recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Diatsoyhdisteiden yleinen rakenne
**Diatsoyhdisteet** ovat orgaanisia yhdisteitä, joiden rakenne sisältää diatsoryhmän. Diatsoyhdisteiden rakennetta voidaan kuvata yleisellä kaavalla R=N+=N-. Hiileen sitoutumaton typpiatomi voi olla sitoutuneena esimerkiksi nitro-, amino-, hydroksyyli-, sulfonyyli- tai halogeeniryhmään. Diatsoyhdisteet ovat usein melko pysymättömiä ja hyvin reaktiivisia. Niitä käytetään muun muassa väriaineteollisuuden välituotteina.

Ominaisuudet ja valmistus
-------------------------

### Alifaattiset diatsoyhdisteet

Diatsoyhdisteiden resonanssimuotoja
Alifaattiset diatsoyhdisteet ovat suhteellisen pysymättömiä ja saattavat reagoida hyvin voimakkaasti jopa räjähdysmäisesti. Tunnetuin ja käytetyin ryhmän yhdisteistä on diatsometaani. Diatsokarbonyyliyhdisteet ovat hieman pysyvämpiä. Alifaattisten diatsoyhdisteiden rakenteesta oli epäselvyyttä 1800-luvun lopussa ja 1900-luvun alussa. Epäselvyys koski sitä sisältävätkö diatsoyhdisteet syklisen diatsiriinirakenteen vai ovatko ne avoketjuisia. Vuonna 1911 Johannes Thiele esitti, että alifaattiset diatsoyhdisteet ovat avoketjuisia. Alifaattisilla diatsoyhdisteillä on useita resonanssimuotoja. Tyypillisin tapa valmistaa alifaattisia diatsoyhdisteitä on niin kutsuttu diatsoryhmän siirtoreaktio, jossa areenisulfonyyliatsidit reagoivat happamia vetyjä sisältävien orgaanisten yhdisteiden kanssa.

### Aromaattiset diatsoyhdisteet

Aromaattisista diatsoyhdisteistä tärkeimmät ovat diatsoniumsuolat, jotka reagoivat muun muassa atsokykennällä, joka on tärkeä reaktio valmistettaessa atsoväriaineita. Diatsoniumryhmä irtoaa helposti muodostaen typpikaasua ja muodostuva fenyylikationi reagoi helposti nukleofiilien kanssa nukleofiilisella aromaattisella substituutiolla. Tällainen on esimerkiksi Sandmeyer-reaktio. Aromaattisia diatsoyhdisteitä valmistetaan aniliinijohdannaisten ja typpihapokkeen välisellä reaktiolla.

Lähteet
-------

1. ↑  Diazo compounds *IUPAC GoldBook*. IUPAC. Viitattu 8.11.2015. (englanniksi)
2. 1 2 3  Alén, Raimo: *Kokoelma orgaanisia yhdisteitä: Ominaisuudet ja käyttökohteet*, s. 682. Helsinki: Consalen Consulting, 2009. ISBN 978-952-92-5627-3.
3. 1 2 3  Thomas Scott, Mary Eagleson: *Concise encyclopedia chemistry*, s. 315. Walter de Gruyter, 1994. ISBN 978-3110114515. Kirja Googlen teoshaussa (viitattu 8.11.2015). (englanniksi)
4. 1 2  Klaus Forstinger & Hans Joachim Metz: *Diazo Compounds and Diazo Reactions, Ullmann's Encyclopedia of Industrial Chemistry*, John Wiley & Sons, New York, 2001. Viitattu 8.11.2015
5. ↑  Manfred Regitz: *Diazo Compounds*, s. 3. Elsevier, 1986. ISBN 9780323144728. Kirja Googlen teoshaussa (viitattu 15.10.2015). (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Diatsoyhdisteet** Wikimedia Commonsissa
**Jaan Tõnisson ja Viron itsenäisyys** on Erkki Tuomiojan kirjoittama virolaisen toimittajan ja valtiomiehen Jaan Tõnissonin elämäkerta. Teoksen on julkaissut Tammi vuonna 2010. Tuomioja limittää teoksessa Tõnissonin vaiheisiin ja Viron poliittisen historiaan samalta ajalta Suomen tapahtumia ja poliittisia ratkaisuja.

Tõnisson ja Konstantin Päts olivat maailmansotien välisen ajan Viron itsenäisyyden suuria hahmoja. Vasemmistoradikaalista Pätsistä tuli diktaattori, oikeistolaisesta Tõnissonista liberaalin opposition johtaja. Kirjassa kuvataan näiden voimahahmojen välistä jännitettä.

Tuomiojan teos on ensimmäinen Tõnissonista kirjoitettu elämäkerta. Tuomioja oli Tieto-Finlandialla palkitussa teoksessaan *Häivähdys punaista* kertonut Tõnissonin olleen Hella Wuolijoen elämässä hyvin tärkeä ihminen, jonka kanssa Wuolijoella syntyi elinikäinen ystävyys. Viron historiasta myös kirjoittaneen Martti Turtolan mukaan hänet ja Tuomioja on kirjoittelunsa vuoksi Virossa leimattu KGB:n agenteiksi, samaan tapaan kuin aikoinaan torjuttiin Suomen historian vaikeista vaiheista ensimmäisinä kirjoittaneet ulkomaiset historioitsijat, kuten Anthony F. Upton.

Teos on käännetty myös viroksi ja ilmestynyt Virossa helmikuussa 2011 nimellä *Jaan Tõnisson ja Eesti iseseisvus*.

Lähteet
-------

1. ↑  Tuomioja, teoksen suojapaperin takakansi
2. 1 2  Tuomioja Erkki: Jaan Tõnisson ja Viron itsenäisyys, Tammi.fi (Arkistoitu – Internet Archive)
3. ↑  Tuomioja, Esipuhe s. 11
4. ↑  Viikon tietokirja, Yle Arena[vanhentunut linkki]
5. ↑  Tuglas-seura (Arkistoitu – Internet Archive) (Arkistoitu sivu, Archive.is)

Aiheesta muualla
----------------

* Teos Tammen sivustolla (Arkistoitu – Internet Archive)
* Tuomiojan haastattelu Tõnissonista Viron televisiossa (Arkistoitu – Internet Archive)
* Martti Turtolan haastattelu, Viikon tietokirja, Yle Arena[vanhentunut linkki]
*Tämä artikkeli kertoo kreikkalaisen mytologian hahmosta. 195 Eurykleia on asteroidi.*
**Odysseus ja Eurykleia**, Christian Gottlob Heyne
**Eurykleia** oli kreikkalaisessa mytologiassa Odysseuksen imettäjä. Odysseuksen palattua Troijan sodasta kerjäläiseksi naamioituneena 20 vuoden jälkeen takaisin Ithakaan omaan taloonsa, Eurykleia kylvetti hänet. Peseytymisen aikana Eurykleia tunnisti ensimmäisenä Odysseuksen tämän polven yläpuolella olleesta arvesta, jonka tämä oli saanut nuoruudessaan villikarju torahampaasta oltuaan metsästämässä isoisänsä Autolykoksen kanssa. Odysseus kuitenkin kielsi häntä kertomasta oikeaa henkilöllisyyttään.

Kun Odysseus surmasi vaimonsa kosijat, Eurykleia auttoi pitämällä palvelusväen poissa salista telkeämällä sen ovet. Teon jälkeen Eurykleia nimesi vielä viidestäkymmenestä palvelijasta ne kaksitoista, jotka olivat vehkeilleet kosijoiden kanssa. Nämä palvelijat Odysseus hirtätti.

Kun Eurykleia saapui Penelopen luo kertomaan tämän puolison paluusta, Penelopen oli vaikea uskoa miestä Odysseukseksi. Varmistaakseen tämän Penelope pyysi Eurykleiaa siirtämään miehensä tekemän aviovuoteen, jolloin Odysseus vastasi tämän olevan mahdotonta, koska yksi sängyn jaloista on elävän oliivipuun runko – salaisuus, jonka vain Odysseus ja Penelope tiesivät. Tämän jälkeen Penelope uskoi edessään olleen miehen todellakin olevan Odysseuksen.

Lähteet
-------

1. ↑  Homeros: *Odysseia* 19.349–498 (engl. käännös)
2. ↑  Homeros: *Odysseia* 21.376–403 (engl. käännös)
3. ↑  Homeros: *Odysseia* 22.419–477 (engl. käännös)
4. ↑  Homeros: *Odysseia* 23.173–204 (engl. käännös)
**Alexander Mackenzie** (28. tammikuuta 1822 – 17. huhtikuuta 1892) oli kanadalainen poliitikko, joka toimi maansa pääministerinä 1873–1878.

Mackenzie oli kotoisin Skotlannista samoin kuin edeltäjänsä, konservatiivien John A. Macdonald. Hänestä tuli liberaalipuolueen puheenjohtaja kun vastaehdokkaita ei ollut. Hän pääsi parlamenttiin vuonna 1867, ja nousi pääministeriksi viisi vuotta myöhemmin edeltäjänsä erottua rautateihin liittyneen korruptioskandaalin takia. Oppositiossa ollessaan liberaalit olivat arvostelleet Macdonaldin hallitusta valtion varojen haaskaamisesta monenlaiseen puuhasteluun, kun taas Mackenzien pääministerikaudella ei tapahtunut juuri mitään. Talouskasvu hidastui, mistä konservatiivit pääsivät syyttämään Mackenzietä. Vuonna 1878 hän hävisi vaalit Macdonaldille.

Lähteet
-------

1. 1 2  Alexander Mackenzie *The Canada Guide*. Viitattu 28.11.2020.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Alexander Mackenzie (poliitikko)** Wikimedia Commonsissa

Pääministerin tunnusKanadan pääministerit

* Macdonald
* Mackenzie
* Abbott
* Thompson
* Bowell
* Tupper
* Laurier
* Borden
* Meighen
* King
* Bennett
* St. Laurent
* Diefenbaker
* Pearson
* P. Trudeau
* Clark
* Turner
* Mulroney
* Campbell
* Chrétien
* Martin
* Harper
* J. Trudeau


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC

 |

 |
**Georg Malvius** (s. 30. toukokuuta 1945 Timișoara, Romanian kuningaskunta) on ruotsalainen teatteriohjaaja ja -pedagogi, joka on työskennellyt myös Suomessa. Hän on toiminut musikaaliohjauksen professorina Göteborgin yliopistossa ja saksalaisessa August Everding -akatemiassa Münchenissä. 

Vuosina 1979–1982 Malvius toimi Turun ruotsalaisen teatterin johtajana ja sitä ennen ruotsinkielisen teatterikoulutuksen pääopettajana Suomessa. Turusta hän siirtyi Örebron lääninteatterin johtajaksi 1982. Sittemmin hän johti Norrköpingin Östgötateaternia vuoteen 1987 asti.

Vuosituhannen vaihteen jälkeen Malvius on ohjannut Helsingin kaupunginteatteriin musikaalit *Miss Saigon* (2004) ja *Hairspray* (2005) sekä Turun ruotsalaiseen teatteriin musikaalin *Evita* (2008).

Lähteet
-------

1. ↑  Johtajaton Turun Ruotsalainen.  *Helsingin Sanomat*, 4.3.1981, s. 21. Näköislehti (maksullinen).
2. ↑  Teaterchef. (Östgötateaternin työpaikkailmoitus.) *Helsingin Sanomat*, 24.8.1987, s. 42. Näköislehti (maksullinen).
3. ↑  Hairspray *Helsingin kaupunginteatteri*. Viitattu 28.3.2024.
4. ↑  Arponen, Jukka: Evita menestyy viron kielellä *vanemuine.ee*.  1.1.2010. Viitattu 28.3.2024.

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: sv:Georg Malvius
**Yhteislähetys** tarkoittaa saman radio- tai televisio-ohjelman lähettämistä yhtäaikaa useilla eri kanavilla, esimerkiksi samanaikaisesti radiossa ja televisiossa (kuten nykyisin lauantaiaamujen *Ykkösaamut*), useilla saman yhtiön kanavilla (esim. radiouutiset ja aiemmin tv-uutiset) tai eri maiden radio- ja tv-yhtiöiden kesken (esim. vuosittainen *Eurovision laulukilpailu*).

Yhteislähetykset Suomessa
-------------------------

Suomessa yhteislähetyksiä toteutti ennen 1980-lukua lähinnä Yleisradio radio- ja tv-kanavillaan. Jonkin verran yhteislähetyksiä teki myös *Mainostelevisio* muiden maiden tv-yhtiöiden kanssa, kuten suoria viihdeohjelmia Neuvosto-Viron television kanssa.

### Musiikkiohjelmien yhteislähetykset

1970-luvulla radion äänentoisto kehittyi stereoäänen myötä ja koteihin hankittiin "stereoita" eli hifi-laitteita, joiden äänentoisto oli paljon parempaa kuin silloisten tv-vastaanottimien matkaradiotasoinen monoääni. Tuolloin Yleisradio ryhtyi kokeilemaan muun muassa Radion sinfoniaorkesterin konserttien lähettämistä suorana ja yhtäaikaa sekä radion että television välityksellä. Jos kotien olohuoneissa sijoitti tv-vastaanottimen stereokaiutinten väliin, saattoi nauttia sekä hyvästä äänentoistosta että orkesterin, kapellimestarin ja solistien näkemisestä tv-kuvassa.

Ensimmäinen Ylen toteuttama radion ja tv:n yhtäaikainen musiikkilähetys oli Suomen Kansallisoopperan satavuotisjuhlanäytännöstä välitetty Leevi Madetojan *Pohjalaisia*-oopperan kolmas näytös 22. marraskuuta 1973. Tuolloin radio lähetti ensin yksin oopperan kaksi ensimmäistä näytöstä ja televisio tuli mukaan kolmanteen näytökseen iltauutisten jälkeen. Päivälleen kahta kuukautta myöhemmin, 22. tammikuuta 1974, myös Radion sinfoniaorkesteri toteutti ensi kertaa tällaisen yhteislähetyksen osana tiistaikonserttiaan. Siihen asti RSO:n konsertteja oli vain satunnaisesti televisioitu ja lähetetty sitten nauhoituksina myöhemmin. Huhtikuussa 1975 esitettiin Ingmar Bergmanin filmatisointi Mozartin oopperasta *Taikahuilu* radion ja tv:n yhteislähetyksenä, mikä ainakin hetkellisesti lisäsi suuresti suomalaisyleisön kiinnostusta oopperataiteeseen. Syksyllä 1976 Yleisradion radiotoiminnan 50-vuotisjuhlakonsertti lähetettiin kokonaisuudessaan myös televisioitse.

Katso myös
----------

* Syndikointi (lähetystoiminta)

Lähteet
-------

1. 1 2  Karttunen, Antero: "Musiikin yhteislähetykset radiossa ja televisiossa", *Yleisradion vuosikirja 1976–1977*, s. 26–28. Yleisradio, 1976. Teoksen verkkoversio (viitattu 23.3.2024).
**Mylène Farmer** (syntyjään **Mylène Jeanne Gautier**, s. 12. syyskuuta 1961 Montreal, Quebec, Kanada) on menestynyt ranskalainen poplaulaja ja lauluntekijä. Hän on myynyt yli 30 miljoonaa levyä ja on yksi kaikkien aikojen menestyneimmistä ranskalaisista levyartisteista. Farmerin menestynein kappale on vuonna 1991 julkaistu single "Désenchantée". Se pysyi Ranskan singlelistan kärjessä yhdeksän peräkkäistä viikkoa ja 17 viikkoa listan kymmenen parhaan joukossa. Vuonna 2002 Kate Ryan julkaisi kappaleesta cover-version, joka nousi singlelistojen viiden parhaan joukkoon Norjassa, Ruotsissa, Belgiassa, Alankomaissa, Itävallassa ja Saksassa.

Alkuvuosina
-----------

Mylène Farmer syntyi 12. syyskuuta 1961 Montrealin esikaupunkialueella Quebecissa. Hänen vanhempansa Max (1925-1986) ja Margaret (1928-2016) sekä veli Jean-Loup (1960-1996) ja sisar Brigitte (s. 1959) muuttivat Ranskasta Kanadaan, jossa he asuivat 8 vuotta ja palasivat sitten. Ranskaan, jossa veli Michel syntyi (s. 1969). Mylene aloitti ratsastuksen lapsena ja haaveili hevosohjaajan urasta. Keskeytyttyään toisen asteen koulutuksesta hän ilmoittautui teatterikursseille ja työskenteli mallina mainonnassa.

Ura
---

Mylène Farmer aloitti laulajanuransa vuonna 1984, kun hän äänitti kappaleen "Maman a tort" nuoren säveltäjän Laurent Boutonnayn (s. 1961) kanssa. On est tous des imbéciles -kappaleen epäonnistuneen julkaisun jälkeen hän allekirjoitti sopimuksen Polydor-levy-yhtiön kanssa ja julkaisi menestyneen singlen "Plus grandir" vuonna 1985. Hänen ensimmäinen albuminsa "Cendres de lune" julkaistiin vuonna 1986 kappaleella "Libertine", josta tuli hitti. Mylene Farmer tuli tunnetuksi punaisista hiuksistaan, joista tuli hänen ainutlaatuinen tyylinsä.

Diskografia
-----------

* *Cendres de Lune*  (1986)
* *Ainsi soit je...*  (1988)
* *L’Autre...*  (1991)
* *Anamorphosée*  (1995)
* *Innamoramento*  (1999)
* *Avant que l’ombre...*  (2005)
* *Point de suture*  (2008)
* *Bleu Noir*  (2010)
* *Monkey Me*  (2012)
* *Interstellaires*  (2015)
* *Désobéissance*  (2018)
* *L’Emprise*  (2022)

Lähteet
-------

1. ↑  Mylène Farmer MYTF1 News. Viitattu 9.3.2013. (ranskaksi)
2. ↑  lescharts.com - Désenchantée *lescharts.com*. Viitattu 6.11.2014. (ranskaksi)
3. ↑  lescharts.com - Désenchantée (Kate Ryan) *lescharts.com*. Viitattu 6.11.2014. (ranskaksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Belgia
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Korea
* Alankomaat

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* IdRef

 |

 |
Esimerkki atsokytkennästä
**Atsokytkentä** on elektrofiilisiin aromaattisiin substituutioihin kuuluva kemiallinen reaktio, jossa yleensä aromaattinen diatsoniumsuola reagoi aromaattisen yhdisteen kanssa muodostaen atsoyhdisteen. Atsokytkentä on teollisesti merkittävä menetelmä atsovärien valmistukseen ja noin 60 % nykyään käytetyistä atsoväreistä valmistetaan atsokytkennän avulla.

Reagenssit ja mekanismi
-----------------------

Atsokytkennässä diatsoniumsuola valmistetaan tyypillisesti *in situ* aromaattisesta amiinista typpihapokkeen avulla. Reaktioissa käytetään aromaattisia diatsoniumsuoloja, koska alifaattiset diatsoniumsuolat ovat hyvin epästabiileja. Diatsoniumsuola reagoi aromaattisen yhdisteen kanssa, ja helpoimmin reagoivat elektroneja luovuttavia ryhmiä, kuten fenoli- ja aminoryhmiä sisältävät yhdisteet ja naftaleenirakenteiset aromaattiset yhdisteet. Elektroneja luovuttavat ryhmät lisäävät aromaattisen renkaan nukleofiilisuutta luovuttamalla elektroniparinsa renkaalle, jolloin se reagoi paremmin elektrofiilisen diatsoniusuolan kanssa. Fenoli- ja aminoryhmät osallistuvat myös reaktiossa välivaiheena muodostuvan kationin stabiloimiseen konjugaation kautta. Elektroneja puoleensavetävät ryhmät, kuten nitro- ja halogeeniryhmät, hidastavat atsokytkentää. Atsokytkennän reaktiomekanismi on tyypillinen elektrofiilisille aromaattisille substituutioille. Ensimmäisessä vaiheessa aromaattinen rengas reagoi elektrofiilisen diatsoniumsuolan kanssa, jolloin välivaiheena muodostuu kationi. Tästä kationista eliminoituu vetyioni, jolloin yhdisteen aromaattisuus palautuu, ja muodostuu aromaattinen atsoyhdiste.

Fenolien toimiessa atsokytkennässä nukleofiileina reaktio suoritetaan hieman emäksisissä olosuhteissa, koska tällöin fenoleista muodostuu vielä nukleofiilisempi fenolaatti-ioni. Aniliinijohdannaisten toimessa nukleofiilina reaktio suoritetaan hieman happamissa olosuhteissa. Fenoli- ja aminoryhmät ovat orto-para-ohjaavia ryhmiä, ja tyypillisesti reaktio tapahtuu näihin nähden para-asemaan johtuen steerisistä syistä. Mikäli p-asemassa on jo jokin muu subtituentti, tapahtuu reaktio o-asemaan. Jos molekyylissä on sekä fenoli- että aminoryhmät, riippuu atsokytkennän regioselektiivisyys reaktio-olosuhteista. Emäksisissä olosuhteissa ditsoniumsuola reagoi asemaan, joka on lähempänä fenoliryhmää, ja happamissa olosuhteissa reaktio tapahtuu lähemmäksi aminoryhmää sijaitsevaan asemaan.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Rasik J. Chudgar & John Oakes: *Dyes, Azo, Kirk-Othmer Encyclopedia of Chemical Technology*, John Wiley & Sons, New York, 2014. Viitattu 1.5.2015
2. 1 2 3  Klaus Hunger, Peter Mischke & Wolfgang Rieper: *Azo Dyes, 1. General, Ullmann's Encyclopedia of Industrial Chemistry*, John Wiley & Sons, New York, 2011. Viitattu 1.5.2015
3. 1 2 3  Michael B. Smith & Jerry March: *March's Advanced Organic Chemistry*, s. 691–692. John Wiley & Sons, 2007. ISBN 978-0-471-72091-1. (englanniksi)
4. 1 2 3  Robert Christie: *Colour Chemistry*, s. 84–87. RSCPublishing, 2014. ISBN 978-1-84973-328-1. Kirja Googlen teoshaussa (viitattu 1.5.2015). (englanniksi)
Barry Commoner vuonna 1980.
**Barry Commoner** (28. toukokuuta 1917 – 30. syyskuuta 2012) oli yhdysvaltalainen biologi ja poliitikko.

Commoner syntyi New Yorkin Brooklynissä. Hän valmistui Columbian yliopistosta vuonna 1937 ja sai Harvardista maisterin- ja tohtorinarvonsa vuosina 1938 ja 1941. Toisessa maailmansodassa Commoner oli laivaston luutnantti. Sodan jälkeen hän oli kasvifysiologian professorina Washingtonin yliopistossa St. Louisissa 34 vuoden ajan. 1950-luvun lopussa Commonerista tuli tunnettu ydinkokeiden vastustaja, ja hän julkaisi useita aihetta käsitteleviä kirjoja. 

Vuonna 1979 Commoner perusti myöhemmin lakkautetun Citizens Party -puolueen, jonka presidenttiehdokkaana hän itse oli 1980. Commoner sai vain 0,27 % äänistä. Presidenttiehdokkuutensa jälkeen hän jatkoi akateemista uraansa pitkälle vanhuusiälleen saakka. Commoner oli muun muassa American Association for the Advancement of Sciencen jäsen, ja hänellä on tähti St. Louis Walk of Famella.

Julkaisuja
----------

* *Science and Survival* (1966)
* *The Closing Circle: Nature, Man, and Technology* (1971)
* *The Poverty of Power: Energy and the Ecomonic Crisis* (1976)
* *The Politics of Energy* (1979)
* *Making Peace with the Planet* (1990)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Espanja
* Katalonia
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Ruotsi
* Latvia
* Japani
* Tšekki
* Korea
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Muut | 
* NARA
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**Kaarlo Edvin Brusin** (8. huhtikuuta 1895 Noormarkku – 3. marraskuuta 1971 Pariisi, Ranska) oli suomalainen pääkonsuli.

Brusinin vanhemmat olivat tehtaanhoitaja Julius Brusin ja Maria Matilda Holmberg. Hän kävi Suomen liikemiesten kauppaopiston 1915. Hän siirtyi Pariisiin vuonna 1919 toiminimi Mauno Nordbergin prokuristiksi ja tuli osakkaaksi pariisilaiseen puutavaran välitysliikkeeseen. Vuodesta 1933 hän johti Suomen metsäteollisuuden Pariisiin perustamaa välitysliikettä, joka vuodesta 1948 oli nimeltään *Les Agences Finlandaises*.

Brusin oli Suomen varakonsulina Pariisissa 1921–1926 ja konsulina 1926–1939. Hän toimi Suomen lähetystön kaupallisena avustajana 1939–1940 ja oli pääkonsuli vuodesta 1940 alkaen. Brusin sai pääkonsulin arvonimen vuonna 1941. 

Brusin oli Suomen edustajana Kansainvälisessä kauppakamarissa, Suomen Urheiluliiton edustajana Pariisissa sekä Suomen olympiakomitean luottamusmiehenä ja valtuutettuna Pariisin olympiakisoissa 1924. Hänen aloitteestaan aloitettiin Suomen ja Ranskan väliset yleisurheilumaaottelut vuonna 1922.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Kuolleita (maksullinen artikkeli) Helsingin Sanomat 4.11.1971, HS Aikakone. Viitattu 13.3.2018.
2. 1 2 3 4  Kuka kukin on 1954
3. ↑  Kaarlo Brusin : notice nécrologique
4. ↑  Noormarkku rippikirja 1889-1898 (MKO98-114) Sivu 3 Norrmarkku, Herrgordi ja tehdas, Pacius, Vallin, Sarkkila, Brusin SSHY. Viitattu 23.6.2021. [vanhentunut linkki]

Aiheesta muualla
----------------

* Konsulin kyydillä, Suomen Kuvalehti no 46 19.11.1955 (Siirtolaisinstituutin lehtileike) (Arkistoitu – Internet Archive)
**Jonna** on Jonna Tervomaan ensimmäinen albumi vuodelta 1984. Levy nauhoitettiin pian sen jälkeen, kun Tervomaa oli voittanut Syksyn sävel -kilpailun kymmenvuotiaana vuonna 1983 kappaleella *Minttu sekä Ville*. Albumi myi platinalevyyn oikeuttavan määrän, 50 000 kappaletta.

Levyn kappaleet käsittelevät ystävyyttä, poikia sekä rikkoutunutta perhettä - Timo Tervomaa, Jonnan isä, sävelsi levylle kappaleen *Leija*, jonka isä ja tytär esittävät yhdessä. Levyllä on myös heidän esittämänsä kappale *Vielä kerran kaikki muuttuu*, joka oli alun perin Riccardo Foglin säveltämä ja esittämä Italian edustuskappale *Per Lucia* Eurovision laulukilpailussa vuonna 1983.

Jonna Tervomaan kotisivuilla julkaistussa virallisessa diskografiassa tätä ja muita ennen aikuisikää nauhoitettuja levyjä ei mainita. Myös Jonnan kolmas, vuonna 1986 julkaistu levy on nimeltään **Jonna**.

Kappaleet
---------

1. Minttu sekä Ville – 3.10
2. Eikä sanotuksi sitä vain saa – 3.45
3. Heissan heissan heissulivei – 3.13
4. Vielä kerran kaikki muuttuu – 3.47 (feat. Timo)
5. On vain sydän – 3.35
6. Oltiin kerran vähän kahdestaan – 3.26
7. Hyvännäköinen – 3.24
8. Ahaa ahaa – 3.50
9. Kulta polkee fillarillain – 3.25
10. Leija – 3.37 (feat. Timo)

Lähteet
-------

1. ↑  Timo Pennanen: Sisältää hitin - levyt ja esittäjät Suomen musiikkilistoilla vuodesta 1972, Otava 2006, sivu 342
2. ↑  ÄKT - Kulta- ja platinalevyt (Arkistoitu – Internet Archive)
3. 1 2  Albumin takakansi
4. ↑  Jonna Tervomaan kotisivu ja diskografia
5. ↑  Discogs.com - Jonna
**Korjukivkan verilöyly** oli SS-joukkojen ja unkarilaiset santarmit suorittama joukkomurha ukrainalaisessa Korjukivkan kylässä 1.–2. maaliskuuta 1943. Verilöylyssä tapettiin 6700 ihmistä ja poltettiin 1290 taloa. Saksalaiset hyökkäsivät kylään uudelleen 9. maaliskuuta ja tappoivat sinne palanneet vanhukset, jotka olivat selvinneet elossa edellisestä hyökkäyksestä.

Kuolinsyytutkimusten mukaan murhat tehtiin rynnäkkökivääreillä, raskailla konetuliaseilla, astaloilla ja polttamalla. Verilöylyn tarkoituksena oli kostaa Oleksi Fjodorovin johtamien partisaanijoukkojen toiminta alueella. Korjukivkan verilöyly oli tuhoisin saksalaisten suorittama siviileihin kohdistunut rangaistus- ja kostotoimi toisessa maailmansodassa.

Historioitsija Dmitri Vedenejevin mukaan saksalaismielisistä ukrainalaisista koottu *Schutzmannschaft*-paikallispoliisi osallistui murhiin. Rikoksiin syyllistyneiden määräksi on arvioitu 300–500 henkilöä. 5612 uhria on edelleen tunnistamatta.

Lähteet
-------

1. ↑  Victims of the Koriukivka Massacre Remembered – Embassy of Ukraine in the United States of America (englanniksi)
2. ↑   (ukrainaksi)
**Enkeli sininen** on taiteilija Ina Collianderin (1905-1985) väripuupiirros vuodelta 1959. Se on osa Collianderin suurikokoisinta puupiirrossarjaa, kooltaan 94,5 × 58,4 cm. Ateneumin taidemuseo osti sen kokoelmiinsa heti sen valmistumisvuonna, vuonna 1959.

Suomen parhaimpiin puupiirrostaiteilijoihin kuulunut Colliander luotti karheaan puupiirrosjälkeen. Se oli hänen mielestään aidompaa ja sielukkaampaa kuin teknisesti viimeistellympi kaivertaminen. *Enkeli sinisessä* on samoja piirteitä kuin hänen aiemmassa tuotannossaan, mutta myös viitteitä ikoneista ja Bysantin taiteesta. Hänen grafiikkaansa on jäljitetty myös Munchin ja Gauguinin puupiirroksiin. Teoksen syntyessä taiteilija oli jo vakiinnuttanut asemansa, hänellä oli oma ateljee ja hän pääsi edustamaan Suomea Venetsian biennaaliin vuonna 1960.

Lähteet
-------

Timo Huusko: *Ina Colliander. Enkeli sininen*. Teoksessa Ateneum-opas. Toim. Timo Huusko, 2007, s.120.

Aiheesta muualla
----------------

* teos Suomen Kansallisgallerian sivuilla: Kokoelmat: Enkeli sininen.  (Arkistoitu – Internet Archive)
Péter Eötvös
**Péter Eötvös** (2. tammikuuta 1944 Székelyudvarhely, Unkari – 24. maaliskuuta 2024) oli unkarilainen säveltäjä ja kapellimestari. Zoltán Kodály hyväksyi hänet sävellysluokalleen Franz Lisztin musiikkiakatemiaan hänen ollessaan 14-vuotias. Vuonna 1966 hän pääsi stipendin turvin Saksan liittotasavaltaan ja tutustui Kölnin avantgardistisiin musiikkipiireihin. Hän esiintyi Stockhausen Ensemblen konserteissa vuosina 1968–1976 ja toimi ääni-insinöörinä radion elektronisella studiolla Kölnissä.

Pierre Boulez kutsui Eötvösin johtamaan IRCAM:n avajaiskonsertin Pariisiin vuonna 1978. Hänet nimitettiin sitten Ensemble Intercontemporainin musiikilliseksi johtajaksi. Hän teki debyyttinsä Lontoon Proms-festivaalilla vuonna 1980 ja johti seuraavana vuonna Stockhausenin oopperan *Donnerstag aus Licht* Milanon La Scalassa. Hän on päässyt johtamaan monia muitakin orkestereita, kuten BBC:n sinfoniaorkesteria ja Wienin radion sinfoniaorkesteria. Opetustehtävissä hän on toiminut Karlsruhen ja Kölnin musiikkikorkeakouluissa.

Eötvösin kyky luoda epätavallisia sävelmaailmoja tulee esiin varsinkin hänen orkesteriteoksissaan, joihin kuuluu *zeroPoints* (1999). Hänen muihin orkesteriteoksiinsa kuuluu konserttoja sekä sävellykset *Jet Stream* trumpetille ja orkesterille (2002) ja *Seven* viululle ja orkesterille (2006/07). Eötvös on myös yksi aikansa menestyneimmistä oopperasäveltäjistä. *Radames*-kamarioopperan (1975/97) libretto on säveltäjän oma, mutta myöhemmin hän on saanut oopperoihin aiheita maailmankirjallisuuden mestariteoksista.

Eötvös on Berliinin taideakatemian ja vuodesta 2000 Ruotsin kuninkaallisen musiikkiakatemian jäsen. Hän sai Ordre des Arts et des Lettres'n komentajan arvon vuonna 2003 ja Venetsian biennaalin kultaisen leijonan 2011.

Lähteet
-------

1. ↑
2. 1 2 3 4  Schott Music: Peter Eötvös

Aiheesta muualla
----------------

* Viralliset sivut (englanniksi)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Suomi (KANTO)
* Yhdysvallat
* Ruotsi
* Latvia
* Tšekki
* Australia
* Kroatia
* Alankomaat
* Puola
* Portugali

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Taiteenala | 
* ADK
* BRAHMS
* MusicBrainz

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* IdRef

 |

 |
**Maria Huhmarniemi** (s. 1977 Rovaniemi) on rovaniemeläinen taiteilija, tutkija, kuvataidekasvattaja ja kansalaisvaikuttaja. 

Tutkijana Huhmarniemi on keskittynyt poliittiseen nykytaiteeseen, nykytaiteen ja kuvataidekasvatuksen suhteeseen, ympäristökasvatukseen sekä perinteisiin käsityömenetelmiin. Koulutukseltaan Huhmarniemi on taiteen tohtori Lapin yliopistosta. Väitöskirjassaan hän tarkasteli taiteilijan osallistumista Lapin ympäristökonflikteista käytäviin keskusteluihin. Huhmarniemi on julkaissut tutkimusta taidekasvatukseen, aktivistiseen taiteeseen, käsityöperustaiseen nykytaiteeseen ja luovan matkailun kehittämiseen liittyen. 

Taiteilijana Huhmarniemi on töidensä kautta käsitellyt ympäristökysymyksiä, pohjoisuutta, monikulttuurisuutta sekä yhteisöllisyyttä. Huhmarniemi on kuvaillut itseään arktisen taiteen taiteilijaksi lappilaistaiteilja-käsitteen sijaan.

Opettajana Huhmarniemi on toiminut Lapin yliopiston taiteiden tiedekunnassa, jossa hän on opettanut kuvataidekasvatusta ja soveltavaa kuvataidetta vuodesta 2002 lähtien. Vuodesta 2022 alkaen hän toimii Itä-Suomen yliopistossa dosenttina sosiaalipedagogiikan, erityisesti yhteisöllisen taidekasvatuksen alalla, Lapin yliopiston taiteiden tiedekunnan apulaisprofessorina sekä opetuksen kehittämisestä vastaavana varadekaanina. 

Huhmarniemi toimii aktiivisesti niin paikallispolitiikassa kuin järjestötoiminnassa. Hän istuu Rovaniemen kaupunginvaltuustossa, jonne hänet valittiin Vihreiden ehdokkaana vuoden 2021 kunnallisvaaleissa. Huhmarniemi on ollut Rovaniemen vihreiden puheenjohtaja vuosien 2019-2021 ajan, minkä lisäksi hän toimii Lapin taiteilijaseuran puheenjohtajana vuosien 2012-2022 ajan. 

Rovaniemen lisäksi Huhmarniemi asuu osan ajasta Pohjois-Ruotsissa Muodoslompolon kylässä perheensä kanssa. Huhmarniemen perheeseen kuuluu puoliso sekä kaksi lasta.

Lähteet
-------

1. ↑  Maria Huhmarniemi *kuvataiteilijamatrikkeli.fi*. Viitattu 16.8.2023.
2. 1 2  Maria Huhmarniemi *NACER TEAM*. Viitattu 15.5.2022. (englanniksi)
3. 1 2  Maria Huhmarniemi | Taiteellinen toiminta | Lapin yliopisto *Uni of Lapland*.  Arkistoitu 23.5.2022. Viitattu 15.5.2022.
4. ↑  Maria Huhmarniemi *scholar.google.com*. Viitattu 3.1.2024.
5. ↑  Maria Huhmarniemi – Sirene *sirene.fi*. Viitattu 15.5.2022.
6. 1 2  Kuuntele Liisa Lapin ihmemaassa: Maria Huhmarniemi muutti Ruotsiin "Tämä ei ole ollut minun ratkaisu eikä valinta" *Lapin Kansa*. Viitattu 15.5.2022.
7. ↑  Maria Huhmarniemi Itä-Suomen yliopiston dosentiksi *Uni of Lapland*. Viitattu 3.1.2024.
8. ↑  Kaupunginvaltuusto *Rovaniemi.fi*. Viitattu 15.5.2022.
9. ↑  Maria Huhmarniemi on Rovaniemen vihreiden uusi puheenjohtaja *Lapin Kansa*. Viitattu 15.5.2022.
10. 1 2 3  Akateemista arkea: Maria Huhmarniemeä itketti, kun hän kertoi luennolla Pajalan kaivoksesta *Lapin Kansa*. Viitattu 15.5.2022.
**Elias Mastokangas** (s. 1. helmikuuta 2001) on suomalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja. Hän edustaa Veikkausliigassa pelaavaa FC Hakaa. 

Ensimmäisen kerran hän esiintyi Veikkausliigassa FC Interin joukkueessa 19. elokuuta 2017 ottelussa PS Kemiä vastaan. Mastokangas teki elokuussa 2018 kolmivuotisen jatkosopimuksen Interin kanssa mutta pelasi Interin ohella myös lainalla kasvattajaseuransa Kaarinan Poikien riveissä. Hän palasi lainasopimukseltaan takaisin Interiin syyskuussa 2018 ja pelasi loppukauden Interin kakkosjoukkueen mukana. Kaudella 2019 Mastokangas pelasi Veikkausliigassa kymmenen ottelua ja teki maalin heinäkuussa voittoisassa kotiottelussa FC Honkaa vastaan. Kaudella 2020 hän pelasi 19 ottelua ja teki heinäkuussa joukkueensa liigakauden ensimmäisen maalin Rovaniemen Palloseuraa vastaan sekä elokuun lopulla maalin FC Lahtea vastaan.

Kaudeksi 2021 Mastokangas siirtyi lainasopimuksella IFK Mariehamniin. Heinäkuussa 2022 hän siirtyi loppukauden kattavalla lainasopimuksella Hakan riveihin.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Elias Mastokangas transfermarkt.com
2. ↑  Elias Mastokankaalle pitkä sopimus Interiin (Arkistoitu – Internet Archive) FC Inter
3. ↑  Elias Mastokangas pelaa loppukauden Inter 2:n riveissä
4. ↑  ​IFK Mariehamn vahvisti keskikenttäänsä – Elias Mastokangas lainalle kaudeksi 2021
5. ↑  Elias Mastokangas lainalle FC Hakaan
Eemeli Parikka (1987) on suomalainen jääkiekkovalmentaja. Parikka aloitti valmentajauransa toimimalla Valkeakosken Kiekko-Ahmassa junioripäällikkönä. Valkeakoskelta hän siirtyi valmentamaan Kooveen C-junioreita. Mestiksessä Parikka on toiminut sekä Jokipoikien että FPS:n apuvalmentajana. Kaudella 2015-16 Ari Aaltosen ja Eemeli Parikan valmentama Jokipojat saavutti yllätys pronssin. Ari Aaltonen valittiin tuolla kaudella Mestiksen vuoden valmentajaksi. Kaudella 2021-22 Eemeli Parikka toimi Asko Rantasen apuvalmentajana. FPS eteni tuolla kaudella Mestiksen välieriin häviten pronssiottelun Rokille.

Parikka on valmentanut ulkomailla Unkarissa ja Romaniassa. Parikka toimi kaudella 2017-18 DVTK Jegesmedvekin apuvalmentajana Erste liigassa. Kausi päättyi finaalitappioon. Joukkue voitti kyseisellä kaudella Unkarin cupin. Erikoisuutena Parikka toimi Romaniassa Sapientia U23 joukkueen historian ensimmäisenä päävalmentajana.

Parikka on koulutukseltaan terveystieteiden maisteri ja hänellä on opettajan pätevyys. Hän on suorittanut kansainvälisen huippuvalmentajatutkinnon.
**Blue System** oli saksalaisen Dieter Bohlenin vuonna 1987 perustama yhtye.

Modern Talking -yhtyeen kautta maineeseen nousseen säveltäjä-tuottaja Dieter Bohlenin tiet erkanivat yhtyeen laulusolistin Thomas Andersin kanssa vuonna 1987. Samalla hän aloitti oman sooloprojektinsa Blue System, jossa ei ollut muita vakituisia virallisia jäseniä. Samana vuonna hän tuotti kaksi Modern Talkingin albumia, *Romantic Warriors* ja *In the Garden of Venus*, sekä C. C. Catchin albumin, *Like a Hurricane*. Bohlen kirjoitti ja sanoitti näille albumeille kappaleet, ja lisäksi ensimmäinen Blue System -single "Sorry Little Sarah" ilmestyi saman vuoden keväällä ja pian sen jälkeen ensimmäinen albumi *Walking on a Rainbow*.

Blue System jatkoi osaksi tyylillisesti siitä mihin Modern Talking jäi viimeisellä albumillaan, mutta musiikissa oli jo projektin alkutaipaleella paljon vaikutteita uudenlaisesta soundista*selvennä*. Bohlen tuotti myös musiikkityylilleen epätyypillisiä ja kokeellisia kappaleita. Esimerkkeinä tästä voidaan mainita kappaleet "Titanic 650604" *Body Heat* -albumilta, sekä "Save Me" albumilta *Twilight*. Varsinkin Itä-Euroopan diskoissa Blue Systemin musiikki oli suosittua, myös silloisessa Neuvostoliitossa, missä Blue System esiintyi vuoden 1990 syksyllä.

Kymmenessä vuodessa Bohlen tuotti Blue Systemin nimellä 13 albumia ja lukuisia hittisinglejä. Suurin musiikillinen muutos tapahtui kuitenkin vuonna 1994, Blue Systemin siirtyessä tuolloin suosiossa olleeseen eurodance-musiikkiin. Tällä linjalla jatkettiin vuoteen 1997 asti, jolloin ilmestyi Blue Systemin viimeinen albumi, *Here I Am*. Levy oli Blue Systemin albumeista vähiten suosittu, ja samana vuonna Blue System alkoikin kuihtua. Seuraavana vuonna Modern Talking herätettiin uudelleen menestyksekkäästi henkiin, ja Bohlen lopetti Blue Systemin.

Singlet
-------

1. Sorry Little Sarah (1987)
2. My Bed Is Too Big (1988)
3. Under My Skin (1988)
4. Silent Water (1988)
5. Love Suite (1989)
6. Magic Symphony (1989)
7. Love Me on the Rocks (1989)
8. 48 Hours (1990)
9. Love Is Such a Lonely Sword (1990)
10. When Sarah Smiles (1990)
11. Lucifer (1991)
12. Testamente D’Amelia (1991)
13. Déjà Vu (1991)
14. It’s All Over (1991)
15. Romeo & Juliet (1992)
16. I Will Survive (1992)
17. History (1993)
18. Operator (1993)
19. 6 Years – 6 Nights (1994)
20. That’s Love (1994)
21. Dr. Mabuse (1994)
22. Laila (1995)
23. Body to Body (1996)
24. For the Children (1996)
25. Only With You (1996)
26. Love Will Drive Me Crazy (1997)
27. Anything (1997)

Albumit
-------

1. Walking on a Rainbow (1987)
2. Body Heat (1988)
3. Twilight (1989)
4. Obsession (1990)
5. Seeds of Heaven (1991)
6. Déjà Vu (1991)
7. Hello America (1992)
8. Backstreet Dreams (1993)
9. 21st Century (1994)
10. X – Ten (1994)
11. Forever Blue (1995)
12. Body to Body (1996)
13. Here I Am (1997)
Roberto Cavalli
**Roberto Cavalli** (15. marraskuuta 1940 - 12. huhtikuuta 2024 Firenze, Italia) oli italialainen muotisuunnittelija. Hänen nimeään kantaa myös hänen vaatemerkkinsä.

Ura
---

Roberto Cavalli on kotoisin Firenzesta. Cavallin taiteellisen perheen isä kuului Italian taiteen uudistamista ajaneeseen Macchiaioli-liikkeeseen. Cavalli opiskeli paikallisessa taide-instituutissa, erikoistuen tekstiilien painotekniikkaan. Kukka-aiheisilla painatuksillaan Cavalli alkoi saada huomiota Italiassa ja 1970-luvulla hän patentoi vallankumouksellisen painotekniikkansa. Hänen tekniikkaansa käytettiin esikertaa Pariisissa Hermèsin ja Pierre Cardinin muotitaloissa. Kolmekymmentävuotiaana hän esitteli ensimmäisen nimeään kantavan kokoelman ja avasi Saint-Tropez'ssa ensimmäisen liikkeensä. Seuraavilla vuosikymmenillä Cavalli on avannut uusia liikkeitään ympäri maailmaa ja julkaissut useita mallistoja. Vuonna 2007 hän suunnitteli malliston myös ruotsalaiselle H&M-ketjulle. Vaatteiden lisäksi Cavallilla on muun muassa nimeään kantava vodka- ja viinituotemerkit.

Cavallin tuotemerkkejä
----------------------

* Just Cavalli
* Just Cavalli Underwear & Beachwear
* Roberto Cavalli Underwear
* Class Roberto Cavalli
* Roberto Cavalli Naccessori
* Roberto Cavalli Angels
* Roberto Cavalli Devils

Aiheesta muualla
----------------

* Roberto Cavallin viralliset sivut
* Roberto Cavallin viinin viralliset sivut
* Roberto Cavalli vodkan viralliset sivut
* Fashion Forum.org - Fashion designers | Roberto Cavalli
* Kuvia Roberto Cavallin huvijahdista

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Italia
* Israel
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Puola

 |
|  |
| Taiteenala | 
* KulturNav

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* SNAC
* IdRef

 |

 |



1. ↑  Roberto Cavalli on kuollut *www.iltalehti.fi*. Viitattu 12.4.2024.
Agorismin symboli, jossa a³ tarkoittaa *Agora, Anarchy, Action!* (suom. *Agora, anarkia, toiminta!*).
**Agorismi** on radikaali vasemmistolibertaristinen anarkismin muoto, jonka Samuel Edward Konkin III (tunnettu myös nimellä SEK3) kehitti anarkokapitalismista 1900-luvun lopulla. Agoristien päämääränä on yhteisö, jossa kaikki "suhteet ihmisten välillä ovat vapaaehtoisia vaihtoja – vapaa markkinatalous." Agoristit ovat propertarianistisia markkina-anarkisteja, joiden mielestä omistusoikeus on luonnonoikeus, joka syntyy itsensä omistamisesta ja joka ei estä yhteisomistusta, mikäli omaisuuden omistajat vapaaehtoisesti sopivat sellaisesta keskenään. Agoristien kesken ei ole yhteneväistä käsitystä immateriaalioikeuksista.

Katso myös
----------

* Individualistinen anarkismi

Lähteet
-------

1. ↑  Konkin, Samuel Edward III: *The New Libertarian Manifesto*. KoPubCo, 1980. ISBN 0977764923. Teoksen verkkoversio (PDF) (viitattu 10.5.2022). (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Agorismi** Wikimedia Commonsissa
Ampelmännchen-hahmot liikennevaloissa Chemnitzissä
Ampelfrau
Liikennevaloukkeliaiheisia matkamuistoja
**Ampelmännchen** (saks. deminutiivi sanasta *Ampelmann* eli "liikennevaloukkeli") tarkoittaa alkujaan Saksan demokraattisessa tasavallassa käyttöön otettuja jalankulkijoille suunnatuissa liikennevaloissa näkyviä ihmishahmoja. Punainen "ukkeli" levittää kätensä viestittääkseen *pysähdy* ja vihreä kävelee itsevarmasti eteenpäin viestittääkseen *mene*. Suositut hahmot ovat sittemmin muodostuneet niin sanotun ostalgian symboleiksi ja levinneet myös läntiseen Saksaan. Niiden ympärille on lisäksi syntynyt suuri matkamuistoesineliiketoiminta.

Historia
--------

Ampelmännchen-hahmot suunnitteli vuonna 1961 Saksan demokraattisen tasavallan liikenneministeriössä työskennellyt liikennepsykologi Karl Peglau. Peglau halusi laatia mahdollisimman selkeän ja söötin hahmon, joka paitsi vetoaisi lapsiin olisi myös helposti ymmärrettävä vanhuksille. Idän ajo-opetusohjelman myötä liikennevaloukkelista tulikin hahmo, jolla koettiin olevan hieman tavallista enemmän "sielua". Sen kävelytyyli saattoi herättää mielikuvan tyypillisestä sosialistisesta kuvamaailmasta, jossa yritteliäs työläinen ponnisteli kohti kommunistista tulevaisuutta.*lähde?* Peglau sanoi kuitenkin pelänneensä hahmon hylkäämistä sen "porvarillisen" hatun vuoksi.

1990-luvulla Saksan jälleenyhdistymisen jälkeen entisen Saksan demokraattisen tasavallan alueen liikennevalot yritettiin korvata standardeilla länsimaisilla liikennevaloilla. Liikennevalohahmon säilyttämiseksi kuitenkin aloitettiin kampanja, joka lopulta onnistui tavoitteessaan. Hahmo nousi kulttimaineeseen, ja siitä tuli yksi itäsaksalaista estetiikkaa ihannoineen ostalgian symboleista. Siitä tuli suosittu myös turistien keskuudessa. Ampelmännchen-hahmot asennettiin jopa joidenkin Berliinin läntisten kaupunginosien jalankulkuvaloihin. Myös joissakin lännen kaupungeissa, kuten Saarbrückenissä ja Heidelbergissä, on otettu käyttöön Ampelmännchen-hahmot.*lähde?*

Vuonna 2004 Ampelmannin naispuolinen vastine, *Ampelfrau* eli "liikennevaloakka" (myös Ampelweibchen tai Ampelmädchen), otettiin käyttöön Zwickaussa ja myöhemmin myös Dresdenissä ja Werdaussa sekä lännessä Kölnin Ehrenfeldin kaupunginosassa.*lähde?*

Lähteet
-------

1. 1 2  East German Loses Copyright Battle over Beloved Traffic Symbol DW. Viitattu 31.5.2012.
2. ↑  Ampelmännchen is Still Going Places DW. Viitattu 31.5.2012.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Ampelmännchen** Wikimedia Commonsissa

* Ampelmannin kotisivut (saksaksi)
**Anarkistinen insurrektionalismi** (**kapinallinen anarkismi**) on Italiassa 1970-luvulla kehittynyt anarkismin suunta, jonka juuret ovat klassisessa anarkismissa, etenkin Bakuninin, Malatestan ja Luigi Galleanin kirjoituksissa. Insurrektionalismi hylkää syndikalistiset metodit aikansa eläneinä, ja painottaa epämuodollista organisaatiota, joka koostuu perussoluista ja läheisryhmistä. Insurrektionalistien päämäärä on yleinen kapina, kansannousu, joka kehittyy anarkistiseksi vallankumoukseksi. Perinteisen "luokkasodan" käsitteen sijaan insurrektionalistit ovat puhuneet "sosiaalisesta sodasta". Insurrektionaaliseen anarkismiin liitetään usein termi "teon propaganda" (engl. *Propaganda of the Deed*), jolla tarkoitetaan erilaisia väkivallan tekoja, kuten pommituksia ja salamurhia. Näistä kuuluisimpia ovat Leon Czolgoszin suorittama Yhdysvaltain presidentti William McKinleyn murha sekä Gaetano Brescin suorittama Italian kuningas Umberto I:n murha.

Anarkistisen insurrektionalismin keskeinen teoreetikko on italialainen Alfredo M. Bonanno. Insurrektionalismi on voimakkainta Välimeren maissa sekä Etelä-Amerikassa. 2000-luvulla insurrektionalismi on ollut anarkismin voimakkaimmin kasvavimpia suuntauksia, ja sen vaikutukset näkyvät yhä enemmän eri maiden anarkistiliikkeissä.

Aiheesta muualla
----------------

* Takku
* Act for freedom now!
* Writings of Alfredo Bonanno
* 325 Magazine
Olkipaalirakentamista
**Olkipaalirakentamisella** tarkoitetaan suorakaiteen muotoisten olkipaalien käyttöä rakennusten ulkoseinien rakennusaineena. Olkipaalirakentaminen on ollut perinteinen rakennustapa useissa maissa. Moderneja 1980-2000-luvuilla olkipaalitekniikalla toteutettuja asuintaloja on muun muassa Suomessa, Ruotsissa, Norjassa, Saksassa, Itävallassa, Sveitsissä, Irlannissa, Alankomaissa, USA:ssa, Kanadassa, Australiassa, Uruguayssa ja Venäjällä.

Olkipaaleja käytetään yleensä yhdessä puurungon kanssa, jolloin puurunko toimii kantavana rakenteena ja olkipaalit eristeenä. Vaihtoehtoisesti olkipaaliseinä voi olla itsekantava. Itsekantavia olkipaalirakennuksia on toteutettu muun muassa Sveitsin vuoristoalueelle Disentikseen. 

Lämmöneristyskyvyltään olkipaalirakenne sopii myös kylmiin olosuhteisiin. Olkipaalin U-kerroin, jolla mitataan lämmöneristävyyttä, on vain 0,13. Esimerkiksi passiivitalon määritelmänä on, että U-kerroin on vähemmän kuin 0,15 ja matalaenergiatalolla >0,18.

Olkipaaliseinä voidaan pinnoittaa savirappauksella tai kalkki-hiekka-rappauksella. Puurunkoinen olkipaalirakennus voidaan myös vuorata puuverhouksella normaaliin tapaan. 

Pelkästään oljesta koostuvaa olkipaalia ei pidä sekoittaa *olki-savi-rakentamiseen*, jossa olkea sisältävästä savimassasta muotoillaan yleensä muotin avulla kevytsaviharkko.

Suomessa toteutettuja olkipaalirakennuksia
------------------------------------------

* arkkitehti Juha-Pekka Riuttamäen puuvuorattu olkipaalitalo Helsingin Viikissä (valmistunut 2003)
* Snellman-korkeakoulun Ekoateljee Helsingin Jollaksessa (valmistunut 2000)
* Rami Reunasen olkipaalitalo Humppilassa (valmistunut 1999)
* Sattmarkin retkeilymajat Paraisilla (valmistuneet 1997 ja 1998)
* Villa Pellavista Humppilan Urpolassa (valmistunut 1997)

Katso myös
----------

* Turpasmökki

Aiheesta muualla
----------------

### Kirjallisuutta

* Minke Gernot, Mahlke Friedemann: Der Strohballenbau. Ökobuch 2004.
* Westermarck Mikael, Riuttamäki Juha-Pekka, Pelto-Uotila Tero, Weck Tor-Ulf: Olkipaalit rakennusaineena maatilojen puurakennuksissa. Teknillinen korkeakoulu 2002.
* Tuomi Virpi: Talo olkipaaleista. Rakennusalan kustantajat RAK 2001.

### Linkkejä

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Olkipaalirakentaminen**.
* Straw bale construction book (Wikibooks) (englanniksi)

Rakentaminen ja kestävä kehitys

|  |  |
| --- | --- |
| Yhdyskuntasuunnittelu | 
* ympäristövaikutusten arviointi
* ekokylä
* yhteisökylä

 |
| Suunnitteluperiaatteet | 
* ekorakentaminen
* aurinkoarkkitehtuuri
* matalaenergiatalo
* passiivitalo
* nollaenergiatalo
* plusenergiatalo

 |
| Lämmitys | 
* aurinkolämmitys
* kaukolämpö
* lämpöpumppu
* maalämpö
* puupelletti
* takka

 |
| Talotekniikka | 
* ilmanvaihtokone
* aurinkokenno
* energiansäästölamppu

 |
| Rakennustekniikka | 
* rakennuksen vaippa
* lämmöneriste
* ilmansulku
* ikkuna

 |
| Perinnerakentaminen | 
* hirsirakentaminen
* olkipaalirakentaminen
* savirakentaminen
* turpasmökki
* terva
* keittomaali

 |
| Organisaatiot | 
* ympäristöhallinto
* Ympäristöministeriö
* Ympäristökeskus
* Motiva

 |
Evert Suonio 1900-luvun alussa.
**Evert Suonio** (vuoteen 1892 **Sutinen**; 26. lokakuuta 1871 Sorsakoski, Leppävirta – 23. maaliskuuta 1934 Hausjärvi) oli suomalainen näyttelijä ja laulaja.

Tausta
------

Evert Sutinen syntyi sahanhoitaja Antti Juhana Sutisen ja Maria Kristiina Holopaisen perheeseen. Hän opiskeli Viipurin klassillisessa lyseossa ja Helsingin kauppaopistossa.

Ura
---

Suonio näytteli aluksi vuodesta 1891 Aurora Aspegrenin Kansanteatterissa, kunnes pääsi 1892 oppilaaksi Suomalaiseen teatteriin. Vietettyään jonkin aikaa Ida Aalbergin teatteriseurueen Euroopan-kiertueella hän sai vakinaisen paikan Suomalaisesta teatterista 1895 ja oli siellä ja Kansallisteatterissa näyttelijänä neljännesvuosisadan ajan. Kansallisteatterista erottuaan Suonio johti useita vuosia omaa valtion avustusta nauttinutta Laulunäyttämökiertuetta. 

Suonio sai opetusta Kaarola Avellanilta ja täydensi sitten osaamistaan Kansallisteatterin oppilaskoulussa. Suonio harjoitti lauluopintoja ensin pari vuotta Abraham Ojanperän ja sitten professori Sparapanin johdolla Roomassa. Hän teki myös muitakin ulkomaisia opintomatkoja. 

Evert Suonio tunnettiin eritoten laulurooleistaan. Hän kävi opintomatkoilla Keski-Euroopassa, muun muassa kolmesti Unkarissa. Hän keräsi ja suomensi unkarilaisia kansanlauluja, julkaisten viisi partituuria unkarilaisia lauluja. Suonio isännöi erityisesti unkarilaiseen musiikkiin keskittyneitä lauluiltoja. Vuosina 1910–1912 hän myös levytti yli kymmenen levytystä unkarilaisia lauluja.

Hänen sävellyksistään tunnetuimpia lienevät laulut *Villiruusu* ja Zacharias Topeliuksen sanoittama *Inarinjärvi*. Hän johti myös omaa laulunäyttämöä 1917–1934. Sisällissodan aikana Suonio toimi tulkkina majuri von Brandensteinin esikunnassa.

Yksityiselämä
-------------

Evert Suonio oli naimisissa näyttelijä Kirsti Suonion (alk. Hilda Kristiina Kjäll-Sainio) kanssa vuosina 1893–1915.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Laati, Iisakki – Blomstedt, Yrjö – Havu, Ilmari – Poijärvi, Lauri (toim.): Kuka kukin oli? Henkilötietoja 1900-luvulla kuolleista julkisuuden suomalaisista. *Wikiaineisto*. Viitattu 16.kesäkuuta 2008.
2. 1 2 3 4 5  Evert Suonio  2002. Oy Yleisradio Ab.  Arkistoitu 3.12.2007. Viitattu 16. kesäkuuta 2008.
3. 1 2 3 4 5  Evert Suonio, Aamulehti, 27.03.1934, nro 83, s. 7, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot

Aiheesta muualla
----------------

WikiaineistoWikiaineisto
Wikiaineistoon on tallennettu tekstiä aiheesta: 
***Evert Suonio*** 

* Evert Suonion esitystuotanto Suomen äänitearkistossa (1901–1999)
* Evert Suonion sävellystuotanto Suomen äänitearkistossa (1901–1999)
* Evert Suonion sanoitustuotanto Suomen äänitearkistossa (1901–1999)
* lyhyt profiili ja kuva Yleisradion sivustolla. (Arkistoitu – Internet Archive)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |

 |