recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**HMS Minbåt N:o 3** oli Ruotsin laivaston vuonna 1878 vesillelaskettu torpedovene.

Valmistus
---------

Alus tilattiin Tukholmasta kaleeritelakalta. Alus laskettiin vesille 1878 ja se liitettiin laivastoon vuotta myöhemmin.

Palvelus
--------

Vuonna 1879 vastavalmistuneelta alukselta poistettiin miinatangot. Vuonna 1887 kymmenpiippuinen konekivääri korvattiin kaksipiipuisella 25 millimetrin M/84 konekiväärillä. Samana vuonna alus nimettiin uudelleen *Stångminbåt N:o 143*:ksi. Vuonna 1899 poistettiin torpedot ja alus muutettiin vuosina 1903-1905 vartioveneeksi, jolloin siihen asennettiin uusi höyrykone ja kattilat. Samalla aseistukseksi tuli yksi 37 millimetrin M/89B -pikatykki. Muutostöiden päätyttyä alus luovutettiin vastaperustetulle rannikkotykistölle. Vuonna 1899 alus sai uuden nimen *HMS Bevakningsbåt B1* ja vuonna 1905 alus luokiteltiin yhteysalukseksi numerolla V1. Se liitettiin osaksi Karlskronan rannikkolinnaketta. Alus poistettiin palveluksesta 25. toukokuuta 1923.

Lähteet
-------

* Hofsten, Gustaf von & Waernberg, Jan: *Örlogsfartyg - Svenska maskindrivna fartyg under tretungad flagg*. Luulaja: Svenskt Militärhistoriskt Bibliotek, 2004. ISBN 91-974384-3-X. (ruotsiksi)

### Viitteet

1. 1 2  Hofsten, Gustaf von & Waernberg, Jan s. 207
**Potenssiinkorotusalgoritmi** on yksi tärkeimmistä julkisen avaimen salakirjoitusjärjestelmien (PKI) käyttämistä algoritmeista. Sen avulla voidaan tehokkaasti laskea potenssiinkorotus muun muassa RSA:n, Diffie-Hellman-avaimenvaihtoprotokollan ja ElGamal-kryptosysteemin sovelluksissa. Potenssiinkorotusalgoritmia käytetään yleisesti myös erilaisten valesatunnaislukugeneraattoreiden toteutuksissa. 

Yleensä potenssiinkorotusalgoritmia käytetään jonkin äärellisen algebrallisen rakenteen, merk. S alkioiden potenssiinkorotukseen. Rakenteessa tulee olla määriteltynä ainakin yksi laskutoimitus, jolle käytämme seuraavassa kertolaskumerkintää. 
Potenssiinkorotuksen määrittelemiseksi oletetaan, että rakenne sisältää neutraalialkion (merk. 1) ja on ainakin potenssiassosiatiivinen ts. noudattaa normaaleja potenssiinkorotuksen laskusääntöjä.

Potenssiinkorotus määritellään nyt seuraavasti:

* {\displaystyle x^{0}=1}, kaikilla {\displaystyle x\in S} ja
* {\displaystyle x^{k+1}=x^{k}x} kaikilla {\displaystyle k\in \mathbb {N} } ja kaikilla {\displaystyle x\in S}

Potenssiinkorotus tulee näin määritellyksi kaikilla luonnollisilla luvuilla.

Potenssiinkorotuksen laskeminen suoraan määritelmään nojautuen tulee kuitenkin mahdottomaksi suurilla eksponentin arvoilla. Esimerkiksi RSA-menetelmässä eksponenttien arvot voivat olla useiden satojen numeroiden mittaisia kokonaislukuja. 

Tehokkaampi menetelmä saadaan esittämällä eksponentti binäärilukuna.

Olkoon 

{\displaystyle k=\sum \_{i=0}^{m}b\_{i}2^{i}}.
Nyt 

{\displaystyle x^{k}=x^{\sum \_{i=0}^{m}b\_{i}2^{i}}=\prod \_{i=0}^{m}(x^{2^{i}})^{b\_{i}}=\prod \_{i=0,b\_{i}=1}^{m}x^{2^{i}}=\prod \_{i=0,b\_{i}=1}^{m}x\_{i},}
missä
{\displaystyle x\_{i}=x^{2^{i}}} kaikilla {\displaystyle i=0,1,2,...m}.

Alkiot x\_i voidaan laskea peräkkäisillä neliöönkorotuksilla:

* {\displaystyle x\_{0}=x} ja
* {\displaystyle x\_{i+1}=x\_{i}x\_{i}}, kun {\displaystyle i=0,1,2,...m-1}.

Näin olemme saaneet tehokkaan menetelmän potenssiinkorotuksen laskemiseen.

Rekursiivinen muoto
-------------------

Potenssiinkorotusalgoritmi voidaan kirjoittaa myös rekursiiviseen muotoon. Helposti todetaan nimittäin, että

* {\displaystyle x^{k}=(x^{k/2})^{2}}, kun k on parillinen ja
* {\displaystyle x^{k}=(x^{\lfloor k/2\rfloor })^{2}x}, kun k on pariton.

Operaatio {\displaystyle \lfloor k/2\rfloor } tarkoittaa luvun k kokonaislukujakoa luvulla 2. Tämä operaatio on tietokoneella helposti suoritettavissa. Operaation suorittamiseksi lukua k yksinkertaisesti siirretään yhden askeleen verran vähemmän merkitsevien bittien suuntaan. Parittomalla luvulla ylivuotava ykkösbitti yksinkertaisesti unohdetaan.

Rekursiivinen algoritmi potenssiinkorotuksen laskemiseksi olisi siis seuraava:

```
Funktio Potensiinkorotus(x,k)
 Jos k = 0
  Palauta x
 Muuten jos k on parillinen
  Aseta h = Potenssiinkorotus(x,k/2)
  Palauta Operaatio(h,h)
 Muuten
  Aseta h = Potenssiinkorotus(x,k/2)
  Palauta Operaatio(Operaatio(h,h),x)
```

Aiheesta muualla
----------------

Esimerkki potenssiinkorotusalgoritmin käytöstä:

* M. K. Sinisalo: Solutions of the congruence {\displaystyle 2^{n-2}\equiv 1} (mod n) up to 10^{{11}} (PDF)
Fine Young Cannibals (1990)
**Fine Young Cannibals** oli brittiläinen pop-rock-yhtye. Yhtye oli suosituimmillaan 1980-luvun jälkipuoliskolla, jolloin sen singlet "Johnny Come Home" (1985), Elvis-cover "Suspicious Minds" (1986), "She Drives Me Crazy" (1989) ja "Good Thing" (1989) nousivat Britannian singlelistan Top10:een. "She Drives Me Crazy" (1989) ja "Good Thing" olivat listaykkösiä Yhdysvalloissa.

Fine Young Cannibals syntyi The Beat -yhtyeen hajottua vuonna 1983. The Beatin (joka tunnettiin Yhdysvalloissa nimellä The English Beat) kitaristi Dave Cox ja basisti David Steele löysivät uuden yhtyeen laulusolistiksi R&B-yhtye The Bonesissa laulaneen Roland Giftin. Yhtye nimettiin vuoden 1960 elokuvan (pääosissa Robert Wagner ja Natalie Wood) mukaan. Fine Young Cannibals julkaisi debyyttisinglenään demoversion kappaleesta "Johnny Come Home", jonka suosio auttoi heidät samaan ensimmäiselle albumilleen tuottajaksi Robin Millarin (muun muassa Saden *Diamond Life*). Yhtyeen kakkosalbumi *The Raw and the Cooked* ilmestyi vuonna 1989 nousten listaykköseksi Yhdysvalloissa ja Britanniassa. 

Fine Young Cannibals hajosi vuonna 1992, mutta palasi studioon vuonna 1996 äänittäen kappaleen "The Flame" kokoelma-albumilleen *The Finest*. Roland Gift julkaisi toistaiseksi ainoan soololevynsä vuonna 2002.

Suomessa Fine Young Cannibals on esiintynyt ainakin Provinssirockissa vuonna 1986.

Kokoonpano
----------

* Roland Gift (s. 1961), laulu
* Andy Cox (s. 1956), kitara
* David Steele (s. 1960), basso ja syntetisaattorit
* Graeme Hamilton (s. 1965), trumpetti ja syntetisaattorit

Diskografia
-----------

### Albumit

* 1985 — *Fine Young Cannibals* UK: #11, U.S. #49
* 1989 — *The Raw and the Cooked* UK: #1, U.S. #1
* 1990 — *The Raw and the Remix* (remix-kokoelma)
* 1996 — *The Finest* (kokoelmalevy) UK: #10
* 2006 — *The Platinum Collection* (kokoelmalevy)
* 2012 — *The Collection*

### Singlet

* 1985 — Johnny Come Home
* 1985 — Blue
* 1985 — Suspicious Minds
* 1986 — Funny How Love is
* 1987 — Ever Fallen in Love
* 1988 — She Drives Me Crazy
* 1989 — Good Thing
* 1989 — Don't Look Back
* 1989 — I'm Not the Man I Used to Be
* 1990 — I'm Not Satisfied
* 1990 — It's OK (It's Alright)
* 1996 — The Flame
* 1997 — She Drives Me Crazy 1997

Lähteet
-------

1. ↑  Billboard Number One Hits 1980-1989 Like Totally 80s..  Arkistoitu 23.12.2008. Viitattu 16.12.2008.
2. ↑  Ed Nimmervoll: Fine Young Cannibals Biography Allmusic. Viitattu 16.12.2008. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Fine Young Cannibals AllMusicissa (englanniksi)
* Fine Young Cannibals Myspacessa (englanniksi)
**Finest+FM** on Suomen ainoa vironkielinen radiokanava, jonka perusti suomenvirolainen levyjuontaja Argo Lepik tukemaan kasvanutta maanmiestensä yhteisöä. Yksi perustamisen motiiveista oli myös se, että virolaisiakin pienemmällä vähemmistöllä eli venäläisillä oli jo kauan ollut oma asemansa. Radioasema aloitti internetissä 14. marraskuuta 2013. Radion kuuluvuusalue keskittyy suomenvirolaisten pääasialliselle asuinalueelle eli Etelä-Suomeen.

Radio on musiikkisisällöltään keskittynyt kansainväliseen tanssimusiikkiin ja 80-90-lukujen virolaiseen pop- ja tanssimusiikkiin sekä tuorempiin virolaishitteihin. Lisäksi kanavalla käydään läpi Suomen ja Viron uutisia sekä lähetetään ylipäätään virolaisten elämää Suomessa käsittelevää vironkielistä puheohjelmaa. Mainostajat ovat suomalaisia, suomenvirolaisia ja virolaisia yrityksiä.

Vuoden 2020 alussa Finest+FM aloitti lähetykset Helsingissä taajuudella 98,5 MHz ja Hyvinkäällä sekä Kanta-Hämeessä taajuudella 94,4 MHz. Radion studio sijaitsee MTV Uutisten studiolla Pasilan Ilmalassa.

Lähteet
-------

1. ↑  Toivonen, Tero: Finest+FM uudistuu lähetystauon jälkeen tammikuussa *Mediamonitori*.  12.12.2019. Viitattu 20.12.2019.

Linkit
------

* Finest FM:n kuuntelu (Arkistoitu – Internet Archive)
* Aseman kotisivut
**HMS Milfrod** oli Britannian kuninkaallisen laivaston vuonna 1809 vesillelaskettu Milford-luokan 74-tykkinen kolmannen luokan linjalaiva.

Valmistus
---------

*Pääartikkeli: Milford-luokka*
Alus tilattiin 16. joulukuuta 1796 Milford Havenista Jacobsilta, joka kuitenkin ajautui konkurssiin. Aluksen valmistus vastuu siirtyi konkurssin jälkeen valtiolle, joka perusti Pembroken telakan Milford Haveniin. Köli laskettiin kesäkuussa 1798. Alus laskettiin vesille 1. huhtikuuta 1809 ja valmistui 30. syyskuuta Plymouthissa. Valmistuskustannukset olivat 45 209 puntaa, mistä maksettiin Jacobsille 8 290 puntaa. Lisäksi varustamiskustannukset olivat 37 212 puntaa.

Palvelus
--------

Alus romutettiin Pembrokessa heinäkuussa 1846.

Lähteet
-------

* Winfield, Rif: *British Warships in the Age of Sail 1793-1817 - Design, Construction and Fates*. Minnesota: Seaforth Publishing, 2005. ISBN 978-1-84415-717-4. (englanniksi)

### Viitteet

1. ↑  Winfield, Rif s. 40

*Milford*-luokan linjalaivat

|  |
| --- |
| *HMS Milford* – *HMS Princess Amelia* |
| Edeltäjä: Ajax-luokka – Seuraaja: Colossus-luokka |
**Potjomkinin portaat** (ukr. Потьомкінські сходи, *Potomkinski sh’ody*) ovat maailmankuulu nähtävyys Odessan kaupungissa Ukrainassa. Portaita pidetään Odessan juhlallisena sisäänkäyntinä mereltä päin, ja ne ovat Odessan tunnetuin symboli.

Alkuun portaat tunnettiin muun muassa nimillä *Bulevardinportaat*, *Jättiläisportaat*, *Richelieun portaat* ja *Primorskin portaat*. Vuonna 1955 ne kuitenkin nimettiin *Potjomkinin portaiksi* panssarilaiva Potjomkinin kapinan 50-vuotisjuhlan kunniaksi. Katariina Suuren suosikin ja Krimin kuvernöörin Grigori Potjomkinin (1739–1791) mukaan nimetyn aluksen asemapaikka oli Odessassa, ja sen miehistö nousi kapinaan Venäjän vuoden 1905 vallankumouksessa. Portaille on dramatisoitu verilöyly Sergei Eisensteinin elokuvan *Panssarilaiva Potemkin* (1925) kuuluisassa "Odessan portaat" -nimellä tunnetussa jaksossa. Vaikka Ukrainan itsenäistyttyä 1990-luvulla portaat saivat takaisin aiemman nimensä (*Primorskin portaat*), odessalaiset kutsuvat portaita yhä Potjomkinin mukaan.

Suunnitelman portaista olivat tehneet jo vuonna 1825 pietarilaiset arkkitehdit Francesco Boffo, Avraam Melnikov ja Charles Pottier. Päätös valtavien 200 porrasaskelmaa ja lukuisia tasanteita käsittävien portaiden rakentamisesta tehtiin vuonna 1837, ja ne rakennettiin 1837–1841. Rakennustöistä vastasi englantilainen John Upton -niminen insinööri, joka oli paennut Britanniasta välttääkseen petostuomion. Portaita varten tuotiin Odessaan laivalla Itävalta-Unkarin Triestestä vihertävänharmaata hiekkakiveä.

Eroosion vähitellen rapautettua porraskiviä ne korvattiin 1933 punertavanharmaalla graniitilla ja porrastasanteet päällystettiin asfaltilla. Muutostöissä kahdeksan porrasaskelmaa hävisi satama-alueen hiekkaan, jolloin jäljelle jäi nykyinen rakenne: yhteensä 192 porrasaskelmaa ja kymmenen tasannetta.

Portaiden rakenne on alun perin suunniteltu taitavasti niin, että portaat luovat eräänlaisen optisen harhan. Kun portaita katsotaan ylhäältä alaspäin, voidaan nähdä vain porrastasanteet ja itse portaat jäävät näiden väliin piiloon. Alhaalta ylöspäin katsottaessa taas voidaan nähdä vain itse portaat ja porrastasanteet jäävät vastaavasti piiloon. Portaiden näkymä onkin vaikuttavimmillaan katsottaessa niitä alhaalta ylöspäin.

Vuonna 1906 portaiden viereen rakennettiin köysirata, jolla ihmiset saattoivat nousta ylös mäelle portaita kiipeämättä. Rata oli pitkään poissa käytöstä, mutta se uudistettiin vuonna 2004. Meren ja portaiden välissä on vilkasliikenteinen rantakatu ja laivaterminaali.

Portaat alhaaltaPortaat ylhäältä katsottuna

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Herlihy, Patricia (1987, 1991): Odessa: A History, 1794–1914. Harvard University Press, Cambridge, MA. ISBN 0-916458-15-6
2. ↑  Reid, Anna (2000): Borderland: A Journey Through the History of Ukraine. Westview Press. ISBN 0-8133-3792-5

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Potjomkinin portaat** Wikimedia Commonsissa
Ivan Lažetšnikov. Aleksei Tyranovin maalaus vuodelta 1834.
**Ivan Ivanovitš Lažetšnikov** (ven. Ива́н Ива́нович Лаже́чников, 25. syyskuuta 1790 Kolomna – 8. heinäkuuta 1869 Moskova) oli venäläinen kirjailija.

Suku, koulutus ja virkaura
--------------------------

Ivan Lažetšnikov syntyi varakkaaseen kauppiasperheeseen. Hän sai perusteellisen kotikoulutuksen, työskenteli virkamiehenä Moskovassa ja osallistui Venäjän isänmaalliseen sotaan. Lažetšnikov erosi armeijan palveluksesta vuonna 1819. Vuosina 1820–1837 hän työskenteli kansanvalistusministeriössä muun muassa Penzan, Kazanin ja Tverin läänien koulujohtajana. Lažetšnikov oli Tverin ja Vitebskin varakuvernöörinä vuosina 1843–1853 ja sensorina Pietarissa vuosina 1856–1857. Hän jäi eläkkeelle vuonna 1858 ja asettui lopullisesti Moskovaan. Näkemyksiltään Lažetšnikov oli isänmaallinen maltillinen liberaali.

Kirjallinen ura
---------------

Lažetšnikov julkaisi ensimmäiset teoksensa vuonna 1807. Hänen ensimmäinen historiallinen romaaninsa *Posledni Novik, ili Zavojevanija Lifljandii v tsarstvovanije Petra Velikogo* ("Viimeinen Novik eli Liivinmaan valloitus Pietari Suuren aikana", 1831–1833) herätti paljon huomiota. Lažetšnikov oli ensimmäinen venäläinen kirjailija, jonka elävät ja yksityiskohdiltaan uskottavat romaanit perustuivat historiallisiin faktoihin. Hänen teoksistaan tunnetuin on keisarinna Annan hovin juonitteluja kuvaava romaani *Ledjanoi dom* ("Jäätalo", 1834–1835). Kolmas romaani *Basurman* (1838) kertoo Iivana III:n ajasta ja Venäjällä toimineista ulkomaalaisista. Lažetšnikovin myöhempiä proosateoksia pidettiin vähemmän onnistuneina. Hän on kirjoittanut myös näytelmiä ja muistelmia. Näytelmään *Opritšnik* (1842) perustuu Pjotr Tšaikovskin samanniminen ooppera.

Suomennettu teos
----------------

* *Viimeinen Novik* (katkelma). Suom. M. Hoppueff. *Karjalattaren* nurkkanovelli 14.3.–30.5.1879. Digitoituna kansalliskirjastossa

Lähteet
-------

1. 1 2 3  *Russkije pisateli 1800–1917: Biografitšeski slovar, tom 3*, s. 273–277. Moskva: Bolšaja Rossijskaja entsiklopedija, 1994. ISBN 5-85270-112-2.

Aiheesta muualla
----------------

* Ivan Lažetšnikovin teoksia Lib.ru-sivustolla

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Ruotsi
* Latvia
* Tšekki
* Alankomaat
* Puola
* Venäjä
* Vatikaani

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* IdRef

 |

 |
**Jytte Gunlög Elisabeth Guteland** (s. 16. syyskuuta 1979 Huddinge, Ruotsi) on ruotsalainen sosiaalidemokraattinen poliitikko. Guteland valittiin Euroopan parlamentin jäseneksi vuoden 2014 europarlamenttivaaleissa.

Ura
---

Guteland on koulutukseltaan taloustieteen maisteri Södertörnin yliopistosta. Guteland toimi Ruotsin sosialidemokraattisten nuorten kansallisessa liittohallituksessa vuosina 2005–2007, vastuualueenaan hyvinvointiasiat. Vuosina 2007–2011 hän toimi liiton puheenjohtajana. Vuonna 2011 hänet mainittiin Ruotsin sosiaalidemokraattisen työväenpuolueen mahdollisena tulevaisuuden puheenjohtajana.*lähde?*

Guteland on toiminut poliittisena avustajana valtionvarainministeriössässä ja opetusministeriössä. Lisäksi hän on työskennellyt myös projektikoordinaattorina ruotsalaisessa Global Utmaning -ajatuspajassa.*lähde?*

Guteland valittiin Euroopan parlamenttin vuoden 2014 europarlamenttivaaleissa. Hän on työskennellyt erityisesti ympäristön, terveyden ja ruokaturvallisuuden komiteassa. Komiteatyönsä lisäksi hän toimii parlamentin Iran-suhteiden delegaatiossa sekä Länsi-Saharan yhteistyöryhmän puheenjohtajana.

Lähteet
-------

1. ↑  Jytte Guteland (S) vill värna barn och bin i EU *Mitt i Söderort Hammarby*.  6.5.2014.  Arkistoitu 8.6.2019.  (ruotsiksi)
2. ↑  Jytte Guteland *NE*. Viitattu 29.7.2022. (ruotsiksi)
3. ↑  Intergroup "Western Sahara": List of the members Euroopan parlamentti.  (englanniksi)
*Tämä artikkeli kertoo Pariisin aukiosta. Elokuvasta kerrotaan artikkelissa Place Vendome (elokuva).*
*La Colonne Vendôme*
**Place Vendôme** on aukio Pariisissa, Ranskassa. Se sijaitsee Tuileries'n pohjoispuolella ja Église de la Madeleinen itäpuolella. Se on myös Rue de la Paix'n alkupiste. 

Place Vendôme muodostettiin alun perin aurinkokuningas Ludvig XIV:n voitokkaiden armeijoiden kunniaksi, ja sen ensimmäinen nimi oli *Place des Conquêtes*. Nimi kuitenkin vaihdettiin muotoon *Place Louis le Grand*, kun joukkojen voitokkuus osoittautuikin varsin vaihtelevaksi. Aukiolla olevan Colonne Vendôme -pylvään pystytti Napoleon Austerlitzin taistelun muistoksi.

Ludvig XIV antoi aukion suunnittelun vuonna 1686 arkkitehti Jules Hardouin-Mansartin tehtäväksi. Kuningas joutui vetäytymään hankkeesta rahanpuutteen vuoksi, mutta yksityiset rahoittajat mahdollistivat rakentamisen jatkamisen. Hardouin-Mansartin suunnittelema aukiota kiertävä rakennus valmistui vuonna 1725.

Aukion laidalla sijaitsee maailmankuulu luksushotelli Hôtel Ritz Paris ja lukuisia johtavien muotitalojen myymälöitä.

|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  | 

|  |  |
| --- | --- |
| * N°1 : Hôtel Batailhe de Francès
* N°3 : Hôtel de Coëtlogon
* N°5 : Hôtel d'Orsigny
* N°7 : Hôtel Le Bas de Montargis
* N°9 : Hôtel de Villemaré
* N°11 : Hôtel de Simiane
* N°13 : Hôtel de Bourvallais
* N°15 : Hôtel de Gramont
* N°17 : Hôtel de Crozat
* N°19 : Hôtel d'Évreux
* N°21 : Hôtel de Fontpertuis
* N°23 : Hôtel de Boullongne
* N°25 : Hôtel Peyrenc de Moras
 | * N°2 : Hôtel Marquet de Bourgade
* N°4 : Hôtel Heuzé de Vologer
* N°6 : Hôtel Thibert des Martrais
* N°8 : Hôtel Delpech de Chaunot
* N°10 : Hôtel de Latour-Maubourg
* N°12 : Hôtel Baudard de Saint-James
* N°14 : Hôtel de La Fare
* N°16 : Hôtel Moufle
* N°18 : Hôtel Duché des Tournelles
* N°20 : Hôtel de Parabère
* N°22 : Hôtel de Ségur
* N°24 : Hôtel de Boffrand
* N°26 : Hôtel de Noce
* N°28 : Hôtel Gaillard de la Bouëxière
 |

 |

Lähteet
-------

1. ↑  Martina Padberg: *Taide & Arkkitehtuuri: Pariisi* (suom. Tapani Kilpeläinen), s. 152. Tandem Verlag (h. f. ullmann) 2007. Alkuteos *Kunst & Architektur Paris*.

Aiheesta muualla
----------------

Commons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Place Vendôme**.
* Place Vendôme GoogleMapsissa
* Place Vendômen historia (englanniksi)
**Lamine Diabira** (1959 Somankidy – 20. marraskuuta 2010 Saudi-Arabia) oli malilainen sotilas, joka muistetaan heinäkuun 1991 vallankaappausyrityksestä.

Diabira valmistui ylioppilaaksi Bamakossa ja liittyi armeijaan vuonna 1972. Hän valmistui Katin sotakoulusta vuonna 1975 ja sai lisäkoulustusta Saksassa, Yhdysvalloissa ja Ranskassa. Diabira toimi tiedustelujoukkueen komentajana sekä Katin sotakoulun ja armeijan esikunnan kouluttajana. Johdettuaan esikunnan tutkimusosastoa vuosina 1986–1987 hänet nimitettiin Timbuktun alueen kuvernööriksi vuonna 1987.

Vuoden 1991 vallankaappauksen yhteydessä Diabira nimitettiin kansallisen sovinnon neuvoston jäseneksi. Diabira toimi sen jälkeen aluehallintoministerinä heinäkuun 15. päivään saakka, jolloin hänet ja seitsemän muuta upseeria pidätettiin syytettynä vallankaappausyrityksen suunnittelusta. Siviilivaltaan palaamista vastustaneen Diabiran tarkoituksena oli salamurhata hänen ystävänsä, Malin väliaikaisena valtionpäämiehenä toiminut Amadou Toumani Touré. Diabiran on myös väitetty syyllistyneen talousrikoksiin toimiessaan Timbuktun kuvernöörinä.

Diabira vapautettiin vuonna 1993. Hän palasi armeijaan esikunnan työvoimapäälliköksi. Vuonna 2007 hänet nimitettiin ulkoministeriön strategisten tutkimusten osaston johtajaksi. Diabira ja kenraali Amadou Baba Touré saivat surmansa pyhiinvaellusmatkalla Mekan ja Medinan välillä tapahtuneessa liikenneonnettomuudessa. Diabira oli kuollessaan eversti ja hänet oli tarkoitus ylentää kenraaliksi.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Armée et gestion des affaires publiques du Mali (1968–2017): 2 Présidents, 3 Chefs du Gouvernement, 35 ministres et 3 assimilés *Bamada.net*. Viitattu 18.12.2019.
2. ↑  Disparition du général Amadou Baba Touré et du colonel Diabira : La nation rend hommage aux deux hautes personnalités militaires *Maliweb*. Viitattu 18.12.2019.
3. ↑  Imperato, Pascal James & Imperato, Gavin H.: *Historical Dictionary of Mali, fourth edition*, s. l, 73–74. Lanham: Scarecrow Press, 2008. ISBN 978-0-8108-5603-5.
4. ↑  Mali Leader Thwarts Coup Attempt by Friend *AP News*. Viitattu 18.12.2019.
5. ↑  Comment le chef de l’état malien devait être assassiné: Révélation sur le complot contre Amadou Toumani Touré en 1991 *Afribone*. Viitattu 18.12.2019.
Sivu *Renaud de Montauban* -runoelman käsikirjoituksesta.
**Renaud De Montauban** on keskiaikainen ranskalainen chanson de geste -runoelma, jonka sankari on samanniminen. Runoelma tunnetaan myös nimellä **Les Quatre Fils Aymon**, Aymonin neljä poikaa. Runoelman tarina saattaa sisältää esihistoriallisten myyttien aineksia, ja se on elänyt pitkään erilaisina versioina läntisen Euroopan kansantaruissa ja balladeissa.

Renaud surmaa Kaarle Suuren veljenpojan shakkiottelusta syntyneen riidan päätteeksi. Sen jälkeen hän nousee ihmeellisen ja puhetta ymmärtävän ratsunsa Bayardin selkään, ratsastaa Montessorin kalliolinnaan ja linnoittautuu sinne veljiensä kanssa. Myöhemmin veljekset pelastautuvat Montaubaniin Gascognen kuninkaan Yonin liittolaisiksi ja pääsevät lopulta pakoon Westfalenin Dortmundiin. Renaud kokee uskonnollisen kääntymyksen ja auttaa palkatta Kölnin tuomiokirkon rakennustöissä. Kateelliset rakennustyöläiset murhaavat hänet ja heittävät hänen ruumiinsa Reiniin. Ruumis kulkee ylävirtaan enkelikuoron saattamana ja haudataan Dortmundiin.

Ranskalainen runoelma on peräisin 1100-luvulta tai 1200-luvun alusta ja yli 18 000 riviä pitkä. Tarinan Volksbuch-sovitus puolestaan pohjautuu keskisaksalaiseen versioon. Espanjankieliset Reinalte- ja Reinaldo-versiot pohjautuvat osin ranskankieliseen runoelmaan ja osin italialaisiin Rinaldo-runoihin, jotka puolestaan perustuivat Torquato Tasson Rinaldo-runoelmaan 1500-luvulta.

Katso myös
----------

* Doon de Mayence

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Renaud De Montauban *Britannica Academic, Encyclopædia Britannica*. Encyclopædia Britannica Inc. Viitattu 26.1.2019. (englanniksi)
Renato Baldini vuonna 1954.
**Renato Baldini** (18. joulukuuta 1921 Rooma – 5. heinäkuuta 1995 Rooma) oli italialainen elokuvanäyttelijä.

Baldini esiintyi fotonoveloissa ja teki pienen roolin Renato Castellanin elokuvassa *È primavera* vuonna 1949. Seuraavana vuonna hän sai pääosan Francesco De Robertisin elokuvassa *Il mulatto*. Pitkä ja komea näyttelijä esitti 1950-luvulla voimakkaita ja rehellisiä henkilöhahmoja. Hän oli yleisön keskuudessa hyvin suosittu. 1960-luvulta lähtien Baldini näytteli lähinnä viihde-elokuvien sivuosissa ja työskenteli myös televisiossa.

Elokuvia
--------

* *Agi Murad, il diavolo bianco*, 1959
* *Spartacuksen poika*, 1962
* *Anthar l’invincibile*, 1964
* *I giganti di Roma*, 1964
* *La vendetta dei gladiatori*, 1964

Lähteet
-------

1. ↑  Lancia, Enrico; Poppi, Roberto: *Dizionario del cinema italiano: gli attori. Vol. 1: A–L*, s. 41. Roma: Gremese, 2003. ISBN 88-8440-213-1.

Aiheesta muualla
----------------

* Renato Baldini Elonetissä.
* Renato Baldini Internet Movie Databasessa. (englanniksi)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Italia
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie
* Elonet

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
Renato Sassola
**Renato Sassola** (1927 Rosario – 2013) oli argentiinalainen oopperalaulaja, äänialaltaan tenori, ja laulupedagogi.

Sassola opiskeli Instituto Superior de Arte del Teatro Colónissa Buenos Airesissa. Hänen opettajiaan olivat Hina Spani, Felipe Romito ja Otto Erhart. Sassola teki 24-vuotiaana debyyttinsä Teatro Colónissa oopperan *La bohème* esityksessä. Hän esiintyi Teatro Colónissa vuoteen 1978. Kapellimestareita, joiden johdolla hän lauloi, olivat muiden muassa Ettore Panizza, Tullio Serafin, Ferruccio Calusio, Erich Kleiber, Karl Böhm, Renato Cellini, Carlo Felice Cillario, Miguel Ángel Veltri ja Karl Richter.

Vuonna 1957 Musiikkikriitikoiden liitto (Asociación de Críticos Musicales) palkitsi Sassolan kauden parhaana argentiinalaisena laulajana. Sassola lauloi paitsi Argentiinassa, myös Yhdysvalloissa, Uruguayssa, Brasiliassa, Chilessä, Perussa, Kolumbiassa ja Meksikossa. Hänen ohjelmistoonsa kuului oopperaroolien lisäksi osia kamarioopperoissa, opereteissa, zarzueloissa ja oratorioissa. Hän teki opetustyötä Instituto Superior de Arte del Teatro Colónissa ja yksityisesti. Hänen opiskelijoidensa joukossa olivat Marcelo Álvarez, Erwin Schrott ja Luca Pisaroni.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Recuerdo para el maestro Renato Sassola EntreNotas


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Yhdysvallat

 |

 |
**Lambtonin mato** on taru koillisesta Isosta-Britanniasta.

Eräänä sunnuntaina nuori John Lambton ei lähtenytkään perheensä kanssa kirkkoon, vaan livahti linnasta kalaan. Hän tunsi pian vahvan nykäyksen ongessaan ja veti kaikin voimin saaliinsa maihin. Pettymyksekseen ja kauhukseen hän huomasi koukussa suuren madon, limapintaisen ja hehkuvasilmäisen. Hän uskaltautui kuitenkin ottamaan kiinni sen hännästä ja viskaamaan sen kaivoon. Ajan kuluessa John unohti ikävän tapauksen, mutta kaivossa mato kasvoi.

Kun John Lambton varttui mieheksi, hän teki parannuksen ja lähti ulkomaille ristiretkelle. Hän jätti kuitenkin kauhean perinnön. Hirmuinen mato jatkoi kasvuaan, kunnes oli kyllin iso ryömimään ulos kaivosta Wear-jokeen. Iltapäivisin se tuli paistattelemaan päivää kukkulalle ja riehui nälissään maaseudulla ahmien lehmiä ja lampaita. Se piti erityisesti maidosta, jota sille juotettiin ettei se kävisi kylien kimppuun. Joka päivä se kasvoi isommaksi, vahvemmaksi ja nälkäisemmäksi. Kun John palasi kotiin, hän kuuli madosta ja syyllisyydentuntoisena päätti tappaa sen.

John hakkasi madosta paloja miekallaan koko päivän, mutta ne kiinnittyivät aina takaisin. Epätoivoinen John kävi noidan puheilla ja sai neuvon varustaa haarniskansa piikeillä ja taistella matoa vastaan joessa ja lopuksi tappaa ensimmäinen vastaan tuleva elävä olento. Seuraavana päivänä John jatkoi taistelua joessa. Nyt madon palat ajelehtivat virran mukana pois. Mato koetti kuristaa ritarin hengiltä, mutta haarniskan piikit leikkasivat sen pieniksi kappaleiksi, jotka katosivat virtaan. Voiton hetkellä John näki isänsä, jota ei kyennyt surmaamaan. Se merkitsi yhdeksän sukupolven pituista kirousta jonka aikana kaikki Lambtonin suvun miehet saivat väkivaltaisen lopun.

Chester-le-Streetin alueella Englannissa lapset laulavat vieläkin Lambtonin madon ihmeellisestä ja kauheasta tarinasta kertovia lauluja. Ne ovat periytyneet sukupolvelta toiselta 1200-luvulta lähtien.

Viitteet
--------

1. ↑  Penshaw Monument and Worm Hill City of Sunderland *England's North East*. Viitattu 4.2.2021. (englanniksi)
Kahvila Piritta heinäkuussa 2010.
**Cafe Piritta** on Helsingin Tokoinrannassa sijaitseva kahvila, joka aloitti vuonna 1977 kesäkahvilana. Rakennuksen suunnittelivat arkkitehdit Irmeli ja Markus Visanti. Suuri osa asiakaspaikoista oli avoterassilla, jota reunusti kaksi lähes erillistä rakennusta, toisessa oli keittiötilat ja toisessa kahvilatilaa.

Vuosien kuluessa rakennus rapistui, kun suunnitellut korjaukset lykkääntyivät, ja ravintola oli kiinni 2005–2010. Käyttämättömä ollut rakennus kärsi ilkivallasta, ja vuonna 2007 kahvila vallattiin kahteen otteeseen. Korjaussuunnitelmat olivat kuitenkin valmistuneet ja rakennuslupa oli myönnetty elokuussa 2008. Omistajan tarkoitus oli aloittaa remontti vielä samana syksynä ja avata uudistettu Piritta vappuna 2009. Toisin kuitenkin kävi: syyskuussa 2009 Pirittassa syttyi tulipalo ja rakennus kärsi pahoja vaurioita. Vanhoja rakenteita jäi jäljelle sen verran vähän, että kahvila jouduttiin rakentamaan käytännössä kokonaan uudelleen ja korjausaikataulu venyi.

Uusi Piritta avattiin huhtikuussa 2010. Sen on suunnitellut arkkitehti Veli-Markku Kukkanen Arkkitehtitoimisto CJN:stä. Sisustus on Kaisa Blomstedtin ja Eva Koberin käsialaa. Kahvila on auki ympäri vuoden ja siinä on sisätiloissa 100 asiakaspaikkaa ja terassilla 150.

Pirittan rakennutti ja sitä hoiti vuoden 2013 heinäkuun loppuun asti Oy Ursula, joka omistaa myös Kaivopuiston Café Ursulan. Ursulan omistajat olivat voittoa tavoittelemattomia yhteisöjä: yhdistykset Helsingin ensikoti, Kesäkoti Kallioniemi, Käpyrinne, Lomakoti Kotoranta ja Pienperheyhdistys sekä säätiö Kansan Sivistysrahasto. Liiketoiminnan tuotto jaettiin näiden yhteisöjen kesken. Elokuun 2013 alussa Piritta siirtyi uudelle omistajalle, Rami’s Coffee Oy:lle.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Pirittan vaiheita Ursula.fi (Internet Archive).  Arkistoitu 29.8.2011. Viitattu 30.6.2011.
2. ↑  Antti Manninen: Nuoret palasivat poliisin tyhjentämään Piritan kahvilaan  9.6.2007. Hs.fi. Viitattu 30.6.2011. [vanhentunut linkki]
3. ↑  Kahvila Piritta remontoidaan talven aikana  6.8.2008. Hs.fi. Viitattu 30.6.2011.
4. ↑  Markus Myllyoja: Pirittan palo mutkistaa Tokoinrannan uusia kahvilasuunnitelmia  17.9.2008. Hs.fi. Viitattu 30.6.2011. [vanhentunut linkki]
5. 1 2  Siistiytynyt Piritta avaa ovensa Töölönlahdella  6.4.2010. Yle.fi.  Arkistoitu 9.4.2010. Viitattu 30.6.2011.
6. ↑  Cafe Piritta Ursula.fi.  Arkistoitu 29.6.2011. Viitattu 30.6.2011.
7. ↑  Tokoinrannan Cafe Piritta uudelle omistajalle.  *Helsingin Uutiset*, 12.7.2013.  Suomen Lehtiyhtymä. Artikkelin verkkoversio. Viitattu 5.10.2013.
8. ↑  Pirittan omistaja vaihtui 1.8.2013  3.8.2013. Cafe Piritta.  Arkistoitu 7.10.2013. Viitattu 5.10.2013.
**Carl Henrik Salminen** (4. kesäkuuta 1876 Hattula – 3. helmikuuta 1948 Helsinki) oli amerikansuomalainen liikemies ja kustantaja.

Äidinisänsä seitsenvuotiaasta lähtien Kalvolassa kasvattama Salminen kävi kansakoulun ja työskenteli kauppa-apulaisena Hämeenlinnassa ja muilla paikkakunnilla. Ennen Amerikkaan lähtöään hän oli tukkuliikkeen toimistopäällikkönä Mikkelissä.

Vuonna 1899 Salminen muutti Yhdysvaltoihin, jossa hän työskenteli aluksi kaivos-, metsä- ja rautatietöissä. Sittemmin hän sai paikan liikeyhtymän johtajana Montanan Red Lodgessa ja ryhtyi sen jälkeen yksityisyrittäjäksi. Vuodesta 1916 lähtien Salminen työskenteli Duluthissa *Päivälehteä*, *Siirtolaista*, *Raittiuslehteä* ja *Siirtokansan Kalenteria* kustantaneen Finnish Daily Publishing -kustannusliikkeen johtajana ja omistajana. Vuosina 1921–1926 hän toimi myös Suomen kunniavarakonsulina. Salminen myi kustannusyhtiön 1930-luvun lopussa, mutta jatkoi edelleen sen palveluksessa.

Salminen toimi vuosikymmenien ajan Kalevan Ritareissa, osallistui talvisodan aikana ja sotien jälkeen Suomen avustamiseen ja harrasti ahkerasti kirjallisuutta. Hän palasi Suomeen kesällä 1947.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Aaltio, E. A.: *Minnesotan suomalaisia: liikemiehiä, lakimiehiä, lääkäreitä*, s. 46–48. Vammala: , 1953. Teoksen verkkoversio.  (Arkistoitu – Internet Archive)
Kertunsalon saari Rautelanjärvessä nähtynä aikoinaan nuorison kokoontumispaikkana olleesta Linnanmäen notkonpohjasta.
**Kertunsalo** on saari Rautelanjärvessä Somerolla lähellä Rautelankoskea.

Luonto
------

Vuonna 1961 Rautelankosken ja Kertunsalon maisema arvioitiin yhdeksi Lounais-Hämeen kauneimmista. Aluetta on pidetty luonnonarvoiltaan merkittävänä muun muassa kasviston, etenkin tervaleppien, ja eläimistön, etenkin selkärangattomien osalta, mutta ympäristö on kärsinyt soranotosta järveen rajoittuvilla harjuilla sekä Rautelankosken ruoppauksesta 1960-luvulla.

Historia
--------

Kertunsalon luona oleva notkonpohja lähellä Rautelankoskea muistetaan ikivanhana nuorison kokoontumis- ja juhlapaikkana.

1930-luvulta 1950-luvulle urheiluseura Someron Esalla oli Kertunsalossa tanssilava, jonka korvasi vuonna 1952 uusi lava Rautelan nummella lähempänä Hämeen Härkätietä. Siellä tanssilava toimi vuoteen 1964, kunnes vuonna 1965 Salontien varteen lähellä Someron keskustaajamaa avattiin edelleen 2010-luvulla käytössä oleva Esakallion suurlava.

Lähteet
-------

1. 1 2  Järvet, lammet ja saaret Someron kaupunki. Viitattu 26.12.2016.
2. ↑  Inkilä, Oiva & Alli Väre: Lounais-Hämeen maisemista.  *Lounais-Hämeen luonto*, 1961, nro 11, s. 23. Forssa:  Lounais-Hämeen luonnonsuojeluyhdistys. Lehden verkkoversio.  (Arkistoitu – Internet Archive)
3. ↑  Horila, Tapio: Vastinetta nimimerkki Matille.  *Somero*, 3.2.1981. (*Julkaistu myös teoksessa:* Horila, Tapio: *Lehtori ja hänen syrjähyppynsä. Kirjoituksia kansanperinteestä ja kotiseututyöstä, äidinkielestä, ihmisistä*, s. 345-346. Somero: Somero-seura, 1990. ISBN 952-90-2450-9. )
4. ↑  Unto Monosen syntymästä 75 vuotta Monokas.  Arkistoitu 27.12.2016. Viitattu 26.12.2016.
5. ↑  Nylund, Ritva: Somerolla toimivat tanssilavat ja tanssitapahtumia *Tarinoita Somnerolta*. Viitattu 26.12.2016.
**Kerttu Annikki Törnqvist**, o.s. *Ikonen*, (18. maaliskuuta 1942 Pielisjärvi – 26. tammikuuta 2002 Lieksa) oli suomalainen myymälänemäntä ja sosialidemokraattien kansanedustaja.

Törnqvistin vanhemmat olivat pienviljelijä Veikko Matti Ikonen ja emäntä Ksenia Hirvonen. Hän kävi kansakoulun ja toimi ennen kansanedustajaksi valintaansa myyjänä, myymälänhoitajana ja myymäläemäntänä 1959–1983. 

Törnqvist oli kansanedustajana vuosina 1983–1999 Pohjois-Karjalan läänin vaalipiiristä. Hän oli eduskunnan toinen varapuhemies 1996–1999. Vuonna 1996 puhemiehistö koostui pelkästään naisista (Riitta Uosukainen, Sirkka-Liisa Anttila ja Kerttu Törnqvist). Hän toimi valtiovarainvaliokunnan varapuheenjohtajana 1995–1996 ja sosialidemokraattisen eduskuntaryhmän varapuheenjohtajana vuosina 1991–1996.

Törnqvist oli presidentin valitsijamies vuosien 1982 ja 1988 presidentinvaaleissa. Hän oli Lieksan kaupunginvaltuuston jäsen ja valtuuston puheenjohtaja 1989–1996. Törnqvist kuului muun muassa Eka-yhtymän ja Alkon hallintoneuvostoon, Työtehoseuran valtuustoon ja Suomen 4H-liiton valtuuskuntaan.

Kerttu Törnqvist oli naimisissa vuodesta 1960 laitosmies Lauri Ilmari Törnqvistin kanssa. Heillä oli kolme lasta. Törnqvist julkaisi muistelmansa nimellä *Tallella eletty elämä* (WSOY, 2000).

Lähteet
-------

* .aspx Kerttu Törnqvist *Suomen kansanedustajat*. Eduskunta.

### Viitteet

1. ↑  Sirkka-Liisa Anttilan laulutaito ei riittänyt opettajan ammattiin – päätyi siksi poliitikoksi. Ilta-Sanomat 30.4.2017.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Eduskunta

 |

 |
**Kerttu Kirsti Vehviläinen-Leväluoma** (1896 – 11. heinäkuuta 1927 Pori) oli suomalainen näyttelijä.

Kerttu Vehviläinen oli näyttelijänä yli 10 vuotta kestäneen uransa aikana muun muassa Kansan Näyttämöllä, Turun Suomalaisessa Teatterissa, Tampereen Teatterissa, Kuopion Näyttämöllä ja viimeksi Porin Työväen Teatterissa. Hän esiintyi operettiosissa ja muun muassa Selma Lagerlöfin *Untuvainen*-näytelmässä sekä August Strindbergin *Erik XIV*-näytelmässä Kaarina Maununtyttären roolissa.

Kerttu Vehviläinen oli naimisissa näyttelijä, lavastaja ja ohjaaja Eero Leväluoman kanssa. Heidän tyttärensä oli lastenkirjailija Liisa Leväluoma (1924–2009). Kerttu Vehviläinen kuoli 31-vuotiaana heinäkuussa 1927.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Kerttu Vehviläinen, Työväen näyttämötaide : Suomen työväen näyttämöiden liiton äänenkannattaja, 01.08.1927, nro 11-12, s. 15, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
2. 1 2  Kerttu Vehviläinen, Näyttämö, 01.08.1927, nro 10-11, s. 9, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
3. 1 2  Geni.com : Kerttu Kirsti Vehviläinen
**Masako Chiba** (jap. 千葉 真子, s. 18. heinäkuuta 1976) on japanilainen kestävyysjuoksija.

Chiba voitti Ateenan MM-kisoissa 1997 MM-pronssia 10 000 metrin juoksussa ajalla 31.41,93. Myöhemmin samana vuonna hän juoksi GP-finaalissa seitsemänneksi 5 000 metrin juoksussa ajalla 15.32,45. Seuraavana vuonna hän sijoittui neljänneksi Sydneyn maratonilla ajalla 2.37.44. Vuonna 1999 hän oli viides Tokion maratonilla ajalla 2.29.00 ja 2001 hän voitti Sapporon maratonin. Vuonna 2002 hän juoksi Chicagon maratonilla yhdeksänneksi ja Pariisin MM-kisoissa 2003 voitti maratonin MM-pronssia ajalla 2.25.08. Seuraavana vuonna hän oli Osakan maratonilla toinen, voitti Hokkaidon maratonin ja sijoittui Tokion maratonilla neljänneksi. Vuonna 2005 hän voitti Hokkaidon maratonin ja juoksi Chicagon maratonilla kolmanneksi. Vuonna 2006 hän oli Hokkaidon maratonilla yhdestoista.

Ennätykset
----------

* 5 000 metrin juoksu: 15.20,58 (1997)
* 10 000 metrin juoksu: 31.20,46 (1996)
* 10 kilometrin maantiejuoksu: 31.51 (2004)
* 15 kilometrin maantiejuoksu: 49.03 (2004)
* 20 kilometrin maantiejuoksu: 1.06.15 (2005)
* Puolimaraton: 1.09.27 (1999)
* 25 kilometrin maantiejuoksu: 1.23.35 (2005)
* 30 kilometrin maantiejuoksu: 1.40.35 (2003)
* Maraton: 2.21.45 (2003)

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Masako Chiba Kansainvälinen yleisurheiluliitto.  (englanniksi)
2. ↑


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Japani

 |
|  |
| Henkilöt | 
* World Athletics
* Tilastopaja 🔒

 |

 |
**MagiCAD** on suomalainen MAgiCAD Groupin kehittämä CAD-ohjelmisto talotekniseen suunnitteluun.

MagiCAD Piping.

Yritys
------

MagiCADiä kehittää raumalainen MAgiCAD Group Oy, jonka palveluksessa on tällä hetkellä noin 100 työntekijää (tilanne 2016). Yritys on pohjoismaiden suurin talotekniikka-alan ohjelmistotalo. Yrityksen on osa kansainvälistä Glodon Group -konsernia. 

MagiCAD Groupin palveluihin kuuluvat tuotemallinnuspalvelut sekä asiakaskohtainen ohjelmistokehitys.

Ohjelma
-------

Ensimmäinen MagiCAD lanseerattiin markkinoille vuonna 1998. MagiCAD sai Bostonissa 12. maaliskuuta 2007 IFC2x3 -sertifikaatin. 

MagiCAD kattaa työkalut LVI- ja sähköjärjestelmien suunnitteluun ja piirtämiseen. MagiCAD toimii AutoCAD MEPin ja Revit MEPin kanssa. 3D on MagiCADissä perusominaisuus. Se mahdollistaa suunnittelun todellisilla tuotteilla, risteilytarkastelut, leikkauskuvat sekä tarkat massaluettelot. MagiCADillä voi tehdä muun muassa mitoitus-, tasapainotus- (painehäviölaskenta), ääni-, lämpöhäviö- sekä määrä- ja massalaskennat. MagiCADillä voi tehdä suunnitelmat todellisilla tuotteilla, jolloin suunnitelmat, laskennat ja raportit perustuvat aina todellisiin tuotteisiin ja oikeisiin tuotetietoihin.

Talotekniikan tuotteiden tuotemallinnus tapahtuu omilla Qmodel- ja Qbase-teknologioilla. Tuotemalli sisältää tuotteen 3D-geometrian luomiseen liittyvän datan sekä valmistajan ilmoittaman teknisen datan. MagiCADin sisään rakennettu Qmodel-engine generoi MagiCAD-käyttäjän tarpeisiin luonnollisen näköisen ja oikeaa teknistä dataa sisältävän objektin. Näin lopputuloksena syntyvä järjestelmäsuunnitelma on mitoitettu ja piirretty oikein.

MagiCAD Versiot
---------------

* MagiCAD Ventilation
* MagiCAD Heating & Piping
* MagiCAD Sprinkler Designer
* MagiCAD Electrical
* MagiCAD Schematics
* MagiCAD Circuit Designer
* MagiCAD System Designer
* MagiCAD Room
* MagiCAD Comfort & Energy
* MagiCAD Suite

Katso myös
----------

* Industry Foundation Classes

Lähteet
-------

1. ↑  Rakennuslehti 8.3.2007 Talotekniikan huippuosaamista Raumalta [vanhentunut linkki]
2. ↑  Progman ja Glodon yhdistävät voimansa - MagiCAD *MagiCAD*.  1.4.2014. Viitattu 4.11.2016.

Aiheesta muualla
----------------

* MagiCAD Group
**Masami Ihara** (s. 18. syyskuuta 1967 Shiga, Japani) on japanilainen entinen jalkapalloilija.

Jalkapallomaajoukkue
--------------------

Hän edusti Japanin maajoukkuetta vuosina 1988-1999.

Tilastot
--------

| Japanin jalkapallomaajoukkue |
| --- |
| Vuodet | ottelut | maalit |
| 1988 | 5 | 0 |
| 1989 | 11 | 0 |
| 1990 | 6 | 0 |
| 1991 | 2 | 0 |
| 1992 | 11 | 0 |
| 1993 | 15 | 2 |
| 1994 | 9 | 1 |
| 1995 | 16 | 1 |
| 1996 | 13 | 0 |
| 1997 | 21 | 1 |
| 1998 | 10 | 0 |
| 1999 | 3 | 0 |
| Yhteensä | 122 | 5 |

Aiheesta muualla
----------------

* National Football Teams
* Japan National Football Team Database

Japanin joukkue – Jalkapallon AM-kilpailut 1988
1 Tsuchida |
2 Ueno |
3 Horiike |
4 Taguchi |
5 Sakakura |
6 Motoyoshi |
7 Ihara |
8 Ōtake |
9 Shirasawa |
10 Oenoki |
11 Ikenoue |
12 Nakayama |
13 Kurosaki |
14 Noda |
15 Minoguchi |
16 Maeda |
17 Sukigara |
18 Matsuyama |
19 Sanada |
20 Takagi |
Valmentaja Yokoyama

Japanin joukkue – Jalkapallon AM-kilpailut 1992
1 Matsunaga |
2 Ōtake |
3 Katsuya |
4 Horiike |
5 Hashiratani |
6 Tsunami |
7 Ihara |
8 Fukuda |
9 Takeda |
10 Ramos |
11 Miura |
12 Yamada |
13 Sakakura |
14 Kitazawa |
15 Yoshida |
16 Nakayama |
17 Moriyasu |
18 Jinno |
19 Maekawa |
20 Takagi |
Valmentaja Ooft

Japanin joukkue – Kuningas Fahdin cup 1995
1 Matsunaga |
2 Natsuka |
3 Tsunami |
4 Ihara |
5 Hashiratani |
6 Moriyasu |
7 Horiike |
8 Kitazawa |
9 T. Yamaguchi |
10 Ramos |
11 Miura |
12 Kikuchi |
13 Hasegawa |
14 Isogai |
15 M. Yamaguchi |
16 Fukuda |
17 Soma |
18 Yanagimoto |
19 Okano |
20 Kojima |
Valmentaja Kamo

Japanin joukkue – Jalkapallon AM-kilpailut 1996
1 Kojima |
2 Yanagimoto |
3 Sōma |
4 Ihara |
5 Omura |
6 Yamaguchi |
7 Honda |
8 Maezono |
9 Takagi |
10 Nanami |
11 Miura |
12 Michiki |
13 Hattori |
14 Okano |
15 Morishima |
16 Saito |
17 Akita |
18 Jo |
19 Shimokawa |
20 Narazaki |
Valmentaja Kamo

Japanin joukkue – Jalkapallon MM-kilpailut 1998
1 Kojima |
2 Narahashi |
3 Sōma |
4 Ihara |
5 Omura |
6 Yamaguchi |
7 Itō |
8 Nakata |
9 Nakayama |
10 Nanami |
11 Ono |
12 Lopes |
13 Hattori |
14 Okano |
15 Morishima |
16 Saitō |
17 Akita |
18 Jō |
19 Nakanishi |
20 Kawaguchi |
21 Narazaki |
22 Hirano |
Valmentaja Okada

Japanin joukkue – Copa América 1999
1 Kawaguchi |
2 Saitō |
3 Sōma |
4 Ihara |
5 Akita |
6 Hattori |
7 Itō |
8 Mochizuki |
9 Yoshihara |
10 Nanami |
11 Lopes |
12 Jō |
13 Fujita |
14 Suzuki |
15 Tasaka |
16 Oku |
17 Morioka |
18 Andō |
19 Miura |
20 Narazaki |
21 Okano |
22 Fukunishi |
Valmentaja Troussier



|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Japani

 |

 |
*Tämä artikkeli kertoo Britannian kuninkaallisen laivaston Alfred-luokan linjalaivasta. Muita merkityksiä on täsmennyssivulla.*

**HMS Montagu** oli Britannian kuninkaallisen laivaston vuonna 1779 vesillelaskettu Alfred-luokan 74-tykkinen kolmannen luokan linjalaiva.

Valmistus
---------

*Pääartikkeli: Alfred-luokka*
Alus tilattiin 16. heinäkuuta 1774 Chathamin telakalta, missä köli laskettiin 30. tammikuuta 1775. Alus laskettiin vesille 28. elokuuta 1779 ja valmistui 23. syyskuuta. Aluksen valmistuskustannukset olivat 42 331 puntaa 12 shillinkiä ja 10 dimeä sisältäen varustamisen ja kuparoinnin.

Palvelus
--------

Alus otettiin palvelukseen elokuussa 1779 päällikkönään John Houlton. Alus lähti 25. joulukuuta Tuulensuunnansaaristoon.

Alus osallistui 16.-17. tammikuuta 1780 Cabo de São Vicenten taisteluun sekä 1794 Ushantin taisteluun ja Gibraltarin saartorenkaan murtamiseen 19. tammikuuta.

Alus poistettiin heinäkuussa 1816 palveluksesta, minkä jälkeen se makasi ankkurissa Chathamissa. Alus romutettiin 1818.

Lähteet
-------

* Winfield, Rif: *British Warships in the Age of Sail 1714-1792 - Design, Construction and Fates*. Minnesota: Seaforth Publishing, 2007. ISBN 978-1-84415-700-6. (englanniksi)

### Viitteet

1. 1 2 3 4  Winfield 2007 s. 77

*Alfred*-luokan linjalaivat

|  |
| --- |
| *HMS Alexander* – *HMS Alfred* – *HMS Warrior* – *HMS Montague* – *HMS Edgar* |
| Edeltäjä: Culloden-luokka *– Seuraaja: Carnatic-luokka* |
**Kurt Walter Wrede** (25. syyskuuta 1893 Wildenhain, Saksi – 17. joulukuuta 1974 Helsinki) oli saksalaissyntyinen insinööri ja tekstiilialan yrittäjä ja yritysjohtaja, joka sai teollisuusneuvoksen arvonimen.

Saksissa syntyneen Wreden puolisot olivat 1932–1964 Emilia Maria Åström, vuodesta 1965 Lainen Hilkka Farag (aiemmin Tuurla) ja vuodesta 1973 Hulda Alice Saari (aiemmin Ek). Wrede valmistui rakennusinsinööriksi Holzmindenin teknillisestä opistosta 1914 ja muutti ensimmäisen maailmansodan jälkeen Suomeen, Sementtirakennus-yhtiön palvelukseen. Yhtiön toimitusjohtaja hänestä tuli vuonna 1925. Yritys rakensi asuin-, liike-, teollisuus- ja julkisia kohteita, kuten esimerkiksi Maarianhaminan kirkon.

Yrittäjäksi Wrede ryhtyi perustamalla Suomen Silkkiteollisuus -yhtiön, joka oli laatuaan ensimmäinen Suomessa. Yrityksen liiketoiminta menestyi erittäin hyvin, vaikka alalle tulikin pian kilpailua. Vuonna 1937 yhtiön nimeksi tuli Tikkurilan Silkki. Sota-aika hiljensi liiketoimintaa, mutta tuotannon modernisoinnin ja automatisoinnin ansiosta yritys oli 1950-luvulla Suomen suurimpia. Yhtiönsä koko osakekannan Wrede myi vuonna 1958 Suomen Puuvillalle. Wrede harjoitti myös muuta liiketoimintaa, jo vuonna 1934 hän perusti Vallilan Puuseppä -yhtiön ja toimi sen toimitusjohtajana ja johtokunnan puheenjohtajana ja vuonna 1939 hän oli perustamassa Tikkurilan Sähkö- ja Lämpöjohto -yhtiötä. Hänellä oli myös useita oman alansa ja muita luottamustoimia. Teollisuusneuvoksen arvonimen Wrede sai vuonna 1953.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Kurt Wrede *Biografiasampo*. Viitattu 6.4.2022.
2. ↑  Kuolleita. *Helsingin Sanomat*, 13.1.1975, s. 13.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Talousvaikuttajat
* Biografiasampo

 |

 |