recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Kompin saari ilmakuvassa vuonna 1940.
**Komppi** on asuinalue Raumalla, joka sijaitsee noin kaksi kilometriä kaupungin keskustan länsipuolella Rauman sataman ja entisen Hollmingin telakka-alueen keskellä. Komppi oli vielä 1940-luvulla saari, joka vähitellen jäi telakka- ja satama-alueen sisään, kun ympäröivät vesialueet täytettiin ja rakennettiin. Parisenkymmentä pientaloa käsittävän asuinalueen on suunnitellut ruotsalaissyntyinen arkkitehti Albert Richardtson. Asukkaita Kompissa on noin 50.

Historia
--------

Komppi oli alun perin noin kolmen hehtaarin kokoinen pyöreä saari, joka sijaitsi Korkeakarin ja Petäjäksen saarten välissä. Sen eteläpuolella oli Kompin lahti, jonka takana puolestaan sijaitsi Rauman satama. Saaressa oli kaksi huvilaa, joista vanhempi oli rakennettu vuonna 1880. Viereisessä Korkeakarin saaressa aloitti vuonna 1920 toimintansa ikkunalasitehdas, jonka työläisille päätettiin rakentaa oma asuinalue Kompin saareen. Sen suunnittelusta vastasi Turussa vaikuttanut arkkitehti Albert Richardson ja asuinalue valmistui jo ennen lasitehtaan käynnistymistä vuonna 1919. Richardtson suunnitteli saarta kiertävän kehäkadun, jonka varrelle rakennettiin yhteensä 18 kahden perheen käyttöön tarkoitettua puurakenteista pientaloa. Niihin kuului lisäksi kahden talon yhteinen piharakennus, joka oli sijoitettu tonttien rajalle. Saarta kiertävän kehäkadun ulommaiset tontit rajoittuivat mereen ja niillä oli omat laiturit ja venepaikat. Kompin ja Korkeakarin saarten välille rakennettiin myös silta.

Saarta ympäröivän vesialueen täyttö alkoi 1940–1950-lukujen vaihteessa, jolloin Kompin pohjoispuolella aloitti toimintansa Hollming Oy:n telakka. Myöhemmin täytettiin saaren eteläpuolinen Kompinlahti, jonka paikalla on nykyään muun muassa sataman portti sekä paikoitusaluetta, jonka läpi kulkee Hakunintie niminen katu. Alueen asukkaat kärsivät pitkään sataman rekkaliikenteen aiheuttamista meluhaitoista, jonka vuoksi 2000-luvun alussa tehty asemakaavamuutos vaati Rauman satamaa ympäröimään osan alueesta meluaidalla. Se valmistui lopulta vuonna 2007.

Lähteet
-------

1. 1 2  Uusi-Seppä, Niina (toim.): *Satakunnan kulttuuriympäristöt eilen, tänään, huomenna*, s. 319. Satakunnan Museo, 2012. ISBN 978-952-67018-9-9. Teoksen verkkoversio (PDF) (viitattu 1.8.2014).
2. ↑  Komppilaisia ei työn äänet haittaa  29.1.2011. Rauman kaupunki.  Arkistoitu 8.8.2014. Viitattu 1.8.2014.
3. 1 2  Kompin lahti ilmasta Raumakuvasto. Viitattu 1.8.2014.
4. ↑  Villa Tallbo'n tarina Tallbo-ravintolat. Viitattu 1.8.2014.
5. 1 2  Kompin lahti Raumakuvasto. Viitattu 1.8.2014.
6. ↑  Rauman satama sai muutoksen kaavaan  5.8.2004. Turun Sanomat.  Arkistoitu 8.8.2014. Viitattu 1.8.2014.
7. ↑  Kompin melusuojatyöt valmistuneet  28.6.2007. Rauman kaupunki.  Arkistoitu 8.8.2014. Viitattu 1.8.2014.
**Santa Ana** oli vuonna 1729 vesille laskettu Espanjan laivaston Santa Ana -luokan kaksikantinen 70-tykkinen linjalaiva.

Valmistus
---------

*Pääartikkeli: Santa Ana -luokka (1729)*
Alus tilattiin Guernizosta Santanderista. Se otettiin palvelukseen 14. helmikuuta 1729.

Palvelus
--------

Helmikuussa 1729 alus lähti Santanderista kohdatakseen López Pintadon laivueen, joka oli tulossa Havannasta saattaen *Gallo Indianoa* ja fregatti *Concepciónia*. Alus palasi Ferroliin vaurioiduttuaan myrskyssä maaliskuussa. Alus saapui 10. kesäkuuta Cádiziin Ferrolista lähteneiden alusten kanssa.

Vuonna 1730 alus partioi Välimerellä. Huhtikuussa 1731 alus liitettiin Ferrolissa Francisco Javier Cornejon laivueeseen. Vuoden 1731 alus operoi Ferrolin ja Cádizin välillä. Kesäkuussa 1732 alus liitettiin Cornejon laivueeseen Algerin sotaretkeen ja hyökättäessä Oraniin. Alus lähti 14. kesäkuuta 1733 Ferrolista Cornejon laivastossa, jonka muina aluksina olivat linjalaivat *Santiago*, *San Isidro* ja *Reina* sekä fregatti *Hermione* ja rahtialus *San Diego*. Laivaston tehtävänä oli liittyä Cádizissa Antonio Serranon laivastoon. Alus siirrettiin 12. huhtikuuta 1734 Cádizissa reserviin odottamaan telakalle siirtoa. Huhtikuussa 1737 alus oli Cádizissa reservissä.

Vuonna 1738 alus palautettiin palvelukseen Ferrolissa saman aikaisesti *San Felipen*, *Reinan* ja *Real Carlosin* kanssa. Se lähti 31. heinäkuuta 1740 Karibialle Rodrigo de Torresin laivueessa. Kesäkuussa 1741 kuljetti onnistuneesti aarrelastin Havannasta Cádiziin vältettyään amiraali John Norrisin laivaston.

Alus myytiin 30. marraskuuta 1744 romutettavaksi Havannassa.

Lähteet
-------

* Winfield, Rif; Tredrea, John; Garcia-Torralba Pérez, Enrique & Blasco Felip, Manuel: *Spanish Warships in the Age of Sail 1700-1860: Design, Construction, Career and Fates*. Seaforth Publishing, 2023. ISBN 978-1-5267-9078-1. (englanniksi)

### Viitteet

1. 1 2 3 4 5  Winfield et al 2023 s. 126-128

*Santa Ana* -luokan linjalaivat

|  |
| --- |
| *Santa Ana* - *Reina* - *Príncipe* - *Princesa* |
| Edeltäjä: *Príncipe de Asturias* – Seuraaja: Galicia-luokka (1729) |
**África** oli Espanjan laivaston vuonna 1752 vesille laskettu kaksikantinen 68-tykkinen linjalaiva.

Valmistus
---------

Alus tilattiin La Carracasta Cádizista, missä köli laskettiin 18. maaliskuuta 1751. Alus laskettiin vesille 20. marraskuuta 1752.

Palvelus
--------

Huhtikuussa 1753 alus lähti Cádizista päällikkönään Vega Florida. Alus oli 15. marraskuuta 1753 -17. helmikuuta 1754 Napolissa. Se lähti 6. maaliskuuta 1754 Cádizista Cartagenaan. Alus palasi 15. huhtikuuta Cádiziin. Vuodesta 1755 elokuuhun 1761 se partioi Välimerellä ja Atlantilla. Tammikuussa 1763 alus siirrettiin Ferroliin. Se lähti 27. huhtikuuta Ferrolista *Príncesan*, *Aquilesin*, *Héctorin* ja kahden rahtilaivan kanssa Havannaan.

Alus palasi 28. helmikuuta 1764 Cádiziin *Príncesan*, *Galician* ja *Monarcan* kanssa suojaten rahtialuksia, jotka kuljettivat 414 718 pesoa. Vuonna 1768 alus oli sijoitettuna Ferroliin 20 linjalaivan ja kolmen fregatin kanssa. Alus kuului Córodvan laivastoon, joka valtasi elokuussa 1780 brittiläisen 53 kauppalaivan saattueen Madeiran rannikolla. Heinäkuussa 1781 alus lähti Cádizista Córdovan laivaston mukana Menorcan sotaretkelle. Elokuussa 1781 se osallistui 2. Englannin kanaalin sotaretkeen ja syyskuussa Gibraltarin sotaretkeen. Alus oli 20. lokakuuta 1782 alueella Cape Spartelin taistelussa päällikkönään José Antonio Eulalio Peralta y Rivera de las Roelas, mutta ei osallistunut aktiivisesti taisteluun.

Vuodesta 1785 alus oli reservissä Ferrolissa, kunnes se palautettiin palvelukseen toukokuussa 1794. Alus avusti 23. syyskuuta 1797 Domingo de Navan laivuetta, joka suojasi Cabo São Vicenten taistelussa vaurioitunutta *Santísima Trinidadia* Cádiziin. Alus siirrettiin reserviin 1. maaliskuuta 1797 Cádizissa ja poistettiin alusluettelosta 8. elokuuta 1806. Alus romutettiin 1809 La Carracassa.

Lähteet
-------

* Winfield, Rif; Tredrea, John; Garcia-Torralba Pérez, Enrique & Blasco Felip, Manuel: *Spanish Warships in the Age of Sail 1700-1860: Design, Construction, Career and Fates*. Seaforth Publishing, 2023. ISBN 978-1-5267-9078-1. (englanniksi)

### Viitteet

1. 1 2 3 4  Winfield et al 2023 s. 133


|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  | Edeltäjä:**Princesa-luokka** | **Espanjan laivaston linjalaivat** | Seuraaja:**Firme-luokka** |
**Zulfiqar** (pers. ‏Zolfaqaar‎) on iranilainen taistelupanssarivaunu. Zulfiqar on nimetty Ali ibn Abi Talibin legendaarisen miekan mukaan.

Ensimmäiset Zulfiqarin prototyypit esiteltiin 1993. Kuusi lähes-tuotantomallia rakennettiin ja testattiin vuonna 1997.Tuotantolaitos, joka valmistaa Zulfiqarin lisäksi myös Iranilaista Boragh-rynnäkköpanssarivaunua sekä BMP-2 -rynnäkköpanssarivaunua avattiin vuonna 1997. Vuoteen 2012 mennessä n. 100 Zulfiqaria on valmistettu.

Panssarivaunun laatikkomainen tykkitorni on paikallisesti tuotettu. Uskotaan, että Zulfiqar kehitettiin T-72-, M48 Patton- ja M60 -panssarivaunujen komponenttien pohjalta. Zulfiqarin taistelupainon uskotaan olevan n. 36 t. Jotkin lähteet pitävät Zulfiqaria ja Brasilialaista EE-T1 Osório -panssarivaunua samankaltaisina.

Zulfiqar vaatii toimiakseen kolmihenkisen miehistön. Panssarivaunun automaattilataajan uskotaan olevan sama kuin T-72:ssa.

Panssarivaunu käyttää sileäputkista 2A46-panssarivaunukanuunaa, joka on sama kuin T-72-panssarivaunussa. Tämä helpottaa panssarivaunun ammusten massatuottamista Iranissa, sillä suurin osa Iranin maavoimien taistelupanssarivaunuista on T-72-mallisia. 

Zulfiqar-1:ssa on Slovenialainen EFCS-3-tulenjohtojärjestelmä, jota käytetään myös Type 72Z -panssarivaunussa. Järjestelmä mahdollistaa liikkestä ampumisen.

Versiot
-------

* **Zulfiqar 1** perustuu Yhdysvaltalaiseen M60 Patton -taistelupanssarivaunuun, joita Iran hankki ennen vallankumousta.

* **Zulfiqar 2** -versiossa on tehokkaampi moottori, sekä mahdollisesti parempi automaattilataaja.

* **Zulfiqar 3** on kehittynein versio Zulfiqar -perheessä. Siinä on paranneltu tulenjohtojärjestelmä, runko, moottori ja kanuuna. Siinä on myös vahvemmin panssaroitu tykkitorni, jossa on 125 mm 2A46 -kanuuna, jolle on automaattilatain ja laseretäisyysmittari. Panssarivaunun telapyörät on myös peitetty panssarilevyllä.

Lähteet
-------

1. ↑
2. ↑
3. ↑
4. ↑
5. ↑
6. ↑
7. ↑
8. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive)
9. ↑
**Kiovan kauppakorkeakoulu** (ukr. Київська школа економіки, *Kyjivska škola ekonomiky*; engl. *Kyiv School of Economics*; lyhennys **KSE**) on yksityinen, vuonna 1996 perustettu pienehkö taloustieteellinen korkeakoulu, joka toimii Kiovassa, Ukrainassa. Korkeakoulu järjestää myös etäopetusta. Se kuuluu Open Society University Network -verkostoon (OSUN).

Kiovan kauppakorkeakoulun tutkimustyö on ollut esillä myös suomalaisessa mediassa esimerkiksi Venäjällä toimivien ulkomaisten yritysten seurantaan liittyen. KSE on osaltaan ollut laatimassa Venäjän sotatoimien kansainvälisten rahoittajien seurantaa. Kiovan kauppakorkeakoulu on tuonut yhteistyötahojensa kanssa esille esimerkiksi, kuinka suuria veroja kansainväliset yritykset ovat Venäjän valtiolle maksaneet. KSE:n mukaan näillä maksuilla rahoitetaan osaltaan Venäjän sotatoimia Ukrainassa.

Lähteet
-------

1. ↑  Kyiv School of Economics 2023 war time report Kyiv School of Economics, kse.ua. Viitattu 25.2.2024. (englanniksi)
2. ↑  Arkistoitu kopioOur Members (arkistoitu (4.2.2024)) opensocietyuniversitynetwork.org.  Arkistoitu 4.2.2024. Viitattu 25.2.2024. (englanniksi)
3. ↑  Denys Svyrydenkov: 2024 Is The Year to Defund Russia's War: The West Holds the Key  22.2.2024. pravda.com.ua. Viitattu 25.2.2024. (englanniksi)
4. ↑  Sadat ulkomaiset yritykset jatkavat liiketoimintaa Venäjällä suurista riskeistä huolimatta *BOFIT Viikkokatsaus / BOFIT Weekly Review 2023/45*.  9.11.2023. BOFIT/ Suomen Pankki, bofit.fi. Viitattu 25.2.2024. (suomeksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kyiv School of Economics (kotisivut) (englanniksi) *ukrainaksi* (kse.ua)

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: uk:Київська школа економіки 

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa | 
* ISNI
* VIAF

 |

 |
**Kosken sulku** oli entisen Perniön kunnan alueella Salon kaupungissa läntisellä Varsinais-Suomessa sijainnut sulkukanava joka valmistui vuonna 1828. Kanavan rakennutti ruukinpatruuna Johan Jacob Julin ja kanavaa käytettiin Orijärven kaivoksen kuparimalmin kuljettamiseen proomuilla Koskella sijainneeseen sulattoon. Puu- ja kivirakenteinen 1827–1828 rakennettu sulku oli pituudeltaan 15,74 metriä, sulun leveys vaihteli yläportin 2,97 metrin ja alaportin 2,52 metrin välillä. Putouskorkeutta oli sulun kohdalla 0,9 metriä. Kosken sulku ja hieman aiemmin vuonna 1824 valmistunut Antskogin sulku olivat ensimmäiset Suomeen rakennetut sulut joista on dokumentoitua tietoa. Malmin kuljetus Kosken sulun kautta päättyi 1800-luvun lopulla mutta kanavaa ja sulkua käytettiin edelleen muuhun liikenteeseen. Kosken sulkua korjattiin 1906–1907 ja 1930 mutta 1960-luvulle tultaessa autoliikenteen kasvu teki sulun tarpeettomaksi. Kosken sulku tuhoutui keväällä 1966 kevättulvan murtaessa sulun rakenteet.

Lähteet
-------

1. ↑  Suomen kanavat : Antskogin ja Kosken sulut (Arkistoitu – Internet Archive)
**Kipinällä hallittu puristussytytys** tai **kipinäohjattu puristussytytys** (engl. spark controlled compression ignition, SPCCI) on polttomoottorin palamisprosessi, jossa HCCI-moottorin tapaan muodostetaan homogeeninen polttoaineseos, joka puristetaan. Seoksen määrää hallitaan kerroksittaisella täytöllä. Toisin kuin HCCI-moottorissa, SPCCI ei perustu seoksen spontaaniin syttymiseen vaan sylinterissä ja myöhemmin palotilassa pyörivän täytöksen keskelle luodaan myöhemmällä polttoaineen suihkutuksella paikallinen lievästi rikkaamman seoksen alue, joka sytytetään sähkökipinällä. Pienen seosmäärän palaminen palotilan keskellä saa aikaan paineen nousun, joka riittää ylittämään homogeenisen seoksen spontaanin syttymisrajan nopeasti ja varmasti. Tällöin tapahtuu koko seoksen äkillinen palaminen samaan tapaan kuin HCCI-moottorissa. Toisin kuin HCCI-palamisprosessissa, SPCCI mahdollistaa sytytyksen tarkan ajoituksen kaikissa kuormitustilanteissa.

Katso myös
----------

* Dieselmoottori
* Mikroaaltosytytys
* Osittain esiseostettu poltto
* Ottomoottori
* Plasmasytytys
* Pyörteinen suihkusytytys
* Reaktiivisuudella hallittu puristussytytys

Lähteet
-------

* Carney, Dan: Not so fast: Electric car: Mazda has improved the gasoline engine to a level that even Tesla should respect (PDF) (Volume: 55 , Issue: 8 , August 2018)  25.8.2018. IEEE Spectrum. Viitattu 7.3.2019. (englanniksi)
* Schultze, Christian: Skyactiv-X An Innovative Gasoline Engine with Compression Ignition (PDF) *inspire.ethz.ch*.  6.2.2019.  Arkistoitu 27.3.2019. Viitattu 7.3.2019. (englanniksi)

### Viitteet

1. ↑  Ahtiainen, Lauri: Mazda Skyactiv-X on teknisesti vallankumouksellinen bensiinimoottori, mutta näkyykö se kulutuksessa? *Moottori*.  9.6.2019. Viitattu 3.10.2019.  Lainaus: "Kipinäohjausta vaaditaan, sillä pelkkää puristussytytystä pidetään liian epävakaana ja vaikeasti hallittavana. Valmistaja käyttää teknologiasta nimeä SPCCI, eli Spark Plug Controlled Compression Ignition, kipinäohjattu puristussytytys."
*Tämä artikkeli käsittelee elokuvaa. Suomessa toimineesta Fisher King -nimisestä elokuva- ja televisiotuotantoyhtiöstä on eri artikkeli.*

**Fisher King** on Terry Gilliamin ohjaama vuonna 1991 ensi-iltansa saanut draamakomedia. Sen pääosissa ovat Jeff Bridges, Robin Williams, Mercedes Ruehl ja Amanda Plummer. Elokuvan nimi tulee Graalin maljaan liittyvästä Kalastajakuninkaan legendasta Kuningas Arthurin tarinoista.

Elokuva oli ehdolla muun muassa viiteen Oscariin ja Golden Globeen. Mercedes Ruehl voitti sekä parhaan naissivuosan Oscarin että Globen. Lisäksi Robin Williams sai parhaan miespääosapalkinnon Golden Globen kategoriassa komedia- tai musikaalielokuvat.

Juoni
-----

Jack Lucas (Jeff Briges) on kyyninen ja pöyhkeä radion puheohjelman isäntä, joka masentuu lähes itsemurhan partaalle, kun hänen kommenttinsa ohjelmassa saavat psykoottisen soittajan tekemään manhattanilaisessa baarissa massamurhan.

Kolme vuotta myöhemmin Lucasin kimppuun hyökätään. Mielisairas koditon mies nimeltä Parry (Robin Williams) pelastaa Lucasin. Parry on etsimässä Graalin maljaa ja yrittää saada Lucasin mukaan auttamaan häntä. Parry tarvitsee Lucasin apua paitsi etsinnöissä, myös pelottavan hallusinaation, Punaisen ritarin karkottamisessa. Lucas suhtautuu ehdotukseen kielteisesti.

Lucasin ohjelmaan oli soittanut psykoottinen henkilö, joka oli luullut Lucasin kannustavan häntä verilöylyyn. Parry oli nähnyt massamurhan ja vaimonsa kuoleman. Kuultuaan tästä Lucasissa herää vastuuntunto ja hän päättää auttaa etsinnöissä.

Näyttelijät
-----------

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
|  Jeff Bridges  | … |  Jack Lucas 
  |
|  Robin Williams  | … |  Parry 
  |
|  Mercedes Ruehl  | … |  Anne Napolitano 
  |
|  Amanda Plummer  | … |  Lydia Sinclair 
  |
|  David Hyde Pierce  | … |  Lou Rosen
  |
|  Michael Jeter  | … |  Koditon cabaret-laulaja
  |

Palkintoja
----------

### Oscarit

* Paras naissivuosa: Mercedes Ruehl

Ehdokkaana:

* Paras miespääosa: Robin Williams
* Paras alkuperäiskäsikirjoitus: Richard LaGravenese
* Paras lavastus: Mel Bourne, Cindy Carr
* Paras elokuvamusiikki: George Fenton

### BAFTAt

Ehdokkaana:

* Paras naissivuosa: Amanda Plummer
* Paras alkuperäiskäsikirjoitus: Richard LaGravenese

### Golden Globet

* Paras miespääosa komediassa tai musikaalissa: Robin Williams
* Paras naissivuosa: Mercedes Ruehl

Ehdokkaana:

* Paras komedia tai musikaali
* Paras miespääosa komediassa tai musikaalissa: Jeff Bridges
* Paras ohjaaja: Terry Gilliam

### Muita tunnustuksia

*The New York Timesin* kriitikot valitsivat *Fisher Kingin* vuonna 2004 yhdeksi kaikkien aikojen tuhannesta parhaasta elokuvasta.

Lähteet
-------

1. ↑  The Best 1,000 Movies Ever Made. (Perustuu teokseen *The New York Times Guide to the Best 1,000 Movies Ever Made*, St. Martin's Griffin 2004.) *The New York Times*.  Arkistoitu 11.7.2016. Viitattu 2.7.2016. (englanniksi)
**Bookwell Oy** oli vuonna 1860 perustettu suomalainen, entinen WSOY:n kirjapaino, joka toimi Porvoossa ja Juvalla. Se markkinoi ja tuotti kirjojen painopalveluita sekä kotimaahan että ulkomaille muun muassa Skandinaviaan ja Venäjälle. Vuonna 2010 Bookwell painoi yli 16 miljoonaa kirjaa, ja sen palveluksessa oli 270 työntekijää. Bookwellillä oli digipaino Jyväskylässä, sitomo Porvoossa ja yksivärilinja Juvalla. Joulukuun 2009 alussa Bookwell yhdistyi myös vanhat perinteet omaavan Gummerus Kirjapainon kanssa. 
Kariston kirjapainon Bookwell osti marraskuussa 2012 ja tiedotti joulukuussa kirjapainon lopettamisesta kevään 2013 jälkeen. Marraskuussa 2015 Spektri Production osti Bookwellin koko osakekannan, sisältäen Sanoman enemmistön sekä vähemmistöosuudet Gummerukselta ja Karistolta.

Vuoden 2021 alussa yhtiö oli lopettanut toimintansa, yhtiön kutistuttua omistajanvaihdoksen myötä asteittain ja toiminnan kuihduttua.

Historia
--------

Ensimmäinen painotyö vuonna 1860 oli kortti, jossa Leopold Söderström kertoi poikansa Wernerin, pienen kirjanpainajan, syntyneen. Aluksi kirjapainon tuotannosta tärkeän osan muodostivat muun muassa Runebergin ja Topeliuksen kirjat. Painon perustamisen aikoihin painettiin kirjojen lisäksi myös Suomen kolmanneksi vanhinta sanomalehteä Borgåbladetia.

Lähteet
-------

1. ↑  Kariston kirjapaino lopetetaan Hämeenlinnassa, Yle.fi, uutiset, viitattu 20.12.2012
2. ↑  Bookwell Saarijärven Offsetin omistajille, Print&Media, viitattu 6.11.2015
3. ↑  Kirjapainoteollisuus kuoli Porvoosta – Tarmolassa on tyhjillään 15 000 neliötä kirjapainoiksi rakennettua tilaa, Uusimaa, viitattu 18.4.2024

Aiheesta muualla
----------------

* www.bookwell.fi
**Timo Jokela** (s. 7. elokuuta 1956 Kittilä, Köngäs ) on suomalainen taiteilija ja kuvataidekasvatuksen professori Lapin yliopistossa. 

Taiteilijana Timo Jokela käyttää paikkasidonnaisen taiteen, yleensä ympäristö- ja yhteisötaiteen menetelmiä. Hän tuo pohjoiseen maisemaan, talveen, lumeen ja jäähän keskittyneiden teostensa kautta näkökulmia keskusteluihin taiteen ja paikan, taiteen ja pohjoisten ihmisten ja kansojen suhteista. Jokela irrottautuu teoksissaan länsimaisen maisemataiteen perinteestä, joka on ollut usein valloittavaa ja kolonisoivaa*kenen mukaan?* suhteessa pohjoiseen. Tässä mielessä Jokelan taide on arktista taidetta, jossa on kulttuuripoliittinen ulottuvuus. Jokela toimii aktiivisesti ympäristötaiteilijana, ja hänen teoksiaan on ollut esillä Pohjoismaiden lisäksi Skotlannissa, Venäjällä ja Japanissa.

Ympäristötaideteos *Jokirannan juurakot*, 2012, Ii.
Oman taiteensa tekemisen lisäksi Timo Jokela kuratoi näyttelyitä ja tapahtumia sekä toimii Lapin yliopistossa vastuullisena johtajana taiteen ja tieteen välisissä kehittämishankkeissa. 

Timo Jokela työskentelee Lapin yliopiston taiteiden tiedekunnassa professorina kuvataidekasvatuksen ja soveltavan kuvataiteen aloilla, muun muassa kansainvälisessä maisteriohjelmassa Arctic Art and Design. Jokela on toiminut Lapin yliopiston taiteiden tiedekunnan dekaanina vuosina 2009-2017 ja Arktisen yliopiston Arctic Sustainable Art and Design -verkoston johtajana vuodesta 2011 alkaen. Hän on johtanut useita alueellisia, kansallisia ja kansainvälisiä soveltavan taiteen ja kuvataidepedagogiikan kehittämishankkeita, joista hän on julkaissut kotimaisia ja kansainvälisiä tutkimusartikkeleja ja toimittanut kirjoja, jotka käsittelevät muun muassa talvitaidetta, ympäristö- ja yhteisötaidetta, soveltavaa taidetta, arktista taidetta ja muotoilua sekä laaja-alaista kuvataidekasvatusta.

Lähteet
-------

1. ↑  Timo Jokela *CV*.  Arkistoitu 20.5.2019. Viitattu 29.7.2019. (englanniksi)
2. ↑  Master's Degree Programme in Arctic Art and Design *Lapin yliopisto*. Viitattu 29.7.2019. (englanniksi)
3. ↑  Contact *Arctic Sustainable Arts and Design*. Viitattu 29.7.2019. (englanniksi)
4. ↑  Timo Jokela *Nacer*. Viitattu 29.7.2019. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Timo Jokela *EnvironmentalArt.net*.  Arkistoitu 13.12.2018. Viitattu 29.7.2019. (suomeksi)(englanniksi)

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Tšekki

 |

 |
**Propyleenioksidi** kuuluu epoksidien eli oksiraanien aineryhmään ja on heterosyklinen yhdiste. Aineen kemiallinen kaava on C3H6O ja rakennekaava CH3CHCH2O. Siitä käytetään myös nimiä *1,2-epoksipropaani*, *metyylioksiraani*, *metyylietyleenioksidi* ja *propeenioksidi*.

Propyleenioksidi on normaaliolosuhteissa olomuodoltaan erittäin helposti syttyvää, haihtuvaa, väritöntä nestettä, jolla tunnusomainen haju. Propyleenioksidin moolimassa on 58,08 g/mol, sulamispiste −104 °C, kiehumispiste 34 °C, tiheys 0,8 g/cm3, leimahduspiste −37 °C (c.c.), itsesyttymislämpötila 449 °C ja CAS-numero 75-56-9. Aine liukenee veteen 40,5 g/100 ml lämpötilan ollessa 20 °C.

Propyleenioksidi voi polymeroitua kiivaasti emästen, happojen ja metallikloridien vaikutuksesta aiheuttaen palo- ja räjähdysvaaran.

Propyleenioksidia käytetään elektronimikroskooppinäytteiden valussa. Sitä käytetään muun muassa valmistettaessa maissitärkkelyksestä isoglukoosia. Se on nestemäinen polttoaine, jota käytetään aerosolipommeissa.

Ympäristö- ja terveysvaikutukset
--------------------------------

Lyhytaikaisessa altistumisessa propyleenioksidi ärsyttää silmiä, ihoa ja hengitysteitä. Pidempiaikainen altistuminen voi aiheuttaa ihon herkistymistä. Propyleenioksidi on luokiteltu Suomessa syöpäsairauden vaaraa aiheuttavaksi (ryhmä 3) sekä perimälle, sikiölle tai lisääntymiselle vaaraa aiheuttavaksi aineeksi. Propyleenioksidin LD50-arvoksi rotalle ja hiirelle on raportoitu 380–1 140 mg/kg välillä olevia arvoja ja marsulle 660–690 mg/kg (nieltynä).

Lähteet
-------

1. ↑  Mikko Kari et al (toim.), PVTT (Puolustusvoimien Teknillinen Tutkimuslaitos: Sotatekninen Arvio ja Ennuste 2025, STAE 2025, Osa 1 (PDF) (s. 205) *Puolustusvoimien Teknillinen Tutkimuslaitos Julkaisuja 14*.  2008. Puolustusvoimat. Viitattu 28.12.2015.
2. ↑   Propylene oxide - Immediately Dangerous to Life or Health Concentrations (IDLH)  1994. The National Institute for Occupational Safety and Health (NIOSH). Viitattu 29.12.2015. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Propyleenioksidin kansainvälinen kemikaalikortti
* PubChem: Propylene oxide (englanniksi)
* Human Metabolome Database: Methyloxirane (englanniksi)
* Kyoto Encyclopedia of Genes and Genomes (KEGG): Propylene oxide (englanniksi)
* ChemBlink: Propylene oxide (englanniksi)
**Ellen Helga Louise Hagen** (o.s. **Wadström**; 15. syyskuuta 1873 Tukholma – 28. tammikuuta 1967 Täby) oli ruotsalainen naisasianainen. Hän perusti Uppsalaan naisten äänioikeutta ajavan yhdistyksen vuonna 1903, toimi feministisen *Tidevarvet*-lehden päätoimittajana vuosina 1924–1927 ja oli valtakunnallisen LKPR-yhdistyksen keskushallituksen jäsen koko järjestön toiminnassaolon ajan. Hän piti elämänsä aikana yli 3 000 luentoa naisten äänioikeudesta sekä Ruotsissa että ulkomailla. Hagen kuului liberaaliin kansanpuolueeseen. Hänen miehensä Robert Hagen toimi Gävleborgin läänin maaherrana, ja tämän kuoltua vuonna 1922 häntä ehdotettiin tämän seuraajaksi. Hallitus kuitenkin tulkitsi lakia niin, ettei naista voitu valita virkaan. Vuonna 1928 Hagen pyrki valtiopäiville, muttei tullut valituksi.

Hagen kirjoitti useita elämäkertoja, muun muassa prinsessa Eugéniesta, Margareeta I:stä ja isoisänsä sedästä Carl Bernhard Wadströmistä.

Lähteet
-------

1. ↑  Cederquist, Emilie: Ellen Helga Louise Hagen *Svenskt kvinnobiografiskt lexikon*.  27.5.2020. Viitattu 18.4.2024. (ruotsiksi)
2. ↑  Ellen Hagen *Nationalencyklopedin*. Viitattu 18.4.2024. (ruotsiksi)
3. ↑

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Ellen Hagen** Wikimedia Commonsissa
**Maximilian Adalbert (Max) Baer** (11. helmikuuta 1909 Omaha, Nebraska – 21. marraskuuta 1959 Hollywood, Los Angeles, Kalifornia) oli yhdysvaltalainen ammattilaisnyrkkeilyn raskaansarjan maailmanmestari.

Max Baer tuli suuren yleisön tietoisuuteen vuonna 1933 voittamalla saksalaisnyrkkeilijä Max Schmelingin. Kesäkuussa 1934 hän nousi raskaansarjan maailmanmestariksi voittamalla Primo Carneran, joka putosi ottelussa 11 kertaa kanveesille. Baer piti maailmanmestaruutta hallussaan yhtä päivää vaille vuoden, kunnes hän hävisi altavastaajana otteluun lähteneelle James J. Braddockille eräässä nyrkkeilyhistorian tunnetuimmista mestaruusotteluista. Saman vuoden syyskuussa Baer otteli New Yorkin Yankee Stadiumilla nousevaa tähteä Joe Louisia vastaan ja kärsi uransa ainoan tyrmäystappion. Tuo ottelu oli kaikkien aikojen toinen yli miljoonan dollarin tulot kerännyt nyrkkeilyottelu, joka ei koskenut mestaruutta. Baer päätti nyrkkeilyuransa vuonna 1941.

Max Baer näytteli lukuisissa elokuvissa, muun muassa nyrkkeilyaiheisessa elokuvassa *Mitä kovemmin he kaatuvat...* (*The Harder They Fall*) vuonna 1956. Hän esiintyi myös kabareessa toisen entisen nyrkkeilymaailmanmestarin Maxie Rosenbloomin kanssa. Max Baerin veli Buddy Baer oli myös ammattilaisnyrkkeilijä ja elokuvanäyttelijä.

Lähteet
-------

* Baerin tiedot cyberboxingzone.comissa

### Viitteet

1. 1 2  (de) Saksan kansalliskirjasto, GND-tunnisteView and modify data on Wikidata. Tieto on haettu Wikidatasta.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Max Baer** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä:**Primo Carnera** | **Nyrkkeilyn raskaansarjan maailmanmestari**1934 - 1935 | Seuraaja:**James J. Braddock** |

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Italia
* Israel
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie
* Elonet

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC

 |

 |
**Hydroksyyliamiini-O-sulfonihappo** (H3SNO4) on epäorgaaninen molekyyliyhdiste. Yhdistettä voidaan käyttää reagenssina orgaanisen kemian synteeseissä.

Ominaisuudet, valmistus ja käyttö
---------------------------------

Huoneenlämpötilassa hydroksyyliamiini-O-sulfonihappo on valkoista kiteistä ainetta. Rakenteeltaan yhdiste on kahtaisioni. Yhdiste liukenee veteen ja myös metanoliin, etanoliin tai diglyymiin. Aineen vesiliuokset hydrolysoituvat happamissa oloissa hydroksyyliammonium- ja vetysulfaatti-ioneiksi ja emäksisissä oloissa typeksi ja ammoniakiksi. Hydroksyyliamiini-O-sulfonihappo reagoi useiden orgaanisten yhdisteiden kanssa ja reaktio riippuu oloista. Se on happamissa oloissa nukleofiili ja emäksisissä oloissa elektrofiili.

Hydroksyyliamiini-O-sulfonihappoa valmistetaan kuumentamalla hydroksyyliamiinisulfaattia oleumin tai klooririkkihapon kanssa.

Hydroksyyliamiini-O-sulfonihappoa käytetään reagenssina useissa eri reaktioissa orgaanisen kemian synteeseissä. Se reagoi esimerkiksi karbonyyliyhdisteiden kanssa muodostaen oloista riippuen esimerkiksi nitriilejä, oksiimeja, amideja tai [[diatsiridiinit]|diatsiridiineja]]. Amiinien kanssa hydroksyyliamiini-O-sulfonihappo reagoi hudratsiinijohdannaisiksi ja booriyhdisteiden toimiessa pelkistiminä se reagoi alkeenien kanssa amiineiksi. Hydroksyyliamiini-O-sulfonihappoa käytetään myös useiden heterosyklisten yhdisteiden synteeseihin.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Ender Erdik, Jarosław Saczewski, Anna Libman & László Kürti: "Hydroxylamine-O-Sulfonic Acid", teoksessa e-EROS Encyclopedia of Reagents for Organic Synthesis, John Wiley & Sons, New York, 2023. Teoksen verkkoversio Viitattu 18.4.2024.
2. ↑  Hydroxylamine-O-sulphonic acid:Melting point European Chemicals Agency. Viitattu 18.4.2024. (englanniksi)
3. ↑  Hydroxylamine-O-sulphonic acid:Density European Chemicals Agency. Viitattu 18.4.2024. (englanniksi)
4. 1 2  Egon Wiberg, Nils Wiberg, Arnold Frederick Holleman: *Inorganic chemistry*, s. 676. Academic Press, 2001. ISBN 978-0-12-352651-9. Kirja Googlen teoshaussa (viitattu 18.4.2024). (englanniksi)
5. 1 2 3  Jane Elizabeth Macintyre: *Dictionary of inorganic compounds*, s. 380. Nide 7. CRC Press, 1992. ISBN 9780412301209. Kirja Googlen teoshaussa (viitattu 18.4.2024). (englanniksi)
6. 1 2  Paul S. Tully: "Sulfonic Acids", teoksessa *Kirk-Othmer Encyclopedia of Chemical Technology*, John Wiley & Sons, New York, 2000
7. 1 2  Josef Ritz, Hugo Fuchs & Howard G. Perryman: "Hydroxylamine", teoksessa *Ullmann's Encyclopedia of Industrial Chemistry*, John Wiley & Sons, New York, 2000.
**Liskoihmiset, liskot** tai **reptiliaanit** ovat mytologiassa ja scifi-kirjallisuudessa esiintyvä uskomus tai fantasia, jonka mukaan jotkut ihmiset ovat todellisuudessa liskoja. Erään muunnelman mukaan maailmaa hallitsevat ulkoavaruudesta tulleet liskojen kaltaiset avaruusoliot, jotka voivat ottaa ihmisen hahmon.

Esimerkkejä
-----------

Väitteitä liskojen ja ihmisten keskinäisestä muodonmuutoksesta on esitetty useaan kertaan. Niissä joko ihminen on muuttunut liskon hahmoiseksi tai liskot/liskoihmiset muuttuneet ihmishahmoisiksi. 

### Muhammed

Joseph Schachtin mukaan Ibn Hanbali ja eräät klassiset *hadith* -kokoelmat ovat välittäneet tiedon, jonka mukaan profeetta Muhammed kielsi syömästä liskoja. Muhammed varoitti, että liskot saattavat kuulua kadonneeseen heimoon, joka oli muuttunut eläimiksi. Tarina sisältyy muiden ohella kokoelmaan Sahih Muslim.

### Robert E. Howard

Scifi- ja fantasiakirjailija Robert E. Howardin vuonna 1929 julkaisema novelli *Varjojen valtakunta* (*The Shadow Kingdom*) kertoo liskoihmisistä. Howard käytti novellin innoittajana teosofista uskomusta maailmaa aiemmin hallinneista roduista.

### David Icke

David Icke, entinen jalkapalloilija ja nykyinen kirjailija toi liskoihmiset laajaan julkisuuteen 1990-luvulla. Icken mukaan suurin osa maailman valtiojohtajista on ulkoavaruudesta peräisin olevia liskoihmisiä. Icken väitteet ovat herättäneet huomiota paitsi eriskummallisuuden vuoksi, myös siksi, että Icke on kuuluisa jalkapalloilija ja BBC:n urheilutoimittaja. Hän yhdisti supersalaliittoteoriaansa valtavan määrän aiempia väitteitä korvaten niissä esiintyneet juutalaiset liskoihmisillä. Icke väitti liskoihmissalaliiton sekaantuneen World Trade Centerin tuhoon, Prinsessa Dianan kuolemaan, juomaveden fluoraamiseen, Columbinen verilöylyyn, kemikaalivanojen tuottamiseen ja presidentti John F. Kennedyn murhaan.

Katso myös
----------

* Harmaat
* Illuminati

Lähteet
-------

1. ↑  Siltamäki, Tuija: Kaiken takana ovat taas liskoihmiset – Miksi korona kiehtoo salaliittoteoreetikoita ja miksi villeimpiinkin salaliittoihin uskotaan? *YLE*.  5.4.2020.
2. ↑  Jan Frel: Inside the Great Reptilian Conspiracy: From Queen Elizabeth to Barack Obama - They Live! *Alternet.com*.  elokuu 2010.  Arkistoitu 3.12.2015. Viitattu 30.12.2015. (englanniksi)
3. ↑  Joseph Schacht: *The Origins of Muhammadan Jurisprudence*, s. 146. Clarendon, 1950. (englanniksi)
4. ↑  Search results *Sunnah.com*. Viitattu 17.4.2024.
5. ↑  Trompf, Garry W.; Bernauer, Lauren: Producing Lost Civilisations: Theosophical Concepts in Literature, Visual Media and Popular Culture.  *Cusack, Carole; Norman, Alex: Handbook of New Religions and Cultural Production*, 2012.
6. ↑  Barkun, Michael: *A Culture of Conspiracy: Apocalyptic Visions in Contemporary America*. University of California Press, 2003.
7. ↑  MOT innostui Bilderberg-ryhmästä - haastatteli miestä, joka uskoo liskojen johtavan maailmaa *Markkinointi & Mainonta*. Viitattu 16.8.2017. (englanniksi)
**Elohopea(II)syanidi**, tunnetaan myös nimellä **elohopeasyanidi**, on typen, hiilen ja elohopean muodostama yhdiste. Se on väritön, hajuton, ja erittäin myrkyllinen valkoinen jauhe jolla on metallinen maku.

Yhdiste hajoaa 320 °C:n lämpötilassa disyaaniksi ja siitä sublimoituu myrkyllisiä elohopeahöyryjä.

Elohopeasyanidi liukenee erittäin hyvin poolisiin liuottimiin, kuten veteen, alkoholiin ja ammoniakkiveteen. Se liukenee huonosti eetteriin, eikä liukene esimerkiksi bentseeniin, öljyihin ja muihin veteen liukenemattomiin yhdisteisiin.

Yhdiste hajoaa äkillisesti joutuessaan tekemisiin happojen kanssa, jolloin muodostuu vetysyanidia.

Elohopeasyanidi tummuu sen ollessa pitkään valossa. Yhdiste myös reagoi voimakkaasti hapettimien, metallikloraattien, perkloraattien, nitraattien ja nitriittien kanssa, jolloin syntyy hyvin voimakas räjähdys.

Yhdistettä voidaan valmistaa vetysyanidin ja elohopea(II)oksidin välisellä reaktiolla.

Elohopeasyanidi on yksi myrkyllisimmistä yhdisteistä sen ollessa syanidi, ja sen sisältämän elohopean vuoksi.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  E. M. Karamäki: *Epäorgaaniset kemikaalit*, s. 382. Kustannusliike Tietoteos, 1983. ISBN 951-9035-61-3.

Aiheesta muualla
----------------

* PubChem: Mercuric cyanide (englanniksi)
* Toxin and Toxin Target Database (T3DB): Mercury(II) cyanide (englanniksi)
* ChemBlink: Mercuric Cyanide (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Mercury(II) cyanide
Tauno Kokko (oikealla)
**Tauno Kullervo Kokko** (20. kesäkuuta 1899 Oulujoki – 1. marraskuuta 1983 Oulu) oli suomalainen kanslianeuvos ja vakuutusjohtaja, joka toimi myös Yleisradion ohjelmapäällikkönä ja kuoronjohtajana.

Henkilöhistoria
---------------

Tauno Kokon vanhemmat olivat opettaja, kirjailija Juhana Kokko ja Onnia Durchman ja puoliso vuodesta 1932 rautatievirkailija Aira Kyllikki Kilpua. Kokko tuli ylioppilaaksi 1918 ja toimi Pohjois-Suomen Keskinäisen Vakuutusyhtiön toimitusjohtajana lähes neljäkymmentä vuotta, 1928–1966. Oulun kaupunginvaltuuston jäsen hän oli kahteen otteeseen, 1946–1950 ja 1952–1953. Yleisradion ohjelmapäällikkönä Oulussa Kokko työskenteli kolmekymmentä vuotta, 1933–1963. Kokolla oli useita luottamustehtäviä ja hän oli sekakuoro Oulun Laulun johtaja 1929–1950 ja mieskuoro Pohjan Laulun johtaja 1945–1961. Pohjois-Pohjanmaan maakuntaliiton sihteerinä 1931–1945 ja myöhemmin hallituksen ja työvaliokunnan jäsenenä toiminut Kokko toimitti liiton vuosikertomukset I–VIII. Kokko kirjoitti *Kalevaan* pakinoita nimimerkeillä *Nuusku-Frekke* ja *Cocco*. Kanslianeuvoksen arvonimen hän sai 1959.

Julkaisuja
----------

* *Oulun tiernapojat*, 1968

Lähteet
-------

1. 1 2  Pentti Huovinen, L. Arvi P. Poijärvi, Keijo Virtanen (toim.): *Kuka kukin on (Aikalaiskirja). Henkilötietoja nykypolven suomalaisista 1970*, s. 431–432. Helsinki: Otava, 1970.
2. 1 2  Kuolleita. Kanslianeuvos Tauno Kokko. *Helsingin Sanomat*, 8.11.1983, s.14.
3. ↑  Tauno Kokko 80 vuotta tänään. Seuraajan valinnasta pois sattumanvaraisuus. *Helsingin Sanomat*, 20.6.1979, s.14.
**Benoît Potier** on ranskalainen liikemies, joka toimi ranskalaisen teollisuuskaasun monikansallisen Air Liquiden toimitusjohtajana vuosina 2006–2022. Hän on tällä hetkellä Air Liquiden hallituksen puheenjohtaja.

koulutus
--------

Benoit Potier valmistui insinööriksi École centrale de Parisista vuonna 1979. Potier osallistui myös Wharton International Forumin johtajien koulutusohjelmaan ja INSEAD Advanced Management -ohjelmaan.

Ura
---

Benoît Potier tuli Air Liquiden palvelukseen vuonna 1981 tutkimus- ja kehitysinsinöörinä. Toimittuaan projektipäällikkönä Engineering and Construction -divisioonassa hänet nimitettiin Energiakehitysjohtajaksi Suurteollisuudessa. Vuonna 1993 hänestä tuli strategia- ja organisaatiojohtaja, ja vuonna 1994 hän vastasi kemikaalien, metallien ja teräksen, öljyn ja energian markkinoista. Hänet nimitettiin Air Liquiden varatoimitusjohtajaksi vuonna 1995 lisävastuulla Engineering and Construction -divisioonasta ja Large Industries -toiminnoista Euroopassa. Benoît Potier nimitettiin varatoimitusjohtajaksi vuonna 1997. Hänet nimitettiin hallitukseen vuonna 2000 ja puheenjohtajaksi marraskuussa 2001. Benoît Potier oli Air Liquiden toimitusjohtaja 2006-2022. Air Liquiden puheenjohtajana 1. Kesäkuu 2022.

Lähteet
-------

1. ↑  Benoît Potier
2. ↑  Cannes B20 Summit - Benoît Potier Air Liquide – Croissance verte *b20.fr*.
3. ↑  Benoît Potier, acteur de l'air« Une vie en apesanteur » ? Ai...
4. ↑  Benoît Potier, l'homme qui croyait à l'hydrogène[vanhentunut linkki]
5. ↑  Benoît Potier passe la main à la tête d'Air liquide

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Benoît Potier** Wikimedia Commonsissa
**Kupari(I)syanidi** (CuCN) on kupari- ja syanidi-ionien muodostama epäorgaaninen ioniyhdiste. Yhdistettä voidaan käyttää katalyyttinä orgaanisen kemian synteeseissä ja päällystettäessä metalleja elektrolyyttisesti kuparilla.

Ominaisuudet
------------

Huoneenlämpötilassa kupari(I)syanidi on valkoista tai kellertävää tai harmahtavaa kiteistä ainetta. Yhdisteen rakenne koostuu lineaarisesti toisiinsa koordinoituneista kupari- ja syanidi-ioneista, jotka muodostavat koordinaatiopolymeerin. Kupari(I)syanidi on veteen liukenematonta eikä liukene orgaanisiinkaan liuottimiin. Sen sijaan se muodostaa kompleksi-ioneja ammoniakkiliuosten kanssa ja syanidiliuoksissa muodostuu kompleksisia syanokupraatti-ioneja kuten [Cu(CN)2]-, [Cu(CN)3]2- ja [Cu(CN)4]3-. Muiden syanidien tavoin kupari(I)syanidi on erittäin myrkyllistä.

Valmistus ja käyttö
-------------------

Kupari(I)syanidia voidaan valmistaa saostamalla kupari(II)suolan, esimerkiksi kuparisulfaatin, vesiliuoksesta happamissa olosuhteissa vetysyanidin tai syanidien avulla. Reaktiossa syntyy ensin epästabiilia keltaista kupari(II)syanidia, joka hajoaa kupari(I)syanidiksi ja disyaaniksi. Disyaanin muodostuminen voidaan estää lisäämällä reaktioseokseen pelkistimeksi natriumvetysulfiittia.

CuSO4 + 2 NaCN → Cu(CN)2 + Na2SO4
2 Cu(CN)2 + 2 CuCN + C2N2
2 CuSO4 + 2 NaCN + NaHSO3 + H2O → 2 Cu(CN)2 + 3 Na2HSO4
Kupari(I)syanidia käytetään päällystettäessä muita metalleja elektrolyyttisesti kuparilla. Yhdistettä käytetään myös niin kutsuttujen antifoulingmaalien valmistukseen, katalyyttinä polymeerien valmistuksessa sekä lääkkeiden ja maatalouskemikaalien valmistukseen. Se toimii reagenssina muun muassa Sandmeyer-reaktioissa ja siitä valmistetaan kuparin organometalliyhdisteitä.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  E. M. Karamäki: *Epäorgaaniset kemikaalit*, s. 381. Kustannusliike Tietoteos, 1983. ISBN 951-9035-61-3.
2. 1 2 3 4 5  Jun Zhang & H. Wayne Richardson: *Copper compounds, Ullmann's Encyclopedia of Industrial Chemistry*, John Wiley & Sons, New York, 2016. Viitattu 15.6.2016
3. ↑  Copper(I) cyanide *PubChem*. Viitattu 19.4.2024. (englanniksi)
4. 1 2 3  Ernst Gail, Stephen Gos, Rupprecht Kulzer, Jürgen Lorösch, Andreas Rubo, Manfred Sauer, Raf Kellens, Jay Reddy, Norbert Steier & Wolfgang Hasenpusch: *Cyano Compounds, Inorganic, Ullmann's Encyclopedia of Industrial Chemistry*, John Wiley & Sons, New York, 2011. Viitattu 15.6.2016
5. ↑  Steven H. Bertz, Edward H. Fairchild & Karl Dieter: *Copper(I) Cyanide, e-EROS Encyclopedia of Reagents for Organic Synthesis*, John Wiley & Sons, New York, 2006. Teoksen verkkoversio Viitattu 15.6.2016
6. 1 2  Thomas Scott, Mary Eagleson: *Concise encyclopedia chemistry*, s. 266. Walter de Gruyter, 1994. ISBN 978-3110114515. (englanniksi)
7. 1 2  Egon Wiberg, Nils Wiberg, Arnold Frederick Holleman: *Inorganic chemistry*, s. 1256. Academic Press, 2001. ISBN 978-0-12-352651-9. Kirja Googlen teoshaussa (viitattu 15.6.2016). (englanniksi)
8. ↑  Mordechay Schlesinger: *Electroplating, Kirk-Othmer Encyclopedia of Chemical Technology*, John Wiley & Sons, New York, 2004. Viitattu 15.6.2016
**Heinolan vaneritehdas** oli Heinolassa Tommolan teollisuusalueella, Maitiaislahden rannalla sijainnut UPM-Kymmene Wood Oy:n viimeksi omistama vaneritehdas joka lopetti toimintansa vuonna 2009. Vuonna 2016 tehtaan kiinteistöt ja maa-alueet myytiin, jonka jälkeen se on toiminut yrityspuistona.

Historia
--------

Tehtaan rakennuttanut *Heinolan Faneeri oy* perustettiin 1929. Vaneritehdas valmistui 1931, mutta perustajayhtiö meni konkurssiin samana vuonna, ja sen omistajaksi tuli saman vuoden aikana J. A. Zachariassen & Co. Tehdas rakennettiin uudelleen 1969 tapahtuneen tulipalon jälkeen, ja se siirtyi vuonna 1975 Zachariassenilta Enso-Gutzeit Oy:lle ja vuonna 1990 Schauman Wood Oy:lle. UPM-konsernin osaksi tehdas tuli 1996. UPM lopetti vuonna 2010 Heinolassa sijainneen sahansa ja vaneritehtaan. Vaneritehdas oli seisoksissa jo vuoden 2009 alusta lähtien. Viime vaiheessa vaneritehtaalla oli 212 työntekjää ja sahalla 77 työntekijää. Samassa yhteydessä UPM lopetti myös Kaukaan vaneritehtaan Lappeenrannassa ja Parkanon jalostetehtaan. Vuoden 2010 jälkeen koneet poistettiin tehtaasta, ja sieltä purettiin rakennuksia, koska ne olivat huonon kunnon takia turvallisuusriski. Muun muassa vaneritehtaan hautomoaltaan katto purettiin, ja tukkinosturien hydrauliikkaöljystä saastunut pohjasedimentti poistettiin.

Tehtaan kiinteistön ja maa-alueet myytiin vuonna 2016 Faneerin Kiinteistöt oy:lle, jolle siirtyivät myös vuokra- ja yhteistyösopimukset. Siellä toimi tuolloin muun muassa Peltosen suksitehdas, joka on edelleen sen suurin toimija. Kaupan jälkeen se on jatkanut toimintaa Faneerin Rannan Business Park yrityspuistona, jolla on 23 000 m² lämmitettyä teollisuus-, tuotanto- ja liiketilaa, 15 hehtaaria aidattua maata, ja yli 25 yritystä.

Lähteet
-------

1. 1 2  Vanhan vaneritehtaan uusi elämä – yli puolet ison tehtaan tiloista täytetty *Yle Uutiset*.  1.4.2015. Viitattu 12.11.2023.
2. 1 2 3 4  Faneerin Kiinteistöt Oy – vaneritehtaasta monialaiseksi yrityspuistoksi *Business Heinola*. Heinolan kaupunki. Viitattu 12.11.2023.
3. 1 2  Mänttäri, Jaakko: Heinolan vaneritehdas ei enää käynnisty *Kansan Uutiset*.  12.1.2010. Viitattu 12.11.2023.
4. ↑  UPM sulkemassa Heinolan sahan ja vaneritehtaan *Yle Uutiset*.  3.11.2009. Viitattu 12.11.2023.
5. 1 2  UPM purkaa vaneritehtaan vanhoja rakennuksia *Itä-Häme*.  29.9.2010. Viitattu 12.11.2023.
6. ↑  Heinolassa puhdistetaan entisen vaneritehtaan hautomoallas *Turun Sanomat*.  30.9.2014. Viitattu 12.11.2023.
7. ↑  Peltomaa, Amanda: Heinolan entinen vaneritehdas vaihtoi omistajaa *Itä-Häme*.  31.8.2016. Viitattu 12.11.2023.
8. ↑  Mikko Kivelä: Heinolan entisen vaneritehtaan kaupasta miljoonariita, sovittelu epäonnistui *Etelä-Suomen Sanomat*.  6.9.2017. Viitattu 12.11.2023.
9. ↑  Faneerin Rannan Business Park Faneerin kiinteistöt Oy. Viitattu 12.11.2023.

Aiheesta muualla
----------------

* Pörssitiedon artikkeli Heinolan Faneeri Oy:stä
**Elina Visuri** (o.s. Castrén, [[24. tammikuuta 1932 Turku – 21. maaliskuuta 2024 Espoo) oli suomalainenväestötieteen tohtori ja kehitysyhteistyöneuvos. Hän toimi Suomen ulkoministeriön kehitysyhteistyöosastolla eri tehtävissä vuodesta 1970, vastuualueinaan kehitysmaatutkimus, naisten asema ja väestöasiat.

Visuri toimi myös kehitysmaatutkimuksen toimikunnan sihteerinä 1972–1973, YK:n Maailman väestövuoden Suomen-komitean puheenjohtajana 1972–1974 sekä delegaattina YK:n väestökonferensseissa 1974 ja 1984. Hän oli puheenjohtajana ulkoministeriön tasa-arvotyöryhmässä ja edustajana YK:n tasa-arvokonferenssissa Kööpenhaminassa 1980. Hän toimi YK:n väestörahaston (UNFPA) maajohtajana Sri Lankassa ja Malediiveilla 1981–1983 sekä Keniassa 1990–1991, jonne hän jäi Suomen suurlähetystön kehitysyhteistyöneuvokseksi vuoteen 1994 asti.

Elina Visuri oli vuodet 1953–1990 naimisissa suomalaisen televisiotoiminnan uranuurtajan Osmo Visurin kanssa. Vanhin heidän kolmesta pojastaan on media-alan yrittäjä Jaakko Visuri.

Teoksia
-------

* *Köyhyys ja lastensynnytys : tutkimus perhesuunnittelun päämääristä, keinoista ja tuloksesta huoltoapua saaneissa helsinkiläisperheissä*. Väestöpoliittinen tutkimuslaitos, 1968.
* *Suomalaisten perhekoko - sattuma vai suunnitelma*, yhdessä Marketta Ritamiehen kanssa, Väestöpoliittinen tutkimuslaitos, 1975.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Visuri, Pauli; Visuri, Jaakko; Visuri, Niko: Muistokirjoitus | Elina Visuri 1932–2024 *Helsingin Sanomat*.  12.4.2024. Viitattu 17.4.2024.
Venäläisiä tanssimassa Belgorodin alueella 2014.
**Venäläinen kansantanssi** (ven. Русский народный танец) on osa venäläistä kulttuuria ja kansankuvaa. Tanssin juuret ulottuvat ainakin 900-luvulle, jolloin varhaiset slaavit asuttivat nykyisen Venäjän aluetta, mutta tarkkaa tietoa siitä milloin tanssi syntyi ei ole. Tanssi on yhdistetty usein erilaisiin juhliin ja tapahtumiin kuten esimerkiksi sadonkorjuuseen ja häihin.

Monet venäläisistä kansantansseista ovat saaneet vaikutteita ja muistuttavat paljon monia muita itäslaavilaisia kansantansseja, mutta venäläisiin kansantansseihin kuuluu myös esimerkiksi turkkilaisia ja suomalais-ugrilaisia tansseja Venäjän valtavan monimuotoisuuden vuoksi.

Lähteet
-------

1. ↑  The Society of Folk Dance Historians (SFDH) - Russian Folk Dance *sfdh.us*. Viitattu 16.2.2024.
2. ↑  RusMoose: Traditional Russian Folk Dance | Ethnic Dances from Russia *RusMoose.com*.  30.12.2015. Viitattu 16.2.2024. (englanniksi)
3. ↑  Russian Culture - Core Concepts *Cultural Atlas*.  2017. Viitattu 16.2.2024. (englanniksi)
**Kaarle Yrjö Vilho Selinheimo** (vuoteen 1906 **Selin**, 9. lokakuuta 1870 Pori – 15. huhtikuuta 1937 Helsinki) oli suomalainen juristi, joka toimi Suomen eläinsuojeluyhdistyksen puheenjohtajana 1927–1931.

Selinheimo opiskeli oikeustiedettä ja tutkinnon suoritettuaan hän palveli senaatin oikeusosastolla ja kirkollisten asiain toimituskunnassa. Vuonna 1911 varatuomari Selinheimo valittiin Suomen eläinsuojeluyhdistyksen johtokuntaan. Kun hänet 1912 nimitettiin Mikkelin läänin ensimmäiseksi lääninsihteeriksi, ryhtyi hän innolla ajamaan eläinsuojelun asiaa sekä perusti Mikkelin eläinsuojeluyhdistyksen.

1917 Selinheimo palasi Helsinkiin valtioneuvoston esittelijäksi. Vuodesta 1918 hän toimi Suomen eläinsuojeluyhdistyksen sihteerinä ja vuodesta 1923 varapuheenjohtajana. Kun pitkäaikainen puheenjohtaja T. K. Forstén kuoli 1927, valittiin Selinheimo hänen seuraajakseen. Lopulta Selinheimon ura yhdistyksen puheenjohtajana kariutui erimielisyyksiin palkkioista, sillä köyhtynyt yhdistys ei voinut maksaa korvausta luottamushenkilöilleen. 

Selinheimo oli useiden koti- ja ulkomaalaisten eläinsuojeluyhdistysten kunniajäsen. Lisäksi hän harrasti muun muassa sukututkimusta. Vilho Selinheimon poika oli anarkisti ja antimilitaristi Aarne Selinheimo.

Kirjallisuutta
--------------

* Hannu Nieminen: Sata vuotta eläinten puolesta (Ekenäs 2001).

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899

 |

 |
**Kokkeja** on Ester Heleniuksen (1875-1955) öljyvärein levylle kiinnitetylle kankaalle vuonna 1924 maalaama maalaus, 56×44 cm. Se hankittiin vuonna 1929 Ateneumin taidemuseon kokoelmiin.

Ester Heleniuksen maalauksia kutsuttiin joskus epäsuomalaisiksi, koska niiden aiheet olivat Pariisista ja koska niiden muodonanto oli pehmeää. Nämä molemmat asiat tulevat ilmi tässä hänen *Kokkeja* -maalauksessaan. Etualan kokki on suomalaiselle ulkomaalaisen näköinen ja henkilöt niin pehmeitä, että he osin eivät erotu maalauksesta.

Ester Helenius asui pitkiä aikoja Ranskassa, ensimmäisen kerran vuonna 1899. Hänet tunnetaan parhaiten juuri 1920- ja 1930-lukujen tuotannostaan, joka käsitti niin henkilökuvia, kirkkojen sisätiloja kuin kukka-asetelmiakin. Hän itse ihaili suomalaisen kansantaiteen värimaailmaa ja piti sitä oman väri-ilmaisunsa pohjana.

Lähteet
-------

Timo Huusko: *Ester Helenius: Kokkeja*. Teoksessa Ateneum-opas. Toim. Timo Huusko, 2007, s.88.

Aiheesta muualla
----------------

* Teos Suomen Kansallisgallerian sivuilla: Kokkeja.  (Arkistoitu – Internet Archive)