recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Pesukarhukoira** eli **mustaruskea pesukarhukoira** (engl. *Black and Tan Coonhound*) on yhdysvaltalainen koirarotu. Se on toistaiseksi ainoa FCI:n tunnustama *coonhound*- eli pesukarhukoirarotu.

Ulkonäkö
--------

Rotu on kookas, ketterä ja voimakasrakenteinen. Kallo on soikeahko, otsapenger keskivoimakas. Silmät ovat lähes pyöreät, ja niiden väritys vaihtelee hasselpähkinänruskeasta tummanruskeaan. Korvat ovat pitkät, laskoksina riippuvat, alas ja taakse kiinnittyneet. Kirsu on musta. Purenta on aina leikkaava. Runko on suunnilleen yhtä pitkä kuin säkäkorkeus. Selkä on voimakas ja vaakasuora. Häntä on aavistuksen selkälinjan alapuolelle kiinnittynyt. Karvapeite on lyhyt ja tiheä. Ainut sallittu väritys on black & tan (musta punaruskein merkein), jossa musta on sävyltään hiilenmusta. Urosten säkäkorkeus vaihtelee 63,5–68,5 cm ja narttujen 58–63,5 cm välillä.

Luonne ja käyttäytyminen
------------------------

Pesukarhukoira on luonteeltaan ystävällinen ja avoin. Sen pitää tulla toimeen muiden koirien kanssa jäljestyksen aikana. Sitä käytetään erityisesti jäljestykseen, riistan puuhun ajamiseen ja puussa olevan riistan ilmaisuun (josta käytetään englanniksi termiä "treeing"). Pesukarhu ja opossumi ovat sen pääasiallista riistaa, minkä lisäksi sitä käytetään myös peuran, puuman ja karhun metsästykseen. Haastavammatkaan maastot eivät ole este sen työskentelylle.

Alkuperä
--------

Pesukarhukoira filippiiniläisessä postimerkissä.
Yhdysvaltoihin saapuneet uudisraivaajat totesivat, ettei heillä vielä ollut saatavilla pesukarhun metsästykseen tarkoitettua koirarotua. Niinpä he risteyttivät keskenään eteläisissä osavaltioissa ketun metsästykseen käytettyjä kettukoiria (joidenkin lähteiden mukaan virginiankettukoiria) ja kookkaampia vihikoiria, sekä mahdollisesti myös muita eurooppalaisia ajokoiria. Toisaalta rodun mainitaan polveutuvan myös talbot houndista. American Kennel Club tunnusti rodun vuonna 1945. Myös FCI tunnusti sen virallisesti jo vuonna 1945, mutta ensimmäinen rotumääritelmä julkaistiin vasta vuonna 1991.

Kuuluisia rodunedustajia
------------------------

* *Lou*, koira jolla on nykyisin elossa olevista koirista virallisesti maailman pisimmät korvat

Lähteet
-------

1. ↑  Pesukarhukoira. KoiraNet-Jalostustietojärjestelmä. Haettu 1.2.2019.
2. 1 2 3  Black and Tan Coonhound. American Kennel Club. Haettu 1.2.2019.
3. 1 2  Pesukarhukoira: Rotumääritelmä. Suomen Kennelliitto. Haettu 1.2.2019.
4. ↑  Black and Tan Coonhound. Federation Cynologique Internationale. Haettu 1.2.2019.
5. ↑  Longest ears on a dog living. Guinness World Records. Haettu 5.10.2021.
*Tämä artikkeli käsittelee Helsingin Yliopistonkatua. Muista Suomen Yliopistonkaduista kertovat artikkelit on koottu täsmennyssivulle.*
Yliopistonkatua Mikonkadun puoleisesta päästä itään.
Näkymä Unioninkadun puoleisesta päästä länteen.
**Yliopistonkatu** (ruots. *Universitetsgatan*) on itä–länsisuuntainen katu Helsingin keskustassa, Kluuvin kaupunginosassa. Se johtaa Unioninkadulta Senaatintorin nurkasta Mikonkadulle. Se oli aiemmin osa Hallituskatua, joka tällöin ulottui Mariankadulta Mikonkadulle saakka tehden pienen mutkan Senaatintorin kohdalla. Unioninkadun länsipuolinen osa Hallituskatua nimettiin Yliopistonkaduksi vuonna 1995.

Yliopistonkadun varrella on useita Helsingin yliopiston rakennuksia. Sen itäosa kulkee yliopiston päärakennuksen ja Kansalliskirjaston välistä, mutta kumpaankin on kadulta vain sivuovi. Kadun keskiosan varrella ovat toisiaan vastapäätä Porthania ja yliopiston hallintorakennus. Kadun länsipään varrella on etupäässä liiketaloja. Vuorikadun kulmassa oli aikoinaan Heimolan talo, joka purettiin 1960-luvun lopulla. Eduskunta kokoontui siellä ennen nykyisen Eduskuntatalon valmistumista. 

Porthanian kohdalla oleva osa Yliopistonkadusta on kävelykatu.

Yliopistonkadun suorana jatkeena lännessä on sitä hieman kapeampi kävelykatu, Ateneuminkuja, joka kulkee Ateneumin ja Aikatalon välitse Mikonkadulta Keskuskadulle.

Lähteet
-------

1. ↑  Hallituskadusta tuli Yliopistonkatu  7.9.1995. Ylioppilaslehti. Viitattu 27.8.2014.
2. ↑  Oksanen, Kimmo: Matti Klinge jätti sivistyksensä jäljen Helsingin nimistöön *Helsingin Sanomat*.  19.3.2023. Viitattu 20.3.2023.
3. ↑  Osasta Yliopistonkatua tulee kävelykatu  2009. hs.fi. Viitattu 27.8.2014. [vanhentunut linkki]
4. ↑  Asiaa koskeva kohta Helsingin kaupunkisuunnittelulautakunnan esityslistassa 11.6.2009[vanhentunut linkki]

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Yliopistonkatu (Helsinki)** Wikimedia Commonsissa
**Kuorekoski** on Pohjois-Savon Rautalammin Rautalammin reitin Myhin sivureitillä sijaitseva koski. Sen vesi tulee ensin Mehtiöstä Mehtiönkosken kautta Keskiseen ja laskee siitä edelleen Kuorekosken kautta Pieni-Myhiin.

Yleistä
-------

Kuorekoski virtaa jyrkkärinteisessä laaksossa. Koski alkaa Keskisen pohjoiseen työntyvästä alle 400 metriä pitkästä ja kapeasta lahdesta ja se laskee Pieni-Myhin etelään työntyvään parikilometriseen lahteen, jonka pohjukkaa kutsutaan Paunonpohjaksi. Siihen tulee Paunonlampeen Keskisestä toinenkin lasku-uoma, joten Keskinen on bifurkaatiojärvi. Vuonna 1980 julkaistussa Koski-inventoinnissa ei mainita kosken mittatietoja. Keskisen vedenpinnan korkeus on 104,0 metriä mpy. ja Pieni-Myhin pinnankorkeus on 97,2 metriä mpy. Koskelle tulee silloin pudotukseksi 6,8 metriä. Koski-inventoinnissa mainitaan vuonna 1919 perustettu vesimylly tai vesisaha. Kumpikin on toiminut koskessa joskus, mutta koska ja kuinka kauan, ei ole tässä tietoa. Koskessa toimii nykyään Konnekosken vesivoimalaitos, jonka pato nostaa kosken alajuoksulla vedenpintaa niin korkealle, että siihen muodostuu yli 100 metriä pitkä patolampi. Koskiuoman rinnalle rakennettiin vuosina 2006–2007 kalatie. Kosken yläpäähän laskee luoteesta Soikkurista alkava metsäpuro. Myhin reitti yhtyy Rautalammin reittiin Hankavedessä. Joissakin yhteydessä Myhin reittiä on kutsuttu myös Mehtiön reitiksi ja aikaisemmin jopa Myhinjoeksi.

Historiaa
---------

Kuorekosken alapäässä sijaitsee säilyttämisen arvoinen vanha vesimylly kivipatoineen ja säilynyt mylly- ja uittoruuhi. Se on pysynyt kunnossa omistajan aktivisuuden ansiosta.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Kuorekoski, Rautalampi (sijainti maastokartalla) *Karttapaikka*. Helsinki:  Maanmittauslaitos. Viitattu 17.9.2023.
2. 1 2 3  *Koski-inventointi*, s. 80. raportti 188. Helsinki: Vesihallitus, 1980. ISBN 951-46-4852-8. Teoksen verkkoversio (PDF).
3. ↑  Pyykkönen, Ari & Mäkelä, Anne: Rautalammin reitin kalatalousalueen käyttö- ja hoitosuunnitelma 2022-2031 (PDF) (s. 9–10)  2021. Pohjois-Savon kalatalouskeskus ry. Viitattu 18.9.2023.
4. ↑  Syrjänen, Jukka & al.: *Rautalammin reitin yläosan taimenkannan hoito- ja kalastussuunnitelma*. sivut 4. Pohjois-Savon elinkeino-, liikenne- ja ympäristökeskus, 2018. RAPORTTEJA 17. ISBN 978-952-314-679-2. Teoksen verkkoversio (PDF) (viitattu 18.8.2023).
5. ↑  *Bidrag till Finlands naturkännedom, etnografi och statistik*, s. 30. Första häftet. Finska Vetenskapssocieteten, 1864. linkki sivulle 30 (HTML). (ruotsiksi)
6. ↑  Rautalammin reitti - Kansallisvesi (PDF) (sarja A, nro 108, ISBN 951-47-6365-3, sivu 189)  1992. Helsinki:  Vesi- ja ympäristöhallitus. Viitattu 18.9.2023.
**Lyhytkarvainen istrianajokoira** (kroatiaksi *istarski kratkodlaki gonič*) on kroatialainen koirarotu.

Ulkonäkö
--------

Rodunedustaja näyttelyssä.
Rotu kuvattuna albanialaiseen postimerkkiin
Lyhytkarvainen istrianajokoira on keskikokoinen, voimakas ja jalopiirteinen. Pää on pitkänomainen ja tyylikäs. Kallo on hieman kuonoa pidempi, otsapenger hieman erottuva. Silmät ovat soikeat, keskikokoiset ja tummanruskeat. Korvat ovat riippuvat, ohuet ja kärjistä pyöristyneet. Kuononselkä on suora, kirsu joko musta tai ruskea. Ainoa sallittu purenta on leikkaava. Runko on solakka, tyylikäs, vahva ja suorakaiteen muotoinen. Rintakehä on leveä ja syvä, selkä vaakasuora, vahva ja lihaksikas. Häntä asettuu sapelimaisesti selkälinjan alapuolelle. Karvapeite on lyhyt, tiheä ja kiiltävä. Väritys on valko-oranssi, jossa pohjaväri on sävyltään lumivalkoinen. Valkoinen on selvästi hallitseva väri eikä oransseja merkkejä tai laikkuja saa olla enempää kuin korkeintaan 1/3 karvapeitteestä. Urosten säkäkorkeus vaihtelee 49–53 cm ja narttujen 47–51 cm välillä, mutta erityisen laadukkailla yksilöillä hyväksytään 3 cm poikkeama suuntaan tai toiseen.

Luonne ja käyttäytyminen
------------------------

Rotu on lempeä, eloisa, tottelevainen ja mukautuva. Se kiintyy voimakkaasti omistajaansa, mutta suhtautuu vieraisiin varautuneesti. Se metsästää pääasiassa jäniksiä, villisikoja ja kettuja. Lisäksi sitä käytetään jäljestykseen. Se soveltuu työskentelemään myös haastavampiin ympäristöihin, kuten Karstin kivikkoiseen ja epätasaiseen maastoon.

Alkuperä
--------

Adrianmeren itärannikolla on käytetty metsästykseen vanhaa valkokirjavaa ajokoiraa jo vuosisatojen ajan. Dakovon piispa Petar Bakic on väittänyt rodun syntyneen jo ennen 1300-lukua. Siitä on todisteita Dalmatian Dubrovnikin kaupungin vuosina 1327–1348 rakennetussa fransiskaaniluostarissa, jossa on sitä kuvaava pylväs. Vuonna 1474 maalattu fresko "Kolmen kuninkaan kumarrus" Istrian Beramin hautauskappelissa ja vuoden 1476 Neitsyt Maria -alttarimaalaus Zadarin Pyhän Fransiskuksen kirkossa kuvaavat myös samaa muinaista kantarotua. Viimeksi mainitussa koira on tosin väritykseltään tricolor. FCI tunnusti lyhytkarvaisen istrianajokoiran vuonna 1955.

Lähteet
-------

1. ↑  Istrianajokoira, lyhytkarvainen. KoiraNet-Jalostustietojärjestelmä. Haettu 2.2.2019.
2. 1 2 3  Lyhytkarvainen istrianajokoira: Rotumääritelmä. Suomen Kennelliitto. Haettu 2.2.2019.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * n
* k
* m
Kroatialaiset koirarodut |
| --- |
|  |
| FCI | 
* Dalmatiankoira
* Karkeakarvainen istrianajokoira
* Kroatianpaimenkoira
* Lyhytkarvainen istrianajokoira
* Maltankoira (eräs teoria; alkuperä epävarma)
* Posavinanajokoira
* Tornjak

 |
|  |
| SKL | 
* Međimurjenkoira

 |
|  |
| Harvinaiset | 
* Istrianseisoja
* Jugoslavianvinttikoira
* Keltainen istrianajokoira
* Pieni istrianajokoira

 |
|  |
| Sukupuuttoon kuolleet | 
* Istrianpaimenkoira
* Kroatianvinttikoira
* Kvarnerinpaimenkoira
* Slavonianvinttikoira

 |

 |
**Operaatio Anton** oli toisessa maailmansodassa Saksan ja Italian koodinimi suunnitelmalle Vichyn Ranskan miehittämiseksi, joka toteutettiin marraskuussa 1942.

Taustaa
-------

Saksa oli suunnitellut Vichyn Ranskan miehitystä jo joulukuussa 1940 nimellä operaatio Attila. Operaatio Anton oli päivitetty versio alkuperäisestä suunnitelmasta ja seurasi operaatio Attilaa. Lisäksi operaatio Camellian tarkoituksena oli miehittää Korsika.

Liittoutuneiden noustua maihin Pohjois-Afrikassa 8. marraskuuta 1942 operaatio Soihdussa, Adolf Hitler ei halunnut riskeerata Ranskan Välimeren rannikon puolustusta. Keskusteltuaan Ranskan pääministerin Pierre Lavalin kanssa hän antoi käskyn miehittää Korsika 11. marraskuuta*selvennä* ja Vichyn Ranska seuraavana päivänä.

Toteutus
--------

10. marraskuuta 1942 Saksan joukot olivat valmiit hyökkäykseen. Saksan 1. armeija eteni Atlantin rannikolta Espanjan rajaa seuraten ja Saksan 7. armeija eteni Keski-Ranskasta kohti Vichyn ja Toulonin kaupunkeja. Joukkoja komensi kenraali Johannes Blaskowitz. Italian 4. armeija miehitti Ranskan Rivieran ja nousi maihin Korsikalle. Saksan panssarijoukot olivat edenneet Välimeren rannikolle 11. päivään mennessä. Noin 50 000 Vichyn Ranskan sotilasta oli puolustusasemissa Toulonissa, mutta laskivat aseensa saksalaisten määräyksestä.

Saksan suunnitelma Ranskan laivaston valtaamiseksi operaatio Lila kuitenkin epäonnistui laivaston komentajan, kontra-amiraali Jean de Laborden annettua 27. marraskuuta määräyksen upottaa alukset. Saksan sotilasjohdon ilmaistua pettymyksensä, Hitler kuitenkin ilmoitti laivaston tuhon varmistaneen operaation onnistumisen.

Lähteet
-------

* Beevor, Antony: *Toinen maailmansota*, s. 448, 497. WSOY, 2012. ISBN 978-951-0-36462-8.

### Viitteet

1. ↑  Beevor 2012, 448
**Suoraan Suomeen** oli MTV:n vuonna 1992 esittämä lauantai-iltojen estradiviihdeshow, jota juonsivat Pekka Karhuvaara ja Juha-Pekka Jalo. Ohjelmaa tuotettiin 14 jaksoa tammikuusta 1992 alkaen. Nimensä mukaisesti suorana lähetetty makasiinityyppinen ohjelma yhdisti viihdettä ja asiaa. Se sisälsi musiikkiesityksiä, läpi jokaisen jakson jatkuvan "Häränsilmä"-tikanheittokilpailun, ajankohtaisia studiovieraita sekä etukäteen nauhoitetun, vaihtuvia käsikirjoittajia käyttäneen "Suomen Osto & Myynti" -sketsiosuuden, jossa näyttelivät Mikko Kivinen, Titta Jokinen, Riitta Elstelä, Ilkka Merivaara ja Jyrki Kovaleff. Kapellimestarina toimi Antti Hyvärinen.

Koska MTV:llä ei vielä tuolloin ollut omaa kanavaa, ohjelman alkuosa lähetettiin TV2-verkossa ja loppuosa *Kymmenen uutisten* jälkeen TV1-verkossa. Ensimmäinen, 25. tammikuuta 1992 näytetty jakso keräsi ensimmäisen puolen tunnin ajalla puolitoista miljoonaa katsojaa ja jälkiosallaan noin 1,1 miljoonaa katsojaa.

*Helsingin Sanomien* Jukka Kajava kehui Karhuvaaran esiintymistaitoa, mutta piti ohjelmaa ensimmäisen jakson perusteella kovin sekavana ja köykäisenä. Tikkakisan tavarapalkintoja, päävoittona henkilöauto, hän piti erityisen irvokkaina ja huonosti Suomen 1990-luvun alun laman tunnelmiin sopivina.

Pekka Karhuvaara oli noussut yleisön suosikiksi vuosina 1984–1985 juontamallaan *Yökyö-peli*-ohjelmalla ja saanut silloin Yleisö-Venla-äänestyksessä suomalaisilta toiseksi eniten ääniä Vesa-Matti Loirin Nasse-setä-hahmon jälkeen. *Suoraan Suomeen* -ohjelmaa tehtäessä hän toimi päätyönään Valtionrautateiden viestintäjohtajana. Vuonna 1993 Karhuvaara sai juontajakumppaneikseen Lasse Lehtisen ja Eija Vilppaan uudessa lauantaiviihteessä nimeltä *Anteeksi kuinka?*, jota tuotettiin peräti kuusi vuotta ja 84 jaksoa ensin MTV:llä ja sitten Nelosella.

Lähteet
-------

1. 1 2  *Suoraan Suomeen* Elonet.
2. 1 2 3  Syrjänen, Päivi: MTV:n Suoraan Suomeen on lauantai-iltojen monenkirjava mammuttipaketti. Karhuvaara palmikoi vilhteen.  *Helsingin Sanomat*, 25.1.1992, s. 63. Näköislehti (maksullinen).
3. 1 2  Kajava, Jukka: Tuulahdukset kelpaavat.  *Helsingin Sanomat*, 28.1.1992, s. 43. Artikkelin verkkoversio. Viitattu 26.3.2024.
4. ↑  *Anteeksi kuinka?* Elonet.
**Karkeakarvainen istrianajokoira** (kroatiaksi *istarski oštrodlaki gonič*) on kroatialainen koirarotu. Rotu on jalostettu 1800-luvun puolivälissä ketun ja jäniksen metsästykseen. Rotua käytetään myös karkottavana lintukoirana ja villisian metsästykseen. Jotkut yksilöt osoittavat myös noutotaipumusta ja hakevat saaliin niin vedestä, kuin maalta.

Kuvaus
------

### Ulkonäkö

Säkä voi vaihdella huomattavasti, koska koiran ensisijainen käyttötarkoitus on metsästäminen. Rotua arvioidessa kiinnitetäänkin enemmän huomiota suorituskykyyn kuin ulkonäköön. Istrianajokoiran paino voi vaihdella 16–28 kg välillä ja säkäkorkeus on noin 44–58 cm. Nartun ihanne säkä on 50 cm ja uroksen ihanne 52 cm. 

Rodun karkea karva on hyvin säänkestävä. Peitinkarva on noin 5–8 cm pitkää ja koiralla on pohjavilla. Koiran pääväri on puhtaan valkoinen ja siinä yleensä on oransseja laikkuja. Korvat ovat lupat ja häntä piiskamainen. Koiran yleisilmeeseen kuluvat tuuheat kulmakarvat ja viikset.

### Luonne

Istrianajokoira ei sovi pelkästään seurakoiraksi, vaan tarvitsee metsästävän kodin. Koira on helposti koulutettavissa ja sitä käytetään paljon erilaisissa metsästysmuodoissa. Koiralla löytyy kuitenkin luonnetta, mutta se ei ole koskaan ihmiselle aggressiivinen.

Historiaa
---------

Karkeakarvainen istrianajokoira on jalostettu lyhytkarvaisesta muodosta risteyttämällä sitä griffon vendeénin kanssa. Suomessa rotu on vielä melko harvinainen ja tuntematon. Ensimmäiset viisi karkeakarvaista istrianajokoiraa on tuotu Suomeen 2008 Serbiasta.

Lähteet
-------

1. ↑  Istrianajokoira, karkeakarvainen. KoiraNet-Jalostustietojärjestelmä. Haettu 2.2.2019.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * n
* k
* m
Kroatialaiset koirarodut |
| --- |
|  |
| FCI | 
* Dalmatiankoira
* Karkeakarvainen istrianajokoira
* Kroatianpaimenkoira
* Lyhytkarvainen istrianajokoira
* Maltankoira (eräs teoria; alkuperä epävarma)
* Posavinanajokoira
* Tornjak

 |
|  |
| SKL | 
* Međimurjenkoira

 |
|  |
| Harvinaiset | 
* Istrianseisoja
* Jugoslavianvinttikoira
* Keltainen istrianajokoira
* Pieni istrianajokoira

 |
|  |
| Sukupuuttoon kuolleet | 
* Istrianpaimenkoira
* Kroatianvinttikoira
* Kvarnerinpaimenkoira
* Slavonianvinttikoira

 |

 |
**GNU Hurd** on GNU-projektin kehittämä joukko käyttöjärjestelmää varten toteutettuja palveluja, jotka suoritetaan GNU Mach -mikroytimen päällä.
GNU Mach on GNU-projektin oma toteutus Mach-mikroytimestä. Hurd pyrkii laajentamaan perinteistä Unix-käyttöjärjestelmän toiminnallisuutta pysyen kuitenkin POSIX-yhteensopivana.
Hurd käyttää asiakas-palvelin-arkkitehtuuria ja on julkaistu vapaana ohjelmistona.

Hurd-nimi on rekursiivinen akronyymi sanoista *Hird of Unix-Replacing Daemons* (*joukko Unixin korvaavia taustaprosesseja*), ja *HIRD* puolestaan on määritelty akronyymiksi sanoista *Hurd of Interfaces Representing Depth* (*joukko syvyyttä edustavia ohjelmointirajapintoja*). Sanoina sekä *HURD* että *HIRD* ovat vain tätä varten keksittyjä muunnelmia englannin sanasta *herd*, joka tarkoittaa laumaa — kaikki sanat lausutaan [həːd]. Koko nimi *GNU HURD* on siis gnuulaumaan viittaava sanaleikki.

GNU-projekti on kehittänyt Hurd-ydintä vuodesta 1990 alkaen. Hurdin kehitys hidastui, kun Linus Torvaldsin alulle panema Linux vei kehittäjien huomion teknisillä ominaisuuksillaan. Hurdin varaan on voitu jo koota toimivia ohjelmistojärjestelmiä, mutta se on edelleen kehitysvaiheessa, eikä yhtään vakaata versiota ole vielä julkaistu. Hurd toimii ainoastaan IA-32-arkkitehtuurilla, mutta GNU Mach -ydin toimii jo 64-bittisellä x86-suorittimella ja tuki 64-bittiselle alustalle on kehityksen alla.

Hurdin nimen piti alun perin olla Alix naisen nimen mukaisesti.

Hurd-jakelut
------------

* Bee GNU/Hurd
* Debian GNU/Hurd
* GNUAB
* Superunprivileged.orgin

Lähteet
-------

1. ↑  What Is the GNU Hurd? *gnu.org*. Viitattu 6.12.2023. (englanniksi)
2. ↑  gnumach *gnu.org*. Viitattu 6.12.2023. (englanniksi)
3. ↑
4. ↑
5. ↑
6. ↑
7. ↑  Bee GNU/Hurd (Arkistoitu – Internet Archive)
8. ↑  Debian GNU/Hurd
9. ↑  GNUAB
10. ↑  Superunprivileged.orgin Hurd LiveCD (Arkistoitu – Internet Archive)

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **GNU Hurd**.
* GNU Hurd -sivusto (englanniksi)
* Debian GNU/Hurd (englanniksi)
* GNUAB (katalaaniksi)
* Superunprivileged.orgin *Hurd LiveCD (Arkistoitu – Internet Archive)* (englanniksi)
**Leikkaus** tarkoittaa (esimerkiksi valtion budjetin) menojen vähentämistä. **Sopeutus** voi olla leikkaus tai veronkorotus.

Joulukuussa 2022 valtiovarainministeri totesi julkisen talouden alijäämän niin suureksi, että tarvittaisiin 9 miljardin euron sopeutus. Marinin hallituksen lopulla se esitti listan potentiaalisista leikkauksista ja puolsi lisäksi arvonlisäveron, maapohjan kiinteistöveron ja tupakkaveron korotusta. Tällöin 81 % suomalaisista halusi, että julkinen velkaantuminen käännetään laskuun, 13 % ei halunnut. 57 % halusi mieluiten leikata menoja, 25 % korottaa veroja.

Vuonna 2022 peräti 75 % katsoi, että nykyisen tapaisiin julkisiin palveluihin ei ole varaa tulevaisuudessa vaan niitä pitää leikata. Vain 29 % olisi suostunut korkeampiin veroihin. Professori Niku Määttäsen mukaan voi leikata vaarantamatta hyvinvointivaltion ideaa, esimerkiksi jo hyvin koulutettujen ihmisten aikuiskoulutus, tutkinnoista kertyvä työeläke ja maataloustuet. Valtion budjetti kaksinkertaistui vuosina 2007 - 2023.

Leikkausten vaikeus
-------------------

HS-analyysin mukaan leikkaukset ovat poliittisesti vaikeita ja vaativat kovan julkisen paineen kestämistä. Esimerkiksi Marinin hallitus peruutti kaikki tekemänsä leikkaustyyppiset päätökset.

Vaikutus talouteen
------------------

Alberto Alesina, Carlo Favero ja Francesco Giavazzi totesivat kirjassaan, että talouskuri voi kasvattaa kansantuotetta, kun menoleikkaukset lisäävät yksityisiä investointeja ja kulutusta sekä vientiä.

Tanskan menoleikkauksia analysoinut tutkimus totesi, että isot rakenteelliset leikkaukset voivat lisätä talouskasvua muuttamalla tulevaisuudenodotuksia veroista ja julkisista menoista. Sen sijaan vähittäiset, ei-rakenteelliset leikkaukset saattavat keynesiläisen mallin mukaisesti vähentää kysyntää.

Viitteet
--------

1. ↑  Katso lista: Ministeriö esitteli yli 40 kohdetta, joista on mahdollista leikata *Yle Uutiset*.  6.3.2023.
2. ↑  Meno- ja tulorakennetta on korjattava merkittävästi julkisen talouden vahvistamiseksi  6.3.2023. Valtiovarainministeriö.
3. ↑  IS-selvitys: Suomalaiset odottavat seuraavalta hallitukselta leikkauksia – näin puolueet kommentoivat *Iltasanomat*.  30.12.2022.
4. ↑  "Perusteltua olla huolissaan" – Näin tutkijat kommentoivat HS:n gallupia hyvinvointi­valtion tulevaisuudesta *Helsingin Sanomat*.  29.12.2022.
5. ↑  Julkinen paine on saanut Marinin hallituksen perumaan jokaisen leikkausta etäisestikin muistuttavan päätöksensä *Helsingin Sanomat*.  14.10.2021.
6. ↑  Alberto Alesina, Carlo Favero ja Francesco Giavazzi: *Austerity: When It Works and When It Doesn't*, s. 5. jstor j.ctvc77f4b. Princeton University Press, 2019. ISBN 978-0-691-17221-7.
7. ↑  Bergman, U. Michael; Hutchinson, Michael: Expansionary Fiscal Contractions: Re-evaluating the Danish Case.  *International Economic Journal*, 2010, 24. vsk, s. 71–93. doi:10.1080/10168731003589857. Artikkelin verkkoversio.

Katso myös
----------

* Finanssipolitiikka
* Syrjäytymisvaikutus
**August Ferdinand Möbius** (17. marraskuuta 1790 Schulpforta – 26. syyskuuta 1868 Leipzig) oli saksalainen matemaatikko ja teoreettinen tähtitieteilijä. Hän syntyi Schulpfortassa Saksin vaaliruhtinaskunnassa ja kuoli Leipzigissa. Möbiuksen isä oli tanssinopettaja, ja hänen äitinsä oli Martti Lutherin jälkeläinen.

Vuonna 1809 Möbius kirjoittautui Leipzigin yliopistoon, jossa hän aloitti oikeustieteen opinnot, joskin häntä kiinnostivat enemmän luonnontieteet. Möbius alkoikin opiskella matematiikkaa, fysiikkaa ja tähtitiedettä. Vuonna 1813 hän matkusti Göttingeniin, jossa hän opiskeli tähtitiedettä Carl Friedrich Gaussin johdolla. Möbius opiskeli myös Hallessa Johann Pfaffin johdolla matematiikkaa. Tohtoriksi hän väitteli vuonna 1813 tutkielmalla *De computandis occultationibus fixarum per planeta*.

Möbius tunnetaan parhaiten Möbiuksen nauhasta, jonka hän keksi vuonna 1858. Möbiuksen nauha on yksipuolinen, eli siinä on vain yksi reuna ja yksi pinta. Sen keksi samaan aikaan Möbiuksesta riippumatta Johann Benedict Listing. Möbius oli ensimmäinen, joka käytti homogeenisia koordinaatteja projektiivisessa geometriassa. Hän oli kiinnostunut lukuteoriasta, ja Möbiuksen funktio on nimetty hänen mukaansa.

Hänen mukaansa on myös nimetty asteroidi 28516 Möbius.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  O’Connor, J. J. – Robertson, E. F.: August Ferdinand Möbius School of Mathematical and Computational Sciences, University of St Andrews.  Arkistoitu 26.9.2007. Viitattu 22.5.2007. (englanniksi)
2. ↑  Raffam, Brittany: The Moebius Riddle Konrad Sawicki.  Arkistoitu 9.1.2009.  (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Fritsch, Rudolf: Möbius, August Ferdinand. Deutsche Biographie.

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Latvia
* Japani
* Tšekki
* Kreikka
* Korea
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii
* MathSciNet
* Mathematics Genealogy Project
* zbMATH

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC
* IdRef

 |

 |

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:August Ferdinand Möbius
Operaatioon osallistunut HMS Ark Royal.
Operaatioon osallistunut HMS Sheffield.
Operaatioon osallistunut HMS Renown.
**Operaatio Hide** oli peitenimi toisen maailmansodan Maltan saattueelle Aleksandriasta ja Maltalta Gibraltarille 20.-24. joulukuuta 1940.

Operaatio
---------

Vara-amiraali Somervillen Force H purjehti 20. joulukuuta Gibraltarilta länteen hämätäkseen Espanjan puolella olevia vakoojia matkan todellisesta suunnasta. Puolitoista tuntia myöhemmin osaston viisi hävittäjää *HMS Duncanin* johdolla aloittivat purjehduksen suoraan itään taloudellisinta nopeutta. Pääosasto, johon kuuluivat Somervillen lippulaiva taisteluristeilijä *HMS Renown*, lentotukialus *HMS Ark Royal*, risteilijä *HMS Sheffield* sekä hävittäjät *HMS Faulknor*, *HMS Forester*, *HMS Fury*, *HMS Firedrake*, *HMS Fortune* ja *HMS Foxhound*, jatkoivat matkaansa tehden lenkin länteen.

Pääosasto tavoitti 21. joulukuuta edeltä lähetetyt viisi hävittäjää, jotka samalla tankattiin raskaammista aluksista. Samana iltana hävittäjät *HMS Duncan*, *HMS Encounter*, *HMS Ilex*, *HMS Jaguar* ja *HMS Hyperion* nostivat nopeutensa 26 solmuun suorittaakseen operaatio Seekin, jonka tarkoituksena oli pakottaa italialaiset sukellusveneet sukeltamaan. Tehtävän tarkoituksena oli poistaa uhka Skerkin kapeikosta, josta taistelulaiva *HMS Malaya*, kaksi suojana ollutta hävittäjää sekä kaksi Clan Linen tyhjää rahtilaivaa *Clan Forbes* ja *Clan Fraser* purjehtivat kohti länttä.

Italialainen sukellusveneen *Serpenten* laukaisema torpedo osui 22. joulukuuta hävittäjä *HMS Hyperioniin*, joka jouduttiin ottamaan hinaukseen. Hinaava *HMS Ilex* ja hinattava joutuivat liian lähelle Pantelleriaa vaarantaen alukset, jolloin Välimeren laivaston komentaja antoi käskyn *HMS Janukselle* upottaa *HMS Hyperion* ja vapauttaa siten *HMS Ilex* hinaustehtävästä.

*HMS Malayan* mukana saapunut osasto tapasi 23. joulukuuta Force H:n, jolloin *HMS Sheffield* yhdessä viiden hävittäjän kanssa jätettiin suojaamaan hitaampia (13 solmua)rahtialuksia ja loppuosa osastosta nosti vauhtinsa 18 solmuun suunnaten Gibraltarille. Pääosasto saapui 24. joulukuuta aamupäivällä ja loppuosasto iltapäivällä.

Lähteet
-------

* Woodman Richard: *Malta Convoys 1940-1943*. Lontoo: John Murray (Publishers) Ltd, 2003. ISBN 0-7195-6408-5. (englanniksi)

### Viitteet

1. 1 2  Woodman, Richard s. 107
2. ↑  Woodman, Richard s. 107–108
3. ↑  Woodman, Richard s. 108

Maltan saattueet (1940–1943)
Hurry |
Hats |
MB6 |
Judgement |
White |
Collar |
Excess |
Dunlop |
Tiikeri |
Tracer |
Substance |
Style |
Halberd |
Perpetual |
MF5 |
Spotter |
MG1 |
Calendar |
Bowery |
LB |
Harpoon |
Vigorous |
Pedestal |
Stoneage |
Portcullis
**Operaatio MD3** oli peitenimi Välimeren laivaston ensimmäiselle Bardian pommitukselle toisessa maailmansodassa 21. kesäkuuta 1940. Pommituksen tarkoituksena oli tuhota Bardiaan sijoitetut Italian maavoimien varastot sekä joukkojen keskitykset.

Bardia oli pieni satamakaupunki noin kuusi mailia Englannin ja Italian armeijoiden väliseltä Egyptin rintamalta Libyaan.

Operaatio
---------

Operaatioon osallistunut HMS Orion.
Operaatioon osallistunut HMS Neptune.
Vara-amiraali John Toveyn johtaman hyökkäysosaston muodostivat risteilijät *HMS Orion*, *HMS Neptune* ja *HMAS Sydney* sekä ranskalainen taistelulaiva *Lorraine*. Osaston saattueena oli neljä hävittäjää. Osaston maaleiksi oli määrätty rannikkopatterit, radioasema, ammusvarastot sekä voima- ja pumppuasemat.

Osasto saapui käsketylle tulitusalueelle noin puoli kuusi aamulla ja tulitti määrättyjä kohteita kello 05.48–06.06 21. kesäkuuta. Etäisyys maaleihin oli 12 000–14 000 jaardia. Italialaisten rannikkopatterit eivät vastanneet tuleen, mutta ilmatorjunta tulitti samaan aikaan hyökkääviä Royal Air Forcen koneita. Ilmatorjunta kuitenkin lamautettiin nopeasti *HMS Neptunen* ja *Lorrainen* tykkien tulella.

Tiedustelukoneen ottamat valokuvat osoittivat neljän ammusvarastona käytetyn rakennuksen tuhoutuneen sekä merkittävää vahinkoa aiheutetun varastoille, kasarmeille ja hallintorakennuksille. Hyökkäyksessä olisi ehkä ollut mahdollista saada vielä enemmän tuhoa aikaan, mikäli Royal Air Forcen hävittäjä ei olisi hyökännyt HMAS *Sydneyn* lähettämän tulenjohtokoneen kimppuun. Tulenjohtokone joutui tekemään pakkolaskun Mersa Matruhin lentotukikohtaan. Toisaalta *Lorraine* avasi tulen Royal Air Forcen Gloster Gladiatoreja vastaan. Taistelualueella ei havaittu vihollisen lentotoimintaa.

Samanaikaiset operaatiot
------------------------

Operaation kanssa samaan aikaan hyökkäsi Royal Air Forcen Bristol Blenheimit Tobrukin satamaan. Lentäjien ilmoituksen mukaan hyökkäyksessä syttyi yksi satamassa ollut alus tuleen.

Kyrenaikan rannikolla oli kaksi laivasto-osastoa:

* Viisi 2. Hävittäjälaivueen hävittäjää etsimässä vihollisen sukellusveneitä Aleksandrian ja Tobrukin väliltä
* Ranskalaiset risteilijät *Suffren* ja *Duguay-Trouin* sekä kolme 14. Hävittäjälaivueen hävittäjää valvomassa merialuetta ja etsimässä mahdollisia italialaisia huoltosaattueita.

Kumpikaan laivasto-osastoista ei kohdannut vihollista ja ne palasivat 21. kesäkuuta iltapäivällä Aleksandriaan.

Lähteet
-------

* Page Christopher (toim.): *The Royal Navy and the Mediterranean Volume I: September 1939 – October 1940*. Lontoo: Whitehall History Publishing, 2002. ISBN 0-7146-5179-6. (englanniksi)

### Viitteet

1. 1 2 3 4 5 6 7  The Royal Navy and the Mediterranean Volume I: September 1939 – October 1940 s. 27
**Operaatio Sportpalast** oli Saksan laivaston operaatio toisessa maailmansodassa. Operaation tavoitteena oli maaliskuun alussa 1942 Britteinsaarilta Pohjois-Venäjälle matkaavan PQ-12- ja sieltä palaavan QP-8-saattueen kulun estäminen. Suunnitelman runkona oli Norjan rannikolla piilotteleva taistelulaiva *Tirpitz* suojueineen.

Taustaa
-------

Vara-amiraali Curteisin johtama saattue PQ-12 lähti 1. maaliskuuta 1942 Reykjavikista Islannista Kuolan niemimaalle Murmanskiin suojanaan taisteluristeilijä *HMS Renown*, taistelulaiva *HMS Duke of York*, risteilijä *HMS Kenya* sekä kuusi hävittäjää. Vastaavasti QP-8 lähti paluumatkalle Murmanskista suurin piirtein samaan aikaan. Saattueiden oli tarkoitus sivuuttaa toisensa Karhusaaren lähellä.

Operaatio
---------

Saksalaisten tiedustelu havaitsi Venäjälle matkaavan saattueen PQ12 Jan Mayenin saaren lähistöllä. Taistelulaiva *Tirpitz* lähti 6. maaliskuuta 1942 merelle Trondheimista saattajinaan hävittäjät *Z5 Paul Jacobi*, *Z14 Friedrich Ihn*, *Z7 Hermann Schoemann* ja *Z25*. Saksan laivasto-osasto ei päässyt huomaamatta merelle, vaan sukellusveneet *HMS Seawolf* ja *HMS Trident* havaitsivat merellä olleen osaston ilmoittaen siitä Britannian Amiraliteetille.

Amiraali Toveyn komentamat taistelulaiva *HMS King George V*, lentotukialus *HMS Victorious*, risteilijä *HMS Berwick* ja kuusi hävittäjää lähtivät 6. maaliskuuta Scapa Flowsta merelle. Osasto saavutti saattueen Jan Mayenin eteläpuolella.

Liittoutuneiden laivasto ei kuitenkaan löytänyt Norjan meren myrskyssä saksalaisaluksia. Saksan laivaston hävittäjät tavoittivat saattueesta PQ-8 jääneen rahtialus *Izhoran*, jonka ne upottivat. Sää selkeytyi 9. maaliskuuta, jolloin *HMS Victoriousilta* lähetettiin kello 06.54 kuusi Fairey Albacorea etsimään Saksan laivaston osastoa. Kaksitoista torpedoin varustettua Albacorea lähetettiin ilmaan kello 07.35.

Tiedustelukone löysi kello 08.00 saksalaiset ja 40 minuuttia myöhemmin torpedokoneet olivat paikalla. *Tirpitz* purjehti vastatuuleen ja pakotti siten Albacoret hyökkäämään haluamastaan suunnasta. Taistelulaiva avasi tulen kaikilla lähes sadalla ilmatorjuntatykillään, minkä seurauksena yksikään torpedo ei osunut maaliin ja kaksi Albacorea ammuttiin alas.

*Tirpitz* saattajineen suuntasi takaisin kohti Norjan vuonoja ennen kuin paikalle Britteinsaarilta lähetetyt pommikoneet saapuivat. Alus saapui 9. maaliskuuta Länsivuonoon, josta se jatkoi matkaansa Trondheimiin 12. maaliskuuta.

Lähteet
-------

* Woodman, Richard: *Arctic Convoys 1941-1945*. South Yorkshire, Englanti: Pen & Sword Maritime, 2007. ISBN 1-84415-611-7. (englanniksi)
**Aarne Tuomas Herbert von Boehm** (12. toukokuuta 1916 Joutseno – 9. maaliskuuta 2000 Helsinki) oli suomalainen taidemaalari. Von Boehm muutti jo vuoden ikäisenä Helsinkiin. Etuliite *von* on peräisin isänisältä Edvard von Boehmilta, joka oli toiminut kuvernöörinä ja myöhemmin senaattorina, jolloin hänelle myönnettiin aatelisarvo. Von Boehm opiskeli Suomen Taideyhdistyksen piirustuskoulussa 1937–1938.

Von Boehmilla oli lukuisia luottamustoimia. Hän toimi muun muassa Ateneumin taidemuseon hallituksessa. Von Boehm muistetaan grafiikan edistäjänä. Helsingissä järjestettiin 1950-luvulla kaksi merkittävää grafiikan ja piirustusten yhteisnäyttelyä. Näissä Viiva ja väri – Konst på papper -nimellä tunnetuissa näyttelyissä oli mukana 14 taiteilijaa. Tuomas von Boehm oli näyttelyidean isä. Näyttelyjen tarkoituksena oli ennen muuta edistää grafiikkaa taidelajina.

Tuomas von Boehm avioitui taidemesenaatti, Enso-Gutzeitin Tainionkosken tehtaitten paikallisjohtajan, insinööri Jalo Sihtolan tyttären Kirstin kanssa vuonna 1943. Hän rakasti Espanjaa ja vietti talvensa Fuengirolassa. Espanjan vaikutus näkyy myös hänen taiteessaan. Tuomas von Boehm oli surrealisti, jonka teokset kuvaavat arkisia aiheita. Hän on tunnettu varsinkin asetelmistaan. Hänet palkittiin Pro Finlandialla vuonna 1967. Von Boehmin öljyvärimaalaus *Punainen neilikka* oli kuva-aiheena 1. luokan postimerkissä vuonna 2009.

Tuomas von Boehmin äiti Aino von Boehm ja pojat Juhani von Boehm ja Eero von Boehm ovat tunnettuja kuvataiteilijoita.

Katso myös
----------

* *Pyykki kuivaa*

Kirjallisuutta
--------------

* Karjalainen, Tuula: "Boehm, Tuomas von (1916–2000)", *Suomen kansallisbiografia, osa Hakemisto*, s. 26–27. Helsinki: Suomalaisen Kirjallisuuden Seura. ISBN 951-746-441-X. / Teoksen verkkoversio.

Aiheesta muualla
----------------

* Tuomas von Boehmin teokset Valtion taidemuseon kokoelmissa.[vanhentunut linkki]
* Kuvataiteilijamatrikkeli.
* Viiva ja väri. (Arkistoitu – Internet Archive)
* Oravien aarteita.
* Boehm, Tuomas von hakuteoksessa *Uppslagsverket Finland* (2012). (ruotsiksi)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Suomi (KANTO)

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Kansallisbiografia
* Uppslagsverket Finland
* Biografiasampo

 |

 |
**Huhtahanhikki** (*Potentilla intermedia*) on ruusukasvien heimoon ja sormihanhikkien sukuun kuuluva kasvilaji.

Ulkonäkö ja koko
----------------

Huhtahanhikki on 25–40 senttimetrin korkuiseksi kasvava kaksivuotinen tai monivuotinen ruohokasvi, jolla saattaa olla useampia varsia. Karvainen, joskus punertava varsi on koheneva tai pysty. Huhtahanhikin korvakkeelliset lehdet sijaitsevat varressa kierteisesti; toisin kuin varsilehdet, tyvilehdet ovat pitkäruotisia. Sormilehdykkäisessä lehtilavassa on viisi kapeanpuikeaa, hammaslaitaista, harvakarvaista lehdykkää. Korvakkeet ovat ehyitä tai liuskaisia.

Huhtahanhikki kukkii kesä-elokuussa. Kasvin kukinto on monikukkainen huiskilo, jonka jokaisessa kukassa on viisi vaaleankeltaista, 4–5 millimetrin pituista terälehteä; teriö on säteittäinen ja noin senttimetrin levyinen. Terälehdet ovat hieman verhiötä lyhyempiä tai saman pituisia; verholehtiä on viisi ja kasvilla on myös ulkoverhiö. Kukassa on tavallisesti 20 hedettä ja useita erilehtisiä emejä. Kukasta kypsyvä hedelmä on vaaleanruskea, pyöreähkö ja sileäpintainen pähkylä, joita kasvaa useita yhdessä.

Kasvin kromosomiluku on 2n = 28, 42 tai 56.

Levinneisyys
------------

Huhtahanhikin levinneisyyden ydinaluetta on Savon ja Karjalan kaski- ja huhta-alue; tästä tulee myös kasvin suomenkielinen nimi. Myöhemmin laji on hitaasti levinnyt myös lännemmäksi alueille, joilla ei koskaan ole ollut käytössä kaskiviljelyä. Kaskialueen ulkopuolella kasvava huhtahanhikki on saattanut tulla myös painolastikasvina, junanvaunujen mukana tai Suomen sodan aikana venäläisen sotaväen huoltokuljetuksissa.

Elinympäristö
-------------

Huhtahanhikki kasvaa ahoilla, kedoilla, pientareilla, tienvarsilla, ratapihoilla ja joutomailla aina ihmisasutuksen lähettyvillä, ei koskaan syrjäseuduilla.

Alkuperä
--------

Huhtahanhikki on syntynyt ilmeisesti Keski-Venäjällä hopeahanhikin (*Potentilla argentea*) ja peltohanhikin (*Potentilla norvegica*) risteytyessä; tästä tulee myös kasvin tieteellinen nimi (*intermedia* merkitsee "välimuotoinen"). Huhtahanhikki on nimensä mukaisesti ominaisuuksiltaan kummankin kantalajin välimuoto; myöhemmin risteymäalkuperä on varmistettu geneettisillä tutkimuksilla. Kumpaakin kantalajia esiintyy myös Suomessa, usein samoilla paikoilla huhtahanhikin kanssa.

Lähteet
-------

* LuontoPortti: Huhtahanhikki (*Potentilla intermedia*)

### Viitteet

1. ↑  Huhtahanhikki – *Potentilla intermedia* *Laji.fi*. Viitattu 10.3.2021.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Taksonitunnisteet | 
* Wikidata: Q162375
* Wikispecies: Potentilla intermedia
* BioLib: 39839
* BOLD: 502426
* CoL: 4M5H5
* EoL: 629400
* EPPO: PTLIN
* EUNIS: 180887
* FNA: 250100335
* GBIF: 5365705
* iNaturalist: 56936
* IPNI: 728302-1
* ISC: 116510
* ITIS: 24721
* MichiganFlora: 2864
* NatureServe: 2.145372
* NBN: NBNSYS0000003345
* NCBI: 1533305
* Observation.org: 7252
* Open Tree of Life: 3904669
* PFI: 2036
* Plant List: rjp-1271
* PLANTS: POIN8
* POWO: urn:lsid:ipni.org:names:728302-1
* Tropicos: 27800307
* VASCAN: 8827
* WisFlora: 4648
* WFO: wfo-0000985471

 |

 |
**Tuotto-osuus** tarkoittaa sijoitusrahaston osuuslajia, jolle maksetaan vuosittain tuotto.

Sijoitusrahastossa voi olla tuotonjaon kannalta erilaisia rahasto-osuuksia. Näitä kutsutaan
yleensä tuotto-osuuksiksi ja kasvuosuuksiksi. 

Tuotto-osuuksien omistajille jaetaan vuotuinen tuotto. Tuoton maksaminen vähentää rahasto-osuuden arvoa tuoton verran. Kasvuosuuksien omistajille tuottoa ei jaeta, vaan tuotto kasvattaa osuuden arvoa.

Suomen verotuksessa tuotto-osuus on saajalleen verotettavaa pääomatuloa, kun saajana on luonnollinen henkilö. Tuotto verotetaan sinä vuonna, kun se on saatu. Kasvuosuuksien tuotto tulee verotettavaksi vasta, kun kasvuosuudet myydään. Sijoitusrahasto itse ei Suomessa maksa veroa tuotostaan tai kasvustaan.

Katso myös
----------

* Kasvuosuus
* Osuuslaji (tuotto- ja kasvuosuuksien vertailu)

Lähteet
-------

* Pörssisäätiö: Sijoitus rahasto-opas (Arkistoitu – Internet Archive), 2015
* Taloustaito: Rahaston kasvuosuus tarjoaa veroedun (Arkistoitu – Internet Archive), 1.8.2012
* Sijoitusrahastosta saatavien tulojen verotus, 9.2.2015
Proomuja Mittelland-kanavalla lähellä Mindeniä, Saksassa.
**Vesiväylä** tarkoittaa sellaista vesistössä olevaa reittiä, joka mahdollistaa vesiliikenteen harjoittamisen. Suomessa merikarttoihin merkityt *yleiset kulkuväylät* ovat *julkisia kulkuväyliä* (myös *laivaväylä*) tai *yleisiä paikallisväyliä* (myös *venereitti*). Ne ovat viranomaisen vesilain pohjalta määräämiä vesiväyliä, jotka opastavat reitin kapeissa paikoissa, salmissa, saarien lomitse, syväväylää pitkin tai satamaan. Julkisilla kulkuväylillä on nimellissyvyydet, joihin ne on tarkistusmitattu, luodattu tai harattu.

Merenkulun turvalaitteet
------------------------

*Pääartikkeli: Merimerkki*
Vesiväylä voi olla merkitty merenkulun turvalaittein, jotka jaetaan kiinteisiin ja kelluviin turvalaitteisiin eli merimerkkeihin.

### Kelluvat turvalaitteet

Kelluvia turvalaitteita eli merimerkkejä ovat poijut ja viitat ja majakkalaivat. Poijut ja viitat on sijoitettu väylän reunoille. Majakkalaivat toimivat uivina, siirrettävinä majakkoina.

### Kiinteät turvalaitteet

Kiinteitä turvalaitteita ovat majakat, loistot, saarien erottamiseen tarkoitetut kummelit ja tunnusmajakat, väylien jommassakummassa päässä olevat linjataulut, kallioon maalatut merkit ja reunamerkit.

Reunamerkit ovat väylän reunalinjaa osoittavia kiinteitä reunamerkkejä, jotka sijaitsevat väylän reunalinjalla tai sen välittömässä läheisyydessä. Reunamerkin etäisyys väylän reunalinjasta on enintään 50 metriä. Reunamerkit on varustettu yhdistetyn kardinaali- ja lateraalijärjestelmän mukaisilla tunnuksilla. Merkeissä käytetään aina väritunnusta. Niissä voi lisäksi olla valo-, valoheijastin- ja huippumerkkitunnus. Reunamerkit on yleensä varustettu tutkaheijastimella.
*Tämä artikkeli käsittelee runoilijaa. Muista merkityksistä, katso täsmennyssivu.*
**Kallimakhos** (m.kreik. Καλλίμαχος, lat. *Callimachus*; n. 305–240 eaa.) oli antiikin kreikkalainen grammaatikko ja runoilija, joka oli kotoisin Kyrenestä. Hän edusti uutta runoilijatyyppiä, "oppinutta runoilijaa" (lat. *poeta doctus*), joka sekoitti rohkeasti toisiinsa eri tyylilajeja.

Teokset
-------

Kallimakhos laati Aleksandriassa laajan kirjallisuushistoriallisen ja bibliografisen luettelon *Pinakes* ("Taulut"). Siinä hän luetteloi systemaattisesti ensi kertaa arkaaisen ja klassisen ajan kreikkalaisen kirjallisuuden edustajat kirjallisuuslajeittain. Teos käsitti 120 kirjaa, joista on säilynyt vain joitakin katkelmia. Tällaista tutkimusta alettiin nimittää filologiaksi.

Runouden alalla Kallimakhos kirjoitti muun muassa elegioja, hymnejä ja epigrammeja. Käsikirjoituksina häneltä on säilynyt kuusi hymniä kreikkalaisten hymnien kokoelmassa ja 63 epigrammia *Anthologia Graecassa*. Katkelmina ja papyruslöytöinä tunnetaan osittain muitakin Kallimakhoksen teoksia, kuten *Aitia* ("Syitä"), joka on neljä kirjaa käsittävä elegiakokoelma, joka kuvaa tapojen, uskomusten, laitosten yms. syntyyn vaikuttaneita syitä. Hänen jambirunonsa kuvaavat ajan jokapäiväisen elämän tapahtumia. Pienoiseepos *Hekale* käsittelee osaa Theseuksen elämästä. Runoteostensa lisäksi Kallimakhos kirjoitti suuren määrän oppineita proosateoksia varsinkin tapahistorian, etnologian, antropologian ja kirjallisuustieteen alalta mutta vastusti laajoja eeppisiä runoelmia.

Kallimakhos oli useiden roomalaisten kirjailijoiden esikuva. Niinpä Propertius sovelsi 20-luvulla eaa. runoihinsa Kallimakhoksen *Aitia*-teoksen rakkaustematiikkaa Rooman oloihin. Muutamaa vuosikymmentä aikaisemmin Catullus käytti epigrammeissaan Kallimakhoksen aihetta, jossa Egyptin kuningatar Bereniken hiuskiehkura muuttuu tähtikuvioksi.

Lähteet
-------

1. 1 2  Castrén, Paavo & Pietilä-Castrén, Leena: *Antiikin käsikirja*, s. 249. Otava, 2000. ISBN 978-951-1-12387-3 (ISBN-13).
2. 1 2 3 4  Paavo Castrén: *Uusi antiikin historia*, s. 248, 369, 388. Helsinki: Otava, 2012. ISBN 978-951-1-21594-3.

Aiheesta muualla
----------------

* Acosta-Hughens, Benjamin & Stephens, Susan A.: *Callimachus in Context: From Plato to the Augustan Press*. Cambridge: Cambridge University Press, 2012. ISBN 978-1-107-00857-1. Teos Google Booksissa.
* Kallimakhos-fragmentteja *Oxyrhynchus Online*. The Imaging Papyri Project, University of Oxford.  (englanniksi) (muinaiskreikaksi)
**Ferdinand Kauer** (kastettu 18. tammikuuta 1751 Klein-Tajax – 13. huhtikuuta 1831 Wien) oli itävaltalainen säveltäjä ja kapellimestari.

Kauer soitti lapsena urkuja jesuiittakirkossa ja oli sitten urkurina Trnavassa jesuiittaseminaarissa. Hän myös opiskeli Trnavassa filosofiaa ja lääketiedettä. Kauer muutti Wieniin vuoden 1777 paikkeilla. Hänen sävellysopettajinaan toimivat siellä Heidenreich ja Zimmermann. Noin vuodesta 1781 Kauer työskenteli Theater in der Leopoldstadtissa viulistina. Hän sai nimityksen teatterin musiikkikoulun johtajaksi vuonna 1789 ja toimi sittemmin teatterin toisena kapellimestarina. Vuosina 1810–1811 Kauer oli kapellimestari Grazissa. Hän palasi joksikin aikaa Theater in der Leopoldstadtin palvelukseen, mutta siirtyi sitten Theater in der Josefstadtiin, jossa toimi kapellimestarina vuosina 1814–1818. Vuosiksi 1821–1830 Kauer palasi Theater in der Leopoldstadtiin sen toisena viulistina. Hän menetti lähes koko omaisuutensa tulvassa vuonna 1830.

Kauer sävelsi parisataa näyttämöteosta. Muuhun tuotantoon kuuluu suurimuotoisia orkesteriteoksia ja hengellistä musiikkia. Kauer menestyi muun muassa teoksellaan *Das Donauweibchen* (1798), jota esitettiin eri puolilla Eurooppaa. Hän julkaisi myös oppikirjat *Singschule nach dem neuesten System der Tonkunst* ja *Kurzgefasste Generalbass-Schule für Anfänger*.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Nicolas Slonimsky, Laura Kuhn, Dennis McIntire, Kauer, Ferdinand Baker’s Biographical Dictionary of Musicians, viitattu 17.3.2024 (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* IMSLP: nuotteja

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Italia
* Israel
* Belgia
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Henkilöt | 
* BMLO
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* RISM
* SNAC
* IdRef

 |

 |
Nimismiehen kiharoita.
**Nimismiehen kiharat** ovat sorateillä esiintyviä tien epätasaisia, aaltomaisia kohtia. Ne syntyvät, kun autojen pyörät kerta toisensa jälkeen sutivat tietyssä kohdassa ja kasaavat hienompaa hiekkaa pieniksi kohoumiksi. Mutkat ovat tyypillinen paikka, jossa nimismiehen kiharoita esiintyy. Suurella nopeudella ajettaessa niitä ilmestyy suoriinkin tieosuuksiin.

Korjaaminen
-----------

Kuivien teiden tasoittaminen on hankalaa, joten tiet pyritään yleensä lanaamaan keväällä, kun on sopivat sääolosuhteet ja tiessä on riittävästi kosteutta.

Nimityksen alkuperä
-------------------

Nimitys on saanut alkunsa Suomessa vuosina 1918–1948 voimassa olleista teiden hallintoa ja kunnossapitoa koskevista järjestelyistä. Tuolloin päätiet kuuluivat tie- ja vesirakennushallitukselle mutta pienemmät tiet lääninhallitukselle, jossa niistä vastasivat nimismiehet. Tien epätasaisuuden voitiin katsoa osoittavan, että nimismies ei ollut riittävästi huolehtinut tehtävistään.

Lähteet
-------

1. 1 2  Mistä aiheutuvat hiekkatien nimismiehenkiharat, ja mistä nimitys on peräisin? *tiede.fi*.  6.11.2006. Viitattu 3.8.2019.
2. ↑  Nimismiehen kiharat kiusaavat sorateillä *Yle Uutiset*.  16.8.2010. Viitattu 16.7.2019.