recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Robert K. Jarvik** (s. 11. toukokuuta 1946) on yhdysvaltalainen tiedemies, tutkija ja yrittäjä, joka tunnetaan roolistaan Jarvik-7-tekosydämen kehittämisessä.

Jarvik syntyi Midlandissa, Michiganissa 11. toukokuuta 1946. Hän aloitti opintonsa Syracusen yliopistossa ja suoritti lääketieteen maisterin tutkinnon New Yorkin yliopistosta. Hän jatkoi opintojaan lääketieteen parissa, ja vuonna 1976 hän valmistui lääketieteen tohtoriksi Utahin yliopistosta.*lähde?*

Jarvikin ura alkoi vuonna 1971 yhteistyöstä Willem Johan Kolffin kanssa, joka oli kehittänyt ensimmäisen keinotekoisen munuaisen. Tämä yhteistyö johti Jarvikin kiinnostuksen heräämiseen keinotekoisiin sydämiin. Hän työskenteli useiden vuosien ajan kehittääkseen Jarvik-sydämen, joka oli ensimmäinen toimiva keinotekoinen sydän.*lähde?*

Jarvik-sydän oli merkittävä keksintö sydänsiirtojen historiassa, sillä se tarjosi mahdollisuuden pelastaa potilaita, joiden sydänsairaus oli edennyt niin pitkälle, ettei elinsiirto ollut enää mahdollista. Jarvik-sydän toimi tehokkaasti useissa kokeissa, ja se johti lopulta siihen, että ensimmäinen keinotekoinen sydän asetettiin potilaaseen vuonna 1982.*lähde?*

Jarvik on ollut naimisissa kahdesti. Hänellä on poika ja tytär ensimmäisen vaimonsa, saltlakecityläisen kirjailijan ja toimittajan Elaine Jarvikin kanssa.*lähde?* Hänen toinen vaimonsa on tietokirjailija ja toimittaja Marilyn vos Savant, jonka kanssa hän on ollut naimisissa vuodesta 1987 lähtien.

Jarvik on saanut muun muassa Albert Laskerin kliinisen lääketieteen palkinnon ja National Medal of Technology and Innovation -palkinnon.

Lähteet
-------

1. ↑  Robert Jarvik *Lemelson MIT*. Viitattu 19.3.2023.
2. ↑  Neil MacFarquhar: Inventor Marries Writer *AP News*.  1987. Viitattu 19.3.2023.

  


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC

 |

 |
**Saksalainen ratsuponi** on Saksassa kehitetty ratsuponirotu, joka on kehitetty soveltuvaksi kaikkiin ratsastuksen lajeihin. Ratsuponi sopii myös sellaisille ratsastajille, jotka eivät pidä isoista puoliverisistä.

Ominaisuudet
------------

Rotumääritelmän mukaan saksalaisen ratsuponin tulee olla korkeudeltaan mieluiten 138–148 cm. Sen tulee olla ponityyppinen, urheilullinen ja hienostunut ratsuponi. Pään tulee olla pieni suurin eloisin silmin sekä pienin korvin; kaulan ja leuan liitoksen tulee olla selkeä; kaulan tulee olla pitkä ja hyvinsijoittunut; sään tulee olla selkeä ja lanteen pitkä. Liikkeiden tulisi olla tarkat, rytmikkäät, ilmavat ja joustavat, ja takaosan työnnön tulee olla selkeä. Luonteen tulisi olla rehellinen ja hyväntahtoinen, esiintymishaluinen, rohkea ja tasainen.

Historia
--------

Saksalaista ratsuponia alettiin kehittää 1960-luvulla, jolloin Saksan poniyhdistyksissä koettiin tarvetta kehittää suurikokoinen lastenratsu kansallisiin ja kansainvälisiin kilpailuihin. Tärkeänä tavoitteena oli yhdistää poneille tyypillinen luonne, tyyppi ja yhteistyöhalukkuus isompien ratsuhevosten urheilullisuuteen.

Jalostuksen alkuvaiheissa pyrittiin helppoon ratkaisuun. Kilpaponien tuottamiseksi yhdessä sukupolvessa arabianhevos- ja englannintäysioriita käytettiin vuonohevos- ja haflingertammoille. Nämä risteytykset eivät kuitenkaan tuottaneet haluttua tulosta.

Muutamat saksalaiset kasvattajat toivat maahan brittiläisiä poneja, lähinnä welsh-ponia, ja jalostivat niitä keskenään mutta myös risteyttivät paikallisten hevosten sekä arabianhevosten, angloarabien, englannintäysiveristen ja joidenkin lämminveristen hevosten kanssa. Vuoteen 1975 saksalaisen ratsuponin tyyppi oli kehitetty. Ensimmäiset ratsuponityypin yksilöt osoittivat kykynsä paikallisissa, kansallisissa ja kansainvälisissä kilpailuissa. Joitakin erityisen hyvälaatuisia oreja käytettiin parantamaan rotua entisestään. Myöhemmin näitä oreja sekä parhaita tammoja alettiin testata ja hyväksyä siitokseen jalostuksen järjestelmällisyyden lisäämiseksi ja rotutyypin parantamiseksi.

1990-luvulla rotua yritettiin parantaa risteyttämällä siihen trakehneria, hannoverinhevosta ja holsteininhevosta, mutta yritys epäonnistui; risteytysjälkeläisiin ei tullut tarpeeksi haluttua ponin tyyppiä ja ominaisuuksia. Nykyisin saksalaisen ratsuponin jalostukseen käytetään tiettyjä sukuja.

Käyttö
------

Saksanratsuponia käytetään kouluratsastukseen, esteratsastukseen, kenttäratsastukseen sekä muihin eurooppalaisen ratsastusperinteen lajeihin.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  About the German Riding Pony *wayback.archive.org*. Viitattu 18.12.2009. (englanniksi)
Armenian ja Azerbaidžanin joukot tulittivat toisiaan Martakertin lähellä 2008.
**Mardakertin yhteenotot 2008** olivat armenialaisten ja azerien joukkojen välisiä taisteluja Vuoristo-Karabahissa. Taistelut olivat pahin tulitaukorikkomus siihen asti vuonna 1994 päättyneen sodan jälkeen. Osapuolet syyttivät 4. maaliskuuta 2008 alkaneesta välikohtauksesta toisiaan ja sanoivat molemmat voittaneensa kahakan. Ainakin 4 azeria kuoli.

Tausta
------

Armenia halusi 1987 liittää itseensä Azerbaidžanin hallussa olleen Vuoristo-Karabahin, jonka enemmistö oli armenialaisia. Armenia ja Azerbaidžan kävivät vuosina 1988–1994 sodan, jossa molemmat osapuolet karkottivat toistensa kansalaisia alueiltaan. Armenia miehitti Vuoristo-Karabahin, joka julistautui itsenäiseksi. Mutta Azerbaidžan ja kansainvälinen yhteisö eivät tunnustaneet Vuoristo-Karabahia itsenäiseksi.

Kun Kosovo julistautui itsenäiseksi 2008, azerit vetivät maasta rauhanturvaajansa. He ajattelivat Kosovon itsenäistymisen olevan ennakkotapauksen, jonka pohjalta Armenian miehittämä itsenäinen Vuoristo-Karabah voitaisiin irrottaa Azerbaidžanista virallisestikin. Rajakahakointi alkoi sen jälkeen kun ihmiset protestoivat Armeniassa maan presidentinvaalien jälkeen, 4. maaliskuuta. Jerevanissa puhkesi mellakka ja tulitaisteluja protestoijien ja poliisien välille. Armeija saapui 2. maaliskuuta. Armenia syytti myöhemmin Azerbaidžania yrityksestä käyttää hyväkseen maan sisäisä levottomuuksia.
**Saksan 1. jalkaväkidivisioona** (saks. *1. Infanterie-Division*) oli Weimarin tasavallan maavoimien yhtymä maailmansotien välillä 1921-1934.

Perustaminen
------------

Versailles'n sopimuksen täyttämiseksi 31. heinäkuuta 1920 asevoimien supistamisesta annetun lain mukaisesti jokainen sotilaspiiri (saks. *Wehrkreis*) muodostaisi divisioonan 1. lokakuuta 1920. Übergangsheerin eli siirtymäajan asevoimien Reichswehr-Brigaden 1 ja 20 muodostivat tammikuussa 1921 1. divisioonan, johon kuului kolme jalkaväkirykmenttiä (1.2. ja 3. (preussilainen) jalkaväkirykmentti). Lisäksi divisioonaan kuuluivat 1. kenttätykistörykmentti, pioneeripataljoona, viestipataljoona, kuljetuspataljoona ja lääkintapataljoona. Divisioona liitettiin osaksi 1. johtoesikuntaa.

Yhtymä lakkautettiin lokakuussa 1934 ja sen yksiköt siirrettiin muodostettaviin Wehrmachtin 21 uuteen divisioonaan.

Komentajat
----------

Königsbergiin sijoitetun Wehrkreis I:n komentajat olivat oman toimensa ohella divisioonankomentajina. Komentajina olivat:

* jalkaväenkenraali Johannes von Dassel 1. lokakuuta 1920 – 31. lokakuuta 1923
* kenraalieversti Wilhelm Heye 1. marraskuuta 1923 – 31. lokakuuta 1926
* jalkaväenkenraali Friedrich Freiherr von Esebeck 1. marraskuuta 1926 – 30. syyskuuta 1929
* jalkaväenkenraali Werner von Blomberg 1. lokakuuta 1929 – 30. tammikuuta 1933

Lähteet
-------

1. ↑  feldgrau.com

Reichswehrin divisioonat

|  |  |
| --- | --- |
| Jalkaväki | 1. - 2. - 3. - 4. - 5. - 6. - 7. |
| Ratsuväki | 1. - 2. - 3. |
**Holkerin hallituksen verouudistus** oli Harri Holkerin hallituksen (1987–1991) toteuttama verouudistus, joka tuli tunnetuksi joka kotiin jaetusta "Verotus kevenee" -tiedotteesta. Uudistuksen pääasiallinen sisältö oli veropohjan laajentaminen muuttamalla liikevaihtovero arvonlisäveroksi. Pääomatulot otettiin laajemmin verotuksen piiriin ja samalla luotiin osinkoverotulojen hyvitysjärjestelmä. Pääoma- ja palkkatulot eriytettiin, joten henkilökohtaisessa verotuksessa pääomatulojen progressio poistui ja pääsääntöisesti kaikkien palkkaveroprosentit laskivat.

Uudistuksen valmisteli ja toteutti valtiovarainministeriö, jossa valtiovarainministerinä toimi Erkki Liikanen (SDP) ja veroministerinä Ulla Puolanne (Kok.). Uudistuksen esittelijänä valtioneuvostossa toimi Puolanne.

Palvelualan yrittäjät olivat aiemmin olleet liikevaihtoverosta vapautettuja. He kokivat Kokoomuksen, SDP:n ja RKP:n sinipunayhteistyönä luoman veromallin yrittäjän työn lisäverottamisena, vaikka vero onkin yrittäjän valtion puolesta perimä vero. Joidenkin yrittäjien mielestä palvelujen järkevä ja kilpailukykyinen hinnoitteleminen kuitenkin esti veron perimisen kokonaan asiakkaalta.

1990-luvun talouslaman aikaan kotimarkkinakysynnän laskiessa "verotus kevenee" hokema muuttui "verotus kovenee" -muotoon. Yrittäjätulonsa pääomatuloiksi muuttaneiden yrittäjien veroprosentti pysyi samana, vaikka laman vaikutuksesta tulot laskivat huomattavasti.
**Holkki** (lat. *holcas* < kreik. *holkás* ’lastialus’) on keskiajalla ja vielä 1600-luvulla kirjallisissa lähteissä laajalla alueella Euroopassa käytössä ollut laivan nimitys, jolle ei ole tarkkaa määritelmää. Holkeiksi kutsutut alukset ovat olleet hyvin erilaisia. Holkki oli koggia suurempi ja merikelpoisempi, tasalaudoitettu kolmimastoinen alus, jonka taaimmassa mastossa oli latinalaispurje viiston puomin varassa. Yhtään holkkia ei ole säilynyt nykypäivään eikä edes jäännöksiä ole löydetty, joten holkin ulkonäkö on päätelty kolikoissa ja sineteissä esiintyvistä tyylitellyistä kuvista.

*Holkki* tarkoittaa myös vanhaa aluksenrunkoa, joka on riisuttu takilastaan ja jota käytetään varastona tai asuntona. Englannin kielessä sanan tämä merkitys esiintyi ensimmäistä kertaa 1670-luvulla.

Lähteet
-------

1. ↑  *Das große Fremdwörterbuch*, s. 568. S.v. *Hulk*, *Holk*. Mannheim: Dudenverlag, 2000. ISBN 3-411-04162-5.
2. ↑  Myrsky nieli aarrelaivan ja Raaseporin linnanrouvan. *Tiede-lehti*.  11/2009. Viitattu 7.5.2015.
3. ↑  Mikko Huhtamies: "Aarrelaiva Hanneke Vromen haaksirikko vuonna 1468", *Tieteessä tapahtuu* 1/2019, s. 4–5. Artikkelin verkkoversio
4. ↑  *Nykysuomen sanakirja*, s.v. *holkki* 4.
5. ↑  Online Etymology Dictionary, s.v. *hulk*.
**Revontuli-mallisto** oli Suomen Trikoon vaatemallisto 1960-luvulla. Se oli aikansa huippumuotia, jolle olivat tunnusomaisia värikkäät kuosit ja pelkistetyt linjat.

Suomen Trikoo halusi 1960-luvulla nostaa tehtaan profiilia ja panostaa vientiin. Tehtaan silloinen johtaja Waldemar Jensen soitti Lenita Airistolle tammikuussa 1966 ja pyysi häneltä apua. Airistolla oli kokemusta viennistä muun muassa Yhdysvaltoihin. Airisto valitsi tiimiinsä tamperelaiset muotisuunnittelija Anna-Liisa Niemisen sekä tekstiilitaiteilija Nana Sunin. Kolmikko alkoi kehitellä mallistoa Airiston kehittämän konseptin mukaiseksi. Mallistoa markkinoitiin Lapin eksotiikalla sekä näyttävillä muotikuvilla. Revontuli-mallisto oli tuotannossa vain kolme vuotta. Kolmikko purki sopimuksen Suomen Trikoon kanssa, jolle malliston pienet tuotantoerät eivät olleet yhtä tärkeitä kuin Neuvostoliittoon tuotetut suuret vaatemäärät.

Aiheesta muualla
----------------

* Vapriikin näyttely

Lähteet
-------

1. ↑  Koskimäki, Ilona: Tampereen trikoo oli hetken muodin huipulla.  *Aamulehti*, 12.6.2014, s. B10-B11.
**RewardVille** on Zyngan kehittämä ohjelma joka julkaistiin maaliskuussa 2011 Facebookin palvelimelle. RewardVillessä pelaaja voi ostaa zyngaCoinseilla "lyh.zCoins" erilaisia erikoisesineitä Zyngan Facebookin palvelimelle julkaisemille selainpeleille, pelaaja voi aina ensimmäisellä käyntikerrallaan ostaa jokaiseen pelaamaansa selainpeliin yhden erikoisesineen kuten CityVilleen pelaaja voi asentaa ilmaiseksi Day Care Center-nimisen yhteisörakennuksen ja FarmVilleen Porch Home-nimisen talon, mutta kaikki muut sen jälkeen tavoiteltavat esineet täytyy ostaa zCoinseilla.

Pelaaja voi saada ostamiseen tarvittavia zCoin-kolikoita lisää täyttämällä jokaisessa pelissä olevia RewardVillen omia kehitysmittareita jotka pitää saada täyteen zPoint-pisteillä, joita voi täyttää normaalien XP-tasomittarien tapaan tekemällä erilaisia hommia, pelaaja voi yhtä päivää kohden tienata maksimissaan 300zPoint-pistettä, jokaisella täyttymiskerralla pelaaja saa lisää 25 Zcoin-kolikkoa yhdestä pelistä päivää kohden. 

RewardVille on saatavilla Englannin, Espanjan, Saksan, Ranskan, Italian ja Portugalin kielillä.

Silloin tällöin RewardVillessä on saatavilla kaikkien Zyngan selainpelien tavoin tiettyyn teemaan liittyviä esineitä, kuten kerran RewardVillessä myytiin Lady Gagan teemaan perustuvia esineitä, se oli samalla ensimmäinen kerta kun Zynga teki yhteistyötä artistin kanssa tavaroiden luomisen osalta.

Lähteet
-------

1. ↑  RewardVille's Official Website *rewards.zynga.com*.
2. ↑  Zynga Launches "RewardVille" In-Game Rewards Program *news.yahoo.com*.
3. ↑  Lady Gaga Premieres New Track In GagaVille *vh1.com*.  [vanhentunut linkki]
**Rex Nebular and the Cosmic Gender Bender** on MPS Labsin kehittämä ja MicroProsen julkaisema seikkailupeli. Peli on julkaistu vuonna 1992 DOS:lle ja seuraavana vuonna Mac OS:lle.

Tarina
------

Pelin päähenkilö on Rex Nebular, joka etsii arvokasta vaasia planeetalta, joka vaikuttaa kadonneen. Päähenkilö jää jumiin planeetalle, jossa asuu vain naisia.

Pelaaminen
----------

Peli on tieteiskomedia jossa on aikuishuumoria. Pelissä on valinta "kiltin" ja "tuhman" välillä, joka on ollut pääasiassa markkinointikikka eikä vaikuta merkittävästi itse sisältöön: pelissä ei ole pornoa eikä erotiikkaa. Vaikeusasteita on kolme, kaikki pulmat perustuvat inventaariomekanismiin ja ovat loogisia ja reiluja pelaajalle. Pelissä jumiutumisen aiheuttavat kohdat ovat pikselin etsimisestä johtuvia.
Pelaajalla on käytössä 10 yleistä verbiä eri toimintojen tekemiseen.

Vastaanotto
-----------

Peli on saanut Adventure Gamersin arvostelussa 3,5 tähteä viidestä vuonna 2007.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6 7  Johann Walter: Rex Nebular and the Cosmic Gender Bender *adventuregamers.com*.  16.2.2007. Viitattu 4.12.2020. (englanniksi)
2. 1 2  David Tanguay: Rex Nebular and the Cosmic Gender Bender *adventureclassicgaming.com*.  15.3.2009. Viitattu 4.12.2020. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* *Rex Nebular and the Cosmic Gender Bender* MobyGamesissa (englanniksi)
* Rex Nebular and the Cosmic Gender Bender (englanniksi)
**Jüri Uluotsin hallitus** oli 12. lokakuuta 1939 – 21. kesäkuuta 1940 toiminut Viron hallitus, jota johti pääministeri Jüri Uluots. Edeltävän Kaarel Eenpalun hallituksen aikana oli solmittu Viron ja Neuvostoliiton avunantosopimus, joka mahdollisti Neuvostoliiton puna-armeijalle tukikohtia Viron tasavallan alueella. Uluotsin hallitus toimi niin sanotun tukikohtakauden hallituksena Virossa.

Hallitus erotettiin Neuvostoliiton vaatimuksesta 21. kesäkuuta 1940 sen jälkeen, kun Neuvostoliiton joukot olivat miehittäneet Viron 17. kesäkuuta. Miehityksen seurauksena presidentti Konstantin Päts joutui nimittämään Johannes Varesin johtaman niin sanotun kansanhallituksen. Uluotsin hallituksen seuraajana Viron tasavallan laillisena hallituksena voi pitää Otto Tiefin hallitusta, joka astui virkaansa saksalaisten miehitysjoukkojen poistuessa Tallinnasta 18. syyskuuta 1944.

Neuvostoliiton miehitysviranomaiset pidättivät kaikki Uluotsin hallituksen jäsenet lukuun ottamatta Jüri Uluotsia, joka onnistui piiloutumaan pidättäjiltään.

| Ministeri | Nimi |
| --- | --- |
| pääministeri | Jüri Uluots |
| ulkoministeri | Ants Piip |
| sisäministeri | August Jürima, varapääministeri 28. lokakuuta 1939 alkaen |
| oikeusministeri | Albert Assor |
| maatalousministeri | Artur Tupits |
| opetusministeri | Paul Kogerman |
| talousministeri | Leo Sepp |
| puolustusministeri | Nikolai Reek |
| liikenneministeri | Nikolai Viitak |
| sosiaaliministeri | Oskar Kask |
| ministeri | Ants Oidermaa |

Lähteet
-------

* Viron hallituksen sivusto (Arkistoitu – Internet Archive)

### Viitteet

1. ↑  NSV Liidu sõjaväebaaside paigutamine Eesti Vabariigi territooriumile 1939. aastal *ESTONICA - Entsüklopeedia Eestist*. Eesti Instituut.  Arkistoitu 9.6.2021. Viitattu 9.6.2021. (viroksi)
2. ↑  Kuidas okupeeriti Eesti 1940. a *ESTONICA - Entsüklopeedia Eestist*. Eesti Instituut.  Arkistoitu 27.9.2015. Viitattu 9.6.2021. (viroksi)


|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
| Viro | Edeltäjä:**Eenpalun toinen hallitus** | **Viron hallitus**1939–1940 | Seuraaja:**Varesin kansanhallitus** |
Koskela vuonna 1962.
**Esko Juhani Koskela** (17. syyskuuta 1939 Tyrvää, Suomi – 21. tammikuuta 2010 Trelleborg, Ruotsi) oli suomalainen harmonikansoittaja.

Tausta
------

Esko Koskela syntyi Tyrvään Kotajärvenmaassa. Hän jäi orvoksi varhain ja varttui kahden enonsa kanssa, jotka hankkivat hänelle ensimmäisen, Majaniemen valmistaman, harmonikan huomattuaan pojan musikaalisesti lahjakkaaksi ja innostuneeksi soittajaksi. Hän perusti pian soittamaan opittuaan oman orkesterin.

Ura ja elämä
------------

Hän soitti myöhemmin useissa erilaisissa kokoonpanoissa toimien 1950-luvulta lähtien myös useiden ajan nimekkäiden artistien, kuten Olavi Virran ja Tapio Rautavaaran säestäjänä. Hän soitti myös pianoa ja kitaraa. Avioiduttuaan 1960-luvulla Koskela muutti Keuruulle jatkaen soittamista ja tanssitoiminnan järjestämistä. Käytyään tuttaviensa mukana soittomatkalla Ruotsin Trelleborgissa, Koskela muutti pian pysyvästi perheineen sinne.

Soittamisen ohella Koskela työskenteli Ruotsissa Trelleborgin kumitehtaalla, mistä toimesta hän jäi myös eläkkeelle. Hän vieraili kesäisin säännöllisesti kotiseudullaan Vammalassa järjestäen kesätansseja. Hän vieraili usein myös Pohjois-Amerikassa esiintyen suomalaissiirtolaisille.

Saavutukset
-----------

* Kimberley International Oldtime Accordion Championships kilpailun voitto (1977)
* Kimberley International Oldtime Accordion Championships duetto voitto (1977)
* Kimberley International Oldtime Accordion Championships voitto 1978
* Kimberley International Oldtime Accordion Championships duetto 2nd (1979)
* Kimberley International Oldtime Accordion Championships 2nd (1979)*lähde?*

Levytyksiä
----------

* Koskela och Sirkka-Liisa på Karelens kullar (LP, EMI 1980, EMI 062 35762)

Sävellyksiä
-----------

Esko Koskela tuotti joitakin viihteellisiä sävellyksiä, joista tunnetuin lienee *Vancouverin ilta*.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Plihtari, Minna, Koskela, Markku ja Elina: Esko Koskela.  *Hanuri*, 2010, 38. vsk, nro 2, s. 47. Ikaalinen:  Suomen Harmonikkaliitto.

Aiheesta muualla
----------------

* Esko Koskelan soittotuotantoa Suomen äänitearkistossa[vanhentunut linkki]
**Esko Veli Koivu** (19. lokakuuta 1932 Valkeala – 21. heinäkuuta 2004 Helsinki) oli suomalainen hallintojohtaja ja kirjailija.

Koivu valmistui valtiotieteen kandidaatiksi Helsingin yliopistosta 1957 ja opiskeli sitten Yhdysvalloissa taloustieteitä Fulbright-stipendin turvin.

Koivu oli aluksi jonkin aikaa Englannin suurlähetystön palveluksessa ja sitten hän toimi Turussa Auralan kansalaisopiston rehtorina ja Auralan settlementin isäntänä 1958–1963. Koivu toimi Kristillis-yhteiskunnallisen työkeskusliiton yleissihteerinä Helsingissä 1963–1968, HYKS:in apulaistalousjohtajana 1969–1979 sekä viimeksi Helsingin kaupungin terveysviraston hallintojohtajana 1980–1990. Hän jäi eläkkeelle 1990.

Koivu oli kunnallisen sopimusvaltuuskunnan jäsenenä 1970–1979 ja 1984–1990 sekä kunnallisen työmarkkinalaitoksen valtuuskunnan I varapuheenjohtajana 1987–1989.

Koivu julkaisi 1950-luvulla kaksi romaania joista ensimmäinen *Maanantai – aivan arkinen legenda* ilmestyi myös vironkielisenä käännöksenä Kanadassa 1965.

Teoksia
-------

* *Maanantai – aivan arkinen legenda* : romaani. WSOY 1955
* *Onnenlintu* : romaani. WSOY 1956
* *Nashville, Tenn. U.S.A. 1957–1958* : kirjeitä. Esko Koivu, Helsinki 1977

Lähteet
-------

* Esko Koivu SKS:n kirjailijamatrikkelissa (toimimaton linkki)
* Esko Koivun muistokirjoitus (HS.Fi Muistot)[vanhentunut linkki]

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)
* Yhdysvallat

 |

 |
Esko Korhosen suunnittelema As Oy Hakanrinne, Roihuvuorentie 18 (1955).
Esko ja Ahti Korhonen: As Oy Ekonomitalo (1952).
**Esko Uolevi Korhonen** (30. huhtikuuta 1923 Helsinki – 31. maaliskuuta 1994 Helsinki) oli suomalainen arkkitehti, joka suunnitteli rakennuksia ja osittain myös asemakaavat Helsingin Roihuvuoren ja Pihlajamäen lähiöihin.

Korhonen valmistui arkkitehdiksi 1949 ja teki opintomatkoja ulkomaille. Hän työskenteli Olli Saijonmaan ja Viljo Revellin arkkitehtitoimistoissa ennen kuin meni 1951 töihin Kulutusosuuskuntien Keskusliittoon (KK), jossa hän oli asunto-osaston toimistopäällikkönä 1952–1961. Vuodesta 1961 Korhosella oli oma arkkitehtitoimisto. Myöhemmin hän toimi Helsingin asemakaava-arkkitehtina ja yleiskaava-arkkitehtina.

Korhosen ensimmäinen merkittävä suunnittelutyö oli rakennusliike Hakan 1950-luvulla Itä-Helsinkiin rakennuttama Roihuvuoren lähiö, johon hän suunnitteli asemakaavan ja useita kerrostaloja. Hän suunnitteli Roihuvuoreen 1950-luvun puolivälissä myös Suomen ensimmäisen ostoskeskuksen, joka kuitenkin toteutui vasta 1958, jolloin kuusi muuta ostoskeskusta oli ehtinyt valmistua. Korhosen päätyönä pidetään Pihlajamäkeä, jonka suunnittelussa hän oli mukana 1959–1965 ja perusti sitä varten oman toimistonsakin. Haka rakennutti kaupunginosan yhdessä kilpailijansa Saton kanssa. Korhonen suunnitteli rakennukset Hakan alueelle eli Pihlajamäen pohjois- ja koillisosaan yhdessä Sulo Savolaisen kanssa, ja he täydensivät myös Olli Kivisen laatimaa asemakaavaa. Korhonen suunnitteli myös 1976 valmistuneen Pihlajamäen kirkon sekä Raahen keskustan asemakaavan.

Esko Korhosen vanhempi veli Ahti Korhonen oli myös arkkitehti. Veljekset suunnittelivat yhdessä muun muassa vuonna 1952 valmistuneen As Oy Ekonomitalon Helsingin Lauttasaareen ja tekivät yhteistyötä muissakin hankkeissa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Arkkitehtiesittely: Esko Korhonen  2007. Suomen rakennustaiteen museo.  Arkistoitu 6.8.2016. Viitattu 10.10.2016.
2. ↑  *Diplomi-insinöörit ja arkkitehdit 2000: M–Ö*, LIITE 2. Tekniikan Akateemisten Liitto TEK, Helsinki 2000.
3. 1 2  Esko Korhonen (1923-1994) (Arkistoitu – Internet Archive) Pihlajamäki.info. Viitattu 10.10.2016.
4. ↑  Johanna Hankonen: Lähiöt ja tehokkuuden yhteiskunta, Gaudeamus (1994) ISBN 951-662-610-6
5. ↑  Ahti Korhonen Arkkitehtuurimuseo.  Arkistoitu 23.3.2012. Viitattu 24.6.2012.
6. ↑  Staffans, Aija & Lehikoinen, Jyrki & Oksala, Tarkko: Ahti Korhosen muistokirjoitus Sanoma News.  Arkistoitu 11.10.2016. Viitattu 24.6.2012.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Esko Korhosen suunnittelemia rakennuksia** Wikimedia Commonsissa
Papposilenos eli vanha Silenos, satyyrien johtaja. Teatterihahmoa esittävä boiotialainen terrakottaveistos, n. 350 eaa.
**Satyyrinäytelmä** (m.kreik. σατυρικὸν δρᾶμα, *satyrikon drāma*) oli yksi antiikin kreikkalaisen teatterin näytelmälajeista. Se oli klassisella kaudella kiinteä osa Ateenan Dionysia-näytelmäjuhlia. Jokainen näytelmäkirjailija teki juhlia varten kolmen tragedian trilogian ja sitä seuranneen satyyrinäytelmän.

Satyyrinäytelmälle tunnusomaista oli satyyreistä koostuva kuoro, ilakoiva, joskus rietaskin sisältö ja onnellinen loppu. Näistä ominaisuuksista huolimatta satyyrinäytelmä oli tyyliltään ja kieleltään lähempänä tragediaa kuin komediaa. Näytelmien aiheet otettiin mytologiasta ja joskus ne saattoivat liittyä edeltävään trilogiaan.

Ensimmäisen satyyrinäytelmäkirjailijan sanotaan olleen Pratinas (500/400-lukujen eaa. vaihde). Kuten koko kreikkalaisen draaman, satyyrinäytelmän juuret ovat Dionysoksen kultissa. Satyyrit olivat tämän jumalan seuralaisia. Aristoteleen mukaan tragedia sai alkunsa *satyrikonista* eli jostakin satyyrinäytelmää muistuttavasta, ja arvellaan, että varsinainen satyyrinäytelmä lisättiin näytelmäjuhliin reaktiona sille, että tragediat olivat ajan mittaan siirtyneet yhä enemmän pois dionyysisistä aiheista.

Vain yksi satyyrinäytelmä on säilynyt nykyaikoihin kokonaisena, Euripideen *Kyklooppi* (*Kyklops*). Lisäksi tunnetaan mm. papyruslöydöistä katkelmia muista satyyrinäytelmistä, esimerkiksi noin puolet Sofokleen satyyrinäytelmästä *Vainukoirat* (*Ikhneutai*) sekä osia tuntemattoman kirjailijan satyyrinäytelmästä *Sisyfos*. Vaasimaalauksissa on myös säilynyt kuvallisia esityksiä satyyrinäytelmistä, esimerkiksi kuuluisassa Pronomos-vaasissa on esitetty kokonaisen näytelmän juoni.

Satyyrinäytelmä menetti merkityksensä näytelmäjuhlien ohjelmistossa 300-luvun eaa. puoliväliin mennessä, mutta sitä tiedetään esitetyn vielä 100-luvulla jaa. Sen vaikutus moderniin teatteriin ei ole ollut suuri, vaan se jäi kreikkalaisen tragedian ja komedian varjoon.

Katso myös
----------

* Kreikkalainen komedia
* Kreikkalainen tragedia

Lähteet
-------

* Castrén, Paavo & Pietilä-Castrén, Leena: *Antiikin käsikirja*. Helsinki: Otava, 2000. ISBN 951-1-12387-4.
* Seaford, R. A. S.: "Satyric drama". Teoksessa Hornblower, Simon & Spawforth, Antony: *Oxford Classical Dictionary*. Third edition revised. Oxford: Oxford University Press, 2003. ISBN 978-0-19-860641-3.
**Syen Toula** on maalaiskunta ja sen keskuskylä Sikasson alueen Bougounin piirissä Malissa. Se sijaitsee 90 kilometriä Bougounista luoteeseen. Kunnassa on 9 500 ja kylässä 400 asukasta (vuonna 2009).

Syen Toulan kunnan pinta-ala on 660 neliökilometriä. Se rajoittuu pohjoisessa Bougounin piirin Ourounin, idässä Sidon, etelässä Danoun, lännessä Yanfolilan piirin Séré Moussa Ani Samou De Siékorolén ja Bayan ja luoteessa Koulikoron alueen Katin piirin Tiakadougou-Dialakoron kuntiin. Maisemaa leimaa pohjoisen tasanko ja etelän kukkulat. Eteläosassa sijaitsee Sélinguén tekojärvi. Seutu kuuluu Sudanin vyöhykkeeseen.

Kuntaan kuuluu 11 kylää. Asukkaat ovat bambaroita, fulbeja, bozoja ja dogoneja. Uskontoja ovat islam, kristinusko ja animismi.

Syen Toulan kautta kulkee Keleyasta Sélinguéjärvelle johtava maantie. Paikallisia elinkeinoja ovat maanviljely, karjanhoito, kalastus ja keräily. Tärkeimmät viljelykasvit ovat hirssi, maissi, durra, puuvilla, maapähkinä, fonio, maapapu, riisi, bataatti ja seesami.

Lähteet
-------

1. ↑  4ème recensement général de la population et de l’habitat. Résultats définitifs, tome 0: Répertoire des villages *instat-mali.org*.  Arkistoitu 7.1.2017. Viitattu 15.6.2018.
2. 1 2 3 4  Plan de sécurité alimentaire: Commune rurale de Syentoula 2006-2010 *aec.msu.edu*.  2006.  Arkistoitu 14.6.2010. Viitattu 15.6.2018.
3. ↑  Mali - Région de Sikasso: Carte de référence *reliefweb.int*. Viitattu 15.6.2018.
4. ↑  Mali - Région de Koulikoro: Carte de référence *reliefweb.int*. Viitattu 15.6.2018.
**Esko Olavi Kähkönen** (20. huhtikuuta 1927 Rovaniemi – 28. syyskuuta 2020 Rovaniemi) oli suomalainen toimittaja ja mäkihyppyvaikuttaja. Kähkönen valmistui Vierumäeltä liikunnanohjaaksi ja hän siirtyi vuonna 1947 voimistelunopettajaksi Rovaniemen yhteislyseoon, jossa oli opiskellut aikaisemmin. Kähkönen ryhtyi Lapin Kansa -lehden urheiluavustajaksi ja sitä tietä Yleisradion Rovaniemen toimituksen palvelukseen. Lapin radiosta hän jäi eläkkeelle 1990. Kähkönen oli pitkään Rovaniemen kaupunginvaltuustossa ja -hallituksessa kokoomuksen ryhmässä.

Kähkönen oli Ounasvaaran Hiihtoseuran puheenjohtaja ja kunniajäsen. Hän valmensi seuran mäkihyppääjiä ja varsinkin 1970-luvulla seura oli Suomen paras mäkihyppyseura. Muun muassa vuoden 1974 SM-kisojen suurmäen kilpailussa OH:n hyppäävät ottivat kilpailun seitsemän ensimmäistä sijaa.

Kähkönen oli mäkihyppytuomarina Sapporon olympialaisissa 1972. Hän oli myös selostamassa suurkisoja televisioon ja radioon yhdessä Pekka Tiilikaisen ja Paavo Noposen kanssa.

Lähteet
-------

1. ↑  Kuolinilmoitus, *Lapin Kansa* 24.10.2020, s. 23
2. 1 2  Tuomi-Nikula, Heikki: Muistokirjoitus: Esko Kähkönen 1927–2020 *Helsingin Sanomat*.  27.10.2020. Viitattu 10.5.2021.
3. ↑  Seuran vuosikokous pidettiin OH:n Majalla *Ounasvaaran Hiihtoseura*.  1.10.2020.  Arkistoitu 10.5.2021. Viitattu 10.5.2021.
4. ↑  Vahtola, Jouko: *Suomen mäkihypyn historia*, s. 296. Helsinki: Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, 2012. ISBN 978-952-222-313-5.
Parsman I
**Parsman I** (georg. ფარსმან I, kuoli 58) eli **Pharasmanes** oli Iberian (eli Kartlin, nykyisen Georgian itäosan) kuningas, jolla on merkittävä asema Tacituksen kertomuksessa Rooman idänpolitiikasta ja sotaretkistä Tiberiuksen, Claudiuksen ja Neron aikana. Professori Cyril Toumanoffin mukaan hän hallitsi vuosina 1–58 ja kuului kolmanteen Parnavaziani-dynastiaan. 

Parsman oli Rooman liittolainen. Hän hyökkäsi Armeniaan ja valtasi sen pääkaupungin Artašatin vuonna 35. Hän jätti veljensä Mithridateen Armenian valtaistuimelle, ja kun parthialainen prinssi Orodes yritti riistää Parsmanilta hänen uuden valloituksensa, hän kokosi suuren armeijan, jonka avulla hän saavutti murskavoiton parthialaisista (Tacitus, *Annales*. vi. 32-35). Myöhemmin (noin vuonna 52) hän yllytti poikansa Rhadamistuksen, jonka kunnianhimo ja pyrkimykset olivat alkaneet epäilyttää häntä, aloittamaan sodan setäänsä Mithridatesta vastaan. Parsman tuki poikaansa, mutta kun parthialaiset vuorostaan karkottivat Rhadamistuksen lyhyen hallituskauden jälkeen (vuonna 55) ja hän hakeutui turvaan isänsä valtakuntaan, Parsman surmasi poikansa miellyttääkseen roomalaisia, jotka olivat ilmaisseet tyytymättömyytensä Rhadamistuksen hankkeeseen (*ib*. xii. 42-48, xiii. 6, 37). Parsmanin jälkeen Iberian valtaistuimelle nousi ilmeisesti hänen poikansa Mirdat I.

Toumanoff on ehdottanut Parsmanin olevan sama henkilö kuin keskiaikaisissa georgialaisissa kronikoissa mainittu Aderki (tai Rok). Hänen kerrotaan hallinneen samaan aikaan, kun ensimmäiset kristityt yhteisöt syntyivät Georgiaan ja juutalaiset matkustivat Mtskhetasta Jerusalemiin, jossa he näkivät Jeesuksen ristiinnaulitsemisen ja toivat pyhän tunikan Iberiaan. Georgialaisten kronikoiden mukaan Aderki jakoi valtakuntansa poikiensa Kartamin (Kardzam) ja Bartomin (Bratman) kesken, mikä aloitti viisi sukupolvea kestäneen diarkian. Monet nykytutkijat epäilevät kuitenkin diarkian olemassaoloa, sillä ajan ulkomaalaiset lähteet kertovat vain yhdestä hallitsijasta.

Lähteet
-------

1. ↑  Toumanoff, Cyril: *Studies in Christian Caucasian History*, s. 101. Georgetown University Press, 1967.
2. ↑  Rapp, Stephen H.: *Studies In Medieval Georgian Historiography: Early Texts And Eurasian Contexts*, s. 285–287. Peeters Publishers, 2003. ISBN 90-429-1318-5.


|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
|   | Edeltäjä:**Aršak II** | **Iberian kuningas**n. 1–58 | Seuraaja:**Mirdat I** |
Scott Erskine
**Scott Thomas Erskine** (s. 1963 – 3. heinäkuuta 2020) oli yhdysvaltalainen sarjamurhaaja. Hän istui odottamassa kuolemantuomionsa täytäntöönpanoa San Quentinissa Kaliforniassa, mutta kuoli COVID-19-viruksen aiheuttamiin komplikaatioihin 57-vuotiaana heinäkuussa 2020.

Varhaiset vaiheet
-----------------

Erskine kasvoi Etelä-Kaliforniassa. Hän loukkaantui 5-vuotiaana liikenneonnettomuudessa niin pahoin, että vietti 60 tuntia koomassa; hän näennäisesti toipui, mutta kärsi jälkeenpäin toistuvista päänsäryistä ja poissaolokohtauksista. 

10-vuotiaana Erskine alkoi käyttää 6-vuotiasta siskoaan seksuaalisesti hyväkseen. Hän käytti myöhemmin hyväkseen myös tämän ystäviä ja uhkasi surmata heidät, jos vanhemmat tai poliisi saisivat tietää. 15-vuotiaana hän pakeni nuorisovankilasta, puukotti 13-vuotiasta tyttöä ja raiskasi tämän. Seuraavana aamuna hän hyökkäsi puukon kanssa 27-vuotiaan hölkkääjänaisen kimppuun. 

Matkalla työhaastatteluun vuonna 1980 Erskine pahoinpiteli 14-vuotiaan pojan tajuttomuuteen raiskauksen yrityksen aikana. Vaikka äiti yritti saada poikansa mielisairaalaan, hänelle tuomittiin ehdotonta vankeutta ja myönnettiin armahdus vuonna 1984. Vankeusaikanaan hänen kerrotaan syyllistyneen toisen vangin raiskaukseen. Vapautumisensa jälkeen Erskine tapasi Deborah-nimisen naisen, meni naimisiin ja muutti tämän kanssa vuonna 1988 Orlandoon, Floridaan. Avioliitto jäi lyhyeksi, sillä Erskine oli väkivaltainen ja muun muassa potkaisi vaimoaan vatsaan tämän ollessa raskaana. Eron jälkeen Erskine muutti takaisin Etelä-Kaliforniaan. 

Vuonna 1993 Erskine vei bussia odotelleen naisen kotiinsa ja piti häntä vankinaan useiden päivien ajan. Hän myös raiskasi tämän useita kertoja ennen vapauttamista. Hänet tuomittiin 70 vuoden vankeuteen, ja tuomittuna seksuaalirikollisena hänen DNA:nsa tallennettiin.

Jonathan Sellers ja Charlie Keever
----------------------------------

Jonathan Sellers (9) ja Charlie Keever (13) löydettiin kuolleina San Diegosta 29. maaliskuuta 1993.

Sellers ja Keever olivat pyöräilemässä Otayjoella, kun Erskine hyökkäsi heidän kimppuunsa. He joutuivat raiskatuiksi ja kuristetuiksi. Kaksoismurha herätti kauhua laajalti Yhdysvalloissa ja oli pitkään selvittämättä. Vuonna 2001 Sellersin ja Keeverin tapaus avattiin. Siemennesteestä otetun DNA:n avulla tekijäksi varmistui Erskine, jonka oikeudenkäynti kahdesta murhasta alkoi syyskuussa 2003. Hänet tuomittiin kuolemaan 1. syyskuuta 2004 ja lähetettiin San Quentiniin kuusi päivää myöhemmin.

Renee Baker
-----------

Kun Erskine odotti oikeudenkäyntiään, hänet yhdistettiin DNA:n avulla myös 26-vuotiaaseen Renee Bakeriin, joka oli raiskattu ja murhattu 23. kesäkuuta 1989. Hän tunnusti teon ja sai elokuussa 2004 elinkautisen vankeustuomion ilman armahdusmahdollisuutta. Floridan viranomaiset ovat ilmaisseet epäilynsä, joiden mukaan Erskinellä saattaisi olla tekemistä myös muiden pimeiden henkirikosten kanssa.

Lähteet
-------

1. ↑  2 Condemned San Quentin Inmates Die Of Apparent COVID-19 Complications  3.7.2020. CBS SF Bay Area. Viitattu 26.9.2020.

Aiheesta muualla
----------------

* Scott Erskinen pidätyskuva (Arkistoitu – Internet Archive)
Scott Henderson esiintymässä vuonna 2010.
**Scott Henderson** (s. 1954) on yhdysvaltalainen jazzkitaristi, säveltäjä ja Tribal Tech -yhtyeen keulahahmo. Uransa aikana Henderson on soittanut muun muassa Joe Zawinulin, Jean-Luc Pontyn ja Chick Corean yhtyeissä. Scott Hendersonin soittotyyliä leimaa yksinkertaisten blueskuvioiden yhdistely harmonisesti monimutkaisiin melodioihin.

Vuonna 1984 Henderson perusti basisti Gary Willisin kanssa yhtyeen Tribal Tech, jonka kokoonpanoon kuuluu lisäksi pianisti Scott Kinsey ja rumpali Kirk Covington. Tribal Tech on julkaissut kymmenen levyä, joista uusin on vuonna 2000 ilmestynyt *Rocket Science*.

Scott Henderson on soittanut myös Vital Tech Tones -triossa, johon kuuluu hänen lisäkseen rumpali Steve Smith ja basisti Victor Wooten.

Soololevyt
----------

* *Dog Party* (1994)
* *Tore Down House* (1997)
* *Well to the Bone* (2002)
* *Live!* (2005)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Alankomaat

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* IdRef

 |

 |
Ryoliittilouhos (Löbejün, Sachsen-Anhalt, Saksa)
**Ryoliitti** on magmakivi, vulkaaninen ekstrusiivikivi eräänlainen graniitin vulkaaninen vastine. Ryoliitti koostuu suurelta osalta piistä. Sen rakenne vaihtelee afaniittisestä porfyyrinomaiseen. Sen tavallisesti sisältämät mineraalit ovat kvartsi, alkalimaasälpä ja plagioklaasi. Myös biotiitti ja pyrokseeni ovat yleisiä ryoliitista löydettäviä mineraaleja.

Ryoliitti on eräänlainen plutonisen graniitin ekstrusiivinen vastine, ja siten myös usein ryoliittipaljastumat muistuttavat graniittia. Koska ryoliitit sisältävät paljon piitä ja vähän sekä rautaa että magnesiumia, ne polymeroituvat nopeasti vaarallisiksi laavoiksi. Ryoliittiä esiintyy myös breksiana tai vulkaanisissa kannaksissa tai valleissa. Ryoliitit, jotka jäähtyvät liian nopeasti muodostaakseen kiteitä, muuttuvat luonnolliseksi lasiksi tai vitrofyyriksi, jota kutsutaan myös obsidiaaniksi. Hitaampi viileneminen muodostaa laavaan mikroskooppisia kiteitä ja synnyttää mm. sellaisia rakenteita kuin virtausfoliaatioita sekä sferuliittisiä, nodulisia ja litofysaalisia struktuureja.

Lähteet
-------

1. ↑  Rhyolite. Rock *Encyclopædia Britannica*. Viitattu 31.7.2016. (englanniksi)

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Ryoliitti**.
**Palynologia** on tieteenala, joka tutkii siitepölyä. Jos palynologiaa tarkastellaan botaniikan näkökulmasta, tutkitaan nykyisten kasvien siitepölyä. Jos sitä tarkastellaan geologian näkökulmasta, tutkitaan fossiloitunutta muinaista siitepölyä. Ihmiskunnan varhaisina aikoina siitepölyä kerättiin ja sitä muokattiin asioita, joita käytettiin hyväksi monenlaisissa arkisissa esineissä. Melissopalynologia on palynologian osa-alue, joka tutkii hunajassa olevaa siitepölyä ja josta on hyötyä hunajantuottajille. Palynologiaa hyödynnetään useissa yhteyksissä, muun muassa aerobiologian kanssa siten, että siitä on hyötyä siitepölyallergikoille.

Siitepölyn perusteella tehtävä analysointi
------------------------------------------

Nykyisten kasvien siitepölyä tutkimalla voidaan arvioida siitepölyn leviämissuuntia alueelta toiselle. Stratigrafisilla menetelmillä tutkitaan fossiloitunutta siitepölyä, jota on säilynyt ainakin järvien pohjien alla ja soissa. Siitepölyanalyysin avulla selvitetään paleoekologisia tekijöitä maaperän kerrostumien syntymisen ajalta, kuten kasvillisuus ja ilmastotekijät. Sen avulla voidaan myös määrittää maakerrostumien ikää. Siitepölyanalyysissä on se haaste, että jonkin kasvilajin siitepölyn määrä ei osoita kasvilajin yksilöiden määrää alueella, koska eri kasvilajien siitepölyn tuotannon määrä on erilainen. Joskus siitepölyanalyysissä käytetään absoluuttista menetelmää, jolla mitataan siitepölyn määrä alueen tietyllä pinta-alalla vuosittain.

Lähteet
-------

1. ↑  David M. Jarzen: What is palynology? Florida Museum of Natural History. Viitattu 31.1.2017. (englanniksi)
2. ↑  Kalle Taipale, Matti Saarnisto: "Kasvillisuuden kehitys-metsien vaiheet, Siitepölyanalyysi", *Tulivuorista jääkausiin*, s. 301,337-338. Porvoo: WSOY, 1991. ISBN 951-0-16048-2.
Pamela Sue Martin vuonna 1977.
**Pamela Sue Martin** (s. 5. tammikuuta 1953 Westport, Connecticut) on yhdysvaltalainen näyttelijä.

Martin suuntasi Hollywoodiin jo nuorena ja sai sieltä pian elokuvarooleja. Hän näytteli parikymmenvuotiaana muun muassa elokuvassa *S/S Poseidonin seikkailu* (1972). 1970-luvun lopulla hänellä oli pääosa *Hardy-pojat*- ja *Neiti Etsivä* -kirjoihin perustuvassa amerikkalaisessa televisiosarjassa *The Hardy Boys/ Nancy Drew Mysteries*.

Vuosina 1981–1984 Martin oli mukana saippuasarja *Dynastiassa*, jossa hän esitti Fallon Carringtonia. Martin halusi lähteä sarjasta neljän tuotantokauden jälkeen, joten Fallonin rooliin siirtyi myöhemmin brittinäyttelijä Emma Samms.

Martin on myöhemmällä urallaan työskennellyt teatterin parissa.

Yksityiselämä
-------------

Martin on ollut naimisissa kolme kertaa, ja hänellä on yksi lapsi.

Martin on kertonut kärsineensä kroonisesta virtsarakon tulehduksesta. Hänen murheenaan on ollut myös hiustenlähtö, jonka vuoksi hän joutui käyttämään *Dynastian* kuvauksissa peruukkia. Terveyssyyt saivat hänet jättämään Hollywoodin kiireisen elämänrytmin ja muuttamaan Idahoon.

Lähteet
-------

1. 1 2  Pamela Sue Martin (The Internet Movie Database -elokuvatietokanta.) *imdb.com*. Viitattu 11.10.2016. (englanniksi)
2. 1 2 3 4  Elkins, Lucy: Dynasty star: Like millions of women, I was secretly fighting baldness *Daily Mail Online*.  1.8.2007. Viitattu 11.10.2016. (englanniksi)
3. 1 2  Cohn, Paulette: 'Dynasty' cast, 35 years later: Where are they now? *Biography.com*.  12.1.2016.  Arkistoitu 1.5.2017. Viitattu 11.10.2016. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Pamela Sue Martin Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
* Pamela Sue Martin Elonetissä.

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Ranska
* BnF data
* Katalonia
* Saksa
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Synchronkartei
* Elonet

 |

 |
**Stjepan Šulek** (5. elokuuta 1914 – 16. tammikuuta 1986) oli kroatialainen säveltäjä, kapellimestari, viulisti ja pianisti. Hän sävelsi muun muassa kahdeksan sinfoniaa, kaksi oopperaa ja kamarimusiikkia ja oli useiden kroatialaisten säveltäjien ja muusikkojen opettaja ja professori.

Šulek syntyi Zagrebissa ja opiskeli nuorena siellä pianon- ja viulunsoittoa sekä sävellystä musiikkiakatemiassa ja valmistui sieltä vuonna 1936. Valmistumisensa jälkeen vuonna 1939 hän liittyi Zagrebin jousikvartettoon, joka on perustettu vuonna 1919 ja Kroatian vanhin kamarimusiikkiorkesteri. Hän aloitti myös Zagrebin konservatoriossa viulunsoitton opettamisen ja aloitti omien sävellysten tekemisen. Melko pian hän alkoi myös opettamaan sävellystä ja orkestrointia ja oli myöhemmin arvostettu musiikinprofessori. Hänellä oli oppilainaan joukko tunnettuja kroatialaisia säveltäjiä muun muassa: Milko Kelemen, Stanko Horvat, Krešimir Šipuš, Sandro Zaninović, Pavle Dešpalj, Dubravko Detoni ja Igor Kuljerić. Hän perusti myös Zagrebin radion kamariorkesterin.

Šulek sävelsi vuosina 1944–1981 ensimmäisen kahdeksan sifoniaa ja ensimmäisen sifonian jälkeen hän julkaisi toisen sinfonian vuonna 1946, kolmannen 1948. Neljäs sinfonia valmistui vuonna 1954 ja hän aloitti viidennen samana vuonna ja julkaisi sen vuonna 1963. Hän julkaisi kuudennen sinfonian vuonna 1966. Seitsemäs sinfonia valmistui vuonna 1979 ja kahdeksas vuonna 1981. Niiden lisäksi hän sävelsi ja julkaisi paljon erilaista musiikkia muun muassa kaksi oopperaa, kamarimusiikkia, konserttoja, sonaatteja ja erilaisia kappaleita.

Lähteet
-------

1. 1 2  Slonimsky, Nicolas & Kuhn, Laura & McIntire, Dennis: Šulek, Stjepan *Encyclopedia.com*. Viitattu 25.7.2021. (englanniksi)
2. 1 2 3 4 5 6  Hartman, Andrew: The Symphonies of Stjepan Šulek *MusicWeb-International*. Viitattu 25.7.2021. (englanniksi)
3. 1 2 3  Paterno, Gisela : Stjepan Šulek – Knowing this great composer *LearnMusic.eu*.  27.2.2018 . Viitattu 25.7.2021. (englanniksi)
4. ↑  Stjepan Sulek, (1914 – 1986) *Naxos*.  Arkistoitu 25.9.2020  . Viitattu 25.7.2021   . (englanniksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Alankomaat
* Puola
* Vatikaani

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* SNAC
* IdRef

 |

 |
Hannu Siren: *Stoa* (1984).
***Stoa*** on Hannu Sirenin veistos Itä-Helsingin kulttuurikeskuksen aukiolla Itäkeskuksessa. Veistos muodostuu neljästä kuusi metriä korkeasta pylväästä ja niiden alla olevasta laatasta. Teos on valettu koboltinsiniseen kivimassaan.

Synty ja tila
-------------

Hannu Siren voitti Itä-Helsingin kulttuurikeskuksen veistoskilpailun vuonna 1981. *Stoa*-niminen teos valmistui vuonna 1984. Sinisestä teoksesta tuli tunnettu maamerkki, ja koko sen läheisyydessä oleva kulttuurikeskus nimettiin Stoaksi. Vuonna 1987 *Stoa* ikuistettiin myös suomalaiseen postimerkkiin.

*Stoa* suunniteltiin ja toteutettiin yhteistyössä ympärillä olevien rakennusten suunnittelijoiden kanssa. Sen hahmo ja mittasuhteet pyrittiin suhteuttamaan ympäristön kanssa.

Hannu Siren toivoi teoksensa kuvaavan ihmisen sisäistä ja ulkoista tilaa ja aikaa. Tavoitteena oli, että veistosta katsova ja sen sisällä oleva ihminen tulisi olennaiseksi osaksi teosta. Neljän pylvään ja alustan kokonaisuus houkuttelee kiertämään, katselemaan ja oleilemaan.

Stoa
----

*Pääartikkeli: Stoa*
Stoa-nimi tarkoittaa antiikin Kreikan arkkitehtuurissa agoran eli torin varrella olevaa vapaasti seisovaa pylväshallia, jota käytettiin tapaamis- ja kokouspaikkana. Stoat olivat avoimia yleisölle: kauppiaat saattoivat myydä niissä tavaroitaan, taiteilijat esitellä taidettaan, filosofit opettaa ja niissä saatettiin pitää uskonnollisia kokouksia. Stoa oli usein suurten kaupunkien markkinapaikkojen ympärillä.

Stoalaisuus on antiikin helleenisen filosofian suuntaus. Nykyään termi "stoalainen" viittaa usein johonkuhun, joka on välinpitämätön nautinnon, kivun, ilon ja surun suhteen, tai joka tukahduttaa tunteet ja säilyttää aina mielenrauhansa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Stoa *Pääkaupunkiseudun palvelukartta*. Helsingin kaupunki. Viitattu 31.12.2014. .
2. ↑  *Norma Suomi 2011: Postimerkkiluettelo*, s. 129. Käpylän merkki, Helsinki. ISSN 0358-1225
**Qalb Loze** tai **Qalb Lawzah** (arab. قلب لوزة‎, *Qalb Lawza*) on kylä Syyrian Idlibin maakunnassa. Kylä tunnetaan bysanttilaisesta kirkostaan ja se on osa Unescon maailmanperintöluettelon kohdetta Pohjois-Syyrian muinaiset kylät.

Maantiede
---------

Qalb Loze sijaitsee Syyrian luoteisosassa Jebel al-Alan alueella Idlibin maakunnassa.

Historia
--------

Qalb Loze tunnetaan etenkin historiallisista kohteistaan, joista tunnetuin on Bysantin valtakunnan aikainen kirkko. Kirkko rakennettiin vuoden 460 paikkeilla. Kirkon arkkitehtuurin on sanottu vaikuttaneen kirkkojen rakentamiseen Euroopassa ristiretkeläisten tuotua vaikutteita Syyriasta takaisin kotimaihinsa. Kirkko ja kylä ovat osa Unescon maailmanperintöluettelon kohdetta "Pohjois-Syyrian muinaiset kylät".

Myöhemmin kylää ovat asuttaneet druusit. Paikalliset druusit ovat joutuneet vainojen kohteiksi Syyrian sisällissodan aikana. Kesäkuussa 2015 al-Nusran taistelijat surmasivat joukon kyläläisiä.

Väestö
------

Qalb Lozen asukasluku oli Syyrian vuoden 2004 väestönlaskennan mukaan 1 290. Kylän asukkaat ovat druuseja.

Lähteet
-------

1. 1 2  Ancient Villages of Northern Syria *World Heritage Centre*. Unesco. Viitattu 28.12.2021. (englanniksi)
2. 1 2 3  Syria conflict: Al-Nusra fighters kill Druze villagers *BBC News*. BBC. Viitattu 28.12.2021. (englanniksi)
3. ↑  Katy Gillett: Qalb Loze: Inside the Syrian church that influenced Notre-Dame's architecture *The National*. Viitattu 28.12.2021. (englanniksi)
4. ↑  نتائج تعداد السكان والمساكن لعام 2004 على مستوى المدينة / قرية (قلب لوز, arkistoitu sivu) CBS.  Arkistoitu 6.2.2013. Viitattu 28.12.2021. (arabiaksi)