recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Esko Kangas vuonna 1975.
**Mauno Esko Kangas** (7. tammikuuta 1906 Virrat – 26. joulukuuta 1992 Helsinki) oli suomalainen metsänhoitaja ja hyönteistieteilijä, joka oli Helsingin yliopiston professorina vuosina 1948–1973.

Kankaan vanhemmat olivat Aapo Kangas (Kangasniemi) ja Lempi Vaali ja puoliso vuodesta 1933 hammaslääkäri Hilkka Tuulikki Leskinen. Hän tuli ylioppilaaksi Tampereen lyseosta 1925, suoritti metsänhoitotutkinnon 1928 ja valmistui maatalous- ja metsätieteiden kandidaatiksi 1931 ja lisensiaatiksi 1937. Samana vuonna hän väitteli tohtoriksi mäntytaimistojen tuhoja koskeneella tutkimuksella. Kangas työskenteli Helsingin yliopiston metsänhoitotieteen laitoksen assistenttina vuosina 1928–1933 ja Metsätieteellisen tutkimuslaitoksen assistenttina 1934–1942 sekä erikoistutkijana 1943–1948. Hän osallistui talvisotaan kersanttina ja toimi jatkosodan aikana asiantuntijatehtävissä suunnittelemassa valtakunnallisia motti- ja pilketalkoita.

Kangas oli Helsingin yliopiston metsäeläintieteen dosentti vuosina 1938–1940, metsätuhotieteen dosentti vuosina 1940–1948, metsätuhotieteen ylimääräinen professori vuosina 1948–1954 sekä maatalous- ja metsäeläintieteen professori vuosina 1954–1973. Hän oli Suomen Metsätieteellisen Seuran puheenjohtaja vuosina 1945–1946, Suomen Hyönteistieteellisen Seuran puheenjohtaja vuosina 1955–1976 ja Kasvinsuojeluseuran puheenjohtaja 1960–1963. Kangas julkaisi metsätuhoja ja entomologiaa käsitteleviä tutkimuksia. Hän oli Suomalaisen Tiedeakatemian jäsen vuodesta 1956.

Kangas oli myös Helsingin yliopiston ylioppilaskunnan puheenjohtaja vuosina 1940–1945, Henkisen työn keskusliiton puheenjohtaja 1947–1949, Akavan hallituksen puheenjohtaja 1957–1958, Suomalaisen kirjallisuuden edistämisvarojen valtuuskunnan puheenjohtaja 1958–1980 ja Tieteenharjoittajien liiton puheenjohtaja 1965–1975.

Kangas kuului opiskeluvuosinaan Akateemiseen Karjala-Seuraan. Toimiessaan sotavuosina ylioppilaskunnan puheenjohtajana hän esiintyi Suomen ja Saksan aseveljeyden innokkaana puolustajana ja vastusti vuonna 1944 erillisrauhaa. Sotien jälkeen hän oli kokoomuksen ehdokkaana eduskuntavaaleissa, mutta ei tullut valituksi.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6  Nuorteva, Matti – Muiluvuori, Jukka: "Kangas, Esko (1906–1992)", *Suomen kansallisbiografia, osa 4*, s. 767–768. Helsinki: Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, 2004. ISBN 951-746-445-2. / Teoksen verkkoversio.
2. ↑  "Kangas, Mauno Esko", *Suomen metsänhoitajat. Finlands forstmästare 1931–1945*, s. 258–259. Helsinki: Suomen Metsänhoitajaliitto, 1946.
3. ↑  Ellonen, Leena (toim.): *Suomen professorit 1640–2007*, s. 264. Helsinki: Professoriliitto, 2008. ISBN 978-952-99281-1-8.
4. ↑  *Otavan Iso tietosanakirja*, osa 4, p. 322.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Suomi (KANTO)
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Kansallisbiografia
* Biografiasampo

 |

 |
**Axel Öhrn** (22. maaliskuuta 1880 Keuruu – 19. marraskuuta 1959 Superior, Wisconsin) oli amerikansuomalainen työväenliikkeen aktivisti.

Öhrn kävi kansakoulun ja muutti Yhdysvaltoihin vuonna 1902. Hän liittyi Amerikan sosialistipuolueeseen, työskenteli sen toimitsijana, kaivosmiesten ammattiliitossa ja osuustoimintaliikkeessä. Amerikan Suomalaisen Sosialistijärjestön suuntataistelussa vuonna 1914 Öhrn kuului radikaaleihin ja hänet valittiin *Sosialisti*-lehden ensimmäiseksi päätoimittajaksi. Myöhemmin hänestä tuli kommunisti. Öhrn toimi Yhdysvaltain Suomalaisessa Työväenjärjestössä ja lyhyen aikaa *Eteenpäin*-lehden päätoimittajana. Hänet erotettiin kommunistisesta liikkeestä vuonna 1929, minkä jälkeen hän työskenteli maalarina.

Lähteet
-------

1. ↑  Sulkanen, Elis: *Amerikan suomalaisen työväenliikkeen historia*, s. 191, 271, 503. Fitchburg, Massachusetts: Amerikan Suomalainen Kansanvallan Liitto, Raivaaja Publishing Company, 1951. Teoksen verkkoversio.  (Arkistoitu – Internet Archive)
**Seurakoirina** voi pitää kaikkia niitä rotuja, jotka eivät ole käyttökoiria, kuten palveluskoirat ja virkakoirat. Seurakoirat on kehitetty joko ulkonäön perusteella tai suorittamaan jotain erikoistehtävää.

Tietyt seurakoirarodut on alun perin kehitetty käyttökoiriksi. Esimerkkinä on tiibetiläinen lhasa apso, jota käytettiin temppeleissä vahtikoirana ja hyvän onnen tuojana. Kiinalaisella shih tzulla oli samanlaisia tehtäviä. Lisäksi sitä pidettiin leijonajumalan kuvana. Dalmatiankoiralla oli käytännönläheisempi tehtävä, sitä pidettiin matkoilla juoksemassa vaunujen mukana ja pelottamassa maantierosvoja. Dalmatiankoira saattaa polveutua pointterista. Chow chow on peräisin Mongoliasta 3000 vuoden takaa, jolloin sitä käytettiin sotakoirana. Myöhemmin sitä käytettiin Kiinassa ja naapurimaissa lihan- ja turkiksentuotantoon. Kaukoidässä ja Koreassa syödään vieläkin chow chown tyyppisiä punaisia koiria. Cavalierkingcharlesinspanielin kantarotu oli alun perin lintukoira ennen kuin siitä jalostettiin nykyinen seurakoira. Villakoirat ovat nykyisin suosittuja seurakoiria, mutta alkuaan ne olivat metsästyskoiria, jotka hakivat riistaa vedestä. Englanninbulldoggi kehitettiin julmaa härkä-koirataistelua varten, jota harjoitettiin vielä 1300-luvulla. Uusimpia rotuja on Amerikassa kehitetty bostoninterrieri, jonka kasvatus alkoi 1850-luvulla.

Useimmat suurten näyttelyiden parhaat koirat ovat seurakoiraryhmästä. Seurakoirat ovat voittaneet vuosittain järjestettävän maineikkaan Cruftsin koiranäyttelyn vuodesta 2000 lähtien kuusi kertaa.

Lähde
-----

* David Taylor, Terhi Laurila: *Koirien maailma*. WSOY, 2002.
**Pamela Frank** (s. 1967 New York) on yhdysvaltalainen viulisti. Hän syntyi pianistivanhemmille, Claude Frankille ja Lilian Kallirille, ja on usein soittanut viulusonaatteja isänsä kanssa. 5-vuotiaana Frank aloitti viulutuntien ottamisen Shirley Givensin johdolla. Hän oli tämän oppilaana 11 vuoden ajan ennen opintojen jatkamista Szymon Goldbergin ja Jaime Laredon johdolla. Hän aloitti uransa muodollisesti vuonna 1985 esiintymisellä Carnegie Hallissa New Yorkin jousiorkesterin kanssa. Frank opiskeli vielä Curtis Institute of Musicissa, jossa hänen isänsä oli henkilökunnan jäsenenä. Vuotta ennen valmistumistaan Curtisista (1989) Frank voitti Avery Fisher Career Grantin.

Frank on esiintynyt kamarimuusikkona ja lisäksi solistina New Yorkin filharmonikkojen, Chicagon sinfoniaorkesterin, Cincinnatin sinfoniaorkesterin, Detroitin sinfoniaorkesterin, Houstonin sinfoniaorkesterin, San Franciscon sinfoniaorkesterin, Los Angelesin filharmonikkojen, Academy of St. Martin-in-the-Fieldsin, Tšekin filharmonikkojen, Berliinin filharmonikkojen, Wienin sinfoniaorkesterin, Orchestre National de Francen, Pietarin filharmonikkojen ja Orchestre de Parisin kanssa. Kapellimestareita, joiden kanssa Frank on tehnyt yhteistyötä, ovat olleet muiden muassa Wolfgang Sawallisch, David Zinman, Seiji Ozawa, Juri Temirkanov, Leonard Slatkin ja Christoph von Dohnányi. Sooloresitaalidebyyttinsä Carnegie Hallissa Frank teki vuonna 1995.

Frank on levyttänyt muun muassa kantaesittämänsä Aaron Jay Kernisin teokset *Lament and Prayers for Violin and Orchestra* ja *Still Movement With Hymn* pianokvartetille. Muihin levytyksiin lukeutuu tulkintoja Ludwig van Beethovenin sonaateista ja Wolfgang Amadeus Mozartin konsertoista.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  AllMusic: Pamela Frank

Aiheesta muualla
----------------

* Viralliset sivut (englanniksi)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Alankomaat

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* SNAC

 |

 |
**Timo Keisala** (s. 23. toukokuuta 1979) on suomalainen lentopalloilija, joka pelaa kaudella 2008−2009 Keski-Savon Paterin joukkueessa lentopallon SM-liigassa. Hän on pelannut A-maajoukkueessa 20 A-maaottelua.

Ura
---

Keisala aloitti sarjatasolla uransa Kauhavan Visan riveissä, kunnes siirtyi SM-liigaan kaudeksi 2000. Seura oli Savonlinnan East Volley, jossa hän pelasi lopulta kolme kautta siirtyen lopulta Perungan Poikien riveihin. Perungan Pojissa Keisala voitti uransa toistaiseksi ainoan suomenmestaruuden kauden 2003 päätteeksi. Perungan Pojista Keisala suuntasi Isku-Volleyhin Tampereelle kauden verran. Hän pelasi Iskussa kauden 2004−2005, jonka jälkeen hän siirtyi Keski-Savon Pateriin vaihtaen samalla roolia keskitorjujasta yleispelaajaan.

Keski-Savon Paterissa Keisala pelasi kaudet 2005−2007 ilman menestystä. Samalla hän palasi myös yleispelaajan roolista takaisin keskitorjujaksi. Kauden 2007−2008 Keisala pelasi Muuramen Lentopallossa, jonka jälkeen hän palasi Paterin riveihin kaudeksi 2008−2009.

A-maajoukkue
------------

Keisala on pelannut myös Suomen A-maajoukkueessa; A-maaootteluita hänellä on takanaan 20. kappaletta. Keisala pelasi maajoukkueen kanssa muun muassa kauden 2003 Euroopan Liigassa hyvin ottein.

Saavutukset
-----------

* A-maajoukkueessa 20 A-maaottelua
* SM-kulta 2003
* SM-pronssia 2005
* SM-kausia yhdeksän (2009 mennessä)

Joukkueet
---------

* 2000-2003 East Volley

* 2003-2004 Perungan Pojat

* 2004-2005 Isku-Volley

* 2005-2007 Keski-Savon Pateri

* 2007-2008 Muurle

* 2008-2009 Keski-Savon Pateri
**Palythoa** on Zoanthidea -lahkoon kuuluvien korallien suku. Siihen kuuluu satakunta lajia. Koralleja elää sekä Atlantilla että Tyynellä valtamerellä.

Palythoa-korallien polyypit ovat lyhytvartisia ja muodostavat mattomaista kasvustoa. Niiden keskusta on laaja kiekko, ja sen reunoilla on lyhyitä tai pitempiä lonkeroita. Tyypillisiä värejä ovat kerman ja ruskean sävyt. Yksittäiset polyypit kasvavat kiinni pohjamatossa, jonka kudoksen joukossa on hiekkaa tai muuta pohjasedimenttiä jotta yhdyskunta olisi tukevampi. Yhdyskunta kasvaa halkaisijaltaan 10–30 cm:n kokoiseksi.

Palythoa-korallien kudoksessa elää zooksantelli-leviä, jotka huolehtivat suurimmasta osasta koralliin ravinnontarpeesta. Ne pyydystävät lonkeroillaan myös ohileijuvaa myös planktonia ja muuta syötävää.

Eräissä Palythoa-koralleissa on voimakkaita hermomyrkkyjä jotka voivat aiheuttaa hengenahdistusta. Sitä on käytetty nuolimyrkkynä halvaannuttamassa vihollisia ja saaliseläimiä.

Palythoa-koralleita kasvatetaan riutta-akvaarioissa. Voimakkaassa valossa ne kasvavat nopeasti ja lisääntyvät voimakkaasti. Ne pärjäävät vähemmälläkin valolla, mutta kasvu on silloin hitaampaa.

Lähteet
-------

1. 1 2  Palythoa Lamouroux, 1816 WoRMS. Viitattu 2.10.2012.
2. 1 2 3  Moon Polyps Animal World. Viitattu 3.10.2012.
3. ↑  Palythoa Button Polyp *Pet Education*. Viitattu 3.10.2012.
4. ↑  Palythoa Toxica Poisoning Advanced Aquarist.  Arkistoitu 29.5.2013. Viitattu 2.10.2012.
5. 1 2  Palythoa Button Polyp Coral Profile about.com.  Arkistoitu 4.4.2013. Viitattu 3.10.2012.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Taksonitunnisteet | 
* Wikidata: Q3952232
* AFD: Palythoa
* BOLD: 29344
* CoL: 7PP8M
* EoL: 23352
* GBIF: 2257986
* iNaturalist: 54438
* ITIS: 52433
* NCBI: 86596
* NZOR: 60222a59-1773-4d13-8f65-30d845701481
* Open Tree of Life: 287093
* Plazi: 57ACBC57-D69B-AC39-A4E7-CC95DBBCA28C
* WoRMS: 205785

 |

 |
**Mahatma** on sanskritinkielinen sana joka tarkoittaa "suuri sielu" (*mahā* (suuri) + *ātman* (sielu)). Sana vastaa kristillistä termiä pyhimys. Nimitystä voidaan käyttää huomattavista henkilöistä kuten Mahatma Gandhi tai Jyotirao Phule. Termillä voidaan tarkoittaa myös adeptia tai mestaria.

Termi tuli laajempaan käyttöön 1800-luvun loppupuolella H.P. Blavatskyn kirjoitusten myötä. Teosofian mukaan Mahatmat ovat korkealle kehittyneitä henkilöitä, jotka Valkoisen Veljeskunnan muodossa huolehtivat sivilisaatioiden henkisestä kehityksestä.

Katso myös
----------

* Mahatmakirjeet
* Shamballa

Lähteet
-------

* Dutta, Krishna and Andrew Robinson. *Rabindranath Tagore: An Anthology.* Picador/Macmillan: London, 1997.

Aiheesta muualla
----------------

* Jouni Marjanen - Mahatmat Morya ja Kuthumi, Teosofisen liikkeen mestarit (Arkistoitu – Internet Archive) (pdf)
* Mahatman ensimmäinen kirja A.O. Humelle (Arkistoitu – Internet Archive)
* The theosophical Mahatmas and Their Letters (Arkistoitu – Internet Archive)
**William "Bill" Phillips** (s. 19. syyskuuta 1937 Guelph, Ontario) on kanadalainen trumpetisti, kapellimestari ja säveltäjä. Hän opiskeli Joseph Umbricon johdolla Torontossa ja Maurice Andrén johdolla vuonna 1970 Pariisin konservatoriossa. Myöhemmin hän sai sävellysopetusta Edmund Rubbralta ja John Whitelta sekä orkesterinjohdonopetusta Alexander Gibsonilta ja Neville Marrinerilta Britanniassa. Hän työskenteli lukuisissa orkestereissa, perusti vuonna 1972 oman Classical Brass -kokoonpanonsa ja johti vuodesta 1978 Toronton juutalaista kansankuoroa.

Vuonna 1973 Phillips perusti myös Kanadan uuden kamariorkesterin, joka esiintyi vuoteen 1987 saakka. Sen vierailevina kapellimestareina toimivat muiden muassa John Avison, Alexander Brott, Neville Marriner ja Klaro Mizerit. Sen nimikkosäveltäjänä oli Milton Barnes. Phillipsin sävellysten joukossa ovat Vaskitrio (1969), Vaskikvintetto (1973) ja *Peace* jousiorkesterille (1975).

Phillips johti säännöllisesti Plattsburghin sinfoniaorkesteria vuosina 1979–1985.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  The Canadian Encyclopedia: Bill Phillips
**San Frediano in Cestello** on barokkityylinen katolinen kirkkorakennus Firenzessä. Kirkon paikalla oli ennen nykyistä rakennusta 1450-luvulla rakennettu karmeliittaluostari. Nimi *cestello* tulee sisterssiläisiltä, jotka ottivat luostarikirkon käyttöönsä vuonna 1628. Nykyinen kirkko rakennettiin vuosina 1680–1689.

Historia
--------

Ensimmäinen kirkko on rakennettu nykyisen kirkon paikalle noin vuonna 1065. Kirkko kärsi vuonna 1557 tulvasta, jolloin luostarin asukkaat siirtyivät läheiseen Santa Maria del Carmine -luostariin. Luostarikirkko rakennettiin uudelleen vuosina 1680-1689 Gherardo Silvanin ja Giulio Ceruttin suunnitelmien mukaan. Kirkkoon lisättiin Antonio Maria Ferrin suunnittelema kellotorni ja kupoli vuonna 1689. Kirkon julkisivua ei koskaan rakennettu loppuun asti ja se on edelleen keskeneräinen.

Kirkon yhteydessä ollut luostari suljettiin vuonna 1783 ja sen alue muutettiin pappisseminaariksi, joka on edelleen toiminnassa.

Lähteet
-------

1. ↑  The Art, History and Architecture of Florentine Churches Google Books. Viitattu 10.7.2018.
2. 1 2  Church of San Frediano in Cestello Viitattu 10.7.2018.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **San Frediano in Cestello** Wikimedia Commonsissa

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:San Frediano in Cestello
**August Huttunen** (14. huhtikuuta 1890 Karttula – 1. tammikuuta 1952 Pulkkila) toimi puolustusvoimien ylikapellimestarina 1944-1951.

August Huttusen vanhemmat olivat maanviljelijä Petter Huttunen ja Maria Henrika Huuskonen. Hänen toinen puolisonsa vuodesta 1932 oli proviisori Lempi Amalia Nurminen. Huttunen kävi Helsingin kirkkomusiikkiopiston 1910 ja Helsingin musiikkiopiston 1911, laulunopettajan tutkinnon hän suoritti 1928. Huttunen toimi urkurina Nilsiässä 1913–1919, Hämeen rakuunarykmentin kapellimestari hän oli 1919–1922, Ratsuväkiprikaatin 1921–1938 ja Karjalan kaartin rykmentin 1938–1944. Puolustusvoimien ylikapellimestari hänestä tuli 1944. Huttunen johti myös useita kuoroja ja orkesteita ja toimi laulunopettajana Lappeenrannan yhteislyseossa 1921–1938. *Etelä-Savon* musiikkiarvostelija hän oli 1921–1938, *Karjalan Suunnan* 1938–1939 ja *Kalevan* 1940–1944. Huttunen sävelsi sotilassoittokunnalle, orkesterille ja sekakuorolle sekä sovitti useita satoja sävellyksiä sotilasorkesterille. Reservin vänrikki Huttunen (1918) ylennettiin musiikkiluutnantiksi 1921, musiikkikapteeniksi 1938 musiikkimajuriksi 1942  ja musiikkieverstiluutnantiksi 1951.

Puolustusvoimien ylikapellimestarin tehtävästä Huttunen erosi 1951.

Lähteet
-------

1. 1 2  L. Arvi P. Poijärvi, Ilmari Havu, Mauno Jääskeläinen (toim.): *Kuka kukin on (Aikalaiskirja). Henkilötietoja nykypolven suomalaisista 1950*, s. 213. Helsinki: Kustannusosakeyhtiö Otava, 1949.
2. 1 2  Kuolleita. *Helsingin Sanomat*, 5.1.1952, s. 3.
3. ↑  aukiajussi *Suomalaisen sotilasmusiikin historiahanke*.  2018. Viitattu 13.2.2019.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |

 |
**San Germano dei Berici** on kaupunki Vicenzan maakunnassa Veneton alueella koillisessa Italiassa.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **San Germano dei Berici** Wikimedia Commonsissa

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: it:San Germano dei Berici 

Vicenzan maakunta
Agugliaro | Albettone | Alonte | Altavilla Vicentina | Altissimo | Arcugnano | Arsiero | Arzignano | Asiago | Asigliano Veneto | Barbarano Vicentino | Bassano del Grappa | Bolzano Vicentino | Breganze | Brendola | Bressanvido | Brogliano | Caldogno | Caltrano | Calvene | Camisano Vicentino | Campiglia dei Berici | Campolongo sul Brenta | Carrè | Cartigliano | Cassola | Castegnero | Castelgomberto | Chiampo | Chiuppano | Cismon del Grappa | Cogollo del Cengio | Conco | Cornedo Vicentino | Costabissara | Creazzo | Crespadoro | Dueville | Enego | Fara Vicentino | Foza | Gallio | Gambellara | Gambugliano | Grancona | Grisignano di Zocco | Grumolo delle Abbadesse | Isola Vicentina | Laghi | Lastebasse | Longare | Lonigo | Lugo di Vicenza | Lusiana | Malo | Marano Vicentino | Marostica | Mason Vicentino | Molvena | Monte di Malo | Montebello Vicentino | Montecchio Maggiore | Montecchio Precalcino | Montegalda | Montegaldella | Monteviale | Monticello Conte Otto | Montorso Vicentino | Mossano | Mussolente | Nanto | Nogarole Vicentino | Nove | Noventa Vicentina | Orgiano | Pedemonte | Pianezze | Piovene Rocchette | Pojana Maggiore | Posina | Pove del Grappa | Pozzoleone | Quinto Vicentino | Recoaro Terme | Roana | Romano d’Ezzelino | Rosà | Rossano Veneto | Rotzo | Salcedo | San Germano dei Berici | San Nazario | San Pietro Mussolino | San Vito di Leguzzano | Sandrigo | Santorso | Sarcedo | Sarego | Schiavon | Schio | Solagna | Sossano | Sovizzo | Tezze sul Brenta | Thiene | Tonezza del Cimone | Torrebelvicino | Torri di Quartesolo | Trissino | Valdagno | Valdastico | Valli del Pasubio | Valstagna | Velo d’Astico | Vicenza | Villaga | Villaverla | Zanè | Zermeghedo | Zovencedo | Zugliano



|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Maantieteelliset Muokkaa Wikidatassa | 
* MusicBrainz area

 |

 |
**Lotta-Maj Lahtinen** (s. 2. joulukuuta 1999 Lappeenranta) on suomalainen koripalloilija, pelipaikaltaan heittävä takamies tai pelintekijä. Lahtinen voitti Lappeenrannan Catzissa Suomen mestaruuden vuonna 2015 ja pelasi Georgia Techissä hyvän yliopistouran vuosina 2018–2022. Lahtinen on edustanut myös Suomen naisten maajoukkuetta.

Pelaajaura
----------

### Seurajoukkueet

Seitsemänvuotiaana koripallon aloittanut Lahtinen on Lappeenrannan Catzin kasvatti. Hän edusti kasvattajaseuraansa kevääseen 2015 saakka ja pelasi siellä viimeisellä kaudellaan naisten pääsarjatasolla sekä B- että A-tyttöjen SM-sarjoja. Edustusjoukkueessa hän voitti naisten Suomen mestaruuden ja A-tyttöjen SM-sarjassa hopeaa.

Vuosina 2015–2018 Lahtinen pelasi helsinkiläisessä lukiojoukkue HBA-Märskyssä: kolmesta kaudesta kaksi kului naisten pääsarjassa. Samanaikaisesti hän pelasi otteluja A-tyttöjen SM-sarjassa Helmi Basketin joukkueessa.

Kaudet 2018–2022 Lahtinen pelasi Yhdysvaltain yliopistosarjaa Georgian teknillisen yliopiston joukkueessa. Vuonna 2021 asiantuntijapaneeli nimesi hänet konferenssinsa ykkösviisikkoon ja päävalmentajat kakkosviisikkoon. Samalla kaudella Lahtinen sai myös konferenssinsa kehittyneimmän pelaajan palkinnon. Georgia Tech eteni keväällä 2021 16 parhaan joukkueen joukkoon, mikä oli suomalaisen naispelaajan joukkueelle paras sijoitus noin pariin vuosikymmeneen.

Yliopistouransa päätyttyä Lahtinen siirtyi ammattilaiseksi ja ilmoittautui WNBA:n vuoden 2022 varaustilaisuuteen. Yhteensä 36 pelaajan varausjoukossa hänellä arvioitiin etukäteen olevan pieni mahdollisuus tulla varatuksi 30. sijan paikkeilla, mikäli jollakin joukkueella olisi tarve hänen kaltaiselleen pelaajalle. Lahtista ei lopulta varattu WNBA:han, ja hän suuntasi Euroopan ammattilaiskentille.

### Maajoukkue

Lahtinen pelasi 45 16-vuotiaiden, 37 18-vuotiaiden, kahdeksan 20-vuotiaiden ja kuusi haastajamaajoukkueen (Universiadit 2019) maaottelua. Suomen naisten maajoukkueessa Lahtinen debytoi marraskuussa 2016 tehden Viroa vastaan 16 pistettä.

Saavutukset
-----------

* Suomen mestaruus 2015
* NCAA:n Atlantic Coast -konferenssi
	+ konferenssin kehittynein pelaaja 2021
	+ konferenssin ykkösviisikossa 2021 (asiantuntijoiden Blue Ribbon Panel)
	+ konferenssin kakkosviisikossa 2021 (päävalmentajien valinta)
	+ konferenssin kunniamaininta 2022 (asiantuntijoiden Blue Ribbon Panel)
	+ konferenssin viikon pelaaja 14.12.2020

Lähteet
-------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Lotta-Maj Lahtinen**.
* Lotta-Maj Lahtinen Suomen Koripalloliitto
* Maajoukkuetilastot Suomen Koripalloliitto
* Profiili Georgia Tech Yellow Jackets (englanniksi)

### Viitteet

1. 1 2  Georgia Tech Yellow Jackets
2. 1 2 3  Lotta-Maj Lahtinen – Suomen Koripalloliitto
3. ↑
4. ↑
5. ↑
6. ↑
7. ↑
8. ↑  Maajoukkuetilastot – Suomen Koripalloliitto


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Yle

 |

 |
*Keski-Savon* ensimmäisen varsinaisen numeron etusivu.
**Savonmaa** (vuoteen 1919 saakka **Keski-Savo**) oli Savonlinnassa vuosina 1903–1969 ilmestynyt sanomalehti.

*Keski-Savo* perustettiin vuonna 1901 lakkautetun *Savonlinna*-lehden jatkajaksi. Se oli alussa poliittisesti varovainen, mutta siirtyi vuonna 1905 perustuslaillisten ja nuorsuomalaisten äänenkannattajaksi.

Vuonna 1917 lehti edusti nuorsuomalaisten oikeistoa ja vuoden 1918 hallitusmuototaistelussa monarkisteja, minkä seurauksena siitä seuraavana vuonna tuli kokoomuksen äänenkannattaja. Samalla se sai uuden nimen *Savonmaa*. *Itä-Savon* kanssa kilpailleen lehden talous oli heikko, vaikka se 1960-luvulle saakka olikin Savonlinnan kaupungin valtalehti. Kirjapainoyhtiön tehtyä konkurssin sen tilalla ilmestyi muutaman kuukauden ajan kuopiolaisen *Savon* eripainos, jonka nimiössä luki *Savonmaa*.

Lehti ilmestyi vuodesta 1904 lähtien kolmesti, vuodesta 1953 kuudesti ja loppuvaiheessa seitsemästi viikossa. Sen levikki oli 3 800 kappaletta vuonna 1912, 8 880 kappaletta vuonna 1948 ja 4 651 kappaletta vuonna 1966. Päätoimittajina työskentelivät Knut Sarlin (1903–1915), Ville Niskanen (1915–1917), Oskari Kokko (1917), Väinö Kolkkala (1917–1918), V. A. Marjanen (1918–1919), Väinö S. J. Laamanen (1919–1923), G. Joutseno (vastaava toimittaja 1923–1924), Onni Kivitie (1923–1926), Valma Kivitie (1926–1932), Niilo Pärnänen (1929), Severi Harju (1930–1931), J. Takkinen (1932), Väinö Leisio (1932–1934), Eetu Kekomäki (1934), Toivo Himanen (1934–1960), O. A. Pullinen (vast. toim. 1941–1942), Eero O. Helkkula (1960–1961), Mikko Sakki (1961–1968), Voitto Pennanen (1960 ja 1968–1969) ja Paavo Eerikäinen (1969).

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  *Suomen lehdistön historia 7: Hakuteos Savonlinna – Övermarks Tidning*, s. 7–9. Kuopio: Kustannuskiila Oy, 1988. ISBN 951-657-241-3.

Aiheesta muualla
----------------

* *Keski-Savo* (1903–1919) digitoituna kansalliskirjastossa
* *Savonmaa* (1919–1920) digitoituna kansalliskirjastossa
* Kustannusyhtiön historiaa Pörssitiedossa
**Lotta Jääskelä** (s. 14. elokuuta 1985 Raahe) on Helsingissä asuva laulaja-lauluntekijä-muusikko. Hän on julkaissut kaksi englanninkielistä albumia: Lotta: *It's About The Feeling* (Texicalli Records, 2007) ja Lotta: *Blue Autumn* (Texicalli Records, 2009).

Vuodesta 2015 asti hän on tehnyt suomenkielistä musiikkia Ylva Haru -taiteilijanimellä. Ylva Harulta on tullut kaksi julkaisua: *Tuulensuoja*-EP (omakustanne, 2016) sekä *Linnut*-albumi (Soit Se Silti, 2019) 

Vuonna 2016 Lotta debytoi *Tyttö ja varis* -nimisen näytelmän (käsikirjoitus: Sirkku Peltola, ohjaus: Anna-Elina Lyytikäinen, Tampereen Teatteri) lavalla livemuusikkona omilla sävellyksillään.

Lähteet
-------

1. ↑  Miten musta tuli mää - Lotta Jääskelä Kaleva.  Arkistoitu 31.10.2012. Viitattu 29.9.2013.

Aiheesta muualla
----------------

* 
* http://ylvaharu.fi (Arkistoitu – Internet Archive)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Taiteenala Muokkaa Wikidatassa | 
* MusicBrainz

 |

 |
Vlado Tšernozemski
**Vlado Georgiev Tšernozemski** (bulg. Владо Георгиев Черноземски; syntyjään **Velitško Dimitrov Kerin**, bulg. Величко Димитров Керин; käytti myös nimiä *Vlado Dimitrov Tšernozemski* ja *Vlado Šofjora*) (19. lokakuuta 1897 Kamenitsa, Bulgaria – 9. lokakuuta 1934 Marseille, Ranska) oli bulgarialainen vallankumouksellinen ja nationalisti. Hän murhasi Jugoslavian kuninkaan Aleksanteri I:n vuonna 1934.

Tšernozemskin vanhemmat olivat kotoisin Bulgarian Makedonian maakunnasta. Hän liittyi vuonna 1922 Makedonian vallankumousliikkeeseen. Tšernozemski oli vallankumousliikkeen johtajan Ivan Mihailovin autonkuljettaja.

Tšernozemski oli kokenut tarkka-ampuja. Tšernozemski murhasi 1924 bulgarialaisen kansanedustajan, joka oli Bulgarian kommunistisen puolueen jäsen. Hänet tuomittiin kuolemaan, mutta armahdettiin vuonna 1932.

Tšernozemski murhasi 9. lokakuuta 1934 Ranskan Marseillen satamassa Jugoslavian kuninkaan Aleksanteri I:n ja autonkuljettajan. Myös autossa ollut Ranskan ulkoministeri Louis Barthou kuoli saatuaan osuman ranskalaispoliisin aseesta ja hoito epäonnistui. Ratsupoliisi löi Tšernozemskia miekallaan, ja yleisö ryhtyi pieksemään häntä. Yleisön hajaannuttua poliisin käskystä Tšernozemski oli kuollut.

Bulgariassa Velingradin kaupungissa on hänen muistoaan kunnioittava kivi ja siinä laatta. Useissa kaupungeissa on hänen mukaansa nimettyjä katuja.

Lähteet
-------

1. 1 2  Joanne Peters: Mysteries in the Archives: 1934 The Assassination of King Alexander of Yugoslavia Univ. Manitoba.  Arkistoitu 11.9.2014. Viitattu 16.7.2019. (englanniksi)
2. ↑  Vlado Chernozemski, Velingradin kaupungin sivusto. (englanniksi) viitattu 16.7.2019

Aiheesta muualla
----------------

* Jugoslavian kuninkaan Aleksanteri I:n tulosta Ranskaan kuvattu filmi, jossa itse ampumista ei näy, (huom. linkin teksti on en.wikipediasta)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |

 |
Ehdotus Yhdistyneiden kansakuntien logoksi.
Yhdysvaltain presidentti Harry S. Truman puhumassa San Francicscon konferenssissa.
**San Franciscon konferenssi** oli Yhdysvaltain San Franciscossa 25. huhtikuuta – 26. kesäkuuta 1945 järjestetty kansainvälinen konferenssi, jossa perustettiin Yhdistyneet kansakunnat. Konferenssin merkittävimmät osallistujat olivat neljän suurvallan ulkoministerit: Yhdysvaltain Edward Stettinius, Ison-Britannian Anthony Eden, Neuvostoliiton Vjatšeslav Molotov sekä Kiinan T. V. Soong. Kokouksen pääsihteerinä toimi Yhdysvaltain Alger Hiss.

Ajatus uudesta kansainvälisestä järjestöstä oli esitetty vuonna 1944 Dumbarton Oaksin konferenssissa ja vahvistettu helmikuussa 1945 Jaltan konferenssissa. San Franciscon konferenssissa oli edustettuna 46 valtiota. Niistä 26 oli allekirjoittanut vuoden 1942 Yhdistyneiden kansakuntien julistuksen. Edustettuina olleiden valtioiden lisäksi konferenssissa esitettiin YK:n perustajajäseniksi viittä muuta valtiota. Niistä neljä hyväksyttiin, mukaan lukien Ukrainan ja Valko-Venäjän neuvostotasavallat, vaikka ne eivät länsimaiden mielestä olleet itsenäisiä valtioita. Neuvostoliiton asettamaa Puolan hallitusta ei vielä tässä vaiheessa hyväksytty, koska siltä puuttui kansainvälinen tunnustus. Myöhemmin Puola kuitenkin laskettiin yhdeksi YK:n 51:stä perustajavaltiosta.

San Franciscon konferenssin merkittävin tehtävä oli Yhdistyneiden kansakuntien peruskirjan laatiminen. Kiistan aiheeksi muodostui neljälle (sittemmin viidelle) suurvallalle annettava poikkeusasema turvallisuusneuvoston pysyvinä jäseninä ja siihen liittyvä veto-oikeus kaikkiin merkittäviin päätöksiin. Varsinkin konferenssiin osallistuneet pienemmät valtiot olisivat halunneet lisätä yleiskokouksen valtaoikeuksia, mutta pääasiassa suurvallat saivat tahtonsa läpi. Konferenssi päättyi 26. kesäkuuta siihen, että 50 valtion edustajat allekirjoittivat YK:n peruskirjan.

Osallistujavaltiot
------------------

* Argentiina
* Australia
* Belgia
* Bolivia
* Brasilia
* Kanada Kanada
* Chile
* Kiinan tasavalta
* Kolumbia
* Costa Rica
* Kuuba
* Tšekkoslovakia (pakolaishallitus)
* Tanska
* Dominikaaninen tasavalta
* Ecuador
* Egypti
* El Salvador
* Etiopian keisarikunta
* Ranska
* Kreikan kuningaskunta
* Guatemala
* Haiti
* Honduras
* Brittiläinen Intia
* Iran Iran
* Irak
* Libanon
* Liberia
* Luxemburg
* Meksiko
* Alankomaat
* Uusi-Seelanti
* Nicaragua
* Norja
* Panama
* Paraguay
* Peru
* Filippiinit
* Saudi-Arabia
* Etelä-Afrikan unionin lippu Etelä-Afrikan unioni
* Syyria
* Turkki
* Neuvostoliitto
	+ Valko-Venäjän SNT
	+ Ukrainan SNT
* Britannia
* Yhdysvallat
* Uruguay
* Venezuela
* Jugoslavia

Lähteet
-------

1. 1 2 3  San Francisco Conference (englanniksi) *Encyclopædia Britannica Online Academic Edition*. Viitattu 5.4.2014.
2. ↑  Alger Hiss (englanniksi) *Encyclopædia Britannica Online Academic Edition*. Viitattu 5.4.2014.
August Holmström.
**August Wilhelm Holmström** (2. lokakuuta 1829 Helsinki – 1903 Pietari) oli pietarinsuomalainen hopea- ja kultaseppä. Holmström oli 1845 lähtien jalokiviseppämestari Karl Heroldin oppipoikana Pietarissa, tuli kisälliksi 1850 sekä mestariksi vuonna 1857 perustaen heti oman sepänpajansa, joka teki töitä Fabergélle. Hän oli Fabergén johtava jalokiviseppämestari 46 vuotta.

Tunnetuimmat työt ovat keisarilliset pääsiäismunat Boveniitti "Diamond Trellis" 1892 ja Asovan taistelu pääsiäismunan miniatyyrilaiva 1891 sekä keisarillisten regaalien (kruunu, valtikka, omena) pienoismallit, jotka olivat esillä Pariisin maailmannäyttelyssä 1900.

Hänen kuoltuaan vuonna 1903 hänen poikansa Albert Holmström jatkoi isänsä jalanjäljissä ja käytti samaa merkkiä "AH". Tytär Alina Holmström työskenteli Fabergélla korusuunnittelijana. 

August Holmströmin tytär Fanny Florentina Holmström meni naimisiin 1887 kultaseppämestari Knut Oskar Pihlin kanssa ja heidän lapsistaan jalokiviseppämestari Oskar Woldemar Pihl sekä Fabergén korusuunnittelija Alma Pihl jatkoivat samalla alalla.

Lähteet
-------

* Tillander-Godenhielm, Ulla: *Fabergén suomalaiset mestarit*. Helsinki: Tammi, 2011. ISBN 978-951-31-5878-1.

### Viitteet

1. ↑  Tillander-Godenhielm, 2011, s. 35–36
2. ↑  Tillander-Godenhielm, 2011, s. 46
3. ↑  Tillander-Godenhielm, 2011, s. 36
4. ↑  Tillander-Godenhielm, 2011, s. 43

Kirjallisuutta
--------------

* Habsburg-Lothringen, Geza von & Solodkoff, A. von: *Fabergé: court jeweler to the tsars*. Englanninkielinen käännös: Underwood, J. A.. New York: Tabard, 1979. ISBN 0-914427-09-1. (englanniksi)
* Watts, Geoffrey (kirj.) & Perrott, George (toim.): *Russian Silversmiths' Hallmarks 1700 to 1917*. Gemini, 2006. ISBN 978-0953063772. (englanniksi)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Kansalliset Muokkaa Wikidatassa | 
* Suomi (KANTO)

 |

 |
**San Franciscon renessanssi** on Yhdysvalloissa toisen maailmansodan päättyessä syntynyt runokoulukunta. Se ei ollut yhtenäinen, ja runoilijat saattoivat monissa kysymyksissä asettua vastakkain, mutta heitä yhdisti vallalla olevan runouden vanhoillisuuden ja kulttuuri-ilmaston rajoittuneisuuden arvostelu. Runoille oli usein yhteistä kaipuu kadonneeseen maailmaan ja kaukaisiin kulttuureihin. Vaikutteet tulivat eurooppalaisesta modernismista ja surrealismista sekä Kaukoidän uskonnoista ja kirjallisuudesta. Kaukana newyorkilaisesta kirjallisuusmaailmasta he perustivat sellaisia kustannusyhtiöitä kuin City Lights ja julkaisuja kuin *Evergreen Review*.

Suuntauksen keskeisiä hahmoja olivat erityisesti Kenneth Rexroth ja hänen ohellaan William Everson, Jack Spicer, Robin Blaser ja Michael McClure. Myös Robert Duncan, joka oli lähempänä Black Mountain -koulukuntaa, liittyy suuntaukseen sikäli, että hän esitteli runoilijoita toisilleen opettaessaan San Francisco State Collegessa, ja hänen kotinsa oli toisinaan paikka, jonne kokoonnuttiin keskustelemaan kirjallisuudesta, politiikasta ja uskonnosta.

Ryhmän piirissä syntyi vähitellen beat-sukupolveksi nimetty koulukunta. Rexroth oli vuonna 1955 järjestämässä kuuluisaa runonlukutapahtumaa, jossa silloin tuntemattomat runoilijat lukivat runojaan. Mukana olivat McClure, Allen Ginsberg, Gary Snyder, Philip Whalen ja Philip Lamantia. Siinä tilaisuudessa Ginsberg luki ensi kerran runon "Howl" (Huuto) varhaisen luonnoksen.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  A Brief Guide to the San Francisco Renaissance, Poets.org, viitattu 12.12.2021 (englanniksi)
**Lexus LS** on Toyotan tytäryhtiö Lexuksen lippulaivamalli. Japanissa LS:ää myytiin **Toyota Celsior** -nimellä kunnes Lexus-merkki tuli markkinoille siellä vuonna 2006. Kun neljännen sukupolven LS esiteltiin, Celsior-nimestä luovuttiin.

Ensimmäisen sukupolven LS esiteltiin mallivuodeksi 1990.

Toisen sukupolven LS esiteltiin mallivuodeksi 1995.

Kolmannen sukupolven LS esiteltiin mallivuodeksi 2001.

Neljännen sukupolven LS esiteltiin mallivuodeksi 2007.

Viidennen sukupolven LS esiteltiin mallivuodeksi 2017.

Sukupolvet
----------

* Ensimmäinen sukupolvi(1989-1994)Ensimmäinen sukupolvi  
(1989-1994)
* Toinen sukupolvi(1994-2000)Toinen sukupolvi  
(1994-2000)
* Kolmas sukupolvi(2000-2006)Kolmas sukupolvi  
(2000-2006)
* Neljäs sukupolvi(2006-2012)Neljäs sukupolvi  
(2006-2012)
* Neljännen sukupolven facelift(2012-2017)Neljännen sukupolven facelift  
(2012-2017)
* Viides sukupolvi(2017–)Viides sukupolvi  
(2017–)

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Lexus LS**.
Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Lexus\_LS
**André Habay** (myös *Andrea Habay*, 1883 Pariisi – 1941 Rooma) oli Italiassa työskennellyt ranskalainen näyttelijä.

Habayn elokuvaura alkoi juuri ennen ensimmäistä maailmansotaa. Hänen ensimmäinen elokuvansa lienee ollut espanjalais-italialainen yhteistuotanto *Carmen* vuonna 1914. Sen jälkeen Habay työskenteli Cinesillä ja Celio Filmillä muun muassa Francesca Bertinin vastanäyttelijänä. Hänen tunnetuimpia elokuviaan ovat *Sangue bleu* (1914) ja Lyda Borellin tähdittämä *Rapsodia satanica* (1915).

1920-luvun alussa Habay myös ohjasi muutamia elokuvia. Hänen viimeisiä töitään olivat *Quo vadisin* epäonninen uusi versio vuosina 1924–1925 ja kaksi myöhäistä Maciste-elokuvaa.

Elokuvia
--------

* *Sangue bleu*, 1914
* *Rapsodia satanica*, 1915
* *Yöperhonen*, 1916

Lähteet
-------

1. 1 2  European Film Star Postcards *filmstarpostcards.blogspot.fi*. Viitattu 15.8.2017.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Italia
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana

 |

 |
Slandön

|  |  |
| --- | --- |
| Sijainti | 
SödertäljeTukholman läänissä, SödermanlandRuotsi |
| Saariryhmä | 
Slandönin saariryhmä |
| Vesialue | 
Södra Björkfjärden, Mälaren  |
| Korkein kohta | 
57 m mpy.  |

Väestö| Asutuskeskukset | 
Stora Essingen (kaupunginosa) |

Karttamuokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa WikidataaTietolaatikon dokumentaatioNäytä Wikidatasta tulevat arvot

**Slandön** on Mälarenin saari Ruotsissa Södertäljen kunnassa, joka sijaitsee Tukholman läänissä.

Maantietoa
----------

Saari sijaitsee Mälarenin itäosan etelärannan tuntumassa Södra Björkfjärdenissä. Rantaan, jossa sijaitsee Ekebyn Sandviken, on matkaa 700 metriä. Slandön on keskussaari saariryhmässä, jossa on kolme saarta. Lähinnä rantaa sijaitsee Högholmen ja ulapan puolella Slandökalv. Saaren pituus on 1,8 kilometriä ja leveys on 0,6 kilometriä. Pääsaari on suhteellisen korkea 57 metrin korkeuteen mpy. kohoavalla huipullaan. Saaren kaakkoispäässä on yli 200 metriä pitkä niemi Hasselholmen, jonka kärjestä on parikymmentä metriä Högholmeniin. Jo vuonna 1945 osti ammattiyhdistys *Metallavdelningen 30* suuren osan saarta. Metalliosasto möi vuonna 2015 omistuksensa saaresta asuntoyhdistykselle, joka on jakanut maa-alueesta 23 vapaa-ajan asuntoa. Osa saaresta on luonnonsuojelualuetta.

Luontoarvoja
------------

Saareen on merkitty Slandönin luonnonsuojelualue (Slandöns naturreservat, 31 hehtaaria). Saaren korkein mäki ja kummatkin vastarannat kuuluvat yhtenäiseen suojelualueeseen. Myös saaren luoteispäässä on toinen suoljelualue. Ne ovat saaneet suojelupäätöksen hiljattain.

Katso myös
----------

* Luettelo Mälarenin saarista

Lähteet
-------

### Huomioita

1. ↑  Asia on katsottu ruotsinkielisestä wikipedian artikkelista sv:Slandön.

### Viitteet

1. 1 2 3 4  Slandön *Lantmäteriet*. Gävle:  Lantmäteriet. Viitattu 7.3.2021. (ruotsiksi)
2. ↑  Mälaren-Prästfjärden (SE657160-160170) *Vatteninformationssystem*. Tukholma, Ruotsi:  Länsstyrelsen. Viitattu 7.3.2021. (ruotsiksi)
3. ↑  Om Slandön, arkistoitu 28.4.2010, viitattu 7.3.2021
4. ↑  01FS 2020:01, Tukholman lääni, viitattu 7.3.2021

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: sv:Slandön
**Erkki Jaakonpoika Haka** (1746 – 9. huhtikuuta 1808 Somero) oli Someron jahtivouti ja ansioitunut metsästäjä.

1700-luvulla Haka kuului Suomen merkittävimpiin metsästäjiin, mutta on jäänyt tuntemattomaksi, koska kukaan ei luonut hänestä samanlaista myyttistä hahmoa kuin myöhemmin Zachris Topelius toisesta kuuluisasta metsästäjästä Martti Kitusesta. Toisin kuin jahtivoudit tuohon aikaan yleensä, Haka ei koonnut miehiä taloista jahtiin, vaan metsästi yksin omilla koirillaan. Vuonna 1784, jolloin hän oli ollut jahtivoutina 13 vuotta, hänen laskettiin kaataneen varmasti ainakin 70 karhua ja lisäksi susia, ilveksiä ja kettuja. Näin Someron pitäjä oli hänen aikanaan lähes täysin puhdistettu pedoista.

Hakan työn arvon ymmärsi Somerolla toimineen Åvikin lasitehtaan perustaja Jacob Reinhold de Pont. Hän kirjoitti suosituskirjeen Tukholmaan Isänmaalliselle seuralle, joka vuonna 1785 myönsi Hakalle hopeisen hattunauhan.

1790-luvulla Hakasta tuli Someron Paltan kylän Hutun talon isäntä, mutta hän jatkoi vielä jahtivoutina.

Lähteet
-------

* Anneli Mäkelä-Alitalo: "Haka, Erkki Jaakonpoika (1746–1808)", *Suomen kansallisbiografia, osa 3*, s. 481. Helsinki: Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, 2004. ISBN 951-746-444-4. / Teoksen verkkoversio.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Kansallisbiografia
* Biografiasampo

 |

 |
**Dănuț "Dan" Grecu** (s. 26. syyskuuta 1950 Bukarest) on entinen romanialainen telinevoimistelija ja olympiamitalisti. Hän oli parhaimmillaan rengasvoimistelijana.

Grecu sijoittui Münchenin 1972 olympialaisissa telinevoimistelun joukkuekilpailussa seitsemänneksi ja henkilökohtaisessa moniottelussa parhaana romanialaisena 32:nneksi pistein 108,850. Montrealin 1976 olympialaisissa hän saavutti renkailla pronssia pistein 19,500. Hänen edelleen sijoittuivat neuvostoliittolaiset Nikolai Andrianov ja Aleksandr Ditjatin. Joukkuekilpailussa hän sijoittui kuudenneksi kerättyään kymmenenneksi parhaat henkilökohtaiset pisteet, mutta moniottelun finaalin hän jätti kesken ja sijoittui 36:nneksi. Hypyssä hän sijoittui neljänneksi 19,200 pisteellä. Moskovan 1980 olympialaisissa Grecu sijoittui joukkuekilpailussa neljänneksi, moniottelussa yhdeksänneksi (115,225 p) ja renkailla kuudenneksi epäonnistuttuaan pahasti finaalisuorituksessaan (10,850 p).

Varnan MM-kilpailuissa 1974 Grecu jakoi renkaitten maailmanmestaruuden Nikolai Andrianovin kanssa. Strasbourgin MM-kilpailuissa 1978 hän saavutti renkailla pronssia ja Fort Worthin MM-kilpailuissa 1979 hopeaa.

Grecu saavutti renkailla EM-hopeaa Grenoblessa 1973 sekä Euroopan-mestaruuden Bernissä 1975.

Lähteet
-------

* Kluge, Volker: *Olympische Sommerspiele, die Chronik III*, s. 311–312, 532–534, 753–754. Sportverlag, 2000. ISBN 3-328-00741-5. (saksaksi)
* Dănuț Grecun olympiasijoitukset Sports Reference LLC.  Arkistoitu 20.5.2011. Viitattu 18.6.2009. (englanniksi)
* Sports123.com: Voimistelutilastot *sports123.com*. Viitattu 18.6.2009. (englanniksi)

### Viitteet

1. 1 2 3 4 5  Sports Reference LLC
2. 1 2 3  Sports123.com
3. ↑  Kluge, s. 311–312
4. ↑  Kluge, s. 532–534
5. ↑  Kluge, s. 753–754

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Dănuț Grecu** Wikimedia Commonsissa
*Lakko*
**Lakko** (Стачка, *Statška*) on Sergei Eisensteinin ohjaama neuvostoliittolainen mykkäelokuva, joka valmistui vuonna 1925.

Elokuvan valmisteluissa Eisenstein keräsi tarkkoja tietoja vuoden 1912 lakon tapahtumista ja perehtyi sekä sen taustoihin että seurauksiin. Lisäksi hän suunnitteli etukäteen kuvauksia, jotta kuvausten alkaessa kaikki olisi mahdollisimman valmista. Eisenstein hylkäsi tyypillisen, henkilöhahmoihin keskittyvän kerronnan ja kuvasi sen sijaan suuria massoja. Tämä toistui hänen seuraavassa elokuvassaan *Panssarilaiva Potemkinissa*.

Elokuvan arvioidaan kuuluvan eisensteinilaisen kerronnan merkittävimpiin. Elokuvassa ei ole yksittäisiä päähenkilöitä, vaan tarinaa kuljettaa ihmisjoukko. Vaikka *Lakko* kuuluu elokuvahistorian merkkiteoksiin, sitä vaivaa aatteelle tyypillinen jyrkkä vastakkainasettelu roistoihin ja uhreihin. Elokuva on esitetty Suomessa teatterissa 1971 ja televisiossa ensi kerran 1979. Vuonna 1979 kolmekymmentä suomalaista elokuva-arvostelijaa ja -asiantuntijaa laativat luettelon kaikkien aikojen sadasta merkittävimmästä elokuvasta, ja *Lakko* pääsi mukaan kahdeksalla äänellä.

Juoni
-----

Juoneltaan yksinkertaisen elokuvan tapahtumat alkavat tehtaalta, jonka työntekijät eivät ole tyytyväisiä työskentelyolosuhteisiin. Tehtaan johto ei huomioi työntekijöiden vaatimuksia vaan pikemminkin vaati heiltä kovempaa työpanosta. Tehtaan ilmapiiri kiristyy entisestään, ja eräs työntekijä tekee itsemurhan jouduttuaan aiheettomasti syytetyksi varkaudesta. Muiden työntekijöiden mitta täyttyy, ja väkivaltaa käyttäen he marssivat ulos tehtaalta. Suuren kaupunkilaisjoukon tukemana työntekijät eivät suostu palaamaan takaisin ennen kuin tehtaan johto suostuu heidän vaatimuksiinsa.

Näyttelijät
-----------

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
|  Ivan Kljukvin  | … |  työläisaktivisti
  |
|  Aleksandr Antonov  | … |  työläinen, lakkokomitean jäsen
  |
|  Grigori Aleksandrov  | … |  työnjohtaja
  |
|  Mihail Gomorov  | … |  työläinen
  |
|  Maksim Strauh  | … |  urkkija
  |
|  Vera Janukova  | … |  Mamajeva
  |

Lähteet
-------

* Mykkäelokuvasivusto

### Viitteet

1. ↑  Henri Waltter Rehnström, Lakko, Tv-maailma, 14–15/2012 sivu 41
2. ↑  Astala, Erkki: Ne sata tärkeintä, *Projektio* 2/1980 s. 7.
Bostongurka-purkki
**Bostoninkurkku**, ruots. ***bostongurka***, on ruotsalainen kurkkusalaatti, johon kuuluu hienoksi hakattua maustekurkkua, punaista paprikaa, sipulia, sinapinsiemeniä ja muita mausteita.

Historia
--------

Nimestään huolimatta bostonkurkulla ei ole mitään tekemistä Bostonin kanssa. Se on ruotsalaisen AB Felix-yhtiön 1951 kehittämä tuote, johon käytettiin maustekurkkuviipaleita tehdessä ylijääneet kurkun päät. Nimi on peräisin yrityksen työntekijöille järjestetystä kilpailusta.

*Bostongurka* on ollut Felixin (nykyään Orklan omistuksessa) tavaramerkki vuodesta 1979 asti. Vuonna 1999 toinen elintarvikeyhtiö Björnekulla lanseerasi samalla nimellä samanlaisen kurkkusalaatin. Oikeudessa Björnekulla esitti, että *bostongurka* oli vesittynyt yleistermiksi, eikä Felixin tavaramerkki enää ollut voimassa. Oikeus kuitenkin ratkaisi vuonna 2005 asian Felixin hyväksi, ja Björnekulla ryhtyi kutsumaan tuotettaan "kurkkusilpuksi" (ruots. *hackad gurka*).

Lähteet
-------

1. ↑  Bostongurka® Gurkmix 375g Orkla. Viitattu 7.5.2023. (ruotsiksi)
2. ↑  Anders Johnson: Herbert Felix *Företagskällan*.  2015. Viitattu 7.5.2023. (ruotsiksi)
3. ↑  Lennart Kolmodin: Björnekulla ger upp kampen om bostongurka *Helsingborgs Dagblad*.  27.12.2005. Viitattu 7.5.2023. (ruotsiksi)
**Rampur** on kaupunki Intian Uttar Pradeshin osavaltiossa. Historiallisen Rohilkhandin alueella oleva kaupunki perustettiin vuonna 1775 Rampurin ruhtinaskunnan pääkaupungiksi. Vuoden 2011 väestönlaskennassa sen asukasluku oli 325 313.

Maantiede
---------

Katukuvaa torilla.
Rampur sijaitsee Intian Uttar Pradeshin osavaltion luoteisosassa Rampurin piirikunnassa Kosijoen varrella. Seutu on Rohilkhandin historiallisella alueella. Moradabad sijaitsee noin 24 kilometriä Rampurtista länteen. Bareilly sijaitsee kauempana kaakossa.

Historia
--------

Rampurin valtion lippu.
Rampurin perustaminen liittyy rohillojen ja Rohilkhandin historiaan. Rohillat olivat myöhemmin Rohilkhandina tunnetuksi tulleelle alueelle muuttaneita paštuja, joita saapui seudulle siirtolaisina Suurmogulien valtakunnan kaudella. Rohillat perustivat itsenäisen valtion 1700-luvun alkupuoliskolla. He kävivät vuonna 1774 niin sanotun rohillasodan brittien tukemaa Awadhin hallitsijaa vastaan. Lopputuloksena he menettivät suuren osan alueistaan, mutta he saivat pitää muodostetun Rampurin ruhtinaskunnan alueen, johon kuului tuleva Rampurin kaupunki.

Nykyisen Rampurin paikalla oli aluksi neljä kylää, jotka tunnettiin yhteisnimellä Kather. Rampurin kaupungin perusti rohillahallitsija *nawab* Faizulla Khan vuonna 1775. Alkujaan uusi kaupunki oli tarkoitus nimetä Faizabadiksi, mutta lopulta päädyttiin nykyiseen nimeen, kun ehdotettua nimeä pidettiin liian yleisenä. Uuteen kaupunkiin Faizulla Khan rakennutti esimerkiksi Rampurin Jama Masjid-moskeijan. Toinen maamerkki on Rampurin linna, joka käsittää huomattavan käsikirjoitusten kokoelman Raza- tai Hamid Manzin kirjastossa.

Rohilkhand liitettiin Brittiläiseen Intiaan vuonna 1801. Rampurin hallitsija sai kuitenkin pitää asemansa brittien alaisuudessa. Vuoden 1947 Intian jaon yhteydessä alue liitettiin itsenäistyneeseen Intiaan ja entisestä ruhtinaskunnasta tehtiin Rampurin piirikunta.

Väestö
------

Raza-kirjasto.
Rampurin asukasluku oli Intian vuoden 2011 väestönlaskennan mukaan 325 313. Metropolialueen asukasluku oli 349 258. Vuonna 1961 kaupungin asukasluku oli 135 407. Vuonna 2011 kaupungin asukkaista 70,02 % oli muslimeja. Hinduja oli 28,46 % ja sikhejä 1 %.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Rampur Encyclopaedia Britannica. Viitattu 29.6.2022. (englanniksi)
2. 1 2 3 4 5  Lecomte, E.J. van Donzel, Wolfhart Heinrichs ja C. Edmund Bosworth: *Encyclopaedia of Islam, Volume VIII (Ned-Sam)*, s. 425-426. BRILL, 1998. ISBN 978-90-04-09834-3. (englanniksi)
3. ↑  History of Rampur (arkistoitu sivu) District Rampur, Uttar Pradesh.  Arkistoitu 21.5.2012. Viitattu 29.6.2022. (englanniksi)
4. ↑  Culture and Heritage District Rampur, Uttar Pradesh. Viitattu 29.6.2022. (englanniksi)
5. 1 2  Rampur City Population 2011 - 2022 *Census 2011*. Census Organization of India. Viitattu 29.6.2022. (englanniksi)