recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Rasmus Kainulainen** (s. 1. helmikuuta 1997 Hollola) on suomalainen salibandyn pelaaja. Hän on pelipaikaltaan hyökkääjä. Hän edustaa F-liigassa pelaavaa Esport Oilersia, jonne hän siirtyi vuonna 2019. Aiemmin hän pelasi liigaa lahtelaisessa LASB:ssa.

Kainulainen aloitti salibandyn pelaamisen Hollola-46 juniorijoukkueessa, jossa pelasi kaksi vuotta häntä vanhempien kanssa. Sieltä hän siirtyi LASB:iin, jossa pelasi kauteen 2018–2019 saakka. Kainulainen on pelannut 31 ottelua kansainvälisellä tasolla. Hän on erityisesti tunnettu juoksutaidostaan.

Rasmus Kainulaisen pikkuveli Justus Kainulainen on myös maajoukkuepelaaja, ja veljekset ovat pelanneet samoissa liigajoukkueissa.

Lähteet
-------

* Kuka oli maajoukkueen nopein, kestävin tai ketterin? - Katso tulokset ja kuinka kehittymistä seurataan (Arkistoitu – Internet Archive)
* Kaksi Kainulaista pelaa Ruotsia vastaan viikonloppuna
* Positiivinen velikulta" - luonnonlapsi Rasmus Kainulainen johdattaa LASB:ia kohti Salibandyliigan pudotuspelejä (Arkistoitu – Internet Archive)

### Viitteet

1. 1 2  Matias Veikkola ja Rasmus Kainulainen vahvistavat Öljymiehiä!  7.5.2019. Esport Oilers.  Arkistoitu 9.8.2020. Viitattu 23.12.2019.
2. ↑  Luhtakallio, Toni: Omat pojat maailmalla: Rasmus ja Justus Kainulainen  10.10.2020. LASB. Viitattu 4.12.2021. [vanhentunut linkki]
3. ↑  Tiira, Jaakko: Tuleva MM-debytantti Rasmus Kainulainen nauttii kasvisruoasta ja pelaamisesta nykyisessä kentällisessä: "’Hauta’ sopii siihen kuin nenä päähän" *Pääkallo.fi*.  2.11.2021. Viitattu 4.12.2021.

Suomen joukkue – Salibandyn MM-kilpailut 2020
5 Hautaniemi |
8 Kivilehto |
9 Salin |
10 Heikkilä |
12 Sikkinen |
17 Lamminen |
19 Pylsy |
20 Salo |
21 Väänänen |
27 Junkkarinen |
30 Stenfors |
35 Toriseva |
36 Lastikka |
41 Kaltiainen |
61 Kotilainen |
66 Leikkanen |
73 J. Kainulainen |
76 R. Kainulainen |
77 Johansson |
81 Lehkosuo |
87 Kailiala |
Valmentaja Nykky
Jean François de Saint-Lambert
Markiisi **Jean François de Saint-Lambert** (26. joulukuuta 1716 Nancy – 9. helmikuuta 1803 Pariisi) oli ranskalainen runoilija ja filosofi.

Saint-Lambert palveli armeijassa. Kun Stanisław Leszczyńskista tuli 1737 Lothringenin herttua, Saint-Lambertista tuli virkamies hänen Lunévillessa sijainneeseen hoviinsa. Hän siirtyi pois armeijasta seitsenvuotisen sodan aikana Hannoverin lähellä 1757 käydyn Hastenbeckin taistelun jälkeen ja omistautui kirjallisuudelle. Hän kirjoitti kuvailevan runoteoksen *Les Saisons* (1769), jota harvoin enää luetaan, useita artikkeleita *Encyclopédie'hin* sekä muita sekalaisia teoksia. Hänet valittiin Ranskan akatemian tuolille 10 vuonna 1770.

Hänen maineensa perustuu kuitenkin lähinnä hänen rakkaussuhteisiinsa. Hän oli Leszczynskin rakastajattaren markiisitar de Boufflers'n suosiossa, josta hän käytti runoissaan nimiä "Doris" ja "Thémire", kun Voltaire tuli 1748 Lunévilleen Émilie du Châtelet'n kanssa. Châtelet'n hullaantuminen runoilijaan ja sen kohtalokas päätös ovat tuttuja Voltairen elämäkerran lukijoille.

Saint-Lambertilla oli seuraavaksi suhde Jean-Jacques Rousseaun "Sophien", kreivitär d'Houdetot'n eli Sophie Lalive de Bellegarden kanssa, joka ei ollut yhtään vähemmän tuhoisa hänen kilpailijalleen, kesti 50 vuotta. Saint-Lambert keskittyi myöhempinä vuosinaan filosofiaan. Hän julkaisi 1798 teoksen *Principe des mœurs chez toutes les nations ou catéchisme universel*, ja kaksi vuotta ennen kuolemaansa, 1803, hän julkaisi *Œuvres philosophiques*. Madame d'Houdetot kuoli 28. tammikuuta 1813.

Lähteet
-------

* 

*Encyclopaedia Britannica 11th ed.* (1911). Encyclopaedia Britannica Company, Cambridge, Englanti.

1. ↑  Jean François de Saint-Lambert *academie-francaise.fr*.  Arkistoitu 14.2.2009. Viitattu 16.6.2009. (ranskaksi)
2. 1 2  Marquis Jean François de Saint-Lambert *Visit Voltaire*.  Arkistoitu 5.4.2016. Viitattu 16.6.2009. (englanniksi)

  


|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  | Edeltäjä:**Nicolas-Charles-Joseph Trublet** | **Ranskan akatemian jäsen Tuoli 101770–1803** | Seuraaja:**Hugues-Bernard Maret** |

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Katalonia
* Saksa
* Israel
* Belgia
	+ 2
	+ 3
* Yhdysvallat
* Ruotsi
* Tšekki
* Kreikka
* Alankomaat
* Puola
* Vatikaani

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* RISM
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**Kauppatorin Apteekki** eli **Turun 1. apteekki** oli Turussa vuosina 1689–2012 toiminut apteekki. Se oli Suomen ensimmäinen ja vanhin apteekki.

Apteekin perusti 2. kesäkuuta 1689 apteekkari Relau. 1800-luvulla sen omistivat Johan Julin ja sitten hänen poikansa Erik Julin. Carénin perhe omisti apteekin lähes koko 1900-luvun ajan aina vuoteen 1985 asti. Sen jälkeen apteekkariksi tuli apulaisprofessori Hannu Turakka ja sitten Pirjo Mäkitalo vuodesta 2003.

Apteekki toimi viimeksi käytössä olleissa tiloissaan Turun kauppatorin laidalla vuodesta 1866.

Apteekin toimilupa peruttiin heinäkuussa 2011, ja hallinto-oikeus vahvisti perumisen oikeellisuuden. Syy perumiseen oli, että apteekissa ei ollut riittävästi lääkkeitä. Apteekilla oli ollut ongelmia pitemmän aikaa. Vakuutusyhtiö Fennia haki apteekkia yrityssaneeraukseen syyskuussa 2011, mutta sitä ei hyväksytty. Lokakuussa 2011 koko henkilökunta irtisanoi työsuhteensa. Apteekki suljettiin 27. kesäkuuta 2012.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Apteekin historia *turunkauppatorinapteeki.fi*.  Arkistoitu 20.3.2012. Viitattu 20.2.2012.
2. ↑  Kauppatorin apteekin apteekkiluvan peruutuksesta tehty valitus hylättiin *Turun Sanomat*.  16.2.2012.  Arkistoitu 20.2.2012. Viitattu 20.2.2012.
3. ↑  Suomen vanhinta apteekkia haetaan konkurssiin *Turun Sanomat*.  21.9.2011.  Arkistoitu 29.4.2013. Viitattu 20.2.2012.
4. ↑  Turun kauppatorin apteekin hakema yrityssaneeraus hylättiin *Turun Sanomat*.  7.12.2011.  Arkistoitu 29.4.2013. Viitattu 20.2.2012.
5. ↑  Kauppatorin apteekin koko henkilökunta otti lopputilin *Turun Sanomat*.  4.10.2011.  Arkistoitu 2.6.2021. Viitattu 2.6.2021.
6. ↑  Turun Kauppatorin apteekin ovet sulkeutuvat *Turun Sanomat*.  27.6.2012.  Arkistoitu 2.6.2021. Viitattu 2.6.2021.
Katja Kean, kuva vuodelta 2014
**Katja Kean**, tunnettu myös nimellä **Katja K**, syntyjään **Sussi La Cour Jacobsen** (s. 7. helmikuuta 1968) on tanskalainen yrittäjä, näyttelijä ja julkisuuden henkilö. Vuosina 1996-2000 hän esiintyi lukuisissa aikuisviihde-elokuvissa. Liikkeenjohtoa Kean on opiskellut Roskilden yliopistossa. Keanilla oli oma nimikkoalusvaatemallistonsa, mutta hänen yrityksensä ajautui konkurssiin vuonna 2013.

Viitteet
--------

1. ↑  Katja Kean *Biography*. AVN. Viitattu 18.4.2022. (englanniksi)
2. ↑  La Cour, Sussi: Katja K om porno-fortid: Der er noget, jeg må tilstå *Nyheder*.  11.5.2018. BT. Viitattu 10.4.2022. (tanskaksi)
3. ↑  Sussi La Cour: Jeg har accepteret, hvem jeg er *Nyheder*.  4.4.2013. GO TV2.  Arkistoitu 6.4.2013. Viitattu 3.4.2024. (tanskaksi)

Lisää aiheesta
--------------

* Katja Kean (iafd)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |

 |
**Java Card** on ohjelmistoteknologia Java-pohjaisten sovelmien suorittamiseen älykorteilla ja muilla vastaavilla pienen muistin omaavilla laitteilla, joita kutsutaan "turvaelementeiksi". Teknologian käyttö on laajentunut älykorteista ja fyysisistä turva-avaimista erilaisten laitelevyjen yhteyteen juotettuihin siruihin.

Java Card on pienin sulautetuille laitteille suunnatuista Java-alustoista. Se antaa käyttäjälle mahdollisuuden ohjelmoida laitteet ja tehdä niistä sovelluskohtaisia. Teknologiaa käytetään laajasti esimerkiksi: matkapuhelinten SIM-korteissa ja sulautetussa SIM-korteissa, pankkikorttimaksuissa ja NFC-mobiilimaksuissa sekä henkilökorteissa ja passeissa. Useat IoT-laitteet, käyttävät myös Java Card-teknologiaa turvatakseen viestinnän esimerkiksi pilvipalvelun kanssa.

Java Card teknologiaa käytetään erilaisten mobiilimaksujen kuten esimerkiksi Applen Apple Payn yhteydessä.
Ensimmäisen Java-kortin esitteli vuonna 1996 Schlumberger yhtiön korttiosasto, joka myöhemmin sulautui yhteen Gemplusin kanssa muodostaen Gemalton. Java Card-tuotteet perustuvat Sun Microsystemsin, myöhemmin Oracle Corporationin tytäryhtiön, spesifikaatioihin. Monet Java-korttituotteet perustuvat myös GlobalPlatform-spesifikaatioihin kortilla olevien sovellusten turvallisessa hallinnassa (lataus, asennus, mukauttaminen, poistaminen).

Java Card-teknologian tärkeimmät suunnittelutavoitteet ovat siirrettävyys, turvallisuus ja yhteensopivuus aiempien versioiden kanssa.

Lähteet
-------

1. ↑  Zhiqun Chen: *Java Card Technology for Smart Cards : Architecture and Programmer's Guide.*. Boston: Addison Wesley Professional, 2000-06. 1062873813. ISBN 0-201-70329-7, 978-0-201-70329-0. Teoksen verkkoversio (viitattu 14.3.2023).
2. ↑  Oracle Learning Library: Developing Java Card Applications *30.1.2013*.  Arkistoitu 2.12.2021. Viitattu 14.3.2023.
3. ↑  Apple Payn osien suojaus *Apple Support*. Viitattu 14.3.2023.
4. ↑  Ahmed Patel, Kenan Kalajdzic, Laleh Golafshan, Mona Taghavi: Design and Implementation of a Zero-Knowledge Authentication Framework for Java Card:.  *International Journal of Information Security and Privacy*, 1.7.2011, 5. vsk, nro 3, s. 1–18. doi:10.4018/ijisp.2011070101. ISSN 1930-1650. Artikkelin verkkoversio.  ng
Pellingin nykyinen lossi
Pellingin vanha lossi
**Pellingin lossi** liikennöi Porvoossa mantereen ja Pellingin saaren välillä. Reitin pituus on 277 metriä. Lossi liikennöi 15 minuutin välein joka päivä kello 5–23 ja muulloin tarvittaessa. Liikennöinnistä vastaa Finferries eli Suomen Lauttaliikenne Oy.

Historia
--------

Tie Porvoosta Tirmoon valmistui vuonna 1864 ja sitä jatkettiin rantaan vuonna 1936. Tuolloin liikennöinti hoidettiin yhteysaluksilla. 1950-luvulla Pellinkiin liikennöi Tirmosta mm. vuorolaiva *Tora* sekä nopeita tilausveneitä (taxibåtar). Rannassa oli ja on edelleen laitureita yksityisveneille. Helsingin Kauppatorilta Pellinkiin liikennöi  1947-1959 myös säännöllisesti m/s *Pellinge* -niminen alus, jolla matka kesti nelisen tuntia. Yhteyttä käyttivät varsinkin Pellingissä täysihoidossa olevat helsinkiläisperheet. 

Pellinki oli vielä 1960-luvun alussa täysin autoton alue, ainoat ajoneuvot olivat traktoreita. Tilanne muuttui, kun vuonna 1964 aloitettiin liikennöinti lautalla välillä Tirmo–Sandviken. Lauttamatkaa oli aluksi runsaat 3 km. Ensimmäinen lautta oli pieni puurakenteinen noin 8 henkilöautoa kuljettava lossi, jolla matka Tirmosta Sandvikeniin kesti noin 15 min. Lossi oli maksullinen. 1970-luvun alussa lauttamatka lyheni, kun Ison Pellingin saaressa rakennettiin tieyhteys välillä Söderbyntie–Sandholmen. Samalla vanha Pellingin laiturialue jäi pois käytöstä. Mantereen puolella lauttamatkaa lyhennettiin siirtämällä lauttasatama noin kilometrin verran lännemmäksi. Lauttamatka lyheni tällöin 1,5 kilometriin. Alkuperäinen puulautta oli vaihtunut jo metallirakenteiseen, entiseen TVH:n lauttaan. Samaan aikaan Sandholmeniin alkoi kehittyä saaristokeskus, mm. kahvila ja meripolttoaineasema. 

Pellingin liikennetilanne muuttui täysin vuonna 1983, kun Tielaitos rakensi Pellingin saarten välille asfalttipintaisen saaristotien Sunisaaren, Tullholmenin ja Pikku-Pellingin kautta aina Suurpellingin Söderbyhyn asti. Tie käsitti kolme siltaa, ja lossiranta voitiin sijoittaa Sundönille.. Lautta muuttui vaijerilossiksi, jolloin vaatimukset mm. miehistön osalta helpottuivat, koska vaijerilossia ei lueta vesiliikennealukseksi. Lauttamatka salmen yli kestää muutaman minuutin, mutta yhteys on varsinkin kesäisin pahasti ruuhkautunut. Lautta lähtee klo 7–23 välillä aikataulun mukaisesti 15 min välein.

Vaijerilossi
------------

Vuodesta 1983 lähtien vaijerilosseja on ollut kolme erilaista: aluksi 40 tn (kuva), sitten 60 tn ja nyt 70 tn kantoiset. Ensimmäiset kaksi lossia olivat 2-kaistaisia ja nykyinen on 3-kaistainen. Nykyisin käytössä oleva lossi liikennöi aikaisemmin Kemiönsaarella Lövön lossina toukokuuhun 2011 asti, jolloin Lövön silta korvasi sen. Uusi lossi aloitti liikennöinnin Pellingissä elokuussa 2011, jolloin vanha, vuonna 1974 rakennettu lossi siirtyi Inkoon Barösundiin. Uuden lautan myötä Pellingin lossin kantavuus nousi 70 tonniin.

Lähteet
-------

1. ↑
2. ↑  Porvoon kaupungin Pellingin saariston kulttuuriympäristöselvitys, s. 13 (Arkistoitu – Internet Archive)
3. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive)

Aiheesta muualla
----------------

* Pellingin lossin aikataulu ja tekniset tiedot (Arkistoitu – Internet Archive)
**Hortto Kaalo** on suomalainen itäeurooppalaiseen ja ranskalaiseen romanimusiikkiin erikoistunut yhtye, joka esiintyy suomen kielellä ja romanikielellä. Yhtyeen perustivat vuonna 1969 Feija Åkerlund, Marko Putkonen, Taisto Lundberg ja Heikki Nyman. Heistä Nyman muutti pian perustamisen jälkeen Ruotsiin.

Jäsenistä Feija Åkerlund ja Marko Putkonen ovat kuuluneet kokoonpanoon koko ajan, Lundberg ja Ellen Hagert (taiteilijanimeltään Iris Ellen) vaihtelevasti. Yhtyeen romanikielinen nimi tarkoittaa ’oikeaa mustalaista’.

Hortto Kaalon ensimmäinen single oli vuonna 1970 ilmestynyt, kantaaottava *Miksi ovet ei aukene meille*. Yhtyeen kaksi ensimmäistä albumia myivät kultaa. Yhtye esiintyi myös televisiossa. Ensimmäinen viihdesarja oli Tuovi ja Marko Putkosen sekä Reima Nikkisen käsikirjoittama *Mustalaiseks olen syntynyt*.

Yhtye lopetti aktiivisen keikkailun 1970-luvun lopulla. Sen jäsenistä Marko Putkonen on tullut tunnetuksi oopperalaulajana. Hortto Kaalolta ilmestyi 1990-luvulla yksi levy.

Hortto Kaalon jäsenet osallistuivat myös lastenmusiikin tekoon ja levyttivät useita kappaleita M. A. Nummisen ja Pekka Jalkasen *Iso mies ja keijukainen* -albumille sekä sitä seuranneelle *Oskari Olematon – Suutari Joonaksen iltapäivä, osa I* -levylle.

2000-luvulla yhtye on esiintynyt satunnaisesti.

Lokakuussa 2012 yhtye julkaisi 40-vuotisjuhlalevyn sekä järjesti juhlakonsertin Kansallisteatterissa.

Julkaisut
---------

### Albumit

* *Hortto Kaalo*  (1971), myyty 29 000 kappaletta
* *Hai Hortto Kaalot*  (1972), myyty 25 000 kappaletta
* *Kättä päälle ja käsirahaa*  (1973)
* *Älä unohda tuskaa*  (1976)
* *Parhaat päältä*  (1978)
* *Tätä maata rakastan*  (1980)
* *Tunne riittää*  (1992)
* *Ei kenenkään lähimmäinen*  (1996)
* *Legenda 40-v.*  (2012)

### Muuta tuotantoa

* *Iso mies ja keijukainen*  (1970) – lastenmusiikkilevy, jolla Hortto Kaalon jäsenet esittivät useita kappaleita
* *Oskari Olematon – Suutari Joonaksen iltapäivä, osa I*  (1971)

Lähteet
-------

1. 1 2  Lindfors, Jukka: Keikkapaikkojen ovet eivät auenneet Hortto Kaalolle vaivatta *Yle Elävä arkisto*.  8.9.2006 (päivitetty 4.7.2013). Yleisradio Oy. Viitattu 5.10.2013.
2. 1 2  Andersson, Iiro: Hortto Kaalo - edelleen matkalla *Yle Uutiset*.  14.4.2013. Viitattu 14.4.2024.
3. ↑  Hortto Kaalo TMP-ohjelmatuotanto. Viitattu 11.6.2009.
4. ↑  Mustalaisyhtye Hortto Kaalo julkaisee 40-vuotisjuhlalevyn. *Suomiviihde*. JaaMedia.  Arkistoitu 4.3.2016. Viitattu 3.10.2012.


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |

 |
**Ouargla** (myös *Wargla*, arab. وَرڤلة‎) on keidaskaupunki ja samannimisen maakunnan hallinnollinen keskus Algerian Saharassa. Se sijaitsee vadi Myan laaksossa 845 kilometriä Algerista etelään. Kaupungissa on 133 000 asukasta (vuonna 2008).

Berberien perustama Ouargla oli keskiajalla tärkeä kauppakaupunki ja yksi ibadiittien muslimilahkon keskuksista. Sen kauppiaat varustivat Saharan eteläpuoliseen Sudaniin matkanneita kamelikaravaaneja, joiden tuomat tavarat kuljetettiin edelleen Tunisiin ja Constantineen. Turkkilaiset valloittivat berberidynastian hallitseman kaupungin vuonna 1552. Toinen paikallinen sulttaanidynastia hallitsi Ouarglaa 1600-luvun alusta aina 1800-luvun puoliväliin saakka. Ranskalaisten saavuttua alueelle 1800-luvun loppupuolella kaupungin talous taantui. Siirtomaa-aikana siitä tuli Saharan keidasalueen keskuspaikka.

Hassi Messaoudin öljyntuotantoalueen lähellä sijaitseva Ouargla on nykyään tärkeä hallinnollinen, teollisuus- ja liikennekeskus, jossa toimii muun muassa yliopisto ja lentokenttä. Sen vanhaa keskustaa eli *ksaria* asuttavat ouarglia puhuvat berberit, jotka ovat sekoittuneet mustiin orjiin. Suurin osa väestöstä koostuu arabiankielisistä entisistä paimentolaisista. Kaupunkia ympäröivät laajat taatelipalmulehdot. Pohjaveden runsauden ansiosta Ouarglan ympäristössä harjoitetaan myös nykyaikaista maataloutta. Kaupungista on lento- ja linja-autoyhteydet eri puolelle Algeriaa.

Ouarglan nähtävyyksiä ovat vanhakaupunki moskeijoineen ja kauppatoreineen sekä Saharan esihistoriaa ja luontoa esittelevä museo. Viisitoista kilometriä kaupungista etelään sijaitsevat ibadiittien 900-luvun alussa perustaman Sedratan kaupungin rauniot.

Lähteet
-------

1. ↑  *The Encyclopaedia of Islam, new edition, volume XI*, s. 145. Leiden: Brill, 2002. ISBN 90-04-12756-9.
2. ↑  Ouargla: du vieux port transsaharien à la métropole *Encyclopédie berbère*. Viitattu 17.4.2024.
3. 1 2  *Le Petit Futé Algérie 2009–2010*, s. 407. Paris: Nouvelles Éditions de l’Université, 2008. ISBN 978-2-7469-2196-2.
4. ↑  World Gazetteer: Algeria: largest cities and towns and statistics of their population *world-gazetteer.com*.  Arkistoitu 5.1.2013. Viitattu 16.7.2012. (englanniksi)
5. ↑  *The Encyclopaedia of Islam, new edition, volume XI*, s. 145–146. Leiden: Brill, 2002. ISBN 90-04-12756-9.
6. 1 2  *The Encyclopaedia of Islam, new edition, volume XI*, s. 146–147. Leiden: Brill, 2002. ISBN 90-04-12756-9.
7. ↑  Delheure, Jean: *Dictionnaire Ouargli-Français*, s. 1. Paris: Société d’Études Linguistiques et Anthropologiques de France, 1987. ISBN 2-85297-197-6.
8. ↑  *The Encyclopaedia of Islam, new edition, volume XI*, s. 147. Leiden: Brill, 2002. ISBN 90-04-12756-9.
9. ↑  *Lonely Planet Algeria*, s. 176–177. Footscray–Oakland–London: Lonely Planet, 2007.
10. ↑  *Le Petit Futé Algérie 2009–2010*, s. 407–408. Paris: Nouvelles Éditions de l’Université, 2008. ISBN 978-2-7469-2196-2.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Ouargla** Wikimedia Commonsissa
**Aurinkorannikon Matkaopaskoulu** on Espanjan Aurinkorannikolla toimiva yksityinen oppilaitos, joka valmistaa ulkomaan matkaoppaita Suomessa toimivien valmismatkanjärjestäjien lomakohteisiin. Koulua käyttävät Apollomatkat, Aurinkomatkat, Tjäreborg ja TUI.

Oppilaitos on rekisteröity Espanjaan. Koulutusta valvova viranomainen on Málagan maakuntahallinto, käytännössä Fuengirolan kaupunki. 

Matkaopaskoulu toimii aidossa ulkomaan lomakohteessa, jotta opiskelijat voidaan opettaa ammattiin käytännössä; opiskelijat tuottavat elämyksiä ja kokemuksia, eli he vetävät retkiä Aurinkorannikolla lomaileville ja asuville suomalaisille. Lisäksi opiskelijat tapaavat lomalaisia hotellipalveluilla ja aina autetaan vieraita mahdollisissa lomalla esiin tulevissa pulmissa. 

Opetus tapahtuu suomen kielellä. Opiskelijat saavat ulkomaan matkaoppaan, aktiviteettioppaan sekä lasten oppaan koulutuksen. Koulutus kestää kuukauden ja oppilaitoksesta valmistuvat nimetään ulkomaan matkaoppaaksi. Matkaopaskouluja järjestetään syksyisin ja keväisin. Koulu on ollut toiminnassa vuodesta 2015. Oppilaitos sijaitsee Fuengirolan kaupungissa, Los Bolichen kaupunginosassa osoitteessa Calle Antonio Machado 25.

Aiheesta muualla
----------------

Kotisivut (Arkistoitu – Internet Archive)
**Aurinkorannikon seurakunta** (esp. *Iglesia Evangélico-Luterana de Finlandia*) on Suomen evankelis-luterilaista kirkkoa edustava seurakunta Fuengirolassa, Espanjassa. Se on rekisteröitynyt uskonnolliseksi yhdistykseksi Espanjassa. Seurakunnan toiminta-alue on pääsääntöisesti Aurinkorannikko, mutta myös muu Espanja sekä Portugali.

Seurakunnalla on kaksi toimintapaikkaa: seurakuntakoti Los Bolichesissa ja Torrentupa Torremolinoksessa. Torrentupa suljettiin vuoden 2022 lopussa. 

Jumalanpalveluksia järjestetään Aurinkorannikolla seurakuntakodin lisäksi muissa paikoissa: Los Bolichesin katolinen kirkko, San Miguelin kirkko Torremolinoksessa, Benalmadenassa sekä Nerjassa.

 Pappeja seurakunnalla on enää kaksi. Johtavana pastorina toimii vuonna 2024 seurakuntaa jo vuosia palvellut rovasti Jarmo Karjalainen ja turistipastorina vuodesta 2023 alkaen Rolf Steffansson. 

Toiminta pyörii suurimmaksi osaksi yli sadan vapaaehtoisen varassa, mukaan lukien suntion tehtävät.

Seurakunnan työn rahalliseksi tukemiseksi on perustettu Aurinkorannikon seurakunnan ystävät -niminen yhdistys

Vuodesta 2020 lähtien seurakunta on tehnyt yhteistyötä Merimieskirkon kanssa kirkollisessa sosiaalityössä.

Kirkkohallitus siirsi ulkosuomalaistyön Merimieskirkolle 1.6.2023, jolloin tämän seurakunnan papit ja talvikanttori siirtyivät sen palvelukseen työskentelemään Aurinkorannikon seurakunnan hyväksi.

Aurinkorannikon seurakunnan jumalanpalveluksissa käy poikkeuksellisen runsaasti väkeä etenkin talvikaudella.

Lähteet
-------

1. ↑  Päätöksenteko  2022. Aurinkorannikon seurakunta. Viitattu 5.6.2022.
2. ↑  SE 379/2022 *lehtiluukku.fi*. Viitattu 17.11.2022.
3. ↑  Aurinkorannikon Seurakunta  2022. Espanjanpalvelut. Viitattu 5.6.2022.
4. ↑  
Harjoittelussa Aurinkorannikon suomalaisessa seurakunnassa  2019. Diakonia-ammattikorkeakoulu. Viitattu 5.6.2022.
5. ↑  Info ja asiointi  2022. Aurinkorannikon seurakunta. Viitattu 5.6.2022.
6. ↑  Lisäkäsiä kaipaava seurakunta järjestää keskustelutilaisuuden  2020. Olé-lehti.
7. ↑  Arkistoitu kopioYhteystiedot  2022. Aurinkorannikon suomalainen ev. lut. seurakunta.  Arkistoitu 18.11.2022. Viitattu 18.11.2022.
8. ↑  ETUSIVU  2022. Aurinkorannikon seurakunnan ystävät. Viitattu 5.6.2022. (englanniksi)
9. ↑  Merimieskirkko aloittaa sosiaalityön Aurinkorannikolla asuvien suomalaisten parissa *Kirkko ja kaupunki*.  12.2.2020. Viitattu 5.6.2022.
Toivo Uosukainen heinäkuussa 2013.
**Toivo "Topi" Verneri Uosukainen** (2. joulukuuta 1940 Ruokolahti – 28. joulukuuta 2021 Imatra) oli suomalainen everstiluutnantti ja kuntapoliitikko. Hänen puolisonsa oli valtioneuvos Riitta Uosukainen.

Opinnot ja ura
--------------

Uosukainen kirjoitti ylioppilaaksi Imatran yhteislyseosta vuonna 1961 ja valmistui Kadettikoulusta vuonna 1965.

Uosukainen toimi Rajavartiolaitoksen upseerina eri tehtävissä Kaakkois-Suomen rajavartiostossa, Rajakoululla ja Rajavartiolaitoksen esikunnassa Helsingissä. Eläköidyttyään hän toimi Etelä-Karjalassa vapaaehtoisen maanpuolustuskoulutuksen koulutuspäällikkönä.

Politiikka
----------

Uosukainen vaikutti Imatran kunnallispolitiikassa 1990-luvulta alkaen kokoomuksen valtuutettuna. Hän pääsi Imatran kaupunginvaltuustoon vuonna 1992 ja oli Imatran kaupunginhallituksen jäsen 1992–1996. Uosukainen oli Imatran kaupunginvaltuuston puheenjohtaja vuosina 1997–2000 ja varapuheenjohtajana vuosina 2001–2004. Hän oli myös Etelä-Karjalan maakuntaliiton varapuheenjohtaja vuosina 1997–2001.

Lähteet
-------

1. 1 2  Everstiluutnantti Toivo Uosukainen kuoli Imatralla 81-vuotiaana: "Hän oli Euroopan paras puhemiehen puoliso", sanoo Riitta Uosukainen *Etelä-Saimaa*.  3.1.2022. Viitattu 3.1.2022.
2. 1 2 3  Muistokirjoitus – Toivo Uosukainen 1940–2021 *Helsingin Sanomat*.  22.1.2022. Viitattu 22.1.2022.
**Christy Anderson** on yhdysvaltalainen historioitsija ja professori. Anderson on erityisesti renessanssiin ja barokin aikakauden rakennuksiin perehtynyt arkkitehtuurin historioitsija. Parhaillaan hän työskentelee taiteen ja arkkitehtuurin professorina Toronton yliopistossa.

Anderson valmistui Johns Hopkinsin yliopistosta taiteen, arkkitehtuurin ja urbanismin historian, teorian ja arvostelun kandidaatiksi, Massachusettsin yliopistosta Amherstista taidehistorian maisteriksi ja Massachusetts Institute of Technologysta taiteen, arkkitehtuurin ja urbanismin historian, teorian ja arvostelun tohtoriksi. Hän opetti Yalen yliopistossa vuosina 1995–2004 ja hän on luennoinut Lontoon yliopiston Courtauld Institute of Artissa sekä Harvardin yliopistossa.

Andersonin ollessa töissä Yalen yliopistossa hänet palkittiin Morse Faculty Fellowshipin stipendillä sekä lukuisilla opetuspalkinnoilla. Courtauld Institute of Artissa ja myöhemmin myös Oxfordin yliopistossa hän tutki englantilaisen arkkitehti Inigo Jonesin muistiinpanoja tämän laatimasta kokoelmasta tutkielmia ja humanistista kirjallisuutta. Tämä kirjallisuuteen, arkkitehtuuriseen kieleen sekä Jonesin rakennustyöhön pohjautuva tutkimustyö julkaistiin Andersonin kirjassa *Inigo Jones and the Classical Tradition* (Cambridge, 2006).

Christy Anderson asuu Ontariossa, Kanadassa sekä läntisessä Massachusettsissa, Yhdysvalloissa aviomiehen ja poikansa kanssa.

Palkinnot
---------

* 1992–1994 Worcester College, Oxfordin yliopisto, tutkimusstipendiaatti
* 1992–1993 Samuel H. Kressin kaksivuotinen stipendi taidehistoriaa varten ulkomaalaisessa laitoksessa, Courtauld Institute of Art, Lontoon yliopisto
* 2007 Canadian Centre for Architecture Vieraileva tutkimusstipendiaatti
* 2010 Guggenheim Fellowship

Teokset
-------

* "Letter to an Undergraduate" (Arkistoitu – Internet Archive), *Yale Review of Books*, kevät 2004
* *British architectural theory, 1540-1750: an anthology of texts*, Editors Caroline van Eck, Christy Anderson, Ashgate Publishing, Ltd. 2003, ISBN 9780754603153
* *The Built Surface: Architecture and the pictorial arts from antiquity to the Enlightenment*, Editors Christy Anderson, Karen Koehler, Ashgate, 2002, ISBN 9780754600220
* *Inigo Jones and the classical tradition*, Cambridge University Press, 2007, ISBN 9780521820271

Lähteet
-------

1. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
2. ↑   (englanniksi)
3. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
4. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
5. 1 2  Christy Anderson John Simon Guggenheim Memorial Foundation.  Arkistoitu 21.4.2010. Viitattu 12.6.2011. (englanniksi)
6. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive)
7. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive)


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Ranska
* BnF data
* Belgia
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Alankomaat

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
Adolph Wagner, 1910.
**Adolph Heinrich Gotthilf Wagner** (25. maaliskuuta 1835 Erlangen, Saksa – 8. marraskuuta 1917 Berliini, Saksa) oli saksalainen taloustieteilijä, joka toimi professorina Tartossa 1864–1868, Freiburg im Breisgaussa 1868–1870 ja Berliinissä 1870–. Hän oli kristillissosiaalisen työväenpuolueen ja Saksan sosiaalipoliittisen yhdistyksen (*Verein für Sozialpolitik*) perustajia ja kateederisosialismin huomattavimpia edustajia. Preussin edustajakamarin jäsen hän oli 1882–1885 ja Preussin herrainhuoneessa hän toimi vuodesta 1910. Talouspoliittisena ajattelijana hän kannatti valtiojohtoisuutta ja maareformia.

Teoksia
-------

* *Die Abschaffung des privaten Grundeigentums,* 1870
* *Grundlegung der politischen Ökonomie,* kaksi osaa, 1876
* *Finanzwissenschaft,* neljä osaa, 1877–1901
* *Allgemeine und theoretische Volkswirtschaftslehre oder Sozialökonomie,* 1901

Katso myös
----------

* Wagnerin laki

Lähteet
-------

1. ↑  *Brockhaus. Die Enzyklopädie,* Brockhaus 1996, ISBN 3-7653-3123-6.
2. ↑  *Otavan iso tietosanakirja,* Otava 1960–1965.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Belgia
* Yhdysvallat
* Japani
* Tšekki
* Australia
* Kreikka
* Alankomaat
* Puola
* Portugali

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii
* Mathematics Genealogy Project

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC
* IdRef

 |

 |
Erbesfield-Raboutou vuonna 2013
**Robyn Erbesfield-Raboutou** on yhdysvaltalainen kiipeilijä ja kiipeilyvalmentaja. Kilpailu-uransa aikana hän voitti maailmancupin neljä kertaa ja Yhdysvaltainmestaruuden viisi kertaa.

Vuonna 1993 hän alkoi valmentaa kiipeilijöitä. Sittemmin hän on keskittynyt nuorten valmennukseen ja toiminut Yhdysvaltojen nuortenmaajoukkueen päävalmentajana. Hän on perustanut ABC Kids Climbing -kiipeilysalin. Saliin liittyy ABC Kids Climbing, joka on Erbesfield-Raboutoun perustama ohjelma nuorille kiipeilijöille.

Hänen miehensä, Didier Raboutou, on myös menestynyt kiipeilijä. Parilla on kaksi lasta, Brooke ja Shawn, jotka hekin ovat menestyneet kiipeilyn saralla.

Lähteet
-------

1. 1 2  Robyn Erbesfield-Raboutou *abckidsboulder.com*. ABC Kids Climbing. Viitattu 17.4.2024.
2. ↑  S1, E10: Preparation is Everything – Robyn Erbesfield Raboutou *theclimbingdoctor.com*.  5.10.2023. The Climbing Doctor. Viitattu 17.4.2024.
3. ↑  Raboutou Family *abckidsboulder.com*. ABC Kids Climbing. Viitattu 17.4.2024.
**Austin Roberts** (3. tammikuuta 1883 Pretoria − 5. toukokuuta 1948 Transkei) oli eteläafrikkalainen eläintieteilijä.*lähde?*

Robertsin isä oli pappi. Hän kasvoi Potchefstroomissa Etelä-Afrikassa. Hänen eläintieteen oppi-isänsä oli Thomas Ayres (1828–1913), eräs Etelä-Afrikan ensimmäisistä lintuharrastajista. Roberts työskenteli Transvaalin museossa 1910–1946, vaikka hänellä ei ollut akateemista oppiarvoa. Hän tutki Etelä-Afrikan nisäkkäitä ja lintuja. Hän keräsi museon kokoelmiin noin 30 000:n linnun ja 13 000:n nisäkkään kokoelman. Hän kirjoitti useita artikkeleita tieteellisiin julkaisuihin. 1935 Pretorian yliopisto myönsi hänelle kunniatohtorin arvonimen. Roberts kuoli auto-onnettomuudessa Transkein alueella.*lähde?*

Roberts nimesi linnuista muun muassa viirusiipifrankoliinin (*Francolinus sephaena*) entisen suvun *Dendroperdix* ja harmaaperäpääskyn suvun *Pseudhirundo* 1922.

Tshwanessa sijaitsee 1958 perustettu Robertsille omistettu lintujen suojelualue Austin Roberts Bird Sanctuary.

Teokset
-------

* *Museums, higher vertebrate zoology and their relationship to human affairs*. Pretoria 1935.
* *Our South African birds (Ons Suid-Afrikaanse voëls)*, Cape Times, Kapkaupunki 1941.
* *The birds of South Africa*, Witherbys, Lontoo 1940–51 (julkaistu postuumisti). 7. painos 2005
* *The mammals of South Africa*, Johannesburg 1951–1954 (julkaistu postuumisti).

Lähteet
-------

1. ↑  Zoonomen
2. ↑  ARBS (Arkistoitu – Internet Archive)


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Alankomaat

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
Juhlaunivormuun pukeutuneita École polytechiquen opiskelijoita.
**École polytechnique** on yksi Ranskan tunnetuimmista insinöörien koulutuslaitoksista. Se on toiminut suurimman osan historiastaan Pariisissa tai sen lähiympäristössä, vuodesta 1976 alkaen Palaiseaussa. Ensimmäiset naisopiskelijat otettiin vuonna 1972. 

Tämä teknillisen korkeakoulutuksen esikuvana toiminut instituutio perustettiin vuonna 1794 nimellä Yleisten töiden keskuskoulu. Eräs perustamisen aktiivisimmista taustavaikuttajista oli Gaspard Monge, joka oli nuorena toimiessaan sotilasoppilaitoksen piirtäjänä keksinyt erityisesti tekniikan kehitykselle tärkeän matematiikan alan, deskriptiivisen geometrian.

Perustamisestaan lähtien École polytechnique on ollut erityisasemassa muihin korkeakouluihin verrattuna. 1900-luvun puolivälistä asti sitä on kutsuttu lisänimellä X, joka juontuu opintojen matematiikkapainotuksesta. 

École polytechnique on ollut perinteisesti väylä Ranskan yhteiskunnan merkittävimpiin asemiin. Sen entiseen opiskelijakuntaan mahtuu niin poliitikoita, upseereita, tutkijoita kuin elinkeinoelämän vaikuttajiakin. Melkein kaikki 1800-luvun merkittävät matemaatikot opettivat myös École polytechniquessa tai sen yhteyteen perustetussa École normalessa. Pariisin yliopiston merkitys matematiikan kehityksen kannalta oli 1700- ja 1800-luvuilla vähäinen.

École polytechnique oli sotilaslaitos aina vuoteen 1970 asti. Nykyisin se on Ranskan puolustusministeriön suoraa tukea nauttiva julkinen koulutus- ja tutkimuslaitos.
Koulu on myöntänyt insinööritutkintoja vuodesta 1937. Nykyinen koulutus on joko maisteri- (vuodesta 2005) tai tohtoritasoista (vuodesta 1985). Kun alkuperäisen todistuksen otsikkona oli d'ingénieur *diplômé de l'École polytechnique*, tutkinnon suorittaneita nimitetään polyteknikoiksi, ransk. *polytechniciens*). École polytechnique kuuluu nykyisin osana kokonaisuuteen nimeltään ParisTech. 

The Times Higher Education Supplementin julkaiseman vuoden 2007 rankingin mukaan École polytechnique on maailman 28. paras korkeakoulu. Vuoden 2007 Shanghain listalla sen sijoitus on puolestaan 203–304. 

École polytechniquen pääsykokeet tunnetaan erittäin vaativina.

Lähteet
-------

* Lehtinen, Matti: Technica Belli ja Napoleonin lause.  *Nettisanomat*, 21.3.2006, nro 4.  Maanpuolustuskorkeakoulu. Artikkelin verkkoversio. Viitattu 7.2.2008. [vanhentunut linkki]
* Ècole polytechniquen kotisivut (englanniksi)
* Polytechnique Online

### Viitteet

1. ↑  Code de l'éducation  22.6.2000. École polytechnique.  Arkistoitu 15.3.2008. Viitattu 7.2.2008. (ranskaksi)
2. 1 2  Technica Belli ja Napoleonin lause
3. 1 2 3  Ranskan vallankumouksen ajan matematiikkaa: Monge ja École Polytechnique.  *Matematiikkalehti Solmu*, 2000. Solmu.math.helsinki.fi:  Helsingin yliopisto. ISSN 1458-8048. Artikkelin verkkoversio. Viitattu 8.2.2008.
4. ↑  Relatif à l'exercice de la tutelle du ministre de la défense sur divers organismes publics confié à la délégation générale pour l'armement  7.10.2005. École polytechnique.  Arkistoitu 12.4.2009. Viitattu 7.2.2008. (ranskaksi)

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **École polytechnique**.
**Drahomíra** (tšk. *Drahomíra ze Stodor*); (n. 890 – n.935) oli Böömin hallitsija Vratislav I:n vaimo. Hänen palkkaamansa salamurhaajat murhasivat Ludmila Böömiläisen Tetínin linnassa syyskuussa 921. Tšekin historiassa Drahomíra onkin usein nähty hyvän Ludmilan pahana vastapuolena.

Elämä
-----

Drahomíra syntyi pakanallisen polabinslaavilaisen Stodora-heimon päällikön tyttäreksi luultavasti vuonna 890. Hän meni naimisiin Böömin hallitsija Vratislavin kanssa vuonna 906. Tämän yhteydessä Drahomíra kastettiin kristinuskoon. Aviopari sai yhdessä tiettävästi kuusi lasta, joista kaksi oli poikia ja neljä tyttöjä. Pojista vanhempi hallitsi myöhemmin Böömiä nimellä Venceslaus I ja nuorempi nimellä Boleslav I.

Ludmila, Drahomíra ja Venceslaus.
Aviomiehensä kuoltua vuonna 921 Drahomíra ajautui konfliktiin anoppinsa Ludmilan kanssa joka koski ensiksi alaikäisen Venceslauksen kasvatusta. Böömin aateliston päätöksellä Ludmila sai jatkaa tulevan kruununperijän pääasiallisena kasvattajana. Myöhemmin samana vuonna Böömin ulkopoliittinen liittolaisuus suhteessa läheisiin saksalaisiin valtioihin hajoitti naisten välit pysyvästi. Drahomíra kannatti Böömin liittolaisuutta Saksin kanssa, kun Ludmila suosi vanhempaa suhdetta Baijeriin. Lopulta Drahomíra palkkasi Tunna ja Gommon nimiset palkkamurhaajat murhaamaan Ludmilan tämän majapaikassa Tetínin linnassa lähellä Prahaa. Legendan mukaan Ludmila kuristettiin kuoliaaksi 15. syyskuuta 921.

Anoppinsa kuoleman jälkeen Drahomíra hallitsi Böömiä poikansa Venceslauksen sijaishallitsijana. Venceslauksen otettua vallan 925 tämä karkoitti äitinsä hovistaan ja mahdollisesti koko valtakunnasta. Taustalla oli tarinan mukaan juuri Drahomíran vastuu Ludmilan kuolemassa. Loppuelämänsä Drahomíra asui luultavasti Stará Boleslavissa.

Drahomíra oli paikalla kun Boleslav murhasi Venceslauksen 28. syyskuuta 935, ja kuului legendan mukaan Venceslaukselle uskollisiin joukkoihin. Tämän jälkeen Drahomíra katosi ja hänet mahdollisesti yritettiin tappaa. Hänen kuolemastaan ei kuitenkaan ole tarkkaa tietoa.

Lähteet
-------

1. ↑  Drahomíra ze Stodor, asi 890-asi 935 Středočeská vědecká knihovna v Kladně. Viitattu 4.4.2024. (tšekiksi)
2. ↑  Kuchyňová, Zdeňka: Ludmila a Drahomíra. Dvě silné vládkyně. Legendy vytváří z Ludmily obraz svaté ženy *Radio Prague International*.  16.9.2021. Viitattu 4.4.2024. (tšekiksi)
3. 1 2 3 4  Drahomíra ze Stodor *Osobnosti.cz*. Viitattu 4.4.2024. (tšekiksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Tšekki
* Puola

 |

 |
**Ahti Antti-Roiko** (s. 17. maaliskuuta 1959) on suomalainen raviohjastaja ja -valmentaja. Hän pitää omaa valmennustallia Kalajoen raviradalla. Ahti Antti-Roiko on 1970-luvulla alkaneella urallaan saavuttanut yli 3 000 voittoa. Tunnetuin Antti-Roikon ohjastamista hevosista on ollut BWT Magic, jolla hän voitti useita suurkilpailuja, muun muassa kolmivuotiaiden Euroopan mestaruuden 1999, Derbyn ja St. Michelin vuonna 2000, sekä Finlandia-ajon 2001. Antti-Roiko on ohjastanut myös useita muita suurkilpailuvoittoja, muun muassa suomenhevosten Kriteriumin Pauskerilla vuonna 2007.

Ahti Antti-Roikon poika on Suomea Lontoon olympialaisissa 2012 edustanut painonnostaja Miika Antti-Roiko. Hänen serkkunsa Aki Antti-Roiko on myös raviohjastaja.

Lähteet
-------

* Ahti Antti-Roiko Suomen Hippoksen tietokannassa
* Kalajoen ravirata[vanhentunut linkki]

### Viitteet

1. ↑  Virkkala, Timo-Jaakko: Ahti Antti-Roiko 50 vuotta.  *Hevosurheilu*, 13.3.2009. Näköislehti. Viitattu 17.2.2022.
2. ↑  Ravimies olympialaisiin  27. heinäkuuta 2012. Hevosurheilu. Viitattu 27.7.2012. [vanhentunut linkki]
**Express** oli vuosina 1971–1987 ilmestynyt suomalainen kaksikielinen poliittinen aikakauslehti, joka oli Perustuslaillisen oikeistopuolueen äänenkannattaja. Lehti toimi kanavana presidentti Urho Kekkosen ja suomettumisen vastustajille.

*Expressin* perustamisen taustalla olivat silloiset Ruotsalaisen Kansanpuolueen (RKP) kansanedustajat Georg C. Ehrnrooth ja Victor Procopé sekä kokoomuksen kansanedustaja Tuure Junnila, jotka edustivat puolueidensa oikeistosiipiä ja halusivat mielipiteilleen oman äänenkannattajan. He sopivat Kustannusyhtiö Libertaksen perustamisesta vuonna 1970, mutta varsinainen perustaminen tapahtui seuraavana vuonna. Siihen vaikutti ratkaisevasti Sveitsissä asunut suomalainen liikemies Tauno Jalanti, joka ehdotti Ehrnroothille nimeä *Express* ja lahjoitti hankkeeseen hieman rahaakin. Lehden ensimmäinen päätoimittaja ja samalla kustannusyhtiön toimitusjohtaja oli Ove Ohlström. Perustamisessa olivat mukana myös muun muassa Sakari Talvitie, Panu Toivonen ja Timo T. A. Mikkonen. Osakkeenomistajiin kuului merkittäviä talouselämän vaikuttajia, kuten Matti Virkkunen ja Olavi Sohlberg. Ennen Libertaksen merkitsemistä kaupparekisteriin julkaisijana oli Irina Matvejew. Kaikkia perustajia yhdisti vahva Kekkosen ja kommunismin vastustus.

*Express* alkoi ilmestyä marraskuussa 1971. Aluksi se esiintyi Ehrnroothin perustaman Pohjoismainen perusta -järjestön kannattajana. Lehden koko nimenä oli alkuaan *Express: riippumaton mielipidelehti* (*oberoende politisk tidning*) ja vuodesta 1977 *Perustuslaillinen lehti* (*konstitutionell tidning*). Lehti ilmestyi vuodesta 1972 kahdeksasta kymmeneen kertaan vuodessa. Jokaisessa numerossa oli erilliset suomen- ja ruotsinkieliset osat. Tilaajamäärä oli suurimmillaan noin 3 500, minkä lisäksi lehteä myytiin pieniä määriä irtonumeroina. Lehti jouduttiin lakkauttamaan vuonna 1987.

Tutkija Riku Keski-Rauskan mukaan *Express* mahdollisesti vaikutti KGB:n palveluksessa olleen neuvostodiplomaatti Albert Akulovin karkottamiseen Suomesta paljastamalla tämän harjoittaman vakoilun. Hänen toimintaansa viitattiin ensin helmikuussa 1972 toimittaja Kari Räisäsen kirjoittamassa artikkelissa ja marraskuussa lehti mainitsi hänet nimeltä. Suojelupoliisin salaisen raportin mukaan KGB uskoi ja kenties tiesikin *Expressin* saavan rahoitusta tai muuta tukea Yhdysvaltain tiedustelupalvelu CIA:lta, joka olisi toimittanut lehdelle Akulovia koskeneet tiedot. Supon mukaan Ehrnroothin yhdysvaltalaiselle kongressiedustajalle lähettämän siepatun kirjeen julkaisu vasemmistolaisessa *Päivän Sanomissa* maaliskuussa 1972 olisi ollut KGB:n ja Akulovin junailema vastaisku ja kosto *Expressin* kirjoituksista. Akulov joutui lähtemään Suomesta keväällä 1973.

Katso myös
----------

* Nootti (lehti)

Lähteet
-------

1. 1 2  Express : riippumaton mielipidelehti Kansalliskirjasto.finna.fi. Viitattu 19.3.2024.
2. 1 2 3 4  Riku Keski-Rauska: *Kekkosta ja kommunismia vastaan: Georg C. Ehrnroothin poliittinen toiminta vuosina 1945–1982*, s. 227–230, 264–266, 270–271. Historian väitöskirja, Helsingin yliopisto, Helsinki 2014. Teoksen verkkoversio
**Emma (Emmi) Serafia Mäkelin** (o.s. **Lindeman**, 1. huhtikuuta 1874 Lappi Tl – 6. elokuuta 1962 Helsinki) oli suomalainen poliitikko, joka toimi SSTP:n kansanedustajana vuosina 1922–1923.

Elämä
-----

Emmi Mäkelin syntyi Lapin Kullanperän Arvelan talossa. Hänen vanhempansa olivat Eurajoella syntynyt tiilitehtaan työnjohtaja Karl Fredrik Lindeman (1845−1897) ja Lapin Kivikylässä syntynyt Serafia Samuelintytär Grönlund (1847−1915). Mäkelin kävi Porin suomenkielisen yksityistyttökoulun ja suoritti vuonna 1899 Helsingin Kätilöopiston kurssin. Tämän jälkeen hän työskenteli kätilönä Sahalahdella, Tainiokoskella ja Porissa sekä vuodesta 1904 lähtien Kuopiossa.

Mäkelin lähti politiikkaan sisällissodan jälkeen hänen puolisonsa ollessa vankilassa. Mäkelin valittiin Kuopion kaupunginvaltuustoon SDP:n listoilta vuoden 1918 kunnallisvaaleissa. Hän oli mukana myös sosialidemokraattisen naisliiton toiminnassa. Siirryttyään kommunistisen SSTP:n riveihin Mäkelin valittiin kansanedustajaksi vuonna 1922. Mäkelinin kansanedustajakausi päättyi jo vuoden kuluttua, kun hänet elokuussa 1923 pidätettiin niin sanotun suuren kommunistijutun yhteydessä. Mäkelin vapautui tutkintavankeudesta helmikuussa 1924, eikä häntä asetettu syytteeseen.

Vapautumisensa jälkeen Mäkelin luopui politiikasta ja työskenteli kätilönä Kuopiossa vuoteen 1931 saakka. Mäkelin asui 1930-luvulta lähtien Helsingissä, jossa hän kuoli 88-vuotiaana elokuussa 1962. Mäkelin on haudattu Hietaniemen hautausmaalle.

Perhe
-----

Mäkelinin puoliso oli kansanedustaja Antti Mäkelin, jonka kanssa hän avioitui 1901. Pariskunnalla oli kolme lasta.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  .aspx Emmi Mäkelin *Suomen kansanedustajat*. Eduskunta. Viitattu 27.8.2007.
2. ↑  Päivästä päivään.  *Helsingin Sanomat*, 1.4.1934, nro 87, s. 10. Kansalliskirjasto. Viitattu 1.9.2022.
3. ↑  Kuopion kunnallisvaalien tulos.  *Savo*, 31.12.1918, nro 147, s. 2. Kansalliskirjasto. Viitattu 1.9.2022.
4. ↑  Suomen Sos.-dem. Naisliiton IX:s edustajakokous.  *Työläisnainen*, 1920, nro 1, s. 7. Kansalliskirjasto. Viitattu 1.9.2022.
5. ↑  Jyrkkä loppu kommunistien maanpetokselliselle toiminnalle.  *Karjala*, 4.8.1923, nro 176, s. 2. Kansalliskirjasto. Viitattu 1.9.2022.
6. ↑  Kommunistien suurjuttu Turun hovioikeudessa.  *Kansan Lehti*, 5.2.1924, nro 30, s. 3. Kansalliskirjasto. Viitattu 1.9.2022.
7. ↑  Mäkelin, Emma Serafia Hautahaku. Viitattu 1.9.2022.


|  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * n
* k
* m
Sosialistisen työväenpuolueen kansanedustajat 1922–1923 |
| --- |
|  |
| Eduskuntaryhmä(27) | 
* Aronen
* Enqvist
* Fagerholm
* Hannula
* Hannunen
* Hiilos
* Kaarne
* Kallio
* Kankari
* Kemppi
* Koivisto
* Lampinen
* Långström
* Mäkelin
* Mäkinen
* Nahkala
* Numminen-Härmä
* Nurmiranta
* Pulkkinen
* Rytkönen
* Sillanpää
* Toppinen
* Tuomi
* J. Vainio
* V. Vainio
* Valkama
* Vesterlund

 |

 |



|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Eduskunta

 |

 |
**Keijo Veikko Juhani Minerva** (s. 25. marraskuuta 1951 Paavola, Ruukin kylä) on suomalainen muusikko, laulaja ja ohjelmapalveluyrittäjä.

Ura
---

Minervan ura lähti alkuun vuonna 1967, kun hän voitti nuorten sarjan kansallisessa iskelmälaulukilpailussa. Tämän jälkeen hän lähti Helsinkiin ja pääsi koelaulutilaisuuden kautta muusikko-säveltäjä Toivo Kärjen kanssa yhteistyöhön.

Minervan ensimmäinen single "Vielä mä palaan / Samaa kehää käyn" julkaistiin vuonna 1971. Singlen A-puoli oli alkujaan italialainen laulu, b-puoli Paul McCartneyn tuolloisen tuoreen soolosinglen suomennos. Myöhemmillä singleillä laulaja versioi muun muassa Sweet-yhtyeen hittikappaletta "Co-Co", josta tehtiin suomennos nimeltä "Kaikki mukaan" sekä tulkitsi muun muassa Neil Diamondin, Steve Harleyn ja Stevie Wonderin kappaleita.

Vuosina 1971–1973 Minerva keikkaili pitkin maata säestäjänään oululaislähtöinen rockyhtye Takapotku. Yhtyeen toiminnan loputtua Minerva toimi jonkin aikaa kitaristina Frederikin yhtyeessä. Seuraavaksi hän toimi pari vuotta laulaja-kitaristina Gulliver-yhtyeessä.

1980-luvun alussa Minerva toimi Poppoo-nimisessä yhtyeessä, jossa toimi hänen lisäksi muusikot Sakari Kuosmanen, Andrzej Macohan, Lyly Rajala ja Lazlo Varga. Yhtye esiintyi esiintymiskiinnityksellä risteilyaluksella, joka seilasi Kanariansaarilla ja pitkin Afrikan rannikkoa.

Vuonna 1985 Minerva voitti Prahassa Inter-talent -laulukilpailun. Voitto lisäsi keikkakysyntää Suomessa mutta myös muualla. Vuosina 1986–1991 Minerva teki Yleisradiolle musiikkiaiheisia televisio-ohjelmia, kuten muun muassa *Musiikkia maailmalta*, *Copacabana* ja *Girls, girls*. 1990-luvun alussa laman iskettyä Suomeen, hänen show-tuotantojen kysyntä vähentyi.

2000-luvulla Minerva perusti ohjelmapalveluyrityksen, joka muun muassa vastaa jokavuotisesta Oulun Kauppatorilla järjestettävästä Suven Sävel-iskelmäfestivaalitapahtumasta.

Diskografia
-----------

* Pieni hymy vain (1974)
* Akropoli pote (1979)
* Keijo Minerva (1981)
* Uskon huomiseen (1987)
* Miehen tie (1991)
* Sielulla ja sydämellä (1995)
* Valkoinen (1998)
* Laulaa sydän (2001)

Lähteet
-------

1. ↑
2. 1 2 3 4 5 6  Sutela, Juha: Musiikin ja säveltäjien Oulu *Oulun kaupunki*.  Arkistoitu 21.2.2014. Viitattu 3.4.2013.

Aiheesta muualla
----------------

* Keijo Minervan esitystuotanto Suomen äänitearkistossa (1901–1999)
* Syöpä, sydänkohtaus ja pojan kuolema – vakavat vastoinkäymiset eivät hiljentäneet muusikkoa, Keijo Minervan haastattelu, Yle 4.12.2016

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Taiteenala Muokkaa Wikidatassa | 
* MusicBrainz

 |

 |
**One Drop -säätiö** (engl. One Drop Foundation) on kanadalainen hyväntekeväisyysjärjestö, jonka on perustanut vuonna 2007 Kanadan Montrealissa Cirque du Soleil'n omistaja-perustaja Guy Laliberté. 
Säätiön tehtävä on pyrkiä tukemaan puhtaan veden saantia maailmanlaajuisesti ja lisät yksittäisten ihmisten ja yhteisöjen tietoisuutta köyhyydestä johtuvaa puutetta puhtaasta juomavedestä.

Hyväntekeväisyyspokeriturnaukset
--------------------------------

One Drop -säätiö ja World Series of Poker ovat järjestäneet kesästä 2012 alkaen hyväntekeväisyyspokeriturnauksia, joiden sisäänostosta*selvennä* on mennyt osa hyväntekeväisyyteen. Vuoden 2012 WSOP yhteyteen järjestetty The Big One for One Drop -pokeriturnaus tuotti yli 5 miljoonaa dollaria hyväntekeväisyyteen.

### One Drop -säätiön ja WSOP:n yhteistyöllä järjestetyt hyväntekeväisyyspokeriturnaukset

* The Big One for One Drop (vuoden 2012 WSOP turnaus nro 55 ) - miljoonan dollarin sisäänostolla, 111 111 dollaria hyväntekeväisyyteen
* The Little One for One Drop (vuoden 2013 WSOP turnaus nro 58) - 1 111 dollarin sisäänostolla, 111 dollaria hyväntekeväisyyteen
* One Drop High Roller (vuoden 2013 WSOP turnaus nro 47) - 111 111 dollarin sisäänostolla, 3 333 dollaria hyväntekeväisyyteen

Lähteet
-------

1. ↑
2. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive)
3. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive)
4. ↑
5. ↑

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **One Drop -säätiö**.
* One Drop:n viralliset kotisivut