recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Lynn Jenkins
**Lynn Jenkins** (s. 10. kesäkuuta 1963 Holton, Kansas) on yhdysvaltalainen republikaanipoliitikko.

Jenkins on 3. tammikuuta 2009 alkaen toiminut Yhdysvaltain edustajainhuoneen jäsenenä Kansasin toisesta vaalipiiristä. Hän voitti marraskuun 2008 vaaleissa istuvan edustajan, demokraatti Nancy Boydan prosentein 51–46. Hänet valittiin republikaanien ehdokkaaksi elokuussa, jolloin hän voitti esivaaleissa Jim Ryunin, edustajainhuoneen entisen jäsenen ja olympiamitalistin. Jenkins on edustajainhuoneen pankkivaliokunnan jäsen.

Jenkins on varsinaiselta ammatiltaan hyväksytty julkinen tilintarkastaja (engl. *Certified Public Accountant*). Hän opiskeli Kansas State Universityssä Manhattanin kaupungissa Kansasissa ja Weber State Universityssä Ogdenissa Utahissa. Hän aloitti poliittisen uransa Kansasin edustajainhuoneessa, jonka jäsen hän oli vuosina 1999–2001. Vuodesta 2001 vuoteen 2003 hän oli jäsenenä osavaltionsa senaatissa ja vuodesta 2003 vuoteen 2008 hän oli Kansasin osavaltion State Treasurer, valtiovarainministeri, joksi hänet valittiin kaksissa vaaleissa, 2002 ja 2006. 

Maanviljelijäperheeseen syntynyt Jenkins on uskonnoltaan metodisti. Hän avioitui vuonna 1983 Scott Jenkinsin kanssa, jonka kanssa hänellä on kaksi lasta, tytär Hayley ja poika Hayden. Scott Jenkins haki avioeroa marraskuussa 2008.

Lähteet
-------

* Lynn Jenkinsin verkkosivut (Arkistoitu – Internet Archive)
* Jenkins Biographical Directory of the United States Congressin sivuilla

1. ↑  Rothschild, Scott: Nancy Boyda concedes to Lynn Jenkins *KTKA.com*.  5.11.2008. Viitattu 3.3.2009. (englanniksi)
2. ↑  Hollingsworth, Barbara: Jenkins' husband files for divorce *CJOnline.com*.  11.11.2008. Viitattu 3.3.2009. (englanniksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Henkilöt | 
* US Congress

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC

 |

 |
Satelliittinkuva suistosta
**Nigerjoen suisto** on Nigerjoen yli 70 000 neliökilometrin laajuinen suistoalue Nigeriassa. Alue on merkittävä kulku- ja satamapaikka, ja sen asukasluku on yli 30 miljoonaa. 1970-luvulla suistoalueelta löytyi öljyä, ja se on nykyään yksi Afrikan johtavia öljyntuotantoaluieta mutta samalla yksi maailman saastuneimmista alueista.

Suistoalueen asutus on keskittynyt tiiviisti harvoille kuiville maa-alueille. Suurin osa suistosta on mangrovesuota. Alueen väestö on hyvin pirstaleinen. Se jakautuu yli 40 eri etniseen ryhmään, jotka puhuvat yli 250 eri kieltä. Nigerian hallituksen arvion mukaan vuosina 1970–2000 suistossa tapahtui 7 000 öljyvuotoa. Alueella on vielä normaalia polttaa ylimääräinen maakaasu pois. Öljynporausta tehdään osittain luvatta ja pimeästi, eikä öljystä saatu vauraus jakaudu tasaisesti väestön kesken. Alueella onkin ollut 1990-luvusta lähtien aseellisia selkkauksia.

Lähteet
-------

1. ↑  Ogba, C. Okoko, Utang, Pius B.: Vulnerability And Adaptations Of Nigeria’s Niger Delta Coast Settlements To Sea Level Rise (pdf) nternational Federation of Surveyors. Viitattu 12.9.2014. (englanniksi)
2. 1 2  Niger Delta Region Land and Peoples (pdf) Federal Republic of Nigeria.  Arkistoitu 19.2.2009. Viitattu 12.9.2014. (englanniksi)
3. ↑  Timo Sipola: Nigerian tuhoisa öljy Maailman Kuvalehti.  Arkistoitu 12.9.2014. Viitattu 12.9.2014.
**Puistokatu** on katu Jyväskylän keskustassa Puistolassa. Se on keskustan ei-ruutukaavaisen koillisosan pääkatu. Lounaassa se alkaa Aren aukiosta. Sen varrella on Jyväskylän vanha hautausmaa sekä asuinkerrostaloja, joiden pohjakerroksissa on liikkeitä. Jyväskylän kaupungin alkuaikoina kadun paikalla oli Laukaantien osa. Kun Jyväskylän asemakaavaa vuonna 1899 laajennettiin tuolle alueelle, suunniteltiin alueelle ruutukaavaa kuten siihenastisellakin asemakaava-alueella niin, että alueella oleva osa Laukaantietä olisi hävinnyt kokonaan ruudukon alle. Tämä herätti mm. Yrjö Blomstedtissa pahennusta, joten sitä ei toteutettu ja vuonna 1910, kun tuolle paikalle ei ollut vielä ehditty rakentaa, asemakaava muutettiin epäsäännölliseksi ja alueella olleesta osasta Laukaantietä tuli puistokatu ja niinikään erisnimeltään Puistokatu. Aikaisemmin Puistokatu-nimellä ollut Jyväskylän katu muuttui nimeltään Minnankaduksi (nyk. Minna Canthin katu).

Lähde
-----

Jussi Jäppinen: Oletko koskaan nähnyt kauniin kaupungin, osio Ruutukaavan laajentaminen.
|  |  |
| --- | --- |
|  | ***Fysiikan teemasivu*** |

Tämä **luettelo** antaa yleiskatsauksen **fysiikan keskeisistä aiheista**.

**Fysiikka** on ainetta, energiaa ja perusluonteisia luonnonlakeja tutkiva tiede.

Fysiikan luonne
---------------

*Pääartikkeli: Fysiikka*

Fysiikan osa-alueet
-------------------

*Pääartikkeli: Luettelo fysiikan osa-alueista*
* Astrofysiikka
* Biofysiikka
* Fysikaalinen kemia
* Hiukkasfysiikka
* Klassinen fysiikka
* Kvanttifysiikka
* Molekyylifysiikka
* Optiikka eli valo-oppi
* Termodynamiikka
* Tiiviin aineen fysiikka
* Ydinfysiikka

Fysiikan historia
-----------------

*Pääartikkeli: Fysiikan historia*

Fysiikan keskeisiä käsitteitä
-----------------------------

* Yleisiä käsitteitä

Vetovoima – Valo – Fysikaalinen systeemi – Havainto – Suure – Olomuoto – Fysikaalinen yksikkö – Fysikaalinen koe -
* Teoreettisia käsitteitä

E=mc² – Hiukkanen – Kenttäteoria – Vuorovaikutus – Fysiikan laki – Perusvoima – Luonnonvakio – Aalto
* Perussuureet

Avaruus – Pituus – Aika – Massa – Sähkövaraus – Energia – Aine – Potentiaali – Voima – Liikemäärä – Nopeus – Kiihtyvyys – Entropia – Lämpötila
* Ala-alueet

Akustiikka – Aerodynamiikka – Klassinen mekaniikka – Tiiviin aineen fysiikka – Kosmologia – Dynamiikka – Sähkömagnetismi – Hydrodynamiikka – Kinematiikka – Matemaattinen fysiikka – Mekaniikka – Optiikka – Plasmafysiikka – Kvanttimekaniikka – Suhteellisuusteoria – Statistiikka – Termodynamiikka

Kuuluisia fyysikoita
--------------------

*Pääluettelo: Luettelo fyysikoista*
* Arkhimedes
* Niels Bohr
* Albert Einstein
* Richard Feynman
* Isaac Newton
* Robert Oppenheimer
Virvoitusjuomatölkistä tehty spriipoltin
**Spriikeitin** on kenttäoloissa ruoanvalmistukseen käytettävä keitin, jonka polttoaineena on sprii. Spriikeittimen hyvä puoli verrattuna kaasukeittimeen on toimintavarmuus ja polttoaineen saatavuus, haittapuolena polttoaineen pienempi energiatiheys. Joihinkin spriikeittimiin sisältyy keitinosan lisäksi myös keitinosan kehikkona toimiva tuulisuoja, josta on etua kovalla tuulella tai myrskyllä. Tämän lisäksi joissain malleissa on lisäksi erilaisia tuulisuojan päälle asetettavia keittoastioita, kuten kattiloita ja alumiininen pannu, jotka korvaavat osan tai vaatimattomissa oloissa kaikki muut keittoastiat.

Spriikeittimien toimintavarmuus perustuu alkoholin ominaisuuksiin, jotka mahdollistavat yksinkertaisen polttimen jossa ei ole liikkuvia osia. Yksinkertainen spriipoltin koostuu kaksiseinäisestä kupista, jossa sprii kaasuuntuu seinien välissä ja poistuu ilmaan kaksoisseinän ylälaidan rei'istä. On myös olemassa monimutkaisempia spriikeittimiä, joissa polttoaine paineistetaan.

Sotilaallinen käyttö
--------------------

Ruotsalainen Trangia-spriikeitin keittoastioineen
Puolustusvoimissa käytetään ruoanvalmistukseen kenttäoloissa spriikeittimiä lähinnä henkilökohtaiseen tai ryhmäkohtaiseen sissimuonan lämmittämiseen ja keittämiseen, koska tiedusteluryhmän tai sissiryhmän liikkuvuus on niin suuri, ettei ruoanvalmistusta kenttäkeittiössä kyetä järjestämään. Ryhmät toimivat myös vastustajan alueella, jolloin vaikea havaittavuus on toiminnalle edullista. Puolustusvoimien käytössä oleva keitin on yleensä Trangia.

Lähteet
-------

* Hentinen, Antti: Spriillä on väliä.  *Erä*, 2008, 31. vsk, nro 14, s. 62-65.
* Räisänen, Hannu: Ikuinen retkitoveri.  *Erä*, 2015, nro 11, s. 84-85.
Skotlannin Kuninkaallinen vaakuna
**Skotlannin vaakuna** oli Skotlannin monarkkien virallinen vaakuna, jota käytettiin Skotlannin kuningaskunnan vaakunana ennen vuotta 1603, jolloin Englannin ja Skotlannin kruunut yhdistettiin saman hallitsijan, Skotlannin Jaakko VI:n alaisuuteen. Yhdistymisen jälkeen vaakunasta tuli osa Yhdistyneen kuningaskunnan vaakunaa, jossa on esillä myös Englannin ja Irlannin vaakunat.

Kilvessä on punainen ja hillitsemätön leijona keltaisella pohjalla, liljakoristeisen kaksoiskehän ympäröimänä. Ensimmäisenä sitä käytti Skotlannin kuningas Vilhelm Leijona. Vaakunassa on punainen leijona istumassa valtaistuimella pidellen miekkaa ja valtikkaa. Alun perin sen molemmilla puolilla oli yksisarvinen. Vaakuna sisältää sanat "*Nemo me impune lacessit*" (*Kukaan ei vahingoita minua rangaistuksetta.*)

Nykymuodossaan Skotlannin vaakuna periytyy kuningas Robert I Brucen aikaan ja Bannockburnin taisteluun 1314. Hän otti Skotlannin vaakunan omakseen entisen sukuvaakunansa (kultaisessa kentässä punainen lakio ja vinoristi) sijaan.
Kauppakatua vuonna 1893. Vasemmalla Spriitehtaan talo.
**Spriitehtaan talo** eli **Branderin talo** oli Tampereella Kauppakadun ja Hämeenpuiston kulmassa (osoitteessa Kauppakatu 16) sijainnut kolmikerroksinen liike- ja asuinrakennus. Uusrenessanssityylisen talon suunnitteli arkkitehti F. L. Calonius, ja se valmistui 1891. Rakennusta kutsuttiin Spriitehtaan taloksi, koska korttelin sisäpihalla oli Granbergin viinatehdas.

Vuonna 1920 taloon perustettiin Branderin konditoria. Paikkaa alettiin nimittää Branderin taloksi tai "Brantsun kulmaksi". Vuosina 1928–1933 rakennuksen 2. ja 3. kerroksessa toimi myös hotelli Astoria, jonka tiloista tehtiin myöhemmin yksityinen sairaala.

Spriitehtaan talo purettiin 1962. Sen tilalle tuli asunto-osakeyhtiö Kauppakartanon liike- ja asuinkerrostalo, jonka suunnitteli Mirjam Kulmala. Purkamista perusteltiin muun muassa taloudellisella kannattavuudella: korkeampaan taloon mahtui lisää asuntoja, joten se tuotti enemmän.

Seppo Rihlama harmittelee talon kohtaloa kirjassaan *Rakennustaidetta Tampereella* (1968): "– – rakennus oli paitsi Caloniuksen ehkä jaloin saavutus myös koko Tampereenkin rakennustaiteessa merkkiteos, joka ehdottomasti olisi ollut suojattava tuholta. Caloniuksen muotokieli oli siinä rikastunut jo lähelle uusbarokkia, mutta kysymys ei suinkaan ollut koriste-elementtien mielivallasta, vaan kypsyneen taiteilijan hallitusta plastiikasta."

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Innanen, Akseli: Näin kaupunkimme muuttuu: Kolme uutta ja vanhaa kuvaa Tampereen maisemista *Reunamedia*.  18.3.2016.  Arkistoitu 22.3.2018. Viitattu 25.3.2018.
2. 1 2  Lehtinen, Nina: Tällaisissa talokaunottarissa tamperelaiset asuivat sata vuotta sitten *Aamulehti*.  1.12.2017.  Arkistoitu 23.3.2018. Viitattu 25.3.2018.
3. ↑  Rihlama, Seppo: *Rakennustaidetta Tampereella*, kuvat 55 ja 56. Tampere: Tampereen kaupungin tiederahasto, 1968.
4. ↑  Niemelä, Jari P. A.: Tampere oli engelsmannin silmin riidaton ja sopuisa pikkukaupunki (arkistoitu sivu) *Sattumuksia Mansesta – Tampereen historian verkkojulkaisu*.  1997–2004.  Arkistoitu 21.12.2013. Viitattu 22.3.2018.
5. ↑  *Kadonneet kaunottaret: Tampereen rakennushistoriaa*. Museokeskus Vapriikin järjestämä näyttely Tampereella 1.12.2017–8.4.2018. Näyttelykonsepti ja käsikirjoitus: Antti Liuttunen ja Iris Toivola.
6. ↑  Täydentäviä yhtiötietoja : Onkiniemen Ravintola Osakeyhtiö, Pörssitieto G. Kock
7. ↑  Rihlama 1968, etukannen karttasivu ja rakennusluettelo, kohde 35.
8. ↑  Rihlama 1968, s. 43.

Aiheesta muualla
----------------

* Caloniuksen liiketalo kuvattuna Tuulensuun talon tontilta, Eino Bergiuksen valokuva vuodelta 1924, Museokeskus Vapriikki (Finna)
Nauticat 44 -moottoripursi.
**Nauticat Yachts Oy** (vuoteen 2005 **Siltala Yachts Oy**) oli suomalainen, Pöytyän Riihikoskella toiminut veneveistämö, joka on kansainvälisesti tunnettu Nauticat-moottoripursistaan.

Nauticat Yachtsin valmistamat lujitemuovirunkoiset veneet ovat kooltaan 32 ja 52 jalan (10–17 metrin) välillä.

Nauticat-veneveistämön tarina alkoi 1950-luvun lopulla, kun pöytyäläinen Pentti Siltala alkoi valmistaa lujitemuovista aluksi pienten veneiden runkoja. Vuonna 1966 heiltä pyydettiin ehdotusta noin kymmenmetrisestä moottoripurjehtijasta, ja Viljo Aarnipalon suunnittelemana syntyi veistämön ensimmäinen moottoripursimalli Nauticat 33. Sen menestyksen myötä Aarnipalo suunnitteli Nauticat 44- ja 36-mallit. Vuonna 1975 syntyi kansainvälisenä yhteistyönä malli 38, ja 1980-luvun alkuvuosina markkinoille tuli siihen asti suurin malli, Nauticat 52, jota seurasivat sen pienemmät versiot 43 ja 40 sekä parannettu versio 521. Nämä valtameren ylityksiin tarkoitetut veneet suunnitteli englantilainen Sparkman & Stephens.

1980-luvulla Siltala Yachts valmisti aiemmin Finnsailer-nimellä tunnettuja pienempiä purjeveneitä nimellä Nauticat S-sarja. Vuonna 1986 Nauticat-veneiden pääsuunnittelijaksi tuli Kaj Gustafsson (s. 1941), josta sittemmin tuli myös yrityksen toimitusjohtaja ja vuodesta 1991 omistaja. Hän vei 35-sarjallaan veistämön tuotevalikoimaa perinteisistä moottoripursista kohti ohjaamokatoksella varustettuja ja purjehdusominaisuuksiltaan kehittyneitä avomeripursia.

Nauticat Yachtsin liikevaihto vuonna 2012 oli 2,7 miljoonaa euroa ja henkilöstömäärä 64.

Nauticat Yachts jätti konkurssihakemuksen toukokuussa 2018.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Yrityshaku: Nauticat Yachts (Arkistoitu – Internet Archive), Taloussanomat. Viitattu 21.12.2013
2. ↑  Kari Wilén: Nauticat 441 vie mukavasti kauas  2011. Venenetti (tiivistelmä Vene-lehden 10/2011 esittelystä). Viitattu 22.12.2013.
3. ↑  Jukka Vehmanen: Pöytyäläisveistämö satsaa suuriin pursiin, Nauticat Yachts luottaa ison rahan kauppoihin  7.2.2009. Turun Sanomat. Viitattu 29.12.2013.
4. 1 2  The story of the yard  2010. Nauticat Yachts.  Arkistoitu 24.12.2013. Viitattu 29.12.2013.
5. ↑  Haastattelu: Suomen Veneteollisuusyhdistyksen uusi puheenjohtaja Kaj Gustafsson, Finnboat News 1/2008, Venealan Keskusliitto Finnboat ry. Viitattu 21.12.2013
6. ↑  Nauticatin tarina päättymässä?

Aiheesta muualla
----------------

* Nauticat Club Finland (Arkistoitu – Internet Archive)
Nigerin sotilasalue vuoden 1911 kartan oikeassa yläreunassa.
**Nigerin sotilasalue** (ransk. *territoire militaire du Niger*) oli siirtomaa-alue Ranskan Länsi-Afrikassa vuosina 1904–1920. Se käsitti nykyisen Nigerin valtion.

Ranskalaisten ensimmäiset tukikohdat nykyisen Nigerin alueella olivat Say vuonna 1897 ja Zinder vuonna 1899. Ensimmäinen hallintoalue oli vuonna 1900 perustettu Ranskan Länsi-Afrikan kolmas sotilasalue, jonka keskuksena toimi Zinder. Alue käsitti Nigerjoen vasemman rannan Saysta Tšadjärvelle. Vuonna 1904 siihen liitettiin Aïrvuoristo.

Ylä-Senegalin ja Nigerin alaisuuteen kuulunut Nigerin sotilasalue muodostettiin vuonna 1904 Ranskan Länsi-Afrikan ensimmäisestä eli Timbuktun ja kolmannesta eli Zinderin sotilasalueesta. Se jakautui Niameyn, Timbuktun ja Zinderin alueisiin (*région*), joista jokaiseen kuului kolme piiriä (*cercle*). Sotilasalueen hallinnollinen keskus oli Niamey. Sen komentajana toimi Ylä-Senegalin ja Nigerin varakuvernöörin alainen komendantti.

Timbuktun alue ja Gaon piiri liitettiin vuoden 1911 alussa Nigerin sotilasalueesta Ylä-Senegaliin ja Nigeriin. Seuraavan vuoden alussa voimaan tullut asetus erotti sotilasalueen Ylä-Senegalista ja Nigeristä ja asetti sen suoraan Ranskan Länsi-Afrikan kenraalikuvernöörin alaisuuteen. Alueen hallinnollinen keskus siirrettiin samalla Zinderiin.

Sotilasalue muutettiin *territoire du Niger* -nimiseksi siviilialueeksi vuoden 1921 alussa. Vuoden 1922 kesäkuussa siitä tuli Ranskan Länsi-Afrikan kenraalikuvernöörin alaisen varakuvernöörin johtama autonominen Nigerin siirtomaa.

Lähteet
-------

1. ↑  Instruments de recherche en ligne: Ministère des Colonies. Série géographique Niger (1900/1938) *anom.archivesnationales.culture.gouv.fr*. Viitattu 27.1.2018.
2. ↑  *Les colonies françaises au début du XXe siècle: Cinq ans de progrès (1900–1905), tome II*, s. 232–234. Marseille: Barlatier, 1906. Teoksen verkkoversio.
3. ↑  Simond, Émile: *Histoire de la Troisième République de 1887 à 1894*, s. 369. Paris: Henri Charles-Lavauzelle, 1913. Teoksen verkkoversio.
4. 1 2  Fluchard, Claude: *Le PPN/RDA et la décolonisation du Niger 1946–1960*, s. 18. Paris: L’Harmattan, 1995. ISBN 2-7384-3100-3. Teoksen verkkoversio.
5. ↑  *Affaire du différend frontalier (Bénin/Niger): arrêt du 12 juillet 2005*, s. 113. Cour International de Justice, 2005. ISBN 92-1-071012-6. Teoksen verkkoversio.
**Volodymyr Dorošenko** ukr. Володимир Дорошенко, (30. lokakuuta 1879 Pietari, Venäjä – 25. elokuuta 1963 Philadelphia, Pennsylvania, Yhdysvallat) oli ukrainalainen, myöhemmin Yhdysvalloissa asunut bibliografi, kirjallisuudentutkija ja yhteiskunnallinen toimija.

Dorošenko vietti lapsuutensa Pultavan alueella. Hän oli Moskovan ukrainalaisten opiskelijoiden Hromadan perustajia, Ukrainan vallankumouspuolueen jäsen ja Ukrainan sosiaalidemokraattisen työväenpuolueen jäsen vuoteen 1911. Hän pakeni 1908 poliisin vainoa Lviviin ja työskenteli vuoteen 1944 Ševtšenkon tieteellisen seuran kirjastossa, jonka johtaja hänestä tuli 1937. Hän siirtyi 1944 Saksaan ja 1949 Yhdysvaltoihin. Ensimmäisen maailmansodan aikana hän oli Ukrainan vapautuksen liiton perustajia ja istui sen presidiumissa. Hän oli Vistnyk Sojuza vyzvolennja Ukraijnyn päätoimittaja ja kirjoitti liiton julkaisuja. Hän oli vuodesta 1913 Kiovassa Ukrainan tieteellisen seuran jäsen ja vuodesta 1925, Ševtšenkon tieteellinen seuran täysjäsen.

Dorošenko laati ukrainalaisten kirjailijoiden bibliografisia luetteloita ja käänsi Nikolai Gogolin, Leo Tolstoi, J. W. Goethen ja Vladimir Korolenkon teoksia ukrainaksi. Hän kirjoitti teoksia, joista erityisen merkittävä on hänen polemiikkinsa Serhi Jefremovin kanssa (julkaistu myös *Žytje i slovossa* 1918). Hän käsitteli kirjoituksissaan laajasti ukrainalaisia kirjailijoita ja muita aiheita, kuten Ševtšenkon tieteellistä seuraa ja sen kirjastoa. Hän oli Lvivissä ilmestyneen kalenterin *Dnipron* päätoimittaja (1929–1939). Hän julkaisi merkittäviä muistelmia ja artikkeleita eri aiheista.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Doroshenko, Volodymyr *Internet Encyclopedia of Ukraine*.  1984. Viitattu 11.6.2023. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Volodymyr Dorošenko** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Alankomaat
* Puola
* Vatikaani

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Leonel Power** (k. 5. kesäkuuta 1445 Canterbury) oli yksi Englannin johtavista 1400-luvun säveltäjistä. Hän työskenteli Christ Church -luostarissa vuodesta 1423 todennäköisesti säveltäjänä ja urkurina. Hän pääsi kirkon kuoromestarin tehtäviin viimeistään vuonna 1439. Hän oli John Dunstablen tavoin merkittävästi eurooppalaisen taidemusiikin kehitykseen vaikuttanut henkilö, mutta elämäntarinansa yksityiskohdat ovat jääneet pitkälti epäselviksi.

Powerin syntymän on yleisesti arvioitu ajoittuneen vuosien 1370–1385 väliselle ajalle. Varhaisemmassa historiankirjoituksessa on esitetty aikaisempaakin syntymävuotta ja syntymäpaikaksi Irlantia, mutta näiden väitteiden todenperäisyys on hyvin kyseenalainen. Varhaisin kirjallinen merkintä Powerin elämästä on vuodelta 1419. Hän oli Clarencen herttua Thomaksen palveluksessa, kunnes tämä sai surmansa taistelussa vuonna 1421. Myöhemmin hän toimi Bedfordin herttua Johnin kappelissa. Viimeistään hän on ollut tämän palveluksessa vuosina 1439–1444, mutta on mahdollista, että hän siirtyi tehtäviinsä kappelissa heti Tuomaksen kuoleman jälkeen.

Power oli säveltäjänä läheisesti kosketuksissa Ranskan musiikilliseen kehitykseen. Hän käytti messuissaan ja moteteissaan usein chansontyyliä, mistä esimerkki on hänen plainchant-hymniin *Alma redemptoris mater* pohjautuva messunsa. Merkittävässä *Old Hall* -käsikirjoituksessa on ehkä kolminkertainen määrä Powerin musiikkia verrattuna yhteenkään toiseen sen tiedossa olevista säveltäjistä. Power kirjoitti myös teoreettisen tutkielman.

Lähteet
-------

1. 1 2  Britannica: Leonel Power
2. 1 2 3 4  AllMusic: Leonel Power

Aiheesta muualla
----------------

* IMSLP: Leonel Power: nuotteja

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
	+ 2
* WorldCat
	+ 2

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Italia
* Israel
* Suomi (KANTO)
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Australia
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* SNAC
* IdRef

 |

 |
Ilmakuva kaupungista (2011)
Kaupungintalo
**Volodarsk** (ven. Волода́рск) on kaupunki Nižni Novgorodin alueella Venäjällä. Se sijaitsee Meštšoran alangolla Okaan laskevan Seima-joen varrella, 50 kilometriä Nižni Novgorodista länteen. Kaupunki on Volodarskin piirin keskus. Sen kautta kulkee Moskovan ja Nižni Novgorodin välinen rautatie (Seiman asema). Asukkaita on 10 600 henkeä (vuonna 2005).

Volodarskin kaupunki on perustettu vuonna 1956. Nykyään se on maatalousalueen keskus, jossa on lähinnä elintarviketeollisuutta.

Lähteet
-------

* *Goroda Rossii: entsiklopedija*, s. 89. Moskva: Bolšaja Rossijskaja Entsiklopedija, 1994. ISBN 5-85270-026-6.

Aiheesta muualla
----------------

* Volodarskin piirin sivusto (venäjäksi)

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Volodarsk** Wikimedia Commonsissa

**Nižni Novgorodin alueen kaupungit**
Nižni Novgorodin alueNižni Novgorodin alue
**Hallinnollinen keskus: Nižni Novgorod**  

Arzamas | Balahna | Bogorodsk | Bor | Gorbatov | Gorodets | Dzeržinsk | Knjaginino | Kstovo | Kulebaki | Lukojanov | Lyskovo | Navašino | Pavlovo | Pervomaisk | Perevoz | Šahunja | Sarov | Semjonov | Sergatš | Tškalovsk | Uren | Vetluga | Volodarsk | Vorsma | Vyksa | Zavolžje
**Volodymyr Stepanovytš Holubnytšyi** (ukr. Володимир Степанович Голубничий; 2. kesäkuuta 1936 Sumy, Ukrainan SNT – 16. elokuuta 2021 Sumy, Ukraina) oli Neuvostoliittoa edustanut ukrainalainen kävelijä, joka päämatkallaan 20 kilometrillä voitti kaksi olympiakultaa ja yhden Euroopan-mestaruuden.

Holubnytšyi oli 1960-luvun paras 20 kilometrin kävelijä. Hän oli kaksinkertainen olympiavoittaja vuosilta 1960 ja 1968. Lisäksi hän saavutti olympiahopeaa vuonna 1972 ja olympiapronssia 1964. Holubnytšyi oli myös Euroopan mestari vuodelta 1974, ja hän saavutti EM-hopeaa 1966 ja EM-pronssia 1962.

Holubnytšyi on maailman menestyneimpiä kilpakävelijöitä. Hän on ainoana saavuttanut olympialaisten 20 kilometrin kävelyssä kaksi kultamitalia, kolme mitalia ja neljä sijoitusta kahdeksan parhaan joukkoon. Hän käveli ensimmäisen maailmanennätyksensä jo 19-vuotiaana vuonna 1955 ja on lajinsa vanhin Euroopan mestari voitettuaan kultaa 38-vuotiaana.

Lähteet
-------

* Vladimir Golubnitši sporting-heroes sivustolla.

### Viitteet

1. ↑  Сергей Скакун: В Сумах умер легенда мирового спорта Владимир Голубничий  16.8.2021. Данкор онлайн. Viitattu 16.8.2021. (ukrainaksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie
* World Athletics

 |

 |
**Yleisestä mielipiteestä** (m.kreik. Περὶ δόξης Β', *Peri doksēs II*) on Dion Khrysostomoksen eli Dion Prusalaisen kirjoittama puhe, jossa Dion sanoo yleisen mielipiteen olevan huono ohjenuora millekään asialle.

Historia
--------

Dion Khrysostomos kirjoitti ensimmäisen vuosisadan lopulla ja 100-luvun alussa. Puhe *Yleisestä mielipiteestä* on Dionin kirjoitusten luettelossa numerolla 67. Se liittyy läheisesti edeltävään puheeseen 66, *Maineesta*, ja seuraavaan puheeseen 68, *Mielipiteestä*. Kreikan kielessä kaikilla näillä puheilla on sama nimi, *Peri doksēs* (Περὶ δόξης), ja ne on erotettu vain numeroilla I, II ja III (Α', Β', Γ'). Dion käyttää kuitenkin sanaa *doksa* (δόξα) kussakin puheessa eri merkityksessä, joten sana on luontevaa kääntää myös teosten nimissä eri tavoin. Teksti alkaa ja päättyy kesken, joten on arveltu, ettei sitä välttämättä ollut tarkoitettu julkaistavaksi. On mahdollista, että se oli hahmotelma tai muistiinpano, joka päätyi tavalla tai toisella Dionin teokset toimittaneen käsiin.

Kirjoituksen on suomentanut Juhana Torkki osana Dionin tekstien kokoelmaa *Onnellisuudesta* (Otava 2022).

Sisältö
-------

Teos esittää olevansa kuvaus keskustelusta Dionin ja erään hänen oppilaansa välillä. Dion ja hänen keskustelukumppaninsa ovat yhtä mieltä siitä, että filosofin erottavat muista ennen kaikkea totuus ja tieto. Filosofi siis tutkii jokaisen asian totuuden eikä yleisen mielipiteen avulla, sillä yleinen mielipide on petollinen ja epävarma. Sen sijaan ihmisten tulee totuutta tavoitellessaan ensin totella Delfoin Apollonin temppelissä ollutta ohjetta *gnothi seauton*, "tunne itsesi" – ohjetta, joka muodosti Sokrateen filosofian perusperiaatteen. Tämän jälkeen Dion osoittaa eri tavoin, miten turhaa on olla toisten ihmisten mielipiteiden heittelemänä. Hän havainnoillistaa asiaansa huvittavalla esimerkillä miehestä, joka eläisi varjonsa mukaan: kun se on aamulla ja illalla pitkä, hän on iloinen ja ylpistynyt, kun taas keskipäivällä varjon ollessa lyhyt hän on murheen murtama ja nöyrä. Samalla tavoin yleisen mielipiteen mukaan elävä käy koko ajan läpi useita muutoksia riippuen siitä, mitä kukin sattuu hänelle sanomaan.

Lähteet
-------

1. 1 2  Dio Chrysostom *LacusCurtius*. Viitattu 25.4.2022.
2. 1 2 3  The Sixty-seventh Discourse: On Popular Opinion: Loeb Edition Introduction *LacusCurtius*. Viitattu 25.4.2022.
3. ↑  Dion Khrysostomos: *Yleisestä mielipiteestä* 1–7.

Kirjallisuutta
--------------

### Suomennos

* Dion Prusalainen: *Yleisestä mielipiteestä*. Teoksessa Dion Prusalainen: *Onnellisuudesta*, s. 71–76. Muinaiskreikasta suomentanut ja esipuheen kirjoittanut Juhana Torkki. Helsinki: Otava, 2022. ISBN 978-951-1-42569-4.

### Muita käännöksiä ja tekstilaitoksia

* Dio Chrysostom: *On Popular Opinion*. Teoksessa Dio Chrysostom: *Discourses 61–80. Fragments. Letters*. Translated by H. Lamar Crosby. Loeb Classical Library 385. Cambridge, MA: Harvard University Press, 1951.

Aiheesta muualla
----------------

* Dio Chrysostom: *Περὶ δόξης Β'*. LacusCurtius. (muinaiskreikaksi)
* Dio Chrysostom: *On Popular Opinion*. LacusCurtius. (englanniksi)
**Volodymyr Antonovytš** (ukr. Володимир Антонович, 18. tammikuuta 1834 Mahnivka, Kiovan kuvernementti, Venäjän keisarikunta – 21. maaliskuuta 1908 Kiova) oli ukrainalainen historioitsija, arkeografi, arkeologia ja Kiovan yliopiston historian professori vuodesta 1878. Hän oli Kiovan arkeografisen komission julkaisujen päätoimittaja ja vuodesta 1881 kiovalaisen Nestorin kronikan historiallisen seuran suojelija ja johtaja. Hän järjesti Ukrainassa arkeologia konferensseja. Hänen poikansa oli Dmytro Antonovytš. Hän kokosi, toimitti ja laati johdannot sekä julkaisi laajan kahdeksansarjaisen julkaisun *Arkhiv Iugo-Zapadnoi Rossii* (1859–1914), joka käsittelee Oikean rannan Ukrainan historiaa 1500-luvulta 1700-luvulle.

Antonovytš laati lisäksi Liettuan, Kiovan ja Länsi-Venäjän historiaa käsitteleviä teoksia sekä toimitti julkaistavaksi historiallisia asiakirjoja sekä julkaisi arkeologiaa käsitteleviä teoksia.

Ukrainalaisiin kansanasuihin pukeutuneet Volodymyr ja Varvara Antonovytš. 1850-luku.
Antonovytš oli ukrainalaisen historiankirjoituksen populistisen koulukunnan merkittävimpiä edustajia. Hän perusti niin sanotun Kiovan historioitsijoiden koulukunnan, johon kuului hänen oppilaitaan, kuten Dmytro Bahali, Petr Golubovskyi, Myh’ailo Hruševskyi, Mytrofan Dovnar-Zapolskyi ja Ivan Lynnytšenko. He laskivat nykyaikaisen ukrainalaisen historiankirjoituksen perustan. Antonovytš ei käyttänyt kirjoituksissaan synteettisiä teorioita vaan keskittyi asiakirjojen tutkimukseen. Vain yleistajuisissa luennoissaan hän loi yleiskatsauksen Ukrainan historiaan kasakoiden alkuperästä alkaen.

H’lopoman-liikkeen jäsenenä Antonovytš julkaisi *Osnovassa* (Pietari) vastauksen puolalaiselle journalistille Zenon Fiszille (salanimi: Tadeusz Padalica) otsikolla "Moja ispoved" (’Tunnustukseni’), jossa hän puolusti "talonpoikien ystävien" aatetta. Hän oli kiovalaisen Vanhan Hromadan johtaja. Hänen aloitteestaan Galitsian valtiopäivien puolalaiset ja ukrainalaiset solmivat 1890 sopimuksen. Hänen osuutensa oli merkittävä siinä, että Myh’ailo Hruševskyi siirtyi Kiovaan, ja Kiovan kehittymisessä merkittäväksi ukrainalaisen tutkimuksen ja julkaisutoiminnan keskukseksi. Antonovytš oli lähes puolen vuosisadan ajan keskeinen henkilö ukrainalaisessa kansalais- ja poliittisessa elämässä. Hänen tuotantoonsa kuuluu runsaat 300 tieteellistä tutkimusta.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Oleksander Ohloblyn: Antonovych, Volodymyr *Internet Encyclopedia of Ukraine*.  1984. Viitattu 24.7.2022. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Volodymyr Antonovytš** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Latvia
* Tšekki
* Puola
* Vatikaani

 |
|  |
| Muut | 
* Encyclopedia of Modern Ukraine
* Europeana
* Internet Encyclopedia of Ukraine
* IdRef

 |

 |
**USS Mesa Verde** (runkonumero LPD-19) on Yhdysvaltain laivaston San Antonio -luokan maihinnousualus.

Valmistus
---------

*Pääartikkeli: San Antonio -luokka*
Alus tilattiin 29. helmikuuta 2000 Pascagoulasta Mississippistä Northrop Grumman Ship Systemsin Ingalls Operationsilta, missä köli laskettiin 25. helmikuuta 2003. Alus laskettiin vesille 19. marraskuuta 2004 ja kastettiin 15. tammikuuta 2005 kumminaan Coloradon senaattorin Ben Nighthorse Campbellin puoliso Linda Price Campbell.

Aluksella tehtiin 13.-16. elokuuta 2007 ensimmäiset valmistajan koeajot ja vastaanottokokeet syyskuussa. Alus otettiin palvelukseen 15. joulukuuta Panama Cityssä Floridassa ensimmäisenä päällikkönään Shawn W. Lobree.

Palvelus
--------

Aluksen kotisatama on Norfolk Virginiassa. Alus lähti 21. toukokuuta 2008 Norfolkista laivastovierailulle Quebeciin Kanadaan, missä se osallistui kaupungin 400-vuotisjuhlallisuuksiin. Aluksella tehtiin 16. elokuuta Floridan rannikolla kestävyystestejä. Se läpäisi 13. syyskuuta kolmannen ja viimeisen testin Mayportin rannikolla. Testeissä aluksen lähistöllä räjäytettiin 10 000 naulan räjähdyspanos. Lawrence F. LeGree vastaanotti 6. maaliskuuta 2009 aluksen päällikkyyden Lobreelta.

Alus kiinnittyi 18. helmikuuta 2022 Norfolkin laivastotukikohdassa laituriin 12 oltuaan neljä vuorokautta Virginia Capesin harjoitusalueella. Alus ankkuroitui Lynnhavenin ankkuripaikka A:han, kunnes jatkoi matkaansa 24. helmikuuta. Alus palasi 4. maaliskuuta laituriin 12, mistä se lähti merelle 8. maaliskuuta palaten 13. maaliskuuta. Alus kiinnittyi 21. maaliskuuta laituriin 10 oltuaan kolme vuorokautta merellä. Se lähti 11. huhtikuuta merelle ja palasi laituriin 6 23. huhtikuuta.

Oltuaan viisi vuorokautta merellä alus kiinnittyi 7. toukokuuta laituriin 14, mistä se lähti 12. toukokuuta. Alus palasi 14. toukokuuta laituriin. Se oli ammustäydennyspaikalle G4, mistä se lähti merelle 12. heinäkuuta. Alus kiinnittyi 16. heinäkuuta laituriin 14.

Oltuaan viikon merellä alus kiinnittyi 29. heinäkuuta laituriin 10, mistä se lähti 15. elokuuta. Pysähdyttyään New Jerseyssä Atlantic Cityn edustalla, jossa alus vastaanotti 16. elokuuta viisi HMLA-773:n helikopteria. Alus kiinnittyi 23. elokuuta Barbadoksella Port Bridgetownin läntiseen aallonmurtajaan suunnitellulle laivastovierailulle.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6  uscarriers.net
2. ↑  Amphibious Transport Dock LPD *www.navsource.org*. Viitattu 6.6.2022.
**Olympiahymni** on nykyaikaisten olympialaisten tunnussävel. Nykyisin käytössä oleva alkuperäinen Ateenan olympialaisiin 1896 tehty hymni on kreikkalaisten Spyrídon Samáraksen säveltämä ja Kostís Palamáksen sanoittama. Vuonna 1958 Samáraksen hymni valittiin olympialaisten viralliseksi sävelmäksi.

Pariisista 1900 Melbourneen 1956 kisajärjestäjät käyttivät omia hymnejään, mm. Berliinissä 1936 oli Richard Straussin säveltämä hymni *Olympia*, Lontoossa 1948 hymninä oli Rudyard Kiplingin runoon tehty sävellys *Non Nobis, Domine* ja Helsingin 1952 kisoihin hymniksi valittiin Jaakko Linjaman säveltämä ja Toivo Lyyn sanoittama *Olympiahymni* (*Soihtua monta on syttynyt ihmisten teillä*).

Kansainvälinen olympiakomitea suosittelee, että hymni esitetään englanniksi tai kreikaksi. Jos se esitetään jollain paikallisella kielellä, sanat tulisi kääntää kreikankielisestä versiosta.

Kirjallisuutta
--------------

* Linjama, Jouko: *Kun isä olympiahymnin sävelsi*. Gummerus, 2002. ISBN 951-20-6157-0.

Lähteet
-------

1. ↑  LA84 Foundation.: "Olympic Anthem Symbolism" (PDF) *la84foundation.org*. Viitattu 1.7.2010. (englanniksi)
2. ↑  Fono.fi: Olympiahymni.
3. ↑  Olympics Nationalanthems.info. Viitattu 22.1.2015.
**Nukkaruusu** (*Rosa tomentosa*) on ruusukasvien (Rosaceae) heimoon ja ruusujen eli aitoruusujen (*Rosa*) sukuun kuuluva kasvilaji. Nukkaruusu muistuttaa hyvin paljolti okaruusua (*Rosa sherardii*) sekä jossain määrin myös iharuusua (*Rosa mollis*), mutta sen voi erottaa okaruususta emien ulkonäön perusteella ja iharuususta kiulukoiden ulkonäön perusteella. Nukkaruusu on kuitenkin luettu joskus samaksi lajiksi kuin okaruusu.

Nukkaruusu on runsashaarainen pensas, joka voi kasvaa pari metriä korkeaksi. Sen oksien kuori on harmaanruskea ja oksat ovat piikkisiä. Piikit ovat kovia sekä hieman kaarevia. Kuluvan vuoden vuosikasvaimissa on runsaasti kaarevia piikkejä. Lehdet ovat harmaanvihreitä ja karvaisia sekä hartsintuoksuisia. Lehtien alapinnat ovat tiiviin karvoituksen peittämät. Lehtien lehdykät ovat jokseenkin teräväkärkisiä ja toissahalaitaisia. Kukat sijaitsevat muutaman kukan ryhminä melko pitkän kukkaperän päässä. Kukkien verholehdet ovat liuskaisia ja kukinnan jälkeen ulospäin siirottavia. Nukkaruusu kukkii kesä–heinäkuussa. Terälehdet ovat vaaleanpunaisia. Emien luotit ovat harvakarvaisia ja vartalot hyvin kapeita, enintään yhden millimetrin levyisiä. Kiulukat ovat soikeanpyöreitä ja kaljuja tai karvaisia sekä selvästi hedelmäperiään lyhyempiä.

Nukkaruusua tavataan laajalti Euroopassa lukuun ottamatta sen pohjoisimpia sekä aivan eteläisimpiä osia. Lajia tavataan Espanjasta Bulgariaan ja Valko-Venäjälle ulottuvalla alueella sekä Britteinsaarilla Skotlannin pohjoisosia lukuun ottamatta. Pohjoismaista nukkaruusua tavataan vain Tanskassa ja Etelä-Ruotsissa itäisessä Skånessa. Nukkaruusua on myös harvinaisena tulokaslajina tai vieraslajina Pohjois-Amerikassa.

Lähteet
-------

1. 1 2  Den virtuella floran: Filtros (*Rosa tomentosa*) *Den virtuella floran*.  1999. Naturhistoriska riksmuseet. Viitattu 22.1.2021. (ruotsiksi)
2. ↑  Den virtuella floran: Filtros (*Rosa tomentosa*) — Norra halvklotet *Den virtuella floran*.  1999. Naturhistoriska riksmuseet. Viitattu 22.1.2021.

Aiheesta muualla
----------------

* Finto: Kassu – Kasvien suomenkieliset nimet: Nukkaruusu (*Rosa tomentosa*)
* iNaturalist: *Rosa tomentosa*
* ITIS: *Rosa tomentosa* (englanniksi)
* United States Department of Agriculture (USDA): *Rosa tomentosa* (englanniksi)
* Global Biodiversity Information Facility (GBIF): *Rosa tomentosa* (englanniksi)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Taksonitunnisteet | 
* Wikidata: Q1415682
* Wikispecies: Rosa tomentosa
* BioLib: 39765
* CoL: 6WXZD
* EoL: 632761
* EPPO: ROSTO
* EUNIS: 179878
* FNA: 250100427
* GBIF: 3004299
* GRIN: 32185
* iNaturalist: 167995
* IPNI: 734524-1
* ITIS: 24845
* NatureServe: 2.148946
* NBN: NHMSYS0000462487
* NCBI: 267260
* NZOR: 7c8bdc42-8d20-4b9e-9e32-223a5ff9cf49
* NZPCN: 4810
* Open Tree of Life: 863036
* PfaF: Rosa tomentosa
* PFI: 1966
* Plant List: rjp-40
* PLANTS: ROTO
* POWO: urn:lsid:ipni.org:names:734524-1
* Tropicos: 27800167
* uBio: 453018
* VASCAN: 8914
* WFO: wfo-0001006360

 |

 |
*Tämä artikkeli kuvaa Yhdysvaltain laivaston Amphitrite-luokan monitoria. Muita saman nimisiä aluksia on täsmennyssivulla.*

**USS Miantonomoh** (runkonumero BM-5) oli Yhdysvaltain laivaston vuonna 1876 vesille laskettu Amphitrite-luokan monitori.

Valmistus
---------

*Pääartikkeli: Amphitrite-luokka (monitori)*
Alus tilattiin John Roach and Sonsilta Chesteristä Pennsylvaniasta, missä köli laskettiin vuonna 1874. Alus laskettiin vesille 5. joulukuuta 1876 ja otettiin keskeneräisenä palvelukseen 6. lokakuuta 1882 päällikkönään Francis J. Higginson. Alus siirrettiin Philadelphiasta Washingtoniin ja edelleen New Yorkiin, missä se poistettiin palveluksesta 13. maaliskuuta 1883. Alus valmistui 1883-1891 New Yorkin laivastontelakalla ja palautettiin palvelukseen 27. lokakuuta 1891 päällikkönään Montgomery Sicard.

Palvelus
--------

Seuraavan vuoden alus risteili Yhdysvaltain itärannikolla New Yorkin ja Charlestonin välillä. Loppuvuodesta 1892 alus makasi ankkurissa New Yorkissa, mutta 1892-1895 alus avusti laivaston maalitoimintaa ja Massachusettsin ja Rhode Islandin naval militiaa. Alus poistettiin palveluksesta 20. marraskuuta 1895 Philadelphiassa.

*USS Mainen* tuhouduttua 15. helmikuuta 1898 Havannan satamassa alus palautettiin palvelukseen 10. maaliskuuta päällikkönään Mortimer L. Johnson. Espanjan ja Yhdysvaltain kiristynyt poliittinen tilanne johti 21. huhtikuuta sodanjulstukseen ja seuraavana päivänä presidentti William McKinley määräsi kontra-amiraali William T. Sampsonin sulkemaan Kuuban pohjoisrannikon satamat.

### Espanjan-Yhdysvaltain sota

Charlestonissa tapahtuneen varustamisen jälkeen alus liittyi 5. toukokuuta 1898 saartolaivastoon, johon se kuului aina saarron päättymiseen saakka 14. elokuuta. Alus palasi 29. elokuuta Charlestoniin ja edelleen Philadelphiaan 1. lokakuuta. Alus poistettiin palveluksesta 8. maaliskuuta 1899 League Islandilla.

Lähteet
-------

* Gardiner, Robert (toim.): *Conway's All the World's Fighting Ships 1860–1905*. Lontoo, Englanti: Conway Maritime Press, 2002. ISBN 0-85177-133-5. (englanniksi)

### Viitteet

1. 1 2 3 4  history.navy.mil

*Amphitrite*-luokan monitorit

|  |
| --- |
| *USS Amphitrite* - *USS Monadnock* - *USS Terror* - *USS Miantonomoh* |
| Edeltäjä: *USS Puritan* – Seuraaja: *USS Monterey* |
Sir Edmund Allenby
**Edmund Henry Hynman Allenby** (23. huhtikuuta 1861 Brackenhurst, Englanti – 14. toukokuuta 1936 Lontoo, Englanti) oli brittiläinen sotilas, sotamarsalkka ja hallintoviranomainen, joka toimi ensimmäiseen maailmansotaan Brittiläisen siirtoarmeijan johdossa Lähi-idän taisteluissa.

Allenby valmistui Sandhurstin sotakorkeakoulusta, ja hänen sotilasuransa alkoi vuonna 1882 ratsuväessä. Hänen ensimmäinen palveluspaikkansa oli Etelä-Afrikka, jossa hän osallistui myös toiseen buurisotaan (1899–1901). Sodan loputtua Allenby oli ylennetty jo everstiksi.

Brittiläisten Jerusalemin muistomerkki Allenbyn aukiolla Jerusalemissa.
Ensimmäisessä maailmansodassa Allenby sai komennettavakseen Brittiläisen siirtoarmeijan ratsuväkidivisioonan. Ypresin ensimmäisen taistelun jälkeen Allenby ylennettiin Britannian kolmannen armeijan komentajaksi. Kuitenkin vuonna 1917 Allenby siirrettiin Lähi-itään brittiläisten Egyptin-joukkojen komentajaksi, mikä johtui pitkälti siitä, että hänellä oli ollut erimielisyyksiä Douglas Haigin kanssa Arrasin taistelun taktiikasta.

Allenbyn tehtäväksi annettiin vallata Jerusalem turkkilaisilta jouluun 1917 mennessä. Hänen onnistuikin valloittaa Gazan kaupunki Gazan kolmannessa taistelussa marraskuussa 1917 ja joulukuussa Jerusalem. Seuraavan vuoden syyskuussa Allenbyn joukot kukistivat turkkilaiset pohjoisempana Megiddon taistelussa, minkä ansiosta hän valloitti myös Damaskoksen ja Aleppon. Vuonna 1919 Allenby nimitettiin sotamarsalkaksi ja aateloitiin.

Sodan jälkeen Allenby toimi Brittiläisen kansainyhteisön lähettiläänä Egyptissä vuodet 1919–1925. Vuonna 1925 hän jäi eläkkeelle ja siirtyi Edinburghin yliopiston rehtoriksi. Allenby kuoli vuonna 1936 ja hänet haudattiin Westminster Abbey -kirkkoon.

Allenby on esiintynyt roolihahmona monessa elokuvassa ja kirjallisuudessa. *Arabian Lawrence* -elokuvassa häntä esittää Jack Hawkins.

Lähteet
-------

1. 1 2  Westwell, Ian: *Ensimmäinen maailmansota. Tärkeimmät sotatapahtumat päivä päivältä*, s. 134, 135, 143, 144. Alkuteos World War I, Day by Day. Suomentanut Ahola, Veikko ym.. Gummerus kustannus, 2004. ISBN 978-951-20-6624-7.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Edmund Allenby** Wikimedia Commonsissa

* Who's Who: Sir Edmund Allenby *firstworldwar.com*.  11. elokuuta 2001. Viitattu 5. marraskuuta 2007. (englanniksi)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Katalonia
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Ruotsi
* Kreikka
* Alankomaat
* Vatikaani

 |
|  |
| Taiteenala | 
* Te Papa (New Zealand)

 |
|  |
| Muut | 
* NARA
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**Uki Lauri Aleksi Ovaskainen** (s. 24. elokuuta 1975 Espoo) on suomalainen pianisti.

Ovaskainen on opiskellut Hui-Ying Liu-Tawaststjernan oppilaana Sibelius-Akatemiassa ja José Riberan oppilaana Tanskan Kuninkaallisessa musiikkikonservatoriossa (Det Kongelige Danske Musikkonservatorium). Hän on myös ottanut osaa Pnina Salzmanin, Charles Rosenin, Andras Schiffin, Fou Ts'ongin, Yahli Wagmanin, Emanuel Krasovskyn ja Matti Raekallion mestarikursseille.

Ovaskainen on esiintynyt Pohjoismaiden lisäksi Saksassa, Israelissa, Venäjällä, Serbiassa ja Kroatiassa. Hän asuu nykyisin Belgradissa ja työskentelee Belgradin taideyliopistossa.

Palkinnot ja tunnustukset
-------------------------

* Premio Jaén -pianokilpailu Espanjassa (1. palkinto), 2007

Lähteet
-------

1. ↑  Maj Lind kansainvälinen pianokilpailuYle. Viitattu 21.7.2023
2. ↑  For Finnish pianist Uki Ovaskainen Belgrade is home and music a way of life Finlandabroad Viitattu 21.7.2023

Aiheesta muualla
----------------

* Wiener KammerOrchester, Uki Ovaskainen

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Taiteenala Muokkaa Wikidatassa | 
* MusicBrainz

 |

 |
**Stump** oli suomalainen nuorisolehti, jota julkaistiin vuosina 1966–1970. Sen päätoimittajia olivat Seppo Bruun, Ilkka Sysimetsä ja viimeisenä vuonna Timo Toivonen. Kustantajana toimi Lehtipojat ja lehti ilmestyi noin kerran kuukaudessa. Lehden formaatti oli aluksi tabloidimainen, noin A3-kokoinen, mutta muuttui myöhemmin tavanomaiseksi aikakauslehtiformaatiksi.

Lehden jutut olivat aluksi muutaman virkkeen esittelyjä äänilevyistä ja niiden esittäjistä. Stump aloitti 1967 juttusarjan, jossa esiteltiin Suomen suurimpien kaupunkien nuorisokulttuuria. Lehden "Karvapäälista" esitteli kitarayhtyeitä eri puolilta Suomea. Koska Suomen Yleisradio lähetti yhä varsin vähän popmusiikkia, lehti teki juttusarjan DX-kuuntelusta. Yhteiskunnalliseen osallistuvuuteen kannustavan ajan hengen mukaisesti se aloitti myös seksuaalisuus- ja huumekysymysten käsittelyn sekä otti kantaa moniin nuoria koskettaviin yhteiskunnallisiin aiheisiin, kuten koululaitoksen kuriin, ravintoloiden korkeisiin ikärajoihin ja oikeuteen tupakoida koulussa.

Loppuaikoinaan lehti alkoi kilpailla skandaali- ja miestenlehtien kanssa painottamalla sisällössä yhä enemmän seksiasioita. Lehden kansissa esiintyi tuohon aikaan alastomia nuoria naisia, kuitenkin melko siveellisissä asennoissa ja jotakin kantaa ottavaa juttuotsikkoa kuvittamassa. Tyylinmuutos ei kuitenkaan kyennyt pelastamaan lehteä, vaan sen ilmestyminen loppui vuonna 1970.

Lähteet
-------

1. ↑  Vesa Kurkela: *Tangoa, rautalankaa ja paljon muuta sulassa sovussa, Kehityslinjat 1960–1969*, Pomus.net
2. ↑  Jukka Laarin artikkeli *Popmodernisaatiosta - Nuortenlehdet Stump ja Intro rockdiskurssin kätilöinä*, teoksessa Kimmo Saaristo: *Hyvää pahaa rock’n’roll. Sosiologisia kirjoituksia rockista ja rockkulttuurista*, SKS 2003.
Pérez Prado vuonna 1954.
**Dámaso Pérez Prado** (11. joulukuuta 1916 Matanzas, Kuuba – 14. syyskuuta 1989 México, Meksiko) oli kuubalainen orkesterinjohtaja, muusikko ja säveltäjä. Häntä kutsutaan usein "mambon kuninkaaksi". Pradon tunnetuimpia sävellyksiä on Lou Began esittämänä maailmanlaajuiseksi hitiksi noussut "Mambo No. 5 (A Little Bit Of...)".

Pradon orkesterisovitukset perustuvat usein kirkuvien trumpettien ja pehmeämpien saksofonien väliseen kontrastiin sekä yllättäviin kenraalitaukoihin ja niissä kuultaviin Pradon huudahduksiin.

Häneltä on julkaistu muun muassa kokoelma-albumi *Latin Dance Party Featuring Perez Prado*.

Lähteet
-------

1. ↑  Steve Huey: Pérez Prado biography *Allmusic*. Viitattu 16.11.2012.
2. ↑  Luhtala, Pertti ym.: Rumbakuninkaista salsatähtiin 2: Jazz innostuu congarytmeistä.  *Helsingin Sanomat*, 10.7.1977, s. 18.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Katalonia
* Saksa
* Italia
* Suomi (KANTO)
* Belgia
* Yhdysvallat
* Japani
* Tšekki
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie
* Trove
* Elonet

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* IdRef

 |

 |
**Studio Klikki** oli helsinkiläinen mainosvalokuvaamo, jonka perustivat 1979 valokuvaajat Ilmari Kostiainen, Kari Haavisto ja Arto Hallakorpi.

Studio Klikki toimi aluksi noin 400 neliömetrin tiloissa Helsingin Sörnäisten Suvilahdenkatu 7:ssä, samassa talossa kuin Seppo "Sebastian" Nurmen muotikuvausstudio, ja vuodesta 1987 Roihupellon teollisuusalueella, jossa pinta-alaa oli miltei kaksin verroin. Klikin korkeatasoiseen varustukseen kuului maan parhaimpiin luettu oma värilaboratorio.

Klikissä työskentelivät perustajakolmikon ohella vuosien varrella myös mm. Dick Lindberg, Horst Neumann, Pekka Nuikki, Arton poika Antti Hallakorpi sekä taidevalokuvan piirissä nykyisin toimivat Marja Pirilä ja Sanna Peurakoski. Värilaboratoriota hoiti Jukka Mäntynen.

Lähteet
-------

1. 1 2  Salo, Merja: *Muodin ikuistajat. Muotivalokuvaus Suomessa*, s. 154. Taideteollinen korkeakoulu, 2005. ISBN 951-558-170-2.
2. ↑  Nenonen, Kirsti: Helsingin korttelit kertovat, osa 4: Pääskysenpesän vaiheilla.  *Helsingin Sanomat*, 12.12.1983, s. 16. Näköislehti (maksullinen).
3. ↑  Seppo Saves: Ilmari Kostiainen – On vain 10 valokuvaa.  *Kamera-lehti*, 2002, nro 9. Helsinki:  Kameraseura ry. ISSN 0022-8133.
4. ↑  Keskusteluketju Yksi suurista on nyt poissa, Ilmari Kostiainen *Kameralaukku.com*.  Arkistoitu 5.3.2016. Viitattu 16.1.2012.