recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Runkoruostevinokas (*Crepidotus mollis*)
**Vinokkaat** on helttasienten muotoryhmä, jota yhdistää toispuolinen itiöemä. Vinokkaat kasvavat yleensä lahottajina puulla, mutta niiden epäsymmetrisyys on perinnöllistä eikä johdu ainoastaan kasvupaikasta. Puun kyljessä kasvaessaan muutkin helttasienet voivat kasvaa epäsymmetriseen muotoon, mutta niitä ei lasketa vinokkaiksi.

Vinokkaat on monilajinen ja epäyhtenäinen ryhmä, jonka kaikki lajit eivät ole sukua toisilleen. Suomessa vinokkaita on yli 70 lajia, jotka jakautuvat noin 30 sukuun. Osa suvuista sisältää vinokkaiden lisäksi keskisesti jalallisia lajeja. Rajanveto vinokkaiden ja muiden muotoryhmien, esimerkiksi kääpien, välille, on pitkälti sopimuksenvaraista. Esimerkiksi heltalliset käävät on tapana jättää vinokkaat-käsitteen ulkopuolelle.

Vinokkaita sisältäviä sukuja
----------------------------

* Ruostevinokkaat (*Crepidotus*)
* Hytyvinokkaat (*Hohenbuehelia*)
* Sahaheltat (*Lentinellus*)
* Isovinokkaat (*Pleurotus*)

Lähteet
-------

1. 1 2  Valste, Juha (päätoim.): *Suomen luontotieto. 4. Rii–Ö*, s. 290. Helsinki: WSOY, 2006. ISBN 951-0-29432-2.
**Koptilaiskatolinen kirkko** on aleksandrialaista liturgiaa noudattava kirkko, joka on suorassa pyhässä yhteydessä paavinistuimen kanssa ja näin ollen osa maailmanlaajuista katolista kirkkoa. Yksistään Egyptissä kirkolla on 163 000 jäsentä (2010)..

Koptilaiskatolilaiset muodostavat koptien katolisen vähemmistön, jonka olemassaolo perustuu skismaan vanhemman ja suuremman koptilais-ortodoksisen kirkon kanssa. Koptilaiskatolinen kirkko muodostaa oman patriarkaattinsa katolisen kirkon sisällä Pyhän istuimen alaisuudessa ja sitä johtaa tällä hetkellä patriarkka Antonios I Naguib, joka tuli Stephanos II Ghattasin seuraajaksi vuonna 2005. Patriarkaatin virastot sijaitsevat Kairossa. Pääkirkko *Egyptin Neitsyt Marian katedraali* (Our Lady of Egypt) sijaitsee Nasr Cityssä, Kairon modernissa esikaupungissa.

Historia
--------

Vuonna 1741 Jerusalemin koptilainen piispa Amba Athanasius kääntyi katolilaiseksi. Paavi Benedictus XIV nimitti hänet seuraajiensa muodostaman pienen yhteisön (noin 2000 jäsentä) apostoliseksi vikaariksi. Vaikka Athanasius lopulta palasikin koptilais-ortodoksiseen kirkkoon, katolilaisten apostolisten vikaarien linja jatkui hänen jälkeensäkin.

Vuonna 1824 Pyhä istuin perusti koptikatolilaisille patriarkaatin, mutta se oli olemassa lähinnä vain muodollisesti paperilla. Vuonna 1829 ottomaaniviranomaiset sallivat koptikatolilaisten rakentaa omia kirkkojaan.

Vuonna 1895 Leo XIII perusti patriarkaatin uudelleen ja 1899 sen johtoon vihittiin piispa Kyrillos Makarios nimellä "patriarkka Kyrillos II Aleksandrialainen". Patriarkaatin vikaarina piispa Kyrillos oli johtanut vuonna 1898 koptikatolista kirkolliskokousta, joka loi useita latinalaisia käytäntöjä. Kyrillos vetäytyi 1908, ja virka täytettiin uudelleen vasta 1947.

Sääntökunnat
------------

Koptikatolisella kirkolla ei ole ainoastaan kopteille tarkoitettuja luostareita. Sen sijaan kirkolla on uskonnollisia yhteisöjä, kuten naisten "Pyhän sydämen sisaret" (The Sisters of the Sacred Heart) ja "Jeesuksen ja Marian koptilaiset sisaret" (the Coptic Sisters of Jesus and Mary), jotka molemmat sijaitsevat Egyptissä, sekä "Jeesuksen pikkusisarten Egyptin provinssi". Kirkkoon kuuluu myös miesten fransiskaaniyhteisö.

Kirkon sosiaalinen toiminta
---------------------------

Koptikatolinen papisto saa koulutuksensa pääasiassa Pyhän Leon arkkipiispallisessa seminaarissa Kairossa. Yli 100 koptikatolista seurakuntaa ylläpitää yksityiskouluja sekä muutamia lukioita. Kirkolla on myös sairaala sekä lukuisia terveysasemia ja klinikoita ja erityisesti orpokoteja. Lisäksi useat koptikatolilaiset lännen kirkon tyyliin järjestetyt sääntökunnat osallistuvat koulutuksen, terveydenhuollon ja hyväntekeväisyyden järjestämiseen.

Lähteet
-------

1. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive)
2. ↑  CNEWA – The Coptic Catholic Church (Arkistoitu – Internet Archive)
Rasmus Holma 2018
**Rasmus Holma** (s. 13. syyskuuta 1992 Kaarina) on suomalainen jalkapalloilija, joka edustaa Ykkösessä pelaavaa Turun Palloseuraa. Hän on pelipaikaltaan puolustaja. Holma on pelannut TPS:ssä kaudesta 2015 alkaen ja hänen nykyinen sopimuksensa on voimassa kauden 2022 loppuun saakka. Hän on pelannut Veikkausliigassa 42 ottelua ja tehnyt niissä kolme maalia, jotka kaikki kaudella 2020. Liigakarsinnassa hän on pelannut seitsemän ottelua ja Ykkösessä ennen kauden 2021 alkua 76 ottelua, joissa hän on tehnyt viisi maalia.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Rasmus Holma Transfermarkt-sivustolla (englanniksi)
2. ↑  Rasmus Holma jatkaa TPS:ssa ensi kauden

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Rasmus Holma** Wikimedia Commonsissa

  

TPS – Ykkönen
1 Koponen |
2 Moundi |
3 Kinnunen |
4 Holma |
5 Mahlamäki |
6 Sihvonen |
8 Taimi |
9 Jakonen |
12 Aaltonen |
14 Pikkarainen |
15 Samba |
16 Muzaci |
17 Espinosa |
18 Hilton |
19 Pajula |
20 Karlsson |
21 Heinonen |
23 Latonen |
25 Pohjolainen |
26 Jalonen |
27 Kalabatama |
29 Pakkanen |
30 Seppä |
Valmentaja Johansson
**Anne-Laure Viard** (s. 7. kesäkuuta 1981 Arras) on ranskalainen ratameloja, joka kilpaili useissa arvokisoissa yhdessä Marie Delattren kanssa. He voittivat kajakkikaksikon 500 metrillä olympiapronssia Pekingissä 2008, MM-pronssia Zagrebissa 2005 ja Duisburgissa 2007 sekä EM-pronssia Poznańissa 2005. Yksilötasolla Viard voitti 200 metrin kajakkiyksikössä MM-pronssia Dartmouthissa 2009 sekä EM-pronssia Račicessa 2006. Välimeren kilpailuissa hän sai pronssia 500 metrin kajakkiyksikössä Almeríassa 2005. Viard edusti Ranskaa myös Ateenan kesäolympialaisissa 2004, joissa hän karsiutui Marie Delattren kanssa 500 metrin kajakkikaksikossa välierissä.

Lähteet
-------

1. 1 2  Anne-Laure Viard *Olympedia*. Viitattu 8.3.2022. (englanniksi)
2. ↑  Canoeresults *CanoeResults.eu*. Viitattu 8.3.2022. (englanniksi)
3. ↑  Canoeresults *CanoeResults.eu*. Viitattu 8.3.2022. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Anne-Laure Viard** Wikimedia Commonsissa
**Madalena Lucília Iglésias do Vale de Oliveira** (o.s. **Doval**, 24. lokakuuta 1939 – 16. tammikuuta 2018) oli portugalilainen laulaja ja näyttelijä. Iglésias edusti Portugalia Benidorm-festivaalilla 1962, mikä aloitti hänen kansainvälisen uransa. Iglésias osallistui vuoden 1964 Festival da Cançãoon kappaleella *Balada das palavras perdidas*, joka sijoittui viidenneksi sekä kappaleella *Na tua carta*, joka jäi jaetulle kymmenennelle ja viimeiselle sijalle. Iglésias sijoittui vuoden 1965 Festival da Cançãossa kolmanneksi kappaleella *Silêncio entre nós*.

Iglésias voitti Festival da Cançãon 1966 kappaleella *Ele e ela* ja valikoitui näin Portugalin edustajaksi saman vuoden Eurovision laulukilpailuun. Iglésias esitti saman vuoden Festival da Cançãossa myös kolmanneksi sijoittuneen kappaleen *Rebeldia* ja kuudenneksi sijoittuneen kappaleen *Caminhos Perdidos*. Kansainvälisessä Eurovision laulukilpailussa Iglésias sijoittui 13:nneksi 18 kilpailijan joukosta. Iglésias sijoittui vuoden 1969 Festival da Cançãossa jaetulle kuudennelle sijalle kappaleella *Canção para um poeta*.

Iglésias lopetti uransa vuonna 1972 ja muutti Venezuelaan. Iglésias muutti Barcelonaan 1987.

Lähteet
-------

* 

### Viitteet

1. ↑  Portugal: Grande Prémio TV da Canção 1964 *eurovisionworld.com*. Viitattu 18.5.2022.
2. ↑  Portugal: Grande Prémio TV da Canção 1965 *eurovisionworld.com*. Viitattu 18.5.2022.
3. ↑  Portugal: Grande Prémio TV da Canção 1966 *eurovisionworld.com*. Viitattu 18.5.2022.
4. ↑  Luxembourg 1966 *eurovision.tv*. Viitattu 18.5.2022.
5. ↑  Portugal: Grande Prémio TV da Canção 1969 *eurovisionworld.com*. Viitattu 18.5.2022.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Yhdysvallat
* Portugali

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |

 |
Bernd Rosemeyer, Elly Beinhorn ja Ferdinand Porsche
**Bernd Rosemeyer** (14. lokakuuta 1909 Lingen, Saksa – 28. tammikuuta 1938 Frankfurtin-Darmstadtin moottoritie, Saksa) oli saksalainen kilpa-autoilija.

Bernd Rosemeyer oli moottoriurheilutähti, joka aloitti uransa moottoripyörillä ja siirtyi vähitellen autoihin. Hän kilpaili vuosina 1935–1937 Auto Unionin tallissa ja saavutti GP-autojen Euroopan mestaruuden 1936. Rosemeyer osallistui 31 Grand Prix -kisaan ja voitti niistä kymmenen. Hän kuoli onnettomuudessa, joka sattui Frankfurtin ja Darmstadtin välisellä moottoritiellä järjestetyssä nopeuskilpailussa. Rosemeyer oli myös niitä harvoja kuljettajia, jotka osasivat hallita vuosien 1936–1937 hankalat Auto Union Type C:t. 

Bernd Rosemeyer oli SS-Hauptsturmführer.

Arvovaltainen Autosport-lehti asetti vuonna 2004 paremmuusjärjestykseen maailman kaikkien aikojen parhaat autourheilijat. Ykköseksi sijoitettiin Formula 1 -kuljettaja Gilles Villeneuve. Bernd Rosemeyer oli toinen ja kaksinkertainen F1-maailmanmestari Jim Clark kolmas. Vertailun vuoksi: listan kuudes oli Ayrton Senna, kahdeksas Mika Häkkinen ja yhdeksäs Michael Schumacher.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Loman, Petri: "Berndt Rosemeyer", *Formula 1 -legendat*, s. 151–153. Alfamer, 2006. ISBN 952-472-052-3.
2. ↑  O´Keefe, Thomas: Thirteen Flowers: The Story of Bernd and Elly Rosemeyer *Other News*.  23.1.2008. Autosport.com.  Arkistoitu 11.7.2018. Viitattu 11.7.2018. (englanniksi)
3. ↑  Straw, Edd: Remembering Rosemeyer: Germany's first wunderkind *Other News*.  14.10.2009. Autosport.com. Viitattu 11.7.2018. (englanniksi)[vanhentunut linkki]
4. ↑  Fearnley, Paul: The greatest German GP driver before Schumacher *F1 News*.  9.2.2018. Autosport.com. Viitattu 11.7.2018. (englanniksi)[vanhentunut linkki]
5. ↑  Christoph Frilling: *Himmlers Rennfahrer: Bernd Rosemeyer, der SS-Hauptsturmführer aus Lingen*. Peter Lang GmbH, 2017. ISBN 978-3631733714. Amazon Kindle (viitattu 10.10.2020). (saksaksi)

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Bernd Rosemeyer**.
* Grand Pirx History / Rosemeyer (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
* Forix.com / Rosemeyer (englanniksi)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Anne-Marie Martin** (s. 11. marraskuuta 1957 Toronto, Ontario, Kanada) on kanadalais-yhdysvaltalainen entinen näyttelijä ja käsikirjoittaja. Hänen syntymänimensä oli **Edmonda Benton**, jonka hän vaihtoi Anne-Marie Martiniksi vuonna 1981. Hänen merkittävimmät roolinsa olivat TV-sarjoissa *Päivien viemää*, jossa hän esitti Gwen Daviesin roolia 166 jaksossa vuosina 1982–1985 sekä *Moukarimies*, jossa hänellä oli naispääosa 41 jaksossa vuosina 1986–1988. Aiemmin hän oli esiintynyt pienissä sivurooleissa muutamissa TV-sarjoissa ja kauhuelokuvissa, kuten esimerkiksi elokuvassa *Koston kruunajaiset* (1980)*.*

Martin avioitui käsikirjoittaja ja ohjaaja Michael Crichtonin kanssa vuonna 1987 ja he erosivat vuonna 2002. He käsikirjoittivat yhdessä vuonna 1996 ensi-iltansa saaneen elokuvan *Twister*, joka muun muassa palkittiin The Stinkers Bad Movie -palkinnolla heti ilmestymisvuonnaan.

Martin lopetti näyttelijän työnsä *Moukarimiehen* jälkeen vuonna 1988 ja vetäytyi julkisuudesta. Näyttelemisen sijaan hän kiinnostui ratsastuksesta ja hänet valittiin ensimmäisen kerran vuonna 2001 edustamaan Yhdysvaltoja ratsastuksen MM-kisoissa. Hän on myös harjoittanut Islanninhevosten rodunjalostusta.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  *Anne-Marie Martin* Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
2. ↑  Muistatko vielä sovinistisen Moukarimies Sledge Hammerin? Vastanäyttelijä hylkäsi Hollywoodin *www.iltalehti.fi*. Viitattu 14.2.2021.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Yhdysvallat
* Puola

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Synchronkartei
* Elonet

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
*Sylvia conspicillata* 
**Pikkupensaskerttu** (*Curruca conspicillata*) on kerttujen sukuun kuuluva varpuslintu.

Koko ja ulkonäkö
----------------

Linnun pituus on 12–13 senttimetriä ja siivenkärkien väli 14-17 cm. Ruumis on hoikempi ja pienempi kuin pensaskertulla, sekä käsisiiven ulottuma lyhyempi, pää suhteellisesti suurempi ja nokka hieman kapeampi sekä vaaleatyvisempi. Liikku nopeammin ja "levottomasti".

Vanhan koiraan erot pensaskerttuun: Posken etuosa ja ohjas mustahko, kurkun alaosa harmahtava, rinta tummemman ruusunpunertava ja siipi yhtenäisen ruosteenruskea.

Naaras ja 1. talvi: Muistuttavat rusorinta- ja pensaskerttua. Erona pensaskerttuun muun muassa ruosteenruskeiden peitinhöyhenten leveämmät reunukset (tummat keskustat kapeat ja terävät) ja siipi yksivärisempi. Rusorintakerttuun erona lyhyempi käsisiiven ulottuma, vaaleammat, kellanpunertavat jalat ja siiven kirkkaamman ruosteenruskea väri.

Äänet
-----

Kutsu- ja varoitusääni kirkas, kuiva surina "drr", joka useasti venyy pitkiksi sarjoiksi "drrrrrr-dr-dr-drrr-rrrr..."

Laulu usein heleä, nopea viserrys, joka useilla kirkkailla vihellyksillä. Voivat kuulostaa hieman töyhtökiurumaisilta.

Levinneisyys
------------

Pikkupensaskerttua tavataan ympärivuoden Pohjois-Afrikassa lähellä rannikkoa. Ainoastaan Libyan kohdalla sen esiintyminen on vähäistä. Euroopassa levinneisyysalue käsittää Portugalin, Espanjan, Ranskan etelä-osat, Sveitsin, Maltan ja Italian. Euroopan kannaksi on arvioitu 350 000-880 000 yksilöä. Välimeren itäosissa se esiintyy Kyproksella, Israelissa, Jordaniassa, Turkissa ja Libanonissa. Talvehtii Afrikassa.

Alalajia *orbitalis* tavataan Madeiralla ja se on uhanalainen.

Elinympäristö
-------------

Pesii matalissa pensaikoissa, nummilla ja varvikoissa vuorten rinteillä, sekä ruoho- ja varpukasvillisuudessa kuivilla nummilla ja suolatasangoilla. Pikkupensaskerttu on lyhyenmatkan muuttaja tai paikkalintu ja se on melko arka.

Lähteet
-------

* Mullarney, Killian; Svensson, Lars; Zetterström, Dan & Grant, Peter: *Lintuopas – Euroopan ja Välimeren alueen linnut*, s. 286 ja 287. Otava, 2008. ISBN 951-1-15727-2.
* Koskimies, Pertti; Petäinen, Anne; Valtse, Juha & Hume, Rob: *Suomen ja Euroopan lintuopas*, s. 443. Oy Valitut Palat - Reader's Diegest Ab, 2004. ISBN 951-584-605-6.

### Viitteet

1. ↑  BirdLife International: *Curruca conspicillata* *IUCN Red List of Threatened Species. Version 2013.2*.  2012. International Union for Conservation of Nature, IUCN, Iucnredlist.org. Viitattu 22.12.2013. (englanniksi)
2. ↑  Madeira Birds: spectacle warbler *madeirabirds.com*. Viitattu 24.5.2009. (englanniksi)


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Taksonitunnisteet | 
* Wikidata: Q757121
* Wikispecies: Sylvia conspicillata
* ADW: Sylvia\_conspicillata
* BirdLife: 22716976
* CoL: 53N3S
* BOW: spewar2
* eBird: spewar2
* EUNIS: 1299
* Euring: 12640
* Fauna Europaea: 97339
* Fauna Europaea (new): 1d666fe3-c3e0-400d-a9fd-349dae194288
* GBIF: 2492959
* iNaturalist: 15285
* IRMNG: 10791089
* ITIS: 563189
* NBN: NHMSYS0000530637
* TSA: 17101
* Xeno-canto: Sylvia-conspicillata

 |

 |
Satama-aluetta. Taustalla uusi toimisto- ja palvelurakennus.
**Skandinavienkai** on yksi Lyypekin sataman viidestä terminaalista. Terminaali sijaitsee Travemündessa, Trave-joen varrella, ja sitä operoi Lübecker Hafen-Gesellschaft. Pinta-alaa alueella on 650 000 m² ja syvyyttä terminaalilla on yli 9,5 metriä. Terminaali on erikoistunut ro-ro- ja autolauttaliikenteeseen ja siellä on yhteensä 11 laituria. Laiturien yhteispituus on 2 000 metriä. Vuonna 2005 terminaalista lähtevästä ja sinne saapuvasta lastista yli kolmannes oli Suomen-liikennettä ja sen osuus Lübecker Hafen-Gesellschaftin kautta kulkevasta vuosittaisesta tavaramäärästä oli melkein 70 prosenttia. Terminaali työllistää 135 ihmistä.

Skandinavienkai palvelee enimmäkseen ruotsalaisia ja suomalaisia aluksia, kuten Finnlinesin matkustajarahtilaivoja (M/S Finnstar, M/S Finnmaid, M/S Finnlady, M/S Transeuropa ja M/S Finnhansa).

Terminaalin toimisto- ja palvelurakennuksen on suunnitellut suomalainen arkkitehti Pekka Salminen.

Katso myös
----------

* Konstinkai
* Nordlandkai
* Schlutup
* Seelandkai

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Terminal Skandinavienkai Lübecker Hafen-Gesellschaft. Viitattu 13.12.2008. (englanniksi)
2. 1 2 3  Tiiro, Sari: Lyypekki haluaa kasvaa: Skandinavienkai-terminaalialue laajentuu merkittävästi (PDF)  3/2005. Stevis – Finnsteven tiedotus- ja uutislehti.  Arkistoitu 27.3.2007. Viitattu 13.12.2008.
3. ↑  Travemünde Nordic Ferry Center.  Arkistoitu 7.10.2007. Viitattu 13.12.2008.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Skandinavienkai** Wikimedia Commonsissa

* Lübecker Hafen-Gesellschaft (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi) (saksaksi)
* Laivat Travemündessa (saksaksi)
**Egunkaria** oli Espanjassa ilmestynyt, vuonna 1990 perustettu baskinkielinen lehti, joka lakkautettiin oikeuden päätöksellä 2003 hallituksen ja Baskimaan välien ollessa äärimmäisen tulehtuneet. Perusteena ilmoitettiin terrorismin vastainen varotoimi. Lehden levikki oli 15 000.

Lehden väitettiin toimineen Etan äänitorvena, minkä sen päätoimittaja Martxelo Otamendi on kieltänyt oikeudenkäynnissä, joka lehden johtoa vastaan alkoi 15. marraskuuta 2009. Otamendi on sittemmin ollut Egunkaria-lehden seuraajan Berria-sanomalehden päätoimittaja. Tuomioistuimena on terrorismiin erikoistunut Audiencia Nacional. Yleinen syyttäjä oli luopunut tapauksesta näytön puutteessa, ja hän on arvioinut, ettei lehti myötäillyt Etaa eikä vähätellyt sen rikoksia. Tuomioistuin päätti kuitenkin jatkaa asian viemistä eteenpäin.

Lehden lakkauttamisen yhteydessä Otamendi pidätettiin, ja häneltä vaadittiin selvitystä, mistä Etan tiedotteet tulivat lehdelle. Otamendi on todennut, että häntä kidutettiin kuulustelujen aikana.

Egunkaria oli omana aikanaan ainoa täysin baskinkielinen lehti. Sen perustivat lahjoitusvaroin baskien kulttuurivaikuttajien joukko.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Kippo, Johanna: Baskilehti oikeuteen Espanjassa Eta-järjestön avustamisesta.  *Helsingin Sanomat*, 16.12.2009, s. B3.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Egunkaria** Wikimedia Commonsissa
**Dornier Do 18** oli Dornierin valmistama lentovene, jonka tilasi Deutsche Lufthansa 1934 korvaamaan Dornier Wal -koneet. Koneen tuli olla lento-ominaisuuksiltaan parannettu versio edeltäjästään.

Koneisiin suunniteltiin selkeä aerodynamiikka ja hyvät kelluntaominaisuudet ja ne olivat kokometallirunkoisia, ainoastaan siivet olivat kangaspäällysteiset. Koneisiin oli suunniteltu neljän hengen miehistö; kaksi lentäjää, radisti ja mekaanikko.

Koelennot ja Lufthansalle luovutetut koneet
-------------------------------------------

Dornier Do 18 V1 D-AHIS *Monsun* suoritti mallin ensilennon 15. maaliskuuta 1935. Koneessa oli voimanlähteenä kaksi 540 hevosvoiman Junkers Jumo 5 -dieselmoottoria. Seuraavan vuoden alusta koelento-ohjelmaan liitettiin neljä uutta konetta:

* Dornier Do 18 V2 D-AANE Cyclon valmistusnumero 677
* Dornier Do 18 V3 D-ABYM Aeolus valmistusnumero 661
* Dornier Do 18 D-AROZ Pampero valmistusnumero 255
* Dornier Do 18 D-ARUN Zephir valmistusnumero 663

Kaikkien neljän koneen voimanlähteenä oli kaksi 600 hevosvoiman Junkers Jumo 205C -dieselmoottoria. Koneiden tyyppimerkinnäksi muutettiin Dornier Do 18E.

Kuudes ja viimeinen Lufthansalle luovutettu kone oli samalla laitetestausmalli, joka sai tyyppimerkinnän Dornier Do 18F D-ANHR. Kone suoritti ensilentonsa 11. kesäkuuta 1937. Tällä koneella saavutettiin 27.–29. maaliskuuta 1938 uusi lentokoneiden matkalentoennätys: 8392 kilometriä 43 tunnissa. Koneen mallimerkintä muuttui, kun siihen asennettiin 21. marraskuuta 1939 voimanlähteeksi kaksi 880 hevosvoiman BMW 132N -moottoria. Koneen malliksi tuli Dornier Do 18L.
**Rintamaelämää: Valokuvia sieltä jostakin 1939–1944** on vuonna 1979 julkaistu Unio Hiitosen teos hänen ottamistaan rintamavalokuvista.

Julkaiseminen
-------------

Teos ilmestyi vuonna 1979 Tammen kustantamana, ja se perustuu Unio Hiitosen sota-aikana ottamien valokuvien näyttelyyn *Rintamaelämän arkipäivää*, joka pidettiin saman vuoden alussa Suomen valokuvataiteen museossa. Hiitonen valokuvasi Zeiss Ikonta -kamerallaan talvisodassa, jatkosodassa ja Lapin sodassa kaikkiaan 1 168 otosta. Luvan valokuvaamiseen hän sai kuitenkin vasta vuoden 1943 alusta 18. divisioonan esikunnasta. Teokseen hän valitsi valokuvia, joissa on "rintamamiesten päivittäinen arkinen elämä ilman sodan inhimillisesti järkyttävien kauheuksien korostamista".

Sisältö
-------

Kirjassa on Unio Hiitosen esipuhe lukijalle, valokuvat on ryhmitelty talvisodan (s. 7–16), jatkosodan (s. 17–138) ja Lapin sodan (s. 139–159) kuviin, nimiöaukeamalla on lisäksi yksi kuva. Kuviin on liitetty teksti, jossa todetaan kuvan ottamisaika ja -paikka, samoin kuin saatetaan mainita henkilöitä nimiltä ja yksityiskohtia aseista, varusteista ja kuvaan liittyvästä toiminnasta, esimerkiksi tykeistä, joilla Hiitosen patteri ampui talvisodan viimeiset laukaukset 13. maaliskuuta 1940 kello 10.58, kaksi minuuttia ennen aselevon alkamista. Kaikki teoksen kuvat ovat mustavalkoisia.

### Talvisodan kuvat

Ensimmäinen talvisodan kuva on Unio Hiitosesta itsestään Helsingissä 8. joulukuuta 1939. Talvisodasta teoksessa on yhteensä vain 15 kuvaa, viimeinen niistä on kotiutuksesta Utissa 14. heinäkuuta 1940.

### Jatkosodan kuvat

Suurin osa valokuvista on jatkosodan ajalta, niitä on lähes kaksi ja puolisataa. Ensimmäinen kuva on Joutsenon Suokumaalta 23. heinäkuuta 1941 ja viimeinen "jatkosodan viimeiseksi muistokuvaksi" merkitty Koirinojalta 4. syyskuuta 1944. Valokuvia teoksessa on paitsi rintamamiehistä tavallisissa toimissaan ja pontikan keitossakin, myös muun muassa sotavangeista, desanteista, lotista, evakoista ja tunnetuista paikoista kuten Ilja Repinin huvilasta ja hautapaikasta Kuokkalassa. Kotirintaman kuvia jatkosodan ajalta teoksessa ei ole juuri lainkaan ja vain muutamassa kuvassa kuten Mäkriällä kesällä 1943 (s. 85–87) ja keväällä 1944 (s. 112–113) sekä Vitelessä kesäkuussa 1944 (s. 133) on esillä siviiliväestöä. Myöskään suomalaisten järjestämän siviilihallinnon kuvia ei juuri ole, poikkeuksena Aunuslinnassa itsenäisyyspäivänä 1943 otettu valokuva (s. 106). Unio Hiitonen esiintyy sen sijaan itse varsin monessa kuvassa.

### Lapin sodan kuvat

Lapin sodasta tai "Lapin saksalaissodasta", kuten Hiitonen sitä nimittää, teoksessa on 41 kuvaa. Ensimmäinen kuva on otettu heti 5. syyskuuta 1944 Välimäellä ja viimeinen taas Helsingissä 12. marraskuuta 1944 "läksiäiskorvikkeella erojaistunnelmissa ravintola Fenniassa". Limingassa, Oulussa, Kiimingissä, Haukiputaalla, Iissä ja Simossa otetut valokuvat edeltävät varsinaisten taistelujen aikana Kemissä, Torniossa ja Tervolassa otettuja kuvia.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Hiitonen, Unio: *Rintamaelämää: Valokuvia sieltä jostakin 1939–1944*, s. 159. Helsinki: Tammi, 1979. ISBN 951-30-4880-2.
*Tämä artikkeli kertoo merkittävää häpeää tai pahennusta aiheuttavasta tapauksesta. Muita merkityksiä on täsmennyssivulla.*

WikisanakirjaWikisanakirjaWikisanakirjassa on tähän liittyvä sananselitys: **skandaali**.
**Skandaali** on laajalti raportoitu tapaus, johon liittyy syytöksiä väärinkäytöksistä, häpeällisyyttä tai moraalisia rikkomuksia. Sanan alkuperä on muinaiskreikan *skandalon* (σκάνδαλον, "ansa viholliselle", "kompastuskivi").

Skandaali voi perustua todellisuuteen, vääriin syytöksiin tai samanaikaisesti molempiin. Yleensä skandaali on asia, joka on pyritty salaamaan, mutta joka tulee kuitenkin julkisuuteen.

Usein joku skandaaliin liittyvässä toiminnassa mukana ollut taho paljastaa jutun. Välillä vääriin syytöksiin liittyneet skandaalit aiheuttavat viattomien jahtia. Joskus yritys peittää skandaali johtaa entistä suurempaan skandaaliin, kun peittely epäonnistuu.

Erilaisia skandaalityyppejä ovat poliittiset skandaalit, seksiskandaalit, akateemiset skandaalit, talouselämän skandaalit sekä urheiluskandaalit (kuten doping-skandaalit sekä sopupelitapaukset).

Tunnettuja skandaaleita
-----------------------

* Bofors-skandaali
* Hermien turmelemisen tapaus, Ateena, 415 eaa.
* Irak-skandaali
* Iran-Contra-skandaali
* Lewinsky-skandaali
* Watergate-skandaali

Kirjallisuutta
--------------

* Dahlgren, Susanne & Kivistö, Sari & Paasonen, Susanna (toim.): *Skandaali! Suomalaisen taiteen ja politiikan mediakohut*. Helsinki: Helsinki-kirjat, 2011. ISBN 978-952-5874-44-0.
**Eir** (muinaisnorjaa, suom. *apu* tai *armo*) on skandinaavisessa mytologiassa aasajumalatar, jota kutsutaan Snorri Sturlusonin Proosa-Eddassa parhaaksi lääkäriksi. Eir ei kuitenkaan ole kovin tunnettu jumalatar, eikä tiedetä, palvottiinko Eiriä muinaisina aikoina.

Eddan runossa *Fjölsvinnsmál* Eir on yksi Menglödin yhdeksästä palvelijattaresta, jotka istuvat Lyfjabergin kukkulalla, jolla uskottiin olevan parantavia voimia. Muut palvelijattaret ovat Hlíf, Hlífþrasa, Þjóðvarta, Björt, Blíð, Blíðr, Fríð ja Aurboða. He suojelevat kaikkia, jotka tuovat heille uhrilahjoja (*blóta*). Proosa-Eddan Skáldskaparmál-osassa Eir puolestaan mainitaan valkyrioiden joukossa, mutta ei aasynjojen listassa.

Lähteet
-------

1. ↑  Snorri Sturluson: Edda: taruopillinen alkuosa Gylfin harhanäky (Gylfaginning) *www.gutenberg.org*. Project Gutenberg. Viitattu 6.5.2018.
2. ↑  Eir - gudinne *Store norske leksikon*. snl.no. Viitattu 14.2.2021. (norjaksi)
3. ↑  Eir *Encyclopedia Mythica*. Viitattu 14.2.2021. (englanniksi)
Egon Schultz
**Egon Schultz** (4. tammikuuta 1943 – 5. lokakuuta 1964 Berliini) oli Saksan demokraattisen tasavallan rajavartioston kersantti, joka sai surmansa lokakuussa 1964 Berliinin muurilla syntyneessa yöllisessä tulitaistelussa. Tällöin 57 itäsaksalaista pakeni muurin alle rakennettua tunnelia pitkin länteen. Egon Schultz kuoli rajavartijatoverinsa pimeässä ampumiin rynnäkkökiväärin luoteihin. Tämän Saksan demokraattisen tasavallan viranomaiset salasivat ja tekivät Schultzista länsiagenttien tappaman marttyyrin. Myös pistoolilla rajavartijoiden pidättelemiseksi laukauksia ampunut pakoavustaja Christian Zobel itse uskoi lopun elämäänsä syyllistyneensä tappoon ja kuoli alkoholisoituneena. Totuus kuitenkin paljastui Saksan jälleenyhdistymisen jälkeen Stasin arkistojen auettua.

Schultzin mukaan nimettiin Saksan demokraattisessa tasavallassa suuri määrä katuja, kouluja, ja muita kohteita. Esimerkiksi tapahtumapaikka Strelitzer Straße sai nimekseen *Egon-Schultz-Straße*. Jälleenyhdistymisen myötä nimet muutettiin uudelleen, joitakin Schultzin kunniaksi pystytettyjä muistomerkkejä on kuitenkin säilynyt.

ZDF tuotti vuonna 2001 Egon Schultzista dokumentin *Heldentod - Der Tunnel und die Lüge* (esitetty Suomessa nimellä *Sankarivainaja, tunneli ja valhe*)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Egon Schultz** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Kaarnajärv** (myös *Kaarna järv*) on Virossa Valgamaalla Otepään kunnassa sijaitseva luonnollinen järvi.

Maantietoa
----------

Järven pinta-ala on 25 hehtaaria ja se on 700 metriä pitkä ja 650 metriä leveä. Järvi sijaitsee 1,5 kilometriä Otepäästä itään. Saaria on kaksi, joista toinen Kivisaar on pelkkä luoto ja toisen Kaarna saaren läpimitta on 120 metriä ja pinta-ala 0,9 hehtaaria. Kummatkin saaret ovat autiot. Järven vedenpinnan korkeus on keskimäärin 120,0 m mpy. Järven läpi laskee Kaarnaoja, joka lähtee järven pohjoisrannasta ja laskee heti viereiseen Lüüsjärveen ja jatkaa Otepään pohjoispuolella kohti Elva jõgea, johon se yhtyy viiden kilometrin päässä. Järven itärantaan Veskikäärin lahteen laskee Puurakese oja, joka virtaa Porisoon kautta, ja joka tuo monien lampien vedet. Samaan lahteen laskee Piikuse järven laskuoja, jonka kautta laskee monen pikkulammen vedet. Järven valuma-alueen laajuus on 10 neliökilometriä.

Järvi on luodattu ja sen keskisyvyys on 2,9 metriä ja suurin syvyys 4,3 metriä. Järven laskennalliseksi tilavuudeksi voidaan määrittää 0,00072 kuutiokilometriä eli 0,72 miljoonaa kuutiometriä. Järven rantaviivan pituus on 2,8 kilometriä ja se on peltomaiden ja niittyjen ympäröimä.

Järven luokittelu ja ekologia
-----------------------------

Järvi on Vesipolitiikan puitedirektiivin (VPD) (vir. *Veepoliitika Raamdirektiivi, (VRD)*) luokituksen (VRD 2) mukaan veden kovuuden osalta keskikova järvi, jonka vesimassa ei lämpötilakerrostu (vir. *keskmise karedusega kihistumata veega järv*).

Järvi luokitellaan limnologisesti hypertrofiseksi järveksi, kun veden ravinnepitoisuudet ovat erittäin korkealla (vir. *hüpertroofne tai liigtoiteline*, HY). Silloin on järven biomassa suuri sekä mikrobitason että vesikasvillisuuden osalta.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6  Tamre, Ruta (toim.): *Eesti järvede nimestik*. Tallinna, Viro: Keskkonnaministeeriumi Info- ja Tehnokeskus, 2006. ISBN 978-9985-881-40-8. Teoksen verkkoversio (PDF) (viitattu 23.8.2017). (viroksi) (Arkistoitu – Internet Archive)
2. 1 2 3  Keskkonnaregister: Kaarnajärv (vee2103600) *Keskonnainfo*. Tallinna, Viro:  Keskkonnaministeerium. Viitattu 23.8.2017. (viroksi)
3. ↑  Laskettu kertomalla järven pinta-ala sen keskisyvyydellä. Tämä ei ole viranomaisten määrittämä arvo!
**Dorneck** on yksi Sveitsissä sijaitsevan Solothurnin kantonin kymmenestä piirikunnasta (saks. *Bezirk*). Piirikunta sijaitsee kantonin pohjoisosassa. Asukkaita piirikunnassa oli vuonna 2007 19 268, ja pinta-alaa sillä on 74,63 neliökilometriä. Piirikunnan pääkaupunki on Dornach. Dorneck muodostaa yhdessä Thiersteinin piirikunnan kanssa Dorneck-Thiersteinin vaalipiirin (*Amtei*). Viisi Dorneckin kunnista sijaitsee eksklaavina erillään varsinaisesta piirikunnasta ja kantonista Ranskan rajalla.

Piirikunnan sijainti Solothurnin kantonissa ja koko Sveitsissä.
Dorneckin piirikunnan sijainti Solothurnin kantonissa.

Kunnat
------


| Vaakuna | **Kunta** | **Väkiluku**(31.12.2007) | **Pinta-ala, km²** |
| --- | --- | --- | --- |
| Bättwil | Bättwil | 1 188 | 1,69 |
| Büren SO | Büren | 948 | 6,22 |
| Dornach | **Dornach** | 6 190 | 5,75 |
| Gempen | Gempen | 750 | 5,96 |
| Hochwald | Hochwald | 1 237 | 8,28 |
| Hofstetten-Flüh | Hofstetten-Flüh | 2 993 | 7,50 |
| Metzerlen-Mariastein | Metzerlen-Mariastein | 903 | 8.56 |
| Nuglar-St. Pantaleon | Nuglar-St. Pantaleon | 1 416 | 6,34 |
| Rodersdorf | Rodersdorf | 1 287 | 5,29 |
| Seewen | Seewen | 1 019 | 16,39 |
| Witterswil | Witterswil | 1 337 | 2,65 |
|  | **Yhteensä** | **19 268** | **74,63** |

Lähteet
-------

1. ↑  Bezirk Dorneck Kanton Solothurn. Viitattu 30.9.2008. (saksaksi)
2. ↑  Dorneck-Thierstein Kanton Solothurn. Viitattu 30.9.2008. (saksaksi)
**Skandinaviankoira** on rekikoiraksi tarkoitettu koiratyyppi, joka alaskanhuskyn tapaan on pikemminkin suunnitelmallisesti ja tiettyä käyttötarkoitusta varten jalostettu roturisteytys kuin vakiintunut koirarotu. Tämän vuoksi koiran ominaisuudet vaihtelevat melkoisesti, vaikka sillä onkin selkeä käyttötarkoitus. Risteytykseen on käytetty alaskanhuskyä ja pointtereita.

Ulkonäkö
--------

Koska skandinaviankoiran jalostus on painottunut sen käyttötarkoitukseen ja suosituskykyyn, sen ulkonäkö vaihtelee. Ensimmäisen sukupolven risteytyksinä syntyneillä skandinaviankoirilla on usein puolipystyt korvat ja musta väritys pienin valkoisin aluein tai yksivärinen karvapeite laikuin tai täplin. Myös joitain täysin täplikkäitä koiria esiintyy. Pointteriosuuden pienentyessä koira alkaa muistuttaa enemmän alaskanhuskyä. Keskimääräinen paino on 18–24 kg.

Alkuperä
--------

Skandinaviankoira on alaskanhuskystä ja pointterista polveutuva risteytyspopulaatio, jota jalostetaan mahdollisimman nopeaksi rekikoirakilpailuja silmällä pitäen. Se esiintyi ensi kertaa kilpailuissa Skandinavian alueella. Siinä yhdistyvät siperianhuskyn vuosisatojen ajan hiottu kyky reen vetoon sekä pointterin innokkuus ja atleettisuus. 

Kahden rodun joiden taustalla on täysin toisistaan eroavat geenipoolit risteyttämisen syynä on yleensä heteroosi, mutta se voi myös jatkua risteyttamällä ensimmäisen polven risteytys takaisin toiseen kantarotuun jotta tietyt puhdasrotuisen kannan ominaispiirteet vahvistuisivat.

Skandinaviankoiran ensimmäisen polven risteytyskannalla (50 % pointteria, 50 % alaskanhuskyä) on lyhyt karvapeite, joka soveltuu lähinnä sprinttikilpailuihin joihin ei sisälly lepäämistä tai nukkumista reitin aikana. Kun ensimmäinen risteytyssukupolvi risteytetään takaisin alaskanhuskyyn, jälkeläisillä saattaa olla jo tiheämpi karvapeite, joka sopii paremmin pidemmän matkan rekikilpailuihin.

Alaskanhuskyä on jalostettu tarkasti  suorituskykyä silmällä pitäen siitä lähtien kun Alaskan rekikoirakilpailut aloitettiin. Lyhytkarvaisen saksanseisojan ja pointterin geenipooli on rajoitettu, sillä ne ovat virallisesti hyväksyttyjä rotuja. Tästä huolimatta myös niitä jalostettiin suorituskykyisyyden perusteella: Skandinaavisia pointtereita, joista ensimmäiset skandinaviankoirat myöhemmin syntyivät, käytettiin alun perin sekä rekikilpailuihin että metsästykseen.

Katso myös
----------

* Alaskanhusky
* Lyhytkarvainen saksanseisoja
* Pointteri

Lähteet
-------

1. 1 2  Egil Ellisin haastattelu
2. ↑  Karjan risteyttäminen (Arkistoitu – Internet Archive)
3. ↑  Kilpailuihin käytettävät rekikoirat

Aiheesta muualla
----------------

* Uusia rekikoiraristeytyksiä

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Eurohound
Dornier Do 215, kuvattu vuonna 1941.
**Dornier Do 215** on saksalainen kevyt/keskiraskas ja kaksimoottorinen pommituskone, toisen maailmansodan ajoilta. Siitä kehiteltiin myös muitakin muunnoksia, merkittävimpänä ehkä näistä yöhävittäjämuunnos. Siinä oli eteenpäin suoraan ampuva tykkiaseistus, 2x 20 mm MG FF -konetykkejä, sekä 4x 7,92 mm konekivääriaseistus.[1]

Tämän konetyypin piti oleman niin kutsuttu kehitelty vientimuunnos. Sitä vietiin kuitenkin vain muutama harva koneyksilö, Unkariin (4) sekä Neuvostoliittoon (2). Ruotsi tilasi tätä tyyppiä, muttei saanut yhtään lentokonetta. Valmistusmäärä tästä tyypistä käsitti vain 112 koneyksilöä.[1]

Yöhävittäjätyyppi oli käytössä Luftwaffen laivueissa, ainakin NJG 1:ssa ja NJG 2:ssa. NJG tarkoittaa samaa kuin *Nachtjagdgeschwader*.[2]

Tämän lentokoneen edeltäjä oli Dornier Do 17 sekä seuraaja Dornier Do 217. Käytännössä tämä kone oli Do 17:ää 60 km/t nopeampi, pommituskoneena yhtä suuren pommikuorman kuljettamaan kykenevä, sekä toimintamatkaltaan sekä moottoriteholtaan edellistä hieman parempi. Daimler-Benz DB601-tyypin (Aa/Ba) -moottorit olivat 1 100 hevosvoiman tehoiset kukin, antaen koneelle 460 km/h enimmäisnopeuden. Toimintamatkan maksimi oli 2 445 kilometriä.

Lähteet
-------

* Chant, Chris: II Maailmansodan lentokoneet, Karisto, 2008, Hämeenlinna (suom. Petri Kortesuo) Alkuteos: Amber Books, 1999 ISBN 978-951-23-5025-4 (s. 110)
* Scutts, Jerry: Saksalaiset yöhävittäjä-ässät. Helsinki: Koala-kustannus, 2003. ISBN 952-5186-47-4 (s. 19)

### Viitteet

1. 1 2  Chant: s. 110
2. ↑  Scutts: s. 19
SAI KZ IV ambulanssilentokone.
**Skandinavisk Aero Industri A/S** (**SAI**) oli tanskalainen lentokonetehdas, joka toimi vuodet 1937-1954. Yhtiön perustivat lentokonemekaanikko Viggo Kramme (1905–1984) ja insinööri Karl Gustav Zeuthen (1909–1989). Sen toimipaikka oli Kööpenhamina.

Yhtiön lentokoneet saivat tunnuksen "KZ" Krammen ja Zeuthenin mukaan. Ensimmäinen kone oli valmis vuonna 1937: KZ I. KZ IV rakennettiin vuonna 1944 ambulanssikoneeksi. Koneet KZ VII ja KZ VIII suunnitteli ruotsalainen insinööri Björn Andreasson. Toisen maailmansodan jälkeen yhtiön myynti laski ja yhtiön kannattavuus romahti vuonna 1950, jolloin sen toiminta hiipui.*lähde?* Yhtiö valmisti kaikkiaan noin 200 lentokonetta.*lähde?*

Lentokoneet
-----------

| Nimi | Vuosi | Muuta |
| --- | --- | --- |
| SAI KZ I | 1937 | Prototyyppi |
| SAI KZ II | 1937/38 | Kolme versiota ("Kupé", "Sport", "Trainer") |
| SAI KZ G-II | 1943 | Purjelentokone |
| SAI KZ III | 1944 | Ambulanssikone |
| SAI KZ IV | 1944 | Ambulanssikone |
| SAI KZ VII | 1946 |  |
| SAI KZ VIII | 1949 | Taitolentokone |
| SAI KZ Ellehammer | 1950 | Jacob Ellehammerin v. 1909 koneen replika |
| SAI KZ X | 1951 | Tykistön tulenohjauskone |
|

Museokoneita
------------

Vuonna 2005 Dansk Veteranflysamlingilla oli jokaisesta KZ-mallista kone kokoelmissaan.

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Skandinavisk Aero Industri**.
* History of The Danish Collection of Vintage Aircraft and the KZ planes (Arkistoitu – Internet Archive)
* List of aeroplanes at The Danish Collection of Vintage Aircraft (Arkistoitu – Internet Archive)
* Skandinavisk Aero Industri and the KZ planes (Arkistoitu – Internet Archive) from The Danish Collection of Vintage Aircraft (tanskaksi)
* The KZ & Vintage Aircraft Club
* About the KZ IV planes (Arkistoitu – Internet Archive) from The Danish Aviation Historical Society (tanskaksi)
**Eiranranta** (ruots. *Eirastranden*) on reilun puolen kilometrin mittainen katu Helsingin eteläisessä kantakaupungissa. Se kulkee itä–länsisuunnassa Herne­saaren osa-alueella ja Eiran kaupunginosassa. Sen läntinen alkupiste Hernesaaressa sijaitsee Hernesaarenrannan, Hylkeenpyytäjänkadun ja risteyksessä, ja Eirassa se päättyy Merisatamanrantaan. 

Eiranranta on liikenteeltään kaksisuuntainen ja sen molemmin puolin on pysäköintipaikkoja sekä kevyen liikenteen väylät. Katu on päällystetty asfaltilla ja sen pohjoispuolella on pylväsvalaisimet. Kadulla on yksi risteys; noin puolivälistä katua lähtee pohjoiseen Telakkakatu. Risteyksen jälkeen katu muuttaa suuntaansa jatkuen koillis–luoteissuuntaisena. Huhtikuussa 2021 kadulla alkoi raitioliikenne Hernesaaresta keskustaan ja edelleen Arabianrantaan.

Ympäristö ja rakennukset
------------------------

Kadun varressa sijaitsee Eiran uimaranta.
Kadun eteläpuolella sijaitseville Ursinin kalliolle on pystytetty merenkulkijoiden muistoksi vuonna 1968 Oskari Jauhiaisen ja Eero Eerikäisen suunnittelema betoninen Merenkulkijoiden ja mereen menehtyneiden muistomerkki. Kadun alkuosan pohjoispuolella on suurikokoinen koirapuisto. Kesällä 2010 alueelle rakennettiin myös jätteiden lajitteluasema ja veneilijöiden tarpeisiin pysäköintialue. Loppuosan pohjoispuolella on kolme vuosina 2007–2008 valmistunutta asuinrakennusta, joissa oli tuolloin korkeimmat uusien asuntojen neliöhinnat Suomessa.*lähde?*

Vuosina 2007–2008 valmistuneita asuintaloja Hernesaaren pohjoisosassa.
### Pariton puoli

* *Merisatamanranta*, pohjoiseen ja kaakkoon
* Eiranranta 1, koirapuisto, kierrätyspiste, pysäköintialue ja veneiden talvisäilytyspaikka
* *Telakkakatu*, pohjoiseen
* Eiranranta 3
* Eiranranta 5
* Eiranranta 7
* *Hylkeenpyytäjänkatu*, pohjoisluoteeseen

### Parillinen puoli

* Ei rakennuksia
* *Kaivopuiston Minigolf*
* *Ursinin rantakalliot*
* *Pyhän Birgitan puisto*
* *Hernesaarenranta*, etelään

Lähteet
-------

1. ↑  Aluejaot: Osa-alueet *Helsingin karttapalvelu*. Viitattu 25.8.2021.
2. ↑  Raitiolinja 6 jatkuu Eiranrantaan, linja 6T lakkaa ja linja 7 poikkeusreitille 6.4. Länsiterminaalille korvaavalla bussilla 7X 6.4. – 2.5.  16.3.2021. Helsingin seudun liikenne.  Arkistoitu 30.6.2022. Viitattu 25.8.2021.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Eiranranta** Wikimedia Commonsissa
**Osakan rautatieasema** on Japanin Osakan kaupungin pohjoisosan keskeinen rautatieasema. Sitä käyttää Länsi-Japanin rautatieyhtiö (JR West). Se on osa viiden toisistaan kävelyetäisyydellä olevan aseman kompleksia, johon kuuluu myös maan vilkkain Umedan asema.

Osakan rautatieasema on yhteys Kiotoon ja Kobeen shinkansen- ja *shinkaisoku*-junilla.

Asemaa on peruskorjattu 2000-luvulla, ja uudistettu asema aukesi vuonna 2011. Aseman ratojen päällä on suuri lasikatto, joka antaa sille avoimen ulkonäön. Aseman pohjois- ja etelälaidalla on korkeat kerrostalot, joissa on tarjolla ostos-, ruokailu-, viihde- ja virkistäytymismahdollisuuksia. Kerrostalot on yhdistety toisiinsa radan ylittävällä sillalla.

Vuonna 2005 Osakan rautatieasema oli maailma kolmanneksi vilkkain. Tuolloin asemaa käytti päivittäin liikennöintiin lähes 2,344 miljoonaa matkustajaa päivittäin.

Lähteet
-------

1. ↑  Osaka: Getting there and away Lonely Planet. Viitattu 9.1.2014.
2. ↑  Osaka Station City japan-guide.com. Viitattu 9.1.2014. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Osakan rautatieasema** Wikimedia Commonsissa

* Aseman kotisivut (japaniksi) (englanniksi) (kiinaksi) (koreaksi)
**Gelre** (holl. *Gelre*, saks. *Geldern*) oli herttuakunta nykyisen Alankomaiden alueella vuosina 1096–1795. Gelren alueella sijaitsee nykyään Gelderlandin maakunta.

Historia
--------

Varhaisin maininta Gelren kreivikunnasta on vuodelta 1096. Kreivikunta oli perustettu Geldernin ja Roermondin kaupunkien ympärille osasta Ala-Lothringenia. Kreivikunta oli osa Pyhää saksalais-roomalaista keisarikuntaa. Gelren kreivit laajensivat maataan voimakkaasti 1100- ja 1200-luvuilla ja keisari Ludvig IV korotti kreivikunnan herttuakunnan asemaan vuonna 1339.

Jülichin herttuasta tuli myös Gelren herttua Gelren perimyssodan jälkeen vuonna 1379. Maiden personaaliunioni päättyi vuonna 1422. Burgundin herttua Kaarle Rohkea osti perimisoikeuden Gelren maihin vuonna 1471 ja peri herttuakunnan kolme vuotta myöhemmin, jolloin Gelre liitettiin osaksi Burgundia. Burgundi jaettiin vuonna 1477 Itävallan ja Ranskan välillä ja Gelren herttuakunta siirtyi Itävallalle. Herttua Kaarle II:n kuoltua vuonna 1538 Jülich-Kleve-Bergin herttua Vilhelm Rikas peri maat.

Gelren herttuakunta siirtyi suoraan Pyhän saksalais-roomalaisen keisarikunnan keisarin haltuun vuonna 1543. Gelre nousi kapinaan muiden hollantilaisalueiden kanssa vuonna 1579 ja tuli osaksi Yhdistyneitä provinsseja. Keisari Kaarle V:n poika, Espanjan kuningas Filip II, oli viimeinen, joka käytti Gelren herttuan arvonimeä.

Gelren herttuakunta säilyi nimellisesti osana Espanjan Alankomaita vuoteen 1713 asti, jolloin herttuakunnan alue jaettiin Espanjan perimyssodan päätteeksi Batavian tasavallan, Itävallan ja Preussin kesken. Herttuakunta lakkautettiin virallisesti vasta vuonna 1795 Napoleonin valloittaessa Alankomaat.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Duchies of Cleves and Guelders va) Osnabrugge, Osenbruggen, Ossenbruch etc. Genealogy. Viitattu 13.8.2018. (englanniksi)
2. 1 2 3 4  Gelderland Encyclopædia Britannica. Viitattu 13.8.2018. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Gelre** Wikimedia Commonsissa
**Monty Pythonin paremmat pilat** (*And Now for Something Completely Different*, levitetty Suomessa myös nimellä **Elämä on Pythonia**) on brittiläisen Monty Python -komediaryhmän ensimmäinen pitkä elokuva vuodelta 1971. Toisin kuin ryhmän myöhemmät elokuvat, se sisältää pelkästään televisiosarjasta *Monty Pythonin lentävä sirkus* poimittuja irrallisia sketsejä uudelleennäyteltyinä. Sketsien välissä nähdään televisiosarjan tavoin Terry Gilliamin toteuttamia lyhyitä surrealistisia animaatiopätkiä.

Elokuvassa esiintyvät Monty Python -ryhmän jäsenet John Cleese, Graham Chapman, Michael Palin, Eric Idle, Terry Jones ja Terry Gilliam, jotka myös käsikirjoittivat elokuvan, sekä pieniä sivurooleja tv-sarjassakin esittäneet Carol Cleveland ja Connie Booth. *Monty Pythonin paremmat pilat* oli alun perin suunnattu pääasiassa yhdysvaltalaiselle yleisölle, joka ei ollut vielä nähnyt *Monty Pythonin lentävää sirkusta*. Elokuvan tuotti *Playboy*-lehden Britannian toimitusjohtaja Victor Lownes ja ohjaajana toimi televisiosarjaakin ohjannut Ian MacNaughton. Elokuva tuotettiin alhaisella 80 000 punnan budjetilla. Se menestyi lopulta paremmin kotimaassaan kuin Yhdysvalloissa.

Elokuvassa nähdään joitain *Monty Pythonin lentävän sirkuksen* kahden ensimmäisen tuotantokauden tunnetuimpia sketsejä, kuten "Kuollut papukaija", "Maailman hauskin vitsi" ja "Vuoden yläluokkainen hölmö -kisa". Mukana on myös TV-sarjasta tuttu "Lumberjack Song" -laulu. Sketsejä on jonkin verran lyhennetty ja muutettu eikä niissä ole mukana sarjassa käytettyä taustanaurua. Elokuvan englanninkielinen nimi viittaa TV-sarjassa ja itse elokuvassakin toistuvaan vitsiin, jossa John Cleesen esittämä kuuluttaja istuu pöytineen erikoisissa paikoissa ja ilmoittaa sketsin vaihtumisesta katsojille sanoilla "Ja nyt jotain aivan muuta" ("*And Now for Something Completely Different*").

Lähteet
-------

* Morgan, David: *Monty Python's And Now for Something Completely Different* Montypython.com (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Ja nyt jotain aivan muuta: Monty Pythonin elokuvauran alku ja loppu Teemalauantaissa 4.6. Yle 3.6.2016.
**Omer** (hepr. עֹמֶר‎) on kaupunki Israelin Eteläisellä hallintoalueella Beerseban kaupungin vieressä. Sen asukasluku vuonna 2018 oli 7 586.

Maantiede
---------

Omer sijaitsee Etelä-Israelissa noin kuusi kilometriä Beerseban kaupungista koilliseen. Kaupunki on nimetty viereisen El Omrin kukkulan mukaan.

Historia
--------

Näkymä vuodelta 1974.
Omerin perustivat vuonna 1961 paikalle muuttanut joukko Beerseban asukkaita. Osa heistä työllistyi paikallisilla tehtailla ja osa ryhtyi maanviljelijöiksi. Maatalouden merkitys on kuitenkin sittemmin vähentynyt ja paikkakunta on samalla kaupungistunut. Oma kuntansa Omerista tuli vuonna 1974.

Talous
------

Omerin vieressä sijaitsee teollisuuspuisto, jossa toimii korkean teknologian alan yrityksiä. Teollisuuspuisto työllistää hyvin korkeasti koulutettuja omerilaisia. Omerin miesten ja naisten ansiot ovatkin olleet Israelin eri paikkakunnista korkeimpia.

Väestö
------

Omerin asukasluku oli vuoden 2018 lopussa 7 586. Vuonna 2002 vastaava lukema oli 5 840.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Fred Skolnik ja Michael Berenbaum: *Encyclopaedia Judaica Volume 15 Nat-Per*, s. 419. Thomson Gale, 2007. ISBN 978-0-02-865928-2. (englanniksi)
2. ↑  List of localities, in Alphabetical order (pdf) Central Bureau of Statistics.  (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Omer (Israel)** Wikimedia Commonsissa