recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Vait** ovat luoteisessa Liberiassa, Sierra Leonen pohjoisosassa ja lähialueilla Guineassa asuva kansa. Vuonna 1980 heitä arvioitiin olevan 350 000 henkeä.

Vait puhuvat mandelaista kieltä. 1800-luvulla sen kirjoittamista varten laadittiin omaperäinen vai-kirjoitus. Kansan pääelinkeino on maanviljely. Peruselintarvikkeena on riisi, ja sen lisäksi vait viljelevät muun muassa puuvillaa, maissia, kurpitsaa, inkivääriä, kahvia ja kaakaota. Palmupuukin on tärkeä hyödyke, josta vait saavat muun muassa pähkinöitä, voita, viiniä, polttoainetta, saippuaa ja koreja. Koulutus jakautuu kolmeen eri tyyppiin lapsien iästä riippuen: "maaseutukoulu" (jossa lapset opettelevat vain kansan tapoja, sosiaalisia taitoja ynnä muuta), englanninkielinen koulu sekä arabiankielinen koraanikoulu.*lähde?* Käsityöammatit ovat kehittyneitä. Suurin osa vaista on sunnalaisia muslimeja.

Lähteet
-------

1. 1 2  *Afrika: entsiklopeditšeski slovar, tom 1*, s. 388. Moskva: Sovetskaja entsiklopedija, 1986.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Vait** Wikimedia Commonsissa
Saadanin kansallispuisto

|  |  |
| --- | --- |
| Sijainti | 
Tansania |

Hallinto| Tyyppi | 
KansallispuistoView and modify data on Wikidata  |
| Perustettu | 
2005View and modify data on Wikidata  |

muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa WikidataaTietolaatikon dokumentaatioNäytä Wikidatasta tulevat arvot

**Saadanin kansallispuisto** on luonnonsuojelualue Tansaniassa, Intian valtameren rannalla. Sen pinta-ala on 1 100 neliökilometriä. Puisto sai alkunsa riistanhoitoalueena 1960-luvulla. Vuonna 2002 sen pinta-ala nostettiin kaksinkertaiseksi. Salametsästys on ollut aiemmin alueella suuri ongelma, mutta yhteistyössä läheisten kylien kanssa salametsästys on saatu vähenemään.

Puisto on siitä erityinen, että se ulottuu valtameren rannalta pensassavannille. Siellä näkee kirahveja, puhveleita, pahkasikoja, paviaaneja ja erilaisia antilooppeja. Elefantit liikkuvat 30 yksilön laumoina, ja leijonilla on useita pentueita puiston alueella. Muita petoja ovat leopardi, hyeena ja sakaali. Wami-jokea pitkin tehdään risteilyjä, joissa voi nähdä krokotiileja ja virtahepoja. Saadanin ranniolla on Manner-Tansanian viimeinen uhanalaisen liemikilpikonnan pesimäalue. Merialueilla tavataan ryhävalaita ja delfiinejä.

Lähteet
-------

1. 1 2  Saadani National Park (Arkistoitu – Internet Archive) Tanzania Parks (englanniksi)
2. ↑  General Information Saadani Park
**La furia di Ercole** ("Herkuleen raivo", ransk. *Hercule se déchaîne*) on vuonna 1962 julkaistu italialais-ranskalainen seikkailuelokuva. Tyylilajiltaan peplumia edustavan filmin on ohjannut Gianfranco Parolini. Sen päähenkilöä Herkulesta esittää yhdysvaltalainen kehonrakentaja Brad Harris.

Juoni
-----

Herkules saapuu Arkadiin tapaamaan vanhaa ystäväänsä kuningas Nisiaa. Kuningas on kuollut ja hänen valtansa on perinnyt kuningatar Cnidia, jonka takana vaikuttaa julma neuvonantaja Menisto. Cnidia rakastuu Herkuleeseen, joka asettuu tyranniaa vastaan kapinoivan kansan puolelle. Menisto yrittää tappaa kapinallisten johtajan Eridionen tyttären Darian, mutta saa lopulta itse surmansa. Eridione ottaa vallan ja Herkules lähtee etsimään uusia seikkailuja.

Näyttelijät
-----------

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
|  Brad Harris  | … |  Herkules
  |
|  Luisella Boni  | … |  Daria
  |
|  Mara Berni  | … |  Cnidia
  |
|  Serge Gainsbourg  | … |  Meniste
  |
|  Sergio Ciani  | … |  Yarnak
  |
|  Carlo Tamberlani  | … |  Eridione
  |

Tuotanto
--------

*La furia di Ercole* on samojen tekijöiden toisinto edellisenä vuonna julkaistusta *Sansonesta*. Serge Gainsbourgin mukaan ne kuvattiin samaan aikaan, eikä hän aina tiennyt kumpaa elokuvaa oli tekemässä. Jugoslaviassa Zagrebin Dubrava Filmillä tehdyt ulkokohtaukset näkyvät suurina avustajajoukkoina ja komeina lavasteina. Herkules voittaa norsun, leijonan, gorillapukuisen miehen ja kukistaa joukon Menisten palkkasotureita, mutta muutoin elokuva painottuu melodraaman puolelle. Gianfranco Parolinin ohjaus tekee siitä kuitenkin melko sujuvaa katseltavaa. Yhtenä roistoista esiintyy näyttelijänuraansa aloitellut Sergio Ciani alias Alan Steel.

Elokuvan saksalaisessa versiossa  *Samson, Befreier der Versklavten* ("Samson, orjuutettujen vapauttaja") sen päähenkilö esiintyy nimellä Simson.

Lähteet
-------

1. ↑  Cinematografo.it: Cinedatabase *cinematografo.it*. Viitattu 12.1.2013. (italiaksi)
2. ↑  Anica: Archivio del Cinema Italiano *archiviodelcinemaitaliano.it*. Viitattu 12.1.2013. (italiaksi)
3. 1 2 3  Hughes, Howard: *Cinema Italiano: The Complete Guide from Classics to Cult*, s. 33. London, New York: I. B. Tauris, 2011. ISBN 978-1-84885-608-0.
4. ↑  Association Culturelle Franco-Italienne Machiavelli: Hercule se déchaîne *asso.machiavelli.free.fr*.  Arkistoitu 28.12.2014. Viitattu 12.1.2013. (ranskaksi)
5. ↑  The Horror!?: The Fury of Hercules (1962) *houseinrlyeh.blogspot.fi*. Viitattu 12.1.2013. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* *La furia di Ercole* Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
**La Vie en rose**, (suom. Ruusuinen elämä, suomenkielisessä tekstissä **Ruusuinen hetki**) on ranskalainen laulu, jonka on sanoittanut Edith Piaf ja säveltänyt Louiguy vuonna 1946. Laulun esitti alun perin Piaf. Laulusta tuli suosittu, ja monet muut laulajat ovat levyttäneet sen eri kielillä. Kappaleelle myönnettiin Grammy-palkinto vuonna 1998.  (Arkistoitu – Internet Archive)

Vuonna 2022 *Helsingin Sanomat* pyysi yli 70 suomalaista musiikkialan vaikuttajaa nimeämään korkeintaan 20 itselleen juuri sillä hetkellä tärkeintä laulua paremmuusjärjestyksessä, minkä perusteella lehti laati sadan parhaan laulun listan. Piafin alkuperäisversio ylsi kyselyn kokonaistuloksissa sijalle 71.

Artisteja, jotka ovat levyttäneet kappaleen
-------------------------------------------

* Amália Rodrigues
* Aretha Franklin
* Audrey Hepburn
* BB King
* Bette Midler
* Bing Crosby
* Candan Erçetin
* Céline Dion
* Connie Francis
* Cyndi Lauper
* Dalida
* Dean Martin
* Édith Piaf
* Herb Alpert
* Jack Nicholson
* José Carreras
* Josephine Baker
* Julio Iglesias
* Katherine Jenkins
* La Toya Jackson
* Lesley Garrett
* Liza Minnelli
* Louis Armstrong
* Luciano Pavarotti
* Madeleine Peyroux
* Marlene Dietrich
* Melissa Manchester
* Michael Bublé
* Milva
* Paula Cole
* Petula Clark
* Plácido Domingo
* Pomplamoose
* Shirley Bassey
* Sophie Milman
* Taco
* Tatsuro Yamashita
* Thalía
* Tony Bennett
* Ute Lemper
* Yves Montand
* Yvette Giraud

Lähteet
-------

* Grammy.org (Arkistoitu – Internet Archive)

### Viitteet

1. ↑  100 maailman parasta laulua.  *Helsingin Sanomat*, 15.1.2022. Artikkelin verkkoversio (maksullinen). Viitattu 15.1.2022.
Elessei Valokainen (oikealla) yhdessä Iivana Onoilan kanssa vuonna 1911.
**Elessei Valokainen** oli suistamolainen runonlaulaja ja tietäjä.

Valokainen herätti monesti oudoksumista "mauttomalla muinaisaikuista pukua tavoittavalla ulkoasullaan". Hän esiintyi vuonna 1906 Sortavalan laulujuhlilla, vaikkei itse ollut varsinainen runonlaulaja. Valokainen osasi runsaasti satuja ja muuta kansanperinnettä, ja helmikuussa 1908 tohtori V. Salminen sai häneltä 11 runoa, 31 loitsua, 30 taikaa ja 19 satua. Valokaiselta on tallennettu myös ikivanha suorasanainen sukeltajamyytin toisinto.

Runonkerääjä Eino Kemppainen luonnehti Elessei Valokaista itsenäiseksi kehittyneeksi runonlaulajaksi, joka ei seurannut orjallisesti muita vaan usein tahallaankin muutteli sanoja omin päin hävittämättä itse pääjuonta. Toisinaan hän myös yhdisti eri runoissa olevia asioita yhteen runoon ja silloin aina epäonnistui. Kemppaisen mukaan Valokaisen käyttämä sävel erosi tunnetumman runonlaulajan Iivana Onoilan sävelestä huomattavasti. Hänen mukaansa Valokainen lauloi liian kovasti ja rämisevästi, "silloinkin kun ei tarvitsisi pienen kuulijakunnan vuoksi niin kovasti huutaa". Itsekin karjalaisen runonkerääjä Iivo Härkösen mukaan Valokainen ei osannut laulaa lainkaan. Myöskään Kemppaisen arvio Valokaisen omaperäisyydestä ei ilmeisesti osu oikeaan, sillä hänen omaperäisinä pidetyt runonsa ovat yleensä Kalevalasta, saduista ja tilapäisistä mielijohteista kokoonpantuja "sepustuksia".

Sukunimi Valokainen (Val'okainen = Valjokkainen) on lähtöisin Suistamon Piensaran kylästä, jossa jo vuonna 1842 tavataan henkilö nimeltä Elessei Valokainen. Nimen on arveltu tulevan karjalaisista hypokorismeista Vala, Valei, Valo(i), joiden taustalla on venäläinen ristimänimi Valaam tai Valentin. Toisaalta se on yhdistetty myös murresanaan valjakka "vaalea, hailakka, kalvakka", vaikka se ei selitykään suoraan karjalan kielen pohjalta. Suistamon henkikirjoissa nimi esiintyy myös muodossa Valjakka tai Waljakka. Etelä-Savossakin sitä tavataan 1700-luvulta alkaen.

Lähteet
-------

1. 1 2  Rajakarjalaiset runovirret karjalan kielen näkökulmasta *erepo.uef.fi*. Viitattu 14.2.2021.
2. 1 2  Arkistoitu kopio10. Suistamo. Salminen V, n. 1408. -08 *SKVR VII1, Suomen Kansan Vanhat Runot (SKVR) via SKVR-tietokanta – kalevalaisten runojen verkkopalvelu*.  1908 (alkup. julkaisu).  Arkistoitu 11.8.2020.
3. ↑
4. ↑
5. ↑  Rajakarjalainen sukunimistö ja sen muuttuminen *helda.helsinki.fi*. Viitattu 14.2.2021.
**McCartney** on Paul McCartneyn studioalbumi vuodelta 1970. Se on hänen ensimmäinen albuminsa The Beatlesin hajoamisen jälkeen. McCartney soittaa albumilla itse kaikki soittimet ja laulaa; hänen vaimonsa Linda McCartney laulaa taustalla muutamassa kappaleessa. Suurin osa kappaleista on äänitetty pariskunnan kotona, ja pari kappaletta Abbey Roadin studiolla.

Musiikillisesti albumi jatkaa *Get Back*/*Let it Be* -äänityssessioiden kappaleiden selkeytettyä linjaa, vieden musiikkia vieläkin yksinkertaistetumman ilmaisun suuntaan. Poikkeuksena tästä on kokeellisenoloinen *Kreen-Akrore*, joka kertoo samannimisestä Brasiliassa elelevästä heimosta. Tarkoitus oli mimikoida heidän metsästysretkien ääniä, sekä luoda sen mukainen tunnelma. Paul sai idean kappaleeseen nähtyään siitä kertovan TV-dokumentin. Kappale *Teddy Boy* on Get Back sessioiden perua, mutta monien muiden kappaleiden tavoin se jäi tuolloin viimeistelemättä sekä julkaisematta. *Junk* puolestaan koki jokseenkin vastaavanlaisen kohtalon Abbey Road albumin levytyksessä. Kummatkin ovat Paulin kappaleita, jotka hän kirjoitti Beatlesin Intian reissun aikana keväällä 1968. *Hot as Sun* puolestaan juontaa juurensa vuoteen 1959 asti. *The Lovely Linda* kertoo nimensä mukaisesti McCartneyn vaimosta, ja se oli ensimmäinen levyä varten nauhoitettu kappale. Samalla Paul testasi sillä laitteistoa. Kappaleet *Valentine Day*, *Momma Miss America* and *Oo You* on sävelletty paikan päällä nauhoitusten lomassa.

Vaikka useimmat kriitikot eivät pitäneet albumista, se myi erittäin hyvin. McCartneyn studioperfektionismiin tottunut John Lennon oli yllättynyt "laadun puutteesta" levyllä. Tämän mielipiteen hän ilmaisi Rolling Stonen haastattelussa vuonna 1970.

Kappaleet
---------

Kaikki kappaleet on säveltänyt Paul McCartney.

1. "The Lovely Linda" - 0:42
2. "That Would Be Something" - 2:37
3. "Valentine Day" - 1:40
4. "Every Night" - 2:30
5. "Hot as Sun/Glasses" - 2:06
6. "Junk" - 1:54
7. "Man We Was Lonely" - 2:57
8. "Oo You" - 2:47
9. "Momma Miss America" - 4:04
10. "Teddy Boy" - 2:22
11. "Singalong Junk" - 2:24
12. "Maybe I'm Amazed" - 3:49
13. "Kreen–Akrore" - 4:14

Kokoonpano
----------

* Paul McCartney: kaikki instrumentit ja laulu
* Linda McCartney: taustalaulu

Lähteet
-------

1. ↑  Kappale Kreen-Akrore macca-central.com-sivustolla *macca-central.com*.  Arkistoitu 1.12.2017. Viitattu 27.11.2012. Englanti
2. ↑  Tietoa albumista Beatles Bible-sivustolla *beatlesbible.com*. Viitattu 27.11.2012. Englanti
Novyi Afon, kylpyläkaupunki Mustanmeren rannalla.
Uuden Athoksen luostari.
**Novyi Afon** (abhaasiksi Афон Ҿыц, *Afon Čəc*, georg. ახალი ათონი, ven. Но́вый Афо́н) on kylpyläkaupunki Georgiaan kuuluvassa, mutta de facto itsenäisessä Abhasian tasavallassa. Se sijaitsee Mustanmeren rannikolla 18 kilometriä Suhumista luoteeseen. Kaupunki kuuluu Gudautan piiriin. Sen kautta kulkee Venäjältä Tbilisiin johtava rautatie (Psyrtshan asema). Asukkaita on 1 300 henkeä (vuonna 2003).

Paikalla sijainnut kaupunki *Anakopia* mainitaan ensimmäisen kerran 200-luvulla. 700-luvun lopulla se oli Abhasian kuningaskunnan keskus ennen kuin pääkaupunki siirrettiin Kutaisiin. Myöhemmin paikalla oli *Nikopsia*-niminen genovalainen kauppapaikka. Sittemmin paikkakunnan nimenä oli *Psyrtsha*. Vuonna 1874 Athokselta saapuneet munkit perustivat *Uuden Athoksen luostarin*, josta tuli huomattava uskonnollinen keskus. Neuvostoaikana paikkakunta oli suosittu matkailukohde.

Luostarialueen lisäksi kaupungin nähtävyyksiä ovat Iverian vuorella sijaitsevat muinaisen linnoituksen ja kirkon rauniot sekä vuonna 1961 löydetty karstiluola.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Novyi Afon** Wikimedia Commonsissa
**Saab Space** oli ruotsalainen avaruusteknologiayhtiö. Saab Space oli pitkään tunnettu nimellä *Saab Ericsson Space* ja se oli Saabin ja Ericssonin yhteisesti omistama. Vuoden 2008 lopulle asti sen omisti pelkästään Saab. 

Vuoden 2008 lopulla sveitsiläinen RUAG AG osti Saab Spacen ja RUAGin tytäryhtiö Göteborgissa menetti tässä yhteydessä myös Saab-nimensä. Nykyään kyseinen yksikkö on "RUAG Sweden".

Yhtiö toimi Göteborgissa ja Linköpingissä. Yhtiössä toimii 510 työntekijää. 

Yhtiö osti Ericsson Microwave Systems yhtiön 11.9.2006 . 

Se valmisti tietokoneita satelliitteihin ja kantoraketteihin, joihin se toimitti myös satelliittien kiinnitysjärjestelmiä. 

Yhtiö omisti Austrian Aerospace -yhtiön Itävallassa ja myyntiyhtiön Yhdysvalloissa.

Vuoden 2007 lopussa Saab julkisesti ilmaisi halunsa myydä yhtiö. Tämä vaikutti myös Saab Spacen täysin omistaman itävaltalaisen Austrian Aerospace -yrityksen kohtaloon. Sveitsin valtion omistama RUAG osti Saab Spacen ja sitä kautta Austrian Aerospace -yhtiön. Täten satelliittialihankkijayhtiöt konsolidoituvat myös EU:ssa ja tavalla, jossa eräiden maiden teollisuus siirtyy ulkomaisomistukseen.

Katso myös
----------

* Austrian Aerospace
* RUAG - ml. Saab Space ja Austrian Aerospacen historia 2008 lähtien

Lähteet
-------

1. ↑
2. ↑

Aiheesta muualla
----------------

* Saab Spacen sivusto
Kunnan sijainti Hatsinan piirin kartalla.
**Novyi Svet** (ven. Но́вый Свет) on taajama ja maalaiskunta Leningradin alueen Hatsinan piirissä Venäjällä. Taajama sijaitsee 4,5 kilometriä Hatsinasta kaakkoon. Taajamassa on asukkaita 5 500 henkeä (vuonna 2007) ja kunnassa 7 500 (vuonna 2005).

Taajaman paikalla ovat sijainneet inkerinsuomalaisten asuttama Saamustin (ven. Большое Замостье, *Bolšoje Zamostje*) ja venäläinen Zahlaminkan (ven. Захламинка) kylät. Vuonna 1969 tänne ryhdyttiin rakentamaan Neuvostoliiton suurinta, 200 000 pään sikalaa. Parhaimmillaan se tuotti 20 000 tonnia sianlihaa vuodessa.

Novyi Svetin taajaman lisäksi kuntaan kuuluvat seuraavat asutuskeskukset: kylät Korhosi (ven. Коргузи, *Korguzi*), Pustoška (ven. Пустошка), Rahkola (ven. Малое Замостье, *Maloje Zamostje*), Saapru (ven. Сабры, *Sabry*); taajamat Prigorodnyi (ven. Пригородный) ja Torfjanoje (ven. Торфяное). Ennen toista maailmansotaa seudun suomalaiskylät kuuluivat Hatsinan ja Venjoen seurakuntiin.

Nykyään Novyi Svetin sikalan omistaa OAO "Rosagroregion", joka pyrkii järjestämään uudelleen 1990-luvulla romahtaneen tuotannon. Suurin osa kunnan asukkaista käy työssä Hatsinassa tai Pietarissa.

Lähteet
-------

1. ↑  Novyi Svetin kunnan sivusto *noviy-svet-gtn.narod.ru*. Viitattu 12.8.2008. (venäjäksi)[vanhentunut linkki]
2. ↑  Artikkel Sankt-Peterburgskije vedomosti -lehdessä *spbvedomosti.ru*.  31.5.2007. Viitattu 12.8.2008. (venäjäksi)
3. ↑  Novyi Svetin kunnan sivusto *noviy-svet-gtn.narod.ru*. Viitattu 12.8.2008. (venäjäksi)[vanhentunut linkki]

Aiheesta muualla
----------------

* Novyi Svetin kunnan sivusto (venäjäksi)
**Arthur Wood** (24. tammikuuta 1875 Heckmondwike, Yorkshire – 18. tammikuuta 1953 Lontoo) oli brittiläinen kevyen musiikin säveltäjä ja kapellimestari. Hänet tunnetaan *The Archers* -kuunnelman tunnussävelmästä *Barwick Green*, joka on *My Native Heath* -nimisen sarjan finaaliosa.

Wood oli paikallisessa amatööriorkesterissa viulua soittaneen räätälin poika. Hän soitti itsekin lapsena viulua, mutta omaksui pian pääsoittimekseen huilun, jonka ohella soitti piccoloa. Hän muutti perheineen Harrogateen vuonna 1882 ja aloitti huilutunneilla käymisen. Wood jätti koulunkäynnin 12-vuotiaana ja pääsi kaksi vuotta myöhemmin urkuriksi Harrogaten St Paul's -presbyteerikirkkoon. 16-vuotiaana hän toimi huilistina, soolopianistina, säestäjänä ja varakapellimestarina J. Sidney Jonesille (säveltäjä Sidney Jonesin isä). Myöhemmin hän siirtyi Bournemouthin kunnallisorkesteriin ja soitti Dan Godfreyn johdolla. Wood koki silti intohimokseen orkesterinjohdon ja pääsikin vuonna 1903 Terry's Theatren musiikillisena johtajana. Hän työskenteli lukuisissa muissakin teattereissa, kuten Kuninkaallisessa Drury Lane -teatterissa, ja johti Lontoon teatteriorkestereita yli kolmen vuosikymmenen ajan.

Wood kiersi Yhdysvalloissa johtamassa André Messagerin *Véronique*-operetin esityksiä ja johti eräitä varhaisia levytyksiä Savoy-oopperoista. Hän sävelsi itse musikaaleja, joihin kuuluvat *Yvonne*, *Petticoat Fair* ja *Fancy Fair*. Wood laati myös orkesterisarjoja ja lyhyitä kappaleita Boosey & Hawkesille sekä sävelsi marsseja vaskiyhtyeille. Lisäksi hän toimi vaskiyhtyekilpailujen tuomaristoissa. *Barwick Green* -kappaletta lukuun ottamatta Woodin musiikkia esitetään nykyään harvoin.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  A YORKSHIRE MUSICIAN - ARTHUR WOOD (1875-1953) MusicWeb International


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
	+ 2
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)
* Belgia
* Yhdysvallat
* Puola

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana

 |

 |
**Novyi mir** (ven. Новый Мир, 'Uusi maailma') on venäjänkielinen kirjallisuuslehti, joka on ilmestynyt Moskovassa tammikuusta 1925. Sen oli tarkoitus jatkaa samoja perinteitä kuin ennen neuvostoaikaa ilmestyneet suositut kirjallisuuslehdet *Mir Božy* ('Jumalan maailma'), joka ilmestyi vuosina 1892–1906, ja sen seuraaja *Sovremennyi Mir* ('Nykymaailma'), joka ilmestyi vuosina 1906–1917. Se julkaisi lähinnä proosaa, joka noudatti kommunistisen puolueen hyväksymää linjaa. Pieni polemiikki syntyi vuonna 1945, kun *Novyi Mir* julkaisi Aleksandr Bekin esseen, jossa mainittiin kuusi slangitermiä sanalle "perineum".

*Novyi Mir* muutti poliittista asennettaan 1960-luvun alussa ja kallistui toisinajattelijoiden suuntaan. Marraskuussa 1962 lehti herätti huomiota julkaistuaan Aleksandr Solženitsynin läpimurtoteoksen *Ivan Denisovitšin päivä*, kertomuksen gulag-vangista. Lehti julkaisi kiistaa herättäneitä artikkeleita ja kertomuksia Neuvostoliiton ja Venäjän historiasta, kunnes Aleksandr Tvardovski painostettiin eroamaan helmikuussa 1970. 

Kun päätoimittajaksi nimitettiin Sergei Zalygin perestroika-kauden alussa vuonna 1986, lehti arvosteli neuvostohallintoa yhä rohkeammin. Se julkaisi aiemmin kiellettyjen kirjailijoiden kuten George Orwellin, Joseph Brodskyn ja Vladimir Nabokovin proosaa ja runoja. Lehti kuuluu niin sanottuihin paksuihin kirjallisuuslehtiin.

Muiden venäläisten kirjallisuus- ja kulttuurilehtien tavoin myös Novyi Mir on menettänyt vuodesta 1991 alkaen tilaajia, ja levikki on supistunut niin pieneksi, ettei toimittajille ja kirjoittajille voida enää maksaa palkkioita.

Lehti myöntää Juri Kazakov -palkinnon vuoden parhaasta novellista.

Päätoimittajat
--------------

* Vjatšeslav Polonski (1926–1931)
* Ivan Gronski (1931–1937)
* Vladimir Stavski (1937–1941)
* Vladimir Štšerbina (1941–1946)
* Konstantin Simonov (1946–1950)
* Aleksandr Tvardovski (1950–1954)
* Konstantin Simonov (1954–1957)
* Aleksandr Tvardovski (1958–1970)
* Viktor Kosolapov (1970–1974)
* Sergei Narovtšatov (1974–1981)
* Vladimir Karpov (1981–1986)
* Sergei Zalygin (1986–1998)
* Andrei Vasiljevski (1998– )

Lähteet
-------

* Michael Glenny, *Novy Mir. A Selection 1925–1967*, Jonathan Cape, London, 1972. Review:

### Viitteet

1. ↑  feb-web.ru
2. ↑  Booksite.ru
3. 1 2 3  Kulttuuriuutisia (Arkistoitu – Internet Archive)
**Now He Sings, Now He Sobs** on jazzpianisti Chick Corean trioalbumi, joka julkaistiin 14. maaliskuuta 1968. Levy nauhoitettiin New Yorkissa A&R studioilla. Rumpuja levyllä soittaa pitkän linjan jazz-rumpali Roy Haynes, ja bassossa on myöhemmin esimerkiksi Weather Reportissa soittanut nuori tšekkiläinen, Miroslav Vitous.

Alkuperäisellä vinyylilevyllä oli viisi raitaa, mutta Blue Noten uudelleenjulkaisun myötä studiosession kahdeksan muuta raitaa otettiin mukaan levylle. Alkuperäinen levy koostui lähinnä verrattain pitkistä otoista, mutta myöhemmin mukaan otetut kappaleet ovat lyhyempiä. Standardia "My One and Only Love" ja Monkinin "Pannonicaa" lukuun ottamatta kaikki kappaleet ovat Corean omia sävellyksiä. Kappale "Windows" nousi myöhemmin standardiksi, ei kuitenkaan tämän trioversion vaan samana vuonna huilisti Hubert Lawsin kanssa tehdyn luonteeltaan melodisemman levytyksen ansiosta. Samoin kappaletta "Matrix" on joissakin lähteissä pidetty standardina. Jälkipuoli kappaleesta "Steps - What Was" on varhainen versio Corean myöhemmästä sävellyksestä nimeltä "La Fiesta". Viimeistään tämä levy nosti 26-vuotiaan Corean maineeseen jazz-yleisön keskuudessa. Levyn on kuvattu olevaan tyyliltään hard boppia, joka kurottautuu free jazzin suuntaan. Osa kappaleista on selvemmin melodisia ja toiset taas vapaamuotoisempia.

Vuonna 1999 albumille myönnettiin Hall of Fame -Grammy-palkinto. 1980-luvun alussa Corea, Haynes ja Vitous tekivät kiertueen ja julkaisivat livelevyn nimeltä *Trio-music*.

Kappaleet
---------

1. Steps - What Was
2. Matrix
3. Now He Sings, Now He Sobs
4. Now He Beats The Drum, Now He Stops
5. The Law Of Falling And Catching Up
6. Samba Yantra
7. Bossa
8. I Don't Know
9. Fragments
10. Windows
11. Gemini
12. Pannonica
13. My One and Only Love

(raidat 1-5 ovat alkuperäiseltä julkaisuilta. Joissakin painoksissa kappaleiden järjestys on erilainen)

Yhtye
-----

* Chick Corea — piano, yhtyeenjohtaja
* Miroslav Vitouš — kontrabasso
* Roy Haynes — rummut
**Saab Aero-X** on Saabin valmistama konseptiauto, joka esiteltiin Geneven autonäyttelyssä maaliskuussa 2006. Kaksipaikkaisessa urheiluautossa on yhdistelty Saabin lentokonehistoriaa sekä suuntauksia tuleviin malleihin. Esimerkiksi kesällä 2007 esitellyssä Saab 9-3 Sport Sedanin faceliftissä on viitteitä Aero-X:stä.

Tekniikka
---------

Autossa on 400-hevosvoimainen bioetanolilla toimiva kahdella turbolla varustettu 2,8 litrainen V6-moottori. Konseptimallin erityispiirteitä ovat puuttuvat a-pilarit sekä ovien ja katon yhtenäinen avautuminen. Konseptin kori on hiilikuitua ja veto tapahtuu neljällä pyörällä. Ohjaamo on muotoiltu "skandinaavisen puhtaasti" ja valaistuksessa on hyödynnetty runsaasti LED-valoja. Nopeusmittari näkyy kolmiulotteisesti akryylipinnalla.

Autoweek-lehti palkitsi sen Geneven autonäyttelyn parhaana. Auton palkitsi myöhemmin samana vuonna myös brittiläinen Autocar-lehti vuoden parhaana konseptiautona.

* Gullwing-tyyppiset ovetGullwing-tyyppiset ovet

Lähteet
-------

1. ↑  GM Media Online Saab International - Anthony Lo wins ELLE Style Award 2007, luettu 20. tammikuuta 2008
2. ↑  The 2008 Saab 9-3 week in review (Arkistoitu – Internet Archive)
3. ↑  Saabin Aero X lyö ällikällä (Arkistoitu – Internet Archive)
4. ↑  Lentäjän poika - Saab AeroX

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Saab Aero-X**.
* Saab Aero-X

Saabin automallit

|  |  |
| --- | --- |
| Tuotantomallit | 
* Saab 92
* Saab 93
* Saab Sonett
* Saab Sonett II (Saab 97)
* Saab Sonett III
* Saab 95
* Saab 96
* Saab 99
* Saab 900
* Saab 90
* Saab 9000
* Saab 9-3
* Saab 9-5
* Saab 9-4X
* Saab 9-2X
* Saab 9-7X

 |
| Konsepti- ja erikoismallit | 
* UrSaab
* Saab Monster
* Saab Quantum
* Saab Catherina
* Saab MFI13
* Saab Toad
* Saab 98
* Saab 99 Finlandia
* Saab 900 Finlandia
* Saab EV-1
* Saab 9-X
* Saab Aero-X

 |
**Miklós Kállay** (23. tammikuuta 1887 Nyíregyháza, Unkari – 14. tammikuuta 1967 New York, Yhdysvallat) oli unkarilainen poliitikko, joka toimi Unkarin pääministerinä toisen maailmansodan aikana 1942–1944.

Elämäkerta
----------

Kállay oli lähtöisin vanhasta ja vaikutusvaltaisesta säätyläissuvusta. Hän toimi 1921–1929 kotimaakuntansa maaherrana (*ispán*) ja 1929–1931 kauppaministeriön apulaisalivaltiosihteerinä. Vuosina 1932–1935 Kállay toimi maatalousministerinä, mutta hän erosi, koska ei hyväksynyt pääministeri Gyula Gömbösin äärioikeistolaista politiikkaa. 

Sen jälkeen hän oli syrjässä politiikasta, kunnes valtionhoitaja Miklós Horthy kutsui hänet pääministeriksi 9. maaliskuuta 1942. Edellinen pääministeri László Bárdossy oli vienyt Unkarin läheiseen yhteistyöhön Saksan kanssa, ja Horthy toivoi nyt Kállayn irrottavan Unkarin tästä ongelmallisesta riippuvuudesta. Kállayn hallitus suojeli Unkarin juutalaisia, jatkoi sotaa itärintamalla Neuvostoliittoa vastaan ja yritti tehdä rauhanaloitteita länsiliittoutuneiden suuntaan. Saksan johto ei ollut tähän tyytyväinen ja lopulta Saksa miehitti Unkarin maaliskuussa 1944. Kállay joutui eroamaan pääministerin paikalta 19. maaliskuuta ja yritti piiloutua saksalaisilta. Hänet kuitenkin saatiin kiinni, vangittiin ja vietiin Dachaun keskitysleiriin, sekä myöhemmin Mauthauseniin. Aivan sodan lopussa SS-joukot siirsivät hänet Tiroliin yhdessä eräiden muiden tärkeiden vankien kanssa.

Kállay vapautui toisen maailmansodan päätyttyä. Vuonna 1946 hän lähti vapaaehtoiseen maanpakoon ja asui vuodesta 1951 Yhdysvalloissa. Hän julkaisi vuonna 1954 muistelmansa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Miklós Kállay (englanniksi) *Encyclopædia Britannica Online Academic Edition*. Viitattu 19.2.2014.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Miklós Kállay** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Alankomaat

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**Johan Giesecke** (s. 9. syyskuuta 1949)*lähde?* on ruotsalainen lääkäri ja Karoliinisen instituutin emeritusprofessori. Giesecke on toiminut infektiolääkärinä muun muassa AIDS-potilaiden parissa. Giesecke on opiskellut Englannissa epidemiologiaa. Hän toimi vuosina 1995–2005 Ruotsin valtionepidemiologina. Giesecke on toiminut myös Maailman terveysjärjestössä WHO:ssa ja Euroopan tartuntatautien ehkäisykeskuksessa ECDC:ssä.

Vuonna 2020 Giesecke toimi WHO:n ja Ruotsin kansanterveysviraston neuvonantajana. Hän vaikutti Ruotsin laumasuojaan pohjautuneen koronavirusstrategian valintaan.

Lähteet
-------

1. ↑  Johan Giesecke *Medarbetare*. Viitattu 25.11.2020. (ruotsiksi)
2. ↑  Grundberg Wolodarski, Karin: Mer normalt läge i Sverige i maj, spår Johan Giesecke *Dagens industri*.  3.4.2020. Viitattu 25.11.2020. (ruotsiksi)
3. ↑  Karlsten, Emanuel: Giesecke om bråket med Norge: "Uttryckt mig på ett överlägset sätt" *Expressen*.  11.8.2020. Viitattu 2.12.2020. (ruotsiksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Puola

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* ORCID

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
*Tämä artikkeli käsittelee vuoden 1924 kirjaa. Muita samannimisiä on lueteltu täsmennyssivulla Pikkujättiläinen.*
**Pikku jättiläinen: tietokirja nuorisolle, muistikirja aikuisille ja ohjekirja itseopiskelijoille** on Yrjö Karilaan laatima ja WSOY:n vuonna 1924 julkaisema tietokirja, joka sisältää yleistietoa ja ohjeita erilaisista aiheista. Teos saavutti Suomessa aikanaan valtavan suosion ja sitä on kutsuttu "kaikkien aikojen suomalaiseksi tietokirjaksi". WSOY on julkaissut 1940-luvulta alkaen Karilaan teoksen mukaan nimettyjä Pikkujättiläinen-tietokirjoja eri aihepiireistä, kuten urheilusta ja historiasta. *Pikku jättiläisen* tunnetussa kansikuvassa Atlas kannattelee harteillaan Maapalloa.

Karilas sai idean teokseen Yhdysvalloissa ilmestyneestä *The Little Giant* -nimisestä kirjasta. *Pikku jättiläinen* alkaa ajanlaskun kuvauksesta ja käy sen jälkeen läpi kaikki keskeiset tieteen- ja tiedonalat. Havainnolliseksi tarkoitetusta kirjasta löytyvät niin lippusalon pystytysohjeet kuin shakkipelin säännöt. Vuonna 1924 ilmestyneessä ensimmäisessä painoksessa oli 952 sivua, mutta Karilas täydensi ja laajensi kirjaa jokaiseen uuteen painokseen. Vuonna 1964 ilmestynyt 19. painos oli paisunut jo 1 449-sivuiseksi. *Pikku jättiläisen* eri laitoksia painettiin yhteensä 300 000 kappaletta. Uskollisille lukijoille perustettiin vuonna 1937 Pikku Jättiläisen Kerho, johon liittyi yli 15 000 jäsentä.

Vuonna 1985 WSOY julkaisi alkuperäistä ideaa noudattaneen *Uuden pikkujättiläisen*, josta otettiin vuoteen 1991 mennessä kymmenen painosta.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Joel Kuortti & Jukka-Pekka Pietiäinen: *100 merkittävää suomalaista tietokirjaa – Abckiriasta Mustaan orkideaan*, s. 64–65, 76. Paasilinna, Helsinki 2014.
*Tämä artikkeli kertoo satulan osasta. Sanan muista merkityksistä katso Jalustin (täsmennyssivu).*
**Jalustin** on ratsun varusteisiin kuuluva kehys tai rengas, jossa ratsastaja pitää jalkaansa. Jalustin kiinnittyy satulaan jalustinhihnalla. Jalustimia käytetään yleensä pareittain ja niiden tarkoituksena on auttaa ratsaille nousua ja toimia tukena ratsastettaessa. Jalustimen käyttö lisää ratsastajan kykyä pysyä satulassa ja kontrolloida ratsua.

Jalustin ja jalustinhihna

Varhaista kehitystä
-------------------

British Museumin kokoelmiin kuuluvissa assyrialaisissa pronssiovissa 850-luvulta eaa. on kuvattu ratsastava kuningas, jonka jalat lepäävät satulana toimivaan pehmikkeeseen kiinnitetyillä jalkalaudoilla.

Intiassa toisella vuosisadalla eaa. käytettiin hevosen selkään noustaessa apuna nahkahihnaa, jonka päässä oli isonvarpaan ympärille tarkoitettu lenkki.

Jalustin Euroopassa
-------------------

Gootit oppivat jalustimen käytön vaeltaessaan Euroopan läpi. Etelä-Venäjällä he kohtaisvat ratsastajakansoja skyyttejä ja sarmaatteja. Heiltä gootit oppivat jalustintekniikan, joka oli kokonaan tuntematon muualla Euroopassa. Jalustimien avulla ratsastajan tasapaino parani niin paljon, että hän pystyi tehokkaasti taistelemaan myös ratsunsa selästä. Goottiratsastajat osoittivat ylivoimaisuutensa ensimmäisen kerran vuonna 378 Adrianopolin taistelussa, jossa he surmasivat 40 000 Rooman legioonalaista. Tämän jälkeen jalustin levisi nopeasti esimerkiksi roomalaisten ratsumiesten eli katafraktien käyttöön.

Nykymuotoisen jalustimen ja sen käyttötavan kehityksen edellytyksenä oli satularungon kehittyminen, koska ilman sitä jalustinten käyttö kohdisti hevosen selkään haitallista painetta.

Lähteet
-------

1. ↑  Townsend White Jr, Lynn: "The Origin and Diffusion of the Stirrup", *Medieval Technology and Social Change*, s. 14. Oxford: Clarendon, 1964. (englanniksi)
2. ↑  Beatie, Russel H.: *Saddles*, s. 28. University of Oklahoma Press, 1981. (englanniksi)
3. ↑  Townsend 1964, 14
4. ↑  Jonas Bechgaard: Goottien vaellus.  *Tieteen Kuvalehti Historia*, 2009, nro 4, s. 54. Oslo:  Bonnier. ISSN 0806-5209.
5. ↑  Bennett, Deb.: *Conquerors: The Roots of New World Horsemanship*, s. 100. Amigo Publications Inc, 1998. ISBN 0-9658533-0-6. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Jalustin** Wikimedia Commonsissa
**Johan Frosterus** (26. lokakuuta 1751 Haukipudas – 24. tammikuuta 1838 Kalajoki) oli suomalainen kirkkoherra.

Frosteruksen vanhemmat olivat Haukiputaan kappalainen Erik Frosterus ja hänen ensimmäinen puolisonsa Sofia Elisabet Patkull. Hän kävi Oulun triviaalikoulua ja pääsi ylioppilaaksi Turussa 1767. Turun akatemiassa opiskellut Frosterus vihittiin papiksi 1771. Hänestä tuli teologian kunniatohtori 1827.

Frosterus toimi isänsä apulaisena Haukiputaalla 1771 ja hän oli Kärsämäen kappalaisena vuodesta 1774 alkaen. Frosterus oli Pudasjärven kirkkoherrana 1786–1809 ja Kalajoen kirkkoherrana 1809–1838. Hän sai rovastin arvon 1805 ja hän oli Raahen lääninrovastina vuodesta 1824 alkaen. Venäjän keisari Aleksanteri I vieraili Suomen-matkansa aikana Frosteruksen luona Kalajoen pappilassa syyskuussa 1819.

Frosterus oli naimisissa 1774–1792 Maria Westzynthiuksen (k. 1792) kanssa ja 1794-1837 Anna Beata Humblen (k. 1837) kanssa. Hänen poikiaan olivat Ilmajoen kirkkoherra Erik Johan Frosterus (1776–1826), Vaasan ja Mustasaaren kirkkoherra, professori, teologian tohtori Benjamin Frosterus (1792–1856) ja Kuopion piispa Robert Valentin Frosterus (1795–1884).

Teoksia
-------

* *Muutamia kristillisiä virsiä*. Hjelt, Turku 1826
* *Käsikirja kristillisyyden opissa*. 1829

Lähteet
-------

* Kotivuori, Yrjö: Johan Frosterus. *Ylioppilasmatrikkeli 1640–1852*. Helsingin yliopiston verkkojulkaisu 2005. Luettu 6.7.2014.
* Kirjastovirman henkilögalleria : Johan Frosterus (Arkistoitu – Internet Archive)

### Viitteet

1. ↑  / Benjamin Frosterus *Kansallisbiografia-verkkojulkaisu*.  11.1.2017. Helsinki:  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura. Viitattu 2.12.2018.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Ylioppilasmatrikkeli 1640–1852

 |

 |
**Jalutorovsk** (ven. Ялу́торовск) on kaupunki Tjumenin alueella Venäjällä. Se sijaitsee Irtyšiin laskevan Toboljoen rannalla 75 kilometriä Tjumenista kaakkoon. Kaupungin läpi kulkee Tjumenin ja Omskin välinen rautatie (Jalutorovskin asema). Asukkaita on 37 700 henkeä (vuonna 2010).*lähde?*

Entisen tataarilinnakkeen Javlu-Turin paikalle perustettiin vuonna 1639 venäläinen linnoitus. Siitä tuli 1782 Tobolskin lääniin kuuluneen Jalutorovskin kihlakunnan keskus. Kaupungin taloudellinen merkitys jäi kuitenkin vähäiseksi. 1800-luvulla sinne karkotettiin tunnettuja dekabristeja.

Nykyään Jalutorovskissa on lähinnä elintarvike- ja rakennustarviketeollisuutta. Kaupungissa toimii karkotetuille dekabristeille omistettu museo. Jalutorovskissa on syntynyt kuuluisa liikemies ja mesenaatti Savva Mamontov.

Lähteet
-------

* *Goroda Rossii: entsiklopedija*, s. 537. Moskva: Bolšaja Rossijskaja Entsiklopedija, 1994. ISBN 5-85270-026-6. (venäjäksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Jalutorovskin kaupungin sivusto (venäjäksi)
* Jalutorovskin museon sivusto (Arkistoitu – Internet Archive) (venäjäksi)
**Hikiliina** on palttinainen kangaspala, johon pyyhitään hikeä kasvoista ja käsistä. Raamatun mukaan juutalaiset peittivät hikiliinalla vainajan kasvot. Jeesuksen hikiliinasta kerrotaan useassa legendassa, sillä liinassa uskottiin säilyneen hänen kasvonpiirteensä. Erään legendan mukaan Jeesuksen kasvonpiirteet olisivat säilyneet Pyhän Veronican tälle tarjoamassa liinassa. Hikiliinalla peitettiin vain vainajan kasvot, kun taas muu ruumis kiedottiin kallisarvoisemmasta kankaasta tehtyyn kääreeseen. Hikiliina on nenäliinan edeltäjä.

Katso myös
----------

* Mandylion

Lähteet
-------

1. 1 2 3  *Uusi tietosanakirja*. Osa 7, palsta 752, hakusana hikiliina. Helsinki: Tietosanakirja oy, 1961.
2. 1 2  *Otavan iso tietosanakirja*. Osa 3, palstat 735–736, hakusana hikiliina. Helsinki: Otava, 1963.
3. ↑  Esimerkiksi Joh. 11:44
4. ↑  *Otavan iso tietosanakirja*. Osa 9, palsta 1259, hakusana Veronika. Helsinki: Otava, 1965.
5. ↑  *Iso tietosanakirja*. Osa 4, palsta 874, hakusana hikiliina. Helsinki: Otava, 1932.
**Utetskoje** tai lyhyemmin **Utets** (ven. Утецкое, Утец) on järvi Luoteis-Venäjällä Pihkovan alueen Pihkovan piirissä. Venäjän kielessä sana *Утечь* tarkoittaa vuotaa tai valua pois.

Maantietoa
----------

Järvi on 700 metriä pitkä, 450 metriä leveä, ja sen pinta-ala on 24 hehtaaria. Järvi on pyöreä ja saareton. Sen keskisyvyys on 3,2 metriä, ja sen syvänteessä on 7,5 metriä vettä. Järvi sijaitsee laajan suoalueen keskellä, ja vain järven kaakkoispäässä kasvaa metsää. Järvi on autio, mutta sen eteläpuolella kulkee tie, joka johtaa itäpuolella sijaitsevaan kuihtuneeseen Jevsejevon (ven. Евсеево) kylään ja seuraavaan vireään Zabrodjen (ven. Забродье) kylään.

Luontoarvoja
------------

Järvessä elää ainakin hauki, särki, ahven, ruutana, sorva, kiiski, lahna ja mutakala. Järvellä on mutapohja, ja sen matalat rannat ovat hiekkapohjaiset, jossa niiden pohjalle on paikoitellen laskeutunut mutaa. Soisilla rannoilla kasvaa turvetta hetteiköksi, joka toisinaan irtoaa turvelautoiksi. Rannalle pääseminen on hetteikön vuoksi vaikeaa.

Vesistösuhteita
---------------

Utetskoje sijaitsee Tolban sivujoen Drozduhan (ven. Дроздиха) valuma-alueella. Tolba laskee Peipsijärveen, jonka Peipsijärven alue muodostaa Narvanjoen vesistöalueen keskiosan. Peipsijärven laskujoki Narvanjoki jatkaa vesireittiä pohjoiseen päin ja laskee lopuksi Suomenlahteen. Järveen laskee puro, joka saapuu sinne idästä. Ilmakuvista näyttää siltä, että se alkaa Mališevskojesta (ven. Малишевское), johon laskee vielä muutamia latvaojia. Järven valuma-alueen koko on tämän vuoksi 12,4 neliökilometriä. Karttojen mukaan järvi vaikuttaisi sijaitsevan Tolban sivujokien Šumilkan (ven. Шумилка) ja Drozdihan vedenjakajalla ja samalla laajalla suoalueella. On siis todennäköistä, että järvellä on kaksi laskuojaa. Järven pohjoispäästä alkaa oja, joka yhtyy Tolbaan 1,6 kilometrin päässä luoteessa. Toinen oja alkaa järven eteläpäästä ja se yhtyy Drozduhan sivu-uomaan 1,4 kilometriä etelässä. Näin ollen järvi on bifurkaatiojärvi.

Huomautuksia
------------

1. 1 2 3 4 5  Kohteen pituus, leveys ja ympäristön kasvillisuus, asutus ja nimistöä on tarkistettu Internetin Google-, Bing-, ACME- tai Yandex-karttapalvelusta käyttäen järven koordinaatteja.
2. ↑  Järven tilavuus on laskettu kertomalla järven pinta-ala sen keskisyvyydellä.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6 7  Pihkovan alueen järviä (Excel) (arkistoitu, 22.5.2014)  luotu 7.9.2013. pskov.ru:  Pihkovan alueen valtion lupa- ja ympäristöhallintokomitea.  Arkistoitu 30.6.2019. Viitattu 6.6.2020. (venäjäksi)
2. 1 2 3  Neuvostoajan kartta: Лист O-35-Б, Луга (Luga), 1:200 000, viitattu 6.6.2020
3. 1 2 3  Pihkovan alueen kartta: sivu 9 (Arkistoitu – Internet Archive) viitattu 6.6.2020
4. ↑  Kuusinen, M. & Ollikainen, V.: *Venäläis-suomalainen suursanakirja*. Werner Söderström Oy, 1978. ISBN 951-0-00150-3.
**Saharantimali** (*Argya fulva*) on pohjoisafrikkalainen pyrstötimalien heimoon kuuluva varpuslintu.

Koko ja ulkonäkö
----------------

Linnun pituus on noin 25 cm, siipien kärkiväli 27–30,5 cm ja paino 46–70 g. Saharantimali on kooltaan hieman laulurastasta suurempi ja sillä on pitkä pyrstö, joka sojottaa usein pystyssä. Höyhenpuku on vatsapuolelta vaaleanpunertavan kanelinruskea, päältä kanelinruskea. Nokka on hieman alaspäin kaareva ja lähes musta (joskus siinä on hieman keltaista alanokan tyvellä), ja koivet ovat vaaleanruskeat ja voimakkaat. Sukupuolet ovat samanvärisiä. Nuori lintu on kauttaaltaan hieman vaaleampi kuin vanha. Laji muistuttaa suuresti persiantimalia, mutta on kookkaampi.

Esiintyminen
------------

Saharantimali elää Pohjois-Afrikassa. Yhtenäinen esiintymisalue ulottuu Saharan eteläreunalla Atlantin rannikolta Niilille. Erillinen populaatio elää Etelä-Egyptissä-Eritreassa (alalaji *acaciae*). Mauritaniasta Tunisiaan ulottuvalla alueella on paikallisia populaatioita. Sen elinympäristön laajuus on 2,7 miljoonaa neliökilometriä. Laji on paikkalintu, eikä sitä ole tavattu Suomessa.

Elinympäristö
-------------

Saharantimalit asuvat savannien ja autiomaiden akasiatyyppisillä mailla, paikoin myös muissa metsiköissä ja pensaikoissa. Niitä tavataan myös palmutarhoissa ja keitaiden liepeillä.

Lisääntyminen
-------------

*Turdoides fulva fulva*
Saharantimalit elävät ryhminä, jotka pysyvät yhdessä vuoden ympäri. Ryhmän koko on tavallisesti alle 10 yksilöä. Ne rakentavat pesänsä matalalle piikkipensaaseen tai taatelipalmun latvaan, yleensä 1–2 metriä korkealle. Pesä on oksien varaan korsista ja ohuista risuista rakennettu malja, joka toisinaan muistuttaa mustarastaan pesää. Naaras munii kolmesta kuuteen (keskimäärin 4,3) turkoosinväristä munaa. Pesintä tunnetaan muuten puutteellisesti.

Ravinto
-------

Saharantimali syö sekä hyönteisiä ja hämähäkkejä että marjoja ja siemeniä.

Lähteet
-------

* Perrins, C. M. (toim.) 1993: Handbook of the Birds of Europe, the Middle East and North Africa. Vol. VII, Flycatchers to Shrikes. - Oxford University Press. Hongkong. ISBN 0-19-857510-6
* Oiseaux (kuva)

### Viitteet

1. ↑  BirdLife International: *Argya fulva* *IUCN Red List of Threatened Species. Version 2013.2*.  2012. International Union for Conservation of Nature, IUCN, Iucnredlist.org. Viitattu 23.2.2014. (englanniksi)


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Taksonitunnisteet | 
* Wikidata: Q1300554
* Wikispecies: Turdoides fulva
* ADW: Turdoides\_fulva
* CoL: 59PJR
* BOW: fulcha1
* eBird: fulcha1
* Euring: 13800
* GBIF: 7340566
* iNaturalist: 73532
* ITIS: 916088

 |

 |
Hikiventtiilit korjauksen alaisessa Ruston-paikallishöyrykoneessa
**Hikiventtiili** on höyryveturien ja höyrykoneiden sylintereissä oleva kondenssiveden poistoventtiili.

Kun höyrykone käy, osa käyttöhöyrystä tiivistyy vedeksi, joka painavana valuu sylinterin alaosaan. Jos vettä kertyy liiaksi, se aiheuttaa niin sanottuja vesi-iskuja, jotka voivat vaurioittaa sylinteriä. Tämän vuoksi sylinterien alapinnassa on 2–3 kappaletta erillisiä vedenpoistoventtiileitä, joita sanotaan hikiventtiileiksi. Niitä käytetään erillisellä vipukoneistolla, höyryveturissa yleensä kuljettajan paikalta käsin.

Osa kuljettajan ammattitaitoa on kokemusperäinen tieto siitä milloin hikiventtiilit on avattava. Höyryveturin liikkeelle lähtiessä näkyvät, molemmin puolin sylintereistä purkautuvat höyrysuihkut ovat juuri hikiventtiilien purkauksia. Veturin seisoessa sylintereihin jäänyt höyry on jäähtynyt vedeksi.

Myös muista höyrykoneista on määräajoin poistettava kondenssivesi hikiventtiilien avulla.

Lähteet
-------

* Mikko Ivalo: Höyryveturit ja niiden hoito
**Belal Mansoor Ali**, (arab. بلال منصور علي‎ , alkuperäiseltä nimeltään **John Kipkorir Yego**, s. 17. lokakuuta 1988) on Keniasta lähtöisin oleva keskimatkojen juoksija, joka tätä nykyä edustaa Bahrainia.

Ali sijoittui St. Etiennen maastojuoksun MM-kisoissa 2005 kymmenenneksi nuorten sarjassa. 17. heinäkuuta 2005 hän voitti alle 18-vuotiaiden MM-kisoissa Marrakechissa 1 500 metrillä kultaa ajalla 3.36,98. Kolme viikkoa myöhemmin aikuisten arvokisoissa Helsingin MM-kisoissa hän karsiutui 1 500 metrillä, mutta sijoittui 800 metrillä seitsemänneksi ajalla 1.45,55. Seuraavana vuonna Ali karsiutui Moskovan sisäratojen MM-kisoissa 800 metrin alkuerissä ja juoksi Fukuokan maastojuoksun MM-kisoissa nuorten sarjassa kahdenneksikymmenenneksiensimmäiseksi. Pekingin nuorten MM-kisoissa hän voitti pronssia 1 500 metrillä ja sijoittui 800 metrillä seitsemänneksi.

Ali karsiutui Osakan MM-kisoissa 2007 800 metrin alkuerissä, mutta juoksi 1 500 metrillä yhdenneksitoista ajalla 3.36,44. Kauden lopussa IAAF:n yleisurheilufinaalissa hän oli 800 metrillä kolmas ja 1 500 metrillä kuudes. Valencian sisäratojen MM-kilpailuissa 2008 hän karsiutui alkuerissä 1 500 metrin juoksussa. Pekingin olympialaisissa hän sijoittui 1 500 metrillä seitsemänneksi ja karsiutui 800 metrillä välierissä. IAAF:n yleisurheilufinaalissa hän oli 1 500 metrillä seitsemäs. Berliinin MM-kilpailuissa 2009 hän sijoittui 1 500 metrillä yhdeksänneksi ja karsiutui 800 metrillä välierissä. IAAF:n yleisurheilufinaalissa hän oli 1 500 metrillä kuudes. Dohan sisäratojen MM-kilpailuissa 2010 hän karsiutui 800 metrillä alkuerissä. Maanosien cupissa Splitissä 2010 hän sijoittui 800 metrillä kolmanneksi. Lontoon olympialaisissa 2012 hän oli 1 500 metrillä kymmenes.

Alia epäiltiin syntymäaikansa väärentämisestä vuoden 2005 alle 18-vuotiaiden MM-kisojen jälkeen, mutta IAAF vapautti hänet syytteistä seuraavana vuonna.

Henkilökohtaiset ennätykset
---------------------------

Lähde: IAAF
* 800 metrin juoksu: 1.44,02, Rieti, 9. syyskuuta 2007
* 1 000 metrin juoksu: 2.15,23, Tukholma, 7. elokuuta 2007
* 1 500 metrin juoksu: 3.31,49, Ateena, 2. heinäkuuta 2007
* Mailin juoksu: 3.52,35, Oslo, 15. kesäkuuta 2007

Katso myös
----------

* Luettelo kansalaisuuttaan vaihtaneista yleisurheilijoista

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Belal Mansoor Ali Kansainvälinen yleisurheiluliitto.  (englanniksi)
2. ↑  IAAF Newsletter No.83  14.12.2006. IAAF. Viitattu 29.9.2010. (englanniksi)


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* World Athletics

 |

 |
**Richard Wigginton Thompson** (9. kesäkuuta 1809 Culpeperin piirikunta, Virginia – 9. helmikuuta 1900 Terre Haute, Indiana) oli yhdysvaltalainen poliitikko. Hänet tunnetaan parhaiten virastaan Yhdysvaltain laivastoministerinä presidentti Rutherford B. Hayesin kabinetissa vuosina 1877–1880. Lisäksi hän toimi kahden kauden ajan Indianan edustajana Yhdysvaltain edustajainhuoneessa vuosina 1841–1843 ja 1847–1849.

Yhdysvaltain sisällissodassa Thompson palveli Unionin armeijassa. Hän toimi sodan aikana omaa nimeään kantaneen tukikohdan komentajana sekä Terre Hauten alueen *Provost marshalina* eli sotilaspoliisiyksikön johtajana.

Lähteet
-------

1. 1 2  Richard W. Thompson (1877–1880) - Secretary of the Navy *Millercenter*.  Arkistoitu 5.8.2016. Viitattu 1.7.2016. (englanniksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Israel
* Yhdysvallat
* Vatikaani

 |
|  |
| Henkilöt | 
* US Congress

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC

 |

 |
**Rozentāls-seura** on vuonna 1990 perustettu Suomi–Latvia-ystävyysseura. Seuran tarkoituksena on toimia Suomen ja Latvian kulttuurisuhteiden ja muun yhteistyön kehittämiseksi sekä Latvian historian ja yhteiskunnallisen, taloudellisen ja sivistyksellisen elämän tuntemuksen levittämiseksi ja syventämiseksi Suomessa. Tarkoituksensa toteuttamiseksi seura järjestää esitelmätilaisuuksia, näyttelyjä ja erilaisia kulttuuri- ja muita tilaisuuksia, asiantuntijatapaamisia ja harrastustoimintaa, edistää latvian kielen opetusta ja opiskelua sekä harjoittaa julkaisu- ja tiedotustoimintaa. Seura toimii valtakunnallisesti koko Suomessa.

Seura on nimetty latvialaisen taidemaalarin ja kansallistaiteilijan Janis Rozentālsin mukaan, joka asui Suomessa yhdessä suomalaisen vaimonsa Elli Forssellin kanssa. Vuosina 1915–1916 hän asui vaimoineen Kulosaaressa Hopeasalmentie 2:n huvilassa, joka purettiin Itäväylää rakennettaessa. Muistolaatta paljastettiin Kulosaaressa 18. marraskuuta 2008. Se on kiinnitetty Kulosaarentielle lännestä tulevan luiskan kallioseinään. Rozentāls kuoli Kulosaaressa 1916. 

Rozentāls-seuran perustamiskokous pidettiin 17. toukokuuta 1990. Kokous valitsi seuran hallituksen ja hyväksyi varatuomari Kari Paason valmistelemat säännöt. Seuran ensimmäiseksi puheenjohtajaksi valittiin Heikki Koski.

Rahoitus
--------

Opetus- ja kulttuuriministeriö myöntää valtakunnallisten ystävyysseurojen toimintaan yleisavustuksia eli vuotuiseen toimintaan tarkoitettuja toiminta-avustuksia. Ehtona on, että toiminta on vakiintunutta sekä yhteiskunnallisesti ja kulttuuripoliittisesti vaikuttavaa. Eduskunta päättää vuosittain, minkä enimmäissumman ministeriö käyttää avustuksiin. Vuosina 2012–2020 ministeriö on myöntänyt Rozentāls-seuralle yleisavustuksia valtakunnalliseen ystävyysseuratoimintaan seuraavasti:

| Avustus | 2012 | 2013 | 2014 | 2015 | 2016 | 2017 | 2018 | 2019 | 2020 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| OKM:n ystävyysseurojen yleisavustus | &&&&&&&&&&020000.&&&&0020 000 € | &&&&&&&&&&015000.&&&&0015 000 € | &&&&&&&&&&015500.&&&&0015 500 € | &&&&&&&&&&015500.&&&&0015 500 € | &&&&&&&&&&015500.&&&&0015 500 € | &&&&&&&&&&015000.&&&&0015 000 € | &&&&&&&&&&020000.&&&&0020 000 € | &&&&&&&&&&030500.&&&&0030 500 € | &&&&&&&&&&030500.&&&&0030 500 € |
|

Lähteet
-------

1. ↑  Säännöt Rozentāls-seura.  Arkistoitu 1.8.2016. Viitattu 24.2.2015.
2. ↑  Rozentāls-seura Rozentāls-seura.  Arkistoitu 12.9.2009. Viitattu 7.1.2011.
3. ↑  Janis Rozentalsin muistolaatta Kulosaareen *kulosaarelaiset.fi*.  Arkistoitu 24.2.2015. Viitattu 24.2.2015.
4. ↑  Yleisavustukset valtakunnallisten ystävyysseurojen toimintaan Opetus- ja kulttuuriministeriö. Viitattu 2.4.2020.