recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Jäätynyt enkeli** on kirjailija Reijo Mäen viides *Vares*-romaani. Se ilmestyi vuonna 1990. Romaanissa yksityisetsivä Jussi Vares saa puhelinsoiton vanhalta luokkakaveriltaan Jarkko Tienviereltä, joka on käytettyjen autojen kauppiaana Porista. Tienvieri pyytää Varesta tutkimaan Mirjami Sinervon murhaa, josta häntä epäillään. Tapaukseen liittyy myös Jarkon ystävä Taisto Pusenius, kovaotteinen rikollinen Veikko Hopea ja Mirjamin näyttelijä-ystävä Lila Haapala.

Romaanin tapahtumat sijoittuvat 1990-luvun laman alkuun Porissa. Keskeisiä teemoja ovat pikkukaupungin hyvä veli -verkostot, korruptio, kiinteistönjalostus ja pankkimaailma, erityisesti sen yritysrahoitus. Myös nuorisokulttuurilla kuten porilaisella popmusiikilla on osansa. 

Mäki oli 1980-luvun lopulla Porissa pankissa töissä. Hän on kertonut, että "Helsingin pomot" painostivat myymään yrittäjille valuuttaluottoja ja sättivät myöhemmin alaisiaan löyhästä luotonannosta.

Veikko Hopean käyntiä Pomarkun takana olevassa Kievarissa koskevasta kuvauksesta paljastuu, että kirjailija on sijoittanut rikollisen olevan kotoisin hänen omilta kotikulmiltaan.

Vastaanotto
-----------

*Helsingin Sanomien* Vesa Karosen mukaan Mäki hahmottaa moraaliltaan repsahtaneen yhteiskunnan ilmiöitä ja ihmisiä synkeän osuvasti tyypitellen, mutta tapahtumien kulussa sattuman osuus on huomattava.

Elokuvasovitus
--------------

Aleksi Mäkelä on ohjannut romaanista elokuvan *V2 – Jäätynyt enkeli* vuonna 2007.

Lähteet
-------

1. ↑  Reijo Mäki kulkee omaa lännen tietään • Sheriffi saalisti Johtolangan Turkuun • Suomen dekkariseura ry *dekkariseura.fi*.  Arkistoitu 1.9.2018. Viitattu 31.8.2018.
2. ↑  Karonen, Vesa: Sattuman sokeaa satoa.  *Helsingin Sanomat*, 16.9.1990.
**Atjurjevo** (ven. Атю́рьево, mokšaksi Атерь, *Ater*) on kylä, maalaiskunta ja Atjurjevon piirin hallinnollinen keskus Mordvan tasavallassa Venäjällä. Se sijaitsee Moskovan ja Saranskin välisen maantien varrella 135 kilometriä Saranskista länteen. Kunnassa on 4 300 asukasta (vuonna 2015).

Atjurjevon kylä mainitaan ensimmäisen kerran vuonna 1443. Sen asukkaat ovat etupäässä mokšalaisia. Kylästä tuli piirikeskus vuonna 1937.

Seudun pääelinkeino on maatalous. Atjurjevossa toimii muovitehdas. Palveluihin kuuluvat kaksi keskikoulua, musiikkikoulu, ammattikoulu, lasten harrastuskeskus, kulttuuritalo, piirisairaala ja hotelli. Kylässä on vuonna 1862 rakennettu Pyhän Nikolaoksen kirkko.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  *Mordovija: Entsiklopedija v dvuh tomah, tom 1*, s. 138. Saransk: Mordovskoje knižnoje izdatelstvo, 2003. ISBN 5-7595-1543-8. Teoksen verkkoversio.
2. ↑  Tšislennost naselenija Rossijskoi Federatsii po munitsipalnym obrazovanijam na 1 janvarja 2015 goda *gks.ru*.  Arkistoitu 14.5.2020. Viitattu 28.11.2015.
3. ↑  Atjurjevski raion *aturevo.e-mordovia.ru*.  Arkistoitu 8.12.2015. Viitattu 28.11.2015.
Yövartio-liikkeen kannattajat 25.4.2007 Pronssisotilas-patsaan äärellä vuorokautta ennen patsaan poissiirtämistä
**Yövartio** (ven. Ночной дозор, *Notšnoi dozor*, vir. *Öine Vahtkond*) on vuonna 2007 perustettu vironvenäläinen aktivistiryhmä. Se perustettiin patsaskiistan yhteydessä vastustamaan Tallinnan Pronssisoturin siirtoa. Mellakoiden jälkeen joitakin sen jäseniä pidätettiin, mutta päästettiin myöhemmin vapaaksi. Ryhmän johtajana toimii Dmitri Linter.*lähde?*

Sittemmin ryhmä on keskittynyt kritisoimaan vironvenäläisten heikkoa asemaa Virossa ja syyttämään Viron hallitusta kansallissosialismista. Ryhmällä on läheiset suhteet Venäjän poliittista johtoa lähellä olevaan Naši-liikkeeseen. Ryhmät järjestivät maaliskuussa 2009 Helsingissä Johan Bäckmanin masinoiman mielenosoituksen Viron lähetystön järjestämiä tilaisuuksia vastaan.*lähde?*

Katso myös
----------

* Viron patsaskiista 2007
* 9. toukokuuta -komitea
* Mark Siryk

Aiheesta muualla
----------------

WikiuutisetWikiuutiset
Wikiuutisissa on aiheeseen liittyvä uutinen: 
***Sofi Oksasen ja Imbi Pajun kirjan julkistamistilaisuus keräsi kourallisen mielenosoittajia*** 

* Kuvia (Arkistoitu – Internet Archive) yövartio-liikkeen toiminnasta Pronssisoturi-patsaalla ennen sen siirtämistä.
* Yövartion viralliset verkkosivut
* Yövartion verkkosivut
* Yövartion vetoomus (Arkistoitu – Internet Archive)
* Viktoria Ladõnskaja (Arkistoitu – Internet Archive), Notšnoi Dozor, Eesti Ekspress
**Jäätäviin korkeuksiin** (engl. *Into thin air*) on toimittaja, kirjailija ja kiipeilijä Jon Krakauerin omakohtaisiin kokemuksiin perustuva kirja. Vuonna 1996 Krakauer lähti Outside-aikakauslehden, joka oli hänen työnantajansa, rahoittamana valloittamaan maailmaan korkeinta vuorta, Mount Everestiä. Krakauer pääsi Adventure Consultants -retkikunnan mukaan, jota oli johtamassa uusiseelantilainen Rob Hall. 

Matka osoittautui täydeksi katastrofiksi, jossa kuoli kahdeksan ihmistä. Retkikunnasta kuusi pääsi kiipeämään Mount Everestin huipulle, mutta vain kaksi selviytyi paluumatkalla takaisin, toinen heistä oli Krakauer. Muut menehtyneet olivat muista retkikunnista, jotka kiipesivät samana päivänä Everestille.
Pääasiallinen syy katastrofille oli sääolosuhteiden totaalinen muutos. Myös se, että huipulle yritti useampi retkikunta samaan aikaan ja samaa reittiä, puuroutti ja hidasti kiipeilijöiden kulkua ratkaisevasti. Monet jotka selviytyivät, saivat raajoihinsa pahoja paleltumia, joita voitiin hoitaa vain amputoimalla.

Vuonna 1997 julkaistiin kirjaan perustuva televisioelokuva *Murhenäytelmä Everestillä*.

Lähteet
-------

1. ↑
2. ↑
Puerto Ricossa sijaitsevaa El Yunque -vuorta pidettiin Yúcahun kotipaikkana.
**Yúcahu** (kirjoitetaan myös **Yukajú**, **Yocajú**, **Yokahu** tai **Yukiyú**) on jumalaolento tainojen mytologiassa. Lähteissä hänestä on käytetty myös nimitystä *Yúcahu Bagua Maórocoti*.

Tainot pitivät Yúcahuta ja hänen äitiään ylijumalatar Atabeyta muinaisina jumaluuksina. 

Yúcahu oli Karibian jumalista tärkein. Hän on hedelmällisyyden ja meren jumala, joka pitää alueella huolta tärkkelyspitoisesta perusravinnosta maniokista. Hän välittää myös ihmisistä. Yúcahu kuvataan kolmiona, jossa kasvot ovat keskellä. Ihmiset tekivät häntä kuvaavia veistoksia ja hautasivat ne pelloille. Usein veistoksen päälaki muistutti nänniä. Maniokista käytetään nimeä yuca. Se voidaan keittää, tai siitä tehdään leipää. Maniokissa on kulmikas juurimukula.

Lähteet
-------

* Wilkinson, Philip: *Myytit & legendat*, s. 308. Suomentanut Ketola, Veli-Pekka. Readme.fi, 2009. ISBN 978-952-220-252-9.

### Viitteet

1. ↑  José Juan Pané: *An Account of the Antiquities of the Indians*, s. 36. Duke University Press, 1999. ISBN 9780822382546. Google-kirjat (viitattu 17.4.2017). (englanniksi)
Hachikōn kuolema
**Hachikō** (jap. 忠犬ハチ公, *Chūken Hachikō*) on Tokiossa Japanissa Shibuyan rautatieaseman länsipuolella sijaitseva kuuluisa koirapatsas. Shibuyan alue on suosittu illan- ja vapaa-ajan viettoalue ja japanilaisille tapaaminen Hachikōn patsaalla on verrattavissa helsinkiläisten treffeille Kolmen sepän patsaalla.

Veistoksen taustalla on kertomus Hachikō-nimisestä koirasta. 1900-luvun alkupuolella Keisarillisen yliopiston professori Hidesamurō Uenolla oli akita-rotuinen koira, joka odotti häntä työpäivän ajan uskollisesti Shibuyan asemalla. Eräänä päivänä professori sairastui ja kuoli töissä, mutta Hachikō jatkoi tästä huolimatta uskollisesti isäntänsä odottamista yhdeksän vuoden ajan, tuli joka päivä Shibuyan rautatieasemalle, juuri siihen aikaan, kun tämän isäntänsä oli yleensä tullut töistä.

Patsas on valettu kahdesti. Ensimmäinen vuonna 1934 valettu patsas kuitenkin tuhoutui toisessa maailmansodassa materiaalipulan vuoksi. Alkuperäisen veistäjän (Andō Teru) poika (Andō Tekeshi) valmisti patsaan uudelleen vuonna 1948.

Hachikōn patsaan löytäminen vilkkaan Shibuyan rautatieaseman lähistöltä voi olla ensikertalaiselle tai turistille vaikeahkoa, sillä patsas ei ole suurikokoinen. Jalustallakin sen harjakorkeus on vain runsaan kahden metrin korkeudella, ja alueella on tavallisesti paljon ihmisiä. Paras tapa löytää Hachikōn patsas on kulkea Shibuyan rautatieaseman sisällä ja seurata *Hachiko Exit* -kylttejä. Patsas löytyy Hachikō-uloskäynnistä noin 30 metrin päästä.

Katso myös
----------

* Hachiko – tarina uskollisuudesta, elokuva
**Yōichirō Kakitani** (jap. 柿谷 曜一朗; s. 3. tammikuuta 1990 Osaka, Japani) on japanilainen jalkapalloilija.

Jalkapallomaajoukkue
--------------------

Yōichirō Kakitani on osallistunut mm. Maailmanmestaruuskilpailuihin 2014.

Tilastot
--------

| Japanin maajoukkueessa |
| --- |
| Vuodet | ottelut | maalit |
| 2013 | 9 | 4 |
| 2014 | 9 | 1 |
| Yhteensä | 18 | 5 |

Aiheesta muualla
----------------

* National Football Teams
* Japan National Football Team Database

Japanin joukkue – Jalkapallon MM-kilpailut 2014
1 Kawashima |
2 Uchida |
3 G. Sakai |
4 Honda |
5 Nagatomo |
6 Morishige |
7 Endō |
8 Kiyotake |
9 Okazaki |
10 Kagawa |
11 Kakitani |
12 Nishikawa |
13 Ōkubo |
14 Aoyama |
15 Konno |
16 Yamaguchi |
17 Hasebe |
18 Ōsako |
19 Inoha |
20 Saitō |
21 H. Sakai |
22 Yoshida |
23 Gonda |
Valmentaja Zaccheroni



|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Japani

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |

 |
Anželika Balabanova
**Anželika Isaakovna Balabanova** (ven. Анжелика Исааковна Балабанова) (1878 Tšernihiv, Venäjä – 25. marraskuuta 1965 Rooma, Italia*lähde?*) oli ukrainalaissyntyinen sosialisti, joka osallistui toiseen internationaaliin.

Hän oli opiskellut Brysselin vapaassa yliopistossa, jossa hän tutustui sosialismiin. Balabanova asettui Roomaan ja alkoi organisoida tekstiiliteollisuuden työntekijöitä. Hän liittyi Italian sosialistiseen puolueeseen (PSI) vuonna 1900. Balabanova oli päättämässä Kansainvälinen naistenpäivän vietosta Sosialistisen internationaalin naisten toisessa konferenssissa Kööpenhaminassa 26.–27. elokuuta 1910.

Balabanova toimi läheisessä yhteistyössä puoluejohtajien Antonio Labriolan, Giacinto Menotti Serratin, Benito Mussolinin ja Filippo Turatin kanssa. Balabanova siirtyi enemmän vasemmalle ensimmäisen maailmansodan aikana ja hänestä tuli sodanvastaisen Zimmerwaldin liikkeen aktivisti. Sodan aikana hän vietti suurimman osan ajastaan puolueettomassa Ruotsissa. Balabanova toimi vasemmistososialistien liikkeessä ja hänestä tuli läheinen ystävä ruotsalaisten kommunistijohtajien Ture Nermanin, Fredrik Strömin, Zeth Höglundin ja Kata Dalstörmin kanssa.

Balabanova liittyi Venäjän bolševikkipuolueseen vuonna 1917 ja toimi Kominternin sihteerinä vuosina 1919–1920, työskenteli mm. Vladimir Leninin, Lev Trotskin, Grigori Zinovjevin ja Emma Goldmanin kanssa. Hän kuitenkin riitautui kommunistien kanssa ja poistui Neuvostoliitosta vuonna 1922.

Hän palasi Italiaan, missä hän johti marxilaista maksimalistien ryhmää. Fasismin nousu pakotti hänet siirtymään Sveitsiin, Pariisiin ja New Yorkiin. Hän palasi Italiaan toisen maailmansodan jälkeen. Vuonna 1947 Balabanova liittoutui Giuseppe Saragatin kanssa tämän hyväksyttyä liiton PSI:n ja Italian kommunistisen puolueen (PCI) kanssa. Balabanova liittyi Sosialistiseen työläväenpuolueeseen, josta myöhemmin tuli Italian demokraattinen sosialistipuolue (sisältäen Yhdistyneen Sosialistipuolueen).

Lähteet
-------

1. ↑  Matti Luostarinen. Hyvinvointiyhteiskunnan kouristelu. Sivu 86. Google Books.

Kirjallisuutta
--------------

* La mia vita di rivoluzionarin – Elämäni vallankumouksellisena
* Lenin Visto da Viciono
* runoteoksia englanniksi, espanjaksi, italiaksi ja venäjäksi

Aiheesta muualla
----------------

* Eleven. Juutalainen ensyklopedia (venäjäksi)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Italia
* Israel
* Yhdysvallat
* Ruotsi
* Japani
* Tšekki
* Australia
* Kroatia
* Alankomaat
* Puola
* Vatikaani

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Italian People
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* Historical Dictionary of Switzerland
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**Hacı İvaz Mehmed pašša** (1675−1743) oli Osmanien valtakunnan sotilasjohtaja sekä suurvisiiri vuosina 1739–1740. İvaz Mehmed pašša sai sotasankarin maineen Itävallan–Turkin sodan 1737-1739 aikana ja johti osmanit voittoon Grockan taistelussa 1739.

Ura
---

Mehmedin isä oli sipahi Naşr Allāh, osmanien ritariluokkaan kuulunut maanomistaja. Hän sai koulutuksen virkamieheksi ja hän työskenteli korkea-arvoisten valtion virkamiesten alaisuudessa jo nuoresta iästä lähtien. Hän työskenteli Belgradissa vuonna 1689 ja myöhemmin Jeddassa, josta käsin hän teki pyhiinvaellusmatkan Mekkaan vuonna 1696. Hän siirtyi Istanbuliin 1730, juuri ennen kuin Patrona Halilin johtama 17 janitsaarin kapina suisti sulttaani Ahmed III:n vallasta. Istanbulissa hän työskenteli tullilaitoksen komissaarina sekä myöhemmin valtionkassan tarkastajana. Vuonna 1735 Mahmud I ylensi hänet visiiriksi ja hän toimi lyhyen aikaa myös kaymakamina, eli sulttaanin sotilasneuvonantajana ja yhteysupseerina. Tämän jälkeen hänet siirrettiin Nikopolin ja Vidinin hallintopiirien kuvernööriksi.

Sota Itävaltaa vastaan
----------------------

Tässä tehtävässään hän oli onnistunut puolustamaan molempia alueita Itävallan hyökkäyksiä vastaan kahden vuoden ajan ja lisäksi valtaamaan takaisin niitä alueita, joita Itävalta oli ehtinyt vallata sodan alussa. Noustuaan suurvisiiriksi hän pyrki avaamaan rauhanneuvottelun Itävallan kanssa, mutta myös luomaan mahdollisuuden sotilaalliselle voitolle. Hän alkoi keskittämään joukkoja Balkanille ja erityisesti Tonavalle pyrkimyksenään lyödä Itävalta irti sodasta, jotta se voisi jatkossa keskittyä Venäjän vastaisiin operaatioihin. Niinpä Grockan taistelun lähestyessä osmaneilla oli puolellaan myös selvä lukumäärällinen ylivoima. Taistelu päättyi osmanien ratkaisevaan voittoon ja tarkoitti käytännössä Itävallan häviötä sodassa. Myös liittolaisensa menettänyt Venäjä joutui luopumaan suunnitelmistaan jatkaa sotaa ja hakemaan rauhaa osmanien kanssa.

Sodan jälkeen
-------------

Mehmed pašša palasi Istanbuliin juhlittuna ja kuuluisana sotasankarina, mutta hän ei menestynyt virkansa siviilitehtävissä yhtä hyvin. Kesäkuussa 1740 Istanbulissa puhkesi mellakoita, joita hän ei onnistunut taltuttamaan, vaan muiden virkamiesten täytyi puuttua tilanteeseen. Tätä arvovaltatappiota hyväksi käyttäen hänen poliittiset vastustajansa Bešir Aĝa ja Valide Sultan onnistuivat pudottamaan hänet virastaan. Hän palveli myöhemmin kuvernöörinä muun muassa Balkanilla ja Kreetalla. Hän kuoli vuonna 1734 toimiessaan Lepanton kenraalikuvernöörinä.

İvaz Mehmed paššan maine riitti edistämään hänen poikiensa uria: hänen vanhempi poikansa toimi kahdesti sheikki al-Islamina. Nuoremmasta pojasta, İvazzade Halil paššasta tuli myös aikanaan suurvisiiri.

Lähteet
-------

* A. H. de Groot (artikkeli *Mehmed Pasha, Iwad*): *The Encyclopaedia of Islam, vol. 6 Mahk-Mid*. E.J.Brill, 1991. ISBN 90-04-08112-7.

### Viitteet

1. 1 2 3 4 5  de Groot 1991, s. 995
ZERO-patukka avattuna.
**ZERO** on The Hershey Companyn valmistama patukka. ZERO tuli tuotantoon vuonna 1920; se sisältää sekoituksen karamellia, pähkinää ja mantelinougat’ta, joiden päälle on tehty valkotoffeepeite. Sen ulkopuolinen valkoinen väri, joka on vähän käytetty väri suklaapatukoissa, on muodostunut sen tavaramerkiksi.

Historia
--------

ZERO-patukkaa valmisti alun perin Hollywood Brands -yhtiö Minneapoliksessa, Minnesotassa. Patukkaa markkinoitiin ensin vuodesta 1920 vuoteen 1934 asti "Double Zero Bar" -tuotemerkillä, mutta vaihdettiin sen jälkeen ZERO-tuotemerkiksi. Alkuperäisen patukan valmistusta jatkettiin uuden nimityksen jälkeen Centraliassa, Illinoisissa.

Hollywood Brands myytiin ensin vuonna 1967 Consolidated Food Corporationille (joka tuli myöhemmin Sara Leeksi), ja se pelasti tuotannon, kun tulipalo tuhosi Centralian tehtaan vuonna 1980. Uusi tehdas avattiin vuonna 1983, ja vuonna 1988 suomalainen Huhtamäki Oy osti Hollywood Brandsin, josta tuli osa Leafiä.

Hershey Foods osti Leaf North American makeistoiminnat vuonna 1996 ja jatkoi sen myötä ZERO-patukan valmistamista.

Lähteet
-------

1. ↑  Hershey's Official Candy Website *thehersheycompany.com*.  Arkistoitu 8.8.2012. Viitattu 6.7.2012.
2. ↑  Dallasobserver.com: If memory serves ZERO candy *blogs.dallasobserver.com*.  Arkistoitu 25.12.2012. Viitattu 6.7.2012.
3. ↑  Dyslin, John: LEAF branches out - Leaf Inc.; confectionery.  *Prepared Foods*, 5/1993.  Business News Publishing Co. Artikkelin verkkoversio. Viitattu 3.2.2014.  (englanniksi)
Hackescher Markt ja Rosenthaler Straße vuoden 1900 tienoilla
**Hackescher Markt** on aukio Mitten kaupunginosassa Berliinissä. Se sijaitsee Spandauer Vorstadtin nimellä tunnetulla alueella. Aukio on huomattava liikenteen solmukohta ja berliiniläinen yöelämän keskus. Siellä sijaitsee Berliinin S-Bahnin samanniminen asema ja kulkee neljä Berliinin raitioliikenteen MetroTram-linjaa. Lisäksi aukiolla on öisin linja-autoliikennettä.

Aukio sijaitsee Rosenthaler Straßen etelälaidalla, joka vielä 1800-luvulla oli osa Berliiniä kiertävää linnoitusta. Aukiolla kohtaavat lisäksi kadut Oranienburger Straße, Große Präsidentenstraße, Neue Promenade ja An der Spandauer Brücke.

Historia
--------

Hackescher Marktin alue oli alun perin hyvin soista aluetta. Berliinin linnoituksen purkutöiden tultua päätepisteeseen kaupunginkomendantti Hans Christoph Friedrich von Hacke rakennutti alueelle aukion kuningas Fredrik II Suuren pyynnöstä. Aukio sai nopeasti nimen *Hackescher Markt*. Virallinen nimenanto tapahtui 23. heinäkuuta vuonna 1840. 

Myöhäisellä 1800-luvulla ja varhaisella 1900-luvulla aukiosta kehittyi julkisen liikenteen myötä liikenteen solmukohta Berliinin sisäkaupungissa. Toisessa maailmansodassa osa aukiota ympäröivästä rakennuskannasta tuhoutui. Sodan jälkeen se jäi Itä-Berliinin puolelle ja alkoi menettää merkitystään 1960-luvulla jälleenrakennetulle Alexanderplatzin kaupunkikeskustalle. Saksan jälleenyhdistymisen (1990) jälkeen aukion rakennuskantaa kunnostettiin ja aukiosta luotiin suurimmaksi osaksi jalankulkuystävällinen alue.

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Hackescher Markt**.
* Hackescher Markt
**Atlantic Council** on yhdysvaltalainen ajatushautomo, joka keskittyy poliittisiin, talous- ja turvallisuusasioihin. Se pitää päämajaansa Washingtonissa. Se on perustettu 1961. Se tukee atlantismia, Yhdysvaltain ja Euroopan suhteita ja sitä on nimitetty "Naton ajatushautomoksi".

Atlantic Council on vuosia luettu Pennsylvanian yliopiston indeksissä maailman vaikutusvaltaisimpien ajatushautomojen joukkoon.*tarvitaan parempi lähde*

Vuonna 2009 silloinen Atlantic Councilin johtokunnan puheenjohtaja James L. Jones siirtyi Obaman hallintoon kansallisen turvallisuuden neuvonantajaksi. Hänen tilalleen tuli senaattori Chuck Hagel. Hagelista tuli neljä vuotta myöhemmin puolustusministeri, jolloin hänen tilalleen tuli kenraali Brent Scowcroft. Vuonna 2014 johtoon valittiin Jon Huntsman, Jr.
Nykyinen (2023) johtaja on Goldman Sachsin johtaja John F. W. Rogers.

Toiminta
--------

Atlantic Council on luonut laajoja verkostoja. Se kuuluu Atlantic Treaty Association (ATA) -järjestöön, johon kuuluu eri maissa toimivia vastaavia järjestöjä, esimerkiksi Suomen Atlantti-Seura (Atlantic Council of Finland).

Lähteet
-------

1. ↑  Atlantic Council ranked as a leading global think tank Atlantic Council (englanniksi)
2. ↑  Mike Allen: Presented by Starbucks: Rahm's late night on the Hill *Politico*. Viitattu 10.1.2023. (englanniksi)
3. ↑  Since 1961 *Atlantic Council*. Viitattu 10.1.2023. (englanniksi)
4. ↑  John F.W. Rogers *Atlantic Council*. Viitattu 2023-01-10 ietf-kielikoodi=en-US.
5. ↑  Internationality *atlanttiseura.fi*. Viitattu 10.1.2023.
**ZIS-101** on Zavod imeni Stalina -tehtaan valmistama seitsemänpaikkainen, neliovinen limusiini. Zis-101 esiteltiin vuonna 1936, siinä oli kolmivaihteinen synkronoitu vaihteisto, 90-hevosvoimainen, 5 766 kuutiosentin suora kahdeksansylinterinen moottori, ja sen huippunopeus oli 115 km/h. Auton suunnittelussa oli saatu vaikutteita sen ajan Packard-malleista. Siitä valmistettiin myös viisiovista ambulanssi-mallia. 

Myöhemmin autosta kehiteltiin uusi 101-A -malli, jossa oli paranneltu 110 hv:n moottori ja 130 km/h:n huippunopeus. Autoa valmistettiin kaikkiaan 8 752 kappaletta 1936-1939.

Vuonna 1939 Valentin Nikolajevitš Rostko suunnitteli ZIS-101A:n alustalle kaksipaikkaisen 101-A Sport -mallin, jonka rakensivat Anatoli Puhalin, Vladimir Kremenetski ja Nikolai Pulmanov. Sen moottori oli sama kuin 101-A:ssa, mutta 141-hevosvoimaiseksi viritettynä, ja huippunopeus nousi 162 km/h:een (Pravdan artikkelin mukaan 170-180 km/h). Autoa ei kuitenkaan tehty kuin mallikappale.

ZIS-, ZIM-, ZIL- ja Tšaika-autoja on Neuvostoliitossa ja myöhemmin Venäjällä kutsuttu nimellä *tšlenovozy*, 'jäsenkyyti'. Jäsen tarkoitti sekä politbyroon tai keskuskomitean jäsentä että miehen sukupuolielintä.

Lähteet
-------

* Esa Tuominen: Rakkaalla lapsella on monta nimeä, Venäjän Aika nro 3, 2008

### Viitteet

1. ↑  Venäjän Aika 3/2008 s. 23

Aiheesta muualla
----------------

* Oldtimer picture gallery ZIS-101
* Oldtimer picture gallery ZiS-101 Sport
**Pirkko Siirilä** (17. lokakuuta 1927 – 2020) oli suomalainen sopraano ja musiikinopettaja.

Siirilä suoritti lauludiplomin. Hän esiintyi Suomen kansallisoopperassa Donna Elviran roolissa Wolfgang Amadeus Mozartin oopperan *Don Giovanni* esityksissä vuonna 1954. Siirilä lauloi Aarre Merikannon oopperan *Juha* kantaesityksessä, joka pidettiin Yleisradiossa 3. joulukuuta 1958 Nils-Eric Fougstedtin johtaman Radion sinfoniaorkesterin kanssa. Siirilä teki äänityksiä myös Oskar Merikannon *Elinan surma* -oopperan ensimmäisestä näytöksestä, muiden suomalaisten säveltäjien lauluista ja kansanlauluista.

Siirilä oli vuodesta 1970 naimisissa viulisti Sulo Aron kanssa. Hänen testamenttinsa perusteella muodostunut Pirkko Siirilä-Aron ja Sulo Aron rahasto sai peruspääomaksi 243 610 euroa. Rahaston tarkoitus on tukea klassisen musiikin laulajia ja viulisteja apurahoin.

Lähteet
-------

1. 1 2  Descendants of farmer Johan Johansson Kleemola and Beata Olofsdr. Kleemola Sinikka ja Tapani Friströmin sukututkimussivut, viitattu 4.1.2023
2. 1 2  Nimikkorahastot Suomen Kulttuurirahasto, viitattu 4.1.2023
3. 1 2 3 4  Otavan Musiikkitieto A–Ö, toim. Keijo Virtamo, uudistetun laitoksen 1. painos. Helsinki: Otava 1997 ISBN 951-1-14518-5
4. ↑  Pirkko Siirilä Suomen kansallisoopperan ja -baletin esitystietokanta, viitattu 4.1.2023
5. ↑  Jakso 3: Aarre Merikanto: Juha-ooppera näytös 3 Yle Areena 5.2.2022, viitattu 4.1.2023
6. ↑  Äänitetietokanta Fono.fi, viitattu 4.1.2023
7. ↑  Suomen Kulttuurirahaston vuosikertomus 2020-2021 (Arkistoitu – Internet Archive) Suomen Kulttuurirahasto, viitattu 4.1.2023
*Tämä artikkeli kertoo suunnitellusta kantoraketista. Tähdistä kerrotaan artikkelissa Nova*
Saturn I, Saturn V ja Nova C8 raketit.
**Nova-raketti** on yhteisnimitys useille kantorakettisuunnitelmille, joita NASA suunnitteli 1950-luvulta alkaen.

Ensimmäisen kerran Nova-suunnitelman raketteja esiteltiin presidentti Eisenhowerille tammikuussa 1959. Rakettia harkittiin käytettäväksi Apollo-kuulennoilla, ensimmäinen malli olisi kyennyt lähettämään kuuhun menevälle 24 tonnin kuorman eli noin puolet Saturn V:n kapasiteetista, ja suunnitelmissa oli myös selvästi maailman suurinta lentänyttä rakettia Saturn V:tä järeämpiä malleja, esimerkiksi C8, joka oli noin puolitoista kertaa Saturn V:n painoinen. Lopulta kuulennoille valittiin kuitenkin Saturn V. 

Tämän jälkeen Novasta suunniteltiin vielä paljon järeämpiä, yli kolme kertaa Saturn V:tta painavampia malleja käytettäväksi Mars-lennoilla, mutta Nasan budjetin käytyä tiukemmaksi näistä Mars-lento-suunnitelmista ja samalla Nova-rakettihankkeesta luovuttiin kokonaan vuonna 1964.

Lähteet
-------

* Encyclopedia Astronautica
Kiasman johtaja Pirkko Siitari, 2011
**Pirkko Siitari** (s. 1958) oli Nykytaiteen museo Kiasman johtaja viisivuotiskauden vuosina 2010–2015. Vuosina 2008–2010 hän työskenteli Kiasman kokoelmaintendenttinä.

Siitari on koulutukseltaan filosofian kandidaatti. Ennen Kiasmaa hän työskenneli muun muassa Keravan taidemuseon johtajana, Suomen valokuvataiteen museon näyttelypäällikkönä ja Pohjoinen valokuvakeskus ry:n toiminnanjohtajana.

Lähteet
-------

1. ↑  Pirkko Siitari on Kiasman uusi intendentti *MTV.fi*.  2.7.2008.  Arkistoitu 25.2.2015. Viitattu 25.2.2015.
2. 1 2  Pirkko Siitarista Kiasman johtaja  1.4.2010.. Opetus- ja kulttuuriministeriöViitattu.  Arkistoitu 25.2.2015. Viitattu 25.2.2015.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Pirkko Siitari** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Suomi (KANTO)
* Yhdysvallat
* Latvia
* Puola

 |

 |
**ZK-383** on massasulkuinen konepistooli, jonka suunnitelivat Brnossa asuvat Kouckýn veljekset vuonna 1930. Bulgarian armeija sekä Tšekkoslovakia käyttivät asetta toisessa maailmansodassa, minkä jälkeen saksalaiset jatkoivat aseen valmistusta vallatuaan Tšekkoslovakian. Ase toimi saksalaisten SS-joukkojen käytössä. Myöhempinä vuosina aseesta valmistettiin myös muunnettua ZK-383-P -versiota poliisikäyttöön.

Ominaisuuksia
-------------

Aseen ominaisuuksiin kuului mm. säädettävä kaksinopeuksinen tulinopeus, jota muutettiin poistamalla lukosta paino, jolloin sen liike nopeutui. Aseen piippu oli pikairroitettava. Ase ampui sekä kerta- että sarjatulta.
Aseeseen kuuluivat taittuvat etutuet, sekä piipun vaippaan kiinnitettävä tankotähtäin. Joihinkin aseen versioihin voitiin kiinnittää pistin.

Käyttäjät
---------

* Bolivia
* Tšekkoslovakia
* Saksa
* Venezuela
* Bulgaria

Versiot
-------

* **ZK-383** aseen alkuperäismalli.
* **ZK-383-P** aseen poliisiversio, johon ei kuulunut taittuvia etutukia, eikä tankotähtäintä.
* **ZK-383-H** sodanjälkeinen malli, josta puuttui myös taittuvat etutuet, sekä tankotähtäin.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Chris McNab: *Suuri asekirja*, s. 345. Gummerus.
2. ↑  World guns - Modern firearms - Submachine guns *world.guns.ru*. Viitattu 17.6.2015. (englanniksi)

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:ZK-383
Nova 4.0 (2013).
Nova 3.0 (2011).
Nova 2.1:n työpöytä, jossa avoinna Firefox-selain.
Nova 1.1.2 (Baire)
**Nova Distribución Cubana de GNU/Linux** on Kuuban valtion tukema Linux-jakelu, joka on kehitetty Havannan UCI:ssa (Universidad de las Ciencias Informáticas). Sen ensimmäinen versio Nova 1.1.2 (Baire) julkaistiin helmikuussa 2009. Baire perustuu Gentoo-Linuxiin, kun uudempi Nova 2.1 Desktop käyttää Ubuntun pakettienhallintaa. Nova 3.0 julkistettiin Havannan Informatica-messuilla 2011. Jakelun työpöytäympäristö on GNOME.

Kuuban hallituksen tavoitteena on siirtää valtaosa valtion tietokoneista Linuxiin ja edistää avoimeen lähdekoodiin perustuvan Linuxin leviämistä kotitietokoneisiin. Migraatiota on perusteltu kansallisella turvallisuudella ja omavaraisuudella. Näiden lisäksi talouskriisi ja Yhdysvaltain asettamat pakotteet vaikeuttavat Microsoftin tuotteiden hankintaa.

Versio 4.0 julkaistiin maaliskuussa 2013. Jakelusta on kolme versiota: Escritorio, Ligero ja Servidor. Nova Linuxista on valmisteilla versio 5.0 (Nova 2015), jossa on uusittu työpöytä ja uusi teema kuvakkeineen.

Lähteet
-------

1. 1 2  Desktop Linux: Cuba launches Gentoo Linux distro (13.2.2009) Viitattu 25.7.2010
2. ↑  Reuters: Cuba launches own Linux variant to counter U.S. (11.2.2009) Viitattu 25.7.2010
3. ↑  Nova: productos Viitattu 25.7.2010
4. ↑  Informatica Habana: NOVA Linux: just another step toward Cuba’s technological independence Viitattu 15.3.2012
5. ↑  Cuba Headlines Online: Fighting cyber-attacks is matter of national security, Cuban minister said (25.2.2011) Viitattu 15.3.2012
6. ↑  Distrowatch: Nova (27.7.2011) Viitattu 17.3.2012
7. ↑  Xinhuanet: Cuba sets to migrate to free, open-source software (Mo Hong'e, 28.12.2010) Viitattu 14.3.2012
8. ↑  Cuba Standard: Cuba presents Linux-based operating system (10.2.2011) Viitattu 14.3.2012
9. ↑  Softpedia: Meet Nova OS, Cuba's National Ubuntu-Based Linux Operating System Viitattu 9.4.2016
10. ↑  HumanOS: La Beta Final de Nova 2015 ya está aquí Viitattu 9.4.2016

Aiheesta muualla
----------------

Commons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Nova (Linux)**.
* Nova-portaali (espanjaksi)
* Lataa Nova
* Novan asentaminen (englanniksi)
* Nova Distrowatchin sivuilla (englanniksi)
* Novan levykuvat ladattavissa CEDIA:n peilipalvelimelta Ecuadorista (espanjaksi)
**Imagawa Ujizane** (jap. 今川 氏真; 1538 Aoi-ku – 27. tammikuuta 1615 Shinagawa) oli japanilainen Sengoku- ja Edo-kausilla elänyt daimio. Hän oli Imagawa-klaanin kymmenes päämies vuosina 1560–1569 isänsä Imagawa Yoshimoton seuraajana.

Elämä
-----

Imagawa Ujizane syntyi nykyisessä Aoi-kussa vuonna 1538. Hän oli Imagawa Yoshimoton vanhin poika. Vuonna 1554 hän nai Hōjō Ujitsunan tyttären, "Hayakawan", mikä auttoi Imagawa-klaania parantamaan suhteitaan Hōjō-klaaniin. Ujizanesta tuli klaaninsa pää, kun hänen isänsä Yoshimoto kuoli taistelussa Oda Nobunagaa vastaan 12. kesäkuuta 1560. Yoshimoton kuoltua Takeda Shingen ja Tokugawa Ieyasu hyökkäsivät Ujizanea vastaan. Heillä oli valtava ylivoima; esimerkiksi vuoden 1569 Kakegawan piirityksessä Tokugawan joukkojen vahvuus oli 19 000 ja Ujizanen joukkojen vahvuus vain noin 8 000.

Ujizanen häviöön päättyneen Kakegawan piirityksen jälkeen Ujizane liittoutui Ieyasun kanssa. Myöhemmin hän yritti kostaa Takeda-klaanille julistamalla suolaa koskeneen vientikiellon. Tällä ei ollut juuri mitään vaikutusta, sillä myös Uesugi-klaani myi Takedalle suolaa. Kiellosta olikin Imagawalle enemmän haittaa kuin hyötyä ja oli osasyynä Imagawa-klaanin kukistumiseen.

Ujizane kuoli 27. tammikuuta 1615.

Populaarikulttuurissa
---------------------

Imagawa Ujizane tunnetaan myös pakkomielteestään kemari-nimiseen pallopeliin. Tähän viitataan suosituissa *Samurai Warriors* -peleissä, joissa Imagawa Yoshimotolla on aseenaan miekan lisäksi kemari.

Lähteet
-------

1. 1 2  Turnbull, Stephen (1998). *The Samurai Sourcebook*. Cassell & Co. s. 218. ISBN 1854095234.
2. ↑  Yoshihito Imagawa Koei-wikissä (englanniksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Yhdysvallat

 |

 |
**Elohopea(II)sulfaatti** eli **merkurisulfaatti** (HgSO4) on elohopea- ja sulfaatti-ionien muodostama epäorgaaninen ioniyhdiste. Yhdistettä voidaan käyttää metallurgiassa ja katalyyttinä. Elohopea muodostaa myös toisen sulfaatin elohopea(I)sulfaatin, jossa elohopea on hapetusluvulla +I.

Ominaisuudet
------------

Huoneenlämpötilassa elohopea(II)sulfaatti on väritöntä tai valkoista kiteistä ainetta, joka voi hajaantua valon vaikutuksesta ja muuttuu silloin väriltään mustaksi. Yhdiste liukenee pieniä määriä happamiin liuoksiin, mutta ei veteen. Vedessä se sen sijaan hydrolysoituu niin kutsutuksi emäksiseksi elohopea(II)sulfaatiksi, joka on elohopea(II)sulfaatin ja elohopea(II)oksidin seos ja väriltään keltaista. Elohopea(II)sulfaatista tunnetaan myös kidevedellinen monohydraatti (HgSO4·H2O). Yhdisteelle on tyypillistä muodostaa kaksoissulfaatteja alkalimetallisulfaattien kanssa.

Valmistus ja käyttö
-------------------

Elohopea(II)sulfaattia tuotetaan vahvan rikkihapon ja metallisen elohopean tai laimean rikkihappoliuoksen ja elohopea(II)oksidin välisellä reaktiolla. Muodostuvasta liuoksesta poistetaan vettä haihduttamalla, jolloin elohopea(II)sulfaatti kiteytyy.

Elohopea(II)sulfaattia on käytetty katalyyttinä valmistettaessa asetaldehydiä vedestä ja eteenistä ja antrakinonisulfonihappojen valmistuksessa. Yhdistettä voidaan käyttää myös analyyttisessä kemiassa kloridi-ionien sitojana, kullan ja hopean erottamiseen pyriittimalmista ja depolarisoivana yhdisteenä sähkökemiallisissa kennoissa.

Myrkyllisyys
------------

Muiden elohopeayhdisteiden tavoin elohopea(II)sulfaatti on myrkyllistä. Veteenliukenemattomuutensa vuoksi sitä ei kuitenkaan luokitella I:n luokan myrkyksi. Yhdiste ärsyttää hengitysteitä aiheuttaen kurkkukipua, vaikeutunutta hengitystä ja yskää. Nieltynä se aiheuttaa pahoinvointia. Elohopea(II)sulfaatti voi iholle tai silmiin joutuessaan aiheuttaa syövytysvammoja.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6  E. M. Karamäki: *Epäorgaaniset kemikaalit*, s. 322. Kustannusliike Tietoteos, 1983. ISBN 951-9035-61-3.
2. 1 2  Elohopea(II)sulfaatin kansainvälinen kemikaalikortti. Viitattu 9.6.2014
3. 1 2 3  Milton Nowak & William Singer: *Mercury compounds, Kirk-Othmer Encyclopedia of Chemical Technology*, John Wiley & Sons, New York, 2000. Viitattu 9.6.2014
4. 1 2  Egon Wiberg, Nils Wiberg, Arnold Frederick Holleman: *Inorganic chemistry*, s. 1314. Academic Press, 2001. ISBN 978-0-12-352651-9. Kirja Googlen teoshaussa (viitattu 9.6.2014). (englanniksi)
5. 1 2  Matthias Simon, Peter Jönk, Gabriele Wülf-Couturier & Stefan Halbach: *Mercury, Mercury Alloys, and Mercury Compounds, Ullmann's Encyclopedia of Industrial Chemistry*, John Wiley & Sons, New York, 2006. Viitattu 9.6.2014
Elo Kuosmanen Pierrot’n roolissa vuonna 1923.
**Elo Nyyrikki Kuosmanen** (28. kesäkuuta 1893 Helsinki – 23. kesäkuuta 1980 Padasjoki) oli suomalainen tanssija, koreografi, lavastaja, näyttämöpukusuunnittelija, balettimestari, balettipedagogi ja taidemaalari. Hän piti ensimmäisen julkisen tanssiesityksensä vuonna 1921.

Kuosmanen opiskeli Helsingin Tanssiopistossa ja oli yksi vuonna 1922 perustetun Suomen Kansallisbaletin tanssijoista sen ensimmäisen *Joutsenlampi*-baletin esityksissä. Kuosmanen oli avannut oman tanssikoulunsa jo vuonna 1920, vaikka jatkoi tuolloin vielä itsekin opintojaan Tanssiopistossa. Hän opetti koulussaan sekä baletti- että steppitanssia. 

Kuosmasen puoliso oli balettitanssija ja tanssinopettaja Iris Salin (1906–1991), joka opiskeli Kuosmasen tapaan Helsingin Tanssiopistossa. Heidän poikansa Leo Kuosmasen kirjoittaman elämäkerran mukaan sekä Elo Kuosmanen että Iris Salin korostivat kumpikin Helsingin Tanssiopiston suurta merkitystä Suomen Kansallisbaletin synnyssä. 

Kuosmanen esiintyi näyttelijänä Uuno Hirvosen ohjaamassa pitkässä elokuvassa *Meren ja lemmen aallot* (1926). Myöhemmin hän teki joihinkin elokuviin myös koreografioita ja lavastuksia.

Elo Kuosmaselle myönnettiin Pro Finlandia -mitali vuonna 1963, kuten myös hänen puolisolleen Iris Salinille.

Kirjallisuutta
--------------

* Kuosmanen, Leo 1999: *Elon mainingit taiteen virrassa*. Valtion taidemuseo.

Lähteet
-------

* Makkonen, Anne: One Past, Many Histories: Loitsu (1933) in the Context of Dance Art in Finland (Part I: *Existing Histories of Finnish Dance Art*.) *Väitöskirja*. University of Surrey.  (englanniksi)
* Elo Kuosmanen Elonetissä.

### Viitteet

1. ↑  *Otavan Iso Musiikkitietosanakirja: Hakemisto- ja täydennysosa*, s. 211. Helsinki 1980. ISBN 951-1-05750-2
2. ↑  Vienola-Lindfors, Irma – Hällström, Raoul af: *Suomen Kansallisbaletti 1922–1972*, s. 233. Helsinki: Musiikki Fazer, 1981. ISBN 951-757-096-1.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Elonet

 |

 |
**Marvelman** (tunnettu nimikiistojen takia Yhdysvalloissa myös nimellä **Miracleman**) on fiktiivinen Isossa-Britanniassa luotu supersankari, jonka loi Mick Anglo *L. Miller & Son* -kustantamolle. Hahmo luotiin alun perin vastakohdaksi yhdysvaltalaiselle Kapteeni Marvel -hahmolle.

Hahmo nousi uuteen loistoon, kun vuonna 1982 käsikirjoittaja Alan Moore kirjoitti siitä oman tulkintansa nimellä *Miracleman*, koska Marvel-sarjakuvayhtiö katsoi omistavansa Marvel-nimikkeen. Myöhemmin Mooren työtä jatkoi tunnettu Neil Gaiman.

1980-luvun jälkeen Mooren ja Gaimanin kirjoittamat Marvelman-sarjakuvat ovat käyneet harvinaisiksi. Hahmo on joutunut vaihtamaan kustantajaa tiuhaan ja Marvel on käynyt siitä isoja oikeudenkäyntejä. Vuonna 2009 Marvel ilmoitti ostaneensa hahmon oikeudet Mick Anglolta ja myöhemmin julkaisevansa Mooren Marvelman-tarinat uudelleen. Moore oli päätökseen tyytyväinen, koska rahat menevät nyt Anglon perheelle, mutta vaati, ettei hänen nimeään käytettäisi sarjakuvan markkinoinnissa.

Lähteet
-------

1. ↑  Alan Mooren Marvelman-teos julkaistaan uudelleen *Findance.com*.  7.9.2009. Viitattu 16.9.2009.
**Alpua** on kylä Raahen kaupungissa Pohjois-Pohjanmaan maakunnassa. Alpua kuului aikaisemmin Vihannin kuntaan, kunnes Vihanti liitettiin osaksi Raahea vuoden 2013 alussa. Kylä sijaitsee kantatien 88 varrella noin 15 kilometriä Vihannin taajamasta Pulkkilan suuntaan. 

Alpualla on pitkä historia. Alpuan kylä erotettiin Ainalin kylästä vuonna 1563. Tuolloin Alpuassa asui kolme talonpoikaa. Vuonna 1672 kylällä oli maakirjojen mukaan jo kaksitoista taloutta. Paikallisiin historiallisiin muistomerkkeihin lukeutuu muun muassa Alpuan kirkkokivi.

Alpua valittiin valtakunnalliseksi vuoden kyläksi 2015, 6. heinäkuuta 2015. Edellisvuonna Alpua oli Pohjois-Pohjanmaan vuoden kylä 2014.

Kirjallisuutta
--------------

* Laitala, Taimi (toim.): *Suur-Alpuasta kolmeksi : Alpuan, Lumimetsän ja Kuusiratin kyläkirja.* Alpuan, Lumimetsän ja Kuusiratin kyläyhdistykset, Oulas-opisto, 2005. ISBN 952-91-9131-6.

Lähteet
-------

1. 1 2  Alpuan kylä – Historia *alpuanseutu.fi*. Viitattu 2.7.2023.
2. 1 2  Myllykoski, Timo: Alpuan kylä kehittyy hullujen ideoiden voimalla *Kaleva*. Viitattu 2.7.2023.
3. ↑  Nykyri, Timo: Alpua on vuoden kylä Pohjois-Pohjanmaalla *Yle*.  3.11.2014. Viitattu 2.7.2023.

Aiheesta muualla
----------------

* Alpuan kyläsivut
* 230.000 hehtaaria lisää peltomaata, Suomen Kuvalehti, 26.11.1938, nro 47, s. 14, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
**Kinnulanlahden työväentalo** oli Maaningan kunnan (vuodesta 2015 lähtien osa Kuopiota) Käärmelahdessa sijainnut työväentalo.

Historiaa
---------

Kinnulanlahden työväenyhdistys perustettiin vuonna 1906. Samana vuonna yhdistys liittyi SDP:en; vuoden 1906 puoluetilastossa yhdistys on nimellä Kinnulan työväenyhdistys. Yhdistys on ilmeisesti käyttänyt myös nimeä Maaningan työväenyhdistyksen Kinnulan osasto. Vuonna 1906 yhdistyksellä oli 39 jäsentä, vuonna 1915 jäseniä oli 15. Yhdistys ilmeisesti liittyi vuonna 1920 perustettuun Suomen Sosialistiseen Työväenpuolueeseen mutta erosi siitä ja liittyi takaisin SDP:hen vuonna 1924. Vuoden 1923 lopulla yhdistyksestä myös erotettiin useita kommunisteiksi epäiltyjä jäseniä.

Vuonna 1907 yhdistys osti tontin. Rahoitusvaikeudet hidastivat rakennustöitä, mutta vuonna 1909 otettujen lainojen turvin talo saatiin pystyyn samana vuonna. Keväällä 1930 työväentalon kaikki ikkunat sekä irtaimistoa, kuten lamput, rikottiin. Saman vuoden lokakuussa Kuopion läänin maaherra kielsi huvien järjestämisen talolla kuudeksi kuukaudeksi. Yhdistys lakkautettiin lopulta vuonna 1932 kommunistilakien nojalla. Vuonna 1933 myytiin pakkohuutokaupalla yhdistyksen omaisuutta, muun muassa harmonikka, 31 penkkiä, kirjakaappi ja kirjoja, näyttämön esirippu ja kulisseja, fortunapeli sekä taloustavaroita. Seuraavana vuonna talo ja tontti huutokaupattiin. Ostaja oli paikallinen sosialidemokraattien piirisihteeri, joten talo mahdollisesti vielä palautui jonkin työväenyhdistyksen haltuun. Talon tai yhdistyksen myöhemmistä vaiheista ei kuitenkaan ole tietoa.

Toimintaa työväentalolla
------------------------

Talolla järjestettiin muun muassa iltamia. Vuonna 1931 järjestettiin kesäjuhlat, joihin kuului päivä- ja iltaohjelmaa. Päivällä ohjelmassa oli muun muassa erilaisia urheilukilpailuita, illalla taas näytelmiä, puheita, musiikkia ja tanssia. Osallistujia oli runsaasti. Saman vuoden syksyllä yhdistys juhlisti 25-vuotispäiviään.

Lähteet
-------

1. ↑  Liitto *digi.kansalliskirjasto.fi*.  11.8.1923, no 182. Viitattu 10.10.2022.
2. 1 2  Savon Työmies *digi.kansalliskirjasto.fi*.  2.7.1932, no 71. Viitattu 10.10.2022.
3. ↑  Matti Turkkila (toim.): SDP:n puoluetilasto 1906  1907. Sos.dem puolue/ Työväen Arkisto. Viitattu 10.10.2022.
4. ↑  Matti Turkkila (toim.): SDP:n puoluetilasto 1915  1916. Sos.dem puolue/ Työväen Arkisto. Viitattu 10.10.2022.
5. ↑  Maaningan työväenyhdistyksen Kinnulan osaston talo Työväen Arkisto. Viitattu 10.10.2022.
6. ↑  Savon Työmies *digi.kansalliskirjasto.fi*.  23.2.1909, no 21. Viitattu 10.10.2022.
7. ↑  Vapaus *digi.kansalliskirjasto.fi*.  22.4.1930, no 47. Viitattu 10.10.2022.
8. ↑  Savon Sanomat *digi.kansalliskirjasto.fi*.  25.10.1932, no 121. Viitattu 10.10.2022.
9. ↑  Savon Sanomat *digi.kansalliskirjasto.fi*.  26.1.1933, no 10. Viitattu 10.10.2022.
10. ↑  Savo *digi.kansalliskirjasto.fi*.  29.9.1934, no 224. Viitattu 10.10.2022.
11. ↑  Vapaus *digi.kansalliskirjasto.fi*.  18.2.1925, no 21. Viitattu 10.10.2022.
12. ↑  Savon Työmies *digi.kansalliskirjasto.fi*.  18.8.1931, no 90. Viitattu 10.10.2022.
13. ↑  Savon Työmies *digi.kansalliskirjasto.fi*.  15.9.1931, no 102. Viitattu 10.10.2022.
**Apodoúlou** (kreik. Αποδούλου; myös *Apodúlu*) on Kreikan kylä, joka sijaitsee Kreetan saarella. Se kuuluu hallinnollisesti Amárin kuntaan, Réthymnon alueyksikköön ja Kreetan alueeseen. Aiemmin kylä kuului Kouríteen kuntaan ja vuodesta 2011 lähtien Amárin kunnan Kouríteen kunnallisyksikköön. Kylän väkiluku on 256 (vuonna 2011).

Apodoúlou sijaitsee Kreetan eteläosissa linnuntietä noin 34 kilometriä Réthymnosta kaakkoon ja noin 10 kilometriä Tympákista pohjoisluoteeseen. Apodoúlou muodostaa myös laajemman kyläyhdyskunnan (Τοπική Κοινότητα Αποδούλου, *Topikí Koinótita Apodoúlou*), johon kuuluvat varsinaisen Apodoúloun kylän lisäksi kylät Mándres, Rízikas ja Sáta. Koko yhdyskunnan väkiluku on 307.

Apodoúlou on myös minolaisaikaisen asutuksen arkeologinen kohde, joka sijaitsee kylän lähellä ja on saanut siitä nimensä. Asutuksen keskus on MM III -kaudelta peräisin oleva "huvila" noin vuodelta 1600 eaa. Se muistuttaa arkkitehtuuriltaan monin tavoin pientä minolaista palatsia. Sen pinta-ala on noin 220 neliömetriä. Yhteensä alueelta on tähän mennessä kaivettu kuusi rakennusta noin 600 neliömetrin alueelta. Arkeologiset kaivaukset alueella suoritettiin vuodesta 1934 Spyrídon Marinátoksen johdolla. Saksalaiset suorittivat alueella luvattomia kaivauksia toisen maailmansodan aikana. Tutkimuksia on jatkettu 1985–2005. Arkeologinen kohde sijaitsee linnuntietä noin 1,3 kilometriä kylästä länsiluoteeseen.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Απογραφή Πληθυσμού - Κατοικιών 2011. Väestönlaskennan tulokset (XLS)  2011. The Hellenic Statistical Authority (Kreikan tilastokeskus ELSTAT).  Arkistoitu 16.10.2015. Viitattu 1.9.2014. (kreikaksi)
2. ↑  Apodoulou *Minoan Crete*. Viitattu 9.12.2015.
3. ↑  Arkeologisen kohteen sijainti: 35°09′39.5″N, 24°43′22.6″E
**Moskovan Ahvenanmaa-sopimus** eli **Sopimus Suomen ja Sosialististen Neuvostotasavaltain Liiton välillä Ahvenanmaan saarista** on vuonna 1940 solmittu valtiosopimus Suomen ja Neuvostoliiton välillä Ahvenanmaan asemasta.

Sopimuksessa Suomi sitoutui demilitarisoimaan Ahvenanmaan saaret, olemaan linnoittamatta niitä sekä olemaan asettamatta niitä muiden valtioiden aseellisten voimien käytettäväksi. Neuvostoliitto sai oikeuden pitää Ahvenanmaan saarilla omaa konsulinvirastoaan, jonka toimivaltaan, tavanomaisten konsulintehtävien lisäksi, kuuluu valvoa sopimuksen noudattamista.

Venäjä tai Neuvostoliitto ei ollut osapuolena lokakuun 1921 Geneven sopimuksessa Ahvenanmaan asemasta. Talvisodan jälkeen Neuvostoliitto painosti Suomen solmimaan erillisen kahdenvälisen valtiosopimuksen Ahvenanmaan asemasta.

Poliittisessa kommentoinnissa sopimukseen viitataan toisinaan nimellä **Molotovin servituutti**.

Lähteet
-------

* Sopimus Suomen ja Sosialististen Neuvostotasavaltain Liiton välillä Ahvenanmaan saarista, FinLex

Viitteet
--------

1. ↑  Heikki Hakala, Moskovan sopimus ei rajoita Suomen oikeutta puolustaa Ahvenanmaata Verkkouutiset 22.10.2016
2. ↑  Suomen on syytä vastata Venäjälle selvästi ja voimakkaasti. (pääkirjoitus, näköislehti) *Helsingin Sanomat*, 8.7.2023, s. A 4. Artikkelin verkkoversio.
**Auxois’nhevonen** on Ranskasta kotoisin oleva voimakas ja lihaksikas hevosrotu.

Ominaisuudet
------------

Auxois’nhevonen on hyvin raskasrakenteinen. Leveäotsainen pää on pieni suhteessa runkoon. Kaula on lyhyt ja paksu, säkä matalahko ja rinta syvä ja leveä. Selkä on leveä, perä pitkä, lihaksikas ja laskeva, häntä kiinnittyy alas. Lapa on suhteellisen loiva. Jalat ovat hyvin lihaksikkaat.

Väritys on yleensä ruunikko tai ruunipäistärikkö, joskus rautias tai rautiaanpäistärikkö. Auxois’nhevosella on kokoonsa nähden nopeat askellajit ja se on luonteeltaan kiltti, rauhallinen ja aulis. Säkäkorkeus vaihtelee välillä 152–168 cm.

Historia
--------

Auxois’nhevonen on kotoisin Ranskan Côte-d'Orin ja Yonnen alueilta ja polveutuu burgundilaisesta hevostyypistä. Sitä risteytettiin 1800-luvulla boulognen-, perchen- ja ardennienhevosen sekä trait du nordin kanssa. 1900-luvulta alkaen rotuun on lisätty vain ardennienhevosverta. Rodun kantakirja perustettiin vuonna 1913.

Auxois’nhevosta kuten sen läheistä sukulaista, hieman pienempää ardennienhevosta, kasvatetaan Ranskassa hevosenlihantuotantoon.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Pickeral, Tamsin: *The Encyclopedia of Horses & Ponies*, s. 244. Dempsey Parr, 1999. ISBN 1-84084-506-6. (englanniksi)
*Tämä artikkeli käsittelee rannikkoa. Moskiittorannikko on myös nimeltään vuonna 1986 valmistunut amerikkalainen elokuva.*

**Moskiittorannikko** (esp. *Costa de los Mosquitos*) on alue Hondurasissa ja Nicaraguassa. Se on saanut nimensä paikallisten miskitointiaanien mukaan. Moskiittorannikko sijaitsee Keski-Amerikan itärannikolla, ja se oli pitkään englantilaisten hallussa. Se on noin 65 kilometriä leveä ja 360 kilometriä pitkä rannikkokaistale. Sen suurimmat kaupungit ovat Nicaraguan Bluefields, Puerto Cabezas ja San Juan del Norte.

Eurooppalaisvaikutteet saapuivat alueelle 1600-luvulla, kun bukanieereiksi kutsutut englantilaiset merirosvot saapuivat. Pian tämän jälkeen englantilaiset perustivat protektoraatin miskitojen asuinalueelle. Espanja, Nicaragua ja Yhdysvallat eivät hyväksyneet englantilaissiirtokuntaa, ja alue siirtyi 1850 virallisesti Nicaragualle Britannian ja Yhdysvaltojen välisen Clayton–Bulwer-sopimuksen myötä.

Lähteet
-------

1. 1 2  Mosquito Coast *Encyclopædia Britannica*.  2011. Encyclopædia Britannica Online. Viitattu 28.10.2008. (englanniksi)