recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Talo Dublinissa** on Maeve Binchyn kirjoittama romaani. Englanninkielinen alkuteos *Tara Road* julkaistiin vuonna 1998. Suomeksi teos julkaistiin 1999 Kaisa Luntisen suomentamana. 485-sivuisen kirjan kustansi WSOY. Romaanissa käsitellään rakkautta, petosta, ystävyyttä ja rohkeutta. Sen pohjalta on tehty myös samanniminen elokuva.

Juoni
-----

**Varoitus:  Seuraava kirjoitus paljastaa yksityiskohtia juonesta.**
Kirja kertoo tarinan kahdesta naisesta, joista toinen on Irlannista ja toinen Yhdysvalloista. Naiset vaihtavat koteja vaikka eivät ole koskaan tavanneet. He molemmat yrittävät paeta ongelmiaan, mutta oppivat paetessaan paljon itsestään.

Kirja keskittyy pääasiassa Ria Lynchin elämään. Lynch on irlantilainen nainen, joka on tavannut tulevan aviomiehensä Danny Lynchin. He päätyvät naimisiin ja perustavat perheen kun Dannyn ura lähtee nousuun. Monen aviovuoden jälkeen Danny alkaa viettää vähemmän ja vähemmän aikaa kotonaan vaimonsa ja lapsiensa kanssa. Ria uskoo uuden lapsen olevan ratkaisu, ja tyrmistyy huomatessaan että hänen miehensä tulee tosiaan olemaan isä – mutta lapsi on hänen suhteestaan. Miehen uskottomuus on syy siihen, että Ria päättää vaihtaa koteja amerikkalaisen naisen kanssa.

**Juonipaljastukset päättyvät tähän.**

Elokuva
-------

Romaanista tehtiin Andie MacDowellin ja Olivia Williamsin tähdittämä elokuva vuonna 2005. Elokuvan käsikirjoittivat Cynthia Cidre ja Shange Connaughton, ja sen ohjasi Gillies MacKinnon.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Elämä uusiksi: Talo Dublinissa Yleisradio. Viitattu 4.7.2012. [vanhentunut linkki]
*Hakusana "Dragonair" ohjaa tänne. Pokémon-hahmosta katso Dragonair (Pokémon).*

**Hong Kong Dragon Airlines Limited** eli **Cathay Dragon** (kiin.: 國泰港龍航空; Jyutping: *Gwok3taai3 Gong2lung4 hong4hung1*) (IATA: **KA**, ICAO: **HDA**, kutsukoodi: **DRAGON**) on hongkongilainen lentoyhtiö. Yhtiö on perustettu 1985 ja sen pääkonttori on Hongkongissa. Syyskuun 28. päivästä 2006 lähtien yhtiö on toiminut Hongkongin suurimman lentoyhtiön, Cathay Pacificin tytäryhtiönä. Sen nimi oli 21. marraskuuta 2016 saakka **Dragonair**.

Cathay Dragon keskittyy Tyynenmeren alueen henkilö- ja rahtilentoliikenteeseen ja toimii erityisesti Kiinan markkinoilla. Se on osa Oneworld-lentoyhtiöallianssia.

Dragonairin Airbus A330-300.
Dragonairin Airbus A330-300 20-vuotisjuhlavärityksessä.
Vuoteen 2016 saakka käytetty logo.

Lähteet
-------

1. ↑  Company Overview of Hong Kong Dragon Airlines Limited bloomberg.com. Viitattu 6.7.2015. (englanniksi)
2. ↑  Gabriel, Rea: DragonAir Is Now Called Cathay Dragon  23.11.2016. Travelers Today. Viitattu 24.4.2019. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Cathay Dragon** Wikimedia Commonsissa

Oneworldiin kuuluvat lentoyhtiöt
Alaska Airlines | American Airlines | British Airways | Cathay Pacific | Finnair | Iberia | Japan Airlines | Malaysia Airlines | Qantas | Qatar Airways | Royal Air Maroc | Royal Jordanian | S7 Airlines | SriLankan Airlines

**Oneworld Connect:** Fiji Airways

**Entiset jäsenet:** Aer Lingus | Air Berlin | Canadian Airlines | LATAM | Malév | Mexicana
**Unalaska** on noin 4 300 asukkaan kaupunki Aleutteihin kuuluvalla Unalaskan saarella Alaskassa. Kaupunki tunnetaan myös nimellä Dutch Harbor, joka kuitenkin tarkasti ottaen käsittää vain Amaknak-saarella sijaitsevan satama-alueen. Amaknak Island on yhdistetty pääsaareen sillalla. 

Vuoden 2000 väestönlaskennassa kaupungissa oli 4 283 asukasta. Näistä 44,20% oli etnisesti valkoisia ("white").

Aleutit ovat eläneet alueella tuhansia vuosia. Noin 9000 vuotta sitten Unalaskan saarta asuttivat unangan heimoon kuuluvat ihmiset, nykyisten aleuttien esi-isät. Saaren alkuperäinen nimi oli Agunalaksh (tai Alaxsxaq), joka tarkoitti "rannat jotka taittavat meren selän". Agunalaksh vääntyi muotoon Ounalashka, sitten Unalaska. 

Vitus Bering löysi saaren vuonna 1741. Venäläiset turkiskauppiaat saapuivat saarelle 1759 ja perustivat sinne kauppasataman 1768. Heidän saapuessaan saarella oli 24 aleuttien kylää ja noin 1000 alkuasukasta. Myöhemmin Unalaskasta tuli tärkeä venäläis-amerikkalaisen kauppakomppanian tukikohta. Ortodoksinen kirkko rakennettiin 1825. Alue siirtyi Yhdysvalloille Alaskan myynnin yhteydessä 1867.

Dutch Harborin nimesivät venäläiset (ven.  Голландская гавань, *Gollandskaja gavan*), jotka uskoivat hollantilaisen aluksen olleen ensimmäinen satamaan saapunut eurooppalainen laiva.

Toisessa maailmansodassa 3. kesäkuuta 1942 japanilaiset pommittivat Unalaskaa. Lähes kaikki alkuperäisasukkaat lähetettiin sodan aikana Kaakkois-Alaskaan. Nykyisissä asukkaissa aleutteja on melko vähän. Kaupungin tärkeimmät elinkeinot ovat kalastus ja kalankäsittely.

Lähteet
-------

1. ↑  American FactFinder (Community facts -haulla *kaupungin nimi, piirikunta*) *US Census Bureau*.  (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Unalaska/Port of Dutch Harbor Convention and Visitors Bureau (englanniksi)

Alaskan osavaltio

|  |  |
| --- | --- |
| Alueet | 
* Aleutit
* Kenain niemimaa
* Matanuska-Susitnan laakso
* Yukon-Kuskokwimjoen suisto

 |
| Kaupungit (suurimmat) | 
* Anchorage
* Bethel
* Cordova
* Dillingham
* Fairbanks
* Homer
* **Juneau** (pääkaupunki)
* Kenai
* Ketchikan
* Kodiak
* Kotzebue
* Nome
* Palmer
* Seward
* Sitka
* Unalaska
* Utqiagvik
* Valdez
* Wasilla

 |
| Hallintoalueet | 

|  |  |
| --- | --- |
|  Piirikunnat | 
* Anchorage
* Bristol Bay
* Denali
* Fairbanks North Star
* Haines
* Aleutians East
* Juneau
* Kenai Peninsula
* Ketchikan Gateway
* Kodiak Island
* Lake and Peninsula
* Northwest Arctic
* Matanuska-Susitna
* North Slope
* Petersburg
* Sitka
* Skagway
* Wrangell
* Yakutat

 |
|  Väestönlaskenta-alueet | 
* Bethel
* Chugach
* Copper River
* Dillingham
* Hoonah-Angoon
* Southeast Fairbanks
* Aleutians West
* Nome
* Kusilvak
* Prince of Wales-Hyder
* Yukon-Koyukuk

 |

 |
**Jonathan Parker Fitch** (s. 24. helmikuuta 1978 Fort Wayne, Indiana) on yhdysvaltalainen uransa lopettanut välisarjan vapaaottelija. Hän voitti urallaan WSOF:n välisarjan mestaruuden ja otteli kerran UFC:n ja Bellatorin välisarjan mestaruudesta. Fitch hävisi mestaruuden molemmilla kerroilla tuomariäänin ensin UFC:ssä Georges St-Pierrelle ja Bellatorissa Rory MacDonaldille.

Alkuvuodet
----------

Fitch valmistui Carroll High Schoolista, jonka jälkeen hän jatkoi opintojaan Purduen yliopistossa 1997. Fitch valmistui 2002 kandidaatin tutkinnolla liikuntakasvatuksesta ja sivuaineena historia. Hän jatkoi painia myös yliopistossa Tom Eriksonin valmennuksessa, joka otteli samaan aikaan vapaaottelijana. Hän ei menestynyt toisena vuotena painissa saadessaan tilastoksi 8–23. Viimeisenä vuotena Fitch onnistui parantamaan otteitaan ja hänet valittiin painijoukkueensa kapteeniksi. Fitch saavutti kauden aikana tilastoksi 18–12. Kokonaistulokseksi hänelle jäi yliopistopainissa 45–51. Valmistumisensa jälkeen Fitch kiinnostui kokeilemaan vapaaottelua, kun valmentajansa Erikson toi painisalille vapaaottelijoita harjoittelemaan painia, kuten Mark Coleman ja Gary Goodridge.

Saavutukset
-----------

### Vapaaottelu

UFC
* Illan kamppailu (kahdesti, vs. Georges St-Pierre, Erick Silva)

World Series of Fighting/Professional Fighters League
* Välisarjan mestaruus (kerran, puolusti kahdesti)
* Vanhin mestari (38 vuotta ja 40 päivää)

Lähteet
-------

1. ↑  Jon Fitch *mma-core* Viitattu 2.5.2021 (englanniksi)
2. ↑  After Bellator 220 draw, Rory MacDonald cites God in questioning desire to fight *mmajunkie.usatoday.com* 28.4.2019 Viitattu 2.5.2021 (englanniksi)
3. ↑  On The Mat With Jon Fitch *purduesports.com* 1.2.2002 Viitattu 5.5.2021 (englanniksi)
4. ↑  Chance To Be The Best *purduesports.com* 7.8.2008 Viitattu 5.5.2021 (englanniksi)


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa | 
* Europeana

 |

 |
Prince Gloria Super 6
Prince Gloria 1966
**Prince Gloria** on japanilaisen Prince Motor Companyn vuosina 1959–1967 valmistama automalli. Oy Rego Ab toi autoa Suomeen huhtikuusta 1965 alkaen nimellä **PMC Gloria 6**. Mallinimen numero 6 tarkoittaa sylinterien määrää.

Suomessa Gloria rekisteröitiin kuudelle. Etuistuin on yhtenäinen ja muovilla verhoiltu. Edessä tilaa on pituussuunnassa suhteellisen vähän, leveyssuunnassa taas on enemmän. Tavaratila on varsin tilava.

1988 cm³ kuusisylinterinen rivimoottori tuotti tehoa 78 kilowattia SAE brutto (106 hv). Suurin vääntömomentti 160 Nm SAE brutto.

Ohjaus on tehty kevyeksi, mutta se on myös tunnoton ja hidas. Vaihdevipu on kojetaulussa. Vaihteita on neljä, mutta TM:n koeajon mukaan kolmos- ja nelosvaihteen välitysten ero on liian iso.

Jousitus on melko pehmeä. Edessä ja takana n rumpujarrut, joiden tehossa on kuitenkin toivomisen varaa. Myöskään käsijarru ei ole kovin tehokas.

Kiihtyvyys on heikko. Prince Gloria 6 kiihtyi 0–80 km/h 13,2 sekunnissa ja 0-100 km/h 22,9 sekunnissa. Tekniikan Maailman numeron 3/1966 mukaan osasyy heikkoon kiihtyvyyteen johtuu vaihteiston hitaudesta, yhteen vaihtoon kuluu aikaa noin 1,0 sekuntia kun se yleensä sujuu noin 0,2 sekunnissa.

PMC Gloria 6 maksoi Suomessa vuonna 1966 13 920 markkaa.

Mitat
-----

|  |  |
| --- | --- |
| **Pituus** | 4 650 mm |
| **Leveys** | 1 695 mm |
| **Korkeus** | 1 480 mm |
| **Akseliväli** | 2 680 mm |
| **Raideleveys** (edessä / takana) | 1 380 / 1 400 mm |
| **Tyhjäpaino** | 1 400 kg |

Lähteet
-------

1. ↑  PMC voittaa voimallaan. (Oy Rego Ab:n ilmoitus) *Helsingin Sanomat*, 14.5.1965, s. 24. Näköislehden aukeama (tilaajille).
2. 1 2 3 4 5 6  Koeajo: Prince Gloria.  *Tekniikan Maailma*, 1966, 1966. vsk, nro 3.
Prince Skyline
Prince Gloria Super 6
**Prince** tai **PMC** on vuosina 1952–1967 valmistettu japanilainen automerkki, joka yhdistettiin vuonna 1966 Nissaniin. Ensimmäinen valmistettu auto oli 1952 valmistunut sähköauto. Vuonna 1955 yhtiön nimi muutettiin Princeksi Japanin kruununprinssi Akihiton kunniaksi. 

Yhtiön alkuperäinen nimi oli *Tachikawa Aircraft Company* ja se valmisti kuuluisia Zero-hävittäjäkoneita. Sodan jälkeen tehdas aloitti autojen valmistuksen. Prince-merkki saatettiin lyhentää PMC:ksi, joka tulee tehtaan englanninkielisestä nimestä Prince Motor Company. 

Nissan osti Prince Motor Companyn vuonna 1966. Prince-autojen valmistus jatkui vuoteen 1967, jonka jälkeen entisten Prince-autojen merkki muuttui Nissaniksi.

Suomessa nimellä PMC
--------------------

Isoa Prince Gloria -automallia tuotiin Suomeen huhtikuusta 1965 alkaen nimellä PMC Gloria 6. Auto oli rekisteröity kuudelle. Siinä oli 1 988 cm³ kuusisylinterinen rivimoottori. Gloria 6:n numero 6 tarkoittaa sylinterien määrää. Toinen Suomeen samoihin aikoihin tuotu Prince-automalli oli viidelle hengelle rekisteröity PMC Skyline 1500.

Lähteet
-------

1. 1 2 3   (Arkistoitu – Internet Archive)
2. ↑  Tekniikan Maailma 3/1966
3. ↑  PMC voittaa voimallaan. (Oy Rego Ab:n ilmoitus) *Helsingin Sanomat*, 14.5.1965, s. 24. Näköislehden aukeama (tilaajille).
**La Première** on Ranskan yleisradioyhtiö France Télévisionsin kanavaverkosto, joka hoitaa radio- ja televisiolähetyksiä Ranskan merentakaisilla alueilla. Sillä on 9 alueellista televisio- ja radiokanavaa (Martinique, Guadeloupe, Uusi-Kaledonia, Wallis ja Futuna, Ranskan Polynesia, Réunion, Ranskan Guayana, Mayotte sekä Saint-Pierre ja Miquelon). Lisäksi sillä on internetsivut, joiden kautta voi katsoa ja kuunnella näiden kanavien ohjelmia sekä lukea uutisia. Kanavaverkoston tunnusväri on keltainen.

Historia
--------

Ranskan merentakaisille alueille oli jo aiemmin perustettu paikallisia radioita, ensimmäisenä Réunionille vuonna 1929, vuoteen 1951 mennessä kuuteen muuhun paikkaan, ja vuonna 1954 ne yhdistettiin Ranskan merentakaisten alueiden ministeriön alaisuuteen nimellä *la Radiodiffusion de la France d'Outre-mer (RFOM)*. RFOM korvattiin seuraavana vuonna yhtiöllä *Société de radiodiffusion de la France d'Outre-mer (Sorafom)*, joka hoiti radiolähetyksiä myös Ranskan Afrikan-siirtomaissa. Sorafom sai huhtikuussa 1964 seuraajakseen *L'Office de coopération radiophonique*:n (*Ocora*). Ocora oli osa muutamaa kuukautta aiemmin perustettua yleisradioyhtiö l'ORTF:ää, ja seuraavien vuosien aikana perustettiin ensimmäiset merentakaisten alueiden televisiokanavat, ensimmäisenä Martiniquelle heinäkuussa 1964. Kun l'ORTF pilkottiin seitsemäksi itsenäiseksi yhtiöksi 1970-luvun puolivälissä, merentakaisten alueiden televisio- ja radiokanavat siirtyivät FR3:n alaisuuteen. Vuonna 1982 ne itsenäistyivät omaksi yhtiökseen nimeltä *La Société de radiodiffusion et de télévision pour l'outre-mer (RFO)*. RFO:n tarjontaa laajennettiin toisen kanavan käyttöönotolla niillä alueilla, joilla jo oli yksi kanava, ja vuonna 1986 viimeisetkin alueet – Mayotte sekä Wallis ja Futuna – saivat ensimmäisen televisiokanavansa. Vuonna 1997 aloitettiin uusi RFO Sat -kanava, joka lähetti merentakaisten alueiden ohjelmia Manner-Ranskassa. Vuonna 1998 RFO sai uuden nimen *Réseau France Outre-mer*, lyhenne säilyi kuitenkin samana. Samalla RFO 2 sai uuden nimen Tempo, ja se lakkautettiin vuonna 2010, kun digilähetykset otettiin käyttöön Ranskan merentakaisilla alueilla. RFO 1:n tv- ja radiokanavat puolestaan saivat vuoden 1999 alussa uudet nimet *Tele [Alueen nimi]* ja *Radio [Alueen nimi]*. Vuonna 2004 RFO liitettiin France Télévisionsiin. Vuonna 2010 paikalliset Tele- ja Radio-kanavat saivat uudet nimet *[Alueen nimi] La 1ère*.

Lähteet
-------

1. ↑  Chaînes et offres numériques *francetelevisions.fr*.  Arkistoitu 3.5.2021. Viitattu 6.5.2021. (ranskaksi)
2. 1 2 3 4  Sur la représentation et la visibilité des outre-mer dans l'audiovisuel public (Rapport d'information et annexes) *senat.fr*.  9.4.2019. Viitattu 6.5.2021. (ranskaksi)

France Télévisions

|  |  |
| --- | --- |
| Omat televisiokanavat: | 
* France 2
* France 3
* France 4
* France 5
* France Info
* La Première

 |
| Osaomistajana: | 
* TV5Monde
* Arte
* Euronews

 |
| Jäsenyydet: | 
* Euroopan yleisradiounioni

 |
**Prince Rupertin lentoasema** (IATA: **YPR**, ICAO: **CYPR**, engl. *Prince Rupert Airport*) on Digbysaarella, Prince Rupertin kaupungin lähistöllä, Brittiläisessä Kolumbiassa sijaitseva lentoasema. Digbysaarelta on säännöllinen lauttayhteys Prince Rupertin keskustaan.

Vuonna 2009 Prince Rupertin lentoasemalle suoritettiin 5 214 laskeutumista ja nousua. 58 076 matkustajaa kulki lentoaseman kautta.

Historia
--------

Ennen lentoaseman rakentamista Catalina-lentoveneet laskeutuivat Seal Coven lentosatamaan. Lentosatamasta oli säännöllisiä vuoroja Sandspitin lentoasemalle, josta matkustajat pääsivät jatkamaan Vancouveriin ja edelleen muualle Kanadaan. Seal Coven lentosatama on edelleen käytössä, ja sieltä operoivat nykyisin North Pacific Seaplanes, Inland Air ja Vancouver Island Helicopters.

Vuosien 1951–1955 välillä liikenneministeriön tutkimuksissa Prince Rupertin alueella havaittiin, ettei mannermaalle olisi mahdollista rakentaa lentoasemaa maaston korkeuserojen johdosta. Lentoasema päätettiin rakentaa Digbysaarelle, josta olisi lauttayhteys kaupunkiin. Alue oli kuitenkin lähes suomaista keidasrämeä, josta kuljetettiin turvetta pois 3–3,5 metrin syvyydeltä. Noin 700 kuutiometriä kivimurskaa tuotiin alueelle, joka muodosti lentoaseman perustukset. Lentoasemaa rakennettiin vuosien 1957–1959 aikana, ja vuonna 1961 Transport Canada avasi lentoaseman virallisesti matkustajaliikenteelle. Seuraavana vuonna valmistuivat terminaalirakennus, ILS-järjestelmä ja henkilökunnan asuinrakennukset.

Lentoyhtiöt ja kohteet
----------------------

| Lentoyhtiö | Kohteet |
| --- | --- |
| Air Canada Jazz | Vancouver |
| Hawkair | Vancouver |
|

Lähteet
-------

1. 1 2  Airport Activity Prince Rupert Airport Authority.  Arkistoitu 6.3.2010. Viitattu 9.10.2010. (englanniksi)
2. 1 2  Airport Overview Prince Rupert Airport Authority.  Arkistoitu 9.2.2010. Viitattu 9.10.2010. (englanniksi)
3. ↑  Total aircraft movements by class of operation — NAV CANADA flight service stations Statistics Canada. Viitattu 9.10.2010. (englanniksi), (ranskaksi)
4. 1 2  History of Prince Rupert Airport Prince Rupert Airport Authority.  Arkistoitu 9.10.2010. Viitattu 9.10.2010. (englanniksi)
5. ↑  Seal Cove Seaplane Base Prince Rupert Airport Authority.  Arkistoitu 10.10.2010. Viitattu 9.10.2010. (englanniksi)
6. ↑  Route Map Jazz Air.  Arkistoitu 26.5.2011. Viitattu 8.10.2010. (englanniksi), (ranskaksi)
7. ↑  Schedule Info Hawkair Aviation.  Arkistoitu 9.7.2011. Viitattu 8.10.2010. (englanniksi)
**La Pazin piirikunta** (engl. *La Paz County*) on piirikunta Arizonassa, Yhdysvalloissa. Vuonna 2010 piirikunnassa asui 20 489 asukasta. Piirikunnan hallinnollinen keskus on Parkerin kaupunki.

Historia
--------

La Paz on Arizonan ainoa piirikunta, joka on perustettu toisen piirikunnan aloitteesta. Vuonna 1983 Yuman piirikunnan pohjoisosien asukkaat ehdottivat uuden piirikunnan perustamista, ja se perustettiin. Piirikunta sai nimensä Coloradojoen varrella olevan vanhan, nykyään hylätyn La Pazin kaivoskaupungin mukaan.

Piirikunnan laajojen asumattomien alueiden vuoksi sen on vaikea saada riittävää verosummaa piirikunnan hallinnon ylläpitämiseksi, saati investointien tekemiseksi. Tämän ongelman myötä tuli lakimuutos, ja enää ei ole mahdollista irtautua toisesta piirikunnasta La Pazin tavoin.*lähde?*

Väestö
------

Vuonna 2002 piirikunnassa oli 19 715 asukasta, 8 362 kotitaloutta ja 5 619 perhettä. Asuintiheys oli 2/km².

Asukkaista 74,15 % on valkoisia, 12,53 % intiaaneja, 0,79 % afroamerikkalaisia, 0,41 % aasialaisia, 0,10 % Tyynenmeren saarilta ja 9,35 % muita. 18,90 % väestöstä puhuu espanjaa.

21,20 % kotitalouksista on alle 18-vuotiaita lapsia, 54,20 % aviopareja, 8,20 % yksinhuoltajaäitejä, yksinasuvia 32,80 % ja yli 65-vuotiaita 12,90 %. Keskimääräinen perheenkoko on 2,79.

### Ikäjakauma

* 0–18: 21,00 %
* 18–24: 6,10 %
* 25–44: 20,40 %
* 45–64: 26,60 %
* 65–: 25,80 %

Jokaista 100 naista kohtaan on 105 miestä.

### Keskitulot

* Kotitalouksissa: 25 839$
* Perheissä: 29 141$
* Miehillä 26 642$
* Naisilla 20 965$
* BKT: 14 916$

Köyhyysrajan alapuolella elää 19,60 % asukkaista (13,60 % perheistä, 28,50 % alle 18-vuotiaista).

Kaupungit ja kylät
------------------

* Bluewater
* Bouse
* Cibola
* Ehrenberg
* Hope
* Parker
* Parker Strip
* Poston
* Quartzsite
* Salome
* Wenden

Lähteet
-------

1. 1 2  Mohave County, Arizona *U.S. Census Bureau QuickFacts*. Viitattu 10.3.2018.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **La Pazin piirikunta** Wikimedia Commonsissa

Arizonan osavaltio

|  |  |
| --- | --- |
| Alueet | 
* Arizona Strip
* Coconino Plateau
* Etelä-Arizona
* Grand Canyon
* Koillis-Arizona
* Mojaven aavikko
* North Central Arizona
* Phoenix Metropolitan Area
* Pohjois-Arizona

 |
| Piirikunnat | 
* Apache
* Cochise
* Coconino
* Gila
* Graham
* Greenlee
* La Paz
* Maricopa
* Mohave
* Navajo
* Pima
* Pinal
* Santa Cruz
* Yavapai
* Yuma

 |
| Kaupungit (suurimmat) | 
* Chandler
* Flagstaff
* Gilbert
* Glendale
* Mesa
* Peoria
* **Phoenix** (pääkaupunki)
* Prescott
* Scottsdale
* Tempe
* Tucson
* Yuma

 |
**La Motte Picquet -luokka** oli Ranskan laivaston vuoden 1912 laivasto-ohjelmaan sisällytetty kymmenen niin kutsutun nopean kevyen tiedusteluristeilijän (ransk. *éclaireurs d'escadre*) muodostama alusluokka, jonka alusten piti valmistua 1920-luvulla.

Italian ja Itävalta-Unkarin laivastot olivat valmistaneet samankaltaisia aluksia, mutta Britannian ja Saksan laivastot eivät. Alustava suunnitelma valmistui 1913, mutta sen aluksia pidettiin liian suurina ja kalleina suunniteltuun tehtävään. Alkuperäinen vaatimus oli 6 000 tonnin alus, jonka mitat olisivat 145,0 × 15,2 × 6,3 metriä. Propulsion piti olla kaksi akselinen kytkettynä kahteen vaihteistettuun turbiinimoottoriin ja kymmeneen kattilaan, jotka tuottaisivat 34 000 hevosvoimaa akselia kohden. Alusten nopeuden tuli olla 27 solmua. Panssarointina oli 50-100 millimetrin vyö, 40 millimetrin kansi, 170 mm tulenjohtotorni ja tykkien kilvet 100 millimetriä. Aseistukseksi suunniteltiin kymmenen 138 millimetrin 45 pituuskaliiperin tykkiä vuosimallia 1910 ja apuaseiksi kolme 47 millimetrin tykkiä ja kaksi 450 millimetrin torpedoputkea.

Kuitenkin tutkittaessa muiden maiden vastaavia aluksia päätettiin valmistaa pienempiä ja nopeampia aluksia, joiden käyttö olisi joustavampaa. Siten päätettiin tehdä uusi suunnitelma. Pienemmän 4500 tonnin aluksen suunnitelmat hyväksyttiin ja prototyyppi *La Motte Picquetiksi* nimetty alus tilattiin Toulonin laivastontelakalta 1914 ja sen köli laskettiin 1915. Kahdesta muusta aluksesta tehtiin sopimukset yksityisten telakoiden kanssa, mutta ne peruutettiin vuonna 1915.

Ensimmäisen maailmansodan alettua prototyypin työt hidastuivat ja sen hankinnan tarve asetettiin uudelleen harkintaan. Lopulta päätettiin hankkia uusien suunnitelmien mukainen risteilijä lähi tulevaisuudessa. Uusien risteilijöiden tuli olla suurempia ja hieman nopeampia. Suunnitelmasta kuitenkin luovuttiin sodan jatkuessa.

Lähteet
-------

* Gardiner, Robert (ed.): *Conway's All the World's Fighting Ships 1906–1921*. Lontoo, Englanti: Conway Maritime Press, 1985. ISBN 0-85177-245-5. (englanniksi)

### Viitteet

1. 1 2 3  Gardiner, Robert s. 200
**La Presse** on Kanadan Montrealissa julkaistava ranskankielinen päivittäinen sanomalehti. Broadsheet-koossa julkaistava sanomalehti perustettiin vuonna 1884. *La Presse* -sanomalehden omistaa Power Corporation of Canada -konserni tytäryhtiönsä Gesca Limitéen välityksellä.

Lehteä luonehditaan liberaaliksi ja hieman vasemmistolaiseksi. Se on kannattanut esimerkiksi samaa sukupuolta olevien avioliitto-oikeutta, Irakia vastaan käydyn sodan protesteja ja Kanadassa järjestettyä opiskelijamielenosoitusta. Lehden ulkoasu, formaatti ja kirjoittajakunta on uudistunut päätoimittaja Guy Crevierin (2001–) aikana, mikä on lisäänyt levikkiä ja etenkin nuorempien lukijoiden määrää.

Levikiltään *La Presse* on noussut Kanadan suurimmaksi ranskankieliseksi sanomalehdeksi ohi toisen laajalevikkeisen ranskankielisen sanomalehden, tyyliltään sensaatiohakuisemman *Le Journal de Montréalin* kanssa. Vuonna 2015 *La Pressen* viikkolevikki oli noin 1,74 miljoonaa kappaletta.

Lähteet
-------

1. ↑  La Presse thecanadianencyclopedia.com.  Arkistoitu 25.6.2017. Viitattu 5.7.2017. (englanniksi)
2. ↑  Power Corporation of Canada thecanadianencyclopedia.com. Viitattu 5.7.2017. (englanniksi)
3. ↑  Top Canadian Newspapers canadafaq.ca. Viitattu 5.7.2017. (englanniksi)
4. ↑  Circulation. Daily Newspapers (pdf) (2015 levikki viikonpäivittäin ja viikoittain)  2016. nmc-mic.ca. Viitattu 5.7.2017. (englanniksi)
5. ↑  Melissa Meyer: Canada’s Top 20 Daily Newspapers  3.3.2017. cision.ca.  Arkistoitu 3.7.2017. Viitattu 5.7.2017. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Lehden sivusto (ranskaksi) (lapresse.ca)
La Pérousen salmi
**La Pérousen salmi** (ven. пролив Лаперуза) tai **Sōyan salmi** on salmi, joka sijaitsee Venäjän Sahalinin saaren eteläosan ja Japanin Hokkaidōn saaren pohjoisosan välissä yhdistäen Japaninmeren Ohotanmereen.

Salmen pituus on 42 km ja syvyys 40–140 m. Salmen kapein osa sijaitsee lännessä Venäjän Crillonin niemen ja Japanin Sōyan niemen välissä ollen samalla myös salmen matalin kohta. Pieni kallioinen saari, jonka nimi on Kamen Opasnosti (venäjäksi "Vaaran kallio") sijaitsee Venäjän vesillä salmen koillisosassa 13 kilometriä kaakkoon Crillonin niemestä. Toinen pieni saari, Bentenjima, sijaitsee lähellä salmen Japanin puoleista rantaa.

Salmi on nimetty ranskalaisen Jean-François de La Pérousen mukaan, joka tutki sitä vuonna 1787.

Japanin aluevedet ulottuvat vain kolmen meripeninkulman (n. 5,55 km) päähän La Pérousen salmelle tavallisen kahdentoista sijasta, jotta Yhdysvaltojen ydinaseilla varustetut sota-alukset ja sukellusveneet voivat ylittää salmen rikkomatta Japanin ydinasekieltoa alueellaan.

Historia
--------

Vuosina 1848–1892 amerikkalaiset valaanpyyntialukset kulkivat salmen läpi keväisin ja kesäisin, kun ne saapuivat Japaninmereltä Ohotanmerelle metsästämään silovalaisiin kuuluvia *Eubalaena japonica*- ja grönlanninvalaita. Valaanpyyntialus *David Paddack* oli palaamassa kotiin täydessä lastissa, kun se hajosi salmessa vuonna 1848.

Ehdotettu rautatieyhteys
------------------------

Siperian rataa on ehdotettu yhdistettäväksi Venäjältä Japaniin La Pérousen salmen kautta joko sen ylittävällä sillalla tai sen alittavalla Sahalin–Hokkaido-tunnelilla.

Lähteet
-------

1. ↑  Mikhail A. DANCHENKOV: Oceanographic features of LaPerouse Strait *pices.int*. Viitattu 2.10.2021.
2. ↑  New bridge linking Japan and Russia could enable 8400-mile rail trip from London to Tokyo *inhabitat.com*. Viitattu 2.10.2021. (englanniksi)
3. ↑  Tokyo to London by train? Ambitious new plan links Trans-Siberian to Japan *siberiantimes.com*. Viitattu 2.10.2021.

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:La Pérouse Strait
**Cockney** on englannin kielen murre, jota puhuvat tyypillisesti työväenluokkaiset lontoolaiset. Murteen nimityksellä voidaan tarkoittaa myös Lontoossa asuvaa tai sieltä kotoisin olevaa henkilöä ja erityisesti East Endin väkeä. Aidon cockneyn puhujan pitää vanhan sanonnan mukaan olla syntynyt St Mary-le-Bow’n kirkonkellojen kuuluvuusalueella. Ennen nykyaikaista liikenteen melua St Maryn kellot saattoivat kuulua kymmenenkin kilometrin päähän kirkosta.

Cockney-nimitys oli alun perin halventava. Sen etymologia perustuu keskienglannin sanaan, joka tarkoitti "kukon munaa" eli normaalia pienempää tai viallista kananmunaa.

Viime vuosina cockney-englannin monet piirteet juontuvat kaakkoisenglantilaisen alueen puheesta. Nykyään cockneytä puhutaan Dagenhamin, Barkingin, Billericayrn, Brentwoodin, Chigwellin, Loughtonin, Harlowin, Thurrockin, Cheshuntin, Bexleyn, Sidcupin, Wellingin, Elthamin ja muilla alueilla.

Varhaisin kirjallinen merkintä cockneystä on vuodelta 1362, jolloin se esiintyi William Langlandin Piers Plowman -runon kuudennessa säkeistössä, jossa sillä tarkoitettiin pientä epämuodostunutta kananmunaa (yhdistelmä kukkoa tarkoittavasta coken-sanasta ja munaa tarkoittavasta ey-sanasta). Samaan aikaan mystinen rikkauden maa Cockaigne ilmaantui kirjoitettuun kieleen - mukaan lukien Cockayne, Cocknay ja Cockney, jotka pilailumielessä yhdistettiin Englannin pääkaupunkiin Lontooseen.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Cockney *Britannica.com*. Viitattu 26.9.2018. (englanniksi)
2. ↑  Sipilä, Annamari: Perinteinen cockney häviää Itä-Lontoosta *Helsingin Sanomat*.  25.8.2005. Viitattu 26.9.2018.
Prince of Wales Fort
**Prince of Wales Fort** on Churchillin kaupungissa Manitobassa Kanadassa Hudsoninlahden rannalla sijaitseva linnoitus, jonka rakennustyöt aloitettiin vuonna 1731.

Paikalla on sijainnut aiemmin Churchill River Post -niminen vuonna 1717 rakennettu hirsilinnoitus, jonka rakennutti Hudson's Bay Companyn edustaja James Knight. Linnoite nimettiin Prince of Wales Fortiksi vuonna 1719, mutta siitä käytetään edelleen myös nimeä Fort Prince of Wales. Linnoitus sijaitsi Churchilljoen länsirannalla ja sen tehtävänä oli turvata ja edistää Hudson's Bay Companyn turkiskauppaa alueella.

Nykyisinkin olemassa olevan kivilinnoituksen rakennustyöt aloitettiin 1731, mutta rakennus ei koskaan valmistunut kokonaisuudessaan. Linnoituksessa oli yhteensä 42 tykkiä, ja tulivoimaa oli tarkoitus täydentää Churchilljoen vastarannalla sijaitsevan Cape Merryn kuuden tykin patterin avulla.

Vuonna 1782 ranskalaisten sotalaivojen miehistö valtasi linnoituksen. Linnoitusta puolustaneet 22 miestä antautuivat ampumatta laukaustakaan. Linnoituksen hallinta palautettiin Hudson's Bay Companylle 1783, mutta ranskalaiset miehittäjät olivat tuhonneet osan linnoituksesta. Tämän jälkeen linnoituksen merkitys alkoi vähentyä samalla kun turkiskauppa hiipui.

Kun Hudson Bay Railway valmistui Churchilliin saakka 1929, aloitettiin linnoituksen kunnostustyö käyttäen apuna rautatien rakentajien työpanosta ja työkaluja.

Aiheesta muualla
----------------

* Manitoba Historical Society (englanniksi)
* Parks Canada (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
**Anton Edward Alfthan** (20. huhtikuuta 1856 Viipuri – 3. toukokuuta 1933 Helsinki) oli suomalainen vuorineuvos, joka toimi Suomen Sokeri Oy:n johtajana vuosina 1919–1927.

Viipurissa syntynyt ja lapsuutensa viettänyt Anton Alfthan opiskeli Helsingin yliopistossa kemiaa ja valmistui filosofian kandidaatiksi vuonna 1876 ja maisteriksi seuraavana vuonna. Tämän jälkeen hän työskenteli kemian- ja sokeritehtaiden palveluksessa Saksassa, Itävallassa ja Venäjällä, kunnes palasi vuonna 1882 Suomeen. Aluksi Alfthan oli työssä puutavara-alalla, mutta palasi sokerin pariin siirtyessään vuonna 1884 Töölön Sokeritehtaan teknilliseksi johtajaksi. Vuonna 1910 Alfthanista tuli Töölön Sokeritehtaan toimitusjohtaja Georg Gottfrid Federleyn tilalle. Kansalaissodan jälkeen suomalaiset sokeritehtaat (Töölö, Aura, Kotka, Vaasa, Pietarsaari ja Hietalahti) yhdistyivät ja 2. joulukuuta 1918 perustetun Suomen Sokeri Osakeyhtiön ensimmäiseksi johtajaksi valittiin Alfthan. Alfthan ryhtyi nykyaikaistamaan Suomen Sokeri Oy:n toimintaa ja menestyi toimissaan: vuosina 1920–1927 Suomen Sokeri Oy:n myynti lisääntyi 27 000 tonnista 37 000 tonniin. Alfthan siirtyi eläkkeelle vuonna 1927, vuorineuvoksen arvon hän sai vuonna 1919.

Vuosina 1909–1918 Alfthan oli Helsingin kaupunginvaltuuston jäsen.

Lähteet
-------

* Vesa Määttä: Vuorineuvos Anton Alfthan (1856–1933). *Suomen talouselämän vaikuttajat* -verkkojulkaisu (maksullinen). 5.9.2008. Suomalaisen Kirjallisuuden Seura.

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Kansallisbiografia
* Talousvaikuttajat
* Biografiasampo
* Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899

 |

 |
***Tephrocactus*** on kuusilajinen kaktuskasvisuku. Tieteellisen nimen taustalla on kreikankielen sana, joka tarkoittaa tuhkaa. Sillä viitataan joidenkin lajien tuhkanharmaaseen varren väriin. Läheisin suku on *Cumulopuntia*.

Tuntomerkit
-----------

Kasvit ovat pienikokoisia, pensasmaisia ja haaroittuvat varren kärjestä tai sen läheltä. Haarat sijaitsevat pystysuorissa riveissä. Varren nivelet ovat lieriömäisiä tai vastapuikeita. Lehdet ovat pieniä, liereitä ja varhain karisevia. Areolit ovat vajonneet ahdassuisiin onteloihin, ja niissä on karvoja, glokidioita ja piikkejä. Kukat sijaitsevat varren kärjessä ja ovat valkoisia, vaaleanpunertavia, keltaisia tai punaisia. Hedelmä on kuiva, avautuva ja sen pinnalla on glokidioita. Siemenet ovat hyvin erikoistuneita, väriltään kellertäviä tai ruskeita, kooltaan vaihtelevia, sivuilta litistyneitä. Niissä on sileä siemenvaippa, mikä on poikkeuksellista alaheimossa Opuntioideae, ja vahvasti esiintyöntyvä vyömäinen muodostuma, joka koostuu ohutseinäisistä soluista.

Levinneisyys
------------

Suku kasvaa Argentiinassa lukuun ottamatta sen eteläisiä osia.

Lajit
-----

Suvun kuusi lajia ovat:

* *Tephrocactus alexanderii*
* *Tephrocactus aoracanthus*
* *Tephrocactus articulatus*
* *Tephrocactus geometricus*
* *Tephrocactus molinensis*
* *Tephrocactus weberi*

Lähteet
-------

* Anderson, E. F. 2001: The Cactus Family. - Timber Press. Portland, Oregon. ISBN 0-88192-498-9

### Viitteet

1. 1 2 3  Anderson 2001:654
2. ↑  Anderson 2001:654ss

Aiheesta muualla
----------------

* Cacti Guide.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Taksonitunnisteet | 
* Wikidata: Q137122
* Wikispecies: Tephrocactus
* BioLib: 400653
* CoL: 7TWC
* EoL: 5196322
* EPPO: 1TPKG
* GBIF: 7280697
* GRIN: 16733
* iNaturalist: 186781
* IPNI: 30003379-2
* IRMNG: 1065728
* ITIS: 906976
* NCBI: 308217
* Open Tree of Life: 544806
* POWO: urn:lsid:ipni.org:names:30003379-2
* Tropicos: 40011131
* WFO: wfo-4000037772

 |

 |
**Teppo Johannes Heimo** (s. 18. tammikuuta 1984 Turku) on entinen suomalainen pikajuoksija. Seuratasolla Heimo edusti Turun Urheiluliittoa ja häntä valmensi Heikki Lehti.

Heimo on voittanut 200 metrin juoksussa sisäratojen SM-pronssia vuonna 2007 Rovaniemellä. Lisäksi hän on voittanut 4 x 100 metrin pikaviestissä SM-kultaa vuonna 2006 sekä SM-hopeaa vuonna 2008 ja SM-pronssia vuosina 2004 ja 2007. Heimon ennätys 100 metrillä on 10,78 ja 200 metrillä 22,10. Heimo on edustanut Suomea myös nuorten sarjoissa Euroopan nuorten olympiapäivillä Murciassa vuonna 2001 sekä alle 20-vuotiaiden EM-kilpailuissa Tampereella vuonna 2003.

Aiheesta muualla
----------------

* Teppo Heimo Tilastopaja (vaatii kirjautumisen, maksullinen palvelu).
* Teppo Heimo All-Athletics.com tietokannassa (all-athletics.com) (Arkistoitu – Internet Archive)

Lähteet
-------

1. ↑  90 metriä jäi 30 sentin päähän *ts.fi*. Viitattu 7.7.2007. fi-FI
2. ↑  Tilastopaja OY - urheilijatietokanta *tilastopaja.org*.  Arkistoitu 22.2.2016. Viitattu 7.30.2010.
Suuri ja kulunut ajopuu rannalla Kaliforniassa.
Ajopuuröykkiö Uudessa-Seelannissa.
Linnut hyödyntävät ajopuita tähystyspaikkoina.
**Ajopuu** on vedessä ajelehtiva tai rantaan huuhtoutunut puunkappale, kuten oksa, juurakko, tukki tai kokonainen puu.

Ajopuita tavataan kaikkialla maailmassa, mutta yleisimpiä ne ovat keskileveysasteilla ja suurilla leveysasteilla, kuten Siperian, Kanadan ja Grönlannin arktisilla rannoilla kesäisin. Pohjoisella jäämerellä ajopuut kiertävät merivirtojen mukana myötäpäivään.

Ajopuita tulee meriin joista ja puroista, joihin niitä kaatuu esimerkiksi tulvan aikana. Ajopuita kaatuu mereen myös suoraan rannikkometsistä, joiden maata aallot kuluttavat. Myös tukkeja katoaa paljon jokiin. Jouduttuaan mereen ajopuu ajelehtii rannikkotuulten, aaltojen ja merivirtojen vietävänä. Joskus se kiertää koko valtameren ennen päätymistään rantaan aaltojen ja vuoroveden tuomana.

Ajopuut muodostavat rannalla usein suuria röykkiöitä etenkin joensuihin ja poukamiin. Aallot voivat työntää ajopuita edelleen eteenpäin rannalla, ja myrskyt voivat heittää ne syvällekin sisämaahan. Usein ajopuu palaa takaisin mereen aaltojen mukana, mutta joskus se jää rannalle kulumaan sileäksi, tai se hautautuu maahan.

Meressä kelluva ajopuu houkuttelee eläimiä ja kasveja, jotka saavat siitä suojaa tai saalista. Linnut istuskelevat rannalla usein ajopuiden päällä tähyillen kaloja. Rannalla ajopuu kiinnittää ympärilleen hiekkaa ja muuta maa-ainesta, mikä auttaa rantaa laajenemaan etenkin joensuissa. Juuttuessaan kallion juurelle ajopuu voi kuluttaa kalliota nopeasti aaltojen paiskoessa sitä kalliota vasten.

Ajopuut ovat vaarallisia pienille veneille sekä suurten veneiden potkureille ja peräsimille. Ne voivat singahtaa myrskyllä rantatalojen seinien läpi tai yllättää rannalla kävelijän.

Ajopuuta on kerätty rannoilta polttopuuksi ja rakennusmateriaaliksi. Koska ajopuulla on ekologista merkitystä, sen kerääminen rannoilta on kuitenkin joissakin paikoissa kiellettyä.

Katso myös
----------

* Hapari

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6 7  Terich, Thomas A. (toim. Finkl, Charles W & Makowski, Christopher): "Driftwood", *Encyclopedia of Coastal Science*, s. 737–739. Springer, 2019. ISBN 978-3-319-93805-9.
CodeBlocksin logo
Esimerkkiohjelma
**Code::Blocks** on ilmainen Windows-, Linux- ja OS X -käyttöön tarkoitettu avoimen lähdekoodin alustariippumaton integroitu ohjelmointiympäristö. Se on kehitetty pääasiassa C++-ohjelmointiin. Ympäristö on toteutettu C++:lla ja wxWidgets-käyttöliittymäkirjastolla. Code::Blocks käyttää plugin-arkkitehtuuria eli sen toiminnot ja ominaisuudet määräytyvät plugineilla.

Historia
--------

Kahden julkaistun *release candidate* -version (1.0rc1 ja 1.0rc2) jälkeen, lopullisen version julkaisemisen sijaan hankkeen kehittäjät alkoivat lisätä siihen uusia ominaisuuksia. Päivittäin annettiin saataville binääripaketti viimeisimmästä SVN-versiosta. Niitä tuettiin paremmin kuin tuoreimpia virallisia julkaisuja. Tällä tavoin käyttäjät saivat uusimmat parannukset nopeasti ja kehittäjät saivat jatkuvaa palautetta. Toisaalta ulospäin näytti siltä kuin projekti olisi pysähtynyt, koska virallisia uusia versioita ei enää julkaistu.

Ensimmäinen stabiili versio julkaistiin 28. helmikuuta 2008. Sen versionumeroksi tuli 8.02, sillä numerointi muutettiin samanlaiseksi kuin Ubuntulla eli ensimmäinen numero edustaa julkaisuvuotta ja jälkimmäinen numero kuukautta. Uusin vakaa versio on 12.11, joka julkaistiin 25. marraskuuta 2012.

Ominaisuudet
------------

Code::Blocks tukee useita kääntäjiä, joihin lukeutuu muun muassa MinGW / GCC, Digital Mars, Microsoft Visual C++, Borland C++, Watcom ja Intel C++. Ohjelmointiympäristö oli alun perin suunniteltu vain C++:lle, mutta se tukee myös GNU Fortrania, Digital Mars D:tä ja GNU GDC:tä.

Aiheesta muualla
----------------

* Virallinen Code::Blocks-sivusto
**Nikolai Sergejevitš Morilov** (ven. Николай Сергеевич Морилов, s. 11. elokuuta 1986 Perm) on venäläinen maastohiihtäjä, sprintin MM-mitalisti.

Morilov saavutti Strynin nuorten MM-kilpailuista 2004 pronssia 10 kilometrin vapaan tyylin kilpailusta. Hän osallistui ensimmäisen kerran aikuisten arvokisoihin Sapporon MM-kisoissa 2007, missä hän saavutti parisprintistä hopeaa Vasili Rotševin kanssa heidän hävittyään voittaja Italialle kirikamppailussa – pronssijoukkue Tšekki hävisi kärkikaksikolle noin sekunnin. Hän sijoittui lisäksi henkilökohtaisen perinteisen tyylin sprintin 20:nneksi. Liberecin MM-hiihdoissa 2009 Morilov otti sprintissä pronssia. Vancouverin olympialaisissa 2010 Morilov oli parisprintissä pronssilla Aleksei Petuhovin kanssa. Oslon MM-kilpailuissa 2011 hän oli vapaan hiihtotavan sprintissä kahdeksas.

Morilov hiihti ensimmäisen maailmancup-kisansa joulukuussa 2004. Hän voitti Tour de Ski -sarjaan kuuluneen vapaan tyylin sprintin Prahassa 30. joulukuuta 2007. Ensimmäisen maailmancupin palkintosijansa hän saavutti oltuaan kolmas vapaan hiihtotavan sprinttikilpailussa Lahdessa maaliskuussa 2009. Seuraavalla kaudella hän voitti vapaan hiihtotavan sprintin Rybinskissä sekä parisprintin Düsseldorfissa ja Rybinskissä. Kaudella 2011–2012 Morilov sijoittui toiseksi Roglan ja Szklarska Poręban vapaan hiihtotavan sprinteissä. Hän voitti parisprintin Milanossa ja Tour de Skin vapaan hiihtotavan sprintin Toblachissa. Sprintticupin kokonaispisteissä hän sijoittui toiseksi. Kaudella 2012–2013 hän voitti parisprintin Liberecissä.

Lähteet
-------

* Nikolai Morilov FIS:n tietokannassa[vanhentunut linkki]
Nikolai Naumov.
**Nikolai Ivanovitš Naumov** (ven. Никола́й Ива́нович Нау́мов, 28. toukokuuta 1838 Tobolsk – 22. joulukuuta 1901 Tomsk) oli venäläinen kirjailija.

Nikolai Naumov syntyi virkamiesperheeseen. Hän palveli junkkerina ja opiskeli Pietarin yliopistossa, josta hänet erotettiin vuonna 1861 opiskelijalevottomuuksiin osallistumisen takia. Seuraavana vuonna hänet pidätettiin uudelleen Zemlja i volja -järjestön asiassa. Vuosina 1864–1869 Naumov työskenteli zemstvon ja valtion virkamiehenä Siperiassa. Vuosina 1869–1883 hän asui Pietarissa tutustuen Nikolai Zlatovratskin ja Gleb Uspenskin kaltaisiin narodnikkikirjailijoihin. Vuodesta 1884 Naumov työskenteli jälleen Siperiassa talonpoikaisasioiden virkamiehenä.

Naumovin ensimmäinen kertomus ilmestyi vuonna 1859. Kirjailijan teoksista tunnetuimpia ovat kertomuskokoelmat *Sila solomu lomit* (1874), *V tihom omute* (1881) ja *V zabytom kraju* (1882), joissa hän kuvaa realistisesti Siperian talonpoikaisväestön elämää. Ne olivat hyvin suosittuja aikansa narodnikkisivistyneistön keskuudessa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Kratkaja literaturnaja entsiklopedija *feb-web.ru*. Viitattu 24.12.2012. (venäjäksi)
2. ↑  Rossijski gumanitarnyi entsiklopeditšeski slovar *slovari.yandex.ru*. Viitattu 24.12.2012. (venäjäksi)[vanhentunut linkki]

Aiheesta muualla
----------------

* Nikolai Naumovin teoksia Lib.ru-sivustolla (venäjäksi)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Israel
* Yhdysvallat
* Tšekki

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* SNAC

 |

 |
Senegalin alue 1800-luvun puolessavälissä. Kayor lännessä Atlantin rannikolla.
**Kayor** oli wolofivaltio nykyisessä Senegalissa 1500-luvulta 1800-luvun lopulle saakka. Sen alue ulottui Senegaljoen suusta Kap Verden niemimaalle.

Jolofin valtakuntaan kuulunut Kayor itsenäistyi 1500-luvun puolivälissä. Sen asukkaat harjoittivat maanviljelyä hallitsijan eli *damelin* muodollisesti omistamilla mailla. Kayorin yhteiskuntajärjestys oli hierarkkinen. Ylimystön alapuolella olivat vapaat talonpojat ja alinna käsityöläisten kastiryhmät ja orjat.

Eurooppalaiset perustivat 1400-luvulta lähtien Atlantin rannikolle kauppa-asemia. He vaihtoivat tuliaseisiin orjia, norsunluuta, vuotia ja mehiläisvahaa. Damelien sotajoukot tekivät ryöstöretkiä orjien hankkimiseksi. 1700-luvulla Kayor oli Senegalin rannikkovyöhykkeen voimakkain valtio.

1800-luvun loppupuolella Kayor joutui Ranskan siirtomaavalloituksen kohteeksi. Sen viimeiset hallitsijat Lat Dior ja Samba Laube Fal tekivät sitkeää vastarintaa, mutta saivat surmansa vuonna 1886. Kayorista tuli rautateineen ja maapähkinäviljelmineen Senegalin siirtomaan ydinalue.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  *Afrika: entsiklopeditšeski slovar, tom 1*, s. 609–610. Moskva: Sovetskaja entsiklopedija, 1986.
2. ↑  Clark, A. Francis & Phillips, Lucie Colvin: *Historical Dictionary of Senegal*, s. 174. Metuchen & London: Scarecrow Press, 1994. ISBN 0-8108-2747-6.
Nikolai Mjasojedov vuonna 1915.
**Nikolai Aleksandrovitš Mjasojedov** (1850 – ?) oli venäläinen juristi, virkamies ja konservatiivinen poliittinen vaikuttaja. Hän toimi Suomessa Viipurin läänin kuvernöörinä vuosina 1902–1905 ja kannatti Suomeen kohdistunutta yhdenmukaistamispolitiikkaa.

Mjasojedov kuului Tulan alueelta lähtöisin olleeseen aatelissukuun. Hän valmistui vuonna 1872 Moskovan yliopiston oikeustieteellisestä tiedekunnasta ja työskenteli sen jälkeen eri viroissa Venäjän oikeuslaitoksen syyttäjänvirastoissa. Vuosina 1881–1882 hän oli sisäministeriössä ministeri Nikolai Ignatjevin määräämissä erikoistehtävissä, mutta palasi sen jälkeen syyttäjänuralle. Vuonna 1893 Mjasojedov nimitettiin hallitsevaan senaattiin sotilasasioiden muutoksenhakuoikeuden yliprokurorin apulaiseksi. Hän jäi vuonna 1902 eläkkeelle Venäjän oikeusministeriön palveluksesta, mutta sai jo samana vuonna nimityksen Suomeen Viipurin läänin kuvernööriksi. Kuvernöörinä Mjasojedov puolusti venäläistämispolitiikkaa, mikä teki hänestä yhden aktivistien vihan kohteista. Aktivisti Matti Reinikka yritti maaliskuussa 1905 ampua Mjasojedovin tämän toimistossa, mutta osui häntä vain takapuoleen ennen aseensa jumittumista. Mjasojedov ei loukkaantunut vakavasti.

Toukokuussa 1905 Mjasojedov nimitettiin hallitsevan senaatin jäseneksi ja hän sai salaneuvoksen arvonimen. Lokakuussa 1907 tsaari nimitti hänet Venäjän valtakunnanneuvostoon, jossa hän liittyi oikeistolaisiin. Hän oli yksi vuonna 1908 imperiumin otteen vahvistamiseksi perustetun Venäjän reuna-alueiden seuran (*Russkoje okrainnoje obštšestvo*) perustajajäsenistä. Hänet nimitettiin tammikuussa 1909 jäseneksi komiteaan, joka valmisteli Suomea koskevan yleisvaltakunnallisen lainsäädännön periaatteita, ja vuodesta 1914 hän kuului myös Suomen asiain neuvottelukuntaan. Mjasojedovin vaiheet vuoden 1917 helmikuun vallankumouksen jälkeen eivät ole tiedossa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Мясоедов Николай Александрович (venäjäksi) Hrono.ru. Viitattu 13.10.2014.
2. ↑  Tuomas Rantala: Emme me keisarinmurhaajia ole: Poliittiset murhat ja murhayritykset Suomessa (Arkistoitu – Internet Archive) Hybris 3/2012.


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * n
* k
* m
Viipurin läänin maaherrat ja kuvernöörit |
| --- |
|  |
| Venäjän keisarikunta (1812–1917) | 
* Stjernvall
* Walleen
* Klinckowström
* Ramsay
* C. G. Mannerheim
* Stewen
* von Kothen
* Thesleff
* Indrenius
* Oker-Blom
* von Daehn
* Tudeer
* Gripenberg
* von Rechenberg
* Mjasojedov
* Kazanski
* von Medem
* von Rechenberg
* von Troil
* von Pfaler
* Sarkanen
* Suhonen

 |
|  |
| Suomi (1917–1945) | 
* Hackzell
* Relander
* Manner

 |

 |
**Danderesso** on maalaiskunta ja sen keskuskylä Sikasson alueen Sikasson piirissä Malissa. Se sijaitsee 40 kilometriä Sikassosta koilliseen. Kunnassa on 36 400 ja kylässä 3 400 asukasta (vuonna 2009).

Danderesson kunta rajoittuu etelässä Sikasson piirin Finkolon, lännessä Kaboïlan, Sikasson, Zangaradougoun, Faman ja Klélan ja pohjoisessa Nongo-Soualan ja Koutialan piirin Diouradougou Kafon kuntiin sekä idässä Burkina Fasoon. Maisemaa leimaavat matalat ylängöt. Pysyviä vesistöjä ei ole. Seutu kuuluu Sudanin vyöhykkeeseen. Kasvillisuus on savannia ja avointa metsää.

Kuntaan kuuluu 30 kylää. Asukkaat ovat senufoja, miniankoja, bambaroita, boboja, fulbeja, dogoneja ja samoja.

Seudun pääelinkeino on maanviljely. Tärkeimmät viljelykasvit ovat puuvilla, maissi, hirssi, durra, riisi ja juurekset. Lisäksi harjoitetaan karjanhoitoa ja kaupankäyntiä.

Lähteet
-------

1. 1 2  4ème recensement général de la population et de l’habitat. Résultats définitifs, tome 0: Répertoire des villages *instat-mali.org*.  Arkistoitu 7.1.2017. Viitattu 28.5.2018.
2. ↑  Mali - Région de Sikasso: Carte de référence *reliefweb.int*. Viitattu 28.5.2018.
3. 1 2 3  Plan de Sécurité Alimentaire: Commune Rurale de Dandersso 2006-2010 *aec.msu.edu*.  2006.  Arkistoitu 14.6.2010. Viitattu 28.5.2018.
**Anton Anders von Wendland** (19. tammikuuta 1827 Viipuri – 18. kesäkuuta 1897 Lumnan kartano, Grodnon kuvernementti, Venäjä) oli Venäjän keisarillisessa armeijassa palvellut suomalainen jalkaväenkenraali.[1]

Anton Anders von Wendlandin vanhemmat olivat Viipurin linnamajuri, everstiluutnantti Adolf Wilhelm von Wendland ja Katarina Helena Wulffert ja puoliso vuodesta 1859 Elisabet Schilder. Von Wendland tuli oppilaaksi Haminan kadettikouluun 1837 ja määrättiin sieltä 1848 valmistuttuaan vänrikkinä palvelukseen Henkivartioväen Liettuan rykmenttiin. Hän osallistui 1848–1849  Unkarin vallankumouksen kukistamiseen, minkä jälkeen 1850 hänet ylennettiin aliluutnantiksi. Luutnantiksi hän yleni 1853. Krimin sotaan 1854–1855 von Wendland osallistui Suomenlahden puolustustaisteluissa. Sodan aikana 1855 hänet ylennettiin alikapteeniksi ja sodan jälkeen 1861 kapteeniksi. Von Wendland toimi rykmentissään komppanianpäällikkönä tammikuun kansannousun kukistamisessa Puolassa 1863–1864. Hänet ylennettiin everstiksi 1864. Vuonna 1867 von Wendland määrättiin 120. Serpuhovin jalkaväkirykmentin komentajaksi Moskovan kuvernementtiin, mistä hänet siirrettiin 1873 Grodnon kuvernementin sotilaspiirin päälliköksi Puolan alueelle. Hänet ylennettiin kenraalimajuriksi 1875 ja määrättiin 1881 5. paikallisprikaatin komentajaksi. Von Wendland ylennettiin kenraaliluutnantiksi 1885 ja jalkaväenkenraaliksi 1894, jolloin hän myös sai eron sotapalveluksesta.[1]

Lähteet
-------

1. 1 2  Anton Anders von Wendland *Suomalaiset kenraalit ja amiraalit Venäjän sotavoimissa 1809–1917*. Biografiakeskus, Suomalaisen Kirjallisuuden Seura. (Viitattu 3.5.2020)
Sarain oletettu sijainti Kultaisessa ordassa
**Sarai** oli Kultaisen ordan pääkaupunki Volgan alajuoksulla. Se oli yksi suurimmista keskiajan kaupungeista ja sen väkiluvuksi on arvoitu 600 000. Turkkilaisvalloittaja Timur Lenk tuhosi kaupungin vuonna 1395, jolloin sen arvellaan siirtyneen toiseen paikkaan. 

Alkuperäinen kaupunki sijaitsi todennäköisesti Ahtuban kanaalilla, noin 120 kilometriä Astrahanista pohjoiseen. Uskotaan, että mongolijohtaja Batu-kaani rakennutti kaupungin 1240-luvulla.

Sarai Berken (Uusi Sarai, Sarai-al-Jadid), Berke-kaanin rakennuttaman kaupungin olemassaolosta kiistellään. Jos se oli olemassa, sen olisi sijainnut nykyisen Tsarevin arkeologisen kaivauksen alueella, Ahtuban kanaalilla noin 55 kilometriä Volgogradista etelään. Krutitsin piispojen arvellaan asuneen siellä vuosina 1261–1454.

Joko toinen tai molemmat kaupungit tuhottiin useasti. Timur Lenk tuhosi Sarai Berken noin vuonna 1395, Krimin kaani Mengli Ghirai tuhosi sen vuonna 1502. Viimeinen tuho tapahtui vuoden 1556 jälkeen jolloin Venäjän Iivana Julma valloitti Astrahanin.

Vuonna 1623–1624 kauppias Feodor Afanasjevitš Kotov matkusti Persiaan. Näin hän kertoi Volgan alajuoksusta: *Täällä Ahtubajoella seisoo Kultainen orda. Kaanin salit, palatsit ja moskeijat on kaikki rakennettu kivestä. Mutta nyt jokaista rakennusta puretaan ja kivet viedään Astrahaniin.* Todennäköisesti tämä teksti kuvaa Sarai Berkeä.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Sarai, *Nordisk familjebok* (2. laitos, 1916)