recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Ofra Haza teki tunnetuksi erityisesti mizrahijuutalaisten musiikkiperinteitä.
**Juutalainen musiikki** on juutalaisten musiikkia ja melodioita. Se sisältää sekä uskonnollisen musiikin että maallisen musiikin (kuten klezmerin) perineteitä. Vaikka jotkin juutalaisen musiikin elementit saattavat olla peräisin diasporaa edeltävältä aikakaudelta, niin rytmi- ja äänieroja löytyy myöhempien juutalaisdiasporan yhteisöjen musiikkiperinteisesti, joiden perinteisiin maantieteellinen sijainti ja ympäröivät yhteiskunnat ovat vaikuttaneet.

Vakiopiirteinä juutalaismusiikissa esiintyvät etenkin vokaalimusiikin hallitsevuus soitinmusiikkiin nähden, soolo- ja vuorolauluimprovisointia koskevat säännöt, motiivit ja metodit, melodisten koristelujen sukulaisuus Lähi-idän musiikin vastaaviin piirteisiin sekä muuttumaton tapa esittää heprealaisia rukouksia. Tunnettu perinteinen juutalainen soitin on puhallinsoitin šofar, jota käytetään tiettyjen uskonnollisten juhlien yhteydessä. Hasidistinen liike synnytti 1700- ja 1800-luvulla spontaanisen ja rytmikkään niggun-lauluperinteen. Klezmer on itäeurooppalaisten juutalaisten kansanmusiikkia, jota esitetään edelleen.

Hava Nagila on luultavasti yksi ainakin Suomessa tunnetuimmista juutalaislauluista ja sitä lauletaan ainakin juutalaisissa häissä.

Lähteet
-------

1. ↑  Tarasti, Eero: *Juutalainen kulttuuri*, s. 392–402. Toimittaneet Tapani Harviainen ja Karl-Johan Illman. Otava, 1998. ISBN 951-1-13313-6.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Kansalliset Muokkaa Wikidatassa | 
* Israel
* Yhdysvallat
* Tšekki

 |

 |
**Irmgard Möller** (s. 13. toukokuuta 1947 Bielefeld, Saksa) on entinen terroristi ja Punaisen armeijakunnan jäsen.

Möller pidätettiin 1971, ja 1976 hänet tuomittiin jäsenyydestä terroristijärjestössä. 1979 hänet tuomittiin elinkautiseen vankeuteen kolminkertaisesta murhasta. Hänet armahdettiin 1994.

Möller on ainoa RAF:n jäsen, joka löytyi elossa mutta haavoittuneena 18. lokakuuta 1977. Hänen mukaansa kyse ei ollut suunnitellusta joukkoitsemurhasta vaan tuntemattomien tekijöiden hyökkäyksestä, eli Andreas Baaderin, Gudrun Ensslinin ja Jan-Carl Raspen murhasta.

Möller asuu nimensä muuttaneena Hampurissa. Asuinpaikka paljastettiin 2006.

Lähteet
-------

1. 1 2  Der letzte Akt der Rebellion  2007. Spiegel. Viitattu 10.9.2014.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |

 |
**Java Platform, Standard Edition (Java SE)** on alusta tietokone- ja palvelinympäristöihin tarkoitetun siirrettävän koodin kehittämiseen ja käyttöönottoon. Java SE tunnettiin aiemmin nimellä **Java 2 Platform, Standard Edition (J2SE)**.

Alusta käyttää Java- ohjelmointikieltä ja on osa Java-ohjelmistoalustaperhettä. Java SE määrittelee useita yleiskäyttöisiä sovellusliittymiä, kuten Java-sovellusliittymiä Java-luokkakirjastolle, ja sisältää myös Java Language Specification - ja Java Virtual Machine -määritykset.  OpenJDK on virallinen viitetoteutus versiosta 7 lähtien.

Nimikkeistö, standardit ja spesifikaatiot
-----------------------------------------

Alusta tunnettiin nimellä *Java 2 Platform, Standard Edition* tai *J2SE* versiosta 1.2 lähtien, kunnes nimeksi muutettiin *Java Platform, Standard Edition* tai *Java SE* versiossa 1.5. "SE":tä käytetään erottamaan perusalusta Enterprise Edition ( Java EE ) ja Micro Edition ( Java ME ) alustoista. "2" oli alun perin tarkoitus korostaa versiossa 1.2 tehtyjä suuria muutoksia, mutta se poistettiin versiossa 1.6. Nimeämiskäytäntöä on muutettu useita kertoja Java-versiohistorian aikana. J2SE 1.4:stä (Merlin) alkaen Java SE:tä on kehitetty Java-yhteisöprosessin (Java Community Process) puitteissa, joka tuottaa Java-alustan ehdotettujen ja lopullisten määritysten kuvauksia, joita kutsutaan nimellä Java Specification Requests (JSR). JSR 59 oli J2SE 1.4:n kattomäärittely ja JSR 176 määritteli J2SE 5.0:n (Tiger). Java SE 6 (Mustang) julkaistiin JSR 270:n mukaisesti.

Java Platform, Enterprise Edition (Java EE) on siihen liittyvä spesifikaatio, joka sisältää kaikki Java SE:n luokat ja lisäksi joitakin luokkia, jotka ovat hyödyllisempiä ohjelmille, jotka toimivat palvelimilla kuin työasemilla.

Java Platform, Micro Edition (Java ME) on siihen liittyvä spesifikaatio, jonka tarkoituksena on tarjota sertifioitu kokoelma Java-rajapintoja ohjelmistojen kehittämistä varten pienille, resurssirajoitteisille laitteille, kuten matkapuhelimille ja kämmentietokoneille.

Java Runtime Environment (JRE) ja Java Development Kit (JDK) ovat varsinaisia tiedostoja, jotka ladataan ja asennetaan tietokoneelle Java-ohjelmien suorittamista tai kehittämistä varten.

Lähteet
-------

1. ↑  Java SE 6 Release Contents Oracle Corporation and/or its affiliates. Viitattu January 1, 2013.
2. ↑  Moving to OpenJDK as the official Java SE 7 Reference Implementation
3. ↑  Java Platform, Standard Edition 7 Reference Implementations
4. ↑  Java Platform, Standard Edition 8 Reference Implementations *jdk.java.net*.  Arkistoitu November 21, 2015.
**Atlit** on asutuskeskus Israelissa Haifan hallintoalueella. Vieressä sijaitsee myös Château Pèlerinin ristiretkien aikaisen linnan rauniot. Atlitin asukasluku oli vuoden 2019 lopussa 8 875.

Maantiede
---------

Aluetta ilmakuvassa.
Atlit sijaitsee Israelissa Välimeren rannikolla Karmelvuoren eteläpuolella.

Historia
--------

Juutalaisten siirtolaisten asumuksia vuonna 1903.
Atlitin vankileirin parakkeja.
Atlit on yhdistetty joskus Vanhan testamentin Joosuan kirjassa mainittuun paikannimeen Karta, jonka mainitaan annetun Sebulonin heimolle. Sittempien arkeologisten kaivausten perusteella tiedetään, että paikalla on ollut ihmisasutusta rautakaudelta lähtien. Varhaisimmat asukkaat lienevät olleet foinikialaisia. Atlitin puskuri on Atlitin edustalta merestä löytynyt pronssinen sotalaivan puskuri. Sittemmin hellenistisellä kaudella paikalla oli kreikkalaisten sotilaiden siirtokunta.

Pyhälle maalle saapuneet ristiretkeläiset rakensivat vuonna 1217 Château Pèlerinin linnan. Linnan omistivat temppeliherrat ja sen kautta saapui Pyhälle maalle matkustavia ritareja ja siirtolaisia. Linnan vieressä oli muurein suojattu kaupunki. Egyptin mamelukit yrittivät piirittää linnaa vuosina 1264–1265, mutta sen valtaus onnistui vasta puolustajien evakuoitua linnan vuonna 1291 hieman Akkon kukistumisen jälkeen. Raunioiden kiviä käytettiin sittemmin Akkon rakennuksissa. Raunioita asuttivat muutamat arabikalastajat.

Atlitin nykyinen mošav perustettiin 1903. Maat ostettiin paikallisilta. Atlitiin perustettiin merivedestä suolaa valmistanut laitos ja ensimmäisen maailmansodan aikana se oli brittien kanssa toimineen vakoojaverkko Nilin tukikohta. Brittien hallitessa Palestiinaa mandaattialueenaan Atlitissa sijaitsi laittomien siirtolaisten vankileiri. Hagana vapautti 200 leirillä ollutta perhettä iskussa vuonna 1945. Israelin itsenäistyttyä vuonna 1948 vankileiristä tuli siirtolaisten vastaanottoleiri. Nykyisin Atlitissa sijaitsee myös Israelin laivaston Shayetet 13 -erikoisjoukkojen tukikohta.

Väestö
------

Atlitin asukasluku oli vuoden 2019 lopussa 8 875. Vuonna 2002 vastaava lukema oli 4 440 ja vuonna 1968 2 110.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6  Fred Skolnik ja Michael Berenbaum: *Encyclopaedia Judaica Volume 2 Alr-Az*, s. 633-634. Thomson Gale, 2007. ISBN 978-0-02-865928-2. (englanniksi)
2. ↑  Filip Vukosavović: The Athlit Ram *The National Maritime Museum*. Haifa Museums. Viitattu 20.8.2020. (englanniksi)
3. ↑  Israeli Navy - About The Israel Defense Forces. Viitattu 20.8.2020. (englanniksi)
4. ↑  Population in the Localities 2019 (xls) (עתלית) Central Bureau of Statistics. Viitattu 20.8.2020. (hepreaksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Atlit** Wikimedia Commonsissa
**Salli Irmeli Heinänen** (vuodesta 1957 Honkanen, aiemmin Vuoksela, Sorvasto; 29. huhtikuuta 1923 Hämeenlinna – 14. maaliskuuta 1983) oli suomalainen näyttelijä ja teatteriohjaaja.

Irmeli Heinänen opiskeli Suomen Teatterikoulun ensimmäisellä kurssilla 1943–1945. Hän oli Kuopion kaupunginteatterin pitkäaikainen näyttelijä. Uransa alussa 1940-luvun lopulla Heinänen näytteli Lahdessa, Vaasassa, Joensuussa ja Kuusankoskella, 1950-luvulla Hämeenlinnassa, Kemissä, Mikkelissä ja Savonlinnassa ja 1960-luvun alkupuolella Joensuussa, Kotkassa ja Imatralla. Hän teki näyttelijäntyön ohella myös ohjauksia.

Irmeli Heinänen oli muusikko ja näyttelijä Katriina Honkasen äiti. Irmeli Heinäsen aviomies Reino Honkanen oli myös näyttelijä.

Irmeli Heinäsen rooleja teatterissa
-----------------------------------

* *Äiti Peloton* (Brecht: Äiti Peloton ja hänen lapsensa). Kuopion kaupunginteatteri 1975.

Lähteet
-------

1. ↑  Verneri Veistäjä (toim.): *Teatterin maailma 1965, Suomen teatterilaitos ja teatteriväki*, s. 164. Helsinki: Tammi, 1965.
2. ↑  Irmeli Heinänen Elonetissä.
3. 1 2  Lauri Meri: *Näyttelijät sodan varjossa: Teatterikoulun ensimmäinen kurssi 1943-1945*. Helsinki: Otava, 2005. ISBN 951-1-20232-4.


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Elonet

 |

 |
Outokummun Erä- ja luontokeskuksen kartta
**Outokummun Erä- ja luontokeskus** on monipuolinen luontokohde Outokummun keskustan läheisyydessä. Alueella on luontopolkuja, ainutlaatuinen 12 järven melontareitti ja Mustan ja Valkeisen virkityskalastusalue. Alueella on tulipaikkoja, kolme laavua (Mustantammi, Paloniemi ja Ravinkaita), esteetön Salmen keittokatos ja kaksi kotaa (Pieni ja Iso Karhunpesä). 

Erä- ja luontokeskuksen alueelle ovat leimallista kapeat, korkeat harjut. Pitkin harjuja, järvien ympäri, kulkevat 3–7 kilometrin mittaiset luontopolut. Retkeilijät ja matkailijat ovat ristineet alueen "pikku punkaharjuksi". Alue on jääkauden muovaama ja sieltä on tehty löytyjä kivikautisesta asumisesta.

Alueen palveluja tuottavat Kaunisniemen kahvila ja Särkiselän leirintäalue. Kaupunki vuokraa Kolmikannan leirikeskusta, leirikeskus sopii hyvin ryhmämajoitukseen.

Lasten kalakeidas
-----------------

Alueen erikoisuus on mittava ja esteetön **Lasten kalakeidas** Mustan ja Valkeisen virkistyskalastusalueen pohjoisosassa. Keitaalla on n. 300 metriä leveitä kulkuväyliä ja kalastuslaitureita, tulipaikkoja, Ravinkaidan laavu ja Karhunpesä-kodat. Keitaalla voivat vain alle 12-vuotiaat ja liikuntaesteiset henkilöt ja he kalastavat maksutta. Virkistyskalastusalueelle myydään lupia mm. Outokummun keskustan abc-asemalta. 

Lisätietoja kalastuksesta ja Lasten kalakeitaasta: www.mustavalkeinen.fi

Särkiselän leirintäalue
-----------------------

Alueen opastus- ja palvelukeskuksena toimii luonnonkaunis **Särkiselän leirintäalue** (Särkiselkä Camping), jossa on vaunu- ja telttapaikkoja, 10 leirintämökkiä, grillikatos, huoltorakennukset ja perhesauna. Matkailijat otetaan vastaan **Kaunisniemen kahvila**ssa, jonka rannassa on tilava puulämmitteinen sauna. Kahvilasta saa karttoja ja matkailuinfoa lähialueen kohteista. Kahvilan molemmin puolin on hienohiekkaiset uimarannat ja uimahyppytorni. 

Leirintäalue on avautunut uudestaan 1.7.2020 Outokummun Matkailijayhdistyksen toimesta. Yhdistys kunnostaa ja kehittää aluetta yhdessä kaupungin, paikallisten yritysten ja yhdistysten kanssa. Yritykset ja yhdistykset ovat mm. sisustaneet omia teemamökkejä, on sirkusta, historiaa, luontoa, melontaa ja romantiikkaa.

Leirintäalueen yhteystiedot: p. 045 278 7810/vastaanotto, info@sarkiselka.fi ja www.sarkiselka.fi

Lähteet
-------

1. ↑  Mustavalkeinen *www.mustavalkeinen.fi*. Viitattu 8.7.2020.
2. ↑  Särkiselkä Camping *www.sarkiselka.fi*. Viitattu 8.7.2020.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * n
* k
* m
Perustiedot Wikidatassa: Outokummun Erä- ja luontokeskus (Q18346765)ohje |
| --- |
|  |
| esiintymä kohteesta | luontokeskus |
|  |
| valtio | Suomi |
|  |
| sijaitsee hallinnollisessa yksikössä | Outokumpu |
|  |
|  |

 |
**Atletico Roma Football Club** oli italialainen jalkapalloseura Roomasta. Seura perustettiin vuonna 2004 A.S. Lodigianin ja Cisco Calcio Roman fuusiossa. Kaudella 2004/2005 Cisco Roma pelasi Serie C2/B:ssä. Tällä hetkellä Cisco Roma pelaa Serie C2/C:ssä. Joukkueen värit ovat punainen ja valkoinen. Seura tunnettiin aikaisemmin nimellä **Associazione Sportiva Cisco Roma**. Seura lakkautettiin vuonna 2011.

A.S. Lodigiani oli tunnettu kasvattajaseurana ja pelaajat kuten Luigi Apolloni, Valerio Fiori, Emiliano Moretti ja Francesco Totti ovat pelanneet seuran nuorisojoukkueissa. Cisco Roma on halukas jatkamaan A.S. Lodigianin jalanjälkiä.

Cisco Roma aloitaa kauden 2006/2007 tavoitteena nouseminen sarjaporrasta ylemmäs. Cisco Roma nousi uutisiin hankkimalla Paolo Di Canion kesällä 2006 Laziosta.

Merkittäviä pelaajia
--------------------

* Paolo Di Canio

Merkittäviä entisiä pelaajia
----------------------------

* Luigi Apolloni (nuorisojoukkue)
* David Di Michele
* Valerio Fiori (nuorisojoukkue)
* Emiliano Moretti (nuorisojoukkue)
* Andrea Silenzi
* Luca Toni
* Francesco Totti (nuorisojoukkue)

Aiheesta muualla
----------------

* Seuran kotisivut
**Jalkapallon naisten SM-sarjakausi 1974** oli jalkapallon naisten SM-sarjan ensimmäinen kausi ja neljäs kerta, jolloin jalkapallon naisten Suomen mestaruus ratkaistiin. Mestaruuden voitti HJK, jolle saavutus oli neljäs naisten Suomen mestaruus. MiPK ja KPT putosivat Naisten perussarjaan kaudeksi 1975. SM-sarjaan nousivat IF-FK ja KPV.

Sarjajärjestelmä
----------------

Naisten SM-sarja 1974 pelattiin kahdeksan joukkueen kaksinkertaisena sarjana, johon selviytyivät vuoden 1973 Naisten mestaruuskilpailun jatkolohkojen kaksi parasta. Ottelut pelattiin 2×30 minuutin pituisina.

Joukkueet
---------

| Joukkue | Paikkakunta |
| --- | --- |
| City-Pallo | Helsinki |
| Helsingin Jalkapalloklubi | Helsinki |
| Ilves-Kissat | Tampere |
| Kemin Into | Kemi |
| Kuopion Pallotoverit | Kuopio |
| Mikkelin Pallo-Kissat | Mikkeli |
| Oulun Palloseura | Oulu |
| Turun Palloseura | Turku |

Sarjataulukko
-------------

| S | Joukkue | O | V | T | H | TM | PM | ME | Pist |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | HJK | 14 | 11 | 3 | 0 | 31 | 2 | +29 | **25** |
| 2 | TPS | 14 | 8 | 2 | 4 | 21 | 8 | +13 | **18** |
| 3 | Into | 14 | 5 | 6 | 3 | 8 | 9 | −1 | **16** |
| 4 | OPS | 14 | 5 | 4 | 5 | 11 | 12 | −1 | **14** |
| 5 | Ilves-Kissat | 14 | 5 | 2 | 7 | 8 | 17 | −9 | **12** |
| 6 | City-Pallo | 14 | 3 | 5 | 6 | 9 | 14 | −5 | **11** |
| 7 | MiPK | 14 | 1 | 6 | 7 | 5 | 18 | −13 | **8** |
| 8 | KPT | 14 | 2 | 4 | 8 | 5 | 18 | −13 | **8** |

Suomen mestarit
---------------

HJK:n pelaajat: Meri-Tuuli Carpen, Leena Eloranta, Marketta Hartikka, Paula Järvenpää, Tuula Kauppinen, Raija Kärkkäinen, Marjatta Lehti, Inkeri Määttä, Annukka Peltola, Merja Rytkönen, Kaija Salopuro, Tuula Öhrnberg. Valmentaja: Aulis Rytkönen.

Lähteet
-------

1. 1 2  Pietarinen, Heikki: Finland – List of Women League First Level Tables  28.11.2019. Rec.Sport.Soccer Statistics Foundation. Viitattu 19.4.2021. (englanniksi)
2. ↑  *Suomen Palloliiton toimintakertomus 1973*, s. 31. Helsinki: Suomen Palloliitto, 1973. Teoksen verkkoversio (PDF).
3. ↑  Vehviläinen, Hanna: *Alussa oli mimmiliiga : Naisten jalkapalloilun muutos Suomessa vuosina 1971–2006*, s. 47. Pro gradu -tutkielma. Jyväskylä: Jyväskylän yliopisto, 2008. Teoksen verkkoversio (PDF).
4. ↑  *Suomen Palloliiton toimintakertomus 1974*, s. 30–31. Helsinki: Suomen Palloliitto, 1974. Teoksen verkkoversio (PDF).

Kansallinen Liiga -kaudet
1971 | 1972 | 1973 | 1974 | 1975 | 1976 | 1977 | 1978 | 1979   
 1980 | 1981 | 1982 | 1983 | 1984 | 1985 | 1986 | 1987 | 1988 | 1989   
 1990 | 1991 | 1992 | 1993 | 1994 | 1995 | 1996 | 1997 | 1998 | 1999   
 2000 | 2001 | 2002 | 2003 | 2004 | 2005 | 2006 | 2007 | 2008 | 2009   
 2010 | 2011 | 2012 | 2013 | 2014 | 2015 | 2016 | 2017 | 2018 | 2019  
2020 | 2021 | 2022 | 2023

*(1971–1973 epävirallinen naisten SM-kilpailu, 1974–2006 Naisten SM-sarja, 2007–2019 Naisten Liiga)*
**Vuoden 1987 jalkapallon naisten Euroopan-mestaruuskilpailut** (engl. *European Competition for Women's Football*) olivat toiset UEFA:n järjestämät naisten EM-kisat. Kisoissa ei pelattu varsinaista lopputurnausta, mutta neljän karsintalohkon parhaat joukkueet pelasivat Norjassa välierät ja mitaliottelut. Mestaruuden voitti Norja.

Tulokset
--------

### Välierät

|  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 11. kesäkuuta 1987 |  Norja | 2–0 |  Italia | Oslo |  |
|  |
|  |  |  |  |

|  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 11. kesäkuuta 1987 |  Ruotsi | 3–2 ja. |  Englanti | Moss |  |
|  |
|  |  |  |  |

### Pronssiottelu

|  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 13. kesäkuuta 1987 |  Italia | 2–1 |  Englanti | Drammen |  |
|  |
|  |  |  |  |

### Loppuottelu

|  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 14. kesäkuuta 1987 |  Norja | 2–1 |  Ruotsi | Oslo |  |
|  |
| Stendal 28', 72' |  | Videkull 73' |  |

Lähteet
-------

* UEFA:n virallinen kisasivu
* RSSSF:n sivut

Jalkapallon naisten Euroopan-mestaruuskilpailut

* Englanti ja Ruotsi 1984
* Norja 1987
* Länsi-Saksa 1989
* Tanska 1991
* Italia 1993
* Saksa 1995
* Norja ja Ruotsi 1997
* Saksa 2001
* Englanti 2005
* Suomi 2009
* Ruotsi 2013
* Alankomaat 2017
* Englanti 2022
* *Sveitsi 2025*
**Outi Maria Inkeri Vapaavuori** (o.s. **Laitinen**, ent. **Laitinen-Vapaavuori**; s. 11. joulukuuta 1959 Hämeenlinna) on suomalainen eläinlääkäri ja Helsingin yliopiston eläinlääketieteellisen tiedekunnan pieneläinkirurgian professori.

Laitinen valmistui Eläinlääketieteellisestä korkeakoulusta eläinlääkäriksi (ELL) vuonna 1985, pieneläinsairauksien erikoiseläinlääkäriksi 1990 ja eläinlääketieteen tohtoriksi vuonna 1994. Hän suoritti lisäksi Diplomate of European College of Veterinary Surgeons -tutkinnon (Versailles, Ranska). Hän oli Helsingin yliopiston eläinlääketieteen kirurgian dosentti 2002–2007.

Laitinen työskenteli Eläinlääketieteellisen korkeakoulun, sittemmin Helsingin yliopiston eläinlääkärinä vuosina 1985–1999. Hän toimi Vantaalla Tikkurilan eläinlääkäriaseman eläinlääkärinä vuosina 1991–2000. Tästä ajasta hän teki useamman vuoden ajan tutkimustyötä Yhdysvalloissa ensin Michiganin valtionyliopistossa (1995–1996) ja vähän myöhemmin Pennsylvanian yliopistossa (1998–1999). Suunnittelijana hän valmisteli Helsingin yliopiston eläintieteellisen tiedekunnan siirtoa Viikkiin (2000–2001) ja johti yliopistollista eläinsairaalaa (2002–2006). Outi Vapaavuori toimi seuraavaksi saman tiedekunnan kliinisenä opettajana (2007). Pieneläinkirurgian professorina hän on toiminut vuodesta 2008.

Vapaavuoren tieteellinen tuotanto käsitti vuoden 2014 loppupuoleen mennessä noin 60 tieteellistä julkaisua.

Hänen puolisonsa on Helsingin pormestari, oikeustieteen kandidaatti Jan Vapaavuori (2005–).

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6  Paavilainen, Ulla (päätoim.): *Kuka kukin on: Henkilötietoja nykypolven suomalaisista 2015*, s. 983–984. Helsinki: Otava, 2014. ISBN 978-951-1-28228-0.
2. ↑  Koi­ra­tut­ki­mus / Eläin­lää­ke­tie­teel­li­nen tiede­kunta. Jäsenet Helsingin yliopisto. Viitattu 30.1.2019.
3. ↑  Kemppinen, Pirjo: Jan Vapaavuori rakkaudestaan vaimoonsa: "Vaimoni on tärkein turvaverkkoni." *Anna*.  18.5.2017. Viitattu 30.1.2019.

Aiheesta muualla
----------------

* Tuhat-tutkimustietokanta.[vanhentunut linkki] Helsingin yliopisto.
**Radosav "Raća" Petrović** (serb. Радосав Петровић; s. 8. maaliskuuta 1989 Ub, Jugoslavia) on serbialainen jalkapalloilija. Hän on pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja.

Ura
---

20. kesäkuuta 2008 Petrović siirtyi Radnički Obrenovacista Partizaniin ja teki joukkueen kanssa viisivuotisen sopimuksen. Hän pelasi 6. elokuuta 2008 ensimmäisen Mestarien liigan ottelunsa Inter Bakua vastaan. Ensimmäisen maalinsa joukkueessa hän teki 21. toukokuuta 2009 Serbian cupin loppuottelussa Sevojnoa vastaan.

### Maajoukkue

Petrović teki ensiesiintymisensä Serbian maajoukkueessa 12. elokuuta 2009 pelatussa ystävyysottelussa Etelä-Afrikkaa vastaan.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Radosav Petrović *UEFA.com*.  19.6.2012. UEFA. Viitattu 4.7.2012. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Esittely Reprezentacija.rs-sivustolla[vanhentunut linkki]

  

Serbian joukkue – Jalkapallon MM-kilpailut 2010
1 Stojković |
2 Rukavina |
3 Kolarov |
4 Kačar |
5 Vidić |
6 Ivanović |
7 Tošić |
8 Lazović |
9 Pantelić |
10 Stanković |
11 Milijaš |
12 Isailović |
13 Luković |
14 Jovanović |
15 Žigić |
16 Obradović |
17 Krasić |
18 Ninković |
19 Petrović |
20 Subotić |
21 Mrđa |
22 Kuzmanović |
23 Đuričić |
Valmentaja Antić
**Outi Anitra Savolainen** (ent. **Muona** 1991; s. 30. syyskuuta 1951 Kuusankoski) on suomalainen filosofian tohtori, joka on toiminut Oulun yliopiston perinnöllisyystieteen professorina.

Savolainen tuli ylioppilaaksi Helsingin suomalaisesta yhteiskoulusta 1970. Hän opiskeli Helsingin yliopistossa, ja valmistui sieltä filosofian kandidaatiksi 1975 ja lisensiaatiksi 1976. Tohtoriopinnot hän teki Yhdysvalloissa Kalifornian yliopiston Davisin kampuksella (UCLA, Davis) 1977–1980.

Savolainen oli tohtoriopintojensa vuosina Suomen Akatemian tutkimusassistenttina (1977–1980). Hän työskenteli Oulun yliopiston perinnöllisyystieteen lehtorina (1982–1990) ja on ollut apulaisprofessori ja sittemmin professori vuodesta 1990. Hän oli vieraileva tutkija Kalifornian yliopiston Davisin kampuksella (UCLA Davis) ainakin kahdesti (1977–1999), lisäksi kerran Australiassa (CSIRO Canberra, 1986), Ruotsissa Uppsalan yliopistossa (1998) ja Yhdysvalloissa Cornellin yliopistossa (2004). Tutkimusyhteistyö Kalifornian yliopiston (Davis) kanssa on jatkunut myös 2010-luvulla.

Savolaisen tutkimuskohteena on ollut erityisesti populaatiogenetiikka ja metsänjalostus. Hänen tieteellinen tuotantonsa käsittää noin 125 vertaisarvioitua julkaisua lähinnä kasvipopulaatiogenetiikan, evoluutiobiologian ja jalostuksen alalta.

Suomalaisen tiedeakatemian jäsen Savolainen on ollut vuodesta 2002. Hän on Uppsalan yliopiston kunniatohtori.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  *Suomen professorit 1640–2007*, Professoriliitto, 2008 (ISBN 978-952-99281-1-8 ja 978-952-99281-2-5, viitattu 7 huhtikuuta 2019), s. 655View and modify data on Wikidata
2. 1 2  Suomalaisen Tiedeakatemian varsinaiset jäsenet  päivitetty 13.3.2019. Suomalainen Tiedeakatemia. Viitattu 7.4.2019.
3. 1 2  Outi Savolainen. Professor, evolution. Oulun yliopisto, oulu.fi. Viitattu 7.4.2019. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Outi Savolaisen Google Scholar -profiili[vanhentunut linkki] (englanniksi) (scholar.google.com)
* Outi Savolainen. University of Oulu, Department of Biology (englanniksi) (researchgate.net)
* Outi Savolainen, Martin Lascoux & Juha Merilä (2013) Ecological genomics of local adaptation. (abstrakti; Nature Reviews Genetics, 14, pp. 807–820)(englanniksi) (nature.com)
**Raduga-1** (ven. Радуга) eli **Globus**-satelliitit ovat venäläisiä sotilaallisia geostationaarisen radan tietoliikennesatelliitteja, jotka otettiin käyttöön 1989.
Niiden edeltäjiä olivat vuonna 1975 käyttöön otetut Gran (Raduga) -tietoliikennesatelliitit. Näitä satelliitteja rakennettin 34 (2 laukaisua epäonnistui).

Satelliitit toimivat geostationaarisella kiertoradalla muodostaen "JeSSS-2 Jedinaja Sistema Sputnikovoi Svjazi" -satelliittitietoliikennejärjestelmän. Satelliiteissä on kuusi C-taajuuskaistalla toimivaa transponderia ja ne voivat välittää tietoa myös mobiilien vastaanottimien tarpeisiin.

Satelliitit valmistaa NPO Prikladnoi Mehaniki eli NPO PM -yhtiö (aiemmin suunnittelutoimisto). Satelliittien toiminta-aika on kolme vuotta. Ne painavat 2 300 kg.

Laukaisut
---------

* 21.6.1989, Raduga-1 1 eli Globus 11L, Proton-K Blok-DM-2, Baikonur
* 27.12.1990, Raduga-1 2 eli Globus 12L, Proton-K Blok-DM-2, Baikonur
* 8.2.1994, Raduga-1 3 eli Globus xxL, Proton-K Blok-DM-2, Baikonur
* 28.2.1999, Raduga-1 4 eli Globus 14L, Proton-K Blok-DM-2, Baikonur
* 28.8.2000, Raduga-1 5 eli Globus 15L, Proton-K Blok-DM-2, Baikonur
* 6.10.2001, Raduga-1 6 eli Globus 16L, Proton-K Blok-DM-2, Baikonur
* 27.3.2004, Raduga-1 7 eli Globus 17L, Proton-K Blok-DM-2, Baikonur
* 28.2.2009, Raduga-1 8 eli Globus 18L, Proton-K Blok-DM-2, Baikonur

Lähteet
-------

* Gunter's Space Page
**Kalevankankaan jäähalli** (sponsorinimeltään **Ikioma Areena**) on Mikkelin keskustasta luoteeseen sijaitseva, vuonna 1982 valmistunut jäähalli. Hallissa on 4200 katsojapaikkaa, joista 2 600 on istuma- ja 1 600 seisomapaikkoja. Halli toimii jääkiekon SM-liigaseura Mikkelin Jukurien kotihallina. Hallin yleisöennätys, 4 357 katsojaa, on vuoden 2002 Jukurit–KooKoo -ottelusta.

Hallin vieressä sijaitsee harjoitusjäähalli, joka valmistui vuonna 2000.

Vuosina 2011-2013 jäähalliin tehtiin perusteellinen remontti sekä laajennus, jolloin uudistettiin muun muassa ilmanvaihto, pukuhuonetilat ja hallin yleisilme. Halliin rakennettiin 9 nykyaikaista aitiota sekä ravintola- ja klubitilat. Samalla myös äänentoisto uusittiin ja halliin asennettiin mediakuutio.

Kesällä 2016 hallia uudistettiin edelleen esimerkiksi lisäämällä ravintolatiloja ja istumapaikkoja. Muutosten myötä hallin kapasiteetti putosi 4200 katsojaan.

Lähteet
-------

1. ↑  Ikioma Areena *jukurit.fi*. Viitattu 2.7.2019. (suomeksi)

Jääkiekon SM-liigan areenat

|  |
| --- |
| HIFK • HPK • Ilves • Jukurit • JYP • KalPa • KooKoo • Kärpät • Lukko • Pelicans • SaiPa • Sport • Tappara • TPS • Ässät
Entiset: Blues • FoPS • Jokerit • JoKP • Koovee • Kiekko-Espoo • TuTo |
Radonimuri yhdysvaltalaisen talon seinällä.
**Radonimurilla** on mahdollista poistaa radonpitoisen maaperän huokosilman kulkeutumista rakennuksen sisäilmaan. Radonimurilla voidaan päästään suuriin radonpitoisuuden alenemiin pienellä sähköenergialla. Radonimurilla saavutetaan radonkaivoja merkittävästi parempia etuja, sillä radonkaivot toimivat vain hyvin ilmaaläpäisevillä maaperillä. Suomen Säteilyturvakeskuksen mukaan radonimurijärjestelmät ovatkin tehokkaimpia tapoja poistaa sisäilmasta terveydelle haitallinen keuhkosyöpää aiheuttava radon.
Radonimuri kytketään rakennusvaiheessa asennettuun radonputkistoon tai jälkikäteen asennettuihin imupisteisiin. Jälki-asennettava radonimuri on aina paljon monimutkaisempi toteutettava, kuin radonimurin asennus valmiiseen radonputkitukseen. Jälkikäteen asennettavien imupisteiden sijoituksella, syvyydellä ja maaperällä on erittäin suuri merkitys radoninpoiston onnistumisessa. 

Radonimurien säätöjen tulee perustua aina rakennuksen pohja-alan mukaisiin virtausvaatimuksiin suhteessa radonin kulkeutumiseen. Radonimurien tehoalue tulee mitoittaa aina kyseiseen kiinteistöön, sillä tehdasvalmisteiset radonimurit ovat aina ns. yleismallisia ja teho-alueeltaan hyvin laajoja. Radonimurin säätömittauksilla ja käyttöön-oton optimoinnilla voidaan saavuttaa merkittäviä säästöjä sähkönkulutukseen, varmistaa että kohteeseen ei kohdistu vaurioitumisriskiä ja saavuttaa suurin radontorjunnallinen hyöty (ALARA= "As Low As Reasonably Achievable").

Lähteet
-------

1. ↑  Radonkorjaukset Säteilyturvakeskus (STUK). Viitattu 30.10.2015.

Aiheesta muualla
----------------

* RadonWay radonimurit
* Vilpe radonimurit
Pelasgiotis ja muut antiikin Thessalian ja keskisen Kreikan alueet kartalla.
**Pelasgiotis** (m.kreik. Πελασγιῶτις, *Pelasgiōtis*) oli antiikin aikainen Thessalian maakunnan osa Kreikassa. Se käsitti Alemman Thessalian tasangon eli Pelasgisen tasangon Thessalian itäosassa.

Maantiede ja historia
---------------------

Pelastiogis oli yksi Thessalian neljästä tetrarkiasta eli heimoyhteisöstä Thessaliotiin, Histiaiotiin ja Fthiotiin ohella. Alue sai nimensä seutua alun perin asuttaneista pelasgeista. Pelasgiotiin alue ulottui pohjoisesta Ossa-
ja Titaros-vuorilta etelään Othrys-vuorelle ja Pagasainlahden rannalle. Alue oli Peneios-joen eteläpuolella ja sen itäpuolella sijaitsi Magnesia ja lounaispuolella Thessaliotis. Alueen tärkeimmät kaupungit olivat Ferai ja Larissa. Alueen asukkaista käytettiin etnonyymiä *Pelasgiōtai* (Πελασγιῶται).

### Polikset

Pelasgiotiin poliksia eli kaupunkivaltioita olivat:

 
* Amfanai
* Argura
* Atraks
* Ferai
* Gyrton
* Kondaia
* Krannon
* Larissa
* Mopsion
* Pagasai
* Skotussa

 
### Muut kaupungit

Muiksi kaupungeiksi mainitaan muun muassa:

* Armenion
* Kerkionion
* Tripolis

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Smith, William: "Thessalia", *Dictionary of Greek and Roman Geography*. Boston: Little, Brown and Company, 1854. Teoksen verkkoversio.
2. ↑  Hansen, Mogens Herman & Nielsen, Thomas Heine: *An Inventory of Archaic and Classical Poleis*. An Investigation Conducted by The Copenhagen Polis Centre for the Danish National Research Foundation. Oxford: Oxford University Press, 2004. ISBN 0-19-814099-1.
František Veselý vuonna 1966.
**František Veselý** (7. joulukuuta 1943 Praha – 30. lokakuuta 2009) oli Tšekkoslovakiaa edustanut tšekkiläinen jalkapalloilija, pelipaikaltaan hyökkääjä. Hän oli Tšekkoslovakian maajoukkueen pelaajana voittamassa Euroopan-mestaruutta vuonna 1976.

Veselý edusti kotimaassaan Dukla Prahaa kausina 1962–1964 ja Slavia Prahaa kausina 1964–1980. Hän voitti Tšekkoslovakian mestaruuden vuonna 1964. Pelaajauransa lopulla hän pelasi Itävallassa.

Veselý pelasi Tšekkoslovakian maajoukkueessa 34 maaottelua, joissa hän teki kolme maalia. Ensimmäisen maaottelunsa hän pelasi syyskuussa 1965 ja viimeisen maaliskuussa 1977. Hän pelasi MM-kilpailuissa 1970 ja EM-kilpailuissa 1976. Tšekkoslovakia voitti vuonna 1976 Euroopan-mestaruuden kukistettuaan loppuottelussa Länsi-Saksan rangaistuspotkukilpailussa. Veselý tuli loppuottelun jatkoajalla vaihdosta kentälle. Lukemin 3–1 päättyneessä välieräottelussa Alankomaita vastaan hän teki joukkueensa kolmannen maalin tultuaan siinäkin jatkoajalla kentälle.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  František Veselý Transfermarkt-sivustolla (englanniksi)
2. ↑  Slavík, Jiří: Frantisek Vesely - International Appearances  6.12.2003. RSSSF. Viitattu 13.5.2021. (englanniksi)
3. ↑  Stokkermans, Karel & Tabeira, Martín: European Championship 1976  20.6.2013. RSSSF. Viitattu 13.5.2021. (englanniksi)

  

Tšekkoslovakian joukkue – Jalkapallon EM-kilpailut 1976
1 Viktor |
2 Dobiaš |
3 Čapkovič |
4 Ondruš |
5 Pivarník |
6 Jurkemik |
7 Panenka |
8 Móder |
9 Pollák |
10 Masný |
11 Nehoda |
12 Gögh |
13 Barmoš |
14 Biroš |
15 Herda |
16 Veselý |
17 Švehlík |
18 Galis |
19 Petráš |
20 Štambachr |
21 Bičovský |
22 Vencel |
Valmentaja Ježek



|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Tšekki

 |

 |
**Pelayo** (esp. *Pelayo*, port. *Pelagio*, lat. *Pelagius*) (k. 737) oli kristityn Asturian kuningaskunnan perustaja. Hänen voittonsa muun Pyreneiden niemimaan valloittaneista muslimeista Covadongan taistelussa jäi elämään sittemmässä kristityssä kirjallisuudessa ja historiassa niemimaan reconquistan eli takaisinvaltauksen alkuna.

Elämäkerta
----------

Suuri osa Pelayon tunnetusta tarinasta pohjautuu legendaan. 800-luvun lopussa kirjoitetun Alfonso III:n kronikan mukaan Pelayo oli visigoottien kuningas Roderikin miekankantaja, mutta on vähintään yhtä mahdollista, että hän oli Pyreneiden niemimaan pohjoisosien vuoristoissa asuneisiin kansoihin kuulunut paikallinen päällikkö. Hän oli ottanut osaa visigoottien puolella vuonna 711 Guadaleten taisteluun, jossa visigootit kärsivät tappion Visigoottien valtakuntaan tunkeutuneille muslimeille. Taistelusta selvinnyt Pelayo palasi kotimaahansa Asturiaan, jossa hän johti paikallisten kapinaa alueen muslimikuvernööri Munuzaa vastaan. Hän jäi muslimien vangiksi ja hänet vietiin Córdobaan, josta hän pakeni vuonna 717.

Paettuaan Pelayo jatkoi muslimien vastaisten joukkojen johtoa Picos de Europan alueella, ja vuonna 718 hänestä tehtiin Asturian kuningas pääkaupunkinaan Cangas de Onís. Muslimit lähettivät häntä vastaan suuria armeijoita useampaan otteeseen, mutta heidät voitettiin esimerkiksi Monte Auseban taistelussa. Vuoden 722 paikkeilla hän otti vielä voiton muslimeista Covadongan taistelussa, jonka kristityt näkivät myöhemmin käänteen tekevänä taisteluna sodassa muslimeja vastaan. Itse neitsyt Marian sanotaan käännyttäneen muslimien nuolet takaisin taaten voiton kristityille. Nykyisin taistelukenttänä pidetyn paikan lähellä sijaitsee pyhättö. Taistelun jälkeen muslimit eivät enää yrittäneet Pelayon kukistamista. Pelayo kuoli vuoden 737 paikkeilla.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Pelayo Encyclopædia Britannica. Viitattu 27.1.2018. (englanniksi)
2. 1 2  A. R. Disney: *A History of Portugal and the Portuguese Empire - Volume 1: Portugal*, s. 65. Cambridge University Press, 2009. ISBN 978-0-511-65027-7. (englanniksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Puola

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |

 |
*Tämä artikkeli kertoo vuoden 1996 kihlakuntauudistusta edeltäneestä alueesta. Myöhemmistä samannimisistä kihlakunnista kertovat Helsingin kihlakunta (1996) ja Vantaan kihlakunta (1996).*
**Helsingin kihlakunta** (ruots. *Helsinge härad*, vuodesta 1972 **Vantaan kihlakunta**, ruots. *Vanda härad*) on entinen Suomen kihlakunta, joka sijaitsi Uudenmaan läänissä. Vuonna 1940 kihlakuntaan kuuluivat seuraavat kunnat:

* Askola
* Haagan kauppala
* Helsingin maalaiskunta
* Huopalahti
* Hyvinkään kauppala
* Hyvinkään maalaiskunta
* Keravan kauppala
* Kulosaari
* Mäntsälä
* Nurmijärvi
* Oulunkylä
* Pornainen
* Porvoon maalaiskunta
* Pukkila
* Sipoo
* Tuusula

Kihlakunnan ulkopuolella oli Helsingin ja Porvoon kaupungit.

Kihlakunnan maapinta-ala oli 3 429,47 km² (1.1.1938), ja sen väkiluku oli 97 851 henkeä (31.12.1939).

Vuonna 1946 Haaga, Huopalahti, Kulosaari, Oulunkylä ja osa Helsingin maalaiskunnasta liitettiin Helsinkiin. Samana vuonna perustettiin Tuusulan kihlakunta, johon tulivat kuulumaan Askola, Hyvinkää, Hyvinkään maalaiskunta, Kerava, Mäntsälä, Nurmijärvi, Pukkila ja Tuusula. Samalla Lohjan kihlakunnasta liitettiin Espoo, Kauniainen ja Kirkkonummi, ja vuonna 1950 vielä Siuntio. Kirkkonummi ja Siuntio liitettiin takaisin Lohjan kihlakuntaan vuonna 1956.

Kihlakunta jaettiin uudelleen vuonna 1959, jolloin Pornainen, Porvoon maalaiskunta ja Sipoo muodostivat Porvoon kihlakunnan. Vuonna 1966 Espoo ja Kauniainen muodostivat puolestaan Espoon kihlakunnan. Kihlakuntaan jäi tämän jälkeen enää Helsingin maalaiskunta, joka muutti vuonna 1972 nimensä Vantaaksi. Tuolloin myös kihlakunnan nimeksi tuli Vantaan kihlakunta.

Lähteet
-------

1. 1 2  Suomen tilastollinen vuosikirja 1940 (PDF) (sivut 16–43) Kansalliskirjaston julkaisuarkisto Doria:  Tilastokeskus. Viitattu 23.12.2013.

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: sv:Vanda härad
**La Galissonnière** oli Ranskan laivaston vuonna 1872 vesillelaskettu La Galissonnière -luokan panssarikorvetti.

Valmistus
---------

*Pääartikkeli: La Galissonnière -luokka (ironclad)*
Alus tilattiin Brestin laivastontelakalta ja sen köli laskettiin 22. kesäkuuta 1868. Alus laskettiin vesille 7. toukokuuta 1872 ja se aloitti koeajot 20. huhtikuuta 1874. Alus otettiin palvelukseen vielä samana kesänä 18. heinäkuuta.

Palvelus
--------

Alus liitettiin 16. toukokuuta 1874 Tyynenmeren laivueeseen lippulaivaksi lippu-upseerina kontra-amiraali Perigot. Alus palasi Brestiin 19. maaliskuuta 1877 kierrettyään maapallon Suezin kanavan kautta. Alus sijoitettiin reserviin, mistä se palautettiin palvelukseen 15. elokuuta 1878 Karibian laivueen lippulaivaksi. Kontra-amiraali Peyron nosti lippunsa alukselle 6. lokakuuta. Alus palasi kaksi vuotta myöhemmin Cherbourgiin, jossa se siirrettiin reserviin 13. toukokuuta 1880.

Aluksesta tehtiin 27. toukokuuta 1881 Lähi-idän laivueeseen kontra-amiraali Alfred Conradin lippulaiva. Heinäkuussa alus tulitti Tunisian Sfaxia Ranskan miehittäessä Tunisian. Alkuvuodesta 1882 alus oli Aleksandriassa hieman ennen kuin Britannian kuninkaallinen laivasto tulitti satamaa Britannian ja Egyptin välisen sodan alkaessa. *La Galissonnière* viipyi Välimerellä vuoden 1883.

Alus vapautti huhtikuussa 1884 *Victorieusen* Kauko-Idän laivueen komentajan vara-amiraali Amèdée Courbetin lippulaivan tehtävistä ja siten se osallistui Kiinan Ranskan sotaan 1884-1885. Se osallistui Fuzhoun taistelun loppuun elokuussa yrittäen ohittaa kiinalaisten hallinnoiman rannikkolinnakkeen Fort Kimpain, joka hallitsi Min-joen suuta. Alus ei kyennyt tuhoamaan linnaketta ja se vaurioitui lievästi keulaansa osuneesta ammuksesta, joka surmasi yhden miehistönjäsenen. Alus huolsi lokakuussa Tamsuin taistelussa maihin laskettuja joukkoja, jotka kuitenkin joutuivat vetäytymään menettäen yhdeksän miestä. Aluksen muista tehtävistä sodan aikana ei ole tietoja. Alus määrättiin palaamaan Ranskaan helmikuussa 1886, ja se kiinnittyi viimeisen kerran Cherbourgiin. Se poistettiin alusluettelosta 24. joulukuuta 1894.

Lähteet
-------

* Gardiner, Robert (toim.): *Conway's All the World's Fighting Ships 1860–1905*. Lontoo, Englanti: Conway Maritime Press, 2002. ISBN 0-85177-133-5. (englanniksi)

### Viitteet

1. ↑  Gardiner, Robert 1860-1905 s. 302

*La Galissonnière* -luokan panssarikorvetit

|  |
| --- |
| *La Galissonnière* – *Triomphante* – *Victorieuse* |
| Edeltäjä: Alma-luokka – Seuraaja: Bayard-luokka |
**Marshall Ashmun Upson** (23. marraskuuta 1828 – 6. lokakuuta 1894) oli yhdysvaltalainen journalisti, postimestari ja kirjailija. Hän oli Pat Garrettin kirjan *An Authentic Life of Billy the Kid* (1882) pääasiallinen kirjoittaja.

Marshall Ashmun Upson työskenteli reportterina muutamille newyorkilaisille sanomalehdille, hankki mainetta *Cincinnati Enquirer* -nimisessä lehdessä ja perusti *Leavenworth Heraldin*. Sen jälkeen hän matkusti läntisten osavaltioiden läpi. Hän sai töitä Coloradossa, Utahissa, Kansasissa ja Intiaaniterritoriossa. Hän omisti pienen sanomalehden Missourissa ja osti osan *Mesilla Newsistä*. Välillä hän työskenteli opettajana tai konttoristina. Vuonna 1876 Upson tutustui Van C. Smithiin, joka oli karjatilan omistaja ja uhkapeluri. Hän oli Smithin omistaman kaupan johtaja. Lopulta Upson toimi maanviljelijänä, postimestarina, rauhantuomarina ja julkisena notaarina.

Lincolnin piirikunnan sodan (1878–1881) aikana "Ash" Upson oli Roswellin postimestari. Hän tutustui Pat Garrettiin vuonna 1879 Roswellissa. Upson tunsi Billy the Kidin, vaikka tuskin kovin läheisesti. Garrett ampui Billy the Kidin heinäkuussa 1881, ja Upson muutti asumaan Garrettin karjatilalle elokuussa 1881.

Garrett päätti kirjoittaa oman kertomuksen Billy the Kidistä ja pyysi Upsonia kirjansa haamukirjoittajaksi. Maalis- tai huhtikuussa 1882 ilmestyi Upsonin ja Garrettin yhteistyönä *An Authentic Life of Billy the Kid*.

Ash Upson kuoli Uvaldessa Garrettin tilalla lokakuussa 1894.

Lähteet
-------

### Viitteet

1. 1 2  Nolan, Frederick: *Pat F. Garrett's The Authentic Life of Billy, the Kid*, 2000, s. XI
2. 1 2   (Arkistoitu – Internet Archive) *truewestmagazine.com*. Viitattu 1.10.2018 (englanniksi)
3. ↑  Utley, Robert M.: *Billy the Kid: A Short and Violent Life*, 1989, s.198
Marseillen vanha satama
**Marseillen vanha satama** (*Vieux-Port*) on fokaialaisten vuonna 600 eaa. suojaisaan lahdenpoukamaan perustaman Massilian kaupungin satama. Massiliasta on kehittynyt vuosisatojen saatossa Ranskan toiseksi suurin kaupunki Marseille. Suurin osa kaupungin historiallisista nähtävyyksistä on tämän vanhan sataman lähistöllä. Satama-altaan suuta on vartioimassa kaksi linnaketta: Fort Saint-Jean ja Fort Saint-Nicolas. Nykypäivän valtamerialuksille on rakennettu uusi satama läheisiin Jollietten altaisiin.

Vanhan sataman nähtävyyksiä
---------------------------

Vanhan sataman nähtävyyksiä
**Kartan numerointi:** 1. Jardin des vestiges, 2. Marseillen historiallinen museo, 3. Palais de la Bourse, 4. Église des Augustins, 5. Place du Général-de-Gaulle, 6. Marseillen ooppera, 7. Oikeuspalatsi, 8. Fort Saint-Nicolas, 9. Palais du Pharo, 10. Fort Saint-Jean, 11. Église Saint-Laurent, 12. Kaupungintalo, 13. Place Jules-Verne, 14. Hôtel Daviel, 15. Église Notre-Dame-des-Accoules, 16. Place de Lenche, 17. Place des Moulins, 18. Hôtel-Dieu, 19. Église Saint-Cannat, 20. La Vieille Charité, 21. Marseillen katedraali.

Fort Saint-Jean ja Fort Saint-Nicolas sataman suulla

Lähteet
-------

1. ↑  *Maailman ympäri 8*. Porvoo: WSOY, 1990. ISBN 951-0-14003-1.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Marseillen vanha satama** Wikimedia Commonsissa
**František Máka** (s. 27. syyskuuta 1968 Jičín, Tšekkoslovakia) on tšekkiläinen yhdistetyn kilpailija, joka aktiiviurallaan edusti myös Tšekkoslovakiaa.

Maka sijoittui Val di Fiemmen MM-kilpailuissa henkilökohtaisessa kilpailussa kuudenneksi. Albertvillen olympialsisissa 1992 hän oli henkilökohtaisessa kilpailussa viidestoista ja joukkuekilpailussa kuudes. Falunin MM-kilpailujen 1993 joukkuekilpailussa hän kuului viidenneksi sijoittuneeseen Tšekin joukkueeseen. Lillehammerin olympialsisissa 1994 hän oli henkilökohtaisessa kilpailussa 18:s ja joukkuekilpailussa viides. Trondheimin MM-kilpailuissa 1997 hän sijoittui joukkuekilpailussa neljänneksi.

Maka kilpaili maailmancupissa vuosina 1990–1994. Hän sijoittui parhaimmillaan neljänneksi Štrbské Plesossa helmikuussa 1990. Kymmenen parhaan joukkoon hän sijoittui kahdeksan kertaa. Maailmancupin kokonaiskilpailussa hän oli yhdeksäs kaudella 1991–1992.

Lähteet
-------

1. 1 2  František Máka *Olympedia*.  (englanniksi)
2. 1 2 3  František Máka Kansainvälinen hiihtoliitto (FIS).  (englanniksi)
**Puiden tarinoita: Ritari** on käsikirjoittaja Iiro Küttnerin kirjoittama ja sarjakuvataiteilija Ville Tietäväisen kuvittama satukirja. Sen on vuonna 2014 julkaissut Books North, ja se kuuluu sarjaan *Puiden tarinoita*, jonka kussakin kirjassa puu kertoo tarinoita ihmisistä.

Küttner on sanonut kirjan tekemisestä, että ensin hän päättää, miten kirja päättyy. "Tarinat eivät olisi voineet syntyä niin, että ensin olisi mietitty, mitä lukijat haluavat." Hän ei suuntaa kirjojaan millekään kohderyhmälle: "En usko kohderyhmiin pennin vertaa." Harri Römpötti kirjoittaa arviossaan, että *Ritari* alkaa perinteisen kaavan mukaan, mutta jatko ei menekään ennalta arvattavasti. Tarina ei sijoitu tiettyyn aikaan eikä paikkaan, mutta sillä on kuitenkin kytköksiä nykyaikaan.

Lähteet
-------

1. ↑  Ritari, (Arkistoitu – Internet Archive) Books North, viitattu 24.10.2014
2. ↑  Harri Römpötti, Valkokankaalta kansien väliin, Suomen Kuvalehti 43/2014 s. 60–61

Aiheesta muualla
----------------

* Teos kustantajan sivulla (Arkistoitu – Internet Archive)
* Suvi Ahola: Professori ja sarjakuvataiteilija tekivät lastenkirjan, jossa puut kertovat Helsingin Sanomat 17.3.2014
**Charlbi Dean** (5. helmikuuta 1990 Kapkaupunki – 29. elokuuta 2022 New York) oli eteläafrikkalainen näyttelijä ja malli.

Dean esitti Yayan roolin Ruben Östlundin elokuvassa *Triangle of Sadness*, joka voitti toukokuussa 2022 Cannesin elokuvajuhlien Kultaisen palmun. Ennen tätä hänet tunnettiin parhaiten Syoniden roolista sarjassa *Black Lightning*. Dean esiintyi myös elokuvissa *Spud* (2010) ja *Don't Sleep* (2017). Mallina Dean työskenteli lapsesta saakka. Hänen valokuviaan julkaistiin lehdissä *British Vogue*, *Tatler*, *Gentlemen's Quarterly* ja *Cosmopolitan*.

Dean loukkaantui vuonna 2009 vakavasti silloisen poikaystävänsä, malli Ashton Schnehagen kanssa auto-onnettomuudessa. Hän selvisi leikkauksella, jossa hänen pernansa jouduttiin poistamaan. 8. huhtikuuta 2022 hän meni kihloihin malli Luke Volkerin kanssa. Dean kuoli 32-vuotiaana newyorkilaisessa sairaalassa bakteerin aiheuttamaan verenmyrkytykseen, joka oli komplikaatio aiemmassa auto-onnettomuudessa poistetun pernan puuttumisesta.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  ‘Triangle of Sadness’ actor, model Charlbi Dean, dies at 32 The Times of Israel
2. 1 2 3  Charlbi Dean, ‘Black Lightning’ actress, dead at 32 New York Post
3. ↑  32-vuotiaana kuolleen Charlbi Deanin kuolinsyy selvisi – vuoden 2009 kolari koitui kohtaloksi *www.iltalehti.fi*. Viitattu 22.12.2022.

Aiheesta muualla
----------------

* Charlbi Dean Internet Movie Databasessa. (englanniksi)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Ranska
* BnF data
* Saksa

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Synchronkartei

 |

 |
**Puijonkatu** on katu Kuopiossa ruutukaava-alueella. Katu kulkee Kuopion torin itälaidalla ja sen pituus on noin 1 660 metriä.
Katu alkaa Kuopionlahdenkadulta ja loppuu niin sanottuun merkkikiven risteykseen, jossa se risteää Puijonlaaksontien, Puijontien ja Kellolahdentien kanssa. Etelään päin katu jatkuu Maria Jotunin katuna ja myöhemmin Tasavallankatuna, jotka vievät Kuopion ohittavan moottoritien 5 eteläiselle rampille, pohjoispäässä taas on liittymä moottoritien pohjoiselle liittymälle. Puijonkadun jatko, Puijontie, jatkuu Puijon tornille. Katu risteää 14 kadun kanssa. Torin kohdalla se on kävelykatu. Torin alla olevan toriparkin toiset sisään- ja uloskäynnit avautuvat Puijonkadulle. Kadun varrella sijaitsevat Kuopion rautatieasema ja Kuopion kaukoliikenteen linja-autoasema. 

* Puijonkatua Kuopion keskustassa. Kuva torin suuntaan Maljalahdenkadun risteyksestä. Kuvassa näkyy puiden ympäröimä osia punertavasta Kuopion kaupungintalosta.Puijonkatua Kuopion keskustassa. Kuva torin suuntaan Maljalahdenkadun risteyksestä. Kuvassa näkyy puiden ympäröimä osia punertavasta Kuopion kaupungintalosta.
* Puijonkatua Suokadun risteyksessä, kuva rautatieaseman suuntaan.Puijonkatua Suokadun risteyksessä, kuva rautatieaseman suuntaan.
**Gustaf Wilhelm (Gösta) Juslén** (6. huhtikuuta 1887 Tammisaari – 21. elokuuta 1939 Helsinki) oli suomalainen arkkitehti.

Juslénin vanhemmat olivat Wilhelm Juslén (1833–1892) ja Wendla Aurora Wadman (1846–1916). Hän oli naimisissa Elvine Marianne Tollanderin (1889–1967) kanssa.

Juslén pääsi ylioppilaaksi Svenska Normallyceumista vuonna 1906 ja valmistui arkkitehdiksi Teknillisestä korkeakoulusta vuonna 1911. Hän työskenteli sitten vuoteen 1913 Walter Jungin ja Emil Fabritiuksen arkkitehtitoimistossa kunnes hän lähti lokakuussa 1913 opiskelemaan apurahan turvin Saksaan. Juslén harjoitteli Saksassa professori Friedrich von Thierschin alaisuudessa Münchenissä keväällä 1914 ja kesällä hän aloitti opinnot Münchenin teknillisessä yliopistossa.

Juslénin suunnittelemissa rakennuksissa oli aluksi klassisistisia piirteitä mutta 1930-luvulla hän siirtyi puhtaaseen funktionalismiin. Hän sai mainetta erityisesti vuonna 1930 suunnittelemallaan Fazerin liikepalatsilla ja Lallukan taiteilijakodin suunnittelulla. Juslén käytti molempien rakennuksien julkisivussa mustaa graniittia tehokeinona ja pyrki tekemään rakennuksista kokonaistaideteoksia huomioiden myös sisustuksen.

Rakennuksia
-----------

* Vapaakirkko, Annankatu 1, Helsinki 1925
* Fazerin liikepalatsi, Aleksanterinkatu 38, Helsinki 1930
* Lallukan taiteilijakoti, Helsinki 1931
* Juslénin perheen kesähuvila Villa Abbas, Jollas 1933
* Bensiiniasema Esso-Olympia, Mannerheimintie, Helsinki 1939

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Arkkitehtuurimuseo arkkitehtiesittely : Gösta Juslén (Arkistoitu – Internet Archive)
2. ↑  Find A Grave : Gustaf Wilhelm "Gösta" Juslén

Aiheesta muualla
----------------

* Korttelit.fi : Gösta Juslénin suunnittelemia rakennuksia Helsingin keskustassa (Arkistoitu – Internet Archive)
* Helsingin kaupunginmuseo : Laajasalon ennen vuotta 1940 käyttöön otetut rakennukset : Villa Abbas

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Uppslagsverket Finland

 |

 |