recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Edme Mariotte** (n. 1620 – 12. toukokuuta 1684 Pariisi, Ranska) oli ranskalainen  fyysikko ja roomalaiskatolinen pappi (abbé), joka tunnetaan Robert Boylen ohella kaasun paineen ja tilavuuden riippuvuuden lain löytämisestä.

Ura
---

Mariotte oli Dijonin lähellä olevan luostarin esimunkki. Hän oli yksi Pariisiin vuonna 1666 perustetun Ranskan tiedeakatemian ensimmäisistä jäsenistä. Hän kuoli Pariisissa 12. toukokuuta 1684.

Mariotten tieteellinen toiminta kohdistui etenkin mekaniikkaan, sekä sen teoreettiseen että kokeelliseen puoleen, joiden menettelytapoja hän yhdisti taitavasti. Suurimman kuuluisuutensa Mariotte saavutti keksimällä lain kaasun paineen ja tilavuuden riippuvaisuudesta toisistaan. Mainitun lain tosin Boyle oli keksinyt jo toistakymmentä vuotta aikaisemmin, mutta Mariotte, joka sovellutti sitä muun muassa ilmapuntarilla suorittamiinsa korkeudenmittauksiin, ei tiennyt Boylen löydöstä. Mariotten mittaustapa antaa liian pienet arvot suuremmille korkeuksille, kun hän ei ottanut huomioon ilmakehän lämpötilan alenemista ylöspäin.

Mariotte toimi menestyksellisesti hydrostatiikan ja hydromekaniikankin alalla. Tulokset hän julkaisi teoksessa *Traite du mouvement des eaux et des autres fluides* (1686), jossa hän muun muassa esittää havaintonsa astiasta purkautuvien nesteiden nopeuden riippuvaisuudesta paine-korkeudesta. Mariotte tutki myös kappaleiden putoamista ja aseiden rekyyliä.

Mariotten tutkimustyö ulottui muillekin kuin mekaniikan alalle. Valo-opillisessa teoksessaan *Essai sur la nature des couleurs* (1681) hän selostaa kappaleiden värien synnyn syitä. Lämpösäteilyä tutkiessaan hän huomasi, että lasi laskee melkein kokonaan läpi auringon lämpösäteet, mutta pidättää vähemmän kuumat, tavallisesta tulesta lähteneet lämpösäteet. Mariotte löysi myös silmän sokean pisteen. Hänen kootut teoksensa julkaistiin 1717 Leidenissä ja 1740 Haagissa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Mariotte, Edme *Encyclopedia Britannica*.  1911. Viitattu 5.11.2021.
2. 1 2 3 4  Mariotte, Edme *Tietosanakirja*.  1909-1922. Viitattu 5.11.2021.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Chile
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Italia
* Israel
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Australia
* Alankomaat
* Puola
* Portugali
* Vatikaani

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* zbMATH

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC
* IdRef

 |

 |
Oskar von Hutier.
**Oskar von Hutier** [yt'je] (27. elokuuta 1857 Erfurt – 5. joulukuuta 1934 Berliini) oli saksalainen kenraali, joka palveli komentajana ensimmäisessä maailmansodassa. Hän käytti tehokkaasti pieniin iskujoukkoihin perustunutta hyökkäystaktiikkaa, joka tunnetaan hänen mukaansa Hutier-taktiikkana, vaikka hän ei todellisuudessa keksinytkään sitä itse vaan ainoastaan sovelsi brittien ja ranskalaisten aiempia taktiikoita.

Hutier oli sotilassuvusta, ja hän oli sukua myös kenraali Erich Ludendorffille. Hän valmistui jalkaväenupseeriksi vuonna 1875 ja yleni 1905 everstiksi, 1910 kenraalimajuriksi sekä 1912 kenraaliluutnantiksi. Hän toimi 1911–1912 pääesikunnan päämajoitusmestarina ja sen jälkeen ensimmäisen kaartindivisioonan komentajana, jota johti myös sodan alussa. Kaartindivisioonan komentajana Hutier osallistui muun muassa Marnen taisteluun. Huhtikuussa 1915 hän siirtyi itärintamalle 21. armeijakunnan komentajaksi. Tammikuussa 1917 Hutier’n komentoon annettiin erityisosasto D Dunajoella Latviassa. Huhtikuussa 1917 hän siirtyi kahdeksannen armeijan komentajaksi. Samana vuonna hänet myös ylennettiin kenraaliksi.

Hutier’n kahdeksas armeija valtasi Riian 3. syyskuuta 1917 käyttäen ensi kerran menestyksekkäästi niin sanottua Hutier-taktiikkaa. Kuukautta myöhemmin hänen joukkonsa valtasivat maihinnousulla myös Viron saaret. Joulukuussa 1917 Hutier siirrettiin länsirintamalle komentamaan uutta 18. armeijaa, joka toimi Saksan maaliskuussa 1918 aloittaman suurhyökkäyksen kärkenä. Hutier’n armeija käynnisti hyökkäyksen 21. maaliskuuta ja saavutti aluksi suurta menestystä Hutier-taktiikan ansiosta. Armeija eteni nopeasti 60 kilometriä ja sai otettua 50 000 sotavankia, mutta lopulta britit ja ranskalaiset onnistuivat pysäyttämään sen. Hutier uudisti hyökkäyksensä kesäkuussa 1918, huonommalla menestyksellä.

Hutier vetäytyi palveluksesta pari kuukautta sodan päättymisen jälkeen, tammikuussa 1919. Hän toimi sen jälkeen Saksan upseeriliiton puheenjohtajana vuoteen 1934.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6  Oskar von Hutier (englanniksi) Firstworldwar.com. Viitattu 12.1.2014.
2. 1 2 3  *Nordisk familjebok*, täydennysosa (1924), s. 515 (ruotsiksi) Runeberg.org. Viitattu 12.1.2014.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |

 |
Ricarda Huch
**Ricarda Huch** (1864–1947) oli saksalainen prosaisti, runoilija ja kulttuurihistorioitsija. Huch oli merkittävä sekä lyyrikkona että novellin- ja romaaninkirjoittajana. Huch tunnetaan parhaiten kirjoittamistaan romanttisista historiallisista romaaneista.

Huch opiskeli Zürichin yliopistossa 1888–1891 historiaa ja väitteli historian tohtoriksi vuonna 1892. Ensimmäisellä luomiskaudellaan 1890–1900 hän kirjoitti uusromanttista runoutta. Myös ensimmäinen romaani, *Erinnerrungen von Ludolf Ursleu dem Jüngeren* vuodelta 1892, oli hyvin romanttinen. Muita aikakauden teoksia ovat komedia *Der Bundesschwur* (1891), draama *Evoe* (1892) sekä *Gedichte* (1894) ja *Erzählungen* (1897). Toisessa romaanissa *Aus der Triumphgasse* (1902, suom. *Elämäntarinoita syrjäkaduilta*) sekoittuvat jo romantiikka ja realismi. Hänen suuri teemansa, elämänhalu, näkyy sekä siinä että seuraavassa romaanissa *Vita somnium breve* (1903).

Adolf Hitlerin noustessa valtaan hän oli Preussische Dichterakademien suurimpia kuuluisuuksia. Hän kuitenkin kieltäytyi liittymästä natsien kirjallisuusakatemiaan.

Suomennettu teos
----------------

* *Elämäntarinoita syrjäkadulta*. (*Aus der Triumphgasse*, 1901.) Suomentanut Hilja Walldén. Helsinki: Otava, 1904.

Sarjassa *Hyvää yötä!* on näytteitä Huchin tuotannosta:

* "Noidanlapsi", *Hyvää yötä!* osa 6. Toimittanut V. Hämeen-Anttila. Hämeenlinna: Karisto, 1939.
* "Juutalaisen hauta", *Hyvää yötä!* osa 10. Toimittanut Werner Anttila. Hämeenlinna: Karisto, 1943.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6  Ricarda Octavia Huch *Encyclopedia of World Biography*. Viitattu 24.4.2019. (englanniksi)
2. 1 2 3  Huch, Ricarda. *Tietosanakirja*, osa 3, palsta 607–608. Tietosanakirja Osakeyhtiö, 1911.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Ricarda Huch** Wikimedia Commonsissa

* Vapaasti ladattavia Ricarda Huchin e-kirjoja Project Gutenbergiltä ja Projekti Lönnrotilta.

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
	+ 2
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
	+ 2
* Chile
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Katalonia
* Saksa
* Italia
* Israel
* Suomi (KANTO)
* Belgia
* Yhdysvallat
* Ruotsi
* Latvia
* Japani
* Tšekki
* Australia
* Kreikka
* Korea
* Kroatia
* Alankomaat
* Puola
* Portugali
* Vatikaani

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Taiteenala | 
* ADK
* MusicBrainz

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* Historical Dictionary of Switzerland
* RISM
* SNAC
* IdRef

 |

 |
*Ei tule sekoittaa amisseihin, jotka ovat Pohjois-Amerikassa asuva kristitty ryhmä.*

**Amisit** (omakielinen nimi: *Amis* tai *Pangcah*, kiin.: 阿美族; pinyin: *Āměizú*) ovat yksi Taiwanin alkuperäiskansoista, jotka ovat perinteisesti asuneet maan itärannikolla, nykyisen Hualienin ja Taitungin piirikuntien alueella.

Vuonna 2020 Taiwanin alkuperäiskansojen neuvoston mukaan amisien määrä oli 213 514, mikä tekee heistä Taiwanin suurimman alkuperäiskansan.

Suurin osa (noin 75 %) amiseista on kristittyjä, 10 % harjoittaa animismia ja loput 15 % muita uskontoja.

Perinteisesti amisien tärkein elinkeino on ollut kaskiviljely. Viljeltyjä kasveja ovat muun muassa bataatti, tupakka ja hirssi. Nykyään amiseja edustavat viljelijät tuottavat myös yhä enemmän riisiä.

Japanin vallan aikana japanilaiset siirtomaaisännät jakoivat amisit kolmeen alaryhmään, mutta sittemmin ryhmiä on katsottu olevan viisi.

Amisien klaanit ovat perinteisesti seuranneet äitilinjaa, jossa ensisijaisesti vanhimmat tyttäret perivät äitiensä omaisuuden. Naisilla ja miehillä on kuitenkin samat oikeudet ja velvollisuudet, ja jopa tuhathenkisiä kyliä johtaa päällikkö. Pariskunnan mennessä naimisiin mies muuttaa perinteisesti vaimonsa perheeseen.

Lähteet
-------

1. ↑  Taiwan's People and Languages *Life of Taiwan*.  2023. Viitattu 17.2.2023. (englanniksi)
2. ↑  Amis *Council of Indigenous Peoples*.  20.12.2010. Viitattu 17.2.2023. (englanniksi)
3. ↑  Ami in Taiwan *Joshua Project*. Viitattu 17.2.2023. (englanniksi)
4. 1 2  Ami | people *Encyclopædia Britannica*.  2023. Viitattu 17.2.2023. (englanniksi)
5. 1 2  The past and present of the tribes of Ami *Taiwan Today*.  1.10.1983. Viitattu 17.2.2023. (englanniksi)
**Tauno Einari Pulkki** (4. huhtikuuta 1929 Vuoksela – 17. tammikuuta 1985 Helsinki) oli suomalainen juristi, joka toimi Savonlinnan ja Kotkan kaupunginjohtajana.

Henkilöhistoria
---------------

Tauno Pulkin vanhemmat olivat seppä, maanviljelijä Toivo Pulkki ja emäntä Selma Majuri ja puoliso vuodesta 1953 Anneli Lemmitty Itkonen. Pulkki tuli ylioppilaaksi 1949 ja valmistui lainopin kandidaatiksi 1949 ja lakitieteen lisensiaatiksi 1961. Juristiksi valmistuttuaan hän työskenteli ensin lyhyen aikaa Helsingissä ja sitten Hämeenlinnan kaupungin palveluksessa 1954–1957. Lahden kaupungin lakimiehenä Pulkki toimi 1957–1970, Savonlinnan kaupunginjohtajana 1970–1972 ja Kotkan kaupunginjohtajana 1972–1979. Taiteita harrastaneella Pulkilla oli useita luottamustoimia paitsi kunnalliselämän, myös muun muassa musiikin piirissä.

Julkaisuja
----------

* *Kotka jälleen lähtökuopissa*, 1977, *Suomen kunnallislehti*, 62(1977): 2, ss. 4–5
* *Satavuotias Kotka: juhlakirja vuonna 1978*, 1978, toim. Tauno Pulkki ym.

Lähteet
-------

1. 1 2  Kuka kukin on (Aikalaiskirja) 1978, s. 751. (Viitattu 25.8.2019)
2. 1 2  Kuolleita. Kaupunginjohtaja Tauno Pulkki. *Helsingin Sanomat*, 19.1.1985, s. 18.
3. ↑  Tauno Pulkki 50 vuotta tänään. Tulevaisuus ylivoimainen haaste Kotkalle. *Helsingin Sanomat*, 4.4.1979, s. 18.


|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  | Edeltäjä:**Veikko Kokkola** | **Kotkan kaupunginjohtaja**1972–1979 | Seuraaja:**Pauli Sutela** |
**Matti Lauri Ranki** (30. maaliskuuta 1926 Helsinki – 16. helmikuuta 2013) oli suomalainen pankinjohtaja ja professori. Hän teki miltei koko työuransa säästöpankkiryhmän palveluksessa, viimeksi Säästöpankkien Keskus-Osake-Pankin eli Skopin pääjohtajana vuosina 1977–1984.

Matti Ranki kirjoitti ylioppilaaksi Helsingin Kallion yhteiskoulusta 1946. Vuonna 1950 hän valmistui valtiotieteiden kandidaatiksi pääaineenaan kansantaloustiede ja sivuaineina finanssioppi, tilastotiede, taloushistoria ja liiketaloustiede. Hän teki jatko-opintoja Lontoossa ja Oxfordin yliopistossa. Vuodet 1950–1953 hän toimi Kansallis-Osake-Pankin palveluksessa, kunnes siirtyi säästöpankkiryhmään ensin Säästöpankkiliiton neuvojaksi. Ranki toimi säästöpankkien tarkastajana 1954–1956, Säästöpankkiliiton kolmantena johtajana 1957–1960 ja sitten Skopin hallintoneuvoston jäsenenä vuodesta 1961. Hänet nimitettiin Skopin pääjohtajan ensimmäiseksi varamieheksi vuonna 1967 ja lopulta pääjohtajaksi 1977. Hän erosi pääjohtajan tehtävästä omasta pyynnöstään 1.1.1985 alkaen.

Lähteet
-------

1. 1 2  Ilaskivi, Raimo: Matti Ranki (Muistokirjoitus) *Helsingin Sanomat*.  26.2.2013. Viitattu 14.5.2018.
2. 1 2  Ranki, Matti *Kuka kukin on 1978*. Runeberg.org.
3. ↑  Matti Ranki (Arkistoitu – Internet Archive) (lataa doc-liitteen), ELKA, Elinkeinoelämän keskusarkisto. Viitattu 14.5.2018.


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)

 |

 |
**Niko ja myrskyporot** on suomalainen animaatioelokuva, jonka ensi-ilta elokuvateattereissa on 11. lokakuuta 2024. Elokuva on itsenäinen jatko-osa aiemmille Niko-porosta kertoville seikkailuille *Niko – Lentäjän poika* (2008) ja *Niko 2 – Lentäjäveljekset* (2012) ja ohjaavat Kari Juusonen ja Jørgen Lerdam. Sen ovat käsikirjoittaneet Kari Juusonen, Hannu Tuomainen ja Marteinn Thorisson.

Juoni
-----

Kolmannessa Niko-elokuvassa poropoika Nikon elämään on tulossa suuri muutos, kun Joulupukin lentojoukkoihin avautuu paikka uudelle lentokokelaalle. Nikon isä Raavas haluaa pojan jatkavan hänen työtään, vaikka äidin mielestä lentäjien elämä ei ole Nikolle sovelias juttu. Niko päättää kuitenkin lähteä pois kotoa, mutta joutuukin yllättäen kilpailemaan kokelaan paikasta.

Tuotanto
--------

*Niko ja myrskyporot* on neljän maan kansainvälinen yhteistuotanto, jossa suomalainen Animaker Oy toimii päätuottajana ja osatuottajina mukana ovat Ulysses Films (Saksa), Moetion Films (Irlanti) sekä A. Film Production (Tanska). Elokuvan budjetti on 7,2 miljoonaa euroa.

Elokuvan levittää Suomessa Nordisk Film.

Ensimmäinen Niko-elokuva, *Niko – Lentäjän poika*, voitti parhaan elokuvan ja parhaan käsikirjoituksen Jussi-palkinnot. Aiemmat kaksi Niko-elokuvaa keräsivät Suomessa lähes 400 000 katsojaa elokuvateattereissa sekä kansainvälisesti elokuvateattereissa molemmat elokuvat ylittivät 3 miljoonaa katsojan rajan.

Lähteet
-------

1. 1 2  MENESTYNEET ANIMAATIOELOKUVAT LENTÄVÄSTÄ NIKO-POROSTA SAAVAT JATKOA UUDESSA ITSENÄISESSÄ SEIKKAILUSSA - ePressi *www.epressi.com*.  10.6.2022.  Arkistoitu 8.4.2023. Viitattu 11.6.2022.
2. ↑  Niko ja myrskyporojen arvoitus *Nordisk Film*. Viitattu 27.2.2024.
3. ↑  Niko Jutila: Katsotuimmat suomalaiset elokuvat 1970– *elokuvauutiset.fi*. Viitattu 11.6.2022.
**Convention** (lat. *convenire*) tai lyhyemmin **Con** on tapahtuma, johon harrastajat kerääntyvät jonkin tietyn elokuvan, sarjan tai genren (tyylilajin) vuoksi. Tapahtumassa harrastajat osallistuvat erilaisiin aktiviteetteihin, kuten luentoihin, työpajoihin, näytöksiin, kokouksiin tai esimerkiksi luennoivat itse. Jäljempänä näistä käytetään nimitystä "con".

Suomessa järjestettävät conit
-----------------------------

Suomessa järjestetään vuosittain useita erilaisia coneja, joihin osallistuu lukuisa joukko eri alan harrastajia. Näyttävimmät ryhmät ovat anime, manga, roolipelit sekä scifi, unohtamatta kuitenkaan muita genrejä. Suurelle yleisölle selkein ja näyttävin harrastuksen muoto on cosplay, jota lähes jokaisen genren harrastajat harrastavat.

### Lista Suomessa järjestettävistä coneista

*Pääartikkeli: Luettelo Suomessa järjestettävistä coneista*
Lähteet: Aniki-foorumi sekä #suomenconit-sivu.

* Aicon
* Animecon
* Arpacon
* BakaCon
* Chibicon
* Chiisanacon
* Cosvision
* Desucon
* Desucon Frostbite
* Finncon
* HelLoCon
* Hypecon
* Katsudocon
* Kawacon
* Kibecon
* Kikucon (kirsikankukkacon)
* Kitacon
* Kokkocon
* Kosucon
* Kumakumacon
* Lakeuscon
* Mimicon
* Minicon
* Moricon
* Maracon
* Mushucon
* Nekocon
* Pörröcon
* Ropecon
* Shirocon
* Terracon
* Tracon
* Yamacon
* Yukicon

### Muut vastaavanlaiset tapahtumat Suomessa

Tänne on listattu muut kuin convention -nimiosana nimetyt tapahtumat.

* Animeseminaari
* CosplayGaala
* DesuGaala
* DesuTalks
* Solmukohta
* Tampere kuplii

Lähteet
-------

1. ↑  Aniki-foorumi (arkistoitu)
2. ↑  suomenconit.deviantart.com (Arkistoitu – Internet Archive)
*Tämä artikkeli käsittelee lääkäriä. Juoksijasta kertoo artikkeli Ilkka Väänänen.*
Ilkka Väänänen
**Ilkka Sakari Väänänen** (1. heinäkuuta 1915 Jyväskylä – 20. joulukuuta 1987) oli suomalainen lääkäri. 

Väänäsen vanhemmat olivat lehtori Oskar Gabriel Väänänen ja Helmi Elin Emilia Karpio (ent. Spets) ja puoliso vuodesta 1941 Anni-Tytti Tellervo Rantasalo. Hän tuli ylioppilaaksi Suomalaisesta normaalilyseosta 1933 ja valmistui lääketieteen lisensiaatiksi 1943. Lastentauteihin Väänänen erikoistui 1953 ja lääketieteen ja kirurgian tohtoriksi hän väitteli 1962. Väänänen toimi lääkäriksi valmistuttuaan useissa eri sairaaloissa ja organisaatioissa, muun muassa Lapin läänin lääninlääkärinä vuodesta 1946 vuoteen 1951. Vuonna 1953 hänestä tuli Lapin lastensairaalan ylilääkäri Rovaniemellä. Sodissa hän oli pataljoonan, rykmentin, kenttäsairaalan ja sotasairaalan sekä sotavammapoliklinikan lääkäri sekä Päämajan lääkintäosaston toimistoupseeri. Sotilasarvoltaan Väänänen oli lääkintäkapteeni (1942). Väänänen oli Helsingin Lastenlinnan ylilääkäri 1964–1973, johtava lääkäri 1969–1973, Helsingin yliopistollisen keskussairaalan hallintojohtaja 1973–1978 ja Mannerheimin lastensuojeluliiton vt. toiminnanjohtaja 1979–1983. Vuodesta 1968 hän oli Helsingin yliopiston sosiaalilääketieteen dosentti.

Lähteet
-------

1. 1 2  Juhani Kirpilä, Sisko Motti, Anna-Marja Oksa (toim.): *Suomen lääkärit 1962*, s. 771-772. Helsinki: Suomen Lääkäriliitto, 1963.
2. ↑  Kalle Achté, In memoriam (muistokirjoituksen tiedot), (Arkistoitu – Internet Archive) Finna.fi
3. 1 2  Kuka kukin on 1978 (Runeberg.org)
4. ↑  Facta 2001, WSOY 1986, 18. osa, palsta 523


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)

 |

 |
Öljyä ja vettä
Oliiviöljyä
Synteettistä moottoriöljyä
**Öljy** on veteen liukenematon palava nestemäinen orgaaninen yhdiste.

Maaöljy
-------

*Pääartikkeli: Maaöljy*
Usein öljy-sanalla viitataan nimenomaan maaöljyyn (raakaöljyyn), jota pumpataan maan sisältä. Se on hiilivetyjen seos. Maaöljy on tällä hetkellä yksi maailman tärkeimmistä energianlähteistä, ja se liittyy olennaisena osana kansainväliseen politiikkaan. Maaöljyä kulutettiin vuonna 2004 maailmassa noin 13 miljardia litraa (83 miljoonaa tynnyriä) ja Suomessa noin 35 miljoonaa litraa (220 tuhatta tynnyriä) päivässä. Siitä valmistettuja polttoaineita ovat bensiini ja dieselöljy sekä kevyt ja raskas polttoöljy. Paitsi polttoaineena, maaöljystä valmistettuja tuotteita käytetään myös voiteluöljyinä sekä teollisuudessa esimerkiksi muovien valmistukseen. Maaöljy on fossiilinen polttoaine ja sellaisena ehtyvä luonnonvara, joka on syntynyt maapallolle miljoonien vuosien aikana.

Rasvaöljyt
----------

Öljy-sanaa käytetään myös sellaisista rasvoista, jotka huoneenlämmössä ovat nestemäisiä. Useimmat niistä ovat kasvikunnan tuotteita, ja niitä sanotaan myös kasviöljyiksi. Niitä saadaan monien kasvien siemenistä sekä muutamien kasvien hedelmistäkin. Niitä käytetään varsinkin ravintoöljyinä, mutta myös teknisiin tarkoituksiin ja kemianteollisuuden raaka-aineina sitä käytetään myös muissa teollisuuden asioissa.

Nestemäisiä rasvoja eli rasvaöljyjä esiintyy myös eläinkunnassa, esimerkiksi kalaöljy. Kalaöljyä on muun muassa sardiiniöljy. Tietyistä äyriäisistä saadaan krilliöljyä.

### Tunnettuja kasviöljyjä

*Pääartikkeli: Kasviöljy*

|  |  |
| --- | --- |
| * avokadoöljy
* auringonkukkaöljy
* hamppuöljy
* helokkiöljy
* kookosöljy
* maapähkinäöljy
* maissiöljy
* manteliöljy
* mäntyöljy
* oliiviöljy
 | * palmuöljy
* pellavasiemenöljy
* puuvillansiemenöljy
* rapsiöljy
* ruusuöljy
* rypsiöljy
* seesamiöljy
* seetriöljy
* sinapinsiemenöljy
* soijaöljy
 |

Eteeriset öljyt
---------------

Eteeriset öljyt ovat monissa kasveissa pieninä määrinä esiintyviä, herkästi haihtuvia yhdisteitä. Kemiallisesti ne eivät muistuta sen enempää maaöljyä kuin rasvaöljyjäkään. Ne ovat yleensä voimakkaasti tuoksuvia aineita, ja ne saavat aikaan monet kukkien ja hedelmien tuoksut. Niitä on runsaasti myös maustekasveissa. ohhh daddy please your cock is too bigg

Lähteet
-------

1. ↑  *öljy.* *Kielitoimiston sanakirja*. Helsinki: Kotimaisten kielten keskus, 2022.
2. ↑

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **öljy** Wikimedia Commonsissa
**Jussi Tikka** (3. joulukuuta 1895 Savitaipale – 20. lokakuuta 1963 Mikkeli) oli suomalainen yritysjohtaja, joka sai kauppaneuvoksen arvonimen.

Tikan vanhemmat olivat maanviljelijä Juhana Tikka ja Ida Maria Tukiainen ja puoliso vuodesta 1919 Ester Tuovinen. Teollisuusneuvos Esko Tikka oli heidän poikansa. Jussi Tikka kävi kansakoulun ja osuuskauppakurssin ja teki opintomatkoja useisiin eri maihin. Hän oli liikeapulainen K. Noposen seka- ja puutavaraliikkeessä Lappeenrannassa 1913–1915, D. Valjakan sekatavaraliikkeen myymälänhoitaja 1915–1916, myyjä Maalaisten Osuuskaupassa 1916–1919, osastonhoitaja Rautakauppa Oy Ilmarisessa 1920–1922, Osuusliike Yhtymän keskusmyymälän hoitaja 1923–1925 ja johtokunnan jäsen 1924–1926, Rantasalmen Osuusliikkeen toimitusjohtaja ja johtokunnan puheenjohtaja 1926–1927 ja Suur-Savon Osuuskaupan, vuodesta 1951 Osuuskauppa Suur-Savo, toimitusjohtaja Mikkelissä 1927–1962. Mikkelin kaupunginvaltuuston jäsen Tikka oli 1945–1950 ja kaupunginhallituksen jäsen 1948–1950. Hänellä oli myös useita muita luottamustehtäviä. Tikka sai kauppaneuvoksen arvonimen 1956.

Lähteet
-------

1. 1 2  Jussi Tikka *Biografiasampo*. Viitattu 21.9.2022.
2. ↑  Kuka kukin on 1954, s. 889. Viitattu 21.9.2022.
3. ↑  Kauppaneuvos Jussi Tikka kuollut.  *Maaseudun Tulevaisuus*, 24.10.1963, nro 123, s. 6. Kansalliskirjasto. Viitattu 21.09.2022.
**Kari Tapani Tapiola** (s. 21. maaliskuuta 1946 Helsinki) on suomalainen Kansainvälisen työjärjestön ILO:n eläkkeellä oleva toimitusjohtaja.

Tapiola aloitti uransa toimittajana Helsingin Sanomien ulkomaanosastolla vuonna 1966. Hän liittyi sosialidemokraatteihin ja vuonna 1972 hän oli ulkoministeri Kalevi Sorsan poliittisena sihteerinä Paasion II hallituksessa. Tämän jälkeen Tapiola oli SAK:n kansainvälisten asioiden sihteerinä 1972–1976, YK:n monikansallisten yritysten keskuksen (*United Nations Centre on Transnational Corporations (UNCTC)*) toimitusjohtajan erityisavustajana 1976–1978 ja OECD:n palkansaajien neuvoa-antavan komitean TUAC:in (*Trade Union Advisory Committee*) pääsihteerinä Pariisissa 1978–1985. Hän oli Suomessa SAK:n tiedotusjohtajana 1985–1988 ja kansainvälisten asioiden johtajana 1988–1996. Tapiola toimi Kansainvälisen työjärjestön ILO:n varapääjohtajana ja toimitusjohtajana Genevessä Sveitsissä 1996–2010. Vuodesta 2010 alkaen hän on toiminut ILO:n pääjohtajan erityisneuvonantajana.

Tapiola on urallaan ollut tekemisissä kansainvälisten työstandardien, työntekijöiden perusoikeuksien, monikansallisten yritysten, globalisaation sosiaalisten ja työllisyysvaikutusten, teknologisen muutoksen ja työsuhteiden sekä siirtymävaiheessa olevien maiden sosiaalisten ja työelämän kysymysten kanssa.

Yksityiselämä
-------------

Kari Tapiolan ensimmäinen puoliso vuosina 1969–1979 oli toimittaja, kansanedustaja ja europarlamentaarikko Ulpu Iivari. Heillä on vuonna 1970 syntynyt poika. Tapiolan toinen puoliso vuodesta 1979 on Else-Marie Bregard.

Teoksia
-------

* *SEV ja integraatio Itä-Euroopassa*. Ulkopoliittisen instituutin eripainoksia 7. Kielo, Helsinki 1970
* *Maailma 1945-71* ; kirj. Dan Gordin, Olavi Laine, Kari Tapiola. Otava 1972

Toimitustöitä
-------------

* *Yhteiseen Eurooppaan*. Huutomerkki-sarja. Tammi 1970

Käännöksiä
----------

* *Prahan vuodenajat : Tšekkoslovakian tapahtumat 21.8.1968-21.8.1969* ; teokseen sisältyvät dokumentit suom. Reijo Nikkilä ja Kari Tapiola. Huutomerkki-sarja. Tammi 1969
* Reijo Lindroos : *Disarmament and employment : a study on the employment aspects of military spending and on the possibilities to convert arms production to civilian production*. Central Organization of Finnish Trade Unions, SAK, Helsinki 1980

Lähteet
-------

1. 1 2  Risto Rantala ym. (toim.): *Kuka kukin on 2003: henkilötietoja nykypolven suomalaisista*, s. 1010. Helsinki: Otava, 2003. ISBN 951-1-18086-X.
2. 1 2  60 vuotta huomenna: Huomaamaton mies huipulta, Turun Sanomat 20.3.2006[vanhentunut linkki]
3. 1 2  Kari Tapiolan englanninkielinen CV
Käyrätorvi varustettuna nykyään harvinaisilla pumppuventtiileillä

**Käyrätorvi** (ital. *porno*) on vaskipuhaltimiin kuuluva soitin. 

Käyrätorvi on kehittynyt varhaisista metsästystorvista. Torven putkiston pituus on 3–5 metriä. Luonnontorven viritystä vaihdettiin lisäämällä ja poistamalla eri pituisia putkia, mutta nykyaikaisessa torvessa sama tehdään venttiilien avulla. Torven pituutta lyhentämällä viritys nousee, ja pidentämällä viritys saadaan matalammaksi. Myös ansatsi eli huuliote vaikuttaa äänen korkeuteen. Nykyään putket täytyy irrottaa vain vesihöyrystä tiivistyneen veden poistamiseksi.

Soittaminen
-----------

Käyrätorvea soitetaan siten, että venttiilejä säädetään vasemmalla kädellä ja oikea käsi työnnetään kevyesti kellon sisään, muutoin käyrätorvesta soitetut äänet saattavat olla epästabiileja*selvennä*. Käyrätorvessa on 3 tai joskus 4 venttiiliä, kuten trumpetissakin. Trumpetissa kuitenkin käytetään yleisimmin pumppuventtiileitä, kun taas käyrätorvessa nykyään on usein sylinteriventtiilit. Tuplatorvissa on myös neljäs venttiili, jolla saadaan normaalisti f-viritteinen torvi b-viritteiseksi. Käyrätorvesta pidellään kiinni siten, että vasen käsi pitelee soitinta pikkusormella venttiilien alapuolelta. Oikea käsi on kelloon työnnettynä, mutta ei sen sisällä, ääntä tukkivasti. Käyrätorvi on melko painava soitin pienimmille, koska sitä on pideltävä kiinni käsien varassa. Nuoremmille soittajille on myös pienempiä torvia, joita voi soittaa istualtaan torvi polven varassa. On valmistettu myös tankoja, joilla soitin tuetaan suoraan lattiaan.

Musiikkia käyrätorvelle
-----------------------

* Ludwig van Beethoven: *F-duurisonaatti käyrätorvelle ja pianolle, opus 17*
* Benjamin Britten: *Serenadi käyrätorvelle, tenorille ja jousille, opus 31*
* Wolfgang Amadeus Mozart: *Käyrätorvikonsertot nro 2 Es-duuri, KV 417* ja *nro 4 Es-duuri, KV 495*
* Robert Schumann: *Adagio ja allegro käyrätorvelle ja pianolle, opus 70*
* Richard Strauss: *Käyrätorvikonsertot nro 1 Es-duuri ja 2 Es-duuri*
* Oliver Knussen: *Käyrätorvikonsertto*
* Aulis Sallinen: *Käyrätorvikonsertto "Campane ed Arie"*
* Kalevi Aho: *Käyrätorvikonsertto*
* Osmo Tapio Räihälä: *Käyrätorvikonsertto*
* Esa-Pekka Salonen: *Concert étude*

### Käyrätorviosuuksia muissa teoksissa

* Johannes Brahms: *Ensimmäinen sinfonia* (neljäs osa)
* Ludwig van Beethoven: kolmas sinfonia (kolmas osa)
* Maurice Ravel: *Pavane kuolleelle prinsessalle*
* Richard Strauss: *Till Eulenspiegel*
* Pjotr Tšaikovski: *Viides sinfonia* (toinen osa)
* Richard Wagner: *Siegfried* (toinen näytös)
* Richard Wagner: *Götterdämmerung*: (kolmas näytös)
David Leslie, lordi Newark
**David Leslie**, lordi Newark (1601–1682) oli skotlantilainen soturi.

Leslie kuului Leslien klaanin Pitcairlyn haaraan. Hän oli nuorempana Ruotsin asepalveluksessa, eteni siellä everstiksi ja palasi vuonna 1640 Skotlantiin osallistumaan Skottipresbyteerien liiton puolustamiseen. Leslie oli vuonna 1644 kenraalimajurina ​​Levenin jaarlin Alexander Leslien alaisuudessa, ja hänellä oli merkittävä osuus voitosta Marstonin nummilla. Palattuaan Skotlantiin vuonna 1645 hän voitti Montrosen Philiphaughissa, ja sitten hänestä tuli Levenin jaarlin lähin mies, joka komensi Skotlannin armeijaa Englannissa. Leslie johti taitavasti puolustusta Cromwellia vastaan ​​vuonna 1650 ja hävisi hänelle Dunbarissa 3. syyskuuta sen jälkeen kun hänen kärsimätön ylipäällikkönsä ja kirkkopuolueen agentit armeijassa olivat pakottaneet hänet luopumaan puolustustaktiikoistaan. Worcesterissa 3. syyskuuta 1651 Leslie komensi lähimpänä nuoren Kaarle II:n alaisuudessa. Pian tappion jälkeen parlamentin armeija vangitsi hänet, ja hän joutui Toweriin. Hänet vapautettiin vuonna 1660, ja restauraation jälkeen hän sai arvonimen lordi Newark vuonna 1661.

Lähteet
-------

1. ↑  2. David L. Nordisk familjebok. Uggleupplagan. 16. Lee–Luvua (ruotsiksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Alankomaat

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC

 |

 |
**Magnus Aleksander Hovila**, sukunimi vuoteen 1906 *Hunnelin* (18. maaliskuuta 1878 Janakkala − 20. kesäkuuta 1946 Helsinki) oli suomalainen juristi ja korkeimman oikeuden oikeusneuvos.

Hovilan vanhemmat olivat tehtaankasööri Magnus Bernhard Hunnelin ja Aleksandra Lukin. Hän pääsi ylioppilaaksi 1896 Hämeenlinnan lyseosta ja suoritti Helsingin yliopistossa ylemmän hallintotutkinnon 1901 ja oikeustutkinnon 1903. Hovila sai varatuomarin arvon 1906.

Hovila oli eri viroissa senaatin prokuraattorintoimituskunnassa vuodesta 1906 alkaen ja oli toimituskunnan sihteerinä 1912−1922. Hän oli vanhempana oikeuskanslerinsihteerinä 1922−1932. vt. apulaisoikeuskanslerina useita kertoja 1928−1930 ja 1932 sekä korkeimman oikeuden oikeusneuvoksena 1932−1946. Hovila toimi laki-ja talousvaliokunnan sihteerinä 1910 ja 1911 sekä merisotasaalisoikeuden lainoppineena jäsenenä vuodesta 1922 alkaen. Hovila sai laamannin arvon 1927. Hän suomensi R. F. Hermansonin Suomen finanssihallinto-oikeuden luennot ja hänen julkaistaviksi kootut lausuntonsa ja mietintönsä.

Suomennoksia
------------

* *Muistiinpanot professori R. F. Hermansonin Suomen finanssihallinto-oikeuden luennoista*; luennoitsijan luvalla julkaissut Gösta Palmgren ; toisesta painoksesta suomentanut M. A. Hovila. Suomalaisen lakimiesten yhdistyksen suomennoksia 1. WSOY 1920
* F. Hagerup : *Oikeus ja kulttuuri XIX vuosisadalla*; suomentanut M. A. Hovila. Suomalaisen lakimiesten yhdistyksen suomennoksia 2. WSOY 1923

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899 : Magnus Aleksander Hunnelin (Hovila)
2. 1 2  Aikalaiskirja 1934 : Magnus Hovila
3. 1 2 3  60-vuotias. Oikeusneuvos M. A. Hovila, Helsingin Sanomat, 18.03.1938, nro 75, s. 6, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Metsäyhtiö Tornatorin toimihenkilöitä ryhmäkuvassa vuoden 1930 paikkeilla. Veikko Hirvensalo edessä keskellä.
**Kaarle Veikko Hirvensalo** (vuoteen 1935 **Lagus**; 26. kesäkuuta 1890 Iisalmen maalaiskunta – 27. joulukuuta 1955 Helsinki) oli suomalainen metsänhoitaja, virkamies ja yritysjohtaja, joka sai metsäneuvoksen arvonimen.

Henkilöhistoria
---------------

Hirvensalon vanhemmat olivat maanviljelysneuvos Johannes Lagus ja Sofia Maria Lovisa Brax ja puolisot 1917–1929 Hertta Ingeborg Laxell ja vuodesta 1931 viulutaiteilija, professori Anja Ignatius. Kansanedustaja Olli Hirvensalo oli hänen veljensä. Veikko Hirvensalo tuli ylioppilaaksi Iisalmen yhteiskoulusta vuonna 1909 ja valmistui metsänhoitajaksi vuonna 1912. Hän oli valmistuttuaan valtion metsähallinnon palveluksessa, toimien Siuron sahalla ja Metsähallituksen sahaosastolla. Sukevan sahalla Hirvensalo toimi 1914–1916 kassanhoitajana ja sitten sahan johtajana. Hän oli 1919–1932 Tornatorin metsäpäällikkö Tainionkoskella ja toimi lyhyen ajan myös Enso-Gutzeitin ylimetsänhoitajana.

Rauma Woodin Rauman tehtaiden paikallisjohtajaksi ja isännöitsijäksi Hirvensalo tuli vuonna 1933 ja yhtiön toimitusjohtajaksi Aleksander Lampénin jälkeen vuonna 1935. Tehtävää hän hoiti vuoteen 1951 asti, jolloin häntä seurasi siinä Aarne Pelkonen. Hirvensalolla oli runsaasti alansa luottamustehtäviä ja hän oli myös Ruokolahden kunnanvaltuutettu ja Kokoomuksen kansanedustajaehdokas kahteen otteeseen. Metsäneuvoksen arvonimen Hirvensalo sai vuonna 1950.

Julkaisuja
----------

* *Suomen puun miehiä. Finnish timber men*. 1954. Toimittaneet Veikko Hirvensalo ym.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Luttinen, Jaana: Metsäneuvos Veikko Hirvensalo (1890–1955). *Suomen talouselämän vaikuttajat* -verkkojulkaisu (maksullinen). 18.12.2013. Suomalaisen Kirjallisuuden Seura.
2. 1 2  *Kuka kukin on 1954*, s. 223. Viitattu 17.5.2022.
3. 1 2  Metsäneuvos Kaarle Hirvensalo kuollut.  *Maaseudun Tulevaisuus*, 29.12.1955, nro 148, s. 4. Kansalliskirjasto. Viitattu 17.5.2022.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Biografiasampo

 |

 |
**Adlerstedt** oli Ruotsin ritarihuoneeseen kirjoitettu aatelissuku numero 1223. Suvun jäsenet toimivat porvareina ja raatimiehinä Jönköpingissä. Inspektori ja komissaari Lorentz Banckin (1625–1683) kaksi poikaa loivat uraa Englannissa. Carl (1655–1737) toimi Lontoon lähetystön sihteerinä ja hänet aateloitiin vuonna 1691 nimellä Adlerstedt. Myöhemmin hänestä tuli kamarineuvos. Hänen ensimmäinen vaimonsa Catharina oli Viipurin piispan Petrus Bångin tytär. Toinen poika Jakob Banks (1662–1724) muutti vuonna 1680 Englantiin opiskeltuaan sitä ennen Turun Akatemiassa. Jakob Banks suuntautui sotilasuralle, kohosi kapteeniksi ja sai englantilaisen aatelisarvon 1698. Tory-puoluetta edustaneesta Sir Jakobista tuli parlamentin jäsen vuosiksi 1708–1715. Hän sai avioliittonsa kautta haltuunsa suuren omaisuuden, johon ruotsalaiset sukulaiset yrittivät päästä käsiksi Ruotsin lähettiläiden avustuksella. Myös Carl Adlerstedtin poika, kamarineuvos Lars Jakob Adlerstedt (1699–1756), teki tuloksettoman matkan Lontooseen saamatta perintöä haltuunsa. Lars Jakob opiskeli politiikkaa ja taloutta, muttei menestynyt kummassakaan,vaan kuoli köyhyydessä. Hänen runonsa olivat kuitenkin aikanaan suosittuja.

Lähteet
-------

* Anrep, G.: *Svenska Adelns Ättar-taflot*. Osa 1. Stockholm: P.A.Norstedt & Söner, 1858. (ruotsiksi)

### Viitteet

1. ↑  Anrep, s. 31
2. ↑  Nordisk Familjebok *runeberg.org*. Viitattu 9.11.2011. (ruotsiksi)
3. ↑  Samlaren (s. 35) *runeberg.org*. Viitattu 9.11.2011. (ruotsiksi)
4. ↑  Samlaren (s. 36) *runeberg.org*. Viitattu 9.11.2011.
5. ↑  Samlaren (s. 37) *runeberg.org*. Viitattu 9.11.2011. (ruotsiksi)
**Carl Harry (Kalle) Frey** (11. elokuuta 1909 Oulu – 23. kesäkuuta 1991 Vantaa) oli suomalainen kirurgi, lääkintöneuvos ja näytelmäkirjailija.

Henkilöhistoria ja ammattiura
-----------------------------

Freyn vanhemmat olivat everstiluutnantti, rautatievirkamies Harry Edmund Frey (s. 1870) ja Emilia Öller (s. 1882). Hän oli naimisissa vuodesta 1939 sairaanhoitaja Sirkka Annikki Ankara-Astalan (1914–1965) kanssa. Näyttelijä Petra Frey (s. 1943) on heidän tyttärensä. Frey pääsi ylioppilaaksi 1929 Viipurin suomalaisesta yhteiskoulusta ja valmistui lääketieteen lisensiaatiksi 1940 sekä kirurgisten tautien erikoislääkäriksi 1950.

Frey toimi talvi- ja jatkosodassa kenttäsairaalan A-kirurgina ja välirauhan aikana Armeijakunnan sairaala 2:n päällikkölääkärinä. Sotien jälkeen hän toimi Kajaanin yleisen sairaalan apulaislääkärinä 1945–1948, Ylivieskan kunnanlääkärinä 1948–1957 sekä Rovaniemellä Lapin lääninsairaalan ali- ja osastonlääkärinä 1957–1964 ja Lapin lastensairaalan kirurgina 1959–1964. Viimeksi hän oli Pieksämäen aluesairaalan johtavana lääkärinä ja kirurgian ylilääkärinä 1964–1972. 

Frey oli Rovaniemen teatterin kannatusyhdistyksen puheenjohtaja 1960–1964 ja Pieksämäen kaupunginvaltuutettu 1969–1972. Sotilasarvoltaan Frey oli lääkintämajuri (1943).

Teoksia
-------

* *Velipuolet* : näytelmä. Rovaniemen kaupunginteatteri 1958
* *Työmies Outola* : radiokuunnelma. Yleisradio 1960
* *Sisältyykö Shakespeare maailmankuvaamme* teoksessa *Ultima. Pohjoiset Kirjailijat ry:n julkaisu 1962*, toim. Reino Rinne.
* *Pikku Herra Nikodeemus*. 1964
* *Rikkaan Roistot*. 1967

Lähteet
-------

* Carl Harry Frey SKS:n kirjailijamatrikkelissa (toimimaton linkki)
* Kuka kukin on 1978 (Projekt Runeberg)
* Kirjasampo.fi : Carl Harry Frey
* Geni.com : Carl Harry (Kalle) Frey (1909 - d.)
* SKS Biografiakeskus : Suomalaiset kenraalit ja amiraalit Venäjän sotavoimissa 1809–1917 : kenraalimajuri Frey, Johan Adolf (Carl Harry Freyn isän isä)

### Viitteet

1. 1 2 3  Juhani Kirpilä, Sisko Motti, Anna-Marja Oksa (toim.): *Suomen lääkärit 1962*, s. 101. Helsinki: Suomen Lääkäriliitto, 1963.
*Tämä artikkeli kertoo yritysjohtajasta. Urheilijasta katso Risto Heinonen.*
**Risto Jalmari Heinonen** (2. syyskuuta 1916 Loimaa – 8. heinäkuuta 2003 Loimaa) oli suomalainen kauppias ja yritysjohtaja, joka sai kauppaneuvoksen arvonimen.

Heinosen vanhemmat olivat maanviljelijä, pankinjohtaja Kalle Jalmari Heinonen ja Suoma Matilda Hollo ja puoliso vuodesta 1940 Maija Esteri Heikkilä. Heinonen kävi Lahden kansanopiston 1933 ja Loimaan maamieskoulun 1935. Hän oli maanviljelijä Mikkolan tilalla Loimaalla vuodesta 1940, kauppaneuvos Oskari Heikkilän perustaman Oskari Heikkilä Oy:n rautaosaston palveluksessa vuodesta 1951 ja yrityksen toimitusjohtaja 1954–1979, johtokunnan puheenjohtaja vuodesta 1962 ja hallituksen puheenjohtaja vuodesta 1979. Heinonen oli Loimaan kauppalanvaltuuston jäsen 1954–1972, kauppalanhallituksen jäsen 1954–1968 ja kauppalanjohtajan varamies 1961–1968. Hänellä oli myös lukuisia muita luottamustehtäviä muun muassa Suomen Vähittäiskauppiasliiton korkeimmassa johtoelimessä liittoneuvostossa ja Keskon hallintoneuvostossa, jonka puheenjohtajana hän toimi 1959–1979. Sotilasarvoltaan Heinonen oli reservin vääpeli. Hän sai kauppaneuvoksen arvonimen 1967.

Lähteet
-------

1. 1 2  Risto Heinonen *Biografiasampo*. Viitattu 19.10.2022.
2. ↑  Kuka kukin on 1978, s. 203. Viitattu 19.10.2022.
3. ↑  Muistot. Risto Heinonen. (Tilaajille) *Helsingin Sanomat*.  8.7.2003. Viitattu 19.10.2022.
**Arvo Ensio Saloranta** (26. joulukuuta 1895 Renko – 3. huhtikuuta 1976 Helsinki) oli suomalainen asesuunnittelija ja kenraalimajuri. Hän on tunnettu Lahti-Saloranta M/26 -pikakiväärin kehittämisestä yhdessä aseteknikko Aimo Lahden kanssa. Hän toimi puolustusvoimien asesuunnittelun ja taisteluvälineiden kehittämisen tehtävissä ja kehitti myös useita miinoja ja sytyttimiä.

Saloranta suoritti Sotakorkeakoulun Tanskassa 1923 ja teki 1920-luvun alussa muutoinkin opintomatkoja. 1925–1927 hän toimi puolustusministeriön taisteluosaston päällikkönä ja 1927–1929 valtion kivääritehtaan johtajana. Aseseppäkoulussa hän työskenteli 1929–1938. Sodan aikana hän toimi puolustusministeriön asesuunnittelun toimistopäällikkönä. Pääesikunnan taisteluvälineosaston päällikkönä Saloranta toimi 1947–1953 ja vuodesta 1953 eteenpäin taisteluvälinepäällikkönä. 

Ylennykset: vänrikki 1919, luutnantti 1920, kapteeni 1924, majuri 1928, everstiluutnantti 1939, eversti 1941, kenraalimajuri 1953.

Lähteet
-------

1. ↑  Kuka kukin on 1954.  
Kansallisbiografian artikkeli (maksullinen).


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Kansallisbiografia
* Uppslagsverket Finland
* Biografiasampo

 |

 |
**Sixtus Bernhard Lundelin** (2. elokuuta 1860 Tampere – 30. joulukuuta 1932 Tampere) oli suomalainen pääasiassa Tampereella vaikuttanut kapellimestari ja laulunopettaja.

Lundelin syntyi Tampereella köyhään työläisperheeseen. Hänen perheessään harrastettiin musiikkia, ja hänen isänsä ja kaksi sisartaan olivat mukana kuorotoiminnassa. Lundelin kävi Tampereen pellavatehtaan konepajan pienten lasten koulua, ja hän liittyi jo nuorena opettaja Antti Tervon johtamaan tehtaalaisten kuoroon. Hän meni 11-vuotiaana työhön Tampereen verkatehtaaseen ja kävi samalla ilta- ja sunnuntaikoulua. 14-vuotiaana Lundelin siirtyi työhön Tampereen pellavatehtaan konepajalle. Lundelin liittyi sitten 16-vuotiaana Henkivartioväen Suomen III:n tarkka-ampujapataljoonan soittokuntaan, ja hänestä tuli nuorempi aliupseeri 1879.

Lundelin opiskeli musiikkia Helsingin yliopiston musiikinopettajan Richard Faltinin johdolla. Hän toimi vuodesta 1893 alkaen Suomen Rakuunarykmentin kapellimestarina ja oli tässä toimessa rykmentin hajottamiseen saakka. Vuosina 1900–1905 Lundelin oli Lappeenrannan suomalaisen yhteiskoulun laulunopettajana. Vuodesta 1905 alkaen Lundelin toimi Tampereella kaupungin laulun- ja soitonjohtajana. Suoritettuaan yliopistollisen tutkinnon musiikin teoriassa ja käytännön opettajanäytteet Lundelin toimi lisäksi vuodesta 1911 lähtien laulunopettajana Tampereen lyseossa. Hän oli mukana perustamassa useita laulukuoroja ja soittokuntia Tampereella ja toimi niiden johtajana. Lundelin oli mukana opettamassa Suomen Työväen Musiikkiliiton johtajakursseilla ja toimi yleisjohtajana työväen yleisillä ja piirikunnallisilla laulujuhlilla.

Lähteet
-------

1. 1 2  S. B. Lundelin, Aamulehti, 31.12.1932, nro 353, s. 4, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
2. 1 2 3  S. B. Lundelin, Kansan Lehti, 31.12.1932, nro 304, s. 1, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
3. 1 2  Keijo Rantanen: S. B. Lundelin – työväenmusiikin uranuurtaja (Arkistoitu – Internet Archive) Blogi 19.3.2018. Viitattu 1.1.2023
**Suomen Vientipankki Osakeyhtiö** (nimi vuoteen 1923 *Paloheimo ja kumpp. Pankki Oy*) oli suomalainen vuonna 1918 perustettu liikepankki, joka teki konkurssin 1931. Pankin perustajiin kuuluivat K. A. Paloheimo, Arvi Henrik Paloheimo, Jaakko Yrjö-Koskinen, Aarno Yrjö-Koskinen, Paavo Paloheimo, Toivo T. Kaila ja S. J. Pentti.

Agentuuri- ja välitysliikkeenä vuoden 1918 alusta toiminut *Paloheimo & K:i* muuttui jo samana vuonna liikepankiksi nimellä *Paloheimo & K:i Pankkiosakeyhtiö*. Sen tarkoitus oli rahoittaa Suomen ja Venäjän välistä kauppaa. Pankki aloitti toimintansa yleisenä liikepankkina vuonna 1920. Osakepääoma oli 12 miljoonaa markkaa.

Pankki perustettiin alun perin hankkimaan ulkomailta luottoja Paloheimon veljesten liiketoimia varten. Vuoden 1923 nimenmuutoksen jälkeen Vientipankki ryhtyi harjoittamaan myös talletuspankkitoimintaa, mutta sen siteet Paloheimon sukuun säilyivät edelleen. Pankki oli jo 1920-luvulla vaikeuksissa, kun suuri osa sen varoista oli sidottuna Paloheimon suvun yrityksille annettuihin jäädytettyihin lainoihin. Pankki hankki 1920-luvun lopulla talletuksia hyvin korkeilla jopa 12-14% koroilla. Pankki joutui sitten 1930-luvun laman alkaessa suuriin vaikeuksiin ja lopulta pankki suljettiin heinäkuun lopulla 1931 ja se asetettiin konkurssiin.

Vientipankin konkurssin seurauksena pankin taustavoimiin kuulunut K. A. Paloheimo menetti suurimman osan omaisuudestaan. Pankkia johtanut K. A. Paloheimon poika Arvi Henrik Paloheimo (1888-1940) tuomittiin pankkimääräysten rikkomisesta 8 kuukauden vankeusrangaistukseen mutta presidentti P. E. Svinhufvud armahti hänet. Konkurssi johti myös pankkilainsäädännön kiristymiseen vuoden 1933 pankkilain myötä niin että Kansallis-Osake-Pankin silloinen pääjohtaja J. K. Paasikivi kirjoitti päiväkirjassaan : *"Vientipankki ("roskapankki") on aikaansaanut paljon pahaa. Se on suurelta osin vaikuttanut uuden pankkilain laatimiseen ja sitä käytetään pelotteena tallettajiin, jotka siinä menettivät suuren osan talletuksistaan"*.

Lähteet
-------

1. ↑  Pieni Tietosanakirja IV : San Remo - Öölanti, hakusana Vienti-Pankki
2. ↑  Elinkeinoelämän Keskusarkisto : Suomen Vientipankki Oy (Arkistoitu – Internet Archive)
3. ↑  Blomstedt, Yrjö: *Kansallis-Osake-Pankin historia I: 1889–1939*, s. 236. Helsinki: Kansallis-Osake-Pankki, 1989. ISBN 952-90089-6-X.
4. ↑  Renne Klinge : "Pankkiboomi" : Vuosina 1916-1920 perustetut liikepankit ja niiden kohtalot, Suomen Pankki työpaperi 5/93 21.2.1993, Vientipankista s. 50-53 (Arkistoitu – Internet Archive)
5. ↑  Erkki Tuomiojan kirja-arvostelu Teemu Keskisarjan kirjasta *Afäärifennomaanit. Paloheimo-veljekset suurliikemiehinä ja yhteiskunnallisina vaikuttajina*

Aiheesta muualla
----------------

*
**Kaarlo Olavi Häyry** (13. maaliskuuta 1909 Loimaa – 18. maaliskuuta 1985 Helsinki) oli suomalainen yritysjohtaja, joka sai kauppaneuvoksen arvonimen.

Häyryn vanhemmat olivat maanviljelijä, viljakauppias Oskari Häyry ja emäntä Lyydia Otteliana Niemi ja puoliso vuodesta 1939 Aili Maria Harjula. Häyry tuli ylioppilaaksi Turun suomalaisesta yhteiskoulusta 1929 ja valmistui maatalous- ja metsätieteiden kandidaatiksi ja agronomiksi 1936. Hän oli Hankkijan neuvontaosaston matkakonsultti 1936–1939, siemenosaston palveluksessa 1939–1940, maanviljelyskoneosaston palveluksessa 1941–1952, osastonhoitaja ja prokuristi 1952–1954, maanviljelys- ja koneosaston johtaja 1954–1962, johtokunnan jäsen 1956–1974 ja varatoimitusjohtaja 1962–1974. Itä-Karjalan Sotilashallintoesikunnan Aunuksen maatalousosaston päällikkönä Häyry toimi 1941–1944 ja oli jäsen pika-asutustoimikunnassa 1940–1941, kauppa- ja teollisuusministeriön maa- ja metsäkoneiden vientitoimikunnassa 1965, valtioneuvoston valtuuskunnassa ulkomaankaupan tasapainon parantamista ja työllisyyden edistämistä varten 1965 ja puolustustaloudellisessa suunnittelukunnassa 1968–1974. Hänellä oli myös useita muita luottamustehtäviä. Sotilasarvoltaan Häyry oli reservin majuri (1967). Hän sai kauppaneuvoksen arvonimen 1966.

Lähteet
-------

1. 1 2  Olavi Häyry *Biografiasampo*. Viitattu 14.10.2022.
2. ↑  Kuka kukin on 1954, s. 270. Viitattu 14.10.2022.
3. ↑  Kuolleet. Kauppaneuvos Olavi Häyry.  *Uusi Suomi*, 24.3.1985, nro 81, s. 29. Kansalliskirjasto. Viitattu 14.10.2022.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Talousvaikuttajat
* Biografiasampo

 |

 |
**S/S Alfhild** oli ruotsalainen Tukholmaa kotisatamanaan pitänyt höyrylaiva joka sai kovassa merenkäynnissä vuodon ja upposi 18. lokakuuta 1916 Ahvenanmaalla Grindaran pohjoispuolella luoteeseen Getasta ollessaan matkalla Tukholmasta Mäntyluotoon Öregrundin kautta. Laivan 12 hengen miehistöstä kuusi hukkui pelastusveneen kaaduttua ja kaksi kuoli kylmyyteen ja väsymykseen. Neljän miehistöön kuuluneen onnistui päästä turvaan Ruotsin puolella sijainneelle Understenin majakalle.

S/S Alfhild oli rakennettu vuonna 1883 Torskogissä. Laivan vetoisuus oli 176,9 bruttorekisteritonnia, pituus 30,3 metriä, leveys 6,88 metriä ja syväys 3.0 metriä. Laiva oli aikaisemmin kanavaliikenteessä mutta keväällä 1916 se ostettiin Göteborgista Visbyhyn Gotlantiin ja asetettiin Suomen rahtiliikenteeseen. Saksalaiset pakottivat 26. heinäkuuta 1916 Kööpenhaminasta Raumalle matkalla olleen laivan poikkemaan Swinemünden satamaan jossa osa laivan lastista takavarikoitiin. Laiva pääsi kuitenkin sen jälkeen jatkamaan matkaansa. Laiva myytiin sittemmin tukholmalaisille omistajille.

Lähteet
-------

1. ↑  Hylyt.net : Alfhild
2. ↑  Gotländska krigsseglare - De som överlevde helvetet 1914 - 1918 : S/S Alfhild (Arkistoitu – Internet Archive)
**Niitty-yökkönen** (*Cerapteryx graminis*) on yökkösten heimoon kuuluva perhoslaji. Sen toukka eli **niittymato** tunnetaan pelloille ja nurmikoille haittaa aiheuttavana tuhohyönteisenä.

Koko ja ulkonäkö
----------------

Niitty yökkösen siipien kärkiväli on n. 25–35 mm ja niiden pohjaväri vaihtelee. Lajin kuitenkin tunnistaa helposti vaaleasta pitkittäisviirusta, joka kulkee siiven takanurkasta etusiiven tyveen. Niitty-yökkösen naaras on koirasta isompi, ja molemmilla siipien pohjaväri vaihtelee harmaasta tai vaaleanruskeasta tummanpunaruskeaan.

Toukka on 3–4 senttiä pitkä ja väriltään aluksi vaaleanruskea ja vanhempana tummanruskea. Toukan ruumiissa on seitsemän vaaleaa, kellanharmaata pitkittäisjuovaa ja sen alapuoli on kellahtava.

Levinneisyys ja lentoaika
-------------------------

Yleinen koko Suomessa. Lentää heinä- ja elokuussa.

Elinympäristö ja elintavat
--------------------------

Perhoset viihtyvät heinä-elokuun iltoina esimerkiksi katulamppujen läheisyydessä. Laji on levinnyt ympäri Suomea ja perhonen on aktiivinen myös päiväsaikaan. Niitty-yökkösen toukat vahingoittavat merkittävästi heinänurmia. Ne saattavat jopa kaluta kokonaisen heinäpellon paljaaksi. Niitä torjuttiin muun muassa kaivamalla jyrkkäreunaisia ojia niityille. Nykyisillä viljelymenetelmillä ne eivät enää pääse aiheuttamaan suurta haittaa pelloille, vaikka ovatkin hyvin yleisiä Suomessa.

Talvehtiminen tapahtuu munana heinämättäässä.

Ravintokasvi
------------

Toukan ravintokasveja ovat nurmilauha (*Deschampsia cespitosa*), metsälauha (*Deschampsia flexuosa*) sekä erilaiset nadat (*Festuca* sp.).

Lähteet
-------

* *Kotimaan luonto-opas*, s. 450. WSOY, 2004. ISBN 951-0-19804-8.
* Projekt Runeberg: Pieni Tietosanakirja 1925–1928

### Viitteet

1. ↑  Lauri Kaila, Marko Mutanen: Niitty-yökkönen – *Cerapteryx graminis* *Suomen Lajitietokeskus*.  2019. Viitattu 23.3.2022.
2. ↑
3. ↑
4. ↑
5. ↑


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Taksonitunnisteet | 
* Wikidata: Q1258221
* BAMONA: Cerapteryx-graminis
* BioLib: 54389
* BOLD: 86370
* BugGuide: 313755
* CoL: SJQQ
* EoL: 460101
* EPPO: CERXGR
* EUNIS: 310439
* Fauna Europaea: 448085
* Fauna Europaea (new): 6130abf3-cf88-40f8-95ba-378c05da46cf
* GBIF: 1763610
* iNaturalist: 324217
* IRMNG: 10313628
* ITIS: 188856
* LepIndex: 253636
* LoB: 5765
* MaBENA: CerapGrami
* NatureServe: 2.862255
* NBN: NBNSYS0000006269
* NCBI: 980960
* Observation.org: 9467

 |

 |