recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Merja Mäntyniemi Porissa toukokuussa 2009
**Merja Mäntyniemi** (vuoteen 2010 **Vanhanen**, s. 1961 Vihti) on Matti Vanhasen entinen puoliso. He olivat naimisissa vuodesta 1985 vuoteen 2006 ja heillä on kaksi yhteistä lasta: Annastiina (s. 1991) ja Juhana (s. 1994).

Mäntyniemi valittiin vuonna 2012 Rovaniemen kaupunginvaltuustoon keskustan listalta. Aiemmin hän oli toiminut kaksi kautta Nurmijärven kunnanvaltuutettuna. Hän oli ehdolla myös vuoden 2007 eduskuntavaaleissa ja vuoden 2009 europarlamenttivaaleissa tulematta valituksi.

Mäntyniemi on työskennellyt lentoemäntänä ja purserina. Hän avioitui uudelleen 2010.

Lähteet
-------

1. ↑  Mäntyniemi, Merja: Kerjääminen tulisi kieltää *Verkkoapila*.  27.5.2010. Viitattu 24.6.2010. [vanhentunut linkki]
2. ↑  Remes-Ylönen, Salla: Eurovaaliehdokas Merja Vanhaselle EU-parlamentti on haastava palvelutehtävä *Karjalan Maa*.  2.6.2009. Viitattu 24.6.2010. [vanhentunut linkki]
3. 1 2 3  Merja Vanhaselta purkaus: "Toimittajista julkinen lista" *Uusi Suomi*.  14.7.2009. Viitattu 26.10.2009.
4. ↑  Vanhasen ex-puoliso läpi Rovaniemellä *Yle Uutiset*.  29.10.2012. Viitattu 16.4.2013.
5. ↑  Lehti: Merja Vanhanen naimisiin pääministerin ex-turvamiehen kanssa  23.4.2010. MTV3. Viitattu 24.6.2010.
Ritarikunnan tunnuksia
**Kamehameha I:n kuninkaallinen ritarikunta** (havaijiksi *Kamehameha I e Hookanaka*) on Havaijin entisen kuningasperheen korkein mahdollinen tunnustus. Ritarikunnan perusti kuningas Kamehameha V vuonna 1864.

Ritarikunta elvytettiin vuonna 2016 ja sen jäseniksi kutsutaan nykyään sellaisia henkilöitä, jotka ovat paitsi osoittaneet uskollisuutta Havaijin kuningaskunnalle tai kuningashuoneelle, mutta myös tehneet erityislaatuisia tekoja kulttuurin ja opetuksen saralla.

Kunnianosoitusta jaetaan neljässä luokassa ja niihin kuuluu joitakin rajoituksia:

* suurristi ketjuilla (vain valtionpäämiehet)
* suurristi (max. 10 henkilöä)
* komentaja (max. 30 henkilöä)
* ritari (max. 50 henkilöä)

Galleria
--------

* Ritarikunnan jäseniä kuvattuna vuonna 2012
* Suurristi ketjuilla
* Ritarikunnan tunnuksista valmistettuja jäljennöksiä

Lähteet
-------

1. ↑  Royal Order of Kamehameha I  2022. mamalahoa.org. Viitattu 27.4.2022. (englanniksi)
2. ↑  Royal Order of Kamehameha I  2022. Royal Family Hawaii.  Arkistoitu 28.2.2023. Viitattu 27.4.2022. (englanniksi)
3. ↑  The Royal Order of Kamehameha I - Medals of Hawaii  30.7.2021. Identify Medals. Viitattu 27.4.2022. (englanniksi)
**Kaija Soini** (s. 13. joulukuuta 1942, Tampere) on suomalainen kanttori, urkuri ja kuoronjohtaja. Soini toimi Lohjan seurakunnan kanttorina vuosina 1984–2007. Soinille on myönnetty director cantus -arvonimi.

Elämäkerta
----------

Kaija Soini syntyi Tampereella 13. joulukuuta 1943. Lukiota hän kävi Tammerkosken tyttölyseossa, josta hän valistui keväällä 1963. Samana vuonna hän pääsi opiskelemaan Sibelius-Akatemiaan. Vuonna 1963 Kirkolliskokous hyväksyi myös naiset kanttoreiksi. Urkuihin Soini kuitenkin tutustui jo paljon aiemmin. Soinin biologian opettajan puoliso oli Aleksanterin kirkon urkuri ja 14-vuotias Kaija Soini kävi usein siskonsa kanssa kuuntelemassa tämän soittoa. 15-vuotiaana Soini pääsi Tampereen musiikkiopistoon opiskelemaan urkujen soittoa.

Kaija Soini valmistui Sibelius-Akatemiasta kirkkomusiikkipuolelta kanttori-urkuriksi, koulumusiikin osastolta musiikinopettajaksi ja solistiselta osastolta urkutaiteilijaksi. Myöhemmin hän suoritti vielä musiikin maisterin tutkinnon ja sai osallistua Sibelius-Akatemian ensimmäiseen maisteripromootioon vuonna 1988.

Lohjan seurakunnassa Soini aloitti tammikuussa 1984 ja eläkkeelle hän jäi 2007. Hän johti Lohjan kirkkokuoroa vuosina 1996–2003. Kanttorina hän on työskennellyt kaikkiaan 35 vuotta. Hänet tunnetaan Lohjan ja Virkkalan kirkoissa järjestämistään urkukonserteista, joissa on kuultu useita suomalaisia ja myös ulkomaalaisia urkutaiteilijoita. Tunnettuja esiintyjiä on saapunut Soinin konsertteihin Keski-Eurooppaa myöten.

Kotonaan Kaija Soinilla on urut, piano ja cembalo. Soinin kotiurut ovat rakennettu vuonna 1998.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Maria Aittoniemi: Lohjan kirkossa kuullaan viimeinen koraali, jossa soivat myös ilon ja riemun tunnelmat *Länsi-Uusimaa*.  11.5.2022. Viitattu 2.6.2022.
2. ↑  Syntymäpäiviä huomenna | Työnjohtaja Sten Signell Helsinki... *Helsingin Sanomat*.  12.12.1992. Viitattu 2.6.2022.
3. 1 2 3  Kaija Soinin taivaallista Bachia – lohjalaisen urkurin konsertit Lohjan Pyhän Laurin ja Virkkalan kirkoissa *Länsi-Uusimaa*.  29.3.2019. Viitattu 2.6.2022.
4. ↑  Kaija Soinin kotiurut *Suomen urut*.  7.10.2017. Viitattu 2.6.2022.
Ritarikunnan tunnuksia
**Kaarle XIII:n ritarikunta** (ruots. *Kungliga Carl XIII:s orden*) on ruotsalainen ritarikunta, joka on perustettu kuningas Kaarle XIII:n käskystä vuonna 1811. Sitä jaetaan kiitoksena vapaamuurariden ja sen arvojen mukaisen työn hyväksi tehdyistä teoista. Saajan tulee olla korkea-arvoinen vapaamuurari ja uskonnolliselta vakaumukseltaan protestantti. Ritarikunnan jäsenten määrä on rajattu 33, joista kolmen on edustettava papistoa. Tähän lukuun eivät kuulu Ruotsin kuningasperheen jäsenet, joiden määrää ritarikunnassa ei ole rajoitettu. Kaikkien jäsenten tulee kuitenkin olla vähintään 36-vuotiaita.

Ritarikunnan suurmestarina toimii Ruotsin hallitsija, vaikka ritarikiunta on virallisesti erillään Ruotsin valtiosta ja sitä ei myöskään koske vuonna 1974 tehty ritarikuntauudistus, jonka seurauksena ritarikuntien jäsenyyksien jakaminen lakkautettiin lähes kokonaan paria poikkeusta lukuun ottamatta.

Kunnianosoitusta jaetaan yhdessä luokassa:

* ritari

Lähteet
-------

1. ↑  Ordensväsendet *Kungahuset*.  Arkistoitu 2009. Viitattu 16.11.2022. (ruotsiksi)
2. ↑  Order of Charles XIII, Knight *Medalbook*. Viitattu 17.11.2022. (englanniksi)
3. ↑  The Royal Order of Charles XIII *Tallinn Museum of Orders of Knighthood*.  28.5.2018. Viitattu 17.11.2022. (englanniksi)
Ritarikunnan tunnuksia
**Alankomaiden leijonan ritarikunta** (holl. *De Orde van de Nederlandse Leeuw*) on alankomaalainen ritarikunta, joka on perustettu vuonna 1815 kuningas Vilhelm I:n käskystä, mikä tekee siitä maan vanhimman siviileille myönnettävän ritarikunnan. Ritarikunnan suurmestarina toimii Alankomaiden hallitseva monarkki.

Kunniamerkkiä myönnetään tunnustuksenä poikkeuksellisista ansioista sellaisilla aloilla kuten esim. taide, tekniikka ja innovatiivinen yrittäjyys. Saajan ei tarvitse olla Alankomaiden kansalainen, vaikkakin ulkomaalaisille kunnianosoitusta myönnetään harvakseltaan.

Kunniamerkkiä jaetaan kolmessa luokassa, joiden lisäksi on olemassa myös kunnialuokka, eli veli:

* suurristin ritari
* komentaja
* ritari
* veli

Lähteet
-------

1. 1 2  Order of the Dutch Lion, Knight *Medalbook*. Viitattu 17.12.2022. (englanniksi)
2. ↑  Order of the Lion of the Netherlands *Kanselarij der Nederlandse Orden*.  29.6.2021. Viitattu 17.12.2022. (englanniksi)
3. ↑  ODM of The Netherlands: Order of the Netherlands Lion *medals.org.uk*.  2022. Viitattu 17.12.2022. (englanniksi)
Ritarikunnan tunnuksia
**Kruunun ritarikunta** (ransk. *Ordre de la Couronne*, holl. *Kroonorde*, saks. *Kronenorden*) on belgialainen ritarikunta, joka perustettiin 15. lokakuuta 1898 kuningas Leopold II:n käskystä. Aluksi kuningas jakoi sitä tunnustuksena sankarillisista saavutuksista Kongon vapaavaltiossa. Belgian valtio otti ritarikunnan osaksi omaa palkitsemisjärjestelmäänsä vuonna 1908 ja sijoitti sen Leopoldin ritarikunnan alapuolelle.

Nykyään kunnianosoitusta myönnetään tunnustuksena ansioista taiteen, kirjallisuuden, tieteen, kaupan ja teollisuuden saralla sekä valtion hyväksi tehdystä palveluksesta.

Ritarikuntaa jaetaan viidessä luokassa, kahdessa alemmassa palmu-luokassa sekä kolmessa mitaliluokassa:

* Suurristi
* Suurupseeri
* Komentaja
* Upseeri
* Ritari
* Kultapalmu
* Hopeapalmu
* Kultamitali
* Hopeamitali
* Pronssimitali

Lähteet
-------

1. ↑  The Order of the Crown - Belgian Orders, Medals & Awards from Pre-WW1 *identifymedals.com*.  26.5.2020. Viitattu 30.4.2023. (englanniksi)
2. ↑  Les trois Ordres nationaux *SPF Affaires étrangères*.  2023. Viitattu 30.4.2023. (ranskaksi)
3. ↑  ODM of Belgium: Order of the Crown *medals.org.uk*.  2023. Viitattu 30.4.2023. (englanniksi)
**Arnaud Kalimuendo-Muinga** (s. 20. tammikuuta 2002, Suresnes, Ranska) on ranskalais-kongolainen jalkapalloilija, joka edustaa ranskalaista Stade Rennais FC:tä ja Ranskan alle 21-vuotiaiden jalkapallomaajoukkuetta hyökkääjänä ja vasempana laitahyökkääjänä. Kalimuendo on 175 senttimetriä pitkä, hän painaa 71 kg, ja on oikeajalkainen. Rennaisissa hänellä on sopimus vuoteen 2027 asti. Rennaisiin Kalimuendo siirtyi Paris Saint-Germainista 20 miljoonan euron siirtokorvauksella. Ranskan pääsarjatasolla Kalimuendo on pelannut 93 ottelua, joissa hän on tehnyt 23 maalia. Ranskan alle 21-vuotiaiden maajoukkueessa Kalimuendo on pelannut 15 ottelua, joissa 4 maalia: Serbiaa vastaan 2 maalia ja Ukrainaa ja Pohjois-Irlantia vastaan yksi maali. Marraskuussa 2022 Transfermarkt arvioi Kalimuendon arvon olleen 25 miljoonaa euroa. Kalimuendolla on ollut neljä loukkaantumista, joista viimeisin oli tammi-helmikuussa 2023.

Muuta
-----

Kalimuendosta on maksettu jalkapallohistorian suurin siirtokorvaus PSG-akatemiapelaajista. Stade Rennaisiin liittyessään hänestä maksettiin 25 miljoonaa euroa.

Saavutukset
-----------

Päivitetty 11. kesäkuuta 2023.

* Ranskan mestari: 2019-2020 ja 2021-2022
* Ranskan cup: 2019-2020
* Ranskan liigacup: 2019-2020

Kuvia
-----

* Kalimuendo PSG:n paidassa 2020.Kalimuendo PSG:n paidassa 2020.
* Kalimuendo RC Lensissa 2021.Kalimuendo RC Lensissa 2021.

Lähteet
-------

1. ↑  Arnaud Kalimuendo - Player profile 22/23 *www.transfermarkt.com*. Viitattu 11.6.2023. (englanniksi)
2. ↑  Kalimuendo joins Stade Rennais - Highest fee for PSG academy player *www.transfermarkt.com*. Viitattu 11.6.2023. (englanniksi)
3. ↑  Arnaud Kalimuendo - Titles & achievements *www.transfermarkt.com*. Viitattu 11.6.2023. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kalimuendo Ranskan jalkapalloliiton (FFF) sivuilla
* Kalimuendo Stade Rennaisin sivuilla
Ritarikunnan tunnuksia
Ritarikunnan nauha
**Kaksoislohikäärmeen ritarikunta** (kiin.: 雙龍寶星; pinyin: *Shuānglóng Bǎoxīng*) oli Kiinan Qing-dynastian aikainen ritarikunta. Se perustettiin vuonna 1882 keisari Guangxun käskystä. Sitä myönnettiin tunnustuksena erityislaatuisesta palveluksesta keisarilliselle hoville tai valtiolle. Aluksi sitä myönnettiin yksinomaan ulkomaalaisille, mutta vuodesta 1908 lähtien myös kiinalaisille.

Vain muutama päivä ennen Wuchangin kansannousun alkamista Kaksoislohikäärmeen ritarikunta korvattiin Valtaistuimen suurritarikunnalla, mutta tätä muutosta ei koskaan ehditty ajaa virallisesti läpi. Vuonna 1912 Kiinan tasavallan perustamisen jälkeen kaikki keisarikunnan aikaiset ritarikunnat lakkautettiin.

Kunnianosoitusta jaettiin viidessä luokassa, joista kolmessa korkeimmassa oli vielä kolme alaluokkaa kussakin:

* I luokka, ensimmäinen alaluokka
* I luokka, toinen alaluokka
* I luokka, kolmas alaluokka
* II luokka, ensimmäinen alaluokka
* II luokka, toinen alaluokka
* II luokka, kolmas alaluokka
* III luokka, ensimmäinen alaluokka
* III luokka, toinen alaluokka
* III luokka, kolmas alaluokka
* IV luokka
* V luokka

Lähteet
-------

1. ↑  Order of the Double Dragon *wawards.org*. Viitattu 30.6.2023.
2. 1 2  Order of the Double Dragon, Type II, III Class, II Grade Star *Medalbook*. Viitattu 30.6.2023. (englanniksi)
3. 1 2  The Order of the Double Dragon - Chinese Medals & Awards Pre-WW1 *identifymedals.com*.  25.3.2021. Viitattu 30.6.2023. (englanniksi)
**Petter Johannes Sairanen** (25. toukokuuta 1924 Kurkijoki – 14. maaliskuuta 2008 Loimaa) oli teollisuusneuvoksen arvonimen saanut suomalainen yritysjohtaja. Sairasen lapsuudenkoti oli Kurkijoella Laatokan Karjalassa. Sotien jälkeen Sairanen perusti nykyään Loimaaseen kuuluvalle Metsämaalle Metsämaan puutyötehdas -nimisen puusepänalan yrityksen, joka valmisti ovia, ikkunoita ja parveke-elementtejä. Vuonna 1957 yritys muutti nimekseen Metsäpuu. Vuonna 1963 tuotanto laajeni Korialle Elimäellä nykyisessä Kouvolassa, jossa alettiin tuottaa keittiökalusteita tuotemerkillä Domus. Sukupolvenvaihdos yrityksessä tehtiin vuonna 1998, ja vuonna 2005 Loimaan ja Korian tehtaat fuusioitiin ja yhtiö otti nimekseen Domus. 

Teollisuusneuvoksen arvo Sairaselle myönnettiin vuonna 1978.

2010-luvun alussa Domus työllisti Loimaalla ja Korialla noin 240 ihmistä ja oli Loimaan suurin yksityinen työnantaja. Yrityksen liikevaihto oli noin 35 miljoonaa euroa.

Maaliskuussa 2018 Domus Yhtiöiden omistajaksi tuli itävaltalainen Mirko Kovats, ja noin 200 ihmistä työllistänyt yritys teki konkurssin saman vuoden joulukuussa. Kaikki 230 ihmistä irtisanottiin, mutta yritykselle tai sen osille alettiin etsiä uutta omistajaa.

Maaliskuussa 2019 Fenestra Suomi kertoi ostavansa konkurssipesältä Domuksen Loimaan-tehtaan ja jatkavansa sen ikkunatuotantoa.

Lähteet
-------

1. ↑  Möttönen, Tuomas: Teollisuusneuvos Petter Sairanen (1924–2008) *Suomen talouselämän vaikuttajat*.  15.3.2017. SKS, Biografiakeskus. Viitattu 29.6.2018.
2. ↑  Ala-Nissilä, Heikki: Suvulla etusija Petter Sairasen muistelmakirjassa.  *Turun Sanomat*, 28.5.2007. Artikkelin verkkoversio. Viitattu 2.12.2012. [vanhentunut linkki]
3. ↑  Teollisuusneuvokset *Suomen talouselämän vaikuttajat*. Biografiakeskus. Viitattu 2.12.2012.
4. ↑  Domuksella työntekijät ja työnantaja tekevät ennakkoluulottomasti yhteistyötä *Särmä*.  5 / 2011. Puuliitto. Viitattu 2.12.2012. [vanhentunut linkki]
5. ↑  Tarinamme Domus-yhtiöt.  Arkistoitu 9.12.2012. Viitattu 2.12.2012.
6. ↑  Domus Yhtiöt hakeutuu konkurssiin – Loimaan tehtaan pääluottamusmies: "Jos pesänhoitaja tulee huomenna, niin hän irtisanoo meidät kaikki" *Yle Uutiset*.  18.12.2018. Viitattu 18.12.2018.
7. ↑  Ovia, ikkunoita ja kalusteita valmistanut Domus Yhtiöt irtisanoo lähes 230 ihmistä *Yle Uutiset*.  19.12.2018. Viitattu 19.12.2018.
8. ↑  Lehtola, Johanna: Konkurssiin ajautunut Domus Yhtiöt myyty – Ikkunatuotanto aloitetaan uudelleen Loimaalla *Yle Uutiset*.  15.3.2019. Viitattu 15.3.2019.
Raabyn muistolaatta Dverbergissä
**Torstein Raaby** (myös **Råby**; 6. lokakuuta 1918 Dverberg, Vesterålen, Norja – 1964 Grönlanti, toisen tiedon mukaan Kanada*lähde?*) oli norjalainen radisti ja tutkimusmatkailija.

Raaby oli kotoisin Pohjois-Norjasta Lofooteilta nykyisen Andøyan kunnan alueelta. Ennen toista maailmansotaa hän teki satunnaistöitä. Hän harrasti radioamatööritoimintaa, ja sen ansiosta hän meni sodan alkaessa mukaan vastarintaliikkeeseen. Hän toimi Kaivuonon alueen radistina ja välitti Englantiin tiedot, joiden perusteella taistelulaiva Tirpitz yllätettiin pienoissukellusveneiden avulla suojatussa satamassaan. Raaby käytti antennimastonaan erään saksalaisen upseerin yksityistä mastoa, eikä Gestapo onnistunut paikantamaan sitä. 

Sodan jälkeen Raaby osallistui Kon-Tikin purjehdukseen yli Tyynenmeren yhdessä Thor Heyerdahlin ja muiden miehistön jäsenten kanssa. Hänet valitsi miehistöön toinen hankkeen pääpuuhamiehistä, lämpöinsinööri Herman Watzinger. Raaby puolestaan hankki toisen radistin, oslolaisen vastarintaliikkeen veteraanin Knut Hauglandin. 

Kon-Tikin matkan jälkeen Raaby työskenteli muun muassa Jan Mayenin saarella. Hän osallistui radistina moniin tutkimusretkikuntiin. Hän kuoli sydänkohtaukseen tutkimusmatkalla Grönlannissa Pohjoisnavalle suuntautuneella retkellä.

Raabystä sanottiin, että mahtavasta Kon-Tiki-purjehduksesta hän sai parantumattoman vaelluskuumeen, tutkimusmatkoista tuli hänelle elinikäinen harrastus.

Lähteet
-------

* Thomas Gallagher: Tirpitzin tuho, Kirjayhtymä 1980
* Thor Heyerdahl: Kon-Tiki - lautalla yli Tyynenmeren, Tammi 1949

### Viitteet

1. 1 2 3  Billy Jacobsen: Torstein Raaby *Fylkesleksikon*.  13.12.2104.  Arkistoitu 30.8.2019. Viitattu 30.8.2019.
2. ↑  Christensen, Else: Kon-Tiki: Thor Heyerdahlin seikkailu Polynesiaan *Historia*.  18.4.2018. Bonnier Publications. Viitattu 27.8.2019.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Espanja
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |

 |
**Pyhät Tepot** oli vuosina 2007-2013 toiminut suomalainen uuden aallon suomirock/punkyhtye. Yhtye perustettiin vuonna 2007 ja se oli kotoisin Helsingistä. Pyhien Teppojen levy-yhtiö oli vuodesta 2009 Sony Music Entertainment. Yhtye kunnioitti muiden muassa Pelle Miljoonan, Tehosekoittimen, Rauli Baddingin ja vanhan Hanoi Rocksin perintöä. Steven Riekin kirjoittamat sanoitukset olivat katuromanttisia tarinoita lähinnä juopottelusta ja hauskanpidosta.

Yhtyeen debyyttialbumi "Täältä tulee Pyhät Tepot" julkaistiin 19.5. 2010. Levyn tuotti Jyrki Tuovinen, joka on myös tuottanut levyjä yhtyeille Apulanta, Lordi, Chisu ja Suburban Tribe. 

Yhtyeen ensimmäinen single "Me Muutetaan Lontooseen" julkaistiin 19. huhtikuuta 2010 nettipainoksena. Yhtye on myös julkaissut itsetehdyt musiikkivideot kappaleista "Sunnuntai", "Kiasman Alkolta Kisahalliin", "Seksikkäitä jätkiä" sekä "Me muutetaan Lontooseen". Kappale "Sunnuntai" voitti Voicen Garage Countdown -äänestyksen äänivyöryllä. Radiokanava YleX:n Himotuimmat-äänestyksessä kappale "Me muutetaan Lontooseen" pääsi listaykköseksi heti ensimmäisellä viikollaan saavuttaen 23,1% osuuden kaikista annetuista äänistä.

Lokakuussa 2013 yhtyeen jäsenet ilmoittivat "kyllästyneensä sekoiluun", ja yhtye soitti viimeisen keikkansa Helsingissä Bar Bäkkärissä 9. marraskuuta 2013. Yhtyeen jäsenistä lauluntekijä Riekki ja kitaristi Makke ovat sittemmin jatkaneet Zamorano-yhtyeessä. 

Pyhät Tepot tekivät yhden keikan mittaisen paluun 14.12.2018.

Diskografia
-----------

* *Täältä tulee Pyhät Tepot*  (2010)
* *Radioaktiivista jätettä*  (2011, EP)

Lähteet
-------

* (Arkistoitu – Internet Archive)
* 
* 
* 
* 

### Viitteet

1. ↑  Toimittaja: Juhani Mistola: Täältä palaa Pyhät Tepot – Pyhät Tepot & Ruanda Helsingin Ääniwallissa 14.12.2018 *KaaosZine*.  19.12.2018. Viitattu 3.1.2019.
**Ossi Aksel Barck** (7. marraskuuta 1906 Pori – 4. toukokuuta 1994) oli suomalainen merikapteeni ja Neste Oy:n pitkäaikainen lippukapteeni. Barck aloitti merimiehen ammatin 18-vuotiaana nelimastoparkki Lawhillissä. Yliperämiehen tutkinnon hän suoritti vuonna 1932 ja merikapteeniluokan neljä vuotta myöhemmin Raumalla. Kaikkiaan hän purjehti 25 eri aluksella, joista kahdeksalla perämiehenä ja kymmenellä päällikkönä. 

Talvisodan alussa hän oli viemässä rahtia s/s Wilpaksella Hampuriin, kun venäläinen risteilijä *Kirov* pyyhälsi keulan ohi tulittamaan Russarön linnaketta. Paluumatkalla Wilpas joutui venäläisen sukellusveneen hyökkäystä väistäessään karille Ruotsin rannikolla ja tuhoutui. 

Kapteeni Barck ilmoittautui laivastoon ja hänet koulutettiin moottoritorpedovenemieheksi, mutta sota loppui ennen kuin hän pääsi sotatoimiin. Välirauhan tultua hän palasi kauppalaivastoon ja oli vuonna 1941 s/s Winhan kapteenina tuomassa rahtia Chilestä Petsamoon, kun alus takavarikoitiin Britteinsaarten pohjoispuolella.

Barck sai tilaisuuden värväytyä ruotsalaiseen Bur-alukseen, jonka kanssa hän kävi Halifaxissa, Kanadassa. Mutta kun hän palasi vuonna 1942 Manchesteriin, hänet internoitiin vihollismaan kansalaisena. Hänet vietiin Mansaarelle, jossa internointileiri sijaitsi. Barck valittiin *campleaderiksi* eli leirinjohtajaksi pitämään kuria alueella olevien suomalaisten merimiesten keskuudessa, ja tottuneena miesten käsittelijänä hän hoiti tehtävän hyvin. Hän muun muassa järjesti miehilleen aliperämieskurssin pitääkseen nämä ahkerina ja vähemmän rettelöivinä. Oppikirjat kurssille kapteeni anoi ja sai Suomen valtiolta, ja puolueettomien maiden sekä osaltaan Punaisen Ristin avulla ne saapuivat perille.
Miehet olivatkin hyvin tarpeellisia, kun rauha palasi ja työt alkoivat taas.

Kotimaahan palattuaan kapteeni Barck toimi ensin ahtausliikkeen työnjohtajana ja Wihuri-yhtymän alusten päällikkönä. Hän osallistui Neste Oy:n kaikkien tankkilaivojen suunnitteluun, oli niiden rakennusvalvoja sekä tankkilaivojen *M/T Neste*, *M/T Tupavuori* ja *M/T Nunnalahti* päällikkönä. Pääjohtaja Uolevi Raade nimitti kapteeni Barckin yhtiön ensimmäiseksi lippukapteeniksi. Viimeiset työvuotensa eli 1962–1971 kapteeni Barck toimi varustamo-osaston päällikkönä ja vuodesta 1967 myös apulaisjohtajana.

Barckin mukaan nimettiin Neste Oy:n hankkima mutta Suomen Meripelastusseuran hoitoon luovutettu pelastusristeilijä *Ossi Barck*.

Viitteet
--------

1. ↑   Kauppalaivaston matrikkeli 1970
2. ↑   Tuntematon sota, s.332 - 334

Lähteet
-------

* Palmunen Rainer (toim.): "Man-saaren vangit", *Tuntematon sota: uusia ja yllättäviä tapahtumia talvi- ja jatkosodan vuosilta*, s. 332–334. Toimitusneuvosto: Martti Sinerma et al.. Valitut Palat, 1991. ISBN 951-8933-34-0.

* Kauppalaivaston matrikkeli 1970
**Heidi Mäkinen** (s. 28. huhtikuuta 1956 Kiuruvesi) on suomalainen kirjailija, reumatologian erikoislääkäri ja lääketieteen tohtori.

Mäkinen toimi viimeksi reumatologian apulaisylilääkärinä Tampereen yliopistollisen sairaalan reumatologian yksikössä, josta hän jäi eläkkeelle 2019. Hän väitteli nivelreuman aktiivisuusmittareista ja remissiokriteereistä 2008. Kirjoittamista Mäkinen on opiskellut Viita-akatemiassa ja Oriveden opiston kursseilla.

Mäkisen kaunokirjallinen tuotanto sisältää kaksi Kariston julkaisemaa romaania. Esikoisromaani *Ei saa mennä ulos saunaiholla* julkaistiin 2016 ja *Ei saa elvyttää* 2020.  Mäkinen on päivittänyt suosittua Ei saa mennä ulos saunaiholla -blogiaan vuodesta 2008 lähtien. 

Mäkinen on asunut Tampereella vuodesta 2007 ja on kahden aikuisen lapsen äiti.

Teokset
-------

* *Ei saa mennä ulos saunaiholla*. Karisto, 2016. ISBN 9789512361908.
* *Ei saa elvyttää*. Karisto, 2020. ISBN 9789512367016.

Lähteet
-------

1. 1 2
2. ↑
3. ↑
4. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive)
5. ↑
6. ↑

Aiheesta muualla
----------------

* Heidi Mäkisen Ei saa mennä ulos saunaiholla -blogi.
* Heidi Mäkinen radio-ohjelmassa Kuusi kuvaa (2017)

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)

 |

 |
**Kastilaitos** on järjestelmä, jossa yhteiskunnan jäsenen aseman, toimintamahdollisuudet ja kulttuurin määrittää hänen syntyperänsä. Termiä käytetään nykyisin etenkin intialaisesta yhteiskuntajärjestelmästä ja -normistosta. Termin alkuperä on portugalin kielen sanassa *casta* ('rotu, laji'). Vuonna 2004 Unicef arvioi, että maailmassa 250 miljoonaa ihmistä kokee syrjintää, koska kuuluu alhaiseen kastiin. Kastilaitos on voimissaan laajoilla alueilla Aasiassa ja osissa Afrikkaa.

Kastilaitos Intiassa
--------------------

*Pääartikkeli: Intian kastilaitos*
Intialaisessa kastijärjestelmässä yhteiskunta on jaettu neljään pääkastiin eli *varnaan*: *bramiineihin* (tai *brahmaani*, oppineita, jotka ovat perehtyneet pyhiin kirjoituksiin, opettajia ja pappeja), *kshatriyoihin* (sotureita, joiden tehtävänä oli puolustaa maata), *vaišyoihin* (kauppiaat) ja *šudriin* (maanviljelijöitä ja käsityöläisiä). Neljän kastin ulkopuolelle jäävät kastittomat, jotka ovat kaikkien neljän pääkastin alapuolella ja jotka tekevät kaikkein vähiten arvostettuja töitä.

Varna-kastijärjestelmän rinnalla ja siihen sekoittuneena Intiassa ovat *jatit*. Jateja on tuhansia ja ne ovat eräänlaisia ammattikiltoja ja alakasteja. Kaikkien viiden ryhmän ihmiset kuuluvat johonkin jatiin.

Alun perin Intian kastijärjestelmä oli melko joustava ja salli tiettyä liikkumavaraa kastien välillä kunkin yksilön kykyjen ja toiveiden mukaisesti, mutta ajan myötä se kangistui.

Kastilaitos yhdistetään hindulaisuuteen, mutta myös muiden Intian uskontojen sisällä on varnoja ja jateja vastaavia yhteiskuntaluokkia.

Hindulainen perinne antaa seuraavan selityksen kastien alkuperälle: Brahma päätti luomisen yhteydessä maailman asukkaista, jotka saavat alkuperänsä hänen omasta ruumiistaan. Sen mukaisesti hänen suustaan ​​tuli ensin brahmiini (pappi), jolle hän uskoi Veda-kirjat, oikeasta käsivarresta ​​tuli kshatriya (soturi) ja hänen vasemmasta kädestään soturin vaimo. Hänen reitensä tuottivat vaisyoiat ​(kauppiaat) ja viimein hänen jaloistaan tuli sudri (maanviljelijät ja käsityöläiset).

Lähteet
-------

1. ↑  Discrimination (Arkistoitu – Internet Archive) Unicef 2004
2. ↑  Caste Discrimination (Arkistoitu – Internet Archive) Center for Human Rights, NY Law School
3. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive)
4. 1 2  The caste system BBC 2009
5. ↑  Parpola, Marjatta: "Yhteiskunta" teoksessa: toim. Asko Parpola: *Intian kulttuuri*, s. 160–166. Helsinki: Otava, 2005. ISBN 951-1-18365-6.
6. ↑  Caste system in Muslim Society of India (Arkistoitu – Internet Archive) Faith Freedom
7. ↑  Thomas Bulfinch: *Bulfinch's Mythology*. {{{Julkaisija}}}, 2004-01-01. Teoksen verkkoversio (viitattu 17.10.2023). Englanti

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Kastilaitos** Wikimedia Commonsissa
Polyasparagiinihapon rakenne
**Polyasparagiinihappo** on polyamideihin kuuluva polymeeri. Sitä valmistetaan asparagiinihaposta, ja se on biohajoavaa. Polyasparagiinihapolla on useita käyttökohteita.

Ominaisuudet, valmistus ja käyttö
---------------------------------

Polyasparagiinihappo liukenee veteen ja myös absorboi runsaasti vettä. Polyasparagiinihapon rakenteessa polyamidiryhmä voi muodostua joko asparagiinihapon α- tai β-asemassa olevaan karboksyyliryhmään. Polymeerirungon sivuketjuissa on karboksyylihapporyhmiä, jotka voivat luovuttaa protonin. Vesiliuoksessa polyasparagiinihappo on negatiivisesti varautuneena ja on siis polyelektrolyytti. Polyasparagiinihappo kelatoi useita metalli-ioneja.

Polyasparagiinihapon valmistuksen ensimmäisessä vaiheessa asparagiinihappoa kuumennetaan noin 160–240 °C:n lämpötilaan, jolloin muodostuu polymeripihkaimidiä. Reaktio vaatii happaman katalyytin, joka on useimmiten fosforihappo tai rikkihappo. Polymeripihkaimidi hydrolysoidaan polyasparagiinihapoksi. Keskimääräinen moolimassa on noin 6 000 g/mol.

Polyasparagiinihappoa voidaan käyttää korvaamaan polyakryylihappoa. Käyttökohteita ovat muun muassa veden absorbointi, metallien ja metalliseosten korroosionesto ja raskasmetallien kelatointi. Polyasparagiinihappoa käytetään myös vedenpuhdistuksessa, pesuaineissa, lääkkeiden annostelussa ja kolloidien stabilisaattorina esimerkiksi maaleissa.

Lähteet
-------

1. 1 2  Dorota Kołodyńska: "Complexing Agents", teoksessa *Kirk-Othmer Encyclopedia of Chemical Technology*, John Wiley & Sons, New York, 2019.
2. 1 2 3  Thomas Klein, Ralf-Johann Moritz & René Graupner: "Polyaspartates and Polysuccinimide", teoksessa *Ullmann's Encyclopedia of Industrial Chemistry*, John Wiley & Sons, New York, 2008.
3. 1 2 3  Hossein Adelnia, Huong D.N. Tran, Peter J. Little, Idriss Blakey & Hang T. Ta: Poly(aspartic acid) in Biomedical Applications: From Polymerization, Modification, Properties, Degradation, and Biocompatibility to Applications.  *ACS Biomaterials Science & Engineering*, 2021, 7. vsk, nro 6, s. 2083–2105. Artikkelin verkkoversio. Viitattu 13.10.2023.  (englanniksi)
Näyttelijä Bruce Campbell signeeraamassa kulttiklassikkona pidetyn *Evil Dead* -elokuvan VHS-kasettia.
**Kultti-ilmiöstä** puhutaan populaarikulttuurissa useimmiten sellaisten teoksien, tuotteiden tai artistien yhteydessä, joita suuri yleisö ei tunne tai arvosta, mutta joilla on oma pieni ja innokas ihailijakuntansa. Kultti-ilmiöitä voivat olla esimerkiksi valtavirtaisesta mausta poikkeavat elokuvat, sarjakuvat ja rocklevyt.

Kultti-ilmiöön kohdistuva innostus voi olla parodista, ironista ja camp-henkistä: esimerkiksi lipunmyynnissä flopanneet elokuvat ovat kulttielokuvia nimenomaan siksi, että niitä pidetään poikkeuksellisen kummallisina, mauttomina tai huonoina. Usein kultti-ilmiöön kohdistuu kuitenkin aitoa ihailua ja kunnioitusta. Esimerkiksi rockhistoriasta löytyy paljon levyjä, joita niiden ihailijat pitävät unohdettuina mestariteoksina.

Toisinaan kultti-ilmiö on alun perin ollut suuren yleisön suosikki, joka ajan kuluessa on jäänyt elämään vain pienen ihailijakunnan harrastuksen kohteena. Esimerkiksi televisiosarjat kokevat usein tällaisen kohtalon. Joskus voi käydä päinvastoin: kultti-ilmiö nousee vähitellen yleiseen tietoisuuteen ja saavuttaa massasuosion.

Toisinaan kultti-ilmiöt ovat peräisin maista, joissa tuotettu populaarikulttuuri ei yleensä nouse laajan kansainvälisen huomion kohteeksi. Tällaiset ilmiöt voivat olla kotimaassaan hyvinkin suosittuja, mutta muissa maissa tai maanosissa ne saavuttavat vain kulttistatuksen. Syynä tähän ovat usein kieli- ja kulttuurierot sekä markkinointivaikeudet. Esimerkiksi latinalaisamerikkalainen ja aasialainen populaarikulttuuri esiintyy Yhdysvalloissa ja Euroopassa usein kultti-ilmiöinä.

Eräistä kultti-ilmiöistä kuten populaarikulttuurin henkilöpalvonnasta käytetään myös nimitystä kultti.

Katso myös
----------

* Kultti

Lähteet
-------

1. ↑  kultti – Tieteen termipankki *tieteentermipankki.fi*. Viitattu 12.5.2020.

Kirjallisuutta
--------------

* Kovala, Urpo & Saresma, Tuija (toim.): *Kulttikirja: Tutkimuksia nykyajan kultti-ilmiöistä*. Helsinki: Suomalaisen kirjallisuuden seura, 2003. ISBN 951-746-500-9.
**Otto Aleksanteri Paappanen** (7. heinäkuuta 1884 Mikkeli – 14. toukokuuta 1927 Viipuri) oli suomalainen kirjaltaja ja päätoimittaja.

Paappanen oli latojanopissa mikkeliläisessä O. B. Blomfeltin kirjapainossa, jonka jälkeen hän työskenteli Helsingissä ja myöhemmin Lappeenrannassa *Kansan Äänen* kirjapainon faktorina ja taloudenhoitajana. Hän oli myös lehden vastaava toimittaja vuosina 1909 ja 1916–1918. Sisällissodan aikana Paappanen oli myös punaisten nimeämän Lappeenrannan kaupunginvaltuuston jäsen. Sodan päätyttyä Paappanen sai viiden vuoden kuritushuonetuomion valtiopetoksesta. Armahduksensa jälkeen vuonna 1919 Paappanen muutti Viipuriin *Kansan Työn* faktoriksi ja taloudenhoitajaksi.

Paappanen oli Suomen Kirjatyöntekijäin Liiton jäsen vuodesta 1902 ja toimi Lappeenrannan osaston puheenjohtajana. Lisäksi hän oli Viipurin kaupunginvaltuuston jäsen. Paappanen kuoli sydänkohtaukseen 42-vuotiaana.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Kuollut.  *Kirjatyö*, 15.6.1927, nro 12, s. 171. Kansalliskirjasto. Viitattu 2.7.2023.
2. ↑  Kaarna, Väinö : Winter, Kaarina (toim.): *Suomen sanomalehdistön bibliografia 1771–1963*, s. 32. Helsinki: Helsingin yliopiston kirjasto, 1963. Teoksen verkkoversio (PDF).
3. ↑  Valtiorikosylioikeuden akti 17438 – Paappanen, Otto Aleksanteri *Valtiorikosylioikeuden aktit*.  7.10.1918. Kansallisarkisto. Viitattu 1.7.2023.
4. ↑  † O. A. Paappanen.  *Etelä-Saimaa*, 17.5.1927, nro 54, s. 3. Kansalliskirjasto. Viitattu 2.7.2023.
Laulaja Chenard sanskulotin asussa Savoijissa järjestetyillä Vapauden festivaaleilla lokakuussa 1792. Louis Léopold Boillyn maalaus vuodelta 1792.
**Sanskulotit** (ransk. *sans-culottes* tai *sansculottes*, ’polvihousuttomat’) on nimitys, jolla Ranskan aristokratia ryhtyi vuonna 1790 kutsumaan kolmannen säädyn köyhimpiä edustajia. Nimi tulee siitä, että nämä eivät käyttäneet tuolloin muodikkaita polvihousuja (*culotte*) vaan pitkiä housuja. Ranskan suuren vallankumouksen aikana termi yleistyi tarkoittamaan vallankumousarmeijan heikosti vaatetettuja ja varustettuja vapaaehtoisia sekä yleensä äärimmäisen linjan vallankumouksellisia.

Sanskulottien tyypilliseen vaatetukseen kuuluivat:

* *pantalon*, pitkät pussimaiset housut
* *carmagnole*, lyhytliepeinen takki
* fryygialaismyssy, jossa Ranskan trikolorin värinen kokardi
* *sabots*, maaseudulla yleisesti käytetyt puukengät.

Sanskulotit tukivat radikaaleimpia vallankumouksellisia, kuten Maximilien Robespierreä. Robespierren häviön jälkeen sanskulottien vaikutusvalta hiipui, ja ilman vahvaa johtajaa he hajosivat pieniksi vähämerkityksisiksi ryhmittymiksi.

Lähteet
-------

* Annukka Aikio ja Rauni Vornanen: Uusi sivistyssanakirja. Kustannusosakeyhtiö Otava 1993. ISBN 951-1-11365-8.

### Viitteet

1. ↑  Haikala, Sisko: "Vallankumousten aikakausi", *Maailmanhistorian pikkujättiläinen*, s. 673. WSOY, 2006. ISBN 951-0-30602-9.
2. ↑  Tieteen kuvalehti Historia 12/2014, s. 48–55
3. ↑  Aikio & Vornanen 1993, s. 543

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Sanskulotit** Wikimedia Commonsissa
**Sukusolu** eli **gameetti** on suvullisesti lisääntyvien eliöiden suvunjatkamiseen erikoistunut solu. Sukusolut syntyvät sukurauhasissa sijaitsevista ituradan soluista meioottisten solunjakautumisten kautta, ja läpikäyvät meioosin yhteydessä lisääntymiseen tarvittavan erilaistumisprosessin.

Naaraalla ituradan solut käyvät kehittyessään läpi oogeneesin ja meioosin ja lopputuloksena on haploidi munasolu. Oogeneesissa munasoluun varastoituu suuri määrä vararavintoa alkion alkukehityksen turvaamiseksi. Meioosin tuottamista haploideista tumista vain yksi kehittyy munasolun tumaksi, muut kolme tumaa surkastuvat.

Koiraalla ituradan solut käyvät kehittyessään läpi meioosin ja spermatogeneesin ja lopputuloksena ovat haploidit siittiöt. Meioosin jälkeen haploidit meioosituotteet läpikäyvät voimakkaan rakenteellisen muuntumisen. Tuma tiivistyy hyvin tiukaksi paketiksi ja siittiön siima ja sille energiaa tuottavat elimet kehittyvät.

Hedelmöityksessä vain siittiön haploidi tuma tunkeutuu munasoluun ja hedelmöittää haploidin munasolun (n + n → 2n). Syntyy diploidi tsygootti, josta uusi yksilö saa alkunsa.

Kasveilla naaraspuoliset sukusolut kehittyvät alkiorakon emosolusta (engl. *embryo sac mother cell, EMC*), läpikäyvät meioosin ja sen jälkeen muutaman mitoosin. Monitumaisessa alkiorakossa yksi tuma on haploidi munasolun tuma, muut ovat avustavia tumia.

Kasveilla koiraspuoliset sukusolut kehittyvät siitepölyhiukkasen emosolusta (engl. *pollen mother cell, PMC*), läpikäyvät meioosin ja sen jälkeen pari mitoosia. Siitepölyhiukkanen sisältää kolme haploidia tumaa.

Koppisiemenisillä kasveilla hedelmöityksessä siitepölyhiukkasen tumista yksi kasvattaa siiteputken, yksi hedelmöittää munasolun (n+n → 2n) ja yksi hedelmöittää kaksitumaisen keskustuman (n+n+n → 3n). Hedelmöitetystä munasolusta kehittyy diploidi yksilö (alkio), hedelmöitetystä keskustumasta syntyy siemenen triploidi ravintosolukko.

Katso myös
----------

* Raskaus
* Kuukautiset

Lähteet
-------

1. ↑  Tirri, R.; Lehtonen, J.; Lemmetyinen, R.; Pihakaski, S. & Portin, P.: "sukusolu", *Biologian sanakirja*, s. 681. Uudistetun laitoksen 3. painos. Otava, 2006. ISBN 951-1-17618-8.
Vlas Tšubar
**Vlas Tšubar** ukr. Влас Чубар (22. helmikuuta 1891 Fedorivka, Jekaterinoslavin kuvernementti – 26. helmikuuta 1939) oli ukrainalainen talousasioiden johtaja ja Ukrainan kommunistisen puolueen johtaja. Tšubar oli ensimmäinen ukrainalainen, joka valittiin Neuvostoliiton kommunistisen puolueen keskuskomitean politbyroon jäseneksi.

Tšubar kävi Oleksandrivsken mekaanis-teknillisen koulun 1904–1911 ja liittyi vuonna 1907 bolsevikkipuolueeseen. Vuoden 1911 jälkeen hän työskenteli tehtaissa eri paikkakunnilla Venäjällä ja Ukrainassa. Vuoden 1917 lokakuun vallankumouksen aikana hänet nimitettiin Pietarin tykistöhallinnon komissaariksi, minkä jälkeen hän toimi Venäjällä useissa hallinnollisissa tehtävissä. Ukrainassa Tšubarin ura kesti vuodet 1919–1834.

Vuoden 1925 tienoilla Tšubar johti ukrainalaistamiskomiteaa. Oleksandr Šumskyi suositteli häntä Lazar Kaganovitšin sijasta turhaan CP(B)U:n ensimmäisen sihteerin virkaan.

Ukrainalaisena hallintovirkailijana ja puoluejohtajana Tšubar puolusti tasavallan taloudellisia etuja. Hän korosti toiminnan laajentamisen tarvetta paikallisella tasolla. Raportoidessaan teollistumisesta CP(B)U:n 11. kongressille Harkovassa vuonna 1930 Tšubar vaati Ukrainan hallintoa valvomaan Ukrainan alueella toimivia liittovaltion yrityksiä. Kolmannessa Ukrainan CP(B)U-konferenssissa Harkovassa 1932 hän ja Oleksandr Šlih’ter ilmaisivat kantanaan, että kollektivisointimenetelmä ja kollektivisoinnin vauhti olivat epärealistisia ja viljankokoamissuunnitelma liian kunnianhimoinen. Tšubar vastusti kuitenkin vuonna 1926 Mykola Skrypnykin, Andri H’vylian ja Jevhen Hirtšakin kanssa Mykola H’vylovyin ja Oleksandr Šumskyin näkemystä kulttuurisesta itsenäisyydestä. Tšubar pelkäsi, että se johtaisi Ukrainan SNT:n erottamiseen Neuvostoliitosta.

Tšubar pidätettiin vuonna 1937, ja myöhemmin hänet joko ammuttiin tai hän kuoli vankina. Hänen maineensa palautettiin 1960-luvulla.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Yaroslav Bilinsky: Chubar, Vlas *Internet Encyclopedia of Ukraine*.  1984. Viitattu 17.10.2023. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Vlas Tšubar** Wikimedia Commonsissa
**PIM** oli helsinkiläinen rockyhtye, joka sai alkunsa vuonna 1984. Bändin perustajia olivat Ninni Manninen (laulu), Maria Lumikangas (basso) sekä Päivi (kitara). Päivi lähti varhain yhtyeestä, ja tilalle kitaristiksi tuli Vilma Vainikainen.

Historia
--------

Alkuun Ninni soitti rumpuja laulamisen ohella varsinaisen rumpalin puuttuessa. Muutaman tilapäisen soittajan jälkeen yhtyeeseen pyydettiin vihjeen perusteella rumpaliksi Marianne Loppi, joka oli soittanut aiemmin yhtyeessä Geisha.

PIM keikkaili Suomessa ja Ruotsissa, sekä levytti studiossa kolme singleä. Vuonna 1985 julkaistiin Nancy Sinatran kappale *"These boots are made for walking"* sekä oma kappale *"Drink it"*. *"Fade away"* jäi viimeiseksi levytykseksi. Yhtye on saanut vaikutteita Sinatran lisäksi muun muassa The Crampsiltä ja Link Wrayltä. Ensisinglen B-puolen raita, *"Dee-Lay"*, sai innoituksensa The Nights of Iguana -yhtyeen basisti Dile Kolasesta, joka tunnetaan myös nimellä Delay. Delay antoi PIMille musiikillisia neuvoja muun muassa sovitukseen liittyen. Sen lisäksi yhtyeet keikkailivat usein yhdessä, mutta keikalle lähtiessä Delay oli, nimensä mukaisesti, monesti vähällä myöhästyä.

Vuonna 1986 yhtyeen jäsenistössä tapahtui muutoksia. Kesällä PIM käytti keikoilla kakkoskitaristia, joka ei jäänyt pysyväksi jäseneksi. Sitten rumpali Marianne lähti Ranskaan opiskelemaan. Yhtye päätyi valitsemaan uudeksi rumpaliksi lähipiiristään tutun Ykä Knuuttilan (Musta Paraati, Shadowplay), joka oli mukana levyttämässä *"Fade away"* -singleä.

Lepakko eli Helsingin Lepakkoluola oli merkittävässä asemassa yhtyeelle niin harjoittelu- kuin esiintymisasujen hankintapaikkana, sekä kokoonpanon syntymisessä, "henkinen koti". Yhtyeen esiintymisessä garage-tyylisen rock-musiikin ohella tärkeitä olivat vaaleat, pulleat peruukit, kimaltavat lurex-mekot sekä pitkävartiset platform-kengät.

PIM keskittyi soittamiseen ja hauskanpitoon. "Kaikki oli hyvin sattumanvaraista", sanoi yhtyeen kitaristi Vilma. Yhtye ei koskaan tehnyt LP-levyä. Yhtyeen tarina päättyi vuonna 1988. PIM jätti jäähyväiset kuvattuna yleisellä kaatopaikalla Iltalehden juttuun.

Yhtyeen nimi oli peräisin klassisesta Carl Barksin Aku Ankka -tarinasta *"Vaarallinen lelu"*, jossa Aku hypnotisoituu sanoilla "PIM! Olet kana!"

Diskografia
-----------

### Singlet

* *These boots are made for walking / Dee-Lay* (1985)
* *Lies / Drink it* (1986)
* *Fade away / Move on* (1987)

Lähteet
-------

Alho, Arja ja Taskinen, Anne: *Rockin korkeat korot : suomalaisen naisrockin historia!*. s. 164–166. Helsinki: WSOY, 2003. ISBN 951-0-28404-1. 

1. ↑  Sarjakuva-aiheiset laulut *www.kvaak.fi*.  16. joulukuuta 2003. www.kvaak.fi. Viitattu 3.9.2012. [vanhentunut linkki]

Aiheesta muualla
----------------

* Discogs (Pim)
Särkänniemen Jet Star vuonna 2005.
**Jet Star** on edesmenneen saksalaisen Anton Schwarzkopfin suunnittelema liikuteltava teräksinen vuoristoratamalli, jonka valmistus aloitettiin 1968. Jet Starin korkeus on 13,5 metriä, korkein pudotus 12 metriä, pituus 538 metriä ja sen vaatiman alueen koko 44 × 27 metriä.

Tampereen Särkänniemessä toiminut Jet Star oli viimeinen valmistettu ensimmäisen mallin Jet Star. Se rakennettiin tehtaan varastoon jäljelle jääneistä varaosista. Särkänniemen Jet Star otettiin käyttöön vuoden 1980 heinäkuussa. Alun alkaen radan olisi pitänyt olla käytössä jo äitienpäivänä, mutta merenkulkulakko viivästytti laitteen saapumista Suomeen parilla kuukaudella. Jet Star maksoi kaikkineen 2,8 miljoonaa markkaa. Särkänniemen Jet Star oli 1980-luvulla väritykseltään sinivalkoinen. Rata purettiin kauden 1988 jälkeen ja se kävi todellisen huollon värien vaihtuessa samalla puna-mustaksi. Taiteilija Ari Backman teki luonnoksia Särkänniemelle siitä, miltä Jet Starin uusi ilme voisi näyttää vuonna 1989. Vuonna 2008 vaunut uusittiin ja niihin tehtiin turvapuomit. Aiemmin matkustajien kyydissäpysymisestä huolehti keskipakoisvoima. Samalla vaunujen kapasiteetti laski neljästä hengestä kolmeen. Jet Star reistaili kesällä 2012 kunnes hajosi heinäkuun lopulla 2012 ja oli poissa käytöstä koko loppukauden. 8. huhtikuuta 2013 Jet Starin purkutyöt aloitettiin ja vain pari päivää myöhemmin oli rata purettu kokonaan.*lähde?*

Schwarzkopf on valmistanut kaikkiaan viittä Jet Star -mallia:

* Jet Star
* Jet Star 2
* Jet Star III (tunnetaan myös nimellä Jumbo Jet)
* Jet 400 (tunnetaan myös nimellä City Jet)
* Jumbo V

Lisäksi on valmistettu myös pitkää Jet Star -rataa mallinimellä Speed Racer.

Lähteet
-------

1. 1 2  Jet Star *RCDB*. Viitattu 15.7.2021. (englanniksi)
2. ↑  Jet Star *RCDB*. Viitattu 15.7.2021. (englanniksi)
3. ↑  Speed Racer / Extended Jumbo Jet *RCDB*. Viitattu 15.7.2021. (englanniksi)
Margaret Carpenter, omakuva vuodelta 1817.
Margaret Sarah Carpenter: Ada Lovelacen muotokuva, maalattu ehkä vuonna 1836.
**Margaret Sarah Carpenter** syntyjään **Geddes** (1793–1872) oli englantilainen taidemaalari. Hän maalasi muotokuvia ja häntä pidettiin omana aikanaa lahjakkaana taiteilijana ja hän myös menestyi urallaan. Hänen töissään on varma piirustusjälki ja hieno värien käyttö, olivat työt sitten akvarelleja tai öljyväritöitä.

Margaret Geddes sai alkuopetuksen paikalliselta piirustusmestarilta Salisburyssä. Lordi Radnor päästi hänet piirtämään kopioita galleriaansa ja Geddes lähetti töitään taideakatemiaan. Hän pääsi Lontooseen taideakatemiaan vuonna 1814 ja sai heti luvan pitää näyttelyn. Tästä eteenpäin hän piti näyttelyn joka vuosi, aina vuoteen 1866 asti. Hänen huippukautensa osuu 1830–1840- luvuille.

Avioliiton Geddes solmi vuonna 1817 William Hookham Carpenterin kanssa ja perheeseen syntyi monta lasta. Margaret Carpenterin täytyi auttaa myös varattomia vanhempiaan. Taloudellisen tilanteen vuoksi muotokuvia piti tehdä paljon. Carpenterilla oli kaikkiaan 600 muotokuvatilausta.

Koska hän oli nainen, ei Carpenteria aateloitu ansioistaan, mutta aviomiehen kuoltua kuningatar Viktoria myönsi hänelle 100 punnan suuruisen eläkkeen.

Lähteet
-------

1. ↑
2. 1 2 3


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Espanja
* Saksa
* Yhdysvallat
* Australia

 |
|  |
| Taiteenala | 
* RKD Artists
* Te Papa (New Zealand)
* ULAN

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* SNAC

 |

 |
**Gustaf Fredrik Sneckenström** (28. elokuuta 1797 Koski Hl. – 19. maaliskuuta 1877 Helsinki) oli suomalainen merikapteeni, laivanvarustaja, kauppaneuvos ja valtiopäivämies.

Sneckenströmin vanhemmat olivat majuri Johan Fredrik Sneckenström (entinen Lindström) ja Eva Elisabet Florin ja puolisot 1826–1840 Christina Charlotta Spaak, 1843–1855 Wilhelmina Elisabeth Catharina Stenroth ja vuodesta 1865– Rosalie Åkerhjelm. Sneckenström suoritti perämies- ja merikapteenitutkinnot ja oli merimies vuodesta 1812. Porvarinoikeudet Porvoossa hän sai 1824, mutta toimi vielä senkin jälkeen laivanpäällikkönä 1824–1834. Sen lisäksi hän oli kauppias ja laivanvarustaja, harjoitti telakkatoimintaa ja oli osakkaana useissa eri yhtiöissä, mukaan lukien Suomen Yhdyspankki vuodesta 1862. Sneckenström kuului myös Porvoon kaupunginvanhimpiin ja Porvoon Säästöpankin johtokuntaan ja oli Suomen Pankin tarkastaja 1856. Ruotsin ja Norjan varakonsulina Porvoossa hän toimi 1846–1868. Sneckenström sai kauppaneuvoksen arvon 1852. Hän kuoli 1877 kevättalvella valokaasumyrkytykseen helsinkiläisessä hotellissa. Sneckenström edusti Porvoota porvarissäädyssä valtiopäivillä 1863–1864, joilla hän oli säädyn vanhin ja säädyn suuren lähetystön jäsen.

Lähteet
-------

1. 1 2  Biografia-sampo: Fredrik Sneckenström Viitattu 18.1.2021.
2. ↑  Sigurd Nordenstreng: *Porvarissäädyn historia Suomen valtiopäivillä 1809–1906: Osa V*, s. 311–312. Helsinki: Otava, 1921.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Talousvaikuttajat

 |

 |
*Tämä artikkeli käsittelee moskeijaa Istanbulissa. Myös Ródoksella on Suleimanin moskeija.*

**Suleimanin moskeija** (turk. *Süleymaniye Camii*) on moskeija Istanbulissa Turkissa. Moskeijan rakennustyöt aloitettiin vuonna 1550, ja se valmistui vuonna 1557. Suleimanin moskeija on Istanbulin toiseksi suurin moskeija ja yksi kaupungin tunnetuimmista nähtävyyksistä. Moskeija on nimetty Osmanien valtakunnan sulttaanin Suleiman Suuren mukaan. Moskeijan ja sitä ympäröivät rakennukset suunnitteli sulttaanin kuuluisin arkkitehti Mimar Sinan, joka on haudattu moskeijan puutarhaan.

Moskeija sisältä
Moskeijan rakennustyyli on saanut vaikutteita bysanttilaisista basilikoista, etenkin Hagia Sofiasta. Siihen kuuluu neljä minareettia, joita kiertää kymmenen parveketta. Moskeija on 59 metriä pitkä, 58 metriä leveä ja 53 metriä korkea. Pääkupolin halkaisija on 27 metriä.

Moskeijan yhteyteen rakennettiin monipuolinen palvelukeskus: dervissiluostari, vierashuoneita, keittiö, leipomo, köyhien ruokala, sairaala, lääketieteellinen koulu ja karavaaniseralji.

Monet moskeijan osista ovat edelleen käytössä. Pääsisäänkäynnin oikealla puolella on hautausmaa, jossa sijaitsevat Suleimanin ja hänen vaimonsa Roxelanan hautakammiot. Hautausmaalle on haudattu muitakin Suleimanin perheenjäseniä ja myöhempiä sulttaaneita.

Moskeija vahingoittui tulipalossa vuonna 1660, ja korjaustöissä se muuttui enemmän barokkityyliseksi. Vuonna 1766 maanjäristys vaurioitti rakennusta. 1800-luvulla se palautettiin alkuperäiseen asuunsa. Ensimmäisen maailmansodan aikana moskeijan pihalla säilytetyt ammukset aiheuttivat toisen tulipalon, ja sen jäljiltä moskeija korjattiin vasta vuonna 1956.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6  Süleymaniye Mosque Britannica. Viitattu 23.10.2023. (englanniksi)
2. 1 2 3  Süleymaniye Mosque Lonely Planet.  Arkistoitu 6.6.2015. Viitattu 17.5.2015. (englanniksi)
3. 1 2 3  Suleymaniye Mosque, Istanbul Sacred Destinations. Viitattu 23.10.2023. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Suleimanin moskeija** Wikimedia Commonsissa