recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Matenrou Opera** (摩天楼オペラ?) on japanilainen Visual kei rock -yhtye. Sen perustivat vuoden 2006 lokakuussa Jenivasta tutut vokalisti Sono ja rumpali Yuu. Muutaman kuukauden jälkeen yhtyeeseen liittyivät basistiksi You, kitaristiksi Mika ja koskettimiin naispuolinen Karen, joista Mika ja Karen lähtivät yhtyeestä vuonna 2007.

Matenrou Operan ensimmäinen virallinen keikka oli vuoden 2007 toukokuussa, mutta heillä oli huhtikuussa salainen etukäteen mainostamaton keikka. Yhtye julkaisi toukokuun keikalla ensimmäisen singlensä, alkaloid showcasen, ja sinkun painos rajoittui 1000 kappaleeseen.

Ensimmäisen singlen jälkeen yhtye piti itseään kiireisenä keikkojen ja monien tapahtumien merkissä. Eräänä lokakuussa pidetyn keikan jälkeen yhtye joutui ilmoittamaan, että kosketinsoittaja Karen ja kitaristi Mika eroaisivat yhtyeestä marraskuun 16. päivän keikan jälkeen. Uudet jäsenet oli jo valmiiksi päätetty ja joulukuussa yhtye julkaisi uusien jäsenten nimet. Kitaristiksi tuli Anzi ja koskettimiin tuli Ry:dia nimisestä tuttu Ayame. Samoihin aikoihin yhtye ilmoitti tekevänsä sopimuksen Kamijon levy-yhtiön Sherow Artist Societyn kanssa.

Helmikuussa 2008 Matenrou Opera ilmoitti, että he olivat liittyneet eurooppalaiseen levy-yhtiöön Rock Identity. Maalis- ja huhtikuussa oli yhtyeen Euroopan kiertue Versailles Philharmonic Quintetin kanssa. Suomessa Maternou Opera nähtiin 31.3.2008.

Yhtyeen jäsenet
---------------

* Laulaja: Sono
* Rummut: Yuu
* Basso: You
* Koskettimet: Ayame
* Kitara: Anzi

Ex-jäsenet
----------

* Mika (Kitara)
* Karen (Koskettimet)

Lähteet
-------

* JaMe (Arkistoitu – Internet Archive)

Aiheesta muualla
----------------

* Yhtyeen virallinen kotisivu (Arkistoitu – Internet Archive)
**Manuel Ceferino Oribe** (1792–1857) oli uruguaylainen upseeri, josta tuli Uruguayn toinen presidentti.

Oribe liittyi sotaväkeen nuorena, siirtyi José Gervasio Artigasin joukkoihin tämän vallattua Montevideon ja nousi sotilasurallaan kenraaliksi. Portugalilaisten liitettyä Uruguayn Brasiliaan Rivera taisteli Juan Antonio Lavallejan johtamassa kapinallisryhmässä, jota kutsuttiin 33 sankariksi. Ryhmä julisti itäisen provinssin eli nykyisen Uruguayn itsenäiseksi. Fructuoso Rivera kuului myös tuohon ryhmään, ja hänestä tuli itsenäisen Uruguayn ensimmäinen presidentti.

Presidenttikautensa päätyttyä Rivera oli muutamia vuosia syrjässä, mutta nousi sitten kapinaan Oribea vastaan. Tämä johti maan jakautumiseen Oriben kannattajiin (Blanco) ja Riveran kannattajiin (Colorado), joiden välille syttyi sisällissota. Sota laajeni naapurimaihin (Guerra Grande), ja sen jatkuessa Oribe oli maanpaossa Euroopassa 1853–1855.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Manuel Ceferino Oribe *Encyclopedia Britannica*. Viitattu 26.1.2023.
2. ↑  Oribe, Manuel (1792–1857) *encyclopedia.com*. Viitattu 26.1.2023.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Alankomaat

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
Vodek Sadalski vuonna 1986.
**Włodzimierz "Vodek" Sadalski** (s. 29. elokuuta 1949) on Puolan liiton*selvennä* koulutus- ja urheilujohtaja sekä entinen lentopallovalmentaja ja pelaaja, joka valmensi kaudella 2008 Savonlinnan East Volleyta lentopallon 1-sarjassa. Pelaajaurallaan Sadalski pelasi passarina voittaen olympiakultaa Montrealin olympialaisissa vuonna 1976 ja maailmanmestaruuden 1974 Meksikossa. Häntä pidetään yhtenä Puolan kaikkien aikojen parhaista passareista.

Valmennusura
------------

Pelaajauransa jälkeen Sadalski suuntasi Suomeen pelaamaan mestaruussarjaan Kokkolan Tiikereissä syksyllä 1979, seuraavalla kaudella 1980-81 Sadalski ryhtyi Kokkolan Tiikereiden pelaajavalmentajaksi, jona hän toimi myös kaksi seuraavaa kautta. Tiikereiden pudottua mestaruussarjasta hän ryhtyi*lähde?* valmentamaan kakkossarjaan Ylivieskan Kuulaa. Ylivieskasta hänet hankittiin mittavien neuvotteluiden jälkeen Seinäjoen Maila-Jussien riveihin 1-sarjaan valmentamaan. Maila-Jussit nousi Sadalskin opeilla SM-sarjaan heti ensimmäisellä kaudella. Hän hyödynsi joukkueen harjoituksissa etenkin kotimaataan Puolaa, missä joukkue leireili erittäin paljon ja pelasi sikäläisiä huippujoukkueita vastaan. Kaudella 1985 Maila-Jussit otti Suomen Cupin voiton, jonka jälkeen se eteni kaksi kertaa peräkkäin Suomen mestaruuteen kausilla 1986 ja 1987. Tämän jälkeen Maila-Jusseilla koittivat laihemmat vuodet loukkaantumisten ja pelaajapulan takia, ja myös Sadalski oli lähtemässä Seinäjoelta. Hän toimi viimeisinä vuosinaan Seinäjoen Lyseon lentopallo-opettajana.*lähde?* Tämän jälkeen Wlodzimierz Sadalski toimi Suomen miesten maajoukkueen päävalmentajana vuosina 1987–1992.

Sadalski on valmentanut urallaan myös muun muassa Kokkolan Tiikereitä, Salon Piivolleyta, Raision Loimua ja monia muita seuroja Suomessa. Savonlinnan East Volleyta hän on valmentanut vuosina 2001–2003 sekä kaudesta 2005 lähtien.

Muuta
-----

Sadalski oli äärimmäisen vaativa valmentaja. Ei ollut harvinaista, että pelaaja lähti harjoituksista kotiin ennen muita miettimään treenien tarkoitusperiä.*lähde?*

Lähteet
-------

1. ↑  Włodzimierz Sadalski (Arkistoitu – Internet Archive) Sport reference
2. 1 2  Lentopallo (Arkistoitu – Internet Archive) Suomen olympiakomitea
3. ↑  East Volleyn loppu oli lähellä (Arkistoitu – Internet Archive) Itä-Savo
**Manuel Osborne-Paradis** (s. 8. helmikuuta 1984 North Vancouver, Brittiläinen Kolumbia, Kanada) on kanadalainen alppihiihtäjä, joka laskee lähinnä syöksylaskua ja supersuurpujottelua.

Osborne-Paradis saavutti hopeaa junioreiden MM-kilpailujen supersuurpujottelussa Mariborissa 2004. Torinon olympialaisissa 2006 hän oli syöksylaskussa kolmastoista ja Åren MM-kilpailuissa 2007 samassa lajissa yhdeksäs. Hän saavutti Sankt Moritzin MM-kilpailuissa 2017 pronssia supersuurpujottelussa. Pyeongchangin olympialaisissa 2018 hän oli syöksylaskussa neljästoista. 

Osborne-Paradis sijoittui maailmancupin osakilpailussa ensimmäisen kerran kolmen parhaan joukkoon oltuaan toinen Lake Louisen syöksykilpailussa marraskuussa 2006. Hän sijoittui samassa lajissa lisäksi kolmanneksi Val d'Isere'ssä tammikuussa 2007, Wengenissä tammikuussa 2008 ja Val Gardenassa joulukuussa 2008. Hän sijoittui kuudenneksi syöksycupin kokonaispisteissä kaudella 2007–2008.

Osborne-Paradis saavutti ensimmäisen voittonsa maailmancupissa Kvitfjellin syöksykilpailussa 6. maaliskuuta 2009. Seuraavana päivänä oli kolmas Kvitfjellin toisessa syöksykilpailussa. Syöksycupin kokonaispisteissä hän oli kaudella 2008–2009 viides. 

Osborne-Paradis voitti maailmancupkaudella 2009–2010 Lake Louisen supersuurpujottelun sekä Val Gardenan syöksylaskun ja oli toinen Wengenin syöksylaskussa. Syöksylaskun cup-pisteissä hän oli neljäs.

Maailmancupkaudella 2014–2015 Osborne-Paradis sijoittui toiseksi Lake Louisen ja Kvitfjellin syöksylaskuissa.

Lähteet
-------

* Manuel Osborne-Paradis Kansainvälinen hiihtoliitto (FIS).  (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Virallinen sivusto (englanniksi)
**Kalevi Johannes Lahdenranta** (s. 20. maaliskuuta 1942 Kankaanpää) on suomalainen painonnostaja. Lahdenranta kilpaili yli 110 kilogramman sarjassa ja teki tempauksessa neljä maailmanennätystä vuosina 1970–1974.

Lahdenranta osallistui olympialaisiin vuosina 1968 ja 1972 sijoittuen molemmilla kerroilla seitsemänneksi. MM-kisoissa hän voitti tempauksessa kultaa 1970 ja työnnössä ja yhteistuloksessa pronssia 1970 sekä pronssia tempauksessa 1972. EM-kisoissa hän voitti tempauksessa kultaa 1970 ja työnnössä ja yhteistuloksessa hopeaa 1970 sekä pronssia punnerruksessa 1970 ja tempauksessa 1972 ja 1973. Hän voitti Pohjoismaiden mestaruuden vuosina 1971 ja 1974 ja neljä Suomen mestaruutta vuosina 1968–1973. Voimanostossa hän voitti Suomen mestaruuden vuosina 1976 ja 1980.

Kalevi Lahdenranta kävi keskikoulun, jonka jälkeen muutti kotiseudultaan Kankaanpäästä Porin Reposaareen, jossa teki konepajatöitä ennenkuin pääsi poliisikouluun. Kurssin jälkeen hän palasi Poriin, jossa toimi koko polisiuransa.

Lähteet
-------

1. 1 2  Kalevi Lahdenranta Bio, Stats, and Results *Olympics at Sports-Reference.com*.  Arkistoitu 7.10.2009. Viitattu 14.12.2018. (englanniksi)
2. 1 2 3  Siukonen, Markku; Rantala, Risto: *Kaikki urheilusta*, s. 471. Otava, 2006. ISBN 978-951-1-20841-9.
3. ↑  Pihlaja, Juhani: *Urheilun käsikirja*, s. 516. TietoSportti, 1994. ISBN 951-97170-0-5.
4. ↑  Pihlaja, Juhani: *Urheilun käsikirja*, s. 520–521. TietoSportti, 1994. ISBN 951-97170-0-5.
5. ↑  Poissa parrasvaloista: Porin iso oliisi herätti kunnioitusta sekä kadulla että nostolavalla.  *Urheilulehti*, 25.5.2021, nro 21, s. 58.
**Ali Sabieh** on kaupunki ja Ali Sabiehin alueen hallinnollinen keskus Djiboutissa. Se sijaitsee lähellä Etiopian rajaa 90 kilometriä Djiboutin kaupungista lounaaseen. Vuoden 2009 väestönlaskennan mukaan Ali Sabiehissa oli 37 900 asukasta.

Kaupunki on syntynyt 1900-luvun alussa Djiboutin ja Addis Abeban välisen rautatien aseman ympärille. Sen kehitystä ovat edistäneet vuonna 1982 rakennettu maantie ja aluekeskuksen status. Asukkaat ovat etupäässä issoja.

Ali Sabiehin kautta kulkee maantie RN5, josta haarautuu Etiopian rajalle johtava RN19. Rautatie kulkee nykyään kaupungin eteläpuolitse.

Paikallisia elinkeinoja ovat transhumanssiin perustuva karjanhoito, maanviljely ja kaupankäynti. Teollisuutta edustavat vesipullottamo sekä keramiikka- ja sementtitehtaat. Palveluihin kuuluvat koulut, lyseo ja sairaala. Kaupungissa on sähkö- ja vesijohtoverkot.

Seudun nähtävyyksiä ovat Grand Baran autiomaatasanko, 1286 metriä korkea Arreyvuori, Assamon luonnonsuojelualue antilooppeineen sekä siirtomaa-ajan rakennukset.

Lähteet
-------

1. ↑  Djibouti *City Population*. Viitattu 16.5.2023.
2. ↑  Alwan, Daoud A. & Mibrathu, Yohanis: *Historical Dictionary of Djibouti*, s. 12. Lanham: Scarecrow Press, 2000. ISBN 0-8108-3873-7.
3. 1 2  Schéma Directeur d’Aménagement Urbain d’Ali Sabieh *IGAD Land Governance Portal*. Viitattu 16.5.2023.
4. ↑  Ali Sabieh, la ville du train *Office National du Tourisme*. Viitattu 16.5.2023.
**Tauno Kalevi Koskinen** (16. helmikuuta 1932 Kalvola – 12. heinäkuuta 2019 Hollola) oli suomalainen oopperalaulaja ja laulupedagogi. Koskinen oli äänialaltaan tenori. Hän opiskeli Lahdessa Tauno Kaivolan johdolla 1959–1969. Oopperauransa Koskinen aloitti Lahden oopperassa vuonna 1959. Vuonna 1972 hänet kiinnitettiin Kansallisoopperaan. Koskinen esiintyi myös Savonlinnan oopperajuhlilla ja teki Suomessa ja ulkomailla yhteensä yli sata oopperaroolia. 

Oopperatyönsä ohella Koskinen työskenteli kanttoriurkurina Hämeenkosken seurakunnassa. Hän oli Hämeen läänin Koskella (Hämeenkoski) kansakoulunopettajana monet vuodet.

Oopperalaulajana Koskinen tuli tunnetuksi varsinkin koomisista rooleista. Levylle hän on tehnyt muun muassa Saltun roolin Leevi Madetojan oopperassa *Pohjalaisia*. Levytys on vuodelta 1975, ja oopperan johtaa Jorma Panula. Oopperauransa jälkeen Koskinen toimi Päijät-Hämeen konservatorion laulun lehtorina. Koskisen oppilaina ovat olleet monet Suomen eturivin oopperalaulajat, kuten Mika Pohjonen ja Jyrki Anttila.

Lähteet
-------

* Keijo Virtamo (toim.): *Otavan musiikkitieto* (2. painos), s. 199. Helsinki: Otava, 1997. ISBN 951-1-14518-5.

### Viitteet

1. ↑  Kuolinilmoitus. *Helsingin Sanomat* 11.8.2019. s. C 19
2. ↑  Oopperalaulaja Kalevi Koskinen on kuollut.  *Etelä-Suomen Sanomat*, 30.7.2019, s. B5.

Aiheesta muualla
----------------

* Kalevi Koskisen muistokirjoitus Helsingin Sanomissa

  


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |

 |
*Tämä artikkeli käsittelee tietokonetta. Muita merkityksiä täsmennyssivulla.*
Zuse Z3 -jäljennös Deutsches Museumissa.
**Z3** oli maailman ensimmäinen täysautomaattinen ohjelmoitava tietojenkäsittelykone eli tietokone. Sen suunnitteli ja rakensi saksalainen Konrad Zuse.

Kone oli suurelta osin mekaaninen. Sen toiminta perustui 2200 sähkömekaaniseen releeseen ja esimerkiksi sen keskusmuistissa ei ollut lainkaan sähköisiä osia. Koska Z3 oli tarkoitettu helpottamaan insinöörien laskentatyötä, se käytti lukujen esittämiseen binäärisiä liukulukuja.

Z3 valmistui vuonna 1941, mutta se tuhoutui liittoutuneiden Berliinin pommituksessa vuonna 1944. Zuse valmisti kuitenkin 1960-luvulla koneesta täysin toimivan jäljennöksen, joka on nähtävillä Deutsches Museumissa. Z3:n Turing-täydellisyys todistettiin vasta vuonna 1998.

Zuse oli rakentanut jo aiemmin kaksi laskukonetta, Z1 ja Z2, jotka olivat eräänlaisia esimuotoja Z3:lle. Z1 oli täysmekaaninen tietokone, joka toteutti hyvin pitkälti Z3:n arkkitehtuurin mutta ei ollut mekaanisten osien lukkiutumisesta johtuen kovinkaan luotettava. Z2:ssa kokeiltiin mahdollisuutta toteuttaa laskukone sähkömekaanisilla releillä, joita Konrad Zuse oli saanut puhelinlaitokselta. Z3 oli ensimmäinen varsinaisesti käyttökelpoinen tietokone Zusen sarjassa.

Zuse ja muut saksalaiset insinöörit käyttivät konetta apuvälineenä lentokonesuunnitteluun liittyvässä laskennassa toisessa maailmansodassa.

Lähteet
-------

1. ↑  May 12, 1941: Fog of War Shrouds Computer Advance; Wired 5.12.2008

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Z3** Wikimedia Commonsissa
**5 cm Granatwerfer 36** (tunnetaan myös nimellä **5 cm leichter Granatenwerfer 36** ja lyhenteellä **5 cm leGrW 36**) oli Wehrmachtin toisessa maailmansodassa käyttämä pienoiskranaatinheitin.

Rheinmetall-Borsig AG aloitti 5 cm Granatwerfer 36:n suunnittelun vuonna 1934 ja saksan armeija otti aseen käyttöön vuonna 1936. Sen tarkoitus oli täydentää joukkojen tulivoimaa tilanteissa, joissa vihollispesäkkeet olisivat käsikranaatin tavoittamattomissa. Vuoteen 1938 asti aseessa oli käytössä monimutkainen tähtäyskaukoputki, jonka käytöstä luovuttiin sen hankaluuden takia.

Vuonna 1941 5 cm Granatwerfer 36 todettiin soveltuvan huonosti rooliin johon se oli tarkoitettu. Aseen kranaatti oli liian heikkotehoinen ja sen kantama koettiin riittämättömäksi. Heittimen valmistus lopetettiin ja vuonna 1942 se otettiin pois etulinjan joukoilta ja siirrettiin lähinnä reserviyksiköiden käyttöön. Näiden joukkojen käytössä se säilyi sodan loppuun asti. Saksalaisten joukkojen lisäksi myös bulgarialaiset ja slovakialaiset joukot käyttivät heitintä toisessa maailmansodassa.

Heittimen hyvä puoli oli sen suhteellisen kevyt paino, jonka johdosta kaksi sotilasta riitti sen liikutteluun. Tämän vuoksi vuosina 1944-1945 saksalaiset joukot ottivat laajasti käyttöön ranskalaisilta ja neuvostoliittolaisilta joukoilta haltuunotettuja 50 mm kranaatinheittimiä.

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:5 cm Granatwerfer 36
Astoria-sali tammikuussa 2018
**Astoria-sali** on juhlahuoneisto Helsingin Punavuoressa Ison Roobertinkadun varrella. Astoria-juhlasali valmistui aikoinaan elokuvateatteriksi. Nykyisin tila toimii Astoria-nimisenä juhlatilana, jossa voi järjestää jopa 500 henkilön cocktailtilaisuuksia tai 50–250 henkilön istuvia illallisia. Tilat soveltuvat myös messujen, konserttien sekä näytelmien järjestämiseen.

Historia
--------

Helsingin Iso Roobertinkatu 14:ssä sijainnut elokuvateatteri avattiin 1920 Astoria-nimisenä. Ensimmäiset 15 vuotta teatteri oli Astoria, kunnes nimi vaihdettiin vuoden ajaksi Empireksi. Vuonna 1936 teatterista tuli Astor.

Teatterissa alettiin näyttää 1970-luvun lopulla päivisin "uskallettuja elokuvia", ja näihin näytöksiin käynti järjestettiin sisäpihan kautta. Tätä puolta Astorin toiminnasta kutsuttiin nimellä Takaportti. 1980-luvun keskivaiheilla Astorissa esitettiin Wim Wendersin elokuvaa *Paris, Texas* (1984) ja Peter Weirin *Todistajaa* (1985) kumpaakin yli 70 viikkoa. Elokuvateatterin toiminnan loputtua 1987 tilat remontoitiin juhlahuoneistoksi.

Astoria on rakennettu vuonna 1919, ja tila edustaa uusklassista tyylisuuntaa. Historiallinen Astoria-sali on yli kahdeksan metriä korkea juhlatila, jossa on näyttävä kattosyvennys sekä koristeelliset seinä- ja katto-ornamentit. Tilassa on myös esiintymislava sekä iso parvi ja aulatilat kolmessa kerroksessa.

Lähteet
-------

* Astor-elokuvateatteri
* Astoria-sali

### Viitteet

1. ↑  Puheenaihe: Elokuvasta tuli osa kävelykatua.  *Helsingin Sanomat*, 6.9.1986, s. 16. Näköislehti (maksullinen).
**Meriinaho** on entisen Korpiselän kunnan kylä, jonka itäosa luovutettiin Neuvostoliitolle 1944 ja jonka Suomen puolelle jäänyt osa kuuluu nykyisin Joensuun kaupunkiin. Meriinaho sijaitsee Korpijärven etelärannalla Joensuun kaupungin itäosassa valtakunnan rajan tuntumassa noin 70 kilometriä Joensuun keskustasta kaakkoon. Venäjän puolelle jääneeseen, nykyisin tyhjillään olevaan, Korpiselän kirkonkylään matkaa on noin 10 kilometriä. Meriinahon naapurikyliä ovat Hoilola, Saarivaara ja Korpijärven pohjoispuolella oleva Saaroinen sekä luovutetulle alueelle jäänyt Tšiipakka.

Historia
--------

Viime sotien alueluovutuksissa uusi valtakunnan raja halkaisi Meriinahon kylän, siten että osa kylästä jäi luovutetulle alueelle. Meriinaho kuului Korpiselän kuntaan vuoteen 1946 asti, jolloin se lakkautettiin ja liitettiin Tuupovaaran kuntaan, joka puolestaan liitettiin Joensuun kaupunkiin vuonna 2005.

Lähteet
-------

1. ↑  Nurmiluoto, Timo & Vallas, Hannu: *Karjala kuvina, Laatokan Karjala*, s. 62-65. Helsinki: Kustannus Oy Constator, 1995. ISBN 951-97086-4-2.

Korpiselän kylät
Haukivaara • Hoilola • Hominvaara • Karali • Keskijärvi • Kilpijärvi • Kitilänselkä • Kokkari • Korpiselkä (kirkonkylä) • Kruununpuisto • Lehmivaara • Mannervaara • Meriinaho • Ruhovaara • Saarivaara • Saaroinen • Tolvajärvi • Tšiipakka • Tšikki • Tšokki • Vieksinki • Yläjärvi • Ägläjärvi
Astraterra-roolipeli ja siihen liittyviä kehitysmateriaaleja esillä mediamuseo Rupriikissa.
**Astraterra** on Miska Fredmanin vuonna 2014 Ironspine-kustantamon kautta julkaisema roolipeli. Nuoremmille pelaajille suunnattu roolipeli rahoitettiin joukkorahoituksella

Astraterran maailma koostuu avaruudessa leijuvista saarista ja mantereista. Sen eri taivaankappaleet ovat täynnä omituisia otuksia ja hirviöitä, taikutta ja ihmeitä, mutta myös höyryvoimaa ja aurinkopurjelaivoja. Maailmassa sijaitsevia teleportteja voi käyttää aarteiden etsintään.

Historia
--------

*Astraterra* on suunnattu erityisesti nuoremmille pelaajille. Pelin pääsuunnittelija Miska Fredman suunnitteli pelin yhdessä lastensa kanssa. Pelin suunnittelu lähti käyntiin, kun Fredman ei löytänyt sellaista lapsille sopivaa peliä, jota olisi halunnut omien lastensa kanssa pelata. Lopputuloksena syntyi seikkailullinen peli, joka soveltuu kaikille yli 7-vuotiaille. 

Astraterra oli Ironspinen ensimmäinen joukkorahoituksella rahoitettu peli. Sille kerättiin indiegogo-kampanjalla yli 7 000 euroa rahoitusta. Pelin ensimmäinen 500 kirjan painos on myyty loppuun. Pelin toinen ja päivitetty laitos keräsi joukkorahoituksessa yli 8 000 euroa. Suurin ero aikaisempaan laitokseen on pelin jakaminen kahteen erilliseen sääntökirjaan, eli pelaajille tarkoitettuun Löytöretkeiiljän oppaaseen ja pelinjohtajille tarkoitettuun Kertojan käsikirjaan.

Astraterran edistymistä saattoi seurata kehitysblogista.

Vastaanotto
-----------

Spiegel Online kehui pelin kuvitusta fantastiseksi ja kiitteli pelin tapaa ottaa lapset huomioon ja tarjota heille mahdollisuuksia luovuuden käyttämiseen.

Lähteet
-------

1. 1 2  Astraterra - seikkailuroolipeli kaikenikäisille *Indiegogo*. Viitattu 24.11.2015.
2. ↑  Kauppinen, Jukka: Suomalainen roolipeli Astraterra julkaistaan Ropeconissa – perinteistä seikkailua koko perheelle *Dome.fi*.  2.7.2014. Viitattu 24.11.2015.
3. 1 2 3  Ironspine *IRONSPINE*.  10.5.2015.  Arkistoitu 30.6.2017. Viitattu 21.1.2017.
4. ↑  Astraterra -seikkailuroolipelin 2. laitos *Indiegogo*. Viitattu 21.1.2017. (englanniksi)
5. ↑  SPIEGEL ONLINE, Hamburg Germany: Fantasy für alle: Diese Rollenspiele bringen Familien zusammen - SPIEGEL ONLINE - Netzwelt *SPIEGEL ONLINE*. Viitattu 21.1.2017.
**Bang Rajan** (suomeksi myös **Bang Rajan – legenda taistelijoista**, thaiksi บางระจัน) on thaimaalainen historiallisiin tositapahtumiin perustuva elokuva. Se kertoo siamilaisen Bang Rajanin kylän taisteluista burmalaisia valloittajia vastaan vuonna 1767.

Juoni
-----

**Varoitus:  Seuraava kirjoitus paljastaa yksityiskohtia juonesta.**
Burman armeija aikoo valloittaa Ayutthayan, Siamin pääkaupungin. Valloittamisen tiellä on Bang Rajanin kylä, joka on viimeinen linnake Burman ja Siamin rajalla. Verilöylystä toiseen kyläläiset puolustavat aluettaan. 

Bang Rajanin joukkoja aluksi johtaa Nai Taen, joka loukkaantuu taistelussa. Kyläläiset sittemmin pyytävän ulkopuolista *Nai Chan Nuad Kheoa*, veteraanisotilasta, johtamaan heitä. Mukanaan hän tuo kourallisen muita sotilaita, jotka jäljelle jääneiden miesten ja naisten kanssa valmistautuvat tuleviin koettelemuksiin. Lopulta, valmisteluista huolimatta, kylä murskataan valtavalla ylivoimalla ja burmalaiset pääsevät valloittamaan Ayutthayan.

**Juonipaljastukset päättyvät tähän.**

Tuotanto ja vastaanotto
-----------------------

Elokuvan budjetti oli noin 50 miljoonaa bahtia, mikä on noin neljä kertaa enemmän kuin yhdelläkään muulla thaimaalaisella elokuvalla tähän mennessä. Se oli kotimaassaan menestys, tuottaen lähes 300 miljoonaa bahtia lipputuloja.

Elokuvaa näytettiin useilla elokuvajuhlilla, kuten Seattle International Film Festival, Toronto International Film Festivaleilla, Vancouver International Film Festivaleilla ja Hawaii International Film Festivaleilla. Asia Pacific Film Festivaleilla se palkittiin parhaana taideohjauksena. Montrealin Fantasia Festivaleilla vuonna 2003 elokuva voitti parhaana aasialaisena elokuvana.

Näyttelijät
-----------

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
|  Winai Kraibutr  | … |  Nai In
  |
|  Bin Bunluerit  | … |  Nai Thongmen
  |
|  Chumphorn Thepphithak  | … |  Nai Taen
  |
|  Bongkoj Khongmalai  | … |  E Sa
  |
|  Teerayut Pratchbamroon  | … |  Luang Por Dhammachote
  |
|  Suntri Maila-or  | … |  Nang Tang On
  |
**Z43** oli Saksan laivaston tyypin 1936B hävittäjä toisessa maailmansodassa.

Valmistus
---------

Alus tilattiin 17. helmikuuta 1941 Deutsche Schiff- und Maschinenbaulta Bremenistä, missä köli laskettiin 1. toukokuuta 1942 telakkanumerolla 1029. Alus laskettiin vesille syyskuussa 1943 ja valmistui 31. toukokuuta 1944. Samana päivänä alus otettiin palvelukseen ensimmäisenä päällikkönään Carl Heinrich Lampe, joka oli myös aluksen ainoa päällikkö.

Palvelus
--------

Alus aloitti operatiivisen palveluksensa lokakuussa 1944, jolloin se liitettiin 6. hävittäjälaivueeseen itäiselle Itämerelle. Alus operoi 22.-24. marraskuuta yhdessä *Z25:n*, *Admiral Scheerin* sekä 2. torpedovenelaivueen kanssa tukien saksalaisten vetäytymistä Saarenmaalta. Alus lähti 9. joulukuuta 6. laivueen lippulaivan *Z35:n* sekä *Z36:n* ja kahden torpedoveneen kanssa miinoittamaan operaatio Nilissä Viron rannikkoa. Kolme vuorokautta myöhemmin osasto joutui sankassa sumussa saksalaisten laskemaan Nashorn miinakenttään, jolloin *Z35* ja *Z36* tuhoutuivat miehistöineen osuttuaan miinoihin. Operaatio peruutettiin ja *Z43* palasi Gotenhafeniin.

Alus oli saattajana Gotenhafenin ja Libaun välillä 18.-25. tammikuuta sekä 29. tammikuuta - 9. helmikuuta 1945. Se tulitti Neuvostoliiton joukkojen asemia 23. helmikuuta Samlandin rannikolla. Saatettuaan *SS Hamburgin* Sassnitziin *Z25:n* kanssa 27. helmikuuta alus oli ilmatorjunta-aluksena, kunnes se suojasi *Lützowin* ja *Admiral Scheerin* Danziginlahdelta Swinemündeen 7. maaliskuuta. Seuraavan viikon alus oli Kolbergin edustalla suojaten kuljetusaluksia ilmahyökkäyksiltä. Alus tuki tykistöllään maajoukkoja 17.-19. maaliskuuta sekä suojasi pakolaisia kuljettaneita aluksia.

Alus palasi Kieliin 2. toukokuuta, jossa sen miehistö upotti aluksensa seuraavana päivänä Geltingerinlahteen Flensburgin lähistöllä.

Lähteet
-------

* Koop, Gerhard & Schmolke, Klaus-Peter: *German Destroyers of World War II*. Annapolis, Marylanad, USA: Naval Institute Press, 2003. ISBN 1-85367-540-7. (englanniksi)
* Cajus, Bekker: *Kirottu meri*. Gummerus, 1973. ISBN 951-20-0239-6.

### Viitteet

1. ↑  Koop, Gerhard & Schmolke, Klaus-Peter s. 24
2. ↑  Koop, Gerhard & Schmolke, Klaus-Peter s. 119
3. ↑  Koop, Gerhard & Schmolke, Klaus-Peter s. 119-120
4. ↑  Koop, Gerhard & Schmolke, Klaus-Peter s. 120

Tyypin 1936 hävittäjät

|  |  |
| --- | --- |
| Tyyppi 1936 | *Z17 Diether von Roeder* - *Z18 Hans Lüdemann* - *Z19 Hermann Künne* - *Z20 Karl Galster* - *Z21 Wilhelm Heidkamp* - *Z22 Anton Schmitt* |
| Tyyppi 1936A | *Z23* - *Z24* - *Z25* - *Z26* - *Z27* - *Z28* - *Z29* - *Z30* |
| Tyyppi 1936A Mob | *Z31* - *Z32* - *Z33* - *Z34* - *Z37* - *Z38* - *Z39* |
| Tyyppi 1936B | *Z35* - *Z36* - *Z43* - *Z44* - *Z45* |

|  |
| --- |
| Edeltäjä: Tyypin 1934 hävittäjät – Seuraaja: ei seuraajaa |
Mihrimah, Tizianin maalaama muotokuva 1550-luvun puolivälistä.
**Mihrimah Sultan** (1522 Konstantinopoli – 1575 Konstantinopoli) oli Osmanien valtakunnan sulttaani Suleiman Suuren ja tämän vaimon Hurrem Sultanin ainoa yhteinen tytär. Hän oli yksi niin sanotun "naisten sultanaatin" ajan vaikutusvaltaisista naisista.

Mihrimahin äiti Hurrem Sultan eli Roxelana oli aloittanut uuden vaikutusvaltaisten naisten aikakauden Osmanien valtakunnan huipulla. Naisten asemaa vahvisti se, että sulttaanit eivät luottaneet veljiinsä eivätkä välttämättä edes omiin poikiinsa. Hurrem naitti Mihrimahin liittolaiselleen, suurvisiiri Rüstem paššalle. Äitinsä kuoltua vuonna 1558 Mihrimahista tuli isänsä lähin neuvonantaja ja valtakunnan vaikutusvaltaisin nainen. Vuoden 1565 Maltan piirityksen on sanottu olleen Mihrimahin ajatus, ja hän myös rahoitti piirityksessä käytettyjen neljänsadan sotalaivan varustamisen. Hänen valtansa kasvoi entuudestaan, kun hänen isänsä kuoltua vuonna 1566 uudeksi sulttaaniksi tuli hänen heikkotahtoinen veljensä Selim II. Mihrimah säilytti asemansa vielä veljenpoikansa Murat III:n tultua valtaan, kunnes kuoli itse vuonna 1575.

Mihrimah oli myös yksi Osmanien valtakunnan varakkaimmista naisista. Hän perusti hyväntekeväisyyslaitoksia ja rakennutti useita monumentteja, mukaan lukien kaksi Konstantinopoliin rakennettua ja hänen mukaansa nimettyä kuninkaallista moskeijaa, Üsküdarin ja Edirnekapin moskeijat, jotka suunnitteli arkkitehti Sinan. Kuoltuaan Mihrimah haudattiin Suleimanin moskeijaan isänsä viereen.

Mihrimahilla ja Rüstemilla oli yksi tytär, Aysha Humashah Sultan.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Karin Loewen Haag: Reign of Women (1520–1683)  (englanniksi) *Women in World History: A Biographical Encyclopedia* (2002), Encyclopedia.com. Viitattu 15.10.2017.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Mihrimah Sultan** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Puola

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* İslâm Ansiklopedisi

 |

 |
**Seksuaalisen väkivallan uhrien tukikeskus Seri** on keskus, joka tarjoaa seksuaalisen väkivallan kohteeksi joutuneelle ihmiselle Suomessa kaiken hänen tarvitsemansa avun ilmaiseksi yhdestä paikasta. Tukikeskus auttaa yli 16-vuotiaita seksuaalirikoksen uhreja sukupuolesta riippumatta kuukauden sisällä tapahtuneesta. Keskukseen pääsee kävelemällä ovesta sisään, ilman lähetettä tai tekemättä rikosilmoitusta. Serissä kokonaisvaltaista apua saa samasta paikasta kätilöltä ja lääkäriltä (mahdolliset ensitutkimukset ja näytteiden otto), psykologilta, sosiaalityöntekijältä, joka auttaa arjen asioissa; ja kristinuskoiselta sairaalapastorilta. Keskukseen voi halutessaan tulla omaisen kanssa.

Tukikeskuksen alaikäraja on 16 vuotta, mutta esimerkiksi Lastenklinikan pyynnöstä keskus ottaa näytteet alle 16-vuotiaista lapsista. Nykyisin ainoa tukikeskus on Helsingin seudun yliopistollisen keskussairaalan ylläpitämä keskus, joka sijaitsee Helsingissä Meilahdessa ja se tarjoaa apua pääkaupunkiseudun asukkaille. Keskuksia on tarkoitus perustaa lisää.

Tukikeskuksella on ympäri vuorokauden toimiva päivystysnumero.

Historia
--------

Euroopan neuvoston sopimus, joka torjuu perheenjäseniin kohdistuvaa sekä naisiin kohdistuvaa väkivaltaa (Istanbulin sopimus), otettiin Suomessa käyttöön vuonna 2015. Sopimus velvoittaa Suomea seksuaalirikostukikeskusten perustamiseen.

Ensimmäinen seksuaaliväkivallan tukikeskus avattiin Helsingin Naistenklinikalle 29. toukokuuta 2017. Pääkaupunkiseudun kuntien asukkaat (helsinkiläiset, espoolaiset, vantaalaiset ja kauniaislaiset) saavat ilmaiseksi apua avatusta tukikeskuksesta. Se on Suomen ensimmäinen keskus, joka tarjoaa apua kokonaisvaltaisesti. Sitä ennen 1960-luvulta lähtien raiskauksen kohteeksi joutuneet on ohjattu Helsingissä rikosilmoituksen tekemisen jälkeen näytteiden ottoon oikeuslääkäriasemalle. Tällöin muuta apua saa useista eri paikoista ja sen saaminen on paljon kiinni uhrin omasta jaksamisesta.

Helmikuuhun 2018 mennessä keskuksessa oli käynyt 227 asiakasta. Heistä 222 oli naisia ja 5 miehiä.

Terveyden ja hyvinvoinnin laitos toivoo, että uudet tukikeskukset avataan vuoden 2019 alussa Tampereella ja Turussa, Kuopiossa ja Oulussa on suunniteltu keskusten perustamista. Keskuksia on tarkoitus avata lisäksi muihin päivystäviin sairaaloihin, kunhan terveys- ja sosiaaliuudistus on selvillä.

Katso myös
----------

* Suomen mielenterveysseura (Koski-hanke Turussa)
* Raiskauskriisikeskus Tukinainen (tukipalvelu sukupuolesta riippumatta)
* Rikosuhripäivystys
* Suomen setlementtiliitto (Välitä-hanke Tampereella)
* Terveysasema

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Raiskauksen uhrien tukikeskus täyttyi asiakkaista heti avajaiskuukautena: "Tänne ei tarvitse lähetettä, voi vain kävellä sisään" *Yle Uutiset*.  6.7.2017. Viitattu 25.5.2018.
2. 1 2  HUS - Seri-tukikeskus seksuaaliväkivallan uhreille *www.hus.fi*. Viitattu 25.5.2018.
3. 1 2 3 4  Seksuaalirikosten uhreja tulee tukikeskukseen päivittäin, asiakkaat 13–76-vuotiaita – Keskusta suunnitellaan myös Tampereelle *Aamulehti*.  27.2.2018.  Arkistoitu 26.5.2018. Viitattu 25.5.2018.
**Humbert von Neuenburg** (k. 22. kesäkuuta 1417 Delsberg) oli sveitsiläinen Baselin hiippakunnan piispa vuosina 1395–1417. Von Neuenburg oli syntyjään burgundilaista aatelistoa ja hänen vanhempansa olivat kotoisin Neuenburgista ja Blamontista.

Elämä
-----

Von Neuenburgin isä Diebold IV teki 1395 Baselin hiippakunnan tuomiokapitulin kanssa sopimuksen, jonka mukaan hänen pojastaan Humbertista tulisi Baselin ruhtinaspiispa, minkä paavi Bonifatius IX vahvisti 1399. Von Neuenburg myi Baselin kaupungille hiippakunnan maita velkojensa kattamiseksi. Hän myös osallistui Konstanzin kirkolliskokoukseen.

Von Neuenburg kuoli vuonna 1417 ja hänet haudattiin Baseliin.*lähde?*

Lähteet
-------

* Markus Ries: Julkaisussa: Erwin Gatz (Toim.), Duncker & Humblot, Berliini 2001, ISBN 3-428-10303-3, s. 65-66 .
* Romain Jurot: *Neufchâtel, Humbert de.* Julkaisussa: *Sveitsin historiallinen sanasto*.

### Viitteet

1. 1 2   Sveitsi historian sanakirja bibliografia Viitattu 18.5.2021


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa | 
* Historical Dictionary of Switzerland

 |

 |
Ahl al-Bait: Keskellä Allahin kalligrafia, sen ympärillä Muhammed (ylhäällä) ja myötäpäivään Ali, Fatima, Hassan ja Husain. Nimet on kirjoitettu yhteen sidottuna ns. ligatuuritekstinä.
**Ahl al-Bait** tarkoittaa yleensä Islamin profeetta Muhammedin talonväkeä, hänen perhettään.

Shiialaisuudessa käsite Muhammedin talonväestä on tärkeä. Shiialaiset näkevät itsensä Muhammedin seuraajina hänen talonväkensä kautta, johon kuuluvat Muhammed itse, hänen tyttärensä Fatima ja ottopoikansa Ali sekä näiden lapset Hasan ja Husain, jotka kaikki tunnetaan yhteisnimellä *Ahl al-Kisa.* Talonväkeen kuuluvat myös shiialaisuuden kaksitoista imaamia Muhammedin jälkeläisinä.

Sunni-islamissa talonväkeen kuuluvat Muhammedin vaimot, hänen poikansa Qasim, Abdullah ja Ibrahim, hänen tyttärensä Zainab, Ruqayyah, Umm Kulthum ja Fatima, ottopoika Ali ja tämän Fatiman kanssa saamat lapset Hasan ja Husain

Laajimman tulkinnan mukaan talonväkeen kuuluvat myös Muhammedin isänpuoleiset sedät Abu Talib ja al-Abbas jälkeläisineen. Kuuluisat uskonoppineen Malik ibn Anas ja Abu Hanifa laskevat mukaan myös koko Banu Hashim -klaanin.

Yhteys Muhammediin
------------------

Sukulaisuus profeetta Muhammediin muodostui islamilaisessa maailmassa tärkeäksi henkilön arvon mittariksi. Toinen mittari oli esi-isän mahdollisimman varhainen kääntyminen islamiin. Kun Ibn Ishaq kirjoitti Bagdadissa 760-luvulla Muhammedin ensimmäisen elämäkerran, hän samalla asetti arabisukuja arvojärjestykseen kertomalla kuka oli "ensimmäisenä" kääntynyt islamiin tai missä järjestyksessä oli puristettu Muhammedin kättä.

Muhammedin sukulaisista käytetään nimitystä *sharif* tai *sayyid*. Nykyaikana profeetta Muhammedin sukulaisiksi ovat julistautuneet muun muassa Marokon kuningas Ḥassan II, Jordanian kuningas Hussein ja Irakin presidentti Ṣaddam Hussein.

Sukulaisuuden aitous
--------------------

Islamilaisia 600-luvulle ulottuvia sukuselvityksiä voi pitää myös keksittyinä, sillä perimätietoa Muhammedista alettiin kirjata muistiin vasta yli sata vuotta Muhammedin ilmoitetun kuoleman jälkeen. On myös epätodennäköistä, että valtavalla joukolla muslimeita Persiasta, Turkista, Afrikasta, Pakistanista ja Intiasta olisi Mekan Quraiš -heimoon ulottuvia sukusiteitä. Kyse olikin siitä, että korkeissa valta-asemissa olevat suvut julistautuivat Muhammedin sukulaisiksi lisätäkseen arvovaltaansa. Tällaisia väitteitä oli toisaalta mahdoton todistaa vääriksi.

Katso myös
----------

* Muhammedin historiallisuus

Lähteet
-------

* Jansen, Hans: *Mohammed. Eine Biografie*. Mûnchen: Verlag C.H. Beck, 2008. ISBN 978-3-406-56858-9. (saksaksi)
* Nevo, Y. E. & Koren, J: *Crossroads to Islam. The origins of the Arab religion and the Arab state*. Amherst, NY: Prometheus Books, 2003). ISBN 1-59102-083-2.
* Robinson, David: *Muslim Societies in African History*. Cambridge University Press, 2011 (1. painos 2004). ISBN 978-0-521-53366-9. (englanniksi)

### Viitteet

1. ↑  Nevo & Koren 2003, s. 345
2. ↑  Jansen 2008, s. 204
3. ↑  Editors: Ahl al-Bayt *Encyclopaedia Britannica*.
4. ↑  Robinson 2011, s. 49–52

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Ahl al-Bait** Wikimedia Commonsissa
**Seksuaalielämän häiriö** eli **sukupuolinen toimintahäiriö** on jokin puute, jota ihminen kokee kyvyssään olla sukupuolisuhteessa toivomallaan tavalla. Sukupuolisen toimintahäiriön taustalla on tavallisesti sekä psyykkisiä että fyysisiä syitä. Joitain häiriöitä esiintyy vain toisella sukupuolella, mutta esimerkiksi seksuaalisen halun puutetta esiintyy molemmilla sukupuolilla.

Ei-elimellisiä sukupuolisia toimintahäiriöitä ovat sukupuolinen haluttomuus, sukupuolinen vastenmielisyys, sukupuolisen nautinnon puute, sukupuolinen kiihottumisvaikeus, orgasmivaikeus, ennenaikainen siemensyöksy, toiminnallinen emätinkouristus, toiminnalliset yhdyntäkivut ja sukupuolivietin ylenmääräinen voimakkuus. Näiden lisäksi ei-elimellisten sukupuolisten toimintahäiriöiden diagnostisiin kriteereihin luetaan muita ja määrittämättömiä ei-elimellisiä sukupuolisia toimintahäiriöitä.

Seksuaalinen haluttomuus on erityisesti naisten kokema ongelma, mutta monet miehetkin kärsivät siitä. Haluttomuus alkaa yleistyä 40 vuoden iässä, ja yli 50-vuotiaista naisista haluttomuudesta voi kärsiä jo yli puolet. Haluttomuuteen voi olla hyvin monenlaisia syitä. Haluttomuus on ongelma vain jos henkilö kokee sen ongelmaksi. Haluttomuutta voidaan hoitaa pariterapialla, seksuaaliterapialla, lääkkeillä tai hormonihoidolla.

Naisen yleisiä toiminnallisia seksuaaliongelmia ovat kiihottumisongelmat, orgasmin saamisen ongelmat, kivulias yhdyntä eli dyspareunia ja vulvodynia sekä vaginismi, jossa emättimen lihasten kouristus estää peniksen viemisen emättimeen.

Miehen yleisiä seksuaaliongelmia ovat libidon häiriöt, erektiohäiriöt sekä ejakulaatioon ja orgasmiin liittyvät häiriöt. Libidon väheneminen voi johtua testosteronihormonin pitoisuuden laskusta, jota hoidetaan elämäntapojen muutoksilla tai testosteronikorvaushoidolla. Erektiohäiriöllä voi olla useita syitä. Hoitoja ovat elämäntapojen muutos riskitekijöitä vähentäen, seksuaali- ja pariterapia, suun kautta otettavat lääkkeet, paikallishoidot ja kirurginen hoito.

Lähteet
-------

* Apter, Dan & Kaimola, Kari & Väisälä, Leena (toimittaneet): *Seksuaalisuus*. Duodecim, 2006. ISBN 978-951-656-215-8.

### Viitteet

1. 1 2  Väisälä, Leena (teoksessa *Seksuaalisuus* 2006), s. 244.
2. ↑  Väisälä, Leena (teoksessa *Seksuaalisuus* 2006), s. 245–249.
3. ↑  Väisälä, Leena (teoksessa *Seksuaalisuus* 2006), s. 252–263.
4. ↑  Lukkarinen, Olavi (teoksessa *Seksuaalisuus* 2006), s. 264.
5. ↑  Lukkarinen, Olavi (teoksessa *Seksuaalisuus* 2006), s. 264–265.
6. ↑  Lukkarinen, Olavi (teoksessa *Seksuaalisuus* 2006), s. 271.
Mih’as Tšarot.
**Mih’as Tšarot** (valkoven. Міха́сь Чаро́т, oikealta nimeltään *Mihail Symonavitš Kudzelka*, Міхаі́л Сымо́навіч Кудзе́лька; 7. marraskuuta 1896 Minskin kuvernementin Igumenin kihlakunnan Rudzenskin kylä – 29. lokakuuta 1937 Minsk) oli valkovenäläinen kirjailija sekä kulttuuri- ja yhteiskuntavaikuttaja.

Tšarot syntyi maanviljelijäperheeseen. Hän valmistui opettajaseminaarista, palveli armeijassa ja opiskeli Minskin opettajakorkeakoulussa. Tšarot kuului sosialistivallankumoukselliseen *Maladaja Belarus* -ryhmään, Valko-Venäjän väliaikaiseen kansalliskomiteaan ja oli perustamassa Valko-Venäjän kommunistista järjestöä vuonna 1920.

Tšarot työskenteli *Savetskaja Belarus* -lehden toimittajana vuosina 1925–1929. Hän oli Valko-Venäjän kommunistisen puolueen keskuskomitean ehdokasjäsen vuosina 1925–1930 ja Valko-Venäjän SNT:n toimeenpanevan keskuskomitean jäsen vuosina 1924–1931. Tšarot osallistui kulttuuritoimintaan ja oli perustamassa kirjailijajärjestö Maladnjakia vuonna 1923. Myöhemmin hän kuului Valko-Venäjän proletaarikirjailijoiden yhdistykseen ja Neuvostoliiton kirjailijaliittoon. 1930-luvulla Tšarot työskenteli Valko-Venäjän valtion kustannusliikkeen kirjallisuusosaston johtajana ja kirjailijaliiton neuvonantajana.

Tšarotin ensimmäinen runokokoelma ilmestyi vuonna 1922. Hän kirjoitti romanttista vallankumousrunoutta ja ajankohtaista kansalaislyriikkaa, mutta ajautui 1930-luvulla poliittisten olosuhteiden aiheuttamaan henkiseen kriisiin. Tšarot kirjoitti myös Valko-Venäjän maaseutua kuvaavia kertomuksia sekä näytelmiä. Hänen kertomukseensa *Svinapas* ("Sikopaimen") perustuu ensimmäinen valkovenäläinen näytelmäelokuva *Ljasnaja byl* ("Metsän satu", 1926).

Tšarot pidätettiin tammikuussa 1937 ja hänet tuomittiin "valkovenäläisten kansallisdemokraattien vastavallankumouksellisen järjestön jäsenenä" kuolemaan. Hänet rehabilitoitiin vuonna 1956.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  *Belaruskija pismenniki: bijabiblijagrafitšny slounik, tom 6*, s. 268–269. Minsk: Belaruskaja entsyklapedyja, 1995. ISBN 5-85700-190-0.
2. 1 2  *Belaruskaja entsyklapedyja, tom 17*, s. 244–245. Minsk: Belaruskaja entsyklapedyja, 2003. ISBN 985-11-0279-2.


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Alankomaat
* Puola

 |

 |
**Don Diamont** (s. Donald Feinberg; 31. joulukuuta 1962 New York, New York) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hänet tunnetaan Suomessa parhaiten rooleistaan televisiosarjoista *Tunteita ja tuoksuja* ja *Kauniit ja rohkeat*.

Ura
---

Don Diamont aloitti uransa 1980-luvun puolessa välissä, jolloin hänellä oli muun muassa pikku rooli sarjassa *Päivien viemää*. Vuonna 1985 hän sai Brad Carltonin roolin saippuasarjasta *Tunteita ja tuoksuja*. Hänen hahmostaan tuli erittäin suosittu ja hän näytteli sarjassa aina vuoteen 1996 asti, jolloin hän päätti pitää pienen tauon. Hän palasi kuitenkin sarjaan takaisin jo vuonna 1998 ja näytteli Brad Carltonin roolia aina vuoteen 2009 asti, jolloin hahmo tapettiin pois sarjasta. Vuodesta 2009 lähtien hän on näytellyt sarjassa *Kauniit ja rohkeat* Bill Spencerin roolia.

Yksityiselämä
-------------

Don Diamont on juutalainen. Hän meni naimisiin Rachel Braunin kanssa 1994 ja pariskunta sai neljä lasta. Avioliitto päättyi kuitenkin avioeroon vuonna 2002. Vuonna 2012 hän meni naimisiin Cindy Ambuehlin kanssa, jonka kanssa hänellä on vuonna 2003 syntyneet kaksoset.

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Yhdysvallat

 |

 |
MusiikkinäyteMerijalkaväen hymniInstrumentaalinen versio, esittäjänä Yhdysvaltain laivaston soittokunta.Äänitiedostojen kuunteluohjeet

**Marines’ Hymn** eli **Merijalkaväen hymni** on Yhdysvaltain merijalkaväen virallinen kunniamarssi.

Merijalkaväen hymni on vanhin Yhdysvaltain asevoimien virallisista tunnuslauluista. Laulun sanoittajaa tai sanojen laatimisen ajankohtaa ei tunneta. Niiden oletetaan syntyneen joskus 1800-luvulla, mutta varhaisimmat julkaistut versiot ovat vasta 1900-luvulta. Lauluun kuuluu kolme säkeistöä. Melodia on lainattu saksalais-ranskalaisen säveltäjän Jacques Offenbachin vuonna 1859 säveltämän operetin *Geneviève de Brabant* niin sanotusta santarmiduetosta, operetin vuoden 1867 uudistetusta versiosta. Hymnin tekijänoikeus vahvistettiin vuonna 1919 kuuluvaksi Yhdysvaltain merijalkaväelle. Kun sanat vahvistettiin vuonna 1929 merijalkaväen komentajan määräyksellä, ensimmäisen säkeistön jälkimmäinen puolisko muutettiin nykyiseen muotoonsa.

Laulun ensimmäisissä säkeissä ("*From the Halls of Montezuma / To the shores of Tripoli*") mainitut kaukaiset paikannimet viittaavat eräisiin merijalkaväen varhaisiin taisteluihin. *The Halls of Montezuma* ("Montezuman salit") viittaa vertauskuvallisesti Yhdysvaltain–Meksikon sodassa vuonna 1847 käytyyn Chapultepecin taisteluun, *the shores of Tripoli* ("Tripolin rannat") puolestaan ensimmäisessä barbareskisodassa vuonna 1805 käytyyn Dernan taisteluun, jossa Yhdysvaltain joukot suorittivat ensimmäisen maihinnousunsa Vanhan maailman alueella. Ensimmäisen säkeistön neljäs rivi muutettiin alkuperäisestä muodostaan "*On the land as on the sea*" nykyiseen muotoiluun "*In the air, on land, and sea*" vuonna 1942.

Lähteet
-------

1. 1 2  What is the Marines’ Hymn? (englanniksi) Yhdysvaltain merijalkaväen pääesikunta. Viitattu 22.11.2015.
|  |
| --- |
| Osa artikkelisarjaa |
| Jehovan todistajat |
|  |
| Historia
* Raamatuntutkijat
* Eriytyneet liikkeet

 |
| Järjestö
* Betel
* Hallintoelin
* Kokoukset
* Vanhimmisto
* Vartiotorni-seura

 |
| Oppi
* Eskatologia
* Julistaminen ovelta ovelle
* Raamatuntulkinta
* Verioppi
* Uuden maailman käännös
* Oppimuutokset

 |
| Julkaisut
* Herätkää!
* Vartiotorni – Jehovan valtakunnan julistaja
* Kristityn elämä ja palvelus – Työkirja

 |
| Kulttuuri
* Kuri seurakunnissa
* Valtakunnan laulut
* Valtakunnansali

 |
| Henkilöt
* Charles Taze Russell
* Joseph Franklin Rutherford
* Nathan Homer Knorr
* Frederick William Franz
* Milton George Henschel
* Don A. Adams
* Raymond Franz

 |
| Muuta aiheesta
* Kritiikki
* Jehovan todistajat Suomessa

 |
| * n
* k
* m
 |

**Don Alden Adams** (1925 – 30. joulukuuta 2019) oli Vartiotorniseuran presidentti vuosina 2000–2014. Hän johti Jehovan todistajien työstä vastaavaa järjestöä, mutta edeltäjiensä tapaan Adamsilla ei ollut vastuuta Jehovan todistajien hengellisestä johtamisesta ja opetuksesta, vaan ainoastaan hallinnosta ja taloudesta. Hän ei myöskään kuulunut Jehovan todistajien hallintoelimeen. 

Don A. Adams

Elämä
-----

Adams syntyi monilapsiseen perheeseen Illinoisissa. Hänen perheensä kuului alun alkaen episkopaaliseen kirkkoon. Adamsin ollessa lapsi hänen äitinsä kuitenkin kiinnostui Jehovan todistajien opetuksesta, ja vähitellen lapsetkin tulivat mukaan toimintaan. Sen sijaan hänen isänsä ei alussa osoittanut kiinnostusta. Adamsista tuli teini-ikäisenä kokoaikainen tienraivaaja, ja hänet vapautettiin asepalveluksesta. Sen sijaan erästä hänen nuoremmista veljistään ei vapautettu, mikä sai perheen lakimiesisän nostamaan kanteen viranomaisia vastaan. Tämän jälkeen hän auttoi myös muita Jehovan todistaja -nuorukaisia samoissa asioissa. Tutustuttuaan heihin paremmin perheen isäkin alkoi osoittaa kiinnostusta. Hänet kastettiin muutama vuosi tämän jälkeen. 

Don Adams kutsuttiin yhdessä kahden veljensä kanssa Betel-palvelukseen Brooklyniin, New Yorkiin. Seuraavina vuosina hän toimi erilaisissa tehtävissä Jehovan todistajien päämajassa. Hän toimi esimerkiksi presidentti Nathan Homer Knorrin sihteerinä ja kansainvälisestä lähetystyöstä vastaavana henkilönä. 

Vuoden 2000 loppupuolella Adams kutsuttiin Vartiotorniseuran johtoon Milton G. Henschelin erottua tehtävästä osana Jehovan todistajien suurta organisaatiomuutosta. Siinä Vartiotorniseuran johtokunta erotettiin hallintoelimestä ja jälkimmäisestä tehtiin vain hengellisestä opetuksesta ja johtamisesta vastuullinen elin. Adams astui uuteen virkaansa 7. lokakuuta 2000. Vuonna 2014 hänen seuraajakseen tuli Robert Ciranko.

Lähteet
-------

1. ↑  Don Alden Adams *totomorti.com*. Viitattu 2.4.2022.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä:**Milton G. Henschel** | **Vartiotorniseuran presidentti**2000–2014 | Seuraaja:**Robert Ciranko** |
**Don-jääkausi** oli laaja jäätiköityminen pleistoseeniajan Pohjois-Euroopassa Cromer-kompleksin aikana. Se oli luultavasti sama kuin happi-isotooppivaihe MIS 16. Laajan jäätiköitymisen oli aiheuttanut kylmä jääkausi Euroopassa noin 660 000-620 000 vuotta sitten. Kausi oli sama kuin Keski-Euroopan lössikerrostuma H ja Venäjän tasangon Borisoglebskin lössijakso.. Kausi on luultavasti sama kuin Cromer-kauden jäätikkö B. Tätä kautta saattaa vastata Alppien laajin jäätiköityminen Günz.

Don-kaudella mannerjäätikkö ulottui koko Skandinavian yli Koillis-Saksaan, Keski-Puolaan, Valko-Venäjän eteläosiin ja Donin mutkaan ja lähelle Volgogradia. Jää ulottui suunnilleen 50 leveysasteelle asti. Muun muassa Varsova, Minsk, Moskova, Kotlas ja Arkangeli olivat jään peitossa. Lähellä jään reunaa mutta jäättömiä olivat muun muassa Hampuri, Berliini, Łódź ja Volgograd. 

Don-jääkauden jälkeen oli monia lämpimiä interglasiaaleja kausista MIS 15 MIS 9:ään ajalla 620 000-300 000 vuotta sitten.

Tällä kaudelle ilmestyi Etelä-Venäjälle aromammutti *Mammuthus trogontherii* ja muu suureläimistö.

Lähteet
-------

* John F. Hoffecker, 2002, *Desolate Landscapes*, *ISBN 0-8135-2992-1*

1. 1 2  University of Cambridge: 3. DON GLACIATION (DONIAN STAGE) (html) *qpg.geog.cam.ac.uk*.  (englanniksi)
2. 1 2 3 4  Hoffecker 2002, s. 27.
3. 1 2