recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Samsung Galaxy A21** on Samsungin 29. kesäkuuta 2020 julkaisema älypuhelin, jossa on esiasennettuna Android 10 Samsungin One UI-käyttöliittymällä.

Tekniset tiedot
---------------

### Muotoilu

Samsung Galaxy A21 -älypuhelimessa on 6,5-tuumainen näyttö HD 20:9 -resoluutiolla.

### Fyysiset osat

Laitteesta löytyy 2,3 gigahertsin kahdeksanydinprosessori. Laitteessa on 3 gigatavua keskusmuistia ja 32 gigatavua sisäistä muistia. Puhelimen muisti on laajennettavissa enintään 512 gigatavun microSD-kortilla.

#### Kamerat ja multimedia

Laitteessa on neljä takakameraa. Pääkameran tarkkuus on 16 megapikseliä, toisen kameran 8 megapikseliä (ultralaajakulmakamera), kolmannen kameran 2 megapikseliä (makrokamera) ja neljännen kameran 2 megapikseliä (syvyystietokamera). Etukameran tarkkuus on 13 megapikseliä.

Videokuvaus voidaan tehdä 1080p (Full HD) -resoluutiolla 30fps.

### Ohjelmisto

Julkaisuhetkellä laitteessa oli esiasennettuna Android 10 Samsungin One UI-käyttöliittymällä.

Lähteet
-------

* PhoneArena: Samsung Galaxy A21
**Samsung Galaxy A31** on Samsungin 30. kesäkuuta 2020 julkaisema älypuhelin, jossa on esiasennettuna Android 10 Samsungin One UI-käyttöliittymällä.

Tekniset tiedot
---------------

### Muotoilu

Samsung Galaxy A31 -älypuhelimessa on 6,4-tuumainen näyttö FullHD 20:9 -resoluutiolla.

### Fyysiset osat

Laitteesta löytyy 2 gigahertsin kahdeksanydinprosessori. Laitteessa on 4 gigatavua keskusmuistia ja 64 gigatavua sisäistä muistia. Puhelimen muisti on laajennettavissa enintään 512 gigatavun microSD-kortilla.

#### Kamerat ja multimedia

Laitteessa on neljä takakameraa. Pääkameran tarkkuus on 48 megapikseliä, toisen kameran 8 megapikseliä (ultralaajakulmakamera), kolmannen kameran 5 megapikseliä (makrokamera) ja neljännen kameran 5 megapikseliä (syvyystietokamera). Etukameran tarkkuus on 20 megapikseliä.

Videokuvaus voidaan tehdä 1080p (Full HD) -resoluutiolla 30fps.

### Ohjelmisto

Julkaisuhetkellä laitteessa oli esiasennettuna Android 10 Samsungin One UI-käyttöliittymällä.

Lähteet
-------

* PhoneArena: Samsung Galaxy A31
**Pitkjärv (Koigi)** (myös *Koigi Pikkjärv*) on Virossa Saarenmaalla sijaitseva järvi.

Maantietoa
----------

Järvi kuuluu niihin neljään suojärveen, jotka sijaitsevat Koigi soon keskellä. Yksi järvistä on Koigi järvi itse. Järven pinta-ala on 23 hehtaaria ja se on 900 metriä pitkä ja 350 metriä leveä. Sen rantaan on johdettu kahden suoraksi kaivetun suo-ojan vedet. Siksi järven valuma-alueen laajuus on vain 1,1 neliökilometriä.

Järvi on luodattu ja sen keskisyvyys on 2 metriä ja suurin syvyys 3 metriä. Järven laskennalliseksi tilavuudeksi voidaan määrittää 0,00047 kuutiokilometriä eli 0,47 kuutiometriä miljoonaa. Järven rantaviivan pituus on 2,7 kilometriä ja rannat ovat joko soistunutta metsää tai avosuota.

Järven luokittelu ja ekologia
-----------------------------

Järvi on Vesipolitiikan puitedirektiivin (VPD) (vir. *Veepoliitika Raamdirektiivi, (VRD)*) luokituksen (VRD 4) mukaan veden kovuuden osalta pehmeävetinen järvi, jonka vedenväri on tumma (vir. *pehme- ja tumedaveeline järv*).

Järvi luokitellaan limnologisesti dystrofiseksi järveksi, koska järven vedessä on korkea humuspitoisuus (vir. *düstroofne tai rabade huumustoiteline*, DY). Tällainen järvi sijaitsee usein suon äärellä ja järveen laskee humuspitoista ruskeaa suovettä, joka laskee samalla veden happamuuden alhaiselle tasolle (pH on alle 7).

Luontoarvot
-----------

Järven ympäristö on Koigi soo, jonka linnustolliset arvot tunnetaan. Suolle johtaa pitkospuut ja yksi poluista johtaa Ümmarguine järven väliselle suolle, josta haarautuu kummallekin järvelle oma polku. Polku kiertää Pitkjärven ympäri. Pohjosrannalla sijaitsee lähes 10 metriä korkea lintutorni. Alueen muita järviä ovat Ümmargune järv, Koigi järv ja Naistejärv.

Lähteet
-------

1. ↑  *Estonian Environmental Register*View and modify data on Wikidata. Tieto on haettu Wikidatasta.
2. 1 2 3 4 5 6  Tamre, Ruta (toim.): *Eesti järvede nimestik*. Tallinna, Viro: Keskkonnaministeeriumi Info- ja Tehnokeskus, 2006. ISBN 978-9985-881-40-8. Teoksen verkkoversio (PDF) (viitattu 3.3.2017). (viroksi) (Arkistoitu – Internet Archive)
3. 1 2 3 4  Keskkonnaregister: Pitkjärv (Koigi) (vee2071700) *Keskonnainfo*. Tallinna, Viro:  Keskkonnaministeerium. Viitattu 3.3.2017. (viroksi)
4. ↑  Laskettu kertomalla järven pinta-ala sen keskisyvyydellä. Tämä ei ole viranomaisten määrittämä arvo!
Marcus Aureliuksen ratsastajapatsas Rooman Piazza del Campidogliolla. Nykyinen patsas on uudelleenvalos. Alkuperäinen on Musei Capitolinissa.
**Marcus Aureliuksen ratsastajapatsas** on keisari Marcus Aureliuksen antiikkinen muistomerkki Roomassa. Patsas sijaitsee Campidogliolla keskellä Michelangelon suunnittelemaa renessanssiaukiota Palazzo Senatorion edessä.

Historia
--------

Patsaan tekijä ja tarkka tekoaika ovat tuntemattomia, eikä muistomerkin alkuperäistä sijaintipaikkaa tiedetä. Luultavasti se pystytettiin aikoinaan jollekin keisariforumille, mahdollisesti Forum Romanumille tai Marcus Aureliuksen muistopylvään lähettyville noin vuonna 170. 

Ennen siirtoa nykyiselle paikalleen 1500-luvulla patsas oli ollut ainakin jo 900-luvulla San Giovanni in Lateranon edustalla. Konstantinus Suuri, joka rakennutti Lateraanikirkon, saattoi ottaa filosofikeisarin patsaan omiin nimiinsä, sillä hänen kaudellaan kierrätettiin muitakin monumentteja. 

Veistos on ainoa laatuaan, sillä yhdenkään muun kaupungin kymmenistä ratsastajapatsaista ei tiedetä säilyneen. Marcus Aureliuksen ratsastajapatsas säästyi sulatukselta luultavasti sen vuoksi, että sitä pidettiin ensimmäisen kristityn keisarin muotokuvana.

Restaurointi
------------

Alkuperäinen patsas Musei Capitolinissa.
1980-luvun alussa patsas siirrettiin konservointia varten sisätiloihin, ja sen tilalle aukiolle pystytettiin patsaan toisinto. Restauroinnissa kävi ilmi, että patsas oli alun perin ollut osa suurempaa kokonaisuutta. Vertailemalla keisarin päätä muihin hänestä säilyneisiin muotokuviin voitiin muistomerkki todennäköisesti ajoittaa vuosiin 160–176, mutta myöhempi kertaustyyli on mahdollista. Keisarin ratsun koholle nostetun etujalan alla oli ollut jokin toinen hahmo, kuten voitettu vihollinen, jonka tarkoituksena oli vahvistaa rakennetta. Joskus keskiajalla tuki oli poistettu, mikä heikensi patsaan lujuutta ja aiheutti sille vahinkoa. Paavi Paavali II:n ja Sixtus IV:n aikana patsasta korjattiin ja se kullattiin.

Lähteet
-------

1. ↑  Ikonos: The Statue of Marcus Aurelius, sivu 10, haettu 5.4.2009 (Arkistoitu – Internet Archive)
2. ↑  Ikonos: The Statue of Marcus Aurelius, sivu 11, haettu 5.4.2009 (Arkistoitu – Internet Archive)
3. ↑  Ikonos: The Statue of Marcus Aurelius, sivu 2, haettu 5.4.2009 (Arkistoitu – Internet Archive)
4. ↑  Ikonos: The Statue of Marcus Aurelius, sivu 5, haettu 5.4.2009 (Arkistoitu – Internet Archive)
5. ↑  Ikonos: The Statue of Marcus Aurelius, sivu 8, haettu 5.4.2009 (Arkistoitu – Internet Archive)
6. ↑  Ikonos: The Statue of Marcus Aurelius, sivu 15, haettu 5.4.2009 (Arkistoitu – Internet Archive)
7. ↑  Ikonos: The Statue of Marcus Aurelius, sivu 13, haettu 5.4.2009 (Arkistoitu – Internet Archive)
8. ↑  Ikonos: The Statue of Marcus Aurelius, sivu 16, haettu 5.4.2009 (Arkistoitu – Internet Archive)

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Marcus Aureliuksen ratsastajapatsas**.
* Marcus Aureliuksen patsas Musei Capitolinin sivuilla (Arkistoitu – Internet Archive)(englanniksi)
**Vihtori Johannes Ylinen** (28. maaliskuuta 1879 Yläne – 11. toukokuuta 1953 Yläne) oli suomalainen taidemaalari.

Yläneella syntynyt Vihtori Ylinen kävi koulunsa Säkylässä. Ylioppilaaksi kirjoitettuaan hän aloitti opinnot Turun piirustuskoulussa syksyllä 1897 ja jatkoi niitä myöhemmin Suomen Taideyhdistyksen piirustuskoulussa Helsingissä. Vuonna 1899 Ylinen tapasi samassa koulussa opiskelleen Saima Tigerstedtin, jonka kanssa hän avioitui 1905. Pariskunta matkusti yhdistetylle hää- ja opintomatkalle Pariisiin, jossa he hakivat oppia kuuluisassa Académie Colarossissa.

Suomeen palattuaan Ylinen ja Tigerstedt rakennuttivat Yläneen Elijärven rannalle oman taiteilijahuvilan, joka nimettiin Hauenkuonoksi. He viettivät Yläneellä lähes koko elämänsä, lukuun ottamatta 1920-lukua, jolloin perhe asui Raumalla lasten koulunkäynnin vuoksi. Rauman aktiiviseen taiteilijayhteisöön kuuluivat samalla vuosikymmenellä heidän lisäkseen muun muassa Jalmari Karhula ja Uuno Eskola.

Vihtori Ylinen tunnetaan erityisesti Rauma-aiheisista maalauksistaan sekä muotokuvista. Hän kuvasi maalauksissaan myös maaseutua ja maisemia eri puolilta Suomea. Näitä kuvia julkaistiin runsaasti kouluille tarkoitettuina opetustauluina. Ylinen oli lisäksi aktiivinen musiikinharrastaja. Hän soitti viululla sekä kansanmusiikkia että klassisia sävellyksiä ja rakensi myös itse soittimiaan.

Vihtori Ylinen on myös maalannut joitakin alttaritauluja, osa niistä on jäljennöksiä muiden taiteilijoiden maalauksista. Näitä on muun muassa Vampulan (1906), Paattisten (1920, jäljennös Ludwig von Hofmannin maalauksesta) ja Tarvasjoen (1921, jäljennös Julius Kronbergin maalauksesta) kirkoissa.

Lähteet
-------

1. 1 2  Vihtori Ylisen ja Saima Tigerstedt-Ylisen teoksia etsitään  5.1.2011. YLE Satakunta. Viitattu 2.3.2013.
2. ↑  Vampulan kirkko (rakennusperintörekisteri) *Kulttuuriympäristön palveluikkuna kyppi.fi*. Museovirasto. Viitattu 18.4.2014.
3. ↑  Paattisten kirkko Turun ja Kaarinan seurakuntayhtymä. Viitattu 18.4.2014.
4. ↑  Mäkinen, Kalervo: Nykyinen kirkko *Kirkon 200-vuotisjuhliin tehty historiikki*.  6.12.1979. Tarvasjoen seurakunta. Viitattu 18.4.2014.

Aiheesta muualla
----------------

* Pöytyän kunta – Kuvataiteilija Vihtori Ylinen (Arkistoitu – Internet Archive)
* Rauman taidemuseo – Saima ja Vihtori

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)
* Yhdysvallat

 |

 |
**Viialan vaneritehdas** oli Akaan Viialassa vuoteen 2004 saakka toiminut koivuvaneria tuottanut vaneritehdas.

Viialan vaneritehtaan historia alkoi vuonna 1873 perustetusta Akaan höyrysahasta (*Akkas Ångsågs Ab*). Sahan yhteyteen perustettiin 1890 Viialan lasitehdas joka käytti polttoaineena sahalta syntynyttä puujätettä. Akkas Ångsåg Ab:n nimeksi muuttui *Viiala Oy* vuonna 1937. Yhtiön omistaja ja toimitusjohtaja 1940-luvun alusta vuoteen 1957 oli kauppaneuvoksen arvonimen saanut Arvi Kilpinen. Hänen luovuttuaan omistuksestaan ja tehtävästään yrityksestä tuli Oy Wilh. Schauman Ab:n tytäryhtiö. Sahaustoiminta jatkui Viialassa vuoteen 1957 saakka, mutta lasitehtaan toiminta oli päättynyt jo 1937. Vuonna 1942 oli aloitettu vanerin valmistus, puutaloja yritys valmisti 1947–1956. Viiala Oy:n 1956 perustama Suomen ensimmäisen lastulevytehdas toimi aina vuoteen 1978 saakka.

Viimeksi Viialan vaneritehdas oli UPM:n omistuksessa. Tehtaalla oli noin 200 työntekijää ja se valmisti vuodessa 35 000 m3 pinnoitettua koivuvaneria eurooppalaiselle kuljetusvälineteollisuudelle. UPM ilmoitti syyskuussa 2004 lopettavansa tehtaan toiminnan vuoden loppuun mennessä ja joulukuussa 2004 tehtaan 171 työntekijää irtisanottiin. 

Tehtaan sulkemisen jälkeen UPM vuokrasi tehdasalueen 10 vuodeksi monitoimiyrittäjä Mauno Huhtalalle joka on jälleenvuokrannut tehtaan tiloja useille yrityksille. UPM ilmoitti kesällä 2014 purkavansa tehtaan voimalaitoksen ja savupiipun vuonna 2015.  Viialan rautatieasemalta tehtaalle johtanut sivuraide poistettiin syksyllä 2010 samassa yhteydessä kun Viialan aseman sivuraiteet purettiin.

Lähteet
-------

1. ↑  Arvi Kilpinen *Biografiasampo*. Viitattu 6.9.2022.
2. ↑  Ylen Elävä arkisto : Työn loppu, Ajankohtainen Kakkonen 27.6.2006
3. ↑  Viialan vaneritehdas uusiokäytössä, Vaskooli - Vasken vuosijulkaisu 2011 (Arkistoitu – Internet Archive)
4. ↑  Viialasta tulee kahden piipun kylä, Akaan Seutu 2.7.2014 (Arkistoitu – Internet Archive)
5. ↑  Viialan aseman sivuraiteet puretaan
**Viialan nahkatehdas** oli Akaan Viialassa vuosina 1921–1995 toiminut nahkatehdas. Tehtaan perusti 1921 Viialan kartanon samana vuonna ostanut tehtailija Hugo Sandbacka ja vanhimmat tehdasrakennukset ovat peräisin tältä ajalta. Tehdas toimi aluksi nimellä *Viiala Läderfabrik, Hugo Sandbacka* kunnes se 1925 muutettiin *Viialan Nahkatehdas Oy*-nimiseksi osakeyhtiöksi. Tehdas siirtyi kuitenkin samana vuonna 1925 Aaltosen Kenkätehdas Oy:n omistukseen ja liittyi osaksi Aaltosyhtymää. Nahkatehdasta laajennettiin 1934 ja 1937 ja uudelleen 1950-luvulla. Viimeiset laajennukset tehtiin 1970- ja 1980-luvuilla. Viialan tehdas valmisti Aaltosyhtymään kuuluneille kenkätehtaille pohjanahkaa, reunoshihnaa ja vuodesta 1928 alkaen myös päällysnahkaa.

Nahkatehtaan toiminta päättyi lopullisesti konkurssiin 1995. Tehtaalla työskennellyt Ismo Lumpiola osti 1996 tehdaskiinteistön konkurssipesältä ja perusti kiinteistöosakeyhtiön joka jakoi tehdastilat osakehuoneistoiksi joita myytiin sitten paikallisille yrityksille ja toimijoille. Nykyisin entisen nahkatehtaan tiloissa toimii yli 70 yritystä, harrastepajaa ja kulttuurialan laitosta. Jälkimmäisistä tunnettuja ovat Viialan teatteri ja Pyryn torvisoittokunta. Tehtaan tiilinen savupiippu kunnostettiin 2005–2008 Pirkanmaan ympäristökeskuksen avustuksella.

Lähteet
-------

1. ↑  Elinkeinoelämän keskusarkisto : Aaltosen Kenkätehdas Oy:n Viialan nahkatehdas (MS Word dokumentti) (Arkistoitu – Internet Archive)
2. ↑  Viialan nahkatehtaan historiaa (Arkistoitu – Internet Archive)

Aiheesta muualla
----------------

* Viialan nahkatehdas - Yritystalo Parkki (Arkistoitu – Internet Archive)
**Sandra Šarić** (s. 8. toukokuuta 1984 Senj, Lika-Senj) on kroatialainen taekwondon olympia- ja MM-mitalisti sekä Euroopan-mestari. Hän on edustanut zagrebilaista TK Metalac -seuraa.

Šarić saavutti Pekingin olympialaisissa 2008 pronssia 67 kg:n painoluokassa kukistettuaan pronssiottelussa puertoricolaisen Asunción Ocasion pistein 5–1. Ateenan olympialaisissa 2004 hän putosi samassa sarjassa ensimmäisellä kierroksella.

Šarić saavutti MM-hopeaa 67 kg:n sarjassa Garmisch-Partenkirchenissä 2003 hävittyään loppuottelussa eteläkorealaiselle Lee Sun-Heelle pistein 2–5. Hän sai samassa painoluokassa MM-pronssia Madridissa 2005, Pekingissä 2007 ja Kööpenhaminassa 2009.

Šarić voitti Euroopan-mestaruuden 72 kg:n painoluokassa Roomassa 2008 kukistettuaan loppuottelussa turkkilaisen Burcu Sallakoğlun.

Šarić saavutti junioreiden MM-hopeaa alle 63 kg:n sarjassa 2000 ja junioreiden Euroopan-mestaruuden samassa painoluokassa 2001.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Sandra Šarić *sports-reference.com*.  Arkistoitu 6.7.2009. Viitattu 25.4.2015. (englanniksi)
2. 1 2 3 4 5  Saric, Sandra *taekwondodata.com*. Viitattu 25.4.2015. (englanniksi)
Toshi Ichiyanagi vuonna 1960.
**Toshi Ichiyanagi** (4. helmikuuta 1933 Kobe, Japani – 7. lokakuuta 2022) oli japanilainen säveltäjä. Hän on Japanin arvostetuin nykysäveltäjä.

Ichiyanagin isä oli Pariisissa opiskellut harrastelijasellisti. Ichiyanagin nuoruudentuotanto on avantgardistista, mutta hän on säveltänyt myös japanilaisille soittimille. Hän opiskeli New Yorkissa yhtä aikaa Einojuhani Rautavaaran kanssa opettajanaan John Cage, joka opetti hänelle lähinnä säveltämisen filosofiaa.

Suomessa vähän esitetty ja tunnettu Ichiyanagi vieraili Suvisoitossa 2010, jolloin pääteemana oli japanilainen musiikki. Ohjelmassa oli hänen myöhäistuotantoaan, *Resonant space*, *Metamorphosis*, *Festivaalifanfaari, k.e./ffg/fp*, *Fantasia uruille*, *Between space and time*, *Cloud figures*, *Still Time 4 – In memory of Toru Takemitsu*, *Trio Interlink* , *Resonant space*, *Pianokvintetto "Pr??a* ja *Pianokonsertto nro 1 "Reminiscence of spaces"*. Ichiyanagi oli myös Korsholman musiikkijuhlien teemasäveltäjä 2012.

Ichiyanagi oli naimisissa Yoko Onon kanssa joitakin vuosia vuodesta 1957.

Lähteet
-------

1. ↑  現代音楽界をリード、作曲家の一柳慧さん８９歳で死去…オノ・ヨーコさんと一時期結婚 *yomiuri.co.jp*.  Arkistoitu 19.10.2022. Viitattu 8.10.2022.
2. 1 2 3 4  Hannu-Ilari Lampila: Vanhuus tuo säveliin romantiikkaa.  *Helsingin Sanomat*, 30.6.2010, s. B1.
3. ↑  Avanti/Suvisoitto *avantimusic.fi*. Viitattu 30.6.2010.

Aiheesta muualla
----------------

* Julian Cope's Japrocksampler entry on Toshi Ichiyanagi (Arkistoitu – Internet Archive)
* Toshi Ichiyanagin muistokirjoitus Helsingin Sanomissa

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Latvia
* Japani
* Australia
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Taiteenala | 
* BRAHMS
* MusicBrainz
* Museum of Modern Art
* ULAN

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**Sung Yu-chi** (kiin.: 宋玉麒; pinyin: *Sòng Yùqí*, s. 16. tammikuuta 1982 Shulinin alue, Taiwan) on taiwanilainen taekwondon olympiamitalisti ja maailmanmestari.

Sung voitti maailmanmestaruuden 72 kg:n painoluokassa Pekingissä 2007. Loppuottelussa hän voitti afganistanilaisen Nesar Ahmad Bahaven pistein 5−0. Pekingin olympialaisissa 2008 hän saavutti 68-kiloisissa pronssia. Hävittyään välierässä Etelä-Korean Son Tae-Jinille pistein 2−3 hän kukisti pronssiottelussa saksalaisen Daniel Manzin 4−3.

Sung saavutti Aasian kisoissa 2002 hopeaa 67 kg:n sarjassa. Aasian-mestaruuskilpailuissa hän saavutti samassa painoluokassa hopeaa 2002 ja pronssia 2004.

Sung voitti taekwondon junioreiden maailmanmestaruuden 63-kiloisissa 1998. Hän voitti opiskelijoiden maailmanmestaruuden 67-kiloisissa 2002.

Lähteet
-------

1. 1 2  Sung Yu-Chi *sports-reference.com*.  Arkistoitu 18.4.2020. Viitattu 31.3.2019. (englanniksi)
2. 1 2 3 4  Sung Yu-Chi *taekwondodata.com*. Viitattu 31.3.2019. (englanniksi)
SKA:n sijainti  
SKA:n sijaintiSKASquare Kilometre Arrayn sijainti.
Taiteilijan näkemys Ska-antenneista yöllä.
**Square Kilometre Array (SKA)** on suunnitteilla oleva radioteleskooppi, joka rakennetaan Etelä-Afrikkaan, Australiaan ja Uuteen-Seelantiin. Valmistuttuaan se on maailman suurin.

Radioteleskoopin kuvaus
-----------------------

Radioteleskoopissa on 3 000 lautasantennia, joiden halkaisija on 15 metriä. Lisäksi siihen kuuluu 250 moduuliantennia ja 25 000 dipoliantennia. Lautasten yhteispinta-ala on neliökilometri, mistä SKA on saanut myös nimensä. Radioteleskooppista tulee spiraaligalaksin muotoinen, jonka keskustassa on kaksi tuhatta antennia ja loput tuhat ovat kiertyneinä viideksi kierteishaaraksi keskustasta ulospäin. Lautasantenneja SKA käyttää lyhyiden taajuuksien vastaanottamiseen. Keskipitkien taajuuksien vastaanottamiseen käytetään moduuliantenneja ja dipoliantenneja pitkien taajuuksien vastaanottamiseen. Antennien yhteispinta-ala on neliökilometrin. Antennien vastaanottamat taajuudet ulottuvat 70 megahertsistä 30 gigahertsiin.*lähde?*

Rakentaminen
------------

Radioteleskooppi rakennetaan siten, että Australian kierteishaarat ulottuvat Uuteen-Seelantiin ja Etelä-Afrikasta ne etenevät Intian valtameren saarille. Siten se kattaa mantereen kokoisen alan. Lautasantennit on tarkoitus sijoittaa pääosin autiomaihin, joissa on mahdollisimman vähän häiriöitä. Rakennustyöt aloitettaneen vuonna 2018*selvennä* ja kaiken pitäisi olla valmista vuonna 2020-luvulla.

Käyttötarkoitus
---------------

SKA-teleskoopilla on tarkoitus nähdä niin varhaiseen maailmankaikkeuteen, ettei valo ollut edes vielä syntynyt. Sillä erotetaan uusia yksityiskohtia, joiden avulla pystytään tutkimaan tähtien syntyä, galaksien kehitystä, mustia aukkoja ja mitä on pimeä aine.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Vesa Vanhalakka: Mantereen kokoinen jättiteleskooppi etsii samalla myös elämän molekyylejä.  *Aamulehti*, 29.5.2012, s. A10.
2. 1 2  Mäkinen, Jari: Teleskooppien titaani kuuntelee avaruuden ääriä (julkaistu numerossa 1/2013, s. 25) *Tiede -lehti*.  8.1.2013. Viitattu 15.1.2019.
3. ↑  The SKA Project *SKA Telescope – Exploring the Universe with the world's largest radio telescope*. Viitattu 15.1.2019. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Square Kilometre Array** Wikimedia Commonsissa

* Hansen, Alayna: The Square Kilometre Array: How the world's biggest telescope will revolutionize astronomy *New Atlas*.  2.5.2018. Viitattu 15.1.2019. (englanniksi)
* The Square Kilometre Array *CSIRO Australia Telescope National Facility*. Viitattu 15.1.2019. (englanniksi)
* The Square Kilometre Array (SKA) is a multi-billion dollar international project to build the world’s largest radio telescope *International Centre for Radio Astronomy Research (ICRAR)*. Viitattu 15.1.2019. (englanniksi)
* SKA History – What is Radio Astronomy? *International Centre for Radio Astronomy Research (ICRAR)*. Viitattu 15.1.2019. (englanniksi)
* Patel, Prina: The science behind the Square Kilometre Array *The Conversation*.  8.5.2015. Viitattu 15.1.2019. (englanniksi)
**Toshihide Saitō** (jap. 斉藤 俊秀, *Saitō Toshihide*; s. 20. huhtikuuta 1973 Shizuoka, Japani) on japanilainen entinen jalkapalloilija.

Jalkapallomaajoukkue
--------------------

Toshihide Saitō on osallistunut mm. Asian mestaruuskilpailuissa 1996, Maailmanmestaruuskilpailuihin 1998 sekä Copa América 1999.

Tilastot
--------

| Japanin maajoukkueessa |
| --- |
| Vuodet | ottelut | maalit |
| 1996 | 2 | 0 |
| 1997 | 7 | 0 |
| 1998 | 4 | 0 |
| 1999 | 4 | 0 |
| Yhteensä | 17 | 0 |

Aiheesta muualla
----------------

* National Football Teams
* Japan National Football Team Database

  

Japanin joukkue – Jalkapallon AM-kilpailut 1996
1 Kojima |
2 Yanagimoto |
3 Sōma |
4 Ihara |
5 Omura |
6 Yamaguchi |
7 Honda |
8 Maezono |
9 Takagi |
10 Nanami |
11 Miura |
12 Michiki |
13 Hattori |
14 Okano |
15 Morishima |
16 Saito |
17 Akita |
18 Jo |
19 Shimokawa |
20 Narazaki |
Valmentaja Kamo

Japanin joukkue – Jalkapallon MM-kilpailut 1998
1 Kojima |
2 Narahashi |
3 Sōma |
4 Ihara |
5 Omura |
6 Yamaguchi |
7 Itō |
8 Nakata |
9 Nakayama |
10 Nanami |
11 Ono |
12 Lopes |
13 Hattori |
14 Okano |
15 Morishima |
16 Saitō |
17 Akita |
18 Jō |
19 Nakanishi |
20 Kawaguchi |
21 Narazaki |
22 Hirano |
Valmentaja Okada

Japanin joukkue – Copa América 1999
1 Kawaguchi |
2 Saitō |
3 Sōma |
4 Ihara |
5 Akita |
6 Hattori |
7 Itō |
8 Mochizuki |
9 Yoshihara |
10 Nanami |
11 Lopes |
12 Jō |
13 Fujita |
14 Suzuki |
15 Tasaka |
16 Oku |
17 Morioka |
18 Andō |
19 Miura |
20 Narazaki |
21 Okano |
22 Fukunishi |
Valmentaja Troussier
**Toserova** (ven. Тозерово, *Tozerovo*) oli inkeriläinen kylä entisessä Miikkulaisen kunnassa Inkerissä Venäjällä. Kylä sijaitsi lähellä Laatokan rantaa, Ala-Miikkulaisesta etelään. Kylän perustivat siirtolaiset Ala-Miikkulaisesta luultavasti 1800-luvun alussa. Kuten muissa Miikkulaisten kylissä, kylän elämäntapa ja elinkeinot poikkesivat sisämaan pitäjistä. Väki kävi kalassa Laatokalla ja harjoitti rahtiliikennettä. 1800-luvun puolivälissä kylässä oli jopa 40 hevosta, joilla ajettiin Laatokan kalaa ja muuta rahtia Pietariin. 1800-luvun lopussa kylässä oli 7 taloa, vuonna 1919 jo 14 taloa. Kylässä oli kaksi mäkikuntaa, Viron-mäki ja Rännälin-mäki.

Vuonna 1919 Inkeriläisten kansannousun aikana Miikkulaisten alueella alkoi sotatoimet. Siviiliväestö pakeni lähes kokonaan Suomeen. Inkeriläisten vapaaehtoisjoukot valtasi kylän 28.7.1919. Punaiset tulittivat Toserovaan Laatokan puolelta sotalaivoilta ja valtasivat kylän takaisin 2.8.1919. Toisen kerran kylä vallattiin 23.10.1919 ammuskelun jälkeen, mutta inkeriläisjoukot joutuivat perääntymään jo lokakuun lopussa. Marraskuussa 1919 bolsevikit polttivat rajaseutua kostoksi ja aution turvallisuusvyöhykkeen luodakseen.

Tarton rauhan jälkeen suurin osa väestöä palasi takaisin rajan taakses. NEPin aikana poltetut talot rakennettiin uudelleen ja talouselämä muutenkin virkosi eloon. Vuonna 1926 Toserovassa oli 18 taloa ja 81 asukasta, kaikki inkeriläisiä. Kylän suvut oli Virolainen, Vironmäki ja Rännäli. Venäjän ansioitunut taiteilija Toivo Rännäli on syntynyt Toserovan Pönniössä.

Toserovassa alkoi karkotuksia vuonna 1931, kun "kulakkeja" lähetettiin Siperiaan, ja jatkui vuosina 1933 ja 1935 (Keski-Aasiaan). Täystyhjennys toimeenpantiin kesäkuussa 1936, kun koko suomalaisväestö pakkosiirrettiin kodeistaan Vologdan alueelle. Nykyään Toserovan paikalla on suljettu sotilasalue.

Lähteet
-------

1. ↑  Miettinen, Helena: Nuoret mukaan toimintaan.  *Inkeriläisten Viesti*, 1989, nro 1-2, s. 4.
2. ↑  Matti-setä: Mäkikunnat Miikkulaissa.  *Inkeriläisten Viesti*, 1965, nro 9, s. 6.
3. ↑  Nivalainen, Pekka: *Rautaa Inkerin rajoilla: Inkerin kansalliset kamppailut ja Suomi 1918-1920*. Helsinki: SHS, 1996. ISSN 0073-2559. ISBN 951-710-030-2.
4. ↑  Inkeriläisten asuttujen paikkojen luettelo vuosien 1926-1928 Leningradin alueen väenlaskun ainehiston mukaan *scribd.com*.
5. ↑  Miettinen, Helena: *Vieläkö kukkivat omenapuut: kadonnutta Pohjois-Inkeriä etsimässä*. Inkerin kulttuuriseura, 2010. ISBN 978-951-97359-4-8.
**Työvoimapalvelut** tukevat työnhakijoiden työllistymistä. Työvoimapalveluja ovat muun muassa työnvälitys, osaamisen kehittäminen ja tukityöllistäminen sekä työllistymis- ja aktivointisuunnitelmien tekeminen virkailijan ja työnhakijan yhteistyöllä.

Vaikutus työllisyyteen
----------------------

Vattin tutkimusprofessori Tomi Kyyrän mukaan työllisyyspalveluiden työllisyysvaikutuksista on heikosti selkeää tutkimusnäyttöä. Sen vuoksi on vaikea arvioida niiden vaikutuksia. Tanskassa kuitenkin työllisyyspalveluihin ajetaan tiukoilla velvoitteilla, ja kieltäytyminen alentaa tukia selvästi. Tämä pelotevaikutus voi saada työttömät hakeutumaan töihin jo ennen palveluvelvoitteisiin joutumista.

Ekonomisti Olli Kärkkäisen mukaan lisäpanostukset työvoimapalveluihin eivät tuota jakovaraa vaan voivat maksaa enemmän kuin niistä on hyötyä.

Vaikka työvoimapalveluiden lisäys tuottaisi yhtä paljon kuluja kuin verotuloja, ne voivat silti auttaa työnhakijaa itseään, kun hän pääsee töihin.

Katso myös
----------

* Aktiivinen työvoimapolitiikka

Lähteet
-------

1. ↑  Työvoimapalvelut  04.07.2019. Tie työelämään.  Arkistoitu 26.1.2020. Viitattu 26.1.2020.
2. ↑  Työttömyystukia saa noin 300 000 suomalaista – Näillä keinoilla hallitus voi pian yrittää saada heitä töihin *Helsingin Sanomat*.  13.1.2020.
3. ↑  Puolueet rahoittaisivat vaalilupauksiaan työllisyysasteen nousulla, mutta yksikään ei halua esittää kovia toimi *Helsingin Sanomat*.  9.4.2019.
**Shigemaru Takenokoshi** (jap. 竹腰 重丸; 15. helmikuuta 1906 Oita, Japani – 6. lokakuuta 1980) oli japanilainen jalkapalloilija.

Jalkapallomaajoukkue
--------------------

Hän edusti Japanin maajoukkuetta vuosina 1925–1930.

Tilastot
--------

| Japanin maajoukkueessa |
| --- |
| Vuodet | ottelut | maalit |
| 1925 | 1 | 0 |
| 1926 | 0 | 0 |
| 1927 | 2 | 1 |
| 1928 | 0 | 0 |
| 1929 | 0 | 0 |
| 1930 | 2 | 0 |
| Yhteensä | 5 | 1 |

Aiheesta muualla
----------------

* National Football Teams
* Japan National Football Team Database

Japanin joukkue – Jalkapallo kesäolympialaisissa 1936
Fuwa |
Horie |
S. Kamo |
T. Kamo |
Kawamoto |
Kim |
Matsunaga |
Nishimura |
Oita |
Sano |
Sasano |
Y. Suzuki |
Takahashi |
Takenokoshi |
Takeuchi |
Tatsuhara |
Ukon |
Valmentaja S. Suzuki

Japanin joukkue – Jalkapallo kesäolympialaisissa 1956
Furukawa |
Hiraki |
Iwabuchi |
Kawamoto |
Kitaguchi |
Kobayashi |
Mimura |
Naganuma |
Ōmura |
Ozawa |
Satō |
Shimomura |
Takabayashi |
Takamori |
Tokita |
Uchino |
Yaegashi |
Valmentaja Takenokoshi

JapaniJapanin jalkapallomaajoukkueen päävalmentajat
Sasaki (1921) • Nishida (1923) • Yamada (1925) • Suzuki (1930) • Takenokoshi (1934) • Suzuki (1936) • Takenokoshi (1938–40) • Kudō (1942) • Ninomiya (1951) • Takenokoshi (1951–56) • Takahashi (1957) • Kawamoto (1958) • Takenokoshi (1958–59) • Takahashi (1960–62) • Naganuma (1962–69) • Okano (1970–71) • Naganuma (1972–76) • Ninomiya (1976–78) • Shimomura (1979–80) • Watanabe (1980) • Kawabuchi (1980–81) • Mori (1981–85) • Ishii (1986–87) • Yokoyama (1988–91) • Ooft (1992–93) • Falcão (1994) • Kamo (1994–97) • Okada (1997–98) • Troussier (1998–02) • Zico (2002–06) • Osim (2006–07) • Okada (2007–10) • Hara (2010) • Zaccheroni (2010–14) • Aguirre (2014–15) • Halilhodžić (2015–18) • Nishino (2018) • Moriyasu (2018–)



|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Japani

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |

 |
Songhaikielten puhuma-alueet.
**Tadaksahakin kieli** on Malin Gaon alueen Ménakan ja Ansongon piireissä asuvien idaksahakien puhuma pohjoinen songhaikieli. Sen lähimmät sukukielet ovat tagdal, tasawaq ja korandje. Tadaksahakin puhujia arvioidaan olevan 31 800 henkeä (vuonna 2005).

Tuaregi on vaikuttanut hyvin voimakkaasti tadaksahakin sanastoon ja kielioppiin, ja eräät tutkijat ovat pitäneet sitä songhain ja tuaregin sekakielenä. Sen äännejärjestelmälle ovat ominaisia faryngaaliset konsonantit sekä faryngalisoituneet alveolaarit. Sanastossa on vain noin 300 songhaista peräisin olevaa lekseemiä, joiden taivutusjärjestelmä on usein erilainen kuin tuaregiperäisillä sanoilla. Ehkäpä erikoisin piirre on se, että verbejä johdettaessa songhaiperäiset sanat korvataan vastaavilla tuaregin verbeillä, esim. *ŋa* ’syödä’ – *ʃ-íkʃa* ’ruokkia’, *bíibi* ’olla musta’ – *s-ǝkwǝl* ’tehdä mustaksi’, *kár* ’lyödä’ – *nǝ-mm-aŋɣa* ’lyödä/tappaa toinen toisensa’.

Lähteet
-------

* Christiansen-Bolli, Regula: *A Grammar of Tadaksahak, a Northern Songhay Language of Mali*. Köln: Rüdiger Köppe Verlag, 2010. ISBN 978-3-8964-5931-2. Teoksen verkkoversio (viitattu 19.7.2012).

### Viitteet

1. ↑  Christiansen-Bolli, s. 1-2.
2. ↑  Christiansen-Bolli, s. 5.
3. ↑  Christiansen-Bolli, s. 2.
4. ↑  Christiansen-Bolli, s. 347.
5. ↑  Christiansen-Bolli, s. 49–50.
**The Isley Brothers** ['aɪzliː] on R&B -tradition useampia tyylejä soittanut afroamerikkalainen yhtye Ohion osavaltion Cincinnatistä. Yhtye on erittäin suosittu, ja sillä on väitetty olevan koko musiikkihistorian pisin ura levyjen soitto- ja myyntilistoilla. 

Yhtye aloitti vuonna 1954 ja esiintyy yhä. Vuosien varrella läpikäytyjä tyylisuuntia ovat esimerkiksi gospel, rhythm and blues, doo-wop, soul, funk, rock, pop ja hip hop. 1960-luvun alussa yhtye saavutti mainetta levytyksillä "Shout!", "Twist & Shout" ja "Nobody But Me". Yhtye oli 1960-luvun lopussa siirtymässä funkiin ensimmäisten joukossa, mistä on osoituksena esimerkiksi vuoden 1969 single, "It's Your Thing". Sen jälkeen levyt keskittyivät souliin, mutta funk-tyyliä edusti esimerkiksi kappale "Fight the Power". 

Yhtyeen alkuperäiset jäsenet olivat veljekset O'Kelly, Jr. Rudolph, Ronald ja Vernon, joiden kaikkien sukunimi on Isley. Yhtye esitti pelkkää gospelia Vernonin 1955 auto-onnettomuudessa tapahtuneeseen kuolemaan asti. Kolme vanhinta veljeä perusti yhtyeen uudelleen lyhyen tauon jälkeen. Vuonna 1973 mukaan tulivat nuoremmat veljet Ernie ja Marvin ja lanko Chris Jasper. Sillä kokoonpanolla tehtiin joukko menestyneitä albumeita, kuten vuoden 1973 levy *3 + 3*. Vuonna 1984 kolme nuorinta jäsentä jättivät yhtyeen, ja vuonna 1986 O'Kelly kuoli sydänkohtaukseen. Yhtye jatkoi hetken duona, mutta Ernie ja Marvin ja perustivat sen uudelleen vuonna 1991. Marvinin sairastuttua diabetekseen Ronald ja Ernie jatkoivat edelleen 2000-luvulla.

The Isley Brothersin oman T-Neck Records -levymerkin julkaisemilla singleillä "Testify" ja "Move On Over & Let Me Dance" soitti seattlelainen kitaristi Jimmy James. James soitti kitaraa myös veljesten kiertueyhtyeessä. Lähdettyään yhtyeestä James otti käyttöön nimen Jimi Hendrix.

Albumi *3 + 3* valittiin vuonna 2005 hakuteokseen *1001 albumia jotka jokaisen on kuultava edes kerran eläessään*.

Katso myös
----------

* The Isley Brothersin single *Bless Your Heart* (1969)
* The Isley Brothersin albumi *Inside You* (1981)

Lähteet
-------

1. ↑  Dimery, Robert (toim.): *1001 Albums You Must Hear Before You Die*. Cassell Illustrated, 2005. ISBN 1-84403-392-9.

Aiheesta muualla
----------------

* Yhtyeen viralliset sivut (englanniksi)
* The Rock and Roll Hall of Fame: The Isley Brothers (englanniksi)
**The Jam** oli brittiläinen uuden aallon punk rock -yhtye, joka perustettiin Wokingissa 1970-luvun puolivälissä. Yhtyeen keulahahmo oli kitaristi-laulaja Paul Weller. Yhtye oli mod revival -tyylilajin johtava edustaja.

Yhtyeen vaiheet
---------------

The Jam herätti henkiin 1960-luvun puolivälin brittiläisen modtyylin, joka nousi nyt uudestaan katu-uskottavan nuorisomuodin ilmiöksi punktyylin rinnalle. Myös The Jamin musiikissa oli selviä vaikutteita Small Facesin ja The Whon kaltaisilta modien suosikkiyhtyeiltä. Modien musiikkiin viittasivat myös soul- ja skavaikutteet. Merkittävä The Jamin esikuva oli myös The Kinks, jolta Paul Weller omaksui tavan säveltää brittiläistä arkitodellisuutta kuvaavia lauluja. Voimakkaista 1960-lukuvaikutteistaan huolimatta The Jam kuitenkin edusti myös oman aikakautensa rocktyyliä kovanaamaisen imagonsa sekä vasemmistolaisesti kantaa ottavien, usein synkkien ja väkivaltaisten laulujensa johdosta. Yhtyeen debyyttilevy ilmestyi "punkin kapinavuonna" 1977.

The Jamin levyistä varsinkin *All Mod Cons* (1978) ja *Setting Sons* (1979) saavuttivat sekä rockyleisön että arvostelijoiden suosion. Vuonna 1980 ilmestyneellä *Sound Affects* -levyllä oli mukana selviä dub- ja psykedeliavaikutteita. Yhtyeen suuri hitti "Going Underground" nousi kolmeksi viikoksi Ison-Britannian singlelistan ykkössijalle keväällä 1980. Vuonna 1982 julkaistiin yhtyeen viimeinen studioalbumi *The Gift*, joka nousi suoraan Britannian albumilistan ykkössijalle. Albumin tunnetuinta antia lienee yhtyeen viimeinen suuri hitti "A Town Called Malice".

Suomessa The Jam esiintyi kerran Turun Ruisrockissa vuonna 1980. Ruisrock 40 vuotta -dokumentin mukaan The Jam halusi olla pääesiintyjä ja kielsi ohjelmaan heidän jälkeensä merkityn Eppu Normaali -yhtyeen esiintymisen. Eppu Normaalia odottanut yleisö raivostui tästä ja seurauksena oli kaikkein pahin suomalaisilla rockfestivaaleilla nähty mellakka.

The Jam lopetti toimintansa yllättäen jo vuonna 1982, eikä comeback-kiertuetta ole nähty. Paul Weller on ollut mukana The Style Council -yhtyeessä ja julkaissut sittemmin tiuhaan tahtiin soololevyjä.

Jäsenet
-------

* Paul Weller - laulu, kitara
* Bruce Foxton - basso
* Rick Buckler - rummut

Diskografia
-----------

* *In the City*  (1977, Polydor Records)
* *This Is the Modern World*  (1977, Polydor Records)
* *All Mod Cons*  (1978, Polydor Records)
* *Setting Sons*  (1979, Polydor Records)
* *Sound Affects*  (1980, Polydor Records)
* *The Gift*  (1982, Polydor Records)

### Livealbumit

* *Dig the New Breed*  (1982, Polydor Records)
* *Live Jam*  (1993, Polydor Records)
* *The Jam at the BBC*  (2002, Universal Music)
* *Fire and Skill – The Jam Live*  (2015)
* *Live at the Music Machine*  (2016)

Aiheesta muualla
----------------

*
**Pirjo Valinen** (s. 1951) on suomalainen teatteripukusuunnittelija. Hän on suunnitellut puvustuksia, lavastuksia ja julisteita vuodesta Oulun kaupunginteatteriin 1975 ja ollut teatterin vakituisena pukusuunnittelijana vuodesta 1977. Hän on opettanut pukusuunnittelua muun muassa Taideteollisessa korkeakoulussa sekä Oulun ja Lapin yliopistoissa. Hänen töitään on ollut esillä niin yksityis- kuin yhteisnäyttelyissä, muun muassa Teatterimuseossa Salaperäinen kahina -näyttelyssä.

Valinen valmistui Helsingissä tekstiiliopettajaksi ja oli sen jälkeen Kuopion kaupunginteatterin palveluksessa ennen kuin siirtyi Ouluun. Hän myös maalaa ja valokuvaa ja on pitänyt taidenäyttelyitä Suomessa ja ulkomailla.

Valinen on materiaalikokeiluissaan suunnitellut paperin työstämiseen soveltuvia työmenetelmiä ja soveltanut onnistuneesti kokeilujen tuloksia teatteripuvustuksessa.

Valinen sai näyttämötaiteen valtionpalkinnon vuonna 2006.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Taiteelliset teatteripuvut toivat valtionpalkinnon *Yle Uutiset*.  21.3.2096. Viitattu 7.7.2023.
2. ↑  Sandström, Leena: Suunnittelija loihtii uudesta vanhaa.  *Helsingin Sanomat*, 14.2.2009, s. C10. Artikkelin verkkoversio. Viitattu 7.7.2023.


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)
* Tšekki

 |

 |
Television värijärjestelmien levinneisyys. SECAM:ia käyttävät tai käyttäneet maat merkitty oranssilla.
**SECAM** (ransk. *SÉCAM, Séquentiel Couleur à Mémoire*) on yksi kolmesta pääasiallisesta analogisen SDTV:n värikoodausjärjestelmästä PAL:n ja NTSC:n ohella. SECAM:ia käytetään PAL:n tavoin yleensä 625 vaakajuovan lähetysjärjestelmällä, jossa kuva koostuu 576 vaakajuovasta ja kuvia on 25 sekunnissa (50 puolikuvaa sekunnissa lomitettuna).

Toisin kuin PAL ja NTSC, SECAM ei käytä QAM-modulointia väritiedon koodaamiseen, vaan värisignaali käyttää taajuusmodulaatiota, jolloin saadaan aikaan vain yksi signaali jokaista juovaa kohden. Tästä johtuen Db- ja Dr-värisignaalit vuorottelevat joka toisella juovalla, ja edellinen tieto tallennetaan viivelinjalle, jolloin kaikki väritiedot saadaan yhdistettyä kuvaan (vaikkakin väritiedon pystyresoluutio puolittuu). Taajuusmodulaatio estää vaihevirheet, joten SECAM ei PAL:n tavoin vaadi NTSC:lle ominaista värisävysäädintä, eikä siinä ole edes PAL:n kaltaisia värikylläisyyshäiriöitä. Samasta syystä SECAM ei kuitenkaan ole lineaarinen (kahden tahdistetun SECAM-signaalin yhdistäminen ei välttämättä tuota kelvollista SECAM-signaalia), joten videokuvan muokkaaminen on vaikeampaa kuin NTSC- ja PAL-järjestelmissä.

SECAM-järjestelmä kehitettiin Ranskassa, jossa sitä käytettiin ennen digitaalitelevisioon vaihtamista. On väitetty, että SECAM suunniteltiin ainakin osin ranskalaisen televisioteollisuuden suojelemiseksi tuontituotteilta. Järjestelmä on yhä käytössä joissain Afrikan maissa, pääosin Ranskan entisissä siirtomaissa. OSKM-järjestelmän hylkäämisen jälkeen SECAM otettiin käyttöön myös Neuvostoliitossa sekä muissa itäblokin maissa. Päätös käyttää SECAM:ia PAL:n sijasta oli mahdollisesti poliittinen, sillä PAL-järjestelmää käytettiin Länsi-Saksassa, jossa se oli myös kehitetty. Eri värijärjestelmän käyttö ei kuitenkaan vähentänyt länsisaksalaisten ohjelmien suosiota Itä-Saksassa, jossa yleistyivät pian vastaanottimet, jotka pystyivät SECAM:n lisäksi näyttämään PAL-värikuvaa. Neuvostoliiton romahtamisen jälkeen monet entisen itäblokin maista vaihtoivat 1990-luvun aikana PAL-järjestelmään.

Lähteet
-------

1. ↑  Crane, Rhonda J.: *The Politics of International Standards: France and the color TV War*. Ablex Publishing Corporation, 1979. ISBN 978-0893910198. (englanniksi)
2. ↑  Glaubitz, Gerald: *Die PAL-SECAM-Kontroverse in der DDR: Die politisch-ideologische Instrumentalisierung der Farbfernsehfrage durch den ostdeutschen Staat zwischen 1965 und 1969*. Diepholz: GNT-Verlag, 2004. ISBN 978-3928186735. (saksaksi)
**Brita Sigourney** (s. 17. tammikuuta 1990 Carmel, Kalifornia) on yhdysvaltalainen freestylehiihtäjä, joka kilpailee half-pipessa.

Sigourney saavutti kultaa half-pipessa vuoden 2010 nuorten MM-kilpailuissa Cardronassa. Aikuisten MM-kilpailuissa Park City Mountain Resortissa vuonna 2011 hän sijoittui kuudenneksi. Sierra Nevadassa 2017 hän sijoittui yhdeksänneksi. Vuonna 2011 hän saavutti superpipen hopeaa X Gameseissa ja seuraavana vuonna hän sijoittui pronssille. Sotšin olympialaisissa 2014 Sigourney oli kuudes ja Pyeongchangissa 2018 hän saavutti pronssia.

Sigourney kilpaili freestylehiihdon maailmancupissa ensimmäisen kerran Park City Mountain Resortissa tammikuussa 2009 sijoittuen half-pipessa kymmenenneksi. Hän on voittanut urallaan kaksi half-pipen maailmancupkilpailua. Ensimmäisen voittonsa hän otti Copper Mountainissa joulukuussa 2011 ja toisen Mammothissa maaliskuussa 2012.

Lähteet
-------

1. ↑  Brita Sigourney usfreeskiing.com. Viitattu 2.11.2013. (englanniksi)
2. 1 2 3 4  Brita Sigourney Kansainvälinen hiihtoliitto (FIS).  (englanniksi)
3. ↑  Brita Sigourney espn.go.com. Viitattu 2.11.2013. (englanniksi)
**Seppo Päiviö Huovila** (27. kesäkuuta 1928 Sippola – 24. maaliskuuta 2018 Helsinki) oli suomalainen meteorologi ja ilmatieteellisten havaintolaitteiden tutkija, joka toimi Ilmatieteen laitoksen tutkimusprofessorina. 

Huovila kirjoitti ylioppilaaksi Inkeroisten yhteiskoulusta 1948. Hän opiskeli Helsingin yliopistossa, josta valmistui filosofian kandidaatiksi (1953), lisensiaatiksi (FL 1957) ja tohtoriksi (FT 1961). Hänen englanninkielinen väitöskirjansa (1960) tarkasteli lämpötilan pienen mittakaavan vaihtelua ja oli otsikoitu *Contributions to the measurement and interpretation of small-scale temperature fluctuations*. Hän oli Oulun yliopiston geofysiikan dosentti vuosina 1963–1966 ja Helsingin yliopiston meteorologian dosentti 1966–1992.

Työurallaan Huovila toimi jo perusopintovaiheessa Ilmatietellisen keskuslaitoksen radioluotaajana 1950–1953. Sitten hän oli Helsingin yliopiston meteorologian laitoksen laboratorioapulainen 1953 ja tutkimusassistentti 1954–1957, sekä Vaisala Oy:n meteorologi ja fyysikko 1957–. Hän toimi Oulun yliopiston fysiikan virkaatekevä apulaisprofessorina eri otteisiin 1960–1965 ja oli Valtion luonnontieteellisen toimikunnan nuorempi tutkija 1963–1964. Pisimmän työuran hän teki Ilmatieteen laitoksen palveluksessa meteorologina 1966–1971, osastopäällikkönä 1971–1985, ja tutkimusprofessorina 1985–1992.

Huovila teki työvuosinaan opinto-, tutkimus- ja asiantuntijamatkoja lukuisiin maihin.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Erkki Jatila & Jorma Riissanen: Seppo Huovila 1928–2018. Tutkimusprofessori  7.5.2018. Helsingin Sanomat, hs.fi. Viitattu 13.1.2018.
2. 1 2 3 4 5  *Suomen professorit 1640–2007*, Professoriliitto, 2008 (ISBN 978-952-99281-1-8 ja 978-952-99281-2-5, viitattu 13 tammikuuta 2019), s. 198View and modify data on Wikidata
3. ↑  Seppo Huovila: Contributions to the measurement and interpretation of small-scale temperature fluctuations (PhD thesis)  1960. Helsinki:  Societas scientiarum Fennica (teostiedot via kansalliskirjasto.finna.fi).  Arkistoitu 14.1.2019. Viitattu 13.1.2018.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)
* Tšekki

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Britannia Points Halt** oli liikennepaikka kapearaiteisella Romney, Hythe and Dymchurch Railwayllä Kentin kreivikunnassa Englannissa. Liikennepaikka sijaitsi lyhyen matkaa Dungenessin rautatieasemalta pohjoiseen.

Alun perin liikennepaikka perustettiin liikenteenohjauksellisista syistä: mikäli tarvetta olisi, voitaisiin liikennepaikka miehittää junien peräkkäin kulun nopeuttamiseksi, sillä miehitettyjen paikkojen välisellä raideosuudella saa olla kerrallaan vain yksi juna.

Britannia Points Halt sijaitsi paikassa, jossa alkuperäisen kaksiraiteisen Dungenessiin johtavan radan pääraiteet alkoivat erota toisistaan muodostaakseen paluusilmukan. Liikennepaikka lakkautettiin käytön puutteessa oletettavasti 1930-luvulla, koska liikenne oli harvoin tarpeeksi tiheää aseman miehittämiseksi.

Toisen maailmansodan jälkeen vuonna 1946 New Romneystä Dungenessiin johtava rata muutettiin yksiraiteiseksi, ja paikalle asennettiin vaihde. Vaihde on aukiajettava: sen ohjauskielet pysyvät pääteasennossa jousivoimalla, mutta samalla mahdollistaa sen että juna voi ylittää vaihteen ns. väärästä suunnasta ilman, että vaihdetta tarvitsee kääntää.

Liikennepaikan nimi oli peräisin läheisestä pubista. Alkuperäinen pubi on purettu, mutta Dungenessin aseman lähellä toimii uusi samanniminen pubi.

Nykyisin liikennepaikkaa käytetään ainoastaan tiheän junaliikenteen aikana, jolloin yksiraiteiselta radalta silmukkaan tulevan junan kuljettaja ojentaa silmukasta lähdössä olevan junan kuljettajalle luvan (engl. *token*), joka oikeuttaa tämän ajamaan seuraavalle rautatieasemalle.
**VJ** on ammattinimike reaaliaikaisen kuvantuottamiseen erikoistuneille esiintyjille. Nimike on syntynyt englannin kielen sanoista *video jockey* (vrt. DJ). Suomessa usein käytetty ammattia kuvaava nimike on **visualisti**.

Esiintymismenetelmät
--------------------

Mary Hallock Greenewalt, suunnittelemiensa valourkujen "Sarabetin" rinnalla, 1925. Pianistina toimineen Greenwaltin suunnittelemat urut muistuttivat suuresti nykyisiä valopöytiä
Tuottaakseen visuaalista kuvavirtaa VJ voi muusikoiden tapaan miksata esityksensä aiemmin tuotetusta materiaalista tai tuottaa esityksen reaaliaikaisesti improvisoiden. Näin toimiessaan hän hyödyntää usein generatiivista*selvennä* grafiikkaa sekä visuaalisia tehosteita tuottavia ohjelmia ja laitteita. Kuvavirtaa ohjataan tyypillisesti tietokoneohjelmien sekä kuvamanipulaatiolaitteiden, kuten videomiksereiden avulla. Laitteiden tehosteita ohjataan usein osittain automoidusti. Visualistit voivat myös kehittää omia sovellutuksia esityksen hallintaan.

Esiintymistilanteessa kuvasignaalia muokataan esimerkiksi tilassa kuullun äänen rytmin sekä taajuuden perusteella. Signaalin hallinnassa voidaan soveltaa myös muita sensoreita kuten videokameran kuvaan. Tietokoneohjelmien hallinnassa sovelletaan usein erilaisia MIDI-laitteita tai VJ:n itsensä valmistamia, esimerkiksi peliohjaimiin perustuvia laitteita. Syntyvä kuvasignaali välitetään esittämistilaan installoituihin laitteisiin kuten monitoreihin sekä videoprojektoreihin ja heijastetaan tilaan sijoitettuihin kankaisiin tai arkkitehtuuriin.

Esiintymisympäristöt
--------------------

Tyypillisesti VJ:t esiintyvät musiikkitapahtumissa, kuten keikoilla sekä festivaaleilla. Näissä yhteyksissä tuotettu kuvasto muodostaa usein tulkinnan muusikoiden tai DJ:n tuottamasta musiikista sekä muista lavan ja esiintymispaikan tapahtumista. Ammattimaisina kuvantuottajina VJ:t saattavat työskennellä myös sisustajien, graafikkojen, valaisijoiden tai tapahtumatuottajien rinnalla, osallistuen esimerkiksi yökerhojen visuaalisen ilmeen luomiseen tai vastaten julkisissa tiloissa toteutettujen yleisötapahtumien visuaalisesta ilmeestä. VJ-kulttuurilla on ollut vastavuoroista vaikutusta demoskenessä hyödynnettävän tietokonedemo-estetiikan kehittymiseen.

Visualistien työskentelyyn törmää usein myös yhteyksissä kuvataiteeseen ja monet Suomessa toimivista visualisteista ovat myös mediataiteilijoita. VJ-kulttuurin kehittymiseen on myötävaikuttanut videotaiteen kehitys. Usein taidegallerioissa esitettävät interaktiiviset videoinstallaatiot hyödyntävät samoja teknologioita ja ohjelmistoja kuin VJ:t keikkatilanteissa.

Katso myös
----------

* Visuaalinen kulttuuri
* Videotaide
* Processing

Linkkejä
--------

* Processing on interaktiiviseen kuvantuotantoon yleisesti käytetty ohjelmointikieli.

Aiheesta muualla
----------------

* *National RGB, Video jockey – Installaation toteutus ja taltiointi'*. **Jaakko Järvinen**, Opinnäytetyö TAMK (2006)
* *VJ Culture.* (Arkistoitu – Internet Archive) **Annet Dekker** toim. Pikseliähky verkkojulkaisu (2005).
**Skhedia** (m.kreik. Σχεδία, lat. *Schedia*), mahdollisesti sama kuin **Menelais** (m.kreik. Μενελαίς), oli kaupunki tai kylä muinaisessa Egyptissä. Se sijaitsi Ala-Egyptissä eli Niilin suistossa ja kuului Meteliteen/Menelaiteen nomokseen.

Skhedia sijaitsi hellenistisellä kaudella rakennetun, Aleksandrian ja Niilin Kanobikos-suuhaaran (Kanopoksen suuhaaran) yhdistäneen kanavan varrella lähellä Andropolista. Kaupunki oli olemassa kreikkalaiselta roomalaiselle kaudelle ja vielä bysanttilaisen kauden alussa. Strabon on viimeinen lähde, joka mainitsee paikan.

Skhediassa oli tärkeä jokisatama, jossa kaikki Ylä-Egyptistä tuotu tavara siirrettiin pienempiin veneisiin, ja samalla tulliasema jokea ylös tai alas kulkeneelle liikenteelle. Siellä oli myös niiden jokiveneiden asema, joita prefektit käyttivät Ylä-Egyptissä käydessään. Piirtokirjoitusten perusteella kaupungissa oli myös varuskunta, temppeleitä ja synagoga.

Skhedia oli Egyptin varhaisimpia kristillistyneitä kaupunkeja, ja siellä oli piispanistuin. Kaupungin paikalla on tehty suhteellisen vähän arkeologisia tutkimuksia. Joitakin kaivauksia on suoritettu vuosina 1981 ja 1992 sekä vuodesta 2003.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Smith, William: "Schedia", *Dictionary of Greek and Roman Geography*. Boston: Little, Brown and Company, 1854. Teoksen verkkoversio.
2. ↑  Schedia/Chaireon/Menelais? *Pleiades*. Viitattu 7.12.2020.
3. 1 2 3 4  Schedia (Egypt) 8 Al Karyun - Σχέδια *ToposText*. Viitattu 7.12.2020.
4. ↑  Schedia (El-Giza) *Trismegistos*. Viitattu 7.12.2020.
5. ↑  Menelais *Trismegistos*. Viitattu 7.12.2020.
6. ↑  Strabon: *Geografika* 17 s. 800, 803.