recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Guillaume Canet Cannesissa 2008.
**Guillaume Canet** (s. 10. huhtikuuta 1973 Boulogne-Billancourt) on ranskalainen näyttelijä ja elokuvaohjaaja. Hän voitti vuonna 2006 parhaan ohjaajan César-palkinnon elokuvasta *Ei sanaakaan* (*Ne le dis à personne*), jossa hän myös näytteli. Vuonna 2010 ilmestyi Canet’n ohjaama ja käsikirjoittama elokuva *Pieniä valkoisia valheita* (*Les petits mouchoirs*).

Canet on näytellyt muun muassa elokuvissa *The Beach* (2000), *Vidocq ja neitsytmurhat* (2001), *Rakasta jos uskallat* (2003), *Narco* (2004), *Päivä ilman sotaa* (2005), *Ensemble, c’est tout – kimpassa* (2007), *Koodinimi: Farewell* (2009) ja *Last Night – Kohtalokas ilta* (2010).

Yksityiselämä
-------------

Vuosina 2001–2006 Canet oli naimisissa Diane Krugerin kanssa. Vuodesta 2007 Canet’n kumppani on ollut Marion Cotillard, jonka kanssa hänellä on vuonna 2011 syntynyt poika.

Lähteet
-------

1. ↑  Diane Kruger and Guillaume Canet to Divorce (Internet Archive) *Hollywood.com*.  18.1.2006.  Arkistoitu 25.1.2013. Viitattu 22.10.2014. (englanniksi)
2. ↑  Oscar-voittaja Marion Cotillard sai lapsen *MTV.fi*.  23.5.2011. Viitattu 22.10.2014.

Aiheesta muualla
----------------

* Guillaume Canet Internet Movie Databasessa. (englanniksi)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Katalonia
* Saksa
* Italia
* Israel
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Korea
* Alankomaat
* Puola
* Portugali

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie
* Elonet

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC
* IdRef

 |

 |
Kuva tapahtumasta.
Piirros tapahtumasta.
**Jumalan käsi** (esp. *La mano de Dios*) on argentiinalaisen jalkapalloilijan Diego Maradonan antama nimitys kiistanalaiselle maalille, jonka hän itse teki Englantia vastaan jalkapallon maailmanmestaruuskilpailuiden puolivälieräottelussa Meksikossa 1986. Argentiina voitti ottelun 2–1.

Tapahtuma
---------

Ottelu pelattiin 22. kesäkuuta 1986 Azteca-stadionilla 114 580 katsojan edessä. Ottelussa oli jo ennakkoon vahva poliittinen tunnelataus maiden välillä neljä vuotta aiemmin käydyn Falklandin sodan johdosta.

Ottelun ensimmäinen puoliaika oli maaliton Argentiinan vahvasta painostuksesta huolimatta. Avausmaalia saatiin odottaa ottelun 51. peliminuutille. Maradona ohitti kolme englantilaista ja yritti seinäsyöttöä Jorge Valdanon kanssa rangaistusalueen rajalla. Englannin Steve Hodge ehti kuitenkin väliin ja nosti pallon taaksepäin maalivahti Peter Shiltonille. Maradona jatkoi vauhdilla rangaistusalueen sisälle ehtien palloon – kädellään – juuri ennen vastaan tullutta Shiltonia ja pallo leijaili verkkoon. Tunisialainen päätuomari Ali Bennaceur näytti keskialoitusta hyväksytyn maalin merkiksi.

Englantilaiset protestoivat voimakkaasti argentiinalaisten juhliessa. Videolla näkyy, miten Maradona katsoo erotuomaria. Hän sanoi myöhemmin, "Odotin että pelitoverit olisivat tulleet halaamaan, ja kukaan ei tullut... Sanoin heille: ’Tulkaa halaamaan, tai erotuomari ei salli tuota.’"

Argentiina voitti ottelun 2–1 edeten välieriin ja lopulta maailmanmestaruuteen. Ottelun voittomaali – niin ikään Maradonan tekemä – valittiin myöhemmin kansainvälisen jalkapalloliiton äänestyksessä vuosisadan maaliksi.

Ilmaisun synty
--------------

Seuraavana päivänä Maradona ei vielä vihjannutkaan käyttäneensä kättä. Hän kertoi tiedotusvälineille, ettei tiennyt mihin kohtaan pallo häntä osui. Myöhemmin Maradona väitti "Jumalan käden" puuttuneen peliin ja sen seurauksena tuota kiistanalaista maalia ruvettiin kutsumaan "Jumalan kädeksi". Lopulta Maradona kuitenkin myönsi tehneensä maalin omalla kädellään.

Lähteet
-------

1. ↑  Guardian Unlimited: Hand of god strikes (Luettu 24. lokakuuta 2007)
2. ↑  Mark Bechtel: The right way to cheat *Sports Illustrated*.  24. 8. 2005.  Arkistoitu 26.6.2006. Viitattu 24. 6. 2008. (englanniksi)
**Kaikki on tuhoutunut** on Markku Paasosen proosarunokirja vuodelta 2023. Sen on julkaissut Teos vuonna 2023.

Kulttuuritoimituksen arviossaan Mikko Saari vertaa teosta Paasosen edelliseen kirjaan *Lykätty salamurha*, jossa Paasonen kyseenalaisti kirjoittamisen mielekkyyden. Tässä kirjassa kaikki on jo tuhoutunut. Teoksen alku painottuu enemmän runoon ja Saaren mukaan saa lukijan odottamaan, mihin tämä vie. Toinen osa alkaa kolmisivuisella proosarunolla "Paavali Jerusalemissa", joka on yhtä pisteetöntä virkettä. Senjälkeisessä "Jumalan armon painossa" ei ole edes isoa alkukirjainta, ja sen teho perustuu toistoon. Siinä toistuvat tuhoa, iankaikkista kadotusta kuvaavat H. Gruebel- ja H. Verschmelz -nimisten taiteilijoiden maalaukset.

Saari ehdottaa, että kirjasta tehtäisiin äänikirja: "iankaikkinen kakaka iankakakaikkinen kakakaka". Saari sanoo, että kirja ei päästä lukijaa helpolla, eikä tarvitsekaan, ja että "Paasonen on mielenkiintoisella, ajatuksia herättävällä tavalla omituinen kirjoittaja".

Arttu Seppänen ottaa *Helsingin Sanomissa* kriittisen asenteen: kun hän toteaa, että Paasonen on saanut vaikutteita Thomas Bernhardilta, hän muotoilee asian niin, että "Paasonen ammentaa – – samasta kielellisestä pelistä [kuin Bernhard], mutta mekaniikka ei vain ole yhtä hyvin hallussa. Hänen kokemuksensa kirjasta on se, että lukija jää ulkopuolelle, koska "Paasosen kielellinen maailma on merkillisen umpinainen, joka ei kutsu lukijaa sisään", ja hän väittää, että "Paasonen miettii muotoa liikaa".

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Mikko Saari: Alkutekijöitään myöten – arviossa Markku Paasosen Kaikki on tuhoutunut  23.11.2023. Kulttuuritoimistus. Viitattu 16.1.2024.
2. 1 2  Kaikki on tuhoutunut s. 23–26
3. ↑  Arttu Seppänen: Markku Paasonen sekoittaa lääkeriippuvuuden ja mäkkärin kaltaisen tahmaisen arkikielen korkeakirjalliseen ainekseen  28.1.2024. Helsingin Sanomat. Viitattu 28.1.2024.

Aiheesta muualla
----------------

* Kaikki on tuhoutunut Teos.fi
**Haapasaaren kirkko** on puukirkko Kotkan ulkosaaristossa Haapasaaressa. Kirkko rakennettiin vuosina 1858–1859 Intendentinkonttorin suunnitelmien mukaan. Rakennusmestarina toimi Jeremias Laavu. Haapasaaren kirkko sijaitsee paikalla, jossa on ollut jo aikaisemmin rukoushuone. Rakennus kuuluu Kotka–Kymin seurakunnan tiloihin ja on käytössä ainoastaan kesäisin.

Haapasaaren kirkko on päätytornillinen pitkäkirkko, jossa torni sijaitsee sisäänkäynnin yllä. Kirkkosali on yksilaivainen ja sitä kattaa puuholvaus. Istumapaikkoja on noin 250. Alttaritaulun "Jeesus ja lapsi" on maalannut Frans Lehtinen. Kirkossa on puusta veistetty krusifiksi, joka on luultavasti peräisin vanhasta rukoushuoneesta. Kirkon kellotapulissa on kaksi kelloa, joista pienempi on saatu 1870 Haapasaaren lähellä haaksirikkoutuneesta Jenny-nimisestä purjelaivasta.

Kuvia
-----

* Kirkko sisältäKirkko sisältä
* KirkkolaivaKirkkolaiva
* Kirkko länsipäädystä kuvattunaKirkko länsipäädystä kuvattuna

Lähteet
-------

* Kotka-Kymin seurakuntayhtymä – Haapasaaren kirkko (Arkistoitu – Internet Archive)
* Kotkan kaupunki[vanhentunut linkki]
* Museovirasto – Rekisteriportaali
* Museovirasto

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Haapasaaren kirkko** Wikimedia Commonsissa
**Luopioisten Kotiseutumuseo ja Mikkelinmäen torpparimuseo** sijaitsevat Luopioisten kirkonkylässä Pälkäneellä. Museoita ylläpitää Pälkäneen kunta.

Kotiseutumuseo toimii rakennuksessa, joka on entinen pitäjänmakasiini, niin sanottu lainajyvästö, vuodelta 1854 ja se on muutettu museoksi Kukkia-Seuran toimesta 1950-luvulla. Kolmikerroksisessa museossa esillä olevat esineet ovat suurimmilta osin kerätty 1950- ja 60-luvuilla Luopioisten kunnan alueelta, kotiseutumuseon kokoelmiin kuuluu noin 2500 luetteloitua esinettä, pääosin 1800-luvulta. Esillä on kulkuneuvoja, kalastus- ja sahdintekovälineitä, pula-ajan esineitä, 1900-luvun kirkonkylän pienoismalli, kiertokoulu ja sisustusesineistöä. Mikkelinmäen torpparimuseoalue perustettiin 1950-luvun lopulla Kukkia-Seuran toimesta ja se on kunnan omistuksessa ja siellä pääsee tutustumaan vanhanajan käsityötaitoihin, sisustukseen, ja maalaiselämään. Alue koostuu erilaisista museorakennuksista, jotka on siirretty alueelle eri puolilta Luopioisten entistä kuntaa, ensimmäiset rakennukset tuotiin alueelle 1957. Ensimmäiset mäelle tuodut rakennukset ovat Hirvelän torppa 1800-luvun alkupäästä Ämmätsästä (on ollut alun perin savutupa, pakari ja eteinen on rakennettu myöhemmin) ja niin sanottu Piian aitta 1750-luvulta Niittylahdesta, yhteensä rakennuksia on 12 ja niissä pääsee tutustumaan museoiden kokoelmissa oleviin esineisiin. Mikkelinmäki on vanha, pyhä paikka, mäellä on 3-kuppinen uhrikivi ja luonnonlähde.

Viitteet
--------

1. ↑  Luopioisten kotiseutumuseo Visit Pälkäne.
2. ↑  Järvinen, Johanna: Kotiseutumuseo Visit Kukkia.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * n
* k
* m
Perustiedot Wikidatassa: Luopioisten kotiseutumuseo ja Mikkelinmäen torpparimuseo (Q115730054)ohje |
| --- |
|  |
| esiintymä kohteesta | museo |
|  |
| valtio | Suomi |
|  |
| sijaitsee hallinnollisessa yksikössä | Pälkäne |
|  |
| katuosoite | Museotie, 36760 Pälkäne |
|  |
| koordinaatit | 61°21′43″N 24°39′16″E﻿ / ﻿61.36185°N 24.65438°E﻿ / 61.36185; 24.65438 |
|  |
|  |

 |
**Kriketin maailmanmestaruuskilpailut** 1992 eli World Cup oli viides ICC:n järjestämä maailmanmestaruusturnaus. Kilpailut käytiin 22. helmikuuta -25. maaliskuuta Australiassa ja Uudessa-Seelannissa. Mukana oli yhdeksän joukkuetta ja ne pelasivat kertaalleen toisiaan vastaan, jonka jälkeen neljä parasta jatkoi pudotuspeleihin. Ottelut pelattiin 50 syöttövuoron peleinä.

Alkulohko
---------

| Joukkue | P | Vo | Hä | Nr | RR | Pst |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Uusi-Seelanti Uusi-Seelanti | 8 | 7 | 1 | 0 | 4.76 | **14** |
| Englanti Englanti | 8 | 5 | 2 | 1 | 4.36 | **11** |
| Etelä-Afrikka Etelä-Afrikka | 8 | 5 | 3 | 0 | 4.36 | **10** |
| Pakistan Pakistan | 8 | 4 | 3 | 1 | 4.33 | **9** |
| Australia Australia | 8 | 4 | 4 | 0 | 4.22 | **8** |
|  Länsi-Intia | 8 | 4 | 4 | 0 | 4.14 | **8** |
| Intia Intia | 8 | 2 | 5 | 1 | 4.95 | **5** |
| Sri Lanka Sri Lanka | 8 | 2 | 5 | 1 | 4.21 | **5** |
| Zimbabwe Zimbabwe | 8 | 1 | 7 | 0 | 4.03 | **2** |

Mitaliottelut
-------------

|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
|   | Välierät |  | Loppuottelu |
|   |   |   |   |   |   |   |
|  |  |  |
|  |  Uusi-Seelanti Uusi-Seelanti | 262/7 |   |
|  |  Pakistan Pakistan | **263**/6 |   |
|  |   |
|  |  |  |
|  |   |   |  Pakistan Pakistan | **249**/6 |
|  |   |  Englanti Englanti | 227

 |
|  |  |
|  |  |
|  |  |
|  |  |  |
|  |  Englanti Englanti | **252**/6 |  |
|  |  Etelä-Afrikka Etelä-Afrikka | 232/6 |   |  |

Lähteet
-------

* Cricket World Cup 1992 Cricinfossa.
Joutsenon sellutehdas
**Joutseno-Pulp Oy** oli vuosina 1951–1997 toiminut Kaukas Oy:n ja Rauma-Repola Oy:n omistama selluloosaa valmistanut metsäteollisuusyhtiö.

Joutseno Pulpin edeltäjä *Osakeyhtiö Pulp* perustettiin 1908, ja toukokuussa 1909 Joutsenossa käynnistynyt yhtiön selluloosatehdas tuotti noin 6 000 tonnia valkaisematonta sulfaattiselluloosaa vuodessa. Selluloosatehtaan ympärille rakennettiin myös työntekijöiden asuntoja, ja aluetta kutsuttiin Pulpin kyläksi. Osakeyhtiö Pulp siirtyi vuonna 1918 Kaukas Oy:n hallintaan ja jatkoi toimintaansa Kaukaksen yhteydessä.

Joutseno-Pulp Osakeyhtiö toimi omana yhtiönään 1951–1997. Vuonna 1969 yhtiö osti *Lohja-Kotka Oy*:n Haarla-yhtymältä, ja Joutsenon selluloosatehdasta laajennettiin 1955 ja 1969. Viimeisen laajennuksen jälkeen tehtaan vuosituotanto oli 245 000 tonnia valkaisematonta selluloosaa. Tehtaalle valmistui 1984 valkaisulaitos, jonka jälkeen kaikki valmistettu selluloosa oli valkaistua.

Joutsenon selluloosatehdas siirtyi 1997 Metsä-Botnian omistukseen. Tehtaalle rakennettiin vuonna 1998 uusi talteenottolinja ja 2001 uusi kuitulinja. Vuonna 2013 tehdas aloitti polysulfidisellun valmistuksen.

Nykyisin tehdas toimii nimellä Metsä Fibre Joutsenon sellutehdas, tehdas on maailman suurin yksilinjainen havusellutehdas. Tehtaan kapasiteetti on 690 000 tonnia havuselluloosaa vuodessa, ja siellä työskentelee 136 työntekijää.

Tehtaan rautatiekalusto
-----------------------

* Otso 4
* Otso 4 (Saalasti 113/1977, Entinen Kemi Oy:n veturi)
* Otso 2 (Saalasti 38/1962)
* Otso Robot

Katso myös
----------

* Stora Enson Imatran tehtaat
* Suomen paperiteollisuus

Lähteet
-------

* Könönen, Terho A.: *60 vuotta selluloosan valmistusta Joutsenossa*. Joensuu: Joutseno-Pulp, 1967.

### Viitteet

1. ↑  Metsä Fibren Joutsenon sellutehdas *www.metsafibre.com*. Viitattu 1.12.2020.

Aiheesta muualla
----------------

* Pörssitieto: Joutseno-Pulp Oy
**Anna Laura Härmä** (o.s. **Numminen**, (4. lokakuuta 1891 Urjala – 2. toukokuuta 1952 Helsinki) oli suomalainen poliitikko, joka toimi SSTP:n kansanedustajana 1922–1923 ja SDP:n kansanedustajana 1941–1944.

Elämä
-----

Härmän vanhemmat olivat maanviljelijä, lohkotilallinen Oskar Numminen ja Maria Aronintytär. Hän kävi kansakoulun ja työskenteli sitten kutomotyöläisenä. Härmä oli Suomen Ammattijärjestön naisjärjestäjänä vuosina 1920–1923. Hänet pidätettiin elokuussa 1923 niin sanotun suuren kommunistijutun yhteydessä muiden SSTP:n kansanedustajien kanssa, ja lokakuussa 1923 Turun hovioikeus tuomitsi Härmän valtiopetoksen valmistelusta kahden vuoden vankeusrangaistukseen. 

Vapauduttuaan Härmä keskittyi aluksi vankilassa syntyneen lapsensa hoitoon, mutta 1920-luvun lopulla hän palasi taas politiikkaan ja ammattiyhdistystoimintaan. Laura Härmä ja hänen miehensä Erkki Härmä olivat 1920- ja 1930-lukujen taitteessa vasemmistososialisteja, jotka kannattivat yhteistyötä sosialidemokraattien kanssa (ks. Suomen työväen vasemmistoryhmä). Härmä valittiin 1937 Kutomoteollisuustyöväen liiton Helsingin osaston puheenjohtajaksi, ja hän oli SAK:n naisjaoston puheenjohtaja 1936–1949. Sodan jälkeen Härmä valittiin ensimmäisenä naisena SAK:n työvaliokunnan jäseneksi toimikaudelle 1947–1951.

Härmä oli Suomen sosialistisen työväenpuolueen kansanedustaja 1922–1923, ja hän edusti Turun läänin eteläistä vaalipiiriä. Vuosina 1941–1944 Härmä oli sosialidemokraattien kansanedustajana, ja hän edusti Uudenmaan läänin vaalipiiriä. Hän tuli eduskuntaan 1. joulukuuta 1941 kuutosiin kuuluneen ja vuonna 1941 vangitun Cay Sundströmin tilalle.

Laura Härmä oli naimisissa vuodesta 1922 kansanedustaja Erkki Härmän kanssa.

Lähteet
-------

* Katja Korhonen: Kahvinkeittäjiä, sihteereitä vai puheenjohtajia? Naisten osallistuminen kahdessa Kutomoteollisuustyöväen ammattiliitossa 1930-luvulla. Suomen historian pro gradu, Tampereen yliopisto 2007. (Laura Härmästä sivuilla 88-94)[vanhentunut linkki]

### Viitteet

1. ↑  .aspx Laura Härmä *Suomen kansanedustajat*. Eduskunta.


|  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * n
* k
* m
Sosialistisen työväenpuolueen kansanedustajat 1922–1923 |
| --- |
|  |
| Eduskuntaryhmä(27) | 
* Aronen
* Enqvist
* Fagerholm
* Hannula
* Hannunen
* Hiilos
* Kaarne
* Kallio
* Kankari
* Kemppi
* Koivisto
* Lampinen
* Långström
* Mäkelin
* Mäkinen
* Nahkala
* Numminen-Härmä
* Nurmiranta
* Pulkkinen
* Rytkönen
* Sillanpää
* Toppinen
* Tuomi
* J. Vainio
* V. Vainio
* Valkama
* Vesterlund

 |

 |



|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Eduskunta

 |

 |
**Hyvinkään Kaupunkisillan maauimala** on Hyvinkäällä Mustamännistössä sijaitseva maauimala. Se sijaitsee Hyvinkään keskustasta vain noin kilometrin päässä. Maauimala on tarkoitettu pääosin uimista varten, mutta alue on myös tunnettu auringonottopaikastaan. Maauimala on avoin kaikille kävijöille, joten sisäänpääsymaksua ei ole. Maauimalalla on kesäisin aluevalvonta kesäkuun alusta aina elokuun loppuun asti. Kyseisenä aikana valvonta maauimalalla on päivittäin kello 11–19. Valvonta-ajat poikkeavat normaalista ajoituksesta kesän juhlapäivinä juhannusaattona sekä juhannuspäivänä.

Hyvinkään Kaupunkisillan maauimala on "hiekkarantainen". Alueelta löytyy myös pukutilat vaatteiden vaihtamista varten sekä wc-tilat. Alueelta löytyy myös maauimalan pienempien kävijöiden suosima leikkipuisto. Maauimala on nauttinut suurta suosiota erityisesti sijaintinsa sekä sisäänpääsymaksuttomuuden vuoksi. Nykyään maauimalan suosio on kuitenkin hiipunut erityisesti Sveitsin uimalan laajentumisen myötä. Kesällä 2008 maauimala suljettiin väliaikaisesti alueella käynnissä olevien työmaatöiden takia ja avattiin uudistettuna kesällä 2009.

Aiheesta muualla
----------------

* Kaupunkisillan maauimala[vanhentunut linkki]
**Trjoh Svjatitelei** (ven. Трёх Святителей) oli Venäjän keisarikunnan laivaston vuonna 1810 vesillelaskettu kaksikantinen 74-tykkinen Trjoh Svjatitelei -luokan linjalaiva.

Valmistus
---------

*Pääartikkeli: Trjoh Svjatitelei -luokka*
Alus tilattiin Pietarista, missä köli laskettiin 15. tammikuuta 1810. Alus laskettiin vesille 30. syyskuuta 1810.

Palvelus
--------

Lokakuussa 1812 alus lähti kontra-amiraali Korobkan laivueen mukana Kronstadtista. Se saapui 29. marraskuuta 1812 Sheernessiin. Alus lähti 25. toukokuuta 1814 Sheernessistä vara-amiraali Crownin laivueen mukana Cherbourgiin, jonne saavuttiin 27. toukokuuta. Alukselle nousi Venäjän kaartin joukkoja kotiinkuljetettavaksi. Alus saapui 8. heinäkuuta 1814 Kronstadtiin. Elokuussa 1814 alus kuljetti Crownin laivueen mukana Lyypekistä joukkoja Kronstadtiin.

### Velasco

Alus lähti 28. syyskuuta 1817 Kronstadtista viiden linjalaivan ja kolmen fregatin osastossa Espanjaan. Se saapui 10. joulukuuta Britteinsaarille Dealiin ja 21. joulukuuta Portsmouthiin, missä osaston alukset täydensivät varastojaan ja korjasivat vaurioita. Osasto jatkoi 4. helmikuuta 1818 matkaansa Cádiziin, jonne saavuttiin 21. helmikuuta. Kontra-amiraali Muller luovutti 27. helmikuuta aluksen virallisesti Espanjalle, joka liitti sen laivastoonsa nimellä *Velasco*..

Alus otettiin palvelukseen päällikkönään Ramón José Pablo de Ortiz. Aluksella todettujen vakavian vikojen vuoksi se siirrettiin La Carracaan korjattavaksi. Korjauksia ei kuitenkaan saatettu päätökseen, vaan alus asetettiin myytäväksi 13. joulukuuta 1821. Alus myytiin muiden Venäjältä hankittujen alusten mukana 12. maaliskuuta 1822.

Lähteet
-------

* Tredrea, John & Sozaev, Eduard: *Russian Warships in the Age of Sail 1696-1860*. Barnsley: Seaforth Publishing, 2010. ISBN 978-1-84832-058-1. (englanniksi)
* Winfield, Rif; Tredrea, John; Garcia-Torralba Pérez, Enrique & Blasco Felip, Manuel: *Spanish Warships in the Age of Sail 1700-1860: Design, Construction, Career and Fates*. Seaforth Publishing, 2023. ISBN 978-1-5267-9078-1. (englanniksi)

### Viitteet

1. 1 2  Tredrea & Sozaev 2010 s. 193
2. 1 2  Winfield et al 2023 s. 122
**Eksploratiivinen tutkimus** on vähän tunnetulle tutkimusalueelle kohdistuvaa kartoittavaa tutkimusta. Se voi auttaa tutkimuksen suunnittelussa, kuten tiedonkeruumenetelmän ja kohdehenkilöiden valinnassa. Englanniksi eksploratiivisesta tutkimuksesta käytetään nimityksiä exploratory research, exploratory study, explorative research tai explorative study. Käsitteet esitutkimus ja pilottitutkimus ovat osittain päällekkäisiä eksploratiivisen tutkimuksen käsitteen kanssa.

Eksploratiivisesta tutkimuksesta johtopäätöksiä on tehtävä vain varovaisesti. Eksploratiivinen tutkimus voi päätyä myös sellaiseen tulokseen, ettei siinä tarkasteltua tutkimusongelmaa ole olemassa tai tutkimusta ei muutoin ole tarkoituksenmukaista suorittaa.

Eksploratiivinen tutkimus voi tapahtua kirjoituspöytätutkimuksena, kuten kirjallisuuskatsauksena tai aiemmin kerätyn datan tutkimisena. Siinä voidaan käyttää välineenä kohderyhmän jäsenten tai avainhenkilöiden kanssa käytyjä epämuodollisia keskusteluja sekä myös pureutuvampia menetelmiä kuten syvähaastattelua, tapaustutkimuksia tai pilottitutkimuksia.

Eksploratiivisessa tutkimuksessa käsitteitä ei välttämättä pystytä määrittelemään aikaisessa vaiheessa tutkimusta. Tutkimuksen kulkua voidaan hahmotella tiedon kertymistä kuvaavana spiraalina.

Eksploratiivinen tutkimus soveltuu tilanteisiin, joissa on tarkoitus tutustua ilmiöön tai saada siihen uusia näkökulmia tutkimustehtävän tai hypoteesien täsmällisempää muotoilemista varten. Eksploratiivinen tutkimus tuottaa tutkijalle kokemusta, joka auttaa varsinaisen tutkimuksen muotoilua.

Lähteet
-------

* Fayolle, A. Kyrö, P. Mets, T. & Venesaar, U. (eds.): *Conceptual richness and methodological diversity in entrepreneurship research*, s. 291. Cheltenham: Edward Elgar Publishing, 2013. ISBN 978-1-78254-730-3. (englanniksi)
* Metsämuuronen, Jari: *Tutkimuksen tekemisen perusteet ihmistieteissä*, s. 740. Helsinki: International Methelp, 2002. ISBN 952-5372-12-X. (suomeksi)
* Stebbins, Robert A.: *Exploratory research in the social sciences*. Thousand Oaks (Calif.): Sage, 2001. ISBN 0-7619-2398-5. (englanniksi)

Viitteet
--------

1. 1 2 3  Routio, Pentti: Mallien käyttö tutkimushankkeessa *.uiah.fi*.  2007.  Arkistoitu 18.7.2013.  (suomeksi)

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Exploratory research
**Ivano Brugnetti** (s. 1. syyskuuta 1976, Milano) on italialainen kävelijä.

Brugnetti käveli 1999 kävelyn maailmancupissa 50 kilometrin kävelyssä kahdenneksikymmenenneksikuudenneksi ajalla 3.51.45. Myöhemmin samana vuonna hän voitti MM-kultaa Sevillan MM-kilpailuissa ajalla 3.47.54. 2001 Brugnetti sijoittui Välimeren kilpailujen 20 kilometrin kävelyssä seitsemänneksi. Hän käveli 2004 maailmancupissa matkalla kuudenneksi ajalla 1.20.06. Ateenan olympialaisissa hän voitti olympiakultaa 20 kilometrin kävelyssä ajalla 1.19.40. Vuonna 2006 hän oli maailmancupissa 20 kilometrin kävelyssä viidestoista ja Göteborgin EM-kilpailuissa seitsemästoista.

Brugnetti sijoittui 20 kilometrin kävelyssä 2008 maailmancupissa 16:nneksi ja Pekingin olympialaisissa viidenneksi. Vuoden 2010 maailmancupissa hän oli 12:s. Berliinin MM-kisoissa 2009 ja Barcelonan EM-kisoissa 2010 hän keskeytti.

Brugnetti lopetti uransa vuonna 2011.

Henkilökohtaiset ennätykset
---------------------------

* 3 000 metrin kävely: 11.36,83 (2007)
* 5 000 metrin kävely: 18.38,45 (2009)
* 10 000 metrin kävely: 37.58,6 (2005)
* 10 kilometrin kävely: 38.19 (2007)
* 20 kilometrin kävely: 1.19.36 (2007)
* 30 kilometrin kävely: 2.10.00 (1999)
* 50 kilometrin kävely: 3.47.54 (1999)

Lähteet
-------

* Ivano Brugnetti Kansainvälinen yleisurheiluliitto.  (englanniksi)

### Viitteet

1. ↑  Berliini 2009: 20 km Walk Men Final (Arkistoitu – Internet Archive)
2. ↑  Barcelona 2010: 20 km Walk Men Final *European Athletics*.  (englanniksi)
3. ↑  Sicari, Marco: Brugnetti, 2004 Olympic 20Km Race Walk champion, announces retirement *iaaf.org*.  19.10.2011. IAAF. Viitattu 2.11.2011. (englanniksi)


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* World Athletics
* Tilastopaja 🔒

 |

 |
**Hembygdens Vänner i Sjundeå rf** (suomeksi: *kotiseudun ystävät Siuntiossa ry*) on siuntiolainen vuonna 1914 perustettu kotiseutuyhdistys. Yhdistys vaalii Siuntion historiaa sekä kokoaa ja säilyttää esineitä ja asiakirjoja, jotka liittyvät Siuntion historiaan. Hembygdens Vänner i Sjundeå ylläpitää myös Siuntion kotiseutumuseota Siuntion kirkonkylässä. Yhdistys on julkaissut Siuntioon liittyvää kirjallisuutta. Hembygdens vänner i Sjundeå on ruotsinkielinen yhdistys.

Historia ja perustaminen
------------------------

Kotiseutuyhdistys Hembygdens Vänner i Sjundeå rf perustettiin kokouksessa Pikkalan kansakoulussa syyskuun 13. päivänä vuonna 1914 toisen maailmansodan aikaan. Yhdistyksen perustajajäseniä olivat muun muassa Axel Lille, Ivar Hortling ja Henrik Lindeberg.

Yhdistys täytti 100-vuotta vuonna 2014.

Julkaisuja
----------

Hembygdens Vänner i Sjundeå on julkaissut monia Siuntion historiaan liittyviä kirjoja. Näitä ovat muun muassa:

* Sjundeå sockens historia (delar I - III), 1953, 1964
* Hembygdens vänner i Sjundeå R.F.: historisk överblick över föreningens verksamhet åren 1914-1984 : Fanjunkars
* Kurkistuksia, kuvia ja kertomuksia vanhasta Siuntiosta, 2014

Lähteet
-------

1. ↑  root: Föreningsregister *www.sjundea.fi*.  Arkistoitu 11.1.2021. Viitattu 22.1.2021. (ruotsiksi)
2. 1 2  *Kurkistuksia, kuvia ja kertomuksia vanhasta Siuntiosta*, s. 8. Hembygdens Vänner i Sjundeå rf, 2014.
3. ↑  Hembygdens vänner i Sjundeå firar 100 år *svenska.yle.fi*. Viitattu 22.1.2021. (ruotsiksi)
Antonio da Cudanin veistämä Jussi Kurikkalan patsas Kalajoen Pohjankylällä.
**Juho "Jussi" Samuli Kurikkala** (12. elokuuta 1912 Kalajoki – 10. maaliskuuta 1951 Helsinki) oli suomalainen maastohiihtäjä.

Kurikkala voitti 17 km:n Suomen mestaruuden 1936. Hän voitti kolme mitalia hiihdon maailmanmestaruuskilpailuista: hopeaa 4 × 10 kilometrin viestissä vuonna 1937, kultaa 4 × 10 kilometrin viestissä vuonna 1938 ja kultaa 18 kilometrin hiihdossa vuonna 1939. Vuonna 1941 Kurikkala voitti Cortina d'Ampezzon MM-kilpailuissa kultaa 50 kilometrillä ja 4 × 10 kilometrillä sekä hopeaa 18 kilometrillä, mutta kisojen MM-arvo peruttiin jälkikäteen. Kurikkala oli myös hyvä kestävyysjuoksija, ja hän sijoittui maratonilla 13:nneksi Lontoon olympiakisoissa 1948.

Kurikkala kuoli 38-vuotiaana laajalle vatsan alueelle levinneeseen syöpään maaliskuussa 1951. Lauri Järvinen on kirjoittanut hänestä elämäkertateoksen *Jussi Kurikkala – Kalajoen Junkkari*. Antonio da Cudanin veistämä Jussi Kurikkalan patsas paljastettiin Kalajoella 12.8.1989. Kalajoen Junkkarit on järjestänyt Jussi Kurikkalan muistohiihtoja vuodesta 1958 alkaen.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  53. Jussi Kurikkalan muistohiihdot 19.3.2011 (Arkistoitu – Internet Archive)
2. 1 2  Lauri Järvinen, Jussi Kurikkala, Kirjastovirma (Arkistoitu – Internet Archive) 2007

Kirjallisuutta
--------------

* Lauri Järvinen: *Jussi Kurikkala – Kalajoen junkkari* (ISBN 952-90-2583-1, 1990)

Aiheesta muualla
----------------

* Jussi Kurikkala Tilastopaja (vaatii kirjautumisen, maksullinen palvelu).

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Kansalliset Muokkaa Wikidatassa | 
* Suomi (KANTO)

 |

 |
**Palokan työväentalo Tarmola** sijaitsee Jyväskylässä Keski-Palokan kylässä.

Historia
--------

Talon on rakentanut SKDL:n Palokan Työväenyhdistys.

Rakennus
--------

Työväentalo on rankorakenteinen, ja se on vuorattu laudoilla ja maalattu punaiseksi. Talon katteena oli aluksi päre, mutta vuonna 1977 laitettiin peltikatto. Sisäkatto vuorattiin lastulevyillä vuonna 1977. Samaan aikaan myös sisäseiniin laitettiin lastulevyt. Talossa oli aluksi uunilämmitys. Vuonna 1976 asennettiin sähkölämmitys. Ikkunat, ovet ja kuistit on muutettu vuonna 1977.

Talossa on juhlasali, jossa on ollut näyttämö. Näyttämö purettiin vuonna 1976. Lisäksi talossa on keittiö, eteinen ja huoneen ja keittiön asunto. Pihapiirissä on käymälät. Talossa ei ole vesijohtoa eikä viemäriä.

Toimintaa työväentalolla
------------------------

Talossa on vuoden 1982 tiedon mukaan järjestetty kokouksia, nuorisotoimintaa, elokuvanäytöksiä ja juhlia.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6  Båsk-Ekholm, Katia & Häyry, Kaj: *Suomen työväentaloja koskeva selvitys*. Helsinki: Opetusministeriö, 1982.
**Hämeen Reserviläissoittokunta** on Riihimäellä toimiva maanpuolustussoittokunta. Sen ohjelmisto muodostuu perinteisen marssi- ja konserttimusiikin lisäksi viihde- ja tanssimusiikin kappaleista.

Soittokunta on perustettu syksyllä vuonna 2005 (ensiesiintyminen julkisuudessa 5.12.2005) ja se toimii Riihimäen rautatieläisten soittokunnan hallinnoimana osastona ja harjoittelee RRS:n tiloissa Ö-Talolla Öllerinkadulla. 

Hämeen Reserviläissoittokunnan toimintaa tukee huollollisesti Panssariprikaati Parolannummelta ja sen kummijoukko-osasto oli Viestirykmentti Riihimäellä.

Soittajisto koostuu entisistä aktiivisoittajista kuin myös musiikin harrastajista. Soittokunnan ison kokoonpanon vahvuus on n. 30 soittajaa. Muita kokoonpanoja ovat seitsikko ja seitsikkoa isompi "soitto-osasto", 12–16 soittajaa.

Kapellimestarina toimii yliluutnantti evp Tuomas Kankaanpää. Häntä edeltävät kapellimestarit ovat olleet kapteeni evp Veikko Rasta 2019-2020 ja kapteeni evp Timo Tuunainen 2005-2019.

Reserviläissoittokunta esiintyy pääasiassa Hämeen maakunnan alueella maanpuolustukseen ja reserviläistoimintaan liittyvissä tilaisuuksissa ja tapahtumissa, veteraani,- ja maanpuolustusjärjestöjen tilaisuuksissa sekä tarvittaessa Puolustusvoimien sisäisissä tilaisuuksissa.

Soittokunnan telinestandaarin on suunnitellut res. ylikersantti Kalevi Antila. Standaarissa on kuvattuna Viestirykmentin joukko-osastotunnus, Hämeen vaakuna ristikkäin alla olevin fanfaaritorvin sekä Suomen lipun värit.

Soittokunta julkaisi maaliskuussa 2022 ensimmäisen äänitteensä, maanpuolustuksellista musiikkia kronologisessa järjestyksessä koostavan CD-levyn "Maanpuolustuksen kunniaksi".

Aiheesta muualla
----------------

* Hämeen Reserviläissoittokunnan kotisivu
* Aamuposti: Säkkijärven polkalla pelastettiin Viipuria..
Luomulakritsaa.
**Makulaku Lakritsa Oy** on vuonna 1994 perustettu suomalainen perheyritys. Yrityksen pääkonttori ja tehdas sijaitsevat Porvoossa. Yhtiö valmistaa sekä mustaa lakritsia että kehittelemiään täytelakritsoja. Vuonna 2011 yhtiö investoi toimitilojen laajennukseen ja kolmanteen tuotantolinjaan noin kolme miljoonaa euroa.

Makulakun lakritsan kansainvälinen myynti on huomattava osa yhtiön liiketoiminnasta. Tuotteita viedään 15 maahan joko Makulakun omilla tuotemerkeillä tai jälleenmyyjien tuotemerkeillä.

Tuotteet
--------

Makulaku on valmistanut luomulakritsia vuodesta 1997 lähtien. Täyteluomulakritsien tuotanto alkoi vuonna 2011. Luomulakritsa on kehitetty Viikki Food Centren kanssa ja se on valmistettu EU:n luomutuotevaatimusten mukaisesti. Luomutäytelakritsoita valmistetaan useaa eri makua. Tärkeimmistä raaka-aineista vain vehnäjauho on peräisin Suomesta. Tuotteen kehitystyö kesti kolme vuotta. Luomutäytelakritsa sai Luomuliiton *Vuoden Luomutuote 2011* -valinnoissa kunniamaininnan.

Lähteet
-------

1. ↑  Makulaku Lakritsa Oy Makulaku.fi. Viitattu 25.6.2011.
2. ↑  Makulaku Lakritsa Oy - hyvä tuloskehitys ja vahva kasvu  15.6.2011. Kauppalehti.fi.  Arkistoitu 4.3.2016. Viitattu 25.6.2011.
3. ↑  Makulaku investoi 3 miljoonaa uuteen tuotantolinjaan  22.2.2011. Uusimaa.fi. Viitattu 25.6.2011. [vanhentunut linkki]
4. ↑  Viikki Food Centre – osa Helsinki Business and Science Park Oy Ltd:tä Viikkifoodcentre.fi.  [vanhentunut linkki]
5. ↑  Certificate of organic production 2010 *makulaku.fi*. Viitattu 26.6.2011. [vanhentunut linkki]
6. ↑  Makulaku luottaa luomuun  28.4.2011. Uusimaa.fi.  Arkistoitu 4.3.2016. Viitattu 25.6.2011.
7. ↑  2011 Vuoden luomutuote  23.3.2011. Luomuliitto.fi. Viitattu 25.6.2011.
8. ↑  Kurkku ja olut vuoden luomutuotteita  24.3.2011. HS.fi. Viitattu 25.6.2011. [vanhentunut linkki]

Aiheesta muualla
----------------

* Makulakun kotisivut
Carl Berling I.V. Gertnerin teoksessa.|**Johan Carl Ernst Berling** (30. elokuuta 1812 – 30. maaliskuuta 1871) oli tanskalainen hovimies ja sanomalehden julkaisija.

Berling peri isältään oikeuden julkaista Tanskan virallista lehteä, ja se sai 1833 nimen *Berlingske Tidende* ja sai Berlingin johdossa paljon vaikutusvaltaa ja antoi hänelle paljon etua. 

Berling oli Fredrik VII:n lapsuudenystävä ja tuli tämän valtaannousun jälkeen 1848 kuninkaan yksityissihteeri ja myöhemmin kamariherra.

Erityisesti merkityksellinen Berlingistä tuli sitä kautta, että hän oli kreivitär Dannerin ystävä.

Berling silti altisti itseään suurelta osin aatelin vihalle ja ylenkatseelle, ja seurustelu talonpoikaisystäväin kanssa johti hänet konfliktiin Kansallisliberaalin puolueen kanssa.

1850-luvulla ministeriö Hall-Krieger vaati, että Berling erotettaisiin. Kuningas kieltäytyi, ja hallitus päätti erota. Berling avusti tämän jälkeen uuden ministeriön Rotwitt-Blixen-Finecke muodostamisessa.

Myöhemmin hän matkaili paljon. 1871 hän lähti kreivitär Dannerin kanssa Italiasta Egyptiin tarkoituksenaan jatkaa Jerusalemiin mutta kuoli Ismaïliassa.

Lähde
-----

* Svensk uppslagsbok. Malmö 1939

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Yhdysvallat
* Alankomaat

 |

 |
**Christian Friedrich Müller** (29. joulukuuta 1752 Rheinberg – 21. joulukuuta 1827 Tukholma) oli saksalaissyntyinen, Ruotsiin asettunut viulisti, säveltäjä ja kapellimestari.

Müller sai viulunsoiton opetusta todennäköisesti M. Solomonilta. Hän työskenteli 1770-luvulla viulistina Preussin Henrikin hoviorkesterissa. Vuonna 1778 hän lähti kiertueelle laulaja Gertrud Elisabeth Maran kanssa. Vuonna 1779 Müller saapui Kööpenhaminaan, jossa esiintyi ja tapasi laulaja Caroline Walterin. Walter oli jo naimisissa, vaikkakin hänen miehensä oli lähtenyt Tanskasta vuonna 1775. Tanskan hovi ei hyväksynyt Müllerin suhdetta Walteriin vaan karkotti Müllerin maasta. Vuonna 1780 Walterille myönnettiin avioero, mutta Müller oli siirtynyt Ruotsiin, johon Walter pian häntä seurasi. Pariskunta avioitui toukokuussa 1780 Göteborgissa.

Müller saavutti maineen virtuoosisena soittajana. Hän pääsi toiseksi konserttimestariksi kuninkaallisen oopperan orkesteriin Tukholmaan. Hänen taloustilanteensa oli synkkä vuonna 1782, joten hän pakeni vaimonsa kanssa velkojia Christianian ja Hampurin kautta Lontooseen. Müller kutsuttiin Lontoossa vaimonsa kanssa Ruotsin suurlähettilään puheille. Tämä tarjosi pariskunnalle hyväpalkkaista kymmenvuotista työsopimusta jos puolisot palaisivat Tukholmaan. Tarjouksen taustalla oli kuningas Kustaa III, joka lupasi kustantaa pariskunnan paluun Ruotsiin. Müller ja hänen vaimonsa hyväksyivät sopimuksen. Tukholmaan palattuaan Müller sai vuonna 1783 kuninkaallisen kamarimuusikon (Kunglig kammarmusicus) arvonimen. Vuosina 1787–1807 hän työskenteli oopperaorkesterin konserttimestarina ja musiikillisena johtajana. Kuningas Kustaa IV Aadolf päätti vuonna 1806 sulkea oopperan, mutta Ruotsin vallankaappauksen (1809) jälkeen Kaarle XIII avasi oopperan uudelleen ja palkkasi Müllerin takaisin.

Müller oli Ruotsin kuninkaallisen musiikkiakatemian jäsen vuodesta 1788. Hän johti oopperaorkesterin lisäksi moneen otteeseen Kungliga Hovkapelletia. Hän johti orkesteria myös Johann Christian Friedrich Hæffneria johtaessa kuoroa ja solisteja. Yhdessä Müller ja Hæffner johtivat useissa yhteyksissä Joseph Haydnin Luominen-oratorion ja Wolfgang Amadeus Mozartin Requiemin. Müller jäi eläkkeelle vuonna 1817. Hän sävelsi muun muassa konserttoja ja sonaatteja viululle. Hänen viuluteoksensa olivat todennäköisesti hänen omia esityksiään varten sävellettyjä. Müller myös säesti vaimonsa esityksiä. Müllerin tuotantoon kuuluu lisäksi jousikvartettoja ja muuta kamarimusiikkia. Tärkeimpänä teoksista pidetään kuitenkin näyttämömusiikkia draamaan *Drottning Christina*. Müller sävelsi muitakin näyttämöteoksia. Kahden eri lähteen perusteella Müller sävelsi sittemmin kadonneen huilukonserton, mutta todennäköisempänä tekijänä pidetään nykyään hänen aikalaistaan August Eberhard Mülleriä. Jotkin Müllerille attribuoidut teokset ovat osoittautuneet Carl Friedrich Müllerin tekemiksi.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Christian Friedrich Müller (1752−1827) Swedish Musical Heritage, viitattu 19.2.2024 (englanniksi)
**Gerald Ratner** (s. 1. marraskuuta 1949) on brittiläinen liikemies, joka tuli 1980-luvulla tunnetuksi halpoja koruja myyvästä kauppaketjustaan ja 1990-luvun alussa sen maineen tuhoamisesta varomattomalla vitsailullaan.

Juutalaisen jalokivikauppiaan teinipoika erotettiin 1960-luvun puolivälissä koulusta, mutta pääsi töihin isänsä koruliikkeeseen. Hän poimi liiketoiminnan oppeja käytännöstä ja eteni Ratner Groupin johtoon. Hän mullisti konservatiivisen jalokivibisneksen alkamalla teettää halpoja jäljitelmäkoruja ja myymällä niitä jatkuvien tekaistujen alennusmyyntien avulla liikkeissä, joiden ikkunat olivat täynnä räikeänvärisiä tarjouskylttejä. Menestys oli valtavaa, ja Britanniassa koru- ja kelloalan suurimmaksi kasvaneella Ratner Groupilla oli kotimaansa 1 500 myymälän lisäksi tuhatkunta myymälää Yhdysvalloissa. Hän kasvatti konsernia myös yritysostoilla, ja konsernin tuotemerkkejä ja aputoiminimiä olivat Ratners, H. Samuel, Ernest Jones, Leslie Davis ja Watches of Switzerland.

Alamäki alkoi, kun Gerald Ratner kutsuttiin vuonna 1991 puhujaksi Royal Albert Hallissa pidettyyn yritysjohtajien kokoukseen. Puheenpitoon tottumaton Ratner oli saanut neuvon sisällyttää puheeseensa pari vitsiä. Yritysjohtajille hän sitten kertoi eräänkin kysyjän ihmetelleen, miten hän voi myydä koruja alle punnan hinnoilla, ja kertoi vastannensa "koska ne ovat täyttä roskaa". Toisessa vitsissä hän arveli, että hieman enemmän maksava Marks & Spencerin katkarapuvoileipä kestää luultavasti kauemmin kuin hänen yrityksensä myymä korvakoru.

Britannian lehdistö otti puheen ansiosta Ratnerin pilkkansa kohteeksi, yrityksen osakkeiden arvo romahti, ja tarinan mukaan kuluttajat marssivat liikkeisiin vaatimaan rahojaan takaisin. Gerald Ratner joutui eroamaan yrityksensä johdosta 43-vuotiaana vuonna 1992 ja vietti vuosia vähävaraisena ja työelämän ulkopuolella. Myöhemmin Gerald Ratner perusti uusia melko hyvin menestyneitä korualan yrityksiä, mutta kertoo joutuneensa kärsimään erehdyksestään loppuelämänsä.

Katso myös
----------

* Ratner-ilmiö

Lähteet
-------

1. ↑  Shapland, Mark: Gerald Ratner interview: Exactly 32 years since THAT career-ruining jewellery joke, cycling saved me, says businessman who is now having the last laugh *Financial Mail on Sunday*.  25.4.2023. Viitattu 19.2.2024.
2. ↑  Gerald Ratner still reeling 30 years on from gaffe that sank his jewellery empire in a matter of seconds *thisismoney.co.uk*.  24.4.2021. Viitattu 19.2.2024.
3. ↑  Graham, Natalie: Gerald Ratner – the rise and fall of a rough diamond *The Financial Times*.  1.11.2013. Viitattu 19.2.2024.
**Matti Isko Istara Aaltonen** (26. elokuuta 1926 Forssa – 27. tammikuuta 2007 Helsinki) oli Forssan kirjapainon toimitusjohtaja ja teollisuusneuvos. Hänen isänsä oli Forssan Lehden perustaja ja Forssan kirjapainon ensimmäinen johtaja, professori Esko Aaltonen. Matti Aaltosen veli on dokumenttielokuvien tekijä Jouko Aaltonen.

Forssan kirjapainossa Aaltonen työskenteli 15-vuotiaasta alkaen kaikissa tehtävissä ja tuli vuonna 1948 isänsä jälkeen Forssan Lehden toimitusjohtajaksi sekä vuonna 1952 Forssan kirjapainon toimitusjohtajaksi, kun Esko Aaltonen siirtyi professoriksi Turun yliopistoon. Matti Aaltosen aikana Forssan kirjapaino laajeni ja Forssan lehti alkoi ilmestyä kuudesti viikossa. Forssan Lehden päätoimittajana Aaltonen oli vuosina 1962–1965 ja 1973–1974. Teollisuusneuvoksen arvo hänelle myönnettiin vuonna 1978.

Isänsä tavoin Aaltonen oli mukana paikallisessa kotiseututyössä ja toimi muun muassa Lounais-Hämeen Kotiseutu- ja Museoyhdistyksen puheenjohtajana. Myös yhdistyksen julkaisemasta Lounais-Hämeen Kotiseutu- ja Museoyhdistyksen vuosikirjasta tuli hänen aikanaan arvostettu julkaisu.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Annastiina Henttinen: Teollisuusneuvos Matti Aaltonen (1926–2007). *Suomen talouselämän vaikuttajat* -verkkojulkaisu (maksullinen). 3.9.2012. Suomalaisen Kirjallisuuden Seura. Viitattu 28.9.2012
2. ↑  *Kuka kukin on 2009*, s. 42–43. Helsinki: Otava, 2008. ISBN 978-951-1-21965-1.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Talousvaikuttajat

 |

 |
**Idiot Pilot** on vuonna 2003 perustettu, kaksijäseninen alternative rock/electronica/post-hardcore-yhtye Bellinghamista, Washingtonista Yhdysvalloista. Sen jäseniin kuuluvat Michael Harris ja Daniel Anderson, jotka aikaisemmin soittivat yhtyeessä Azero Cherry. Idiot Pilotilla on sopimus Reprise Records -levy-yhtiön kanssa. 

Yhtyeen musiikkia on kuvattu rockin, psykedelian, punk/hardcoren, progen ja indien sekoitukseksi, vaikkakin yhtyeen soundi on pääpiirteiltään eniten electronicaa. Harris ja Anderson toteavat yhtyeen nettisivuilla Idiot Pilotin olevan lähinnä "käsikranaatilla varustetun apinan musiikillinen vastine." Idiot Pilotin uusimman Wolves-albumin tuottivat Ross Robinson ja entinen blink-182-basisti ja lauluntekijä, nykyisin +44-yhtyeessä vaikuttava Mark Hoppus.

Idiot Pilot on myös kiertänyt toisen kokeellisen alternative/electronica-yhtyeen ja Deftonesin keulakuvan Chino Morenon sivuprojektin Team Sleepin kanssa.

Diskografia
-----------

### Albumit

* *Strange We Should Meet Here* Reprise Records/Clickpop Records (2005)
* *Wolves* (2007)
* *Blue Blood* (2019)

### EP:t/Singlet

* *A Silent Film* (EP)
* *To Buy a Gun (EP) (CD/12") (2005)*
* *A Day in the Life of a Poolshark* (CD/10") (2006)

Aiheesta muualla
----------------

* Idiot Pilot virallinen sivu
* Idiot Pilot Myspacessa (englanniksi)
* IdiotFans.net (Arkistoitu – Internet Archive)
* IdiotPilot.co.uk
Muinaiseksi sukujyrkkämäksi uskottu kallio Ruotsissa. Willem Swidden kuvitusta teokseen *Suecia antiqua et hodierna* 1600-luvun lopulta.
**Sukujyrkkämä** eli **surmanjyrkänne** tai **surmankallio** (ruots. *ättestupa*) tarkoittaa sellaista korkeaa kalliota, josta vanhukset kansanuskomuksen mukaan muinaisina aikoina syöksyivät tai syöstiin alas, jotteivat he olisi vaivoiksi perheelleen. Uskomuksen muunnelma on tarina sukunuijista (ruots. *ätteklubban*). Ne olisivat olleet erityisiä nuijia, joilla vanhuksia olisi sukupolvi toisensa jälkeen isketty kuoliaaksi. Keillers Parkissa Göteborgissa ja muuallakin Ruotsissa on *Ättestupa*-nimisiä kallioita, joita tarinan mukaan on käytetty tähän tarkoitukseen. Nykyisin ei kuitenkaan pidetä todennäköisenä, että järjestelmällistä vanhusten surmaamista tai itsemurhia olisi todellisuudessa esiintynyt, vaan sukujyrkkämiä pidetään myyttinä.

Vanhusten tai sairaiden surmaaminen mainitaan esimerkiksi Prokopioksen kuvauksessa heruleista 500-luvulla. Ruotsissa tästä ilmiöstä alettiin puhua 1600-luvulla, kun islantilainen *Götrekin saaga* käännettiin ruotsiksi ja julkaistiin. Tässä saagassa kuvattiin sukujyrkkämältä heittäytyviä ihmisiä Ruotsin Länsi-Götanmaalla. Seuraavina vuosisatoina erilaisiin kalliojyrkänteisiin liittyviä sukujyrkkämäaiheisia tarinoita tuli esiin varsinkin Etelä-Ruotsissa.

Uppsalan yliopiston professori Adolf Noreen (1854–1925) kuitenkin asetti sukujyrkkämätarinan kyseenalaiseksi. 1990-luvulla tutkijoiden keskuudessa onkin yleisesti hyväksytty käsitys, ettei sukujyrkkämiä todellisuudessa ole ollut olemassa. Ruotsissa kerrottuihin tarinoihin sukujyrkkämät luultavasti tulivat juuri *Götrekin saagasta*. Saagan tiedot levisivät pappien ja kartanonherrojen välityksellä osaksi suullista kansanperinnettä. *Götrekin saagan* kuvausta sukujyrkkämistä on arveltu humoristiseksi fiktioksi, koska siinä kerrotaan ihmisten hyppäävän jyrkkämältä mitä ihmeellisimmistä syistä. On otaksuttu, että islantilainen saagakirjailija halusi pilkata ruotsalaisia kuvaamalla nämä jyrkänteiltä hyppiviksi idiooteiksi.

Käsitettä *ättestupa* on usein käytetty Ruotsissa poliittisessa yhteydessä korostamaan, kuinka huonoksi varsinkin eläkeläisten tilanne voi muodostua sosiaalisen turvaverkon puuttuessa.

Suomessa *ättestupa*-käsitettä on käyttänyt Ior Bock teoksessaan *Bockin perheen saaga*.

Lähteet
-------

1. ↑  Lampén, Lea: *Ruotsi–suomi suursanakirja*. WSOY, 1973.
2. 1 2 3
3. ↑  The Heruls (Arkistoitu – Internet Archive). Luettu 22.11.2006.
4. ↑  Nordberg, Anders: *Krigarna i Odins sal. Dödsföreställningar och krigarkult i fornnordisk religion*. Stockholm: Stockholm University Press 2003.
5. ↑
*Tämä artikkeli kertoo kalaverkon pauloituksesta. Pauloittaminen voi myös viitata kenkäpaulojen pukemiseen.*
**Pauloittaminen** tarkoittaa toimenpidettä, jossa kalaverkon liina liitetään painotettuun alapaulaan ja kelluttavaan yläpaulaan. Nykyisin suurin osa kaupoissa myytävistä kalaverkoista on pauloitettu konepauloitusmenetelmällä, jossa verkon liina on ommeltu kiinni verkon pauloihin tai kiinnitetty liinan silmien läpi juoksevalla apupaulalla ala- ja yläpauloihin. Kalaverkot voidaan ompelemisen sijaan pauloittaa myös juoksupauloitusmenetelmällä, jossa pauloituslanka kuljetetaan liinan silmien läpi pauloitustyökalua nimeltään käpy hyväksi käyttäen. Liinan silmät kiinnittyvät pauloituslangasta muodostuviin lenkkeihin, jotka kiinnitetään pauloihin erityisillä pauloitussolmuilla.

Lähteet
-------

* Pekka, Heikkilä: *Verkon pauloitus, paikkaus ja verkkokalastus*. Vaasa: Pyydysjata, 2008. ISBN 978-952-99455-2-8. suomi
* Kokkarinen, Eero: Verkon pauloitus : oikeilla välineillä ja työmenetelmillä syntyy parempi verkko.  *Metsästys ja kalastus*, 1996, nro 1, s. 48-49. Helsinki:  Yhtyneet kuvalehdet. ISSN 0026-1629.

### Viitteet

1. ↑  Heikkilä 2008*lähde tarkemmin?*

Aiheesta muualla
----------------

* (Arkistoitu – Internet Archive)
**Lorenzo Olarte Cullen** (s. 8. joulukuuta 1932 Ponteareas, Galicia, Espanja) espanjalainen lakimies ja poliitikko Kanariansaarilta.

Cullen on suorittanut kandidaatin tutkinnon oikeustieteessä Universidad Complutense de Madrid -yliopistosta vuonna 1955. Hän aloitti poliittisen uransa vuonna 1973 Francon aikana. Hän oli vuosina 1974–1979 Kanariansaarien neuvoston jäsen. Vuonna 1977 hän oli perustamassa Kanarian unioni -puoluetta ja toimi sen johtajana perustamisen jälkeen. Puolue lopetettiin seuraavana vuonna kun se sulautui Demokraattisen keskustan unioniin (UCD).

Cullen toimi puolueen johtajan Adolfo Suárezin neuvonantajana vuoden 1979 tammikuuhun. Hän oli lentoyhtiö Aviacon johtajana 1980–1982, joka jälkeen hän toimi erilaisissa poliittisissa tehtävissä Kanariansaarilla.

Cullen valittiin Kanariansaarien Kanarian parlamentin hallituksen johtajanaksi vuonna 1988 ja hän oli virassa 1988–1991. Jonka jälkeen hän oli varapuheenjohtaja ja matkailuneuvoja 1995–1999.

Vuonna 2014 hänet valittiin Demokraattisen keskusta koalition johtajaksi (esp. *Coalición de Centro Democrático*).

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6 7  Lorenzo Olarte Cullen *Jardín Botánico Viera y Clavijo*.  23.6.2005. Viitattu 28.7.2019. (englanniksi)


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Kansalliset Muokkaa Wikidatassa | 
* Espanja

 |

 |
**Leila Kostiainen** (s. 1950) on suomalainen järjestövaikuttaja ja ammattiyhdistysjohtaja. Kostiainen työskenteli STTK:n pääsihteerinä vuodesta 2007 lähtien. Kostiainen on toiminut vuodesta 2017 lähtien lainsäädännön arviointineuvoston puheenjohtajana.

Kostiainen aloitti työuransa fysioterapeuttina. Samalla hän kiinnostui ammattiyhdistystoiminnasta ja nousi 28-vuotiaana ammattiliittonsa puheenjohtajana. Vuonna 1982 Kostiainen oli mukana perustamassa ammmattiliitto Tehyä jonka palveluksessa hän toimi pitkään. Ammattiyhdistystoiminnan myötä Kostiainen ryhtyi lukemaan oikeustieteitä. 36-vuotiaana hän valmistui varanotaariksi ja oikeustieteiden kandidaatiksi 42-vuotiaana. Vuonna 2000 Kositianen valittiin STTK:n työmarkkinayksikön johtajaksi. Kostiainen on toiminut Sinikka Mönkäreen valtiosihteerinä vuonna 2005 ja Tuula Haataisen valtiosihteerinä 2005-2007.

Lähteet
-------

1. ↑  Oikeustieteen kandidaatti Leila Kostiainen lainsäädännön arviointineuvoston puheenjohtajaksi *Valtioneuvosto*.  8.12.2016. Viitattu 6.6.2023.
2. ↑  Ministerin tiedot: Haatainen, Tuula *Valtioneuvosto*. Viitattu 6.6.2023.
3. ↑  Yli-Huttula, Tuomo: Val­tio­sih­tee­ri, joka tarttuu haas­tei­siin *Kaleva*.  28.2.2005. Viitattu 6.6.2023.