recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Anton Makarenko 1920-luvulla.
**Anton Semjonovitš Makarenko** (ven. Анто́н Семёнович Мака́ренко, 13. maaliskuuta 1888 Harkovan läänin Sumyn kihlakunnan Belopolje – 1. huhtikuuta 1939 Moskova) oli neuvostoliittolainen kasvatustieteilijä ja kirjailija.

Anton Makarenko syntyi rautatieläisen perheeseen, suoritti opettajakurssin Krementšugissa ja työskenteli opettajana Ukrainassa. Hän valmistui Pultavan opettajainstituutista vuonna 1917. 1920–1930-luvuilla Makarenko johti alaikäisten rikollisten työsiirtolaa Pultavan lähellä ja lasten työkommuunia Harkovan esikaupungissa. Vuonna 1937 hän siirtyi Moskovaan keskittyäkseen kirjalliseen ja teoreettiseen toimintaansa.

Makarenkon kasvatusfilosofia korostaa kollektivismin ja työn merkitystä sekä vanhempien vastuuta perheessä. Hän esitti näkemyksensä teoreettisten kirjoituksiensa ohella kaunokirjallisissa teoksissaan kuten *Paljasjalkaiset isännät* (*Pedagogitšeskaja poema*, 1933–1935) ja *Liput torneissa* (*Flagi na bašnjah*, 1938). Kirjailijan ajatukset herättivät aluksi kritiikkiä, mutta Stalinin autoritarismin voimistuessa niitä alettiin pitää "kommunistisen kasvatuksen" malliesimerkkinä.

Suomennettuja teoksia
---------------------

* *Lasten kotikasvatus*. Suom. Saimi Kuivala. Helsinki: Kansankulttuuri, 1950.
* *Kasvatusopilliset katsomukseni*. Suom. Matti Lehmonen. Helsinki: Kansankulttuuri, 1951.
* *Paljasjalkaiset isännät 1–3*. Suom. Juhani Konkka. Helsinki: Kansankulttuuri, 1957.
* *Liput torneissa 1–3*. Suom. Elvi Sinervo. Helsinki: Kansankulttuuri, 1958.
* *Neuvostoliittolaisen koulukasvatuksen ongelmia*. Suom. Robert Kolomainen. Moskova: Edistys, 1974.

Lähteet
-------

1. 1 2  *Bolšaja Sovetskaja Entsiklopedija, tom 15*, s. 228–229. Moskva: Sovetskaja Entsiklopedija, 1977.
2. 1 2  Kasack, Wolfgang: *Entsiklopeditšeski slovar russkoi literatury s 1917 goda*, s. 459. London: Overseas Publications Interchange, 1988. ISBN 0-903868-73-3.
3. ↑  *Russkije pisateli, XX vek. Biobibliografitšeski slovar. Tšast 2*, s. 6–8. Moskva: Prosveštšenije, 1998. ISBN 5-09-006995-6.

Aiheesta muualla
----------------

* Anton Makarenkolle omistettu sivusto (venäjäksi)
* Anton Makarenkon teoksia (venäjäksi)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Katalonia
* Saksa
* Italia
* Israel
* Suomi (KANTO)
* Belgia
* Yhdysvallat
* Ruotsi
* Japani
* Tšekki
* Australia
* Kreikka
* Korea
* Alankomaat
* Puola
* Portugali

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* Encyclopedia of Modern Ukraine
* Europeana
* IdRef

 |

 |
Kama‘ehuakanaloa  
KamaʻehuakanaloaView and modify data on Wikidata 

|  |  |
| --- | --- |
| Tyyppi | 
merenalainen tulivuoriView and modify data on Wikidata  |
| Sijainti | 
Havaijin piirikuntaYhdysvallat |
| Sijaintipaikka | 
Hawaiian–Emperor seamount chain (en) (käännä suomeksi)View and modify data on Wikidata  |
| Vuoristo | 
Hawaiian–Emperor seamount chain (d) (käännä suomeksi)View and modify data on Wikidata  |
| Korkeus merenpinnasta | 
-975 mView and modify data on Wikidata  |

Kartta

|  |  |
| --- | --- |
| Koordinaatit | 
18° 55′ 12″ P, 155° 16′ 12″ LView and modify data on Wikidata  |

muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa WikidataaTietolaatikon dokumentaatioNäytä Wikidatasta tulevat arvot

Loihin sijainti
**Lōʻihi** on Tyynessämeressä noin 35 kilometrin päässä Havaijin pääsaaresta kaakkoon sijaitseva aktiivinen, merenalainen tulivuori. Se sijaitsee maailman suurimman tulivuoren Mauna Loan kyljessä. Useimmista Tyynenmeren tulirenkaan muodostavista tulivuorista poiketen Loihi on muodostunut maan kuoressa sijaitsevan kuuman kohdan päälle ja se sijaitsee mannerlaatan keskellä. Loihi alkoi muodostua noin 400 000 vuotta sitten ja sen arvioidaan nousevan merenpinnan yläpuolelle 10 000–100 000 vuoden kuluessa. Tulivuoren huippu on 3 000 metriä ympäröivää merenpohjaa korkeammalla, mikä tekee siitä korkeamman kuin St. Helensin tulivuori oli ennen purkautumistaan 18. heinäkuuta 1980.

Kesällä 1996 alueella havaittiin yhteensä 4 070 maanjäristystä, jotka aiheuttivat muun muassa yhden tulivuoren harjanteen romahtamisen. Tulivuori on ollut suhteellisen aktiivinen myös vuoden 1996 jälkeen.

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Loihi Seamount
Pohjois-Dobrudzha   Etelä-Dobrudzha
**Dobrudža**, vanh. *Dobrudža*, (bulg. Добруджа, romaniaksi *Dobrogea*, turk. *Dobruca*) on maantieteellinen ja historiallinen alue Tonavan alajuoksun ja Mustanmeren välillä. Pohjois-Dobrudža kuuluu Romanialle ja Etelä-Dobrudža (Южна Добруджа) Bulgarialle. Hallinnollisesti Dobrudžaan luetaan kuuluvaksi Romaniasta Constanțan ja Tulcean piirikunnat (*județ*) sekä Bulgariasta Dobritšin ja Silistran alueet (*oblast*).

Lukuun ottamatta Tonavan suistoa, alue on kukkulaista ja sen korkeus merenpinnasta on 200–300 metriä. Korkein kohta on Țuțuiatu, 467 m. Tärkein kaupunki on Romanian Constanța.

Historia
--------

Alue joutui Osmanien valtakunnalle 1491. Turkkilaisvallan aikana alueelle asutettiin turkkilaisia, arabeja ja tataareita. Turkkilaiset asuttivat alueella myös kasakoita ja Krimin sodan aikana alueelle asettui suuri joukko karkotettuja tataareja. Itävallasta alueelle tuli ruteeneja ja tšerkessejä Venäjän valloittaessa Kaukasian. Bessarabian saksalaiset perustivat sinne myös siirtokuntiaan.

Vuonna 1878 Romania sai Pohjois-Dobrudžan korvaukseksi Venäjän saamasta Etelä-Bessarabiasta, ja uusi Bulgarian valtio pienemmän osan. Toisen Balkanin sodan jälkeen Bulgaria menetti alueensa Romanialle. Romanian liityttyä ensimmäiseen maailmansotaan Ranskan ja Venäjän puolella keskusvallat antoivat Etelä-Dobrudžan ja Pohjois-Dobrudžan eteläosan Bulgarialle, joka menetti sen taas maailmansodan jälkeen. Toisen maailmansodan alussa Bulgaria sai akselivalloilta takaisin Etelä-Dobrudžan Craiovan sopimuksella 1940. Vuoden 1940 rajat vahvistettiin Pariisin rauhassa 1947.

Lähteet
-------

1. ↑  Kerkko Hakulinen ja Sirkka Paikkala: *Pariisista Papukaijannokkaan*, s. 39. Suomenkieliset ulkomaiden paikannimet ja niiden vieraskieliset vastineet. Helsinki: Kotimaisten kielten keskus, 2013. ISBN 978-952-5446-80-7. Eksonyymit (viitattu 11.7.2013).

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Dobrudzha** Wikimedia Commonsissa
**Avioliiton mitätöiminen** on katolisessa kirkossa noudatettavan kanonisen oikeuden prosessi, jolla epäpätevästi solmittu avioliitto voidaan julistaa mitättömäksi. Katolisen avioliitto-opin mukaan pätevästi solmittu avioliitto pysyy voimassa toisen puolison kuolemaan saakka, eikä sitä voida ihmisen päätöksellä purkaa. Epäpätevästi solmittu liitto voidaan sen sijaan mitätöidä sen osapuolten hakemuksesta (tällaista epäpätevää liittoa kutsutaan putatiiviliitoksi). Mitättömäksi julistetun avioliiton oikeudellisen vaikutukset raukeavat.

Kanonisen oikeuden mukaan luonnollinen presumtio eli oikeusolettama on, että avioliitto on solmittu pätevästi. Näin ollen mitättömyys on voitava erikseen todistaa.

Perusteita avioliiton mitättömyydelle on kanonisessa oikeudessa useita. Tavallisimpia ovat seuraavat:

* Vapaan päätöksen puuttuminen, eli pakottamiseen, vakavaan pelkoon tms. perustuva liitto (kanoni 1103)
* Petokseen perustuva liitto, mikäli toinen osapuoli ei olisi suostunut liittoon tosiseikasta tietäessään (kanoni 1098)
* Alaikäisyydestä johtuva kyvyttömyys solmia avioliittoa
* Lähisukulaisuus (kanoni 1091)
* Ei tarkoitusta koko elämän kestävän, eksklusiivisen suhteen muodostamiselle (avioliiton solmimisen hetkellä) (kanoni 1101§2)
* Ei tarkoitusta saada lapsia (avioliiton solmimisen hetkellä) (kanoni 1101§2)
* Aiempi pätevä avioliitto voimassa (kanonisen oikeuden mukaan)
* Tarvittavan dispensaation puuttuminen (esim. katolisen henkilön avioliitto ei-katolilaisen kanssa ilman kirkkoherran antamaa suostumusta)
* Muotovirhe vihkimisseremoniassa (esim. papin tai kahden todistajan puuttuminen)
* Psyykkisestä seikasta johtuva este avioliiton velvollisuuksien omaksumiselle (esim. psykopatia tai narsistinen persoonallisuushäiriö) (kanoni 1095§3)

Avioliiton mitättömäksi julistaminen perustuu olosuhteisiin avioliiton solmimisen hetkellä. Sitä myöhemmät tapahtumat (esimerkiksi yhteiselon vaikeudet, uskottomuus tai haluttomuus saada lapsia) eivät sinänsä muodosta perustetta avioliiton mitätöimiselle. Myöhemmillä tapahtumilla voi kuitenkin olla merkitystä todistusaineistona.

Jos epäpätevästi solmitun liiton osapuolet kuitenkin tahtovat elää avioliitossa, ratkaisuna on vahvistaa liitto pätevällä vihkimyksellä.

Avioliiton mitätöimistä koskeva kysymys tutkitaan puolisojen pyynnöstä paikallisen hiippakunnan tribunaalissa. Tribunaalin päätökseen voi tietyin ehdoin hakea muutosta Vatikaanin Rota Romana -oikeusistuimelta, joka on kanonisen oikeuden korkein valitustuomioistuin.

Katolisen kirkon tribunaalien päätöksiä ei pidetä erehtymättömiä katolisen opin mukaan. Päätösten aiheuttamat oikeusvaikutukset ovat kuitenkin kanonisen oikeuden kannalta sitovia.

Aiheesta muualla
----------------

* Colin B. Donovan, STL: Annulment/Decree of Nullity (Arkistoitu – Internet Archive)
* John T. Catoir, J.C.D.: Understanding Annulments
**Hlystit** (ven. хлысты, *hlysty*, ’ruoskijat, piiskaajat’) olivat Venäjällä 1600-luvulta 1900-luvun alkuun vaikuttanut siperialainen uskonlahko. Suomessa siitä saivat vaikutteita muun muassa hyppääjien liike sekä kartanolaisuus.Edvard Radzinskin mukaan Grigori Rasputinin uskonnolliset näkemykset edustivat eräänlaista versiota hlystiläisestä uskosta.

Historia
--------

Hlystien perustajana pidetään 1600-luvun loppupuolella elänyttä kostromalaista Daniil Filippovitšia, joka julisti olevansa Herra Sebaot. Hlystien perimätiedon mukaan Daniil oli "laskeutunut taivaasta tulisissa vaunuissa suuren kohun saattelemana". Tarinan mukaan pajarit veivät hänet Moskovaan ja ristiinnaulitsivat hänet Spasskajan porttiin. Daniilin oletettiin kuitenkin nousseen kuolleista taivaaseen jättäen mahdollisuuden uusien kristuksien ja jumalansynnyttäjien syntymiseen Pyhän Hengen kautta. Vuoden 1783 vainoissa Daniil Filippovitšin hauta avattiin ja hänen jäännöksensä poltettiin.

Hlystiläisyyttä esiintyi lähinnä Länsi-Venäjällä talonpoikien keskuudessa. Virallisen kirkon karsastuksen vuoksi liike sai salaisen luonteen. Yksittäisiä seurakuntia kutsuttiin hlystien keskuudessa "laivoiksi". 

Venäjällä 1700-luvulta 1900-luvun alkuun esiintynyttä kastroitujen skoptsi-lahkoa pidetään hlysteistä alun perin syntyneenä liikkeenä. Myös monissa muissa venäläisissä lahkoissa oli hlystiläisyyden kanssa yhteneviä piirteitä.

Hengelliset tavoitteet ja *radenije*-rituaali
---------------------------------------------

Hlystien *radenije*-rituaali
Hlystien hengellisenä päämääränä oli Kristuksen uudelleensyntyminen sielussa vanhan syntisen minän kuolettamisen kautta. Liike oli askeesimyönteinen, mutta harrasti hurmoksellisia öisiä kokouksia. Liikkeen teologiassa tavallisesta ihmisestä saattoi tulla Kristus tai Jumalansynnyttäjä, kunhan lihanhimo oli ensin kuoletettu Pyhän Hengen asettuessa ruumiiseen. Tämä tapahtui ekstaattisen tanssimisen ja seksuaaliorgioitten kautta niin sanotussa *radenije*-rituaalissa. Rituaaliin osallistujat lauloivat "itseäni ruoskin, Jeesusta etsin" ja tanssivat villisti ympyrää. Rukouksenpitäjä ("profeetta") ruoski osanottajia molemmille olkapäille. Tanssi päättyi ekstaattiseen lattialle taintumiseen, jonka aikana harrastettiin sukupuolista kanssakäymistä. Tämä nähtiin Pyhän Hengen vaikutuksena sekä synnin katoamisen merkkinä. Kollektiivisen synninteon nähtiin ikään kuin poistavan synnin rituaalisesti.

Lähteet
-------

1. ↑  Teologinen sanakirja.  
Olavi Louheranta, Siperiaa sanoiksi — uralilaisuutta teoiksi
2. ↑  Mauri Kinnunen: Herätysliike kahden kulttuurin rajalla (väitöskirja), JY
3. ↑  Kirkko ja kaupunki
4. ↑  Radzinski, Edvard: *Rasputin*, s. 294. WSOY, 2000.
5. 1 2  Christopher Hodapp ja Alice Von Kannon, Conspiracy Theories & Secret Societies For Dummies, Google Books, s. 345–346 viitattu 15.8.2010
6. 1 2  Radzinski, Edvard: *Rasputin*, s. 54-64. WSOY, 2000.
7. 1 2  Lavonen, Nina: *Puhtaat pojat, taivaan tyttäret - Inkerin kuohittujen lahko*. Juminkeko-säätiö, 2012. ISBN 978-952-5385-70-0.
**Vladimir Aleksandrovitš Jefimkin** (ven. Владимир Александрович Ефимкин, s. 2. joulukuuta 1981 Samara) on venäläinen maantiepyöräilijä.

Jefimkin aloitti ammattilaisuransa Team Barloworld-Valsir -tallissa vuonna 2005, jolloin hän voitti 
Portugalin ympäriajon kokonaiskilpailun ja kolmannen etapin. Lisäksi hän voitti Dunkerquen neljän päivän ajon neljännen osuuden ja sijoittui yhteiskilpailussa toiseksi. Aragonian ympäriajossa hän oli paras toisella etapilla.

Kauden 2006 alussa Jefimkin siirtyi Caisse d'Epargnen joukkueeseen. Vuonna 2006 hänen paras saavutuksensa oli Italian ympäriajon kymmenennen etapin kakkossija. Vuelta Ciclista a la Rioja -kilpailussa hän oli kolmas. 

Vuonna 2007 Jefimkin sijoittui kolmanneksi Välimeren ajossa sekä voitti etapin 2A Euskal Bizikleta -kilpailussa. Hän johti Sveitsin ympäriajoa ennen viimeistä etappia, aika-ajoa, jossa jäi kauas kärjestä pudoten lopputuloksissa kuudenneksi. Espanjan ympäriajossa Jefimkin voitti vuorenhuipulle päättyneen neljännen etapin karattuaan muilta kärkiajajilta kymmenen kilometriä ennen maalia. Hän kantoi johtajan kultaista paitaa neljän päivän ajan ja sijoittui kokonaiskilpailussa lopulta kuudenneksi. 

Vuosina 2008–2010 Jefimkin edusti Ag2r-La Mondiale-joukkuetta. Hän sijoittui Pyreneillä ajetulla Ranskan ympäriajon 2008 yhdeksännellä etapilla alun perin toiseksi hävittyään yli minuutin Riccardo Riccòlle. Italialainen oli kuitenkin antanut EPOa sisältäneen dopingnäytteen neljännen etapin jälkeen ja Jefimkin tullaan mitä ilmeisimmin nimeämään etappivoittajaksi. Kokonaiskilpailussa hän oli yhdestoista.

Jefimkin lopetti uransa elokuussa 2010 voidakseen viettää enemmän aikaa Kaliforniassa asuvan perheensä kanssa. Kesällä 2011 hän palasi ammattipyöräilijäksi Continental-tason Team Type 1 -joukkueessa. Samassa joukkueessa ajoi tuolloin myös hänen kaksoisveljensä Aleksandr Jefimkin.

Lähteet
-------

* Vladimir Jefimkin Trap-friis-tietokannassa (englanniksi)
* Vladimir Jefimkin Cycling Archives -tietokannassa (englanniksi)

### Viitteet

1. ↑  Vladimir Efimkin comes back with Team Type 1 *cyclingnews.com*.  1.7.2011. Viitattu 14.1.2012. (englanniksi)
Norrbron pohjoispää, takana vasemmalla valtiopäivätalo.
Toinen sillan pohjoispäätä vartioivista leijonapatsaista. Takavasemmalla kuninkaanlinnaa.
**Norrbro** on Tukholman keskustassa sijaitseva silta, joka yhdistää Stadsholmenin saaren Norrmalmiin kulkien keskellä Norrströmiä olevan Helgeandsholmenin saaren yli. Se alkaa Tukholman kuninkaanlinnan vierestä ja kulkee Helgeandsholmenin poikki Ruotsin valtiopäivätalon itäpuolelta päättyen Kustaa Aadolfin torille.

Nykyinen Norrbro rakennettiin vuosina 1787–1807 ja sen suunnittelivat arkkitehdit Carl Fredrik Adelcrantz ja Erik Palmstedt. Sillan hiekkakivestä tehdyt holvit ovat madalletun kaaren muotoiset. Jo Jean de la Vallée ja Nicodemus Tessin nuorempi olivat suunnitelleet paikalle siltaa ja sen kumpaankin päähän rantalaituria, mutta Norrströmin pinnankorkeuden suuri vaihtelu teki tämän suunnitelman mahdottomaksi. Silta onnistuttiin lopulta rakentamaan siten, että se tehtiin rantojen tasoa korkeammalle ja sillan kumpaankin päähän rakennettiin ramppimaiset viettävät laiturit. Norrbrosta tuli 1800-luvulla suosittu kohtauspaikka. Sillan pohjoispäähän sijoitettiin vuonna 1926 pronssiset leijonapatsaat, jotka ovat kopioita egyptiläisistä veistoksista.

Norrbro on Tukholman ainoa nykypäiviin säilynyt kiviholvisilta.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Norrbro Stockholmskällan, Tukholman kaupunki. (ruotsiksi) Viitattu 25.10.2014.
2. ↑  Fredric Bedoire: *Stockholms byggnader: Arkitektur och stadsbild*, s. 304. Norstedts, Tukholma 2012.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Norrbro** Wikimedia Commonsissa
**Motu proprio** (latinaksi "omasta aloitteesta") on paavin julkaisema apostolinen kirjoitus, jota ei ole muodollisesti anottu ja jonka paavi on päättänyt henkilökohtaisesti (eikä siis joku kardinaaleista tai toisista neuvonantajista). Yleensä on kysymys kirkkolain tulkinnoista ja hallinnollisista päätöksistä, kirkkolain vähäisistä muutoksista tai täsmennyksistä tai yksityisille tai yhteisöille myönnettävistä erivapauksista. Motu proprio alkaa sen syyn kuvailemisella, miksi asiakirja on annettu. Sen jälkeen seuraa päätös mahdollisine perusteluineen. Paavi allekirjoittaa asiakirjan henkilökohtaisesti latinalaisella nimellään. Asiakirjan alla on päiväys, mutta yleensä ei paavin sinettiä eikä varmennusta. Motu proprio on pätevä, kun se on julkaistu. Se on pätevä ja sitova silloinkin, kun se ei ole kanonisen lain tai paavin aikaisempien päätösten mukainen. Ensimmäisen motu proprion antoi paavi Innocentius VIII vuonna 1484.

Viime aikojen merkittävin motu proprio on paavi Benedictus XVI:n 7. heinäkuuta 2007 antama *Summorum Pontificum*, jossa hän helpotti tridentiinisen messun viettämistä katolisessa kirkossa.
**Ahveniston hyppyrimäet** oli neljän hyppyrimäen muodostama mäkihypyn suorituspaikka Hämeenlinnan Pullerinmäellä, lähellä Ahvenistoa.

Ahveniston hyppyrimäki
----------------------

1950-luvun lopulla Hämeenlinna hyväksyi alustavan suunnitelman 70 metrin hyppyrimäen rakentamisesta. Ahveniston hyppyrimäki valmistui vuonna 1968 ja mäessä järjestettiin vuoden 1968 normaalimäen SM-kilpailut. Viimeiset hypyt mäestä hypättiin vuonna 1995, jonka jälkeen hyppyritorni on ollut seinäkiipeilijöiden käytössä. Tornin huipulla on myös muun muassa puolustusvoimien sekä radioamatöörien antenneja*lähde?*. 

Hämeenlinnan Hiihtoseura järjesti mäessä muutaman kerran mäkihypyn ja yhdistetyn SM-kilpailut sekä yleisessä, että nuorten sarjoissa. Vuosittain mäessä järjestettiin kansalliset mäkikilpailut ja 1970-luvulla kansainväliset kilpailut Salpausselän kisoja edeltävällä viikolla iltakilpailuina, joissa oli usein mukana sen aikaisia maailman huippuhyppääjiä.

Mäkihypyn tyyli- ja välinekehityksen myötä Ahveniston hyppyrimäen profiili kävi vanhanaikaiseksi, eikä siitä ole hypätty talven 1995 jälkeen. Mäkeä on esitetty purettavaksi muutaman kerran, mutta ehdotukset eivät ole menneet Hämeenlinnan kaupungin budjettikäsittelyssä vielä läpi.

K20
---

Neljä kuukautta Hämeenlinnan Hiihtoseuran perustamisesta valmistui ensimmäinen Ahveniston hyppyrimäki ja ensimmäiset hypyt hypättiin mäessä 17. maaliskuuta 1925. Avajaisissa herra Palmroos hyppäsi mäkiennätykseksi 22,5 metriä. Loppiaisena 1926 pidettiin mäen vihkiäiskilpailu. Katsojia vihkiäiskilpailuissa oli 2 000.

Lähteet
-------

* Ahveniston hyppyrimäet skisprungschanzen.com (englanniksi, saksaksi, puolaksi)

### Viitteet

1. ↑  Ahveniston hyppyrimäki valmis ensi vuonna.  *Hämeen Sanomat*, 16.9.1966. Artikkelin verkkoversio.
2. 1 2 3  Historiasta nykyhetkeen Hämeenlinnan hiihtoseura.  Arkistoitu 8.5.2021. Viitattu 31.12.2018.

Aiheesta muualla
----------------

* Kaitafilmiä hyppyrimäen rakennusvaiheesta
* Kuvia hyppyrimäen nykyisestä tilanteesta
Entisen Veikon Koneen myymälä Helsingin keskustassa.
**Veikon Kone Oy** oli vuonna 1962 perustettu kodintekniikan myyntiin erikoistunut kauppaketju, joka oli vuodesta 2006 osa TeliaSonera-konsernia. Veikon Kone lopetti liiketoimintansa kannattamattomana vuonna 2012.

Veikon Kone -nimi otettiin uudelleen käyttöön syksyllä 2014 itsenäisten Expert Finland -kauppiaiden ja Soneran yhteistyössä luomassa kodintekniikkaketjussa.

Historia
--------

Veikon Kone sai alkunsa vuonna 1962, kun kauppias Veikko Pakarinen ryhtyi myymään televisioita lehti-ilmoitusten perusteella. Tilaukset otettiin vastaan puhelimitse, ja televisiot toimitettiin kotiinkuljetuksella. Toiminta oli niin kannattavaa, että Helsingin Hermanniin avattiin ensimmäinen Veikon Kone -myymälä.

Veikko Pakarinen jätti yrityksen 1980-luvulla kahdelle pojalleen ja tyttärelleen. Vuonna 1999 yritys myytiin puhelinoperaattorille, Loimaan Seudun Puhelin Oy:lle, ja Pakaristen perhe jäi perustamansa kodintekniikkayrityksen vähemmistöosakkaaksi. TeliaSonera Oyj:n omistama Auria Oy oli hankkinut vähitellen Loimaan Seudun Puhelin Oy:n osakkeita itselleen ja lopulta sulautti sen itseensä maaliskuussa 2006. Veikon Kone kuului Expert-ketjuun vuoteen 2006 asti. Syksyllä 2006 yritys irtautui Expert-ketjusta omaksi valtakunnalliseksi ketjukseen.

Vuonna 2012 Veikon Koneella oli 16 myymälää 15 paikkakunnalla. Veikon Koneella oli liikkeet muun muassa Turussa, Espoossa, Vantaalla, Helsingissä, Raumalla, Oulussa, Seinäjoella, Lahdessa, Lappeenrannassa, Lohjalla, Jyväskylässä, Tampereella, Joensuussa, Haapajärvellä, Rovaniemellä sekä Raisiossa.

Kilpailun kova kiristyminen elektroniikka- ja kodintekniikkakaupassa sai TeliaSoneran*selvennä* ilmoittamaan toukokuussa 2012, että se aikoo myydä tappiollisen Veikon Koneen. Alun perin tavoitteena oli ketjun myyminen yhtenä osana, mutta koska kokonaisuudelle ei löytynyt ostajaa, alettiin ketjua myydä osina. Viisi myymälää Helsingissä, Turussa, Lohjalla, Raisiossa ja Tampereella myytiin norjalaisen Expert-konsernin suomalaiselle tytäryhtiölle. Lopuille myymälöille ei löytynyt ostajaa, ja ne suljettiin. Myös Veikon Koneen verkkokauppa lopetettiin. Lopettamisen myötä työnsä menetti noin sata työntekijää. Veikon Koneen viimeisenä toimitusjohtajana toimi Markku Saranpää.

Nimi Veikon Kone otettiin markkinointikäyttöön uudelleen syksyllä 2014.

Lähteet
-------

1. ↑  Tero Lehto: Veikon Kone -liikkeet palaavat uudella taktiikalla - mallia Ruotsista *Tekniikka & Talous*.  28.8.2014. Viitattu 3.7.2019.
2. 1 2  Veikon Kone syntyi kotimyynnistä *Kauppalehti*.  14.2.1995. Viitattu 3.7.2019.
3. ↑  Veikon Kone myytiin puhelinoperaattorille *Kauppalehti*.  7.7.1999. Viitattu 3.7.2019.
4. ↑  Veikon Kone eroaa Expert-ketjusta *Kauppalehti*.  28.9.2006. Viitattu 3.7.2019.
5. 1 2 3 4 5  Veikon Kone lopettaa toimintansa - sata irtisanotaan *Yle Uutiset*.  29.6.2012. Viitattu 3.7.2019.
6. ↑  Veikon Koneen pilkkominen alkoi - viisi myymälää Expertille *Kauppalehti*.  28.5.2012. Viitattu 3.7.2019.
**Kari Juhani Gerkman** (5. marraskuuta 1962 Helsinki – 7. heinäkuuta 2023 Helsinki) oli suomalainen triathlonisti. Hän oli 1997 voittamassa EM-pronssia triathlonin täysmatkojen joukkuekilpailussa Pauli Kiurun ja Mika Luodon kanssa. Gerkman osallistui kuusi kertaa Havaijin Ironman-kilpailuun. 

Gerkmanin vaimo Ghita Gerkman (o.s. Jarlström) on myös ollut triathlonisti. Gerkman oli vaimonsa kanssa innokkaita golfin pelaajia ja myös heidän poikansa Elmo Gerkman (s. 2003) on kilpatason golfaaja. 

Urheilun ohella Gerkman työskenteli myös esimerkiksi kondiittorina, varaluottamusmiehenä Fazerilla, työnjohtajana, yrittäjänä ja yritysvalmentajana. 

Gerkman sairasti sydäntä laajentavaa eli dilatoivaa kardiomyopatiaa ja menehtyi sydämensiirto-operaatiossa. Hänet on haudattu Malmin hautausmaalle.

Lähteet
-------

1. ↑  Kuolinilmoitus. *Helsingin Sanomat* 20.8.2023, s. B 29.
2. ↑  Triathlonin EM-mitalisti Kari Gerkman, 60, kuoli sydämensiirtoon *is.fi*.  10.7.2023. Viitattu 12.7.2023.
3. ↑  Helsingin seurakuntayhtymän hautahaku *Hautahaku*. Viitattu 11.1.2024.

Aiheesta muualla
----------------

* Kari Gerkman triathlon.org-sivustolla
Vasabronin eteläpää itäpuolelta nähtynä, taustalla mm. Riddarholmskyrkanin torni.
**Vasabron** on Tukholman keskustassa sijaitseva silta, joka yhdistää Stadsholmenin saaren Norrmalmiin Helgeandsholmenin saaren länsipuolella ylittäen Norrströmin. Sillan vierellä puolivälissä virtaa on pieni Strömsborgin saari.

Edvard von Rothsteinin suunnittelema Vasabron rakennettiin vuosina 1875–1878. Samuel Owen oli jo vuonna 1830 ehdottanut riippusillan rakentamisesta tälle paikalle ja vuosina 1847–1848 järjestetyn suunnittelukilpailun voitti puolestaan Georg Theodor Chiewitz ehdotuksellaan valurautaisesta sillasta, mutta kumpikaan suunnitelma ei toteutunut. Lopullisessa sillassa on seitsemän teräskaariaukkoa. Kaiteet ovat valurautaa ja vedenalaiset perustukset betonia.

Lähteet
-------

1. ↑  Fredric Bedoire: *Stockholms byggnader: Arkitektur och stadsbild*, s. 304. Norstedts, Tukholma 2012.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Vasabron** Wikimedia Commonsissa
Piirtoheitin luokkaopetuksessa.
**Piirtoheitin** (vanhentunut nimi **opetusheijastin**) on väline, jolla voidaan heijastaa kuvia yleisölle. Tavallisimmin piirtoheitin koostuu laatikosta, jossa on lamppu ja sitä jäähdyttävä tuuletin sekä Fresnel-linssi, jonka läpi lampun valo heijastetaan. Laatikosta lähtevän varren päässä on linssi ja peili, joiden avulla lampun valo heijastetaan pystytasoon, esimerkiksi seinälle tai valkokankaalle.

Heijastettavat kuvat ovat yleensä vaihdettavilla läpinäkyvillä kalvoilla, joiden läpi lampun valo heijastetaan. Peilin ansiosta kalvoon kirjoitettu teksti tai muu sisältö näkyy samalla tavoin sekä esittäjälle että yleisölle. 

Piirtoheitin yleistyi toisen maailmansodan jälkeen opetus- ja kokouskäytössä, mutta 1900-luvun loppupuolella tietokoneeseen liitettävä videoprojektori alkoi syrjäyttää sitä. Uudehko keksintö dokumenttikamera on syrjäyttänyt piirtoheittimien ja episkooppien käytön lähes kokonaan.

Lähteet
-------

1. ↑  Perälä, Reijo: Peruskoulu mullisti Suomen koululaitoksen *Yle Elävä arkisto*.  19.01.2016. Viitattu 4.1.2024.
**Myh’ailo Orest**, ukr. Михайло Орест, oikea nimi **Myh’ailo Zerov**, (27. marraskuuta 1901 Zinkiv, Pultavan kuvernementti – 12. maaliskuuta 1963 Augsburg, Saksa) oli ukrainalainen runoilija ja kääntäjä. Hänen veljiään olivat runoilija Mykola Zerov ja kasvitieteilijä Dmytro Zerov.

Orest valmistui Kiovan kansanopetusinstituutista. Hän alkoi julkaista runoja muutettuaan Saksaan vuonna 1944. Hänen teostensa sanotaan jatkavan 1920-luvun uusklassistien työtä. Myös hänen käännöksissään on klassisia piirteitä. Hän on kääntänyt esimerkiksi Stefan Georgea (1952), Max Dauthendeya (1953), Rainer Maria Rilkeä, Hugo von Hofmannsthalia ja Charles Leconte de Lislea (1956) ja julkaissut myös käännösantologioita. Hän julkaisi veljensä julkaisemattomia tai harvinaisiksi muuttuneita teoskokoelmia. Orest toimitti myös M. Zerovia, Pavlo Fylypovytšia ja Myh’ailo Drai-H’maraa käsittelevän muistelmakokoelman *Bezsmertni* (’Kuolemattomat’, 1963).

Teokset
-------

* *Luny lit* (’Aikojen kaikuja’, 1944)
* *Duša i dolja* (’Sielu ja kohtalo’, 1946)
* *Deržava slova* (’Sanojen valta’, 1952)
* *Hist i hospoda* (’Vieras ja majatalo’, 1952)
* *Pizni vruna* (’Myöhäiset versot’, 1965, postuumi).

Lähteet
-------

1. 1 2  Ivan Koshelivets: Orest, Mykhailo, *Internet Encyclopedia of Ukraine*.  1993. Viitattu 11.1.2024. (englanniksi)



​
**John Peers** (s. 25. heinäkuuta 1988 Melbourne) on australialainen tennispelaaja. Peers on keskittynyt nelinpeliin, jossa hän on voittanut urallaan 12 ATP-turnausta. Nelinpelin maailmanlistalla hän on ollut parhaimmillaan toisena huhtikuussa 2017.

Grand Slam -turnauksissa Peers on päässyt loppuotteluun kolmesti; hän on hävinnyt kaksi kertaa, Wimbledonissa 2015 sekä Yhdysvaltain avoimissa 2015, molemmissa Jamie Murrayn parina, ja voittanut kerran, Australian avoimissa 2017, Henri Kontisen parina. Ensimmäiset kolme nelinpelin ATP-turnausvoittoaan Peers saavutti vuonna 2013 Houstonissa, Gstaadissa ja Bangkokissa. Vuonna 2014 hän voitti Münchenin turnauksen ja vuonna 2015 Brisbanen ja Hampurin turnaukset. Kaikki nämä turnausvoitot hän saavutti Jamie Murrayn kanssa. Kaudesta 2016 lähtien Peers on pelannut suomalaisen Henri Kontisen kanssa. Vuonna 2016 hän saavutti Kontisen kanssa viisi turnausvoittoa, joista merkittävimpänä ATP-mestaruusturnaus kauden lopussa. Tammikuussa 2017 he voittivat Australian avoimet ja selviytyivät vuoden 2019 Australian avoimissa loppuotteluun ranskalaisparia Pierre-Hugues Herbert ja Nicolas Mahut vastaan, mutta hävisivät numeroin 4–6, 6–7 (1–7).

Lähteet
-------

1. 1 2 3  John Peers ATP:n sivuilla (englanniksi)
2. ↑  Henri Kontiselle loistava mahdollisuus – maailmanlistan kahdeksas halusi nelinpelipariksi *HS.fi*. Viitattu 28.11.2015.
3. ↑  Kontisen ja Peersin hieno taistelu ei riittänyt Australian avoimen finaalissa – kova ranskalaispari vei voiton *yle.fi*. Viitattu 27.1.2019.

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **John Peers**.
* John Peers ATP:n sivuilla (englanniksi)
* John Peers ITF:n sivuilla (englanniksi)
* John Peers Twitterissä
**Moa Ilar** (s. 6. heinäkuuta 1997) on ruotsalainen maastohiihtäjä.

Ilar sijoittui nuorten MM-kilpailujen 20-vuotiaiden sarjan henkilökohtaisilla matkoilla parhaimmillaan kymmenenneksi 10 kilometrin yhdistelmäkilpailussa Soldier Hollow'ssa 2017. 23-vuotiaiden sarjassa hän oli kuudes 15 kilometrin vapaan hiihtotavan yhteislähtökilpailussa Oberwiesenthalissa 2020. Hän sijoittui 15 kilometrin yhdistelmäkilpailussa 45:nneksi Pekingin olympialaisissa 2022 ja 35:nneksi Planican MM-kilpailuissa 2023.

Ilar kilpaili maailmancupissa ensimmäisen kerran Ulricehamnissa tammikuussa 2019. Ensimmäiset maailmancupin pisteensä hän saavutti oltuaan kahdeksastoista Tour de Skihin kuuluneessa Val Müstairin vapaan hiihtotavan sprintissä uudenvuodenpäivänä 2021. Kymmenen parhaan joukkoon hän sijoittui ensimmäisen kerran oltuaan kahdeksas Rukan 10 kilometrin vapaan hiihtotavan takaa-ajokilpailussa marraskuussa 2021. Kyseisen takaa-ajo-osuuden osuusajoissa hän oli kolmas. Hän voitti Rukalla käydyn 20 kilometrin vapaan hiihtotavan yhteislähtökilpailun marraskuussa 2023. Jällivaaran 10 kilometrin vapaan hiihtotavan kilpailussa hän oli viikkoa myöhemmin kolmas.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Moa Ilar Kansainvälinen hiihtoliitto (FIS).  (englanniksi)
Radan nykytilaa Fredriksbergin ja Tyforsin välisellä osuudella. Ratalinjaa käytetään kävely- ja pyöräilyreittinä.
**Hällefors–Fredriksbergs Järnvägar** (HFJ) oli ruotsalainen rautatieyhtiö. Yhtiön rataverkon muodostivat kapearaiteiset rataosat Hällefors–Gäddsjön–Gravendal–Neva, Gäddsjön–Sikfors sekä Gravendal–Hörken. Rautatien raideleveys oli 802 mm.

Vuonna 1874 aloitettiin kapearaiteisen Sävsnäs Järnvägin rakentaminen Hörkenin ja Fredriksbergin välille. Rautatielle tuli yhdysliikenneasema Hörkeniin Bergslagsbanan-radalle. Rautatien raideleveydeksi tuli 802 mm, suurimmaksi nousuksi 25 promillea (25 metriä kilometrillä) ja pienimmäksi kaarresäteeksi 148 metriä. Rautatieyhtiö hankki omistukseensa vanhemman teollisuusrautatien ja rakensi myös radan Fredriksbergistä Tyforsin ruukin kautta Nevan asemalle Inlandsbanan-radan varteen.

Vuonna 1931 avattiin liikenteelle rataosuus Gravendalista Hälleforsiin Hälleforsin ruukille, ja yhtiön nimeksi vaihdettiin Hällefors–Fredriksbergs Järnvägar. Hälleforsin radan valmistuttua Gravendalin ja Hörkenin välisen osuuden liikenne väheni, ja se lakkautettiin 1940.

HFJ oli alusta saakka pääasiassa tavaraliikennettä palveleva rautatieyhtiö, eikä henkilöliikenne ollut milloinkaan laajaa. Vuonna 1954 rautatieyhtiö lakkautti kaiken julkisen liikenteen ja palveli jatkossa ainoastaan omistajansa Hällefors Bruk AB:n kuljetuksia. Nevaan johtava rataosuus lakkautettiin vuodenvaihteessa 1963–64, ja rataosan liikenne ohjattiin Hälleforsiin.

Rautatie lakkautettiin 1970, jonka jälkeen se purettiin. Ratalinja on muutettu osin kävely- ja pyöräilyreiteiksi.

Lähteet
-------

1. ↑  Säfsen Järnvägsbilder, utdrag  1990. Säfsnäs Hembygdsförening.  Arkistoitu 30.9.2011. Viitattu 11.2.2010. (ruotsiksi)

Kirjallisuutta
--------------

* Eriksson Sundström: *Smalspår och sjöfart i Bergslagen, 802-banorna*. , 2003. ISBN 91-7266-160-7. (ruotsiksi)
Norman Vincent Peale
**Norman Vincent Peale** (31. toukokuuta 1898 Bowersville, Ohio – 24. joulukuuta 1993 Pawling, New York) oli yhdysvaltalainen pappi ja kirjailija, joka tunnettiin positiivisen ajattelun edistäjänä. Hän työskenteli Marble Collegiate -kirkon pappina vuosina 1932–1984. Hän opetti myönteisen asenteen ja uskon itseensä olevan yhtä tärkeitä kuin usko Jumalaan. Peale ei käsitellyt syntiä ja katumusta, mikä toi hänelle kriitikoita kristillisistä piireistä. Presidentti Ronald Reagan myönsi hänelle presidentin vapaudenmitalin 1984. Hän kirjoitti 46 kirjaa.

Peale valmistui Ohio Wesleyan Universitystä vuonna 1920, jonka jälkeen hän työskenteli kaksi vuotta toimittajana ennen siirtymistään pappisuralle. Valmistuttuaan Bostonin yliopistosta vuonna 1924 hän siirtyi papiksi Brooklyniin. Kolmen vuoden kuluttua hän siirtyi Syracuseen suuremman seurakunnan papiksi ja oli ensimmäisiä radiossa oman ohjelmansa saaneita pappeja. Hän aloitti pitkän uransa Marble Collegiate -kirkon pappina vuonna 1932. Peale oli poliittiselta ajattelultaan konservatiivi. Hän vastusti John F. Kennedyä vuoden 1960 presidentinvaalissa, koska pelkäsi Vatikaanin pystyvän vaikuttamaan hänen kauttaan. Hän oli Richard Nixonin ystävä ja tukija jopa Watergate-skandaalin jälkeen. Peale oli 33. asteen vapaamuurari.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Vecsey, George: Norman Vincent Peale, Preacher of Gospel Optimism, Dies at 95 *New York Times*.  26.12.1993. Viitattu 12.3.2021.
2. 1 2  Norman Vincent Peale: American religious leader *Encyclopedia Britannica*. Viitattu 12.3.2021.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Italia
* Israel
* Suomi (KANTO)
* Belgia
* Yhdysvallat
* Japani
* Tšekki
* Australia
* Korea
* Alankomaat
* Puola
* Portugali
* Vatikaani

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* NARA
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**Rivers** on Nigerian 36 osavaltiosta eteläisin ja väkiluvultaan kuudenneksi suurin. Se sijaitsee maan etelärannikolla Niger-joen sivuhaarojen suulla. Riversin pinta-ala on 11 077 neliökilometriä. Vuoden 2006 väestönlaskennan alustavien tulosten mukaan Riversissa oli 5 185 400 asukasta.

Riversin pääkaupunki on Port Harcourt. Sisämaa on trooppista sademetsää, jokisuisto on tyypillistä mangrovesuota.

Rivers on raakaöljyn ja -kaasuntuotantoaluetta: noin 40% maan öljyntuotannosta on keskittynyt Riversiin. Kuitenkaan öljyn tuoma varallisuus ei ole levinnyt kaikille kansalaisille; korruptio on paha ongelma.

Lähteet
-------

1. ↑  2006 Population Census Federal Republic of Nigeria.  Arkistoitu 4.7.2007. Viitattu 23.3.2008.
2. ↑  Nigeria: Corruption and Misuse Rob Nigerians of Rights: Rivers State Local Governments Squander Oil Revenues Instead of Funding Health, Education Human Rights Watch.

Nigerian lippuNigerian osavaltiot

Abia | Adamawa | Akwa Ibom | Anambra | Bauchi | Bayelsa | Benue | Borno | Cross River | Delta | Ebonyi | Ẹdo | Ekiti | Enụgụ | Gombe | Imo | Jigawa | Kaduna | Kano | Katsina | Kebbi | Kogi | Kwara | Lagos | Nasarawa | Niger | Ogun | Ondo | Ọsun | Oyo | Plateau | Rivers | Sokoto | Taraba | Yobe | Zamfara  

Pääkaupunkiterritorio
**Grancanariantraakkipuu** (*Dracaena tamaranae*) on traakkipuiden (*Dracaena*) sukuun kuuluva kasvilaji. Se on puumainen kasvi, joka voi kasvaa kuudesta kymmeneen metriä korkeaksi. Kanariantraakkipuun (*Dracaena draco*) tavoin grancanariantraakkipuu muodostaa oksia vasta kukinnan jälkeen. Grancanariantraakkipuun oksat ovat lyhyempiä kuin sen sukulaislajeilla ja sen pääoksat haarautuvat aina kolmeen osaan, kun taas kanariantraakkipuu haarautuu aina kahteen osaan. Grancanariantraakkipuun rungon kuori on kellertävänharmahtavaa, hieman kiiltävää ja lähes sileää. Lehdet ovat kapeita, ehytlaitaisia ja muodoltaan miekkamaisia, 40–80 cm pitkiä sekä enintään 4,5 cm leveitä. Kesäisin puut tuottavat runsashaaraisia ja monikukkaisia kukintoja, jotka ovat 80–100 cm pitkiä. Kukat ovat vihertävänvalkoisia ja kaksineuvoisia. Hedelmät ovat pieniä ja pallomaisia sekä kypsinä oransseja tai punertavia. Yleensä kussakin hedelmässä on vain yksi siemen, jonka halkaisija on enintään 7 mm.

Grancanariantraakkipuu kasvaa lämpimillä metsänreunoilla yleensä 300–1000 metrin korkeudessa. Laji suosii varjoisia sekä kosteita kasvupaikkoja ja kasvaa usein kallioisessa tai kivikkoisessa ympäristössä, kuten kallionhalkeamissa. Grancanariantraakkipuu kasvaa usein yhdessä katajien, oliivipuiden sekä pensasmaisten kistusten ja päivännoutojen kanssa. Joskus lajia tavataan muunkinlaisista kasviyhteisöistä sekä mäntymetsistä. Grancanariantraakkipuu on hyvin harvinainen laji ja sitä kasvaa luontaisena vain Gran Canarian saaren lounaisosissa. Lajia on kutsuttu Euroopan harvinaisimmaksi puulajiksi ja sitä kasvaa luonnossa vain 70 yksilöä.

Kalliokiipeilijät löysivät grancanariantraakkipuun vuonna 1999.

Lähteet
-------

1. ↑  Marrero Rodríguez, Á, Almeida Pérez, R.S. Beech, E. & Rivers, M.C.: *Dracaena tamaranae* *IUCN Red List of Threatened Species. Version 2023-1*.  2017. International Union for Conservation of Nature, IUCN, Iucnredlist.org. Viitattu 11.1.2024. (englanniksi)
2. 1 2  *Dracaena tamaranae* *Arbolapp*. Viitattu 6.9.2022. (englanniksi)
3. 1 2  Alex Bramwell: Europe's Rarest Tree: The Mysterious Gran Canaria Dragon Tree *Gran Canaria Info*.  5.1.2015. Viitattu 6.9.2022. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Global Biodiversity Information Facility (GBIF): *Dracaena tamaranae* (englanniksi)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Taksonitunnisteet | 
* Wikidata: Q5814072
* Wikispecies: Dracaena tamaranae
* APDB: 228058
* CoL: 37JYQ
* EoL: 1087694
* GBIF: 5304710
* iNaturalist: 418604
* IPNI: 1006071-1
* IUCN: 79726923
* Open Tree of Life: 3995712
* Plant List: kew-304841
* POWO: urn:lsid:ipni.org:names:1006071-1
* Tropicos: 100183131
* WFO: wfo-0000765959

 |

 |
Lop Nurin kansallisen villikamelien rauhoitusalueen rajat punaisella merkittyinä
**Lop Nurin kansallinen villikamelien rauhoitusalue** (kiin. 罗布泊野骆驼国家级自然保护区) on vuonna 1986 perustettu luonnonsuojelualue Xinjiangin alueella Kiinassa. Se on yksi viimeisistä villikamelien esiintymisalueista.

Lop Nurin kansallinen villikamelien rauhoitusalue sijaitsee aavikkoisella seudulla, jossa Kiina teki aikoinaan ydinkokeita. Alueella on suolaisia ja kausittain kuivuvia järviä sekä soita. Lop Nurin pitkälti kuivunut järvi sijaitsee keskellä aluetta. Alueen keskimääräinen vuosittainen sademäärä on alle 100 millimetriä. Rauhoitusalueen pinta-ala on 61 200 neliökilometriä. Siellä vallitsevat äärimmäiset olosuhteet, sillä talvet ovat hyvin kylmiä (jopa alle -40 celsiusta) ja kesät lyhyitä, mutta kuumia (jopa yli 55 celsiusta). Villikameleita elää alueen vuorten laaksoissa. Villikamelien alueella juoma vesi on merivettä suolaisempaa ja niiden ravintoa ovat piikikkäät, sitkeät aavikkokasvit. Villikamelien lisäksi alueella elää gobinkarhuja, argaaleja, aasianvilliaaseja ja kuhertajagaselleja.

Lop Nurin kansallista villikamelien rauhoitusaluetta valvoo Xinjiangin ympäristönsuojelun laitos.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Zou Shuo, Tourists warned to stay away from rare camel habitat China Daily 11.5.2018, viitattu 25.1.2024 (englanniksi)
2. 1 2  Carly Waterman, Lop Nur Nature Reserve EDGE of Existence 19.6.2007, viitattu 25.1.2024 (englanniksi)
3. 1 2 3  Lop Nur Nature Reserve Wild Camel Protection Foundation, viitattu 25.1.2024 (englanniksi)
4. ↑  Janne Flinkkilä, Kamelia ei jätetä Veikkaus 23.9.2021, viitattu 25.1.2024
Brjus grafiikassa 1710-luvulta
**Jakov Vilimovitš Brjus** (ven. Яков Вилимович Брюс, synt. **James Daniel Bruce**; 11. toukokuuta (J: 1. toukokuuta) 1669 Moskova, Venäjä – 30. huhtikuuta (J: 19. huhtikuuta) 1735 Glinki, Moskovan alue) oli skottilaista syntyperää ollut venäläinen kenraali, Pietari Suuren läheinen toveri ja kreivi. 

Brjus sai vuonna 1698 insinööriupseerin arvon. Narvan taistelun jälkeen vuonna 1700 hänestä tuli tykistön päällikkö, ja hän pyrki parantamaan aselajia. Hän oli mukana valtaamassa Pähkinälinnaa 1702, Nevanlinnaa 1703 sekä Narvaa ja Ivangorodia 1704 ja vielä Riikaa vuonna 1710. Hän osallistui myös Lesnajan ja Pultavan taisteluihin sekä komensi Venäjän, Tanskan ja Saksin yhdistynyttä tykistöä Pommerissa ja Holsteinissa vuosina 1712–1713.

Brjus nimitettiin senaatin jäseneksi vuonna 1717, ja hän oli yhtenä Venäjän edustajista Ahvenanmaan kongressissa sekä Uudenkaupungin rauhanneuvotteluissa. Vuonna 1726 hän sai sotamarsalkkaa vastaavan arvonimen.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  K. O. Lindeqvist: *Iso Tietosanakirja 2*, s. 328. Helsinki: Otava, 1931.
2. ↑  S.-E- S. Bergelin et al.: *Nordisk Familjebok 3*, s. 930. 4. painos. Malmö: , 1956.
Albert Pike Mathew Bradyn valokuvassa
**Albert Pike** (29. joulukuuta 1809 Boston – 2. huhtikuuta 1891 Washington, DC) oli yhdysvaltalainen asianajaja, sotilas, kirjailija ja vapaamuurari. Pike toimi Yhdysvaltain sisällissodan aikana konfederaation armeijan prikaatinkenraalina.

Pike liittyi vapaamuurarehin vuonna 1850. Vuonna 1853 hän liittyi muurariuden skottilaisen riitin yläastejärjestelmään, ja nousi nopeasti organisaatiossa. Vuonna 1859 hänet valittiin skottilaisen riitin Yhdysvaltojen eteläisen hallintoalueen korkeimmaksi komentajaksi, jonka alueelle kuuluivat koko Yhdysvallat Mississippi-joesta itään sijaitsevia 15 osavaltiota ja Ohio-joen pohjoispuolella olevia osavaltioita lukuun ottammatta. Pike hoiti tätä tehtävää loppuikänsä. Sisällissodan jälkeen Pike käytti suuren osan ajastaan ​​skottilaisen riitin rituaalien kirjoittamiseen. Hänen teostaan *Morals and Dogma of the Ancient and Accepted Scottish Rite of Freemasonry* (1871) jaettiin vuosikymmeniä skottilaisen riitin eteläisen hallintoalueen jäsenille, ja siitä tehdään edelleen uusia painoksia.

Pike kuoli skottilaisen riitin temppelissä Washington DC:ssä 2. huhtikuuta 1891. Vuonna 1944 hänen ruumiinsa siirrettiin temppelin alla olevaan kryptaan. Piken vapaamuurariveljet pystyttivät tälle patsaan Washington DC:en vuonna 1901. Mustien orjuutta puolustaneiden ja liittovaltiota vastaan kapinoineiden etelävaltioiden upseerin patsaan sijainti maan pääkaupungissa on herättänyt kritiikkiä, ja sen poistamisesta on keskusteltu.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11  Moneyhon, Carl H.: Albert Pike (1809–1891) *Encyclopedia of Arkansas History & Culture*.  4.2.2009. Viitattu 5.2.2017. (englanniksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Italia
* Israel
* Belgia
* Yhdysvallat
* Kreikka
* Puola
* Vatikaani

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* NARA
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**Missio Helsinki** oli evankelioimistapahtuma, joka pidettiin Helsingin Olympiastadionilla elokuun lopussa vuonna 1987. Pääpuhujana oli yhdysvaltalainen evankelista Billy Graham, ja mukana oli myös Kalevi Lehtinen, joka järjesti Missio Helsingin jälkeen omia evankeliomiskokouksiaan eli Missioitaan mm. Leningradissa ja Suomessa eri paikkakunnilla.

Olympiastadionin tilaisuuksiin osallistui kuuden päivän aikana noin 180 000 henkeä. Tapahtuma oli yhteiskristillinen, ja sitä olivat järjestämässä niin Suomen evankelisluterilainen kirkko kuin vapaat suunnatkin.

Tapahtuma
---------

### Järjestelyt

Missio Helsingin järjestämistä edelsi perusteellinen suunnittelu ja valmistelu. Järjestävän yhteisön pääsihteerinä oli pastori Juhani Peltonen, puheenjohtajana silloinen Yhdyspankin pääjohtaja Ahti Hirvonen ja neuvottelukunnan puheenjohtajana piispa Samuel Lehtonen. Billy Grahamin saaminen tapahtuman pääpuhujaksi edellytti kutsun esittämistä Grahamin säätiölle, ja myöntävän vastauksen saamiseksi kutsujapohjan oli oltava mahdollisimman laaja. Graham edellytti, ettei hänen vierailunsa jakaisi kristillistä yhteisöä. Kun Suomen keskeiset kristilliset suuntaukset oli saatu kutsun taakse, alettiin kerätä mukaan yksittäisiä seurakuntia. 

### Sielunhoito

Noin 12 500 henkilöä osallistui eri puolilla maata järjestettyihin koulutustilaisuuksiin, ja heidän tehtävänään oli muun muassa avustaminen sielunhoidossa Missio Helsingin aikana. Keskeinen osa Grahamin baptismiin pohjautuvaa julistusta oli julkisesti osoitettu henkilökohtainen uskonratkaisu, eikä hän niinkään korostanut karismaattisten uskonkokemusten merkitystä.

Yhteenveto
----------

Missio Helsinki on suurin Helsingin Olympiastadionilla koskaan järjestetty ei-urheilullinen tapahtuma, eikä yksikään toinen uskonnollinen tapahtuma ole saavuttanut Suomessa niin suurta medianäkyvyyttä kuin Grahamin siellä kuutena peräkkäisenä päivänä pitämä uskonnollisten kokousten sarja. Graham oli tätä ennen käynyt Suomessa vuonna 1954, jolloin hänen puhetilaisuuteensa Helsingin olympiastadionilla oli osallistunut noin 28 000 kuulijaa. Missio Helsingin pääsihteeri Juhani Peltonen on 30 vuotta tapahtuman jälkeen arvioinut, ettei vastaavanlaisen uskonnollisen massatapahtuman järjestämiselle Suomessa ole enää 2000-luvulla edellytyksiä uskonnollisen kentän moninaistumisen ja uskonnottomuuden lisääntymisen vuoksi.

Lähteet
-------

1. 1 2  Pasi Jaakkonen: *Saarnamiehen kutsu*. Ilta-Sanomat 19. elokuuta 2017, Plus-liite s. 2–5. Helsinki: Sanoma Media Finland.

Katso myös
----------

* Billy Graham

Aiheesta muualla
----------------

* Sana-lehti (Arkistoitu – Internet Archive)
* "Tuhlaajapojan paluu" - Billy Graham olympiastadionilla 28.8.1987
* "Suuri Jumala" - Billy Graham olympiastadionilla 29.8.1987
* "Risti" - Billy Graham olympiastadionilla 29.8.1987
* Ahti Hirvonen olympiastadionilla 30.8.1987
**Aleksandr Sergejevitš Beloborodov** (ven. Александр Сергеевич Белоборо́дов; 19. heinäkuuta 1948 – 16. joulukuuta 2016) oli venäläinen säveltäjä.

Beloborodov opiskeli Permin musiikkiopistossa ja vuosina 1968–1973 Albert Lemanin luokalla Petroskoin konservatoriossa. Vuodesta 1973 hän opetti Petroskoin konservatoriossa sävellystä ja musiikin teoriaa. Beloborodov hyväksyttiin Neuvostoliiton säveltäjäliiton jäseneksi vuonna 1978. Vuonna 1989 hänestä tuli Karjalan tasavallan säveltäjäliiton puheenjohtaja. Hän sävelsi muun muassa Karjalan tasavallan hymnin ja toimi lasten sävellyskilpailun Muzyka – duša moja järjestäjänä.

Beloborodov sai Karjalan tasavallan kunniataiteilijan arvonimen vuonna 1994 ja Karjalan tasavallan Sampo-palkinnon vuonna 1999. Vuonna 2001 hänestä tuli Petroskoin konservatorion professori. Beloborodov sai Venäjän kunniataiteilijan arvonimen vuonna 2005.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Белобородов Александр Сергеевич Свод нотных рукописей композиторов и музыкантов Карелии, viitattu 14.1.2024 (venäjäksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Yhdysvallat

 |

 |