recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Itäläiset** (engl. *Easterlings*) ovat J. R. R. Tolkienin luoman Keski-Maan itäosissa asuvia ihmiskansoja, jotka palvelivat Morgothia ja Sauronia.

Ensimmäinen Aika
----------------

Itäläiset saapuivat Ensimmäisen Ajan vuonna 463 Beleriandiin, jossa heitä kutsuttiin **tummajaisiksi** (engl. *Swarthy Men*). Osa heistä kuitenkin palveli salaa Morgothia ja tuli Beleriandiin juuri hänen kutsustaan.

Fëanorin pojista vanhin, Maedhros liittoutui itäläisten suurimpien päälliköiden, Bórin ja Ulfangin, kanssa vahvistaakseen haltioiden ja ihmisten mahtia Morgothia vastaan. Bór ja hänen poikansa ryhtyivät Maedhrosin ja Maglarin vasalleiksi, kun taas Ulfang Musta poikineen (Ulfast, Ulwath ja Uldor) seurasi Caranthiria. Mutta vuonna 472 Ensimmäistä Aikaa Ulfang poikineen siirtyi Morgothin puolelle. Bórin pojat surmasivat heidät, mutta kaatuivat itse. Vihan Sodassa monet Uldorin kansan itäläiset taistelivat Morgothin puolella. Eloonjääneet vetäytyivät takaisin itään, mistä he olivat Beleriandiin tulleet.

Kolmas Aika
-----------

Kolmannella Ajalla itäläisiksi kutsuttiin kaikkia Rhûnissa asuvia ihmisiä. Heihin kuuluivat vaunumiehet, *balchoth* sekä Khandin varjaagit.

### Vaunumiehet

**Vaunumiehet** (engl. *Wainriders*) on itäläiskansa, joka hyökkäsi Gondoriin vuonna 851 ja jatkoi hyökkäyksiä viiden vuoden ajan. Gondorin kuningas Narmacil II varusti suuren armeijan heitä, mutta vaunumiehet surmasivat Narmacilin. Tämän jälkeen Gondor hylkäsi kaikki itäiset maansa, paitsi Ithilienin. Vuonna 1899 Dagorladin taistelussa Narmacilin poika, Calimehtar valtasi osan näistä maista takaisin.

Vaunumiehet kuitenkin palasivat vuonna 1944 liittoutuen *haradrim*in ja varjaagien kanssa. He surmasivat kuningas Ondoherin, mutta kenraali Eärnilin johdolla *haradrim* lyötiin ja myöhemmin yllätyshyökkäyksen kautta myös vaunumiehet. Vuoden kuluttua Eärnil kruunattiin kuninkaaksi ja vaunumiesten mahti oli murtunut.

### Balchoth

***Balchoth*** (sindaria, "Julma kansa") ovat itäläiskansa, joka hyökkäsi Gondoriin vuonna 2510 Kolmatta Aikaa ja melkein tuhosivat hallitsevan käskynhaltija Cirionin armeijan. Eorl Nuoren johtaman *éothéod*in avulla *balchoth* torjuttiin.

### Varjaagit

**Varjaagit** (engl. *Variags*) olivat kotoisin Khandista, Mordorin itä- ja eteläpuolelta. He olivat liitossa vaunumiesten ja *haradrim*in kanssa ja olivat Mustan Ruhtinaan Sauronin palvelijoita. Lännen aikakirjat kertovat kuinka varjaagit kävivät kahdesti Sauronin pyynnöstä sotaan Gondoria vastaan. Vuonna 1944 he taistelivat yhdessä Etu-Haradin ihmisten kanssa Gondorin Eärnilin armeijaa vastaan ja kärsivät tappioita Porosin kahlaamolla. Yli tuhat vuotta myöhemmin varjaagit tulivat muiden itäläiskansojen sekä *haradrim*in kanssa Sauronin Mordorin ja Morgulin armeijoiden avuksi taistellakseen Sormuksen Sodassa.
**Isoukonkorento** (*Aeshna crenata*) on suurikokoinen ukonkorentoihin kuuluva sudenkorento.

Ulkonäkö ja koko
----------------

Naaras
Pääväriltään isoukonkorennon koiras on kirkkaan sininen. Naaras on ainoa ukonkorento, jolla on siivissään tummat värialueet. Korennon siipien kylkisuonet siiven etureunassa ovat etenkin koirailla tummat.

Isoukonkorennon ulkonäkö on samankaltainen kuin rannikko- sini- ja suoukonkorennon. Korennon keskiruumiin sivuilla kulkevat viivat ovat yhteensä suunnilleen niiden väliin jäävän tumman alueen paksuiset ja kohtalaisen leveät. Viivoista etummaisen takayläreunasta ojentuu alas vaalea kärki. Korennon otsassa oleva T:n muotoinen kuvio on paksu varrestaan. Koiraan tuntomerkkeihin kuuluvat myös ylemmät perälisäkkeet, joiden keskiosan yläpinnalla on isokokoisten kyhmyjen rivi. Isoukonkorentokoiras eroaa rannikkoukonkorentokoiraasta myös alempien perälisäkkeiden perusteella. Ne ovat isoukonkorennolla pitemmät suhteessa ylempiin kuin rannikkoukonkorennolla.

Isoukonkorennolla on 58–65 mm pitkä takaruumis ja 48–54 mm pitkä takasiipi. Laji on Euroopan sudenkorennoista suurikokoisin.

Elintavat
---------

Lajin aikuisia yksilöitä tavataan Suomessa lennossa kesäkuun lopulta syyskuun puoliväliin. Päälentoaika on heinäkuun puolestavälistä elokuun lopulle. Lajin koirailla on tapana lentää jatkuvaa lentoa eikä sini- ja suoukonkorennon tapaan pysähdellä ilmassa paikoilleen. Ne lentävät myös näitä kauempana vesistöjen yllä.

Levinneisyys ja elinympäristö
-----------------------------

Isoukonkorennon elinalue painottuu itäiseen Euraasiaan. Lajin läntiset elinalueet ovat Suomessa, Latviassa, Liettuassa ja Valko-Venäjällä. Venäjällä lajia esiintyy Kamtšatkalle ja Sahalinille asti. Suomessa lajia tavataan erityisesti sisämaassa maan eteläosissa, mutta myös Vaasan seudulla. Laji on Suomessa harvinainen, vähälukuinen ja paikallinen.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Sahlén, G.: *Aeshna crenata* *IUCN Red List of Threatened Species. Version 2014.2*.  2006. International Union for Conservation of Nature, IUCN, Iucnredlist.org. Viitattu 10.11.2014. (englanniksi)
2. ↑  Sami Karjalainen, Heidi Viljanen, Pasi Sihvonen: Isoukonkorento – *Aeshna crenata* *Suomen Lajitietokeskus*.  2019. Viitattu 23.3.2022.
3. 1 2 3 4 5  Karjalainen, Sami: *Suomen sudenkorennot*, s. 112–113. Uudistettu laitos. Kustannusosakeyhtiö Tammi, 2010. ISBN 978-951-31-5425-7.

Aiheesta muualla
----------------

* Isoukonkorento Korentowikissä

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Taksonitunnisteet | 
* Wikidata: Q1316389
* Wikispecies: Aeshna crenata
* BioLib: 31757
* BOLD: 523963
* CoL: 65BMN
* EoL: 2763001
* EUNIS: 241267
* Fauna Europaea: 214302
* Fauna Europaea (new): cc2bf774-3512-4533-a140-252c72c7b5c1
* GBIF: 1425209
* iNaturalist: 93430
* IRMNG: 11043847
* ITIS: 593385
* IUCN: 60312
* NCBI: 1168615

 |

 |
**Inkeri Koskinen** on suomalainen tieteenfilosofi, joka toimii akatemiatutkijana Helsingin yliopistossa käytännöllisessä filosofiassa.

Koskinen valmistui maisteriksi teoreettisesta filosofiasta Helsingin yliopistosta 2005 ja väitteli tohtoriksi 2015 väitöskirjalla *Changing Research Communities: Essays on Objectivity and Relativism in Contemporary Cultural Research*. Hän on keskittynyt tutkimuksessaan tieteen objektiivisuuteen, tieteellisen tiedon sosiaaliseen tietoteoriaan ja demokratisoitumiseen, tieteen sosiaaliseen ja kognitiiviseen monimuotoisuuteen, humanististen tieteiden tieteenfilosofiaan sekä demarkaatioon.

Koskisen kirja *Villi Suomen historia: Välimeren Väinämöisestä Äijäkupittaan pyramideihin* sai Vuoden tiedekirja -palkinnon vuonna 2015.

Kirjallisuutta
--------------

* *Villi Suomen historia: Välimeren Väinämöisestä Äijäkupittaan pyramideihin*. Tammi. 2015. ISBN 9789513185886.
* *Changing Research Communities: Essays on Objectivity and Relativism in Contemporary Cultural Research*. Väitöskirja. Helsingin yliopisto, 2015. ISBN 978-951-51-1416-7. Teoksen verkkoversio.

Lähteet
-------

1. ↑  Inkeri Koskinen Helsingin yliopisto. Viitattu 26.10.2022.
2. ↑  CV *Inkerikoskinen.net*. Viitattu 12.8.2022. (englanniksi)
3. ↑  Inkeri Koskinen *Inkerikoskinen.net*. Viitattu 26.10.2022. (englanniksi)
4. ↑  Vuoden tiedekirja Tieteellisten seurain valtuuskunta.  Arkistoitu 1.10.2022. Viitattu 26.10.2022.

Aiheesta muualla
----------------

* Koskinen Helsingin yliopiston tutkimusportaalissa
**Raili Tellervo Ala-Haavisto** o.s. Paaso (s. 3. tammikuuta 1940 Kuivaniemi *lähde?*) SHO, VTL, FT on Di-anoigostisen järjestelmän luoja. 

Kuopion yliopiston yhteiskuntatieteellisessä tiedekunnassa esitettiin 18.5.2001 tarkastettavaksi hänen väitöskirjansa *Di-anoigostinen järjestelmä: Filosofis-teoreettinen diagnostinen käsitteistö hoitotyöhön ja hoitotieteeseen*. Vastaväittäjänä oli professori Arja Isola Oulun yliopistosta, ja väitöstilaisuuden valvojana professori Pirkko Meriläinen Kuopion yliopistosta. Ala-Haavisto on kirjoittanut sairaanhoidon oppimateriaalia, lehti- yms. julkaisuja, sekä useita sukukirjoja. 

Raili Ala-Haavisto on Hannes Paason ensimmäisen avioliiton nuorin lapsi. Hän avioitui vuonna 1981, ja avioliitosta on yksi tytär.

Julkaisuja
----------

* *Di-anoigostinen järjestelmä - filosofis-teoreettinen diagnostinen käsitteistö hoitotyöhön ja hoitotieteeseen*; väitöskirja; Kuopion yliopisto 2001; ISBN 9789517819268
* *Sisä-Suomen sairaala : Suomen ensimmäinen B-mielisairaala 1953-2003*; Gummerus 2003
* *150 vuotta - muuttuuko ihminen?*; Keski-Suomen sairaanhoitopiiri 2000; ISBN 9519034900, ISBN 9789519034904

Aiheesta muualla
----------------

* 
* 
* (Arkistoitu – Internet Archive)
Itämainen pitkäkarva
**Itämainen pitkäkarva** on kissarotu. Kissarotua on myös aikaisemmin kutsuttu nimellä javaneesi.

Historia
--------

Rotu kehitettiin 1970-luvulla. FIFessä rotu sai sertifikaattioikeudet 1985. Rotu on Suomessa melko uusi, ja ensimmäiset yksilöt tulivat 1990.

Javaneesista itämaiseksi pitkäkarvaksi
--------------------------------------

FIFe (Fédération Internationale Féline) päätti yleiskokouksessaan 2003 luopua javaneesi-nimestä perusteena nimen eri merkitykset eri maissa. Esimerkiksi Amerikassa javaneesi tarkoittaa tabby-, puna- ja kilpikonnanaamioisia balineeseja, ja Hollannissa rotu tunnettiin nimellä mandarin. Samalla itämaiskategoriassa kissojen EMS-koodit muuttuivat siten, että javaneesin JAV-koodi muuttuu ORL-koodiksi Samassa kokouksessa uudeksi hyväksytyksi väriksi lisättiin myös kaksiväriset (bicolour) kissat niin itämaisissa pitkäkarvoissa kuin lyhytkarvoissakin.

Kuvaus
------

Itämainen pitkäkarva eli javaneesi on siro mutta lihaksikas pitkänmallinen kissa, jolla on puolipitkä silkkinen ihonmyötäinen turkki. Turkki on pitempää kaulassa, "housuissa" ja hännässä. Silmät ovat hieman vinot, mantelinmuotoiset ja syvänvihreät. Pää on kiilamainen. Jalat sirot ja käpälät korkeat, tiiviit ja pienet. Häntä pitkä.

Luonne
------

Luonteeltaan itämainen pitkäkarva on seurallinen ja vilkas. Äänet saattavat olla yllättävän kovia, ja se on niin kutsuttu "puhelias" rotu.

Terveys
-------

Rotu on suhteellisen terve rotu, PRA:ta esiintyy.

Värit
-----

Itämaiselle pitkäkarvalle on hyväksytty yli sata väriä. Värit lyhyesti: 

* yksivärinen (ruskea, kaneli, musta, punainen, créme, valkoinen, sininen tai lila)
* tabbykuvionen (klassinen tabby, tiikeri, täplikäs ja ticked)
* kilpikonna

edellä mainitut hopealla tai ilman ja uusimpana ryhminä

* valkolaikku (harlekiini, van tai bi-colour).
* valkoinen yksivärinen voi poikkeuksellisesti olla joko sini- tai vihreäsilmäinen.

Lähteet
-------

* Itämainen pitkäkarva (Arkistoitu – Internet Archive) Oricat ry
* rotuesittely BaJaVa ry
* Koivula, Heidi: Jäähyväiset javaneeseille. (Arkistoitu – Internet Archive) BaJaVa 2/2003.

### Viitteet

1. ↑  Suomen kissaliitto: Itämainen pitkäkarva (Arkistoitu – Internet Archive)
2. 1 2 3  Itämainen pitkäkarva Oricat ry. Viitattu 28.8.2017.
3. ↑  Koivula, Heidi: Jäähyväiset javaneeseille. BaJaVa 2/2003. Viitattu 28.8.2017.
4. 1 2  Rotuesittely: Itämainen pitkäkarva. BaJaVa ry. Viitattu 28.8.2017.
**Inkerin Kirkko** on Inkerin kirkon lehti, joka perustettiin joulukuussa 1991 jo ennen kuin Inkerin kirkko itsenäistyi Viron evankelis-luterilaisen kirkon rovastikunnasta itsenäiseksi Venäjän federaation alueella toimivaksi kirkokseen.

Lehden perusti Inkerin rovastikunta ja sen ensimmäinen päätoimittaja oli Leino Hassinen ja toimitussihteeri Tatjana Paas. Aluksi lehti ilmestyi 18-sivuisena suomen- ja venäjänkielisenä painoksena, minkä jälkeen 1994 ne yhdistettiin yhdeksi kaksikieliseksi painokseksi, jonka sivumäärä oli 28. Päätoimittajaksi tuli Aarre Kuukauppi. 1996 toimitussihteeriksi tuli Timo Kivioja ja vastaavaksi toimittajaksi Tatjana Paas. 

2001 lehti jakautui jälleen suomen- ja venäjänkieliseksi painokseksi ja toimitussihteerinä oli 2001–2003 Svetlana Kuukauppi. Kahden vuoden ajan lehteä julkaisi moskovalainen Luterilainen tunti, joka liitti siihen omia sivujaan.

2004 venäjänkielisen painoksen vastaavaksi toimittajaksi tuli Pavel Krylov ja suomenkielisen Sisko Pörsti. Svetlana Kuukauppi palasi 1. huhtikuuta 2007 venäjänkielisen lehden toimittajaksi. Vuoden 2009 alusta suomenkielisen lehden vastaava toimittaja on Tuulikki Vilhunen ja toimittaja Kristiina Paananen.
**Savielly Tartakower** (22. tammikuuta 1887 Rostov-na-Donu – 4. tammikuuta 1956 Pariisi) oli puolanjuutalainen shakin suurmestari. Hänet tunnetaan englanniksi etunimellä *Saviely* tai *Savielly* ja ranskaksi *Xavier Tartacover* tai *Xavier Tartakover*, 

Tartakowerin ollessa 12-vuotias hän muutti yhdessä perheensä kanssa Venäjältä Itävalta-Unkariin, missä he asettuivat Wieniin. Tartakower opiskeli lakia Wienin ja Geneven yliopistoissa ja kiinnostui opiskeluaikanaan shakista tutustuen pelaajiin Wienin kahviloissa. Hän tapasi merkittäviä tuon ajan mestareita: Carl Schlechterin, Geza Maroczyn, Milan Vidmarin ja Richard Rétin.

Tartakowerin ensimmäinen saavutus oli voitto Nürnbergissä 1906, sitten Hastingsissä 1927 ja 1928 sekä Liègessä 1930. Vierailtuaan New Yorkin eläintarhassa Tartakower keksi orankiavauksen 1. b4. Hän oli avausekspertti muun muassa kuningatargambiitissa, jossa hän keksi uusia muunnelmia ja ideoita.

Tartakower oli kuulu sanonnoistaan ja pani muiden muassa suomalaisen Eero Böökin matalaksi hänen ehdotettuaan antautumista Tartakowerin ollessa häviöasemassa: "ajatelkaa sentään käytöstänne". "Virheet vain odottavat tekijäänsä" sekä "on parempi uhrata vastustajan nappuloita" olivat muita tunnettuja aforismeja.

Hän kirjoitti muun muassa kirjat: *The Hypermodern Games of Chess* ja *My Best Games of Chess 1905–1954*.

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Ruotsi
* Tšekki
* Australia
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**John J. Kimmel** (myös *John J. Kimmble*, 1866 Brooklyn, New York, Yhdysvallat – 1942) oli yhdysvaltalainen harmonikansoittaja, joka teki ensimmäiset kaupalliset yhdysvaltalaiset harmonikkalevytykset 1900-luvun alussa.

Kimmel syntyi saksalaislähtöiseen perheeseen Brooklynissa. Hän oli syntyperästään huolimatta taitava esittämään irlantilaisia tansseja, ja hän sai ystäviltään lisänimen *The Irish Dutchman*.

Kimmel teki ensimmäiset kaupalliset harmonikkalevytykset Yhdysvalloissa, aloittaen levytysuransa Zonophone-yhtiölle 1904. Hänen vakituisena säestäjänään toimi pianisti Joe Linder. Kimmel tunnettiin vaudeville-näyttämöillä siitä, että hän kykeni soittamaan kornettia, saksofonia, ksylofonia ja lopulta huipensi esityksensä harmonikkasooloihin. Hän toimi myös ravintoloitsijana, mutta hänen viimeinen saluunansa *The Accordion* jouduttiin lopettamaan kieltolain myötä.

Levytyksiä
----------

Kimmel teki useita harmonikkalevytyksiä 1900-luvun alussa, erityisesti Edison-, Indestructible Record ja Victor -levymerkeille.

* American cake walk (Edison 9341, 1906), varhaisimpia säilyneitä levytyksiä.

Lähteet
-------

1. 1 2  Henry Doktorski: CD Review: Real Ragtime *The Free-Reed Review*.  2001. Viitattu 13. huhtikuuta 2008. (englanniksi)
2. ↑  Lars Ek: 24 unique recordings in the music archive *frosinisociety.org*.  19. maaliskuuta 2007. Frosini Society.  Arkistoitu 5.3.2016. Viitattu 13. huhtikuuta 2008. (englanniksi)
3. ↑  John Kimmel (instrumentalist : accordion) *victor.library.ucsb.edu*.  2010. Regents of the University of California. Viitattu 9.9.2010. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

Kimmelin levyttämä *American cake walk* vuodelta 1906 mp3-muodossa (Arkistoitu – Internet Archive)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Yhdysvallat
* Puola

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC

 |

 |
**John Kenley** (alkuaan **John Kremchek**, 20. helmikuuta 1906 Denver, Colorado – 23. lokakuuta 2009 Cleveland, Ohio) oli yhdysvaltalainen teatterituottaja. Hän vei suuren luokan tuotantoja kaupunkeihin, joissa niitä ei liiemmin ollut esitetty. Kenley oli taitava arvioimaan näyttelijän tuottama kassavirta, toisin sanoen hän havaitsi tähtipotentiaalin.

Ura
---

Kenley tuotti sadoittain teatterinäytelmiä ja -musikaaleja. Hänen tunnetuin luomuksensa on Daytonin kaupungissa Ohiossa 1957 aloittanut kesäteatteri (summer stock circuit) Kenley Players, jossa näytteli useita Broadway- ja Hollywood-tähtiä, kuten Billy Crystal, Arthur Godfrey, Burt Reynolds, William Shatner, Gloria Swanson ja Mae West.

Kenley aloitti uransa laulajana ja tanssijana New Yorkissa 1920-luvulla, seuraavalla vuosikymmenellä hän työskenteli teatterinjohtaja Lee Shubertin palveluksessa uusien näytelmien lukijana. Teatterituottajana hän aloitti 1940 Deer Lakessa Pennsylvaniassa.

Kenley Playersin jälkeen John Kenley perusti teatterin Columbuksen, Warrenin ja Akronin kaupunkeihin, kunnes hän 1984 siirtyi Clevelandin Playhouse Squareen, joka on Yhdysvaltain merkittävimpiä esittävien taiteiden keskittymiä.

Kenleyn työskentelytapa oli näyttelijäkeskeistä, ja tarvittaessa hän muokkasi näytöskappaleet kulloisenkin tähden näyttelijänlaadun mukaisiksi.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Summer Theater Producer John Kenley Dies at 103 Backstage. Viitattu 17.12.2020. (englanniksi)
2. 1 2 3 4  John Kenley, Who Took Big Stars to Small-Town Stages, Dies at 103 The New York Times Company. Viitattu 17.12.2020. (englanniksi)
3. ↑  About Playhouse Square Playhouse Square. Viitattu 17.12.2020. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kenley Playersin historia
**Quedagh Merchant** oli 1690-luvulla rakennettu armenialainen kauppalaiva, joka purjehti Ranskan lipun alla. Laivan kaappasi 30. tammikuuta 1698 merirosvo William Kidd. Hän tahtoi pitää laivasta viedyt arvotavarat itsellään. Myöhemmin hänet etsintäkuulutettiin. Kidd oli kuitenkin kätkenyt aluksen ja sen lastin, jotta hän voisi käydä kauppaa hengellään. Suunnitelma ei onnistunut, ja hänet hirtettiin vuonna 1701.[1]

Kauppamatka
-----------

Huhtikuussa 1696 ryhmä armenialaisia kauppiaita palkkasi 350-tonnisen *Quedagh Merchantin* ja sen miehistön. Laivan kapteeniksi tuli John Wright. Lisäksi alukselle pestattiin kaksi saksalaista perämiestä, ranskalainen tykkimies, yli 90 intialaista työmiestä ja 30 armenialaista kauppiasta. Laiva lastattiin puuvillalla.

Kun laiva pääsi vuonna 1697 perille Bengaliin, kauppiaat myivät pois kaiken puuvillan ja saivat tilalle musliinia ja muita kankaita, 1 400 säkkiä fariinisokeria, 84 paalia raakasilkkiä, 80 arkkua ooppiumia ja muuta tavaraa, muun muassa rautaa. Laiva kulki Intian kärjen ympäri ranskalaisen saattueen kanssa, jotta se voisi puolustautua, jos sen kimppuun hyökättäisiin.[1]

Kaappaus
--------

Kun kapteeni Kidd purjehti tammikuussa 1698 laivallaan *Adventure Galleyllä*, hän huomasi *Quedagh Merchantin* noin 25 peninkulman päässä. Kidd lähti heti kauppalaivan perään. Muutaman tunnin päästä Kidd oli tavoittanut aluksen. Ulos laivasta asteli ranskalainen, jonka mukaan Kidd saisi hyvät rahat, jos tämä antaisi heidän olla. Kidd kuitenkin arveli, että hän voisi saada edemmän, jos hän valtaisi koko aluksen.
Kidd joukkoineen tutki laivan lastin. Ranskalainen sanoi, ettei hän ollut laivan kapteeni vaan Wright. Pienen tutkimisen jälkeen selvisi, että ranskalainen puhui totta.[1]

St. Mary's Island
-----------------

Kun Kidd saapui St. Mary's Islandille *Adventure Galleyllä*, hän huomasi tällä kertaa oikean meri­rosvo­aluksen. Kidd hioi suunnitelmaansa, mutta hän päätti kuitenkin odottaa kahta muuta laivaansa, *Quedagh Merchantia* ja *Novemberia*. Kun alukset viimein saapuivat, Kidd käski miehistön valmistautua taisteluun, mutta kaksi vuotta Kiddin kanssa oli saanut miehistön turhautumaan. Hyökkäystä ei tapahtunut, vaan kapinan jälkeen *November* upotettiin ja Kiddille jäi *Adventure Galley* ja *Quedagh Merchant*. Myöhemmin hän hylkäsi *Adventure Galleyn* miehis­tövajauksen takia.

Myöhemmin Kidd lähti kohti länttä ja kuuli huhuja, että Englannissa häntä pidetään merirosvona. Kidd piilotti laivan ja sen kalleudet Karibialle ja osti kyydin New Yorkiin. Hänet kuitenkin pidätettiin ja hirtettiin myöhemmin.(1)(2)

Aluksen löytäminen
------------------

Kauppa-alus *Quedagh Merchant* löytyi joulukuussa 2007 kolmen metrin syvyydestä 21 metriä rannasta uponneena Catalinan saaren läheltä Dominikaanisesta tasavallasta.[1]

Lähteet
-------

* Long Lost Armenian Ship the Stuff of Legend to Become a Living Museum in the Caribgbean, Reporter.am

### Viitteet

1. 1 2 3 4  Tieteen kuvalehti: Historia 5/2008, s. 4
**Queen Elizabeth 2** (QE2) oli Cunard Linen matkustajalinjalaiva, joka nimettiin höyrylaiva *RMS Queen Elizabethin* mukaan. Se ylitti Atlantin yli 800 kertaa neljän vuosikymmenen aikana kuljettaen yhteensä yli 2,5 miljoonaa matkustajaa. Alus ei koskaan ollut RMS (Royal Mail Steam/Ship).

Cunard Line myi 2007 aluksen Dubaihin valtionsijoitusyhtiö Istithmarille sadalla miljoonalla Yhdysvaltain dollarilla ja sopi luovuttavansa aluksen marraskuussa 2008. Ostaja aikoi muuttaa aluksen vuoteen 2009 mennessä kelluvaksi hotelliksi ja viihdekeskukseksi Palm Jumeirah -saaren edustalle.

Rakentaminen
------------

Alus tilattiin 30. joulukuuta 1964 John Brown and Companyltä Clydebankistä, missä köli laskettiin 5. heinäkuuta 1965 telakkanumerolla 736. Alus laskettiin vesille 20. syyskuuta 1967 kumminaan kuningatar Elisabet II ja irtosi varustelulaiturista 19. marraskuuta 1968 Bil Warwickin alaisuudessa. Aluksella aloitettiin 26. marraskuuta alustavat testit Irlanninmerellä. Sillä tehtiin 22. huhtikuuta 1969 kokeiluluontoinen neitsytmatka Las Palmasiin ja varsinainen neitsytmatka New Yorkiin 2. toukokuuta.

Falklandin sota
---------------

*Queen Elizabeth 2* otettiin 1982 joukkojenkuljetusalukseksi Falklandin sotaan. Alus teki yhden matkan, jolla se kuljetti 3 000 sotilasta.

Propulsiojärjestelmän muutos
----------------------------

Vuosina 1986–1987 alus oli telakalla modernisoitavana. Alkuperäiset kolme öljyä käyttänyttä höyryturbiinia vaihdettiin yhdeksään MAN-dieselmoottoriin ja potkureille kolme sähkömoottoria.

Lähteet
-------

1. ↑  What's in a name? *roblightbody.com*. Viitattu 18.7.2019.
2. ↑  ge2.org.uk History
3. 1 2  QE2 History *chriscunard.com*. Viitattu 18.7.2019.

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Queen Elizabeth 2**.
* QE2 video clips (Arkistoitu – Internet Archive)
**Savijärvi** on rantaviivaltaan epäyhtenäinen järvi Kolin kansallispuiston länsipuolella Juuassa Pohjois-Karjalan luoteisosassa. Sen pinta-ala on 2,6 neliökilometriä. Etäisyys Joensuusta on 54 kilometriä pohjoiseen.

Maantiede
---------

Savijärven pituus kaakosta luoteeseen on 5,4 kilometriä. Järven eteläosa muodostaa oman altaansa, jota yhdistää järven keskiosaan kapea salmi. Keskiosasta siirrytään Paavonsalmen kautta järven pohjoiseen osaan, jossa sijaitsee useita saaria. Savijärven useista niemistä laajin on järven etelä- ja keskiosaa erottava Ukonniemi. Sen itäpuolella sijaitsee Ukonlahti. Järven keski- ja pohjoisosan välissä on Saviniemi, jonka länsipuolella sijaitsee Haminalahti. Savijärven keski- ja pohjoisosa on huomattavasti syvempää kuin eteläosa. Syvin kohta, 15 metriä, sijaitsee järven luoteisosassa.

Savijärven saariluku on 20. Saarista 13 on alle aarin laajuisia luotoja ja 3 on yli hehtaarin laajuisia. Laajin on noin 6,5-hehtaarinen Laukkusaari järven pohjoisosassa. Sen pohjoispuolella sijaitsee noin kolmehehtaarinen Jänissaari ja eteläpuolella noin puolitoistahehtaarinen Kilisaari. Ukonniemen läheisyydessä on useita pieniä saaria. Savijärven rannat ovat metsä- ja suomaata. Rannan tuntumassa on erinäisiä pientalojen keskittymiä. Savijärven etelä- ja keskiosaa yhdistävän salmen yli kulkee seututie 504.

Savijärveen laskee Ylemmäisenjoki etelästä Ylemmäinen-järveltä (126,9 metriä mpy) ja Pöhmäkänjoki idästä Louhilammelta (128,8 metriä mpy). Savijärvi kääntyy alavirtaan Laukkusaaren länsipuolelta, josta alkaa luoteeseen Ahmolammelle (122,4 metriä mpy) virtaava Myllyjoki. Joen reitti jatkuu pohjoiseen ja päätyy Pielisen (93,7 metriä mpy) Mellihtanlahteen.

Savijärven vesitilavuus on 10 945 000 kuutiometriä.

Savijärvi (04.413.1.008) kuuluu Mellihtanjoen valuma-alueeseen (04.413), joka on kolmannen jakovaiheen vesistö Vuoksen vesistössä (04). Toinen jakovaihe on Pielisen alue (04.41) ja ensimmäinen on Pielisen reitin valuma-alue (04.4). Savijärvi on Mellihtanjoen valuma-alueen laajin vakavesi, toiseksi laajin on Ylemmäinen. Alueeseen kuuluu 17 vähintään hehtaarin laajuista vakavettä.

Juuan Savijärvi on laajin Suomen 19:stä Savijärvestä.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Savijärvi, vakavesi, Juuka
2. 1 2 3 4 5 6 7 8 9 10  Ympäristö.fi : Ympäristötiedon hallintajärjestelmä Hertta Ympäristötiedon hallintajärjestelmä Hertta. Viitattu 5.5.2022.
3. ↑  Savijärvi. Järviwiki. Viitattu 5.5.2022.
4. ↑  Mellihtanjoen valuma-alue (04.413). Järviwiki. Viitattu 5.5.2022.
5. ↑  Savijärvi. Järviwiki. Viitattu 5.5.2022.
**Quebec North Shore and Labrador Railway**, myös **QNS&L Railway** tai **QNS&L**, (AAR-lyhenne: QNSL) on kanadalainen alueellinen rautatieyhtiö, joka hoitaa liikennettä Iron Ore Company of Canadan (IOC) omistamalla 420 kilometrin mittaisella rautamalminkuljetukseen tarkoitetulla rataosuudella. Yhtiön pääkonttori sijaitsee Sept-Îlesissä Québecissä. QNS&L oli yksi viimeisistä yksityisistä kanadalaisista rautatieyhtiöistä, jotka harjoittavat tavaraliikenteen ohella myös henkilöliikennettä, tulevaisuudessa QNS&L:n omistamalla radalla henkilöliikennettä harjoittaa Tshiuetin Rail Transportation.

Historiaa
---------

QNS&L:n rautatie alkaa St. Lawrence -joen rannalta Sept-Îlesin kaupungista Québecissä ja ulottuu pohjoiseen Labrador Cityyn Newfoundland ja Labradorin provinssiin. Ratalinjaus kulkee lähes asumattoman vuoristoisen erämaan halki.

Ratalinjaus rakennettiin vuosina 1951–1954, jolloin radan pohjoinen päätepiste oli IOC:n kaivoskaupunki Schefferville Quebecissä, 573 kilometriä pohjoiseen Sept-Îlesistä. Vuonna 1958 avasivt sekä Wabush Mining Company että IOC uusia kaivoksia Labrador Cityn malmiesiintymään, ja QNS&L rakensi 58 kilometrin mittaisen radan Emeril Junctionin ja Labrador Cityn välille. Liikenne uudella radalla alkoi 1960.

QNS&L konttijunan veturina
Samaan aikaan Wabush Mining Company rakensi suhteellisen lyhyen Wabush Lake Railway -radan omilta kaivoksiltaan Labrabor Cityyn. QNS&L hoitaa sekä IOC:n että Wabush Lake Railwayn malmiliikennettä. Wabush Lake Railwayn liikenteen luovutuspaikka on Arnaud Junction lähellä Sept-Îlesiä, josta Arnaud Railway hoitaa Wabush Mining Companyn liikennettä satamaan Pointe Noireen, Québeciin.

Vuonna 1980 kaivostoiminta Scheffervillessä päättyi, ja suuri osa asukkaista muutti työn perässä Labrador Cityyn. QNS&L jatkoi kuitenkin supistettua matkustaja- ja tavaraliikennettä Emeril Junctionin ja Scheffervillen välillä aina 1. joulukuuta 2005 saakka, jolloin yhtiö myi rataosan Emeril Jct–Schefferville Tshiuetin Rail Transportation -yhtiölle.

Aiheesta muualla
----------------

* Steven J. Brownin kuvia radan varrelta
Pidätysvalokuva Santa Rosen piirikunnan vankilasta 2018.
**Joe Exotic** (oik. **Joseph Allen Maldonado-Passage**, os. **Schreibvogel**) (s. 5. maaliskuuta 1963 Garden City, Kansas, USA) on yhdysvaltalainen entinen eläintarhanpitäjä, joka on nykyisin tuomittu 22 vuodeksi vankeuteen eläinsuojelurikoksista ja murhan suunnittelusta. Hänestä on tehty tositapahtumiin perustuva kahdeksanosainen Netflix-dokumentti Tiger King.

19-vuotiaana Joe valmistui akatemiasta ja hänestä tuli Texasin nuorin poliisipäällikkö. Joe seurusteli tällöin Kimberly Craft nimisen naisen kanssa, kihlautumisen jälkeen Joe oli kertonut olevansa homoseksuaali ja pari erosi. Joe yritti tämän jälkeen lukuisia kertoja itsemurhaa, hän oli masentunut ja vietti tunteja kriisipuhelimessa.

Hän osti Oklahomasta vanhan hevostilan 1997 ja alkoi rakentaa tilalle eksoottisten eläinten puistoa, pääasiassa isoista kissoista (leijona ja tiikeri) koostuvista eläimistä. Hänen puistostaan lähetettiin myös realityohjelmaa, ja hän kiersi eläinten kanssa pitämässä näytöksiä. Vuonna 2011 floridalainen kilpaileva kissatarhanomistaja Carol Baskin aloitti protestit Joe Exoticin puistoa ja sen toimintaa vastaan. Tämän seurauksena Joe Exotic alkoi sabotoida Baskinin toimintaa. 

Vuonna 2018 Exotic pidätettiin Floridassa, koska hän oli yrittänyt palkata FBI-agentin murhaamaan Baskinin. Tammikuussa 2019 hänet tuomittiin 22 vuodeksi vankeuteen, ja kesäkuussa 2020 Carol Baskin sai Exoticin eläintarhan omistukseensa.

Joe Exotic on julkaissut kaksi countrymusiikkialbumia, vuosina 2014 ja 2015. Hän on esittänyt musiikin olevan hänen tekemäänsä, vaikka todellisuudessa hän on keksinyt ainoastaan kappaleiden nimiä ja laulanut taustoja.

Joe Exotic on myös ollut ehdokkaana Yhdysvaltain presidentinvaaleissa 2016 ja Oklahoman kuvernöörinvaaleissa 2018, mutta ei ollut lähelläkään valintaa.

Joe Exotic on homoseksuaali ja oli naimisissa vuosina 2019–2021 Dillon Passagen kanssa.

Lähteet
-------

1. ↑  Who is Joe Exotic *allthatsinteresting.com*. Viitattu 1.7.2020. (englanniksi)
2. ↑  Zookeeper who killed tigers and tried to have rival murdered is sentenced to 22 years in prison *Washington Post*. Viitattu 1.7.2020. (englanniksi)
3. ↑  Carole Baskin Wins Control of Joe Exotic’s Former Zoo In Oklahoma *deadline.com*. Viitattu 1.7.2020. (englanniksi)
4. ↑  Behind the Music of the Tiger King *slate.com*. Viitattu 1.7.2020. (englanniksi)
5. ↑  Captive tigers in the U.S. outnumber those in the wild *National Geographic*. Viitattu 1.7.2020. (englanniksi)
6. ↑  Tiger King -tähti Joe Exotic hakee avioeroa – ei halua kuitenkaan vielä luovuttaa liittonsa suhteen *www.iltalehti.fi*. Viitattu 29.3.2021.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |

 |
**Save Me from Myself: How I Found God, Quit Korn, Kicked Drugs, and Lived to Tell My Story** on entisen Korn -kitaristi Brian "Head" Welchin omaelämäkerta. Kirja kertoo hänen elämänvaiheensa lapsuudesta, ajasta Kornissa, hänen huumeriippuvuudestaan, uskoontulosta, elämästä Jumalan kanssa ja hänen musiikillisen soolouransa alusta.

Kirja julkaistiin Yhdysvalloissa kovakantisena 3. heinäkuuta 2007 ja pehmeäkantisena 24. kesäkuuta 2008.

Kirjaa ei ole julkaistu suomeksi.

Luvut
-----

* "Author's Note"
* "Prologue"

"**Part I: To Hell and Back**"

1. "Life Begins in Bako"
2. "It All Comes Together"
3. "The Final Piece"
4. "It Starts to Come Apart"
5. "Life Changes"
6. "I Fall to Pieces"
7. "...And Get Put Back Together"

"**Part II: Heaven on Earth**"

1. 
2. "I Go Public"
3. "Tongues"
4. "Head Hunting in India"
5. "Into the Desert"
6. "I Go Through Hell Again"

* "Epilogue"
* "Acknowledgements"

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.
*Tämä artikkeli käsittelee 1700-luvulla elänyttä pappia ja kielentutkijaa. Muita merkityksiä täsmennyssivulla.*
**Nils Idman nuorempi** (24. marraskuuta 1716 Östuna, Ruotsi – 6. maaliskuuta 1790 Huittinen) oli suomalainen pappi ja kielentutkija.

Idmanin vanhemmat olivat Huittisten kirkkoherra Nils Idman vanhempi ja Kristina Procopaeus. Hän pääsi ylioppilaaksi Turussa 1729 ja valmistui Turun akatemiasta filosofian maisteriksi vuonna 1738. Idman vihittiin papiksi 1740.

Idman oli Huittisten kirkkoherrana toimineen isänsä apulaisena ja vt. kirkkoherrana vuodesta 1740, Henkirakuunarykmentin 2. ylimääräisenä pataljoonansaarnaajana vuodesta 1742, vakinaisena pataljoonansaarnaajana vuodesta 1743 sekä rykmentinpastorina vuodesta 1748. Vuonna 1749 hänestä tuli isänsä seuraaja Huittisten kirkkoherrana ja 1758 lääninrovasti. Papin toimen ohella Idman harjoitti monia käytännön töitä, kuten koskenperkausta. Hän otti osaa säätyvaltiopäiville vuosina 1765–1766 ja 1778 hänet vihittiin teologian kunniatohtoriksi Uppsalassa.

Jo aiemmin eli vuonna 1774 Idman oli julkaissut teoksen *Försök at visa gemenskap emellan finska och grekiska språken*, hyläten suomen ja heprean sukulaisuuden ja pyrkien osoittamaan sen sijaan suomen ja kreikan kielten välisiä sanastollisia ja kieliopillisia yhteyksiä. Hän perusteli teoriaansa myös molempien kansojen mytologioiden yhteneväisyyksillä, väittäen suomalaisten kansojen esi-isien skyyttien olleen läheisissä tekemisissä kreikkalaisten kanssa. Teos käännettiin ranskan kielelle vuonna 1778.

Idmanin puoliso vuodesta 1747 oli Margareta Elisabet Rothovius (k. 1810). Heidän poikansa oli senaattori ja Suomen Pankin johtokunnan puheenjohtaja Carl Johan Idman, aateloituna vuodesta 1814 *Idestam*.

Lähteet
-------

* Heikinheimo, Ilmari: *Suomen elämäkerrasto*. Helsinki: Werner Söderström Osakeyhtiö, 1955.  Sivu 324.

### Viitteet

1. 1 2 3 4 5  Kotivuori, Yrjö: Nils Idman. *Ylioppilasmatrikkeli 1640–1852*. Helsingin yliopiston verkkojulkaisu 2005. Luettu 19.12.2015.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Kansallisbiografia
* Biografiasampo
* Ylioppilasmatrikkeli 1640–1852

 |

 |
**Juhani (Juhana) Ihalainen** (1. heinäkuuta 1799 Rautalampi – 5. tammikuuta 1856 Rautalampi) oli suomalainen kansanrunoilija.

Henkilöhistoria
---------------

Riitta Raatikaisen aviottomana lapsena syntynyt Ihalainen joutui jo lapsena kerjuulle. Vartuttuaan aikuiseksi hän oli ensin kuusi vuotta renkinä ja sairastuttuaan ryhtyi räätäliksi. Sairaus esti kuitenkin lopulta myös räätälinä toimimisen ja 1820-luvulta alkaen Ihalainen joutui elämään ruotuvaivaisena elämänsä loppuun saakka.

Kirjallinen tuotanto
--------------------

Ihalaisen runoista kuusi: *Tupakkiruno*, *Ylistysruno Kirjavaiselle*, *Naimaruno*, *Toholahden markkinoista*, *Talkousruno* ja *Runo itsestänsä* ilmestyi painettuna Elias Lönnrotin Mehiläinen-aikakauslehdessä vuosina 1836-1837. Ihalaisen runoja on ilmestynyt myös kokoomateoksessa *Juhana Ihalaisen runoja*, toimittaja Vihtori Laurila (Peuran Museosäätiö, Rautalampi 1962). 

### Juhani Ihalaisen runoja

* *Tupakkiruno*
* *Kiitosruno Kirjavaiselle*
* *Naimaruno*
* *Toholahden markkinoista*
* *Talkousruno*
* *Runo itsestänsä*, ensimmäinen versio 1831, myöhemmin vielä uusi versio
* *Runo Viitasaaren noidista*
* *Keisarin armoteoista*, 1850
* *Herrain hevosen-ajosta*
* *Talonpojan tyttärille*
* *Laulut Näljästä ja kalliista ajasta v. 1832*

Lähteet
-------

* Suomen kirjailijat tietokanta (Arkistoitu – Internet Archive)
* Kustavi Grotenfelt: Kahdeksantoista runoniekkaa. Valikoima Korhosen, Lyytisen, Makkosen, Kymäläisen, Puhakan, Räikkösen y.m. runoja ja lauluja. SKS:n kirjapaino 1889 (e-tekstinä Projekti Lönnrotin sivulla

### Viitteet

1. 1 2 3  Blomstedt, Kaarlo, ym. (toim.): *Kansallinen elämäkerrasto, II osa: F–I*, s. 542. Porvoo: Werner Söderström Osakeyhtiö, 1929.

Aiheesta muualla
----------------

* Yrjö Teppo : Runoilijahautoja Rautalammin hautausmaalla, Suomen Kuvalehti, 29.09.1928, nro 40, s. 16, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
**Apetit** on suomalainen tuotemerkki, jonka omistaa Apetit-konserniin kuuluva Apetit Suomi Oy.. Apetit-nimellä myytäviä tuotteita ovat mm. marja-, vihannes-, peruna- ja ruokapakasteet, pakastepizzat sekä kala- ja äyriäistuotteet.

Historia
--------

Apetit Pakaste Oy oli liitettynä Jalostajaan vuosina 1987-1989.

Vuonna 1991 Huhtamaki-yhtymä myi Apetit-pakasteyksikkönsä Kotisaari-Ingman Oy:lle, joka muuttaa nimensä Ingman Foods Oy Ab:ksi.

Vuonna 1995 Ingman myi ruokapakasteiden ja pakastevihannesten valmistuksen Lännen Tehtaat Oy:lle ja keskittyi maidonjalostukseen.

Vuonna 2013 Lännen Tehtaat Oyj:n nimi vaihdettiin Apetit Oyj:ksi.

Vuonna 2017 Apetit Oyj ilmoitti myyvänsä kalaliiketoimintansa norjalaiselle Insulalle. Yrityskauppa sai hyväksynnän Norjan kilpailuviranomaisilta lokakuussa 2017.

Lähteet
-------

1. ↑  Patentti- ja rekisterihallituksen tavaramerkkitietokanta
2. ↑  Historian havinaa *Jalostaja*. Viitattu 26.1.2018.
3. ↑  Lännen Tehtaiden nimi vaihtui Apetitiksi *Taloussanomat*.  7.5.2013. Viitattu 26.1.2018.
4. ↑  Terhemaa, Ahti: Apetit myy kalaliiketoimintansa Insulalle *Kauppalehti*.  29.6.2017. Viitattu 26.1.2018.
5. ↑  Tuominen, Matti: Norjan kilpailuviranomainen hyväksyi Apetitin kalakaupan *Maaseudun Tulevaisuus*.  16.10.2017. Viitattu 26.1.2018.

Aiheesta muualla
----------------

* Apetit-tuotemerkin sivusto
**GMV** on espanjalainen ilmailu-, avaruustekniikka ja informaatiotekniikkayhtiö.

Historia
--------

Tohtori Juan José Martínez García, joka oli lentotekniikan professori Escuela Técnica Superior de Ingenieros Aeronáuticos yliopistossa Madridissa, perusti vuonna 1980 yhtiön nimeltään Mecánica del Vuelo (suomeksi: Lentomekaniikka). Se oli GMV:n alku, varsinainen GMV perustettiin vuonna 1984. 

GMV:n asiakkaiksi tulivat avaruus- ja puolustusvälineteollisuus. Se teki mm. avaruusalusten mission suunnittelua, simuloi lennon dynamiikkaa, teki satelliittinavigaatiotutkimusta. Yhtiö on saavuttanut kansainvälisesti merkittävän aseman näillä alueilla. Yhtiössä toimi 1980-luvun lopussa noin 100 työntekijää. 

1990-luvun alussa yhtiö alkoi kiinnostua teknologiansiirrosta ja pyrki sen avulla lähestymään muita teollisuuden aloja. Se löysi liiketoimintamahdollisuuksia Espanjassa mm. Internetin palomuureista ja SMS-Intrenetistä (?) ja kuljetusliikkeiden laivastonhallinnasta. 1990-luvulla se pääsi paremmin sisälle aseteollisuuteen C3- ja paikannusasioiden puitteissa. Yhtiössä toimi 1990-luvun lopussa 300 henkilöä ja sen liikevaihto oli 20 miljoonaa euroa.

Vuonna 2000 GMV:n johdolla 7 espanjalaista yhtiötä liittyi eurooppalaisen paikannussatelliittihankkeen toteutukseen. Ne muodostivat työyhteenliittymän nimeltä Galileo Sistemas y Servicios S.L. (GSS). Siitä tuli Galileo Industries-yhtiön eräs omistaja. 

Perustaja Garcia kuoli vuonna 2001. Yhtiön pääjohtajaksi nousi tohtori Mónica Martínez Walter ja Luis Mayosta tuli toimitusjohtaja. 

Vuonna 2004 yhtiö perusti tytäryhtiön Yhdysvaltoihin. 

Toukokuussa 2005 GMV osti 58% portugalilaisesta Skysoft-yhtiöstä, joka on toiminnaltaan GMV:n kaltainen. 

Nykyisin yhtiössä toimii noin 700 ihmistä.

Aiheesta muualla
----------------

* Yhtiön sivusto
**Frisans** on historiallinen kartanomäki ja entinen kartano Matinkylän kaupunginosan luoteiskulmassa eteläisessä Espoossa välittömästi Länsiväylän eteläpuolella. Sen päärakennus purettiin 1970-luvulla. Alueella tehtiin tarkkuusinventointi keväällä 2014.

Historia
--------

Frisansin eli Frisbyn kylässä oli vuonna 1540 kaksi taloa, jotka yhdistettiin jo ennen 1600-lukua. Frisansista tehtiin maaratsutila 1644. Samana vuonna rykmentinkirjuri Olof Eriksson oli ostanut Frisansin. Hän laajensi tiluksiaan ostamalla Kaitansin talon ja liittämällä sen Frisansiin. Vakinainen ratsutila Frisansista tehtiin 1682, jolloin sen omisti majuri Filip Sass. Naapuritalo Dystby liitettiin Frisansiin 1680-luvulla. Suhteessa muihin Espoon kartanoihin Frisans oli verraten pieni.

Frisansin päärakennus sijaitsi Tiistinmäen kallion laella. Se oli kaksikerroksinen ja puurakenteinen, rakennettu todennäköisesti 1800-luvun alussa. Kokonaisuuteen kuului myös toinen kaksikerroksinen asuinrakennus. Rinteellä sijaitsi myös tuulimylly, jota käytettiin näkötornina 1970-luvun puoleenväliin.

Frisansin läntisen naapurikartanon Finnon 1700-luvulla rakennettu päärakennus sijaitsi aivan Frisansin päärakennuksen kupeessa. Finnon kartanosta ei ole säilynyt mitään, mutta Frisansista on jäljellä kiviaidan raunioita ja puretun päärakennuksen perustuksia.

Vuoden 2014 tarkkuusinventoinnissa Frisansin historiallisen kylätontin pohjoislaidalta löydettiin pääosin 1800- ja 1900-luvun kulttuurikerroksia, kuten punasavikeramiikkaa. 1800-lukua varhaisempaa aineistoa ei löydetty.

Nykyinen Frisans eli Friisilä on Olarin kaupunginosan pienalue. Matinkylän alueella sijaitsi myös Matinkylän kartano, jonka 1948 valmistunut päärakennus on yhdistyksen käytössä.

Lähteet
-------

* Härö, Erkki: *Espoon rakennuskulttuuri ja kulttuurimaisemat : Byggnadskulturen och kulturlandskapet i Esbo*. Toinen, tarkistettu painos. Helsinki: Espoon kaupunginmuseo/Esbo stadsmuseum, 1991. ISBN 951-857-182-1.

### Viitteet

1. ↑  Frisansin kartanonpaikka Espoon opaskartalla
2. 1 2 3 4  Härö, s. 205
3. 1 2 3 4  ESPOO Friisilä (Frisans/Frijsby) *Historiallisen ajan kylätontin pohjoisreunan tarkkuusinventointi*. Museovirasto. Viitattu 10.11.2020.

Aiheesta muualla
----------------

* Hagerlund.net: Kadonnut Espoo: Frisansin kartano
* Alfons Almi: Muistelmia elämäni vaiheista Helsingin seudulla

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * n
* k
* m
Perustiedot Wikidatassa: Frisans (Q101958066)ohje |
| --- |
|  |
| esiintymä kohteesta | kartanon päärakennus |
|  |
| valtio | Suomi |
|  |
| sijaitsee hallinnollisessa yksikössä | Espoo |
|  |
| sijainti | Matinkylä |
|  |
| koordinaatit | 60°09′40″N 24°43′12″E﻿ / ﻿60.161°N 24.72°E﻿ / 60.161; 24.72 |
|  |
|  |

 |
*Tämä artikkeli käsittelee Pohjois-Atlantin kuviteltua saarta. Friesland on Alankomaiden maakunta.*
Zenon kartta vuodelta 1558, jossa Frisland esiintyy ensimmäisen kerran.
Erillinen Frislandia esittävä pikkukartta Mercatorin arktisten seutujen kartasta vuodelta 1623
**Frisland**, myös *Frischlant*, *Friesland*, *Freezeland*, *Frislandia*, tai *Fixland*, on kuviteltu saari, jonka noin vuosina 1560-1660 luultiin sijaitsevan Pohjois-Atlantilla Islannin etelä- tai lounaispuolella ja joka esiintyy lähes kaikissa tuohon aikaan julkaistuissa tuon alueen kartoissa.

Ensimmäisen kerran Frisland esiintyy venetsialaisen Nicolo Zenon vuonna 1558 julkaisemassa kartassa. Se liittyi hänen julkaisemaansa teokseen *I Commentarii del Viaggio*, jota hän väitti esi-isiensä Nicolo ja Antonio Zenon 1300-luvulla kirjoittamaksi ja jonka mukaan nämä olisivat löytäneet Pohjois-Atlantilta muitakin ennen tuntemattomia saaria, joiden tulkittiin tarkoittavan Pohjois-Amerikan mannerta ja Nova Scotiaa. Zenon tarkoituksena oli ilmeisesti osoittaa, että venetsialaiset olisivat löytäneet Pohjois-Amerikan jo yli sata vuotta ennen Kolumbusta. Useimmat nykyiset tutkijat pitävät Zenon teosta väärennöksenä, mutta sen vaikutuksesta Frisland kuitenkin esiintyi maailmankartoilla seuraavien noin sadan vuoden ajan, toisinaan vielä 1700-luvullakin.

Kartoissa esiintyvä virhe sai myös eräät tuon ajan tutkimusmatkailijat erehtymään siitä, missä he olivat käyneet. Esimerkiksi Martin Forbisier luuli vuonna 1578 nähneensä Frislandiin, vaikka hän itse asiassa oli saapunut Grönlannin eteläkärjen edustalle. Hän myös vaati saarta Englannille kuningatar Elisabet I:n nimessä. Kun hän myöhemmin saavutti Baffininmaan, hän luuli sitä Grönlanniksi. Tämän vuoksi Forbisier'n salmi, joka itse asiassa on lahti, esiintyi pitkään kartoissa Baffininmaan rannikolla, vaikka se itse asiassa on Grönlannin eteläkärjessä.

Frisland hävisi maailman kartoilta, kun englantilaiset ja ranskalaiset tutkimusmatkailijat kartoittivat Pohjois-Atlantin tarkemmin.

Alun perin Frisland (jonka nimen voidaan selittää tarkoittavan *jäätynyttä maata*) tarkoitti mahdollisesti Islantia, mutta se esiintyi pitkään kartoissa Islannista erillisenä saarena. Myöhemmin se saatettiin samastaa myös Färsaarten kanssa, mutta kartoissa se oli niistäkin useiden satojen kilometrien päässä. Frederick J. Pohl on kuitenkin samastanut sen Fair Islen (*Fer Islandin*) kanssa, joka sijaitsee Shetlandin ja Orkney-saarten välissä.

Lähteet
-------

1. 1 2  Mythical Geography: Frisland / Other Zeno Brothers' Mythical Lands The Philadelphia Print Shop.  Arkistoitu 31.5.2015. Viitattu 13.8.2013.
2. ↑  Matti Lainema, Juha Nurminen: *Ultima Thule: Pohjoiset löytöretket*, s. 101. Helsinki: John Nurmisen säätiö, 2001. ISBN 951-0-23925-9.
3. ↑  *Prince Henry Sinclair: His Expedition To The New World In 1398*. Lontoo: Davis-Poynter, 1974.

Kirjallisuutta
--------------

* Raymond Ramsay: *No Longer on the Map*, s. 53–76. New York: Viking Press, 1972. ISBN 0-670-51433-0.
Mary Mallon (etummaisena)
**Mary Mallon** (23. syyskuuta 1869 Cookstown, Irlanti – 11. marraskuuta 1938 North Brother Island, New York, Yhdysvallat), tunnettu lisänimellä **Typhoid Mary** (*Lavantauti-Mary*), oli ensimmäinen Yhdysvalloissa tavattu oireeton lavantaudin kantaja.

Keittäjänä ja pyykkärinä toiminut Mallon tartutti lavantaudin ainakin 53 ihmiseen, joista kolme kuoli tartuntaan. 

Mallon eristettiin North Brother Islandilla sijaitsevaan sairaalaan vuosiksi 1907–1910, mutta hänet vapautettiin Mallonin luvattua hankkia jonkin muun kuin keittäjän työn. Vapauttamisensa jälkeen Mallon toimi jonkin aikaa muun muassa pyykkärinä, mutta palasi paremmin palkattuun entiseen ammattiinsa. Hänet määrättiin vuonna 1915 uudelleen eristettäväksi North Brother Islandille, ja eristys jatkui hänen kuolemaansa vuonna 1938 saakka.

Lähteet
-------

1. ↑
2. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive)
3. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive)

Aiheesta muualla
----------------

* About.com: Typhoid Mary (Arkistoitu – Internet Archive)
* Crime Library: Typhoid Mary

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Katalonia
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Puola

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Irlanti

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
Nils Larsen**Nils Larsen** (7. kesäkuuta 1888 Kristiania/Oslo – 5. marraskuuta 1937 Oslo) oli norjalainen pianisti, säveltäjä ja pianopedagogi.

Elämä ja ura
------------

Larsen sai vuosina 1899–1906 pianonsoiton opetusta Martin Knutzenilta. Hänen sävellyksiään esitettiin ensimmäisen kerran vuonna 1908 Cally Monradin tulkitessa hänen neljä lauluaan. Larsen piti ensimmäisen oman pianokonserttinsa Kristianiassa vuonna 1909. Hän jatkoi opintojaan vielä Berliinissä José Vianna da Mottan johdolla vuosina 1910–1912 ja Rudolph Ganzin johdolla 1912–1914. Uransa varhaisimpina vuosina (1908–1915) Larsen julkaisi lukuisia lauluja ja pianokappaleita. Joitain pianokappaleista (op. 2, op. 3) soitetaan yhä, etenkin pedagogisessa tarkoituksessa. Erityisen tunnetuksi sävellykseksi nousi *Hymne (Fader vor)* vuodelta 1915. Vuoden 1915 jälkeen Larsen julkaisi enää pedagogista musiikkia. Hänen kiinnostuksen kohteensa olivat kuitenkin laajemmat, ja hänen keräämänsä laulukirja *Bøljan blå. Sjømannsviser og bygdesanger med musikk* (1930) on yksi varhaisimmista norjalaisista esimerkeistä julkaisuista, joissa kansanlauluja on käsitelty vakavassa mielessä.

Larsen osoitti jo varhain kiinnostusta pianopedagogiikkaa ja lasten sekä nuorten kouluttamista kohtaan. Vuosina 1919–1920 hän tutustui alaan Yhdysvalloissa, josta saamiaan oppeja hän alkoi soveltaa käytäntöön oman pianokoulunsa kautta. Hänen ostamassaan tilassa koulutusta saivat lukuisat kuuluisuuteen nousseet pianistit, joiden joukossa olivat Ingebjørg Gresvik, Reimar ja Robert Riefling, Kristian Hauger sekä Johan Øian. Ennen kysytyksi pianonsoiton opettajaksi etenemistään Larsen kuitenkin piti laajoja kiertueita maassa esimerkiksi duona viulisti Leif Halvorsenin kanssa. Hänen muita yhteistyökumppaneitaan olivat laulaja Eidé Norena ("Kaja Eide"), tanssija Lillebil Ibsen ja viulisti Emil Telmányi. Larsen teki viimeiseksi jääneen julkisen esiintymisensä solistina 15. tammikuuta 1924 Kristianiassa.

Perhe
-----

Larsen kasvoi monien sisarusten kanssa; useat näistä loivat taiteelliset urat. Alfhild Stormoen oli yksi sisaruksista.

Larsen pysyi naimattomana.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Nils Larsen Norsk biografisk leksikon

Aiheesta muualla
----------------

* IMSLP: nuotteja

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Portugali

 |

 |