recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
*Tämä artikkeli kertoo kristillisdemokraatista, jota ei pidä sekoittaa myöhempään sosiaalidemokraattiseen liittokansleri Gerhard Schröderiin.*

**Gerhard Schröder** (11. syyskuuta 1910 Saarbrücken – 31. joulukuuta 1989) oli länsisaksalainen kristillisdemokraattista unionia (CDU) edustanut poliitikko. Hän toimi Länsi-Saksan sisäministerinä 1953–1961, ulkoministerinä 1961–1966 ja puolustusministerinä 1966–1969. Vuoden 1969 liittopresidentinvaaleissa hän hävisi niukasti sosiaalidemokraatti Gustav Heinemannille.

Saarbrückeniläisen rautatievirkailijan pojaksi syntynyt Schröder opiskeli oikeustiedettä Königsbergin yliopistossa, kaksi lukukautta Edinburghin yliopistossa Skotlannissa ja lopuksi Bonnin yliopistossa. Hän toimi asianajajana 1930-luvulla, liittyi Hitlerin kansallissosialistiseen puolueeseen ja myös sen puolisotilaalliseen Sturmabteilungiin ja palveli sitten Natsi-Saksan asevoimissa rivimiehenä. Sodan jälkeen hän jatkoi lakimiehenä elinkeinoelämän palveluksessa, kunnes tuli valituksi liittopäiville CDU:n edustajana 1949.

Sisäministerinä 1953–1961 Schröder ajoi voimakkaasti kommunistisen puolueen kieltämistä Länsi-Saksassa, mikä toteutuikin. Hänen nimittämisensä ulkoministeriksi herätti oppositiossa kritiikkiä hänen natsitaustansa vuoksi. Siinä virassa hän korosti hyviä suhteita Yhdysvaltoihin mutta halusi myös neutralisoida suhteita Puolan ja muiden Neuvostoliiton valtapiiriin joutuneitten Itä-Euroopan maiden kanssa.

Lähteet
-------

1. 1 2  Iloniemi, Jaakko: "Schröder, Gerhard (1910)", teoksessa Huovinen, Pentti ja Siikala, Kalervo (toim.): *Maailmanpolitiikan kasvot*, s. 169–170. Helsinki: Weilin & Göös, 1963.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Gerhard Schröder (CDU)** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Japani
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Gerhard Schröder (CDU)
**Kari Haavisto** (17. huhtikuuta 1941 Hämeenlinna − 29. lokakuuta 2007 Hämeenlinna) oli suomalainen mainos- ja arkkitehtuurivalokuvaaja, joka asui pitkään New Yorkissa. 

Uransa alkuaikoina Kari Haavisto työskenteli Jussi Pohjakallion valokuvalaboratoriossa sekä Avotakka-lehdessä. Vuonna 1979 hän perusti Ilmari Kostiaisen ja Arto Hallakorven kanssa Suomen suurimpiin ja menestyneimpiin kuuluneen Studio Klikki -mainosvalokuvaamon.

1980-luvun lopulla Kari Haavisto tapasi yhdysvaltalaisen toimittajan Elizabeth Gaynorin, jonka kanssa avioitui ja ryhtyi tekemään sisustus- ja arkkitehtuuriaiheisia kuvateoksia sekä siirtyi asumaan ja työskentelemään New Yorkiin. Heillä on yksi lapsi. Pariskunnan erottua Haavisto palasi Suomeen vuonna 2000, mutta heikentyneen terveydentilan vuoksi ei enää työskennellyt valokuvaajana.

Kirjojen lisäksi Kari Haaviston valokuvia on julkaistu englanninkielisissä aikakauslehdissä kuten *House Beautiful*, *Home*, *Architectural Digest*, *World of Interiors*, *Country Living* ja *Town and Country*.

Teoksia
-------

(yhdessä Elisabeth Gaynorin kanssa)

* *Finland: Living Design*, 1984
* *Scandinavia: Living Design*, 1987
* *Russian Houses*, 1994
* *Stylish solutions: what you can do about a coffee table – and answers to other decorating dilemmas*, 1998

Lähteet
-------

1. ↑  Seppo Saves: Ilmari Kostiainen – On vain 10 valokuvaa.  *Kamera-lehti*, 2002, nro 9. Helsinki:  Kameraseura ry. ISSN 0022-8133.
2. ↑  Gaynor, Elizabeth (1998). *Stylish solutions : what you can do about a coffee table--and answers to other decorating dilemmas*. New York: C. Potter. ISBN 9780517704523.
3. ↑  Verkkola, Tuija: Amerikkalainen ylistys Suomelle ja sen kodeille.  *Helsingin Sanomat*, 1.11.1984, s. 27. Näköislehden aukeama (tilaajille).
4. ↑  Maunula, Leena: Pohjola pyhäpukeissa.  *Helsingin Sanomat*, 16.12.1987, s. 33. Näköislehden aukeama (tilaajille).


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Israel
* Yhdysvallat
* Tšekki

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Juha Höykinpuro** (s. 1975) on helsinkiläinen luonnonvalokuvaaja ja kirjailija. Valmistuttuaan ylioppilaaksi Helsingin ranskalais-suomalaisesta koulusta vuonna 1994 Höykinpuro kiinnostui valokuvauksesta, ja kiinnostus johdatti hänet myöhemmin luontokuvauksen ammattilaiseksi. Hän on työskennellyt Suomen Luonnonvalokuvaajat ry:n pääsihteerinä ja ollut järjestämässä Vuoden Luontokuva -kilpailuja. Koulutukseltaan hän on filosofian maisteri.*lähde?*

Höykinpuron ensiteos *Jäämerestä syntynyt – Varangin karunkaunis vuono* on luontokuvaukseen painottuva kertomus Pohjois-Norjan Varanginvuonosta sekä paikallisten ihmisten elämästä.*lähde?*

Teokset
-------

* Höykinpuro, Juha: *Jäämerestä syntynyt - Varangin karunkaunis vuono*. Helsinki: Suomen luonnonsuojelun tuki Oy, 2001. ISBN 9519381791.
* Höykinpuro, Juha: *Kivikylän onnellinen*. Helsinki: Polar Front Oy, 2008. ISBN 9789529245437.

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)
* Yhdysvallat

 |

 |
Saksalaisten joukkojen komentaja antautuu Norjassa vuonna 1945.
**Norjan vastarintaliike** on yhteisnimitys niille monille vapaaehtoisten sissien ja partisaanien ryhmille, jotka taistelivat natsi-Saksan miehitysjoukkoja ja Vidkun Quislingin johtamaa natsimielistä Norjan hallitusta vastaan toisen maailmansodan aikana. Vastarinta alkoi Norjan miehityksen jälkeen keväällä 1940 ja jatkui aina Saksan antautumiseen 8. toukokuuta 1945 asti.

Yli kaksituhatta vastarintaliikkeen jäsentä sai surmansa liikkeen iskuissa, teloituksissa tai keskitysleireillä.

Vastarintaliikkeeseen kuuluivat muun muassa organisaatiot nimeltä Milorg, Osvaldgruppen, 2A, Oslogjengen, Pellegruppen ja SOE. Vastarintaliike auttoi Norjan laillista hallitusta siirtymään maanpakoon Isoon-Britanniaan, teki sabotaasi-iskuja Saksan armeijaa vastaan ja surmasi norjalaisia natsihallinnon tukijoita.

Norjan vastarintaliikkeellä oli osuus siihen, että natsit eivät saaneet valmistettua ydinasetta, koska vastarintaliike upotti aluksen, joka kuljetti deuteriumia Saksaan (operaatio Gunnerside helmikuussa 1944).

1980-luvulla paljastui, että Ruotsi oli salaa auttanut Norjan vastarintaliikettä kouluttamalla Ruotsin puolella lähellä Norjan rajaa 7 000–8 000 taistelijaa ja antamalla heille varusteita. Vastarintataistelijoiden koulutusleirit oli naamioitu Ruotsin poliisin koulutusleireiksi.

|
|  |
Norjan vastarintaliike| Taisteluissa kuolleita | 500 |
| Saksalaisten teloittamia | 400 |
| Saksaan viedyt juutalaiset | 900 (joista 700 kuoli) |
| Saksaan vietyjen kokonaismäärä | 8 000 (joista 2 000 kuoli) |

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Jacob Sörensen: Taistelu Saksaa vastaan.  *Historialehti*, 2010, nro 11, s. 18–25. Somero:  Storia Kustannus oy. ISSN 1795-4215.
2. ↑  Norwegian Resistance Coup PBS. Viitattu 19.10.2014.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Norjan vastarintaliike** Wikimedia Commonsissa
Juha Hostikka
**Juha Hostikka** (s. 9. syyskuuta 1971 Helsinki) on suomalainen tenori ja Dallapé-orkesterin johtaja. Hän on vieraillut Suomen Kansallisoopperan produktioissa vuodesta 1999 lähtien.

Hostikka on laulanut tenorirooleja Kansallisoopperassa muun muassa Mozartin *Taikahuilussa*, Bizét’n *Carmenissa*, Tauno Pylkkäsen *Sudenmorsiamessa*, Philip Glassin *Rangaistussiirtolassa*, Sallisen *Punaisessa viivassa* ja Puccinin *Gianni Schicchissä*. Sinfonia Lahden kanssa Hostikka on ollut mukana muun muassa *Chess*-musikaalin konserttiversiossa ja Sibeliuksen *Myrskyn* solistina Lontoon Proms-festivaaleilla. Elokuussa 2013 Hostikka esiintyi Turun musiikkijuhlilla Leonard Bernsteinin pienoisoopperassa *Tahitilla tuulee*.

Vuodesta 2009 Hostikka on toiminut 1920-luvulla aloittaneen Dallapé-orkesterin johtajana. Dallapen 2011 julkaisema "Iltayö" nousi Radio Suomen soittolistan kärkeen ja kesällä 2013 ilmestynyt "Bimbambulla" toiseksi.

Juha Hostikka voitti tenniksen nelinpelin Suomen mestaruuden Saku Timosen kanssa sisäkentällä vuonna 1994.

Lähteet
-------

1. ↑  Mattlar, Mikko: Euroopan vanhinta orkesteria vetävä Juha Hostikka alkoi opettaa tennistä, kun pandemia lopetti laulut (50-vuotishaastattelu) *Helsingin Sanomat*.  7.9.2021. Helsinki:  Sanoma Media Finland Oy. Viitattu 8.9.2021.
2. ↑  Juha Hostikka, tenori (Arkistoitu – Internet Archive), Konserttitoimisto Festium Oy. Viitattu 1.1.2014.
3. ↑  Saaristo-ooppera: Tahitilla tuulee ,Trouble in Tahiti - tragikomedia kuihtuneesta avio-onnesta. Viitattu 1.1.2014. (Arkistoitu – Internet Archive)
4. ↑  Dallapé on täällä taas - Bim bam bulla (Arkistoitu – Internet Archive), Ilta-Sanomat 8.7.2013. Viitattu 1.1.2014.
5. ↑  Jari-Pekka Laitio-Ramone: Ennakkohaastattelu koskien Dallapé-esiintymisiä Kauhajoen Kasinolla lauantaina 5.10.2013. (Arkistoitu – Internet Archive) Kauhajokinyt.fi. Viitattu 1.1.2014.
6. ↑  Miehet 4-p sisä (Arkistoitu – Internet Archive), tennis.fi

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Juha Hostikka** Wikimedia Commonsissa
**Debre Markos** on kaupunki Etiopian Amharan osavaltiossa. Se oli aikanaan Gojjamin historiallinen hallinnollinen keskus. Vuoden 2007 väestönlaskennan mukaan kaupungin asukasluku oli 62 497

Maantiede
---------

Riemukaari.
Debre Markos sijaitsee Etiopian Amharan osavaltiossa noin 299 kilometrin päässä maan pääkaupunki Addis Abebasta.

Historia
--------

1800-luvun loppupuoliskolla paikkakunta oli Gojjamin *negus* Tekle Haymanotin tukikohta. Kun italialainen tutkimusmatkailija Pellegrino Mautecci vieraili paikalla vuonna 1879, se tunnettiin vielä vanhemmalla nimellään Monkoker. Tekle Haymanotin oli perustanut Markosin kirkon, jonka mukaan kaupunki tuli myöhemmin tunnetuksi Debre Markosina. Kirkko on edelleen, joskus myöhemmin ajoittain korjattuna, pystyssä kaupungissa sijaitsevalla kukkulalla. Asema Gojjamin pääkaupunkina jatkui tulevaisuudessa. Kuninkaalliseen sukuun kuuluneet Gojjaimin kuvernöörit pitivät palatsiaan kaupungin pohjoisosassa.

Italia hyökättyä Etiopiaan Debre Markos vallattiin toukokuussa 1936. Se jälleenvallattiin toisen maailmansodan aikana maalis-huhtikuussa 1941. Jälleenvaltausta juhlistamaan rakennettiin riemukaari.

Väestö
------

Debre Markosin asukasluku oli Etiopian vuoden 2007 väestönlaskennan mukaan 62 497. Vuonna 2001 vastaava lukema oli 60 600, vuonna 1975 31 842 ja vuonna 1967 21 536.

Lähteet
-------

1. 1 2  Population and Housing Census 2007 – Amhara Statistical (pdf) (s. 8) Central Statistics Agency. Viitattu 20.9.2021. (englanniksi)
2. 1 2 3 4  Bernhard Lindahl: Deba - Debre Sina wereda (pdf) (s. 46-63) *Local History of Ethiopia*. The Nordic Africa Institute. Viitattu 20.9.2021. (englanniksi)
Tatra T11 -mallin keskusputkirunko ja vinoheiluriakselisto.
**Keskusputkirunko** on kuorma- ja henkilöautoissa käytetty runkorakenne.

Keskusputkirungon kehitti Tatran suunnittelija, autotekniikan pioneeri Hans Ledwinka. Ensimmäinen auto jossa rakennetta käytettiin oli 1923 esitelty Tatra T11. Rakenne perustuu nimensä mukaisesti keskellä olevaan putkeen johon on yhdistetty voimansiirron komponentteja. Ratkaisu on perinteiseen tikapuurunkoon verrattuna erittäin kevyt ja vääntöjäykkä. Lisäksi siihen saadaan helposti yhdistetyksi taka-akselin erillisjousitus joka yleensä on vinoheilurityyppinen.

Henkilöautoissa keskusputkirunkoa käytettiin Tatran lisäksi Škodassa. Ensimmäinen keskusputkirungolla varustettu Škoda oli malli 420, viimeinen oli vuonna 1959 esitelty Octavia. Keskusputkirunko jäi pois käytöstä 1964 kun esiteltiin uusi takamoottorinen Škoda 1000MB jossa oli itsekantava korirakenne.

Keskusputkirunko on edelleen nykyäänkin käytössä Tatran kuorma-automalleissa.

Lähteet
-------

1. ↑  Škoda Auto: 100 vuotta autonvalmistusta

Aiheesta muualla
----------------

* Havainnollistava kuva Tatran kuorma-auton runkorakenteesta ja vinoheiluriakselistoista (Arkistoitu – Internet Archive)
* Tatra (Arkistoitu – Internet Archive)
**Jegor Semjonovitš Strojev** (ven. Егор Семёнович Строев, s. 25. helmikuuta 1937) on venäläinen poliitikko. Hän oli NKP:n keskuskomitean jäsen vuodesta 1986 ja sihteeri 1989–1991, politbyroon jäsen vuonna 1991. Sittemmin hän oli Orjolin alueen hallintojohtaja 1993–1996, Venäjän liittoneuvoston eli parlamentin ylähuoneen puhemies 1996–2001 ja Orjolin alueen kuvernööri 1996–2009.

Strojev liittyi loppuvuodesta 2005 Yhtenäinen Venäjä -puolueen jäseneksi. 16. helmikuussa 2009 presidentti Dmitri Medvedev myönsi hänelle eron kesken kauden kuvernöörin tehtävistä talousepäselvyyksien vuoksi, muotoilulla "omasta pyynnöstään."
Strojev nimitettiin uudelleen Orjolin alueen edustajaksi liittoneuvostoon maaliskuussa 2009.

Lähteet
-------

1. ↑

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Jegor Strojev** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Belgia
* Yhdysvallat
* Latvia
* Alankomaat

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |

 |
**Hasely Joachim Crawford** (s. 16. elokuuta 1950 San Fernando, Trinidad) on trinidadtobagolainen entinen pikajuoksija ja maansa ensimmäinen olympiavoittaja.

Crawford aloitti yleisurheilemisen 17 vuoden iässä. Kansainvälisen debyyttinsä hän teki vuoden 1970 Kansainyhteisön kisoissa Panama Cityssä, missä hän juoksi sadalla metrillä pronssille. Kaksi vuotta myöhemmin Münchenin olympialaisissa hän selviytyi satasen finaaliin, missä kuitenkin joutui jättämään juoksun kesken loukkaantumisen takia. Vuonna 1975 Crawford pääsi amerikkalaisen huippuvalmentajan Bob Parksin ryhmään tähtäimessään 100 ja 200 metriä 1976 Montrealin olympialaisissa. Kauden aikana hän juoksi vain joitakin satunnaisia kisoja. Itse olympialaisissa polvisukissa juossut Crafword voitti sadan metrin juoksun niukalla erolla Jamaikan Don Quarriehen, minkä johdosta hänestä tuli kautta aikain ensimmäinen trinidadtobagolainen olympiavoittaja. 200 metrillä hän selviytyi loppukilpailuun, mutta loukkaantui. Vielä 1978 Kansainyhteisön kisoissa hän juoksi satasella pronssille ja saavutti hopeaa maansa pikaviestijoukkueessa. Hän edusti maataan olympialaisissa vielä 1980 ja 1984, mutta ei selviytynyt loppukilpailuihin. 

Crawford on kotimaassaan kansallissankari. Hänen kuvansa on ollut postimerkissä, ja hänen mukaansa on nimetty urheilustadion Hasely Crawford Stadium.

Aiheesta muualla
----------------

* Caribbean Hall of Fame: Hasely Crawford

  

Miesten 100 metrin juoksun olympiavoittajat

|  |
| --- |
| 1896: Tom Burke |
1900: Frank Jarvis |
1904: Archie Hahn |
1908: Reggie Walker |
1912: Ralph Craig |
1920: Charlie Paddock |
1924: Harold Abrahams |
1928: Percy Williams |
1932: Eddie Tolan |
1936: Jesse Owens |
1948: Harrison Dillard |
1952: Lindy Remigino |
1956: Bobby Joe Morrow |
1960: Armin Hary |
1964: Bob Hayes |
1968: Jim Hines |
1972: Valeri Borzov  |
1976: Hasely Crawford |
1980: Allan Wells |
1984: Carl Lewis |
1988: Carl Lewis |
1992: Linford Christie |
1996: Donovan Bailey |
2000: Maurice Greene |
2004: Justin Gatlin |
2008: Usain Bolt |
2012: Usain Bolt |
2016: Usain Bolt |
2020: Lamont Marcell Jacobs |


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* World Athletics

 |

 |
**Heikki Rautasalo** (21. joulukuuta 1942 Jämsänkoski – 22. tammikuuta 2009 Helsinki) oli suomalainen sellotaiteilija. Hän toimi solistina, kamari­muusikkona, sellon­soiton opettajana, kapelli­mestarina ja Jyväskylän kesän taiteellisena johtajana.

Rautasalo kävi pari vuotta kadettikoulua ennen muusikon uralle päätymistään. Hän antoi ensi­konserttinsa Helsingissä yhdessä Ralf Gothónin kanssa. Rautasalo työskenteli 1960- ja 1970-luvuilla Radion sinfonia­orkesterin ja Lahden kaupungin­orkesterin soolo­sellistinä. Vuonna 1969 hän oli mukana perustamassa Finlandia-kvartettia, jousi­kvartettia jonka jäsenenä hän pysyi koko sen 25-vuotisen toiminnan ajan. 1970-luvun lopussa Heikki Rautasalo perusti Jyväskylän kamariorkesterin. Lisäksi hän johti vakituisesti Vox Artis -⁠kamariorkesteria.

Pedagogin urallaan Rautasalo toimi Jyväskylän konservatorion sellon­soiton lehtorina vuoteen 1985 asti ja sitten Sibelius-Akatemiassa sellon­soiton ja kamari­musiikin tunti­opettajana.

Heikki Rautasalo kilpaili nuoruudessaan SM-tasolla 400 metrin juoksussa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Ylönen, Marko: Heikki Rautasalo, HS Muistot. Viitattu 23.8.2016.(suomeksi)
2. ↑  Heikki Rautasalo on poissa, Mikko Oinosen blogi 28.1.2009. Viitattu 23.8.2016.(suomeksi)
3. ↑  Finlandia Quartet, *Historical Dictionary of the Music and Musicians of Finland*, toim. Ruth-Esther Hillila & Barbara Blanchard Hong, Greenwood Publishing Group, 1997.(englanniksi)
4. ↑  Kallioinen, Ossi, "Legendat juhlivat soittamalla 20-vuotista taivaltaan", *Ilta-Sanomat* 5.12.1989.(suomeksi)
5. ↑  Rantamäki, Tuija: Heikki Rautasalo. Opinnäytetyö, Sibelius-Akatemia, 1996.(suomeksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |

 |
Charles Blancher Thompson
**Jehovan vanhimpien seurakunta** (engl. *Congregation of Jehovah's Presbytery in Zion*) oli Charles Blancher Thompsonin (27. tammikuuta 1814–27 helmikuuta 1895) perustama myöhempien aikojen pyhien liikkeeseen kuulunut yhteisö. 

New Yorkin osavaltiossa syntynyt Thompson kuului kveekariperheeseen, mutta hän liittyi myöhempien aikojen pyhien liikkeeseen. Profeetta Joseph Smithin kuoleman jälkeen Thompson liittyi James J. Strangin kannattajiin pitäen tätä Smithin laillisena seuraajana. Tammikuussa 1848 Thompson kuitenkin kertoi vastaanottaneensa ilmoituksen, jonka mukaan hän itse oli Smithin seuraaja. Ilmoituksen mukaan Smithin perustama kirkko oli hävinnyt maan päältä tämän kuoleman jälkeen ja Thompson oli kutsuttu ennallistamaan se uudelleen. Thompson selitti olevansa jälleensyntynyt Raamatun Efraim sekä Oppi ja liitot 105:27 mainittu "Baneemi". 

Thompson kokosi ympärilleen 50-60 kannattajasta koostuneen joukon ja järjesti sen "Jehovan vanhimpien seurakunnaksi". Asemansa turvin Thompson alkoi ohjata yhteisöä haluamaansa suuntaan ja antoi sille esimerkiksi tarkat pukeutumis- ja käyttäytymissäännöt. Syyskuussa 1853 Thompson seuraajineen muutti Mononan piirikuntaan Iowassa ja perusti sinne kommuunin nimeltä "Preparation" ("Valmistuminen"). 

Lokakuussa 1858 Thompsonin kannattajat ajoivat tämän pois kommuunista ja hänen perustamansa yhteisö hajosi. Kommuunin omaisuudesta käytiin jäsenten kesken katkeraa oikeustaistelua, joka ratkesi Iowan korkeimmassa oikeudessa vasta vuonna 1867.
**Heikki Parkkonen** (24. maaliskuuta 1938 Vaajakoski, Jyväskylän maalaiskunta – 17. huhtikuuta 2018 Helsinki) oli suomalainen päätoimittaja.

Parkkonen aloitti 1960-luvulla toimittajana *Helsingin Sanomissa* ja siirtyi sieltä saman kustantajan *Viikkosanomiin*. Kun levikkiongelmiin joutuneeseen *Seura*-lehteen haettiin päätoimittajaa, ehdotti Otavan kirjallinen johtaja Paavo Haavikko tehtävää Parkkoselle. *Seuran* päätoimittajana Parkkonen toimi vuosina 1974–1981 ja uudelleen 1985–1990. Parkkonen nosti *Seuran* Suomen suurimmaksi viikkolehdeksi, mutta lähti sen jälkeen etsimään uusia haasteita. Vuonna 1981 hän kävi perustamassa ja päätoimittamassa Lehtimiesten lyhytikäiseksi jäänyttä yleisaikakauslehti *Pikajunaa*. 

Parkkonen oli taitava journalismin kehittäjä. Hän ideoi lehtiinsä monia uudistuksia, jotka olivat edellä aikaansa. Hän oli lisäksi riittävän voimakastahtoinen toteuttamaan ideoimansa uudistukset.

Vuonna 1992 Parkkonen aloitti *7 päivää* -lehden (nyk. *Seiska*) ensimmäisenä vastaavana päätoimittajana. Tällöin hän joutui mukauttamaan lehden tanskalaisen esikuvan suomalaiseen tilaajapohjaiseen toimintatapaan. Myöhemmin hän oli vielä *Matkaopas*-lehden päätoimittajana. Parkkonen sai Valtion journalistipalkinnon vuonna 1998.

Parkkonen oli käsikirjoittamassa elokuvaa *Bensaa suonissa* sekä *Kotikatu*-televisiosarjaa. 

Parkkonen oli naimisissa ja hänellä oli viisi lasta.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Eeva-Helena Jokitaipale: Heikki Parkkonen 1938–2018 Helsingin Sanomat 12.5.2018. Viitattu 12.5.2018.
2. 1 2 3 4  Seiskan ensimmäinen päätoimittaja on kuollut: Heikki Parkkonen opetti toimittajilleen pelottomuutta *seiska.fi*.  19.4.2018. Viitattu 20.4.2018.
3. ↑  Urpo Lahtisen uskomaton elämä: Jakoi jopa rahaa kadulla *Ilta-Sanomat*.  12.7.2014. Viitattu 11.7.2019.


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)

 |

 |
Medaljonkeja Filippo Brunelleschin suunnitteleman Firenzen löytölastenkodin sisäänkäynnin pylväiden yläpuolella, 1490.
*Madonna ja lapsi enkelien ympäröimänä* 1490-1495.
**Andrea della Robbia** (s. 24. syyskuuta 1435 – k. 4. elokuuta 1525) oli italialainen kuvanveistäjä, joka oli erikoistunut lasitettuihin keramiikkatöihin. Robbia tuli tunnetuksi sinivalkoisista tinalasitteisista terrakottaveistoksistaan.

Luca della Robbian veljenpoikana hän oli sukunsa työpajan jatkaja. Tunnetuimpia Andrea della Robbian teoksista ovat Firenzen löytölastenkodin (Ospedale degli Innocenti) friisiin sijoitetut kapalolapsia esittävät medaljongit. Sinipohjaisten kapalolapsitondojen tarkoituksena oli muistuttaa myös pyöreästä luukusta, johon löytölapsia saattoi jättää. Muutama medaljongeista on yhä alkuperäisiä, loput ovat 1800-luvulla tehtyjä kopioita.

Kuvia teoksista
---------------

* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
*

Lähteet
-------

* Otavan Iso Fokus, Osa 6, s. 3526, Otava 1974 ISBN 951-1-01236-3

### Viitteet

1. ↑  britannica.com: Andrea della Robbia
2. ↑  Otavan Iso Fokus, s. 3526
3. 1 2  "Robbia, Andrea della", *CD-Facta*. Helsinki: WSOY, 1998. ISBN 951-0-23152-5.
4. ↑  "Della Robbia, Andrea", Encyclopædia Britannica 2007
5. ↑  | Kahn, Lawrence 2002: *"Ospedale degli Innocenti" and the "Bambino" of the American Academy of Pediatrics*, Pediatrics 1, vol. 110, s. 175–180

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Andrea della Robbia**.

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Italia
* Israel
* Belgia
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Alankomaat
* Puola
* Vatikaani

 |
|  |
| Taiteenala | 
* RKD Artists
* ULAN

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Italian People
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**Kilidougou** on maalaiskunta Koulikoron alueen Dioïlan piirissä Malissa. Sen keskuskylä N’Tobougou sijaitsee 30 kilometriä Dioïlasta kaakkoon. Kunnassa on 15 500 ja keskuskylässä 1 800 asukasta (vuonna 2009, väestönlaskenta).

Kilidougoun kunta rajoittuu pohjoisessa Dioïlan piirin Nangolan, idässä Dolendougoun, Diédougoun ja Benkadin, etelässä Dégnékoron ja lännessä Kaladougoun kuntiin. Maisemaa leimaavat tasangot ja ylängöt. Idässä virtaa Bagoé ja pohjoisessa Baouléjoki.

Kuntaan kuuluu 12 kylää. Asukkaat ovat etupäässä fulbeja ja djulia.

Väestön elinkeinoja ovat maanviljely, karjanhoito ja kalastus. Tärkeimmät viljelykasvit ovat durra, maissi, riisi ja puuvilla.

Lähteet
-------

1. 1 2  4ème recensement général de la population et de l’habitat. Résultats définitifs, tome 0: Répertoire des villages *instat-mali.org*.  Arkistoitu 7.1.2017. Viitattu 30.3.2018.
2. ↑  Région de Koulikoro: Carte de référence *reliefweb.int*. Viitattu 7.7.2018.
3. 1 2 3  Plan de sécurité alimentaire: Commune rurale de Kilidougou 2008-2012 *aec.msu.edu*.  2008.  Arkistoitu 13.6.2010. Viitattu 7.7.2018.
*Hakusana "Cilicia" ohjaa tänne. Cilicia oli myös Kilikian alueella sijainnut roomalainen provinssi.*
Kilikia ja Vähän-Aasian muut antiikin aikaiset alueet kartalla.
**Kilikia** (m.kreik. Κιλικία, lat. *Cilicia*) oli antiikin aikainen alue Vähän-Aasian kaakkoisosassa. Se sijaitsi samalla alueella kuin muinainen Kizzuwatnan valtakunta.

Historia
--------

Antiikin aikana Kilikia joutui Persian vallan alle. Aleksanteri Suuri valtasi alueen ja löi siellä Dareios III:n Issoksen taistelussa vuonna 333 eaa. Vuonna 67 eaa. Pompeius kukisti alueella toimineet merirosvot ja Kilikiasta tuli osa Rooman valtakuntaa vuonna 64 eaa. Rooman osana Cilicia kuului alun perin omaan Cilician provinssiinsa ja välillä Cilicia et Cypruksen provinssiin. Cicero toimi eräässä vaiheessa Cilician provinssin maaherrana.

Myöhäisroomalaisella kaudella Kilikian alue jaettiin kahteen provinssiin, jotka olivat Cilicia Prima ja Cilicia Secunda. Kilikia pysyi Rooman ja valtakunnan jakauduttua Itä-Rooman vallan alla aina arabien valloituksiin saakka 600-luvulle. Bysantin keisari Nikeforos II Fokas valtasi sen takaisin vuonna 965. Ristiretkien aikana alue kuului Kilikian armenialaiskuningaskuntaan eli niin sanottuun Vähä-Armeniaan. Se oli vahva kristillisyyden keskus piispanistuimineen ja linnoineen.

Osmanit valtasivat alueen 1350-luvulla ja se liitettiin Osmanien valtakuntaan. Silloinkin alue pysyi omaleimaisena ja sen uskonnollinen vapaus säilyi. Vielä 1900-luvun alussa alueella asui suuri määrä armenialaisia, mutta suuri osa heistä surmattiin tai karkotettiin armenialaisten kansanmurhassa vuonna 1915. Turkin tappio ensimmäisessä maailmansodassa merkitsi sitä, että Kilikia oli ranskalaisjoukkojen valvonnassa joulukuusta 1918 lokakuuhun 1921. Tänä aikana armenialaisten sallittiin palata alueelle. Lausannen sopimus palautti alueen hallinnan Turkille.

Lähteet
-------

1. ↑  Roaf, Michael: *Cultural Atlas of Mesopotamia and the Ancient Near East*, s. 137. Oxford: Equinox, 1990. ISBN 0-8160-2218-6. (englanniksi)
2. ↑  *Cultural Atlas of Mesopotamia and the ancient Near East*
3. ↑  Liberati, Anna Maria & Bourbon, Fabio: "Vähä-Aasia, kuningas Attaloksen perintömaa", *Historialliset kulttuurit, Rooma*, s. 240. Suomentanut Eija Kämäräinen. Weilin+Göös, 2004. ISBN 978-951-0-32991-7.
4. ↑  Sis Castle. Castles.nl. Viitattu 15.11.2016.
5. ↑  Vilayet of Adana. Houshamadyan. Viitattu 15.11.2016.(englanniksi)
6. ↑  Sis. Encyclopædia Britannica 1911. Wikisource. Viitattu 15.11.2016.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Kilikia** Wikimedia Commonsissa

Muinaisen Persian valtakunnan maakunnat
Arabia · Arakhosia · Aria · Armenia · Assyria · Babylonia · Baktria · Dahai · Drangiana · Egypti · Foinikia/Palestiina · Fryygia · Gandara · Gedrosia · Hyrkania · Joonia · Intia · Indus · Kappadokia · Kaaria · Khorasmia · Kilikia · Kolkhis · Kush · Libya/Kyrene · Lyydia · Maka · Makedonia (valtakunta) · Meedia · Paflagonia ·Pamfylia · Parthia · Persis · Saka · Sattagydia · Sogdiana · Susiana · Traakia
*Tämä artikkeli käsittelee kauppaneuvosta. Maalaisliiton kansanedustaja Heikki Peurasta on eri artikkeli.*
**Oskar Henrik (Heikki) Peura** (7. maaliskuuta 1870 Laukaa – 26. marraskuuta 1937 Rautalammi) oli suomalainen maanviljelijä, kauppaneuvos ja puunjalostusteollisuudenharjoittaja.

Peuran vanhemmat olivat maanviljelijä Adolf Peura ja Vilhelmiina Monthän. Hän omisti Korholan kartanon Rautalammilla ja vuodesta 1910 Haminalahden kartanon Kuopion maalaiskunnassa. Vuonna 1892 Peura alkoi harjoittaa lisäksi yksityistä meijeriliikettä, jonka tuotteet hän myi suoraan ilman välikäsiä Englantiin, Tanskaan ja Saksaan. Hän aloitti samoihin aikoihin myös viljan tuonnin Suomeen Venäjältä ja muualta Euroopasta.

Peura perusti vuonna 1896 sahan ja myllylaitoksen Iisvedelle sekä 1903 vähittäiskaupan ja 1908 myös rullatehtaan. *H. Peura Oy*:llä oli Iisvedellä näiden laitosten lisäksi mylly, tiilitehdas ja miilu puuhiilen valmistusta varten. Peura perusti lisäksi Kuopioon Pitkälahden sahan 1911, sähkövoimalaitoksen 1924 ja vientihöyläämön sekä puusepäntehtaan 1933. Heikki Peuran kuoltua H. Peura Oy siirtyi Rauma-Repolan haltuun. Iisveden tehdaslaitoksien toiminta päättyi 1983. Iisveden sahan rakennukset paloivat 1987 mutta alueella on vielä jäljellä 1912 valmistunut punatiilinen rullatehdasrakennus, siihen liittyvä 1920-luvulla valmistunut höyrykone- ja kattilarakennus savupiippuineen sekä puutavaran kuivausrakennus. Pitkälahden saha toimi vuoteen 1971 saakka, entisessä tiilisessä saharakennuksessa on nykyisin autokorjaamo ja varastotoimintaa.

 Heikki ja Aina Peuran sukuhaudan muistomerkki (ja sen Huntu-veistos, Eemil Halonen, 1947.
Heikki Peura oli jäsenenä Kansallis-Osake-Pankin hallintoneuvostossa ja hän sai kauppaneuvoksen arvon 1922.

Heikki Peura oli naimisissa vuodesta 1893 kansanrunoilija Albert Kukkosen tyttären Aina Josefina Kukkosen kanssa. Aina Peura perusti Rautalammille pitäjänmuseon, Rautalammin museon, ja lahjoitti museon ylläpitoon ja kokoelmien kartuttamiseen tarvitun pääoman. 

Heikki ja Aina Peuran sukuhauta sijaitsee Rautalammin hautausmaalla. Sukuhaudalla on eräs tämän kulttuurihistoriallisesti merkittävään Rautalammin kirkon kokonaisuuteen kuuluvan hautausmaan tunnetuimmista muistomerkeistä. Mustalla kiviaidalla rajatun suuren sukuhaudan keskellä on kuvanveistäjä Eemil Halosen Huntu-veistos vuodelta 1947 (veistoksen jalustan mukaan 1943).

Lähteet
-------

* Wikiaineisto: Kuka kukin oli 1961
* Urban Exploration Resource: Industrial complex of Peura Oy[vanhentunut linkki]
* Kajaanin kaupunkieksploraatio: Pitkälahden saha - Kuopio

### Viitteet

1. ↑  Heikki Peura. Biografiasampo. Viitattu 9.9.2019.
2. 1 2 3 4  Kauppaneuvos H. Peura kuollut, Helsingin Sanomat, 27.11.1937, nro 321, s. 8, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
3. ↑  Arkistoitu kopioHuntu. Pronssiveistos, Eemil Halonen 1947. Rautalammin hautausmaa Taidemuseo Eemil, eemil.fi.  Arkistoitu 21.8.2019. Viitattu 21.8.2019.
4. ↑  Rautalammin kirkko (Peuran sukuhauta mainitaan hautausmaata käsittelevässä osuudessa) Rautalammin museo, rautalamminmuseo.fi. Viitattu 9.9.2019.
**Leo Pietari Lehto** (26. kesäkuuta 1912 Jämsänkoski – 18. lokakuuta 1974 Helsinki) oli suomalainen lavastaja. Hän toimi muun muassa Kansallisteatterin päälavastajana.

Lehto aloitti lavastajan uransa jo nuoruudessaan osallistuessaan Tampereen Sosialidemokraattisen Nuorisoseuran toimintaan, jolloin hän teki lavastuksia seuran ohjelmallisiin tilaisuuksiin. Myöhemmin hän loi pitkän uran lavastajana suomalaisissa laitosteattereissa.

Lehto on tunnustettu monipuolisena lavastajana, joka kehitti ja kokeili ennakkoluulottomasti eri lavastusmateriaaleja ja oli näissä kokeiluissaan aikaansa edellä. Hänen lavastuksensa olivat tyyliteltyjä ja viitteellisiä, minkä johdosta näyttämölle on sanottu syntyneen usein vahva epätodellisen vaikutelma. Hän käytti runsaasti hyväkseen myös valaistuksen eri keinoja ja nopeita lavastuksen vaihtoja.

Lehdon merkittäviin lavastustöihin kuuluvat muun muassa sadunomaista illuusiota luonut lavastus Shakespearen näytelmään *Myrsky* Turun Kaupunginteatterissa vuonna 1946 sekä konstruktivistinen lavastus Mika Waltarin näytelmään *Miljoonavaillinki* Suomen Kansallisteatterissa vuonna 1959. Kummankin näytelmän lavastuksesta on näyttelyaineistoa Teatterimuseon kokoelmissa. 

Kun 1960-luvulla ohjaajienkin kiinnostus lavastuksen ja valonkäytön mahdollisuuksiin alkoi lisääntyä, lavastajien ja ohjaajien keskinäinen yhteistyön tuloksena näyttämöille syntyi uudenlaista ilmettä. Lehto teki uransa loppupuolella hedelmällistä yhteistyötä myös uuden polven ohjaajien kuten Kalle Holmbergin kanssa.

Lehto ja Tampereen Pyynikin kesäteatterin toiminnanjohtaja Reino Kalliolahti ideoivat kesäteatteriin pyörivän katsomon, joka otettiin käyttöön vuonna 1959 ja jota on pidetty kansainvälisestikin merkittävänä näyttämöratkaisuna.

Lehto voitti vuonna 1949 parhaan lavastuksen Jussi-palkinnon elokuvasta *Prinsessa Ruusunen*.

Lähteet
-------

* Lehto, Leo (1912 –1974). Biografiakeskus
* Leo Lehto (lavastaja) Elonetissä.
* Sakari Selin: Kun valtiopetos oli isänmaallinen teko – Punainen Pohjois-Häme 1935–1944. Kansan Sivistystyn Liitto (Arkistoitu – Internet Archive)
* Suomalaisesta lavastustaiteesta 1800-luvulta nykypäivään. Teatterimuseo
* Sehän pyörii… Tampereen Kauppakamarilehti

### Viitteet

1. ↑  Terttula, Eugen: "Jussi-patsaan saajat 1944–50", *Mitä Missä Milloin 1952*, s. 332. Helsinki: Kustannusosakeyhtiö Otava, 1951.

Aiheesta muualla
----------------

* Leo Lehto (lavastaja) Internet Movie Databasessa. (englanniksi)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Elonet
* Kansallisbiografia
* Biografiasampo

 |

 |
**Hasheem Thabeet** (s. 16. helmikuuta 1987 Dar es Salaam) on tansanialainen koripalloilija, joka on edustanut NBA:ssa
Memphis Grizzliesiä, Houston Rocketsia, Portland Trail Blazersia ja Oklahoma City Thunderia.

Ura
---

Thabeet pelasi yliopistokoripalloa Connecticutin yliopistossa vuosina 2006–2009. Viimeisellä yliopistokaudellaan hän teki pisteitä keskimäärin 13,6 ottelua kohden. Thabeet osallistui vuoden 2009 NBA:n varaustilaisuuteen, jossa Memphis Grizzlies varasi hänet toisena pelaajana. Thabeet joutui ensimmäisellä kaudellaan seuran farmiseuraan D-liigaan, mutta nousi takaisin Grizzliesin kokoonpanoon maaliskuussa 2010.

Helmikuussa 2011, kesken kauden 2010–2011, Grizzlies myi Thabeetin Houston Rocketsiin yhdessä ensimmäisen kierroksen varausvuoron kanssa vaihdossa Shane Battieriin. Hän pelasi Rocketsissa tuon kauden lopulla vain kaksi ottelua ja kaudella 2011–2012 viisi. Hän pelasi maalis-huhtikuussa 2011 myös D-liigan Rio Grande Valleyssä. Maaliskuussa 2012 Thabeet siirtyi Portland Trail Blazersiin osana pelaajakauppaa, jossa Rockets hankki Marcus Cambyn. Heinäkuussa 2012 hän teki vapaana pelaajana sopimuksen Oklahoma City Thunderin kanssa.

Lähteet
-------

1. 1 2  Hasheem Thabeet Basketball-Reference. Viitattu 24.7.2012. (englanniksi)
2. ↑  Beck, Howard: On a Day of Trades, the Draft’s Focus Is on Griffin and Guards  25.6.2009. The New York Times. Viitattu 18.8.2010. (englanniksi)
3. ↑  Grizzlies Recall Thabeet  8.3.2010. Real GM.  Arkistoitu 15.7.2010. Viitattu 18.8.2010. (englanniksi)
4. ↑  Rockets sign Marcus Cousin, recall Hasheem Thabeet, waive DeMarre Carroll  11.4.2011. InsideHoops.com. Viitattu 24.7.2012. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* NBA:n pelaajaprofiili (englanniksi)
**Kalliovilistäjä** (*Xenicus gilviventris*) on uhanalainen uusiseelantilainen varpuslintu. Se on sukunsa ainoa edustaja, joka ei ole kuollut sukupuuttoon.

Koko ja ulkonäkö
----------------

Kalliovilistäjä on noin 10 cm pitkä ja 16–20 g painava, väritykseltään hieman hippiäistä tai uunilintuja muistuttava. Koiras on vihertävä, naaras oliivinruskea. Sen pyrstö on hyvin lyhyt, ja lentotaidossa on parantamisen varaa, ja suuren osan elämästään se viettääkin maassa tai lähellä maanpintaa alikasvoksen suojassa.

Esiintyminen
------------

Kalliovilistäjä elää Uuden-Seelannin Eteläsaaren luoteisreunan vuoristoalueilla ja sen kanta on alle 10 000 sukukypsää yksilöä. Aikaisemmin se esiintyi myös Pohjoissaarella mutta on sieltä hävinnyt. Sen kanta on edelleen taantunut, ja vuonna 2005 havaittiin sen kadonneen 20 vuodessa joka viidenneltä esiintymispaikaltaan. Lajin uhkana ovat eurooppalaisten mukana kulkeutuneiden kotihiiren ja kärpän aiheuttamat pesätappiot.

Elinympäristö
-------------

Kalliovilistäjät asuvat vuoristossa puurajan yläpuolella 920–2 900 m:n korkeudella, tavallisimmin 1 200–2 400 m:n korkeudella merenpinnasta. Niitä tavataan kalliojyrkänteillä, laaksoissa, rakkamaalla ja sorakentillä, joissa kasvaa vuoristokasvillisuutta ja matalaa pensaikkoa.

Lisääntyminen
-------------

Pesintää tapahtuu etenkin loka-helmikuussa. Pesä on maakolossa, juurakossa tai kivenkolossa. Se on pallomainen ja rakennettu pienistä oksista, kuivista lehdistä ja juurikuiduista, ja se on vuorattu sadoilla höyhenillä. Ulkomitoiltaan se on noin 12 cm, ja pesän sivulla olevan lentoaukon halkaisija on 2,5 cm. Munia on usein viisi kappaletta. Molemmat emot huolehtivat poikasista.

Ravinto
-------

Ruokavalio koostuu pääasiassa hyönteisistä ja muista pienistä selkärangattomista, pienessä määrin myös siemenistä ja hedelmistä.

Lähteet
-------

* ARKive (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
* nzbirds (englanniksi)
* A History of the Birds of New Zealand (englanniksi)

### Viitteet

1. 1 2  BirdLife International: *Xenicus gilviventris* *IUCN Red List of Threatened Species. Version 2016.3*.  2016. International Union for Conservation of Nature, IUCN, Iucnredlist.org. Viitattu 10.12.2016. (englanniksi)


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Taksonitunnisteet | 
* Wikidata: Q135589
* Wikispecies: Xenicus gilviventris
* ADW: Xenicus\_gilviventris
* ARKive: xenicus-gilviventris
* Avibase: 19420218D2531DE8
* BirdLife: 22698585
* BOLD: 857617
* CoL: 5C99N
* BOW: soiwre1
* eBird: soiwre1
* EoL: 915639
* GBIF: 2484583
* iNaturalist: 7263
* IRMNG: 10716376
* ITIS: 563708
* IUCN: 22698585
* NCBI: 38635
* NZOR: d7444fcc-cdec-432b-b8eb-0ee43b68792d
* Xeno-canto: Xenicus-gilviventris

 |

 |
*Tämä artikkeli kertoo mytologisesta hahmosta. Muut merkitykset löytyvät täsmennyssivulta.*
Apollon ja Koronis, Daniel de La Feuille
**Koronis** (m.kreik. Κορωνίς, *Korōnis*, "korppi"; lat. *Coronis*) oli kreikkalaisessa mytologiassa lapiittien kuninkaan Flegyaan tytär. Hän oli Apollonin rakastettu ja lääketieteen jumalan Asklepioksen äiti.

Apollon liehitteli Koronista ja lähetti hänen vartijakseen valkoisen korpin. Kun Koronis oli jo raskaana Apollonille, hän kuitenkin rakastui kuningas Iskhykseen, Elatoksen poikaan. Korppi antoi kuitenkin lemmenseikkailun ilmi Apollonille.

Apollon raivostui korpille siitä, ettei tämä ollut sulkenut silmiään, ja tuomitsi linnun olemaan ikuisesti musta. Lisäksi hän valitti sisarelleen Artemiille Koroniksen uskottomuudesta. Artemis tällöin ampui viinillisen nuolia Koronikseen surmaten tämän.

Kun Koroniin ruumis oli aseteltu roviolle poltettavaksi, Apollon alkoi tuntea katumusta mustasukkaisuudestaan ja Artemiin teosta. Kukaan ei kuitenkaan voinut tehdä Koroniin hyväksi enää mitään, mutta Apollon – toisen version mukaan Hermes – leikkasi syntymättömän lapsen irti äitinsä kohdusta. Näin Asklepios pelastui ja hänet kasvatti kentauri Kheiron, joka opetti hänelle parantamisen taidon.

Muista saman nimisiä hahmoja
----------------------------

* Koronis, Fokiin kuningas Koronaioksen tytär, joka pakeni Poseidonin lähentelyä ja jonka Pallas Athene muutti korpiksi.
* Koronis, yksi hyadeista

Lähteet
-------

1. ↑  Hyginus: *Fabulae* ccii (engl. käännös).
2. ↑  Hyginus: *Astronomica* ii.40 (engl. käännös).
3. ↑  Pausanias: *Periegesis tes Hellados* ('Kreikan kuvaus') 2.26.6 (engl. käännös).
4. 1 2  Ovidius: *Muodonmuutoksia* ii.532–632 (engl.käännös).
5. ↑  Apollodoros: *Bibliotheke* ('Kirjasto') 3.10.3 (engl. käännös).
6. ↑  Hyginus: *Fabulae* clxxxii (engl. käännös).

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Koronis** Wikimedia Commonsissa
**Kallipolis** (m.kreik. Καλλίπολις, lat. *Callipolis*) oli antiikin aikainen kaupunki ja kaupunkivaltio (*polis*) Propontisessa Vähässä-Aasiassa nykyisen Turkin alueella. Sen tarkkaa sijaintia ei tunneta.

Kallipoliin oletetaan sijainneen Astakoksen ja Kioksen välisellä alueella, jolloin se olisi sijainnut Bithyniassa. Pseudo-Skylaks sijoitti sen kuitenkin Myysiaan. Varhaisina aikoina kaupungin oletetaan olleen osa lähiseudun jotakin toista polista. Kaupunkia ei tule sekoittaa kahteen toiseen Kallipoliihin, jotka sijaitsivat samalla seudulla mutta Euroopan puolella; näistä toinen oli Kallipolis Traakian Khersonesoksella, ja toinen Kallipolis Bosporoksen länsirannalla.

Joku mainituista kolmesta Kallipoliista kuului klassisella kaudella Ateenan johtamaan Deloksen meriliittoon, sillä nimi esiintyy liiton verotusluetteloissa vuosina 434/433–418/417 eaa. Ei voida kuitenkaan tietää, mihin kaupunkiin tällöin viitataan. Kaupungin asukkaasta käytettiin etnonyymiä *Kallipolitēs* (Καλλιπολίτης).

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Hansen, Mogens Herman & Nielsen, Thomas Heine: "744. Kallipolis", *An Inventory of Archaic and Classical Poleis*. An Investigation Conducted by The Copenhagen Polis Centre for the Danish National Research Foundation. Oxford: Oxford University Press, 2004. ISBN 0-19-814099-1.
2. ↑  Pseudo-Skylaks: *Periplus* 93.
**Debye** (tunnus **D**) on cgs-järjestelmään kuuluva dipolimomentin yksikkö. Yksikkö on nimetty muun muassa dipolimomenttia koskevista tutkimuksistaan tunnetun fysikaalisen kemistin Peter Debyen mukaan. Yksikkö on määritelty siten, että se on dipolimomentti, joka muodostuu kahden varaukseltaan 10-10 franklinin eli elektrostaattisen yksikön suuruisen ja toisistaan yhden ångströmin etäisyydellä olevan varatun hiukkasen välille.

SI-järjestelmässä dipolimomentin yksikkö on coulombimetri. Yksi debye on coulombimetreinä ilmaistuna 3,33564·10-30 Cm. Tyypillisesti molekyylien dipolimomentit ovat välillä 0–10 D, mikä tekee debyestä usein SI-järjestelmän yksikköä yksinkertaisemman käyttää. Tämän vuoksi vielä nykyäänkin kirjallisuudessa ilmaistaan dipolimomentit yleensä debyeinä.

Lähteet
-------

1. 1 2  Debye *IUPAC GoldBook*. IUPAC. Viitattu 3.3.2016. (englanniksi)
2. 1 2  Thomas Scott, Mary Eagleson: *Concise encyclopedia chemistry*, s. 331. Walter de Gruyter, 1994. ISBN 978-3110114515. (englanniksi)
3. 1 2  Robert G. Mortimer: *Physical Chemistry*, s. 677. Academic Press, 2000. ISBN 978-0-12-508345-4. Kirja Googlen teoshaussa (viitattu 3.3.2016). (englanniksi)
4. 1 2  Peter Atkins,Julio de Paula: *Elements of Physical Chemistry*, s. 378. Oxford University Press, 2013. ISBN 978-0-19-960811-9. Kirja Googlen teoshaussa (viitattu 3.3.2016). (englanniksi)
**Debyen ja Wallerin tekijä**, **B-tekijä** tai **lämpötilatekijä** on parametri, jota käytetään röntgendiffraktiodatan laadun tarkkailussa ja kiteen epäjärjestyksen tutkimuksessa. B-tekijä kertoo atomien lämpöliikkeestä kiteessä sekä kiteen rakenteen järjestyneisyydestä. Kiteen B-tekijä ja atomien B-tekijät ovat eri arvoja, vaikka niitä kutsutaankin samalla nimellä. B-tekijän keksivät Peter Debye ja Ivar Waller. Sen laatu on pituuden neliö (tavallisesti Å2).

B-tekijä kiteen laadun mittarina
--------------------------------

Mitä alempi B-tekijä on, sitä paremmin järjestäytynyt tutkimuksessa käytetty kide on ollut. Tyypillisestä proteiinikristallista saatava B-arvo on 15-20 Å2:ä. Röntgenkristallografiassa käytetty intensiivinen röntgensäteily vaurioittaa kidettä ja B-tekijän arvo kasvaa mittauksen jatkuessa. Alin mitattu yleinen B-tekijä makromolekyylille (vuoteen 2002 mennessä) on ollut krambiini-nimisestä kasvin tuottamasta myrkystä tehdyllä kiteellä. Kyseinen B-tekijän arvo oli 2.5 Å2 (Jelsch, C. ym. 2002).

B-tekijä ja resoluutio
----------------------

B-tekijän arvo alenee resoluution parantuessa. Edellä mainitun krambiinin hyvin alhainen 2.5 Å2-arvo saatiin alimmalla makromolekyylille saavutetulla resoluutiolla 0.54 Å. Mikäli resoluutio on huono, voidaan laskea vain yleinen B-arvo koko molekyylille, tai esimerkiksi B-arvot proteiinin aminohappotähteiden sivu- ja pääketjulle. Mikäli mallin resoluutio on korkea, voidaan sen jokaiselle atomille laskea B-tekijä.

B-tekijä lämpövärähtelyn mittarina
----------------------------------

Eri atomien B-arvot ovat erilaiset, sillä atomien lämpöliike molekyylissä vaihtelee. Esimerkiksi proteiinin sivuketjun atomit liikkuvat vapaammin kuin hiili-typpi -rangan atomit, mikä vaikuttaa B-tekijän arvoihin. Atomin B-tekijästä voidaan myös päätellä, mitä alkuainetta atomi edustaa. Joskus molekyyliä röntgenkristallografian keinoin mallinnettaessa voi nimittäin olla epäselvää, onko jokin mallissa oleva kohde esimerkiksi vesimolekyyli vai jokin ioni. B-arvo riippuu siis atomista ja sen sijainnista molekyylissä, eikä eri atomeille ole tyypillistä yhtä B-arvoa.

Isotrooppinen ja anisotrooppinen B-tekijä
-----------------------------------------

Isotrooppinen B-arvo on laskettu siten, että atomin ajatellaan voivan värähdellä missä tahansa suunnassa. Realistisempi anisotrooppinen B-tekijä saadaan rajoittamalla atomin värähtelysuuntien mahdollisuutta. Anisotrooppiset arvot voidaan laskea vain malleille, joilla on hyvä resoluutio.

Lähteet
-------

* Blow, D. Outline of Crystallography for Biologists. Oxford University Press, 2002.
* Jelsch, C. ym. Accurate protein crystallography at ultra-high resolution: valence electron distribution in crambin. Proc. Natl Acad. Sci. USA, 97, 3171-6. 2002.
**Kiljanjärvi** on matala ja runsashumuksinen järvi Reisjärven kuntakeskuksen pohjoispuolella Pohjois-Pohjanmaan maakunnan eteläisimmässä osassa. Sen pinta-ala on 1,7 neliökilometriä. Etäisyys Oulusta on 156 kilometriä etelään.

Maantiede
---------

Kiljanjärven pituus kaakosta luoteeseen on 2,9 kilometriä. Järvi on leveimmillään länsirannan Kurosenlahden kohdalla, josta on noin 900 metriä itäiselle vastarannalle. Saaria ei ole. Kiljanjärven pohjoisosa on eteläosaa syvempi, syvin kohta on kahdeksan metriä. Järven rannat ovat maatalousmaata. Kulttuurimaisema ulottuu noin kymmenen kilometriä luoteseen Norssinjärvelle.

Kiljanjärveen virtaa Kotijoki luoteesta Kangaspäänjärveltä (118,4 metriä mpy), joka sijaitsee Kiljanjärven ja Norssinjärven (118,6 metriä mpy) välissä. Kiljanjärven kaakkoiskulmasta alkaa noin kilometrin mittainen Kiljanjoki, joka virtaa peltomaan halki kaakkoon Reisjärveen (113,6 metriä mpy). Kiljanjärven eteläpuolella sijaitsee Vuohtajärvi. Kiljanjärven, Vuohtajärven ja Reisjärven väliset kannakset ovat taajaan asuttuja ja viljeltyjä.

Kiljanjärven vesitilavuus on 4 907 000 kuutiometriä.

Kiljanjärvi (53.057.1.001) kuuluu Kiljanjärven valuma-alueeseen (53.057), joka on kolmannen jakovaiheen vesistö Kalajoen vesistössä (53). Toinen jakovaihe on Kalajanjoen valuma-alue (53.05). Kiljanjärvi on laajin Kiljanjärven valuma-alueen 16:sta vähintään hehtaarin laajuisesta vakavedestä. Sitä seuraa Saarivesi.

Kiljanjärvi on viidenneksi laajin Reisjärven 95:stä vähintään hehtaarin laajuisesta vakavedestä. Neljä laajinta ovat Vuohtajärvi, Pitkäjärvi, Reisjärvi ja Korpinen. Kuudenneksi laajin on Norssinjärvi.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Kiljanjärvi, vakavesi, Reisjärvi
2. 1 2 3 4 5 6 7 8  Ympäristö.fi : Ympäristötiedon hallintajärjestelmä Hertta Ympäristötiedon hallintajärjestelmä Hertta. Viitattu 14.2.2022.
3. ↑  Kiljanjärvi. Järviwiki. Viitattu 14.2.2022.
4. ↑  Kiljanjärven ja sen yläpuolisen vesistön kunnostuksen toimenpidesuunnitelma, pdf, Höglund, Jaana; Hakala, Eero. Viitattu 14.2.2022.
5. ↑  Kiljanjärven valuma-alue (53.057). Järviwiki. Viitattu 14.2.2022.
6. ↑  Reisjärvi. Järviwiki. Viitattu 14.2.2022.