recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Susanne Salmi** (s. 1992) on suomalainen toimittaja ja *Ylioppilaslehden* päätoimittaja 2018–2020.

Nykyisin hän työskentelee toimittajan lisäksi Helsingin sanomien feature-toimituksen tuottajana.

Salmen ollessa päätoimittajana *Ylioppilaslehti* voitti useita journalismipalkintoja.*tarvitaan parempi lähde* Vuonna 2019 lehti tuplasi yritysvoittonsa.*selvennä*

Salmi valmistui humanististen tieteiden kandidaatiksi Turun yliopistosta vuonna 2014, ja sai Media-alan tutkimussäätiöltä 3500 euroa journalismin kesäopintoihin UC Berkeley -yliopistoon Kaliforniaan vuonna 2020. Sitä ennen Salmi on ollut opiskelijavaihdossa Washingtonin yliopistossa Seattlessa (2016) ja tehnyt viestintäharjoittelun Suomen Washingtonin-suurlähetystössä (2017).

Salmi on tehnyt toimittajan työtä uransa aikana muun muassa *Helsingin Sanomille*, Ylelle, Otavamedialle ja *Kotiliedelle*, Turun ylioppilaslehti *Tylkkäriin* sekä Bassoradiolle, sekä työskennellyt freelancerina vuodesta 2013 alkaen. Salmi on profiloitunut erityisesti hitaan, aikakauslehtityyppisen journalismin tekijänä.

Lähteet
-------

1. ↑  Heikki Valkama, Ville Seuri: Long Playn Anu Silfverberg: "Toimittaja ei voi levittää huhuja sosiaalisessa mediassa" *Viimeinen sana*.  21.12.2019. Yle.
2. ↑  Robert Sundman: Susanne Salmi Ylioppilaslehden päätoimittajaksi *Ylioppilaslehti*.  15.5.2018.
3. ↑  Laura Kukkonen: Susanne Salmi on Ylioppilaslehden uusi päätoimittaja *Kauppalehti*.  16.5.2018.
4. ↑  Kirsi Kolari: Uutta tutkimusta sanomalehden lukemisesta ja journalistin työstä *Helsingin Sanomain Säätiö*.  02.05.2023. Viitattu 08.04.2024.
5. 1 2  Linkedin: Susanne Salmi *fi.linkedin.com*.  [vanhentunut linkki]
6. ↑  Kaija Plit: Salli-palkinto Ylioppilaslehden toimitukselle *Helsingin seudun journalistit*.  21.3.2019.
7. ↑  Ylioppilaslehden kustannus oy *Kauppalehti*.
8. ↑  Ylioppilaslehden Kustannus Oy *Asiakastieto.fi*.
9. ↑  Susanne Salmelle 3500 euroa matka-apurahaa *mediaalantutkimussaatio.fi*.
10. ↑  Susanne Salmi *Yle*.
11. ↑  Toimittaja Susanne Salmi *HS*.
**Muurilan työväentalo**, joka tunnettiin myös nimellä **Aatteen talo**, oli entisen Rengon kunnan (vuodesta 2009 osa Hämeenlinnaa) Muurilan kylässä sijainnut työväentalo.

Historiaa
---------

Muurilan työväenyhdistys *Aate* perustettiin vuonna 1907. Talon ja tontin yhdistys sai joulukuussa 1932, kun se osti huutokaupasta Syrjälä-nimisen tilan. Talo oli valmistunut vuonna 1915, ja se oli pieni: pinta-ala oli vain 90 neliömetriä. Myöhemmin, ilmeisesti 1970-luvun alussa, yhdistys liittyi Rengon sosialidemokraattiseen työväenyhdistykseen taloineen. Vuonna 1977 yhdistys sai nuorisolautakunnalta kirjeen, jossa valiteltiin nuorison käyttäytymistä Aatteen talolla.  Talo oli ainakin 1990-luvun alussa vielä pystyssä, ja se maalattiin tuolloin keltaiseksi. Talon myöhemmistä vaiheista ei ole tietoa.

Toimintaa työväentalolla
------------------------

Talolla harjoitteli jonkin aikaa Voimistelu- ja urheiluseura Muurilan Apu, jonka perustava kokous pidettiin työväentalolla vuonna 1946. Seurassa harjoiteltiin muun muassa painia. Lisäksi yhdistyksellä oli aktiivista näytelmätoimintaa ja oma kirjasto.

Lähteet
-------

1. ↑  Kivisalo, Väinö: *Työväenliike Etelä-Hämeessä 1906–1931*. Hämeen eteläinen sos.dem. piiritoimikunta, 1931.
2. 1 2  Lindholm, Toivo: *Työväenyhdistystoimintaa Rengossa 1906–1987*. Rengon työväenyhdistys ry, 1987.
3. ↑  Muurilan Aatteen taloa maalataan Rengossa finna.fi:  Työväenmuseo Werstas. Viitattu 24.1.2023.
**Iittalan työväentalo** oli entisen Kalvolan kunnan keskustaajamassa Iittalassa (vuodesta 2009 osa Hämeenlinnaa) sijainnut työväentalo.

Historiaa
---------

Kalvolan työväenyhdistys perustettiin Iittalan asemanseudulla vuonna 1900. Se toimi alkuun wrightiläisenä työväenyhdistyksenä mutta liittyi pian Suomen Työväenpuolueeseen (vuodesta 1903 eteenpäin SDP). Yhdistyksen perustajat olivat asemanseudun käsityöläisiä, sillä vaikka Iittalan lasitehdas työllisti jo tuolloin 80 henkeä, lasinpuhaltajien palkat ja työolot olivat hyvät eivätkä he kiinnostuneet työväenyhdistyksen toiminnasta. Perustavassa kokouksessa paikalla oli noin 30 henkeä. Yhdistyksen sääntöhakemuksen allekirjoittajiin kuului muun muassa Yrjö Mäkelin.

Alkuun kokoukset pidettiin työväenyhdistyksen aktiivin, puuseppä Pekkarisen kotona; hänen verstastaan kutsuttiin toisinaan myös työväentaloksi.

Kalvolan työväenyhdistyksen toiminta katkesi sisällissotaan. Vuoden 1929 alussa yhdistys herätettiin henkiin nimellä Iittalan työväenyhdistys. Jäsenet olivat osin samoja kuin vanhassa yhdistyksessä. Jäsenmäärä oli 1930-luvun alussa pieni, vain 10–15 henkeä.

Vuonna 1929 yhdistys osti vuonna 1925 rakennetun omakotitalon työväentaloksi. Ostoa varten jouduttiin ottamaan useita lainoja muilta työväenyhdistyksiltä ja Helsingin Työväen Säästöpankilta.

Sota-aikaan yhdistyksen toiminta oli lähes pysähdyksissä. Sotien jälkeen jäsenmäärä nousi nopeasti. Lavatanssit olivat suosittuja ja talo tansseille liian pieni, joten yhdistys rakensi talon viereen tanssilavan vuonna 1946.

Talossa ei myöskään ollut kunnon lämmitystä. Yhdistys suunnittelikin uuden talon rakentamista, mutta suunnitelma ei toteutunut. Lopulta talo jäi käyttämättömäksi, rapistui ja myytiin purettavaksi vuonna 1969.

Toimintaa työväentalolla
------------------------

Heti talon hankinnan jälkeen siellä pidettiin kolmiviikkoiset kurssit järjestö- ja ohjelmatyöstä. Talolla alkoi vuonna 1933 toimia Iittalan sosialidemokraattinen työläisnuoriso-osasto, jonka jäsenmäärä oli pian yhtä suuri kuin kaikkien Kalvolan työväenyhdistysten yhteensä. Nuoriso-osastossa muun muassa retkeiltiin, urheiltiin ja harrastettiin näyttelemistä.

Talolla pidettiin kokouksia ja muita tilaisuuksia, mutta suuremmat juhlat oli järjestettävä muualla tilojen pienuuden vuoksi.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6 7 8  Syrjänen, Heikki: *Elämässä mukana. Kalvolan Sosialidemokraattien 100-vuotishistoriikki*. Kalvolan Sosialidemokraatit ry, 2000. ISBN 952-91-3095-3.
**Iso-Evon työväentalo** oli entisen Lammin kunnan (vuodesta 2009 osa Hämeenlinnaa) Iso-Evon kylässä sijainnut työväentalo.

Historiaa
---------

Iso-Evon työväenyhdistys perustettiin vuonna 1905. Talo valmistui vuonna 1909. Sitä rahoitettiin lahjoituksilla ja lainoilla, ja talo rakennettiin osin talkoina ja osin palkkatyönä. Sisällissodan aikaan vuonna 1918 talo oli takavarikossa. Vuonna 1931 yhdistyksen jäsenmäärä oli 18. Vuonna 1982 talo oli vielä Iso-Evon työväenyhdistyksen omistuksessa. Sen myöhemmistä vaiheista ei ole tietoa.

Toimintaa työväentalolla
------------------------

Vuonna 1930 talolla järjestettiin kesäjuhlat ja iltama. Yleisöä oli noin 150 henkeä, ja ohjelmassa oli muun muassa urheilukilpailuja, puheita ja näytelmä. Keväällä 1939 talolla pidettiin kokous, jossa perustettiin Voimistelu- ja Urheiluseura Esa. 1980-luvun alussa talolla järjestettiin kokouksia ja näytettiin elokuvia.

Rakennus
--------

Talo on hirsirunkoinen. Se vuorattiin laudoilla vuonna 1965 ja maalattiin vaaleaksi seuraavana vuonna; alkuperäinen väri oli punainen. Pärekatto vaihdettiin peltiin vuonna 1977. Talossa oli juhlasali näyttämöineen, ravintola, keittiö, eteinen ja yhden huoneen ja keittiön asunto. Rakennuksen pinta-ala oli 250 m². Vuonna 1982 siinä ei ollut vesijohtoa, viemäröintiä eikä wc:tä; ilmeisesti ei myöskään sähköä. Lämmitys oli puulla. Talon kunto oli jo tuolloin heikko.

Lähteet
-------

1. 1 2  Kivisalo, Väinö: *Työväenliike Etelä-Hämeessä 1906–1931*. Hämeen eteläinen sos.dem. piiritoimikunta, 1931.
2. 1 2 3 4   Båsk-Ekholm, Katia & Häyry, Kaj: *Suomen työväentaloja koskeva selvitys*. Helsinki: Opetusministeriö, 1982.
3. ↑  Hämeen Kansa *digi.kansalliskirjasto.fi*.  1.7.1930, no 119. Viitattu 23.12.2022.
4. ↑  Hämeen Kansa *digi.kansalliskirjasto.fi*.  18.4.1939, no 47. Viitattu 23.12.2022.
Hankkijan lippalakki
**Hankkijan lippalakki** on maatalouskauppa Hankkijan mainospäähine, josta yleisyytensä takia tuli eräänlainen maaseudun miehen tunnus 1970-luvulla.

Oranssista puuvillakankaasta ommeltua ja mustalla muovilipalla varustettua lakkia valmisti Hankkijalle Keskimäen Neulomo Ky (nykyisin V. Keskimäki Oy) Ilmajoella. Lakkia jaettiin mainoslahjana 1970–1980-luvuilla kaikissa Hankkijan toimipisteissä, kaupantekijäisinä, maatalousnäyttelyissä ja muissa yleisötilaisuuksissa. Sitä käytettiin myös Hankkijan henkilökunnan riennoissa ja yrityksen huoltomiesten työpäähineenä. Lakkeja valmistettiin tiettävästi kymmeniä tuhansia kappaleita.

Hankkija-lakki oli tuttu näky 1970-luvun maaseudulla. Kun muunlaiset kesäpäähineet alkoivat olla poissa muodista ja kauppojen valikoimista, miehet pitivät lakkia kaikkialla naisväen mahdollisesta vastustuksesta huolimatta.

Lippalakissa näkyvä Keskusosuusliike Hankkijan logo on peräisin 1930-luvulta. Mainostoimisto Erva-Latvalan tuolloin luoma tunnus, "kolme tarkastusmerkkiä", muotoiltiin uudelleen 1970-luvun alussa, jolloin myös oranssi otettiin Hankkijan tunnusväriksi entisen vihreän tilalle. Oranssi kausi jatkui aina 1980-luvun puoliväliin.

Hankkijan lippalakki kuuluu ainakin Maatalousmuseo Saran ja Metsämuseo Luston kokoelmiin. Päähine on otettu myös uustuotantoon, ja aidot lakit ovat keräilykohteita.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Kuukauden esine: Hankkijan lippalakki  11/2005. Maatalousmuseo Sarka.  Arkistoitu 13.4.2015. Viitattu 22.1.2013.
2. ↑  Miksi "Hankkijan lippalakilla" on niin kova maine?  5.7.2012. Helsingin kaupunginkirjasto.  Arkistoitu 13.4.2015. Viitattu 22.1.2013.
3. ↑  Päähine; Hankkija-lippalakki Finna.fi arkistohaku. Viitattu 22.1.2013.
4. ↑  Päähine, Keskimäen Neulomo Museovirasto.  Arkistoitu 22.8.2013. Viitattu 22.1.2013.
5. ↑  Hankkija-nostalgiaa  13.8.2005. Turun Sanomat. Viitattu 22.1.2013.
Rolf Klärich vuonna 1961
**Rolf Johan Valdemar Klärich** (5. marraskuuta 1922 Oulu – 21. tammikuuta 2005 Kauniainen) oli Merijalin omistaja ja toimitusjohtaja ja konsuli, joka toimi ensimmäisenä suomalaisena Rotary International -järjestön korkeimmassa tehtävässä. 

Rolf Johan Valdemar Klärichin vanhemmat olivat toimitusjohtaja Rolf Andreas Klärich ja Olga Helpi ja puoliso vuodesta 1950 Katarina Susanna Heimberg. Klärich tuli ylioppilaaksi 1942 ja valmistui diplomiekonomiksi Svenska handelshögskolanista 1947. Hän toimi Merijalin apulaisjohtajana 1950–1958 ja toimitusjohtajana 1958–1973, jolloin yhtiö myytiin. Merijalin koko osakekannan Klärich oli ostanut yhtiökumppaninsa kanssa vuonna 1960. Klärich oli Englannin varakonsuli vuodesta 1958 ja konsuli vuodesta 1966. Hän sai Order of the British Empire -arvonimen vuonna 1976 kuningatar Elisabetin Suomen vierailun yhteydessä. Rotary International -järjestön hallituksen jäsen Klärich oli 1970–1971, varapresidentti 1971–1972 ja presidentti 1980–1981. Sotilasarvoltaan rintamalla 19-vuotiaana vaikeasti haavoittunut Klärich oli reservin ylikersantti (1967).

Lähteet
-------

1. 1 2  Pentti Huovinen, L. Arvi P. Poijärvi, Keijo Virtanen (toim.): *Kuka kukin on (Aikalaiskirja). Henkilötietoja nykypolven suomalaisista 1970*, s. 424. Helsinki: Otava, 1970.
2. 1 2  Rolf "Rolle" Klärich HS Muistot 30.5.2005 (Tilaajille, Viitattu 21.8.2019)


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Uppslagsverket Finland

 |

 |
Baroncellin kappeli
Baroncellin sukuhauta
**Baroncellin kappeli** on Firenzessä Basilica di Santa Crocen kirkon poikkilaivan eteläpäässä sijaitseva kappeli. Tila muodostuu kahdesta ristiholvista, ja se on pyhitetty Marian ilmestykselle.

Kappeli perustettiin vuonna 1328 kahden varakkaan pankkiirin, Vanni ja Piero Bandini Baroncellin, sekä kolmen muun lahjoituksella heidän sekä heidän esivanhempiensa "sielujen hyvinvoinnin ja pelastuksen hyväksi", kuten Baroncellien sukuhaudan teksti sanoo. Sukuhauta sijaitsee kappelin sisääntuloseinämän molemmin puolin, ja se on Giovanni di Balduccion veistämä. Samalta tekijältä ovat myös sisääntuloholvin molemmin puolin sijoitetut pienet patsaat, jotka kuvaavat Neitsyt Mariaa sekä arkkienkeli Gabrielia, joka on saapunut ilmoittamaan hänelle Jeesuksen syntymästä.

Kappelin yksityiskohtaiset seinämaalaukset on toteuttanut Taddeo Gaddi vuoden 1328 jälkeen. Kuvien sarjassa on kuvattu Marian elämänvaiheita perisynnittömästä sikiämisestä Jeesuksen syntymään ja kuninkaiden kumarrukseen. Kappelin alttarille on sijoitettu Giotto di Bondonen maalaama polyptyykki, Neitsyen kruunaus, joka ajoittuu välille 1328–1337.

Kuvia
-----

* 
* 
* 
* 
*

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Baroncelli Chapel Santa Croce Opera. Viitattu 17.3.2024. (englanniksi)

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Baroncelli Chapel
Thomas John Gumbleton vuonna 1983.
**Thomas John Gumbleton** (26. tammikuuta 1930 Detroit – 4. huhtikuuta 2024) oli yhdysvaltalainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihki papiksi Detroitin arkkihiippakuntaan Edward Aloysius Mooney 2. kesäkuuta 1956. Hänet nimitettiin Detroitin vihkipiispaksi ja Ululin titulaaripiispaksi 8. maaliskuuta 1968, ja piispaksi vihkiminen seurasi 1. toukokuuta. Pääkonsekraattorina toimi John Francis Dearden, jota avustivat Alexander Mieceslaus Zaleski ja Joseph Matthew Breitenbeck.

Gumbleton jäi eläkkeelle 2. helmikuuta 2006.

Gumbleton vastusti Irakin sotaa. Hän on kannattanut seksuaalivähemmistöjä puolustavaa New Ways Ministrya ja kehottanut homoseksuaalisia pappeja ja piispoja tulemaan "kaapista ulos". Hän on kertonut julkisesti joutumisestaan papin hyväksikäyttämäksi seminaarissa opiskellessaan. Hänelle on myönnetty lukuisia tunnustuksia, niiden joukossa Pacem in Terris -palkinto (1979). Gumbleton oli Yhdysvaltain Pax Christin perustava puheenjohtaja.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Catholic-Hierarchy.org: Bishop Thomas John Gumbleton

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Thomas Gumbleton 

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Yhdysvallat
* Alankomaat
* Vatikaani

 |

 |
**Lauri Johannes Gabriel Castrén** (20. maaliskuuta 1881 Kuopio – 26. syyskuuta 1951 Tukholma) oli suomalainen asianajaja. Hän toimi Suomen Asianajajaliiton puheenjohtajana vuodesta 1926 alkaen.

Lauri Castrénin vanhemmat olivat Jyväskylässä oikeusneuvosmiehenä toiminut Johannes Castrén (1847–1910) ja Amanda Ulrika Jussilainen. Hän pääsi ylioppilaaksi 1898 Jyväskylän lyseosta ja suoritti Helsingin yliopistossa oikeustutkinnon 1902. Castrén sai varatuomarin arvon 1906.

Lauri Castrén oli auskultanttina Vaasan hovioikeudessa 1902–1903 mutta hänet erotettiin 1903 kun hän jäi pois samana vuonna pidetyistä laittomista asevelvollisuuskutsunnoista. Hän ryhtyi sitten asianajajaksi ja oli apulaisena setänsä Jonas Castrénin asianajotoimistossa Helsingissä. Vuoden 1905 suurlakon jälkeen hänet otettiin takaisin Vaasan hovioikeuteen auskultantiksi ja hänestä tuli varatuomari 1906. Castrén omisti vuodesta 1907 alkaen aluksi yksin ja sitten vuodesta 1911 lähtien yhdessä veljensä varatuomari Lahja Castrénin (1878–1940) kanssa helsinkiläisen Jonas Castrénin asianajotoimiston.

Castrén oli Suomen Asianajajaliiton hallituksen jäsenenä ja varapuheenjohtajana liiton perustamisvuodesta 1919 lähtien. Hän toimi liiton puheenjohtajana vuodesta 1926 alkaen ja oli liiton julkaiseman *Defensor Legis* -aikakauskirjan toimituksen jäsenenä. Castrén oli myös Helsingin Asianajajayhdistyksen hallituksen jäsen ja varapuheenjohtaja sekä puheenjohtaja.

Lauri Castrén oli naimisissa vuodesta 1917 Gerda Lindbergin kanssa. Korkeimman hallinto-oikeuden presidentti ja pääministeri Urho Castrén ja pankinjohtaja Sakari Castrén (1873–1948) olivat Lauri Castrénin veljiä.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899
2. 1 2 3 4  50 vuotias. Varatuomari Lauri Castren, Helsingin Sanomat, 20.03.1931, nro 78, s. 8, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
3. 1 2  Aikalaiskirja 1934 : Lauri Johannes Gabriel Castrén
4. 1 2 3  Vicehäradshövding Lauri Castrén sextio år, Hufvudstadsbladet, 20.03.1941, nro 77, s. 6, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
5. ↑  Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899 : Johannes Castrén
6. ↑  Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899 : Lahja Hyvä Castrén
7. ↑  Kuka kukin on 1954 : Urho Castrén
8. ↑  Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899 : Väinö Sakari Castrén


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899

 |

 |
**Sergei Kuhlström** (1862–1913) oli Venäjän keisarillisessa armeijassa palvellut suomalainen kenraaliluutnantti.

Sergei Kuhlströmin isä oli Viipurissa 1829 syntynyt kontra-amiraali Carl Kuhlström. Sergei Kuhlström tuli oppilaaksi Pietarin merikadettikouluun 1875, ylennettiin gardemariniksi 1879 ja kadettikurssin jälkeen midshipsmaniksi 1880. Valmistuttuaan hän palveli ensin merikadettikoulun opetusupseerina. Luutnantiksi 1885 ylennettynä hänet siirrettiin vanhemmaksi tykistöupseeriksi panssarilaiva Imperator Alexander II:lle vuonna 1892. Vuonna 1896 hän siirtyi Itämeren laivaston divisioonan lippumiehen esikuntaan ja seuraavana vuonna Itämeren laivaston komentajan esikuntaan, jolloin hänet myös ylennettiin 2. luokan kapteeniksi. Samana vuonna Kuhlström määrättiin vanhimmaksi upseeriksi rannikkovartioston panssarialus Pervenetsille. Vuonna 1899 hän tuli Venäjän Itämeren laivaston tykistöharjoitusosaston päälliköksi, pysytettynä Pervenetsin vanhimman upseerin tehtävässä, ja vuonna 1901 miinaristeilijä Vojevodan päälliköksi vuoteen 1905 saakka. Hän oli sitten vuoden ajan virkavapaalla ja siirtyi sen jälkeen helmikuussa 1906 Kronstadtin sataman esikunnan operatiivisen osaston päälliköksi. Everstiksi laivastossa hänet ylennettiin saman vuoden huhtikuussa ja siirrettiin amiraliteetin palvelukseen Pietariin. Hänet ylennettiin 1. luokan kapteeniksi 1908 ja nimitettiin 1909 Sevastopolin kaupungin kuvernööriksi, missä tehtävässä hänet ylennettiin kenraalimajuriksi 1909 ja kenraaliluutnantiksi huhtikuussa 1913. Kuhlström kuitenkin menehtyi pian tämän jälkeen, amiraliteetin upseeriluetteloista hänet poistettiin kuoleman takia jo saman vuoden kesäkuussa.

Lähteet
-------

1. 1 2  Sergei Kuhlström *Suomalaiset kenraalit ja amiraalit Venäjän sotavoimissa 1809–1917*. Biografiakeskus, Suomalaisen Kirjallisuuden Seura. (Viitattu 8.3.2020)


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Kenraalit ja amiraalit
* Biografiasampo

 |

 |
**Carl Kuhlström** (1829 Viipuri – 28. tammikuuta 1907 Pietari) oli suomalainen Venäjän keisarillisen laivaston kontra-amiraali.

Kuhlströmin vanhemmat olivat pankkikomissaari, hovineuvos Lars Fredrik Kuhlström ja Anna Natalia Motti. Kenraaliluutnantti Sergei Kuhlström oli heidän poikansa, tykistönkenraali Lorentz Teodor Konstantin Kuhlström oli Carl Kuhlströmin veli.

Carl Kuhlström tuli oppilaaksi Pietarin merikadettikouluun 1842, yleni gardemariniksi 1848 ja kadettikurssin jälkeen midshipsmaniksi 1850, jolloin hänet myös siirrettiin kadettikoulun upseeriluokalle. Kuhlström osallistui 1851–1852 Itämeren ja Pohjanmeren purjehduksiin fregatti Konstantinilla ja priki Polinurilla. Hänet ylennettiin luutnantiksi elokuussa 1852. Krimin sodan aikana vuonna 1855 Kuhlström puolusti soutulaivastossa Viipuria englantilais-ranskalaista laivasto-osastoa vastaan ja toimi sodan lopulla 1856 potkuritykkivene Pištšalin päällikkönä Itämerellä. Vuonna 1858 hänet siirrettiin palvelukseen Pietarin merikadettikouluun, seuraavana vuonna hän toimi potkuriveneiden Molnija, Rosá ja Šalun päällikkönä. Vuosina 1861–1862 Kuhlström purjehti merikadettien mukana linjalaiva Volalla ja korvetti Bajanilla Itämerellä, kapteeniluutnantiksi hän yleni tammikuussa 1863.

Vuosina 1864–1866 Kuhlström toimi potkurivene Priboin päällikkönä, vuonna 1867 hän sai siirron merikadettikoulun 4. komppanian päälliköksi. Hän toimi 1867–1868 korvetti Bajanin päällikkönä, loppuvuonna 1868 hänet nimitettiin merikadettikoulun 2. komppanian päälliköksi. Kuhlström yleni 2. luokan kapteeniksi tammikuussa 1871. Joulukuussa samana vuonna hänet määrättiin merikadettikoulun luokantarkastajaksi ja lokakuussa 1872 hänestä tuli Venäjän laivaston akateemisten kurssien jäsen. Kuhlström palveli 1872–1876 höyryfregatti Peresvetin ja korvetti Varjagin lippu-upseerina ja toimi samalla merikadettikoulun johtajan apulaisena. Hänet ylennettiin 1. luokan kapteeniksi 1875 ja nimitettiin 1877 Venäjän meriakatemian konferenssin jäseneksi. Eron merikadettikoulun johtajan apulaisen tehtävästä ja samalla sotapalveluksesta Kuhlström sai kontra-amiraalina tammikuussa 1887.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Kuhlström, Carl *Suomalaiset kenraalit ja amiraalit Venäjän sotavoimissa 1809–1917*. Biografiakeskus, Suomalaisen Kirjallisuuden Seura.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Biografiasampo

 |

 |
**Einar Fredrik Wulff** (10. kesäkuuta 1888 Helsinki – 15. syyskuuta 1978 Helsinki) oli suomalainen kauppias, yrittäjä ja yritysjohtaja, joka sai kauppaneuvoksen arvonimen.

Wulffin vanhemmat olivat kauppias Thomas Wulff ja Augusta Eklund ja puolisot 1914–1948 Anna Helena Louise Friederike (Rikchen) Keil ja vuodesta 1951 Freya Henning. Isänsä tavoin kauppaneuvoksen arvonimen saanut Harry Wulff oli Einar Wulffin poika ensimmäisestä avioliitosta. Wulff pääsi ylioppilaaksi Nya Svenska Samskolanista 1908 ja teki opintomatkoja Englantiin, Ranskaan, Saksaan. Hän oli harjoittelija paperi- ja piirustusalan kauppayrityksissä Saksassa 1908–1910 ja isänsä perustaman Wulff-yhtiön palveluksessa 1911–1917, toimien isänsä jälkeen yrityksen toimitusjohtajana ja johtokunnan puheenjohtajana 1918–1961 ja hallituksen puheenjohtajana 1954–1974. Wulff oli Kauniaisten kauppalanvaltuuston jäsen ja hänellä oli myös useita muita luottamustehtäviä. Kauppaneuvoksen arvonimen Wulff sai 1948.

Lähteet
-------

1. 1 2  Einar Wulff *Biografiasampo*. Viitattu 17.8.2022.
2. ↑  Kuolleet. Kauppaneuvos Einar Wulff.  *Uusi Suomi*, 22.9.1978, nro 255, s. 4. Kansalliskirjasto. Viitattu 17.8.2022.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Biografiasampo

 |

 |
Raitiovaunun läpiajoa Mikonkadun kävelykatuosuudella Helsingissä.
Kävelykatua tarkoittava liikennemerkki.
**Raitiokävelykatu** on kävelykatu, jolla liikennöidään kävelyn, pyöräilyn ja huoltoliikenteen lisäksi raitiovaunulla.

Raitiokävelykatua ei tunneta Suomen tieliikennelaissa, joten sen asema on lain silmissä sama kuin muiden kävelykatujen. Suomen tieliikennelain mukaan kävelykadut merkitään erityisellä liikennemerkillä. Kävelykadulla on moottoriajoneuvolla läpiajoliikenne kielletty, mutta eräin rajoituksin sitä saa kuljettaa kadun varrella olevalle kiinteistölle, jollei kiinteistölle ole muuta kautta järjestetty ajokelpoista yhteyttä. Ajonopeus kävelykadulla on sovitettava jalankulun mukaiseksi eikä se saa ylittää 20 km/h. Ajoneuvon kuljettajan on annettava jalankulkijoille esteetön kulku.

Raitiokävelykatu on yleinen julkisen liikenteen sekä pyöräilyn ja jalankulun edistämisratkaisu Ranskassa, Saksassa, Itävallassa ja Sveitsissä. Suomessa ratkaisu on käytössä Helsingin Mikonkadulla, Yliopistonkadun ja Aleksanterinkadun välisellä osuudella sekä Katariinankadulla.*selvennä*

Katso myös
----------

* Joukkoliikennekatu

Lähteet
-------

1. ↑   Helsingin Poliisi selventää Twitterissä
2. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive) Tieliikennelaki, 33 a §

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Raitiokävelykatu** Wikimedia Commonsissa
**BMW Projekt II** oli BMW:n tytäryhtiö EZS:ssä kehitetty toisen maailmansodan aikainen suunnitteluasteelle jäänyt suihkuhävittäjälentokone, jonka tarkoituksena oli demonstroida ja toimia mainoskampanjana BMW:n valmistamalle BMW 003 turbojetille.

Suunnittelu ja kehitys
----------------------

BMW:n kehitystyöt oman turbojetin kanssa olivat venyneet pitkälle sotavuosiin ja lentokonevalmistajien kiinnostus oli jo alkanut siirtyä muihin moottorivaihtoehtoihin. Vuoden 1944 paikkeilla päätettiin BMW:llä aloittaa pieni mainoskampanja pyrkimyksenä jälleen herättää kiinnostusta BMW:n valmistamille 003- ja 018 mallisille turbojeteille kehittämällä muutamia lentokonemalleja, joihin niiden uskottiin hyvin soveltuvan.

Vasemmalla: pitkäsiipinen versio makuuasennollisella ohjaamolla.Oikealla: lyhytsiipinen versio istuma-asennollisella ohjaamolla.
BMW Projekt II kehitettiin osaksi mainoskampanjaa marraskuussa vuonna 1944, ja sen kehitystöistä oli vastuussa diplomi-insinööri Huber, joka työskenteli BMW:n tytäryhtiö EZS:ssä. Toisin kuin BMW Projekt I, Projekt II:sta luotiin useampi variantti. Koneiden ohjaamo oli luotu joko istuma- tai makuuasentoa varten ja sen siipien pituudet olivat joko pitkät tai lyhyet. Koneen voimanlähteenä toimi yksittäinen BMW 003 turbojetti, jonka ilmanottoaukko sijaitsi nokassa ohjaamon alapuolella. Kone oli aseistettu mahdollisesti kahdella MK 103 automaattikanuunalla asennettuna siipiin.

Tekniset tiedot
---------------

Lähde:

### BMW Strahljäger Projekt II

* **Miehistö:** 1
* **Lentoonlähtöpaino:** 2 800 kg

**Aseistus**

2 x MK 103 automaattikanuuna

Katso myös
----------

* Luettelo saksalaisista lentokoneprojekteista, 1939–1945
* BMW Projekt I
* Lippisch P.15

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Dan Sharp: *Luftwaffe Secret Jets of the Third Reich*, s. 130. Mortons Media Group Ltd. 2015.
2. ↑  Heinz J. Nowarra: *Die Deutsche Luftruestung 1933-1945 Vol.1*, s. 145. Bernard & Graefe Verlag, 1993.
3. ↑   *luft46.com*.
Toukka
**Hohtopensasyökkönen** (*Amphipyra pyramidea*) on eteläisessä Suomessa jokseenkin yleinen loppukesän ja alkusyksyn yöperhoslaji.

Koko ja ulkonäkö
----------------

Hohtopensasyökkönen on melko kookas yöperhonen. Etusiivet ovat kauttaaltaan voimakkaan kiiltävät ja pohjaväriltään tummanruskeat. Rengastäplä ja ulompi poikkiviiru ovat terävärajaiset, vaaleat ja erottuvat selkeästi. Sisempi poikkiviiru on yleensä ruskeampi, voimakkaasti mutkitteleva ja tekee siiven etureunassa jyrkän mutkan kohti siiven tyveä. Poikkiviirujen väliin jäävä siiven osa on jokseenkin tasaleveä ja ulomman poikkiviirun luona väriltään hyvin tumma. Takasiivet ovat terävärajaisesti erottuvaa ruskeaa etureunaa lukuun ottamatta voimakkaan kuparinruskeat. Pään etuosan huulirihmat ovat kokonaan vaaleat. Siipiväli on 47–52 mm.

Hohtopensasyökkösen voi sekoittaa vain harvinaisempaan hämypensasyökköseen (*Amphipyra berbera*). Lajien erottaminen toisistaan voi olla varsin hankalaa.

Levinneisyys ja lentoaika
-------------------------

Hohtopensasyökköstä tavataan Pohjois-Afrikasta ja Etelä-Euroopasta Keski-Euroopan ja Venäjän läpi aina Japaniin saakka. Suomessa sitä tavataan etelä- ja keskiosissa suunnilleen Vaasa-Joensuu-linjalle saakka. Perhosia voi tavata heinäkuun lopusta lokakuun alkupuoliskolle.

Elinympäristö ja elintavat
--------------------------

Laji viihtyy kosteissa lehdoissa sekä lehti- ja sekametsissä. Aikuiset perhoset lentävät pimeän laskeuduttua ja tulevat valolle, mutta huomattavasti useammin makealla nesteellä kostutetulle syötille. Toukka koteloituu kotelokopan sisään maahan. Muna talvehtii.

Ravintokasvi
------------

Toukka elää tammilla (*Quercus*) ja muutamilla muilla lehtipuilla sekä kuusamilla (*Lonicera*) ja syreeneillä (*Syringa*).

Lähteet
-------

1. ↑  Lauri Kaila, Marko Mutanen: Hohtopensasyökkönen – *Amphipyra pyramidea* *Suomen Lajitietokeskus*.  2019. Viitattu 23.3.2022.
2. ↑
3. ↑
4. 1 2
5. 1 2 3  Mikkola K, Jalas I. Suomen perhoset. Yökköset 2. Suomen Perhostutkijain Seura. Otava 1979. ISBN 951-1-04297-1 s. 52
6. ↑

Aiheesta muualla
----------------

* Suomen Perhoset: Hohtopensasyökkönen
* lepiforum.de (saksaksi)
* ohjeita lajien *A. pyramidea* ja *A. berbera* erottamiseen (saksaksi)
* Moths and Butterflies of Europe and North Africa (englanniksi)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Taksonitunnisteet | 
* Wikidata: Q735875
* Wikispecies: Amphipyra pyramidea
* BioLib: 53634
* BOLD: 22836
* EoL: 477134
* EPPO: AMPYPY
* EUNIS: 311211
* Fauna Europaea: 449277
* Fauna Europaea (new): 115d1c1e-ba44-4743-9742-4925de2a8ce6
* GBIF: 1766137
* iNaturalist: 461937
* IRMNG: 10773529
* LepIndex: 262153
* LoB: 5394
* MaBENA: AmphiPyram
* NBN: NBNSYS0000006392
* NCBI: 987878
* Observation.org: 1987
* Open Tree of Life: 916942
* Laji.fi: MX.62625

 |

 |
**Sunsweet, virallisesti Sunsweet Growers Incorporated** on amerikkalainen maatalousmarkkinointiosuuskunta, joka perustettiin vuonna 1917 nimellä **California Prune and Apricot Growers Association**. Sunsweetin pääkonttori sijaitsee Yuba Cityssä, Kaliforniassa. Yhtiöllä on maailman suurin kuivattujen hedelmien tehdas.

Tuotteet
--------

Sunsweet valmistaa erilaisia kuivattuja hedelmiä ja mehutuotteita, vaikka se tunnetaankin parhaiten luumuistaan. Yritys valmistaa ja jakelee luumuja, luumumehuja,  karpaloita, aprikooseja, nektariineja, ananaksia, mangoja ja taateleita. Muita Sunsweet-tuotteita ovat Ones eli yksittäin pakatut luumut, Jumbo Red Raisins, jotka valmistetaan suurista punaisista chileläisistä rypäleistä, PlumSweets eli suklaapäällysteiset luumut, PlumSmart-luumumehu ja Specialty-mangot, mustikat, kirsikat ja marjasekoitukset.

Markkinat
---------

Yhtiön markkinasosuus kansainvälisistä luumumarkkinoista on noin kaksi kolmasosaa. 

### Yhdysvallat

Neljäkymmentä tuhatta hedelmälaatikkoa merkitään ja sinetöidään jakelua varten päivittäin tehtaan pääkonttorissa, kun taas sen mehutuotteet pullotetaan Fleetwoodissa, Pennsylvaniassa.  Sunsweetille myy tuotteitaan yli puolet Kalifornian viljelijöistä.

### Chile ja Ranska

Vuonna 2004 Sunsweetin luumujen kuivauslaitos valmistui Santa Cruzissa, Chilessä. Kalifornian luumusato oli epäonnistunut kahtena peräkkäisenä vuotena. Chilen laitoksella haluttiin välttää mahdolliset tulevat katastrofit. Yhdysvallat tuottaa noin 48 % maailman luumuista, Chile 13 % ja Ranska noin 12 %. 

* Official website

1. 1 2  Sunsweet | About Sunsweet *www.sunsweet.com*.  Arkistoitu 29 October 2005. Viitattu 14 January 2022.
2. ↑  Posten: Sunsweet celebrates a major anniversary *Reading Eagle*.  May 15, 2017. Viitattu March 15, 2019.
3. ↑  Sunsweet Growers Inc Information from CareersInFood.com *careersinfood.com*.  Arkistoitu 30.9.2011. Viitattu 13.11.2011.
4. ↑  Loa | Encyclopedia.com *Encyclopedia.com*.
5. ↑  Archived copy *aic.ucdavis.edu*.  Arkistoitu 4 September 2006. Viitattu 14 January 2022.
**Nuorallatanssijan kuolema eli kuinka Pete Q sai siivet** on Jukka Asikaisen, Arto Mellerin ja Heikki Vuennon kirjoittama, Arto af Hällströmin ohjaamana vuonna 1978 kantaesityksensä saanut suomalainen näytelmä. Musiikista vastasi Toni Edelmann ja Antti Hytti. **Pete Q**:sta tuli oman aikansa kultti-ilmiö ja se joutui myös kiivaan polemiikin kohteeksi.

Pete Q:n vaikutus Suomen teatterielämään
----------------------------------------

Näytelmä oli 1970-luvun lopun nuorelle suomalaiselle teatteripolvelle 1960-luvun Lapualaisoopperaa vastaava merkkipaalu. *Pete Q*:ssa uusi teatterisukupolvi teki pesäeron 1970-luvun alun teatterin valtavirtoihin: brechtiläiseen teatteriin ja marxilaisiin sosialistisen realismin ihanteisiin. Vaikka joukossa oli monia taistolaisliikkeessäkin mukana olleita nuoria teatterilaisia, *Pete Q* itsessään oli vailla ideologisia painolasteja. Sen kritiikin kohteena oli totalitarismi ilmansuunnista riippumatta. Myös kerronnan tapa poikkesi monessa suhteessa 1970-luvun alun ihanteista.

Suomen Kansan Teatteri
----------------------

Vain tätä produktiota varten perustetun *Suomen Kansan Teatterin* esiintyjäkaarti oli etupäässä joukko nuoria teatterikoululaisia, joista moni sittemmin nousi teatterin, elokuvan ja televisioviihteen tähdiksi. Heitä olivat muun muassa Eija Ahvo, Kari Väänänen, Kari Heiskanen, Erkki Saarela, Markku Toikka, Vesa Vierikko ja Pirkka-Pekka Petelius. Merkittävää on myös että *Pete Q*:n tiimoilla toisensa kohtasivat useat niistä nuorista teatterintekijöistä jotka olivat seuraavalla vuosikymmenellä mukana luomassa Ryhmäteatterista yhden Suomen merkityksekkäimmistä näyttämöistä.

Nuorallatanssija
----------------

Esityksen nimessä mainitulla Nuorallatanssijalla tarkoitetaan taiteilija en:Karl Wallendaa, jonka taltioitu putoaminen vuodelta 1978 näytettiin *Pete Q:n* esityksessä.

  

Rooliluettelo

Eija Ahvo – *Esmeralda*  

Kari Heiskanen – *Pete Q*  

Harri Hyttinen – *Santarmipäällikkö*  

Raila Leppäkoski – *Phyllis Kissanainen*  

Saara Markkanen – *Rosalia*  

Hannele Nieminen – *Teresia*  

Anna-Maija Ollikainen – *Evangelina*  

Jukka-Pekka Palo – *Primo di Capo*  

Kari Paukkunen – *Egon Vernissa*  

Pirkka-Pekka Petelius – *Pukama*  

Ari Piispa – *Willehart Watussi*  

Helena Ryti   

Erkki Saarela – *Eversti*  

Markku Toikka – *Secondo*  

Kari Väänänen – *Ernest Haudankaivaja*  

Vesa Vierikko – *Levi Lion*  

Heikki Vuento – *Äkämä*

Katso myös
----------

* Jumalan teatteri

Lähteet
-------

1. ↑  Sinikka Koskinen: Viikon kirjailija: Arto Melleri *Helsingin kaupunginkirjasto - Sanojen aika*. helsinki.fi. Viitattu 6.7.2010.
2. 1 2 3  Jukka Lindfors: Pete Q - nuorallatanssijan kuolema  20.02.2009. YLE Areena:  YLEISRADIO OY. Viitattu 6.7.2010.
3. 1 2  Rolf Bamberg: Pete Q:n liito vei sittenkin pitkälle *demari.fi*.  19.02.2009. Uutispäivä Demari. Viitattu 11.7.2010.

Aiheesta muualla
----------------

* *Pete Q* Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
* *Pete Q* Elonet.

Kirjallisuutta
--------------

* Asikainen, Jukka. *Pete Q : Jälkeenjääneet paperit.* Otava, 1979.
**Fair use** on Yhdysvaltain tekijänoikeuslainsäädännössä määritelty käsite, jonka perusteella voi poikkeustapauksissa käyttää tekijänoikeuden muuten suojaamaa materiaalia. Tilannetta pitää tarkastella kokonaisuutena: saako tiettyjä osia tietystä teoksesta käyttää tietyssä tilanteessa.

Yhdysvaltain *Fair use* on osa kopiointioikeuksien tärkeimpiä rajoituksia. Säädös on kehittynyt useiden oikeustapausten päätösten tuloksena. Artikla 107:ssa luetellaan kohtuullisen ("fair") käytön tarkoituksia, kuten kritiikki, kommentti, uutisraportointi, opetus, opinnäyte ja tutkimus. Artiklassa mainitaan neljä tekijää, joiden mukaan kohtuukäyttöä määritellään:

* Käytön tarkoitus ja luonne, onko käyttö esimerkiksi luonteeltaan kaupallista tai voittoa tavoittelematonta koulutusta
* Kopioitavan teoksen luonne
* Käytetyn osan määrä ja oleellisuus suhteessa tekijänoikeuden alaiseen teokseen kokonaisuutena
* Käytön vaikutus potentiaaliseen markkinaan tai tekijänoikeuden alaisen teoksen arvoon

Yhdysvaltain tekijänoikeustoimiston mukaan ero kohtuullisen käytön ja sen loukkauksen välillä saattaa olla epäselvä ja sen määrittely vaikeaa.

Suomen lainsäädäntö ei tunne tätä kohtuullisen käytön periaatetta. Sen sijaan Suomessa tunnetaan sitaattioikeus, yksityiskäyttöoikeus sekä erityisesti opetukseen liittyviä poikkeussääntöjä (kuten teosten esittämisoikeus opetuksessa).

Muun muassa Etelä-Korea on lisännyt lakiinsa kohdan vastaavalle käyttötapaukselle.

Soveltaminen Internetissä
-------------------------

Käytäntöön soveltaminen Internetissä on ristiriitainen koska eri maissa on eri tekijänoikeuskäytäntöjä. YouTube on lisännyt käytännön, jolla videot voivat säilyä eri maissa näkyvillä. Vaikute käytäntöön oli Toein vaatimus poistaa pitkiä anime- ja manga-arvosteluja sisältäviä videoita palvelusta.

Katso myös
----------

* Tekijänoikeuden rajoitukset

Lähteet
-------

1. ↑  Korpela J: Tekijänoikeuden rajoitusten tulkinnasta Datatekniikka ja viestintä 2002
2. ↑  Fair use *Copyright*.  2009. U.S. Copyright Office.  Arkistoitu 20.12.2007. Viitattu 3.1.2012. (englanniksi)
3. ↑  Jaewoo Cho: As Korea Implements Fair Use, Two Cases Offer Precedent for Flexible Copyright Exceptions and Limitations *infojustice.org*.  18.2.2013. Viitattu 27.1.2022. (englanniksi)
4. ↑  Isaiah Colbert: YouTuber Hit With Ungodly Number Of Anime Copyright Strikes Gets A Win For Everyone *kotaku.com*.  27.1.2022. Viitattu 27.1.2022. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Fair use** Wikimedia Commonsissa
**Arktiset Askeleet** on valtakunnallinen tanssitapahtuma, joka järjestetään Oulussa Oamkin konserttisalissa ja Pohjankartanossa. Tapahtuma otti ensiaskeleensa vuonna 1985, jolloin se aloitti pohjoissuomalaisena tanssitaidetapahtumana ja levisi 1987 valtakunnalliseksi katselmukseksi. Kaikkien tanssilajien kirjoa käsittelevässä tapahtumassa on keskitytty joka toinen vuosi alle kouluikäisten ja alakouluikäisten, joka toinen vuosi yläkouluikäisten ja sitä vanhempien tanssiin.

Tapahtuman päämääränä on toimia tanssikasvatuksellinen alustana tapahtuman osallistujille sekä tapahtuman järjestämisessä mukana oleville tanssinopettajaopiskelijoille. Tämän vuoksi tapahtuman lajikirjo pidetään mahdollisimman laajana ja osallistujia pyritään saamaan mukaan eri puolilta Suomea. Tapahtumaan osallistujat lähettävät vuoden vaihteen tietämillä pidettävään videokarsintaan teoksia, joista esikarsintaraati valitsee sopivan määrän teoksia varsinaiseen tapahtumaan. Esikarsintaan osallistuvista teoksista ne, jotka eivät tule valituksi varsinaiseen tapahtumaan saavat halutessaan kirjallisen palautteen teoksestaan. Jokainen tapahtuma viikonloppuun päässyt teos saa kirjallisen palautteen oman lajinsa arviointiraadilta. Lisäksi arviointiraati jakaa teoksille harkintansa mukaan kunniakirjoja ja stipendejä.

Tapahtuman järjestävät Oulun läänin Tanssialan Tuki ry ja Oulun seudun ammattikorkeakoulun kulttuurialan yksikössä toimiva tanssinopettajakoulutus. Koulutuksen opiskelijat suorittavat tapahtumassa tapahtumatoimintaan liittyviä opintopisteitä ja hankkivat näin osaamista tulevaan työhönsä tanssinopettajina.

Lähteet
-------

1. ↑  Arktiset askeleet - oamk *oamk.fi*. Viitattu 6.4.2024.
2. ↑  Arktiset Askeleet - Säännöt *vanha.oamk.fi*. Viitattu 6.4.2024.

Aiheesta muualla
----------------

* Arktiset askeleet internetissä

Oulun tapahtumat

* Arktiset Askeleet
* Korttelihaipakka
* Kuusrock
* Lastenelokuvafestivaali
* Qstock
* Rotuaari Piknik
* Tervahiihto
* Tervasoutu
* Valkosipuliyö
* Vectorama
* Varjo
Kertunsalon saari Rautelanjärvessä nähtynä aikoinaan nuorison kokoontumispaikkana olleesta Linnanmäen notkonpohjasta.
**Kertunsalo** on saari Rautelanjärvessä Somerolla lähellä Rautelankoskea.

Luonto
------

Vuonna 1961 Rautelankosken ja Kertunsalon maisema arvioitiin yhdeksi Lounais-Hämeen kauneimmista. Aluetta on pidetty luonnonarvoiltaan merkittävänä muun muassa kasviston, etenkin tervaleppien, ja eläimistön, etenkin selkärangattomien osalta, mutta ympäristö on kärsinyt soranotosta järveen rajoittuvilla harjuilla sekä Rautelankosken ruoppauksesta 1960-luvulla.

Historia
--------

Kertunsalon luona oleva notkonpohja lähellä Rautelankoskea muistetaan ikivanhana nuorison kokoontumis- ja juhlapaikkana.

1930-luvulta 1950-luvulle urheiluseura Someron Esalla oli Kertunsalossa tanssilava, jonka korvasi vuonna 1952 uusi lava Rautelan nummella lähempänä Hämeen Härkätietä. Siellä tanssilava toimi vuoteen 1964, kunnes vuonna 1965 Salontien varteen lähellä Someron keskustaajamaa avattiin edelleen 2010-luvulla käytössä oleva Esakallion suurlava.

Lähteet
-------

1. 1 2  Järvet, lammet ja saaret Someron kaupunki.  Arkistoitu 26.12.2016. Viitattu 26.12.2016.
2. ↑  Inkilä, Oiva & Alli Väre: Lounais-Hämeen maisemista.  *Lounais-Hämeen luonto*, 1961, nro 11, s. 23. Forssa:  Lounais-Hämeen luonnonsuojeluyhdistys. Lehden verkkoversio.  (Arkistoitu – Internet Archive)
3. ↑  Horila, Tapio: Vastinetta nimimerkki Matille.  *Somero*, 3.2.1981. (*Julkaistu myös teoksessa:* Horila, Tapio: *Lehtori ja hänen syrjähyppynsä. Kirjoituksia kansanperinteestä ja kotiseututyöstä, äidinkielestä, ihmisistä*, s. 345-346. Somero: Somero-seura, 1990. ISBN 952-90-2450-9. )
4. ↑  Unto Monosen syntymästä 75 vuotta Monokas.  Arkistoitu 27.12.2016. Viitattu 26.12.2016.
5. ↑  Nylund, Ritva: Somerolla toimivat tanssilavat ja tanssitapahtumia *Tarinoita Somnerolta*. Viitattu 26.12.2016.
**Zeynab Jalalian** pers. ‏زينب جلاليان‎; s. 6. kesäkuuta 1982 Dim Qeshlaq-e Olya, Āzārbāyjān-e Gharbī) on iranilainen aktivisti ja poliittinen vanki, joka kuuluu maansa kurdivähemmistöön.

Jalalian muutti Irakin Kurdistaniin vuonna 1999 ja liittyi Kurdistanin työväenpuolueeseen. Vuonna 2003 hän liittyi Kurdistanin vapaan elämän puolueen (PJAK) naisjärjestöön. Hän palasi salaisesti Iraniin vuosina 2005 ja 2006 mainostamaan järjestön toimintaa. Matkustettuaan minibussilla Kamyaranista Kermānšāhiin Jalalian pidätettiin 26. helmikuuta 2008. Hänet siirrettiin eristykseen pidätyskeskukseen oikeudenkäyntiä odottamaan. Hän joutui sekä fyysisen että psykologisen kidutuksen uhriksi.

Jalalian tuomittiin 3. joulukuuta 2008 kuolemaan "vihollisuudesta Jumalaa vastaan" (moharebeh) vallankumouksellisessa oikeudessa Kermānšāhissa. Iranin korkein oikeus piti kuolemantuomion voimassa, mutta lokakuussa 2011 Ali Khamenei muunsi tuomion elinkautiseksi vankeusrangaistukseksi. Jalalian toimi PJAK:n poliittisessa siivessä eikä viitteitä osallistumisesta aseelliseen toimintaan löydetty, mutta kuolemantuomiota oli alun pitäen perusteltu sillä, että aseellisen toiminnan mahdollisuutta ei suljettu pois.

Vuonna 2014 lääkäri suositti Jalalianille siipikalvon poistoleikkausta, mutta viranomaiset ovat evänneet pyynnöt sairaalaan siirtämisestä vedoten turvallisuussyihin. Jalalian on kärsinyt myös muista terveysongelmista, kuten vaikeasta hammasinfektiosta, mutta myös pyyntö siirrosta hammasklinikalle evättiin. Iranin mukaan tiedot hoidon kieltämisestä ovat PJAK:n propagandaa. Huhtikuussa 2016 Yhdistyneiden kansakuntien työryhmä vaati Jalalianin välitöntä vapauttamista, koska hänet oli pidätetty rauhanomaisesta toiminnasta. YK:n työryhmän mukaan Jalalianille ei ollut myönnetty oikeutta reiluun oikeudenkäyntiin, minkä lisäksi hänen kohtelunsa katsottiin rikkoneen kidutuksen kieltoa. Jalalian on siirretty usein vankilasta toiseen. Hän on ollut muun muassa Evinin vankilassa, ja marraskuussa 2020 hänet siirrettiin Yazdin keskusvankilaan.

Maaliskuussa 2023 Jalalianin isä, äiti ja kolme veljeä pidätettiin äidin julkaistua videoviestin tyttärensä tilanteesta. Perheenjäsenet vapautettiin pian, mutta heitä varoitettiin pitämästä yhteyttä ihmisoikeusjärjestöihin. Helmikuussa 2024 Jalaliania pidettiin Iranin pitkäaikaisimpana naispuolisena poliittisena vankina ja ainoana elinkautista tuomiota istuvana naispuolisena poliittisena vankina.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6 7  Zeynab Jalalian enters 17th year of unlawful imprisonment Kurdistan Human Rights Network 27.2.2024, viitattu 17.4.2024 (englanniksi)
2. 1 2  Zeinab Jalalian case Redress, viitattu 17.4.2024 (englanniksi)
3. 1 2  Iranian Kurdish woman denied medical care: Zeynab Jalalian Amnesty International 15.6.2018, viitattu 17.4.2024 (englanniksi)
4. ↑  The Plight of Zeinab Jalalian: A Woman’s Struggle for Freedom and Justice NCRI Women Committee 26.2.2024, viitattu 17.4.2024 (englanniksi)
**Rolf Danneberg** (s. 1. maaliskuuta 1953 Hampuri, Länsi-Saksa) on entinen saksalainen kiekonheittäjä, olympiavoittaja Los Angelesissa 1984.

Dannebergin kehitys huippuheittäjäksi oli hidas, hän rikkoi 60 metrin rajan vasta 25-vuotiaana ja voitti ensimmäisen Länsi-Saksan mestaruutensa 1980.  Hän oli ammatiltaan opettaja, 198 cm pitkä ja painoi olympiavoittonsa aikoihin 110 kg. Hänen voittonsa oli melkoinen yllätys, sillä hän oli aiemmin osallistunut arvokilpailuihin vain EM-Ateenassa 1982, mutta karsiutunut finaalista. Ennen olympiavuotta hänen ennätyksensä oli vain 63,74, mutta hän oli keväällä 1984 heittänyt 67,40. Los Angelesin karsinnassa Danneberg heitti toiseksi parhaan tuloksen kahdeksan vuoden takaisen olympiavoittaja Mac Wilkinsin jälkeen. Finaalissa sijoitukset muuttuivat Wilkinsin jäädessä hopealle. Danneberg heitti neljännellään voittotuloksen 66,30 ja voitti ensimmäisenä saksalaisena kiekonheiton olympiakultaa.

Neljä vuotta myöhemmin Soulissa Danneberg oli karsinnan paras (65,70), mutta finaalissa hän jäi kolmanneksi tuloksella 67,38. 

  

Muissa arvokisoissa Danneberg ei saavuttanut mitaleita. MM-kisoissa hän kilpaili vain Roomassa 1987 sijoittuen neljänneksi tuloksella 65,96, joka jäi pronssimitalista vain kuusi senttiä. EM-kisoissa hän oli parhaimmillaan kuudes Splitissä 1990, lisäksi hän oli yhdestoista Stuttgartissa 1986.

Dannebergin henkilökohtaiseksi ennätykseksi jäi toukokuussa 1987 Berliinissä heitetty 67,60 m.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Hannus, Matti: *Yleisurheilu: Tuhat tähteä, täydennysliite*. WSOY, 1984. ISBN 951-0-93661-8.
2. 1 2 3  Siukonen, Markku: *Suuri Olympiateos 4*. Gummerus, 1984. ISBN 951-9466-39-8.
3. ↑  Siukonen, Markku: *Suuri Olympiateos 6*. Gummerus, 1988. ISBN 951-8920-05-2.
4. ↑  Juoksija-lehden työryhmä: *Tokio ’91*. Juoksija-lehti, 1987. ISBN 951-9465-13-8.

Miesten kiekonheiton olympiavoittajat

|  |
| --- |
| 1896: Robert Garrett |
1900: Rudolf Bauer |
1904: Martin Sheridan |
1908: Martin Sheridan (tavallinen) – Martin Sheridan (antiikkinen) |
1912: Armas Taipale (tavallinen) – Armas Taipale (molemmat kädet) |
1920: Elmer Niklander |
1924: Clarence Houser |
1928: Clarence Houser |
1932: John Anderson |
1936: Kenneth Carpenter |
1948: Adolfo Consolini |
1952: Sim Iness |
1956: Al Oerter |
1960: Al Oerter |
1964: Al Oerter |
1968: Al Oerter |
1972: Ludvík Daněk  |
1976: Mac Wilkins |
1980: Viktor Raštšupkin |
1984: Rolf Danneberg |
1988: Jürgen Schult |
1992: Romas Ubartas |
1996: Lars Riedel |
2000: Virgilijus Alekna |
2004: Virgilijus Alekna |
2008: Gerd Kanter |
2012: Robert Harting |
2016: Christoph Harting |
2020: Daniel Ståhl |


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* World Athletics
* Tilastopaja 🔒

 |

 |
**Dorylaios** (m.kreik. Δορύλαιος, lat. *Dorylaeus*; 100-luku eaa.) oli antiikin kreikkalainen sotilas, joka oli Mithridates V:n sotapäällikkö (τακτικός, *taktikos*) ja ystävä.

Dorylaios kuului merkittävään pontoslaiseen kreikkalaissukuun, jolla oli yhteyksiä Pontoksen kuninkaisiin. Mithridates V murhattiin Sinopessa samaan aikaan kun Dorylaios oli Kreetalla etsimässä palkkasotilaita. Murhan vuoksi Dorylaios jätti kotiinpaluun ja siirtyi Knossokseen, jossa hänet palkattiin johtamaan sotaa Gortyniä vastaan, ja hän saattoi sodan nopeasti ja menestyksekkäästi päätökseen. Tämä toi hänelle mainetta.

Dorylaioksella oli makedonialainen vaimo nimeltä Sterope ja kaksi poikaa, Lagetas ja Stratarkhas. Lagetaalla oli tytär, joka oli maantieteilijänä tunnetun Strabonin äidinäiti. Näin Dorylaios oli Strabonin äidinäidin isänisä. Dorylaioksella oli veli nimeltä Filetairos, joka jäi Pontokseen. Filetairoksella oli poika, jonka nimi oli myös Dorylaios, ja joka toimi Mithridates VI:n sotapäällikkönä roomalaisia vastaan.

Dorylaios kuoli Kreetalla. Mithridates VI:n toiveesta hänen poikansa Lagetas ja Stratarkhas siirtyivät sisarineen takaisin Pontokseen.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Smith, William: "Strabo (2)", *Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology*. Boston: Little, Brown and Company, 1849–1867. Teoksen verkkoversio. (englanniksi)
**Martha Sophia Lille** (20. tammikuuta 1893 Helsinki – 9. maaliskuuta 1988 Helsinki) oli suomalainen ruotsin kielellä kirjoittanut toimittaja ja kirjailija.

Martha Lillen vanhemmat olivat Ruotsalaisen kansanpuolueen perustaja ja puheenjohtaja Axel Lille ja Aina Cronstedt. Lille kävi Suomen Taideyhdistyksen piirustuskoulun ja Margaretha-koulun seminaarin Tukholmassa. Hän toimi Astra-lehden toimittajana 1922–1926 ja Allas krönika-lehden toimittajana 1927–1933.

Teoksia
-------

* *Det finns en kungsväg*. Söderström, Helsingfors 1944
* *Min far i närbild : en minnesteckning över Axel Lille baserad på hans brev*. Ekenäs tryckeri aktiebolag, Ekenäs 1965
* *Sammanfogat : en släktkrönika genom fem generationer*. Brummerska hemmet, Helsingfors 1982

Lähteet
-------

* Martha Lille SKS:n kirjailijamatrikkelissa (toimimaton linkki)
* Projekt Runeberg : Svenskt författarlexikon 2 : 1941-1950

### Viitteet

1. ↑


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Uppslagsverket Finland

 |

 |