recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Stridsvagn m/41** oli ruotsalainen keskiraskas panssarivaunu. Vaunu perustui tšekkoslovakialaisen TNH-panssarivaunun suunnitelmille ja sitä valmistettiin lisensillä Ruotsissa. Stridsvagn m/41 säilyi Ruotsin armeijan käytössä aina vuoteen 1957 ja sen alustalle rakennettu Pvb 301-kuljetuspanssarivaunu aina 1970-luvulle saakka.

Tausta
------

Ruotsin armeija osoitti kiinnostusta uuden panssarivaunun hankintaan vuonna 1939 ja maaliskuussa samana vuonna tšekkoslovakialainen ČKD tarjosi myytäväksi 50 kappaletta TNH-panssarivaunuja, jotka saivat mallinimen TNH-sv. Tšekkoslovakia miehitettiin kuitenkin vain pari päivää myöhemmin ja kauppa raukesi. Myöhemmin samana vuonna Ruotsi pyrki järjestämään uudet kaupat BMM:n eli entisen ČKD:n kanssa ja Tšekkoslovakiaa miehittänyt Saksa ei varsinaisesti vastustanut hanketta. Maaliskuussa 1940 tehtiinkin uusi sopimus 90:stä vaunusta saman vuoden kesäkuussa. Heinäkuussa Oberkommando des Heeres kuitenkin takavarikoi kaikki valmistuneet vaunut ja Ruotsin toimittamat tarvikkeet, kuten kuulalaakerit. Ruotsille valmistetut vaunut otettiin käyttöön Saksan armeijassa nimellä PzKpfw 38(t). Ruotsi ei edelleenkään suostunut luopumaan hankkeesta, mutta Saksa ei suostunut käyttämään Saksan hallussa ollutta teollisuuskapasiteettia ruotsalaisvaunujen tuottamiseen. Vaihtoehdoksi tarjottiin vaunujen rakentamista Ruotsissa lisensillä.

Valmistus ja käyttö Ruotsissa
-----------------------------

Kiinteänä tuliasemana toiminut Stridsvagn m/41-tykkitorni.
Ruotsissa vaunujen valmistajaksi ryhtyi Scania-Vabis. BMM toimitti Ruotsiin vaunun piirrokset ja kokoonpanoon tarvittavat laitteistot vuoden 1941 alussa ja saman vuoden toukokuussa TNH-Sv-vaunun prototyypin. Ruotsissa vaunu sai nimekseen Strv m/41 ja niitä rakennettiin yhteensä 116 kappaletta. Vaunujen voimanlähteenä toimi 140 hevosvoiman Scania-Vabis L1664/13 ja pääaseena 37mm Bofors m/38. Vaunusta päätettiin ottaa myös toinen 122 vaunun tuotantoerä, jotka saivat nimekseen Strv m/41 SII. Vastaavasti varhemmat vaunut eroteltiin sittemmin nimellä Strv m/41 SI. SII-vaunuun tehtiin joitakin parannuksia ensimmäiseen erään verrattuna, kuten 160 hevosvoiman L-603-moottori, jonka takia myös vaunun runkoa piti suurentaa. Etupanssarointia lisättiin 25 mm:stä 50 millimetriin. Myös tykkitorniin tehtiin joitakin muutoksia. Toisen erän vaunut luovutettiin lokakuun 1943 ja maaliskuun 1944 välillä. 122:sta tilatusta vaunusta valmistettiin kuitenkin lopulta vain 104, sillä loput valmistuneista alustoista käytettiin Sav m/43-rynnäkkötykeissä. SI ja SII-mallit säilyivät Ruotsin armeijan käytössä vuoteen 1957 saakka. Osa muutettiin sittemmin muiksi rynnäkkötykeiksi ja 220 muutettiin Pvb 301-kuljetuspanssarivaunuiksi, joita käytettiin 1970-luvulle saakka. Osa tykkitorneista muutettiin kiinteiksi tuliasemiksi.

Lähteet
-------

1. 1 2  Steven J. Zaloga: *Panzer 38(t)*, s. 24, 41. Osprey Publishing, 2014. ISBN 978 1 78200 395 3. (englanniksi)
**Pinnan alla** (engl. *Into the Blue*) on yhdysvaltalainen seikkailuelokuva, joka valmistui vuonna 2005. Elokuvan ohjasi John Stockwell.

Juoni
-----

**Varoitus:  Seuraava kirjoitus paljastaa yksityiskohtia juonesta.**
Bahamalla asuvat Jared Cole (Walker) ja Samantha "Sam" Nicholson (Alba) tekevät ylimääräisiä töitä rahoittaakseen intohimonsa – sukeltamisen. Jaredin veli Bryce (Caan) ja tämän tyttöystävä Amanda (Scott) tulevat vierailulle, ja nelikko löytää sattumalta laivan hylyn sukellusretkellä. Laivan hylyn huhutaan sisältävän arvokasta lastia. 

He uskovat toiveidensa täyttyneen ja päättävät lähteä tutkimaan hylkyä. Tutkiessaan hylkyä he sattumalta törmäävät pudonneen lentokoneen jäännöksiin, mistä löytyy valtavat määrät kokaiinia. Kun paikallinen huumeparoni saa kuulla kätkönsä löytyneen, vaikeudet alkavat.

**Juonipaljastukset päättyvät tähän.**

Näyttelijät
-----------

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
|  Paul Walker  | … |  Jared
  |
|  Jessica Alba  | … |  Sam
  |
|  Scott Caan  | … |  Bryce
  |
|  Ashley Scott  | … |  Amanda
  |
|  Josh Brolin  | … |  Derek Bates
  |
|  James Frain  | … |  Reyes
  |
|  Tyson Beckford  | … |  Primo
  |

Arvioita
--------

*Turun Sanomien* Tapani Maskulan mielestä *Pinnan alla* on taas yksi meriaarteen etsintäfilmi, joita on tehty satakunta vuotta "vain siksi, että kimmoisa ihmisvartalo näyttää märkänä vähissä vaatteissa säädyllisesti seksikkäältä". Hänestä käsikirjoituksessa on epäloogisuuksia ja epäuskottavuuksia, ja kaikkiaan elokuva maistuu "tympeältä vaikka siihen yrittäisi suhtautua huolettomana matkailumainoksena".

Lähteet
-------

1. ↑  Maskula, Tapani: Sukellus syvälle *Turun Sanomat*.  25.11.2005.  Arkistoitu 16.4.2019. Viitattu 16.4.2019.

Aiheesta muualla
----------------

* Elokuvan viralliset kotisivut (Arkistoitu – Internet Archive)
**Stride** (suomeksi kirjaimellisesti *harppaus*) oli 1910- ja 1920-luvun vaihteessa New Yorkin Harlemissa kehittynyt pianonsoittotyyli.

Stride perustui ragtimen rytmikuvioon. Siinä pianistin vasen käsi soittaa vuorotellen bassonuotteja ja korkeammalta soitettavia sointuja – nämä ovat usein pitkällä etäisyydellä toisistaan, mikä tarkoittaa että pianistin vasemman käden pitää olla jatkuvassa, harppovassa liikkeessä. Bassonuottia korostettiin toisinaan lisäämällä siihen vasemman käden peukalolla desimi painollisella tahdinosalla. Harmonisesti stride-musiikki oli ragtimea monimutkaisempaa soitettavan soinnun vaihtuessa usein kahden iskun välein.

1920-luvun striden tärkeimpiä edustajia olivat James P. Johnson, Fats Waller ja Willie "The Lion" Smith. Johnson tunnetaan "stride-pianon isänä". 1930-luvulla suosioon tulleen Art Tatumin soittoa pidetään usein stride-tyylin huippukohtana, vaikka hänen soittotyylinsä poikkesikin huomattavasti aiemmista stride-pianisteista.

Katso myös
----------

* Jazzpiano

Lähteet
-------

1. 1 2  "Stride", *The Harvard Biographical Dictionary of Music*. Harvard University Press, 2003. ISBN 0-674-37299-9. (englanniksi)
2. 1 2  "Piano", *Continuum Encyclopedia of Popular Music of the World: Performance and Production*. Continuum, 2003. ISBN 978-0-8264-6322-7. (englanniksi)
3. ↑  James P. Johnson *Songwriters Hall of Fame*.  Arkistoitu 14.5.2013. Viitattu 23.11.2011. (englanniksi)
**Älä käy yöhön yksin** (*Gå inte ensam ut i natten*) on Kjell Westön viides, vuonna 2009 ilmestynyt romaani. Teoksen on suomentanut Katriina Huttunen. Teos on sarjan päätösosa mutta samalla kuitenkin täysin itsenäinen teos.

Tarina
------

Puolen vuosisadan aikajakson kattavan teoksen tapahtumat alkavat 1960-luvun Helsingin Kalliosta ja Punavuoresta, missä päähenkilöistä Jouni, Ariel ja Adriana suunnittelevat tulevaisuutta popmusiikin parissa. Suunnitelmat jäävät haaveiksi, muistona on vain yksi julkaistu single, johon kirjan nimi viittaa. Kolmikko hajoaa. Päähenkilöistä Jouni jatkaa nykyhetkeen asti, jossa hän poliitikkona joutuu seksiskandaalin pyörteisiin. Frank Loman -niminen nuorukainen ryhtyy selvittämään kolmikon vaiheita.

Ruotsinkielinen alkuteos *Gå inte ensam ut i natten*.

Vastaanotto
-----------

Kun edellinen teos *Missä kuljimme kerran* sai valtavan menestyksen ja Finlandia-palkinnon, uusi saattoi herättää kysymyksen, nousiko rima liian korkealle. Kriitikon mukaan ei: "Eläytymisen aste on huikea, kohtaukset, paikat ja soundit on tallennettu - - loistavin värein ja taitavin kuvakulmin", vaikka hän näkee myös kääntöpuolen, sointupohjan syventämisen puutteen.

Kriitikot puhuvat teoksen yhteydessä trilogiasta, mutta Westö vetää sarjan neljänneksi teoksen *Isän nimeen* ja haluaa puhua "Helsinki-kvartetista". Teoksen yhteys edelliseen *Missä kuljimme kerran* syntyy vain siitä, että edellinen päättyy toisen maailmansodan aikaan ja *Älä käy yöhön yksin* lähtee liikkeelle Lapin sodan päättyessä, jolloin 60-lukulainen sukupolvi sai alkunsa. Lisaksi tosin muutama muiden kvartetin teosten hahmoista vilahtaa teoksessa sivuhenkilöinä. Teoksen pääteemoina Westö pitää ystävyyttä ja lojaaliutta, mutta musiikki on keskeinen elementti alusta loppuun. Westö taustoittaa taitavasti yksittäisen ihmisen kehitystä yhteiskunnallisilla mullistuksilla.

Lähteet
-------

1. 1 2  Gå inte ensam ut i natten, Söderströms (Arkistoitu – Internet Archive)
2. ↑  Hannu Waarala, Kjell Westö – Älä käy yöhön yksin, Keskisuomalainen.fi, 17.9.2009 (Arkistoitu – Internet Archive)
3. ↑  Hannu Marttila, Missä kuljimme vikaan, Hs.fi 17.9.2009 (Arkistoitu – Internet Archive)
4. ↑  Älä käy yöhön yksin, Etelä-Suomen Sanomat 16.9.2009
5. ↑  Vielä yksi kirja Helsingistä 17.9.2009 Jussi Lankinen Kaleva.fi[vanhentunut linkki]
6. ↑  Kjell Westö, Recensioner: Anna-Lina Brunell, Hufvudstadsbladet (Arkistoitu – Internet Archive)

Aiheesta muualla
----------------

* *Älä käy yöhön yksin* Otavan sivuilla (Arkistoitu – Internet Archive)
* Aamun kirja: *Älä käy yöhön yksin*, Yle.fi[vanhentunut linkki]
* Haastateltavana Kjell Westö, Yle.fi, video
**Älypää** on tietovisapainotteinen peliyhteisö, joka avattiin vuonna 1998.*lähde?* Älypää kuuluu Sanoman tytäryhtiön Sanoma Media Finland Oy:n Sanoma Games -yksikköön. Sen pääyhteistyökumppanina toimii *Ilta-Sanomat*. Sivustolla on tietovisojen lisäksi myös verkkopelejä.

Vuonna 2002 perustetun ohjelmistoyrityksen tietokilpailutyyppiset pelit perustuvat oivaltamiseen, tietoon ja onnistumiseen. Yritys toteuttaa asiakkailleen myös koulutuksellisia pelejä.*lähde?* Älypää juhli miljardin pelatun pelin rajan rikkoutumista 2. syyskuuta 2008.*lähde?*

Tactic julkaisi Älypäästä lautapeliversion lokakuussa 2007.*lähde tarkemmin?*

Tietovisat
----------

Älypäässä on neljä niin sanottua perustietovisaa: juniori, klassikko, vaikea ja seniori. Vaikea on haastavampi versio klassikosta; juniori- ja seniori-tasojen kysymykset on suunnattu nimiensä mukaisesti nuoremmille ja vanhemmille käyttäjille. Visoja voi pelata myös moninpelinä. Älypäässä on myös tiettyyn aiheeseen keskittyneitä tietovisoja, joita ovat muun muassa urheilu, musiikki ja historia.

Nelosella, Livillä ja Jimillä lähetettiin Älypään perustietovisoja tv-peleinä vuosina 2008–2014. Ne lopetettiin toukokuun 2014 loppupuolella.*lähde?*

Valikoitua pelitarjonnasta
--------------------------

Alla on lueteltuna joitakin Älypään pelejä:

* Kuvavisa, jossa yritetään arvata, kuka julkisuuden henkilö on kuvassa.
* Sanaruudukko, jossa pitää etsiä annetut sanat kirjainruudukosta tietyssä ajassa.
* Sana-arvaus, jossa tavuista tai yksittäisistä kirjaimista pitää muodostaa sanoja.
* Matikkavisa, jossa täytyy ratkaista lasku laittamalla tyhjiin kohtiin oikeat numerot.
* Virhevisa, jossa etsitään eroavaisuuksia kahdesta samanlaisesta kuvasta.
* Sudoku, tunnettu numerologiikkapeli.
* Kakuro, sudokun tapainen numerologiikkapeli.
* Mahjong, vanha peli, jossa pino tiiliä pitää purkaa tiettyjen sääntöjen puitteissa.

Tietomurto
----------

Maaliskuussa 2010 Älypää-palvelun 120 000 käyttäjän salasanat ja käyttäjätunnukset varastettiin ja julkaistiin Internetissä. Palvelun salasanat oli tallennettu palvelimelle selväkielisessä muodossa.

Lähteet
-------

1. ↑  Ohjeet - Älypää Sanoma Media Finland, Sanoma Games. Viitattu 9.5.2020.
2. ↑  Älypää! Tactic. Viitattu 28.5.2020.
3. ↑  Cert-fin varoitus 01/2010 (Archive.org)  22.3.2010. Cert-fi.  Arkistoitu 25.3.2010. Viitattu 23.3.2010.
4. ↑  Älypään tietoturva oli surkealla tasolla *Iltalehti*.  23.3.2010. Alma Media Suomi Oy. Viitattu 9.5.2020.

Aiheesta muualla
----------------

* Älypää-tietokilpailu
| "Älä! Älä! / Kaks kanaa"Anita Hirvonen |
| --- |
|  |
| Singlen tiedot |
|  A-puoli | "Älä! Älä!" |
|  Julkaistu | 1966 |
|  Kesto | 02.51 |
| muut singlet |
|  | "Älä! Älä! / Kaks kanaa" |  |

**Älä! Älä!** on Anita Hirvosen esikoissingle. Se julkaistiin 1966. Kappale on Vexi Salmen sanoittama suomenkielinen versio Horst Lippokin sävellyksestä "Balla balla". Single tunnettaneen paremmin b-puolestaan, joka on suomalainen kansanlaulu "Kaks kanaa".

"Kaks kanaa" soi tiuhaan levyautomaateissa, mutta radiossa se oli kielletty. Pikkutuhma laulu määritti Anita Hirvosen uraa pitkään, ja hänelle ehdotettiin myös pornolaulujen levyttämistä, mistä hän kieltäytyi.

"Älä! Älä!" / "Kaks kanaa" -singleä seurasi liuta seitsentuumaisia singlejulkaisuja ("Itke vaan jos helpottaa", "Anitan parempi polkka"), mutta ei studioalbumia. Anita Hirvosen debyyttialbumi näki päivänvalon vuonna 1976.

Anita Hirvosen varhaistuotantoa julkaistiin digitaalisessa muodossa kokelmalevyllä *20 suosikkia – Itke vaan jos helpottaa* vuonna 1997, mutta hänen esikoissinglensä molemmat puolet oli jätetty pois levyltä.

Lähteet
-------

1. ↑  Anita Hirvonen – Älä! Älä! / Kaks Kanaa *Discogs.com*. Viitattu 1.8.2022. (englanniksi)
2. ↑  Äänitteen tiedot : Kaks kanaa *Fono.fi*. Viitattu 1.8.2022. (suomeksi)
3. ↑  Kinnari, Susanna: Paljon muutakin kuin raikulityttö *Hameensanomat.fi*.  6.2.2016. Viitattu 1.8.2022. (suomeksi)
4. ↑  Anita Hirvonen *Discogs.com*. Viitattu 1.8.2022. (englanniksi)
5. ↑  Anita Hirvonen *Discogs.com*. Viitattu 1.8.2022. (englanniksi)
Simin Daneshvar
**Simin Daneshvar** (pers. ‏سیمین دانشور‎), (s. 28. huhtikuuta 1921 Šīrāz – 8. maaliskuuta 2012 Teheran, Iran) oli iranilainen prosaisti ja kääntäjä. Daneshvar oli uranuurtaja iranilaisten naiskirjailijoiden joukossa. Hänen teoksensa *Suvashun* vuodelta 1969 on ensimmäinen naisen persiaksi kirjoittama nykyaikainen romaani. Tätä menestysromaania pidetään Iranin kirjallisuuden merkittävimpänä proosateoksena.

Ensimmäisen novellikokoelmansa Daneshvar julkaisi vuonna 1948. Seuraavana vuonna hän väitteli Teheranin yliopistossa tohtoriksi persiankielisestä kirjallisuudesta. Islamilaisen kulttuurivallankumouksen aikana vuonna 1979 hänet erotettiin yliopistosta.

Daneshvar avioitui vuonna 1951 tunnetun iranilaisen prosaistin Jalal Al-e Ahmadin kanssa.

Aiheesta muualla
----------------

* Iran Chamber Society: Simin Daneshvar (englanniksi)
* Encyclopedia Iranica: artikkeli *Suvashun* (englanniksi)
* Mage Publishers: Simin Daneshvar – Biography (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Ruotsi
* Tšekki
* Puola

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**Charles Daniel Smith** (s. 16. heinäkuuta 1965 Bridgeport, Connecticut) on yhdysvaltalainen koripalloilija. Hän pelasi laitahyökkääjänä NBA:ssa yhdeksän kautta ja voitti maailmanmestaruuden sekä saavutti olympiapronssia.

Smith pelasi yliopistosarjoissa Pittsburghin yliopiston joukkueessa. Philadelphia 76ers varasi hänet NBA:han kolmannella varausvuorolla vuoden 1988 varaustilaisuudessa mutta myi hänet eteenpäin Los Angeles Clippersille.

Smith edusti NBA:ssa Los Angeles Clippersia kausina 1988–1992. Ensimmäisellä kaudellaan hänet valittiin tulokkaiden tähdistökentälliseen. Seuraavat kaudet hän pelasi New York Knicksissa ja siirtyi helmikuussa 1996 San Antonio Spursiin, jossa hän päätti NBA-uransa vuonna 1997. Smith pelasi NBA:ssa kaikkiaan 564 runkosarjaottelua ja viitenä kautena yhteensä 66 pudotuspeliä. Runkosarjassa hän teki ottelua kohden 14,4 pistettä, otti 5,8 levypalloa, antoi 1,4 koriin johtanutta syöttöä sekä teki 1,4 torjuntaa ja 0,8 pallonriistoa. Kaudella 1989–1990 hänen ottelukohtainen pistekeskiarvonsa oli 21,1. Seuraavalla kaudella hän otti keskimäärin 8,2 levypalloa ottelua kohden ja teki yhden ottelun piste-ennätyksensä 52 pistettä. Pudotuspeleissä hänen tilastolukemansa uran ajalta olivat 9,3 pistettä, 4,0 levypalloa, 1,2 syöttöä, 1,2 torjuntaa ja 0,7 pallonriistoa.

Smith voitti Yhdysvaltain maajoukkueessa maailmanmestaruuden 1986 ja saavutti olympiapronssia Soulin kisoissa 1988 joukkueen hävittyä välierissä Neuvostoliitolle. Olympiaturnauksen pronssiottelussa Australiaa vastaan Smith teki kymmenen pistettä ja otti kuusi levypalloa. Alkulohkossa hänelle tilastoitiin ottelussa Kiinaa vastaan 12 pistettä ja yhdeksän levypalloa sekä Egyptiä vastaan 13 pistettä ja viisi levypalloa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Charles Smith *Basketball Reference*. Viitattu 9.2.2020. (englanniksi)
2. 1 2 3 4  Charles D. Smith *Olympedia*.  (englanniksi)
3. ↑  Siukonen, Markku & Ahola, Matti: *Urheilun vuosikirja 8*, s. 48. Gummerus, 1987. ISBN 978-951-20-2930-3.
4. ↑  Siukonen, Markku & Ahola, Matti: *Urheilun vuosikirja 10*, s. 99. Sporttikustannus Oy, 1989. ISBN 951-8920-07-9.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Taiteenala Muokkaa Wikidatassa | 
* MusicBrainz

 |

 |
**Mikael Paasikivi** (s. 1957 Helsinki) on suomalaissyntyinen, Ruotsissa koko ikänsä asunut kirjailija, joka on 2010-luvulla kirjoittanut Ahvenanmaalle sijoittuvia jännitysromaaneja. Hän on aiemmin toiminut pienyrittäjänä Ruotsissa.

Mikael Paasikiven oman kustannusyhtiönsä Högspänningsförlaget kautta julkaisemaa esikoisromaania *Guld i blodet* (2010) myytiin ilmestymisvuonnaan yli 1 600 kappaletta etupäässä Ahvenanmaalla, mikä on erittäin suuri määrä 26 000 asukkaan maakunnassa. Kirjassa eletään rinnakkain nykyaikaa ja vuotta 1854, jolloin Bomarsundin linnoitus joutuu antautumaan Oolannin sodassa. Tapahtumien päähenkilöitä ovat nykyajassa rikoskomisario Ulla Johansson ja 1800-luvulla postinsoutaja Olof. Toinen romaani *Spindel i stenen* (2011) kertoo toisen maailmansodan jälkeisestä ajasta ja saksalaisupseereista, tapahtumapaikkana Ahvenanmaan lisäksi Espanja. Kolmas romaani *Med blodet som band* (2012) kertoo esikoisteoksen tavoin sekä nykyajasta että 1800-luvusta, ja rikoskomisario Ulla Johansson on mukana siinäkin.

Mikael Paasikivi syntyi Helsingissä, mutta perhe asui jo tuolloin Tukholmassa. Hän on presidentti J. K. Paasikiven pojanpojan poika. Hän on viettänyt kesiään Ahvenanmaalla 1960-luvun lapsuusvuosista alkaen, jolloin hänen isänsä Juhani Paasikivi osti kesämökin Vårdön Mickelsöstä.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Paasikiven kirjoissa on meripihaa ja meritaisteluita, Sisuradio, Sveriges Radio 20.7.2011. Viitattu 30.12.2016.
2. ↑  Strandell, Leif-Rune: Han är storsäljare på Åland med sin debutdeckare, Dast-magazin, Tidskrift för underhållningslitteratur 14.1.2011. Viitattu 30.12.2016.
3. ↑  Med blodet som band, Boksampo.fi. Viitattu 30.12.2016.
4. ↑  Paasikiven pojanpojanpoika kirjoitti dekkarin, *Savon Sanomat* 7.5.2010. Viitattu 30.12.2016.


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ruotsi

 |

 |
**Oikoleukahämähäkit** (Mygalomorphae, Orthognatha) on yksi hämähäkkien kolmesta osalahkosta. Siihen kuuluu vajaa 2600 lajia viidessätoista eri heimossa. Ryhmä esiintyy fossiiliaineistossa varhaiselta triaskaudelta lähtien.

Oikoleukahämähäkkien keskeisenä määrittävänä piirteenä pidetään myrkkyleukojen, kelikerien, toimintatapaa. Näillä hämähäkeillä kelikerit toimivat kirveen tapaan ja hämähäkin purressa leukapiikit ("myrkkyhampaat") iskevät ylhäältä alas. Oikoleukahämähäkeillä leukapiikit suuntautuvatkin suoraan taaksepäin. Myrkkyrauhaset sijaitsevat kokonaisuudessaan kelikerin sisällä eivätkä jatku eturuumiin puolelle.

Useimmat lajit elävät hyvin piilottelevaa elämää. Saalistus tapahtuu lähes aina väijymällä maahan kaivetussa kolossa, jonka sisäänkäynti on useimmiten naamioitu jollakin tavoin. Useilla lajeilla naaraat viettävätkin koko elämänsä tekemässään onkalossa, ellei jokin pakota sitä muuttamaan. Koiraat liikkuvat etsimässä parittelukumppania. Hämähäkkien näkö ei ole erityisen hyvä ja eläin havaitsee saaliin yleensä sen kävellessä seittirihmoihin, joita hämähäkki on virittänyt piilopaikan ympäristöön. Yksittäisten lajien kokoerot ovat valtavia. Osalahkoon kuuluu niin suurin nykyisin elävä hämähäkkilaji, goljattarantula (*Theraphosa blondi*), kuin muutaman millimetrin pituisia lajeja kuten *Micromygale diblemma*. Myös erittäin myrkyllinen, Australiassa elävä *Atrax robustus* kuuluu oikoleukaisten osalahkoon, mutta sen heimo- ja sukutason luokittelu on toistaiseksi varsin epäselvä. Toisin kuin kehittyneemmät hämähäkit, joiden elinikä on tavallisesti vuoden-parin luokkaa, mygalomorfit kasvavat hitaasti ja saattavat elää jopa 25 vuotta.

Lehtikeuhkoja on kaksi paria, mutta ilmaputkistoa ei ole lainkaan. Kehruurauhasia on yhdestä kahteen paria ja ne muodostuvat kolmesta jaokkeesta. Seittiä käytetään lähinnä pesäkolon vuoraamiseen sekä munakoteloiden kokoamiseen.

Suomessa ryhmän hämähäkkejä ei esiinny ja koko Euroopassakin vain vähän. Meitä lähinnä esiintyy Etelä-Ruotsiin asti verhoilijahämähäkki *Atypus affinis*.

Lähteet
-------

1. ↑  Jason A. Dunlop, David Penney & Denise Jekel: A summary list of fossil spiders American Museum of Natural History. Viitattu 7.3.2011. (englanniksi)
2. ↑
3. ↑
4. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive)
5. ↑
6. ↑

Aiheesta muualla
----------------

* BugGuide.net (englanniksi)
* Systematic and Biological Account of New Zealand Mygalomorphae (Arachnida) (englanniksi)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Taksonitunnisteet | 
* Wikidata: Q12081
* Wikispecies: Mygalomorphae
* AFD: Mygalomorphae
* BugGuide: 46198
* EoL: 3020325
* Fossilworks: 133848
* iNaturalist: 84719
* ITIS: 82733
* NCBI: 6894
* NZOR: 9d817372-e3d0-4a96-9a7c-1ed1d437e258
* uBio: 6051214

 |

 |
**Bergstraße** [ˈbɛʁkʃtʁaːsə] on vanha tie, joka johtaa Saksassa Hessenin ja Baden-Württembergin osavaltioiden halki Darmstadtista Wieslochiin. Bergstraßen nimi merkitsee sananmukaisesti "vuoritietä", viitaten reitin kulkuun Odenwald-vuoriston länsireunaa pitkin. Myös tien varrella olevaa seutua kutsutaan Begrstraßeksi. Hessenin osavaltiossa on myös Kreis Bergstraße -niminen piirikunta ja viininviljeilyalue nimeltä Hessische Bergstraße.

Bergstraßen reitillä kulki jo roomalaisten aikana kauppiaiden ja sotaväen käyttämä tie. Nimi Bergstraße esiintyy ensi kertaa vuonna 1165. Reitin varrella on lukuisia keskiaikaisia linnoja sekä historiallisia vanhojakaupunkeja, minkä ansiosta Bergstraße on suosittu matkailutie.

Suojaisa sijainti Odenwaldin reunalla tekee Bergstraßen seudusta yhden Saksan lämpimimmistä alueista. Keisari Joosef II:n sanotaankin lausahtaneen vierailtuaan keväällä 1764 Bergstaßella: "Täällä Saksa alkaa olla Italiaa". Suopean ilmaston ansiosta seudulla kasvaa joitakin Keski-Euroopan oloihin eksoottisia kasveja kuten manteli-, persikka- ja aprikoosipuita. Myös viiniä viljeillään Bergstaßen varrella. Viininviljelyalueen kokonaispinta-ala on noin 840 hehtaaria ja se jakautuu Hessische Bergstraßen viininviljelyalueeseen ja Badenin viininviljelyalueeseen kuuluvaan Badische Bergstraßeen.

Reitti
------

Bergstraßen kartta
Bergstraßen reitti kulkee noin 67 kilometrin matkan pohjois-etelä-suuntaan Reinin laakson ja Odenwald-vuorijonon reunaa pitkin. Valtatie B 3 seuraa Bergstraßen kulkua. Darmstadtin jälkeen reitti jakautuu kahteen haaraan, niin sanottuun vanhaan ja uuteen Bergstraßeen, jotka yhtyvät taas Zwingenbergin kaupungissa. Bergstraßen varrella sijaitsevat kaupungit ja kunnat ovat:

* Darmstadt
* Seeheim-Jugenheim (vanha Bergstraße)
* Alsbach-Hähnlein (vanha Bergstraße)
* Bickenbach (uusi Bergstaße)
* Zwingenberg
* Bensheim
* Heppenheim
* Laudenbach
* Hemsbach
* Weinheim
* Hirschberg an der Bergstraße
* Schriesheim
* Dossenheim
* Heidelberg
* Leimen
* Nußloch
* Wiesloch

Aiheesta muualla
----------------

* Bergstraße-portaali (englanniksi)
* Bergstraßen viininviljeilyalue (saksaksi)
**Mikael Löfgren** (s. 2. syyskuuta 1969 Torsbyn kunta, Ruotsi) on entinen ruotsalainen ampumahiihtäjä ja nykyinen valmentaja.

Löfgren saavutti Albertvillen olympialaisissa 1992 pronssia normaalimatkan (20 km) kilpailussa Jevgeni Redkinin ja Mark Kirchnerin jälkeen. Samoissa kilpailuissa hän hiihti ankkuriosuuden pronssia saaneessa Ruotsin viestijoukkueessa. Hän kilpaili kaikkiaan neljissä olympialaisissa.

Löfgren voitti ampumahiihdon maailmancupin kokonaiskilpailun kaudella 1992–1993 oltuaan edelliskaudella toinen. Maailmancupin osakilpailuissa hän oli parhaimmillaan toinen Anterselvan sprinttikilpailussa (10 km) kaudella 1992–1993 ja Holmenkollenin normaalimatkalla 1996. Kolmanneksi hän sijoittui Albertvillen olympiakilpailussa sekä Novosibirskin sprinttikilpailussa kaudella 1991–1992.

Löfgren on vuodesta 2008 toiminut Norjan ampumahiihtomaajoukkueen päävalmentajana. Aiemmin hän on valmentanut Yhdysvaltain maajoukkuetta ja Ruotsin juniorimaajoukkuetta.

Lähteet
-------

* Mikael Löfgren Kansainvälinen ampumahiihtoliitto (IBU).  (englanniksi)

### Viitteet

1. ↑  Löfgren valmentamaan norjalaisia ampumahiihtäjiä *Iltalehti*.  21.5.2008. Viitattu 10.12.2008. [vanhentunut linkki]
**The Beast Within: A Gabriel Knight Mystery** (myös: **Gabriel Knight 2: The Beast Within**) on Sierra On-Linen kehittämä seikkailupeli, joka julkaistiin 1995. Peli on jatko-osa vuonna 1993 julkaistulle *Gabriel Knight: Sins of the Fathersille*.

Edeltäjästään poiketen peli toteutettiin kokonaisuudessaan FMV (Full Motion Video) -tekniikalla. FMV-tekniikka oli pelimaailmassa julkaisun aikaan suosittu pitkälti CD-ROM:ien laajentaman tallennuskapasiteetin ansiosta, mutta sen toteuttaminen oli kallista ja se aiheutti tarinankerrontaan vahvaa lineaarisuutta.

*The Beast Within: A Gabriel Knight Mystery* julkaistiin DOS:lle ja Macintoshille. Pelin Macintosh-versio käytti Sierran omaa videosoitinta esimerkiksi Macintoshin oman Quicktimen sijaan, ja sillä oli taipumus kaatuilla ja toimia hitaasti Motorola 68000 -sarjan suorittimilla varustetuilla tietokoneilla.

Gabriel Knight-trilogian kolmas ja viimeinen osa, 3D-tekniikalla toteutettu *Gabriel Knight 3: Blood of the Sacred, Blood of the Damned* julkaistiin vuonna 1999.

Aiheesta muualla
----------------

* *The Beast Within: A Gabriel Knight Mystery* MobyGamesissa (englanniksi)
**Bergvallin järjestelmä** on kilpailumuoto, joka perustuu pudotuspelijärjestelmään. Sen kehitteli ruotsalainen Erik Bergvall pääasiassa vuoden 1912 ja 1920 olympialaisisten joukkueurheilussa käytettäväksi.

Erot pudotuspelijärjestelmään
-----------------------------

Bergvallin järjestelmä lähtee siitä, että pudotuspeleillä voidaan määrittää vain kilpailun voittaja. Muiden sijojen määrittämiseksi tarvitaan lisäkamppailuja. Bergvallin järjestelmässä kaikki voittajalle hävinneet ottelevat uudestaan toisesta sijasta. Kolmannesta sijasta ottelevat jälleen keskenään toiseksi sijoittuneelle hävinneet.

Bergvallin järjestelmän etuna voidaan pitää sitä, että siinä saadaan kärkipään järjestys selville kohtalaisen vähillä ottelumäärillä verrattuna esimerkiksi kaksinkertaiseen cup-kilpailuun tai sarjajärjestelmään. Haittana voidaan pitää sitä, että joukkueen/kilpailijan on varauduttava tappion jälkeen uuteen mahdollisuuteen, johon pääseminen ei suinkaan ole varmaa.

Käytännössä
-----------

Ensimmäisen kerran Bergvallin järjestelmää käytettiin Tukholman olympiakisojen vesipalloturnauksessa 1912.

Järjestelmää käytettiin myös jääkiekkoilun olympiaturnauksessa 1920. Järjestelmää kritisoitiin varsinkin Bergvallin kotimaassa Ruotsissa, koska Ruotsin joukkue joutui pelaamaan kuusi peliä (voitti kolme), ja pronssia voittaneen Tšekkoslovakian joukkueen tarvitsi pelata vain kolme (voitti yhden). Erik Bergvall, järjestelmän luoja totesi, että sitä oli käytetty väärin, ja että turnauksen kaikkien ensimmäisellä kierroksella hävinneiden joukkueiden olisi tullut pelata hopeasta. Kritiikin takia Bergvallin järjestelmää ei käytetty uudelleen jääkiekossa.

Järjestelmää käytettiin kuitenkin kesäolympialaisissa 1920 mm. jalkapallo- ja vesipalloturnauksissa. Nykyisin Bergvallin järjestelmän jalostettu muoto on käytössä mm. judo-turnauksissa ja painissa, joissa loppuotteluun selviytyneille lohkovoittajille hävinneillä on vielä mahdollisuus edetä pronssiotteluun.

Lähteet
-------

1. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive)
2. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive)
Rico Henry syyskuussa 2015.
**Rico Henry** (s. 8. heinäkuuta 1997 Birmingham) on englantilainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan vasen laitapuolustaja. Hän edustaa Englannin Valioliigassa pelaavaa Brentfordia.

Henry nousi Englannin ykkösliigassa tuolloin pelanneeseen Walsallin edustusjoukkueeseen joulukuussa 2014. Hän pelasi joukkueessa 46 liigaottelua ja keväällä 2016 kaksi nousukarsintaottelua. Maaleja hän teki kaksi. Lisäksi hän pelasi neljä FA Cupin ja kolme liigacupin ottelua ja teki jälkimmäisissä yhden maalin, joka oli voittomaali mestaruussarjan kärkipään joukkueisiin kuulunutta Brightonia vastaan.

Henry siirtyi elokuussa 2016 mestaruussarjassa tuolloin pelanneeseen Brentfordiin. Ensimmäisellä sarjakaudellaan hän pelasi 12, toisella kahdeksan ja kolmannella 14 liigaottelua ensin olkapäävamman ja sitten polvivamman pidettyä hänet pitkään poissa kentiltä. Ensimmäisen mestaruussarjamaalinsa hän teki tammikuussa 2019 Stokea vastaan. Kaudella 2019–2020 Henry pelasi avauskokoonpanossa joukkueensa kaikki 46 sarjaottelua ja lisäksi kaikki kolme nousukarsintaottelua, joista viimeinen Fulhamia vastaan päättyi tappioon. Kaudella 2020–2021 hän pelasi 30 sarjaottelua ja teki maalin lokakuussa Lutonia vastaan. Nousukarsinnassa hän pelasi vain ensimmäisessä ottelussa eikä ollut kokoonpanossa kahdessa jälkimmäisessä ottelussa, joiden voittojen myötä Brentford nousi Valioliigaan.

Henry pelasi ensimmäisen valioliigaottelunsa 13. elokuuta 2021 Arsenalia vastaan. Hän pelasi Brentfordin maalein 2–0 voittamassa ottelussa täydet minuutit. Hän pelasi ensimmäisellä valioliigakaudellaan 34 ottelua, jotka yhtä lukuun ottamatta avauskokoonpanossa, ja teki maalin marraskuussa peräkkäisissä otteluissa Norwichia ja Newcastlea vastaan sekä toukokuussa Evertonia vastaan. Kaudella 2022–2023 hän pelasi 37 valioliigaottelua, jotka kaikki avauskokoonpanossa.

Henry on pelannut Englannin alle 19- ja alle 20-vuotiaiden maajoukkueissa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Rico Henry Transfermarkt-sivustolla (englanniksi)

  

Brentford – Englannin Valioliiga
1 Raya |
2 Hickey |
3 Henry |
5 Pinnock |
6 Nørgaard |
8 Jensen |
9 Schade |
10 Dasilva |
11 Wissa |
13 Jørgensen |
14 Ghoddos |
15 Onyeka |
16 Mee |
17 Toney |
18 Jansson |
19 Mbeumo |
20 Ajer |
22 Strakosha |
23 Lewis-Potter |
24 Damsgaard |
26 Baptiste |
27 Janelt |
30 Roerslev |
33 Stevens |
34 Cox |
Manageri Frank
**Kontrafaktuaali** tai **vastafaktuaali** tarkoittaa ehdollista väitettä, jonka alkuosa ilmaisee jotain tosiasioiden vastaista. Esimerkiksi "Jos olisin tiennyt..."

Kontrafaktuaalisessa ajattelussa ihminen ajattelee vaihtoehtoisia tapahtumankulkuja ja spekuloi niillä. Tyypillisiä lauserakenteita kontrafaktuaaleissa voi olla esimerkiksi "Entä, jos olisi niin...", "Vaikka ei ole niin...", "Voisi olla...", "Entä jos olisikin niin, vaikka ei ole...". Voimme myös ajatella, kun joskus tapahtuu jotain, että entä jos olisi tapahtunutkin jotain muuta, eli asiat olisivatkin menneet toisin.

Ilkka Pyysiäisen mukaan kyky kontrafaktuaaliseen ajatteluun on yksi uskonnonharjoittamisen kognitiivisista edellytyksistä.

Katso myös
----------

* Kontrafaktuaalinen historia

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Pyysiäinen, Ilkka; Närhi, Jani & Sjöblom, Tom: Uskonto ja evoluutio (Tieteen päivät 2009) Helsingin yliopisto.  Arkistoitu 13.2.2009. Viitattu 27.3.2009.
2. ↑  Hämäläinen, Wilhelmiina: Virtuaalimaailma mahdollisena maailmana Helsingin yliopisto. Viitattu 27.3.2009. [vanhentunut linkki]
**Ricky Rodriguez** (25. tammikuuta 1975 – 9. tammikuuta 2005) oli yhdysvaltalainen entinen Jumalan lapset (nyk. Kansainvälinen perhe) -yhteisön jäsen, joka murhasi kasvattajansa ja hyväksikäyttäjänsä Angela Smithin vuonna 2005.

Varhaiselämä
------------

Rodriguez syntyi Kanariansaarten Teneriffalla vuonna 1975. Hänen äitinsä oli Karen Zerby, biologinen isänsä tämän yhteisön jäseneksi viettelemä (ks. Flirty fishing) paikallinen hotellityöntekijä. Hänet katsotaan myös David Bergin adoptiopojaksi, vaikkei virallista adoptiota koskaan tehty.
Lapsena Rodriguezia käyttivät seksuaalisesti hyväksi niin hänen äitinsä kuin muutkin yhteisön aikuiset. Hänellä on nuorempi sisar, Christina Teresa Zerby, joka on yhä yhteisön jäsen eikä jaa edesmenneen veljensä näkemyksiä lapsuuden tapahtumista. toisin kuin hänen ei-biologinen kasvattisisarensa Davida, joka on julkisesti puhunut hyväksikäytöstä useissa julkaisuissa. 

Perhe julkaisi vuonna 1982 lastenkasvatuksellisen Story of Davidito kirjan, joka sisälsi kuvauksia ja kuvia Rickystä muun muassa sängyssä lastenhoitajiensa kanssa, katselemassa aikuisten seksiakteja sekä pelehtimässä toisten lasten kanssa. Kirjan kirjoitti pääasiallisesti lastenhoitaja Sara Kelley, jonka oma tytär Davida esiintyy myös kirjassa.

Aikuisikä
---------

Aikuistuttuaan Ricky meni naimisiin Elixcia Munumelin kanssa, ja he erosivat yhteisöstä yhdessä vuonna 2001. Hieman sen jälkeen hän julkaisi MovingOn.org -sivustolla avoimen kirjeen, jossa käsitteli avoimesti yhteisön aikuisten harjoittamaa lapsiin kohdistunutta seksuaalista väkivaltaa.  Pariskunta erosi 2004, jolloin Ricky muutti Tucsoniin Arizonaan, missä hän työskenteli sähköasentajana. Ystävät ovat myöhemmin sanoneet hänen vaihtaneen osavaltiota tarkoituksenaan etsiä käsiin äitinsä.

Murha ja itsemurha
------------------

Tucsonissa Rodriguez liittyi jäseneksi asekerhoon ja harjoitteli neljän kuukauden ajan taistelulajeja paikallisella salilla. Kun äidin löytäminen osoittautui mahdottomaksi, hän sopi tammikuun kahdeksas 2005 tapaamisen entisen kasvattajansa Angela Smithin kanssa. Rodriguez viilsi auki Smithin kurkun, ajoi Californiaan, ja ampui itsensä.

Muuta
-----

Rickyn äiti Karen Zerby johtaa yhä yhteisöä, yhdessä aviomiehensä Steven Douglas Kelleyn kanssa.

Lähteet
-------

1. ↑  Kaye, Randi: Young man's suicide blamed on mother's cult *edition.cnn.com*.  5.12.2007. cnn.com. Viitattu 14.2.2016. (englanniksi)
2. ↑  Goodstein, Laurie: Murder and Suicide Reviving Claims of Child Abuse in Cult *nytimes.com*.  15.1.2005. www.nytimes.com. Viitattu 14.2.2016. (englanniksi)
3. ↑
4. 1 2 3
5. ↑
6. ↑
7. ↑
8. ↑   Ricky P. Rodriguez *murderpedia.org*. murderpedia.org. Viitattu 14.2.2016. (englanniksi)
9. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive)
**Tabakoton kultakaivos** sijaitsee Malissa Kayesin alueen Kéniéban piirin Sitakillyn kunnassa.

Kaivos avattiin vuonna 2006, suljettiin seuraavana vuonna, mutta avattiin uudelleen vuonna 2013. Sen omistavat Caymansaarille rekisteröity Endeavour Mining (80 %) ja Malin valtio (20 %). Kaivos koostuu useista avolouhoksista ja tunneleista. Sen mineraalivarat arvioitiin vuonna 2013 6,9 miljoonaksi tonniksi ja kultapitoisuus 3,6 grammaksi tonnilta. Malmin rikastus perustuu painovoimaan ja syanidiliuotukseen. Vuonna 2016 Tabakotossa käsiteltiin 1,6 miljoonaa tonnia malmia ja tuotettiin 4 616 kiloa kultaa. Kaivoksen jäljellä olevaksi käyttöiäksi arvioidaan vain reilut neljä vuotta, minkä takia yhtiö harjoittaa alueella aktiivista malminetsintää.

Lähteet
-------

1. ↑  Mining Technology: Tabakoto Gold Mine *mining-technology.com*. Viitattu 29.3.2018.
2. ↑  Endeavour Mining: Tabakoto Mine *endeavourmining.com*.  Arkistoitu 30.3.2018. Viitattu 29.3.2018.
3. ↑  Endeavour Mining: Corporate Presentation March 2018 *s21.q4cdn.com*. Viitattu 29.3.2018.
**Bergmann MG15 nA** (saks. *Bergmann Maschinengewehr 15 neuer Art*) on vuonna 1910 suunniteltu ja ensimmäisessä maailmansodassa käytetty konekivääri.

Historia
--------

Saksan armeija otti konekiväärin käyttöön 1915 ja sitä käytettiin myös lentokoneissa. Ase luotiin vastaamaan Britannian armeijan käyttämää Lewis-pikakivääriä, sillä ennen MG15:n käyttöön ottoa Saksa käytti pääosin Madsenia ja muita sotasaaliiksi saatuja pikakiväärejä. Saksan armeija käytti aiemmin muun muassa MG08 konekivääriä ja MG15 oli siihen nähden kevyempi, mutta ei yhtä luotettava. Bergmannin suunnittelema 7,92 kaliiperinen ilmajäähdytteinen kevyt konekivääri osoittautui ensimmäisissä kokeissa epäluotettavaksi. Louis Schmeisser ratkoi luotettavuusongelmat avoimella lukolla. Tämän myötä sen lisänimeksi tuli "neuer Art". MG15 kykeni ampumaan 500 laukausta minuutissa, mutta se alkoi kuumeta 300 ammutun patruunan jälkeen. Sen tehokas kantama oli neljäsataa metriä ja se oli pääosin tarkoitettu lähitaistelua varten, kuten Lewis-pikakivääri, jonka kantama oli 800 metriä. MG15 oli loppujen lopuksi vähäisessä käytössä jalkaväellä. Sitä vastoin sitä käytettiin enemmän lentokoneissa, jossa sen tulinopeus nostettiin kahdeksaansataan. Vaikka MG15 oli vähäisessä käytössä saksalaisten keskuudessa se oli enemmän Osmaanien valtakunnan ja Itävalta-Unkarin jalkaväen käytössä. Lewis-pikakiväärin nähden MG15 käytti laatikkolipasta panosvyön sijaan, joka oli käytännöllisempi. Tämän myötä aseella kykeni ampumaan kerralla kaksi kertaa enemmän, kuin Lewisin pyöreällä lippaalla.

Myöhemmin 1930-luvulla aseen korvasi MG34.

Lähteet
-------

1. ↑  Light Machine Gun - Bergmann MG 15 nA, 1917 (Arkistoitu – Internet Archive) *collections.museumvictoria.com.au* Viitattu 28.11.2016 (englanniksi)
2. ↑  The Kaiser's Army: The German Army in World War One *books.google.fi* Viitattu 28.11.2016 (englanniksi)
3. ↑  Bergmann MG15 nA Gun *firstworldwar.com* Viitattu 2.11.2016 (englanniksi)
4. ↑  Bergmann MG15nA *ww1westernfrontweapons.weebly.com* Viitattu 27.11.2016 (englanniksi)
5. ↑  Bergmann MG 15nA light machine gun (1915) *collections.royalarmouries.org* Viitattu 27.11.2016 (englanniksi)
**Kontiovaara** on kylä Lieksassa, laajan kaupungin eteläisessä osassa.

Kontiovaarassa on ollut pysyvää asutusta jo ainakin 1600-luvulla. Kyseisen vuosisadan puolivälin ajoilta löytyvät ensimmäiset maininnat asutustiloista. Seuraavien vuosisatojen aikana asutus laajeni ja vakiintui. Maanviljely ja metsästys sekä kalastus olivat pääelinkeinoina. 1900-luvulla metsätyöt olivat suuri työllistäjä.*lähde?*

Toisen maailmansodan aikaan Kontiovaaran kylä joutui venäläisten partisaanien iskujen kohteeksi. Partisaanit majoittuivat lähialueilla ja saivat varustetäydennystä lentokoneista pudotetuilla varustetorpedoilla Patvinsuolle. Partisaanien iskujen kohteiksi joutuivat niin siviilit kuin sotilaatkin.*lähde?* Kontiovaarassa on partisaanien tuhoista kertova muistomerkki (1970) Sarvivaaran ja Mäkikankaan välillä Suomuntien vieressä (koordinaatit 
63.1548°N, 30.6376°E).

Sotien jälkeen alkanut maan rakentaminen lisäsi metsätöiden määrää myös Kontiovaarassa. Kylällä oli metsäkämppiä Mäkikankaalla, Suomussa ja Repoahossa. Kauppojakin oli kaksin kappalein, samoin tanssilava. 1960-luvun alussa kylällä oli asukkaita jopa kuutisensataa, jos tukkijätkät huomioidaan. Sitten alkoi muuttoliike kaupunkeihin ja eritoten eteläisimpään Suomeen. Kylä liki tyhjeni vuosikymmenessä ja asujaimistoksi jäi eläkeikäistä väestöä.*lähde?*

Vuosituhannen vaihteen jälkeen on kylällä enää pari vakituista asukasta. Kesäasutus on lisääntymään päin, heidän joukossaan kylän entisten asukkaiden perillisiä.*lähde?*

Patvinsuon kansallispuisto ja Suomunjärvi sijaitsevat Kontiovaaran kylän kaakkoispuolella. Ihmiset ovat löytäneet alueen, ja varsinkin kesäaikaan alueella käy luontoon tutustumassa runsaasti matkailijoita.

Lähteet
-------

1. ↑  Kontiovaara (myös Asutusnimihakemiston sivulle linkitetty MML:n Nimistön tietokortti: Kontiovaara) *Asutusnimihakemisto*. Kotimaisten kielten keskus, kotus.fi. Viitattu 15.7.2021.
2. ↑  Jatkosodan sotamuistomerkit Via Karelian varrella; Viakarelia.fi
3. ↑  Lieksan muistomerkit; Suomen sotamuistomerkit 1939-1945
4. ↑  Saapuminen Patvinsuolle *luontoon.fi*. Viitattu 15.7.2021.

Aiheesta muualla
----------------

* Sääennuste: Kontiovaara, Lieksa (ilmatieteenlaitos.fi)

Lieksan vaakunaLieksan kylät

* Egyptinkorpi
* Hattusaari
* Hattuvaara
* Höntönvaara
* Hörhö
* Jaakonvaara
* Jamali
* Jongunjoki
* Kelvä
* Kitsinvaara
* Koli
* Kontiovaara
* Kuorajärvi
* Kylänlahti
* Lamminkylä
* Lapalie
* Louhivaara
* Matovaara
* Mätäsvaara
* Märäjälahti
* Nurmijärvi
* Ohtavaara
* Pankakoski
* Pankajärvi
* Puso
* Romppala
* Ruunaa
* Saarivaara
* Savijärvi
* Siikavaara
* Sikovaara
* Sokojärvi
* Sokovaara
* Uusikylä
* Varpanen
* Vieki
* Viensuu
* Vuonisjärvi
* Vuonislahti
**Monika Hojnisz-Staręga** (o.s. **Hojnisz**, s. 27. elokuuta 1991 Chorzów) on puolalainen ampumahiihtäjä. Hän edustaa UKS Lider Katowice -seuraa.

Hojnisz-Staręga sai pronssia Nové Měston MM-kilpailujen 2013 yhteislähtökilpailussa. Hän kiersi yhden sakkokierroksen ja hävisi kultaa voittaneelle Darja Domratševalle 27,6 sekuntia. Hän oli lisäksi kolmastoista takaa-ajokilpailussa. Tätä ennen hän oli sijoittunut maailmancupin osakilpailussa parhaimmillaan 19:nneksi. Sotšin olympialaisissa 2014 hän oli yhteislähtökilpailussa viides ja normaalimatkalla kahdestoista. Kontiolahden MM-kilpailuissa 2015 hän sijoittui normaalimatkalla yhdeksänneksi. Pyeongchangin olympialaisissa 2018 hän oli normaalimatkalla kuudes ja yhteislähdössä viidestoista. Toisen maailmancupin palkintosijansa hän saavutti oltuaan toinen Pokljukan normaalimatkalla kaudella 2018–2019. Östersundin MM-kilpailuissa 2019 hän sijoittui yhteislähdössä 13:nneksi. Maailmancupin kokonaiskilpailussa hän oli kymmenes. Anterselvan MM-kilpailuissa 2020 hän sijoittui yhteislähdössä neljänneksi ja normaalimatkalla kuudenneksi. Pekingin olympialaisissa 2022 hän oli takaa-ajossa yhdeksäs.

Hojnisz-Staręga sai nuorten MM-kilpailuissa pronssia sprintissä ja takaa-ajokilpailussa Torsbyssä 2010 sekä hopeaa normaalimatkalla Kontiolahdella 2012. Hän voitti normaalimatkan Euroopan-mestaruuden Otepäässä 2010 ja Duszniki-Zdrój'ssa 2021. Banskon EM-kilpailuissa 2013 hän saavutti kultaa takaa-ajossa sekä hopeaa pikakilpailussa ja normaalimatkalla. Rulla-ampumahiihdon MM-kilpailuissa hän sai nuorten sarjassa pronssia takaa-ajossa ja viestissä Duszniki-Zdrój'ssa 2010 sekä kultaa takaa-ajossa ja hopeaa sprintissä Nové Městossa 2011. Aikuisten sarjassa hän sai sprintissä kultaa 2021 sekä hopeaa 2015 ja 2018, takaa-ajossa hopeaa 2015 sekä sekaviestissä pronssia 2016 ja 2018.

Hojnisz-Staręga on naimisissa Puolan maajoukkuehiihtäjän Maciej Staręgan kanssa. He avioituivat kesäkuussa 2019.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Monika HOJNISZ *biathlonresults.com*. Viitattu 6.12.2018. (englanniksi)
2. ↑  Women 12.5 km Mass Start *biathlonresults.com*. Viitattu 17.2.2013. (englanniksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Puola

 |

 |
**Aleksandr Leonovitš Kemurdžian** (ven. Алекса́ндр Лео́нович Кемурджиа́н, s. 4. marraskuuta 1921, Vladikavkaz – 25. helmikuuta 2003, Pietari) oli Neuvostoliiton avaruusohjelman pioneereja. Hän oli Lavotškinin pääsuunnittelija, joka suunnitteli Lunohod-kuuajokit.

Ukrainan neuvostotasavallan Tšernobylin ydinvoimalan vaurioituessa 1980-luvulla Kemurdžian palasi töihin antaen neuvoja robottiajoneuvojen käytössä alueen siivouksessa. 

Vanhoilla päivillää Kemurdžian vieraili Kaliforniassa NASAn JPL-keskuksessa.

Lunakhod-ohjelmasta tehtiin dokumenttifilmi "Tank on the Moon".

Lähteet
-------

### Viitteet

1. ↑   Умер Главный конструктор шасси "Лунохода-1
2. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive) Tank in the Moon (Science Channel)

Aiheesta muualla
----------------

* Astro.uni-bonn.de
* spaceagepub.com (Arkistoitu – Internet Archive)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa | 
* VIAF
* WorldCat

 |

 |
Kalevi Ahon ***Konsertto kontrabassolle ja orkesterille*** on vuoden 2005 konsertto, jossa soolosoittimena on käytetty kontrabassoa.

Koska kontrabasson hiljainen ääni voi helposti peittyä orkesterin äänten alle, on Ahon konsertossa käytetty kevyttä orkestraatiota. Orkesteria on voimakkaammin käytetty välisoitoissa ja huippukohdissa. Kontrasteja teokseen on luotu esimerkiksi erityisen korkeaäänisten lyömäsoitinten käytöllä. Teoksen viisi ilman välissä pidettäviä taukoja esitettävää osaa ovat myös luonteiltaan voimakkaasti toisistaan poikkeavia. Solistisissa kontrabassoteoksissa usein käytettyä nostettua sooloviritystä ei Ahon konsertossa ole. Kontrabassokonserton säveltämistä Aholta pyysi Eero Munter, jolle teos on myös omistettu. Aho lainasi Munterilta kontrabasson ennen teoksen säveltämistä saadakseen instrumenttiin läheisemmän tuntuman.

Sinfonia Lahti kantaesitti Ahon kontrabassokonserton Eero Munterin toimiessa solistina ja Osmo Vänskän johtaessa orkesteria loppuunmyydyssä konsertissa 6. joulukuuta 2005. BIS-levymerkillä ilmestyi vuonna 2013 levytys, jossa on muun muassa Ahon kontrabassokonsertto Munterin ja Jaakko Kuusiston johtaman Sinfonia Lahden soittamana.

Osat
----

1. Moderato, Passionato
2. Cadenza I (Pizzicato)
3. Presto – Tranquillo – Presto
4. Misterioso (Cadenza II)
5. Andante – Allegro ritmico

Lähteet
-------

1. 1 2  Kalevi Ahon kontrabassokonserton kantaesitys Lahdessa 6.12. Kontra-C 4/2005, viitattu 17.1.2023
2. 1 2  Concerto for Double Bass and Orchestra Music Finland Core, viitattu 17.1.2023
3. ↑  Kalevi Ahon kontrabassokonserton kantaesitys Lahdessa 6.12. Kontra-C 4/2005, viitattu 17.1.2023
4. ↑  Sinfonia Lahden uutuuslevy sisältää Kalevi Ahon kontrabassokonserton ja orkesteriteoksia Suomen Sinfoniaorkesterit ry 12.11.2013, viitattu 17.1.2023
**Catharina Kajander** (s. 1945 Helsinki) on suomalainen keramiikkataiteilija Kajander opiskeli Taideteollisen oppilaitoksen keramiikkaosastolla, josta valmistui vuonna 1966. Hänen opettajinaan olivat muun muassa Kaj Franck ja Kyllikki Salmenhaara. Kajander on Ornamon ja Helsingin Taiteilijaseuran jäsen. Hän on saanut muun muassa taideteollisuuden valtionpalkinnon vuonna 1969. Kajanderille myönnettiin taiteilijaeläke vuonna 2007.

Kajander on työskennellyt Salmenhaaran assistenttina ja toiminut keramiikkatöiden ohjaajana ja opettajana useissa eri maissa. Hän käyttää töissään suomalaista punasavea. Kajander tutki 1970-luvulla Suomen Kulttuurirahaston tuen turvin suomalaista savenvaluperinnettä ja pitää materiaalia ekologisena.

*Försoning*, Hanko, 2011.
Catharina Kajander on työskennellyt vapaana taiteilijana vuodesta 1966 lähtien. Vuosien 2001 ja 2006 välillä hän teki sarjan isokokoisia naistorsoja, joiden avulla Kajander kuvaa elämäänsä ja sukunsa naisten kohtaloita. Kajander pitää päätyönään torsosarjan teosta *1918*, joka kuuluu Kansallisgallerian kokoelmiin. Torsosarja on ollut näytteillä muun muassa Helsingissä ja Berliinissä.

Hangon Raatihuoneentorilla on Kajanderin graniittiveistos *Försoning* (*Sovitus*), joka on paljastettu vuonna 2011. Kajander oli tutkinut äitinsä sukujuuria ja saanut selville, että hänen äitinsä äidinisä oli ollut hankolainen Oy Granit Ab:n kivenhakkaaja ja punakaartilainen, joka kuoli Suomenlinnan vankileirillä vuonna 1918. *Försoning* on omistettu sisällissodan takia kärsineiden naisten muistolle.

Lähteet
-------

1. ↑  Kajander, Catharina *Uppslagsverket Finland*. Viitattu 13.4.2021. (ruotsiksi)
2. ↑  CV Catharina Kajander Ornamo.  Arkistoitu 12.4.2021. Viitattu 13.4.2021.
3. ↑  Terho, Tarlea: *Punasaviruukku huonekasveille: Osittain lasitettu ruukku huonekasvin tarpeisiin*, s. 12. Terho, Tarlea (Hämeen ammattikorkeakoulu), 2020. Teoksen verkkoversio (PDF) (viitattu 13.4.2021).
4. 1 2  Tähtinen, Risto K.: Catharina Kajanderin naistorsot Berliinissä *Turun Sanomat*.  8.2.2006. Viitattu 13.4.2021.
5. ↑  Catharina Kajander: 1918 Kansallisgalleria. Viitattu 13.4.2021.
6. ↑  Erlin, Niclas: *Västnyland år 2011*, s. 86. Västnyländska Kultursamfundet r.f. 2012. Teoksen verkkoversio (viitattu 13.4.2021). (ruotsiksi)
7. ↑  Lindberg, Robin: Nytt konstverk i Rådhustorgets park i Hangö  29.4.2011. Svenska Yle. Viitattu 13.4.2021.
8. ↑  Kajander, Catharina: Elvi Linnea Fredman alias Margareta Helin - en kvinnas öde 1918-2001 påverkat av en röd bakgrund och krigen i Finland *Projektet Kvinnor Berättar*.  6.11.2017. Viitattu 12.4.2021. (ruotsiksi)


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Uppslagsverket Finland

 |

 |