recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Noshiro** (jap. 能代市, *Noshiro-shi*) on Japanin kaupunki Honshūn saarella Tōhokun alueella Akitan prefektuurissa. Se sijaitsee Japaninmeren rannikolla prefektuurin luoteisosassa. Kaupungin keskusta on rakentunut Noshiron tasangolle Yoneshirojoen suulle. Noshirossa on 51 560 asukasta (syyskuussa 2020) ja sen pinta-ala on 426,95 neliökilometriä.

Noshiro on vanha satamapaikkakunta, joka kehittyi etenkin Azuchi-Momoyama-kaudelta eli 1500-luvun loppupuolelta lähtien Japaninmeren rannikolle ja Osakaan saakka suuntautuneen puutavaran, riisin ja metallien kaupan satamana. Erityisesti Yoneshirojoen yläjuoksu on hyvälaatuisen sugipuun (*Akita-sugi*) kasvualuetta. Metsä-, puusepän- ja huonekaluteollisuus ovatkin kaupungissa tärkeitä elinkeinoja, ja siellä toimii myös Akitan prefektuurinyliopiston metsätieteellinen tutkimuskeskus. Nykyinen Noshiron kaupunki perustettiin vuonna 1940, kun Noshiro-minaton maaseutukaupunkiin liitettiin kaksi kyläkuntaa. Vuonna 1956 kaupunki kärsi pahoja vahinkoja kahdessa suurpalossa. Sen jälkeen sen satamaa on laajennettu ja kehitetty kansainvälisen kaupan tarpeisiin. Vuonna 2006 kaupunkiin liitettiin Futatsuin maaseutukaupunki. Noshiroon kuuluvilla maaseutualueilla viljellään esimerkiksi riisiä, isotakiaista, omenapäärynöitä ja teetä. Noshiro on Japanin pohjoisinta teentuotantoaluetta.

Noshiron nähtävyyksiin kuuluu muun muassa Kimimachizakan maisema-alue Yoneshirojoen varrella. Kaupunki tunnetaan myös tanabata-festivaalistaan (*Noshiro yakutanabata*). Noshiroa palvelevat JR Higashi-Nihonin Ōu-päälinja ja Gonō-linja.

Kuvia
-----

* Historiallinen Kaneyū-ravintolaHistoriallinen Kaneyū-ravintola
* Noshiron kaupungintaloNoshiron kaupungintalo
* Chikasue-vaunu Yakutanabata-festivaalissaChikasue-vaunu Yakutanabata-festivaalissa
* Noshiron satamaaNoshiron satamaa
* Kimimachizaka, YoneshirojokiKimimachizaka, Yoneshirojoki

Lähteet
-------

1. 1 2 3  能代市のプロフィール City Noshiro Akita Japan. Viitattu 03.11.2020.
2. 1 2  令和２年９月末現在の人口（住民登録者数） City Noshiro Akita Japan. Viitattu 03.11.2020.
3. 1 2 3  能代市民憲章及び能代市の花木鳥を制定しました。 City Noshiro Akita Japan. Viitattu 03.11.2020.
4. 1 2 3  ブリタニカ国際大百科事典 小項目事典: 能代市 Kotobank. Viitattu 03.11.2020.
5. 1 2 3  日本大百科全書: 能代（市） Kotobank. Viitattu 03.11.2020.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Noshiro** Wikimedia Commonsissa

* Kaupungin internetsivut (japaniksi)

  


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * n
* k
* m
Akitan prefektuuri |
| --- |
|  |
| Kaupungit | 
* Akita (pääkaupunki)
* Daisen
* Katagami
* Kazuno
* Kita-Akita
* Nikaho
* Noshiro
* Oga
* Ōdate
* Senboku
* Yokote
* Yuri-Honjō
* Yuzawa

 |  |
|  |
| Kunnatpiirikunnittain | **Kazunon piirikunta** (Kosaka) · **Kita-Akitan piirikunta** (Kami-Koani) · **Minami-Akitan piirikunta** (Gojōme · Hachirōgata · Ikawa · Ōgata) · **Ogachin piirikunta** (Higashi-Naruse · Ugo) · **Senbokun piirikunta** (Misato) · **Yamamoton piirikunta** (Fujisato · Happō · Mitane) |

 |
Lidingön sillat auringon laskiessa.
Lidingön vanha silta, joka on raideliikenteen, jalankulkijoiden ja pyöräilijöiden käytössä.
**Lidingön silta** on Tukholman ja Lidingön kaupunkien välinen siltayhteys Ruotsissa.

Ensimmäinen silta Lidingön saarelle oli rakennettu vedessä kelluville lautoille vuosien 1802–1803 aikana. Silta oli lähes 750 metrin pituinen ja seitsemän metrin levyinen. Vuonna 1811 rajuilma vaurioitti siltaa, kuten myös vuonna 1858. Tämä silta oli kuitenkin laivojen tiellä, kun Värtahamnenin satama otettiin käyttöön. Tukholman kaupunki purki sillan ja rakensi vuonna 1884 uuden välille Ropsten–Torsvik, se oli lähes yhtä pitkä kuin edeltäjänsä. Silta oli Tukholman pisin ja samalla maailman pisin kelluva silta. Leveyttä sillalla oli 12 metriä. Ajorata kulki vain 10–15 senttiä vedenpinnan yläpuolella. Nopeusrajoitus sillalla oli 10 km/h, kuorma-autoille 8 km/h.

Vanha Lidingön silta
--------------------

Vuonna 1925 paikalle rakennettiin teräsilta avattavalla kääntösillalla. Pituutta sillalla oli 750 metriä. Siinä oli yksi ajokaista suuntaansa ja kaksi junaraidetta Lidingöbanan-raitiotieyhteyden käyttöön. Siltamaksua perittiin vuoteen 1946 asti, autoilta perittiin 50 äyriä, 10 äyriä jalankulkijoilta ja jopa sioilta 5 äyriä. Myös Lidingönradan matkustajilta perittiin maksua. Huonokuntoista siltaa peruskorjattiin vuosina 1983–1986. Tavaraliikenne sillalla jouduttiin lakkauttamaan, sillä radan heikko kunto kesti enää vain henkilöliikennettä. Nykyään sillalla on jalkakäytävä, pyörätie ja yksi raide.

Kun silta täytti kymmenen vuotta vuonna 1935, sen oli ylittänyt 11 miljoonaa jalankulkijaa, 17,4 miljoonaa raitiovaunumatkustajaa, 1,6 miljoonaa linja-automatkustajaa, 400 000 moottoripyörää, 900 000 henkilöautoa, 3,7 miljoonaa raskasta ajoneuvoa ja 5 600 tavaravaunua.

Uusi Lidingön silta
-------------------

Liikenteen kasvaessa päätettiin vuonna 1963 uuden sillan rakentamisesta, ja se valmistui 3. elokuuta 1971. Pituutta sillä on 997 metriä, leveyttä 24 metriä ja vapaata korkeutta sillan alla 12,5 metriä. Silta on jaettu kymmeneen jänteeseen, joista pisin on 73,5-metrinen. Nykyinen silta on varsin kookas välittääkseen liikennettä ainoastaan mantereelta Lidingöön, nyttemmin on alettu hahmotella yhteyden jatkamista Lidingön kautta Vaxholmiin ja Åkersbergaan Österåkeriin. Vuonna 2006 suunniteltiin vakavasti lauttayhteyden perustamista Lidingön saarelta Nackaan. Siltaa tai tunneliyhteyttä etelään ei suunnitella.

Kuntaraja Tukholman ja Lidingön välillä kulkee 350 metrin etäisyydellä Ropstenin rannasta.

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Lidingön silta**.
* Video, jossa raitiovaunu ajaa Lidingön sillan ylitse
**Luumäen kirkko** on puukirkko Luumäen kunnassa Etelä-Karjalassa. Kirkon piirustukset on laadittu Carl Ludvig Engelin johtamassa Intendentinkonttorissa, ja ne valmistuivat 1833. Piirustukset laati Intendentinkonttorin konduktööri Anders Fredrik Granstedt, ja ne noudattivat Engelin vuonna 1824 suunnitteleman Alajärven kirkon piirustuksia. Luumäen kirkko rakennettiin 1843–1845 ja vihittiin käyttöön 1845.

Luumäen kirkko on empiretyylinen keskeisesti korostettu sisäviisteinen ristikirkko. Ristikeskuksessa on kahdeksankulmainen attikaosa, jonka yläpuolella kohoaa pieneen lanterniiniin päättyvä kupoli. Kattolistojen alapuolella kulkee ulko- ja sisätilassa uusgoottilainen neliapila- tai vinoristikuvioinen vyöhyke. Kirkon kellotapuli valmistui 1876.

Istumapaikkoja kirkossa on noin tuhat. Alttaritaulun on vuonna 1929 maalannut Martta Helminen. Kirkon 25-äänikertaiset urut ovat Bror Axel Thulén ja Kangasalan urkutehtaan vuodelta 1908.

Kirkon nykyinen asu on Ilmari Launiksen suunnittelemasta peruskorjauksesta vuodelta 1911. Korjauksessa ulkoseinät vuorattiin laudoituksella ja alttarilaitteen takana ollut lehteri laudoitettiin umpeen. Kirkkoa on korjattu Ensio Louhiluodon johdolla 1971.

Viime sotien sankarihautausmaan muistomerkin on suunnitellut Ilmari Wirkkala. Niin sanotulla vanhalla hautausmaalla on presidentti P. E. Svinhufvudin hautapaasi ja kansalaissodan leijona-aiheinen muistomerkki.

Luumäen nykyinen kirkko on seurakunnan kolmas kirkko. Toinen kirkko paloi 1839. Seurakunta hankki piirustukset uudelle kirkolle jo ennen toisen kirkon paloa, mutta uuden kirkon rakentaminen pääsi alkuun vasta toisen kirkon palon jälkeen.

Kuvia
-----

* Kirkko sisältäKirkko sisältä
* KellotapuliKellotapuli
* AlttariAlttari
* UrutUrut
* KirkonkelloKirkonkello
* PorttiPortti

Lähteet
-------

* Luumäki – Luumäen kirkko[vanhentunut linkki]
* Luumäen seurakunta – Luumäen kirkko[vanhentunut linkki]

### Viitteet

1. ↑  Museovirasto – Rakennetut kulttuuriympäristöt – Luumäen kirkko
2. ↑  Museovirasto – Luumäen kirkko (Arkistoitu – Internet Archive)
3. ↑  Luumäen muistomerkit; Luumäen Lehti

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Luumäen kirkko** Wikimedia Commonsissa
Tranebergin silta etelästä kuvattuna vuonna 2008
**Tranebergin silta** (ruots. *Tranebergsbron*) on Tukholmassa sijaitseva silta, joka yhdistää Kungsholmenin saaren ja Tranebergin kaupunginosan sekä samalla kantakaupungin ja Länsi-Tukholman. Siltaa ylittävät kävelijät, pyöräilijät, autoilijat sekä Tukholman metron vihreä linja. Se on 450 metriä pitkä, 27 metriä leveä sekä 32 metriä korkea.

Vuonna 1934 valmistuneen sillan suunnittelivat arkkitehdit Paul Hedquist ja David Dahl, ja sen rakennuttivat insinöörit Ernst Nilsson ja Salomon Kasarnowsky sveitsiläisen betoniasiantuntija E. Freyssinet’n avustuksella. Silta kunnostettiin ja uusittiin 2000-luvulla. Valmistuessaan Tranebergsbron oli jänneväliltään maailman pisin betonisilta. Sen jänneväli on noin 180 metriä.

Ensimmäisen sillan samalle paikalle rakennutti jo kuningas Kustaa III saadakseen kulkuyhteyden Tukholmasta Drottningholmin linnaan.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Tranebergsbron (ruotsiksi) Stockholmskällan, Tukholman kaupunki. Viitattu 25.10.2014.
2. 1 2  Fredric Bedoire: *Stockholms byggnader: Arkitektur och stadsbild*, s. 305. Norstedts, Tukholma 2012.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Tranebergin silta** Wikimedia Commonsissa
**The Plague Dogs** on vuonna 1982 ilmestynyt animoitu seikkailuelokuva. Elokuva perustuu Richard Adamsin vuonna 1977 ilmestyneeseen romaaniin *Ruttokoirat*. Elokuvan ohjasi Martin Rosen, ja se julkaistiin Isossa-Britanniassa 21. lokakuuta 1982 ja Yhdysvalloissa 16. joulukuuta 1982. Yhdysvalloissa elokuvan ikärajoitus oli PG-13. Cracked-verkkojulkaisun mukaan elokuvaa on pidetty yhtenä pelottavimpana animaationa koskaan.

Juoni
-----

**Varoitus:  Seuraava kirjoitus paljastaa yksityiskohtia juonesta.**
Rowf-niminen labradorinnoutaja ja Snitter-niminen kettuterrieri ovat koe-eläiminä eläintieteellisessä laboratoriossa Luoteis-Englannin järvialueella. Snitterille on tehty aivokokeita, kun taas Rowf on pakotettu uimaan itsensä uuvuksiin ja sen jälkeen elvytetty toistuvasti. Eräänä iltana Snitter pakenee häkistään ja vapauttaa Rowfin. He tutkivat laitosta ja hiipivät polttouuniin, josta he myöhemmin pakenevat pois tutkimuslaitoksesta. Tutkimuslaitoksen jäsenet myöhemmin alkavat jahtaamaan koiria uskoen näiden kantavan jonkinlaista tautia. Koirat ystävystyvät Tod-nimisen ketun kanssa, joka avustaa heitä metsästämään lampaita kukkuloilla selviytyäkseen. Snitter toivoo saavansa uuden kodin löydettyään isännän, mutta vahingossa tappaa heidän kohtaamansa miehen hypättyään tämän kantaman aseen päälle, joka laukeaa ja ampuu tätä kasvoihin. Ajan kuluessa koirat joutuvat varastamaan ruokaa selviytyäkseen. Todin avustuksella koirat huijaavat laboratorion palkkaaman aseistetun miehen putoamaan kuolemaansa ja syövät tämän ruumiin. Myöhemmin median kertomana kaikki lähtevät jahtaamaan koiria laboratorion väitettyä koirien saaneen ruttoviruksen laboratorion rotilta. Takaa-ajon aikana Tod saa surmansa metsästäjien käsissä. Hänen harhautuksensa ansiosta Rowf ja Snitter pääsevät junaan, joka vie heidät Ravenglassin rannikkokylään. Yrittäessään etsiä ruokaa kahvilasta RAF:n helikopteri havaitsee heidät ja heitä jahdataan rannikolle saakka. Aseistetun joukon lähestyessä heitä Snitter väittää nähneensä saaren ja alkaa uida sitä kohti. Rowf epäröi, mutta lähtee hänen peräänsä. Valkoinen sumu ympäröi koirat ja Snitter silminnähden on valmis luovuttamaan ja hyväksyy kohtalonsa, mutta Rowf väittää näkevänsä saaren, josta Snitter puhui ja käskee häntä jatkamaan uimista. Koirat uivat sumun läpi ja heidän kohtalonsa jää avoimeksi. Lopputekstien aikana näytetään kuva saaresta, jonka Snitter näki.

**Juonipaljastukset päättyvät tähän.**

Lähteet
-------

1. ↑  Maslin, Janet: Film: The Plague Dogs.  *The New York Times*, 9.1.1985, s. osa C sivu 15. New York: Artikkelin verkkoversio. Viitattu 1.7.2020.  (englanniksi)
2. ↑  Hoff, Carl: 6 Terrifying Children's Cartoons from Around the World *Cracked*.  18.4.2012. Viitattu 1.7.2020. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* *The Plague Dogs* Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
**Ferdinand Zellbell nuorempi** (kastettu 3. syyskuuta 1719 Tukholma – 21. huhtikuuta 1780 Tukholma) oli ruotsalainen säveltäjä, urkuri, cembalisti, viulisti, kapellimestari ja pedagogi. Hän oli mukana perustamassa Ruotsin kuninkaallista musiikkiakatemiaa. Hän oli Ferdinand Zellbell vanhemman poika.

Zellbell oli yksi vapauden ajan johtavista musiikkivaikuttajista Johan Helmich Romanin, Per Brantin, Hinrich Philip Johnsenin ja Francesco Uttinin kanssa. Hän toimi Suurkirkon urkurina ja hovikappelin viulistina, sittemmin pääkapellimestarina ja konserttimestarina. Hän johti julkisia Patrick Alströmerin orkesterin konsertteja, jotka tunnettiin yhteisnimellä *kavaljerskonserterna*. Hän palveli kolmen eri kuninkaan vallan aikana; nämä olivat Fredrik I, Aadolf Fredrik ja Kustaa III. Zellbell johti Ruotsin kuninkaallisen musiikkiakatemian opetustoimintoja vuosina 1771–74 ja sai oppilaakseen muiden muassa Olof Åhlströmin.

Zellbell sai oppinsa isältään, Johan Helmich Romanilta ja Hampurissa Georg Philipp Telemannilta. Hän lähti ulkomaille paitsi Telemannin oppiin, myös vuosina 1758–59 oopperansa *Il giudizio d'Aminta* Pietarin-esitystä varten. Hän järjesti hovissa työskentelyn ulkopuolella noin 60 julkista konserttia Ruotsin ritarihuoneella; yksi konserteista oli Romanin muistokonsertti (30. toukokuuta 1767). Vuonna 1778 Kustaa III siirsi Zellbellin eläkkeelle. Zellbell kuoli lapsettomana ja varattomana, mutta jätti jälkeensä viulun, kosketinsoittimia sekä nuotti- ja kirjakokoelman. Hänen teostensa joukossa oli muun muassa sinfonioita. Teoksissa ilmenee siirtymä barokkimusiikista galanttiin tyyliin.

Zellbellistä tuli vapaamuurari vuonna 1758.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Swedish Musical Heritage: Ferdinand Zellbell d.y.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Espanja
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Ruotsi
* Alankomaat

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Muut | 
* RISM
* IdRef

 |

 |
Kliptown
**Kliptown** on vuonna 1903 perustettu kaupunkialue, joka sijaitsee 40 km Johannesburgista etelään. Se on Etelä-Afrikan vanhin alue, jossa asuu maan eri etnisiin ryhmiin kuuluvia ihmisiä. Kliptown kuuluu Soweton townshipiin. Kliptown koostuu noin 2 700 hökkelistä ja sen asukastiheys on 70 taloa hehtaarilla. Alueella on asukkaita 38 000–45 000. Johannesburgin kaupunki aloitti vuonna 2005 alueella suuren kehitysprojektin, jonka tarkoituksena on parantaa asukkaiden elinoloja ja rakentaa runsaasti uusia asuntoja.

25. - 26. kesäkuuta 1955 kaupungissa järjestettiin ANC:n, SAIC:n, Värillisten kansalliskongressin ja Etelä-Afrikan ammattijärjestöjen keskusliitton SACTU:n kansankongressiksi kutsuttu kokous, jossa muotoiltiin Vapauden peruskirjaksi nimetty järjestöjen yhteinen näkemys Etelä-Afrikasta roduttomana yhteiskuntana, jossa millään kansanryhmällä ei olisi erityisoikeuksia tai -vapauksia. Kokoukseen osallistui yli 3 000 delegaattia.

Kaupungissa sijaitsee Walter Sisulun aukio, jolla sijaitsee kansankongressin muistomerkki ja museo

Lähteet
-------

1. ↑  THE KLIPTOWN STORY DWAF. Viitattu 7.8. 2007. (englanniksi)
2. ↑  The Greater Kliptown Regeneration Development Johannesburg Development Agency.  Arkistoitu 13.8.2007. Viitattu 7.8. 2007. (englanniksi)
3. 1 2  Ndaba Dlamini: Kliptown housing project takes off  January 19, 2005. Johannesburg News Agency.  Arkistoitu heinäkuu 16, 2006. Viitattu 7.8. 2007. (englanniksi)
**Lawrence "Larry" Mervil Tibbett** (16. marraskuuta 1896 Bakersfield, Kalifornia – 15. heinäkuuta 1960 New York, New York) oli yhdysvaltalainen näyttelijä ja baritoni.

Tibbettin merkittävin elokuvarooli oli hänen debyyttielokuvansa *Mustalaisrakkautta*, jossa hän esitti Yegoria. Suorituksestaan Tibbett oli ehdolla parhaan miespääosan Oscar-palkintoon kolmannessa Oscar-gaalassa. Tibbett oli myös oopperalaulaja (baritoni) ja hän aloittikin oopperassa jo vuonna 1923.

Tibbett menehtyi vuonna 1960, kun hän kompastui kotonaan mattoon ja löi päänsä. Hän menehtyi leikkauksen jälkeen. Tibbett oli kaksi kertaa aviossa, Grace Mackay Smithin kanssa vuosina 1919–1931 ja vuodesta 1930 aina kuolemaansa asti hän oli Jane Marston Burgardin kanssa. Tibbett ja Grace saivat kaksoispojat Lawrence Jr. ja Richard Mackayn, Janen kanssa syntyi poika Michael Edward.

Tibbettin sukunimi oli alun perin Tibbet, mutta toinen t-kirjain tuli nimeen hänen kirjoittaessaan ensimmäistä oopperasopimusta.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Lawrence Tibbett Internet Movie Databasessa. (englanniksi). Viitattu 28.1.2016


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Katalonia
* Saksa
* Israel
* Suomi (KANTO)
* Belgia
* Yhdysvallat
* Puola

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**Porin seitsemän ilmapalloa** on suomalainen ufotapaus vuodelta 1969. Tapauksessa havaitun seitsemän pallon muotoisen esineen mysteeri on yhä selvittämättä. 

12. päivä huhtikuuta 1969 Porin lentokentän yläpuolella havaittiin seitsemän keltaista, pallon muotoista esinettä. Ilmavoimissa palveleva Jouko Kuronen oli lähdössä Porin lentokentältä suorittamaan lentäjätoverinsa kanssa Kuopioon aiottua suunnistuslentoa. Kun hän oli rullaamassa koneellaan lennonjohdon antamien ohjeiden mukaisesti kiitotielle lentoon noustakseen, hän kuuli radiosta että täysharjoituksia suorittavien Fouga Magister-koneiden valvoja kehotti taistelulentäjä Tarmo Tukevaa keskeyttämään syöksynsä ja käyvän katsomassa mitä lentokentän yläpuolella havaittavat "ilmapallot" olivat. Ne olivat paikallaan arviolta 1500-3000 metrin korkeudessa. Kuronen halusi nähdä myös itse mitä pallot olivat ja käänsi koneensa niin että näki seitsemän pallon tai levyn muotoista esinettä leijuvan lentokentän yläpuolella, sekä Fouga Magisterin, joka lähestyi esineitä. Kurosen koneen oma tutka sekä lennonjohto havaitsivat kohteet, silmin tehtyjen havaintojen lisäksi. Kun Tukeva sai kohteet näköetäisyydelle totesi hänkin ne yleismuodoltaan pyöreiksi, mutta etäisyyttä hän ei voinut arvioida kiintopisteiden puuttuessa. Sitten kohteet asettuivat muodostelmaan ja kiihdyttivät kohti pohjoista, eikä kovalla vastatuulella ollut mitään vaikutusta niiden valtavaan kiihtyvyyteen. Valvoja ilmoitti Tukevalle ettei hän voi saada kohteita enää kiinni, ja niitä 700 kilometriä tunnissa nopeudella lähestyvä kone vaikutti ikään kuin jäävän paikoilleen, kun kohteet hävisivät kohti pohjoista. Kohteiden valtavasta nopeudesta kertoo sekin että ne havaittiin saman minuutin aikana vajaa 200 kilometrin päässä, Vaasassa.

Myöhemmin mm. Lappeenrannan lentoaseman päällikkönä toiminut Jouko Kuronen vahvisti tarinan todenperäisyyden Ylelle. 

Porin tapaus on ainoa ufo-tapaus jonka todenperäisyyden Suomen ilmavoimat on myöntänyt. Siinä yhteistä ulkomaalaisiin vastaaviin tapauksiin ovat käynnissä oleva sotilasharjoitus ja vesistön läheisyys.

Lähteet
-------

1. ↑  Yle: Porin ufohavainto puhuttaa yhä *Yle*. Viitattu 16.11.2018.
2. ↑  Ilta-Sanomat: Ruotuväki: Ilmavoimien lentäjät tekivät merkittävän ufo-havainnon 60-luvulla *Ilta-Sanomat*. Viitattu 16.11.2018.
Tjusterbyn kartano
**Tjusterbyn kartano** (ruots. *Tjusterby herrgård*) on keskiaikainen kartano Pernajanlahden länsirannalla Loviisassa itäisellä Uudellamaalla. Yhdessä Sjögårdin ja Tervikin kartanoiden kanssa se on eräs Suomen valtakunnallisesti merkittävistä rakennetuista kulttuuriympäristöistä. Tjusterbyn 1860-luvulla valmistunutta päärakennusta kutsutaan myös Tjusterbyn tiililinnaksi. Tjusterby on ollut muun muassa Djäknien ja Flemingien omistuksessa. Nykyisin kartanoa hallitsee Antellin suku, joka osakeyhtiöitti sen vuonna 1913.

Historia
--------

Tjusterbyn kartanon ensimmäinen tiedossa oleva omistaja on 1400-luvun alkupuolella elänyt Björn Pedersson Diekn. Muita omistajia 1400–1600-luvuilla olivat linnanvouti Björn Pedersson, linnanvouti Erengisle Björnsson ja Märta Erengislesdotter, joka avioitui asemies Johan Flemingin kanssa. Kartanon peri heidän tyttärensä Anna Fleming, jonka puoliso oli linnanvouti Olof Pedersson Lille (Wildeman). Heidän poikansa Tönne Olofsson Wildeman hallitsi kartanoa puolisonsa Brita Risbitin kanssa 1500-luvun jälkipuoliskolla. Tjusterbyn peri Arvid Tönnenpoika Wildeman ja kartano siirtyi aikanaan hänen jälkeläisilleen.

1700-luvun lopulta 1800-luvun puoliväliin Tjusterbyn omisti de Geerin suku. 1800-luvulla Tjusterbyhyn liitettiin kymmenen rälssitilaa. Nykyiselle omistajasuvulleen Tjusterby on kuulunut vuodesta 1872, jolloin silloisen omistajasuvun tytär Emilie de la Chapelle avioitui majuri Per Antellin kanssa.

Arkkitehtuuri
-------------

Tjusterbyn nykyinen päärakennus rakennettiin 1863–1867 arkkitehtina ruotsalainen C. J. von Heideken. Kaksikerroksisessa rakennuksessa on nähtävissä vaikutteita englantilaisesta myöhäisgotiikasta. Sen kahdeksankulmainen, nelikerroksinen torniosa on sijoitettu epäsymmetrisesti. Myös puisto on rakennettu vapaamuotoiseen englantilaistyyliin. Kartanolla oli oma tiilitehdas 1700-luvulta vuoteen 1910; sen valmistamista tiilistä puistoon rakennettiin 1880-luvulla viljamakasiini. Tilan sydämessä sijaitsee myös vanhempi, vuonna 1765 valmistunut hirsinen päärakennus.

Linnanpäällikkö Tönne Olofson Wildeman rakennutti kivisen päärakennuksen, Tjusterbyn kartanolinnan, 1500-luvun puolivälissä. Venäläiset tuhosivat rakennuksen vuonna 1571, mutta se rakennettiin pian uudelleen. Lopullisesti venäläiset tuhosivat kartanolinnan isonvihan aikana. Jäljelle jäi harmaakivinen perustus ja kellarikerros. Kartanolinnan rauniot sijaitsevat nykyisen päärakennuksen lähistöllä ja ne ovat kiinteä muinaisjäännös.

Lähteet
-------

* Haikonen, Iris, Teräväinen, Erkki: Kartanon mailla - sätereitä ja rälssimiehiä, Genimap Oy, 2006, ISBN 951-593-977-1

### Viitteet

1. 1 2 3  Tjusterbyn kartano *Valtakunnallisesti merkittävät rakennetut kulttuuriympäristöt RKY*. Museovirasto.
2. 1 2 3 4  Kartanon mailla - sätereitä ja rälssimiehiä, s. 173 ja 174
3. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive)
4. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive)

Aiheesta muualla
----------------

Ylen Elävä arkisto - Kartanokeitoksia Tjusterbyssä.
**Pohjolankosken manufaktuuripaja** toimi Keuruulla Tarhapäänjärvestä Keurusselkään laskevassa Tarhianjoessa olevan Virtalankosken (aikaisemmin tunnettu nimellä Pohjolankoski) länsirannalla vuosina 1880–1885.

Manufaktuuripajan perusti maanviljelijä Paul Saxberg omistamansa Könntärin verotilan maille. Paja rakennettiin kesällä 1880 ja siinä oli kaksi nippuvasaraa ja neljä ahjoa. Pajan käyttämä kankirauta tuli Koskensaaren ruukilta ja sen valmisteet joihin kuuluivat muun muassa naulat myytiin pääasiassa lähipitäjiin. Saxberg omisti myös jauho- ja ryynimyllyt saman kosken rannalla. Pajan toiminta loppui vuonna 1885. 

Paja sijaitsi Tarhianjoen nykyisin ylittävän paikallistien sillan alapuolella. Vuonna 1980 paikalla oli vielä näkyvissä kivistä ladotun voimakanavan jäänteet, rakennuksen kivijalka ja tiilikumpu jonka kohdalla on mahdollisesti sijainnut ahjo tai savupiippu. Sillan yläpuolella olevan betonipadon reunoilla oli vielä jäänteitä vanhasta ruukinpadosta. Entisen voimakanavan varrella sijaitsi vielä 1940-luvulla meijeri ja voimalaitos ja niiden kivijalat ovat vielä näkyvissä.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Museovirasto : Kultturiympäristön rekisteriportaali : Keuruu, Pohjolankosken manufaktuuripaja
**Tabasarandin nurar** (Табасарандин нурар, "Tabasaranin aamuruskot") on Venäjällä Dagestanin tasavallan pääkaupungissa Mahatškalassa ilmestyvä tabasaraninkielinen sanomalehti.

Tabasaranin piirin keskuskylässä Hutšnissa ilmestynyt lehti perustettiin vuonna 1934 nimellä *Uru Tabasaran* ("Punainen Tabasaran"). Se oli NKP(b):n piirikomitean ja piirin toimeenpanevan komitean äänenkannattaja. Vuonna 1938 lehti siirtyi latinalaisesta kyrilliseen kirjaimistoon ja sai nimen *Kolhozdin umur* ("Kolhoosien elämä").

1970-luvulla lehti sai nimen *Tabasarandin nurar*, ja vuonna 1995 siitä tuli Dagestanin tasavallan parlamentin ja hallituksen äänenkannattaja. Lehti ilmestyy kerran viikossa kahdeksansivuisena ja A3-kokoisena. Sen painosmäärä oli 2 100 kappaletta vuonna 2023.

Lähteet
-------

1. 1 2  *Gazety SSSR 1917–1960: Bibliografitšeski spravotšnik, tom 3*, s. 70. Moskva: Kniga, 1978.
2. ↑  "Zori tabasarana" otmetšajut jubilei *Dagestanskaja pravda*. Viitattu 9.1.2024.
3. ↑  O redaktsii *Zori Tabasarana*. Viitattu 9.1.2024.
4. ↑  Julkaisutiedot.  *Tabasarandin nurar*, 22.12.2023, s. 8. Artikkelin verkkoversio.

Aiheesta muualla
----------------

* Lehden sivusto
Luminolilla aikaansaatu kemiluminesenssi.
**Kemiluminesenssi** on kemiallista valon emissiota (säteilyä), joka tapahtuu kemiallisen reaktion yhteydessä ja joka ei vapauta lämpöä. Kemiluminesenssissa kaksi ainetta saadaan reagoimaan keskenään, jolloin elektronien hetkellisesti virittynyt tila purkautuu näkyvänä valona. Eliöissä tapahtuvaa kemiluminesenssia kutsutaan bioluminesenssiksi.

Fysikaalinen ilmiö
------------------

Kemiluminesenssissä jokaista molekyyliä kohti vapautuu yksi fotoni eli Avogadron vakion verran per mooli ainetta.
Esimerkiksi yleisesti käytetty luminoli (5-Amino-2,3-dihydro-1,4-ftaaliatsiinidioni) yhdistettynä johonkin hapettavaan aineeseen muodostaa virittyneen yhdisteen, jonka energia vapautuu valon muodossa.

**Esimerkki**

Luminoli + H2O2 → Dianioni (3-aminoftaaliatsiini) + **valoa**,
missä 3-aminoftalaatin siirtyminen alemmalle energiatasolle vapauttaa fotoneja eli valoa.

Kemiluminesenssin hyödyntäminen
-------------------------------

Kemiluminesenssia hyödynnetään muun muassa asevoimissa käytettävissä valotikuissa ja verenjälkien löytämiseksi poliisitutkinnassa. Tässä katalyyttinä toimii veren hemoglobiinin sisältämä rauta. Valotikuissa useimmiten käytetään Cyalume-nimistä ainetta, joka vetyperoksidin kanssa reagoidessaan saa aikaan kemiluminesenssin.

Luminesenssin alalajit

* elektroluminesenssi
* fotoluminesenssi
	+ fluoresenssi
	+ fosforesenssi
* kemiluminesenssi
	+ bioluminesenssi
* termoluminesenssi
* triboluminesenssi
* radioluminesenssi
* sonoluminesenssi
**Lotta Mattila** (s. 1986 Kuopio) on suomalainen nykytaiteilija. Hän on töissään mieltynyt eläinhahmoihin. Mattila työskentelee Helsingissä.

Ura
---

*Omilla jaloilla*, 2017, Espoo.
*Omilla jaloilla*, 2018, Espoo.
Mattila opiskeli Ohion osavaltionyliopistossa vuosina 2009–2010 lasitaiteen, keramiikan ja kuvanveiston osastolla. Hän suoritti taiteen kandidaatin tutkinnon Aalto-yliopiston taiteiden ja suunnittelun korkeakoulussa ja jatkoi opintojaan siellä vuosina 2011–2016. Mattila suoritti taiteen maisterin tutkinnon 2017 Taideyliopiston Kuvataideakatemiassa. Hän on pitänyt yksityisnäyttelyjä sekä Suomessa että Yhdysvalloissa ja osallistunut yli 25 ryhmänäyttelyyn eri maissa.

### Julkiset teokset

Lotta Mattilan julkisia teoksia ovat Espoossa Niittykummun metroaseman Rälssitilanportti-alikulun seinämaalaus *Omilla jaloilla*, joka valmistui vuonna 2017 ja saman metroaseman sisäänkäynnin ulkopuolella oleva pronssiveistos *Omilla jaloilla*, joka on paljastettu vuonna 2018.

Lähteet
-------

1. ↑  Lotta Mattila Villa Roosa. Viitattu 22.4.2020.
2. ↑  Lotta Mattila *A3 lehti*. Viitattu 22.4.2020.
3. ↑  Mattila, Lotta: Lotta Mattila CV *Lotta Mattilan Kotivivu*. Viitattu 22.4.2020.
4. ↑  Niittykummun metroaseman uusi alikulkukäytävä on taide-elämys  15.11.2017. ESpoon kaupunki.  Arkistoitu 2.12.2017. Viitattu 22.4.2020.
5. ↑  Seinämaalauksen tarina kasvoi veistokseksi Espoossa *Public Art Agency Finland*.  4.9.2018. Viitattu 22.4.2020.
Adecco Groupin pääkonttori Zürichissä, Sveitsissä.
**Adecco Group** on monikansallinen, maailman suurin henkilöstöpalveluyritys ja Fortune 500 -yritys.. Adecco vuokraa työvoimaa ja avustaa rekrytoinneissa. Adecco Groupin pääkonttori sijaitsee Zürichissä, Sveitsissä. Adecco AG:n historia ulottuu vuoteen 1957, jolloin Adia perustettiin Sveitsissä. Adia ja ranskalainen Ecco fuusioituivat Adeccoksi vuonna 1996. Adeccon liikevaihto vuonna 2014 oli 20 miljardia euroa ja henkilöstömäärä 32 000. Yrityksellä on toimipaikkoja 60 eri maassa yhteensä noin 5 100, joista 190 Pohjoismaissa.

Adecco Finland Oy
-----------------

Suomessa Adecco on toiminut vuodesta 1997, ja sen pääkonttori sijaitsee Vantaalla. Helsingin, Vantaan ja Espoon lisäksi Adeccolla on toimipisteet Hyvinkäällä, Lohjalla, Tampereella, Jyväskylässä, Hämeenlinnassa, Kotkassa, Lahdessa, Turussa, Raumalla, Vaasassa, Oulussa ja Rovaniemellä. Adecco Finland -konserniin kuuluvilla Sihti-yhtiöillä on lisäksi toimistoja ympäri Suomea. Adecco Finland Oy on ollut jäsenyrityksenä Henkilöstöpalveluyritysten Liitossa (HPL) vuodesta 1997.

Lähteet
-------

1. ↑  Ciett Economic Report, 2015 Edition, (Based on data of 2013/2014) *ciett.org*.  2015.  Arkistoitu 12.3.2016.
2. ↑  Fortune 2016 *beta.fortune.com*.
3. ↑  Yrityksen kaupparekisteritiedot 24.11.2016[vanhentunut linkki]

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Adecco**.
* Suomen Adeccon virallinen sivusto
* Adecco Groupin virallinen sivusto
Yhdysvaltain ilmavoimien (USAAF) majuri Richard I. Bong.
**Richard Ira "Dick" Bong** (24. syyskuuta 1920 – 6. elokuuta 1945) oli yhdysvaltalainen hävittäjälentäjä, sekä USA:n johtava hävittäjä-ässä. Hän saavutti 40 viholliskoneen pudotusta. Majuri Richard I. Bong lensi Lockheed P-38 Lightning -konetyypillä, joka on kaksimoottorinen. Majuri Bong taisteli japanilaisia vastaan Tyynenmeren rintamalla, Toisessa maailmansodassa.

Richard Bong oli ruotsalaista syntyperää etnisesti, vaikka syntyikin Wisconsinissa.

Hän menehtyi koelennolla sattuneessa turmassa, jossa testasi uutta yhdysvaltalaista suihkuhävittäjää, Lockheed P-80:a.

Lähteet
-------

1. ↑   (Viitattu 26.3.2015)
2. ↑   (Viitattu 26.3.2015)

Aiheesta muualla
----------------

* 

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC

 |

 |
**Nuorisotyönohjaaja** on Suomen evankelis-luterilaisen kirkon virka, joita on seurakunnissa ja seurakuntayhtymissä. Isoissa seurakunnissa nuorisotyö jaetaan varhaisnuorisotyöhön, rippikoulutyöhön, rippikoulun jälkeiseen nuorisotyöhön sekä erityisnuorisotyöhön. Nuorisotyönohjaajan työnkuva on hyvin moninainen, sisältäen paljon opetusta, koulutusta, tiedotusta ja hengellistä työtä sekä tapahtumien kuten leirien järjestämistä.

Kirkon nuorisotyöntekijän viran kelpoisuusehtona on sosionomin tai yhteisöpedagogin tutkinto, johon tulee sisältyä piispainkokouksen edellyttämiä opintoja. Tällä hetkellä*milloin?* nuorisotyönohjaajan virkaan kelpoistavat opinnot voi suorittaa Diakonia-ammattikorkeakoulussa (Sosionomi) sekä Keski-Pohjanmaan ammattikorkeakoulun Ylivieskan yksikössä (Yhteisöpedagogi). Nuorisotyönohjaajan palkkaluokka vaihtelee. Suomen ev. lut. kirkossa siirryttiin työn vaativuuden mukaiseen palkkaukseen vuonna 2007, jonka jälkeen eri seurakunnissa on maksettu nuorisotyönohjaajille eri palkkaluokkien mukaista palkkaa.

Nuorisotyönohjaajan virka on maallikkovirka, jota ei lueta kirkon erityisen viran osaksi. Suomen evankelis-luterilaisessa kirkossa on ollut 70-luvulta saakka käynnissä diakonaattiuudistus, jonka tarkoituksena on kehittää diakonian ja nuorisotyönohjaajan virkoja niin, että niihin kutsutaan ja vihitään, ja ne sillä tavoin erotetaan maallikkoviroista kirkon erityisen viran yhteyteen.*lähde?* Hanke on kesken, koska sen teologisista perusteista ja käytännön seurauksista ei ole päästy riittävään yksimielisyyteen.

Toisin kuin pappi, kanttori ja diakoniatyöntekijä, nuorisotyöohjaajaa ei välttämättä tarvitse olla jokaisessa seurakunnassa. Nuorisotyötä tehdään suurissa seurakunnissa usein tiimissä, johon kuuluvat kaikki seurakunnan nuorisotyönohjaajat ja nuorisopapit.

Katso myös
----------

* Nuoriso-ohjaaja

Lähteet
-------

1. ↑  Kirkon nuorisotyönohjaaja Suomen ev.lut. kirkko.  Arkistoitu 17.10.2013. Viitattu 20.11.2013.
**Burtinle** (somaliksi *Burtiinle*) on pieni kaupunki Nugaalin alueella Puntmaassa, Koillis-Somaliassa.

Alun perin kaupunkia asuttivat nomadiheimot, jotka kuuluivat Darod-klaaniin.

Maantiede
---------

Burtinle on Burtinlen alueen keskus. Se sijaitsee Galkayon ja Garoowen välillä, lähellä Etiopiaa.

Väestö
------

Burtinlen kaupunkiseudulla asuu arviolta 31 193 asukasta ja maaseudulla noin 61 000 asukasta. Yhteensä Burtinlen väkiluku on arviolta 94 193.

Koulutus
--------

Puntland Ministry of Educationin mukaan Burtinlen kaupungissa on 16 peruskoulua. Kouluja ovat muun muassa Hormud, Imamu Shafici, Magacley ja Meraysane. Kaupungissa sijaitsee Burtinle High-lukio.

Lähteet
-------

1. ↑  Population Table | FSNAU *www.fsnau.org*.  14.4.2010. Viitattu 3.11.2019. (englanniksi)
2. ↑  Regions, districts, and their populations: Somalia 2005 (draft) *docs.unocha.org*.  Arkistoitu 28.7.2017. Viitattu 3.10.2019.
3. ↑  Primary *Ministry of Education in Puntland*. Viitattu 3.11.2019. (englanniksi)
4. ↑  Secondary *Ministry of Education in Puntland*. Viitattu 3.11.2019. (englanniksi)

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.
**Nupurinjärvi** (ruots. *Nupurträsket*) on umpeen kasvava järvi läntisessä Espoossa. Sen pinta-ala on 13,235 hehtaaria Ranta10-menetelmällä ja 22,2 hehtaaria Ranta20-menetelmällä. Linnustonsa ja kosteikkokasvillisuutensa ansiosta Nupurinjärveä pidetään paikallisesti arvokkaana. Virallisen kaupunginosajaon mukaan järvi sijaitsee Nupurin kaupunginosassa. Sen naapurijärviä ovat Svartbäckträsket etelässä, Nuuksion Pitkäjärvi pohjoisessa ja Hakjärvi koillisessa. Nuuksion Pitkäjärveä ja Nupurinjärveä yhdistää Brobackanjoki. Ämmässuon jätteenkäsittelykeskus sijaitsee Nupurinjärven länsipuolella. Turunväylä kulkee järven länsipuolitse. 

Nupurinjärvi on matala ja rehevöitynyt ja sen vesi on sameaa ja humuspitoista. Suurin syvyys on alle kaksi metriä. Järven rannat ovat enimmäkseen saranevaa, jota reunustaa järvikorte. Rannoilla kasvaa muun muassa tervaleppää ja mesiangervoa.

Nupurinjärvi on merkitty vuonna 1750 julkaistuun karttaan nimellä Nupur Träsk. Kylännimi Nupurböle on säilynyt lähes muuttumattomana aina keskiajan lopulta asti. Nupur-nimen alkuperä on tulkinnanvarainen; se saattaa viitata esimerkiksi henkilöön.

Nupurinjärvi (81.057.1.027) kuuluu Mankinjoen valuma-alueeseen (81.057), joka on kolmannen jakovaiheen vesistö Suomenlahden rannikkoalueen päävesistössä (81). Mankinjoen valuma-alueeseen kuuluu 69 vakavettä, joiden pinta-ala on vähintään yksi hehtaari. Niistä viisi on yli neliökilometrin laajuisia.

Lähteet
-------

* Helimäki, Jussi (toim.): *Kotinurkilta kallioille - Espoon luontokohteet*. Espoon tekninen keskus ja Espoon ympäristökeskus, 2008.

### Viitteet

1. ↑  Paikannimihaku *Retkikartta.fi*. Metsähallitus. Viitattu 20.6.2019.
2. 1 2  Ympäristö.fi : Ympäristötiedon hallintajärjestelmä Hertta Ympäristötiedon hallintajärjestelmä Hertta. Viitattu 13.1.2022.
3. 1 2  13.52 Nupurin hiidenkirnut, 13.53 Kakarlammen luonnonsuojelualue, 13.54 Käkiniitty, 13.55 Nupurinjärvi *Esbo.fi*. Espoon kaupunki. Viitattu 20.6.2019.
4. ↑  Nupurinjärvi *Järviwiki*. SYKE. Viitattu 20.6.2019.
5. ↑  Nupurinjärvi Espoon karttapalvelussa
6. ↑  Oinonen, Elina: 3.14 Nupurinjärvi *Uudenmaan ympäristökeskuksen raportteja 17 / 2008 : Selvitys Espoon järvien tilasta*.  2008. Uudenmaan ympäristökeskus.  Arkistoitu 20.10.2020. Viitattu 20.6.2019.
7. ↑  Helimäki, s. 316
8. ↑  Suviranta, Sami: Nupuri – Nupurböle *Espoo.fi*.  2009. Espoon kaupunki. Viitattu 20.6.2019.
9. ↑  Mankinjoen valuma-alue (81.057) *Järviwiki*. SYKE. Viitattu 13.1.2022.

Aiheesta muualla
----------------

* Melontareitit.com: Nuuksio I: Brobackanjoki & Gumbölenjoki (Arkistoitu – Internet Archive)
**Pop & Jazz Konservatorio** (ent. Oulunkylän Pop & Jazz musiikkiopisto ja Oulunkylän Pop & Jazz konservatorio) on Klaus Järvisen 1972 perustama helsinkiläinen rytmimusiikkiin erikoistunut ammatillista ja harrastepohjaista opetusta tarjoava musiikkioppilaitos. Se hyväksyttiin lakisääteiseksi konservatorioksi 1986.

Vaiheet
-------

Alkujaan oppilaitos toimi Oulunkylän yhteiskoulussa Oulunkylässä ja sen jälkeen Oulunkylän Seurahuoneella. Sieltä se muutti 1990-luvun puolivälissä uusiin tiloihin Arabianrantaan. Klaus Järvinen veti oppilaitosta vuosina 1972–1999, ja hänen jäätyään eläkkeelle rehtoriksi tuli Janne Murto 2000.

Tunnettuja "Ogelia" käyneitä muusikoita ja laulajia ovat muun muassa Iiro Rantala, Ari Taskinen, Alexi Laiho, Esa Holopainen, Timo Kotipelto, Lauri Porra, Ville Valo, Mikko Lindström, Marco Hietala, Yona, Nina Tapio, Hanna-Riikka Siitonen, Saara Aalto, Jari Sillanpää, Redrama, Kaija Koo, Taiska, Maija Vilkkumaa, Olavi Uusivirta, Erin ja Sami Yaffa. 

Oulunkylän Seurahuone, jossa muun muassa Oulunkylän Pop & Jazz Konservatorio on toiminut.
Pop & Jazz Konservatorio jatkaa toimintaansa musiikkiopistona ja toisen asteen ammattioppilaitoksena. Vuonna 2000 konservatoriosta erkani ammattikorkeakoulutasoista pop/jazz-koulutusta antava Helsingin ammattikorkeakoulu Stadian pop/jazzmusiikin osasto (nykyisin Metropolia Ammattikorkeakoulun pop/jazzmusiikin koulutusohjelma). Nämä hallinnollisesti erilliset pop- ja jazzmusiikin oppilaitokset toimivat yhä samoissa tiloissa Arabianrannassa.

Keväällä 2021 Pop & Jazz Konservatorio muutti Soiva-nimiseen uudisrakennukseen, joka rakennettiin yhteisesti Pop & Jazz Konservatoriolle ja Metropolia Ammattikorkeakoululle musiikin opetuksen toimitiloiksi. Rakennus on osa Arabia135-korttelia, lähellä Pop & Jazz Konservatorion vanhaa toimipistettä. Oppilaitoksen uusi osoite Muotoilijankatu 1 B, 00560 Helsinki.

Pop & Jazz Konservatoriosta julkaistiin vuonna 2022 historiikki *Rytmioppia: Pop & Jazz Konservatorio 1972–2022*.

Katso myös
----------

* Arabiasali

Lähteet
-------

1. ↑  50 vuotta sitten perustettiin Helsinkiin oppilaitos, jota johti "Arabian sheikki" – rehtori nousi niin tunnetuksi, että oli saada kadullakin turpaansa *Ilta-Sanomat*. Viitattu 31.10.2022.
2. ↑  Doukata-Erikkilä, Mette: Pop & Jazz Konservatorion uutiskirje 5/2021  12.5.2021. Pop & Jazz Konservatorio. Viitattu 4.8.2021.
3. ↑  Bio *Bio*. Viitattu 31.10.2022.

Kirjallisuutta
--------------

* Mäkelä, Janne: *Rytmioppia: Pop & Jazz Konservatorio 1972–2022*. Helsinki: SKS Kirjat, 2022. ISBN 978-951-858-168-3.

Aiheesta muualla
----------------

* Pop & Jazz Konservatorion kotisivut.
* Metropolia Ammattikorkeakoulun pop/jazzmusiikin koulutusohjelma (Arkistoitu – Internet Archive)
**Mike Hopkins** (12. elokuuta 1959 – 30. joulukuuta 2012) oli Oscarilla palkittu uusiseelantilainen äänileikkaaja. Elokuvamusiikin kanssa työskennellyt Hopkins muistetaan muun muassa Taru sormusten herrasta -trilogiasta ja King Kong -elokuvan musiikista. Hopkins työskenteli myös elokuvien Blade Runner, Superman, Octopussy ja Transformers musiikkien kanssa. Hopkins sai Oscar-palkinnon kaksi kertaa ja oli vielä kerran ehdokkaana työkumppaninsa Ethan Van der Rynin kanssa.

Hopkins kuoli lauttaturmassa kotimaassaan. Onnettomuus tapahtui, kun Hopkins oli laskemassa koskea kahden ystävänsä kanssa.

Lähteet
-------

1. ↑  Oscar winner Michael Hopkins dies in rafting accident  31.12.2012. BBC News. Viitattu 31.12.2012.
2. ↑  Kaksinkertainen Oscar-voittaja menehtyi onnettomuudessa  31.12.2012. Aamulehti.  Arkistoitu 2.1.2013. Viitattu 31.12.2012.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |

 |
**Spatiaalinen suojelupriorisointi** on luonnonsuojelubiologiassa ja systemaattisessa suojelusuunnittelussa käytetty menetelmä, jolla pyritään tunnistamaan ja asettamaan alueita tärkeysjärjestykseen tietyn suojelutoimenpiteen (esim. suojelualueiden perustaminen, ennallistaminen) näkökulmasta valittujen kriteereiden tai taustamuuttujien perusteella. Korkean prioriteetin alueiden ominaisuudet riippuvat viimekädessä priorisoinnille asetetuista tavoitteista, mutta tyypillisesti niiden luonnokirjo on erityisen arvokas tai niillä on runsaasti analyysin kohteena olevaa lajistoa. 

Spatiaalisen suojelupriorisoinnin tavoite on edistää suojeluun käytössä olevien resurssien tehokasta hyödyntämistä, auttamalla kohdistamaan valittuja toimenpiteitä alueille, joilla niistä saadaan korkein hyöty suhteessa kustannuksiin. Sen keskeinen kysymys on mitä, missä, miten ja milloin toimenpiteitä tulisi tehdä, jotta suojelulle asetetut tavoitteet olisi mahdollista saavuttaa tehokkaasti. Priorisoinnissa hyödynnetään usein kvantitatiivisia menetelmiä ja niitä varten suunniteltuja ohjelmistoja, kuten Zonationia, mutta myös muut lähestymistavat, kuten asiantutija-arviot, ovat mahdollisia.

Lähteet
-------

1. ↑  Kukkala, Aija: Biologia: spatiaalinen priorisointi *Tieteen termipankki*.  28.4.2015. Tieteen termipankki. Viitattu 29.1.2022.
2. 1 2  Moilanen, Atte & Wilson, Kerrie A. & Possingham, Hugh P: *Spatial Conservation Prioritization - Quantitative Methods & Computational tools*. Oxford University Press, 2009.
Ragnar Granitin aukio.
**Ragnar Granitin aukio** eli **Granitin aukio** on Riihimäen Suokylässä sijaitseva Riihimäen kaupungin keskusta-aukio. Aukio valmistui sekavan takapiha-alueen tilalle vuonna 2006 ja se on nimetty Riihimäellä syntyneen nobelistin Ragnar Granitin mukaan. Avajaisia vietettiin lokakuussa 2006. Aukion rakentamiseen saatiin myös EU-tukea.

Ragnar Granitin aukio on tarkoitettu kaupunkilaisten sekä lähiseutujen asukkaiden kohtaamis- ja viihtymispaikaksi ja siellä on mahdollisuus järjestää ohjelmaa ja tapahtumia eri kohderyhmille. Aukiolla on myös esiintymislava yleisötapahtumia varten. Aukion reunamilla on myös ravintola Graniitti, kahvila Mokkasydän, baari Rabbit Hole Cocktail Bar sekä parkkipaikka.

Aukion läheisyydessä on myös Pääskynpuisto eli Lapsenlikkapuisto, jonka Helsingin Työväen Säästöpankki lahjoitti Riihimäen kaupungille vuonna 1963. Kaupunki pystytti puistoon myös kuvanveistäjä Jyrki Sailon veistämän patsaan Lapsenlikka vuonna 1964.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Riihimäen kotikaupunkipolku 2009 (Arkistoitu – Internet Archive), (s. 26, kohde 23 - Ragnar Granitin aukio), *riihimaki.fi*, viitattu 5.12.2020.
2. ↑  Riihimäen rakennuskulttuuria 2010 (Arkistoitu – Internet Archive) (s. 69), *riihimaki.fi*, viitattu 5.12.2020.
3. 1 2  Granitin aukio - Häme-Wiki (Arkistoitu – Internet Archive), *hamewiki.fi*, viitattu 5.12.2020.
4. ↑  Ravintola Graniitti - Kauppakuja 6, Riihimäki (Arkistoitu – Internet Archive), *riihimaengraniitti.fi*, viitattu 5.12.2020.
5. ↑  MOKKASYDÄN: HYVÄN MIELEN KAHVILA RIIHIMÄELLÄ | KOKOLELE, *kokolele.fi*, viitattu 5.12.2020.
6. ↑  Rabbit Hole Cocktail Bar - Jäsenyritykset[vanhentunut linkki] (yhteystiedot), *slicehame.fi*, viitattu 5.12.2020.
**Yhteiskuntamaantiede** on maantieteen erikoisala, jossa perehdytään ihmisen, yhteisöjen, kulttuurien, talouden ja ympäristön vuorovaikutussuhteisiin sekä ilmiöiden sijaintiin, levinneisyyteen ja muutosta koskevaan suunnitteluun ja hallintaan. Yhteiskuntamaantiede tarkastelee yhteiskunnan rakenteita, alueellisia järjestelmiä sekä yhteiskunnallisia ympäristökysymyksiä. Yhteiskuntamaantieteessä perehdytään aluekehityksen kysymyksiin, globaaleihin yhteiskuntamaantieteellisiin prosesseihin ja ympäristöhaasteisiin paikallisesta, kansallisesta ja kansainvälisestä näkökulmasta. Muita yhteiskuntamaantieteeseen liittyviä aihealueita ovat esim. näkökulmat paikallisidentiteetin muodostumiseen, tilallisiin valtasuhteisiin ja vastarintaan. Tarkastelun kohteina ovat muun muassa luokka- ja sukupuolierot, seksuaalisuus ja etnisiteetti.

Suomessa yhteiskuntamaantiedettä voi opiskella ainoastaan Itä-Suomen yliopistossa.

Yhteiskuntamaantiedettä opiskelleet työllistyvät useimmiten alue- ja ympäristöhallintoihin, tutkimuslaitoksiin sekä yrityksiin ja järjestöihin, joiden toimenkuvassa korostuvat aluekehityksen sekä ympäristö- ja yhteiskuntavastuun paikalliset, kansalliset ja globaalit haasteet.

Lähteet
-------


1. ↑  Yhteiskuntamaantiede *Itä-Suomen yliopisto*. Viitattu 4.1.2022.
2. ↑  Yhteiskuntamaantiede, maisteriohjelma, Itä-Suomen yliopisto *www.studentum.fi*. Viitattu 4.1.2022.
3. ↑  Yhteiskuntamaantiede Yhteenveto *moodle.utu.fi*. Viitattu 4.1.2022. [vanhentunut linkki]
4. ↑  Miksi Tombolo? *Tombolo ry*.  17.1.2019. Viitattu 4.1.2022.
5. ↑  Itä-Suomen yliopisto on ainoa yliopisto, jossa voi lukea yhteiskuntamaantiedettä *Kun koulu loppuu*.  5.1.2016. Viitattu 4.1.2022.
6. ↑  Tutkintorakenteet lv , maantiede ja yhteiskuntamaantiede - PDF Ilmainen lataus *docplayer.fi*. Viitattu 4.1.2022.
William Hogarthin maalaus *The Beggar’s Operan* 3. näytöksen toisesta kohtauksesta vuodelta 1728.
**Balladiooppera** (engl. *ballad opera*) on 1700-luvun Isossa-Britanniassa parin vuosikymmenen ajan kukoistanut oopperan tyylilaji, jonka suosio alkoi vähetä vuosisadan puolivälin tienoilla. Se oli kansanoopperan muoto, jossa uudelleen sanoitetut kansanlaulut tai muut suosikkisävelmät ja osittain uudet sävelmät keskeyttivät puhutun dialogin.

Balladioopperoita kirjoittaneita näytelmäkirjailijoita olivat muun muassa John Gay, Colley Cibber ja Henry Fielding. Varhainen ja erittäin suosittu lajin edustaja oli *The Beggar’s Opera* (Kerjäläisooppera), jonka librettoon sovitti Gay ja osittain sävelsi Johann Christoph Pepusch. Sen kantaesitys tapahtui vuonna 1728. Toinen merkittävä balladiooppera oli Charles Coffeyn vuonna 1731 valmistunut teos *The Devil to Pay* ja sen vuonna 1743 kantaesitetty saksankielinen versio *Der Teufel ist Los* (Piru on irti). Se oli tärkeä esikuva saksalaisen laulunäytelmän synnyssä.

Lähteet
-------

1. 1 2  Osborne, Charles & Lampila, Hannu-Ilari: *Ooppera*, s. 35–36 ja 43. Suomentanut Salonen, Lippo & Villa, Saara. Jyväskylä: Gummerus, 1984. ISBN 951-20-2502-7.
**Falklandinsaarten kuvernööri** (engl. *Governor of the Falkland Islands*) on Yhdistyneen kuningaskunnan monarkin edustaja Falklandinsaarilla. Hän toimii *de facto* valtionpäämiehenä ja hoitaa tähän liittyvät seremoniat. Lisäksi kuvernööri toimii yhteyshenkilönä Falklandinsaarten ja Ison-Britannian hallituksen kanssa.

Muiden Ison-Britannian merentakaisten alueiden tavoin myös Falklandinsaarten kuvernöörin virkakausi on virallisesti "hänen majesteettinsa tahdosta" eli toistaiseksi.

Nykyisenä kuvernöörinä toimii Alison Blake, joka on toiminut virassa heinäkuusta 2022 alkaen. Hän on myös ensimmäinen nainen, joka on nimitetty virkaan.

Lähteet
-------

1. ↑  Alison Blake CMG *gov.uk*.  2022. Viitattu 23.9.2022. (englanniksi)
2. ↑  Ian Hendry, Susan Dickson: *British Overseas Territories Law*. Bloomsbury Publishing, 2018-06-14. ISBN 978-1-5099-1872-0. Teoksen verkkoversio (viitattu 23.9.2022). (englanniksi)
3. ↑  First woman governor appointed for the Falkland Islands *Polar Journal*.  17.3.2022. Viitattu 23.9.2022. (englanniksi)
Vanha piiskuupetäjä kaadetaan Säkkijärven kirkonmäeltä.
**Piiskauspetäjä** (käytetty myös nimiä **Piiskausmänty** ja **Piiskuupetäjä**) oli ruumiillisen rangaistuksen täytäntöönpanossa käytetty suuri mänty jonka runkoon käräjillä piiskattavaksi tuomittu, yläruumiistaan paljaaksi riisuttu henkilö sidottiin käsistään ja jaloistaan piiskauksen ajaksi. Piiskaajana toimi pitäjän piiskuri eli profossi. Piiskausrangaistus oli lakisääteisenä voimassa Suomessa keskiajalta aina vuoteen 1891 saakka kunnes vuoden 1889 rikoslaki poisti sen käytöstä. Vuoden 1734 laki mahdollisti myös sakkorangaistuksen muuttamisen raipparangaistukseksi mikäli tuomittu oli varaton. 

Piiskauspetäjiä on säilynyt rauhoitettuna eri puolilla Suomea.

Lähteet
-------

1. ↑  Arkeologisen kulttuuriperinnön opas : Rangaituspaikka
2. ↑  Laitasaari-blogi 22.6.2016 : Aappo Kesti oli pitäjän piiskuri eli profossi

Aiheesta muualla
----------------

* Timitranniemen piiskuupetäjä Lieksassa, kuva vuodelta 1974, Pielisen museo, Ilmari Karvosen kokoelma (Finna) (Arkistoitu – Internet Archive)