recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Galileo Galilei** on Galileo Galilein elämään pohjautuva ooppera. Sen ensi-ilta oli Chicagon Goodman-teatterissa vuonna 2002. Musiikin sävelsi Philip Glass, libreton kirjoitti Mary Zimmerman ja Arnold Weinstein. Ooppera koostuu kymmenestä kohtauksesta ilman taukoja.

Synopsis
--------

**Ensimmäinen kohtaus** (Avauslaulu): Elonsa viimeisinä päivinä sokeutunut Galilei muistelee elämänsä liittyneitä, joita ei enää voi nähdä.

**Toinen kohtaus** (Uskostakieläytyminen): Katolisen kirkon virkailijat nuhtelevat tiedemiestä, joka ei tahdo luopua teoriastaan, jonka mukaan Maa kiertää Aurinkoa. Paavi julistaa tuomionsa ja muistuttaa Galileita ajasta, jolloin he kävelivät puistossa ystävinä.

**Kolmas kohtaus** (Päärynät): Marie Celeste, Galilein tytär lähettää kirjeen, jossa julistaa rakkauttaan ja tukeaan.

**Neljäs kohtaus** (Oikeudenkäynti): Galilei kutsutaan kahden kardinaalin eteen vastaamaan kirjaansa *Dialogo dei due massimi sistemi del mondo* koskeviin kysymyksiin.

**Viides kohtaus** (Dialogo dei due massimi sistemi del mondo): Galilei kirjoittaa kirjaansa ja kuvitteellisia hahmoja ilmaantuu keskustelemaan esitetyistä teorioista.

*Tässä vanha Galilei muuttuu nuoreksi.*

**Kuudes kohtaus** (Kallistuneet tasot): Galilei testaa teorioitaan laboratoriossaan.

**Seitsemäs kohtaus** (Kävely puistossa): Galileo ja hänen ystävänsä kardinaali Barberini keskustelevat Galilein uusimmasta kirjasta puistossa. Kardinaalin vaimeiden runojen jälkeen Galilein ilmaisee pelkonsa vihollisiaan kohtaan. Barberini varoittaa Galileita jatkamasta planeettoja koskevaa teoriaansa.

**Kahdeksas kohtaus** (Lamput): Ollessaan messussa tyttärensä kanssa Galilei havaitsee katosta riippuvan lampun heiluvan heilurin tapaan ja selittää teoriaansa Marielle.

**Yhdeksäs kohtaus** (Teleskoopin esittely): Galileo esittelee keksintöänsä herttuattarelle ja hänen neideilleen. Herttuatar ja Galilei muistelevat nuoruuttaan, jolloin he kävivät katsomasta Galilein isän Vincenzon säveltämän oopperan.

**Kymmenes kohtaus** (Ooppera oopperassa): herttuatar ja Galilei, nyt lapsina, ovat yleisönä Vincenzon oopperassa. Maaginen tarina kuljettaa Galilein kuolleen tyttärensä luo.
**Vesa Rantanen**  on suomalainen urheilutoimittaja, joka on erikoistunut jääkiekkoon.

Rantanen aloitti vuonna 1996 *Veikkaaja*-lehden palveluksessa, mitä ennen hän oli työskennellyt vuonna 1995 *Ilta-Sanomien* kesätoimittajana. Hän toimi *Veikkaaja*-vuosinaan muun muassa lehden jääkiekko-osaston vetäjänä ja uutispäällikkönä sekä kolmesti lehden NHL-kirjeenvaihtajana Kanadassa. Huhtikuussa 2013 Veikkaajan nimeksi vaihdettiin *Urheilusanomat* ja Rantanen nimitettiin uudistuneen lehden toimituksen esimieheksi. Esimiesaikansa jälkeen hän toimi lehdessä jääkiekon sisältöpäällikkönä. Vuonna 2017 Sanoma osti *Urheilulehden* A-lehdiltä ja *Urheilusanomien* nimeksi tuli *Urheilulehti*.

Rantanen on tehnyt vuodesta 2008 yhdessä Tuomas Nyholmin kanssa *Ilta-Sanomien* verkkosivuilla julkaistavaa jääkiekkoaiheista netti-tv-ohjelmaa *Videotuomarit*. Syksyllä 2013 he alkoivat juontaa radio-ohjelmaa *Total Hockey Forever*, jota esitettiin aluksi Radio Helsingissä. Syksyllä 2014 ohjelma siirtyi Radio Rockille. Keväästä 2016 Rantanen ja Nyholm ovat työskennelleet yhdessä myös Nelonen Median SM-liigalähetyksissä, Rantanen asiantuntijana ja Nyholm studioisäntänä. Rantanen toimii myös lähetysten sisältöpäällikkönä.

Rantaselta on ilmestynyt yksi kirja, jääkiekkoaiheinen romaani *Ammattilainen* vuodelta 2001. Kirjan julkaisi Kustannusosakeyhtiö Revontuli.

Lähteet
-------

1. 1 2  Ammattilainen *Revontuli.net*. Kustannusosakeyhtiö Revontuli. Viitattu 3.3.2011.
2. 1 2  Marttinen, Manu: Kulmavääntäjät.  *Journalisti*, 2010, nro 3, s. 8–11.  Suomen Journalistiliitto. Artikkelin verkkoversio. Viitattu 18.10.2013.
3. ↑  Urheilusanomat valtaa pelikentän – Ilta-Sanomien ja Veikkaajan urheilutuotanto yhdistetään *Ilta-Sanomat*.  3.4.2013.  Arkistoitu 6.4.2013. Viitattu 16.4.2013.
4. ↑  Rantanen, Vesa: Suomi on kehittämässä jääkiekkoon täydellistä menestysreseptiä *IS Extra*.  25.5.2016. Viitattu 20.8.2017.
5. ↑  Lahti, Petri: Urheilusanomista tulee Urheilulehti *Ilta-Sanomat*.  30.5.2017. Viitattu 20.8.2017.
6. ↑  Knutas, Mikko: Total Hockey Forever -ohjelma alkaa tiistaina 10.9. (Internet Archivessa, tallennettu 20.10.2013) *Radio Helsinki*.  9.9.2013.  Arkistoitu 20.10.2013. Viitattu 20.8.2017.
7. ↑  Total Hockey Forever: Vaiettu totuus Jere Lehtisestä *Ilta-Sanomat*.  3.10.2014. Viitattu 20.8.2017.
8. ↑  IS:n Videotuomarit Nyholm & Rantanen vetämään Nelosen kiekkotiimiä – "Nyt aletaan rokkaamaan" *Ilta-Sanomat*.  10.2.2016. Viitattu 20.8.2017.
9. ↑  Ruudun tarjonta uudistuu – Liigastudio johtamaan kiekkokeskustelua *Liiga.fi*.  30.8.2016. Viitattu 20.8.2017.

Aiheesta muualla
----------------

* Vesa Rantanen Twitterissä
Sähköruoska.
**Sähköruoska** on taskulamppua muistuttava sähköinen laite, joka käytetään karjanohjaukseen. Sähköruoskassa on katkaisimella ja tehonsäätimellä varustettu kahva ja varren päässä kaksi metallista kosketuspintaa. Usein virranlähteenä ovat paristot, vaikka myös verkkovirralla toimivia versioita on kehitetty. Niitä käytetään pääasiassa karjan ajamiseen.

Kidutusväline
-------------

Sähköruoskia on käytetty yleisesti myös kidutusvälineenä. Kun sähköruoskan kosketuspinnat painetaan uhrin kehoa vasten ja sähkö kytketään, sähkövirta kulkee kosketuspintojen välillä aiheuttaen (voimakkuudestaan riippuen) kipua ja mahdollisesti palovammoja. Useimmat sähköruoskat yltävät myös vaatteiden läpi ja paljaaseen ihoon ne aiheuttavat selvästi näkyviä jälkiä. Sähköruoska on "turvallinen", sillä sen sähkövirta ei ulotu syvälle kudoksiin. Se voi kuitenkin aiheuttaa sydänpysähdyksen suoraan sydämen kohdalla selässä tai rintakehässä käytettynä. Sähköruoskia on väitetty käytettävän jopa uhrin suuhun tai sukupuolielimiin.

Amnesty International on vaatinut länsimaita, varsinkin Yhdysvaltoja ja EU:ta, kieltämään kidutusvälineiksi luokiteltujen sähköruoskien, karjapiiskojen ja sähköaseiden viennin. Niiden käyttö tiedetään yleiseksi monissa Lähi-idän valtioissa sekä Tiibetissä ja Kiinassa. Eräissä maissa sähköruoskia ja karjapiiskoja väitetään käytetyn mellakantorjuntaan.

Katso myös
----------

* Sähköšokki

Lähteet
-------

1. ↑  Amerikkalaisäiti käytti Taseria herättääkseen poikansa pääsiäiskirkkoon *iltalehti.fi*. Viitattu 7.7.2020. (suomeksi)
**Säynäjäjärvi** on erittäin matala metsäjärvi Pelkosenniemellä Lapin maakunnassa. Sen pinta-ala on 92 hehtaaria. Etäisyys Rovaniemeltä on 107 kilometriä itäkoilliseen.

Maantiede
---------

Säynäjäjärven pituus etelästä pohjoiseen on 1,6 kilometriä. Allas on melko tasaleveä, tasasyvä ja saareton. Noin viidesosa järven pinta-alasta on yli metrin syvyinen. Syvimmät kohdat sijaitsevat itärannan tuntumassa. Säynäjäjärven ranta on alavaa, ja 160 metrin korkeuskäyrä kulkee vain paikka paikoin alle sadan metrin etäisyydellä järven rantaviivasta.

Säynäjäjärveen virtaa laskuoja kaakosta Neulikkolammelta (162,4 metriä mpy) ja etelästä Hoikkalammelta (165,1 metriä mpy). Säynäjäjärven pohjoiskolkasta alkaa Säynäjäjoki, joka virtaa pohjoiseen ja laskee Vuotosjokeen, joka puolestaan virtaa pohjoiseen kohti Kemijokea.

Säynäjäjärven vesitilavuus on 571 000 kuutiometriä eli 571 miljoonaa litraa.

Säynäjäjärvi (65.497.1.002) kuuluu Säynäjäjoen valuma-alueeseen (65.497), joka on kolmannen jakovaiheen vesistö Kemijoen vesistössä (65). Toinen jakovaihe on Vuotosjoen valuma-alue (65.49) ja ensimmäinen jakovaihe Ylä-Kemijoen valuma-alue (65.4). Säynäjäjärvi on Säynäjäjoen valuma-alueen laajin vakavesi. Sitä seuraavat Hoikkalampi ja Iso Aapalampi. Valuma-alueeseen kuuluu kuusitoista vähintään hehtaarin laajuista järveä, joista useat ovat vailla virallista nimeä.

Pelkosenniemen Säynäjäjärvi on laajin Suomen kolmestatoista Säynäjäjärvestä. Se on Pelkosenniemen laajin vakavesi Pyhäjärven jälkeen ja ennen Tuormusjärveä.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Säynäjäjärvi, vakavesi, Pelkosenniemi
2. 1 2 3 4 5 6 7 8  Ympäristö.fi : Ympäristötiedon hallintajärjestelmä Hertta Ympäristötiedon hallintajärjestelmä Hertta. Viitattu 31.8.2021.
3. ↑  Säynäjäjärvi. Järviwiki. Viitattu 31.8.2021.
4. ↑  Säynäjäjoen valuma-alue (65.497). Järviwiki. Viitattu 31.8.2021.
5. ↑  Säynäjäjärvi. Järviwiki. Viitattu 31.8.2021.
**Vesa Pekka Niemeläinen** (29. maaliskuuta 1934 Keitele – 2000 Oulu) oli suomalainen kansakoulunopettaja ja runoilija.

Niemeläisen vanhemmat olivat suutari Nestori Juho Niemeläinen ja Anna Lydia Hänninen. Hän valmistui kansakoulunopettajaksi Itä-Suomen opettajaseminaarista Joensuussa 1957. Niemeläinen kuului Pohjois-Karjalan kirjailijayhdistys Ukrin perustajiin. Työuransa kansakoulun opettajana hän aloitti Suomussalmen Juntusrannassa Kuuselan koululla kansakoulunopettajan virassa, jossa hän avioitui Varpu-Liisa Kelan kanssa. Hänellä oli 2 tytärtä, Ritva ja Marja. Pisimmän pestin Niemeläinen teki Sirola-opiston opettajana vuonna 1964–1984. Eläkevuotensa hän vietti Oulussa ja kuoli vuonna 2000. 

Keiteleellä 1934 syntynyt ja 2000-luvun alussa kuollut runoilija Vesa Niemeläinen oli yksi Ukrin perustajajäsenistä ja ensimmäinen puheenjohtaja 1956–1957. Hän opiskeli Joensuussa Itä-Suomen seminaarissa kansakoulunopettajaksi. Hänen esikoisrunokokoelmansa *Lauluja suvannolta* ilmestyi 1956 Otavalta. 

Olavi Siippaisen teos *Kirjeitä kirjailijatovereille vuosilta 1945–1963* ilmestyi 1975 WSOY:n kustantamana. Kirjassa oleva ensimmäinen kirje Niemeläiselle on elokuulta 1958. Siippainen kommentoi siinä tekeillä olevaa nuorisoromaania, joka sitten ilmestyikin Otavalta 1960 nimellä *Suutarin Pertti*.

> »… lunttasi on liian hyvä nuorisoromaaniksi. Siihen pitäisi väkipakolla ympätä joku juonentapainen, häivyttää pois aitoa runollisuutta sekä realismia. Kaikki koituisi epäilemättä vahingoksi. Nyt sen sijaan saat vähillä vaivoin kokoon todellisen lapsikuvauksen, jommoisia meillä herra paratkoon ei ole liiemmälti. Nähdäkseni Sinun ei tosiaankaan tarvitse kuin pudottaa muutamia lukuja sivuun tulevaista käyttöä varten ja sitten keskittyä jäljelle jääviin. Nyt saatuasi vähän ajallista välimatkaa, ymmärrät kyllä itsekin, mitä teet.» 
> 
> 

Vuoden 1959 elokuussa Siippainen puolestaan*selvennä* opastaa Niemeläistä niin terapeuttisissa jutuissa, kuten hän muotoilee, kuin kirjailijantyössäkin. Miten rauhoittua pitkän päivän päätteeksi, siihen tulee yksinkertainen ohje:

> »Tavalliseen iltahermostukseen, kun olet puuhaillut oppilaiden vihkojen kanssa tai kirjoitellut, riittää kyllä olut- tai pilsneripullo tai miksei lasillinen viiniäkin. Minun osaltani, joka joudun oleilemaan lasten kanssa päivätyöt päätettyäni tuonne kello 22:een ja siirtymään melko levottomasta tunnetilasta puolen tunnin sisällä uneen, tuo resepti on auttanut niin, että tuskin muistankaan, milloin podin unettomuutta.»   
> (Kari Tahvanainen, kirjailija, YTM, Ukrin varapuheenjohtaja.)
> 
>

Teoksia
-------

* *Lauluja Suvannolta* : runoja. Otava 1956
* Runoja kokoomateoksessa *Väliasemalla : runoja ja novelleja* ; toim. Olavi Aaltonen ym. Tammi 1956
* *Suutarin Pertti* : nuorisoromaani. Otava 1960

Lähteet
-------

* Pohjoiskarjalaisten kirjailijoiden matrikkeli (Arkistoitu – Internet Archive)
* Pohjoissavolaisen kaunokirjallisuuden bibliografia : Vesa Niemeläinen (Arkistoitu – Internet Archive)
* Kirjasampo.fi : Vesa Niemeläinen

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Kansalliset Muokkaa Wikidatassa | 
* Suomi (KANTO)

 |

 |
**Vartiomoottorivene 13** (**VMV 13**) oli 1935 valmistunut Suomen merivartioston vartiomoottorivene.

Valmistus
---------

Eduskunta osoitti 9. tammikuuta 1934 hallituksen käyttöön vartiomoottoriveneiden hankintaan 20 miljoonaa markkaa alkoholin salakuljetuksen jatkuessa Suomenlahdella. Sisäasiainministeriö tilasi Turun Veneveistämöltä kymmenen vartiomoottorivenettä (VMV 8 - 17) ja niihin Ares-kaasuöljymoottorit. Kummankin pääkoneen teho oli 520 ja apukoneen 170 hevosvoimaa. Alus saavutti 23,5 solmun nopeuden. Aluksen pituus oli 25,6 ja leveys 4,3 metriä. Se oli puurunkoinen ja sen aseistuksena oli 20 millimetrin pikatykki. Tilatut vartiomoottoriveneet nostivat viirinsä ensi kertaa samaan aikaan 30. kesäkuuta 1935.

Palvelus
--------

Alus oli talvisodassa vuosina 1939–1940 sukellusvenehävittäjälaivueessa. Jatkosodassa alus oli vuonna 1941 varmistuslaivueessa, vuonna 1942 1. vartiomoottorivenelaivueessa ja vuosina 1943–1944 2. vartiomoottorivenelaivueessa. *VMV 13* oli toinen Neuvostoliiton laivaston sukellusveneen *Štš 311:n* upottajista 12. lokakuuta 1942. Vuodesta 1972 alkaen alus oli vesibussina Kalajoella (m/s *Kalla IV*), Kemijärvellä 1989-1993 (m/s *Lapinhelmi*) ja Kajaanissa 1993-1999 (m/s *Pinja Tuulia*), jossa se romutettiin polttopuiksi 2000-luvun alussa.

Lähteet
-------

* Auvinen, Visa (toim.): *Leijonalippu merellä*. Pori: EITA Oy, 1983. ISBN 951-95781-1-0.
* *Suomen laivasto 1918-1969*. Helsinki: Meriupseeriyhdistys, 1968.
* Peuranheimo, Orvo - Pirhonen, Jouko - Killinen, Kullervo: *Laivat puuta, miehet rautaa - Moottoritorpedoveneiden taistelut Suomenlahdella 1941-1944*. Porvoo: Werner Söderström Osakeyhtiö, 1956.
* Gardiner, Robert (toim.): *Conway's All the Fighting Ships 1922-1946*. Lontoo: Conway Maritime Press, 2006. ISBN 0-85177-146-7. (englanniksi)

### Viitteet

1. ↑  Auvinen, Visa s. 147

Aiheesta muualla
----------------

* VMV 13 ajaa takaa spriilaivoja, Suomen Kuvalehti, 19.11.1938, nro 46, s. 20, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot

Vartiomoottoriveneet

|  |  |
| --- | --- |
| 1. tilaus | *VMV 3* |
| 2. tilaus | *VMV 1* - *VMV 2* |
| takavarikko | *VMV 4* |
| 3. tilaus | *VMV 5* - *VMV 6* |
| 4. tilaus | *VMV 7* |
| 5. tilaus | *VMV 8* - *VMV 9* - *VMV 10* - *VMV 11* - *VMV 12* - *VMV 13* - *VMV 14* - *VMV 15* - *VMV 16* - *VMV 17* |
| Suojeluskunta | *VMV 18* - *VMV 19* - *VMV 20* |
| Saksa | *VMV 101* - *VMV 102* - *VMV 103* - *VMV 104* |

|  |
| --- |
| Edeltäjä: tullin luovuttamat – Seuraaja: Koskelo-luokka |
**Galiá** (kreik. Γαλιά) on Kreikan kylä, joka sijaitsee Kreetan saarella. Se kuuluu hallinnollisesti Faistóksen kuntaan, Iraklionin alueyksikköön ja Kreetan alueeseen. Kylän väkiluku on 790 (vuonna 2011).

Galián kylä sijaitsee Mesarán tasangon pohjoispuolella noin 55 kilometriä lounaaseen Iraklionin kaupungista. Kylän nimeä on selitetty monella tavalla; se voisi tulla esimerkiksi sanoista ’ranta’ (*gialós*) tai ’maito’ (*gála*), tai olla muuntunut Oikhalian nimestä kyseisen kaupungin asukkaiden ehkä perustettua alueelle siirtokunnan. Varhaisimmat maininnat kylästä ovat venetsialaisvallan aikaisissa väestönlaskennoissa vuodelta 1577 nimellä *Galea* ja vuodelta 1583 nimellä *Gaglia*.

Galiá muodostaa myös laajemman kyläyhdyskunnan (Τοπική Κοινότητα Γαλιάς, *Topikí Koinótita Galiás*), johon kuuluvat varsinaisen Galián kylän lisäksi kylät Apólychnos ja Monóchoro. Koko yhdyskunnan väkiluku on 805. Aiemmin Galiá kuului Moíresin kuntaan ja vuodesta 2011 lähtien Faistóksen kunnan Moíresin kunnallisyksikköön.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Απογραφή Πληθυσμού - Κατοικιών 2011. Väestönlaskennan tulokset (XLS)  2011. The Hellenic Statistical Authority (Kreikan tilastokeskus ELSTAT).  Arkistoitu 16.10.2015. Viitattu 1.9.2014. (kreikaksi)
2. ↑  Το χωριό μου, η Γαλιά *Cretan Magazine*.  27.2.2020. Viitattu 6.9.2021.
Derren Brown
**Derren Victor Brown** (s. 27. helmikuuta 1971 Croydon) on englantilainen silmänkääntäjä ja mentalisti, kirjailija, maalari ja skeptikko. Hän opiskeli nuorena lakia ja saksan kieltä, mutta jätti myöhemmin opintonsa kesken ja keskittyi taikuuteen ja mielen hallintaan. Vuoden 2000 TV-sarja Mind Control toi Brownin julkisuuteen, ja hän onkin tehnyt uraa televisiossa siitä lähtien. Hän yhdistelee psykologiaa, hypnoosia ja taikuudessa käytettäviä keinoja tehdessään mentalistisia temppuja.

Derren Brownin "Inside Your Mind"*lähde?* televisio-ohjelmaa on esitetty Suomessa Yle TV2:lla nimellä "Hallitsen mieltäsi - Derren Brown".

TV-sarjat
---------

* *Mind Control* (2000, 2003)
* *Trick Of The Mind* (2004–2006)
* *Trick Or Treat* (2007–2008)
* *Derren Brown: The Events* (2009)
* *Derren Brown Investigates* (2010)
* *The Experiments* (2011)

Live-showt
----------

Live-showsta on julkaistu DVD-koosteita. Svengali oli ensimmäinen kiertue, jota hän ei kirjoittanut yhteistyössä Andy Nymanin kanssa.

* *Derren Brown Live* (2003–2004)
* *Something Wicked This Way Comes* (2005–2006)
* *Mind Reader – An Evening Of Wonders* (2007–2008)
* *Derren Brown – Enigma* (2009–2010)
* *Svengali* (2011–2012, voitti Laurence Olivier Awardin)
* *Infamous* (2013–2014)
* *Miracle* (2015–2016)
* *Secret* (2017)
* *Underground* (2017–)

Kirjallisuutta
--------------

* Brown, Derren: *Miten mieltä hallitaan*. (Tricks of the mind, 2006.) Suomentanut Risto K. Träff. Jyväskylä: Atena, 2010. ISBN 978-951-796-663-4.

Aiheesta muualla
----------------

* Derren Brownin kotisivu

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Yhdysvallat
* Japani
* Tšekki
* Puola

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
Galip Balkarin hauta Ankarassa.
**Galip Balkar** (1936 - 11. maaliskuuta 1983) oli turkkilainen diplomaatti. Kaksi armenialaista aseistauutta miestä murhasi hänet vuonna 1983 Jugoslaviassa jossa hän toimi Turkin suurlähettiläänä.

Elämä ja ura
------------

Galip Balkar syntyi 1936 Istanbulissa. Hän valmistui Ankaran yliopistosta, lakitieteestä. Vuonna 1939 hän meni ulkoministeriöön. Hänet nimitettiin Turkin suurlähettilään Jugoslaviaan vuonna 1981.

Murha
-----

9. maaliskuuta 1983,[1]kaksi armenialaista aseistanutta miestä avasivat tulen pienillä ampuma-aseilla[2] Galip Balkarin autoa kohden, joka oli pysähtynyt risteyksessä punaisiin liikennevaloihin Belgradin ydinkeskustassa .[2] Balkar ja hänen kuljettajansa Necati Kaya haavoittuivat, ja suurlähettilään tila meni kriittiseksi.[2] Kaksi hyökkääjää yrittivät sitten juosta pois paikasta. Kaksi Jugoslavian turvallisuusagenttia ajoi heitä takaa, ja laukauksia vaihdettiin.[2] Yksi asemeihistä haavoitti yhtä turvallisuusagenttia , Slobodan Brajevićistä. Toinen Brajevićiä suunnattu laukaus osui seinään ja haavoitti hieman toimistotyöntekijä Zorica Solotićiä. Inđijasta kotoisin oleva opiskelija Željko Milivojević kuoli yhden terroristin luodista. 

Galip Balkar kuoli 11. maaliskuuta[3] Belgradissa sijaitsevassa neurokirurgisessa klinikassa, jossa hän oli kriittisessä tilassa, kun hätäleikkauksessa oli tehty leikkaus jossa luoti poistettiin päästsä ja toinen olkapäästä joka oli mennyt selkärankaan.

Lähteet
-------

1. ↑  Terrorist Group Profiles.  ISBN 1-56806-864-6. Aug 1989, p. 53
2. 1 2 3 4  Gunmen Wound Turkish Envoy to Belgrade. The Washington Post. March 10, 1983, Thursday, Final Edition
3. ↑  Turk Dies in Belgrade; Two Gunmen Held The New York Times. March 12, 1983
**Säynätjärvi** on sokkeloinen metsäjärvi Mikkelissä Etelä-Savossa. Sen pinta-ala on hieman alle viisi neliökilometriä. Etäisyys Mikkelin keskustasta on 29 kilometriä eteläkaakkoon.

Maantiede
---------

Säynätjärvi on niemien ja saarten jakama, sen ulottuvuus kaakosta luoteeseen on 6,8 kilometriä ja rantaviivan pituus on lähes 42 kilometriä. Järven eteläosan muotoja määrittää kaksi laajaa saarta: Aittasaari ja Kautiosaari. Aittasaaresta luoteeseen järvi kapenee, ja pohjoiseen järvenosaan pääsee Pääskyssalmen kautta. Pohjoisesta järvenosasta työntyy kaakkoon Aittalahti, jota erottaa Pääskyssalmesta Suottaniemi. Säynätjärven etelärannan suurin niemi on Hangasniemi, jonka länsipuolella sijaitsee järven eteläisin osa, Hangaslahti.

Säynätjärven saariluku on 15. Noin puoli neliökilometriä laaja Aittasaari ja Kautiosaari ovat saarista suurimmat, kolmas laaja saari on Mäntysaari Suottaniemen koillispuolella. Kautiosaaren ja Aittasaaren välissä sijaitsee runsaan hehtaarin laajuinen Markkasaari. Järven luoteisosassa sijaitsee vajaan hehtaarin laajuinen Nuottasaari. Säynätjärven rannat ovat metsäisiä, pientaloja on melko paljon. Aittasaaren länsiosa on mökitetty, saaren korkeimmat kohdat ovat noin 20 metriä järven pinnan yläpuolella. Pääskyssalmenvuorten huippu on noin 30 metriä järven pinnan yläpuolella. Pääskyssalmen länsirannalla kohoavien Hirvivuorten huippu on noin 50 metriä järven pinnan yläpuolella. 

Säynätjärvi (04.113.1.009) kuuluu Myllyjoen valuma-alueeseen (04.113), joka on kolmannen jakovaiheen vesistö Vuoksen päävesistössä (04). Toinen jakovaihe on Ala-Saimaan alue (04.11) ja ensimmäinen on Suur-Saimaan alue (04.1). Säynätjärvi on laajin Myllyjoen valuma-alueen 23:sta vähintään hehtaarin laajuisesta vakavedestä. Toiseksi laajin on Suojavesi.

Mikkelin Säynätjärvi on laajin Suomen kymmenestä Säynätjärvestä.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Säynätjärvi, vakavesi, Mikkeli
2. 1 2 3 4 5  Ympäristö.fi : Ympäristötiedon hallintajärjestelmä Hertta Ympäristötiedon hallintajärjestelmä Hertta. Viitattu 21.4.2022.
3. ↑  Säynätjärvi Järviwikissä. Viitattu 21.4.2022.
4. ↑  Myllyjoen valuma-alue (04.113) Järviwiki. Viitattu 21.4.2022.
5. ↑  Säynätjärvi Järviwiki. Viitattu 21.4.2022.
**Asko Avonius -palkinto** on joka kolmas vuosi suomalaiselle henkilölle tai ryhmälle myönnettävä tunnustuspalkinto muotoilukulttuuria edistävästä suunnittelu-, tutkimus- tai kehitystyöstä. Palkinnon myöntää Askon Säätiö. Palkinto on nimetty Asko-yrityksen perustajan Aukusti Asko-Avoniuksen mukaan.

Ensimmäisellä myöntämiskerralla vuonna 1997 palkinnon suuruus oli 100 000 markkaa. Vuonna 2022 tunnustuspalkinnon suuruus oli 20 000 euroa.

Asko Avonius -palkinnon ovat saaneet

* 1997 Fiskarsin käsityöläisten, muotoilijoiden ja taiteilijoiden osuuskunta Onoma
* 2000 Markku Kosonen
* 2003 Timo Vormala
* 2006 Yrjö Wiherheimo ja Simo Heikkilä
* 2009 Ilkka Suppanen
* 2012 Saija Hollmén, Jenni Reuter ja Helena Sandman
* 2015 Samuli Naamanka
* 2018 Pihla Meskanen
* 2022 Olavi Lindén

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Asko Avonius -palkinto Askon Säätiö. Viitattu 23.12.2022.
2. ↑  Maunula, Leena: Fiskarsin ruukinkylän muotoilijayhteisö palkittiin *Helsingin Sanomat*.  20.5.1997. Helsinki:  Sanoma. Viitattu 23.12.2022.
Suomalaisten muistomerkki
**Galinin sotilashautausmaa** on hautausmaa Latviassa. Riian eteläpuolella sijaitsevalle Galinin (saks. Galling) pienelle sotilashautausmaalle on haudattu 18 saksalaista, 9 venäläistä ja 3 suomalaista sotilasta, jotka kaatuivat Misa-joen (saks. Misse) rintamaosuudella I maailmansodassa. Suomalainen jääkäripataljoona 27 osallistui alueella itärintaman taisteluihin. Suomalaisista hautausmaalle on haudattu jääkärit Alfred Hyytinen (kaatunut 13.6.1916), Max Kronqvist (kaatunut 25.6.1916) ja Ilmari Pahkajärvi (kaatunut 15.8.1916).

Hautausmaalla on ilmeisesti jo sodan aikana pystytetty saksalainen muistomerkki nimilaattoineen sekä 1925 pystytetty suomalaisten muistomerkki. Saksalaisissa neljässä nimilaatassa on mainittu nimet A. Hyytinen, M. Kroncuist ja I. Pokkajaiwi.

Sijainti
--------

Hautausmaa sijaitsee Galinin kylässä (esiintyy myös nimellä Bitite-2), koordinaatit 56°44'34.0"N 24°00'04.0"E.

Kylän pääraitilla on oikealla karttataulu, jonka kohdalla vasemmalla on sadan metrin mittainen Cerinu iela -katu. Sen päässä on rautaportti, josta pääsee ojan yli metsikköön missä hautausmaa on. Saksalainen muistomerkki on lähempänä kylää, suomalaisten muutama kymmenen metriä sitä edempänä.

Hautausmaa on merkitty karttaan aivan Galinin pohjoispuolelle.[1]

A8:lta runsaan kilometrin päässä vasemmalle lähtee hyväkuntoinen soratie, joka noudattaa vanhaa tielinjaa. Tie oli aikanaan ensimmäisen kilometrin jälkeen saksalaisten etumaastossa, asemat olivat peltoaukean eteläpuolella metsän reunassa. Venäläisten asemat olivat Misa-joen pohjoispuolella.

Lähteet
-------

1. ↑   esim.
**Asko Aulis Saviaho** (s. 1941) on suomalainen kauppatieteen maisteri ja Suomen Posti Oy:n entinen pääjohtaja.

Saviaho toimi vuodesta 1975 postilaitoksen johtotehtävissä. Hän oli taloushallinnolinen ylijohtaja 1975–1981 ja postiylijohtaja vuodesta 1981. Kun posti muutettiin liikelaitokseksi vuoden 1990 alussa Saviahosta tuli yksi kolmesta varatoimitusjohtajasta Pekka Vennamon ollessa toimitusjohtajana. Saviaho oli sitten viimeksi Suomen Posti Oy:n toimitusjohtajana 1994–1998 ja pääjohtajana 1998–2000.  

Saviaho tutustui 1960-luvulla kirjailija Mauri Sariolaan ja he olivat ystäviä Sariolan kuolemaan saakka. Saviaho on myöhemmin ollut mukana Mauri Sariola-seuran toiminnassa ja seura valitsi hänet vuonna 2006 vuoden Susikoskeksi.

Teoksia
-------

* *Julkisen talouden budjettijärjestelmät*. Kauppakorkeakoulun julkaisuja C 1;2. Helsinki 1967, uusi painos 1970
* *Julkisen talouden suunnittelu ja budjetointi* ; kirjoittajat Asko Saviaho, Raimo Sailas, Tauno Ylinen. Helsingin Kauppakorkeakoulun julkaisuja C 2. Gaudeamus, Helsinki 1976, 3. uud. painos 1981

Lähteet
-------

1. ↑  Jukka-Pekka Pietiäinen : Postia kaikille - Suomen Postin tarina 1638-1998. Edita, Helsinki 1998, sivut 59-61 (Arkistoitu – Internet Archive)
2. ↑  Suomalaisten yritysten ylin johto (Arkistoitu – Internet Archive)
3. ↑  Asko Saviahosta vuoden Susikoski, Turun Sanomat 29.10.2006
**Purity** oli suomalainen heavy metal -yhtye, jonka perustivat vuonna 1991 rumpali Juha-Pekka Ojala, kitaristi Tapio Minkkinen ja kitaristi/laulaja Teppo Haapasalo Jyväskylässä. Alkuperäinen basisti Jarkko Arisjärvi liittyi yhtyeeseen puoli vuotta myöhemmin.

Alkuperäinen kokoonpano julkaisi kaksi demo-nauhoitusta, joista jälkimmäinen *Line* julkaistiin "virallisena" kasettina. Yhtye vaihtoi basistia vuonna 1993, kun bassoa tuli soittamaan Pekka Korpela. Yhtye keikkaili tiiviisti Jyväskylän alueella ja Tanssisali Lutakko muodostui yhtyeen "kotiklubiksi". Uusi kokoonpano julkaisi *How I Fool You* -EP-levyn vuonna 1994 ja debyyttialbumi *Built* (Black Mark) julkaistiin vuonna 1996. Albumin julkaisun jälkeen rumpali Juha-Pekka Ojala ilmoitti lopettavansa soittamisen. Yhtye julkaisi toisen videonsa *Pique* kesällä 1997. Useiden koesoittojen jälkeen uudeksi rumpaliksi tuli Valtteri Revonkorpi. Valitettavasti uuden rumpalin löytymisen myötä basisti Pekka Korpela ilmoitti lopettavansa soittamisen äkillisen korvavaurion takia. Uusi basisti Heikki Koistinen löytyy nopeasti, mutta kitaristi Tapio Minkkinen ei enää löytänyt motivaatioita soittaa täysin uusien soittajien kanssa ja jätti yhtyeen syksyllä 1997.

Yhtye löysi kuitenkin uuden kitaristin ystäväpiiristä, kun alkuvuodesta 1998 kitaristi Ville Isomöttönen liittyi yhtyeeseen. Kokoonpano keikkaili paljon ja julkaisi vuonna 1998 *A Wiseman Reckons* -EP-levyn. Tuomas Kokko liittyi yhtyeeseen kosketinsoittajaksi vuonna 1999 Paraxism-yhtyeen hajottua. Ahkera keikkailu ja monipuolistunut ilmaisu ei kuitenkaan uponnut levy-yhtiöihin. Turhautunut olo purkautui vuonna 2000, kun kitaristi Ville Isomöttönen ja rumpali Valtteri Revonkorpi ilmoittivat jättävänsä yhtyeen.

Yhtye jatkoi toimintaansa ja uudeksi rumpaliksi tuli Henri Lindström sekä kitaraa soittamaan Sami Hämäläinen. Kokoonpano julkaisi *Serious Kick* -demon vuonna 2001. Yhtye valittiin yhdeksi Popcity-bändeistä vuonna 2002, jolloin julkaistiin single "Days Go By". Yhtyeen toinen albumi *Dear Evilyn* (Johanna Kustannus) julkaistiin vuonna 2004. 

Jälleen kerran turhautuminen oli lopettaa yhtyeen toiminnan, mutta lopulta yhtye julkaisi viimeiseksi jääneen kolmannen albuminsa *A Path To The Sun* omalla Listen to Our Music -levymerkillään tammikuussa 2009, kunnes lopetti toimintansa keväällä 2009.
Gall
**Gall** (heimonimeltään **Pizi** eli **Kiivas**, n. 1840 – 5. joulukuuta 1894) oli lakotaintiaanien sotapäällikkö ja yksi niistä päälliköistä, jotka johtivat intiaanien joukkoja Little Bighornin taistelussa vuonna 1876.

Gall syntyi nykyisen Etelä-Dakotan alueella vuoden 1840 tienoilla. Hän oli huomattava soturi jo teini-iässä, ja hänestä tuli nuorena heimopäällikkö. Little Bighornin taistelussa hän oli Istuvan Härän alipäällikkö. Taistelun jälkeen Gall pakeni Kanadaan Istuvan Härän mukana. Vuonna 1881 Gall palasi Dakotaan ja eli elämänsä loppuvuodet viljelijänä Standing Rockin reservaatissa. Hän ystävystyi myöhemmin paikallisten siirtolaisten kanssa. 1890-luvulla hän kääntyi Henkitanssi-liikkeeseen liittynyttä Istuvaa Härkää vastaan syyttäen tätä pelkuriksi ja petturiksi. Gall kuoli 5. joulukuuta 1894.

Nimi
----

Gall-nimi on englantia ja tarkoittaa suomeksi sappea. Nimen kerrotaan syntyneen siten, että lapsena Gall näki nälkää ja söi naapurinsa teurastaman eläimen sappirakon.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Gall. New perspectives on the West. PBS. Viitattu 6.2.2015.

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Gall**.

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Taiteenala | 
* KulturNav

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
Kommersantin logo.
**Kommersant** (ven. Коммерсантъ) on vuodesta 1990 ilmestynyt venäläinen taloussanomalehti. Samanniminen lehti ilmestyi myös 1909–1919. Sanomalehden lisäksi ilmestyy Kommersant-sanomalehden Ukrainan painos, analyyttinen viikkolehti **Kommersant Vlast** Коммерсантъ-Власть ("Valta") ja talousviikkolehti **Kommersant Dengi** ("Rahat") sekä autoista kertova **Kommersant Avtopilot**.

Nimi Kommersant tarkoittaa liikemiestä. Nimi kirjoitetaan kovaan konsonanttimerkkiin päättyen niin kuin Venäjän keisarikunnan aikana. Turha kovat merkit poistettiin oikeinkirjoitusuudistuksen yhteydessä 1917.

Kommersant Vlast
----------------

Omistaja erotti Kommersant Vlastin päätoimittajan Maksim Kovalskin, kun lehdessä oli esitetty epäilyjä duuman vaalien rehellisyydestä. Lehden kustantavan yhtiön johtajakin joutui eroamaan. 13. joulukuuta 2011 ilmestyneessä lehdessä kommentoitiin vaaleja ja kannessa oli otsikko: "Miten vaaleja vääristeltiin. Todistusaineisto ja silminnäkijät". Usmanov perusteli päätoimittajan erottamista sillä että "hän oli rikkonut eettisiä sääntöjä".Interfaxin mukaan pääsyy oli Lontoon-kirjeenvaihtajan vaalireportaasi, jossa oli kuva vaalilipusta, jossa luki haistatuksia Putinille.

Omistus
-------

Kommersantin perusti 1990 liikemies Vladimir Jakovlev. Lehden osti vuonna 2006 oligarkki Boris Berezovskilta metalli-investointien parissa liiketoimintansa tehnyt Ališer Usmanov. Kilpaileva Forbes-lehti arveli syynä olleen Venäjän poliittisen johdon painostus.

Lähteet
-------

1. ↑  YLE: Duumanvaaleja arvostelleen lehden päätoimittaja sai potkut
2. ↑  Jussi Niemeläinen, Venäläinen päätoimittaja sai potkut kriittisten vaalijuttujen takia, Helsingin Sanomat 14.12.2011 sivu B 2
3. ↑  The World's Billionaires - #142 Alisher Usmanov  8.3.2007. Forbes. Viitattu 1.9.2007. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kommersant
* Коммерсантъ
* Коммерсантъ Украина
**Asko Olavi Kilpinen** (s. 6. syyskuuta 1938 Ruokolahti) on suomalainen prikaatikenraali, joka toimi muun muassa Hangon Rannikkopatteriston ja Suomenlinnan rannikkorykmentin komentajana.

Kilpinen syntyi metallimies Hugo Kilpisen (kaatui vuonna 1940) ja Elli Naukkarisen perheeseen. Hänen puolisonsa vuodesta 1962 on Oili Tonttila.

Kilpinen tuli ylioppilaaksi Tehtaanpuiston yhteiskoulusta 1958, Sotakorkeakoulusta hän valmistui 1975. Kilpinen toimi opetusupseerina Kotkan rannikkopatteristossa 1962, opetusupseerina ja linnakkeen päällikkönä Russarössä vuodesta 1962 ja Örössä vuodesta 1965. Hangon Rannikkopatteriston toimistopäällikkö hän oli vuodesta 1968 ja Rannikkotykistökoulun opettaja vuodesta 1975. Kilpinen toimi Pääesikunnassa toimistoesiupseerina vuodesta 1976 ja patteriston komentajana Suomenlinnan rannikkotykistörykmentissä vuodesta 1979 sekä sitten uudestaan Pääesikunnassa, toimistopäällikkönä vuodesta 1981. Hangon Rannikkopatteriston komentaja hän oli vuodesta 1984, Sotakorkeakoulun linjajohtaja vuodesta 1986, Suomenlinnan rannikkorykmentin komentaja vuodesta 1987, sotilasasiamies Prahassa ja Bonnissa vuodesta 1991 sekä Vaasan sotilasläänin komentaja vuodesta 1995, ennen eroamistaan vakinaisesta palveluksesta 1998.

Kilpinen ylennettiin vänrikiksi 1960, luutnantiksi 1962, yliluutnantiksi 1965, kapteeniksi 1968, majuriksi 1975, everstiluutnantiksi 1981, everstiksi 1987 ja prikaatikenraaliksi 1996.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  *Kadettiupseerit 1920–2000*, s. 276. Kilpinen, Asko Olavi. Helsinki: Kadettikunta ry. Upseeriliitto ry. 2000. ISBN 951-98334-3-9.
**Vaskiveden työväentalo** oli Virtain kaupungin Vaskiveden kylässä sijainnut työväentalo.

Historiaa
---------

Vaskiveden työväenyhdistys perustettiin vuonna 1906. Jäseniä liittyi mukaan ensimmäisen vuoden aikana 218. Vuonna 1909 yhdistys osti valmiin rakennuksen ja siirsi sen yhdistyksen ostamalle tontille. Ensimmäinen kokous pystyttiin pitämään jo kyseisen vuoden heinäkuussa. Vihkiäisiä juhlittiin joulukuussa 1909. (Toisen lähteen mukaan siirto olisi tapahtunut jo vuonna 1907.) Vuonna 1917 yhdistys myi tontin takaisin alkuperäiselle omistajalle, osti uuden tontin kylän keskustasta ja siirsi talon sinne. Taloa laajennettiin, ja tupaantuliaisia vietettiin syksyllä 1924.

Vuonna 1935 Vaskiveden työväenyhdistys oli yksi Virtain toimivimmista yhdistyksistä, jonka jäsenmääräkin oli paikkakunnan korkeimpia. Vuonna 1937 yhdistyksen taloa kuvailtiin isoksi, joskin se vaati pientä kunnostamista tullakseen hyväksi toimipaikaksi.

Jäsenmäärä kuitenkin laski vuosikymmenten mittaan ja toiminta hiipui. Talo jäi kokonaan tyhjilleen vuonna 1975. Lopulta vuonna 1983 yhdistys päätti myydä talonsa tontteineen Virtain kaupungille. Talon kuvailtiin olevan tuolloin jo "käyttöön kelpaamaton". Rakennus purettiin, ja sen irtaimisto lahjoitettiin Virtain perinnekylään. Tontille rakennettiin rivitalo.

Toimintaa työväentalolla
------------------------

Vuonna 1915 yhdistykselle perustettiin torvisoittokunta, joka pysyi voimissaan 1960-luvun alkuun saakka. Myös näytelmätoimintaa oli jo alkuaikoina. Lisäksi oli naisjaosto, torppariosasto ja lauluseura. Talolla järjestettiin iltamia, vappujuhlia, kesäjuhlia, äitienpäiväjuhlia ynnä muuta. Opintokerhotoiminta oli säännöllistä, ja taloa myös vuokrattiin ulkopuolisiin tilaisuuksiin. Radio talolle hankittiin vuonna 1925. Sitä kuunneltiin kolmena iltana viikossa: keskiviikkoisin kuunteleminen oli ilmaista, mutta lauantai- ja sunnuntai-iltaisin kuuntelemisesta oli maksettava kaksi markkaa illalta. Myös jumalanpalveluksen kuunteleminen oli maksullista. Elokuvatoiminta alkoi vuonna 1926 ja jatkui 1960-luvun alkuun saakka.

Rakennus
--------

Talon pinta-ala oli 253 m², ja siihen kuului juhlasali näyttämöineen, ravintola, keittiö, eteinen sekä yhden huoneen ja keittiön asunto. Talo oli hirsirunkoinen, vuoraamaton ja punaiseksi maalattu. Alkuperäinen pärekatto vaihdettiin huopaan vuonna 1978. Sisäkatto ja sisäseinät oli paneloitu. Alkuperäinen lämmitys oli "rautakuorimuureilla". 1980-luvun alkuun mennessä ne oli poistettu, eikä talossa ollut lämmitystä. Talossa ei ollut myöskään vesijohtoa, viemäriä tai wc:tä.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6  Niemi, Jussi: *Työväenyhdistystoimintaa Virroilla 115 vuotta*. Lahdenkylän Työväenyhdistys ry, 2018.
2. 1 2 3 4   Båsk-Ekholm, Katia & Häyry, Kaj: *Suomen työväentaloja koskeva selvitys*. Helsinki: Opetusministeriö, 1982.
3. ↑  Työn Voima *digi.kansalliskirjasto.fi*.  9.12.1935, no 285. Viitattu 6.2.2023.
4. ↑  Työn Voima *digi.kansalliskirjasto.fi*.  11.12.1937, no 286. Viitattu 6.2.2023.
Apšeronin niemimaa.
**Apšeronin niemimaa** eli **Apšeron** (azer. *Abşeron yarımadası*, ven. Апшеро́нский полуо́стров, *Apšeronski poluostrov*) sijaitsee Kaspianmeren länsirannalla Azerbaidžanissa. Se muodostaa Kaukasusvuoriston pääjonon itäisen jatkeen. Niemimaan pituus on 60 kilometriä ja suurin leveys 30 kilometriä. Pinnanmuodostukseltaan se on suolajärvien täplittämää kumpuilevaa tasankoa, jolla esiintyy myös hiekkadyynejä. Ilmasto on kuiva ja subtrooppinen. Seudulla on huomattavia öljyesiintymiä.

Niemimaan etelärannalla sijaitsee Azerbaidžanin pääkaupunki Baku. Kylpyläpaikkakuntia ovat muun muassa Suraxanı, Mərdəkan ja Buzovna. Suraxanıssa on Ateşgahin tulenpalvojien temppeli ja Mərdəkanissa keskiaikainen linna. Şüvəlan on suosittu pyhiinvaelluskohde.

Noin neljäkymmentä prosenttia Azerbaidžanin asukkaista asuu Apšeronin niemimaalla, missä on myös 70% maan teollisuudesta. Niemimaalla ja sitä ympäröivillä merialueilla on ympäristöongelmia öljynporauksen ja käsittelemättömien jätevesien takia.

Apšeronin piirikunta sijaitsee pääosin sisämaassa niemimaan ulkopuolella.

Lähteet
-------

1. ↑  Hakulinen, Kerkko: *Maailman paikannimet: oikeinkirjoitusopas (uusittu laitos)*, s. 107. Helsinki: Kustannusosakeyhtiö Otava, 1996. ISBN 951-1-13602-X.
2. 1 2  *Bolšaja Sovetskaja Entsiklopedija, tom 2*, s. 140. Moskva: Sovetskaja Entsiklopedija, 1970.
3. ↑  Strana ognei Azerbaidžan: Administrativno-territorialnoje delenije *files.preslib.az*. Viitattu 14.3.2011. (venäjäksi)
4. ↑  John Noble, Michael Kohn, Danielle Systermans: *Georgia, Armenia & Azerbaijan (3rd edition)*, s. 258–259. Victoria, Oakland, London: Lonely Planet, 2008. ISBN 978-1-74104-477-5.
5. ↑  Environmental Issues Facing Absheron Peninsula, Azerbaijan *Earth Observation Snapshot*.  2013.  Arkistoitu 30.10.2016. Viitattu 30.10.2016.
**Vaslui** (saks. *Wassluy*, unk. *Vászló*) on noin 55 000 asukkaan kaupunki Romanian itäosassa, Moldovan historiallisella alueella. Vaslui toimii myös Vasluin piirikunnan pääkaupunkina.

Historia
--------

Arkeologisten tutkimusten mukaan Vasluin alueella on ollut asutusta neoliittisilta ajoilta lähtien. Vaslui mainittiin ensi kerran puolalaisessa asiakirjassa huomattavasti myöhemmin, vuonna 1375. Kaupunki paloi maan tasalle 1439 sekä 1440 tataarien hyökkäyksessä Moldaviaan.

Tammikuussa 1475 kaupungissa käytiin Vasluin taistelu moldovialaisten ja ottomaanien välillä. Tapani III Suuren johtama Moldavia voitti taistelun miesalivoimasta huolimatta.

1800-luvulla Bukovinasta sekä Galitsiasta lähteneet juutalaiset asettuivat kaupunkiin, muodostaen 1900-luvun puoliväliin asti merkittävän vähemmistön. Juutalainen toiminta jatkui aktiivisesti toiseen maailmansotaan asti, jolloin monet kaupungin juutalaiset lähetettiin pakkotyöhön tai vankilaan. Bessarabialaisperäiset juutalaiset siirrettiin Transnistriaan, lähikylien juutalaiset Vasluihin. Siirtojen seurauksena juutalaisten määrä kasvoi hetkellisesti, mutta myöhemmin suurin osa juutalaisväestöstä muutti kaupungista takaisin kotikyliinsä tai Israeliin. Vuonna 2005 Vasluissa asui vain 19 juutalaista, mutta kaupungissa toimii edelleen synagoga.

Vasluin väestö alkoi jälleen kasvaa 1968 jälkeen, jolloin kaupunki nimitettiin Vasluin piirikunnan pääkaupungiksi. Kommunistihallinto perusti kaupunkiin teollisuutta, joka houkutteli lähialueiden väestöä.

Väestö
------

Vuoden 2011 väestönlaskennan mukaan Vasluissa asuu 55 407 ihmistä, mikä tekee siitä Romanian 40. suurimman kaupungin.

Väestö jakautuu etnisiin ryhmiin seuraavasti:

* Romanialaiset: 98,63 %
* Romanit: 1,19 %
* Lipovanit: 0,06 %
* Muut: 0,12 %

Ystävyyskaupungit
-----------------

Alla olevassa luettelossa luetellaan Vasluin ystävyyskaupungit.

* Pohjois-Makedonia Radoviš, Pohjois-Makedonia
* Espanja San Fernando de Henares, Espanja
* Moldova Cahul, Moldova
* Italia Quarrata, Italia

Lähteet
-------

1. ↑
2. ↑  Battle of Vaslui - Battlefield *RouteYou*. Viitattu 4.7.2022. (englanniksi)
3. ↑  YIVO | Vaslui *yivoencyclopedia.org*. Viitattu 4.7.2022.
4. ↑  Vaslui *www.jewishvirtuallibrary.org*. Viitattu 4.7.2022.
5. ↑  Väestö kunnittain 2011 Romanian tilastokeskus. Viitattu 4.7.2022.
6. ↑  VASLUI~Oraşe infrăţite *www.primariavs.ro*. Viitattu 4.7.2022.
**Vuoden 774 aurinkomyrsky** on todennäköisesti ollut voimakas Auringon pyrskähdys, josta on kohdistunut valtava määrä hiukkasia maapallolle. Tästä todisteena on suuret määrät hiilen C-14 isotooppia, jota on löydetty pohjoisen pallonpuoliskon puiden lustoissa ja napa-alueiden jääkerrostumissa. Toisena vaihtoehtona C-14 kertymille on pidetty gammasädepurkausta.

Mikäli hiukkassäteily on aurinkomyrskystä, on se voimakkain tunnettu aurinkomyrsky, joka on osunut maapallolle. Revontulien on täytynyt näkyä eteläisillä leveysasteilla saakka. Anglosaksien kronikka mainitsee, että 774 taivaalla on näkynyt punainen krusifiksi ja käärmeitä, mikä saattaa kuvastaa revontulia.

Lähteet
-------

1. 1 2  Anniina Wallius: Suomen järvien pohjassa makaa tuhansien vuosien tapahtumakalenteri – vuoden 774 aurinkomyrsky olisi nyt valtava katastrofi Yle. Viitattu 24.9.2018.
2. ↑  Jättimäinen aurinkomyrsky oli tuhota maapallon vuonna 774 – nyt tapaus tunnetaan paremmin Teidetuubi.  Arkistoitu 25.9.2018. Viitattu 24.9.2018.
3. ↑  Yrjö Kokkonen: Maapallolle on osunut valtava gammasädepurkaus - Mistä se tuli? Yle. Viitattu 24.9.2018.
4. ↑  Red Crucifix sighting in 774 may have been supernova *phys.org*. phys.org. Viitattu 24.9.2018. (englanniksi)
**Komitea työväendemokratian ja kansainvälisen sosialismin puolesta** (ven. Комитет за рабочую демократию и международный социализм, КРДМС, *Komitet za rabotšuju demokratiju i meždunarodnyi sotsializm, KRDMS*) on yksi ensimmäisistä trotskilaisjärjestöistä Venäjällä.

KRDMS luominen
--------------

Sergei Bijets
KRDSMS:n perusti Sergei Bijets vuonna 1990 Työväen kansainvälisen komitean (TKK) venäläiseksi osastoksi. KRDMS piti itseään Lev Trotskin vuonna 1928 perustaman bolševikki-leninistien liiton suorana seuraajana. Järjestö osallistui kampanjamateriaaliensa jakeluun ja osallistui aktiivisesti vuosien 1991 ja 1993 tapahtumiin Moskovassa sekä vastusti "työnvastaisen" työlain käyttöönottoa. Valiokunta julkaisi Työväendemokratia -sanomalehteä. Vuonna 1993 organisaatio erosi TKK:n jäsenyydestä. Tuloksena muodostui kaksi samannimistä ryhmää.

KRDMS muutoksia
---------------

Vuonna 1998 KRDMS, muutti nimekseen Sosialistinen vastarinta (ven. Социалистическое сопротивление, *Sotsialistitšeskoje soprotivlenije*), ja sanomalehden nimeksi muutettiin Vasen etujoukko (ven. Левый авангард, *Levyi avangard*).

KRDMS
-----

Järjestön jäsenet kannattivat "vallankumouksellisen työväenpuolueen" perustamista, joka ei liity mihinkään kansainvälisiin rakenteisiin. KRDMS aloitti marxilaisen työväenpuolueen kanssa yhdistävän keskustelun, jonka puitteissa pidettiin useita seminaareja Neuvostoliiton luokkaluonteesta. Yhdistymistä ei kuitenkaan koskaan tapahtunut. Vuonna 1998 Moskovassa pidetyssä KRDMS:n kuudennessa kongressissa yksi järjestön johtajista, Sergei Bijets, ehdotti liittymistä marxilaisen internationaalin komiteaan (KMT). Hänen ehdotuksensa ei sitten saanut tukea.

Tammikuussa 1999 pidettiin seitsemäs kongressi, jossa järjestö päätti liittyä KMT:hen. Samassa kongressissa KRDMS nimettiin uudelleen Vallankumoukselliseksi työväenpuolueeksi. Boris Stomahin, erotettiin organisaatiosta samassa kongressissa.
**Apóstoloi** (kreik. Απόστολοι; transl. myös *Apóstoli*) on Kreikan kylä, joka sijaitsee Kreetan saarella. Se kuuluu hallinnollisesti Amárin kuntaan, Réthymnon alueyksikköön ja Kreetan alueeseen. Kylän väkiluku on 162 (vuonna 2011).

Apóstoloin kylä, suomeksi "Apostolit", sijaitsee Amárin laaksossa noin 31 kilometriä kaakkoon Réthymnon kaupungista. Kylä mainitaan ensimmäisen kerran venetsialaisvallan aikaisessa väestönlaskennassa vuonna 1583. Kylän tärkeimmät kirkot on omistettu Pyhille apostoleille (*Ágioi Apóstoloi*), Pyhälle Nikolaokselle (*Ágios Nikólaos*) ja Pyhälle Spyridonille (*Ágios Spyrídonas*).

Apóstoloi muodostaa myös laajemman kyläyhdyskunnan (Τοπική Κοινότητα Αποστόλων, *Topikí Koinótita Apostólon*), johon kuuluvat varsinaisen Apóstoloin kylän lisäksi kylät Agía Foteiní ja Génna. Koko yhdyskunnan väkiluku on 277.

Aiemmin kylä kuului Sývritoksen kuntaan ja vuodesta 2011 Amárin kunnan Sývritoksen kunnallisyksikköön.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Απογραφή Πληθυσμού - Κατοικιών 2011. Väestönlaskennan tulokset (XLS)  2011. The Hellenic Statistical Authority (Kreikan tilastokeskus ELSTAT).  Arkistoitu 16.10.2015. Viitattu 1.9.2014. (kreikaksi)
2. ↑  Απόστολοι *Terrabook*. Viitattu 6.9.2021.
3. ↑  Απόστολοι *Original Crete*. Viitattu 6.9.2021.
**Ussuri** (ven. Уссури, kiin. 乌苏里江, *Wǔsūlǐ Jiāng*) on pohjoiseen virtaava Amurin sivujoki Venäjän kaukoidän ja Kiinan rajalla. Ussurin pituus on 897 kilometriä ja valuma-alueen pinta-ala 193 000 km2. Joella on suuria tulvia.

Ussuri yläjuoksullaan Gornuje Kljutšissa
Ussuri saa alkunsa Primorjen aluepiirissä läheltä Tyynenmeren rannikkoa, Vladivostokin koillispuolelta, Sihote-Alin-vuoriston rinteiltä. Se yhtyy etelästä Kiinan ja Venäjän rajana virtaavaan Sungatša-sivujokeensa noin 200 km Hankajärvestä alavirtaan. Sitten se virtaa rajajokena pohjoiseen ja yhtyy Amuriin Habarovskin kaupungin kohdalla (48.453°N, 135.064°E).

Ussuri ja Sungatša ovat kesäaikaan navigointikelpoisia 750 km:n matkalla Amurista ylävirtaan. Ussuri jäätyy marraskuun puolivälissä ja sulaa huhtikuun puoliväliin mennessä.

Silta Ussurin yli Lesozavodskissa

Ussurijoen rajaselkkaus 1969
----------------------------

*Pääartikkeli: Ussurin rajavälikohtaus*
Kiista Neuvostoliiton ja Kiinan kansantasavallan rajalinjasta kylmän sodan aikakaudella johti aseelliseen rajaselkkaukseen Ussurijoen keskijuoksulla Damanskin saarella maaliskuussa 1969. Yhteenotoissa kuoli noin 60 neuvostosotilasta ja tuntematon määrä kiinalaisia. Valtioiden välirikkoon liittyi tuolloin suuremman kansainvälisen konfliktin uhka. Kiista laukesi paikallisesti syyskuussa 1969, mutta rajasta sovittiin lopullisesti vasta Neuvostoliiton hajottua, vuonna 2004.

Lähteet
-------

1. ↑  Ussuri River (Arkistoitu – Internet Archive) Tour o China
2. ↑  Perkins, Dorothy (toim.): *Encyclopedia of China*, s. 579. Longdon, New York: Rputledge, 2013. ISBN 1-57958-110-2. Google-kirjat (viitattu 30.10.2017).

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Ussuri** Wikimedia Commonsissa
Bruniquel
**Bruniquel** [bʁyni.kel] on Ranskan kunta Occitanien alueella Tarn-et-Garonnen departementin kaakkoisrajalla. Kunnan asukasluku vuonna 2014 oli 611. Se kuuluu Tarn-Tescou-Quercyn kantoniin Montaubanin arrondissementissa. Bruniquel sijaitsee noin 40 kilometriä Montaubanista itään.

Bruniquelin nähtävyyksiin kuuluu kukkulan huipulla sijaitseva linna, linnoitettu kylä ja siellä sijaitseva Maison Payrol 1200-luvulta peräisin olevine seinämaalauksineen. Bruniquel kuuluu kauneimpien ranskalaiskylien järjestöön *Les Plus Beaux Villages de France*, johon Tarn-et-Garonnen departementista kuuluu kaksi muutakin kylää, Auvillar ja Lauzerte, ja lisäksi Bruniquelin lähinaapuri Puycelsi Tarnin departementin puolella.

Lähteet
-------

1. ↑  "Bruniquel", *The Green Guide: Languedoc, Roussillon, Tarn Gorges*, s. 418. Gilbert, Jonathan P. (toim.). Michelin Maps and Guides, 2009. ISBN 978-1-906261-84-9. (englanniksi)
2. ↑  List of The Most Beautiful Villages of France (Arkistoitu – Internet Archive), Les plus beaux villages de France. Viitattu 19.7.2017.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Bruniquel** Wikimedia Commonsissa

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: fr:Bruniquel