recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Herman Ludvig Hellsberg** (6. lokakuuta 1857 Vaasa – 9. syyskuuta 1891 Närpiö) oli suomalainen pappi. Hellsberg toimi Seinäjoen kappalaisena 1882–1891 ja nimitettiin Ylimarkun kirkkoherraksi vuonna 1891, mutta kuoli saman vuoden syyskuussa. Hellsberg valmistui ylioppilaaksi Vaasan lyseosta ja vihittiin papiksi vuonna 1882. Hellsbergin puoliso oli Elina Matilda Aspelin (k. 1885) ja hänen vanhempansa olivat kauppias ja raatimies Henrik Efraim Hellsberg sekä Anna Maria Wahlgren.

Ura pastorina
-------------

Hellsberg nimitettiin Seinäjoen kappelin virkaa tekeväksi kappalaiseksi vuonna 1882 ja hänen toimensa vakinaistettiin vuonna 1884. Edeltäjiinsä nähden Hellsberg oli pitkään virassa. Hellsbergin perhetausta oli ruotsinkielinen, mutta se ei estänyt tätä viihtymästä Seinäjoella. Hellsbergin kerrotaan oppineen käyttäämään suomen kieltä taitavasti sekä saarnoissaan että kirjoituksissaan.

Hellsberg suomensi Lauri Laestadiuksen postillan. Hellsbergin perhepiirin kuolemantapaukset syvensivät hänen suhdettaan keskeisiin hengellisiin kysymyksiin. Lahjakkaasta Hellsbergistä kehkeytyi herännäismielinen "kansanpuhuja" ja erityisesti nuorten ankara opettaja. Hellsbergin kerrotaan "pyörryttäneen" Ilmajoen kirkkoherran tukemana laiskoja rippikoululaisia, joista moni kävi koulunsa toiseen kertaan: Seinäjoelle rakennettu rautatie lisäsi rauhattomuutta seurakunnassa.

Lähteet
-------

* Junnila, Heikki: *Ruutimakasiinista Lakeuden ristiin*. Seinäjoen seurakunnan historia 1863-2004. Seinäjoki: Historiatoimikunta, 2009. ISBN 978-952-92-5208-4.

### Viitteet

1. ↑  Herman Ludvig Hellsberg *Ylioppilasmatrikkeli*. Viitattu 28.5.2022.
2. 1 2  Junnila 2009, s. 48
**Reinhold Bernhard Enwald** (7. toukokuuta 1860 Leppävirta – 19. maaliskuuta 1892 Leppävirta) oli suomalainen eläin- ja kasvitieteilijä ja lääkäri.

Enwaldin vanhemmat olivat kihlakunnantuomari Reinhold Emil Enwald (1830–1903) ja Hilma Sofia Pehrmand. Hän pääsi ylioppilaaksi 1878 Kuopion lyseosta ja valmistui Helsingin yliopistosta filosofian kandidaatiksi ja maisteriksi 1882 sekä lääketieteen kandidaatiksi 1884 ja lääketieteen lisensiaatiksi 1890. 

Enwald teki 1879 tutkimusmatkan Pohjois-Norjaan yhdessä hyönteistutkija, dosentti John Sahlbergin kanssa. Myöhemmin hän teki kasvien ja hyönteisten keruumatkat Suomen Karjalaan sekä Vienan Karjalaan aina Arkangeliin saakka. Enwald osallistui hyönteis- ja kasvitutkijana suomalaisten tiedemiesten Suureen Kuolan retkeen 1887 ja hän toimi myös retkikunnan lääkärinä.

Enwald toimi Leppävirran kunnanlääkärinä vuodesta 1887 alkaen aina kuolemaansa saakka.

Reinhold Enwald oli naimisissa 1888–1889 Olga Addensin (k. 1889) kanssa ja vuodesta 1890 Maria Vileniuksen kanssa. Enwaldin veljiä olivat kruununvouti ja Kajaanin pormestari Gustaf Wilhelm Enwald (1861–1946), varatuomari Johan Henrik Enwald (1863–1925) ja tasavallan presidentin kanslian päällikkönä 1919–1931 toiminut Hjalmar Emil Enwald (1867–1943).

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899 : Reinhold Bernhard Enwald
2. 1 2 3 4  Liperin perhoset-sivusto : Reinhold Enwald (Arkistoitu – Internet Archive)
3. 1 2  Yrjö Kotivuori, Ylioppilasmatrikkeli 1640–1852: Reinhold Emil Enwald. Verkkojulkaisu 2005. Luettu 22.5.2021.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899

 |

 |
Ferdinand II, kuva myöhemmältä ajalta.
**Ferdinand II** (ital. *Ferrante, Ferdinando*, lempinimi *Ferrandino*; 26. kesäkuuta 1467 Napoli – 7. syyskuuta tai 5. lokakuuta 1496 Napoli) oli Napolin kuningaskunnan kuningas vuosina 1495–1496.

Ferdinand II:n isä oli kuningas Alfonso II ja isoisä kuningas Ferdinand I. Ferdinand II:n äiti oli Ippolita Maria Sforza, jonka isä oli Milanon herttua Francesco Sforza. Milanon herttuatar Isabella Aragonialainen oli Ferdinand II:n sisko. Ferdinand sai Capuan ruhtinaan ja kruununprinssiksi tultuaan Calabrian herttuan arvon. Hänet tunnettiin humanistina ja hän oli kansan parissa suosittu.

Kruununprinssi Ferdinand johti vuonna 1494 sotilaallista vastarintaa, kun Napolin valtaistuinta tavoitellut Ranskan kuningas Kaarle VIII saapui armeijoineen Etelä-Italiaan. Ferdinand ei onnistunut pysäyttämään ranskalaisia ja palasi pääkaupunkiin Napoliin, jossa hänen isänsä Alfonso II luovutti kruunun hänelle 23. tammikuuta 1495. Ranskalaiset valtasivat jo seuraavassa kuussa Napolin kaupungin, jolloin Ferdinand II pakeni ensin Ischian ja sitten Sisilian saarelle. Hän sai kuitenkin tuekseen Venetsian liigana tunnetun liittokunnan ja valtasi pian takaisin Napolin, josta Kaarle VIII oli jo lähtenyt. Ferdinand karkotti ranskalaiset kokonaan valtakuntansa alueelta espanjalaisen sotapäällikön Gonzalo Fernández de Córdoban ja Venetsian laivaston tuella kesään 1496 mennessä. Hän kuitenkin kuoli syksyllä 1496 vain 29-vuotiaana, jolloin kuninkaaksi tuli hänen setänsä Fredrik.

Ferdinand nai vuonna 1496 itseään yli kymmenen vuotta nuoremman tätipuolensa, Napolin prinsessa Johannan, mutta heille ei syntynyt lapsia.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Ferdinand II (englanniksi) *Encyclopædia Britannica Online*. Viitattu 1.10.2023.
2. 1 2 3 4  Ferrante II (englanniksi) *The Oxford Dictionary of the Renaissance* (2003), Oxford Reference. Viitattu 1.10.2023.
3. ↑  Ippolita (1446–1484) (englanniksi) *Women in World History: A Biographical Encyclopedia* (2002), Encyclopedia.com. Viitattu 1.10.2023.
4. ↑  Risto Kari: *Historian ABC: Kaikkien aikojen valtiot 4*, s. 16. Tammi, Helsinki 2001.
5. ↑  Joanna of Naples (1478–1518) (englanniksi) *Women in World History: A Biographical Encyclopedia* (2002), Encyclopedia.com. Viitattu 10.1.2023.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Ferdinand II (Napoli)** Wikimedia Commonsissa
**Gustaf Wilhelm Molander** (2. kesäkuuta 1863 Kuopio – 22. joulukuuta 1938 Viipuri) oli suomalainen juristi, lääninsihteeri ja valtioneuvos.

Molanderin vanhemmat olivat rovasti Karl Henrik Oskar Molander (1824–1905) ja Edla Viktoria Floman (k. 1918). Hän pääsi ylioppilaaksi 1883 Jyväskylän lyseosta ja suoritti Helsingin yliopistossa tuomarintutkinnon 1889 ja kameraalitutkinnon 1890. Molander sai varatuomarin arvon 1892.

Molander nimitettiin Turun ja Porin läänin varalääninsihteeriksi 1893. Hän oli kruununvoutina Mynämäen kihlakunnassa 1897–1906 ja Käkisalmen kihlakunnassa 1906–1912. Molander oli sitteen Viipurin lääninhallituksen lääninsihteerinä 1912–1928 ja jäi sitten eläkkeelle. Hän oli Suomen Kauppapankki Oy:n valtion asiamiehenä 1913–1919 ja sai valtioneuvoksen arvon vuonna 1916.

Molander oli Käkisalmella kaupunginvaltuuston jäsenenä ja kouluneuvosotn puheenjohtajana.

Molander oli naimisissa 1892–1937 opettaja Elin Ungernin (k. 1937) kanssa ja vuodesta 1937 Eeva Stiina Karhusen kanssa.  Molanderin veljiä olivat lääninkanslisti Karl Herman Molander (1851–1882), toimittaja Lennart Oskar Molander (1854–1906) ja Viipurin lääninvankilan saarnaaja Lauri Johannes Molander (1866–1899).

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899
2. 1 2 3  Kuolleita, Lakimies, 01.01.1939, nro I, s. 91, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
3. 1 2 3 4  Kuolleita, Uusi Suomi, 24.12.1938, nro 347, s. 8, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
4. 1 2  Yrjö Kotivuori, Ylioppilasmatrikkeli 1640–1852: Karl Henrik Oskar Molander. Verkkojulkaisu 2005. Luettu 9.7.2023.
**Maaouya Ould Sid'Ahmed Taya** (arab. معاوية ولد سيد أحمد الطايع‎‎, s. 1941) oli Mauritanian presidentti vuosina 1984–2005.

Taya syntyi Atarin kylässä, Adraran alueella Keski-Mauritaniassa.

Hän kävi koulua Rossossa Etelä-Mauritaniassa. Valmistumisen jälkeen Taya meni ranskalaiseen sotilaskouluun vuonna 1960, josta hän valmistui upseeriksi. Vuonna 1978 Mauritanian armeija syrjäytti presidentti Moktar Ould Daddahin Länsi-Saharan Polisario-liikettä vastaan käydyn sodan aikana.

Tayasta tuli pääesikunnan päällikkö tammikuussa 1981. Hän oli maan pääministeri huhtikuusta 1981 maaliskuuhun 1984. Silloin maa oli vielä juntan alainen.

Taya syrjäytti maan johtajan Mohamed Khouna Ould Haidallan 12. tammikuuta 1984 Ould Haidallan ollessa ulkomailla ja nousi maan johtoon. Presidentti Taya oli vallassa lähes 20 vuotta.

Vuoden 1991 Persianlahden sodan aikana Ould Taya siirtyi lännen liittolaiseksi. Vuonna 1999 maa solmi suhteet Israeliin.

Heinäkuussa 2003 Tayan hallitus selvisi vallankaappausyrityksestä. Kaappauksen johtaja Saleh Ould Hanenna pääsi aluksi pakoon ja perusti sissiryhmän, mutta jäi kiinni 2004 ja hänet tuomittiin elinkautiseen vankeuteen.
Vuonna 2004 Tayan hallinto pidätti lisää väitettyjä salaliittolaisia, joiden väitettiin suunnitelleen vallankaappausta hänen matkustaessaan Ranskaan. 

Tayan ollessa Saudi-Arabian kuningas Fahdin hautajaisissa elokuussa 2005 sotilaat ottivat haltuunsa hallintorakennukset ja tiedotusvälineet pääkaupungissa ja julistivat maata hallitsevan Oikeuden ja demokratian sotilasneuvoston.

Palatessaan Saudeista hän lensi Niameyhin Nigeriin. Hän tapasi maan presidentin Tandja Mamadoudin ja tuomitsi kaappauksen radiossa. Taya asettui perheineen Qatariin. Eversti Ely Ould Mohamed Vall lupasi hänelle paluun maahan huhtikuussa 2006, jollei hän ottaisi osaa politiikkaan.

Lähteet
-------

1. ↑  Profile Al Jazzeera. Viitattu 25.1.2015.

Mauritanian loppuMauritanian johtajat
Moktar Ould Daddah (1960–1978) |
Mustafa Ould Salek\* (1978–1979) |
Mohamed Mahmoud Ould Louly\* (1979–1980) |
Mohamed Khouna Ould Haidalla\* (1980–1984) |
Ould Taya\* (1984–2005) |
Ely Ould Mohamed Vall\* (2005–2007) |
Sidi Ould Cheikh Abdallahi (2007–2008) |
Mohamed Ould Abdel Aziz\* (2008–) 

\* sotilas
**Tor Harald Selim Westman** (2. helmikuuta 1897 Kirkkonummi – 19. toukokuuta 1953 Helsinki) toimi vuosina 1932–1953 Suomen eläinsuojeluyhdistyksen puheenjohtajana. 

Tor Westmanin vanhemmat olivat agronomi, kunnallisneuvos Viktor Selim Westman (1857–1929) ja Edla Johanna Svensson (1862–1940). Hänen veljiään olivat Inkoon kunnaneläinlääkäri Ola Westman ja maanviljelijä, tietokirjailija Paul-Eric Westman.

Westman kirjoitti ylioppilaaksi vuonna 1918. Toimittuaan jonkin aikaa liikealalla hän siirtyi opiskelemaan teologiaa ja ansaitsi elantonsa kappalaisena. Vuonna 1921 hän avioitui eläinsuojeluyhdistyksen puheenjohtajan ja puuhamiehen T. K. Forsténin tyttären Sylvian kanssa ja tuli näin vedetyksi mukaan yhdistyksen toimintaan. Westman valittiin varapuheenjohtajaksi appensa kuoltua 1927 ja puheenjohtajaksi 1932, kun Vilho Selinheimo luopui tehtävästä.

Westman työskenteli aktiivisesti kansainvälisessä eläinsuojelutyössä. Hän oli vahvasti mukana perustamassa Eläinsuojelun Maailmanliittoa 1950 Hollannissa ja hänet valittiin myös järjestön liittohallitukseen. Hän sai Tanskan eläinsuojelun kultaisen ansiomerkin vuonna 1950.

Westmanin kuoltua 1953 äkilliseen tautiin Suomen eläinsuojeluyhdistyksen puheenjohtajuus siirtyi Eero Corellille.

Kirjallisuutta
--------------

* Nieminen, Hannu: *Sata vuotta eläinten puolesta: kertomus Suomen eläinsuojeluyhdistyksen toiminnasta 1901–2001*. Helsinki: Suomen eläinsuojeluyhdistys, 2001. ISBN 952-91-3354-5.

Lähteet
-------

1. ↑  Kommunalrådinnan Westman död, Nyland, 20.08.1940, nro 93, s. 4, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
2. ↑  Kommunalrådet Viktor Westman, Nyland, 26.10.1929, nro 123, s. 1, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Onni Alhosen omakuva.
**Onni Waldemar Alhonen** (4. syyskuuta 1897 Helsinki – 9. kesäkuuta 1930 Helsinki) oli suomalainen taidemaalari, pilapiirtäjä ja kuvittaja.

Köyhään työläisperheeseen syntynyt Alhonen jäi orvoksi jo pikkupoikana. Kansakoulun jälkeen hän opiskeli Taideteollisen keskuskoulun iltakursseilla 1912–1914 ja Suomen Taideyhdistyksen piirustuskoulussa 1915–1916. Alhonen osallistui Suomen Taiteilijain näyttelyihin vuosina 1917, 1918 ja 1920. Pilapiirtäjänä ja kuvittajana hän käytti nimimerkkejä "Väinö Alhonen" ja "V. Alhonen". Hänen piirroksiaan julkaistiin lähinnä sosialidemokraattisissa lehdissä. Niitä ilmestyi muun muassa pilalehti *Kurikassa* vuodesta 1920 lähtien.

Alhonen kuoli 33-vuotiaana keuhkotautiin. Hänet on haudattu Malmin hautausmaalle.

Lähteet
-------

1. 1 2  Onni Alhonen (arkistoitu sivu) *Kuvataiteilijamatrikkeli*. Suomen Taiteilijaseura.  Arkistoitu 5.3.2016. Viitattu 7.7.2016.
2. 1 2  Siippainen, Elias: Onni Waldemar Alhonen kuollut.  *Suomen Sosialidemokraatti*, 12.6.1930, nro 156, s. 4. Kansalliskirjasto. Viitattu 17.8.2023.
3. ↑  Onni Waldemar Alhonen.  *Kurikka*, 28.6.1930, nro 26, s. 6. Kansalliskirjasto. Viitattu 17.8.2023.
4. ↑  Onni Alhosen kuolinilmoitus.  *Helsingin Sanomat*, 12.6.1930, nro 155, s. 2. Kansalliskirjasto. Viitattu 17.8.2023.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Onni Alhonen** Wikimedia Commonsissa

* Onni Waldemar Alhonen *Suomalaisen kuvataiteen bibliografia*. Kansallisgalleria.
Guinevere roviolla, taustalla Lancelot on lyönyt Gaheriksen maahan.
**Gaheris** tai **Sir Gaheris** on yksi pyöreän pöydän ritareista, joka esiintyy kuningas Arthuriin liittyvissä legendoissa. Gaheris on kuningas Lotin ja Arthurin sisaren Morgausen poika, ja hänen veljiään ovat Agravain, Gawaine, Gareth ja Mordred.

Tarinoissa Gaherista ei aina erota veljestään Garethista. Gaheris ja Gareth ovatkin saattaneet alun perin olla sama henkilö. Myöhemmissä Arthurin legendojen versioissa Gaheris kuitenkin eriytyy itsenäiseksi henkilöksi. Thomas Maloryn Le Morte d'Arthur -teoksessa Gareth menee naimisiin Lyonesin kanssa ja Gaheris tämän sisaren Lynetten kanssa.

Le Morte d'Arthur -kirjassa Gaheris on aluksi vanhemman veljensä Gawainen aseenkantaja ennen kuin hänet lyödään ritariksi. Gaheris on myöhemmin osallisena Pellinoren – isänsä surmaajan – ja Pellinoren pojan Lamorakin murhissa. Gaherisin pahin teko on kuitenkin hänen äitinsä Morgausen surma. Gaheris tappaa äitinsä yllätettyään tämän yhdessä Lamorakin kanssa. Myöhemmin Gawain, Agravain, Mordred ja Gaheris surmaavat Lamorakin. Gaheris ja Gareth kuolevat taisteluissa sen jälkeen, kun Lancelot on ensin pelastanut Guineveren, joka oli aiottu polttaa roviolla.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Brian Edward Rise: Gaheris *Encyclopedia Mythica*. Viitattu 12.9.2023. (englanniksi)
**Helena Maria Ljungberg** (6. tammikuuta 1865 – 24. huhtikuuta 1923) oli ruotsalainen poliitikko ja pankkivirkailija. Hänet valittiin keväällä 1910 Uumajan kaupunginvaltuuston jäseneksi. Hän edusti monilla toimillaan naisten äänioikeuksien edistämistä*lähde?*.

Ljungberg toimi elinaikanaan eri tehtävissä useissa yhdistyksissä. Hyväntekeväisyys oli Ljungbergin keskeisiä toimintoja, sillä hän oli 1867 perustetun naisten hyväntekeväisyysjärjestö Uumajan naisten suojeluyhdistyksen jäsen. Hän oli myös Uumajassa vuonna 1908 perustetun Majblomman-yhdistyksen jäsen. Vuonna 1910 hän liittyi vapaamielisten perustamaan Minerva-luentoyhdistykseen, jonne hänet nimitettiin tilintarkastajaksi. Ljungberg perusti vuonna 1903 Ingeborg Öhquistin kanssa Naisten poliittisen äänioikeuden kansallisen liiton. Hän toimi sen hallituksen jäsenenä ja lisäksi vuodesta 1908 alkaen myös rahastonhoitajana.*lähde?*

Ljungberg sai pitkästä urastaan eri tahoilla palkinnoksi Isänmaallisen seuran isomman kultamitalin vuonna 1921 Säästöpankin ja lääninhallituksen aloitteesta.

Ljungberg on haudattu Uumajan läntiselle hautausmaalle.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Helena Maria Ljungberg *skbl.se*. Viitattu 25.8.2023. (ruotsiksi)


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Taiteenala Muokkaa Wikidatassa | 
* KulturNav

 |

 |
Pääsylinteri ja jarrunestesäiliö.
**Jarruneste** on hydraulineste, jota käytetään ajoneuvoissa siirtämään jarrupolkimeen kohdistettu voima jarrusatulan mäntään tai jarrusylinteriin. Jarrumäntä puristaa jarrupaloja jarrulevyyn tai vastaavasti jarrukenkiä jarrurumpuihin, joka aiheuttaa jarrutustapahtuman renkaiden ja tien välillä. Jarrunesteeltä vaaditaan korkeaa kiehumispistettä ja kokoonpuristumattomuutta vaihtelevissa lämpötiloissa.

Laatuluokitukset
----------------

Nykyaikaiset hydrauliikkaöljyt täyttävät jarrunesteeltä vaadittavat ominaisuudet. Yleisimmät käytössä olevat jarrunestelaadut ovat DOT 3, DOT 4, DOT 4-LV (Low Viscosity), DOT 5 ja DOT 5.1. 

Uudempien autojen ABS- ja ESP-jarrujärjestelmiin suositellaan usein alemman viskositeetin DOT 4-LV:n tai DOT5.1:n mukaista jarrunestettä, mikä takaa jarrujärjestelmän paremman vasteen jarrujen vielä ollessa kylmät. DOT 3:n, 4:n ja 5.1:n mukaiset jarrunesteet ovat glykolipohjaisia ja ne sitovat itseensä kosteutta (vettä). 

DOT 5 on näistä ainoa silikonipohjainen neste ja sitä ei voi sekoittaa muiden jarrunestelaatujen kanssa, eikä se yleensä sovellu tavanomaisiin ajoneuvoihin. DOT 5-neste ei sido itseensä vettä, joten se on yleisesti käytetty esimerkiksi armeijan ajoneuvoissa, joissa huoltovälit voivat olla hankalat toteuttaa. DOT 5 on suosittu kilpakäytössä, sillä tällöin ajoneuvoissa ei yleensä ole jarrutehostinta ja jarrunesteeltä vaaditaan erittäin hyviä ominaisuuksia. 

### Ominaisuuksien vertailu

Jarrunestestandardit määrittelevät jarrunesteille vähimmäissuorituskyvyn, eli mm. kiehumispisteen kuivana (tuore jarruneste), kiehumispisteen märkänä (vettä imenyt jarruneste) ja maksimiviskositeetin. Yleisesti voisi todeta, että mitä suurempi DOT-luokitus, sen suorituskykyisempää (laadukkaampaa) jarruneste on.

Jarrunesteiden standardin mukaiset vaatimukset| Laatuluokitus | Kiehumispiste, kuiva (C) | Kiehumispiste, märkä (C) | Viskositeetti |
| --- | --- | --- | --- |
| DOT 4 | Min 230 C | Min 155 C | Max 1800 cSt |
| DOT 4-LV | Min 250 C | Min 165 C | Max 750 cSt |
| DOT 5.1 | Min 260 C | Min 180 C | Max 900 cSt |

Jarrunesteen vaihto
-------------------

Jarruneste on vaihdettava ensisijaisesti ajoneuvovalmistajan suosituksen mukaisesti (yleinen vaihtovälisuositus on 2 vuotta) tai muussa tapauksessa jos se on muuttunut alkuperäisestä ruskehtavaksi. Glykolipohjaiset jarrunesteet sitovat itseensä kosteutta, mikä huonontaa niiden ominaisuuksia ja aiheuttaa jarrujärjestelmässä korroosiota. Tämän vuoksi on erityisen tärkeää vaihtaa jarrunesteet säännöllisesti.

Katso myös
----------

* Levyjarru

Lähteet
-------

1. ↑  Jarrunesteet *autokave.fi*. Autokave. Viitattu 17.9.2023.
2. 1 2  Jarruneste, jarrujärjestelmän ydin *www.bremboparts.com*.  Arkistoitu 11.10.2018. Viitattu 11.10.2018.
**Harmaala** (ven. Шепелёво, *Šepeljovo*) on kylä Leningradin alueen Lomonosovin piirin Lepäsin kunnassa Venäjällä. Se sijaitsee Suomenlahden ja Harjavallanjärven välisellä kannaksella 17 kilometriä Lepäsistä länteen. Kylässä on 194 asukasta (vuonna 2015).

Harmaala oli aikoinaan osa Kaprion kihlakunnan Kargalin pogostan Harjavallan kylää, joka mainitaan Vatjan viidenneksen verokirjassa vuonna 1500. Harjavallanjärven pohjoispuolella sijaitseva kylänosa lahjoitettiin 1700-luvulla kenraalimajuri Stepan Šepeljoville, jolta kylä sai venäjänkielisen nimensä.

Vuonna 1848 Harmaalassa asui 49 Hevaan ortodoksiseen seurakuntaan kuulunutta inkerikkoa ja 62 äyrämöistä. Vuonna 1862 kylässä oli 19 taloa ja 89 asukasta, jotka olivat tilanomistajan maaorjia. Myöhemmin Harmaala mainittiin Kaprion luterilaiseen seurakuntaan kuuluneena suomalaisena kylänä.

Kylän ohi kulkee Pietarin ja Ruutsian välinen asfaltoitu maantie. Sieltä on linja-autoyhteydet Lepäsiin, Lomonosoviin, Pietariin ja Sosnovyi Boriin. Harmaalassa on toimintansa lopettanut kalatehdas ja pieni huonekaluja valmistava yritys. Kylän länsi- ja itäpuolella on sotilasalue. Palveluihin kuuluvat lääkintäasema ja kauppa. Kesäasukkaiden määräksi arvioidaan yli 200 henkeä.

Lähistöllä sijaitsevalle Patterilahdelle (ven. *buhta Batareinaja*) on suunniteltu Surgutneftegaz-yhtiön öljysatamaa, mutta toistaiseksi sen rakentaminen ei ole edennyt vuonna 1997 muurattua peruskiveä pitemmälle.

Lähteet
-------

1. ↑  *Venäjän federaation paikannimiä*, s. 233. Helsinki: Kotimaisten kielten tutkimuskeskus, 2006. ISBN 952-5446-18-2. Teoksen verkkoversio (viitattu 9.10.2015).
2. 1 2 3  Generalnyi plan munitsipalnogo obrazovanija Lebjaženskoje gorodskoje poselenije Lomonosovskogo munitsipalnogo raiona Leningradskoi oblasti. Materialy po obosnovaniju. Tom 2, kniga 1: Pojasnitelnaja zapiska *lebiaje.ru*.  2016. Viitattu 3.2.2017.
3. ↑  Sprosi u krajeveda (kysymys no 1329) *reglib.ru*.  Arkistoitu 29.7.2013. Viitattu 3.2.2017.
4. ↑  Istoritšeskije dostoprimetšatelnosti Rossii *hist-sights.ru*. Viitattu 3.2.2017.
5. ↑  v. Köppen, Peter: *Erklärender Text zu der Ethnographischen Karte des St. Petersburger Gouvernements*, s. 39. St.-Petersburg: , 1867. Teoksen verkkoversio.
6. ↑  *Sankt-Peterburgskaja gubernija: Spisok naseljonnyh mest po svedenijam 1862 goda*, s. 147. Sankt-Peterburg: Tsentralnyi statistitšeski komitet ministerstva vnutrennih del, 1864. Teoksen verkkoversio.  (Arkistoitu – Internet Archive)
7. ↑  Mustonen, Juuso: *Inkerin suomalaiset seurakunnat*, s. 62. Helsinki: Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, 1931.
**Naurun parlamentti** (engl. *Nauru Parliament*) on Naurun tasavallan yksihuoneinen kansanedustuslaitos. Parlamentissa on 19 jäsentä, jotka valitaan yleisillä vaaleilla kolmeksi vuodeksi kerrallaan. Äänestäminen on pakollista jokaiselle vähintään 20-vuotiaalle Naurun kansalaiselle. Äänestämättä jättäminen on rikos, josta voidaan tuomita sakkoihin 

Parlamentti nimittää joukostaan Naurun presidentin, joka puolestaan muodostaa hallituksen. Naurun ainoa rekisteröity ja toiminnassa oleva poliittinen puolue on Nauru First (*Naoero Amo*).

Puhemies nimittää parlamentin kirjurin (eng. *Clerk*), joka on vastuussa käytännön järjestelyistä parlamentissa ja johtaa parlamentissa työskentelevän sihteeristön työtä. Perustuslain mukaan kirjuri ei ole parlamentin jäsen..

Edustajat
---------

Parlamentin nykyiset edustajat vuosina 2019–2022 olivat:

Edustajat 2019–2022| Nimi | Vaalipiiri | Muuta |
| --- | --- | --- |
| Isabella Dageago | Yaren | Ministeri |
| Charmaine Eraidinomo Scotty | Yaren |  |
| Rennier Gadabu | Aiwo | Ministeri |
| Milton Ross Dube | Aiwo |  |
| Maverick Eoe | Anabar | Ministeri |
| Pyon Deiye | Anabar | Varaministeri |
| Marcus Stephen | Anetan |  |
| Timothy John Ika | Anetan |  |
| Asterio Appi | Boe | Varaministeri |
| Martin Porky Hunt | Boe | Ministeri |
| Shadlog Armait Bernicke | Buada |  |
| Bingham Agir | Buada | Varaministeri |
| Khyde Menke | Meneng | Varaministeri |
| Tawaki Kam | Meneng |  |
| Lionel Rouwen Aingimea | Meneng | Presidentti, ministeri |
| David Ranibok Waiau Adeang | Ubenide |  |
| Reagan Winson Aliklik | Ubenide | Ministeri |
| Wawani Joe-Grant Dowiyogo | Ubenide | Ministeri |
| Russ Kun | Ubenide | Varaministeri |

Vaalipiirit ja äänestäminen
---------------------------

Parlamenttivaaleja varten Nauru on jaettu kahdeksaan vaalipiiriin, jotka vastaavat osittain maan alueita (*districts*). Vaalipiirit (sulkeissa valittavien edustajien määrä) ovat Aiwo (2), Anabar (2), Anetan (2), Boe (2), Buada (2), Meneng (3), Ubenide (4) ja Yaren (2). Ulkomailla oleskelevat kansalaiset voivat vaihtaa vaalipiiriään hakemuksella ja maksamalla 150 dollarin maksun.

Koska äänestäminen on Naurulla pakollista, valtiovalta järjestää esim. liikkuvan äänestyspaikan tuomisen henkilön luo hakemuksen perusteella. Valtakirjalla voi äänestää, mikäli henkilö on ulkomailla vaalien aikana. Ennakkoäänestys on mahdollista sairaille, viimeisillään raskaana oleville sekä henkilöille, jotka eivät työnsä tai uskonnollisen vakaumuksensa vuoksi voi äänestää itse vaalipäivänä..

Lähteet
-------

1. ↑  Speaker *Republic of Nauru*. Viitattu 11.1.2020. (englanniksi)
2. ↑  Information about the president's office *Republic of Nauru*. Viitattu 11.1.2020. (englanniksi)
3. 1 2  Who comprises Parliament?  2020. Republic of Nauru. Viitattu 11.1.2020. (englanniksi)
4. 1 2 3  For Voters  2019. Nauru Electoral Commission. Viitattu 11.1.2020. (englanniksi)
5. ↑  Clerk  2020. Republic of Nauru. Viitattu 11.1.2020. (englanniksi)
6. ↑  Election Results  2019. Nauru Electoral Commission. Viitattu 11.1.2020. (englanniksi)
7. ↑  Government  2020. Republic of Nauru. Viitattu 11.1.2020. (englanniksi)
Bren LMG -pikakiväärillä aseistautunut Ranskan vastarintaliikkeen jäsen kuvattuna vuonna 1944.
**Vastarintaliike** on yleensä maan tai alueen ulkomaista tai ulkopuolista miehittäjää aseellisella toiminnalla vastustava liike.

Vastarintaliike taisteli muun muassa toisessa maailmansodassa natsi-Saksan miehitystä vastaan monissa maissa, ja sodan jälkeen sana leimautuikin tarkoittamaan juuri tätä. Tunnettuja ovat esimerkiksi Ranskan, Puolan, Norjan ja Neuvostoliiton vastarintaliikkeet sekä Jugoslavian partisaanit.

Vastarintaliikkeitä on ollut historiassa aikaisemminkin, muun muassa kolonialismin ajalla eurooppalaisia miehittäjiä vastustettiin aseellisesti. Uuden testamentin tarinat kertovat juutalaisten organisoituneen Rooman valtaa vastaan. Intian itsenäistymisessä Mahatma Gandhin johtama brittiläisen siirtomaavallan vastustus perustui rauhanomaiseen vastarintaan. Useimmat siirtomaiden vapautusjärjestöt olivat vastarintaliikkeitä.

Myös 1800-luvun lopun Suomessa esiintyi passiivista vastarintaa, mutta se perustui Ruotsin vallan aikaisten lakien tulkintaan tavalla, joka vaikeutti Suomen venäläistämistoimia. Toiminta ei kuitenkaan täytä vastarintaliikkeen – pikemminkin kansanliikkeen – "määritelmää". Sen sijaan vuonna 1906 perustettu Voimaliitto oli vastarintaliike Venäjän hallintoa vastaan, kuten myös saksalaisten vuonna 1944 äärioikeiston avulla Suomeen masinoima vastarintaliike Suomen hallitusta vastaan.

Miehittäjä tai vallanpitäjä nimittää vastarintaliikkeen toimijoita usein bandiiteiksi, terroristeiksi tai rikollisiksi. Kapinallisille myötämielisessä tai miehitysvallan vastaisessa mediassa sisäisesti että ulkoisesti käytetään muun muassa termejä sissi, vapaustaistelija tai vapautusrintama.

Katso myös
----------

* Loistava polku
* Mau-mau-kapina
* Metsäveljet
* Puolan kotiarmeija
* Saksalaismielinen vastarintaliike Suomessa
* Żydowska Organizacja Bojowa

Lähteet
-------

* Veivo, Harri (toim.): *Vastarinta/Resistanssi: Konfliktit, vastustus ja sota semiotiikan tutkimuskohteina*. Helsinki: Yliopistopaino Kustannus, 2007. ISBN 978-951-570-682-9.
Sami Mikkolanaho
**Sami Mikkolanaho** (s. 3. lokakuuta 1990 Alajärvi) on suomalainen pesäpalloilija. Hän edustaa Ykköspesiksessä pelaavaa Kankaanpään Mailaa. Mikkolanaho toimii kotiuttajajokerina

16. kesäkuuta 2015 mennessä pelaamissaan 41 Superpesiksen runkosarjaottelussa vuosilta 2013–2015 Mikkolanaho on lyönyt 63 juoksua, tuonut kymmenen juoksua ja lyönyt 109 kärkilyöntiä. Toukokuussa 2015 Mikkolanaho valittiin miesten Superpesiksen kuukauden pelaajaksi.

Mikkolanaho siirtyi Ankkureista kesken kauden 2019 Kiteen Pallon riveihin.

Kaudella 2014 Mikkolanaho pelasi kuusi ottelua Ylihärmän Pesis-Junkkareissa Ykköspesiksessä.

Mikkolanaho on pelannut B-poikien Itä-Lännessä kahdesti vuosina 2007 ja 2008.

Saavutukset
-----------

* 1 Itä-Länsi-ottelu: 2015
* Superpesiksen kuukauden pelaaja: toukokuu 2015

Lähteet
-------

1. ↑  Pelaajakortti: Sami Mikkolanaho (xlsx) *Pesis.fi*.  Arkistoitu 24.6.2015. Viitattu 23.7.2015.
2. 1 2  Pelaajakortti: Mikkolanaho Sami *Pesiksen maailma*.
3. ↑  Sami Mikkolanaho pommitti Superpesiksen kuukauden pelaajaksi *Pesis.fi*.  2.6.2015. Web Archive.  Arkistoitu 24.9.2015. Viitattu 11.9.2022.
4. ↑  Sami Mikkolanaho jatkaa kauttaan Kiteen Pallon joukkueessa *jpnews.fi*.  30.6.2019.  Arkistoitu 6.8.2019.
5. ↑  Kautta aikain. Pesäpalloliitto. Viitattu 11.9.2022

Alajärven Ankkurit – Miesten Superpesis
- M. Haukkala |
- H. Heikkinen |
- S. Iivarinen |
- V. Keltikangas |
- V. Kleemola |
- E. Koivusalmi |
- S. Mikkolanaho |
- R. Mäkinen |  

- A. Orava |
- M. Penninkangas |
- A. Pukkinen |
- J. Riihimäki |
- V. Sillanpää |
- S. Särkinen |
- V. Väliaho |
- N. Yli-Sissala |  

PJ I. Ankkuri |
2PJ J-M. Jaatinen |
H N. Luomala |
H H. Orava |
**Independência total** ("Täydellinen itsenäisyys") on São Tomé ja Príncipen kansallislaulu. Laulu otettiin käyttöön vuonna 1975 ja sen on kirjoittanut Alda Neves da Graça do Espírito Santo ja säveltänyt Manuel dos Santos Barreto de Sousa e Almeida.

Sanat portugaliksi
------------------

Kuoro
Independência total,
Glorioso canto do povo,
Independência total,
Hino sagrado de combate.
Dinamismo
Na luta nacional,
Juramento eterno
No pais soberano de São Tomé e Príncipe.
Guerrilheiro da guerra sem armas na mão,
Chama viva na alma do porvo,
Congregando os filhos das ilhas
Em redor da Pátria Imortal.
Independência total, total e completa,
Costruindo, no progresso e na paz,
A nação ditosa da Terra,
Com os braços heróicos do povo.
Kuoro
Trabalhando, lutando, presente em vencendo,
Caminhamos a passos gigantes
Na cruzada dos povos africanos,
Hasteando a bandeira nacional.
Voz do porvo, presente, presente em conjunto,
Vibra rijo no coro da esperança
Ser herói no hora do perigo,
Ser herói no ressurgir do País.
Kuoro
Dinamismo
Na luta nacional,
Juramento eterno
No pais soberano de São Tomé e Príncipe.

Käännös
-------

Kuoro
Täydellinen itsenäisyys,
kansan kunniakas laulu;
täydellinen itsenäisyys,
pyhä taistelulaulu.
Dynamismi
kansallisessa taistelussa,
ikuinen vala
São Tomén ja Príncipen vapaalle maalle.
Taistelijat aseettomassa taistelussa,
liekki, joka elää kansan sielussa,
kokoaa saarten pojat
kuolemattoman isänmaan ympärille.
Täydellinen itsenäisyys, täydellinen ja ilman puutetta,
rakentuu edistykselle ja rauhalle,
maailman onnellisimman kansakunnan,
kansan sankarillisin käsin.
Kuoro
Työtä tehden, taistellen, kamppaillen ja voittaen,
käymme eteenpäin jättiläisen askelin
Afrikan kansojen ristiretkellä,
kansallislippumme liehuessa.
Kansan ääni, läsnä oleva, läsnä
oleva ja yksi,

on toivon sydämen luja lyönti,
olla sankari hädän hetkellä,
sankari, kun kansakunta herää eloon.
Kuoro
Dynamismi
kansallisessa taistelussa,
ikuinen vala
São Tomén ja Príncipen vapaalle maalle.

Lähteet
-------

1. ↑  SÃO TOMÉ and PRÍNCIPE: National Anthem of São Tomé and Príncipe Independência total *Anthems*. National Anthems of the World Organisation (NAW). Viitattu 31.8.2020. (englanniksi)
2. ↑  Sao Tome and Principe National Anthems.info. Viitattu 31.8.2020. (englanniksi)
3. 1 2  Sao Tome and Principe *The World Factbook*. Central Intelligence Agency (CIA). Viitattu 31.8.2020. (englanniksi)
Cheili Bicazului-Hăşmaşin kansallispuisto

|  |  |
| --- | --- |
| Sijainti | 
Romania |
| Pinta-ala | 
69,2 km2View and modify data on Wikidata  |

Hallinto| Tyyppi | 
KansallispuistoView and modify data on Wikidata  |
| Perustettu | 
1990View and modify data on Wikidata  |

Karttamuokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa WikidataaTietolaatikon dokumentaatioNäytä Wikidatasta tulevat arvot

**Cheili Bicazului-Hăşmaşin kansallispuisto** on Romaniassa sijaitseva kansallispuisto. Alueella virtaa joki Bicaz. Puiston alueella on myös Cheile Bicazuluin rotko, Lacu Roşun järvi ja Haşmaşvuoret. Alueella on ylänköalueella niittyjä ja vuorten rinteillä on runsaasti subalpiinista kasvillisuutta. Vuoririnteillä kasvaa enimmäkseen kuusia ja jonkin verran pyökkiä. Vuoriniityillä kasvaa rohtokatajia. Puiston ruohovartisia kasveja ovat kurjenherne, kartioakankaali, mätäsansikka, ruusunäsiä tikankontti, alppitähti ja kirkiruoho. Puistossa esiintyviä perhosia ovat apolloperhonen ja herukkaperhonen. Puistossa esiintyviä matelijoita ovat sisilisko ja kangaskäärme. Puistossa esiintyviä lintuja ovat maakotka, viirupöllö, vuorisirkku ja metso. Puistossa esiintyviä nisäkkäitä ovat gemssi, isokauris, karhu, susi ja ilves.

Lähteet
-------

1. ↑  (en) Nationally designated areas (CDDA)View and modify data on Wikidata. Tieto on haettu Wikidatasta.
2. ↑  Justin Kavanagh: "Cheile Bicazului-Hăşmaş", *{{{Nimike}}}*, s. 266. Suomentanut Jarkko Iisakka, Lauri Sallamo, Heidi Tihveräinen. Tammi, 2022. ISBN 978-952-04-4495-2.
Näkymä aukiolta vuonolle päin.
**Rådhusplassen** on aukio Oslon keskustassa kaupungintalon vieressä Pipervikan rannalla. Aukion läntinen osa on nimetty Brynjulf Bullin ja itäinen Rolf Strangerin mukaan. Aukiolla on useita patsaita muun muassa Emil Lieltä, Per Hurumilta ja Axel Enderiltä. Aiemmin aukion läpi kulki vilkas autoliikenne, mutta se siirtyi 1990-luvulla aukion alittavaan tunneliin. Nykyisin Rådhusplassenilla järjestetään paljon tapahtumia ja se toimii esimerkiksi Oslon maratonin lähtöpaikkana ja maalina.

* Peter Tordenskjoldin muistopatsas (Axel Ender, 1901)Peter Tordenskjoldin muistopatsas (Axel Ender, 1901)
* Franklin D. Rooseveltin muistopatsas (Stinius Fredriksen, 1950) pystytettiin kiitoksena Yhdysvaltain tuesta Norjalle toisen maailmansodan jälkeen.Franklin D. Rooseveltin muistopatsas (Stinius Fredriksen, 1950) pystytettiin kiitoksena Yhdysvaltain tuesta Norjalle toisen maailmansodan jälkeen.
* Rådhusplassen täynnä ihmisiä muistotilaisuudessa kolme päivää heinäkuun 2011 terrori-iskun jälkeen.Rådhusplassen täynnä ihmisiä muistotilaisuudessa kolme päivää heinäkuun 2011 terrori-iskun jälkeen.

Lähteet
-------

1. ↑  Rådhusplassen *Oslo byleksikon*. Viitattu 8.9.2023. (norjaksi)
2. ↑  Franklin D. Roosevelt *Oslo kunstsamling*. Viitattu 9.9.2023. (norjaksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Rådhusplassen** Wikimedia Commonsissa
Budslau sijaitsee Minskin alueen pohjoisreunalla Valko-Venäjällä  
Budslau sijaitsee Minskin alueen pohjoisreunalla Valko-VenäjälläBudslauBudslaun kylän sijainti Valko-Venäjän Minskin alueen pohjoisosassa.
**Budslau** (valkoven. Будслаў) eli **Budslav** (ven. Будслав) on kylä Valko-Venäjän Minskin alueen pohjoisosissa Mjadzelin piirissä. Kylä sijaitsee Itämereen laskevan Niemenjoen vesistöalueen yläjuoksulla, sen Vilija-sivujoen Servatš-sivuhaaran (valkoven. Сэрвач, ven. Сервечь, *Servetš*) varrella, linnuntietä 35 kilometriä Mjadzelsta itään. Paikallistietä noin kolme kilometriä kylän länsipuolelta kulkee rautatie (asema Budslau).

Kylän katsotaan saaneen alkunsa, kun vuonna 1504 Liettuan suuriruhtinas ja Puolan kuningas Aleksander Jagiellon (Alexander I) lahjoitti 6 000 aarin metsäalan tuolloisen Vilnan voivodikunnan itäosista Vilnan bernhardilaiselle munkkiyhteisölle, joka oli fransiskaanien haarauma. Vuosina 1589–1591 paikalle rakennettiin puinen bernhardilaiskappeli. Vuonna 1598 vauraaseen aatelissukuun kuulunut, vuosina 1589–1610 Vilnassa keskeisessä asemassa toiminut Jan Patš (1550–1610) lahjoitti kirkolle paavi Klemens VIII:lta saadun Neitsyt Marian eli Jumaläidin kuvan. Elokuussa 1633 laskettiin kivisen kirkon peruskivi. Vuonna 1732 Puolan kuningas August II Väkevä myönsi asutukselle kaupungin arvon. 

Kylä tunnetaan erityisesti sen suuresta, Valko-Venäjän kansallispyhäkköihin kuuluvasta katolisesta kirkostaan. Kirkolla on *pienen basilikan* arvo (lat. *Basilica minor*). Tämä Budslaun Jumalanäidin kirkkona tunnettu rakennus on saanut nimensä siellä säilytettävästä Budslaun Jumalanäidin ihmeitätekevänä pidetystä ikonista. Ikonin katsotaan suojelevan valkovenäläisiä ja se mainitaan kirjallisissa lähteissä jo vuonna 1617. Seurakunnan juhlapäivää vietetään heinäkuun 2. päivänä.

* Ihmeitätekevä Budslaun Jumalanäidin ikoni (1590-luvulta). Ihmeitätekevä Budslaun Jumalanäidin ikoni (1590-luvulta).
* Budslaun kirkko piirroksessa (1650). Budslaun kirkko piirroksessa (1650).

* Kirkko joen toiselta puolelta nähtynä.Kirkko joen toiselta puolelta nähtynä.
* Kirkko.Kirkko.
* Sisänäkymää.Sisänäkymää.

Budslaun Jumalanäidin kirkkoa sisältä.

Lähteet
-------

1. ↑  *Respubliki Belarus Atlas Avtomobilnyh Dorog* 1:200 000. Budslav sivulla 37.  (Valko-Venäjän "GT-karttakirja") Minsk: RUP Belkartograf, 2011.  ISBN 978-985-508-104-4.  (venäjäksi), osin (englanniksi)
2. ↑  The National Sanctuary of the Mother of God in Budslau Valko-Venäjän katolinen kirkko, catholic.by.  Arkistoitu 2.2.2014. Viitattu 21.11.2013. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Budslau** Wikimedia Commonsissa
**The British Trust for Ornithology** (BTO) on Britannian lintujen tutkimista varten vuonna 1932 perustettu järjestö.

BTO perustettiin vuonna 1927 aloitetun Oxford Bird Census -nimisen tutkimusohjelman innoittamana ja sen kehittämiseksi. Koollekutsujana ja ensimmäisenä lahjoittajana toimi Max Nicholson, ensimmäisenä sihteerinä Bernard Tucker ja varapuheenjohtajana Henry Witherby. Nimensä järjestö sai toukokuussa 1933, ja ensimmäinen vetoomus lahjoituksista oli The Timesissa 1.7.1933.

BTO:n tehtävänä on johtaa lintututkimusta, ja se keskittyy populaatio- ja pesimälinnustotutkimuksiin sekä rengastukseen, jonka aineiston kerää suuri joukko vapaaehtoisia harrastajia. Esimerkiksi järjestön *Garden BirdWatch* tutkimus perustuu tavallisten ihmisten omassa puutarhassaan viikoittain tekemään lintulaskentaan. Suomessa BirdLife Suomi järjestää samantapaisia laskentoja, esimerkiksi Pihabongaus-tapahtuman talvilintujen laskemiseksi.

BTO:n julkaisuja ovat:

* *Bird Study* - tieteellinen julkaisu vuodesta 1953.
* *BTO News* - jäsentiedote.
* *Bird Table* - *Garden BirdWatch* projektin osallistujille.
* *Ringing & Migration* - rengastajille suunnattu julkaisu.

Vuonna 1967 BTO aloitti Britteinsaarten pesimälinnustokartoituksen *Atlas of Breeding Birds in Britain and Ireland*, jonka tulokset julkaistiin 1976. Suomessa aloitti Lintutieteellisten yhdistysten liitto (LYL, nykyisin BirdLife Suomi) Lintuatlaksen vuonna 1974 juuri brittien Atlaksen innoittamana. Toisen Lintuatlaksen tulokset julkaistiin 1993 (*The New Atlas*), ja parhaillaan on Britanniassa, kuten myös Suomessa, menossa *Bird Atlas 2007-2011*, jossa selvitetään Britteinsaarten pesimä- ja talvilinnusto.

Vuonna 1938 BTO lahjoitti varat uuden *Edward Grey Institute of Field Ornithologyn* perustamiseen. Instituutti liitettiin 1947 Oxfordin yliopiston uuteen eläintieteen maastotutkimusorganisaatioon. Joulukuussa 1962 BTO hankki Tringistä Hertfordshirestä omistukseensa suuren viktoriaanisen rakennuksen *Beech Groven*, jonne siirrettiin järjestön päämaja Oxfordista ja rengastustoiminta British Museumista. Huhtikuussa 1991 BTO muutti lahjoituksena saadulle The Nunnery -nimiselle tilalle Thetfordiin Norfolkiin. Paikalla on sijainnut benediktiininunnien luostari, josta on yhä rakenteita jäljellä. 2000-luvun alussa perustettiin uusi kirjasto, joka on omistettu Chris Meadin muistolle. Professori Jeremy Greenwood toimi The Nunneryn johtajana 1988–2007. Nykyinen johtaja on tohtori Andy Clements.

Lähteet
-------

* BTO:n kotisivu (englanniksi)

### Viitteet

1. ↑  Bird Sudy
2. ↑  BTO News (Arkistoitu – Internet Archive)
3. ↑  Bird Table (Arkistoitu – Internet Archive)
4. ↑  Ringing & Migration (Arkistoitu – Internet Archive)
**Asbest** (ven. Асбест) on kaupunki Venäjällä, Sverdlovskin alueella Uralvuoristossa. Asbest on yksi Venäjän *monogorodeista*, yhden tuotantoalan tai yrityksen ympärille syntynyt kaupunki, jonka talous perustuu sen asbestikaivokseen ja -teollisuuteen. Kaupunki on perustettu 1889 nimellä Kudelka, ja vuonna 1933 sen nimi muutettiin Asbestiksi. Vuonna 2010 siellä oli 68 893 asukasta.

Kaupungin asbestilouhos on 11,5 km pitkä, 3 km leveä ja 350 m syvä. Asbestia kaivaa Uralasbest-niminen yritys. Yrityksen laskelmien mukaan asbestia riittäisi 200 vuodeksi, jos kysyntää riittää, mutta tuotanto on kuitenkin puolittunut huippuvuosista. Asbesti kattaa 70 prosenttia kaupungin taloudesta, siksi siellä pyritään kehittämään pieniä ja keskisuuria yrityksiä. Kaupungissa ei olla huolissaan asbestin terveysvaikutuksista, sillä kaivoksen johdon mielestä tuotettava asbestilaji krysotiili ei ole vaarallista "oikein käytettynä".

Suomalaisten sotavankien muistomerkki
-------------------------------------

Toisen maailmansodan aikana Asbestissa oli suomalaisten sotavankien työleiri numero 84. Se toimi nimellä Monetno-Losinovski. Vankien muistoksi kaupungissa on Sotavainajien muiston vaalimisyhdistyksen vuonna 1998 pystyttämä muistokivi. Suomalaisia kuoli leirillä 53, eikä tiedossa ole, että kukaan suomalaisista olisi päässyt sieltä palaamaan.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Jussi Niemeläinen, Asbest taistelee asbestin puolesta, Helsingin Sanomat 3.3.2011 sivu B 3
2. ↑  Federalnaja služba gosudarstvennoi statistiki (Venäjän federaation tilastovirasto), www.gks.ru: Vserossijskaja perepis naselenija 2010. Tom 1. Tšislennost i razmeštšenije naselenija. (Koko Venäjän kattava väestönlaskenta 2010. Osa 1. Väestön lukumäärä ja jakauma. Taulukko 11 (MS Excel-taulukko))  2012. Moskova:  ИИЦ «Статистика России».  Arkistoitu 15.3.2013. Viitattu 26.7.2012. (venäjäksi)
3. ↑  Dmitri Frolov: *Kuviin vangitut : suomalaiset sotavangit valokuvissa*, s. 217. Porvoo: Edita Publishing, 2012. ISBN 978-951-37-6294-0.
4. ↑  Sotavankien muiston vaalimisyhdistys. Viitattu 29.4.2014.
5. ↑  Jaakko Numminen. Suomalaiset sotavainajat Karjalassa ja Venäjällä. Mikael Agricola -seura 2013. Viitattu 29.4.2014.

Sverdlovskin alueen vaakuna**Sverdlovskin alueen kaupungit**
Sverdlovskin alueSverdlovskin alue
**Hallinnollinen keskus: Jekaterinburg**  

Alapajevsk | Aramil | Artjomovski | Asbest | Berjozovski | Bogdanovitš | Degtjarsk | Irbit | Ivdel | Kamensk-Uralski | Kamyšlov | Karpinsk | Katškanar | Kirovgrad | Krasnoturinsk | Krasnouralsk | Krasnoufimsk | Kušva | Lesnoi | Mihailovsk | Nevjansk | Nižnije Sergi | Nižni Tagil | Nižnjaja Salda | Nižnjaja Tura | Novaja Ljalja | Novouralsk | Pervouralsk | Polevskoi | Revda | Rež | Severouralsk | Serov | Sredneuralsk | Suhoi Log | Sysert | Tavda | Talitsa | Turinsk | Verhni Tagil | Verhnjaja Pyšma | Verhnjaja Salda | Verhnjaja Tura | Verhoturje | Veltšansk | Zaretšnyi
Signal de BotrangeHuipulle 1934 rakennettu säätorni.

|  |  |
| --- | --- |
| Sijainti | 
Liègen provinssi, Belgia  |
| Vuoristo | 
Hautes Fagnes, Ardennit  |
| Korkeus merenpinnasta | 
694 m  |
| Prominenssi | 
119 mView and modify data on Wikidata  |

Kartta

|  |  |
| --- | --- |
| Koordinaatit | 
50° 30′ 06″ P, 6° 05′ 35″ IView and modify data on Wikidata  |

muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa WikidataaTietolaatikon dokumentaatioNäytä Wikidatasta tulevat arvot

**Signal de Botrange** on Belgian korkein kohta (694 m), joka sijaitsee lähellä Saksan rajaa, keskellä Hautes Fagnesin ylätasankoa. Vuonna 1923 Belgian itäisten kantonien komissaari Hermann Baltia rakennutti paikalle 6 metriä korkean maakummun, jonka ansiosta se saavutti maagisena pidetyt 700 metriä. Tällä oli suuri symbolinen merkitys Belgialle, joka oli vastikään saanut Botrangea ympäröivät alueet Saksalta Versailles’n rauhassa. Vuonna 1934 paikalle pystytettiin 24 metriä korkea kivitorni, jota käytettiin pitkään sääasemana. Myöhemmin tornin yhteyteen on rakennettu matkailijoita palveleva ravintola. Vuonna 2013 julkistettiin suunnitelma, jonka päämääränä on pystyttää Botrangen huipulle 50 metriä korkea linkkitorni nopeuttamaan tiedonsiirtoa Lontoon ja Frankfurtin pörssin välillä.

Paroni Baltian 1923 rakennuttama torni, jonka ansiosta Botrange saavutti 700 metrin korkeuden.
  
{{{alt}}}*Signal de Botrange*

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Signal de Botrange, Belgium Peakbagger.com. Viitattu 20.2.2014. (englanniksi)
2. ↑  Le Signal de Botrange Michelin.  Arkistoitu 26.2.2014. Viitattu 20.2.2014. (englanniksi)
3. 1 2  Visiting Signal de Botrange, Belgium: at 694 metres, the highest point of the country HubPages. Viitattu 20.2.2014. (englanniksi)
4. ↑  Signal de Botrange Eifelreise. Viitattu 20.2.2014. (saksaksi)
5. ↑  Neuer Turm für Botrange BRF. Viitattu 20.2.2014. (saksaksi)
**Kirovsk** eli **Hiipinä** (ven. Ки́ровск) on kaivoskaupunki Kuolan niemimaalla Murmanskin alueella Venäjällä. Kaupunki sijaitsee Hiipinätunturien eteläosassa. Vuonna 2010 Kirovskissa oli 29 844 asukasta.

Hiipinän kaupunkipiirin sijainti
Kirovskin kaupunki on Kirovskin kaupunkipiirikunnan keskus (*gorodskoi okrug gorod Kirovsk s podvedomstvennoi territoriei*). Kaupunkipiirikuntaan kuuluu neljä asutuskeskusta (tässä väkiluvut vuodelta 2007):

* Hiipinä - 30 991 asukasta
* Koašva (Коашва) - 1204 as.
* Oktjabrski (Октябрьский) - 96 as.
* Titan (Титан) - 1586 as.

Hiipinä talvella
Kaupungin keskustaa

Historia
--------

Paikkakunta perustettiin vuonna 1929 nimellä *Hibinogorsk* (Хибиногорск), kun akateemikko Aleksandr Fersmanin johtama tutkimusretkikunta oli löytänyt Hiipinätunturien alueelta runsaita mineraalivaroja. Siitä tuli kaupunki 1931 ja vuonna 1934 se nimettiin Kirovskiksi murhatun Leningradin bolševikkijohtaja Sergei Kirovin mukaan.

Paikallinen yrittäjä ampui vuonna 2009 kaupungin pormestarin Ilja Kelmanzonin ja hänen apulaisensa sekä lopuksi itsensä.

| Kirovskinasukasluvun kehitys. |
| --- |
| vuosi  | asukas-luku  |
| 1959 | 40 500 |
| 1970 | 38 500 |
| 1979 | 41 300 |
| 1989 | 43 500 |
| 2002 | 31 600 |
| 2007 | 30 600 |

Talous
------

Hiipinä on kaivosalueen keskus. Siellä on apatiittia, nefeliiniä, nikkeliä, fosfaatti- ja alumiiniin perustuvaa teollisuutta. Suurimmat teollisuuslaitokset ovat OAO Apatit, osa FosAgroa. Hiipinässä on Pohjois-Venäjän suurin laskettelukeskus ja maailman pohjoisin arktinen kasvitieteellinen puutarha. Kaupunki sijaitsee 368 metrin korkeudella merenpinnasta.*lähde?*

Hiipinään erkanee haararata (22 km) Muurmannin radalta.

Lähteet
-------

1. 1 2
2. ↑  Mayor shot dead in Russian arctic town RIA Novosti. Viitattu 25.3.2009. (englanniksi)
3. ↑  Мой Город Народная энциклопедия городов и регионов России (venäjäksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Kirovsk (Murmanskin alue)** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * n
* k
* m
Murmanskin alue |
| --- |
|  |
| Hallinnollinen keskus: Murmansk |
|  |
| Piirit | 
* Kantalahti
* Koutero
* Kuola
* Lovozero
* Petsamo
* Turja

 | Murmanskin alueen vaakuna |
|  |
| Suljetut alueet | 
* Aleksandrovsk
* Ostrovnoi
* Severomorsk
* Vidjajevo
* Zaozjorsk

 |
|  |
| Kaupungit | 
* Apatiitti
* Gadžijevo
* Kantalahti
* Kirovsk
* Koutero
* Kuola
* Montšegorsk
* Murmansk
* Olenegorsk
* Ostrovnoi
* Poljarnyi
* Poljarnyje Zori
* Severomorsk
* Snežnogorsk
* Zaozjorsk
* Zapoljarnyi

 |
|  |
| Kaupunkityyppiset taajamat | 
* Kildinstroi
* Molotšnyi
* Murmaši
* Nikkeli
* Parkkina
* Revda
* Safonovo
* Tumannyi
* Umba
* Ylä-Tuuloma
* Zelenoborski

 |

 |
Karl Marxin hautamuistomerkki
**Highgaten hautausmaa** (*Highgate Cemetery*) on Lontoon Highgaten kaupunginosassa sijaitseva hautausmaa. Se perustettiin 1800-luvun alussa parlamentin päätöksellä. Hautausmaan länsiosa otettiin käyttöön 1839 ja itäosa 1854. Hautausmaa rappeutui 1970-luvulla, ja vuodesta 1975 The Friends of Highgate Cemetery -yhdistys on huolehtinut hautausmaan ylläpidosta.

Hautausmaalle on haudattu useita tunnettuja henkilöitä, kuuluisin heistä lienee Karl Marx, jonka hauta on hautausmaan itäosassa. Myös laulaja George Michael, runoilija Christina Rossetti, näyttelijä Ralph Richardson, Sex Pistolsin ja New York Dollsin manageri Malcolm McLaren ja kirjailija Douglas Adams on haudattu Highgaten hautausmaalle. Samoin Aleksandr Litvinenkon hautapaikka on Highgaten hautausmaalla.

Lähteet
-------

1. ↑  History *highgatecemetery.org*. Highgate Cemetery. Viitattu 2.5.2021. (englanniksi)
2. ↑  East Cemetery - Karl Marx *highgatecemetery.org*. Highgate Cemetery. Viitattu 2.5.2021. (englanniksi)
3. ↑  Who’s here *highgatecemetery.org*. Highgate Cemetery. Viitattu 2.5.2021. (englanniksi)
**Riikka Ikäheimo** (s. 1989) on suomalainen itseoppinut vaatesuunnittelija. Hän tuli tunnetuksi käsintehdyistä ja pitsisistä iltapuvuistaan. Nykyisin hän omistaa Riikka Couture -nimeä kantavan vaatemerkin. 

Suunnittelija ei koskaan päässyt opiskelemaan muotisuunnittelua missään alan oppilaitoksessa Suomessa ja päätyikin tästä syystä Pariisiin vuonna 2012. Ranskassa asuessaan hän opetteli ompelemaan itse kotonaan ja taitojensa kehittyessä suunnittelija muutti takaisin Suomeen. Pian paluunsa jälkeen Ikäheimon pukuja nähtiinkin monilla tunnetuilla suomalaisilla ja suunnittelija alkoi saamaan nimeä nopeasti.

Suunnittelijan ensimmäinen iltapukumallisto esiteltiin Pariisin muotiviikoilla lokakuussa 2018 ja se sai kansainvälistä huomiota. Muotisivusto Fashion Week Online nosti brändin yhdeksi Pariisin muotiviikkojen trendien suunnannäyttäjäksi, ja Vanity Fair julkaisi suunnittelijan luomuksia kolmessa numerossaan alkuvuonna 2019.

Ikäheimo on tehnyt pukuja Britney Spearsille, Bebe Rexhalle sekä Minttu Räikköselle. Hänen pukujaan on nähty Amfar-gaaloissa, Cannesin elokuvajuhlilla ja Hollywood-elokuvissa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Vahva intuitio ohjaa vaatesuunnittelija Riikka Ikäheimoa – jakaa nyt viisi oppiaan unelmien toteuttamiseen
2. ↑  Riikka Ikäheimo tapasi Monacossa miljonäärin, joka paljasti salaisuutensa – nyt Riikka on vaatesuunnittelija, vaikka ei ole koskaan opiskellut alaa