recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Kokkolan työväentalo** on Kokkolan kaupungissa sijaitseva työväentalo. Työväentalo sijaitsee Kokkolan kaupungin puutalomiljöössä, ja se on aktiivisessa käytössä.

Historiaa
---------

Kokkolan työväentalon vanhin osa on rakennettu 1800-luvun lopulla. Rakennuksessa toimi alun perin kauppa. Kokkolan työväenyhdistys osti talon vuonna 1905. Sali ja näyttämö ovat valmistuneet vuonna 1917 ja kokoushuone vuonna 1956. Sota-aikana talossa toimi sotavankisairaala.

Rakennus
--------

Työväentalon koko on noin 750 m², ja oman tontin pinta-ala on 1 452 m². Talo on kaukolämmössä. Tiloina ovat juhlasali, kahvio, biljardisali, kaksi kokoushuonetta, keittiö, vaatesäilytys, eteiset, toimistotila ja asunto.

Toimintaa työväentalolla
------------------------

Vuonna 1905 talossa alkoi muun muassa työväenyhdistyksen teatteritoiminta, josta sai alkunsa Kokkolan kaupunginteatterin toiminta. Ensimmäiset tanssit talossa pidettiin 24.1.1920. Poliisilupa tilaisuudesta on kahvion seinällä. Toiminta työväentalolla on edelleen aktiivista ja monipuolista, ja siellä toimii monia yhdistyksiä ja harrasteseuroja. Tiloja vuokrataan juhliin ja muihin tilaisuuksiin.

Lähteet
-------

1. 1 2  Kokkolan työväentalo *kokkolantyovaentalo.net*. Viitattu 21.3.2013.
2. 1 2  Leskelä, Anssi: *SDP:n työväentalot*. Työväen Sivistysliitto, 2018.
Zeybekejä Élisée Reclusin teoksesta *La Nouvelle Géographie universelle* 1800-luvulta.
**Zeybekit** on Turkissa Anatolian länsiosissa asuvista vuoristolaisista käytetty yleisnimitys. Historiallisesti heidät tunnettiin itsenäisistä yhteisöistään ja nykyisin tunnettuja ovat etenkin heidän kansallispukunsa ja tanssinsa.

Nimi
----

Nimen *zeybek* alkuperästä on useampia teorioita, joista yhdelläkään ei ole ylivoimaista kannatusta. Nimen on ehdotettu esimerkiksi olevan peräisin Kirgisialaisesta paikannimestä, viisasta ja luotettavaa miestä tarkoittavasta sanasta *sağbek*, sotapäällikköä tarkoittavasta sanasta *su*/*sü bek* tai begin apulaista tarkoittavasta termistä *zyel-i beğ*.

Historia
--------

Nimen tapaan zeybekien alkuperästä ei ole täyttä varmuutta. Mahdollisesti he polveutuvat Anatolian länsiosiin jo 1200-luvulla asettuneista yörükeista tai turkmeeneista. Toisaalta heidän on ehdotettu polveutuvan myös levendeistä. Levendit olivat Länsi-Anatoliassa 1500-luvun ja 1700-luvun välillä vaikuttaneita maantierosvoja. Yhtäläisyyksiä heihin on esimerkiksi perinteisten kansallispukujen perusteella. *Zeybek* terminä esiintyy ensimmäisen kerran Osmanien valtakunnassa virallisissa asiakirjoissa vasta 1800-luvulla. Kansanperinteessä heistä lienee puhuttu jo aikaisemmin. Ensimmäinen heistä kirjoittanut länsimaalainen oli George Keppel teoksessaan *Narrative of a journey across the Balcan* vuodelta 1831.

Zeybekit asuttivat vuoristoisia seutuja Länsi-Anatoliassa etenkin İzmirin, Aydınin ja Manisan alueilla. Zeybekien yhteisöt tunnettiin hyvin itsenäisinä. Yhteisöä johtavien päälikköjen arvonimi oli *efe* ja heidän alaisensa apulaiset *kızan*. *Efe* määräsi yhteisön asioista ja häneltä vaadittiin lupa esimerkiksi naimisiin menoon. Vaimo saatettiin hankkia sieppaamalla. Töitä zeybekit tekivät esimerkiksi toimimalla paikallisten mahtimiesten sotajoukkoina. Heitä toimi esimerkiksi henkivartijoina ja alueella matkaavilta perittiin suojeluveroa esimerkiksi kahviloilla. Zeybekit olivat myös vapaaehtoisina palveluksessa Osmanivaltion armeijassa ja 1920-luvun alussa monet olivat osa kansallismielistä liikehdintää.

Kulttuuri
---------

Zeybek-tanssin esittäjiä.
Nykyisin zeybekit tunnetaan etenkin kansallispukunsa ja kansallistanssin takia. Zeybek-pukuun kuuluu esimerkiksi punainen fetsi, jonka ympärille kääritään koristeltu huivi, takki ja liivit, pussimaiset housut (*şalvar*), villasukat ja kengät (*yemeni*), sekä asevyö. Pukua pidettiin aikanaan Osmanivaltiossa islamin vastaisena ja sen käyttöä yritettiin epäonnistuen rajoittaa 1800-luvulla ja 1900-luvun alussa. Vuonna 1838 yritys kieltää puku johti veriseen kapinaan. Zeybek-tanssi on puolestaan nykyisin levinnyt Länsi-Anatoliasta myös muualle Turkkiin. Sen keskukset ovat kuitenkin edelleen lännessä, kuten İzmirissä, Aydınissa, Balıkesirissa, Muğlassa ja Denizlissä. Tanssia voidaan esittää yksin tai ryhmissä, sekä miesten naisten kesken.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  P. J. Bearman, Th. Bianquis, C. E, Bosworth, E. van Donzel ja W. P. Heinrichs: *The Encyclopedia of Islam New Edition*, s. 493-494. Volume 11 W–Z. Leiden: Koninklijke Brill, 2002. ISBN 90 04 12756 9. (englanniksi)
Muroleen kanava
**Muroleen kanava** on Ruovedellä sijaitseva kanava, joka yhdistää kanavan yläpuolisen Paloveden ja alapuolisen Vankaveden vesiyhteydellä toisiinsa.

Kanava on 315 metriä pitkä, ja sen putouskorkeus on 0,9–1,5 metriä. Aluksen suurin pituus 40 metriä, leveys 7,7 metriä ja syväys 2,4 metriä. Maston enimmäiskorkeus on 18 metriä. Se rakennettiin vuosina 1850–1854. Muroleen kanavan ylittävä silta yhdystiellä 3382 on tyypiltään kääntösilta, joka vuonna 1877 korvasi kanavan yli rakennetun ainutlaatuisen kaksiosaisen nostosillan.

Kanavan sulkuportit ovat tyypiltään salpausportteja joissa on tyhjennys- ja täyttöluukut. Porttien koneistot ovat sähköhydraulisia kun taas kääntösillan koneisto on sähkömekaaninen.

Alueella on leiriytymismahdollisuus. Kanavan kautta liikennöi muun muassa SS Tarjanne. Kanavan kupeessa on laivalaituri, jossa Tarjanne pysähtyy aikataulun mukaisesti matkalla Tampereelta Ruovedelle ja Virroille ja päinvastoin.

Kanava on palvelusulku josta suoritetaan myös Herraskosken, Valkeakosken ja Lempäälän kanavien sekä Visuveden kääntösillan valvonta. Kaikkien näiden kanavien ja siltojen käyttö- ja kunnossapitotehtävistä vastaa Väyläviraston urakoitsijana Arctia Meritaito Oy.

Kanava kulttuurissa
-------------------

Lähellä kanavaa on graniittikivessä Murolekoskella asuneen ja maalanneen Ellen Thesleffin muistokilpi. Kanavalla on kuvattu vuonna 1956 ensi-iltansa saanut Matti Kassilan ohjaama elokuva *Elokuu*.

Lähteet
-------

1. 1 2  Tarmo Hurskainen, Muroleen kanava, Suomen kanavat, kanaler.arnholm.nu 2005, viitattu 29.7.2019
2. ↑  Väylävirasto: Muroleen kanava *vayla.fi*.
3. 1 2  Ruoveden kesä 2019, Muistomerkit (s. 40) Ruoveden kunta. Viitattu 29.7.2019.
4. ↑  Kanavien käyttö ja kunnossapito - Arctia Oy *arctia.fi*.
5. ↑  *Elokuu* Elonetissä. viitattu 29.7.2019

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Muroleen kanava** Wikimedia Commonsissa
Zhai Zhigang
**Zhai Zhigang** (perint.: 翟志剛; yksink.: 翟志刚; pinyin: *Zhái Zhìgāng*; s. 10. lokakuuta 1966) on kiinalainen hävittäjälentäjä ja kiinalainen avaruuslentäjä eli taikonautti. Shenzhou 7 -avaruuslennon komentajana hän suoritti Kiinan ensimmäisen avaruuskävelyn 27. syyskuuta 2008.

Zhai syntyi Kiinan koillisosassa Longjiangin piirikunnassa Qiqiharin kaupungissa Heilongjiangin maakunnassa. Hän värväytyi Kansan vapautusarmeijan ilmavoimien ilmailuinstituuttiin ja opiskeli hävittäjälentäjäksi. Lennettyään ainoastaan tuhat tuntia hänestä tuli everstiluutnantti ja Kansan vapautusarmeijan ilmavoimien lentäjien kouluttaja.

Taikonauttiura
--------------

Vuonna 1996 Zhai valittiin ehdolle Kiinan avaruushallinnon avaruuslentäjäkoulutukseen. Hänet valittiin Kiinan ensimmäiseen 14 koulutettavan avaruuslentäjän ryhmään vuonna 1998. Hän oli yksi kolmesta taikonautista jotka olivat ehdolla *Shenzhou 5* -avaruuslennolle. Yang Liwei valittiin lennolle Zhai Zhigang sijoittuessa toiseksi ennen Nie Haishengia. Zhai oli yksi kuudesta *Shenzhou 6* -avaruuslennon loppukoulutukseen päässeestä. *Ta Kung Pao* sanomalehden mukaan Zhai Zhigang ja Nie Haisheng olivat johtava pari oltuaan *Shenzhou 5* avaruuslennon koulutettavien lopullisessa ryhmässä. Zhai harjoitteli koulutuksessa kuitenkin yhdessä Wu Jie:n kanssa. Fei Junlong ja Nie Haisheng osallistuivat tuolle lennolle.

17. syyskuuta 2008 Zhai valittiin yhdessä Liu Bomingin ja Jing Haipengin kanssa *Shenzhou 7*:n lopulliseen miehistöön Zhain tullessa valituksi lennon komentajaksi. 25. syyskuuta 2008 kello 16.10 Suomen aikaa heidät laukaistiin matkaan Kiinan ensimmäiselle kolmen hengen miehistön avaruuslennolle ja samalla Kiinan kolmannelle miehitetylle avaruuslennolle.[1]

Avaruuskävely
-------------

27. syyskuuta 2008 Zhaista tuli ensimmäinen avaruuskävelylle osallistunut taikonautti. Liu seisoi tuolloin ilmalukossa avustamassa tarvittaessa Zhaita. Zhai sai avaruuskävelyn päätökseen kello 11.58 Suomen aikaa. Avaruuskävely kesti noin varttitunnin. Zhai heilutti avaruuskävelyn aikana Kiinan lippua ja lähetti terveiset Kiinan kansalle sekä maailman ihmisille.[2] Kiinasta tuli kolmas valtio Neuvostoliiton ja Yhdysvaltain jälkeen, joka pystyi toteuttamaan avaruuskävelyn itsenäisesti.

Zhai käytti avaruuskävelyllä kiinalaisvalmisteista Feitian ("lennä taivaalla") -avaruuspukua. Noin kolme miljoonaa euroa maksava avaruuspuku painaa 120 kg ja sen kokoaminen ja pukeminen kestää 15 tuntia.[3] Liulla oli päällään venäläisvalmisteinen *Orlan-M* -avaruuspuku.

Yksityiselämä
-------------

Zhain harrastuksia ovat kalligrafia, tanssi ja tekniset vempaimet. Hän on naimisissa Zhang Shujingin kanssa ja heillä on yksi poika.

Lähteet
-------

1. ↑
2. ↑  Kiinalainen taikonautti kävi ensi kertaa avaruuskävelyllä - katso video Yle.fi 27.9.2008. Viitattu 27.9.2008
3. ↑

Aiheesta muualla
----------------

* Zhai Zhigang Encyclopedia Astronauticassa. Mm. kuva. Viitattu 27. syyskuuta 2008. (englanniksi)
* Spacefacts: Zhai Zhigangin biografia, mm. kuva. (englanniksi)
**Erkki Eino Mantere** (26. huhtikuuta 1918 Karjalohja – 12. toukokuuta 2013 Espoo) oli suomalainen metsänhoitaja ja yritysjohtaja, joka sai metsäneuvoksen arvonimen.

Mantereen vanhemmat olivat maanviljelijä Eino Edvard Mantere, aiemmin Malmgren, ja emäntä Anna Sofia Rautell ja puoliso vuodesta 1949 sairaanhoitaja Saara Matilda Alho. Mantere tuli ylioppilaaksi Lohjan yhteiskoulusta 1937 ja valmistui metsänhoitajaksi Helsingin yliopistosta 1945, metsätaloudellisen virkatutkinnon hän suoritti 1945. Mantere oli harjoittelijametsänhoitaja Metsähallituksen Kokemäen hoitoalueessa ja Nokia-yhtiössä 1945 ja sitten Nokian apulaismetsänhoitaja 1945–1950, piirimetsänhoitaja 1951–1968, puunjalostuksen tuotantokomitean jäsen ja varapuheenjohtaja 1958–1969, metsäosaston suunnittelu- ja valvontatoimiston päällikkö 1968–1976 ja metsäpäällikkö 1976–1981. Hänellä oli myös useita asiantuntija- ja luottamustehtäviä. Metsäneuvoksen arvonimen Mantere sai 1982. Talvisotaan kiväärimiehenä osallistunut Mantere toimi jatkosodassa tulenjohtajana, patteriupseerina ja tiedustelu-upseerina.

Lähteet
-------

1. 1 2  Jensen-Eriksen, Niklas: Metsäneuvos Erkki Mantere (1918–2013). *Suomen talouselämän vaikuttajat* -verkkojulkaisu (maksullinen). 18.12.2013. Suomalaisen Kirjallisuuden Seura. Viitattu 23.4.2023.
2. ↑  Karri Timgren: Muistot. Erkki Mantere. (Tilaajille) *Helsingin Sanomat*.  11.6.2013. Viitattu 23.4.2023.

Aiheesta muualla
----------------

* Niklas Jensen-Eriksen: Erkki Mantere *Biografiasampo*.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Talousvaikuttajat

 |

 |
**KokoTeatteri** on vuonna 1997 perustettu vapaan kentän ammattiteatteri sekä Jazz Clubi, joita hallinnoi KokoTeatteri -yhdistys ry. Vuoden 2012 alusta KokoTeatterin toimitilat ovat olleet Hakaniemessa Svenska Gårdenissa. 

Teatterilla on kolme vakinaista työntekijää, 50 jäsentä ja sen produktioissa vierailee vuosittain 30–40 freelanceteatterilaista. Se on vuoden 2008 alkuun mennessä tuottanut yli 70 ensi-iltaa. Esitykset ovat teatteria ja tanssia, joissa yhdistellään monia taiteenlajeja. Teatteri saa valtion harkinnanvaraista tukea. Lisäksi sitä tukevat Valtion Tanssitaidetoimikunta ja Helsingin kaupungin kulttuuriasiainkeskus. Se järjestää nimellä Olohuone yleisölle avoimia tilaisuuksia, joissa on muun muassa taiteilijatapaamisia ja keskusteluja.

Teatteri on perustettu sen taiteellisen johtajan, tanssija-koreografi-näyttelijä Anna Veijalaisen aloitteesta. Ensimmäisen toimintavuoden ensimmäinen esitys oli tanssiteatteriteos *Armon arpajaiset*. Toiminta alkoi 1998 klubimuotoisena. Vuonna 2001 teatteri aloitti yhteistyön Q-teatterin Baltic Circle -festivaalin kanssa. Ylen TV1:n *Valopilkku*-ohjelma valitsi teatterin jo heti perustamisvuonna Vuoden Valopilkuksi. Sen toimitilat olivat vuodesta 2000 vuoden 2011 loppuun entisessä elokuvateatterissa Helsingin Kruununhaassa. Vuoden 2012 alussa yhdistys muutti Hakaniemeen uusiin tiloihin Svenska gårdeniin. Avajaisia vietettiin 3. helmikuuta 2012.

Teatterin kymmenvuotisjuhlanäytelmä oli virolaisen kirjailijan Andrus Kivirähkin kirjasta dramatisoitu *Riihiukko*. Kaksikymmentävuotisjuhlanäytelmä oli Nick Paynen (UK) näytelmä Constellations, suomentanut Sonja Sorvola.

Koko Jazz Club
--------------

Koko Jazz Club on basisti Timo Hirvosen ja rumpali Jussi Lehtosen luotsaama livejazz-klubi, joka toimii samoissa tiloissa KokoTeatterin kanssa. 

Lavalla on käynyt Suomen merkittävimpiä jazz-kokoonpanoja ja -artisteja, kuten Severi Pyysalo, Marzi Nyman, Jukkis Uotila, Jussi Fredriksson, Kari Ikonen, Manu Dunkel, Pope Puolitaival ja Jussi Kannaste sekä kansainvälisiä artisteja kuten Tim Ries, Bernard Flowler, Jonathan Kreisberg, Billy Hart, Tim Hagans, Bob Moses ja Joey Calderazzo. 

Koko Jazz Club muutti Unioninkadulta Hämeentielle vuodenvaihteessa 2011–2012.

Yhteistyössä Koko Jazz Clubin pääyhteistyökumppanit ovat Sibelius-Akatemia ja Eastway. Keväällä 2012 oli yhteistyössä tehtyjä konsertteja niin Sibelius Akatemian, kuin Metropoliankin kanssa. Koko Jazz Clubille myönnettiin vuonna 2018 Suomi-palkinto tunnustuksena merkittävästä taiteellisesta toiminnasta.

Kirjallisuutta
--------------

* Anna Veijalainen, *Joukkokohtaus - KokoTeatteria 10 vuotta*, Like, 2007

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  KokoTeatteri täyttää 10 vuotta *Teatteri-lehti*.  8–9/2007.  Arkistoitu 5.9.2007. Viitattu 18.6.2009.
2. ↑  KokoTeatteri, esittely *kokoteatteri.fi*.  Arkistoitu 28.11.2009. Viitattu 18.6.2009.
3. ↑  KokoTeatteri, esitykset *kokoteatteri.fi*.  Arkistoitu 28.11.2009. Viitattu 18.6.2009.
4. ↑  Remu Aaltonen ja Paola Suhonen saivat arvostetut Suomi -palkinnot *iltalehti.fi*. Viitattu 3.12.2018.

Aiheesta muualla
----------------

* KokoTeatterin verkkosivut
**Flussio** (sardiksi *Frussìo*) on kaupunki ja kunta Italiassa Sardinian hallintoalueella Oristanon maakunnassa. Kunnassa on arviolta 440 asukasta (vuonna 2016) ja sen pinta-ala on 6,87 neliökilometriä. Se sijaitsee 305 metrin korkeudella merenpinnan yläpuolella.

Lähteet
-------

1. 1 2  Istat - Istituto nazionale di statistica: Altitudini dei comuni tramite DEM *Italian kuntien pinta-alat ja korkeus merenpinnasta*. Viitattu 16.04.2019. (italiaksi)
2. 1 2  Istat - Istituto nazionale di statistica: Bilancio demografico al 30/11/2016 *Italian tilastokeskuksen väestötilasto alueittain, maakunnittain ja kunnittain*. Viitattu 16.04.2019. (italiaksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Flussio** Wikimedia Commonsissa

Oristanon maakunta
Abbasanta | Aidomaggiore | Albagiara | Ales | Allai | Arborea | Ardauli | Assolo | Asuni | Baradili | Baratili San Pietro | Baressa | Bauladu | Bidonì | Bonarcado | Boroneddu | Bosa | Busachi | Cabras | Cuglieri | Curcuris | Flussio | Fordongianus | Ghilarza | Gonnoscodina | Gonnosnò | Gonnostramatza | Laconi | Magomadas | Marrubiu | Masullas | Milis | Modolo | Mogorella | Mogoro | Montresta | Morgongiori | Narbolia | Neoneli | Norbello | Nughedu Santa Vittoria | Nurachi | Nureci | Ollastra | Oristano | Palmas Arborea | Pau | Paulilatino | Pompu | Riola Sardo | Ruinas | Sagama | Samugheo | San Nicolò d’Arcidano | San Vero Milis | Santa Giusta | Santu Lussurgiu | Scano di Montiferro | Sedilo | Seneghe | Senis | Sennariolo | Siamaggiore | Siamanna | Siapiccia | Simala | Simaxis | Sini | Siris | Soddì | Solarussa | Sorradile | Suni | Tadasuni | Terralba | Tinnura | Tramatza | Tresnuraghes | Ula Tirso | Uras | Usellus | Villa Sant'Antonio | Villa Verde | Villanova Truschedu | Villaurbana | Zeddiani | Zerfaliu
**Zeïni Moulaye** (s. 1954 Gao) on malilainen yhteiskuntatieteilijä, joka toimii maansa ulkoministerinä.

Moulaye on suorittanut tiedotusopin tutkinnon Algerin yliopistossa ja yhteiskuntatieteiden tutkinnot Pariisin yliopistossa. Hän työskenteli Malin ulkoministeriössä vuodesta 1985, presidentti Moussa Traorén neuvonantajana vuosina 1988–1989 ja maansa liikenne- ja matkailuministerinä vuosina 1989–1991. Myöhemmin hän oli muun muassa YK:n kehitysohjelman palveluksessa.

Moulaye toimi Malin Saudi-Arabian suurlähettiläänä ja presidentti Ibrahim Boubacar Keïtan neuvonantajana vuosina 2016–2020. Syyskuussa 2020 hänet nimitettiin Malin siirtymäkauden hallituksen ulkoasiain ja kansainvälisen yhteistyön ministeriksi.

Lähteet
-------

1. 1 2  Notice biographique *Zeini Moulaye*. Viitattu 6.10.2020.
2. ↑  Mali: la Cedeao lève les sanctions après la nomination du gouvernement de transition *Jeune Afrique*.  6.10.2010. Viitattu 6.10.2020.


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* WorldCat

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Bernhard Rövenstrunck** (10. maaliskuuta 1920 Essen – 22. syyskuuta 2010 in Albstadt) oli saksalainen säveltäjä, kapellimestari, oboisti ja urkuri.

Nuoruus
-------

Rövenstrunck opiskeli Witte-konservatoriossa Essenissä musiikin teorian ja sävellyksen, oboen ja pianon oppiaineissa. Tammikuussa 1938 Rövenstrunck hyväksyttiin Folkwangin yliopistoon Essenissä sen jälkeen, kun sen johtaja Hermann Erpf oli päässyt siitä sopimukseen NSDAP-puoluepiirin johdon kanssa. Gestapon omienkin lausuntojen mukaan säveltäjä oli ollut Gestapon vainon, kuulustelun ja rangaistuksen kohteena vuodesta 1940 lähtien; hänen papereissaan hänen kohdallaan oli merkintä »p.u.« (politisch unzuverlässig, poliittisesti epäluotettava). 

Rövenstrunck kutsuttiin asepalvelukseen 2. lokakuuta 1940 ja kuusi viikkoa myöhemmin hänestä tuli oboisti jalkaväen musiikkijoukkoissa. Syksyllä 1941 pataljoonan komentaja ilmoitti hänelle, että hänet luovutetaan Gestapolle, koska Gerleven benediktiiniläisluostarista oli löydetty hänen tekemäänsä kapinallisuuttta sisältäviä kirjeitä. Komentaja ei kuitenkaan luovuttanut häntä. Elokuusta 1944 lähtien säveltäjä työskenteli länsirintamalla. Pian sodan päätyttyä hän sai työpaikan kapellimestarina ja urkurina Buchaussa.

Vuosina 1958–1980 Rövenstrunck toimi kitaransoiton ja sävellyksen yliopisto-opettajana Trossingenin valtion musiikkiakatemiassa. Vuodesta 1955 lähtien hän oleskeli usein Espanjassa, erityisesti Kataloniassa; hän tutki siellä katalonialaista talonpoikaismusiikkia. Tulokset on koottu hänen teokseensa *Singularitats de la Cançó Popular Catalana*.

Vuosina 1960–1968 hän vieraili usein Prahassa ja Brnossa, mikä johti useisiin tilausteoksiin tšekkiläisille kokoonpanoille ja orkestereille, kuten balettiin vuonna 1962. 

Ulmin kaupunginkirjasto luetteloi säveltäjän kaikki teokset (käsikirjoitukset, kopiot ja vedokset) vuosina 1974–1994. Prahalainen musiikkitieteilijä Jaromir Palach aloitti säveltäjästä monografian vuonna 1993; Palachin kuoleman jälkeen 1994 monografia jäi kuitenkin kesken. Vuonna 2004 Institut d'Estudis Catalans loi täydellisen luettelon Rövenstrunckin musiikillisista ja musiikkitieteellisistä teoksista sekä "hänen panoksestaan ​​katalaanikulttuuriin". Rövenstrunck kuoli 90-vuotiaana 22. syyskuuta 2010 Albstadt-Trossingenissa.

Merkitys
--------

Bernhard Rövenstrunckin sävellykset edustavat melko modernia tyyliä, jossa on satunnaisia ​​kaikuja kaksitoistasävelistä musiikkia. Hänen julkaisunsa *Singularitats de la Cançó Popular Catalana* antaa merkittävän panoksen Katalonian alueen kulttuuriin.

Lähteet
-------

1. ↑  Biografia. b-roevenstrunck.de.



|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Espanja
* Saksa
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Henkilöt | 
* BMLO
* Deutsche Biographie

 |

 |
**New Yorkin Uutiset** oli New Yorkissa ilmestyvä suomen- ja englanninkielinen lehti. Lehden julkaiseminen alkoi vuonna 1906, ja se oli tarkoitettu enimmäkseen suomalaisille siirtolaisille Yhdysvalloissa. Lehden päätoimittajina toimivat muun muassa Matti Kurikka, J. A. Mustonen, Eero Erkko, Esa Arra, Jussi Himanka sekä Rauli Virtanen.  Lehti saavutti parhaimmillaan noin 15 000 kappaleen levikin. New Yorkin seudun suomalaisyhteisön ja tilaajamäärien pienennyttyä New Yorkin Uutiset fuusioitui vuonna 1996 Floridassa kustannettavaan Amerikan Uutisiin.

Lähteet
-------

1. ↑  Salminen , Esko: *Suomen kuva Suuressa Lännessä, New Yorkin Uutiset 1906-1992*. Helsinki: Otava, 1992. ISBN 951-1-12415-3.
2. ↑  Amerikan Uutiset - silta yli laajan mantereen *usasuomeksi.com*. Lake Worth:  Finnish Media Group Inc. Viitattu 18.7.2011.

Aiheesta muualla
----------------

* Suomalaisuuden asialla Suuressa Lännessä - New Yorkin Uutiset ei ole vain tiedonvälittäjä vaan myös tulkki, opas ja ystävä, HS 11.8.1992
* About this Newspaper: New Yorkin uutiset = The Finnish New York news (englanniksi)
**Arif Alvi** (s. 1949) on pakistanilainen poliitikko, joka on toiminut maansa presidenttinä syksystä 2018. Hänen poliittinen uransa alkoi vuoden 1969 opiskeljamellakoissa.

Alvi on kuulunut pitkään Pakistan Tehreek-e-Insaf (PTI)-puolueeseen, samoin kuin pääministeri Imran Khan. Ennen valintaansa presidentiksi Alvi valittiin toiselle kaudelle kansanedustajaksi.

Lähteet
-------

1. ↑  Arif Alvi sworn in as Pakistan's new president *The Economic Times*.  9.9.2018. Viitattu 4.11.2018.
2. ↑  Pakistan country profile *BBC News*. Viitattu 4.11.2018.

Pakistanin lippuPakistanin presidentit
Mirza (1956–1958) | A. Khan (1958–1969) | Y. Khan (1969–1971) | Bhutto (1971–1973) | Chaudhry (1973–1978) | Zia ul-Haq (1978–1988) | I. Khan (1988–1993) | Sajjad (1993) | Leghari (1993–1997) | Sajjad (1997–1998) | Tarar (1998–2001) | Musharraf (2001–2008) | Soomro (2008, virkaatekevä) | Zardari (2008–2013) | Hussain (2013–2018) | Alvi (2018– )



|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa

 |

 |
**Sininen poika** on Thomas Gainsborough’n maalaus noin vuodelta 1770. Sitä arvostetaan maalauksen taitavuuden takia, ei siksi että se olisi näköinen kuva jostain kuuluisuudesta tai kuvittaisi historiallista tarinaa. Poika on puettu siniseen satiinipukuun, ja kiiltävä kangas on kuvattu tarkasti lukuisin huolellisesti valituin värisävyin.

Poika seisoo renessanssin ajoista asti suositussa kontraposto-asennossa. Toisessa kädessään hän pitää sulkahattua, toinen on vyötäröllä ja pitelee viittaa muistuttavaa päällysvaatetta. Taustan metsäinen vuorenrinne ja tumma taivas kehystävät mallia romantiikan tyyliin.

Vuonna 1921 kalifornialainen Henry E. Huntington osti teoksen Westminsterin herttualta. Myyntihinta oli korkein mistään taulusta siihen mennessä maksettu, ja se osaltaan vaikutti teoksen maineeseen "maailman parhaana tauluna".

Lähteet
-------

1. 1 2  The Blue Boy (c 1770) *Huntington*. Viitattu 15.4.2017.
2. ↑  The Blue Boy by Thomas Gainsborough *Art Painting Artist*.  2014. Viitattu 16.4.2017.
3. ↑  Blake Gopnik: Gainsborough’s ‘Blue Boy’ Was the World’s Greatest Painting—When It Was the Most Expensive One *Artnet*.  13.3.2017. Viitattu 16.4.2017.
Northumbria sekä Deira ja Bernicia vuosina 600–700.
**Bernicia** oli Englannin pohjoisosissa sijainnut anglosaksinen kuningaskunta, joka yhdistyi 600-luvun lopulla naapurikuningaskunnan Deiran kanssa Northumbrian kuningaskunnaksi. Bernician etelärajat ulottuivat Tees-joelle saakka. Kuninkaanlinna sijaitsi rannikolla Bamburghissa ja toinen hallintopaikka oli sisämaassa Yeaveringissa,

Bernician ensimmäinen tunnettu kuningas oli Ida, joka nousi valtaistuimelle vuonna 547 tai 558. Hänen pojanpoikansa Aethelfrith, joka oli kuninkaana 593–616, yhdisti Bernician ja Deiran yhden kuninkaan alaiseksi. Hänen seuraajansa Edwinkin hallitsi kumpaakin kuningaskuntaa. Edwiniä seurasi Aethelfrithin poika Oswald, joka myös oli sekä Bernician että Deiran kuningas. Oswaldin kuoltua vuonna 641 kuningaskunta kuitenkin jakaantui jälleen kahtia, ja Oswaldin veli Oswiu hallitsi vain Berniciassa, kun taas Deirassa oli omat itsenäiset kuninkaat vuoteen 678 saakka.

Lähteet
-------

1. 1 2  Bernicia *Encyclopædia Britannica*. Encyclopædia Britannica, inc. Viitattu 26.11.2019. (englanniksi)
| "Propane Nightmares"Pendulum |
| --- |
| Singlen "Propane Nightmares" kansikuva |
| Singlen tiedot |
|  Albumilta | *In Silico* |
|  Äänitetty  | 2007–2008 |
|  Julkaistu | 12. huhtikuuta 2008 |
|  Formaatti | 12", CD, digitaalinen lataus |
|  Tekijä(t) | Rob Swire, Bernd Burhoff, Oliver Froning, Jens Oettrich |
|  Tuottaja(t) | Rob Swire |
|  Tyylilaji | drum and bass, elektroninen rock |
|  Kesto | 05.13 |
|  Levy-yhtiö | Warner Music |
| Pendulumin muut singlet |
| "Granite"2007 | "Propane Nightmares"2008 | "The Other Side"2008 |

**"Propane Nightmares**" on australialais-brittiläisen yhtyeen Pendulumin toinen single heidän toiselta albumiltaan *In Silico*. Kappale julkaistiin singlenä 14. huhtikuuta 2008 ja *In Silico* -albumilla 12. toukokuuta 2008. Sen ovat tehneet Rob Swire, Bernd Burhoff, Oliver Froning ja Jens Oettrich. Kappaleen kesto on kokonaisuudessaan 5 minuuttia ja 13 sekuntia. "Propane Nightmares" pääsi parhaimmillaan Iso-Britannian listalla sijalle yhdeksän. Kappaletta käytettiin taustamusiikkina vuoden 2008 Belgian Grand Prix´n koostevideossa.*selvennä*
**Arimo Juhani Haltsonen** (s. 31. joulukuuta 1956 Valkeakoski) on suomalainen näyttelijä ja ohjaaja.

Haltsonen aloitti uransa teatterisihteerinä Valkeakosken kaupunginteatterissa, josta siirtyi näyttelijä-harjoittelijaksi Hämeenlinnan kaupunginteatteriin (1979) ja edelleen Porin Teatteriin (1983–1989). Hän on näytellyt myös Rovaniemen Teatterissa (1989–1993), Kotkan kaupunginteatterissa (2002–2003) sekä Kouvolan Teatterissa (2003–1017) näyttelijänä ja ohjaajana. Haltsonen jäi eläkkeelle 1.6.2017. 

Vuosina 1993–2001 Haltsonen toimi Kymen läänin läänintaiteilijana ohjaten näytelmiä muun muassa Karhulan työväen näyttämölle, Korvenkylän kesäteatteriin, Iitin kesäteatteriin sekä Elimäen kesäteatteriin.

Televisiosta Arimo Haltsosen kasvot ovat tulleet tutuiksi muun muassa Saarioisten leikkelemainoksesta (Lintukuvaaja)*selvennä*, Sampo-pankin mainoksesta, jossa Patrick Duffy kyseli tältä "What’s your number?" -kampanjan iskulausetta sekä Kariniemen "Kuumaa kuumaa" -kampanjamainoksien kulkurina.

Arimo Haltsosen vaimo on näyttelijä-ohjaaja Martti Kainulaisen tytär, näyttelijä Hannele Kainulainen. Pariskunta asuu Kotkassa ja heillä on kaksi poikaa. Arimo Haltsosen nuorempi veli on Porin Teatterin näyttelijä Vesa Haltsonen.

Lähteet
-------

1. ↑  *Teatterit ja teatterintekijät 2005*. Teatterin tiedotuskeskus 2005, ISBN 952-471-629-1, sivu 177.
2. ↑  Kouvolan teatterin näyttelijä Arimo Haltsonen jää eläkkeelle — "Mihin 40 vuotta oikein meni?". Kouvolan Sanomat 31.5.2017.
Akseli Gallen-Kallela carpet for Suomen Käsityön Ystävät (1906), Musée d'Orsay
**Suomen Käsityön Ystävät** on alkujaan aatteellinen yhdistys, joka perustettiin 1879 Fanny Churbergin aloitteesta. Sen oheen perustettiin vuonna 1920 osakeyhtiö.

Käsityön Ystävät on vaikuttanut suomalaisen taidekäsityön, taiteen ja taideteollisuuden kentällä perustamisvuodestaan alkaen. Sen historia heijastelee eurooppalaisen taiteen ja taideteollisuuden keskeisiä ilmiöitä, kansallisromantiikkaa ja arts and crafts -liikettä.

1800-luvun lopulla haettiin suomalaisuutta myyttien ja Karjalaan suuntautuneiden matkojen kautta. Alkuvuosina yhdistyksen toiminta keskittyi kansanomaisten tekstiilien keräämiseen ja soveltamiseen uusiin sisustustuotteisiin. Tavoitteena oli myös kansanvalistus ja naisten aseman parantaminen. Käsityön Ystävistä muotoutui 1800-luvun loppuun mennessä monipuolinen ja vaikutusvaltainen liike, joka on verrattavissa Iso-Britanniassa syntyneeseen arts and craftsiin. Käsityön Ystävät piti yllä käsityötaitoa palkkaamalla taitavia tekijöitä ja käytti taiteilijoita mallien suunnittelijoina.

1900-luvulla Käsityön Ystävät toimi taiteen, taidekäsityön ja taideteollisuuden välimaastossa. Yhdistyksen kanssa yhteistyössä toimineet taiteilijat, Akseli Gallen-Kallela ensimmäisenä, nostivat ryijyn yhdeksi näkyvimmistä ja merkittävimmistä tekstiilitaiteen muodoista. Syntyi taideryijy, joka läheni modernia maalaustaidetta sommitelmissaan ja väreissään.

Käsityön Ysätävien toiminta perustuu nykyisin samoille periaatteille kuin 1900-luvun vaihteessa. Yhdistys haluaa innostaa ihmisiä käsillä tekemiseen, edistää kotimaisen muotoilun taiteellista ja teknistä tasoa, olla ajan hermolla samalla perinteitä kunnioittaen ja tarjota vaihtoehtoja julkisten tilojen arkkitehtuurin ja kodinsisustuksen elähdyttäjiksi.

Lähteet
-------

1. ↑  Otavan Iso tietosanakirja, Otava 1968, osa 5, p. 105, art. Käsityön Ystävät, Suomen

Kirjallisuutta
--------------

* Priha, Päikki ym.: *Rakkaat ystävät: Suomen Käsityön Ystävät 120 vuotta.* Ajatus, 1999. ISBN 951944078X.

Aiheesta muualla
----------------

* Suomen Käsityön Ystävät oy:n ja ry:n sivusto
Bernhard Schmidt
**Bernhard Voldemar Schmidt** (30. maaliskuuta 1879 Naissaari, Viro – 1. joulukuuta 1935 Hampuri, Saksa) oli virolainen optikko, joka tunnetaan erityisesti kehittämästään Schmidt-kamerasta.

Schmidtin isä oli saksalainen ja äiti ruotsalainen. Schmidt toimi eri tehtävissä, kuten valokuvaajana ja lennättimen hoitajana, kunnes aloitti Göteborgissa optiikan opinnot. Vuonna 1901 hän siirtyi opiskelemaan Jenan lähistölle Mittweidaan. Vähän myöhemmin hän perusti oman optiikan työpajan. Schmidtin valmistama korkeatasoinen optiikka sai tunnustusta. Tehdessään 15-vuotiaana kokeita ruudilla hän menetti oikean kätensä, joka jouduttiin amputoimaan. Hän työskenteli silti mieluiten yksin ja valmisti peilejä hämmästyttävän nopeasti. Hampurin observatorion johtaja Schorr sai kuitenkin Schmidtin suostutelluksi muuttamaan 1926 observatorioon. Siellä Schmidt kehitti tunnetuimman keksintönsä Schmidt-kameran, jonka teorian hän esitti 1931 lehdessä Zentralzeitung für Optik. Muuten hän julkaisi tuloksiaan äärimmäisen niukasti.

Valonsäteiden kulku Schmidt-kamerassa

Lähteet
-------

* Karttunen, Hannu: *Vanhin tiede – Tähtitiedettä kivikaudesta kuulentoihin*, s. 273–274. "Schmidt-kamera". Helsinki: Ursa, 2003. ISBN 978-952-5329-26-1.
* Kross, Jaan. *Vastatuulen laiva*. WSOY 1990. ISBN 951-0-15313-3

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Bernhard Schmidt** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Espanja
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Latvia
* Tšekki

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Launois-sur-Vence** on kunta Pohjois-Ranskassa Ardennesin departementissa Grand Estin alueella. Se sijaitsee Vence-joen varrella, noin 19 kilometriä Charleville-Mézièresin kaupungista lounaaseen.

Entinen postikeskus
Vuonna 1654 kuntaan perustettiin *Relais de Poste aux Chevaux de Launois-sur-Vence* -postikeskus. Se mahdollisti hevosten vaihdon tärkeällä postireitillä Pariisin ja Sedanin kaupunkien välillä. Postireitti kulki Charleville-Mézièresin kautta. Sedan oli tuolloin vuonna 1642 Ranskan kuningaskuntaan liitetyn ruhtinaskunnan pääkaupunki. Tämän entisen postikeskuksen nykyiset rakennukset koostuvat päärakennuksesta, talleista, vaunuhallista, vanhasta lammastarhasta ja salista. Ne ovat peräisin 1700- ja 1800-luvuilta ja ne kuuluvat historiallisten monumenttien luetteloon. 

Postikeskuksen pihassa on Ardennien vanhojen perinneruusujen kokoelma. Ruusuja etsittiin kymmenen vuoden ajan, jolloin käytiin läpi 519 hautausmaata. Ruusulajikkeita löydettiin 164, ja lopulta niistä pelastettiin 28 lajiketta ruusutarhaan.

Lähteet
-------

1. ↑  Comparateur de territoire Institut National de la Statistique et des Études Économiques. Viitattu 5.2.2023. (ranskaksi)
2. ↑  Ancien Relais de Poste et de Messageries Ardennes Tourism. Viitattu 5.2.2023. (ranskaksi)
3. ↑  L’histoire Office de Tourisme des Crêtes Préardennaises. Viitattu 5.2.2023. (ranskaksi)
4. ↑  La Roseraie du Relais de poste Office de Tourisme des Crêtes Préardennaises. Viitattu 5.2.2023. (ranskaksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Launois-sur-Vence** Wikimedia Commonsissa
**Villa Pentry** on hirsirakenteinen jugendhuvila Matinkylässä Etelä-Espoossa. Se rakennettiin alun perin Viipurin seudulle, josta kauppaneuvos Nikolai Matrosoff siirsi sen nykyiselle paikalleen 1910-luvun puolivälissä.

Villa Pentryn pohja on lähes neliönmuotoinen. Huvilassa on mansardikatto ja sen ikkunat ovat puitejaoltaan pieniruutuisia. Alkuaan huvilaan kuului kahdeksankulmainen torniosa. Aarne Ervi suunnitteli huvilan pihapiiriin saunarakennuksen 1940-luvun lopulla.

Villa Pentry siirtyi Espoon kaupungille 1990, tuolloin se tunnettin vielä Matrosoffin huvilana, vaikka Matrosoff oli myynyt sen jo 1926 insinööri Masalinille. Kaupunki vuokrasi huvilan Espoon Pursiseuralle; sittemmin huvilassa on toiminut kesäravintola Villa Pentry. Huvila peruskorjattiin 2003.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Villa Pentryn historiaa *Villapentry.fi*. Ravintola Villa Pentry. Viitattu 20.5.2021.
2. 1 2 3  Nuottaniemi : 6 Villa Pentry *Espoo.fi*. Espoon kaupunki.  Arkistoitu 17.10.2020. Viitattu 20.5.2021.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * n
* k
* m
Perustiedot Wikidatassa: Villa Pentry (Q107011805)ohje |
| --- |
|  |
| esiintymä kohteesta | rakennus, huvila |
|  |
| valtio | Suomi |
|  |
| sijaitsee hallinnollisessa yksikössä | Espoo |
|  |
| koordinaatit | 60°08′43″N 24°44′08″E﻿ / ﻿60.1452206°N 24.7356278°E﻿ / 60.1452206; 24.7356278 |
|  |
|  |

 |
**Frontier** on Oak Ridge National Laboratoryn supertietokone, joka nousi TOP500-listan ensimmäiseksi toukokuussa 2022. Tietokone on ensimmäisen eksaflopsin suorituskykyyn yltävä supertietokone.
Aiemmin nopein oli Fugaku.

Tietokoneen rakentamisesta ilmoitettiin vuonna 2019. Tietokoneen laitteiston hinnaksi arvioitiin 500 miljoonaa dollaria ja 100 miljoonaa dollaria tutkimukseen ja kehitystyöhön.
Tietokone perustuu Hewlett Packard Enterprisen omistaman Crayn ratkaisuun. Tietokone käyttää AMD EPYC -prosessoreita ja siinä on 8 730 112 suoritinydintä. Tietokoneessa on 9 408 solmua, joissa on Epyc-prosessori ja neljä AMD Instinct MI250X grafiikkaprosessoria (37 632 grafiikkaprosessoria järjestelmässä). Järjestelmässä on 9,2 petatavua muistia jaettuna HBM- ja DDR4-muistien välillä.
Tietokone käyttää Crayn Slingshot-kytkentäverkkoa.
Järjestelmässä on 37 petatavua paikallista tallennustilaa ja 716 petatavua keskuksen tallennustilaa.

Tietokoneen tehokkuussuhde on 52,23 gigaflopsia wattia kohden ja se on toiseksi paras tulos Green 500 -listalla (ensimmäinen on saman tietokoneen pienempi versio).

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  ORNL’s Frontier First to Break the Exaflop Ceiling  30.5.2022. Top500. Viitattu 30.5.2022. (englanniksi)
2. ↑  Tobias Mann: All-AMD US Frontier supercomputer ousts Japan's Fugaku as No. 1 in Top500 *theregister.com*.  30.5.2022. Viitattu 31.5.2022. (englanniksi)
3. 1 2 3  Cray, AMD to build 1.5 exaflops supercomputer for US government *arstechnica.com*.  8.5.2019. Viitattu 30.5.2022. (englanniksi)
4. 1 2 3 4  Oliver Peckham: The Final Frontier: US Has Its First Exascale Supercomputer *hpcwire.com*.  30.5.2022. Viitattu 8.6.2022. (englanniksi)
5. ↑  Jon Brodkin: 1.1 quintillion operations per second: US has world’s fastest supercomputer *arstechnica.com*.  31.5.2022. Viitattu 8.6.2022. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Oak Ridgen sivut (englanniksi)
**Launosten työväentalo** on Lopen kunnan Launosten kylässä sijaitseva entinen työväentalo, jossa nykyään (2023) toimii ravintola.

Historiaa
---------

Launosten työväenyhdistys perustettiin vuonna 1906. Talo valmistui seuraavan vuoden syksyllä. Vuonna 1916 sitä laajennettiin.

Vuonna 1914 venäläistä sotaväkeä alettiin majoittaa työväentalolla, mutta yhdistys sai myös järjestää siellä omia kokouksiaan ja iltamiaan. Sisällissodan jälkeen vuonna 1918 siellä pidettiin punavankeja. Vuoden 1919 alussa yhdistys anoi taloa takaisin itselleen, mutta anomus hylättiin, ja talo palautettiin vasta saman vuoden lokakuussa.

Vuonna 2012 Lopen Sosialidemokraattinen Yhdistys ja Vojakkalan Työväenyhdistys yhdistyivät Launosten työväenyhdistykseen, joka puolestaan vaihtoi nimensä Lopen Sosialidemokraattiseksi Työväenyhdistykseksi. Vuoden 2020 lopulla yhdistys myi talon perheelle, joka remontoi taloa ja perusti sinne ravintolan.

Toimintaa työväentalolla
------------------------

1920-luvun mittaan yhdistys muun muassa perusti soittokunnan ja palkkasi vakinaisella palkalla näyttämönjohtajan. Talolla toimi myös kirjasto, joka vuonna 1931 oli Lopen suurin 150 niteellään. Yhdistyksellä oli myös muun muassa torvisoittokunta ja nuoriso-osasto, ja eri ammattiosastot toimivat talolla. Vuosina 1926–1928 talolla toimi kansakoulu. Talvisodan aikaan talo oli armeijan koulutuspaikkana.

1980-luvun alussa talossa järjestettiin kokouksia, nuorisotoimintaa, tansseja, elokuvanäytöksiä, bingoa, urheiluharjoituksia, teatteria, juhlia ynnä muuta.

Rakennus
--------

Talo on 1,5-kerroksinen. Siinä on sali näyttämöineen, sisä-wc ja vaatteiden säilytystila, pieni keittiö, kokoustila sekä sauna. Sali ja näyttämö rakennettiin vuonna 1916. Rakennuksen pinta-ala on 522 m². Se on hirsirunkoinen, ja se on vuorattu laudoilla vuonna 1951. Alkuperäinen väri oli punainen, mutta lautavuorauksen valmistuttua se maalattiin vaaleaksi vuonna 1952. Peltikatto vaihdettiin alkuperäisen pärekaton tilalle vuonna 1922. 1970-luvun alussa taloon saatiin vesijohto, viemäri ja sisä-wc. 1990-luvulla talo peruskorjattiin.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Lopen sos.dem. työväenyhdistys ry: Lopen sosialidemokraattien historia *loppi.sdp.fi*. Viitattu 23.1.2023.
2. 1 2 3 4  Båsk-Ekholm, Katia & Häyry, Kaj: *Suomen työväentaloja koskeva selvitys*. Helsinki: Opetusministeriö, 1982.
3. ↑  Asp, Kare: Uusi ravintola avaa kesäkuussa Launosten entisessä työväentalossa – yritys työllistää koko perheen *Aamuposti*.  31.5.2021. Viitattu 23.1.2023.
4. ↑  Kivisalo, Väinö: *Työväenliike Etelä-Hämeessä 1906–1931*. Hämeen eteläinen sos.dem. piiritoimikunta, 1931.
5. 1 2  Hausjärven, Lopen ja Riihimäen juhlatalot *hämeenkylät.fi*.  2010. Toimeliaat kylät -hanke. Viitattu 23.1.2023.
**Villa Koli** on arkkitehti Wivi Lönnin suunnittelema huvila Espoon Matinkylässä. Vuonna 1917 valmistuneen rakennuksen rakennuttivat professori Jaakko Karvonen vaimonsa Anna Robinan kanssa. Hirsihuvila on suojeltu ajalleen tyypillisenä klassisesta arkkitehtuurista vaikutteita saaneena huvilana. Rakennusliike YIT hankki sen vuonna 1982 edustus- ja koulutuskäyttöön.

Arkkitehtuuri
-------------

Villa Koli on kaksikerroksinen hirsistä rakennettu huvila. Se edustaa jugendin jälkeen vallalla ollutta rationaalisempaa ja klassisempaa arkkitehtuuria. Villa Kolin päärakennus on tyypillinen 1910-luvun klassistisesta arkkitehtuurista vaikutteita saanut huvila.

Päärakennuksen pohja on pääosin suorakaiteen mallinen, mutta perussymmetrian hajottavat toisella pitkällä sivulla oleva puolipyöreä lasikuisti ja vastakkaisella sivulla oleva avokuisti. Mansardikatto on molemmista päädyistään taitettu.

Museoviraston mukaan Villa Koli edustaa Helsingin länsipuolisen rannikon kesähuvilan rakennuskautta.

Historia
--------

Arkkitehti Wivi Lönnin suunnitteleman rakennuksen tilasi professori ja arkkiatri Jaakko Karvonen. Lönn suunnitteli päärakennuksen vuonna 1915, ja se valmistui kesäksi 1917. Karvoset myivät vuonna 1928 huvilan johtaja E. E. Granbergille, joka puolestaan myi sen vuonna 1938 johtaja Yngvar Lundbergille. Lundbergit käyttivät sitä kesäisin yli neljänkymmenen vuoden ajan.

Villa Koli siirtyi vuonna 1982 rakennusliike YIT:n omistukseen. Se peruskorjattiin vuosina 1983–1984, ja autotallina käytetyn vajan tilalle rakennettiin uusi saunarakennus. Vanha suojeltu saunarakennus kunnostettiin vuonna 1998. YIT käyttää Villa Kolia edustus- ja koulutustilana.

Villa Koli suojeltiin vuonna 1985 rakennussuojelulain nojalla. Suojelumääräyksen mukaan rakennuksen ulkoasuun saa tehdä vain korjauksia, jotka tähtäävät nykyisen asun säilyttämiseen. Korjauksille pitää saada Museoviraston lupa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Ilonen, Arvi: *Helsinki, Espoo, Kauniainen, Vantaa – arkkitehtuuriopas*, s. 200. Helsinki: Otava, 2009. ISBN 978-951-1-23193-6.
2. 1 2 3 4 5  [www.kyppi.fi/to.aspx?id=130.201449 Villa Koli] *Kulttuuriympäristön palveluikkuna*. Museovirasto. Viitattu 21.7.2018.
3. ↑  Villa Koli, Matinkylä Espoon perinneseura. Viitattu 21.7.2018.
*Tämä artikkeli käsittelee Formula 1 -autoa. M198:n muita merkityksiä löytyy täsmennyssivulta.*
Shinji Nakanon Minardi M198 Espanjan Grand Prix’ssa 1998.
**Minardi M198** oli Gustav Brunnerin suunnittelema auto, jolla Minardi-talli kilpaili Formula 1 -kaudella 1998. Autoa ajoivat Prostilta siirtynyt Shinji Nakano ja tulokas Esteban Tuero.

Autossa oli Fordin V10-moottori, joten hevosvoimia oli enemmän kuin V8-moottoreissa, joita talli käytti usean vuoden ajan. Auton rungon osien suunnittelua ei juurikaan ollut muutettu edellsien vuoden autoista, mikä mahdollisti suunnittelija Brunnerin keskittymisen kauden 1999 M199-autoon. M198:n ongelmista huolimatta talli pystyi kamppailemaan Tyrrelliä vastaan voittaen tämän satunnaisesti.

Talli ei saanut sijoitusta valmistajien MM-sarjassa, sillä se ei onnistunut keräämään yhtään MM-pistettä.

Teknisiä tietoja
----------------

* moottori: Ford Zetec-R 72° V10
* vaihdelaatikko: Minardi 6-vaihteinen, puoliautomaattivaihdelaatikko
* polttoaine: Elf
* renkaat: Bridgestone

Saavutukset
-----------

* kilpailuja: 16
* voittoja: 0
* paalupaikkoja: 0
* nopeimpia kierroksia: 0

Formula 1 -tulokset
-------------------

| Vuosi | Talli | Moottori | Renkaat | Kuljettajat | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 10 | 11 | 12 | 13 | 14 | 15 | 16 | Pisteet | Sijoitus |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1998 | Minardi | Ford V10 | **B** |  | AUS | BRA | ARG | SMR | ESP | MON | CAN | FRA | GBR | AUT | GER | HUN | BEL | ITA | LUX | JPN | **0** | **-** |
| Shinji Nakano | Kesk. | Kesk. | 13 | Kesk. | 14 | 9 | 7 | 17 | 8 | 11 | Kesk. | 15 | 8 | Kesk. | 15 | Kesk. |
| Esteban Tuero | Kesk. | Kesk. | Kesk. | 8 | 15 | Kesk. | Kesk. | Kesk. | Kesk. | Kesk. | 16 | Kesk. | Kesk. | 11 | Kesk. | Kesk. |

Lähteet
-------

* *AUTOCOURSE 1998-99*, Henry, Alan (ed.), Hazleton Publishing Ltd. (1998) ISBN 1-874557-43-8

|  |  |
| --- | --- |
| Italia Minardi |  |
| **Formula 1 -autot:** M185 | M185B | M186 | M187 | M188 | M188B | M189 | M190 | M191 | M192 | M193 | M193B | M194 | M195 | M195B | M197 | M198 | M01 | M02 | PS01 | PS02 | PS03 | PS04B | PS05 |

Autot, jotka kilpailivat Formula 1 -kaudella 1998

* McLaren MP4/13
* Ferrari F300
* Williams FW20
* Jordan 198
* Benetton B198
* Sauber C17
* Arrows A19
* Stewart SF02
* Prost AP01
* Minardi M198
* Tyrrell 026
Prestonin piirikunnan oikeus- ja hallintorakennus
Länsi-Virginian sijainti Yhdysvalloissa
**Prestonin piirikunta** on piirikunta Länsi-Virginian osavaltiossa Yhdysvalloissa. Vuonna 2010 sen asukasluku oli 33 520. Piirikunnan hallintokeskus on Kingwood. Piirikunta muodostettiin osasta Monongalian piirikuntaa vuonna 1818. Se on nimetty Virginian kuvernöörinä toimineen James Patton Prestonin mukaan.

Maantiede
---------

Piirikunnan pinta-ala on 1 690 km², josta maata on noin 1 680 km² ja vesistöjä 7 km².

Väestö
------

Vuoden 2010 väestönlaskennan mukaan Prestonin piirikunnassa oli 33 520 asukasta, 12 895 taloutta ja 9038 perhettä. Väestötiheys oli 20/km². Asukkaista lähes 98 prosenttia oli valkoihoisia. Piirikunnan talouksien mediaanitulo oli 42 866 dollaria ja perheiden 48 942 dollaria. Miesten mediaanitulo oli 41 073 dollaria ja naisten 25 911 dollaria. Tulot henkilöä kohden olivat 19 796 dollaria. Noin 8,3 prosenttia perheistä ja 11,7 prosenttia koko väestöstä, 15,2 prosenttia alle 18-vuotiaista ja 8,6 prosenttia yli 65-vuotiaista eli köyhyysrajan alapuolella.

Lähteet
-------

1. ↑  State & County QuickFacts United States Census Bureau.  Arkistoitu 7.6.2011. Viitattu 11.1.2014.
2. ↑  Find a County National Association of Counties. Viitattu 7.6.2011.
3. ↑  West Virginia Counties. Web Archive (Wvculture.org). Viitattu 24.7.2013.
4. ↑  2010 Census Gazetteer Files  August 22, 2012. United States Census Bureau. Viitattu 30.7.2015.
5. ↑  American FactFinder United States Census Bureau. Viitattu 14.5.2011.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Prestonin piirikunta** Wikimedia Commonsissa
Ottomaanien maakunnat nykyisen Libyan alueella: Tripolitania, Fezzan Kyrenaika
**Tripolitania** (arab. طرابلس‎, *Tarābulus* < lat. *Regio Tripolitana* < m.kreik. Τριπολιτάνια) on historiallinen alue ja entinen provinssi Libyan länsiosissa. 1970-luvun alussa suoritettiin hallinnollisten alueiden jako pienimpiin alueisiin, ja jaon jälkeen Tripolitania muuttui tarkoittamaan huomattavasti pienempää aluetta Tripolin kaupungin lähistöllä.

Alueella asui alun perin berbereitä. Noin 600 eaa. foinikialaiset perustivat alueen rannikolle siirtokuntia, jotka myöhemmin joutuivat Karthagon alaisuuteen. Numidialaiset saivat alueen haltuunsa 146 eaa. Sata vuotta myöhemmin Tripolitanian valloittivat roomalaiset, joiden alaisuudessa Tripolitania menestyi. Se kuului alun perin Africa proconsulariksen provinssiin. Myöhäisantiikin aikana se muodosti oman Tripolitanian provinssinsa. Vandaalit ottivat alueen haltuunsa 435, mutta menettivät sen 500-luvulla Bysantille.

Osmanit tulivat valtaan 1553 ja pitivät aluetta nimellisesti hallussaan vuoteen 1911, jolloin Italia sai sen sodassa haltuunsa. Ottomaanivaltakunnan aikana Tripolitania oli käytännössä itsenäinen barbareskivaltio, joka harjoitti merirosvousta ja orjakauppaa. 1911 jälkeen Italia myönsi virallisesti Tripolitanialle itsehallinnon mutta vähitellen miehitti alueen. 3. joulukuuta 1934 Tripolitania yhdistettiin Libyaan.

Toisen maailmansodan aikana 1943 Britannia miehitti Tripolitanian, ja se pysyi Britannian miehittämänä vuoteen 1951 asti, josta lähtien se on kuulunut Libyaan. Italia luopui 1947 virallisesti alueeseen kohdistuneista vaateistaan.

Lähteet
-------

1. ↑  Nicholson, Oliver: "Tripolitania", *The Oxford Dictionary of Late Antiquity*, s. 1528. Oxford University Press, 2018. ISBN 978-0-19-256246-3.
2. ↑  Adkins, Lesley & Adkins, Roy A.: *Handbook to Life in Ancient Rome*, s. 116–117. Updated Edition. Facts on File Library of World History. Infobase Publishing, 2004. ISBN 978-0-8160-5026-0.
3. ↑  Tripolitania. Facta 2001. Osa 16, palsta 790

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Tripolitania** Wikimedia Commonsissa
**Nestor (Nestori) Harald Marttila** (1. huhtikuuta 1897 Helsinki – 18. joulukuuta 1971 Helsinki) oli suomalainen yritysjohtaja, joka sai kauppaneuvoksen arvonimen vuonna 1968.

Marttila kävi kauppakoulun ja tuli jo opiskeluaikanaan 14-vuotiaana Helsingin Rakennusainekauppa Oy:n palvelukseen myyjäksi. Hän kohosi sitten yhtiön osastonhoitajaksi eri osastoilla, sitten myymäläpäällikköksi, vuonna 1932 yhtiön ostopäälliköksi sekä kaupalliseksi johtajaksi ja lopulta joulukuussa 1967 Rake Oy:n vt. toimitusjohtajaksi. Hän jäi eläkkeelle tehtävästä vuonna 1968 työskenneltyään Rake Oy:ssä yhtäjaksoisesti lähes 60 vuotta. Marttilalla oli myös asiantuntijatehtäviä kansanhuoltoministeriön hintalautakunnassa ja Lisenssiviraston toimikunnissa. Hän oli myös mukana Suomen Rauta- ja Koneliikkeiden Yhdistyksen toiminnassa, hoiti liike-elämän luottamustehtäviä ja oli lisäksi tilintarkastajana useissa eri yhdistyksissä ja osakeyhtiöissä.

Lähteet
-------

1. 1 2  Nestori Marttila *Biografiasampo*. Viitattu 28.01.2023.
2. 1 2  Helsngin Sanomat. 24.12.1971. Kuolleita.