja etenevät radan ruuduilla arpakuution
mukaisesti. Ruudussa saa olla vain yksi auto kerrallaan. Kun pelaajia on kaksi tai kolme, he siirtävät vuorollaan erikseen molempia autojaan arpakuution mukaisesti.

Aiheesta muualla
----------------

* Grand Prix Formula 1-säännöt Tacticin verkkosivuilla
* Grand Prix Formula 1-lautapeli Tacticin verkkosivuilla
**Akseli Valmunen** (s. 1987) on palkittu suomalainen dokumentaarinen valokuvaaja, joka työskentelee etupäässä lehtikuvaajana.

Turusta kotoisin oleva Valmunen keskeytti lukion lukihäiriön takia ja kiinnostui valokuvauksesta, jota opiskeli Lahden muotoiluinstituutissa. Hän lähti opiskelijavaihtoon Israeliin ja löysi siellä oman tyylinsä, rauhallisen ja huomaamattoman ympäristön tarkkailun sekä työskentelyn filmikameran, jalustan ja lisävalon avulla. Mentorikseen hän on maininnut *Helsingin Sanomien* Markus Jokelan ja muiksi vaikuttajikseen muun muassa ruotsalaisen Lars Tunbjörkin, hollantilaisen Rob Hornstran, virolaisen Aleksander Gronskyn, yhdysvaltalaisen Rosalind Fox Solomonin ja brittiläisen Chris Killipin.

2020-luvun taitteessa Valmunen perusti oman työhuoneen Helsingin Bulevardilla sijaitsevan talon entiseen hiili- ja halkovarastoon.. Hän on kuvannut sanomalehdille kuten *Helsingin Sanomille*, *Morgenbladetille* ja *Aftenpostenille* sekä *Wired-* ja *Geo*-aikakauslehdille. Hän tekee myös alan opetustöitä.

Valmunen valittiin vuonna 2016 vuoden nuoreksi pohjoismaiseksi valokuvaajaksi, ja palkintoon kuului yksityisnäyttely Tukholman Fotografiskassa. Seuraavana vuonna Suomessa Valmunen palkittiin vuoden kuvajournalistina kilpailussa, jossa hän voitti myös vuoden parhaan lehtikuvan ja vuoden parhaan kuvareportaasin palkinnot.

 

Aikakauslehtialan Edit-gaalassa toukokuussa 2023 Valmunen palkittiin vuoden parhaana kuvaajana töistään kolmessa vuonna 2022 julkaistussa *Suomen Kuvalehden* jutussa. Tuomaristo perusteli valintaansa näin:

> Akseli Valmunen on kiistattoman lahjakas ja omintakeinen valokuvaaja, jonka teokselliset kuvat antavat juttuihin yhteiskunnan rakenteita paljastavan, mutta aina ihmiseen tarkentavan lisänsä. Hänen huomionsa maailmasta kiinnittyvät merkillisiin ja outoihin yksityiskohtiin, ja lakonisen toteavalla tavalla hän avaa lukijalle uusia näkökulmia tuttuihin aiheisiin. Valmusen vahvasti kuvajournalismin perinteessä kiinni olevat kuvat haastavat ajatuksella, voiko etäinen olla samaan aikaan intiimi.
> 
>

Lähteet
-------

1. 1 2  Itävuo, Outi: Vuoden valokuvaaja Akseli Valmunen: "Kuvan tarkoitus ei ole olla kaunis vaan välittää merkityksiä" *Aikakausmedia*.  31.5.2023. Viitattu 3.7.2023.
2. ↑  Haapalainen Manu: Huomaamaton.  *Journalisti*, 24.3.2017. Artikkelin verkkoversio. Viitattu 3.7.2023.
3. 1 2  Niskanen, Mika: Filmikameralla kuvaava Akseli Valmunen, 35, muutti työhuoneensa vanhaan halkovarastoon ja taltioi nyt maailman onnellisinta kansaa *Helsingin Uutiset*.  29.8.2022. Viitattu 3.7.2023.
4. 1 2  Who's Akseli *Akseli Valmusen verkkosivusto*. Viitattu 3.7.2023.
5. ↑  Kaarenoja, Vappu: SK:n Petri Pöntinen on vuoden aikakausmediatoimittaja [--] Suomen Kuvalehdelle kuvaava Akseli Valmunen valittiin vuoden valokuvaajaksi.  *Suomen Kuvalehti*, 26.5.2023. Artikkelin verkkoversio. Viitattu 3.7.2023.
**Pikkuritariyökkönen** (*Catocala pacta*) on verraten kookas yöperhoslaji, mutta silti kooltaan pienimpiä Suomessa tavattavista *Catocala*-suvun ritariyökköslajeista.

Koko ja ulkonäkö
----------------

Keskikokoinen yöperhonen, joka 50–55 mm siipien kärkivälillään on pienimpiä ritariyökkösiä. Etusiivet ovat pohjaväriltään selvästi ruskeanharmaat ja niiden kuviointi on selvempää kuin monilla sukulaislajeilla. Sekä tyvipoikkiviiru, sisempi poikkiviiru että ulompi poikkiviiru ovat mustat ja erottuvat selvästi. Ulomman poikkiviirun ulkopuolella on lisäksi ruskeaa varjostumaa. Munuaistäplä on tumma ja erottuu hyvin, kuten myös sen vieressä sijaitseva tummarajainen, hieman nelikulmainen vaaleanruskea täplä. Takasiivet ovat kirkkaanpunaiset ja niissä on leveä tumma reunus. Lisäksi siiven keskellä on mustanruskea kaari. Erotuksena muista ritariyökköslajeista, joiden ruumiit ovat kokonaan harmaita tai harmaanruskeita, pikkuritariyökkösen takaruumis on yläpuolelta heleän punainen.

Levinneisyys ja lentoaika
-------------------------

Lajin levinneisyys on melko itäinen ja sitä tavataan Pohjoismaiden eteläosista ja Saksasta Tiibetiin ja Venäjän kaukoitään ulottuvalla alueella. Suomessa lajia tavataan maan etelä- ja keskiosissa, suunnilleen Vaasa-Joensuu-linjan eteläpuolella. Pohjoisempaa laji on hävinnyt, vaikka vanhoja havaintoja on tehty Oulun korkeudelta saakka. Havaintoja ei ole myöskään tehty Ahvenanmaalta enää 1980-luvun lopun jälkeen. Yökköset lentävät yhtenä sukupolvena elokuun alusta syyskuun alkupuolelle ja lennon huippu on elokuun puolivälissä.

Elinympäristö ja elintavat
--------------------------

Pikkuritariyökkönen viihtyy erityisesti kosteiden paikkojen, kuten rantojen, soiden ja suoniittyjen pajukoissa. Perhoset oleskelevat pensaikoissa ja voivat lentää illan tullen valolle, mutta suvulle tyypilliseen tapaan paremmin syötille.

Naaras munii kuorenrakoihin ja munat talvehtivat. Toukkia tavataan alkukesästä. Ne ovat yöaktiivisia ja viettävät päivät painautuneina oksia vasten, mihin ne naamioituvat varsin hyvin. Täysikasvuisina toukat koteloituvat yhteensitomiensa lehtien väliin maahan.

Ruotsissa laji on luokiteltu vaarantuneeksi.

Ravintokasvi
------------

Toukka syö useita eri pajulajeja (*Salix*).

Lähteet
-------

1. ↑  Svenska fjärilar (ruotsiksi)
2. 1 2 3  Mikkola K, Jalas I. Suomen perhoset. Yökköset 2. Suomen Perhostutkijain Seura. Otava 1979. ISBN 951-1-04297-1 s. 344
3. ↑  Suomen perhostutkijain seura (Arkistoitu – Internet Archive)
4. ↑  Perhoswiki[vanhentunut linkki]
5. 1 2  Artfakta: datablad (ruotsiksi)
6. ↑  Artfakta (ruotsiksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Suomen Perhoset: Pikkuritariyökkönen
* Suomen perhostutkijain seura (Arkistoitu – Internet Archive)
* Bestimmungshilfe des Lepiforums[vanhentunut linkki] (saksaksi)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Taksonitunnisteet | 
* Wikidata: Q640056
* BOLD: 89867
* CoL: 92XR8
* EoL: 542575
* EUNIS: 311079
* Fauna Europaea: 446681
* Fauna Europaea (new): b9f509f4-f47e-4028-827b-368bcdae1eb4
* GBIF: 1797374
* iNaturalist: 869753
* NCBI: 1857977

 |

 |
**Harri Jorma Broman** (s. 25. maaliskuuta 1961 Helsinki) on suomalainen yritysjohtaja ja kauppaneuvos. Hän on autojen varaosa- ja tarvikekauppaa harjoittavan valtakunnallisen Broman Groupin hallituksen puheenjohtaja ja Elinkeinoelämän keskusliiton hallituksen puheenjohtaja.

Ura
---

Broman valmistui ylioppilaaksi Joensuun yhteiskoulun lukiosta vuonna 1980 ja ylioppilasmerkonomiksi Suomen Liikemiesten Kauppaopistosta vuonna 1983. Vuonna 1984 hän kävi opintomatkalla Itävallassa ja vuonna 1985 Saksassa. Broman aloitti työt perheyrityksessä heti valmistumisensa jälkeen, ja toimi isänsä kauppaneuvos Väinö H. Bromanin perustaman Pielisensuun Auto Oy:n markkinointijohtajana vuoteen 1995, jolloin hänet nimitettiin toimitusjohtajaksi.

Vuonna 2012 Bromanille myönnettiin kauppaneuvoksen arvonimi. Sitä anoi hänelle Karjalaisen Kulttuurin Edistämissäätiö ja hakemusta puolsivat Joensuun kaupunki ja Pohjois-Karjalan maakuntaliitto. Broman on toiminut isänsä tavoin aktiivisesti karjalaisen kulttuurin edistämiseksi ja ollut Karjalaisen Kulttuurin Edistämissäätiön hallintoneuvoston jäsen vuodesta 1998. Vuodesta 2009 hän on ollut myös ortodoksisen Valamo-säätiön valtuuskunnan jäsen.

Broman oli Varma-yhtiöiden yrittäjien ja työnantajien neuvottelukunnan jäsen vuosina 2002–2007 ja Pohjois-Karjalan kauppakamarin puheenjohtaja vuosina 2006–2009. Hän toimi Kaupan liiton hallituksessa vuosina 2011−2021, joista 2016−2017 varapuheenjohtajana ja 2020−2021 puheenjohtajana. Broman on ollut myös EK:n hallituksen jäsen vuosina 2020–2021.

Bromanin veli on Broman Yhtiöiden toimitusjohtaja Eero Broman. Hän on äitinsä puolelta Reenpään sukua ja isänsä äidin puolelta Cederbergin sukua.

Broman on Saksan kunniakonsuli Joensuussa vuodesta 2003. Reservinarvoltaan hän on majuri.
Hänet vihittiin Itä-Suomen yliopiston kauppatieteiden kunniatohtoriksi 2019.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Hoffman, Kai: Kauppaneuvos Harri Broman (1961–). *Suomen talouselämän vaikuttajat* -verkkojulkaisu (maksullinen). 14.10.2014. Suomalaisen Kirjallisuuden Seura. Viitattu 30.11.2014
2. ↑  Rantanen, Kari: Autoissa vielä perinteistä tekniikkaa (Arkistoitu sivu) *Karjalainen*.  22.8.2013.  Arkistoitu 1.2.2008. Viitattu 30.11.2014.
3. ↑  Yliopisto vihkii Ismo Alangon kunniatohtoriksi *Karjalainen*.  10.12.2018. Viitattu 10.12.2018.
**Port Chicagon onnettomuus** 17. heinäkuuta 1944 oli Port Chicagon satamassa Kaliforniassa tapahtunut ampumatarvikkeiden räjähdys, jonka seurauksena 320 merimiestä ja siviiliä sai surmansa ja 390 haavoittui. Useimmat kuolleista ja haavoittuneista olivat afroamerikkalaisia.

Kuukausi tapahtuman jälkeen sadat miehet kieltäytyivät lastaamasta ammuksia laivoihin huonojen työolojen vuoksi. 50 miestä tuomittiin kapinoinnista pitkiin vankeusrangaistuksiin. Tuomioiden saama julkisuus johti rotuerottelun purkamiseen laivastossa.

Vuonna 1994 Port Chicago Naval Magazine National Memorial perustettiin uhrien muistolle. Vierailijoiden on ilmoittauduttava vähintään 2 viikkoa etukäteen, koska muistomerkki sijaitsee käytössä olevalla sotilasalueella.

Tausta
------

Port Chicago sijaitsi San Franciscosta 30 mailia pohjoiseen. Tyynenmeren sodan aikana siellä lastattiin ammuksia ja räjähteitä rahtilaivoihin. Ahtaajat olivat yleensä afroamerikkalaisia, joita ei ollut koulutettu ammusten käsittelyyn, minkä lisäksi turvallisuudesta tingittiin kiireen vuoksi.

320:stä kuolonuhrista pystyttiin tunnistamaan vain 51. Kaksi kolmasosaa kuolleista oli afroamerikkalaisia, mikä oli yhteensä 15 % laivaston kaikista mustista kuolleista maailmansodan aikana.

Kapina
------

Kolme viikkoa räjähdyksen jälkeen 250 miestä kieltäytyi jatkamasta ammusten lastaamista työn vaarallisuuden vuoksi. Laivastosta erotettiin noin 200 kieltäytyjää ja 50 asetettiin syytteeseen sotaoikeudessa kapinasta.

Presidentti Bill Clinton armahti joulukuussa 1999 Freddie Meeksin, joka oli yksi viimeisistä elossa olleista hengissä selvinneistä.

Lähteet
-------

* Bell, Christopher Michael, Bruce A. Elleman: *Naval Mutinies of the Twentieth Century: An International Perspective*. Routledge, 2003. ISBN 0714654604. Google books (viitattu 26.12.2012). (englanniksi)

### Viitteet

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Port Chicagon onnettomuus**.
1. 1 2  Frequently Asked Questions National Park Service. Viitattu 13.11.2010. (englanniksi)
2. 1 2  Jul 17, 1944: Port Chicago disaster *history.com*. Viitattu 26.12.2012. (englanniksi)
3. ↑  Bell 2003, s. 202–
4. ↑  J. DOUGLAS ALLEN-TAYLOR: Local Residents Remember Port Chicago Mutiny *Berkeley Daily Planet*.  30.7.2004. Viitattu 4.7.2012. (englanniksi)
Grand Prix Cycliste de Québec vuonna 2011
**Grand Prix Cycliste de Québec** on Quebecissä, Kanadassa järjestettävä pyöräilykilpailu. Se kuuluu UCI World Tour -sarjaan ja järjestettiin ensimmäisen kerran vuonna 2010.

Grand Prix Cycliste de Québec ja Montrealissa järjestettävän Grand Prix Cycliste de Montréal ovat olleet ainoat World Touriin kuuluvat Pohjois-Amerikassa järjestettävät kilpailut ennen Kalifornian ympäriajon mukaantuloa 2017. Simon Gerrans on ainoana voittanut molemmat kilpailut samana vuonna.

Reitti
------

Toisin kuin useimmat yhden päivän kilpailut, Grand Prix Cycliste de Québecin reitti ei kulje paikkakuntien välillä vaan lähtö ja maali ovat Québecissä. Kilpailu muodostuu 11 kierroksesta 18,1 km mittaisella radalla, johon sisältyy neljä nousua: Côte de la Montagne (375 m 10 % keskijyrkkyys), Côte de la Potasse (420 m, 9% keskijyrkkyys), Montée de la Fabrique (190 m, 7% keskijyrkkyys) ja Montée du Fort (1000 m, 4 % keskijyrkkyys). Maali sijaitsee viimeisen nousun kohdalla.

Voittajat
---------

Lähde: Pro Cycling Stats

* 2010 Ranska Thomas Voeckler
* 2011 Belgia Philippe Gilbert
* 2012 Australia Simon Gerrans
* 2013 Alankomaat Robert Gesink
* 2014 Australia Simon Gerrans
* 2015 Kolumbia Rigoberto Uran
* 2016 Slovakia Peter Sagan
* 2017 Slovakia Peter Sagan
* 2018 Australia Michael Matthews
* 2019 Australia Michael Matthews
* 2022 Ranska Benoît Cosnefroy

Lähteet
-------

1. ↑  The UCI reveals expanded UCI WorldTour calendar for 2017 *uci.ch*.  2.8.2016. Viitattu 13.9.2016. (englanniksi)
2. ↑  2016 » 7th Grand Prix Cycliste de Quebec (1.UWT) - Editions *procyclingstats.com*. Viitattu 8.9.2018. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* virallinen kotisivu (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)

  

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Grand Prix Cycliste de Québec
Molokovon piiri Tverin alueen kartalla.
**Molokovon piiri** (ven. Молоко́вский райо́н, *Molokovski raion*) on paikallinen itsehallintoalue Tverin alueen koillisosassa Venäjällä. Vuonna 1929 perustetun piirin pinta-ala on 1 180 neliökilometriä. Asukkaita on 5 600 henkeä (vuonna 2009).

Piirin hallinnollinen keskus on Molokovon taajama. Lisäksi siihen kuuluu 5 maalaiskuntaa:

* Ahmatovo (ven. Ахматово)
* Deledino (ven. Деледино)
* Molokovon maalaiskunta
* Obrosovo (ven. Обросово)
* Tšerkasovo (ven. Черкасово)

Seudulla on muutamia vanhoja tverinkarjalaisia kyliä. Vuonna 1926 silloisessa Molokovon kunnassa asui 1 564 karjalaista, jotka muodostivat 3,7 % koko väestöstä.

Lähteet
-------

1. ↑  Federalnaja služba gosudarstvennoi statistiki: Tšislennost naselenija Rossijskoi Federatsii po gorodam, posjolkam gorodskogo tipa i raionam na 1 janvarja 2009 g. *gks.ru*.  Arkistoitu 21.10.2011. Viitattu 24.12.2009. (venäjäksi)
2. ↑  Härkönen, Iivo (toim.): *Karjalan kirja*, s. 333. Porvoo–Helsinki: Werner Söderström Osakeyhtiö, 1932.

Aiheesta muualla
----------------

* Molokovon piirin sivusto (venäjäksi)
* Molokovon piiri Tverin alue -tietosanakirjassa (Arkistoitu – Internet Archive) (venäjäksi)

Tverin alueen piirit ja *kaupunkipiirit*
Andreapol • Bežetsk • Belyi • Bologoje • Firovo • Kalinin • Kaljazin • Kašin • Kesova Gora • *Kimry* • Kimry • Konakovo • Krasnyi Holm • Kuvšinovo • Lesnoje • Lihoslavl • Maksatiha • Molokovo • Nelidovo • Olenino • Seližarovo • Ostaškov • Peno • Rameški • *Ržev* • Ržev • Sandovo • Sonkovo • Spirovo • Staritsa • Toropets • Udomlja • *Toržok* • Toržok • *Tver* • Vesjegonsk • *Vyšni Volotšok* • Vyšni Volotšok • Zapadnaja Dvina • Žarkovski • Zubtsov
**Natá de los Caballeros** on kaupunki ja *corregimiento* Panamassa Coclén maakunnassa. Natá de los Caballeros on perustettu vuonna 1522 ja se on Amerikan Tyynenmeren puoleisen osan vanhin kaupunki. Sen asukasluku vuonna 2010 oli 6 003.

Maantiede
---------

Basílica menor de Santiago Apóstol.
Natá de los Caballeros sijaitsee Panaman Coclén maakunnassa Natán piirikunnassa. Kaupunki on Panaman Tyynenmeren puoleisella osalla. Matkaa idässä sijaitsevaan maan pääkaupunki Panamaan on noin 290 kilometriä. Natá de los Caballerosin kunnan (*corregimiento*) pinta-ala on 174,7 km².

Historia
--------

Gaspar de Espinosaa esittävä veistos.
Natá de los Caballeros on Amerikan vanhin Tyynenmeren puoleinen kaupunki. Kaupungin perusti espanjalainen konkistadori Gaspar de Espinosa 20. toukokuuta 1522. Nimi *Natá* viittasi paikallisen intiaanipäällikön nimeen. Nimen osa *los Caballeros* oli puolestaan viittaus de Espinosan ratsuväkeen. Varhaiselta siirtomaakaudelta peräisin oleva Basílica menor de Santiago Apóstol on läntisen pallonpuoliskon toiseksi vanhin kirkko.

Kun englantilaisen merirosvo Henry Morganin joukot ryöstivät Panaman tuolloisen hallinnollisen keskuksen Panamá Viejossa vuonna 1671, Natá de los Caballeros oli kahden vuoden ajan Panaman hallinnollinen pääkaupunki yhdessä Penonomén kaupungin kanssa.

Väestö
------

Natá de los Caballerosin asukasluku oli vuonna 2010 6 003. Vuonna 2000 vastaava lukema oli 5 902 ja vuonna 1990 5 158. Asukastiheys oli vuonna 2010 34,4 as./km².

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Thomas M. Leonard: *Historical dictionary of Panama*, s. 199. Rowman & Littlefield, 2015. ISBN 978-0-8108-7835-8. (englanniksi)
2. 1 2 3  Censos de 1990 a 2010 (xls) Instituto Nacional de Estadística y Censo - Panamá. Viitattu 7.2.2022. (espanjaksi)
**Akseli Vuorisola** (10. kesäkuuta 1896 – 11. heinäkuuta 1967) oli amerikansuomalainen laulaja, sanoittaja, tanssija, tanssipedagogi ja näyttelijä.

Vuorisola teki yhdessä hanuristi Willy Larsenin kanssa kuusi levytystä Columbia Records -levy-yhtiölle New Yorkissa vuosina 1928–1929. Yhden lauluista "Sorjosen ryyppyreissu" Vuorisola oli itse sanoittanut Rafael Ramstedtin alkuperäisen kappaleen "Oi sä sulo Helsinki" pohjalta. Suomeen palattuaan Vuorensola piti tanssikoulua Kitkat-talossa Esplanadipuistossa Helsingissä. Hän oli mukana myös kolmessa elokuvassa *Maskotti* (1943), *Loviisa – Niskavuoren nuori emäntä* (1946) ja *Isän vanha ja uusi* (1955) näyttelijänä tai tanssiohjaajana.

Vuorisola oli naimisissa tanssija Helmi Vuorisolan o.s. Salmi kanssa.

Lähteet
-------

1. 1 2  EloNet : Akseli Vuorisola

Aiheesta muualla
----------------

* Akseli Vuorisola Youtubessa
* Akseli Vuorisola ja Helmi Salmi, Siirtolaisuusinstituutin sivut (Arkistoitu – Internet Archive)
* Bill Hemingsen, Signe Hemingsen (o.s. Mäki), Helmi Vuorisola (o.s. Salmi) ja Akseli Vuorisola. Hollywood, California 1933, Siirtolaisuusinstituutin sivut (Arkistoitu – Internet Archive)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |

 |

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: sv:Akseli Vuorisola
Parastás, "sininen luola".
**Parastás** (kreik. Σπηλιά του Παραστά, *Spiliá tou Parastá*) tai **Fókiali** (kreik. Φώκιαλη) on Kreikalle kuuluvan Kastelórizon saaren eteläosassa sijaitseva luola, joka on 75 metriä pitkä, 35 metriä korkea ja 40 metriä leveä. Luola tunnetaan myös "sinisenä luolana", sillä auringonvalon taittumisen vuoksi vesi luolassa näyttää syvänsiniseltä. Luolaa pidetään yhtenä harvinaisimmista geologisista ilmiöistä, ja siellä on myös suuri määrä stalaktiitteja ja stalagmiitteja. Luolassa asuu hylkeitä (kreik. φώκια, *fókia*) ja tuhansittain villejä kyyhkyjä. Aikoinaan luola on toiminut merirosvojen turvapaikkana.

Parastákseen on mahdollista mennä pienellä veneellä meren ollessa tyyni. Luolaan on järjestettyjä retkiä.

Parastás on yksi Euroopan kuuluisimmista luolista, ja se on Kreikan suurin meriluola. Parastásta on verrattu jopa Italiassa Caprin saarella sijaitsevaan Grotta Azzurra -luolaan.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Local Attractions Δήμος Μεγίστης - Καστελλόριζο (Megístin kunta).  Arkistoitu 12.6.2010. Viitattu 17.4.2012. (englanniksi)
2. 1 2  Hellander, Paul; Armstrong, Kate; Clark, Michael; Hannigan, Des: *Greece*, s. 533. Lonely Planet, 2006. ISBN 1740597508. Teoksen verkkoversio (viitattu 13.7.2009). (englanniksi)
3. 1 2 3  The blue cave kastellorizo.de. Viitattu 13.7.2009. (englanniksi)
4. 1 2  Karpodini-Dimitriadi, E.: *Kreikan saaret: matkaopas kaikille Kreikan saarille*, s. 184. suom. Ahola, Toni. Ateena: Ekdotike Athenon S.A. 1995. ISBN 9529688016.
5. ↑  Kastellorizo Island Greeklodgings.gr. Viitattu 13.7.2009. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Parastás** Wikimedia Commonsissa
**Parasitologia** eli *loisoppi* tai *loistutkimus* on biologian tieteenhaara, jossa tutkitaan loisten eli parasiittien ja isäntäorganismien suhteita sekä näiden evolutiivista historiaa. Loiset ovat erittäin suuri eliöryhmä, ja loisia on yksisoluisista organismeista kohtalaisen suuriin kaloihin (esimerkiksi candirú). Loiset ovat pääasiassa toisista elossa olevista eliöistä verta imeviä tai niiden lihaa syöviä organismeja. Loiset voivat elää joko isäntäorganismin sisällä tai ulkopuolella, kiinni organismissa tai irti siitä.

Haarat
------

Parasitologia jaetaan usein osa-alueisiin, tarkempiin tieteenhaaroihin, esimerkiksi:

* Lääkinnällinen parasitologia tutkii ihmisiin suoraan vaikuttavia loisia.
* Eläinparasitologia tutkii loisia, jotka aiheuttavat taloudellisia tappioita esimerkiksi karja- ja kalataloudessa sekä kotieläimissä. Tutkimuskohteena on esimerkiksi *Gyrodactylus salaris*, loheen erikoistunut loinen, joka voi tappaa kokonaisia kalapopulaatioita.
* Kasviparasitologia

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Parasitologia**.
* Scandinavian-Baltic Society for Parasitology
* Suuri loisopin kongressi Turkuun vuonna 2016
**Kyösti Vilho Sarkanen** (25. syyskuuta 1921 Helsinki – 24. joulukuuta 1990 Seattle, Yhdysvallat) oli suomalainen puukemian tutkija ja Yhdysvalloissa työskennellyt professori.

Kyösti Sarkasen vanhemmat olivat asianajaja Vilho Sarkanen ja Ida Wilhelmina Mikkonen. Sarkanen pääsi ylioppilaaksi Viipurin klassillisesta lyseosta 1939. Sotavuosina hän palveli luutnanttina kenttätykistössä ja kemiallisen sodankäynnin parissa ja haavoittui pahoin. Sotien jälkeen Sarkanen opiskeli 1944–1947 Helsingin yliopistossa valmistuen filosofian kandidaatiksi. Hän oli tutkimuskemistinä Keskuslaboratoriossa (Finnish Pulp and Paper Research Institute) 1947–1951. Sarkanen suoritti Master of Science -tutkinnon New Yorkin osavaltionyliopistossa (SUNY) Syracusessa New Yorkin osavaltiossa. Hän oli sitten vuoden ajan Kajaanissa Kajaani Oy:n tutkimuslaboratorion johtajana, kunnes hän palasi perheensä kanssa Syracuseen ja valmistui siellä filosofian tohtoriksi 1952.

Sarkanen teki pääosan tutkimustyöstään Washingtonin yliopistossa Seattlessa Yhdysvalloissa, mutta hän vieraili myös Suomessa luennoimassa, ja monet suomalaiset puukemian tutkijat väittelivät tohtoreiksi Yhdysvalloissa Sarkasen ohjauksessa. Sarkanen sai Suomalaisten Kemistien Seuran myöntämän Gadolin-mitalin vuonna 1988.

Teoksia
-------

* *Lignins: Occurrence, formation, structure and reactions*; edited by K. V. Sarkanen and C. H. Ludwig, John Wiley & Sons, Inc. New York 1971

Lähteet
-------

1. 1 2  Kuolleita : Professori Kyösti Sarkanen Ympäristöystävällisemmän sellunkeiton asiantuntija, Helsingin Sanomat 29.12.1990 (Tilaajille)
2. ↑  FamilySearch : Kyösti Sarkanen
3. ↑  Joseph L. McCarthy : Kyosti Vilho Sarkanen, Journal of Wood Chemistry and Technology Volume 12, 1992 - Issue 4
4. ↑  ResearchGate : Kyosti V. Sarkanen's research while affiliated with University of Washington Seattle and other places


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa | 
* IdRef

 |

 |
**Kyōhō-uudistukset** (jap. 享保の改革, *Kyōhō no kaikaku*) tarkoittavat Japanissa shōgun Tokugawa Yoshimunen Edo-kaudella aloittamia uudistustoimia. Ne kestivät Yoshimunen hallituskauden alusta vuodesta 1716 vuoteen 1736 saakka. Ne on nimetty Kyōhō-aikakausinimen mukaan.

Uudistusten tarkoituksena oli parantaa Japanin ja bakufun taloudellista tilannetta. Yoshimune halusi leikata menoja ja elintasoa, joten gokeninien ja hatamoto-samuraiden stipendejä pienennettiin. Daimioilta vaadittiin erikoisvero ja maatalousmaata lisättiin. 1700-luvulle tultaessa koban-kultarahan kultapitoisuus ja sen myötä luottamus valuuttaan olivat laskeneet, joten vanhaan kultapitoisuuteen palattiin vuonna 1714. Tämän jälkeen hopea- ja kultahinnat tasaantuivat. 

Vaikka Yoshimune onnistui jossain määrin tuomaan maan talouteen vakautta, hän ei kyennyt puuttumaan tuottamattomien samuraiden aiheuttamaan ongelmaan. Koska hän suhtautui ulkomaankauppaan penseästi, sitä ei voitu käyttää talousongelmien helpottamiseen. Ne jatkuivatkin myöhemmin Edo-kaudella.

Lähteet
-------

* Cortazzi, Hugh: *The Japanese Achievement*, s. 149–150. London: Sidgwick and Jackson, 1990. ISBN 0-283-99647-1.
Patruunapari saapumassa Niittyjuhlille.
**Niittyjuhlat** ovat 1800-luvulta peräisin oleva perinne, jota Tampereen kulttuuriyhdistys ry on pyrkinyt pitämään yllä järjestämällä vuosittain tätä nimeä kantavan tapahtuman. Se perustuu Finlaysonin puuvillatehtaan pitkäaikaisen omistajan ja patruunan Wilhelm von Nottbeckin 1860-luvulla aloittamaan perinteeseen; yrityksen työväen ja heidän perheidensä hyväksi järjestettyyn yhteiseen elonkorjuujuhlaan. Tapahtuman keskus oli vuoteen 2020 asti Finlaysonin palatsi ja sitä ympäröivä Finlaysonin puisto l. Wilhelm von Nottbeckin puisto, vuodesta 2022 lähtien Finlaysonin alueen keskellä sijaitseva Väinö Linnan aukio. Ajallisesti se sijoittuu yleensä elokuun toiselle sunnuntaille. Juhlien päätöskonsertit pidetään Finlaysonin kirkossa.

Nykymuotoisena juhlia on pidetty vuodesta 2009. Kulttuuriyhdistys haluaa myös tämän kulttuuripainotteisen iltapäivätapahtuman kautta tuoda esiin arvostuksensa sekä puuvillatehtaalle, sen työväelle, että patruuna von Nottbeckille. Näiden kolmen tekijän ansiosta Tampereesta aikanaan kasvoi sekä voimakas teollisuus- että kulttuurikaupunki. Finlaysonin tehdasalueen, sekä vuonna 1820 perustetun Finlayson Oy:n historia kertovat myös omalla tavallaan tästä vahvasta perinteestä.

Alkuperäisistä Niittyjuhlista 1860-luvulta alkaen kertoo myös historiikki:

…"tasaisella nurminiityllä Kuninkaan- ja Polttimonkadun välissä, minne tavallisesti levitettiin kankaita valkaistaviksi. Kankaat korjattiin tieltä ja yksinomaan tilaisuutta varten pystytettiin ken-tälle iso paviljonki kunniavieraita varten, musiikki- ja laululava, kaksi tanssilavaa ja erilaisia telineitä urheilu- ja muita tilaisuuksia varten."..."Paviljongin keskiaukon yläpuolelle oli maalattu suurin kirjaimin: OLKAAT TERWE TULTUA". (Gustav V. Lindfors: Finlaysonin tehtaat Tampereella, suomennos Mika Waltari)

Lähteet
-------

1. ↑  Gustav V. Lindfors: *Finlaysonin tehtaat Tampereella 1820-1907*, s. 323. Oy F. Tilgmann Ab, 1938.
2. ↑  K. V. Voionmaa: *Tampereen kaupungin historia III osa*, s. 827-828. Tampereen kaupunki, 1907-1910.
3. ↑  Tampereen kulttuuriyhdistys ry *Internet-sivusto*.
4. ↑  Gustav V. Lindfors: *Finlaysonin tehtaat Tampereella 1820-1907*, s. 323. Oy F.Tilgmann Ab, 1938.
Albert Forster
**Albert Maria Forster** (26. heinäkuuta 1902 Fürth, Baijeri – 28. helmikuuta 1952 t. 1954) oli saksalainen natsipoliitikko ja Danzig–Länsi-Preussin Gauleiter toisen maailmansodan aikana Puolassa.

Forster kävi humanistista kymnaasia synnyinkaupungissan Fürthissä, jossa opiskeli 1912–1920. Hänestä tuli SA:n jäsen Fürthissa 1923, ja hän seurasi maanpetosoikeudenkäyntiä Erich Ludendorffia, Adolf Hitleriä ja kahdeksaa muuta syytettyä vastaan 26. helmikuuta – 1. huhtikuuta 1924 Münchenissä. 

Poliittisen aktiivisuutensa vuoksi Forster menetti 1924 työpaikkansa pankissa. Nelivuotisen työttömyyden jälkeen hän pääsi 1928 töihin Nürnbergiin Deutschnationalen Handlungsgehilfen-Verbandiin (DHV)

kansallissosialistinen puolue nimitti*lähde?* Forsterin vuonna 1930 Danzigin vapaakaupungin Gauleiteriksi. Hän riitautui kuitenkin kaupungin johtoon kuuluneen toisen natsin Arthur Greiserin kanssa ja miesten välinen valtataistelu kesti toisen maailmansodan loppuun asti. 

Vuonna 1939 Forsterista tuli Danzig–Länsi-Preussin alueen gauleiter. Hän syyllistyi kuitenkin puolalaisten karkottamiseen kenraalikuvernementista, ja lisäksi hänen hallinta-alueellaan sijaitsi Stutthofin keskitysleiri. Lisäksi hän oli vastuussa noin 2 000 puolalaisen joukkomurhasta Piasnica-nimisessä paikassa.

Sodan jälkeen 1948 Forster tuomittiin kuolemaan Puolassa sotarikoksista ja rikoksista ihmisyyttä vastaan. Hänet hirtettiin varsovalalaisessa vankilassa vuonna 1952.

Lähteet
-------

1. 1 2  Albert Forster
2. 1 2 3 4 5  Der Stürmer von Danzig, Wiener Zeitung 5.6.2000, viitattu 15.7.2019


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Puola

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |

 |
Votkinskin piiri Udmurtian kartalla.
**Votkinskin piiri** (ven. Воткинский район, *Votkinski raion*, udmurtiksi Вотка ёрос, *Votka joros*) on kunnallishallintoalue Udmurtian tasavallassa Venäjällä. Vuonna 1926 perustetun piirin pinta-ala on 1917,6 neliökilometriä. Asukkaita on 24 100 henkeä (vuonna 2010).

Votkinskin piiri sijaitsee Udmurtian itäosassa. Se rajoittuu lounaassa Zavjalovon, lännessä Jakšur-Bodjan ja pohjoisessa Šarkanin piireihin sekä idässä ja kaakossa Permin aluepiiriin. Pinta-alasta 28 % on metsää. Seudulla virtaavat Kama-, Siva- ja Pozimjoet. Permin aluepiirin rajalla on Votkinskin tekojärvi. Hyötykaivannaisiin kuuluvat öljy, turve, hiekka, sora, savi ja kalkkisintteri.

Piiriin kuuluu Novovolkovskin kaupunkikunta (Novyin kaupunkimainen taajama) sekä 11 maalaiskuntaa: Bolguri, Bolšaja Kivara, Gavrilovka, Ijulskoje, Kamskoje, Kvarsa, Kukui, Perevoznoje, Pervomaiski, Sveloje ja Verhnjaja Talitsa. Hallinnollinen keskus on Votkinskin kaupunki, joka muodostaa erillisen kaupunkipiirikunnan. 

Asukkaista 74,6 % on venäläisiä, 22,9 % udmurtteja ja 1,5 % tataareja. Kaupunkiväestön osuus on 23,8 %.

Votkinskista on rautatieyhteys Iževskiin sekä maantieyhteydet Iževskiin ja Tšaikovskiin.

Piirissä tuotetaan öljyä ja turvetta. Novyin taajamassa toimii rakennusyritys, Volkovskissa hiekka- ja soralouhos, Kvarsan kylässä eristetehdas. Votkinskin metsäteollisuuspiiri harjoittaa puunhankintaa. Maatalous tuottaa maitoa, lihaa, viljaa, perunaa, vihanneksia, marjoja ja hedelmiä. Lisäksi harjoitetaan mehiläistenhoitoa ja kalastusta.

Kvarsassa toimii maatalouden ammattioppilaitos. Paikallislehtenä ilmestyy *Votkinskije vesti*.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  *Udmurtskaja Respublika: Entsiklopedija*, s. 249. Iževsk: Udmurtija, 2000. ISBN 5-7659-0732-6.
2. 1 2  Tšislennost naselenija raionov i gorodskih naseljonnyh punktov subjektov Rossijskoi Federatsii *perepis-2010.ru*.  Arkistoitu 18.1.2012. Viitattu 18.1.2012. (venäjäksi)
3. 1 2  *Udmurtskaja Respublika: Entsiklopedija*, s. 250. Iževsk: Udmurtija, 2000. ISBN 5-7659-0732-6.

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Votkinskin piiri**.
* Votkinskin piirin sivusto (venäjäksi)

Udmurtian hallinnollinen jako

|  |  |
| --- | --- |
| Kaupunkipiirikunnat | **Iževsk** (pääkaupunki) · Glazov · Možga · Sarapul · Votkinsk |
| Piirit | Alnaši · Balezino · Debjosy · Glazov · Grahovo · Igra · Jar · Jukamenskoje · Kambarka · Karakulino · Kez · Kijasovo · Kizner · Krasnogorskoje · Malaja Purga · Možga · Sarapul · Selty · Šarkan · Sjumsi · Uva · Vavožin · Votkinsk · Jakšur-Bodja · Zavjalovo |
St1:n RE85:a myyvä asema Helsingin Suutarilassa.
**RE85** (aiemmin Refuel) on St1 Oy:n valmistama liikenteen polttoaine Suomessa. Tuote sisältää suomalaisesta biojätteestä tehtyä etanolia yleensä 80–85 % ja loput ovat bensiinin eri komponentteja, joilla varmistetaan muun muassa hyvä kylmäkäynnistyminen. E85-polttoainesekoituksissa on etanolia enintään 85 prosenttia, etanolipitoisuuden määrä vaihtelee raaka-aineiden saatavuuden mukaan. RE85-polttoaineessa alkoholipitoisuus voi vaihdella välillä 70-85 tilavuusprosentin välillä.

Suomalaisen raaka-ainepohjan ansioista tuotteelle on myönnetty Suomalaisen Työn Liiton Avainlipputunnus ja se on kehitetty Suomen oloihin sopivaksi yhteistyössä VTT:n kanssa.

Päästöt ja soveltuvat ajoneuvot
-------------------------------

RE85 vähentää fossiilisia CO2-päästöjä jopa 80%. Tuotetta ei voi käyttää tavallisissa bensiini- tai diesel-autoissa. Tuote soveltuu niin sanottuihin flexifuel-ajoneuvoihin. Auto on samanhintainen ja muutenkin samanlainen kuin vastaava bensiinimalli. Flexifuel-malleja myy Suomessa jo useampi automerkki. Vanhoihin bensiinimoottorilla varustettuihin ajoneuvoihin voidaan asentaa flexifuel-muutossarja, joka mahdollistaa etanolin käytön myös niissä.

Jakelu
------

RE85:n jakelu aloitettiin pääkaupunkiseudulla 1. huhtikuuta 2009. Vuonna 2011 tuotteen jakelua laajennettiin valtakunnalliseksi, noin 30 asemalle.

Katso myös
----------

* Bioetanoli

Lähteet
-------

1. ↑  St1 Oy: Tuotetiedote: Etanolipolttoaine RE85 *st1.fi*.  07.01.2013.  Arkistoitu 14.7.2014. Viitattu 15.07.2014.
2. 1 2   Yle: Etanolipolttoaineen myynti laajenee *yle.fi*.  07.04.2011. Viitattu 15.07.2014.
3. ↑  VTT ja St1 kehittävät uutta vähäpäästöistä liikennepolttoainetta, VTT

Aiheesta muualla
----------------

* RE85 - Jätepohjainen biopolttoaine St1:n sivustolla
* St1 RE85-asemahaku
Nótt ratsastaa Hrimfaxilla. Peter Nicolai Arbon maalaus vuodelta 1887.
**Nótt** on skandinaavisessa mytologiassa yön henkilöitymä ja jättiläinen Nörfin tytär. Nótt on tumma, kuten sukunsakin. Hän oli aluksi naimisissa miehen kanssa, jonka nimi oli Naglfari, ja he saivat pojan nimeltään Audr. Sen jälkeen Nótt oli naimisissa miehen kanssa, jonka nimi oli Annar, ja he saivat tyttären nimeltään Jörð (Maa). Nóttin kolmas aviomies oli Dellingr, joka kuului aasoihin. He saivat pojan nimeltään Dagr (Päivä). Dagr muistutti ulkomuodoltaan isäänsä, sillä hän oli vaalea. Odin asetti Nóttin ja Dagrin vaunuihin ja lähetti heidät ylös taivaalle ajamaan vuorokaudessa ympäri maan. Nótt ajaa edeltä hevosella, jota kutsutaan nimellä *Hrimfaxi* (Kuuraharja). Hrimfaxin kuolainvaahto kastaa aamuisin maan. Dagr taas ajaa hevosella nimeltään *Skinfaxi* (Heloharja), ja se valaisee harjallaan koko ilman ja maan.

Lähteet
-------

1. ↑  Snorri Sturluson: Edda: taruopillinen alkuosa Gylfin harhanäky (Gylfaginning) Project Gutenberg. Viitattu 11.12.2021.
2. ↑  Nótt *Encyclopedia Mythica*. Viitattu 11.12.2021. (englanniksi)
***Nöjesguiden*** on kerran kuussa ilmestyvä ruotsalainen ilmaisjakelulehti, jonka pääsisältö on hauskanpito, musiikki, elokuva, huvit ynnä muut. Nöjesguidenin perustivat Malmössä 1982 Ajje Ljungberg ja Michael Marlow. Vuonna 1984 toimitus siirtyi Tukholmaan. Vuonna 1985 perustetun City-lehden 1986 tapahtuneen formaatin vaihdon esikuvana oli Nöjesguiden. Nöjesguiden ja City-lehti olivat läheisessä yhteistyössä koko 80-luvun aina City-lehden vuonna 1992 tapahtuneeseen omistajamuutokseen saakka. Vuonna 2001 Nöjesguiden förlag myytiin suomalaiselle Aktivist Networksille. Aktivist network joutui taloudellisiin vaikeuksiin ja lehteä julkaissut Nöjesguiden förlag siirtyi vuonna 2009 monien vaiheiden jälkeen takaisin ruotsalaisomistukseen.

Nöjesguiden Suomessa 2003-2005
------------------------------

Nöjesguidenin sisarlehtiä on ilmestynyt Kööpenhaminassa, Oslossa ja Helsingissä. Kööpenhaminassa ilmestynyt lehti Nat & Dag lopetettiin vuonna 2005. Norjalainen painos ilmestyy edelleen ja on nimeltään Natt & Dag. Suomenkielisen, vuodesta 2003 ilmestyneen Nöjesguidenin osti vuonna 2005 Sanomat-konserni ja muutti nimen muotoon "V". Nöjesguiden oli menestynyt Suomessa kohtalaisesti Christian Moustgaardin luotsaamana ja Antti Isokankaan päätoimittamana. Sanomilla oli aluksi suunnitelmia laajentaa lehden levikkiä maakuntiin.. Uusi V-konsepti osoittautui kuitenkin flopiksi eivätkä suunnitelmat toteutuneet, suuri osa henkilöstöstä irtisanoutui ja V-lehti lopetettiin keväällä 2007.

Stockholmsprisetin esikuvana Stadin paras
-----------------------------------------

Nöjesguiden on perustanut Stockholms- Göteborgs ja Malmöpriset-palkinnot, jota on jaettu vuodesta 1992. Alkuun sen nimi oli "Nöjesguidens bästa", mutta 1999 se muuttui muotoon Malmö-Lundapriset. Tukholmassa on vuodesta 1992 jaettu palkintoa Stockholmspriset, ja Göteborgissa vuodesta 1993 Göteborgspriset-palkintoa. Helsinkiläinen City-lehti kehitti yhdysvaltalaisiin ns. vaihtoehtoisien kaupunkilehtien innoittamana vastaavan palkintonsa Stadin paras jo vuonna 1987. Tämä palkinto toimi Nöjesguidenin palkintojen esikuvana.

Lähteet
-------

1. ↑  Taloussanomat 19.7.2001: Aktivist Networks osti Nöjesguidenin
2. ↑  Sanoma Kaupunkilehdet tiedotteet 21.6.2005 - Sanoma Kaupunkilehdet ostaa Nöjesguidenin (Arkistoitu – Internet Archive)
3. ↑  Taloussanomat 20.11.2003 - Christian Moustgaard siirtyy Nöjesguidenin Suomen johtoon
4. ↑  Taloussanomat 2.5.2006 - Sanoma levittää V-lehden maakuntakeskuksiin
Venäjän ja Neuvostoliiton avantgarde 

---

Kazimir Malevitš Musta neliö 1913 tai 1920–1930.
 Kazimir Malevitš *Musta neliö* 1913 tai 1920–1930. 

Artikkelit 

Abstrakti taide | Agitaatioposliini | Kulkukoiran kellari | Mir iskusstva | Venäläinen formalismi | Voitto auringosta

Suuntaukset 

Akmeismi | Futurismi | Konstruktivismi | Suprematismi | Venäläinen symbolismi | Zaum

Tekijät 

Anna Ahmatova | Aleksanteri Ahola-Valo | Natan Altman | Mihail Bahtin | Léon Bakst | Andrei Belyi | Nikolai Berdjajev | Ivan Bilibin | Aleksandr Blok | Joseph Brodsky | Marc Chagall | Sonia Delaunay | Sergei Djagilev | Sergei Eisenstein | Pavel Filonov | Mihail Fokin | Naum Gabo | Nikolai Gumiljov | G. I. Gurdjieff | Daniil Harms | Thomas de Hartmann | Velimir Hlebnikov | Wassily Kandinsky | El Lisitski | Anatoli Lunatšarski | Vladimir Majakovski | Kazimir Malevitš | Osip Mandelštam | Vsevolod Meyerhold | Kuzma Petrov-Vodkin | Vsevolod Pudovkin | Aleksandr Rodtšenko | Nicholas Roerich | Olga Rozanova | Konstantin Somov | Dmitri Šostakovitš | Vladimir Tatlin | Marina Tsvetajeva | Pjotr Demjanovitš Uspenski | Dziga Vertov

 

 

 

 

 

 

 

 

 

 

 

 

**Aleksandr Mihailovitš Rodtšenko** (ven. Алекса́ндр Миха́йлович Ро́дченко: 5. joulukuuta (J: 23. marraskuuta) 1891 Pietari – 3. joulukuuta 1956 Moskova) oli neuvostoliittolainen muotoilija, kuvanveistäjä, taidemaalari, teatteri- ja elokuvalavastaja, arkkitehti, taidegraafikko ja valokuvaaja.

Rodtšenko opiskeli Kazanin taidekoulussa (1907–1914) opettajinaan Nikolai Fešin ja G. D. Medvedev sekä myöhemmin Stroganovin taideteollisessa korkeakoulussa Moskovassa (1914–1917).

Alkuun hän teki abstrakteja töitä ja kuului Kazimir Malevitšin perustamaan ryhmään, mutta siirtyi myöhemmin konstruktivismiin, jonka perustajia hän oli. 1920-luvun alussa hän ryhtyi valokuvaajaksi ja kiinnostui grafiikasta ja suunnittelutöistä.

Hänen puolisonsa oli taiteilija Varvara Stepanova.

Lähteet
-------

1. ↑  Avantgarde 1900-1930; Tšudnovskin kokoelma Pietarista, näyttelyjulkaisu Ateneum 14.10.1993-9.1.1994.

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Aleksandr Rodtšenko**.

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Katalonia
* Saksa
* Italia
* Israel
* Suomi (KANTO)
* Yhdysvallat
* Ruotsi
* Latvia
* Japani
* Tšekki
* Australia
* Kroatia
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Taiteenala | 
* Museum of Modern Art
* National Gallery of Canada
* Photographers' Identities
* RKD Artists
* ULAN

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* SNAC
* IdRef

 |

 |
Mauri-myrskyn kaatamia puita Mauri-myrskyn "muistomerkillä" Rovaniemen Ounasvaaralla elokuussa 2014. Tällä paikalla myrsky kaatoi alle hehtaarin alalla 181 puuta, joista 153 oli kuusia.
**Mauri-myrsky** oli voimakas, Atlantilta lähteneen trooppisen pyörremyrsky Debbyn jäänne, matalapaine, joka kaatoi metsää Pohjois-Suomessa 21.–22. syyskuuta 1982. Metsätuhoja havaittiin laajalla alueella, joka ulottui Oulusta Inariin asti. Maa-alueiden suurin 10 minuutin keskiarvo tuulen nopeudesta mitattiin Oulussa, ja se oli 19 metriä sekunnissa. Merialueiden voimakkain keskituuli, 29 metriä sekunnissa, mitattiin Moikipäässä. Puuskissa tuulennopeus nousi 40–50 metriin sekunnissa.

Perämereltä noussut myrsky yllätti asukkaat etenkin Torniossa ja Kemissä sekä muissa rannikkokunnissa. Ilmatieteen laitoksen sääennusteissa ei ollut varoitettu myrskystä etukäteen, vaan säätiedotukset olivat luvanneet alueelle navakkaa etelän tai lounaan puoleista tuulta. Myrskyn yllätyksellisyyttä korosti myös se, että edellispäivän sää oli ollut aurinkoinen ja lämmin. Silminnäkijöiden mukaan myrsky puhkesi täysin yllättäen iltapäivällä 21. syyskuuta 1982.

Metsää kaatui miljoonia kuutiometrejä; yksin Rovaniemen kaupungin alueella kaatui noin 4 000 puuta. Tuulen lisäksi tuhoja aiheutti korkealle noussut merivesi, joka tuhosi Kemin ja Tornion venesatamat. Suurin virallinen vedenkorkeusmittaus oli Kemistä: +201 cm. Vielä Saariselän tunturialueen itäpuolella Jaurujoella myrsky kaatoi noin 265 000 kuutiometriä puuta; tälle tuhoalueelle perustettiin seuraavana vuonna Urho Kekkosen kansallispuisto. Kun puumarkkinat täyttyivät syksyllä 1982 myrskytuhopuista, seurauksena oli raakapuun hinnan romahtaminen. Toisaalta myrskytuhojen raivausta helpotti se, että pysyvä lumi satoi syksyllä 1982 poikkeuksellisen myöhään.

Mauri-myrskyn epäillään synnyttäneen ainakin yhden trombin, joka kaatoi puita ryppäinä kohti keskipistettä.

Kuolonuhreja oli kaksi: pariskunta, joka haki suojaa lomamökistään Vitagrunnin saaresta Torniossa. Mökki irtosi maasta myrskytuulen voimasta ja kulkeutui veden pinnalla kilometrin verran murskautuen mantereen rantakallioihin Tornion Laivaniemessä. Tuuli mm. paiskoi tuhansia kiloja painavia veneitä pitkällekin maalle.

Lähteet
-------

1. ↑  Infotaulu Ounasvaaran luontopolun varrella.
2. ↑  Puttonen, Mikko: Myrsky iskee *tiede.fi*.  17.8.2011. Sanoma Magazines Finland. Viitattu 18.1.2013.
3. 1 2  Ilkka Enkenberg: *Vuosisata – itsenäisen Suomen aika*, s. 163. Readme.fi. ISBN 978-952-321-432-3.
4. ↑  Myrskytilasto 1990 lähtien (pdf) (s. 9) *Ilmastokatsaus*.  11/2001. Ilmatieteen laitos. Viitattu 18.1.2013.
5. 1 2 3  Kari Lindholm: *Myrskyistä mahtavin*. Aarre-lehti 8/2018, s. 46–51. Helsinki: Viestilehdet Oy.
6. ↑  Leevi Korpela: Myrskyuutisten historiaa Suomesta
7. ↑  Mauri-hirmumyrsky riehui Lapissa 1982 Yleisradio. Viitattu 4.8.2010.