recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Eero Vilho Helkama**, vuoteen 1926 **Hellman** (12. joulukuuta 1920 Viipuri – 2. huhtikuuta 2000 Helsinki) oli suomalainen yrittäjä ja yritysjohtaja, joka suunnitteli 1960-luvun lopulla Helkama-yhtiön valmistaman Jopo-pyörän ja keksi 1955 suomen kieleen mopo-sanan.

Helkaman vanhemmat olivat tukkukauppias Heikki Juho Helkama, aiemmin Pekkola, Hellman, ja Anna Lydia Mathilda Tukiainen. Hänen puolisonsa vuodesta 1944 oli Kaija Marjatta Massinen, jääkärimajuri Kaarle Massisen tytär. Kauppaneuvokset Matti Helkama ja Paavo Helkama olivat Eero Helkaman veljiä. Helkama tuli ylioppilaaksi Helsingin suomalaisesta normaalilyseosta 1939. Sotilasarvoltaan reservin yliluutnantti (1957) Helkama osallistui talvisotaan vapaaehtoisena, jatkosodassa hän palveli yhteysupseerina ja päämajan tiedusteluosastolla. Sotien jälkeen Helkama opiskeli Helsingin yliopiston valtiotieteellisessä tiedekunnassa 1945–1948, mutta meni sitten perheen omistaman Helkama-yhtiön palvelukseen. Hänen vastuualueekseen tulivat polkupyörät ja kodinkoneet. Eero Helkama oli vuodesta 1978 perheyhtiön tuonti- ja teollisuustoiminaa harjoittanneen Suomen Koneliike Helkama Oy:n toimitusjohtaja, aina vuoteen 1985 asti, ja sitten yhtiön hallituksen puheenjohtaja Helkama-Auto Oy:ssä, Suomen Koneliike Oy:ssä ja Forste Oy:ssä. Hänellä oli lisäksi useita luottamustehtäviä, kuten Suomen polkupyöräteollisuusyhdistyksen puheenjohtajuus useaan otteeseen. *Kauppalehteen* Helkama kirjoitti 1970- ja 1980-lukujen vaihteessa lähes sata kolumnia. Hän oli Italian varakonsuli Hangossa vuodesta 1965.

Lähteet
-------

1. 1 2  Kuka kukin on 1978, s. 211. Viitattu 25.10.2022.
2. 1 2  Ihmiset. Kuolleet. Vanhan ajan yrittäjä palveli yhteiskuntaa. Hallituksen puheenjohtaja Eero Helkama. (Tilaajille) *Helsingin Sanomat*.  21.4.2000. Viitattu 25.10.2022.
3. ↑  Se on mopo, ei nopso.  *Keskisuomalainen*, 25.7.2018, nro 197, s. 40. Kansalliskirjasto. Viitattu 25.10.2022.
**Perniön Kebab** on vuonna 1996 perustettu kebabravintola Salon Perniössä. Perniön Kebab on tunnettu heidän itse valmistamastaan kebablihasta. Vuonna 2006 ravintolan omistaja Rizah Veseli kehitti kaupoissa myytävän rullakebabin. Vuonna 2008 perustettiin Perniön Rullakebabtehdas Oy tuottamaan ja toimittamaan rullakebabeja. Nykyään Perniön Rullakebabtehdas Oy tuottaa yli 100 000 kebabrullaa kuukaudessa myyntiin ympäri maan. Vuonna 2020 tehtaan liikevaihto oli 771 000 euroa ja tulos −230 000 euroa. Vuonna 2016 tehdas työllisti kuusi ihmistä.

Radio Nova valitsi vuoden 2008 kuuntelijaäänestyksessä Perniön Kebabin Suomen parhaaksi kebabravintolaksi.

Lähteet
-------

1. ↑  Meistä *Kebabtehdas*. Viitattu 6.5.2022.
2. ↑  Perniön Rullakebab -tehdas Oy *Kauppalehti*. Viitattu 6.5.2022.
3. ↑  Perniön Kebab jakaa ilmaisia rullakebabeja *Turun Sanomat*.  2016. Viitattu 6.5.2022.
4. ↑  Kuva diplomista *Puolivihreää Elämää*

Aiheesta muualla
----------------

* Onko tässä Suomen suurin pizza? Perniöläinen kebabyrittäjä kyllästyi kilpailijoiden kuittailuun ja iski uuniin todellisen hirviön Ilta-Sanomat 14.9.2021
* Perniön kebab rullaa jo Turussa Turun Sanomat 2009
**Jakob Karl Emil Chydenius** (14. maaliskuuta 1833 Pietarsaari – 4. maaliskuuta 1864 Tukholma) oli suomalainen fyysikko, joka muistetaan osallistumisestaan vuonna 1861 Huippuvuorille suuntautuneeseen ruotsalaiseen tutkimusretkeen.

Jakob Karl Emil Chydeniuksen vanhemmat olivat Pietarsaaren pormestari Karl Chydenius ja Sofia Augusta Nordling. Hän kävi koulunsa Vaasassa ja kirjoitti ylioppilaaksi vuonna 1851. Hän valmistui Helsingin yliopistosta fyysis-matemaattisten tieteiden kandidaatiksi ja maisteriksi 1857 ja työskenteli sen jälkeen mekaniikan ja fysiikan opettajana Helsingin teknillisessä reaalikoulussa sekä vaaitsijana Helsinki–Hämeenlinna-rautatien rakennustyömaalla. Chydenius osallistui vuonna 1861 Otto Torellin johtamaan Huippuvuorten retkeen, joka oli ensimmäinen merkittävä ruotsalainen tutkimusretki napa-alueelle. Chydeniuksen tehtävänä oli yhdessä N. K. Dunérin kanssa tehdä magneettisia havaintoja sekä selvittää mahdollisuuksia astemittauksen suorittamiseen. He jakoivat työn siten, että Chydenius tutki saariryhmän pohjoisosaa. Kun jäät estivät retkikunnan laivan etenemisen pohjoisemmaksi, hän kävi tutkimassa Huippuvuorten pohjoisosia omin päin veneellä.

Chydenius sai Ruotsin tiedeakatemian Lindbomin palkinnon Huippuvuorten astemittausmahdollisuuksia käsitelleestä tutkimuksestaan. Hänen työnsä ei tosin ollut vaatinut syvällisempää tieteellistä asiantuntemusta ja sillä oli heikkoutensa, sillä hän oli sekoittanut eräitä havaintopisteinä käyttämiään maantieteellisiä kohteita toisiin. Kun suunniteltu astemittaus vuosina 1898–1902 lopulta toteutettiin, retkikunta seurasi kuitenkin saarten pohjoisosassa pitkälti Chydeniuksen suunnittelemaa reittiä. Chydeniuksen oli tarkoitus osallistua myös vuoden 1864 tutkimusmatkaan Huippuvuorille, mutta hän kuoli ennen sitä. Hänen vuoden 1861 tutkimusretkestä kirjoittamansa kertomus julkaistiin vuonna 1865.

Chydeniuksen mukaan on nimetty jäätikkö ja vuoristo Huippuvuorilla.

Lähteet
-------

1. 1 2  Kotivuori, Yrjö: Jakob Karl Emil Chydenius. *Ylioppilasmatrikkeli 1640–1852*. Helsingin yliopiston verkkojulkaisu 2005.
2. 1 2 3  T. Rubin: Jakob Karl Emil Chydenius (ruotsiksi) Svensk Biografiskt Lexikon. Ruotsin valtionarkisto. Viitattu 9.3.2013.
3. ↑  Nordisk familjebok (1906), s. 288. (ruotsiksi) Runeberg.org. Viitattu 9.3.2013.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Saksa
* Yhdysvallat
* Ruotsi

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Johan Gottlieb Gahn** (19. elokuuta 1745 Voxnabruk, Hälsingland, Ruotsi – 8. joulukuuta 1818 Falun, Ruotsi) oli ruotsalainen mineralogi ja kemisti. Häntä pidetään mangaanin löytäjänä.

Elämä ja ura
------------

Gahnin isä oli myllyn omistaja ja myöhemmin lääninrahastomestari. Gahn opiskeli Uppsalassa vuosina 1762–1770 ja oli kemistien Torbern Bergmanin ja Carl Wilhelm Scheelen läheinen ystävä.

Vuonna 1770 hän asettui Faluniin, jossa hän kehitti parannuksia kuparin sulatuksessa, perusti tehtaita sekä rikkihapon, rikin ja keittomaalin valmistuslaitoksia. Vuosina 1773–1817 Gahn oli vuorikollegion kemian stipendiaatti, vuonna 1782 hänelle myönnettiin vuorimestarin arvonimi ja vuonna 1784 hänet nimitettiin kollegion asessoriksi. Vuonna 1784 hänestä tuli Ruotsin tiedeakatemian jäsen.

Vuosien 1778–1779, 1809–1810 ja 1810 Ruotsin valtiopäivillä Gahn edusti Falunin kaivosvaalipiiriä porvarissäädyssä, ja vuonna 1809 hän oli yksi tämän säädyn kolmesta jäsenestä perustuslakikomiteassa. Vallankumouksellisen Hans Järtan läheisenä työtoverina Gahn oli yksi tämän tukijoista vuoden 1809 vallankaappauksen jälkeen.

Gahn teki useita tärkeitä löytöjä, joita hän ei koskaan julkaissut itse, mutta jotka hän välitti Bergmanille ja Scheelelle. Gahn oli haluton julkaisemaan omia tutkimuksiaan, joista hänen muistiinpanonsa olivat erittäin niukat, joten monet hänen tärkeät löytönsä hukattiin. Gahn eristi ilmeisesti ensimmäisenä mangaanimetallin, vaikkakin Scheele oli jo ennakoinut sen olemassaolon jo aikaisemmin. Hän havaitsi noin vuonna 1770, että luiden mineraalipitoisuus koostuu pääasiassa kalsiumfosfaatista, jonka Scheele mainitsee ohimennen vuonna 1771 julkaistussa artikkelissa nimeämättä todellista löytäjää. Gahn kehitti myös yhdessä Scheelen kanssa menetelmän fosforin eristämiseksi.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Johan Gottlieb Gahn *Nordisk familjebok*.  1908. Viitattu 13.01.2022. (ruotsiksi)
2. 1 2 3 4 5  Johan Gottlieb Gahn *Svenskt biografiskt handlexikon*.  1906. Viitattu 13.01.2022. (ruotsiksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Johan Gottlieb Gahn** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Saksa
* Yhdysvallat
* Ruotsi
* Tšekki
* Alankomaat

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |

 |
**Boris Carolus Segerståhl** (s. 28. helmikuuta 1940 Helsinki) on Oulun yliopiston emeritusprofessori.

Opinnot
-------

Segerståhl valmistui ylioppilaaksi Vasa Svenska Lyceumista 1959. Diplomi-insinöörin tutkinnon hän suoritti Teknillisessä korkeakoulussa 1964 ja väitteli tekniikan tohtoriksi Tampereen teknillisessä korkeakoulussa 1969.

Ura
---

Segerståhl toimi säätötekniikan assistenttina Teknillisessä korkeakoulussa 1965–1968. Tampereen teknillisessä korkeakoulussa hän hoiti säätötekniikan ja sähkömittaustekniikan professuureja 1968–1970 ja Bioteknillisen tutkimuslaitoksen johtajana vuonna 1971. Sen jälkeen hän oli Oulun yliopiston säätö- ja systeemitekniikan professori vuodesta 1972 vuoden 1974 loppuun asti. Vuosina 1975–1995 hän toimi Oulun yliopiston Pohjois-Suomen tutkimuslaitoksen johtajana.

Virkavapaana Oulun yliopistosta hän toimi 1984–1987 apulaisjohtajana Wienissä sijaitsevassa Sovelletun Systeemianalyysin Kansainvälisessä Instituutissa IIASAssa (*International Institute for Applied Systems Analysis*) ja tutkimusprofessorina 1993–1995. Palattuaan Suomeen 1995 hän aloitti Oulun yliopistoon perustetun Thule-instituutin ensimmäisenä johtajana, kunnes siirtyi eläkkeelle 2003.

Segerståhl on julkaissut noin 150 artikkelia ja kirjaa systeemiteoriasta ja tutkimuksista, joissa on käytetty systeemianalyyttistä lähestymistapaa.

Lähteet
-------

1. ↑  Ellonen, Leena (toim.): *Suomen professorit 1640–2007*, s. 660. Helsinki: Professoriliitto, 2008. ISBN 978-952-99281-1-8.
2. 1 2  *Kuka kukin on 1978*, s. 884. Runeberg.org.
3. ↑  *Facta 2001*, osa 14, p. 537. WSOY 1985.


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa

 |

 |
**Brittiralli** on vuosittain kesäkuussa järjestettävä viikonlopun kestävä motoristitapahtuma. Tapahtuma on tarkoitettu englantilaisvalmisteisille moottoripyörille, mutta osallistuminen on mahdollista myös muun merkkisillä pyörillä. Ensimmäinen kokoontumisajo pidettiin vuonna 1974, silloin kesän lopulla. Jallu A Niemisen kokoonkutsumana.Vuodesta 1975 alkaen ajankohta on ollut viikkoa ennen juhannusta.

Brittiralli paikkakunnat
------------------------

Tapahtumapaikaksi pyritään valitsemaan jokin pienempi paikkakunta, jossa ei välttämättä muuten tulisi käytyä tai jossa ei ole muita tapahtumia samanaikaisesti. 

1974 Somero
1975 Vihanti, Mäntylampi
1976 Sievi, Maasydämenjärvi
1977 Sievi, Maasydämenjärvi
1978 Urjala, Kajaniemi
1979 Rautalampi, Korpijärvi
1980 Rautalampi, Korpijärvi
1981 Rautalampi, Korpijärvi
1982 Evijärvi, Sillankorva
1983 Urjala, Kajaniemi
1984 Evijärvi, Sillankorva
1985 Evijärvi, Sillankorva
1986 Pälkäne, Luikalan leirintäalue
1987 Kannonkoski, Vuorilahti, Kallion leirintä
1988 Kannonkoski, Vuorilahti, Kallion leirintä
1989 Ilomantsi, Kivilahti, Koitereen Helmi
1990 Lehtimäki, Valkealampi
1991 Pylkönmäki, Jokilahti, Baatson Erä ja Loma
1992 Kuopio, Atrain
1993 Saarijärvi, Ahvenlampi
1994 Kannonkoski, Vuorilahti, Kallion leirintä
1995 Kauhajoki, Nummijärvi
1996 Alaveteli, Lomakylä Seljes
1997 Vehmersalmi, Ritoniemi
1998 Isokyrö, Kalliojärvi
1999 Kuopio, Atrain
2000 Kauhajoki, Nummijärvi
2001 Kyyjärvi, Kallioranta
2002 Anttola, Lakeistenranta
2003 Kauhajoki, Nummijärvi (*Brittiralli 30 v.*)
2004 Ruovesi, Haapasaaren lomakylä
2005 Pyhäjärvi, Emolahti Camping
2006 Keuruu, Camping Nyyssänniemi
2007 Puumala, Koskenselän lomakylä
2008 Hailuoto, Marjaniemi, Rantasumppu
2009 Kauhajoki, Nummijärvi
2010 Vaasa, Vaskiluoto
2011 Juva, Juva Camping
2012 Kauhajoki, Nummijärvi
2013 Himanka, Sautinkari (*Brittiralli 40 v.*)
2014 Mäntyharju, Tommolansalmi
2015 Pyhäjärvi, Marjoniemen lomakylä
2016 Saarijärvi, Ahvenlampi
2017 Ruovesi, Haapasaaren lomakylä
2018 Mikkeli, Visulahti
2019 Keuruu, Camping Nyyssänniemi
2020 ei pidetty covid-epidemian takia
2021 Saarijärvi, Ahvenlampi (covidin takia syksyrallina)
2022 Ylöjärvi, Peltomäki resort
2023 Lieksa, Timitranniemi resort
**Hjalmar Emil Enwald** (20. joulukuuta 1867 Leppävirta – 17. tammikuuta 1943 Helsinki) oli juristi, esittelijäsihteeri ja tasavallan presidentin kanslian kansliapäällikkö. 

Hjalmar Enwaldin vanhemmat olivat kihlakunnan tuomari Reinhold Emil Enwald ja Hilma Sofia Pehrmand ja puoliso vuodesta 1897 Elin Elisabeth (Elli) Aspegren. Enwald tuli ylioppilaaksi 1886, suoritti oikeustutkinnon 1890 ja sai varatuomarin arvon 1893. Käräjätuomarina hän toimi 1891–1894 ja senaatin ylimääräisenä kopistina 1894–1899. Enwald oli myös Helsingin 1. kaupunginvouti 1897–1899. Lapuan ja Rautalammin kihlakunnan kruununvouti hän oli 1899–1906, Uudenmaan läänin varakamreeri 1906–1917, senaatin kauppa- ja teollisuustoimikunnan protokollasihteeri 1917–1918 ja kauppa- ja teollisuusministeriön esittelijäsihteeri 1918–1919. Vaivaishoidonneuvojan lainopillisena apulaisena Enwald työskenteli 1909–1918. Presidentin kanslian kansliapäällikkönä Enwald toimi vuoteen 1931 asti, Suomen Hypoteekkiyhdistyksen asiamies hän oli 1920–1931.

Hjalmar Enwaldin veljiä olivat Leppävirran kunnanlääkäri Reinhold Bernhard Enwald (1860–1892), kruununvouti ja Kajaanin pormestari Gustaf Wilhelm Enwald (1861–1946) ja varatuomari Johan Henrik Enwald (1863–1925).

Lähteet
-------

1. 1 2  *Aikalaiskirja. Henkilötietoja nykypolven suomalaisista*, s. 529. Helsinki: Tietosanakirja-Osakeyhtiö, 1920.
2. 1 2  Esittelijäsihteeri Hjalmar Enwald kuollut. *Helsingin Sanomat*, 20.1.1943, s. 3.
3. ↑  Aikalaiskirja 1934, s. 116 (Viitattu 9.11.2018)
4. ↑  Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899 (Viitattu 9.11.2018)
5. ↑  Yrjö Kotivuori, Ylioppilasmatrikkeli 1640–1852: Reinhold Emil Enwald. Verkkojulkaisu 2005. Luettu 22.5.2021.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899

 |

 |
**Bror Uno Ossian Therman** (23. syyskuuta 1873 Savonlinna – 28. marraskuuta 1943 Helsinki) oli Helsingin kaupunginkirjaston pitkäaikainen kirjastonjohtaja.

Uno Thermanin vanhemmat olivat lääninmaanmittari Fredrik Gustaf Therman ja Mathilda Ottilia Forstadius ja puoliso vuodesta 1902 lastentarhanopettaja Thyra Alfhild Hagelstam. Therman tuli ylioppilaaksi 1892 Mikkelin lyseosta ja valmistui filosofian kandidaatiksi 1898. Hän toimi yliopiston kirjaston ylimääräisenä amanuenssina 1897–1907 ja valtionarkiston ylimääräisenä virkailijana 1901–1911. Helsingin kaupunginkirjaston hoitaja (kirjastonjohtaja) Therman oli yli 30 vuotta, 1908–1940. Hän toimi myös opettajana Helsingissä 1900-luvun vaihteessa ja toimitti valtiokalenterin vuosina 1907 ja 1908. Suomen kirjastoseuran johtokunnan jäsen Therman oli vuodesta 1917 ja puheenjohtaja 1925–1930.

Kirjailija, kirjastonhoitaja Erik Therman oli Uno Thermanin ja Thyra Hagelstamin poika.

Lähteet
-------

1. 1 2  Aikalaiskirja 1934, s. 678 (Viitattu 3.11.2018)
2. 1 2  Isänmaan puolesta. *Helsingin Sanomat*, 1.12.1943, s. 7.
3. ↑  Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899 (Viitattu 3.11.2018)
4. ↑  Henkilöarkistot, Doria.fi, viitattu 13.7.2020
5. ↑  *Aikalaiskirja. Henkilötietoja nykypolven suomalaisista*, s. 465. Helsinki: Tietosanakirja-Osakeyhtiö, 1920.
6. ↑  Svenskt författarlexikon 1. 1900-1940 A-Ö (Projekt Runeberg) (Viitattu 3.11.2018)


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899

 |

 |
**Egil Johannes Cederlöf** (12. huhtikuuta 1917 Helsinki – 24. marraskuuta 1984 Parainen) oli 
suomenruotsalainen musiikinopettaja ja kuoronjohtaja, joka julkaisi suuren määrän musiikkipedagogista kirjallisuutta 1950-luvulta alkaen sekä ruotsiksi että suomeksi muun muassa Erkki Pohjolan kanssa. Cederlöf vaikutti suuresti muun muassa nokkahuilunsoiton opetuksen tuomiseen koulujen musiikinopetukseen ja Sibelius-Akatemian musiikinopettajakoulutukseen toimiessaan akatemian koulumusiikkiosaston lehtorina 1966–1974.

Cederlöf johti muun muassa Yleisradiossa toiminutta Radion lapsikuoroa 1954–1960. Hän toimi Martin Wegelius -instituutin rehtorina 1964–1966 ja sitä ennen sen säätiön toiminnanjohtajana 1957–1964.

Egil Cederlöf opiskeli Sibelius-Akatemian kapellimestarikursseilla ja opettajaseminaarissa.

Lähteet
-------

1. 1 2  Cederlöf, Egil Johannes (Arkistoitu – Internet Archive), Uppslagsverket Finland, viitattu 15.3.2015.
2. ↑  Historik (Arkistoitu – Internet Archive), Martin Wegelius-instituutti, viitattu 15.3.2015.
3. ↑  Cederlöf, Egil, Vem och vad 1967.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Uppslagsverket Finland

 |

 |
**Albin Erik Johannes Lundberg** (s. 21. helmikuuta 2002 Göteborg, Ruotsi) on suomalainen seiväshyppääjä. Hän edustaa Vasa IS:ää ja hänen valmentajanaan on vuodesta 2015 alkaen toiminut Mikael Westö.

Kalevan kisoista Lundberg on saavuttanut seiväshypyn pronssia vuosina 2022 ja 2023. Sisäratojen SM-kilpailuissa hän sai pronssia 2024. Nuorten arvokisoissa hän on edustanut Suomea kaksi kertaa. Alle 20-vuotiaiden EM-kisoissa Tallinnassa vuonna 2021 Lundberg jäi karsinnassa ilman tulosta. Alle 23-vuotiaiden EM-kisoissa Espoossa vuonna 2023 hän hyppäsi karsinnassa tuloksen 520 cm, mikä ei riittänyt finaalipaikkaan. Aikuisten maaottelussa hän kilpaili ensimmäisen kerran Suomi–Ruotsi-maaottelussa 2023.

Ennätyksikseen Lundberg on hypännyt ulkoradoilla tuloksen 536 cm vuonna 2023 ja hallissa tuloksen 522 cm vuonna 2022.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Albin Lundberg Tilastopaja (vaatii kirjautumisen, maksullinen palvelu).


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* World Athletics
* Tilastopaja 🔒

 |

 |
Pierogien valmistusta.
**Pierogi** on yleisnimitys itäeurooppalaisille keitinpiiraille. Keitetyt tai paistetut pierogit voidaan täyttää useilla eri raaka-aineilla, jotka voivat olla niin makeita kuin suolaisiakin.

Pierogin nimi on puolalainen. Muualla Itä-Euroopasta siitä käytetään useita eri nimiä. Pierogin tarkkaa alkuperää ei tunneta ja sen synnystä on useampia erilaisia tarinoita. Yhden tarinan mukaan Marco Polo toi sen mukanaan Kiinasta. Puolassa pierogi on liitetty myös Pyhän Hyasinttin tarinaan ja mongolien sotaretkiin alueelle. Puolassa sen resepti mainitaan maan ensimmäisessä keittokirjassa *Compendium Ferculorum, albo Zebranie potraw* vuodelta 1682. Stanisław Czernieckin kirjoittaman kirjan reseptissä piiras täytettiin vasikanmunuaisella. Täytteenä yleistyivät myös yläluokan käyttämät kalliit raaka-aineet, kuten hedelmät, sokeri ja Aasiasta tuodut mausteet, sekä köyhemmän väestön tavallisemmat raaka-aineet, kuten suurimot. Maahanmuuttajien mukana pierogi vietiin myös Yhdysvaltoihin ja Kanadaan.

Pierogi voidaan valmistaa keittämällä suolavedessä, paistamalla tai uppopaistamalla. Täytteinä käytetään nykyisin useita eri raaka-aineita. Yksi tunnetuimmista pierogityypeistä on *pierogi ruskie*, jonka täytteenä käytetään perunaa ja rahkaa. Suosituimpia lihatäytteitä ovat esimerkiksi sika, nauta ja kana. Joskus voidaan käyttää harvinaisempia lihoja, kuten karitsaa ja ankkaa. Makeita pierogeja syödään etenkin kesäisin. Pierogit valmistettiin perinteisesti kotona. Valmistus liittyi tavallisesti juhlallisuuksiin, sillä niiden valmistaminen on varsin työlästä. Pierogi on tyypillinen esimerkiksi joulupöydissä. Nykyisin pierogeja saa myös pakasteena ja kahviloista.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Shelby Pope: The dumpling that comforts Poland *BBC Travel*. BBC. Viitattu 2.1.2019. (englanniksi)
2. 1 2 3  Magdalena Kasprzyk-Chevriaux: Polish Food 101 ‒ Pierogi *culture.pl*. Adam Mickiewicz Institute. Viitattu 2.1.2019. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Pierogi** Wikimedia Commonsissa
**Einari Peura** (8. lokakuuta 1902 Oulu – 1. syyskuuta 1955 Oulainen) oli suomalainen pappi, kristillinen kirjailija ja päätoimittaja.

Henkilöhistoria
---------------

Einari Peuran vanhemmat olivat liikkeenharjoittaja Viljam Peura ja Gustava Karttunen ja puoliso vuodesta 1929 Kerttu Katri Raunio (1907–1972). Sotilasuran luonut Eskil Peura oli Einari Peuran veli. Einari Peura tuli ylioppilaaksi 1920 ja vihittiin papiksi 1925. Hän toimi ylimääräisenä pappina eri paikkakunnilla 1929–1934, Pelkosenniemen kirkkoherrana vuodesta 1934, Sievin vuodesta 1936 ja Oulaisten vuodesta 1939. Rovastin arvon Peura sai 1951. Hän oli Suomen lestadiolaisen lähetysyhdistyksen johtokunnan jäsen ja yhdistyksen julkaiseman *Huutavan ääni* -lehden päätoimittaja 1927–1928 sekä myöhemmin *Kolkuttajan* ja *Vartijan äänen* päätoimittaja 1939–1953. Peura oli myös lestadiolaisesta uusheräyksestä 1950-luvulla irtaantuneen Kolkuttaja-suunnan perustajia.

Julkaisuja
----------

* *Lapin profeetta: Lars Levi Laestadiuksen elämä ja toiminta*, 1933, Märta Edquist, suomentanut Einari Peura
* *Siunaava käsi*, 1945, engl. *The blessing hand*, 1948, kääntänyt Yrjö A. Nummi
* *Armolahjat ja seurakuntavirat Paavalin mukaan: synodaalikirjoitus Oulun hiippakunnan pappeinkokoukseen v. 1947*, 1947
* *Vanhimman ääni : murusia Laestadiuksen kirjoituksista vuoden jokaiselle päivälle*, 1953, Lars Levi Laestadius, toim. Einari Peura
* *Oulaisten kirkko 200-vuotias: pikapiirtoja Oulaisten kirkkojen vaiheista*, 1953
* *Tulinen hiili: muutamia ajatuksia syntisen sovituksesta ja Herran työstä*, 1953
* *Kilvoituksen tie*, 1955

Lähteet
-------

1. 1 2   Kuka kukin on (Aikalaiskirja) 1954, s. 644 (Viitattu 16.4.2019)
2. 1 2  KirjastoVirma: Einari Peura. Kirkkoherra, joka loi oman uskonsuunnan. (Arkistoitu – Internet Archive) (Viitattu 16.4.2019)
**Hans Christoph Ernst von Gagern** (25. tammikuuta 1766 Kleinniedesheim lähellä Wormsia – 22. lokakuuta 1852 Hornau, Hessen) oli saksalainen paroni ja valtiomies, joka vaikutti varsinkin Napoleonin sotien aikana.

Gagern toimi vuodesta 1786 Nassau-Weilburgin kreivikunnan palveluksessa ja hänestä tuli vuonna 1791 sen lähettiläs Saksan valtiopäivien luona ja myöhemmin Pariisissa. Pariisin-lähettiläänä hän onnistui varmistamaan, että Napoleonin vuonna 1806 perustamassa Reinin liitossa Nassau sai lisäalueita. Gagern oli kuitenkin tunnettu Napoleonin vastustaja ja jätettyään vuonna 1811 Nassaun hän siirtyi Itävallan arkkiherttua Juhanan palvelukseen. Hän oli vuonna 1812 mukana suunnitelmassa yrittää nostattaa ranskalaisvastainen kapina Tirolissa. Seuraavana vuonna Karl vom Stein kutsui Gagernin palvelemaan johtamassaan Napoleonilta takaisin vallattujen Preussin alueiden väliaikaishallinnossa. Vuonna 1814 Gagernin vastuulle annettiin Orania-Nassau-suvun hallitsemien ruhtinaskuntien hallinto. Orania-Nassaun suvun palveluksessa hänellä oli aktiivinen rooli Yhdistyneen Alankomaiden kuningaskunnan perustamisessa ja hän myös edusti kyseistä valtiota Wienin kongressissa vuonna 1815. Kongressissa Gagern epäonnistui pyrkimyksissään sitoa Hollanti tiiviimmin Saksaan ja palauttaa vuonna 1806 lakkautetu Pyhä saksalais-roomalainen keisarikunta.

Vuosina 1816–1818 Gagern oli Saksan liiton liittopäivillä samaisen Orania-Nassaun suvun hallitseman Luxemburgin suurherttuakunnan edustajana. Jäätyään vuonna 1820 eläkkeelle kyseisen hallitsijahuoneen palveluksesta hän toimi Hessenin maapäivien ja vuodesta 1829 Hessenin ylähuoneen jäsenenä sekä kirjoitti viisiosaiset muistelmat.

Hans Christoph Ernst von Gagernin poikia olivat kenraali Friedrich von Gagern sekä poliitikot Heinrich ja Max von Gagern, jotka tulivat kaikki tunnetuiksi varsinkin vallankumousvuoden 1848 aikana.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  *Nordisk familjebok* (1908), s. 559–60 (ruotsiksi) Runeberg.org. Viitattu 28.6.2014.
2. 1 2 3 4  Hans Christoph, baron von Gagern (englanniksi) *Encyclopædia Britannica Online Academic Edition*. Viitattu 28.6.2014.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Saksa
* Israel
* Belgia
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Kreikka
* Alankomaat

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**Yrjö Ilmari Wuorentaus**, sukunimi vuoteen 1906 *Wikman* (8. elokuuta 1885 Kestilä – 1964) oli suomalainen filosofian kandidaatti, kalastustarkastaja, päätoimittaja ja opettaja.

Wuorentauksen vanhemmat olivat maanviljelijä, rakennusmestari Johan Wikman ja Greta Liisa Molander. Hän pääsi ylioppilaaksi Oulun lyseosta 1907 ja valmistui filosofian kandidaatiksi 1922. Hän teki tutkimusmatkat Jenisein suupuolelle 1915 sekä Kamtsatkaan ja Amurin alueelle 1917.

Wuorentaus oli Edistyspuolueen järjestösihteerinä 1920–1921, suomalaisen normaalilyseon luonnonhistorian ja maantiedon tuntiopettajana 1922–1923 ja SOK:n osuuskauppakoulun talous- ja kauppamaantiedon opettajana 1929–1938. Hän toimi Suomen kalastusyhdistyksessä konsulttina 1923–1924 sekä yhdistyksen sihteerinä 1925–1953. Hän oli Evon kalastuskoulun opettajana 1925–1928, kalastuskomitean jäsenenä 1929–1933 ja kalastuslakitoimikunnan jäsenenä 1937. Suomen kalastuslehden päätoimittajana Wuorentaus oli 1931–1953. Hän oli myös Oulun läänin kalastustarkastajana.

Wuorentaus oli Pohjois-Pohjalainen Osakunnan kuraattorina 1917–1920 ja 1922–1929 sekä Ylioppilaslehden päätoimittajana 1922.

Yrjö Wuorentaus oli naimisissa 1919–1940 Anna Fredrika Mäkelän (k. 1940) kanssa.

Julkaisuja
----------

* *Planktonsammansättningen i Kemi, Uleå och Kumo älf samt Kymmene och Saima system på grund af från juni 1913 till juni 1914 månatligen utförda håfningar* ; tekijät K. M. Levander ja Y. Wuorentaus. Sällskapet för Finlands geografi, Helsingfors 1915
* *Redogörelse afgifven af arbetsutskottet för undersökning af de finska insjöarnas vatten och plankton. 4, Planktonsammansättningen i finska insjöar och floder på grund af håfningar utförda om sommaren 1913* ; tekijät Edv. Blomqvist, K. M. Levander ja Rolf Witting ; K. M. Levander ja Yrjö Wuorentaus. Sällskapet för Finlands geografi, Helsingfors 1917
* Håkan Lindberg : *Zur Kenntnis der ostasiatische Homopteren ; Weitere Ergebnisse einer von Y. Wuorentaus im Jahre 1917 unternommenen Forschungsreise*. Commentationes biologicae 3, 6. Finska vetenskaps-societeten, Helsingfors 1929

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Kuka kukin on 1954
2. ↑  Ylioppilasmatrikkeli 1907, numero 31526
3. ↑  Baptria 18 (2a), 1993 sivu 3
**Aaro Davidila** (s. 12. maaliskuuta 2000 Rovaniemi) on suomalainen kolmiloikkaaja, joka edustaa Lapin Lukkoa. Hänen valmentajansa on Mikael Inkeroinen.

Sisäratojen Suomen-mestaruuskilpailuissa Davidila on saanut kultaa 2024, hopeaa 2022 sekä pronssia vuosina 2019, 2021 ja 2023. Kalevan kisoissa hän saavutti ensimmäisen mitalinsa ja mestaruutensa vuonna 2023.

Davidila karsiutui loppukilpailusta alle 20-vuotiaiden EM-kilpailuissa 2019. Hän karsiutui loppukilpailusta myös Budapestin MM-kilpailuissa 2023 tuloksella 15,81.

Aikuisten maaottelussa hän kilpaili ensimmäisen kerran pohjoismaisessa hallimaaottelussa helmikuussa 2022.

Davidilan ennätys on 19. heinäkuuta 2023 Lappeenrannassa hypätty 16,83 m. Sisäradoilla hän on hypännyt 16,22 m helmikuussa 2024.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6 7  Aaro Davidila Tilastopaja (vaatii kirjautumisen, maksullinen palvelu). Viitattu 20.7.2023.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* World Athletics
* Tilastopaja 🔒

 |

 |
Sininen ämpäri

|  |  |
| --- | --- |
| Taiteilija | 
Vilho LampiView and modify data on Wikidata  |
| Päivämäärä | 
1931View and modify data on Wikidata  |
| Materiaali | 
öljyväri ja vaneriView and modify data on Wikidata  |
| Mitat (K × L) | 
69,5  × 56  cmView and modify data on Wikidata  |
| Kokoelma | 
UnknownView and modify data on Wikidata  |
| Sijainti | 
Oulun taidemuseoView and modify data on Wikidata  |

muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa WikidataaTietolaatikon dokumentaatioNäytä Wikidatasta tulevat arvot

**Sininen ämpäri** on suomalaisen ekspressionistisen taidemaalarin Vilho Lammen (1898–1936) öljyvärimaalaus vanerille vuodelta 1931. Maalaus esittää talonpoikaistuolilla olevaa sinistä emaliämpäriä kauhoineen.

Maalaus on kooltaan noin 69,5 × 56 cm, ja siinä esiintyvät Lammen Limingassa sijaitsevan kotitalon Matinlaurin arkiesineet. Teos kuuluu Lammen vuosien 1931–1936 välille sijoittuneeseen kauteen, joka sisältää runsaasti asetelmia ja henkilöaiheita. Siinä on nähty yhteyksiä toisaalta Vincent van Goghin kuuluisaan tuoliteokseen ja toisaalta värienkäytössä Paul Cézanneen.

Paavo Rintala kuvasi teoksen syntyprosessin Lammen elämästä aineksensa saaneessa fiktiivisessä romaanissaan *Jumala on kauneus*, ja teki siten maalauksesta kulttityön, jota on jälkeenpäin pidetty avaimena Vilho Lammen tuotantoon. Rintalan romaanissa maalauksessa näkyvä ruokakomeron ovi aukeaa maalarin omaan kauneuden maailmaan, jossa kaikki on kaunista ja josta kauneus valuu pirttiin, jossa ämpäri ja tuoli ovat.

Maalaus kuuluu nykyään sanomalehti Kalevan kokoelmiin.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Sininen ämpäri Oulun taidemuseo.  Arkistoitu 3.3.2016. Viitattu 21.11.2008.
2. 1 2  (Toim.) Marja Junttila: *Vilho Lampi 1898-1936*. Oulu: Ars Nordica/Pohjoinen, 1998. ISBN 951-749-312-6.
3. ↑  Mikkola, Kaisu: Nuori Rintala loi Lampi-myytin.  *Kaleva*, 1998. vsk, nro 19.7.1998, s. 11.
4. ↑  Paavo Rintala: *Jumala on kauneus*. Otava, 1959.

Aiheesta muualla
----------------

* *Sininen ämpäri* Oulun taidemuseon sivuilla (Arkistoitu – Internet Archive)
**Fredrik Ludvig Unggren** (3. huhtikuuta 1856 Vaasa – 29. tammikuuta 1913 Vaasa) oli suomalainen päätoimittaja.

Unggrenin vanhemmat olivat kirjanpainaja Fredrik Wilhelm Unggren ja Maria Silfverkloth. Hän pääsi ylioppilaaksi Vaasan lyseosta 1877 ja opiskeli Helsingin yliopistossa humanistisia aineita. Unggren toimi vuodesta 1889 lähtien Vasabladet-lehden toimitussihteerinä ja vuodesta 1907 lehden päätoimittajana. Hän oli myös harrastajavalokuvaaja ja kuului vuodesta 1893 alkaen Vaasan harrastajavalokuvaajien yhdistyksen johtokuntaan.

Ludvig Unggrenin sisar Edith Eugenie Unggren (k. 1941) oli naimisissa vuodesta 1890 Vaasan hovioikeuden presidentin Hugo Malmbergin kanssa.

Teoksia
-------

* *Vaasan-opas : tietoja ja osotteita vieraille ja matkustavaisille*. Pohjalaisen kirjapaino, Vaasa 1894 (Teos pdf-tiedostona Doriassa)

Lähteet
-------

1. 1 2  UNGGREN Fredrik Ludvig. *Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899*. Helsingin yliopiston verkkojulkaisu.
2. ↑  Suomen valokuvataiteen museo Kuka kuvasi? : Ludvig Unggren (s. 1856, k. 1913) (Arkistoitu – Internet Archive)
3. ↑  Kuka kukin on 1954 : Hugo Malmbergin tiedot (Projekt Runeberg)


|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
| Vasabladetin logo | Edeltäjä:**Manne Aspelin** | **Vasabladetin päätoimittaja**1906–1912 | Seuraaja:**Edvin Sundquist** |

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899

 |

 |
**Seppo Samuli Linnaluoto** (s. 15. toukokuuta 1948 Helsinki) on suomalainen tähtitieteilijä, opettaja ja suomalaisen Tähtitieteellisen yhdistyksen Ursan entinen toiminnanjohtaja. Linnaluoto on Kirkkonummen Komeetta -yhdistyksen hallituksen jäsen ja on toimittanut Yleisradion teksti-TV:lle Taivaankansi-sivua (897). Linnaluoto on asunut Kirkkonummen Masalassa vuodesta 1979.*lähde?*

Linnaluoto syntyi Helsingissä vuonna 1948. Hän valmistui ylioppilaaksi Munkkivuoren yhteiskoulusta vuonna 1967, minkä jälkeen hän jatkoi opintojaan Helsingin yliopiston Tähtitieteen laitoksella. Linnaluoto valmistui filosofian kandidaatiksi vuonna 1980. Hän työskenteli vuosina 1972–1989 Helsingin yliopistossa muun muassa observaattorina, assistenttina, laboratorioinsinöörinä ja tuntiopettajana. Ursa myönsi Linnaluodolle vuonna 2004 Stella Arcti -palkinnon pitkäaikaisesta kansanvalistustyöstä ja harrastuksen edistämisestä Ursan ja Kirkkonummen Komeetan parissa.

Linnaluoto on julkaissut 11 tieteellistä julkaisua, joista suurin osa on julkaistu 1980-luvulla, jolloin hän vieraili yhdeksän kertaa Krimin astrofysikaalisessa observatoriossa havaitsemassa tähtien valon polarisaatiota.

Vuonna 2008 hän oli ehdolla Kirkkonummen kunnanvaltuustoon Vasemmistoliiton ehdokkaana saaden 35 ääntä, muttei tullut valituksi. Vuoden 2011 eduskuntavaaleissa hän sai 158 ääntä.

Lähteet
-------

1. ↑  Seppo Linnaluoto (Kotisivu) *ursa.fi*.  Arkistoitu 15.12.2007. Viitattu 11.12.2007.
2. 1 2  Ansioluettelo Ursa.fi.  Arkistoitu 24.8.2007. Viitattu 14.6.2010.
3. ↑  Ursan lehdistötiedote  18.4.2004. Ursa.  Arkistoitu 1.12.2010. Viitattu 7.11.2010.
4. ↑  Uusimaa – Kirkkonummi – Ehdokkaat äänimäärän mukaan Yle.fi.  Arkistoitu 29.10.2008. Viitattu 14.6.2010.
5. ↑  Uudenmaan vaalipiiri *tulospalvelu.vaalit.fi*.  20.4.2011. Viitattu 25.4.2011.
Andreas Randel
**Andreas** ("Anders") **Randel** (alun perin *Pettersson*; 6. lokakuuta 1806 Ramdala – 27. lokakuuta 1864 Tukholma) oli ruotsalainen viulisti, säveltäjä ja kapellimestari.

Kun Randel oli lapsi, kansanmuusikko vakuuttui hänen lahjakkuudestaan ja antoi hänelle viulun. 12-vuotiaana Randel lähti Karlskronaan, jossa hänen koulutuksensa turvasivat Fredrik Wilhelm Ståhlberg ja kaupungin musiikkiseura. Kuninkaallisessa matkalla Karlskronaan vuonna 1819 Gerhard De Geer kiinnitti huomionsa Randeliin. Geer vei hänet Finspångiin ja mahdollisti hänelle lisäkoulutuksen. Finspångissa Randel sai myös kruununprinssi Oskarin huomion. Hänet lähetettiin Oskarin kustannuksella vuonna 1822 Pariisiin, ja hänen sukunimensä vaihdettiin Petterssonista Randeliksi. Randel sai vuoteen 1828 saakka Pariisin konservatoriossa viulunsoiton opetusta Pierre Baillot'lta ja sävellysopetusta Luigi Cherubinilta. Randel esiintyi Pariisissa opiskeluaikanaan moneen otteeseen.

Palattuaan Ruotsiin Randel pääsi vuonna 1828 Kungliga Hovkapelletin viulistiksi. Hän esiintyi myös kuninkaallisen oopperan konserteissa solistina sekä omien sävellystensä että muiden säveltäjien teosten esityksissä. Lisäksi hän esitti Joseph Haydnin ja Ludwig van Beethovenin kamarimusiikkiteoksia. Vuosina 1844–1862 Randel sovitti ja sävelsi musiikin yli 20 näytelmään. Hän johti kapellimestarina teatterimusiikkia ja toisinaan myös oopperaesityksiä. Randel toimi vuosina 1844–1864 Ruotsin kuninkaallisen musiikkiakatemian oppilaitoksen viulunsoiton opettajana ja vuosina 1853–1862 Andra livgrenadjärregementetin musiikkijohtajana. Hän kuului Par Bricole -seuraan ja sävelsi sen käyttöön sekä suuri- että pienimuotoisia kuoroteoksia. 29. syyskuuta 1860 Randel johti yhdeksästä eri kuorosta koostunutta 400-äänistä kuoroa Kustaa Vaasan patsaalla Riddarhusetin ulkopuolella osana Kustaa Vaasan muistotapahtumaa. Hän teki monia konserttikiertueita Ruotsin maakunnissa. Kesällä 1856 Randel suuntasi konserttimatkalle Härnösandiin. Tämän jälkeen Härnösandin musiikkiseura otti aloitteen Randelin jousikvarteton (G-duuri) julkaisemiseksi. Tämä johti Musikaliska konstföreningenin perustamiseen. Musikaliska konstföreningen julkaisi vuodesta 1860 lähtien ruotsalaisia teoksia, ja Randel osallistui asiantuntijana teosvalintoihin. Vuonna 1858 Randel teki matkan Saksan ja Ranskan musiikkioppilaitoksiin ja hankki tietoa niiden opetusmetodeista, joita sen jälkeen saatettiin soveltaa myös Ruotsin kuninkaallisessa musiikkiakatemiassa.

Vuonna 1861 Randel pääsi Kungliga Hovkapelletin pääkonserttimestariksi, jona hän toimi vuoteen 1864 saakka. Hänen sävellystuotantoonsa kuuluu viululle sävellettyjä teoksia (kuten konserttoja), jotka ovat virtuoosisia ja ranskalaisesta perinteestä innoitusta saaneita. Randelin romanssit ja muut laulut ovat kevyempiä ja yksinkertaisempia. Hänen kamarimusiikkinsa (kuten jousikvartetot) on tyylillisesti lähellä Haydnin myöhäisiä teoksia. Randelin näyttämöteoksista menestynein oli musiikki Fredrik August Dahlgrenin komediaan *Värmlänningarna* vuodelta 1846.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Andreas Randel Swedish Musical Heritage, viitattu 21.2.2024 (englanniksi)
**Carl Johan Marelius** (15. syyskuuta 1829 Oulu – 25. marraskuuta 1866 Kajaani) oli suomalainen filosofian maisteri, rehtori ja lehdenkustantaja.

Mareliuksen vanhemmat olivat oululainen värjärimestari Karl Johan Marelius ja Sara Margareta Nordqvist. Hän kävi Oulun triviaalikoulua ja pääsi ylioppilaaksi Helsingissä 1848. Marelius opiskeli Helsingin yliopistossa ja valmistui filosofian kandidaatiksi ja maisteriksi 1853.

Marelius toimi Oulun yläalkeiskoulun vt. kollegana vuodesta 1854, Kuopion ala-alkeiskoulun opettajana vuodesta 1856 ja Kajaanin ala-alkeiskoulun rehtorina vuodesta 1863.

Marelius perusti yhdessä ala-alkeiskoulun opettaja Adolf Edvard Rongainin kanssa vuonna 1856 Kuopioon Kuopion Sanomat-lehden joka lopetti kuitenkin jo ilmestymisensä vuoden 1857 lopulla. Lehteä painettiin C. J. Marelius’en ja A. E. Rongainin kirjapainossa joka toimi 1856–1857.

Marelius oli naimisissa vuodesta 1856 Adolfina Eugenia Jaeckellin (k. 1907) kanssa jonka isä oli ylimääräinen komissiomaanmittari Krister Fredrik Jaeckell (1810–1853).

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Kotivuori, Yrjö: Karl Johan Marelius. *Ylioppilasmatrikkeli 1640–1852*. Helsingin yliopiston verkkojulkaisu 2005. Luettu 21.4.2016.
2. ↑  Timo Salmela : Kuopion Hiippakunnan Sanomia 1859–1860, Kirkkohistorian pro gradu-tutkielma, Itä-Suomen yliopisto, Filosofinen tiedekunta, Teologian osasto 2012
3. ↑  Typografinen Muistolehti/Typografiskt Minnesblad 1642-1892 : Suomen kirja- ja kivipainot sekä kirjasinvalimot : Kuopio
**Otto Moilanen** (s. 12. huhtikuuta 1979) on suomalainen peliuransa päättänyt salibandyn pelaaja, sekä valmentaja. Moilanen aloitti pelaajauransa Lappeenrannan NST:ssä jossa hänet valittiin vuoden poikajunioriksi kauden 1997-1998 päätteeksi. 

Otto Moilanen 29.11.2021 muotokuva
Moilanen edusti Salibandyliigassa seuratasolla kasvattajaseuransa Lappeenrannan NST:n lisäksi Joensuun Josbaa, helsinkiläistä Tapanilan Erää sekä Loviisan Toria. 
Ruotsin korkeimmalla sarjatasolla Moilanen pelasi Storvreta IBK:ssa kaudella 2004-20005, sekä Sveitsin pääsarjassa edustaen Grasshopper Club Zürichiä kaudella 2011-2012. 
Hän oli myös Suomen salibandymaajoukkueessa MM-kisoissa 2004, pelasi Suomen U19 maajoukkueessa kahden kauden ajan (1997-1999) sekä opiskelijamaajoukkueessa kaudella 2007-2008. Moilanen toimi sekä U19 joukkueen että opiskelijamaajoukkueen kapteenina. 

Moilanen toimi myös viiden ja puolen vuoden ajan Kanadan miesten maajoukkueen päävalmentajana, valmentaen Kanadaa kolmissa MM-kilpailuissa (2018, 2021, 2022) sekä vuoden 2022 World Gameseissa Birminghamissa Yhdysvalloissa.

**Päävalmentajana** hän on toiminut Sveitsin pääsarja NLA:ssa Lok Reinachissa, Sveitsin toisekseksi korkeimmalla sarjatasolla NLB:ssä Ad Astra Sarnenissa. Tällä hetkellä hän toimii Sveitsin pääsarjassa pelaavan Zug Unitedin valemnnustiimissä.

**Pelipaikka**: Oikea Laitahyökkääjä, Keskushyökkääjä

**Pääsarjauran pelaajatilastot**

| Kausi | Joukkue | Sarja | O | M | S | P | J | O | M | S | P | J | M |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1998-99 | NST | Liiga | 17 | 0 | 0 | 0 | 12 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 |  |
| 1999-00 | NST | Liiga | 27 | 13 | 7 | 20 | 12 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 |  |
| 2000-01 | Josba | Liiga | 17 | 4 | 2 | 6 | 10 | 8 | 1 | 1 | 2 | 2 | P |
| 2001-02 | Josba | Liiga | 25 | 6 | 12 | 18 | 8 | 11 | 3 | 3 | 6 | 12 | H |
| 2002-03 | Josba | Liiga | 33 | 19 | 16 | 35 | 36 | 10 | 7 | 4 | 11 | 19 | H |
| 2003-04 | Josba | Liiga | 32 | 23 | 9 | 32 | 16 | 12 | 10 | 5 | 15 | 4 | H |
| 2004-05 | Storvreta IBK (Swe) | Elitserien (SSL) | 22 | 8 | 7 | 15 | 10 | NA | NA | NA | NA | NA | P |
| 2005-06 | Josba | Liiga | 31 | 24 | 23 | 47 | 25 | 9 | 9 | 5 | 14 | 2 | P |
| 2006-07 | Josba | Liiga | 25 | 25 | 13 | 38 | 12 | 5 | 1 | 1 | 2 | 0 |  |
| 2007-08 | Josba | Liiga | 26 | 14 | 21 | 35 | 8 | 4 | 1 | 4 | 5 | 12 |  |
| 2009-10 | Tapanilan Erä | Liiga | 25 | 9 | 5 | 14 | 0 | 11 | 4 | 3 | 7 | 4 | H |
| 2011-12 | GC Zürich (Sui) | NLA | NA | NA | NA | NA | NA | NA | NA | NA | NA | NA |  |
| 2012-13 | Josba | Liiga | 20 | 10 | 8 | 18 | 21 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 |  |
| 2013-14 | Loviisan Tor | Liiga | 12 | 1 | 3 | 4 | 11 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 |  |
|
|

  

Suomen Cup 2002, 2009
SM-hopea 2002, 2003, 2004, 2010
SM-pronssi 2001, 2006
Sveitsin NLA Hopea 2012
Elutserien Ruotsi, Pronssi 2005
MM-Pronssi 2004
[[

Otto Moilanen antaa ohjeita joukkueelle
]]
Vuoden poikajuniori 1997
Junioreisssa kolme SM-mitalia

  

Lähteet:
1) 
2) 
3)
**Sohvi Korhonen-Pöllänen**, alkujaan **Sofia**, o.s. **Korhonen** (15. toukokuuta 1912 Nilsiä – 24. maaliskuuta 2001 Taipalsaari) oli pianisti ja musiikkipedagogi.

Sohvi Korhonen-Pölläsen vanhemmat olivat kauppias Elias Korhonen ja Anna Niiranen ja puoliso vuodesta 1948 diplomi-insinööri Kaarlo Ensio Pöllänen. Korhonen-Pöllänen tuli ylioppilaaksi Helsingin tyttönormaalilyseosta 1933 ja suoritti Sibelius-Akatemiassa 1936 sekä laulunopettajan tutkinnon että pianodiplomin, opettajanaan Elli Rängman-Björlin. Ensikonserttinsa hän piti samana vuonna Helsingissä ja esiintyi vielä 1973 Luganon orkesterin solistina Sveitsissä. Potsdamissa hän opiskeli 1941 ja teki opintomatkan Pariisiin 1951 sekä useita matkoja Wieniin. Kuopiossa Korhonen-Pöllänen toimi pianonsoiton opettajana kaksitoista vuotta ja sittemmin Lappeenrannassa, mukaan lukien opetustyö Lappeenrannan musiikkiopistossa. Lahden musiikkiopiston lehtori hän oli 1969–1974 ja Kainuun musiikkiopiston 1974–1977. Hän opetti myös useana kesänä Klemetti-Opistossa.

Lähteet
-------

1. 1 2   Kuka kukin on (Aikalaiskirja) 1954, s. 391–392 (Viitattu 9.3.2019)
2. 1 2  Meri Louhos: Pidetty opettaja oli myös esiintyvä taiteilija. Pianotaiteilija Sohvi Korhonen-Pöllänen. HS 22.4.2001. (Tilaajille) (Viitattu 9.3.2019)


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Taiteenala Muokkaa Wikidatassa | 
* MusicBrainz

 |

 |
**Friedrich Theodor Vischer**, salanimi **Mystifizinsky**, (30. kesäkuuta 1807 Ludwigsburg, Württemberg – 14. syyskuuta 1887 Gmunden Itävalta-Unkari) oli saksalainen esteetikko. Vischerin poika oli Robert Vischer.

Vischer suunnitteli nuorena ryhtyvänsä taidemaalariksi, mutta joutui valitsemaan teologian ja oli vuodesta 1831 opettajana Maulbronnin luterilaisessa pappisseminaarissa. Hän keskittyi opinnoissaan filosofiaan. Hän luopui pappisurasta 1836 ja sai ylimääräisen estetiikan ja saksalaisen kirjallisuuden professorin viran Tübingenin yliopistosta. Vuosina 1839–1840 ja 1843 hän opiskeli taidetta Italiassa ja Kreikassa.

Vakinaisen professorin viran Vischer sai 1844, ja virkaanastujaispuheessaan hän esitteli panteistisia näkemyksiään. Kirkollinen väki arvosteli häntä siitä niin voimakkaasti, että hänet hyllytettiin kahdeksi vuodeksi. Laajan teoksensa *Æstethik oder Wissenschaft des Schönen* (1846–1857) ansiosta Vischer oli hegeliläisyyden ja koko aikakauden merkittävimpiä esteetikkoja.

Vischer valittiin 1848 maltillisen vasemmiston jäsenenä Saksan parlamenttiin Frankfurt am Mainiin, ja hän oli yksi niistä, jotka parlamentin hajottuakin 1849 jatkoivat istuntoja Stuttgartissa. Hän joutui kireisiin väleihin hallituksen kanssa ja otti siksi 1855 professuurin Polytechnikumissa Zürichissä. Hän palasi 1866 Tübingenin yliopistoon, ja lisäksi hän luennoi kesäaikaan polyteknikumissa Stuttgartissa. Vischer sai 1870 henkilökohtaisen aatelisarvon, ja 1877 hän erosi professorinvirasta.

Vischerin kuoleman jälkeen hänen poikansa Robert Vischer julkaisi kaksi sarjaa *Vorträge* (1898–1903), joihin sisältyät *Das schöne und die Kunst, Zur Einführung in die Ästhetik* sekä *Shakespearevorträge*.

Teokset (valikoima)
-------------------

* *Über das Erhabene und Komische*, 1837
* *Kritische Gänge*, 1844
* *Faust. Der Tragödie 3. Theil*, 1862 (salanimellä Mystifizinsky, satiiri Goethen "Faustin" toisen osan selityksistä)
* *Epigramme aus Baden-Baden*, 1867, anonyymisti
* *Mode und Cynismus*, 1878
* *Auch Einer. Eine Reisebekanntschaft*, 1879
* *Lyrische Gänge*, 1882
* *Das Symbol*, 1887

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Vischer, Friedrich Theodor, Nordisk familjebok 32. 1921 (ruotsiksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Friedrich Theodor Vischer** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Chile
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Katalonia
* Saksa
* Italia
* Israel
* Belgia
* Yhdysvallat
* Ruotsi
* Latvia
* Tšekki
* Australia
* Kreikka
* Alankomaat
* Puola
* Vatikaani

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Henkilöt | 
* BMLO
* Deutsche Biographie
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* Historical Dictionary of Switzerland
* RISM
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**Tehtaan kenttä** on Valkeakoskella 1. kaupunginosassa sijaitseva jalkapallostadion, joka avattiin vuonna 1934. Stadion toimii Veikkausliigassa pelaavan FC Hakan kotikenttänä. Stadionin kapasiteetti on 3 200 katsojaa.

Historia
--------

Nykyisistä katsomoista Kivikatsomo on rakennettu vuonna 1960, Puukatsomo vuonna 1996 ja Päätykatsomo 2001. Valot Tehtaan kentälle saatiin ensimmäisen kerran jo vuonna 1960, mutta ne purettiin 15 vuotta myöhemmin. Nykyiset valot pystytettiin vuonna 1998. Vuosina 1975 ja 2001 Haka oli jonkin aikaa evakossa Apian kentällä, kun Tehtaan kentällä tehtiin mittavia remontteja. Vuoden 2001 remontissa kentän alle asennettiin lämmitysjärjestelmä.

Kentän reunoilla oli aluksi juoksuradat, jotka kuitenkin poistettiin. Nykyään kenttä on tarkoitettu vain jalkapallokäyttöön. Yksi kentän katsomoista paloi taannoin maan tasalle paikallisten nuorten murtoyrityksen seurauksena. Turman positiivisena seurauksena paikalle rakennettiin kuitenkin uusi, entistä ehompi katsomorakennus lähemmäs nurmea.

Vuonna 1973 kuvattiin Matti Kassilan ohjaama Meiltähän Tämä Käy! - elokuva. Elokuva jäi Pakarisen viimeiseksi.

Ominaisuudet
------------

Stadionin katsomot ympäröivät kenttää kolmelta sivulta ja erikoisuutena voidaankin mainita ainoalta avoimelta sivustalta näkyvä Tervasaaren paperitehdas. Tehtaan kenttää ympäröi Eriksonin puisto. Tehtaan kentän kunnossapitovastuu on 1.3.2011 alkaen kaupungin liikuntatoimella, hallintovastuu FC Hakalla. Lisäksi puiston kunnossapito- ja hallintovastuu siirtyi 1.3.2011 alkaen Valkeakosken kaupungin liikuntatoimelle.

Tehtaan kenttä on yksi parhaimmin varustelluista suomalaisista jalkapallostadioneista: kentällä on 1 400 luksin valaistus ja sekä itse kenttä että pääkatsomokin ovat lämmitettäviä. Kolmessa katetussa katsomossa on yhteensä 3 200 kuppi-istuimin varustettua istumapaikkaa, jotka on sijoiteltu hyvin lähelle itse ottelutapahtumaa. Stadionilla on uudistetut sosiaali- ja myyntitilat. Lisäksi kentän läheisyydessä on kaksi tenniskenttää, sekä pieni nurmikenttäalue junioreille.

Ennätykset
----------

Tehtaan kentän yleisöennätys on peräisin Veikkausliigakaudelta 1999. Silloin FC Haka - HJK veti katsomoon 6 401 katsojaa.

Lähteet
-------

1. 1 2  Tehtaan kenttä FC Haka.  Arkistoitu 28.5.2010. Viitattu 2.2.2015.

Aiheesta muualla
----------------

* Tehtaan kenttä FC Hakan sivuilla (Arkistoitu – Internet Archive)

Veikkausliigan stadionit

* Arto Tolsa Areena
* Bolt Arena
* Hietalahden jalkapallostadion
* Kuopion keskuskenttä
* Lahden stadion
* OmaSp Stadion
* Raatin stadion
* Tampereen stadion
* Tapiolan urheilupuisto
* Tehtaan kenttä
* Veritas Stadion
* Wiklöf Holding Arena