recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Vjaznikin vaakuna vuodelta 1781.
**Vjazniki** (ven. Вя́зники) on kaupunki Vladimirin alueella Venäjällä. Se sijaitsee Kljazmajoen rannalla 113 kilometriä Vladimirista itään. Kaupunki on Vjaznikin piirin keskus. Sen kautta kulkee Moskovan, Nižni Novgorodin ja Kazanin välinen M7-valtatie. Vjaznikin asema Moskovan ja Nižni Novgorodin välisellä rautatiellä sijaitsee 8 kilometrin päässä kaupungista. Asukkaita on 41 500 henkeä (vuonna 2008).

1100-luvulla kaupungin paikalla sijaitsi Rostovin ja Suzdalin ruhtinaskunnan rajalinnoitus, jonka mongolivalloittajat hävittivät vuonna 1238. Vjaznikin kylä on ilmeisesti syntynyt 1500-luvun lopussa. Vuonna 1613 siitä tuli kauppias- ja käsityöläisasutus ja vuodesta 1622 lähtien tärkeä pyhiinvaelluspaikka "ihmeitätekevän" Kazanin jumalanäidin ikonin ansiosta. 1600-luvun alussa seudusta muodostui ikonimaalauksen ja pellavanjalostuksen keskus. Vuonna 1676 tsaari Aleksei Mihailovitšin määräyksestä kylän viereen rakennettiin Jaropoltšin linnoitus, joka tuhoutui vuoden 1703 tulipalossa. Vuonna 1778 Vjaznikista tuli Vladimirin lääniin kuulunut kihlakuntakaupunki. 1800-luvulla kaupunkiin syntyi tekstiiliteollisuutta. Nykyään Vjazniki on yksi Venäjän pellavanjalostuksen keskuksista.

Nähtävyyksiä ovat Jaropoltšin mäellä sijaitseva Pyhän kolminaisuuden kirkko (1756–1761), Marian ilmestyksen kirkko (1682–1683) sekä lukuisat 1800–1900-luvun alun kauppiastalot ja koristeelliset puurakennukset.

Lähteet
-------

* *Goroda Rossii: entsiklopedija*, s. 98–99. Moskva: Bolšaja Rossijskaja Entsiklopedija, 1994. ISBN 5-85270-026-6.

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Vjazniki**.
* Vjaznikin piirin sivusto (venäjäksi)
**Palkansaajarahastot** olivat Ruotsin sosiaalidemokraattisen työväenpuolueen vuosina 1983–1991 ajama järjestelmä, jossa osa yritysten voitoista olisi rahastoitu ammattiyhdistysliikkeen ylläpitämiin rahastoihin ja varoilla ostettaisiin asianomaisen yrityksen osakkeita. Palkansaajarahastoja ehdotti alun perin Ruotsin keskusammattijärjestö LO tavoitteena lisätä palkansaajien vaikutusvaltaa työnantajayrityksissään. Ruotsin yrittäjät ja muut rahastoja vastustaneet näkivät ne puolestaan suurena ja vaarallisena askeleena kohti sosialismia.

Palkansaajarahastoja kannatti vuonna 1982 porvarihallituksen jälkeen valtaan tullut pääministeri Olof Palme, ja ne aiheuttivat 1980-luvun alkuvuosina suurimpia nyky-Ruotsissa nähtyjä mielenosoituksia etenkin ruotsalaisten yrittäjien taholta.

LO alkoi puhua palkansaajarahastoista 1970-luvun puolivälissä. Niiden pääideologi oli taloustieteilijä Rudolf Meidner, jonka mielestä omistus on työntekijöille paras tapa saada vaikutusvaltaa yrityksessä, jossa työskentelevät. Vuosina 1976–1982 Ruotsissa oli porvarihallitus, ja asia ei edennyt. Olof Palmen johtamien sosiaalidemokraattien palattua valtaan 1982 palkansaajarahastot otettiin jälleen esille ja niitä alettiin perustaa vuonna 1983 tehdyllä päätöksellä. Tosin myös sosiaalidemokraattien omissa joukoissa oli niille hiljaista vastustusta: lehtikuvaaja tallensi puolueen valtiovarainministerin Kjell-Olof Feldtin raapustamassa valtiopäivien istunnossa rahastoja vastustavaa runoa, joka pääsi näin julkisuuteen ja aiheutti vahinkoa sosiaalidemokraateille.

Päätöksen läpiviennissä sosiaalidemokraatteja tuki Ruotsin kommunistinen vasemmistopuolue, mutta ay-liike ei kuitenkaan saanut rahastoja hallintaansa, vaikka niin oli suunniteltu. Rahastoja perustettiin lopulta vain viisi, ja niiden taloutta rasitti niille määrätty voitonjakovero. Vuonna 1991 valtaan noussut Carl Bildtin johtama porvarihallitus lopetti palkansaajarahastot 1993, eikä niitä ole sen jälkeen uudestaan otettu sosiaalidemokraattienkaan ohjelmaan.

Suomessa esimerkiksi Kaukaan sellu- ja paperitehtaan johtaja Casimir Ehrnrooth yllättäen kannatti ajatusta työntekijöiden lisääntyvästä omistuksesta, ja Kaukaalle perustettiinkin yhteistoimintarahaston nimellä pari vuotta toiminut vastaavanlainen rahasto. Se kuitenkin lakkautettiin pian Ehrnroothin väistyttyä Kaukaan johdosta.

Lähteet
-------

1. ↑  Kinnunen, Helena: Olof Palmen muistokirjoitus, *Helsingin Sanomat*, helmikuu 1986. Viitattu 30.6.2016.
2. ↑  Peltokangas, Niko: Oman elämänsä toimitusjohtajat, *Libero*-lehti, Libero ry 22.10.2015. Viitattu 30.6.2016.
3. ↑  Schönberg, Kalle: Edesmennyt suurliikemies olikin työelämän uudistaja – entinen pääluottamusmies muistaa hyvällä, Yle Uutiset 11.8.2015. Viitattu 30.6.2016.

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäiset artikkelit: en:Employee funds & sv:Löntagarfonder (dikt)
**Palkansaajasäätiö** (vuoteen 2000 **STS-Säätiö**) on suomalainen vuonna 1989 perustettu säätiö. Säätiö perustettiin, kun Suomen Työväen Säästöpankki muutettiin liikepankiksi, *STS-Pankki Oy*:ksi.

Säätiön tarkoitus on:

1. Säästäväisyyden ja palkansaajien taloudellisen tietämyksen edistäminen ja
2. STS-pankin perinteen vaaliminen ylläpitämällä STS-pankkimuseota ja työväen säästöpankkien ja STS-pankin arkistoa.

Palkansaajasäätiön toimitusjohtana toimii Teemu Hirvonen.

Säätiön ylläpitämä *STS-pankkimuseo* toimii Työväenmuseo Werstaan yhteydessä Tampereella.

Historiaa
---------

Säätiön alkuperäinen tarkoitus oli omistaa STS-Pankin äänivaltaisia K-osakkeita. Tavoitteena oli, että STS-Pankin määräysvalta säilyisi työväenliikkeellä. Vuonna 1992 säätiö myi osakkeet KOP:lle, kun STS-Pankkia uhkasi konkurssi. Tilalle säätiö osti KOP:n osakkeita, joita se myöhemmin myi ja korvasi muilla sijoituksilla.

STS-Säätiön valtuuskunnan ja hallituksen paikat jaettiin säätiötä perustettaessa vasemmistopuolueiden välisellä vallanjakosopimuksella siten, että SDP:n osuus oli 2/3 paikoista, kansandemokraattien 3/12 ja Devan osuus 1/12. Uusia jäseniä nimitettäessä on sovellettu vanhaa vallanjakosopimusta.

Säätiön nimeksi vaihdettiin Palkansaajasäätiö vuonna 2000. Nimellä tahdottiin korostaa, että säätiön toiminnassa työväen pankkiperinne oli jäänyt sivujuonteeksi ja palkansaajien taloudellisen tietämyksen edistäminen tullut yhä tärkeämmäksi. Uudella nimellä haluttiin myös välttää sekaannuksia muihin STS-nimisiin tahoihin.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  palkansaajasaatio.fi
2. ↑  Soukola, Timo: *Sallitun riskinoton rajat. STS-pankki ja sen edeltäjä 1980–1992*, s. 303. Vantaa: Kellastupa Oy, 2008. ISBN 978-952-5787-03-0.
3. ↑  Soukola, s. 299, 523
4. ↑  Soukola, s. 522
**Nils Wilhelm Snellman** (20. kesäkuuta 1925 Muolaa – 16. tammikuuta 2004 Espoo) oli suomalainen yritysjohtaja, joka sai kauppaneuvoksen arvonimen.

Snellmanin vanhemmat olivat piiripäällikkö Eino Snellman ja Helmi Muinonen ja puoliso vuodesta 1948 Berit Carita Maria Björnström. Snellman tuli ylioppilaaksi Oulaisten yhteiskoulusta 1945, valmistui farmaseutiksi 1949 ja proviisoriksi 1955 ja suoritti filosofian maisterin tutkinnon 1957 Helsingin yliopistossa. Hän oli farmaseutti Pietarsaaren II apteekissa ja Helsingin IV apteekissa, Helsingin yliopiston assistentti 1954–1955, Yliopiston apteekin ostopäällikkö 1955–1960, Tampereen Rohdos Oy:n Helsingin sivuliikkeen johtaja 1960–1970 ja Tamron toimitusjohtaja 1971–1985 ja hallituksen jäsen vuodesta 1976. Snellman oli myös Tam-Drug Oy:n toimitusjohtaja 1966–1977, hallituksen jäsen 1966–1984 ja hallituksen puheenjohtaja 1983–1984. Hänellä oli lisäksi lukuisia lääkealan ja muita asaintuntija- ja luottamustehtäviä. Sotilasarvoltaan Snellman oli reservin tykkimies. Hän sai kauppaneuvoksen arvonimen 1981.

Lähteet
-------

1. 1 2  Möttönen, Tuomas: Kauppaneuvos Nils Snellman (1924–2004). *Suomen talouselämän vaikuttajat* -verkkojulkaisu (maksullinen). 5.9.2011. Suomalaisen Kirjallisuuden Seura. Viitattu 7.12.2022.
2. 1 2  Nils Snellman *Biografiasampo*. Viitattu 7.12.2022.
3. ↑  Ihmiset. Kuolleet. Johtaja kehitti suurta lääketuukkua. Kauppaneuvos Nils V. Snellman. (Tilaajille) *Helsingin Sanomat*.  5.2.2004. Viitattu 7.12.2022.
**Nils Petter Cajander** (6. joulukuuta 1783 Turku – 31. heinäkuuta 1853 Tukholma) oli suomalainen kauppias ja liikemies,
joka sai kauppaneuvoksen arvonimen.

Cajanderin vanhemmat olivat kauppias Petter Cajander ja Catharina Elisabeth Blomfors ja puoliso vuodesta 1820 Carolina Sofia Avellan. Cajander oli kauppaharjoittelija ja kirjanpitäjä vanhempiensa kaupassa ja Turussa 1813 porvarinoikeudet saatuaan oman kauppaliikkeen pitäjä 1813–1845. Hän oli myös osakas useissa turkulaisissa varustamoissa ja laivoissa. Hän omisti Turussa arkkitehti Pehr Johan Gylichin suunnitteleman kaksikerroksisen kivitalon. Cajander oli Turun kaupunginvanhin vuodesta 1830. Kauppaneuvoksen arvonimen hän sai 1850. Cajander tuki koulutusta ja oli muun muassa perustamassa 1839 Suomen ensimmäistä kauppakoulua Turkuun. Hän teki huomattavia lahjoituksia ja myös testamenttasi omaisuuttaan hyväntekeväisyyteen ja yleishyödyllisiin tarkoituksiin.

Lähteet
-------

1. 1 2  Nils Petter Cajander *Biografiasampo*. Viitattu 7.7.2022.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Kansallisbiografia
* Biografiasampo

 |

 |
Kierregalaksi NGC 3982

**NGC** eli *New General Catalogue* on luettelo syvän taivaan kohteista. Se sisältää miltei 8 000 kohdetta ja on yksi suurimpia ja kattavimpia luetteloista, jotka eivät ole erikoistuneet esimerkiksi vain galakseihin vaan kaikentyyppisiin syvän taivaan kohteisiin.

J.L.E. Dreyer kokosi NGC-luettelon (*The New General Catalogue of Nebulae and Clusters of Stars*) 1880-luvulla käyttäen hyväkseen useimmiten Herschelin havainnointeja ja myöhemmin laajensi sitä kahdella IC (*Index Catalogue*) lisäluettelolla, joissa oli lisää noin 5 000 kohdetta. Ensimmäinen lisäluettelo IC I julkaistiin vuonna 1895, ja toinen IC II vuonna 1908.

Eteläisen taivaan kohteet oli jossain määrin huonommin luetteloitu. Alkuperäinen NGC (1888) sisälsi monia virheitä, joista useimmat on saatu korjatuksi uudistetussa NGC:n laitoksessa (1973).

Nykyään molemmat luettelot ovat verkosta ladattavissa.

Esimerkkejä
-----------

* NGC 224 - M31, Andromedan galaksi
* NGC 1976 - M42, Orionin suuri kaasusumu

Katso myös
----------

* Messierin luettelo

Lähteet
-------

1. ↑  Erdmann, Robert E. Jr.: *Acknowledgements & Introduction to The Historically Corrected New General Catalogue of Nebulæ and Clusters of Stars (HCNGC)*, s. 3, 6.. Arkistoitu 26.10.2018.
2. ↑  Steinicke, Wolfgang: Discovery and Cataloguing of Nebulae and Star Clusters *Klima-luft.de*.  3.3.2021. Viitattu 26.10.2018 (englanniksi).

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **NGC**.
* Steinicke, Wolfgang: Where to get reliable NGC/IC data? *The Webb Deep-Sky Society*. Viitattu 26.10.2018 (englanniksi).
**Eero Matti Sakari Laitinen** (31. joulukuuta 1937 Pyhäselkä – 21. marraskuuta 2015 Helsinki) oli suomalainen arkkitehti ja kuvataiteilija.

Laitinen kirjoitti ylioppilaaksi Helsingin lyseosta 1956 ja valmistui arkkitehdiksi Teknillisestä korkeakoulusta 1967. Opiskeluaikanaan hän toimi *Teekkari*-lehden graafisena suunnittelijana ja työskenteli muun muassa Alvar Aallon arkkitehtitoimistossa, jossa hän osallistui Helsingin keskustasuunnitelman laatimiseen. Vuosina 1966–1973 Laitinen työskenteli Espoon kaupungin asemakaavaosaston arkkitehtina ja sai suunnitella Iivisniemen lähiön asemakaavan sekä alustavan suunnitelman Kivenlahden aluekeskukselle. Hän oli välillä virkavapaalla toimiessaan vuosina 1970–1972 luennoitsijana Haile Selassie I -yliopistossa Addis Abebassa Etiopiassa. Laitisella oli 1973–1975 yhteinen arkkitehtitoimisto Alber Filosofin ja 1975–1985 Paavo Mänttärin kanssa sekä vuodesta 1982 oma arkkitehtitoimisto. Sivutoimisesti hän oli 1967–1968 *Arkkitehti*-lehden toimittaja ja 1967–1976 Teknillisen korkeakoulun assistentti.

Laitisen tunnettuihin töihin kuuluu Karjaalle vuonna 1976 rakennettu Karjaan-Pohjan säästöpankin rakennus, jonka hän suunnitteli yhdessä Alber Filosofin kanssa. Yhdessä Mänttärin kanssa hän suunnitteli 1977 valmistuneen Karjalohjan uuden kirkon. Laitinen teki Helsinkiin 1970–1990-luvuilla useita aluesuunnitelmia, kuten Malminkartanon kaupunginosan aloituskorttelin, Korkeasaaren yleissuunnitelman, Oulunkylän asemakeskuksen, Malmin asemaseudun ja Herttoniemenrannan kaupunginosan. Lisäksi hän suunnitteli eri paikkakunnille useita terveysasemia, päiväkoteja ja asuintaloja.

Arkkitehdin työnsä ohella Laitinen oli kiinnostunut näyttelyiden suunnittelusta ja hän suunnitteli Mänttärin kanssa muun muassa maailmaa vuosina 1975–1979 kiertäneen Helsinki-näyttelyn. Vanhoilla päivillään Laitinen omistautui kuvataiteille. Laitisen pääosin abstrakteja maalauksia, kollaaseja ja muita töitä oli esillä näyttelysarjassa *Preoccupations I–III* Saksan Berliinissä, Münchenissä ja Wolfsburgissa vuosina 2013–2014.

Lähteet
-------

1. ↑  Kuolinilmoitus, Helsingin Sanomat 12.12.2015 s. C 24 (syntymäpaikka huom.)
2. 1 2 3 4 5  Pallasmaa, Juhani: Poikkeuksellisen monipuolinen arkkitehti: Sakari Laitinen 1937–2015.  *Helsingin Sanomat*, 29.11.2015, s. C 29. Archive.org. Viitattu 11.10.2016.
3. 1 2  *Diplomi-insinöörit ja arkkitehdit 2011: A–L*, s. 748. Tekniikan Akateemisten Liitto TEK ym. Helsinki 2011.
4. ↑  Facta 2001 WSOY 1984 9. osa, palsta 564
5. ↑  Finnischarchitecture.fi (Arkistoitu – Internet Archive)
6. ↑  Sakke Laitinen – leikkaa ja liimaa Hullu arkkitehti -blogi 5.1.2015. Viitattu 11.10.2016.


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)

 |

 |
New Yorkin kristallipalatsi
**New Yorkin maailmannäyttely vuonna 1853** (*Exhibition of the Industry of All Nations* tai epävirallisesti *Crystal Palace Exhibition*) järjestettiin kaksi vuotta kaikkien aikojen ensimmäisten maailmannäyttelyjen jälkeen. Maailmannäyttelyn järjestäjät ottivat mallia Lontoon maailmannäyttelyn vetonaulana olleesta Kristallipalatsista, ja rakennuttivat oman kristallipalatsin. Lisäksi näyttelyyn rakennettiin 96 metriä korkea näkötorni Latting Observatory. Näyttelyn avasi Yhdysvaltain presidentti Franklin Pierce 14. heinäkuuta 1853. Maailmannäyttely kesti yli vuoden, ja se suljettiin 1. marraskuuta 1854. Näytteilleasettajia oli yli 4 000, ja he esittelivät kansojensa teollisuustuotteita, kulutustavaroita ja taideteoksia. Näyttely ei ollut taloudellisesti kannattava, mutta siellä kävi yli miljoona vierailijaa ollen ensimmäinen todellinen massatapahtuma New Yorkissa. Kristallipalatsi ja näkötorni tuhoutuivat molemmat tulipaloissa 1850-luvulla. Nykyään niiden paikalla, keskellä Manhattania, sijaitsee puisto nimeltään Bryant Park. [1]

Lähteet
-------

1. ↑   Bryant Park
**New Yorkin nukkuessa** (*Winterset*) on yhdysvaltalaisen Maxwell Andersonin vuonna 1936 kantaesityksensä saanut näytelmä. 

Suurelta osin runomuotoon kirjoitettu näytelmä perustuu 1920-luvun puolenvälin amerikanitalialaisten anarkistien Sacco ja Vanzetti oikeustapaukseen, teloitukseen ja sen jälkeisiin tapahtumiin. 

Ryöstömurhasta teloitetun radikaalin Romagnan poika Mio yrittää saada oikeutta isälleen, jonka uskoo surmatun syyttömänä. Etsiessään Garthia, ainoaa todistajaa joka voisi palauttaa isän maineen, Mio rakastuu Garthin sisareen Miriamneen, jonka isä rabbi Esdras ei halua tapauksen selviävän. Garth on ryöstömurhan todellisen tekijän Trick Estrellan tiukassa vartioinnissa. Romagnan kuolemaan tuominnut vanha ja muistihäiriöinen tuomari saapuu myös Esdrasin asuntoon ja yrittää puolustella päätöstään. Mio voisi saada Garthin pakotetuksi todistamaan, mutta rakkaus Miriamneen vie hänen kostonhalunsa. Lopussa nuoripari saa surmansa gangsterien luodeista.

Näytelmä oli varsinkin kantaesityksensä aikoihin hyvin ajankohtainen ja poliittinen. Se tutkii uskon, totuuden, oikeudenmukaisuuden, rakkauden ja velvollisuuden teemoja ja viittaa usein William Shakespearen ja juutalaisuuden filosofioihin.

Syyskuun 1935 kantaesityksen aloittama alkuperäistuotanto esitettiin 195 kertaa, rooleissa muiden muassa Burgess Meredith, Margo ja Eduardo Ciannelli. He esiintyivät John Carradinen, Stanley Ridgesin ja Mischa Auerin ohella myös vuonna 1936 tehdyssä, Alfred Santellin ohjaamassa elokuvaversiossa *New Yorkin nukkuessa*.

Näytelmä oli ensimmäinen uudella New York Drama Critics' Circlen palkinnolla palkittu näytelmä.

Lähteet
-------

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Winterset 

1. ↑  Shank, Theodore J. (toim.): *A Digest of 500 Plays*, s. 316–317. Collier Macmillan, 5. painos 1977. ISBN 0-02-012690-5.
2. ↑  Past Awards, New York Drama Critics’ Circle. Viitattu 11.10.2014.

Aiheesta muualla
----------------

* Vuoden 1952 radiosovitus mp3-muodossa Internet Archivessa (englanniksi)
**New Yorkin kaupungintalo** (engl. *New York City Hall*) on rakennus New Yorkissa, Yhdysvalloissa. Rakennuksessa sijaitsee New Yorkin kaupunginvaltuusto ja pormestarin toimisto. Se on Yhdysvaltain vanhin kaupungintalo, jossa yhä edelleen toimii sen alkuperäiset hallinnolliset elimet.

Kaupungintalo rakennettiin vuosina 1803–1812. Sen suunnittelivat arkkitehdit John McComb Junior ja Joseph Francois Mangin, joiden ehdotus oli voittanut rakennuksesta vuonna 1802 järjestetyn arkkitehtikilpailun. Arkkitehdit joutuivat kuitenkin muuttamaan ehdotustaan kustannusten aisoissa pitämiseksi. Arkkitehdit muun muassa pienensivät rakennuksen kokoa. Lisäksi vastoin alkuperäistä suunnitelmaa ainoastaan rakennuksen etujulkisivu verhoiltiin Massachusettsin marmorilla, kun takaosan verhoilumateriaalina käytettiin ruskeaa hiekkakiveä. Vuosina 1954–1956 julkisivut uudelleenverhoiltiin Alabaman kalkkikivellä.

Vuonna 1966 kaupungintalo lisättiin Yhdysvaltain historiallisten kohteiden kansallisrekisteriin (*National Register of Historic Places*, NRHP).

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  About City Hall *nyc.gov*. City of New York. Viitattu 23.7.2022. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **New Yorkin kaupungintalo** Wikimedia Commonsissa

* New York Architecture Images - Kuvia kaupungintalosta (englanniksi)
* New Yorkin kaupunginvaltuust - Tietoa kaupungintalosta (englanniksi)
* Yhdysvaltain historiallisten kohteiden kansallisrekisteri (englanniksi)
**WOWOW** (jap. WOWOW株式会社) on Japanin ensimmäinen yksityinen maksullinen satelliittitelevisiokanava. Sen päämaja sijaitsee Akasakassa Tokiossa. Kanavan lähetyskeskus sijaitsee Kotossa.

Kanavan analogiset lähetykset alkoivat 1. huhtikuuta 1991. Digitaaliset lähetykset se aloitti 1. joulukuuta 2000. WOWOW:lla oli aluksi 207 753 tilaajaa, mutta kaksi vuotta myöhemmin tilaajia oli jo 2 667 414.

WOWOW lähettää enimmäkseen elokuvia, mutta myös animea, kuten Big O, Brain Powerd, Carried by the Wind: Tsukikage Ran, Trinity Blood, Cowboy Bebop, Shinreigari/Ghost Hound, Crest of the Stars, Ergo Proxy, X/1999, SHUFFLE!, Paranoia Agent ja Le Chevalier d'Eon. WOWOW myös tuottaa animea.

WOWOW lähettää myös japaniksi dubattuja amerikkalaisia tv-sarjoja.

Vuodesta 2011 lähtien WOWOW on käsittänyt kolme kanavaa:

* **WOWOW Prime** (WOWOWプライム), yleisviihdekanava;
* **WOWOW Live** (WOWOWライブ), joka kattaa urheilu- ja live-lähetyksiä; ja
* **WOWOW Cinema** (WOWOWシネマ), ympärivuorokautinen elokuvakanava.

Aiheesta muualla
----------------

* WOWOW:n sivut (englanniksi)
* WOWOW:n sivut (japaniksi)
**Oliver Sorg** (s. 29. toukokuuta 1990 Engen) on saksalainen jalkapalloilija, joka edustaa Bundesliigassa pelaavaa Hannover 96:ta. Pelipaikaltaan molempijalkainen Sorg on oikea laitapuolustaja. Hän kuuluu myös Saksan jalkapallomaajoukkueeseen.

Seurajoukkueura
---------------

Sorgin kasvattajaseura on SC Freiburg. Hän pelasi seuran kakkosjoukkueen paidassa neljänneksi korkeimmalla sarjatasolla vuosina 2009-2012 68 ottelua onnistuen maalinteossa kerran.

Tammikuussa 2012 Sorg debytoi Bundesliigassa FC Augsburgia vastaan. Hän pelasi loppukauden otteluissa täydet minuutit. Ensimmäisen maalinsa Bundesliigassa Sorg teki vasta kaudella 2013-2014, elokuussa 2013 pelatussa ottelussa TSG Hoffenheimiä vastaan. Huhtikuussa 2014 Sorg teki upean maalin noin 30 metristä Borussia Mönchengladbachia vastaan. Hän pelasi kauden aikana 31 ottelua tehden kaksi maalia. Kaudella 2014-2015 Sorg pelasi Bundesliigassa 25 ottelua tehden yhden maalin.

Heinäkuussa 2015 Sorg siirtyi Bundesliigan Hannover 96:een. Hän debytoi seuran paidassa seuraavassa kuussa SV Darmstadtia vastaan.

Maajoukkueura
-------------

Sorg pelasi vuosina 2012-2013 Saksan alle 21-vuotiaiden jalkapallomaajoukkueessa viisi ottelua. Debyytti Saksan jalkapallomaajoukkueessa tapahtui toukokuussa 2013 ystävyysottelussa Puolaa vastaan.

Lähteet
-------

1. ↑
2. 1 2 3 4 5
3. ↑

Aiheesta muualla
----------------

* Oliver Sorg Transfermarkt-sivustolla (englanniksi)
* Oliver Sorg National Football Teams -sivustolla (englanniksi)
* Oliver Sorg Soccerway-sivustolla
**Märta Johanna von Schantz** (9. huhtikuuta 1923 Mustasaari – 15. kesäkuuta 2014 Helsinki) oli suomenruotsalainen lähetystyöntekijä ja opettaja, joka toimi 30 vuoden ajan opettajana Namibiassa.

Märta von Schantzin isä toimi Mustasaaressa maamieskoulun opettajana. Hän itse valmistui farmaseutiksi ja oli aluksi apteekkialalla työssä. Märta von Schantz oli jo opiskeluaikanaan mukana kristillisessä opiskelijaliikkeessä, erityisesti ruotsinkielisen *SSKF – Svenska Studenters Kristliga Förening*-yhdistyksen toiminnassa. Hän lähti sitten opiskelemaan lähetystyöntekijäksi ja vuonna 1954 Suomen Lähetysseura lähetti hänet silloiseen Lounais-Afrikkaan. Täällä hän toimi Kavangon alueen koulujen tarkastajana. Palattuaan Suomeen joksikin aikaa von Schantz valmistui opettajaksi Tammisaaren opettajaseminaarista. Hän oli sitten yläasteen ja lukion historian ja kielten opettajana Okahaossa, Ongwedivassa ja erityisesti Oshigambon yläasteella ja lukiossa vuoden 1983 loppuun saakka. Monet tulevat itsenäisen Namibian ministerit ja johtohenkilöt olivat tällöin von Schantzin oppilaina. Jäätyään eläkkeelle vuonna 1984 von Schantz asui Helsingissä ja toimi vielä kääntäjänä, tulkkina ja esitelmöijänä kouluissa ja seurakunnissa. Häntä haastalteltiin vuonna 1996 television Itse asiassa kuultuna-ohjelmasarjassa.

Lähteet
-------

1. 1 2  Olle Eriksson : Schantz, Märta von, Minnesrunor.fi
2. ↑  Märta von Schantz, Helsingin Sanomat Muistot 15.7.2014 (Tilaajille)
Märt-Matis Lill
**Märt-Matis Lill** (s. 6. marraskuuta 1975) on virolainen säveltäjä.

Lill opiskeli Lepo Sumeran johdolla Tallinnan musiikkilukiossa ja valmistui Viron musiikki- ja teatteriakatemiasta vuonna 1999 oltuaan siellä Sumeran ja Eino Tambergin oppilaana. Vuonna 1998 Lill pääsi Veli-Matti Puumalan oppiin Sibelius-Akatemiaan. Lisäksi hän on osallistunut Louis Andriessenin, Michael Jarrellin, Luca Francesconin ja Magnus Lindbergin pitämille mestarikursseille. Vuonna 2000 Lill sai stipendin IRCAM:n Helsingissä järjestettyä kesäkurssia varten, ja vuonna 2003 hän osallistui Centre Acanthesin kesäkurssille Avignonissa. Musiikin ulkopuolella Lill on suorittanut Japanin ja Kiinan tutkimusten sekä filosofian opintoja Helsingin yliopistossa.

Lill on toiminut Pärnun uuden musiikin päivien taiteellisena johtajana. Vuonna 2003 hänestä tuli Viron Arnold Schönberg -seuran puheenjohtaja ja vuonna 2014 Viron säveltäjäliiton puheenjohtaja. Hän liittyi säveltäjäliiton jäseneksi vuonna 2000.

Lillin tuotannossa ilmenee hänen syvä kiinnostuksensa itämaisiin kulttuureihin ja filosofisiin perinteisiin. Hän on nimennyt runollisuuden taiteelliseksi ihanteekseen. Kamarimusiikilla on ollut hänen tuotannossaan keskeinen asema. Hän on tehnyt myös muiden muassa elektroakustisia teoksia. Hänen teoksiaan on esitetty muun muassa Viron musiikkipäivillä ja NNYD-festivaalilla. Présences Contemporaines kantaesitti teoksen *From Whispers to Screams* Villeneuve-lès-Avignonissa vuonna 2003 ja Peter Rundelin johtama Ensemble InterContemporain teoksen *Fleeting Dreams* Metzissä vuonna 2004. Vuoden 2003 Kansainväliseen säveltäjärostrumiin Wienissä Lill osallistui alle 30-vuotiaiden kategoriassa orkesteriteoksellaan *River of Heaven*. Lillin *Spots of Fire in the Dark* sisällytettiin vuonna 2004 Alankomaissa kantaesitetyn *Myrrh and Cinnamon* -tanssiteoksen musiikkiin Arvo Pärt -festivaalilla. Toimiessaan Visbyn kansainvälisen säveltäjäkeskuksen residenssisäveltäjänä Lill sävelsi *Swinging song for organ* -teoksen (2007), joka kantaesitettiin saman vuoden urkufestivaalilla Visbyssä. Lill edusti Viroa World Music Daysissa Vancouverissa 2017 teoksellaan *When the Buffalo Went Away*.

Lill on saanut useita palkintoja, joihin on kuulunut vuoden 2004 Heino Eller -palkinto. Vuonna 2018 Lill sai Viron musiikkineuvoston sävellyspalkinnon ja Viron kansallisen kulttuurivuosipalkinnon oopperallaan *Into the Fire*.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6  Märt-Matis Lill Estonian Composers Union
2. ↑  Märt-Matis Lill Estonian Music Information Centre


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Suomi (KANTO)
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |

 |
**Rollin 30s** on Crips-jengi, joka aloitti nimellä Harlem Godfathers Jefferson Parkin alueella eteläisessä Los Angelesissa, Kaliforniassa. Jengi perustettiin 1970-luvun keskivaiheilla, ja he hallitsevat toiseksi suurinta aluetta Los Angelesissa. Vain Eight-Tray Gangster Cripsin alue on suurempi. Heidän alueensa on Jeffersonin, King Blvd:in, Crenshawin ja Normandien keskellä, ja sen pinta-ala on 2,04 neliökilometriä. 1970-luvun lopun jälkeen jengi on ollut sodassa Rollin 20s Bloodsin kanssa. Toiseksi suurin sota heillä on Black P Stonesin kanssa. Heillä oli myös sota Rollin 40s Cripsin kanssa vuosina 1996–2006.

Rollin 30s jengillä on Cripsien parissa useita sisar-settejä, joiden nimet ovat vastaavia numeroinnin vain muuttuessa (Rollin 20s, Rollin 60s, Rollin 80s jne). Jengin nimessä oleva kymmennumero tulee kadun numerosta, jota he "hallinnoivat".

He ovat myös kuuluisia siitä, että räppäri Ice-T kuului jengiin nuorempana, tosin hän on myöhemmin jättänyt jengielämän.

Lähteet
-------

* + Kody Scott: Monster - Crips-jengiläisen muistelmat, Desura 2000, ISBN 952-5339-06-8
	+ Streetgangs.com
| "Ringo ja Aku"Aku Syrjä |
| --- |
| Singlen "Ringo ja Aku" kansikuva |
| Singlen tiedot |
|  B-puoli | "Sikaillaan" |
|  Julkaistu | 7. lokakuuta 1980 |
|  Tuottaja(t) | Aku Syrjä, Mikko "Pantse" Syrjä, Juha Torvinen |
|  Tyylilaji | suomirock |
|  Kesto | 06.09 |
|  Levy-yhtiö | Poko Rekords |

**Ringo ja Aku** on suomirockyhtye Eppu Normaalin rumpalina tunnetun Aku Syrjän soolosingle. Single julkaistiin 7. lokakuuta 1980 samanaikaisesti Eppu Normaalin muiden jäsenten omien singlejen kera. 

Singlen a-puolen kappaleen "Ringo ja Aku" sävelsi ja sanoitti Juice Leskinen, joten singlen b-puolelle kelpasi mikä tahansa kappale. Näin ollen singlen b-puolen kappaleen "Sikaillaan" tekivät Eppu Normaalin laulaja Martti Syrjä ja kitaristi Juha Torvinen.

"Ringo ja Aku" on julkaisunsa jälkeen pysynyt melko vakituisesti Eppu Normaalin konserttien settilistassa, ja se on ainoa yhtyeen jäsenten soolosingleillä julkaistu kappale, jota on esitetty yhtyeen keikoilla vielä 2000-luvullakin.

Molemmat kappaleet on myöhemmin julkaistu Eppu Normaalin kokoelmalevyillä *Aku, Juha, Martti ja Mikko² – soolot* (1987) sekä *Hatullinen paskaa / Soolot* (1990).

Kappaleet
---------

1. Ringo ja Aku – 3.09 (säv. ja san. Juice Leskinen)
2. Sikaillaan – 3.00 (säv. Juha Torvinen, san. Martti Syrjä)

Kokoonpano
----------

* Aku Syrjä – rummut ja laulu
* Mikko "Pantse" Syrjä – kitara ja basso
* Juha Torvinen – kitara kappaleessa "Sikaillaan"
* Eero "Safka" Pekkonen – urut ja taustalaulu
* Ila Loueranta – taustalaulu
* Jari Yliaho – taustalaulu

Lähteet
-------

1. ↑   Eppu Normaali: Sikaillaan.  *Eppu Normaalin Jackpot-kokoelmaboksin vihko*, 2009, s. 30.  Poko Rekords.
2. ↑  Santtu Luoto: *Tiimalasin santaa - Eppu Normaalin tarina*, s. 116. WSOY, 1999. ISBN 951-0-24344-2.
**Ville Leppänen** (25. tammikuuta 1902 Toijala – 11. elokuuta 1949 Helsinki) oli lentomestari ja liikennelentäjä, joka sai vuonna 1932 Gunnar Lihrin kanssa ensimmäisenä Suomessa lentokapteenin arvonimen.

Leppänen kävi Toijalan yhteiskoulun ja osallistui Suomen sisällissotaan Hämeen lentävässä ratsuosastossa. Varusmiespalveluksen hän suoritti 1923–1924 Ilmailukoulussa ja jäi sen jälkeen puolustusvoimien palvelukseen. Hän sai ohjaajatodistuksen 1925 ja toimi Ilmailukoulussa ohjaajaopettajana 1927–1929. Aero-yhtiön palvelukseen Leppänen siirtyi 1929. Hänet palkittiin vuoden 1931 Harmon-patsaalla. Leppänen oli ensimmäisiä mittarilennon taitajia Suomessa, joka myös koulutti siihen sekä sotilas- että siviililentäjiä. Miljoonannen lentokilometrinsä Leppänen saavutti marraskuussa 1939, yhteensä hän ehti lentää noin 2,7 miljoonaa kilometriä ja 18 tuhatta tuntia. Sota-aikana Leppänen toimi liikennelentäjänä. Sotien jälkeen KLM-yhtiöön lentäjäksi siirtynyt Leppänen palasi ohjaajaksi ja ohjaajaopettajaksi Suomeen vuoden 1948 lopulla.

Lähteet
-------

1. 1 2  Harmon -patsas lentomestari Ville Leppäselle. *Helsingin Sanomat*, 25.3.1932, s. 4.
2. 1 2  Lentokapteeni Ville Leppänen kuollut. *Helsingin Sanomat*, 12.8.1949, s. 6.
3. ↑  Kolme uutta lentokapteenia Suomeen.  *Ilmailu*, 2007, 70. vsk, nro 7, s. 27. Helsinki:  Suomen ilmailuliitto. ISSN 0019-252X.
4. ↑  Lentokapteeni Leppäsen juhlallinen ruumiinsiunaus. *Helsingin Sanomat*, 19.8.1949, s. 3.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Kansalliset Muokkaa Wikidatassa | 
* Suomi (KANTO)

 |

 |
Ville Mattila työpaikallaan mainos­toimistossa.
**Johan Wilhelm (Ville) Mattila** (7. lokakuuta 1884 Suursaari – 12. toukokuuta 1959) oli suomalainen taidemaalari ja viulunrakentaja.

Mattila kiinnostui taiteesta tavattuaan Suursaarella käyneitä taiteilijoita. Mattila osallistui useisiin kansatieteellisiin tutkimusretkiin suomensukuisten kansojen keskuuteen ja hänen tuotantoonsa kuuluu kansatieteellisiä piirroksia ja Suursaari-aiheisia maalauksia.

Mattila kävi Taideteollista keskuskoulua 1899–1900 ja Suomen taideyhdistyksen piirustuskoulua 1900–1907 osallistuen näyttelyihin vuodesta 1904 lähtien. Mattila piti yksityisnäyttelyitä 1920-luvulta 1950-luvulle asti. Hän asui vuodesta 1915 Yhdysvalloissa. 

Mattilan vanhemmat olivat kalastaja Juho Mattila ja Maria Helena Tolsa. Kuvataiteilija Jorma Mattila oli hänen poikansa.

Teoksia
-------

* *Näkymä Suursaarelta*, 1922

Lähteet
-------

* Wikiaineisto: Kuka kukin oli 1961.
* Suomen kuvataiteilijamatrikkeli.
* Opetustaulujen taide – koulujen opetuskuvia museon kokoelmista. Pohjois-Pohjanmaan museo 9.2.–30.3.2008 (MS Word -dokumentti).

### Viitteet

1. 1 2  Suomen kuvataiteilijamatrikkeli. Viitattu 13.11.2014.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Kansalliset Muokkaa Wikidatassa | 
* Suomi (KANTO)

 |

 |
Aukio Okazakin puistossa
**Okazakin puisto** (jap. 岡崎公園, *Okazaki kōen*) on 15 hehtaarin laajuinen viheralue Kioton kaupungissa Japanissa. Se sijaitsee Kioton keskustan itäpuolella Sakyōn suuralueella Biwajärven kanavan varrella. Puiston pohjoisosassa on suuri Heian-jingūn šintolainen pyhäkkö, itäpuolella Kioton eläintarha.

Okazakin puisto perustettiin vuonna 1904 alueelle, jossa oli järjestetty vuoden 1895 kansallinen teollisuusnäyttely, Japanin neljäs teollisuusnäyttely. Puistoalueella sijaitsee useita kulttuurilaitoksia ja nähtävyyksiä. Niihin kuuluvat Kioton kaupungin taidemuseo, Kioton kansallinen modernin taiteen museo, Kioton kaupungin messukeskus Miyako Messe, Rohm Theatre Kyōto -teatteri ja Kioton prefektuurin kirjasto. Puiston läpi kulkee etelä–pohjoissuuntainen Jingū-michi-katu, joka toimii Heian-jingūn pyhäkön kulkutienä (*omotesandō*). Sen eteläpäässä on pyhäkön suuri, yli 24 metriä korkea kirkkaanpunainen *torii*-portti.

Kulttuuri-instituutioiden lisäksi puistossa on myös baseball-kenttä ja tenniskenttiä. Vuonna 2015 puistoon tuotiin vanha raitiovaunu, joka oli käytössä Kioton raitioliikenteessä 1970-luvulle saakka. Raitiovaunuun on sijoitettu matkailuneuvontapiste.

Puiston alle on rakennettu maanalainen pysäköintilaitos. Alueen lounaispuolella sijaitsee Kioton metron Tōzai-linjan Higashiyaman metroasema.

Kuvia
-----

* Heian-jingūn torii-portti ja Kioton kaupungin taidemuseoHeian-jingūn torii-portti ja Kioton kaupungin taidemuseo
* Kioton prefektuurin kirjastoKioton prefektuurin kirjasto
* Kansallinen modernin taiteen museo, Biwajärven kanavaKansallinen modernin taiteen museo, Biwajärven kanava
* Kioton entinen raitiovaunu Okazakin puistossaKioton entinen raitiovaunu Okazakin puistossa

Lähteet
-------

1. ↑  公園 City of Kyoto. Viitattu 19.07.2021.
2. 1 2 3 4  岡崎公園 City of Kyoto. Viitattu 19.07.2021.
3. ↑  ブリタニカ国際大百科事典 小項目事典: 岡崎公園 Kotobank. Viitattu 19.07.2021.
4. ↑  岡崎公園（京都府京都市） Parkful. Viitattu 19.07.2021.
5. 1 2  Area Map 京都岡崎魅力づくり推進協議会. Viitattu 19.07.2021.
6. ↑  岡崎公園 Kyoto City Sport Association. Viitattu 19.07.2021.
7. ↑  岡崎公園に「岡崎・市電コンシェルジュ」オープン KOYUSHA CO. LTD. Viitattu 19.07.2021.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Okazakin puisto** Wikimedia Commonsissa

* Kyoto Okazaki Concierg (japaniksi) (englanniksi)
**Oke Jokinen** (13. maaliskuuta 1918 Kotka – 12. maaliskuuta 1998 Helsinki) oli suomalainen sivutoiminen radioselostaja ja radiotoimittaja. Hän oli päätoimeltaan rautakauppa Renlundin mainospäällikkö, mutta teki Yleisradiolle viitisensataa radio-ohjelmaa 1950-luvun vaihteesta aina 1990-luvun loppupuolelle. Sotien aikana Jokinen toimi Suomenlahden rannikkotykistön valistus- ja tiedotusupseerina.

Jokinen halusi pysyä kaikkia aiheita hallitsevana yleisselostajana, mutta hän oli erityisen kiinnostunut musiikista ja tunnettiin erityisesti hyvistä suhteistaan Viroon. Hän toimi muun muassa vuosittaisten suomalais-neuvostoliittolaisten *Sävelsilta*-radiokonserttien juontajana. Tallinnan laulujuhlat oli yksi hänen vakituisista radioselostustehtävistään; ensimmäisen kerran hän vieraili juhlilla jo 1938 Kotkan lyseon kuoropoikien mukana. Ensimmäisen radiotyömatkansa Jokinen teki Neuvosto-Viroon kesäkuussa 1958 ja ystävystyi tällöin sikäläisen toimittajan Lennart Meren kanssa, josta sittemmin tuli uudelleen itsenäistyneen Viron presidentti. Jokinen teki Meren kanssa paljon radio- ja televisioyhteistyötä muun muassa kansatieteellisten elokuvien parissa.

Pekka Gronow sanoo Oke Jokista uusia ilmaisumuotoja etsineeksi radiotoimittajaksi. Hän ottaa esiin vuonna 1956 valmistuneen puolitoistatuntisen ohjelman *Seinätön talo*. Sen ideana oli kuvata radioselostuksen ja haastattelujen keinoin yhtä kerrostaloa (Unioninkatu 45 Helsingissä) ja kurkistaa sisään asuntoihin ja tutustuttaa kuulijat niiden asukkaisiin, alivuokralaisiin ja kotiapulaisiin.

Oke Jokinen laati myös tietokirjoja muun muassa kaitafilmauksesta, askartelutöistä ja taikatempuista. Hän toimitti 1950-luvun keskivaiheilla suomenkieliset versiot sveitsiläisperäisistä pojille suunnatuista Kolumbus-vuosikirjoista.

Oke Jokinen teki radio-ohjelmia miltei kuolemaansa asti. Hän kuoli päivää ennen 80-vuotissyntymäpäiväänsä vuonna 1998.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Lille, Eva: Mainospäällikkö ja toimittaja Oke Jokinen (Kuolinuutinen.) *Helsingin Sanomat*.  26.3.1998. Viitattu 6.6.2018.
2. 1 2 3 4  Himberg, Petra: Oke Jokinen "kirjoitti äänellään" puolen vuosisadan uran sivutyönään *Yle Elävä arkisto*.  14.5.2018. Viitattu 6.6.2018.
3. ↑  Ystävyyden säveliä.  *Helsingin Sanomat*, 15.6.1977, s. 44. Näköislehden aukeama (tilaajille).
4. 1 2  Oke Jokinen *Estofilia*.  2018. Tallinna:  Suomen suurlähetystö. Viitattu 18.7.2018. (viroksi) (suomeksi)
5. ↑  Tekijähaku Oke Jokinen *Fennica, Suomen kansallisbiografia*. Viitattu 6.6.2018. [vanhentunut linkki]

Aiheesta muualla
----------------

* Oke Jokinen Elonetissä.
* Selostusnäytteitä ja lisätietoja Jokisesta, Yle Elävä arkisto

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Elonet

 |

 |
**Rioni** (georg. რიონი) on Georgian toiseksi pisin joki ja maan länsiosan tärkein joki. Se saa alkunsa Kaukasukselta Ratšan alueelta ja virtaa Mustaanmereen Potin ja Paliastomi-järven pohjoispuolella. Yksi Georgian vanhimmista kaupungeista, Kutaisi, sijaitsee Rionin varrella. Joki on 327 kilometriä pitkä.

Joidenkin määrittelyjen mukaan Rioni muodostaa sivujokensa Qvirilan kanssa Aasian ja Euroopan rajan Suramin solan kohdalta alkaen.

Antiikin kreikkalaiset kutsuivat jokea nimellä *Fasis* (kreik. Φάσις), ja se yhdisti kreikkalaisen Fasiin sataman (nykyinen Poti) Kutaiaan (nykyinen Kutaisi). Joella kuljetettiin viljaa, metalleja, viiniä, oliiveja ja keramiikkaa. Legendan mukaan myös Argonautit nousivat jokea ylös. Fasaanilintu on saanut nimensä joelta: kreikan ilmaus *órnis Phāsiānós* tarkoittaa Fasis-joen seudulta kotoisin olevaa lintua.

Lähteet
-------

1. ↑  Inventory of Rioni river hot spots – step towards integrated watershed management (Arkistoitu – Internet Archive)
2. ↑  Around the world: Countries that exist wholly or partially within geographical Europe (Arkistoitu – Internet Archive)
3. ↑  Kaisa Häkkinen: *Nykysuomen etymologinen sanakirja*, s. 144. WSOY, 2004. ISBN 951-0-27108-X.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Rioni** Wikimedia Commonsissa
**Riot-On!** on suomalainen dokumenttielokuva, joka kertoo Riot-E-peliyrityksen tarinan 2000-luvun käänteessä. Suuret yritykset, muun muassa Nokia, sijoittivat runsaasti riskirahaa yhtiöön, joka ei kuitenkaan onnistunut tuottamaan peleillään vastinetta sijoitetuille rahoille.

*Riot-On!* oli ensimmäinen suomalaisen ohjaama elokuva, jonka Ison-Britannian yleisradioyhtiö BBC esitti parhaaseen katseluaikaan. Elokuva on esitetty valtakunnallisilla televisiokanavilla myös Ranskassa, Alankomaissa, Tanskassa, Ruotsissa, Australiassa, Israelissa ja Virossa. Suomessa elokuva esitettiin Yle TV 2:ssa vuonna 2007. Canal+ esitti sitä muualla Skandinaviassa ja lisäksi Espanjassa.

Osa elokuvassa esiintyneistä vaati elokuvaa esityskieltoon, mutta vaatimukselle ei ollut juridisia perusteita. Tilanne elokuvantekijöiden ja yrityksen entisten työntekijöiden välillä kärjistyi niin paljon, että elokuvan ensi-iltaan jouduttiin palkkaamaan turvamiehiä.

Arvioita ja kritiikkejä
-----------------------

Elokuvaa luonnehdittiin *Helsingin Sanomien* Nyt-liitteen arvostelussa "vähemmän pohtivaksi", ja sitä arvosteltiin vähäpukeisten naisten käytöstä kuvituksessa sekä siitä, että se on yhtiön entisten työntekijöiden tekemä. Tosin elokuvan haastattelut ja taustatutkimuksen teki brittiläinen toimittaja Peter Day. Elokuvan televisioesityksen aikoihin Helsingin Sanomien Marjatta Möttölä julkaisi elokuvasta hieman myönteisemmän arvion. MTV3:n nettisivujen arvostelija Minna Karila kuvaili elokuvaa "hyväksi viihteeksi", jonka jutut ovat "oikeasti hauskoja".

Ulkomailla elokuva sai myönteisiä arvosteluja, ja muun muassa brittilehti *The Times* kuvaili elokuvaa "yltäkylläisesti leikatuksi", "poikkeuksellisen rääväsuiseksi" ja "ratkiriemukkaaksi" dokumentiksi IT-buumista. Kun elokuvasta julkaistiin DVD Australiassa, muun muassa elokuvalehti Film Ink Magazine kirjoitti siitä artikkelin. Levitysyhtiö totesi, ettei pohjoismainen dokumentti ole koskaan saanut alueella yhtä suurta huomiota.

Palkinnot
---------

Elokuva sai kansainvälisiä palkintoja, muun muassa Grand Festival Awardin Berkeleyn elokuvajuhlilla vuonna 2006 sekä juryn erikoismaininnan Raindance-elokuvajuhlilla. Suomessa elokuva oli ehdolla parhaan dokumentin Jussi-palkinnon saajaksi. *Nöjesguidenin* lukijat valitsivat sen vuoden parhaaksi elokuvaksi vuonna 2005.

Lähteet
-------

1. 1 2  Suomalainen elokuva teki BBC-historiaa *Stara.fi*.  23.8.2006. Viitattu 13.2.2015.
2. ↑  *Riot-On!* Elonetissä.
3. ↑  Junkkari Marko: Riot On! -dokumentille haetaan esityskieltoa.  *Helsingin Sanomat*, 23.9.2004.
4. ↑  Poropudas, Timo: Turvamiehet suojasivat RiotE:n peijaisia *Itviikko.fi*.  24.9.2004. Viitattu 13.2.2015.
5. ↑  Film-o-Holicin arvostelu elokuvasta
6. ↑  Nyt.fi kritiikki Archive.orgissa
7. ↑  Elonet
8. ↑  Marjatta Möttölä: Oi jospa oisin saanut olla mukana... Helsingin Sanomat 14.7.2006
9. ↑  Karila, Minna: Riot On!  12.11.2004. MTV3. Viitattu 13.12.2009.
10. ↑  Yhdysvaltalainen arvostelu
11. ↑  Ruotsalainen arvostelu
12. ↑  Poropudas, Timo: Rioten rahanpoltto ihastuttaa Australiassa  2.6.2006. Digitoday. Viitattu 13.12.2009.
13. ↑  Suomen elokuvasätiö
14. ↑  IMDb
15. ↑  Hakalax Productions News 20.1.2005
**Riot grrrl** on underground-feministinen punk rock -liike, joka sai alkunsa Yhdysvalloissa 1990-luvulla. Se on usein liitetty kolmannen aallon feminismiin. Ryhmän käsittelemiä teemoja ovat muun muassa raiskaus, perheväkivalta, seksuaalisuus, rasismi, sekä yhteiskunnan patriarkaaliset ja naista alistavat rakenteet.

Tunnetuimpia suuntauksen yhtyeitä ovat Bikini Kill, Jack Off Jill (myöhempi Scarling), Bratmobile, Adickdid, Bangs, The Butchies, Calamity Jane, Emily's Sassy Lime, Excuse 17, Fifth Column, The Frumpies, Heavens to Betsy, Huggy Bear, Sleater-Kinney sekä myös queercore-yhtye Team Dresch.

Riot grrrl on paitsi indie-tyylisuunta myös alakulttuuri, omaehtoista toimintaa, fanzine-julkaisutoimintaa, taidetta, poliittista ja muuta aktivismia sekä naismuusikoiden tukiverkosto.

Katso myös
----------

* Feminismi
* Guerrilla Girls
* Indierock
* Indiepop

Lähteet
-------

1. ↑  Buzzy Jackson: *A bad woman feeling good : blues and the women who sing them*. New York: W.W. Norton.
2. ↑  Schilt, Kristen, '"A Little Too Ironic": The Appropriation and Packaging of Riot Grrrl Politics by Mainstream Female Musicians' in *Popular Music and Society*, Vol. 26, 2003
**Sergei Aleksandrovitš Monja** (s. 15. huhtikuuta 1983 Saratov, Venäjän SFNT, Neuvostoliitto) on venäläinen koripalloilija, joka edustaa Himkiä.

Ura
---

Monja pelasi juniorina koripalloa Avtodor Saratovin joukkueessa, jonka edustusjoukkueeseen hän nousi kaudeksi 2000–2001. Toisella kaudellaan hän pelasi jo 7,7 pisteen ottelukeskiarvolla, ja hän siirtyi vuonna 2002 TsSKA Moskovaan. Monja voitti seuran kanssa Venäjän-mestaruuden vuosina 2003–2005.

Kaudeksi 2005–2006 Monja hankittiin NBA-seura Portland Trail Blazersiin, jossa hän ei kuitenkaan onnistunut vakiinnuttamaan pelipaikkaansa. Tämän johdosta hänet lainattiin kauden aikana D-liigaan, Fort Worth Flyersille. Helmikuussa 2006 Monjan pelioikeudet kaupattiin Sacramento Kingsille, jossa hän pelasi loppukauden aikana kolme ottelua.

Vuonna 2006 Monja palasi Venäjälle, jossa hän siirtyi pelaamaan Dynamo Moskovaan. Neljän pelikauden jälkeen hän jatkoi pelaamista Himkissä, jossa hän voitti VTB-liigan vuonna 2011 ja Eurocupin kaudella 2011–2012.

Lähteet
-------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Sergei Monja**.
1. 1 2 3  Monya, Sergey Euroliiga. Viitattu 28.4.2012. (englanniksi)
2. ↑  Sergei Monia Basketball-Reference. Viitattu 28.4.2012. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Euroliigan pelaajaprofiili (englanniksi)
* NBA:n pelaajaprofiili (englanniksi)

Venäjän joukkue – Koripallon EM-kilpailut 2007
4 Šаbаlkin |
5 Holden |
6 Bykov |
7 Kirilenko |
8 Morgunov |
9 Samoilenko |
10 Hrjapa |
11 Pаšutin |
12 Monja |
13 Ponkrašov |
14 Savrasenko |
15 Padius |
Valmentaja Blatt

Venäjän joukkue – Koripallon EM-kilpailut 2011
4 Vorontsevitš |
5 Mozgov |
6 Bykov |
7 Fridzon |
8 Šved |
9 Šаbаlkin |
10 Hrjapa |
11 Antonov |
12 Monja |
13 Hvostov |
14 Ponkrašov |
15 Kirilenko |
Valmentaja Blatt

Venäjän joukkue – Kesäolympialaiset 2012
4 Šved |
5 Mozgov |
6 Karasjov |
7 Fridzon |
8 Kaun |
9 Voronov |
10 Hrjapa |
11 Antonov |
12 Monja |
13 Hvostov |
14 Ponkrašov |
15 Kirilenko |
Valmentaja Blatt
**Suomen Rautatiehistoriallinen Seura ry** (SRHS) on valtakunnallinen rautatieharrastusta edistävä järjestö. Seuran kotipaikka on Helsinki ja seura julkaisee yhdessä Museorautatieyhdistyksen kanssa *Resiina*-lehteä ja vaunut.org-verkkosivustoa. Seura järjestää jäsenilleen rautatieaiheisia kerhoiltoja ja matkoja erityisesti sellaisille Suomen rataosuuksille, joilla ei muuten ole matkustajaliikennettä. Seuran kautta järjestetään myös tutustumismatkoja ulkomaisiin rautateihin. Päätavoitteena toiminnassa on olla yhdysside suomalaisille rautatieharrastajille sekä rautatiehistoriallisen tiedon tallentaminen seuran lehteen ja verkkopalveluun. Seura on jäsenenä alan edunvalvontajärjestössä Museorautatieliitto ry:ssä.

Historia
--------

Yhdistys perustettiin vuonna 1967, ja se toimi vuoteen 1975 nimellä Veturien Ystävät ry. Seuran perustamiseen vaikutti tuolloin käynnissä ollut höyryveturiliikenteen alasajo Suomessa. SRHS:n perustaja ja ensimmäinen puheenjohtaja oli Arne Boström. *Resiina*-lehti perustettiin kaksi vuotta seuran perustamisen jälkeen. Alkuaikoja leimasi pyrkimys oman kaluston hankintaan, mutta tämä jäi melko varhaisessa vaiheessa paikallisten yhdistysten vastuulle SRHS:n keskittyessä yleiseen rautatiehistorian harrastustoimintaan. 

Toiminta kuihtui 1970-luvun loppupuolella ja 1980-luvun alkupuolella höyryveturien kadottua rataverkolta. Kari Salon puheenjohtajakaudella 1987–1999 lehden julkaisussa tapahtuneet uudistukset saattoivat jäsenmäärän nousuun 1980-luvun loppuvuosina, ja se on noussut siitä asti vaihtelevalla tahdilla vuosittain. Lari Nylundin puheenjohtajakaudella 2008–2014 jäsenmäärä harppasi merkittävästi ja saavutti ensi kerran 1 000 jäsenen rajan. Seuran pitkäaikainen jäsenyys ei ole harvinaista ja jäsenistössä on yhä useita henkilöitä, jotka ovat olleet toiminnassa mukana alusta asti.

SRHS ryhtyi ylläpitämään aiemmin yksityishenkilön hoidossa ollutta Vaunut.org -kuvastoa vuonna 2008. Jo ennen seuran aikoja merkittävässä asemassa ollut sivusto on noussut Suomen johtavaksi rautatieaiheisten kuvien arkistoksi. Hieman myöhemmin seura ilmaantui Facebookiin.

Lähteet
-------

1. ↑  Suomen Rautatiehistoriallinen Seura: Pääsivu Suomen Rautatiehistoriallinen Seura ry. Viitattu 28. tammikuuta 2015.
2. ↑  Suomen Rautatiehistoriallinen Seura: Historia Suomen Rautatiehistoriallinen Seura ry.  Arkistoitu 24.9.2015. Viitattu 28. tammikuuta 2015.
3. ↑  vaunut.org: Esittely SRHS ry ja MRY ry. Viitattu 28. tammikuuta 2015.


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)

 |

 |