recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Andromedan galaksi ultraviolettina.
**Suuri väittely** (myös *Shapley–Curtis-debatti*) oli merkittävä kierteistähtisumuiksi aikanaan luultujen kierteisgalaksien luonnetta ja havaittavan kaikkeuden kokoa koskeva väittely tähtitieteilijöiden Harlow Shapleyn ja Heber Curtisin välillä. Väittely käytiin 26. huhtikuuta 1920 Baird-auditoriossa Smithsonian-instituutin National Museum of Natural Historyssa.

Väittelyä voidaan pitää jatkona maakeskisen ja aurinkokeskisen maailmankuvan välillä käytyihin väittelyihin, sillä se siirsi Auringon ja lopulta koko Linnunradan pois kaikkeuden keskipisteestä.

Väittelyn keskeisin kysymys oli, olivatko kaukaiset tähtisumut verrattain pieniä ja osa omaa galaksiamme vai kokonaan erillisiä galakseja. Kumpikin tutkija esitti ensin teknisen esitelmän aiheesta "Kaikkeuden mittakaava", minkä jälkeen molemmat osallistuivat keskusteluun. Väittelyn jälkeen toukokuussa 1921 julkaistiin tulokset.

Shapleyn mukaan Linnunrata on koko kaikkeus. Hän uskoi, että Andromeda ja muut galaksit ovat vain Linnunradan osia. Hän saattoi perustaa väitteensä siihen, että jos Andromeda ei olisi osa Linnunrataa, silloin sen etäisyys Maasta tulisi olla luokkaa 108 valovuotta, jota useimmat tähtitieteilijät eivät hyväksyneet. Tunnustettu tähtitieteilijä Adriaan van Maanen esitti Shapleyn väitteitä tukevia todisteita, joiden mukaan hän oli havainnoinut Tuulimyllygalaksin pyörivän. Mikäli kyseessä todella oli kaukainen galaksi ja silti sen pyöriminen pystyttiin havaitsemaan, se ylitti selvästi universaalin nopeusrajoituksen eli valonnopeuden.

Curtisin mukaan Andromeda ja muut galaksit ovat erillisiä Linnunradan ulkopuolisia galakseja. Hän osoitti, että Andromedassa on enemmän supernovia kuin Linnunradassa. Jos Andromeda olisi vain Linnunradan osa, miksi siihen olisi keskittynyt muita alueita enemmän supernovia. Andromedan avaruudellinen ja ajallinen erillisyys Linnunradasta ratkaisi ongelman, sillä Andromeda voisi olla Linnunrataa supernovapitoisemmassa vaiheessa.

Myöhemmin selvisi, että van Maanenin havainnot olivat virheelliset. Tuulimyllygalaksin pyörimistä ei voi havaita ihmisen tavallisen eliniän aikana. Nykyisin tiedetään, että Linnunrata on vain yksi tuhansista miljardeista havaittavan kaikkeuden galakseista, joten Curtis oli pääväittämän suhteen oikeassa. Toisaalta Curtis sijoitti Auringon Linnunradan keskustaan, kun taas Shapley sijoitti sen oikein galaksin ulkolaidalle.

Lähteet
-------

1. ↑  NRC Transcripts of the `Great Debate' Nasa.gov. Viitattu 30.6.2007. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Resources related to the debate at the NASA website (englanniksi)
**Sara Johanna Mella**, o.s. **Peltonen** (s. 4. lokakuuta 1967 Helsinki) on helmikuun 2010 alusta Nordean Suomen varatoimitusjohtaja ja vastaa tehtävässä pääkaupunkiseudun vähittäis­pankki­toiminnasta. 

Mella toimi Kustannusosakeyhtiö Otavan toimitusjohtajana huhtikuun alusta 2008 lokakuun 2009 loppuun. Hän on aiemmin työskennellyt vuodesta 1991 Nordean ja sen edeltäjien palveluksessa eri tehtävissä, ennen Otavaan siirtymistä Nordean Helsingin ydinkeskustan alueen aluejohtajana. Mella oli vuonna 1890 perustetun Otavan ensimmäinen Reenpään suvun ulkopuolelta tullut toimitusjohtaja vuoden 1892 jälkeen, jolloin johtajuus siirtyi Hannes Gebhardilta Alvar Renqvistille.

Mellan syntyi toimitusjohtaja Seppo Peltosen ja asiakaspalvelupäällikkö Aila Takalan perheeseen. Hän valmistui ylioppilaaksi 1987 ja opiskeli Tampereen yliopistossa, josta hän valmistui yhteiskuntatieteen maisteriksi 1991.

Lähteet
-------

1. 1 2  Lasse Pajala, John Lagerbohm, Ulla Strengell-Silainen (toim.): *Kuka kukin on 2011*, s. 597. Helsinki: Otava, 2011. ISBN 978-951-1-24712-8.
2. ↑  Otavan toimitusjohtaja Sara Mella irtisanoutunut *Helsingin Sanomat*.  2.11.2009. Viitattu 3.11.2009.
3. ↑  Jyrki Iivonen: Otavan ex-johtaja palaa Nordea-pankkiin.  *Helsingin Sanomat*, 16.1.2010, s. B7.
4. ↑  Kauppalehti (Arkistoitu – Internet Archive), artikkeli nimityksestä Otavaan
5. ↑  Helsingin Sanomat 2.11.2009
**Tunnearvo** on elämyksellinen kokemus, mielihyvän tai mielipahan sävyinen psyykkinen tila asiasta, jolle asetetaan esimerkiksi määritteitä hyvä/paha, kaunis/ruma, kallis/halpa tai paljon/vähän. ’Arvo’ käsitteenä on moraalifilosofiaan kuuluva asia, jota pidetään (yleensä) hyvänä; vertaa käsitettä *"olla arvokas"*. Siten arvo ja arvottaminen liittyvät kaikkeen ihmisten harjoittamaan sosiaaliseen toimintaan: voidaan väittää, että kaikki perusteet, joille esitetään arvoväittämiä, sisältävät tunnearvoon liittyvä määreitä; arvot sisältävät tunteen, ovat osa tunnetta. Toisaalta arvoja, kuten tunnearvojakin voidaan määritellä eri tavoin:

* vitaaliset (tunne)arvot,
* esteettiset (tunne)arvot,
* eettiset (tunne)arvot tai
* teoreettis-älylliset (tunne)arvot.

Tunnearvot käsitteenä on liitetty nk. arvosubjektivismiin, jonka mukaan arvoja ei voida loogisesti johtaa tosiasioista eikä arvoilla ole siten mitään objektiivista perustaa (Humen giljotiini) erotuksena arvo-objektivismista. Edelleen tunnearvoja voidaan käsitellä arvorelativismista käsin, joka korostaa erityisesti sitä, miten arvot vaihtelevat eri kulttuureissa ja eri aikoina; se mikä arvo (omalle) tunteelle asetetaan, riippuu ajasta ja kulttuurista.

Ongelmallista on ollut suhteuttaa tunnearvo ja tieto, asiat joita pidämme totena. Kognitiivisen kannan mukaan arvot ovat eräänlaista tietoa, tai meillä voi olla tietoa arvoista, kun taas ei-kognitiivisen kannan mukaan arvot eivät perustu lainkaan tietoon eikä niillä ole tiedollista sisältöä, vaan arvoja koskevat kannanotot kuvaavat lähinnä esittäjänsä tunteita tai mielipiteitä.

Kansantajuisesti tunnearvo käsite on yhdistetty usein ekonomiaan kuluvaksi siten, että asiat joilla on ollut tunnearvoa, eivät ole olleet rahallisen mittaamisen tapana. Esimerkiksi tuomioistuimissa on jouduttu määrittelemään rahallinen hinta tunteelle (tunnearvolle).

Katso myös
----------

* Etiikka
* Moraali

Lähteet
-------

* WSOY. CD-Facta 2005. CD-Rom levyke.
**Nepalin kansalliskirjasto** (nepaliksi नेपालको राष्ट्रिय पुस्तकालय, engl. *Nepal National Library*, lyh. NNL) on Nepalin 3. suurimmassa kaupungissa, pääkaupunki Kathmandun naapurina sijaitsevassa Lalitpurissa sijaitseva maansa kansalliskirjasto. Se toimii Nepalin opetusministeriön alaisuudessa.

Nepalin hallitus perusti kansalliskirjaston tammikuussa 1957. Kirjaston ydinkokoelman muodosti alkuvaiheessa vuonna 1956 hankittu, kuninkaan neuvonantajana toimineen Rajguru Hem Raj Pandeyn kirjaston aineisto. Kokoelma siirrettiin Singha Durbariin, Rana-suvun hallitsijoiden kaudella valmistuneen palatsikokonaisuuden tiloihin ja yhdistettiin siellä jo aiemmin sijainneen kirjaston (Central Secretariat Library) kanssa. Kokoelmaan kuului tässä vaiheessa 34 292 kirjaa ja sarjajulkaisua.

Kansalliskirjasto muutti nykyisiin tiloihinsa Lalitpurissa, Rana-kaudella rakennetun Harihar Bhawan -palatsin eteläisen siiven ensimmäiseen kerrokseen vuonna 1961. Pääosa kansalliskirjaston kokoelmista jouduttiin sittemmin sulkemaan turvallisuussyistä yleisöltä kirjastorakennuksen vaurioiduttua vakavasti vuoden 2015 maanjäristyksessä. Tämän jälkeen kokoelmaa on säilytetty erään koulun tiloihin väliaikaisesti varastoituna (yhä tammikuussa 2018), osa säkkeihin pakattuna. Kirjojen ja muun materiaalin todettiin olevan alttiina erilaisten hyönteisten aiheuttamille aineistotuhoille.

Vuonna 2015 kirjaston kokoelmissa oli yli 100 000 kirjaa tai dokumenttia, toisen lähteen mukaan vuonna 2017 yhteensä 150 000 kirjaa. Aineiston pääkielet ovat nepali, englanti, hindi ja sanskriitti. Kirjaston palveluksessa oli 23 henkeä. Vuoden 2018 alussa kirjaston johtajana ja ylikirjastonhoitajana toimi Upenda Prasad Mainali.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Nepal National Library - Country report (pdf)  2015. Japanin kansalliskirjasto, ndl.go.jp. Viitattu 23.1.2018. (englanniksi)
2. 1 2 3 4  History Nepalin kansalliskirjasto, nnl.gov.np. Viitattu 23.1.2018. (englanniksi)
3. ↑  Nepal National Library I am Kathmandu, kathmandu.im. Viitattu 23.1.2018. (englanniksi)
4. 1 2  Quake-damaged Nepal National Library awaits reconstruction  31.8.2017. thehimalayantimes.com. Viitattu 23.1.2018. (englanniksi)
5. ↑  Books of Nepal National Library tied down in sacks  14.1.2018. youtube.com. Viitattu 23.1.2018.

Aiheesta muualla
----------------

* IFLA World Report - Nepal (The International Federation of Library Associations and Institutions) (englanniksi) (ifla-world-report.org)

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Yhdysvallat

 |

 |
Nepalilainen *dal-bhat-tarkari*.
Tiibetiläisvaikutteista *thukpa*-keittoa.
**Nepalilainen keittiö** on monimuotoinen, sillä Nepalissa asuu kymmeniä etnisiä ryhmiä.

Riisi on nepalilaisten perusruokaa. Sitä kasvatetaan pääasiassa maan keskiosissa; korkeammilla ja kuivemmilla seuduilla kasvatetaan muita viljoja, kuten vehnää ja maissia, sekä juureksia. Muita tärkeitä ruoka-aineita nepalilaisille ovat peruna, okra, taaro, retiisi, kukkakaali, kohlrabi, karvaskurkku, *Trichosanthes cucumerina* -kurkku, pavut, kajottikurpitsa, munakoiso ja moni muu paikallinen vihanneslaji. Pohjoisessa syödään myös bambunversoja. Hedelmistä Nepalissa kasvaa muun muassa appelsiineja, tangeriineja, mangoja ja ananasta. Nepalissa käytetään ja tuotetaan paljon mausteita, kuten sinapinsiemeniä. Leipä tehdään vehnästä, maissista, hirssistä, soijasta, palkokasveista, riisistä ja perunasta, ja usein paistetaan.

Lihansyönti on Nepalissa yleistä, vaikka lehmänlihaa ei maan hindulaisuuden vuoksi syödäkään. Suosittua lihaa ovat vuohi, hirvi ja peura sekä villisika, ja jotkut kasvattavat sikoja. Pohjoisen joista pyydetään kalaa, joka savustetaan tai kuivataan auringossa. Lehmän ja jakin maitoa juodaan yleisesti, ja siitä tehdään jogurttia ja kirkastettua voita.

Nepalilaiset valmistavat ruokaa usein vokkipannun kaltaisella *karahilla* tai rautapannulla, *tawalla*. Ruoka on usein keitettyä, fermentoitua tai kuivattua. Ruoka kuumennetaan usein kirkastetussa voissa, kasviöljyssä tai sinappiöljyssä. Perinteisesti ruoka tarjoillaan *thalilla*, pyöreällä tarjottimella, joka on tehty teräksestä tai messingistä.

Keskiluokkaiset nepalilaiset syövät yleensä kaksi ateriaa päivässä, ensimmäisen aamupäivällä ja toisen illalla. Niiden välissä voidaan syödä kevyt välipala. Kummallakin aterialla syödään riisiä tai jotain muuta viljaa, vihanneksia, linssejä ja kuumaa pikkelssiä, chutneya tai salaattia. Lihaa ja kalaa ei yleensä syödä joka aterialla, sillä ne ovat kalliita. Liha usein marinoidaan jogurtissa, mausteissa, sipulissa ja valkosipulissa, ja keitetään hitaasti. Teetä juodaan useasti päivän aikana, yleensä maidon ja sokerin kera.

Nepalin monina juhlapäivinä syödään erikoisaterioita.

Nepalissa ei perinteisesti ole syöty ravintoloissa, mutta maahan on perustettu paljon ravintoloita sen jälkeen kun turisteja alkoi saapua 1950-luvulta alkaen. Pääkaupunki Kathmandussa onkin nykyisin paljon etnisiä ravintoloita.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6 7  Taylor Sen, Colleen (toim. Albala, Ken): "Nepal", *Food Cultures of the World Encyclopedia: Asia and Oceania*, s. 185–191. Greenwood, 2011. ISBN 978-0-313-37626-9.
Philippe Muller vuonna 2016.
**Philippe Muller** (s. 1946 Alsace) on ranskalainen sellisti.

Muller kasvoi Alsacessa sekä ranskalaisten että saksalaisten musiikkitraditioiden piirissä. Hän perusti vuonna 1970 pianotrion Jacques Rouvierin ja Jean-Jacques Kantorowin kanssa. Seitsemän vuoden ajan hän työskenteli Pierre Boulezin perustaman Ensemble Intercontemporainin kanssa. Vuonna 1979 hän seurasi omaa opettajaansa André Navarraa Pariisin konservatorion sellonsoiton opettajana. Hänen muita opettajiaan olivat aikoinaan Paul Tortelier ja Mstislav Rostropovitš. Toimittuaan 35 vuoden ajan Pariisin konservatorion henkilökunnassa Muller siirtyi professorina Manhattan School of Musiciin. Mestarikursseja hän on pitänyt muun muassa Kiotossa. Hän on esiintynyt enimmäkseen Euroopassa, mutta myös Kanadassa, Yhdysvalloissa, Latinalaisessa Amerikassa, Japanissa ja Koreassa.

Mullerin ohjelmistoon ovat kuuluneet Johann Sebastian Bachin kaikki sellosarjat sekä musiikkia sellaisilta säveltäjiltä kuin Antonio Vivaldi, Ludwig van Beethoven, Johannes Brahms, Gabriel Fauré, Maurice Ravel, Bohuslav Martinů, Ivo Malec ja Michel Merlet. Mullerin soittama instrumentti on vuoden 1756 Gennaro Gagliano -sello.

Oppilaita
---------

Mullerin johdolla opiskelleita muusikoita:

* Sophia Bacelar
* Emmanuelle Bertrand
* Gautier Capuçon
* Marc Coppey
* Bruno Delepelaire
* Henri Demarquette
* Katharina Deserno
* Ophelie Gaillard
* Alexander Gebert
* Friedrich Kleinhapl
* Christian-Pierre La Marca
* Yan Levionnois
* Hee Young-lim
* Dimitri Maslennikov
* Edgar Moreau
* Pablo de Naverán
* Aurelien Pascal
* Jérôme Pernoo
* Xavier Phillips
* Raphaël Pidoux
* François Salque
* Camille Thomas
* Sung-won Yang

Lähteet
-------

1. ↑  Festival Bled: Philippe Muller
2. 1 2 3 4 5 6  Manhattan School of Music: Philippe Muller
3. 1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11 12 13 14 15 16 17 18 19 20 21 22 23 24  Larsen Strings: Philippe Muller

Aiheesta muualla
----------------

* AllMusic: Philippe Muller (englanniksi)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Suomi (KANTO)
* Yhdysvallat
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* IdRef

 |

 |
*Tämä artikkeli käsittelee psykologiaa, Haloilmiö käsittelee optista ilmiötä.*
**Sädekehävaikutus** eli **haloefekti** eli **sädekehäilmiö** on kognitiivinen vinouma, jossa kohteeseen, jolla on jokin huomiota herättävä myönteinen ominaisuus, liitetään muitakin positiivisia piirteitä. Sädekehäilmiötä vastaavaa negatiivista vaikutusta kutsutaan stigma-ilmiöksi.

Varhaisissa psykologisissa kokeissa todettiin*lähde?*, että ihmiset yleensä muodostavat mielipiteensä ihmisestä ja pitävät sen mielipiteen pitkään. Lisäksi, jos ihmisestä oli muodostunut positiivinen tai negatiivinen mielikuva jonkin asian perusteella, ihmisillä on taipumusta pitää kyseisen henkilön muita ominaisuuksia hyvinä tai huonoina — harvemmin henkilöstä oltiin osittain positiivista ja osittain negatiivista mieltä.

Yleinen esimerkki sädekehävaikutuksesta ilmenee silloin, kun jonkun henkilön oletetaan yleisesti olevan älykäs, koska hänellä on silmälasit. Toinen esimerkki sädekehävaikutuksesta on se, että kauniimpien tai komeampien koululaisten oletetaan myös olevan älykkäämpiä. Myös valta-asema saattaa aiheuttaa sädekehävaikutuksen: johtajan oletetaan olevan pätevä tehtävässään, koska hän on saavuttanut korkean aseman.

Markkinoinnissa sädekehävaikutusta käytetään yhdistämään positiivisia mielikuvia laajempaan tuote-brändiin.

Lähteet
-------

1. 1 2  Vilkko-Riihelä, Anneli; Laine, Vesa: *Mielen maailma 1: Psykologian perustiedot*, s. 104. 1.–4. painos. WSOY, 2007. ISBN 978-951-0-29312-6.
**Helvi Inkeri Hyrynkangas** (o.s. **Pääkkönen**; 30. syyskuuta 1928 Oulu – 11. syyskuuta 2021 Oulu) oli suomalainen sosiaalineuvos ja kansanedustaja.

Helvi Pääkkösen vanhemmat olivat johtajaopettaja, luutnantti Erkki Pääkkönen ja kansakoulunopettaja Anni Markkanen. Hän avioitui Seppo Hyrynkankaan kanssa 1950 ja suoritti farmaseutin tutkinnon Helsingin yliopistossa 1952. Hän työskenteli farmaseuttina 1952–1961, Medipolar Oy:n työnjohtajafarmaseuttina 1961–1964 sekä Kansaneläkelaitoksen sairausvakuutusfarmaseuttina 1964–1983 ja Pohjois-Suomen aluetarkastajana 1983–1987, kunnes jäi eläkkeelle loukkaannuttuaan porokolarissa.

Hyrynkangas valittiin eduskuntaan liberaalisen kansanpuolueen edustajaksi Oulun läänin vaalipiiristä vaalikaudeksi 1979–1983. Hän on toiminut myös Oulun kaupunginhallituksessa ja kaupunginvaltuustossa, kirkkovaltuutettuna ja useissa muissa luottamustehtävissä. Hänelle myönnettiin sosiaalineuvoksen arvonimi 1997.

Lähteet
-------

1. 1 2  Ojala, Kirsti: Kympin nainen Oulusta.  *Minna*, 2011, nro 2, s. 25. Helsinki:  Suomalainen Naisliitto. ISSN 0358-8203. Lehden verkkoversio (PDF). Viitattu 16.1.2016. [vanhentunut linkki]
2. ↑  Helvi Hyrynkankaan kuolinilmoitus.  *Helsingin Sanomat*, 10.10.2021. Artikkelin verkkoversio. Viitattu 10.10.2021.
3. 1 2 3 4  .aspx Helvi Hyrynkangas *Suomen kansanedustajat*. Eduskunta. Viitattu 16.1.2016.
4. ↑  Jaakonsaari, Liisa: Helvi Hyrynkangas 1928–2021 *Helsingin Sanomat*.  23.10.2021. Viitattu 23.10.2021.


|  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * n
* k
* m
Liberaalisen Kansanpuolueen kansanedustajat 1979–1983 |
| --- |
|  |
| Eduskuntaryhmä(4) | 
* Hyrynkangas
* Itälä
* Kivitie
* Nieminen-Mäkynen

 |

 |


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Eduskunta

 |

 |
Adolf Iwar Arwidsson
**Aura-seura** oli nuorten yliopisto-opettajien vuonna 1815 Turussa perustama kirjallis-filosofinen seura, joka syntyi romantiikan ja kansallisten aatteiden merkeissä. Se jatkoi 1700-luvulla toimineen Aurora-seuran perinteitä. Aura julkaisi vuosina 1817–1818 kirjallista Aura-kalenteria, jonka nimeksi Linsén ehdotti ensin *Selmaa* sekä aikakauslehteä nimeltään *Mnemosyne* (ilmestyi 1819–1823). Auraan kuului Suomen silloisen kulttuurielämän vaikuttajista muiden muassa A. I. Arwidsson, J. J. Tengström, Reinhold von Becker, A. G. Sjöström ja J. G. Linsén, joka oli seuran perustaja ja sen innokkain jäsen.

Auran jäsenet laativat muun muassa kansallisia kulttuuriohjelmia. Ohjelmien laadintaan oli innoittamassa Suomen uusi asema Venäjän autonomisena suuriruhtinaskuntana. Tengströmin *Aurassa* ilmestynyt ohjelmakirjoitus (*Muutamista Suomen kirjallisuuden ja kulttuurin esteistä*) edusti konservatiivista linjaa. Arwidsson taas ammensi kansallisromantiikasta ja kiivaili suomalaisen kansallisuuden puolesta. Arwidsson kirjoitti aluksi seuran *Mnemosyneen*, mutta aikaa myöten lehti ei enää tyydyttänyt häntä. Hän olisi halunnut tehdä siitä julistavamman.

Aura-seuralaiset ja erityisesti Arwidsson olivat maan johtomiesten tarkkailussa. Uusia, vapaamielisiä aatteita pidettiin yhteiskuntarauhan uhkana. Suomessa niihin katsottiin sekaantuneen Aura-seuralaisten lisäksi myös muita yliopistomiehiä, joiden muinaisuuteen ja romantiikkaan mieltynyt suuntaus oli maan johtomiehistä hullutusta.

Sekä seuran jäsenet että heidän julkaisemansa lehdet olivat ruotsinkielisiä. Poikkeuksena oli Reinhold von Becker, joka toimitti suomenkielisiä *Turun Wiikko-Sanomia*. Von Becker sanoutui irti Aura-seuralaisten keskuudessa yleisestä ja kansallisromantiikkaan liittyneestä kansan luonnontilan ihannoinnista. Esimerkiksi Linsén ja Arwidsson pitivät kansanvalistusta luonnonmukaisuuden turmeluna. Von Beckerin mielestä se taas oli välttämätöntä sivistystyötä. Hän ilmoitti oman lehtensä tavoitteiksi kansan lukutaidon parantamisen, kielenhuollon ja opetuksen.

Lähteet
-------

* Yrjö Karilas (toim.): Pikku Jättiläinen, Suomenmaa, Historiamme kuuluisia yhdistyksiä, s. 555, 8. painos, WSOY 1958

### Viitteet

1. 1 2 3  Pikku Jättiläinen, s. 555
2. ↑  Kannisto, Päivi: *Suolatut säkeet : Suomen ja suomalaisten diskursiivinen muotoutuminen 1600-luvulta Topeliukseen*. Painettu väitöskirja: Rantanen Päivi: Suolatut säkeet. SKS, Helsinki 1997. ISBN 951-717-947-2. Ellibs, Turku, 2007. ISBN 978-952-99867-3-6 (PDF). Kirja www:ssä.
Helvi Järveläinen 1930-luvun alussa.
**Helvi Järveläinen** (26. marraskuuta 1907 Tampere – 5. maaliskuuta 1985 Helsinki) oli suomalainen näyttelijä ja teatteriohjaaja.

Kauppiasperheeseen syntynyt Helvi Järveläinen kävi oppikoulua ja opiskeli sitten Suomen Näyttämöopistossa 1928–1930. Hän oli näyttelijänä muun muassa Helsingin Kansanteatterissa 1930–1939 ja Mikkelin Teatterissa 1954–1963 sekä ohjaajana Kuopion Yhteisteatterissa 1963–1967. Järveläinen ohjasi teatterissa muun muassa Jalmari Finnen Pitkäjärveläiset-näytelmän, Tennessee Williamsin näytelmän Viettelyksen vaunu, Kyllikki Mäntylän näytelmän Opri ja Oleksi, Hella Wuolijoen näytelmän Niskavuoren nuori emäntä, Edward Albeen näytelmän Kuka pelkää Virginia Woolfia? sekä Franz Lehárin operetin Iloinen leski. 

Järveläisen ensimmäinen elokuvarooli oli mykkäelokuvassa Kajastus (1930). Hänen merkittävin elokuvaroolinsa oli karjakko Hulda Tiirikka elokuvassa Miehen tie (1940). Hän esiintyi 1960- ja 1970-luvuilla myös Mainos-Television tv-näytelmissä ja -elokuvissa.

Helvi Järveläinen oli naimisissa 1937–1941 näyttelijä Kyösti Erämaan kanssa.

Elokuvarooleja
--------------

* Kajastus 1930, nainen väkijoukossa
* Punahousut 1939, rouvasväkeä
* Miehen tie 1940, karjakko Hulda Tiirikka
* Pekka Puupää kesälaitumilla 1953, päivällisvieras
* Kunnioittaen 1954, koulun johtokunnan jäsen.
* Niskavuoren Aarne 1954, Loviisan-päivän vieras
* Laivaston monnit maissa 1954, lomahotellin vieras
* Hilmanpäivät 1954, tuomarille esiteltävä vieras

Miehen tie-elokuvan latotanssikohtausta, jossa Järveläinen oli mukana käytettiin myös Teuvo Tulion elokuvissa Intohimon vallassa (1947) ja Mustasukkaisuus (1953)

Televisiorooleja
----------------

* Äiti 1969, päärooli
* Tilapää 1970
* Varo autuas 1971, virkailija
* Polkkapari 1973, Martin äiti

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6  EloNet : Helvi Järveläinen

Aiheesta muualla
----------------

* Helvi Järveläinen, Kyösti Erämaa ja Kalle Karvonen näytelmässä "Erämaan ritarit" Lahden Teatterin näyttämöllä vuonna 1942, Työväen Arkisto (Finna)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Ritva
* Elonet

 |

 |
**Senegalinkaija** (*Poicephalus senegalus*) on afrikankaijojen sukuun kuuluva papukaijalaji.

Sen levinneisyysaluetta ovat Afrikan lämpimät metsä- ja aroseudut Senegalista Tšadiin. Se on noin 23 cm pitkä. Sukupuolten välillä on vain pieniä ulkoisia eroja: koiraan alaperän höyhenet ovat keltaisia, naaraan keltaisia vihreällä sävytyksellä. Senegalinkaijalla on papukaijoille tyypillinen koukkumainen nokka. Senegalinkaijan väritys on hillityn kirjava: sen pää on harmaa, ruumis ja siivet vihreät. Sillä on keltaoranssi "esiliina", joka on alimmillaan alavatsassa ja sivuilla nousee siipien tasolle. "Essun" väri vaihtelee keltaisesta oranssin kautta lähes punaiseen. Luonnossa senegalinkaija syö pähkinöitä ja hedelmiä.

Lemmikkinä
----------

Lemmikkinä senegalinkaija ei ole niin yleinen Suomessa kuin muualla maailmassa. Se on kompaktin kokoinen, ja sillä on luonnetta kuin isommalla papukaijalla. Se ei ole paljoa äänessä, mutta silloin kun se ääntelee, ääni on korvia huumaavan korkea. Senegalinkaijat eivät opi kovin helposti puhumaan, ne oppivat helpommin erilaisia vihellyksiä.

Senegalinkaija voi pesiä häkissä, kuten muutkin *Poicephalus*-lajit. Hautominen kestää noin 28 vuorokautta. Munia on yleensä enintään neljä. Poikasten silmät on kokonaan mustat. Poikaset oppivat lentämään noin yhdeksän viikon ikäisinä.

Lähteet
-------

1. ↑  BirdLife International: *Poicephalus senegalus* *IUCN Red List of Threatened Species. Version 2013.2*.  2012. International Union for Conservation of Nature, IUCN, Iucnredlist.org. Viitattu 26.4.2014. (englanniksi)


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Taksonitunnisteet | 
* Wikidata: Q835926
* Wikispecies: Poicephalus senegalus
* ADW: Poicephalus\_senegalus
* Avibase: D7F9C6B5A4455F7A
* BirdLife: 22685295
* BOLD: 114125
* CoL: 4KWM6
* BOW: senpar
* eBird: senpar
* Euring: 34420
* GBIF: 2479964
* iNaturalist: 19052
* IRMNG: 11297124
* ITIS: 177618
* IUCN: 22685295
* NBN: NHMSYS0001689615
* NCBI: 176045
* Species+: 10314
* TSA: 14310
* Xeno-canto: Poicephalus-senegalus

 |

 |
**Helvi Saarinen** (25. maaliskuuta 1920 Helsinki – 1. syyskuuta 1996 Helsinki) oli suomalainen järjestöjohtaja, joka toimi Suomen YK-liiton puheenjohtajana vuosina 1975–1979. Hän edusti Suomen valtiota lukuisissa eri YK-kokouksissa ja oli aktiivinen Kansainvälisen solidaarisuussäätiön toimija.

Saarinen työskenteli sotien jälkeen Suomen Liiketyöntekijäin Liiton toimitsijana ja SAK:n opintosihteerinä. Hän valmistui vuonna 1951 yhteiskuntatieteiden maisteriksi Yhteiskunnallisesta korkeakoulusta ja oli muutaman vuoden Viialan kansalaisopiston johtajana ennen siirtymistään Kansaneläkelaitoksen työntekijäksi. Hän jäi Kelasta eläkkeelle jaostopäällikkönä vuonna 1985. Parhaiten Saarinen tunnettiin järjestötoiminnastaan, erityisesti Suomen YK-liitossa. Hän kuului Suomen valtuuskuntaan YK:n ensimmäisessä naiskonferenssissa Meksikossa vuonna 1975 ja oli jäsenenä YK:n vuonna 1993 asettamassa naisten asiaa käsitelleessä toimikunnassa. Saarinen oli myös Naisasialiitto Unionin puheenjohtaja vuodesta 1983 ja vaikutti lisäksi Kehitysyhteistyön palvelukeskus Kepassa sekä Sosialidemokraattisissa Naisissa.

Lähteet
-------

1. 1 2  Vellamo Vehkakoski: Kuolleita: Jaostopäällikkö Helvi Saarinen – Naisasiain aktivisti (maksullinen artikkeli) Helsingin Sanomat 12.9.1996, s. 4, HS Aikakone. Viitattu 14.6.2018.
2. ↑  ’YK ON NAISEN PARAS YSTÄVÄ’ – Suomalaisnaiset YK:ssa kautta aikojen *YK ja Naiset -näyttely*.  23.8.2003. Suomen YK-liitto. Viitattu 8.3.2017.

Aiheesta muualla
----------------

* Naisen kuva joukkoviestimissä, Yleisradion Elävä Arkisto, 7.4.1974
**Japanin historia** 

 

* Paleoliittinen kausi
* Jōmon-kausi
* Yayoi-kausi
* Yamato-kausi
	+ Kofun-kausi
	+ Asuka-kausi
* Nara-kausi
* Heian-kausi
* Kamakura-kausi
	+ Kenmu-restauraatio
* Muromachi-kausi
	+ Nanboku-chō-kausi
	+ Sengoku-kausi
* Azuchi-Momoyama-kausi
	+ Nanban-kaupan kausi
* Edo-kausi
	+ Bakumatsu
* Meiji-kausi
* Taishō-kausi
	+ Japani I maailmansodassa
* Shōwa-kausi
	+ Miehitetty Japani
* Heisei-kausi
* Reiwa-kausi

**Sengoku-kausi** (jap. 戦国時代, *Sengoku-jidai*) eli **taistelevien valtioiden aikakausi** on ajanjakso Japanin historiassa suunnilleen 1400-luvun puolivälistä 1600-luvun alkuun. Ōnin-sotaa (1467–1477) pidetään yleensä Sengoku-kauden alkuna. Sodassa itäinen armeija (Hosokawan perhe liittolaisineen) taisteli yhdentoista vuoden ajan Yamana-suvun kanssa Kiotossa ja sen ympäristössä. 

Kauden aikana valta oli periaatteessa Ashikaga-shōgunaatin käsissä. Levottomuuksien aikana keskusvallan merkitys pieneni, ja daimiot saivat enemmän valtaa. Ajasta puhutaankin joskus Japanin feodaalikautena.
Tunnetuimpia daimioita olivat Oda Nobunaga, Toyotomi Hideyoshi ja Tokugawa Ieyasu. Sengoku-kausi päättyi Sekigaharan taisteluun vuonna 1600.

Japanilaisessa kulttuurissa Sengoku-kautta pidetään eräänlaisena "villin lännen ajanjaksona", ja monet seikkailusarjakuvat, kertomukset ja elokuvat sijoittuvat tälle ajalle. Esimerkkeinä mainittakoon Akira Kurosawan *Kagemusha – varjokenraali* ja *Kätketty linnake*, James Clavellin romaani *Shōgun* sekä manga- ja animesarja *Inuyasha*.

Lähteet
-------

1. ↑  The Sengoku ("Warring States") period Encyclopedia Britannica. Viitattu 9.7.2013.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Sengoku-kausi** Wikimedia Commonsissa
**Helvetistä** (*From Hell*) on Alan Mooren käsikirjoittama ja Eddie Cambellin piirtämä laaja sarjakuvaromaani, joka kertoo yhden version Viiltäjä-Jackin tarinasta. Faktaa ja fiktiota sekoittava 16-osainen teos julkaistiin alun perin vuosina 1991–1996. Like julkaisi vuosina 1994–1997 tarinan suomennoksen, joka ilmestyi viitenä niteenä. Sarjakuvaa täydentävä sarjakuvamuotoinen essee *From Hell: The Dance of the Gull-Catchers* julkaistiin 1998; sitä ei ole suomennettu.

*Helvetistä*-sarjakuvan lähtökohtana on Stephen Knightin 1980-luvun alussa esittämä salaliittoteoria. Tämän teorian mukaan viiltäjämurhien syynä oli prinssi Albert Viktorin avioton lapsi, jolla murhien uhriksi joutuneet seksityöntekijät olivat yrittäneet kiristää kuningashuonetta lähellä ollutta taiteilija Walter Sickertiä. Moore on kiistänyt uskovansa teoriaan itse, mutta hän on katsonut sen tarjoavan hyvän lähtökohdan tarinalle. *Helvetistä* on monisyinen ja pikkutarkka kuvaus viktoriaanisesta Lontoosta. Se yhdistelee Viiltäjä-Jackin tarinaan politiikkaa, mytologiaa ja Lontoon historiaa. 

Vuonna 2001 ilmestynyt Hollywood-elokuva *From Hell* perustuu osittain sarjakuvaan, mutta sitä on syytetty sarjakuvaromaanin pinnallistamisesta yksinkertaiseksi "kuka sen teki" -salapoliisikertomukseksi. 

Sarjakuvamuotoisessa esseessä "The Dance of the Gull-catchers" Alan Moore analysoi ironiseen sävyyn erilaisia Viiltäjä-Jack-teorioita, myös edellä mainittua Stephen Knightin teoriaa. Essee sisältyy liitteenä joihinkin *Helvetistä*-romaanin englanninkielisiin laitoksiin.

Tarina
------

**Varoitus:  Seuraava kirjoitus paljastaa yksityiskohtia juonesta.**
Mooren versio Viiltäjä-Jackista ei ole murhamysteerio. Tekijä ja hänen näkyvin motiivinsa paljastetaan jo varhaisessa vaiheessa. Tappaja on kuninkaallinen lääkäri Sir William Withey Gull, joka kuningatar Viktorian käskystä raivaa tieltä prinssi Albert Viktorin salaisesta lapsesta tietävät seksityöntekijät. Gullin perimmäiset motiivit ovat kuitenkin toiset: murhat muodostavat hänen mielessään okkultistisen rituaalin, jonka alttarina toimii koko viktoriaaninen Lontoo. Gull uskoo että naiset hallitsivat kerran miehiä ja irrationaalinen, dionyysinen vietti hallitsi samalla rationaalista mieltä. Gull uskoo miesten ja rationaalisuuden kahlinneen naiset ja dionyysisyyden erilaisiin symboleihin. Symboliverkosto tarvitsee kuitenkin Gullin mielestä vahvistamista, jota edustavat Whitechapelin murhat.

Yleisemmällä tasolla Moore kuvaa viktoriaanisen yhteiskunnan epätasa-arvoa asettamalla vastakkain yhtäällä Gullin edustamat vauraat piirit ja toisaalla seksityöntekijät sekä muun Itä-Lontoon köyhälistön. 

Tarinassa esiintyviä todellisia henkilöitä ovat Viiltäjä-Jack-tapauksiin välittömästi liittyvien hahmojen ohella muun muassa Joseph Merrick (elefanttimies), Oscar Wilde, W. B. Yeats ja poikaikäinen Aleister Crowley.

**Juonipaljastukset päättyvät tähän.**
**Helvidius Priscus** (ensimmäinen vuosisata jaa.) oli roomalainen poliitikko ja stoalaiseen koulukuntaan kuulunut filosofi. Hän eli keisarien Nero, Galba, Otho, Vitellius ja Vespasianus aikana.

Kuten appensa Thrasea Paetus, hänet tunnettiin kiihkeänä tasavaltalaisuuden kannattajana. Vaikka Helvidius Priscus ärsytti usein hallitsijoita, hän toimi useissa korkeissa viroissa. Neron kaudella hän toimi kvestorina Achaeassa sekä tribuunina (56 jaa.). Hän palautti rauhan ja järjestyksen Armeniassa ja sai provinssin asukkaiden luottamuksen. Hänen sympatiansa Brutusta ja Cassiusta kohtaan sai aikaan sen, että hänet tuomittiin vuonna 66 maanpakoon.

Galban kutsuttua Helvidius Priscuksen takaisiin Roomaan vuonna 68, hän nosti heti syytteen Eprius Marcellusta, Thrasea Paetuksen syyttäjää, vastaan. Hän kuitenkin luopui syytteestä, koska Marcelluksen tuomitseminen olisi vaikuttanut moneen senaattoreista. Preetorina toimiessaan hän vastusti senaatissa Vitelliusta; sekä Vespasianusta katsomalla, että julkisten varojen hallinnan tuli olla senaatilla. Hän ehdotti, että Vitelliuksen ja Flaviusten dynastian välisessä sisällissodassa vuonna 69 tuhoutunut Juppiterin temppeli rakennetteisiin uudestaan julkisin varoin. Hänen kerrotaan tervehtineen Vespasianusta tämän yksityisellä nimellä.

Lopulta Helvidius Priscus ajettiin maanpakoon toistamiseen, ja pian sen jälkeen hänet teloitettiin Vespasianuksen määräyksestä. Herennius Senecio kirjoitti Helvidiuksen lesken pyynnöstä hänen elämästään panegyyrin eli ylistyspuheen, jonka johdosta Domitianus määräsi Herenniuksen kuolemaan.

Lähteet
-------

* "Helvidius Priscus",

*Encyclopaedia Britannica 11th ed.* (1911). Encyclopaedia Britannica Company, Cambridge, Englanti.

* Dio Cassius: LXVI.12, LXVII.13.
* Plinius: *Kirjeet* VII.19.
* Suetonius: *Vespasianus*, 15,
* Tacitus: *Historiae*  IV.5, *Dialogus* 5.
Philippe Jordan
**Philippe Jordan** (s. 18. lokakuuta 1974 Zürich) on sveitsiläinen kapellimestari.

Jordan syntyi kapellimestari Armin Jordanin ja balettitanssija Käthe Herknerin pojaksi. Hän aloitti pianotunneilla käymisen 6-vuotiaana, liittyi Zürichin poikakuoroon 8-vuotiaana ja aloitti myös viulunsoiton 11-vuotiaana. 16-vuotiaana Jordan aloitti opiskelun Zürichin konservatoriossa, josta sai diplominsa. Hän sai opetusta musiikin teoriassa ja sävellyksessä Hans Ulrich Lehmannilta. Täydentäviä opintoja pianonsoitossa hän suoritti Karl Engelin johdolla.

Jordan aloitti uransa 20-vuotiaana Ulmin teatterin musiikillisena johtajana. Vuonna 1998 hänestä tuli Daniel Barenboimin avustaja Staatsoper Unter den Lindenissä, ja vuosina 2001–2004 hän toimi Grazin oopperan pääkapellimestarina. Tänä aikana hän teki myös debyyttinsä esimerkiksi Metropolitan-oopperassa, Covent Gardenissa ja La Scalassa. Vuosina 2006–2010 Jordan toimi Staatsoper Unter den Lindenin päävierailijana ja teki usein esiintymisiä Zürichin oopperassa. Debyyttinsä New Yorkin filharmonikkojen kanssa hän teki vuonna 2007. Kesällä 2012 hän esiintyi ensimmäisen kerran Bayreuthin festivaalilla.

Jordan aloitti vuonna 2009 työskentelyn Pariisin oopperan musiikillisena johtajana. Vuosina 2014–2020 hän toimi Wienin sinfoniaorkesterin pääkapellimestarina, ja syyskuussa 2020 hänestä tuli Wienin valtionoopperan musiikillinen johtaja.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Philippe Jordan AllMusic
2. ↑  Philippe Jordan Warner Classics
3. 1 2 3  Philippe Jordan Opéra national de Paris


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Suomi (KANTO)
* Yhdysvallat
* Japani
* Tšekki
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Henkilöt | 
* BMLO
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef
* Theaterlexikon

 |

 |
**Senghenyddin kaivosturma** tapahtui Senghenyddissä Aber laaksossa lähellä Caerphillyä Etelä-Walesissa 14. lokakuuta 1913 kello 8:00. *Universal Colliery* -kaivoksella sattuneessa räjähdyksessä, jonka aiheutti metaanikaasun syttyminen, kuoli 439 kaivostyöläistä ja yksi pelastaja. Räjähdys oli niin voimakas että se työnsi painavan hissinhäkin ylös takaisin kaivoskuilusta rikkoen rakenteet kuilun suulta.

Kylässä oli koettu jo aikaisemmin kaivosonnettomuus vuonna 1901, jolloin 81 sai surmansa, mutta kaikeksi onneksi se tapahtui työvuorojen välillä, jolloin suurin osa miehistä oli maan päällä. Se herätti katkeruutta etteivät kaivoksen omistajat olleet tämän ensimmäisen onnettomuuden jälkeen suostuneet parantamaan turvatoimia. Tällä kertaa lähes kaikki miehet olivat maan alla, lähes 1 000, osa heitä oli kylläkin poikia vielä. Pelastustoimet kestivät kolme viikkoa.

Ensimmäisen maailmansodan syttyminen vuotta myöhemmin ei hävittänyt muistoa Senghenyddin kaivosturmasta. Turman jäljiltä jäi 542 orpoa lasta ja yli kaksi sataa naista jäi leskeksi. Tämän sekä muiden kaivosonnettomuuksien muistoksi paljastettiin muistomerkki turman satavuotispäivänä.

Kuvia
-----

* 
* 
* 
* 
*

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Senghenydd: Centenary of UK's worst pit disaster marked  14.10.2013. BBC News. Viitattu 16.2.2014. (englanniksi)
2. 1 2 3  Prior, Neil: 1913 Senghenydd mine disaster: Tragedy and heroism *BBC News*.  28.6.2012. Viitattu 31.12.2017.
3. 1 2 3  Wilson, Emily: Senghenydd: mining deaths remembered on disaster's centenary *The Guardian*.  14.10.2013. Viitattu 31.12.2017.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Senghenyddin kaivosturma** Wikimedia Commonsissa
**Wallers** on kunta Pohjois-Ranskassa Nordin departementissa Hauts-de-Francen alueella. Se sijaitsee noin 10 kilometriä Valenciennesin kaupungista länteen.

Wallersissa alkoi kaivostoiminta 1800-luvun lopulla. Arenbergin hiilikaivoksessa on kolme kaivoskuilua. Niistä viimeisin oli toiminnassa vuoteen 1989 saakka. Nykyään koko kaivosalue on suojeltu, ja sinne on myös mahdollista käydä tutustumassa. Kaivosalueella kuvattiin vuonna 1993 Claude Berrin elokuva Germinal.

Urheilu
-------

Trouée d'Arenberg
Wallersissa olevan Arenbergin metsän (*Trouée d'Arenberg*) läpi kulkee mukulakivitie, joka on tunnetuin osa Pariisi–Roubaix polkupyöräkilpailua. Osuudella alitetaan myös vamha käytöstä poistettu silta, joka tunnetaan lempinimellä *Pont Gibus*, kahdesti Pariisi-Roubaix'n 1990-luvun alussa voittaneen Gilbert Duclos-Lassallen mukaan.

Lähteet
-------

1. ↑  Comparateur de territoire Institut National de la Statistique et des Études Économiques. Viitattu 4.7.2022. (ranskaksi)
2. ↑  Ancien site minier de Wallers-Arenberg à Wallers Monumentum - Carte des Monuments Historiques français. Viitattu 4.7.2022. (ranskaksi)
3. ↑  Lille Métropole > Arenberg Porte du Hainaut Tour de France 2022. Viitattu 4.7.2022. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Wallers** Wikimedia Commonsissa
**Wakefieldin taistelu** (engl. *Battle of Wakefield*) oli merkittävä Ruusujen sodan taistelu, joka käytiin Wakefieldin lähellä West Yorkshiressa 30. joulukuuta 1460. Taistelussa olivat vastakkain vallassa ollutta mutta heikkoa Henrik VI:tä kannattaneet lancasterilaiset ja Henrikin kruununperijää, Yorkin herttua Rikhardia kannattaneet yorkilaiset. 

Taistelu alkoi, kun Sandalin linnassa olleet yorkilaiset poistuivat linnastaan ja hyökkäsivät itseään huomattavasti vahvempia lancasterilaisia vastaan lähellä Wakefieldia. Lancasterilaiset löivät Yorkin joukot. Yorkin herttua Rikhard ja tämän poika Rutlandin jaarli Edmund saivat surmansa taistelun aikana. Lisäksi Salisburyn jaarli Richard Neville vangittiin ja vietiin Pontefractin linnaan, josta vihainen väkijoukko myöhemmin kaappasi hänet mukaansa ja teloitti.

Surmansa saaneiden Yorkin komentajien päät leikattiin taistelun jälkeen irti ja ne asetettiin Yorkin kaupungin porttien päälle näytille. Yorkin herttuan pään päälle asetettiin lisäksi paperista tehty kruunu.

Lähteet
-------

* Kendall, Paul: "St. Albans", *Warwick the Kingmaker*, s. 25-32. Lontoo: George Allen & Unwin, 1957. (englanniksi)

### Viitteet

1. 1 2  Kendall (1957), s. 75.
*Tämä artikkeli käsittelee elokuvaa* Palvelija *vuodelta 1963. Sanan muista merkityksistä* katso *Palvelija*

**Palvelija** on brittiläinen elokuva vuodelta 1963. Sen on ohjannut Joseph Losey, ja pääosissa näyttelevät Dirk Bogarde, Sarah Miles, Wendy Craig ja James Fox. Elokuvan käsikirjoituksen on tehnyt Harold Pinter Robin Maughamin saman nimisen romaanin pohjalta. Elokuva oli ensimmäinen kolmesta yhteistyöstä Joseph Loseyn kanssa. Se on tiivis psykologinen draama, jonka keskeisenä aiheena ovat neljän päähenkilön väliset suhteet. Yhteiskuntaluokkien välisten suhteiden koukerot, rasitukset, pitkästyminen ja Pyrrhoksen voitto ovat aiheita, joita elokuva tutkii.

Vuonna 1999 British Film Instituten kyselyssä *Palvelija* äänestettiin kaikkien aikojen 22. parhaaksi britti­elokuvaksi. Vastaajina oli tuhat Ison-Britannian elokuva- ja televisio­ammattilaista.*The New York Timesin* kriitikot valitsivat *Palvelijan* vuonna 2004 yhdeksi kaikkien aikojen tuhannesta parhaasta elokuvasta maailmassa.

Juoni
-----

Varakas nuori lontoolaismies Tony (James Fox) palkkaa Hugo Barrettin (Dirk Bogarde) miespalvelijakseen. Aluksi Barrett tuntuu sopeutuvan työhönsä hyvin, ja hänen ja Tonyn välille muodostuu hyvä suhde, jossa heidän sosiaaliset roolinsa kuitenkin säilyvät. Suhde alkaa muuttua, ja muutoksen aiheuttajana on Susan (Wendy Craig), joka on Tonyn kuivakiskoinen tyttöystävä, joka tuntuu halveksivan Barrettia ja kaikkea mitä tämä edustaa. Ongelmia lisää Vera (Sarah Miles), jonka piti olla Barrettin sisar ja jonka Barret ottaa palvelijattareksi taloon. Vera on kuitenkin hänen rakastettunsa.

Kun mikään ei ole miltä näyttää, henkilöt kieroilevat toisiaan vastaan, kunnes roolit kääntyvät päinvastaisiksi, ja Tonysta paljastuu aivan toisenlainen henkilö. Keskeisenä ajatuksena elokuvassa on henkilöiden kyllästyminen omiin sosiaalisiin rooleihinsa.

Elokuvan musiikki on John Dankworthin, ja kappaleen "All Gone" laulaa Cleo Laine.

Lähteet
-------

1. ↑  Best 100 British films – full list, BBC 23.12.1999. Viitattu 27.7.2016.
2. ↑  The Best 1,000 Movies Ever Made. (Perustuu teokseen *The New York Times Guide to the Best 1,000 Movies Ever Made*, St. Martin's Griffin 2004.) *The New York Times*.  Arkistoitu 11.7.2016. Viitattu 13.7.2016. (englanniksi)
**Wakaresaseya** (*wakaresase-ya* **(別れさせ屋,** "rikkojat") ovat japanilaisia ammattimaisia parisuhteen hajottajia. Näiden tarkoituksena on yleensä auttaa jotakuta saamaan toisen puoliso itselleen. Toinen vaihtoehto on, että wakaresaseya hankkii toiselle puolisolle avioeron perusteen. Tämän tyyppinen toiminta yleistyi Japanissa 2000-luvulla.

Toiminta
--------

Jos joku haluaa itselleen toisen aviopuolison, hän ottaa yhteyttä wakaresaseyaan. Yhtä hyvin toinen avipuolisoista voi pyrkiä laukaisemaan eron wakaresaseyan avulla.

Tyypillisesti wakaresaseya-yritys hankkii todisteita kohdehenkilönsä uskottomuudesta, joka on monesti avioeron peruste. Yleensä tämä tapahtuu niin, että wakaresaseya viettelee kohdehenkilön vaimon. Wakaresaseyan avustaja kuvaa salaa tapahtumia. Kuvat tai video lähetetään kohdehenklölle, joka monissa tapauksissa hankkii avioeron.

Wakaresaseya voi hankkia tai tuottaa myös muuta
aviopuolisossa inhoa herättävää aineistoa.

Historia
--------

Wakaresaseyoista alettiin laajemmin puhua Japanissa vuoden 2000 aikoihin. Avioliittojen rikkomispalveluita vuokraavat yritykset yleistyivät nopeasti 2000-luvun edetessä. Monet niistä kytkeytyivät yksitysetsivätoimistoihin. Vuonna 2010 Japanissa toimi noin 270 ammattimaista avioliittojen hajottamisessa auttavaa yritystä. Firmat veloittivat silloin 0,5–1,6 miljoonaa jeniä perusmaksuna, ja 0,8–9,25 miljoonaa jeniä onnistumisesta. Toisten tietojen mukaan halvin taksa on muutama sata dollaria helposta tapauksesta, ja jopa 150000 dollaria vaikeasta tapauksesta.

Vuonna 2010 miespuolinen wakaresaseya rakastui naiseen, joka oli hänen kohteensa. Kun miehen toiminnan laatu tuli ilmi, nainen halusi erota, ja wakaresaseya tappoi naisen kuristamalla. Kyseinen wakaresaseya jäi kiinni murhasta, ja tuomittiin 15 vuodeksi vankilaan.

Lähteet
-------

1. ↑  Facebook, Twitter, Show more sharing options, Facebook, Twitter, LinkedIn: Breakups Are Their Business *Los Angeles Times*.  10.1.2002. Viitattu 19.9.2020. (englanniksi)
2. ↑  Calling in the Split Man *Christian Science Monitor*.  28.2.2002. Viitattu 19.9.2020.
3. ↑  Meet The Wakaresaseya – Japan’s Professional Relationship Breakers *The Guardian Nigeria News - Nigeria and World News*.  13.8.2020. Viitattu 19.9.2020. (englanniksi)
4. ↑  Christine Ro: The saboteurs you can hire to end your relationship *www.bbc.com*. Viitattu 19.9.2020. (englanniksi)
**Sörsselssön** on yksi Uuno Turhapuro -elokuvien päähahmoista. "Insinjööri" Sörsselssöniä esitti Simo Salminen. Kahdessa viimeisessä Turhapuro-elokuvassa nimi esiintyi muodossa *Sörsselsson*. 

Ensimmäisessä *Uuno Turhapuro* -elokuvassa nimi oli vielä Lettunen ja elokuvissa *Häpy Endkö? Eli kuinka Uuno Turhapuro sai niin kauniin ja rikkaan vaimon* ja *Rautakauppias Uuno Turhapuro – presidentin vävy* nimenä oli Lörsson. 

Koulutukseltaan Sörsselssön, oikeammin Huugo Sörsselssön, on diplomi-insinööri, mutta työskentelee silti Härskin kanssa autokorjaamolla. Hahmo ei esiintynyt lainkaan elokuvissa *Professori Uuno D.G. Turhapuro* ja *Lottovoittaja UKK Turhapuro*. Jälkimmäisessä Simo Salminen esitti Uunon Jaska-nimistä mökkinaapuria. Sörsselssön vakiintui hahmon nimeksi elokuvassa *Uuno Turhapuron aviokriisi*.

Sörsselssön on toiminut myös muun muassa ikkunanpesijänä, yksityisetsivänä ja talonmiehenä. Hän on sotilasarvoltaan reservin kersantti, kuten myös Hartikainen. Sörsselssön harrastaa kulttuuria, erityisesti runojen kirjoittamista, joskin monet runoista ovat jääneet kesken.

Sörsselssön on joissain elokuvissa hieman yksinkertainen, ja helposti suostuteltavissa mukaan Uunoon liittyviin hankkeisiin. Toisaalta Sörsselssön on myös varsin viinaan menevä, ja humalassa hän saattaakin itse olla ongelmien aiheuttaja.

Sörsselssönin vaimot vaihtelivat hyvin moneen kertaan. Vaimoja ovat esittäneet Seela Sella, Helena Notkonen, Hellevi Seiro, Riitta Väisänen, Satu Silvo sekä Rita Polster.
Nilgirin biosfäärialueen kansallispuistot luoteesta alkaen:  

Nagarholen kansallispuisto (vihreä)  
Wayanadin kansallispuisto (beige)  
Bandipurin kansallispuisto (ruskea)  
Mudumalain kansallispuisto (violetti)  
Mukurthin kansallispuisto (tummanvihreä)  
Silent Valleyn kansallispuisto (vaaleanpunainen)
**Nilgirin biosfäärialue** on suojelualuekokonaisuus Intian Länsi-Ghatien vuoristoon kuuluvilla Nilgirivuorilla. Siihen kuuluu kuusi kansallispuistoa ja laajoja alueita muuta rauhoitettua metsää. Alue on ollut osa Unescon Ihminen ja biosfääri -ohjelmaa vuodesta 1986 alkaen. Sen kokonaispinta-ala on yli 5 520 neliökilometriä, ja se jakautuu Karnatakan, Keralan ja Tamil Nadun osavaltioiden alueelle.

Biosfäärialueella asuu useita etnisiä ryhmiä, vuonna 2000 noin 1,16 miljoonaa pysyvää asukasta. Heidän joukossaan ovat Intian viimeiset metsästys-keräilytaloutta harjoittavat asukkaat, cholanaikanit, jotka keskittyvät Nilamburin alueelle.

Lähteet
-------

1. ↑  About Nilgiri Biosphere Reserve (NBR) Nilgiri Biosphere Reserve (NBR).  Arkistoitu 24.6.2012. Viitattu 21.7.2013.
2. ↑  Biosphere reserve Information Nilgiri Unesco. Viitattu 21.7.2013.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Nilgirin biosfäärialue** Wikimedia Commonsissa
**Wallhofin taistelu** käytiin 7. tammikuuta 1626 Ruotsin ja Puola-Liettuan välillä.

Taistelun kulku
---------------

Puolalainen noin 7 000 miehen armeija oli marsalkka Jan Stanisław Sapiehan johdolla talvileirissä Wallhofin kylässä. Ruotsin kuningas Kustaa II Adolf johti sinne noin 3 000 sotilasta, joista 1 000 oli jalka- ja 2 000 ratsuväkeä. Jälkimmäisistä merkittävä osa oli suomalaisia. Lyhyen tykistövalmistelun jälkeen vasemmalla sivustalla Gustav Hornin johtama suomalainen ratsuväki rynnäköi ajalle epätyypillisesti suoraan vihollisen keskiseen ryhmitykseen saattaen puolalaisen armeijan sekasortoon. Kuningas oli ennen taistelua murehtinut kirjeessä marsalkka Jacob De la Gardielle, ettei uskonut suomalaisten ratsumiesten pärjäävän maineikkaalle puolalaiselle ratsuväelle. Myöhemmin kuninkaan hollantilainen henkilääkäri Juhana Narssius kertoi taistelusta:

> »Etupäässä suomalaisen kansakunnan hankkima oli tämä voitonseppele, kun muu sotaväki vain katselijana seurasi taistelun kulkua.» 
> 
> 

* Taistelu kuvattuna aikalaispiirroksessa.Taistelu kuvattuna aikalaispiirroksessa.

Merkitys
--------

Kyseessä oli ensimmäinen Kustaa Adolfin kentällä itse johtama taistelu. Häviön seurauksena Puola-Liettua anoi aselepoa ja Ruotsi täydensi Itämeren maakuntien herruutensa. Gabriel Reinin aikalaislähteisiin perustavan tutkimuksen mukaan suomalainen ratsuväki sai hakkapeliitat-lempinimensä Wallhofin taistelun jälkeen.

Lähteet
-------

* Juvelius, Einar. *Suomen kansan aikakirjat III: 1617–1680*. Helsinki: Otava, 1931.
* Korhonen, Arvi. *Hakkapeliittain historia I*. Porvoo: WSOY, 1939.
* Rein, Gabriel. *Suomi ja suomalaiset ulkomaan kirjallisuudessa 1500-luvulla ja 1600-luvun alkupuoliskolla*. Helsinki: Suomalaisen kirjallisuuden seura, 1909.

Viitteet
--------

1. 1 2  Juvelius, Einar. *Suomen kansan aikakirjat III: 1617–1680*. Helsinki: Otava, 1931, s. 120.
2. ↑  Korhonen, Arvi. *Hakkapeliittain historia I*. Porvoo: WSOY, 1939, s. 524.
3. ↑  Juvelius, Einar. *Suomen kansan aikakirjat III: 1617–1680*. Helsinki: Otava, 1931, s. 120–1.
4. ↑  Rein, Gabriel. *Suomi ja suomalaiset ulkomaan kirjallisuudessa 1500-luvulla ja 1600-luvun alkupuoliskolla*. Helsinki: Suomalaisen kirjallisuuden seura, 1909, s. 174(2).