recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Émile Cohl
**Émile Cohl** (4. tammikuuta 1857 – 20. tammikuuta 1938), syntymänimeltään **Émile Eugène Jean Louis Courtet**, oli ranskalainen pilapiirtäjä, sarjakuvapiirtäjä ja animaattori. 

Cohl toimi nuoruudessaan sekä valokuvaajana että pilapiirtäjänä. Pilapiirtäjänä hän saavutti mainetta, ja oli yksi aikansa tunnetuimmista piirtäjistä. Parhaiten Cohl tunnetaan kuitenkin piirrosanimaation uranuurtajana. Hänen ensimmäinen animaatioelokuvansa oli vuonna 1908 valmistunut *Fantasmagorie*, ja sitä pidetään kaikkien aikojen ensimmäisenä kokonaan piirrettynä animaatioelokuvana. Cohl kokeili myös nukke-elokuvan tekoa vuonna 1910.

Cohlin elokuvissa seikkailivat usein valkoiset tikku-ukot tummalla taustalla. Hänen animaatioilleen oli tyypillistä yksinkertaisuus, liioittelu ja vapaa fantasia. Cohlin animaatioilla oli myös vakiosankari, Fantoche. Cohl teki vuosien 1908–1918 välillä arviolta 200 lyhyttä animaatiota.

Lähteet
-------

* Juho Gartz: *Animaatioelokuvat.* 1978, Suomen Elokuvasäätiön julkaisusarja nro 6. ISBN 951-9349-08-1

### Viitteet

1. ↑  Gartz 1978, s. 21–22

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Émile Cohl** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Belgia
* Yhdysvallat
* Tšekki
	+ 2
	+ 3
* Puola

 |
|  |
| Taiteenala | 
* Museum of Modern Art
* Musée d'Orsay
* RKD Artists
* ULAN

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* SNAC
* IdRef

 |

 |
Kartta kansanäänestysalueista:   
Vaaleanpunainen = Saksa   
Vihreä = Puola  
Violetti = Tšekkoslovakia ja siihen kansanäänestyksen jälkeen liitetty alue   
Vaaleanvihreä = Puolalle kansanäänestyksen jälkeen   
Kulta = Jäi Saksalle
**Ylä-Sleesian kansanäänestys** oli Versaillesin sopimuksen edellyttämä kansanäänestys, ja se toteutettiin 20. maaliskuuta 1921 Weimarin Saksan ja Puolan välisen rajan osan määrittämiseksi. 

Alue oli etnisesti sekalainen eli siellä eli sekä saksalaisia että puolalaisia. Osassa aluetta saksalaiset muodostivat enemmistön ja osassa taas puolalaiset. Koska pidetyssä kansanäänestyksessä selkeä enemmistö alueen väestöstä äänesti pysyvän Saksassa, katsoi Saksa että koko alueen olisi pysyttävä saksalaisena. Tätä vaatimusta tehdessään se ei kuitenkaan ottanut huomioon rauhansopimuksen määräystä alueen jakamisesta alueen kuntien asukkaiden enemmistön toiveiden mukaan.

Kansanäänestyksen jälkeen 20. lokakuuta 1921 alue päätettiin jakaa Puolan ja Saksan välillä. Saksa sai Ylä-Sleesian alueesta 73%, Puola 25% ja Tšekkoslovakia 2 %. Puolan alueelle jäi kuitenkin Katowice ympäroivine teollisuusalueineen.

Lähteet
-------

1. ↑  Britannica: Weimar-Republic: Years-of-crisis-1920-23

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Upper Silesia plebiscite
**Salahminjärvi** on runsashumuksinen, paikoin syvä, kulttuurimaiseman reunustama järvi Vieremässä Pohjois-Savon maakunnan pohjoisosassa. Sen pinta-ala on 5,2 neliökilometriä. Etäisyys Kuopiosta on 112 kilometriä pohjoisluoteeseen ja Oulusta 144 kilometriä eteläkaakkoon. Salahmin kylä sijaitsee järven eteläpuolella.

Maantiede
---------

Salahminjärven pituus etelästä pohjoiseen on 4,8 kilometriä. Järvi levenee suhteellisen tasaisesti eteläosan 900 metristä pohjoisosan 1 400 metriin. Länsirannan Tuliniemeä lukuun ottamatta Salahminjärvessä ei ole allasta jakavia niemiä ja saaria. Järven pohjoisosassa sijaitsee kaksi pientä saarta, joiden yhteispinta-ala on 15 aaria. Syvyyssuhteiltaan järvi on varsin epätasainen. Sen keskiosassa sijaitsee yli 30 metriä syvä alue. Kymmenen metrin syvyyskäyrän sisään jäävä vyöhyke kulkee leveydeltään hyvin vaihtelevana järven kaakkoisosasta luoteisosaan. Noin yhdeksäsosa järvestä on vähintään 18 metriä syvä.

Salahminjärven itäpuolinen Lontanlampi (119,3 metriä mpy) laskee Jatapuroa järven itärannalle. Koillispuolinen Marttisenjärvi (147,0 metriä mpy) laskee Marttisenjokea järven pohjoisrannalle. Salahminjärven korkeustaso on N2000-järjestelmällä 109,52 metriä merenpinnan yläpuolella, karttaan on merkitty lukema 109,2 metriä ja vaihteluväliksi 108,19–109,69 metriä. Salahminjärven luusua sijaitsee altaan lounaiskolkassa, josta lähtee virta etelään.

Salahminjärveä alettiin säännöstellä vuonna 1953. Järven luusuassa on säännöstelypato. Salahminjärven ekologinen tila on hyvä. Fosforimäärästä noin puolet aiheutuu luonnonhuuhtoumasta, peltoviljelyn osuus on myös merkittävä. Järven vesitilavuus on 38 117 000 kuutiometriä.

Salahminjärvi (04.541.1.001) kuuluu Salahminjärven lähialueeseen (04.541), joka on kolmannen jakovaiheen vesistö Vuoksen päävesistössä (04). Toinen jakovaihe on Salahminjärven valuma-alue (04.54) ja ensimmäinen on Iisalmen reitin valuma-alue (04.5). Salahminjärvi on laajin Salahminjärven lähialueen neljästä vähintään hehtaarin laajuisesta vakavedestä. Toiseksi laajin on Lontanlampi.

Salahminjärvi on Vieremän neljänneksi laajin vakavesi. Tilavuudeltaan se on Iso-Iin jälkeen suurin.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6 7 8 9  Ympäristö.fi : Ympäristötiedon hallintajärjestelmä Hertta Ympäristötiedon hallintajärjestelmä Hertta. Viitattu 9.9.2021.
2. ↑  Salahminjärvi. Järviwiki. Viitattu 9.9.2021.
3. 1 2 3  Salahminjärvi, vakavesi, Vieremä
4. ↑  Salahminjärvi *Iisalmen reitti*. Viitattu 9.9.2021.
5. ↑  Salahminjärven lähialue (04.541). Järviwiki. Viitattu 9.9.2021.
6. ↑  Vieremä. Järviwiki. Viitattu 9.9.2021.
**Émile Adrien Belcourt** (27. kesäkuuta 1926 Lafleche – 3. elokuuta 2017 Toronto) oli kanadalainen oopperalaulaja, äänialaltaan tenorin ja baritonin välimaastossa. Alexander Gibson kiinnitti hänet Scottish Operaan sen ensimmäiselle kaudelle vuonna 1962, ja hän oli esiintyjänä Englannin kansallisoopperassa noin kolmen vuosikymmenen ajan.

Belcourt palveli laivastossa toisen maailmansodan lopussa. Hän sai oppiarvon farmasiassa vuonna 1949, mutta hänet houkuteltiin lauluvalmennukseen Lontooseen. Hän pääsi laulamaan Glyndebournen kuoroon ja jatkoi opintoja Wienissä sekä Pariisissa. Pariisissa ollessaan hän sai Alexander Gibsonin huomion tämän kuultua radiosta Pelléasin roolin *Pelléas et Mélisande* -oopperassa Belcourtin tulkitsemana. Näin Belcourt pääsi laulamaan sen myös Scottish Operan ensimmäiselle kaudelle; esitys siellä osoittautui menestykseksi ja vakiinnutti Scottish Operan merkittävän aseman oopperamaailmassa. Belcourt esiintyi Scottish Operan ensikaudella myös *Madama Butterfly* -oopperassa. Uransa varhaisissa vaiheissa hän oli puhtaasti tenori, mutta oli siirtynyt 1960-luvun puolessavälissä enemmän baritonille ominaisiin rooleihin. Hän saavutti menestystä Logen roolilla Reginald Goodallin englanninkielisessä tuotannossa (1976) *Nibelungin sormuksessa* ja Herodeksen roolissa *Salomessa*. Ensin mainitulla roolilla hän tuli kansainvälisestikin tunnistetuksi. Belcourtin monipuolisuus tuli ilmi hänen esiintymisessään musikaaleissa *Kiss Me, Kate* ja *South Pacific* -tuotannossa (1988).

Belcourt palasi usein Scottish Operaan, muistettavimmin toisella kaudella Cassion roolissa *Otello*-oopperassa Charles Craigin, Luisa Bosabalianin ja Peter Glossopin kanssa sekä Šuiskin roolissa Michael Geliot'n *Boris Godunov* -tuotannossa (1965), jossa nimiroolissa esiintyi basso David Ward. Belcourt palasi myös sen viimeiseen tuotantoon (1974). Hän esiintyi usein Sadler's Wellsin kiertueilla Skotlannissa.

Belcourt esiintyi myös Archibald Grosvenorina Gilbert ja Sullivanin *Patiencessa*, Danilon roolissa *Iloisessa leskessä* ja Raoulina *La vie Parisiennessa*.

Belcourt oli kahdesti naimisissa. Kuolemaansa saakka hän oli naimisissa sopraano Norma Burrowsin kanssa. Hänellä oli jälkimmäisestä avioliitostaan kaksi ja edellisestä kuusi lasta.

Lähteet
-------

1. ↑  The Telegraph: Obituaries: Émile Belcourt, operatic tenor – obituary
2. 1 2 3 4 5  The Herald: Obtuary: Emile Belcourt, tenor and star of Scottish Opera

Aiheesta muualla
----------------

* Emile Belcourt Internet Movie Databasessa. (englanniksi)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Israel
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |

 |
Wen Yiduo
**Wen Yiduo** (perint.: 聞一多; yksink.: 闻一多; pinyin: *Wén Yìduō*; alun perin **Wen Jiahua**, perint.: 聞家驊; yksink.: 闻家骅; pinyin: *Wén Jiāhuá*; 24. marraskuuta 1899 Xishuin piirikunta, Hubei – 15. heinäkuuta 1946) oli kiinalainen runoilija.

Wen opiskeli Tsinghuan yliopistossa. Vuonna 1922 hän matkusti Yhdysvaltoihin, jossa lisäksi suoritti taide- ja kirjallisuusopinnot Art Institute of Chicagossa. Tänä aikana hän julkaisi ensimmäisenä runokokoelmanaan teoksen *Hongzhu*. Vuonna 1925 Wen palasi Kiinaan, jossa pääsi opetustehtäviin yliopistoon. Vuodelta 1928 on hänen toinen runokokoelmansa, *Sishui*. Wenin runouteen vaikuttivat länsimaiset mallit. Hän julkaisi runojen ohella esseitä ja tutkimuksia klassisesta kiinalaiskirjallisuudesta.

Toisen Kiinan–Japanin sodan sytyttyä Wen lähti Kunmingiin, jossa jatkoi opettamista. Hän aktivoitui poliittisesti Kiinan demokraattisessa liitossa vuonna 1944 ja kuoli vuonna 1946 Kuomintangin toimijoiden toteuttaman salamurhan uhrina. Wen on haudattu vaimonsa tavoin Babaoshanin vallankumoukselliselle hautausmaalle Pekingiin.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Wen Yiduo--Chinese poet and scholar (Arkistoitu – Internet Archive) Hubei


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
	+ 2
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Ruotsi
* Latvia
* Japani
* Tšekki
* Australia
* Korea
* Alankomaat
* Puola
* Portugali

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Soitsjärv**  on Virossa Tartumaalla Tarton kunnassa sijaitseva luonnollinen järvi.

Maantietoa
----------

Järven pinta-ala on 189 hehtaaria ja se on 4,1 kilometriä pitkä ja 950 metriä leveä. Sen luoteispäähän laskee Ulpesoo kraavi ja kaakkoispäähän muun muassa Lavasoolta kuivatusvesiä tuova johto-oja. Laskuoja lähteen järven koillisrannasta järven keskivaiheelta itää ja oja yhtyy 450 metrin päästä Elistveren kraaviin, joka vuorostaan yhtyy Elistveren järveen laskevaan Nova ojaan. Järven valuma-alueen laajuus on 15,2 neliökilometriä.

Järvi on luodattu ja sen keskisyvyys on 1,2 metriä ja suurin syvyys 8 metriä. Järven laskennalliseksi tilavuudeksi voidaan määrittää 0,0023 kuutiokilometriä eli 2,3 miljoonaa kuutiometriä. Järven rantaviivan pituus on 9,9 kilometriä ja rannat ovat enimmäkseen kosteikkoa tai hienikkoa. Järven ympäristössä on peltomaata, joiden kuivatusojien vedet johdetaan järveen. Maaseudun asutus sijaitsee peltojen keskellä ja lähimmät talot ovat 400 metrin päässä rannasta.

Järven luokittelu ja ekologia
-----------------------------

Järvi on Vesipolitiikan puitedirektiivin (VPD) (vir. *Veepoliitika Raamdirektiivi, (VRD)*) luokituksen (VRD 2) mukaan veden kovuuden osalta keskikova järvi, jonka vesimassa ei lämpötilakerrostu (vir. *keskmise karedusega kihistumata veega järv*).

Järvi luokitellaan limnologisesti kasvillisuudeltaan rehevöityneeksi (vir. *makrofüüdijärv tai suurtaimerikas järv*, MF), jolloin sekä pohja- ja rantakasvillisuus että kelluvalehtinen kasvillisuus kukoistaa. Tällaiset järvet ovat yleensä myös matalia.

Lähteet
-------

1. 1 2  *Estonian Environmental Register*View and modify data on Wikidata. Tieto on haettu Wikidatasta.
2. 1 2 3 4 5 6  Tamre, Ruta (toim.): *Eesti järvede nimestik*. Tallinna, Viro: Keskkonnaministeeriumi Info- ja Tehnokeskus, 2006. ISBN 978-9985-881-40-8. Teoksen verkkoversio (PDF) (viitattu 3.3.2017). (viroksi) (Arkistoitu – Internet Archive)
3. 1 2 3  Keskkonnaregister: Soitsjärv (vee2065200) *Keskonnainfo*. Tallinna, Viro:  Keskkonnaministeerium. Viitattu 3.3.2017. (viroksi)
4. ↑  Laskettu kertomalla järven pinta-ala sen keskisyvyydellä. Tämä ei ole viranomaisten määrittämä arvo!
**Robbin Sellin** (s. 12. huhtikuuta 1990 Tukholma, Ruotsi) on ruotsalainen jalkapalloilija. Pelipaikaltaan hän on keskikenttäpelaaja. Sellin edustaa Veikkausliigassa pelaavaa IFK Mariehamnia.

Sellin pelasi vuosina 2010–2012 Bragessa 63 Superettanin ottelua, joissa hän teki kuusi maalia. Vuosina 2012–2016 Sellin edusti GIF Sundsvallia, jossa hän pelasi 60 Allsvenskanin ottelua tehden kolme maalia ja 28 Superettanin ottelua tehden kaksi maalia.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4
2. ↑  Robbin Sellin Transfermarkt-sivustolla (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Robbin Sellin** Wikimedia Commonsissa

IFK Mariehamn – Veikkausliiga
1 Nordqvist |
2 Henrique |
3 Buwalda |
5 Svensson |
6 Kone |
7 Sjöroos |
8 Abubakari |
9 Hambo |
10 Tendeng |
16 A. Mäenpää |
17 Mastokangas |
18 Olawale |
19 Karlström |
20 Tamminen |
21 N. Mäenpää |
23 Sumusalo |
24 Sundman |
25 Baliso |
26 Mattsson |
27 Wiklöf |
28 Nissinen |
30 Sillanpää |
44 Okoye |
77 Igboananike |
88 Forsman |
Valmentaja Syberyjski
Welsh rabbit ja paistettu kananmuna.
**Welsh rabbit** tai **Welsh rarebit** on brittiläinen ruokalaji, jonka perusaineosat ovat paahtoleipä ja sulatettu juusto.

Welsh rabbit mainitaan historiallisissa lähteissä tiettävästi ensimmäisen kerran vuonna 1725, jolloin John Byrom mainitsi sen lyhyesti teoksessaan *Literary Remains*. Muodossa *Welsh rarebit* sama ruokalaji esiintyy ensimmäisen kerran vuonna 1785. Kymriksi Welsh rabbit on *caws wedi’ i bobi* tai lyhyemmin *caws pobi*. Molemmat viittaavat paistettuun juustoon ja *pobi* tarkoittaa tarkkaan ottaen uunia. Nimestä *welsh* huolimatta ruokalajin alkuperä ei välttämättä ole Walesista. Nimityksenä englantilaisten joskus halventavasti käyttämä *welsh* saattaa viitata ruokalajin asemaan köyhemmän väen "huonompana" ruokana. Juustoa käytettiin usein etenkin koska se oli halvempaa kuin liha.

Hannah Glasse julkaisi ruokalajin reseptin teoksessaan *The Art of Cookery Made Plain and Easy*. Glasse selitti tuolloin sen sisältävän paahdettua leipää ja juustoa. Hän mainitsi myös kaksi hyvin samanlaista reseptiä, joita hän kutsui nimillä *English rabbit* ja *Scotch rabbit*. Charlotte Mason kopioi Glassen reseptit teokseensa *Lady’s Assistant'* vuonna 1786. Mary Eaton selitti puolestaan teoksessaan *The Cook and Housekeeper’s Dictionary* (1823), että valmistuksessa tulisi käyttää erityisesti Gloucester-juustoa. Isabella Beeton ehdotti joko Gloucester- tai Cheshire-juuston käyttöä teoksessaan *Book of House­hold Management* (1861).

Welsh rabbit oli vielä 1700- ja 1800-luvuilla tyypillinen majatalojen ruoka. Nykyisin Welsh rabbit on puolestaan yleensä kotona syötävä ruokalaji. Perinteiset reseptit sisälsivät usein sinappia, olutta tai maitoa. Nykyisin leivän ja juuston lisäksi eri resepteissä saatetaan käyttää esimerkiksi Worcesterkastiketta, paprikaa tai cayennepippuria. Tavallinen ruokajuoma annoksen yhteydessä on olut tai hieman harvemmin punaviini.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Catherine Donnelly: *The Oxford companion to cheese*, s. 760-761. Oxford University Press, 2016. ISBN 9780199330881. (englanniksi)
**Soboundou** on maalaiskunta Timbuktun alueen Niafunkén piirissä Malissa. Sen keskuspaikka on Niafunké, joka on samalla piirin hallinnollinen keskus. Kunnassa on 44 900 asukasta (vuonna 2009).

Soboundoun kunnan pinta-ala on arviolta 1482 neliökilometriä. Se rajoittuu idässä Niafunkén piirin Banikane Narhawan ja Fittougan, etelässä Koumaïran ja lännessä Soumpin sekä pohjoisessa Goundamin piirin Gargandon ja Tonkan kuntiin. Seutu kuuluu Sahelin vyöhykkeeseen. Sen läpi virtaa Nigerjoki, joka tulva-aikaan muodostaa tasangolle järviä.

Kuntaan kuuluu 50 kylää. Asukkaat ovat etupäässä songhaita, fulbeja ja bambaroita. Lisäksi on sorkoja, bozoja, tuaregeja ja maureja.

Paikallisia elinkeinoja ovat maanviljely, karjanhoito, kalastus, käsityöammatit ja kaupankäynti. Tärkeimmät viljelykasvit ovat riisi, hirssi ja durra. Myytäväksi kasvatetaan tupakkaa, sipulia, bataattia ja maniokkia. Kotieläimiä ovat naudat, vuohet, lampaat, aasit, hevoset, kamelit ja siipikarja. Bozot ja sorkot harjoittavat kalastusta. Kaupankäynti suuntautuu etupäässä Moptiin.

Kunnasta on kuivaan aikaan tieyhteydet Tonkaan ja Moptiin. Tulva-aikaan liikennöidään Nigerjokea pitkin Diréen ja Moptiin. Palveluihin kuuluu 18 alakoulua, kaksi yläkoulua, kolme keskikoulua, piirin poliklinikka ja neljä terveysasemaa.

Paikallinen nähtävyys ovat Dabin kylän lähellä sijaitsevat megaliittiset rakennelmat.

Lähteet
-------

1. ↑  Les communes de la Région de Tombouctou *matcl.gov.ml*.  Arkistoitu 9.3.2012. Viitattu 14.9.2014. (ranskaksi)
2. ↑  Resultats Provisoires RGPH 2009 (Région de Tombouctou) *instat.gov.ml*.  Arkistoitu 22.7.2011. Viitattu 14.9.2014. (ranskaksi)
3. ↑  Schéma Directeur de Lutte Contre l’Ensablement dans le Nord du Mali (6ème et 7ème Régions): Monographie de la Commune de Souboundou *environnement.gov.ml*.  2004.  Arkistoitu 22.7.2011. Viitattu 14.9.2014. (ranskaksi)
4. 1 2 3  Plan de Securite Alimentaire: Commune Rurale de Soboundou 2006–2010 *fsg.afre.msu.edu*.  Arkistoitu 5.3.2016. Viitattu 14.9.2014. (ranskaksi)
5. ↑  *Carte Culturelle de Mali: Esquisse d’un Inventaire du Patrimoine Culturel National*, s. 90. Bamako: Ministère de la Culture du Mali. Teoksen verkkoversio (viitattu 14.9.2014). (ranskaksi)
**Uno Wilhelm Wahlroos** (9. helmikuuta 1865 Sipoo – 28. helmikuuta 1924) oli suomalainen taidemaalari ja kivipiirtäjä.

Wahlroosin vanhemmat olivat merimies Fredrik Ferdinand Wahlroos (s. 1839) ja piika Augustina Lindqvist (s. 1837).

Wahlroos opiskeli Suomen Taideyhdistyksen piirustuskoulussa 1886–1888 ja Taideteollisessa keskuskoulussa 1889–1890. Hän osallistui Suomen Taiteilijain näyttelyihin 1894, 1895, 1896, 1897 ja 1900. Wahlroos kuvasi tauluissaan usein Porvoon maisemia ja Sipoon saaristoa. Hän työskenteli kivipiirtäjänä ja oli Lilius & Hertzbergin ja myöhemmin Tilgmannin kirjapainojen palveluksessa ylilitografina.

Teoksia
-------

* *Porvoon kirkonmäki* : pastellityö. 1916
* *Myrskyinen kesäpäivä* : öljymaalaus. 1918
* *Maisema* : öljymaalaus.
* Nokia Oy:n lainaobligaatio. 1895
* *Suomalaisia linnoja* : korttikirja. Juusela & Levänen 1910-luvulla

Lähteet
-------

1. 1 2  Suomen Kuvataiteilijamatrikkeli : Uno Wahlroos
2. ↑  Geni.com : Uno Wilhelm Wahlroos
3. ↑  Helsingin kaupunginkirjaston kysymyspalvelu 16.5.2008 : Taiteilija Uno Wahlroos milloin hän vaikutti missä hänen töitään näkisi? (Arkistoitu – Internet Archive)
4. 1 2  Pörssitieto G. Kock : JVK/Rahamarkkinainstrumenteista

Aiheesta muualla
----------------

* Suomalaisen kuvataiteen bibliografia : Uno Wahlroos
Siipibongossipuun puuainesta eli azobea.
**Siipibongossipuu** (*Lophira alata*) on mikinpensaskasvien (Ochnaceae) heimoon, bongossipuiden (*Lophira*) sukuun kuuluva kasvilaji.

Siipibongossipuu on tyypillisesti hyvin suureksi kasvava puulaji, joka voi kasvaa 40–60 metriä korkeaksi. Sen runko voi olla suora ja oksaton noin 30 metrin korkeuteen asti ja rungon läpimitta voi olla 1,2–1,8 metriä. Siipibongossipuun latvus on tavallisesti pitkä ja kapea.

Siipibongossipuu on täysikasvuisena yksi Afrikan sademetsien suurimmista puista ja se kasvaa kosteissa sademetsissä 550–1300 metrin korkeudella merenpinnasta. Lajia tavataan sekä ainavihannissa että kausivihannissa sademetsissä sekä makeavetisissä suometsissä ja jokien varsilla. Lajin levinneisyysalue ulottuu Guineasta Kongon demokraattiseen tasavaltaan ja muun muassa Kamerunissa laji on tavallinen sekä laajalle levinnyt. Sademetsien runsaan hävittämisen myötä siipibongossipuu on kuitenkin luokiteltu vaarantuneeksi (VU) lajiksi. Siipibongossipuu on kuitenkin pioneerilaji, joka voi levittäytyä uudestaan kaadetullekin metsäalueelle.

Siipibongossipuun hedelmissä olevista siemenistä voidaan valmistaa öljyä, jota voi käyttää ruokaan, hiusöljynä tai saippuan valmistukseen. Siipibongossipuu on myös yksi läntisen Afrikan merkittävimmistä puista puutavaran tuotannossa. Lajin puuaines on painavaa sekä hyvin kestävää, joskin sen työstäminen niin käsin kuin koneellisestikin on hankalaa. Hyvän kestävyytensä vuoksi sitä kuitenkin käytetään erilaiseen kestävyyttä vaativaan rakentamiseen, esimerkiksi satamissa, sekä sisustuksessa, esimerkiksi parketteihin.

Lähteet
-------

* Useful Tropical Plants: *Lophira alata* (englanniksi)

### Viitteet

1. ↑  *Lophira alata (Azobe)* *IUCN Red List of Threatened Species*. International Union for Conservation of Nature, IUCN, Iucnredlist.org.  (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* JSTOR Global Plants: *Lophira alata* (englanniksi)
* Global Biodiversity Information Facility (GBIF): *Lophira alata* (englanniksi)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Taksonitunnisteet | 
* Wikidata: Q135192
* Wikispecies: Lophira alata
* APDB: 17944
* ARKive: lophira-alata
* BioLib: 806429
* CoL: 6QN4R
* EoL: 5715979
* EPPO: LOHAL
* GBIF: 3695610
* GRIN: 22665
* iNaturalist: 186076
* IPNI: 321039-1
* IUCN: 33056
* NCBI: 549775
* Open Tree of Life: 5750805
* Plant List: kew-2493774
* POWO: urn:lsid:ipni.org:names:321039-1
* Tropicos: 22800469
* uBio: 5891663
* WFO: wfo-0000443232

 |

 |
**Uno Ebrelius** (1918 Väse – 15. kesäkuuta 1988) oli ruotsalainen ooppera- ja konserttilaulaja, äänialaltaan tenori.

Ebrelius opiskeli vuosina 1941–1943 laulua Tukholman kuninkaallisessa musiikkikorkeakoulussa Joseph Hislopin ja Dagmar Gustafsonin johdolla. Myöhemmin häntä opettivat A. Barut Roomassa ja Erik Werba Wienissä. Oratoriolaulajana Ebrelius debytoi Uumajassa vuonna 1943. Oopperadebyyttinsä hän teki vuonna 1955 Den Jyske Operassa Aarhusissa Erneston roolissa *Don Pasqualessa*.

Vuosina 1956–1962 Ebrelius menestyi Drottningholmin linnassa erityisesti Ferrandon roolissa *Così fan tuttessa*. Vuonna 1959 hän lauloi Odensen teatterissa ja vuosina 1960–1961 Tukholman kuninkaallisessa oopperassa. Hän vieraili myös Kööpenhaminassa. Yhteensä hän tulkitsi yli kolmekymmentä oopperaroolia, vaikka tulikin tunnetummaksi evankelistana Johann Sebastian Bachin passioissa. Bergenin festivaalilla Ebrelius piti liedresitaaleja.

Ebrelius oli aktiivinen myös kuoronjohtajana. Hän toimi vuosina 1947–1966 solistina ja tilapäisesti kuoronjohtajana Allmänna Sångenissa. Vuosina 1946–1949 hän teki opetustyötä lukiossa Karlstadissa ja vuosina 1949–1955 lukiossa Uppsalassa. Vuodesta 1964 kuolemaansa hän oli Tanskan kuninkaallisen konservatorion professori ja piti samanaikaisesti kursseja Malmössä. Ebrelius sai kunniatohtorin arvon Lontoosta. Hän oli vuodesta 1977 Ruotsin kuninkaallisen musiikkiakatemian jäsen.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Uno Ebrelius Bach-Cantatas


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |

 |
Wellyn 1:18 -mittakaavainen Yamaha-moottoripyörän malli.
**Welly** on kiinalainen muottivalettujen leluautojen valmistaja, joka aloitti toimintansa vuonna 1979.

Yhtiön tehtaat sijaitsevat Guangdongissa, Kiinassa ja työllistävät 3000 työntekijää. 1980-luvun alussa Welly valmisti pääosin kolmen tuuman kokoisia muottivalettuja autoja (suunnilleen mittakaava 1:64). 4,75 tuuman pituisia (suunnilleen mittakaava 1:38) autoja se alkoi valmistaa myöhemmin saman vuosikymmenen aikana. 1990-luvulla yhtiö kehitti mittakaavan 1:24 kokoisia malleja ja sen jälkeen autoja jopa mittakaavalla 1:18.

Welly valmistaa malleja 1:18, 1:24, 1:32, 1:38, 1:43, 1:60 ja 1:87 mittakaavoilla. Se on lisensoinut ajoneuvomalleja 40 eri merkiltä, joihin kuuluu henkilöautoja, rekkoja ja moottoripyöriä. Joka vuosi yhtiö investoi lisäpääomaa uusiin malleihin.

Welly on hiljattain perustanut tutkimus- ja tuotekehitysosaston ja alkanut kehittää erikokoisia radio-ohjattavia malleja, joihin sisältyy 1:32-mittakaavan muottivalettuja autoja ja rekkoja sekä 1:12-mittakaavaisia muovisia RC-autoja.

Lähteet
-------

1. ↑  Official Website *wellydiecast.com*.
**Societas Meteorologica Palatina** oli 1700-luvun lopun saksalainen tiedeseura. Se tunnettiin myös nimellä Mannheimin Meteorologinen Seura (*Mannheimer Meteorologische Gesellschaft*). Seuran perusti vuonna 1780 Baijerin vaaliruhtinas Karl Theodor. Seura oli ensimmäinen järjestö, joka kokosi, analysoi ja julkaisi säähavaintoja koko maailmasta. Näiden havaintojen perusteella meteorologit laativat myöhemmin sääkarttoja ja ilmastovyöhykeanalyysejä. Seuralla oli havainnontekijöitä sekä Euroopassa että Pohjois-Amerikassa.

Seura edellytti, että havainnot tehtiin samaan aikaan (kello 7, 14 ja 21) ja käytettiin seuran kalibroimia lämpö- ja kosteusmittaria ja ilmapuntaria, jotka havainnontekijä sai ilmaiseksi käyttöönsä. Tuuliviiri ja sademittari havainnontekijän tuli tehdä tai hankkia itse. Havainnot kirjattiin seuran jakamaan taulukkoon. 15-33 lasemaa, useimmat luostareita, lähettivät havaintonsa seuralle vuosittain. Niistä laskettiin päivä-, kuukausi- ja vuosikeskiarvoja jotka julkaistiin seuran julkaisusarjassa.

Seura organisoi myös fenologisia havaintoja vuosina 1781–1792.

Lähteet
-------

1. 1 2  The modern world wide meteorological network of the Societas Meteorologica Palatina (Arkistoitu – Internet Archive) Astrometeorological Weather Prediction at the Time of the Societas Meteorological Palatina University of Hamburg (englanniksi)
2. ↑  Societas Meteorologica Palatina[vanhentunut linkki] KNMI (hollanniksi)
3. ↑  Climate Change and Phenology[vanhentunut linkki] UNDP
4. ↑  Phänologie von Waldbäumen under sich ändernden Klimabedingungen[vanhentunut linkki] Forstliche Forschungsberichte München (saksaksi)
Kirjailija Juhani Aho, Uno Zeipelin piirros pilalehti *Velikullassa* vuonna 1901.
**Uno Zeipel** (1867 – 22. tammikuuta 1925) oli suomalainen kuvittaja ja pilapiirtäjä.

Zeipel toimi Ruotsalaisen teatterin kanslian ja eläkekassan sihteerinä. Tämän toimen ohella hän toimi myös lehtien kuvittajana ja hänen karrikatyyrejään julkaistiin muun muassa Fyren- ja Lucifer-lehdissä. Zeipelin muihin harrastuksiin kuului urheilukalastus.

Uno Zeipel oli naimisissa Sophie Blondina (Polly) Mellinin (s. 1880) kanssa. Uno Zeipel kuoli tammikuussa 1925 57-vuotiaana halvauskohtauksen seurauksena.

Lähteet
-------

1. ↑  Uno Zeipelin kuolinilmoitus, Hufvudstadsbladet, 25.01.1925, nro 25, s. 2, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
2. 1 2  Geni.com : Uno Zeipel
3. 1 2  Uno Zeipel, Svenska Pressen, 22.01.1925, nro 17, s. 2, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvakokoelmat.fi : Uno Zeipelin pilapiirroksia (Arkistoitu – Internet Archive)
* Suomalaisen kuvataiteen bibliografia : Uno Zeipel
| "Sober"Tool |
| --- |
| Singlen "Sober" kansikuva |
| Singlen tiedot |
|  Albumilta | *Undertow* |
|  Äänitetty  | 1993 |
|  Julkaistu | toukokuu 1993 |
|  Tekijä(t) | Danny Carey, Paul D’Amour, Adam Jones, Maynard James Keenan |
|  Tuottaja(t) | Sylvia Massy, Tool |
|  Tyylilaji | alternative metal |
|  Kesto | 05.05 |
|  Levy-yhtiö | Zoo Entertainment |
| Toolin muut singlet |
| "Hush"1993 | "Sober"1993 | "Prison Sex"1994 |

**Sober** on yhdysvaltalaisen rock-yhtyeen Toolin vuoden 1993 debyyttialbumilla *Undertow*lla julkaistu kappale. Se julkaistiin myös singlenä vuonna 1994 ja siitä on tehty myös musiikkivideo, jossa on otettu paljon vaikutteita Quayn veljeksien stop motion-tekniikasta ja nukkeanimaatiosta.

Sober lukeutuu Toolin tunnetuimpiin sen suuren radiosoittonsa ansiosta. Kappale kertoo kitaristi Adam Jonesin mukaan eräästä hänen tuttavastaan, joka ei pystynyt ilmaisemaan itseään artistina ilman päihtymistä.

Kappaleesta on tehnyt oman versionsa muun muassa Staind.

Kappaleet
---------

Yhdysvaltain painos
1. Sober (album version) – 5.06

Australian & Saksan painos
1. Sober (album version) – 5.06
2. Bottom (live) – 6.24
3. Intolerance (live)

Lähteet
-------

1. ↑

Aiheesta muualla
----------------

* Discogs
Sojournerin ottama värikuva sen Marsin pintaan jättämistä pyöränjäljistä.
**Sojourner** oli Marsiin lähetetty planeettakulkija, joka laskeutui 4. heinäkuuta 1997 Ares Vallis alueelle. Sojourner oli ensimmäinen pyörillä varustettu ajoneuvo, joka kulki toisen planeetan pinnalla. Se oli osa Mars Pathfinder tutkimusohjelmaa. Siinä oli etu- ja takakamerat ja useita tieteellisiä instrumentteja. Se oli alkujaan suunniteltu kestämään seitsemän Marsin vuorokauden ajan, mahdollisesti tehtävän pidennyksen 30 Marsin vuorokauteen, mutta oli lopulta aktiivinen 83 Marsin vuorokautta (85 Maan vuorokautta). Mönkijä kommunikoi maa-aseman kanssa Pathfinder tukiasemansa kautta, jonka viimeinen yhteys Maahan oli 3:23 a.m. PDT 27. syyskuuta 1997. Tämä lopetti myös Sojournerin tehtävän, koska siihen ei enää voitu ottaa yhteyttä vaikka mönkijä sinänsä oli vielä toimintakuntoinen. Sojourner matkasi kaikkiaan vain hieman yli 100 metriä tehtävänsä aikana.

Galleria
--------

* Pathfinder luotaimen ottama kuva SojourneristaPathfinder luotaimen ottama kuva Sojournerista
* Sojourner kulkija Marsissa telakoituneena Pathfinder luotaimen tukiasemaansaSojourner kulkija Marsissa telakoituneena Pathfinder luotaimen tukiasemaansa
* Sojournerin ottama kuva Mars Pathfinder tukiasemasta kulkijan ajettua pois telakointiaseman rampilta Marsin maastoonSojournerin ottama kuva Mars Pathfinder tukiasemasta kulkijan ajettua pois telakointiaseman rampilta Marsin maastoon

Lähteet
-------

1. 1 2  Nelson , Jon: Mars Pathfinder / Sojourner Rover NASA. Viitattu 18.1.2021. (englanniksi)
2. ↑  Siddiqi, Asif A.: *Beyond Earth: A Chronicle of Deep Space Exploration, 1958–2016*, s. 2. toinen painos. Washington, DC: NASA History Program Office, 2018. ISBN 9781626830424. Teoksen verkkoversio. (englanniksi)
3. ↑  Mars Pathfinder - Mars - Sol 86 Images *mars.jpl.nasa.gov*. Viitattu 18.1.2021. (englanniksi)
4. ↑  Sojourner *spacepioneers.msu.edu*.  Arkistoitu 20.3.2015.  (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Mars-mönkijät**.
* Nasa/JPL: Marsmönkijöiden kotisivu
**Uno Lamminen** (1910 Härjänoja, Somerniemi – 1985 Salo) oli suomalainen kauppaneuvos ja kilpa-autoilija. Hän toimi Pohjolan Auton toimitusjohtajana Rovaniemellä sekä oli Winha-tuotemerkillä moottorikelkkavalmistuksen pioneereja yhdessä Antti Aarnio-Wihurin kanssa. Lamminen oli sodan jälkeisen ajan merkittävä vaikuttaja Rovaniemellä sekä kauppalan että oman työnsä kautta autoilun kehittäjänä.

Lamminen oli sotilasarvoltaan ylivääpeli. Hän taisteli sekä talvisodassa että jatkosodassa. Talvisodassa hän palveli Sallan rintamalohkolla ja jatkosodassa Autokenttävarikko 7:n apulaispäällikkönä. Lammiselle myönnettiin sotilasansioina 2. lk:n Vapaudenmitali (VM 2), Vapaudenristin 2. lk:n ansiomitali (VR Am 2), talvisodan päämajan muistoristi ja jatkosodan muistomitali.

Lammiselle myönnettiin useita eri alojen ansiomerkkejä.*lähde?* Tasavallan presidentti Urho Kekkonen myönsi hänelle kauppaneuvoksen arvon silloisen pääministerin Mauno Koiviston allekirjoituksella vuonna 1970.

Ura
---

Lamminen aloitti nuoruudessaan työuransa Shellin myyjänä Salossa. Hän päätyi Salon Rautakaupan ja Salon Automyynnin kautta Rovaniemelle vuonna 1938, jonne hänet houkutteli silloinen Fordin Suomen pääjohtaja sekä hänen hyvä ystävänsä. Lamminen perusti Rovaniemen Sähkö Oy:n vuonna 1941, huonekalukauppa Punahonka Oy:n vuonna 1946, Keminsuun Auto Oy:n vuonna 1950, Polar Auto Oy:n vuonna 1957 sekä Auto-Lamminen Oy:n Tampereelle yhdessä veljiensä kanssa.

Lamminen kilpaili 1960-luvulla muun muassa Ounasvaaran ajoissa. Hän kävi myös viisi kertaa Monte Carlon rallissa vuosina 1950–1954 menestyen siellä siihen aikaan suomalaisittain hyvin. Lamminen toimi vuoteen 1978 saakka Pohjolan Auton toimitusjohtajana ollen koko Lapin läänin Fordin-edustaja. Hänen yrityksensä Polar Metal Plast Oy valmisti Winha-moottorikelkkoja 1970-luvulla aina vuoden 1978 konkurssiin asti. Lamminen aloitti liiketilansa rakentamisen 1940-luvun alussa Rovaniemen Vapaudentiellä ollen samalla paikalla loppuvuoteen 1978 saakka.

Yhdistykset
-----------

Lamminen toimi Rovaniemen autoteknillisen yhdistyksen RATYn puheenjohtajana vuosina 1946–1947. Hän toimi lisäksi puheenjohtajana muun muassa Suomen Autoklubin Rovaniemen osastolla sekä oli perustajajäsen monissa muissa yhdistyksissä. Lamminen oli myös partioliikkeen huomattava kannattaja Rovaniemellä. Lamminen oli Ford-liikkeiden Yhdistyksen perustajajäsen ja kuului sen johtokuntaan alusta lähtien. Hän oli myös autourheilun kansainvälinen tuomari.

Lamminen oli Pohjois-Suomen Messut Ry:n perustajajäsen sekä johtokunnan jäsen vuodesta 1958 alkaen. Hän osallistui yhdistyksen toimintaan aktiivisesti. Lamminen toimi myös vakuutusyhtiö Tarmon hallituksen jäsenenä vuodesta 1962 sekä vakuutusyhtiön Rovaniemen konttorin valvojana vuodesta 1954.

Lähteet
-------

1. ↑  30-vuotias lumikenttien Lynx on Euroopan viimeinen*selvennä*
2. 1 2  Rovaniemen autoteknillinen yhdistys[vanhentunut linkki] Juhla vilkku 2005 pdf-tiedosto
3. ↑  Hakalax, Jari: Mitä tapahtui urheilussa 1953 (21.–31.1.) Suomen urheilutietäjät. Viitattu 5.3.2013.
4. ↑  Helge Nygren ja Juhani Melart: *Rallin maailma*, s. 31. Helsinki: Otava, 1967.
**Soitinnus** (myös **instrumentaatio**, **orkestrointi**, **orkestraatio**) on musiikkitermi, joka tarkoittaa sävellyksen äänten jakamista eri soittimille. Se on säveltämistyön viimeinen luomisvaihe, jossa teos sovitetaan tietynlaisen orkesterin soitettavaksi. Soitinnuksen avulla voidaan vaikuttaa orkesterin tuottaman äänen väriin ja läpikuultavuuteen, eri soitinryhmien yhteissoiton piirteisiin ja soinnin tasapaino-ongelmiin. 

Soitinnus vaatii säveltäjältä soitinten teknisten ja soinnillisten ominaisuuksien tarkkaa tuntemusta. Näitä ovat muun muassa tietyn soittimen ääniala ja sointiväri, soittotekniikan kuten hengityksen ja näppäilyn tuomat rajoitukset, tehosteiden kuten pizzicaton ja glissandon mahdollisuus sekä soitinten nuotinnoskäytännöt. Joskus soitinnus (instrumentaatio) ja orkestraatio käsitetään erillisiksi termeiksi; tällöin soitinnus käsittelee yksittäiselle soittimelle kirjoitettavan musiikin tekniikoita ja orkestraatio tämän lisäksi orkesterin tasapainoon ja kokonaissointiin liittyvät seikat.

Soitinnus juontaa juurensa 1400-luvulle, jolloin eräät soitinyhtyeet oli jaettu kahteen ryhmään: *musica alta* (’äänekäs soitto’) sisälsi esimerkiksi vaskipuhaltimet ja patarummut ja *musica bassa* (’hiljainen soitto’) taas puupuhaltimet ja jousisoittimet. Sitä ennen yhtyeissä oli yleensä tyydytty soittamaan niillä soittimilla, joita kulloinkin oli tarjolla. Säveltäjät alkoivat merkitä nuotteihin soitinnusohjeita varhaisbarokin aikana 1500-luvun lopulla. Barokin aikana syntyi myös *concerto grosso*, jossa merkittävää oli eri soitinryhmien välinen vastakohtaisuus. Klassismin aikana soitinnuksen tuli olla tyylikästä, mikä osaltaan antoi leimansa aikakauden musiikkiin. Romantiikan koittaessa Ludwig van Beethoven lisäsi soitinnuksessaan orkesterin sointiin voimaa ja raakuutta. Soitinten ja sitä kautta sinfoniaorkesterin kehittyessä säveltäjät saivat soitinnukseensa runsaasti uusia mahdollisuuksia. Muita tunnettuja orkestroijia ovat olleet esimerkiksi Hector Berlioz, Franz Liszt, Richard Wagner, Nikolai Rimski-Korsakov, Richard Strauss, Gustav Mahler ja Maurice Ravel.
**Siipirikot** (ven. Подранки, *Podranki*) on Nikolai Gubenkon käsikirjoittama ja ohjaama neuvostoliittolainen draamaelokuva vuodelta 1976. Se kertoo orpolapsista 1950-luvun Neuvostoliitossa. Käsikirjoitus perustuu kirjailija Aleksei Bartnevin muistelmiin sekä ohjaaja Gubenkon omiin kokemuksiin lastenkotilapsena.

Juoni
-----

11-vuotias Aleksei on menettänyt molemmat vanhempansa yksivuotiaana, varttunut sen jälkeen lastenkodeissa eikä tiedä että hänellä on sisaruksia elossa. Hän ihastuu lastenkodissa opettajaansa. Kehyskertomuksessa aikuinen kirjailija muistelee lapsuuttaan.

Rooleissa
---------

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
|  Juozas Budraitis  | … |  Aleksei Bartenev
  |
|  Georgi Burkov  | … |  Sergei Pogartsev
  |
|  Aleksandr Kaljagin  | … |  Denis Kuskov
  |
|  Nikolai Gubenko  | … |  Grigori Krivorutško
  |
|  Žanna Bolotova  | … |  Alla Konstantinovna
  |

Tuotanto
--------

Elokuvaa kuvattiin lastenkodeissa, ja siinä esiintyy paljon todellisia orpolapsia. Naisopettajaa esittää ohjaajan vaimo Žanna Bolotova, ja ohjaaja Gubenko, alun perin näyttelijä, on itsekin merkittävässä roolissa.

Vastaanotto
-----------

*Siipirikot* kilpaili Kultaisesta palmusta vuoden 1977 Cannesin elokuvajuhlilla, joilta Neuvostoliitto oli pysynyt kaksi edellistä vuotta poissa "ideologisten ja esteettisten yhteensopimattomuuksien vuoksi". Se ei tullut kilpailuohjelmistoon Neuvostoliiton esittämänä vaan tuomariston aloitteesta. Cannesissa kriitikot sanoivat elokuvan käyttävän takaumia sekä yhdistävän traagisuutta ja huumoria erityisen taitavasti.

Neuvostoliitossa elokuvaa esitettiin 2 200 teatterikopiona joulukuusta 1977 lähtien. Suomessa se sai ensiesityksensä jo lokakuussa 1977 neuvostoelokuvan viikon avajaisohjelmana, jossa paikalla oli myös ohjaaja Gubenko.

*Helsingin Sanomien* Mikael Fränti kirjoitti elokuvan tv-esityksen alla sen kuuluvan 1970-luvun rehellisimpiin, aidointa tunnetta ja älyä käyttäviin neuvostoelokuviin: "*Siipirikoista* on pyyhitty kaikki sentimentaalisuus, sankarillisuus ja nostalgia, mutta silti elokuvan kuvat vievät mukanaan; ihmiskohtaloihin saa tavattoman läheisen kosketuksen."

Lähteet
-------

1. 1 2  Talaskivi, Paula: Nikolai Gubenko: Lapsuuden kokemuksista taiteellisen työn pohja.  *Helsingin Sanomat*, 21.10.1977, s. 17. Näköislehden aukeama (tilaajille).
2. 1 2 3  Elokuvapalsta: Puoliaika Cannesin kisoissa.  *Helsingin Sanomat*, 12.4.1987, s. 19. Näköislehden aukeama (tilaajille).
3. ↑  *Siipirikot* AllMoviessa. (englanniksi)
4. ↑  Fränti, Mikael: Siipirikot, suuri neuvostofilmi orpolapsista sodan jaloissa.  *Helsingin Sanomat*, 17.5.1981, s. 83. Näköislehden aukeama (tilaajille).
Susanne Hou
**Yi-Jia Susanne Hou** (s. 1977) on kiinalaissyntyinen, Kanadaan 3-vuotiaana muuttanut viulisti. Hän on ensimmäinen, joka sai kolme kultamitalia tuomaristojen yksimielisellä päätöksellä Kansainvälisessä Long–Thibaud-kilpailussa (1999), Lipizer-viulukilpailussa (1999) ja Sarasate-viulukilpailussa (1997).

Houn yhteistyökumppaneihin ovat kuuluneet Mstislav Rostropovitš, Pinchas Zukerman, Alan Gilbert, Cho Liang Lin, Vladimir Spivakov, Marcello Viotti, Marek Janowski, Lan Shui, Boris Brott, Robert McDuffie, Ralph Kirschbaum, Lawrence Dutton, Joseph Kalichstein, Alain Trudel, Bernhard Gueller, Gregory Vajda, Ling Tung ja Li Xin Cao. Hou on kiertänyt solistina Pohjois-Amerikassa, lukuisissa Euroopan maissa, Kiinassa, Hongkongissa, Japanissa, Singaporessa ja Indonesiassa. Orkestereita, joiden kanssa hän on esiintynyt, ovat olleet muiden muassa Lontoon filharmonikot, Ranskan radion filharmonikot, Vancouverin sinfoniaorkesteri, Chicago Sinfonietta, Singaporen sinfoniaorkesteria, Tokion filharmonikot ja Tšekin kansallinen sinfoniaorkesteri.

Hou syntyi musikaaliseen perheeseen; hänen vanhempansa ovat viulisteja. 4-vuotiaana hän aloitti viulunsoiton isänsä Alec Houn johdolla. 9-vuotiaana hän pääsi stipendillä Toronton kuninkaalliseen konservatorioon. Myöhemmin hän opiskeli Juilliard Schoolissa, jossa hän suoritti musiikin kandidaatin tutkintonsa Dorothy DeLayn ja Naoko Tanakan oppilaana vuonna 2000. Hän jatkoi opintojaan yksivuotisella maisteriohjelmalla ja suoritti lopulta Juilliardin taiteilijadiplomiohjelman Cho Liang Linin ja Naoko Tanakan johdolla.

Hou esitti 17-vuotiaana Niccolò Paganinin 24 kapriisia Torontossa ja Aspenin musiikkijuhlilla. Hän on myös esittänyt kaikki Ludwig van Beethovenin viulusonaatit sekä Johannes Brahmsin viulusonaatit ja pianotriot. Vuosina 2009–13 Houn instrumenttina oli kuuden miljoonan dollarin arvoinen Giuseppe Guarneri del Gesùn viulu vuodelta 1735. Aiemmin sitä oli soittanut Fritz Kreisler.

Lähteet
-------

1. ↑  Q&A With Yi-Jia Susanne Hou (Arkistoitu – Internet Archive)
2. 1 2 3 4  Susanne Hou: About
3. ↑  The Globe and Mail: Canadian to take her final bow with $6-million ‘vixen’ of a violin


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana

 |

 |
**Ylä-Siikajärvi** on pieni humusjärvi Kuopion pohjoisosassa Pohjois-Savon maakunnassa. Sen pinta-ala on 2,3 neliökilometriä. Etäisyys Kuopion keskustasta on 49 kilometriä koilliseen. Järven etelärannan läheisyydessä on Täyssinän rauhan rajamerkki.

Maantiede
---------

Ylä-Siikajärven pohjoisosa on kutakuinkin yhtä pitkä kuin leveä ja rantaviivaltaan varsin mutkainen. Järven eteläosan nimi on Valkeinen ja sen pituus etelästä pohjoiseen on nelisen kilometriä. Leveydeltään se on salmimaisen kapea. Järven osia yhdistää Valkeissalmi. Kaikkiaan järven ulottuvuus eteläkolkasta pohjoiskolkkaan on 5,7 kilometriä. Noin kuudesosa Ylä-Siikajärvestä on vähintään kymmenen metriä syvä. Syvimmät alueet sijaitsevat Valkeisella, jossa on useita 15–20 metrin syvänteitä. Pohjoisen järvenosan itäpuoliskolla on noin 10–15 metrin syvänteitä, mutta sen länsipuolisko on korkeintaan kaksi metriä syvä.

Ylä-Siikajärven saariluku on viisi. Laajin saari on keskellä pohjoista järvenosaa sijaitseva Riissaari (lähes 2 ha). Sen lounaispuolella sijaitsee runsaan hehtaarin laajuinen Lehtosaari ja kaakkoispuolella noin hehtaarin laajuinen Sikosaari. Riissaaren länsipuolella sijaitsee Kalmosaari ja pohjoispuolella Malmisaari. Valkeinen on saareton.

Ylä-Siikajärven pohjoisosan rannoilla on kulttuurimaisemaa, Valkeisen rannat ovat metsäisiä ja maasto kohoaa ylängöksi. Lounaisrannan Pisan korkeustaso on noin 70 metriä järven pintaa ylempi.

Ylä-Siikajärveen laskee lyhyt Vellijoki pohjoisesta Vellijärveltä (96,0 metriä mpy). Valkeiseen virtaa laskuoja etelästä Kiiskilammelta (136,0 metriä mpy). Ylä-Siikajärven koilliskolkasta alkaa Välijoki, jota myöten järven vedet laskevat kaakkoon Ala-Siikajärveen (95,6 metriä mpy).

Ylä-Siikajärven vesitilavuus on 11 043 000 kuutiometriä. Järven ekologinen tila luokiteltiin vuonna 2013 tyydyttäväksi.

Ylä-Siikajärvi (04.641.1.001) kuuluu Ylä-Siikajärven valuma-alueeseen (04.624), joka on kolmannen jakovaiheen vesistö Vuoksen vesistössä (04). Toinen jakovaihe on Vuotjärven alue (04.62) ja ensimmäinen on Nilsiän reitin valuma-alue (04.6). Ylä-Siikajärven valuma-alueeseen kuuluu kolmetoista vähintään hehtaarin laajuista vakavettä, joista Ylä-Siikajärvi on laajin. Seuraavaksi laajimmat ovat Raatti ja Venejärvi.

Kuopion Ylä-Siikajärven valuma-alueen Ylä-Siikajärvi on laajin Suomen kolmesta Ylä-Siikajärvestä. Kuopiossa on myös toinen Ylä-Siikajärvi (04.273.1.043). Kolmas Ylä-Siikajärvi (04.418.1.026) sijaitsee Lieksassa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Ylä-Siikajärvi, vakavesi, Kuopio
2. 1 2 3 4 5 6 7 8 9  Ympäristö.fi : Ympäristötiedon hallintajärjestelmä Hertta Ympäristötiedon hallintajärjestelmä Hertta. Viitattu 1.10.2022.
3. 1 2  Ylä-Siikajärvi. Järviwiki. Viitattu 1.10.2022.
4. ↑  Ylä-Siikajärven valuma-alue (04.624). Järviwiki. Viitattu 1.10.2022.
5. ↑  Ylä-Siikajärvi. Järviwiki. Viitattu 10.10.2022.

Aiheesta muualla
----------------

* Pajunen, Hannu: *Järvisedimentit kuiva-aineen ja hiilen varastona*. Tutkimusraportti 160. Espoo: Geologinen tutkimuskeskus, 2004. ISBN 951-690-894-2. Teoksen verkkoversio (PDF) (viitattu 29.10.2022).
**Robert Alastair Addie** (10. helmikuuta 1960 – 20. marraskuuta 2003) oli englantilainen näyttelijä, joka tunnettiin parhaiten Guy Gisbornena tv-sarjassa *Robin of Sherwood*.

Ura
---

Addie opiskeli Marlborough Collegessa ja liittyi 16-vuotiaana National Youth Theatreen. Hän lähti sieltä opiskelemaan vuonna 1978 Royal Academy of Dramatic Artiin, josta hän lähti vuonna 1980 esiintyäkseen John Boormanin elokuvassa *Excalibur – sankarin miekka* Mordredina. Vuonna 1989 Addie jätti näyttelemisen, mutta palasi uralleen vuonna 1995.

Yksityiselämä
-------------

Addien isäpuoli oli Jack Williams, arvostettu englantilainen poolonpelaaja. Addiestakin tuli taitava ratsastaja ja poolonpelaaja. Addie oli naimisissa ja erosi kolme kertaa. Hänellä oli kolme lasta: Alexander, Alastair ja Caitlin. Hän kuoli 20. marraskuuta 2003 43-vuotiaana, vain kolme viikkoa sen jälkeen kun häneltä diagnosoitiin keuhkosyöpä.

Aiheesta muualla
----------------

* Robert Addie Internet Movie Databasessa. (englanniksi)

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Yhdysvallat

 |

 |
**This Place Rules** on vuonna 2022 ensi-iltansa saanut yhdysvaltalainen dokumenttielokuva, jonka on ohjannut Andrew Callaghan ensimmäisenä elokuvaohjauksenaan. Elokuvassa seurataan Callaghania hänen matkustaessaan Yhdysvaltojen halki Yhdysvaltain kongressitalon valtausta 6. tammikuuta 2021 edeltävinä kuukausina. Elokuva sai ensi-iltansa HBO:lla 30. joulukuuta 2022, ja se julkaistiin HBO Maxissa seuraavana päivänä.

Tuotanto
--------

Andrew Callaghan on mediayhtiö- ja web-kanava Channel 5:n juontaja ja perustaja. Kanava tunnetaan gonzo-journalismista ja katuhaastatteluista.  Hän mainitsi tuolloin vielä nimeämättömän elokuvan ensimmäistä kertaa Hasan Pikerin ja Wil Neffin *Fear & Malding* -podcastissa heinäkuussa 2021. Syyskuussa 2022 HBO hankki jakeluoikeudet Callaghanin ohjaamaan dokumenttielokuvaan, joka keskittyy Yhdysvaltain kongressitalon valtaukseen. A24:n, Strong Baby Productionsin ja Abso Lutely Productionsin kerrottiin myös toimivan tuotantoyhtiöinä. Osia elokuvasta näytettiin ihmisille, jotka osallistuivat Channel 5 Live -kiertueelle vuoden 2022 lopulla. Kiertueella Callaghan paljasti myös, että elokuvan nimi olisi *This Place Rules* ja että se tultaisiin julkaisemaan HBO Maxissa 30. joulukuuta 2022.  Elokuvan ensimmäinen traileri julkaistiin 8. joulukuuta 2022, ja siinä kerrottiin elokuvan nimi ja ensi-illan ajankohta. *InfoWarsin* juontaja ja salaliittoteoreetikko Alex Jones esiintyy elokuvassa.

Julkaisu
--------

*This Place Rules* sai ensi-iltansa HBO:lla 30. joulukuuta 2022, ja tuli saataville HBO Maxiin seuraavana päivänä.

Lähteet
-------

1. 1 2  HBO Acquires Andrew Callaghan's Channel 5 Documentary About Jan. 6 Riot, Produced by A24 (EXCLUSIVE) *Variety*.  13.09.2022.  (englanniksi)
2. 1 2  Andrew Callaghan Interviews Shirtless Alex Jones and Trump Conspiracy Theorists in Trailer for HBO Doc 'This Place Rules' *Variety*.  08.12.2022.  (englanniksi)
3. ↑  This Place Rules Trailer: Andrew Callaghan Walks The Path To The January 6 Capitol Riot *Slash Film*.  08.12.2022. Static Media.  (englanniksi)
4. ↑  How 'Channel 5' Is Changing Journalism, One YouTube Post at a Time *Rolling Stone*.  12.09.2022. Penske Media Corporation.  (englanniksi)
5. ↑  Channel 5 is heading on tour *The Fader*.  22.08.2022.  (englanniksi)
6. ↑  Andrew Callaghan Comes Home *The Stranger*.  18.12.2022.  (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* This Place Rules IMDb:ssä