recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Jumbon Stockmann** on Vantaalla sijaitseva Stockmannin tavaratalo, joka toimii kauppakeskus Jumbon yhteydessä osoitteessa Vantaanportinkatu 3. Kauppakeskuksen paikoitustiloissa on 4 600 paikoituspaikkaa, joista 650 sijaitsee tavaratalon alapuolella.

Jumbon Stockmann avasi ovensa 27. lokakuuta 2005 kauppakeskus Jumbon laajennusosassa. Tavaratalolla on tilaa 11 000 neliömetriä ja sen vieressä olevalla Zaralla, jonka Suomen-toiminnoista Stockmann vastaa, on 1 200 neliömetriä. Stockmann työllistää kahdessa toimipaikassa yhteensä 340 työntekijää, joista 300 työskentelee Stockmann-tavaratalossa ja 40 Zara-myymälässä.*lähde?*

Myyntiosastot
-------------

Tavaratalon on suunnitellut arkkitehti Petri Rouhiainen, ja sen tilat muodostuvat valopihan ympärille.

Tavaratalo jakaantuu kahteen kerrokseen:

1. kerros: naisten muoti, kosmetiikka ja parturi-kampaamo

2. kerros: miesten muoti, koti, lapset, urheilu ja tavaratalon palvelupiste

Tavaratalo on Stockmannin Suomen tavarataloista ainoa, jossa ei sijaitse Akateemisen kirjakaupan myymälää eikä Food Market Herkkua, jotka molemmat suljettiin vuonna 2019. Herkusta vastaavan HOK-Elannon päivittäistavaramyymälänä Jumbossa toimii Prisma.

Lähteet
-------

1. 1 2  Huhta, Matti: Jumbon laajennus valmis kuukauden kuluttua *Helsingin Sanomat*.  23.9.2005. Viitattu 15.6.2021.
2. ↑  Vuosikertomus 2005 (s. 6) Stockmann.  Arkistoitu 12.5.2021. Viitattu 15.6.2021.
3. ↑  Stockmann uudistaa Jumbon tavaratalonsa  27.6.2019. Stockmann. Viitattu 15.6.2021.

Aiheesta muualla
----------------

* Tavaratalon kerrosopaste
* Yhteystiedot ja uutiset

Stockmannin tavaratalot

|  |  |
| --- | --- |
| Nykyiset | 
* Espoon Tapiola
* Helsinki
* Helsingin Itäkeskus
* Riika
* Tallinna
* Tampere
* Turku
* Vantaan Jumbo

 |
| Lisensoidut | 
* Jekaterinburg
* Moskova
* Pietari

 |
| Lakkautetut | 
* Kouvola
* Oulu
* Pietarsaari

 |
Tereftaalihappoon perustuvan polyftaaliamidin rakenne
**Polyftaaliamidi** eli **PPA** on polyamideihin kuuluva polymeeri, jonka valmistuksessa käytetään aromaattisia dikarboksyylihappoja ja alifaattisia diamiineja. Polyftaaliamideilla on korkean sulamispisteensä ja hyvän kestävyytensä vuoksi useita käyttökohteita.

Ominaisuudet, valmistus ja käyttö
---------------------------------

Polyftaaliamidien valmistuksessa käytettävistä dikarboksyylihapoista vähintään 55 % on tereftaalihappoa tai isoftaalihappoa. Muut dikarboksyylihapot voivat olla alifaattisia, esimerkiksi adipiinihappoa. Diamiineina käytetään usein heksametyleenidiamiinia tai metyylipentanediamiinia. Polyftaaliamidien sulamispiste on polymeeriksi korkea, noin 294–332 °C. Aineen moolimassa on useimmiten 11 000–14 000 g/mol. Polyftaaliamidin lasisiirtymälämpötila on noin 50 °C ja kiteisyysaste 33–45 %. Tereftaalihaposta valmistetut polyftaaliamidit ovat kiteisempiä kuin isoftaalihaposta valmistetut, mikä johtuu siitä, että isoftaalihappo aiheuttaa polymeeriketjuun taitteen ja ketjun pakkautuminen ei ole yhtä täydellistä. Polyftaaliamidi ei reagoi useiden kemikaalien kanssa ja liukenee vain fenoleihin. Polyftaaliamidit kestävät hyvin kulutusta, eivät viru ja niiden mekaaninen kestävyys on hyvä. Polymeeri saattaa kuitenkin olla haurasta ja sitkeyttä parannetaan seostamalla mukaan lasikuitua. Polyftaaliamidien tiheys on 1,2–1,5 g/cm3 ja lasikuitu lisää tiheyttä.

Polyftaaliamideja valmistetaan kuumentamalla dikarboksyylihappoja diamiinien kanssa. Reaktio tyypiltään polykondensaatioreaktio ja katalyyttinä käytetään happoja. Markkinoille polymeeri tuli vuonna 1991.

Polyftaaliamidia käytetään useissa korkeiden lämpötilojen kestoa ja kulutuksenkestoa vaativissa sovelluksissa. Niitä ovat muun muassa ajoneuvojen moottoreiden kuoret, pumput, kytkimet, autojen polttoaineputket, ajoneuvojen valaisinten osat, kodinkoneiden osat ja kaasuputket.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Fabio Garbassi & Riccardo Po: "Engineering Thermoplastics", teoksessa *Kirk-Othmer Encyclopedia of Chemical Technology*, John Wiley & Sons, New York, 2001.
2. 1 2 3  Tony Whelan: *Polymer Technology Dictionary*, s. 334. Springer, 1994. ISBN 0-412-58180-9. (englanniksi)
3. ↑  George Wypych: *Handbook of Polymers*, s. 546. ChemTech Publishing, 2022. ISBN 978-1-927885-96-3. Kirja Googlen teoshaussa (viitattu 3.11.2023). (englanniksi)
4. 1 2 3  Charles A. Harper, Edward M. Petrie: *Plastics Materials and Processes*, s. 442–443. John Wiley & Sons, 2003. ISBN 0-41-45603-9. Kirja Googlen teoshaussa (viitattu 3.11.2023). (englanniksi)
5. 1 2 3  Mateo Gonzalez de Gortari, Manjusri Misra & Amar K. Mohanty: Polyphthalamide polymers: A review on synthesis, properties, and advance manufacturing and emerging applications.  *Journal of Applied Polymer Science*, 2022, 139. vsk, nro 40. Artikkelin verkkoversio. Viitattu 3.11.2023.  (englanniksi)
**Faina Melnik** (9. kesäkuuta 1945 Bakota, Ukraina – 16. joulukuuta 2016 Moskova) oli ukrainalainen, Neuvostoliittoa edustanut kiekonheittäjä, joka voitti olympiakultaa ja kaksi Euroopan-mestaruutta sekä piti maailmanennätystä hallussaan 1970-luvulla useiden vuosien ajan.

Helsingin EM-kilpailuissa 1971 Melnik heitti kiekonheiton loppukilpailun viimeisellä kierroksella maailmanennätyksen 64,22 m ja voitti kultaa. Seuraavana vuonna hän voitti Münchenin olympialaisissa kultaa tuloksella 66,62 m. Voittoputki jatkui Rooman EM-kilpailuissa 1974 tuloksella 69,00 m. Hopeamitalisti Argentina Menis hävisi hänelle yli neljä metriä.

Melnik ylitti maailman ensimmäisenä naisheittäjänä kiekonheitossa 70 metrin rajan; Zürichissä 20. elokuuta 1975 heitetty tulos 70,20 m oli Melnikin kymmenes maailmanennätys. Vielä 24. huhtikuuta 1976 hän paransi Sotšissa maailmanennätyksen lukemiin 70,50 m. Hän oli Montréalin olympialaisten voittajasuosikki mutta jäi neljänneksi tuloksella 66,40 m. Prahan EM-kilpailuissa 1978 hän sijoittui viidenneksi tuloksella 62,30 m. Moskovan olympialaisissa 1980 hän jäi karsintaan mutta heitti myöhemmin samana vuonna vielä huipputuloksen 69,60 m.

Kaikkiaan Melnik paransi maailmanennätystä 11 kertaa. Argentina Menis vei häneltä ennätyksen syksyllä 1972 kahdeksaksi kuukaudeksi, ja lopullisesti hän menetti maailmanennätyksen Evelin Jahlille elokuussa 1978 päivälleen seitsemän vuotta ensimmäisen oman ME-heittonsa jälkeen.

Melnik oli jonkin aikaa naimisissa bulgarialaisen kiekonheittäjän Velko Velevin kanssa. Vuosina 1977–1979 Melnik käytti sukunimeä Veleva aviomiehensä mukaan.

Lähteet
-------

* Hannus, Matti: *Yleisurheilu: Tuhat tähteä, 2. painos*, s. 193. WSOY, 1984. ISBN 951-0-11900-8.

### Viitteet

1. ↑  Faina Melnik (Arkistoitu – Internet Archive) Sports Reference LLC. Viitattu 24.3.2018. (englanniksi)

  

Naisten kiekonheiton olympiavoittajat

|  |
| --- |
| 1928: Halina Konopacka |
1932: Lillian Copeland |
1936: Gisela Mauermayer |
1948: Micheline Ostermeyer |
1952: Nina Romaškova |
1956: Olga Fikotová |
1960: Nina Ponomarjova |
1964: Tamara Press |
1968: Lia Manoliu |
1972: Faina Melnik  |
1976: Evelin Schlaak |
1980: Evelin Jahl |
1984: Ria Stalman |
1988: Martina Hellmann |
1992: Maritza Martén |
1996: Ilke Wyludda |
2000: Ellina Zvereva |
2004: Natalja Sadova |
2008: Stephanie Brown-Trafton |
2012: Sandra Perković |
2016: Sandra Perković |
2020: Valarie Allman |


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* World Athletics
* Tilastopaja 🔒

 |

 |
**Rusistiikka** on kielitieteen ja jossain määrin myös kirjallisuustieteen ala, joka tutkii ennen muuta venäjän kieltä mutta myös venäläistä kirjallisuutta. Rusistiikka on esimerkiksi Suomessa hyvin läheisessä suhteessa slavistiikkaan, joka tutkii kaikkia slaavilaisia kieliä.

Rusistiikan historiaa Suomessa
------------------------------

Perinteisesti Suomessa on tutkittu venäjän kieltä osana slavistiikkaa, mutta 1960-luvulta alkaen rusistiikka on saanut jalansijaa Helsingin yliopiston ohella muissakin Suomen yliopistoissa. Joensuun yliopistoon perustettiin venäjän kielen laitos vuonna 1972. Aluksi virkaa tekevänä professorina Muusa Ojanen. Natalia Baschmakoff toimi Joensuun yliopistossa vuodesta 1992–1998 Venäjän kirjallisuuden apulaisprofessorina ja vuodesta 1998 alkaen professorina. Vuodesta 2001 hän on ollut myös Tampereen yliopiston Venäjän kirjallisuuden ja kulttuurin dosentti. Suomen Akatemian vanhempana tutkijana hän on ollut vuosina 2005–2006.

Sekä Natalia Baschmakoff että Muusa Ojanen toimivat Helsingin yliopistossa lehtoreina. Muusa Ojasen venäjän kielen oppikirjat *Opi Venäjää 1-2* sekä *Grammatika: venäjän kielioppi* ovat merkittävässä asemassa Suomessa. Helsingin yliopistossa hänen äänneopin luentonsa olivat hyvin suosittuja opiskelijoiden keskuudessa. Natalia Baschmakoff on väitöskirjansa jälkeen julkaissut kirjallisuuteen kuuluvan tutkimuksensa lisäksi myös Suomen vanhaa venäläisväestöä koskevaa tutkimusta. Yleisesti katsottuna venäläiset ja venäläistaustaiset professorit ovat työllään tuoneet merkittävän panoksen Suomen slavistiikkaan ja rusistiikkaan. Heidän ansiokseen voidaan laskea myös se, että Helsingin yliopistoon perustettiin Venäjän kielen ja kirjallisuuden laitos.

Lähteet
-------

1. ↑  Kielitoimiston sanakirja *www.kielitoimistonsanakirja.fi*. Viitattu 9.11.2023.
2. 1 2 3  Shenshin, Veronica: Venäläiset ja venäläinen kulttuuri Suomessa  2008. Helsingin yliopiston Aleksanteri-instituutti. Viitattu 9.11.2023.
Stora Ådholmen

|  |  |
| --- | --- |
| Sijainti | 
60°7′49.00″N, 24°48′43.00″E, EspooUusimaaSuomi |
| Merialue | 
Suomenlahti, Itämeri |
| Pinta-ala | 
0,14 km² |

Karttamuokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa WikidataaTietolaatikon dokumentaatioNäytä Wikidatasta tulevat arvot

**Stora Ådholmen** on huvilasaari Espoon itäsaaristossa. Se sijaitsee nelisen kilometriä Matinkylän Nuottaniemen venesatamasta itäkaakkoon. Espoon virallisessa kaupunginosajaossa Stora Ådholmen kuuluu Matinkylään; saaren ja Matinkylän manneralueen välinen etäisyys on pienimmillään noin kolme kilometriä.

Stora Ådholmenin pinta-ala on noin 14 hehtaaria. Saaren lounaispuolella sijaitsee Lilla Ådholmen. Saarten välinen salmi on kapea ja matala, joten merenpinnan ollessa alhaalla se muuttuu saaria yhdistäväksi kannakseksi. Stora Ådholmenin suurin pituus lounaasta koilliseen on noin 700 metriä, Lilla Ådholmenin suurin pituus kaakosta luoteeseen on puolestaan noin 200 metriä.

Ådholmen-nimen taustalla on ruotsin appellatiivi åda, joka tarkoittaa naarashaahkaa. Nimi on viitannut alun perin joko Stora Ådholmeniin tai koko saariryhmään. Lilla Ådholmen on sittemmin saanut kokoonsa viittavan tarkenteen "Lilla", jolloin suurempaa saarta on vastavuoroisesti alettu kutsua Stora Ådholmeniksi. Varhaisimmat maininnat saariryhmän nimistä ovat 1600-luvulta.

Stora Ådholmenin itäpuolella on useita pieniä saaria ja luotoja, joista Vattukobben ja Vettakobben ovat luonnonsuojelualuetta, kuten myös niiden itäpuolinen Ådholms Långgrund. Ådholmenin saariryhmän naapurisaaria ovat muun muassa Miessaari noin kilometri lännen suuntaan sekä Vehkasaari ja Käärmesaari runsas kilometri pohjoiseen. Lounaassa lähin naapurisaari on Haraholmen.

Stora Ådholmen on itäsaariston rakennetuimpia huvilasaaria. Ennen huviloiden aikakautta saarella oli kalastajamökki, joka näkyy vuoden 1872 kartassa. Vanha mökki on sittemmin muutettu huvilaksi. Stora Ådholmenin eteläkärjessä rantakallioiden äärellä varsin suojattomassa paikassa sijaitsee 1920-luvun taitteessa valmistunut suurehko taitekattoinen huvila, jonka hirsirunko on perimätiedon mukaan siirretty Kaivopuistosta. Arkkitehtonisesti huvila on koruton.

Lähteet
-------

* Härö, Erkki: *Espoon rakennuskulttuuri ja kulttuurimaisemat : Byggnadskulturen och kulturlandskapet i Esbo*. Toinen, tarkistettu painos. Helsinki: Espoon kaupunginmuseo/Esbo stadsmuseum, 1991. ISBN 951-857-182-1.

### Viitteet

1. 1 2  Stora Ådholmen Espoon opaskartalla
2. 1 2  Sami Suviranta: Matinkylä – Mattby (html) (Lilla Ådholmen) *Espoo.fi*.  2008. Espoo:  Espoon kaupunki. Viitattu 3.5.2018.
3. ↑  Saariston osayleiskaava: Selostus (pdf) (s. 8) *Espoo.fi*. Espoo:  Espoon Kaupunkisuunnittelukeskus.  Arkistoitu 25.2.2019. Viitattu 3.5.2018.
4. ↑  Härö, s. 212

Aiheesta muualla
----------------

* Tiedostopalvelu.maanmittauslaitos.fi
* Stora Ådholmen, Uusimaa, Finland — Sunrise, Sunset and Daylength
Rantalentopallokenttä suunnitellun metroaseman laiturihallissa.
**Pasilan metroasema** on Helsinkiin suunniteltu metroasema, jolle on rakennettu tilavaraus syksyllä 2019 valmistuneen Mall of Tripla -kauppakeskuksen kellarikerrokseen. Asema on tarkoitettu osaksi niin sanottua Töölön metroa, jonka rakentamisesta ei ole vielä tehty lopullista päätöstä. 

Mahdollisen tulevan metroaseman laiturihallin tiloihin avattiin syksyllä 2019 (Triplan avautuessa 17.10.2019) lasten seikkailupuisto HopLop ja SurfHouse Helsinki.

Rakentaminen
------------

Tila asemalle varattiin, koska myöhemmin sen rakentaminen olisi ollut erittäin vaikeaa. Suunnitellun metroaseman kohdalla sijaitsi aikoinaan järvi ja metroasema olisi jouduttu louhimaan hyvin syvälle kallioon mikäli sille ei olisi varattu tilaa lähempänä maanpintaa. Itse metro tulee paikalle Helsingin yleiskaavan mukaisesti aikaisintaan 2020-luvun puolivälissä.

Lähteet
-------

1. ↑  Autiosta metroasemasta 17 miljoonan lasku *helsinginuutiset.fi*.  18.5.2016. Viitattu 18.11.2019.
2. ↑  Moisio, Teppo: Helsingin alla kummittelee neljä haamuasemaa.  *Helsingin Sanomat*, 15.2.2015, s. A 20.  Sanoma Oy. Artikkelin verkkoversio.
*Tämä artikkeli käsittelee kaupunkia. Karakul (lammas) käsittelee lammasrotua, jonka turkista kutsutaan myös astrakaniksi.*



  

  

  

  

  

  

  

  

**Astrahan** (ven. А́страхань) on noin puolen miljoonan asukkaan kaupunki Etelä-Venäjällä Volgan suistossa, noin 100 kilometriä Kaspianmerestä. Se on Astrahanin alueen hallinnollinen keskus.

Historia
--------

Kaupungin historiallinen edeltäjä, Xacitarxan, mainitaan ensimmäistä kertaa 1200-luvun matkalaiskertomuksissa. 1300-luvulla se oli yksi Kultaisen ordan merkittävistä poliittisista keskuksista ja kauppapaikoista. Vuonna 1395 Timur Lenk tuhosi kaupungin. Kaupunki kuitenkin rakennettiin uudelleen ja se toimi jonkin aikaa Astrahanin kaanikunnan pääkaupunkina. Vuonna 1556 Iivana Julma poltatti vanhan Xacitarxanin ja liitti Astrahanin kaanikunnan alueen Venäjään.

Uusi Astrahanin kaupunki rakennettiin myös Volgan alajuoksulle, 12 kilometrin päähän Xacitarxanista. Sen keskikohdaksi tuli saarelle rakennettu linnoitus, jota turkkilaisten ja tataarien muodostama armeija piiritti lyhyesti epäonnisen Astrahanin sotaretken aikana 1569.

Astrahan on myös tunnettu Arkangeli–Astrahan-linjasta, johon asti saksalaisten oli tarkoitus edetä Operaatio Barbarossassa.

Astrakanin Neitsyt Marian kuolonuneen nukkumisen katedraali

Lähteet
-------

1. ↑  Population of capital cities and cities of 100 000 or more inhabitants United Nations Statistics Division. Viitattu 5.2.2015. (englanniksi)
2. ↑   Kerkko Hakulinen ja Sirkka Paikkala: *Pariisista Papukaijannokkaan*, s. 24. Suomenkieliset ulkomaiden paikannimet niiden vieraskieliset vastineet. Helsinki: Kotimaisten kielten keskus, 2013. ISBN 978-952-5446-80-7.

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Astrahan**.
**Nemanja Majdov** (s. 10. elokuuta 1996) on serbialainen judon maailmanmestari. Hän on maailmanlistalla kolmantena 90 kg:n painoluokassa (tilanne marraskuussa 2020).

Majdov voitti 90 kg;n sarjan maailmanmestaruuden Budapestissa 2017 kukistettuaan loppuottelussa slovenialaisen Mihael Žgankin. Hän sai MM-pronssia samassa sarjassa Tokiossa 2019. Hän saavutti 90-kiloisissa EM-hopeaa Tel Avivissa 2018 ja Prahassa 2020 hävittyään kummallakin kerralla loppuottelussa venäläiselle Mihail Igolnikoville. Varsovan EM-kilpailuissa 2017 hän sijoittui samassa painoluokassa seitsemänneksi ja Lissabonissa 2021 viidenneksi.

Majdov voitti alle 21-vuotiaiden Euroopan-mestaruuden 81 kg:n sarjassa 2014 ja 2016. Hän sai alle 18-vuotiaiden EM-hopeaa 73-kiloisissa 2013 ja alle 23-vuotiaiden EM-pronssia 90 kg:n painoluokassa 2016.

Majdov saavutti Välimeren kisoissa hopeaa 2018. Hän on saavuttanut IJF World Tourin kilpailuissa kaksi voittoa, kaksi kakkossijaa ja viisi kolmossijaa. Hän on voittanut aikuisten sarjassa neljä Serbian-mestaruutta.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Nemanja Majdov *judoinside.com*. Viitattu 29.10.2019. (englanniksi)
2. ↑  Seniors .90 kg *ijf.org*. Viitattu 22.11.2020. (englanniksi)
**Migološtši** (ven. Миголощи) on maalaiskunta ja sen keskuskylä Novgorodin alueen Hvoinajan piirissä Venäjällä. Kunnan pinta-ala on 299 neliökilometriä. Asukkaita on 430 henkeä (vuonna 2010).

Migološtšin kunta sijaitsee Valdain ylängön koillisosassa. Se rajoittuu lännessä Hvoinajan piirin Antsiferovon, pohjoisessa Pesin ja idässä Borovskojen kuntiin sekä etelässä Borovitšin piiriin. Pinta-alasta suurin osa on metsää. Kunnan alueella sijaitsee lukuisia järviä, joista suurimpia ovat Vjalets, Orehovo, Sjezžeje, Dubno ja Jamnoje. Hyötykaivannaisia ovat hiekka, sora, kalkkikivi ja turve.

Keskuskylän lisäksi kuntaan kuuluu 22 kylää: Arkadjevka, Bereg, Botnevo, Dubinina Gorka, Dubje, Gorka, Jamnitsa, Karpovo, Kljonovo, Kolmošino, Krepugino, Krivuha, Kurkovo, Molodilno, Narotovo, Oparino-1, Oparino-2, Peršutino, Požarjo, Sitnitsa, Smjonkovo ja Spasovo. Asukkaista 71 % elää Migološtšin kylässä.

Seudulla on ollut 1600-luvulla syntynyttä karjalaisasutusta. Krepuginon ja Oparinon kylät mainitaan karjalaisten asuttamina Peter von Köppenin 1800-luvun puolivälissä laatimassa Euroopan-puoleisen Venäjän etnografisessa kartassa. Krepugino ja Smjonkovo kuuluivat Aleksandr Suvorovin omistamiin Sopinyn karjalaiskyliin. Samaan kyläryhmään kuului myös lähistöllä sijaitseva Kontšanskoje-Suvorovskoje.

Migološtšista on linja-autoyhteydet Hvoinajaan ja Borovitšiin. Seudun pääelinkeino on maatalous, jota edustavat vain henkilökohtaiset aputaloudet. Migološtšissa on lastentarha, keskikoulu, kerhotalo, kirjasto, ensiapuasema ja elintarvikemyymälä, Spasovossa ensiapuasema ja kauppa. Nähtävyyksiä ovat keskiaikaiset asuin- ja hautapaikat, uhrikivet sekä 1800-luvulta peräisin olevat Migološtšin ja Molodilnon pogostan kirkot.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Generalnyi plan Migološtšskogo selskogo poselenija *khvoinaya.ru*. Viitattu 26.10.2011. (venäjäksi)[vanhentunut linkki]
2. ↑  N.M. Švarev: Novgorodskije karely na etnografitšeskih kartah Petra Keppena *kirjazh.spb.ru*. Viitattu 2.11.2011. (venäjäksi)
3. ↑  G.I. Vasiljeva: O tšom rasskazal eksponat muzeja.  *Tšelo*, 2011, nro 1, s. 102–103. Novgorod:  Novgorodski gosudarstvennyi universitet imeni Jaroslava Mudrogo. Artikkelin verkkoversio.  (venäjäksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Migološtšin kunnan sivusto (venäjäksi)
* Migološtšin kunta Hvoinajan piirin sivustolla (Arkistoitu – Internet Archive) (venäjäksi)
**Labastide-du-Vert** on kunta Lounais-Ranskassa Lotin departementissa Oksitanian alueella. Se sijaitsee noin 21 kilometriä Cahorsin kaupungista luoteeseen.

Henri Martinin maalaus Marquayrolin tilan lammesta
Vuonna 1900 taidemaalari Henri Jean Guillaume Martin hankki Labastide-du-Vertistä noin 28 hehtaarin kokoisen tilan nimeltä Marquayrol. Samalla hän alkoi rakentaa tilan ympärille puutarhaa, jossa oli lampia, pergoloita, puukujia ja huvimajoja. Joka kevät hän tuli Marquayroliin ja maalasi kesäajan tilan nähtävyyksiä sekä Labastide-du-Vertin kylää. Hän jatkoi täällä maalaamistaan kuolemaansa saakka, ja hänen teoksistaan löytyykin 200 Marquayrol-aiheista maalausta. Vuonna 2021 perustettiin yhdistys palauttamaan puutarha sellaiseksi kuin se oli taiteijan siellä asuessa. Puutarha avattiin vierailijoille ensimmäistä kertaa kesäkuussa 2022.

Tunnettuja kuntalaisia
----------------------

* Henri Jean Guillaume Martin (1860-1943), taidemaalari, kuoli Labastide-du-Vertissä

Lähteet
-------

1. ↑  Comparateur de territoire Institut National de la Statistique et des Études Économiques. Viitattu 23.11.2023. (ranskaksi)
2. ↑  Henri Martin, Artiste incontournable de la peinture post-impressionniste Les Jardins d’Henri Martin. Viitattu 23.11.2023. (ranskaksi)
3. ↑  ARJEHM, Une association née d’une passion… Les Jardins d’Henri Martin. Viitattu 23.11.2023. (ranskaksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Labastide-du-Vert** Wikimedia Commonsissa
**Zahar Fjodorovitš Dorofejev** (ven. Заха́р Фёдорович Дорофе́ев, 24. maaliskuuta 1890 nykyisen Mordvan tasavallan Torbejevon piirin Salazgorin kylä – 18. kesäkuuta 1952 Moskova) oli mokšamordvalainen kirjailija.

Zahar Dorofejev syntyi talonpoikaisperheeseen. Hän valmistui Kazanin opettajaseminaarista, työskenteli kyläkoulun opettajana, kirjoitti runoja ja julkaisi venäjänkielisen kokoelman *Pesni i dumy narodnogo utšitelja* ("Kansakoulunopettajan lauluja ja mietteitä") vuonna 1912.

Jumalaa etsineestä Dorofejevista kehittyi ensimmäisen maailmansodan vaikutuksesta vallankumouksellinen, joka liittyi bolševikkipuolueeseen vuonna 1918. Vuodesta 1923 lähtien hän työskenteli Moskovassa Venäjän SFNT:n valistusasiain kansankomissariaatissa ja NKP(b):n keskuskomitean mordvalaisen osaston sihteerinä. Dorofejev johti mordvalaisen koululaitoksen kehittämistä ja oli yksi mordvalaisten autonomisen alueen suunnittelijoista. Hän valmistui Moskovan autoliikenneinstituutista vuonna 1932 ja työskenteli sen jälkeen NKVD:n autoliikenneopiston opettajana. Vuodesta 1939 hän toimi oppikirjakustantamon toimittajana ja myöhemmin opettajana.

Dorofejev oli yksi mordvalaisen kirjallisuuden perustanlaskijoista. Hän laati mokšankielisen aapisen (1925) ja lukukirjan (1928), kirjoitti runoja, kertomuksia ja kuvauksia, muokkasi kansansatuja ja käänsi venäläisten kirjailijoiden teoksia.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  *Mordovija: Entsiklopedija v dvuh tomah, tom 1*, s. 294. Saransk: Mordovskoje knižnoje izdatelstvo, 2003. ISBN 5-7595-1543-8.
2. ↑  Dorofejev Zahar Fjodorovitš *Biblioteka mordovskoi literatury*.  Arkistoitu 5.3.2016. Viitattu 3.4.2021.


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Yhdysvallat
* Puola

 |

 |
**Zdravko Kuzmanović** (serb. Здравко Кузмановић, s. 22. syyskuuta 1987 Thun, Sveitsi) on serbialainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja. Hän edustaa sveitsiläisseura FC Baselia. Kuzmanović lukeutuu myös Serbian maajoukkueen vakionimiin.

Kuzmanović syntyi ja kasvoi Sveitsissä. Hänellä on myös Sveitsin kansalaisuus.

Kuzmanović aloitti ammattilaisuransa Baselin riveissä vuonna 2005. Fiorentinaan hän siirtyi tammikuussa 2007. Elokuussa 2009 Kuzmanović siirtyi Bundesliigajoukkue VfB Stuttgartiin nelivuotisella sopimuksella. Tammikuun 2013 siirtoikkunassa Kuzmanović teki sopimuksen Serie A -joukkue Internazionalen kanssa. Kesällä 2015 hän palasi FC Baseliin mutta on sittemmin pelannut myös lainalla italialaisseura Udinesessa ja espanjalaisseura Málagassa.

Kuzmanović pelasi Sveitsin juniorimaajoukkueissa mutta päätti kuitenkin edustaa aikuisten tasolla Serbiaa. Serbian maajoukkueessa hän debytoi kesäkuussa 2007 EM-karsintaottelussa Suomea vastaan. Toisessa maaottelussaan Belgiaa vastaan hän teki kaksi maalia mutta Belgia voitti ottelun 3–2. MM-kilpailuissa 2010 Kuzmanović pelasi kolme ottelua. Viimeksi hän pelasi maajoukkueessa marraskuussa 2014. Kaikkiaan hän on pelannut 50 maaottelua ja tehnyt niissä kuusi maalia.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Zdravko Kuzmanović *UEFA.com*.  8.5.2012. UEFA. Viitattu 4.7.2012. (englanniksi)
2. ↑  Zdravko Kuzmanović Transfermarkt-sivustolla (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* **Kuzmanović Fan Site** (Arkistoitu – Internet Archive)
* Zdravko Kuzmanović
* Profiili Fiorentinan sivuilla[vanhentunut linkki] (italiaksi)
* Profiili Serbian jalkapalloliiton sivuilla (Arkistoitu – Internet Archive) (serbiaksi)
* Profiili FootballDatabase-tietokannassa (englanniksi)

  

Serbian joukkue – Jalkapallon MM-kilpailut 2010
1 Stojković |
2 Rukavina |
3 Kolarov |
4 Kačar |
5 Vidić |
6 Ivanović |
7 Tošić |
8 Lazović |
9 Pantelić |
10 Stanković |
11 Milijaš |
12 Isailović |
13 Luković |
14 Jovanović |
15 Žigić |
16 Obradović |
17 Krasić |
18 Ninković |
19 Petrović |
20 Subotić |
21 Mrđa |
22 Kuzmanović |
23 Đuričić |
Valmentaja Antić
**Ávdiran arkeologinen museo** (kreik. Αρχαιολογικό Μουσείο Αβδήρων, *Archaiologikó Mouseío Avdíron*) on arkeologinen museo Ávdiran kylässä Kreikassa. Se esittelee erityisesti antiikin ajan Abderan kaupungin kaivauksissa tehtyjä löytöjä.

Historia ja rakennus
--------------------

Museo aloitti toimintansa vuonna 1994. Antiikin Abderan löydöt olivat alun perin Kaválan arkeologisessa museossa ja vuodesta 1973 Komotinín arkeologisessa mueossa. Oman museon suunnittelu Ávdiraan alkoi vuonna 1976, ja päätös museon perustamisesta tehtiin vuonna 1984. Museorakennus rakennettiin vuosina 1989–1992. Museoon siirrettiin esineistöä Kaválasta ja Komotinísta. Museon pysyvä näyttely uusittiin vuosina 1998–1999 ja se avattiin uudestaan vuonna 2000. Museorakennus on kaksikerroksinen ja siinä on näyttelytilojen lisäksi muun muassa toimisto-, varasto- ja konservointitiloja.

Kokoelmat
---------

Museon kokoelmiin kuuluu löydöksiä antiikin ajan Abderan kaupungista ja sen hautausmailta noin ajalta 700 eaa. – 1200 jaa. Näyttely jakaantuu kolmeen pääosaan, jotka ovat julkinen elämä, yksityinen elämä sekä hautauskäytännöt. Museoesineisiin lukeutuu muun muassa veistoksia, keramiikkaa, figuriineja eli pienoispatsaita, hautakiviä, piirtokirjoituksia sekä koruja.

Lähteet
-------

1. 1 2  Αρχαιολογικό Μουσείο Αβδήρων: Ιστορικό Υπουργείο Πολιτισμού και Αθλητισμού. Viitattu 17.11.2023.
2. 1 2  Αρχαιολογικό Μουσείο Αβδήρων: Περιγραφή Υπουργείο Πολιτισμού και Αθλητισμού. Viitattu 17.11.2023.
3. 1 2 3  Αρχαιολογικό Μουσείο Αβδήρων Δήμος Αβδήρων. Viitattu 17.11.2023.
**Heikki** (alk. karjalaksi *Fjodor*) **Värtsi** (22. elokuuta 1931 Käkisalmi – 11. marraskuuta 2013 Helsinki) oli suomalainen balettitanssija ja yksi kautta aikojen tuotteliaimpia suomalaisia musikaaliohjaajia ja -koreografeja. Värtsistä tuli taiteilijaprofessori 1984.

Elämä ja ura
------------

Värtsin karjalankielisen perheen evakkotaival johti talvisodan päättäneen Moskovan rauhan 1940 jälkeen luovutetusta Karjalasta Jyväskylään. Isä Pjotr (Pekka) Värtsi oli kauppias jo Käkisalmessa ja Sortavalassa, mutta avasi liikkeen Jyväskylässäkin toria vastapäätä nimeltään P. Värtsi Oy. Heikki Värtsin ensimmäinen rooli oli Pinokkiona Jyväskylän Työväenteatterissa 11-vuotiaana. Paikallisen liikunnanopettajan tekemä koreografia sytytti pojassa ajatuksen tanssijan urasta.

Värtsi aloitti ylioppilaaksi tultuaan opinnot Helsingin kauppakorkeakoulussa, mutta tanssiharrastus vei voiton. Hän aloitti balettitanssijana opiskeltuaan Suomalaisen oopperan balettikoulussa. Kansallisteatterissa hän myöhemmin yhdisti ensitanssijana ja myöhemmin koreografina klassista ja jazztanssia. Jazztanssia Värtsi opiskeli myös New Yorkissa.

Musiikkiteatterikipinän Värtsi sai ohjaamalla Tampereen Teatterissa *West Side Storyn* ensimmäisenä Suomessa vuonna 1963. Hänen muita ohjauksiaan olivat *Viulunsoittaja katolla*, *Zorbas*, *Piukat paikat*, *Enkeleitä Broadwaylla* ja *Loistokaupunki*. Myös wieniläisoperetit ja klassisen baletin esitykset kuuluivat hänen niin tanssi- kuin ohjauskokemuksiin. Hän lienee tanssinut tai ohjannut kaikissa Suomen teattereissa ja esiintynyt lukuisilla maailman huippuestradeilla. 

Värtsi palkittiin Pro Finlandia -mitalilla vuonna 1970.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Balettitanssija Heikki Värtsi on kuollut *Helsingin Sanomat*.  12.11.2013. Viitattu 12.11.2013.
2. 1 2 3  Pihlaja, Jaakko: Viisi vuosikymmentä estradilla, Tanssitaiteilija vihkiytyi musiikkiteatterille.  *Helsingin Sanomat*, 16.9.1992, s. A4.
3. ↑  Suomen Leijonan Pro Finlandia -mitalin saajat aakkosjärjestyksessä - Ritarikunnat *ritarikunnat.fi*.  9.10.2020. Viitattu 14.6.2021.

Aiheesta muualla
----------------

* Heikki Värtsi Elonetissä.
* Heikki Värtsi Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
* Danceinfo (Arkistoitu – Internet Archive).
* Heikki Värtsi. Muistot, Helsingin Sanomat.

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Elonet
* Uppslagsverket Finland

 |

 |
**Mika Nuolivirta** (s. 1. lokakuuta 1994 Vantaa) on suomalainen koripalloilija.

Ura
---

Rekolan Urheilijoiden kasvatti Nuolivirta edusti 16-vuotiaiden SM-sarjassa kasvattajaseuraansa kaudella 2009–2010 ja 19-vuotiaiden SM-sarjassa Torpan Poikia kaudet 2010–2012 sekä JKS:aa kaudella 2012–2013 kuuluen säännöllisesti sarjojensa parhaimpiin heitontorjujiin. Uransa miesten sarjoissa Nuolivirta aloitti kaudella 2011–2012 ToPo Akatemian joukkueessa M1DA:ssa. Seuraavalla kaudella hän edusti samassa sarjassa HBA-Märskyä ja seuraavalla kaudella sekä Märskyä M1DB:ssä että JKS:aa M1DA:ssa.

Syksyllä 2014 Nuolivirta siirtyi opiskeleman matematiikkaa Yhdysvaltain yliopistokentille ja pelaamaan Freed–Hardemanin joukkueeseen jota edusti kolme kautta. Viimeisen yliopistokautensa 2017–2018 Nuolivirta edusti CSU–Puebloa.

Heinäkuussa 2018 Nuolivirta palasi Suomeen ja teki sopimuksen Korisliigassa pelanneen Korihaiden kanssa.

Nuolivirta pelasi kymmeniä nuorten maaotteluita. Hän kuului Suomen turnauskokoonpanoon U18-EM-kilpailuissa 2011. Nuolivirta on myös kuulunut ajoittain Suomen miesten maajoukkueen harjoitusryhmään muttei ole pelannut miesten A-maaotteluita.

Lähteet
-------

* Mika Nuolivirta Suomen Koripalloliitto
* Maajoukkuetilastot Suomen Koripalloliitto

### Viitteet

1. ↑
2. ↑  Mika Nuolivirta – Suomen Koripalloliitto
3. ↑
4. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive)
5. ↑
6. ↑
7. ↑  Maajoukkuetilastot – Suomen Koripalloliitto

Aiheesta muualla
----------------

* Mika Nuolivirta Basketball Player Profile eurobasket.com (englanniksi)
*Tämä artikkeli kertoo miekasta. Samannimisestä panssarivaunusta kertoo artikkeli Zulfiqar (panssarivaunu).*
Šiialaisten yleinen kuvaus Zulfiqarista
**Zulfiqar** (arabiaksi ذُو ٱلْفَقَار, *Ḏū-l-Faqār*) on miekka, joka islamilaisen perimätiedon mukaan kuului Ali ibn Abi Talibille.

Profeetta Muhammedin kerrotaan antaneen Zulfiqarin ennen Uhudin taistelua Alille. Hänen taitonsa miekan kanssa olivat niin loistavat, että muslimien leirissä alkoi kiertää sanonta "Ei ole Alin vertaista sankaria tai miestä. Ei ole Zulfiqarin vertaista miekkaa." Kyseistä sanontaa alettiin sittemmin kaiverruttaa useisiin miekkoihin..

Alkuperäisen, Alin käyttämän Zulfiqarin uskotaan tänä päivänä olevan osa kokoelmaa, joka siirtyy imaamilta imaamille.

Ulkonäkö ja merkitys
--------------------

Miekan silmiinpistävin ominaisuus on se, että se on kaksikärkinen miekka. Eri kuvauksista riippuen miekka haarautuu koko matkalta tai sitten vain kärjestä.

Zulfiqar on melko yleinen uskonnollinen symboli islamissa, etenkin šiialaisuudessa. Miekan mukaan on nimetty Iranin armeijan käyttämä panssarivaunumalli. Lisäksi bosnialainen erikoisjoukko, joka oli osallisena Trusinan verilöylyyn vuonna 1993, oli nimeltään "Zulfikar". Iranin korkea-arvoisin kunniamerkki, Zulfiqarin ritarikunta, on nimetty miekan mukaan. Ritarikunta on perustettu jo vuonna 1856. Viimeisin kunniamerkin saaja on Qassem Suleimani.

Galleria
--------

* Pahlavi-dynastian vaakuna. Zulfiqar kuvattuna kilven vasemmassa alalaidassa.Pahlavi-dynastian vaakuna. Zulfiqar kuvattuna kilven vasemmassa alalaidassa.
* Ali ratsastaa Zulfiqarin kanssa. Maalaus 1800-luvulta.Ali ratsastaa Zulfiqarin kanssa. Maalaus 1800-luvulta.
* Sahalaitainen versio Zulfiqarista intialaisessa museossa.Sahalaitainen versio Zulfiqarista intialaisessa museossa.
* Zulfiqar kuvattuna osmanien käyttämässä lipussa 1800-luvulla.Zulfiqar kuvattuna osmanien käyttämässä lipussa 1800-luvulla.
* Zulfiqarin ritarikunnan mitali ennen islamistivallankumousta.Zulfiqarin ritarikunnan mitali ennen islamistivallankumousta.

Lähteet
-------

1. 1 2  The Zulfiqar *www.tf.uni-kiel.de*. Viitattu 28.12.2020.
2. 1 2  Top 10 Famous and DEADLY SWORDS (And Their History)  4.12.2016. TopTenz. Viitattu 29.12.2020. (englanniksi)
3. ↑  Bosniak Commander’s Trial Resumes after Four-Year Break *Balkan Insight*.  14.5.2018. Viitattu 28.12.2020. (englanniksi)
4. ↑  Order of Zolfaghar *irancollection.alborzi.com*. Viitattu 28.12.2020.
5. ↑  Soleimani Receives Iran's Highest Military Medal From Khamenei *RFE/RL*. Viitattu 28.12.2020. (englanniksi)
**Robert Mauritz von Fieandt** (24. syyskuuta 1821 Leppävirta – 27. marraskuuta 1890 Padasjoki) oli suomalainen lääninagronomi, tilanomistaja ja Vierun ruukin perustaja.

Von Fieandtin vanhemmat olivat Padasjoella Saksalan kartanon omistanut kapteeni Georg Magnus von Fieandt (k. 1840) ja Charlotta Adolfina Arvidsson. Hän kävi Hämeenlinnan triviaalikoulua ja Porvoon lukiota ja pääsi ylioppilaaksi Helsingissä 1840. Von Fieandt opiskeli Helsingin yliopistossa ja valmistui filosofian kandidaatiksi 1846 ja filosofian maisteriksi 1847.

Von Fieandt oli Mustialan maanviljelysopiston opettajana 1849–1856 ja Otavan maanviljelyskoulun johtajana vuodesta 1859. Hän toimi lääninagronomina Hämeen läänissä 1865–1874. Von Fieandt omisti Padasjoella Saksalan kartanon. Hän perusti Padasjoelle vuonna 1853 Vierun rautaruukin ja Arrakosken manufaktuurin.

Von Fieandt oli naimisissa 1850–1862 Olga Karolina Stormbomin (1831–1862) kanssa. Heidän poikansa oli maanviljelysinsinööri, agronomi Georg Ivar von Fieandt (1859–1929). Von Fieandtin veli oli Espoossa Oittaan kartanon omistanut tilanomistaja Constantin von Fieandt (1820–1886).

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Kotivuori, Yrjö: Robert Mauritz von Fieandt. *Ylioppilasmatrikkeli 1640–1852*. Helsingin yliopiston verkkojulkaisu 2005. Luettu 21.1.2017.
2. ↑  Adelsvapen-Wiki : Adliga ätten von Fieandt nr 1920, tabell 31
3. ↑  Leo Suomaa : *Promenadi Padasjoen vanhalla hautausmaalla*[vanhentunut linkki]


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Ylioppilasmatrikkeli 1640–1852

 |

 |
**Ristivedon tuulipuisto** on Pohjois-Pohjanmaalla Merijärven Ristivedolla Pyhänkosken kylän lähellä sijaitseva tuulivoimapuisto, jossa toimii 6 tuulivoimalaitosta. Niiden kokonaiskapasiteetti on 14 megawattia. Voimalat on rakentanut Puhuri Oy ja ne omistaa Perhonjoki Oy.

Yleistä
-------

Tuulivoimapuisto sijaitsee Pyhänkosken kylän vieressä ja Pyhäjoen kuntarajan tuntumassa kallioisella ylängöllä. Tuulivoimalat on sijoitettu siten, että kauimmaiset ovat 2,6 kilometrin etäisyydellä ja poikittain noin 750 metrin etäisyydellä toisistaan. Kaikki voimalaitokset sisään sulkevan alueen pinta-ala on noin 85 hehtaaria. Voimaloiden perustukset on rakennettu pienille kohoumille, jotka sijaitsevat 60 metriä mpy. Tuulipuiston sisällä ja lähellä sijaitsee ampumarata, ulkoilureitti ja laskettelurinne.

Kaikki kuusi tuulivoimalaitosta ovat Sieminsin valmistamia Siemens SWT-2.3-108-mallia. Voimaloiden napakorkeus on 115 metriä, tuuliturbiinin halkaisija on 108 metriä, ja kapasiteetti on 2,3 megawattia.

Tuulipuiston ohittaa seututieltä 787 haarautuva Talusperälle johtaa tie, josta voimala-alueelle haarautuu huoltotiet. Taulsperän tien varressa sijaitsee sähköasema, josta on lyhyt yhteys tietä seuraavaan korkeajännitelinjaan. Sähköasemalle johdetaan sähkö tuulivoimaloilta maakaapeleita pitkin.

Rakentaminen
------------

Tuulivoimapuiston suunnittelu aloitettiin vuonna 2008, rakennusluvat hyväksyttiin vuonna 2010 ja rakentaminen käynnistyi keväällä 2012. Tuulipuisto valmistui ja liitettiin sähköverkkoon vuonna 2013.

Katso myös
----------

* Luettelo Suomen tuulivoimaloista

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6  Ristiveto, Merijärvi *Puhuri Oy*. Viitattu 11.2.2023.
2. 1 2 3 4 5  Tuulipuistot & hankkeet *Puhuri Oy*. Viitattu 4.11.2023.
3. 1 2 3 4 5  Ristivuori, Merijärvi (sijainti maastokartalla) *Karttapaikka*. Helsinki:  Maanmittauslaitos. Viitattu 4.11.2023.
4. 1 2  Siemens SWT-2.3-108 *www.thewindpower.net*.  4.7.2018. Ranska:  The Wind Power. Viitattu 4.11.2023. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Voimalaitokset *fingrid.fi*. Helsinki:  FINGRID. Viitattu 2.11.2023.
Björkö

|  |  |
| --- | --- |
| Sijainti | 
60°7′46.07″N, 24°38′26.32″E, Kirkkonummi, EspooUusimaaSuomi |
| Merialue | 
Suomenlahti, Itämeri |

Karttamuokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa WikidataaTietolaatikon dokumentaatioNäytä Wikidatasta tulevat arvot

**Björkö** on saari Espoonlahden merialueella. Kirkkonummen ja Espoon raja kulkee saaren halki etelä–pohjoissuuntaisesti. Espoon virallisessa kaupunginosajaossa Björkön itäosa kuuluu Soukkaan. Soukan venesatama sijaitsee Björkön pohjoisrannalta puolisen kilometriä koilliseen.

Björköön keskiosassa sijaitsee luonnonsuojelulailla suojeltu vanha puisto- ja puutarha-alue, joka on jäänne 1900-luvun alussa perustetusta puutarhasta. Vuosina 1944–1956 saari kuului Porkkalan vuokra-alueeseen, jolloin venäläiset purkivat suurimman osan saaren rakennuksista. Puutarhasta jäi jäljelle istutettuja jalopuita ja koristepensaita. Björkön metsät ovat mustikkatyypin kangasmetsää koivuineen, kuusineen ja mäntyineen. Rannoilla kasvaa myös tervaleppää. Kenttäkerrosta hallitsevat mustikka ja puolukka, paikka paikoin esiintyy muun muassa yövilkkaa ja kartioakankaalia.

Björkön rannat ovat pääosin melko jyrkkiä tai ruovikoituneita. Etelärannalla sijaitsee kallioalue kalliomäntyineen. Saaren eteläpuolella avautuu Björköfjärdenin selkä.

1960-luvun alussa tehtiin suunnitelmia Espoonlahden patoamiseksi, pato olisi rakennettu Björkön kohdalle. Suunnitelmaa ei toteutettu, sillä käyttövesimäärän lisäys olisi jäänyt melko vähäiseksi eikä raakaveden laatu ollut riittävän hyvä.

Björkön pohjoispuolella sijaitseva Småholmarna kuuluu kokonaisuudessaan Kirkkonummen hallinnolliseen alueeseen.

Lähteet
-------

1. 1 2  Espoon kaupunginosat
2. 1 2  SUVISAARISTON LUONTOSELVITYS (pdf) (s. 38–39) *Espoon kaupunkisuunnittelukeskuksen tutkimuksia ja selvityksi B67:2003*.  22.9.2003. Espoo:  © Espoon kaupunki.  Arkistoitu 8.4.2017. Viitattu 25.3.2018.
3. ↑  Juuti, Petri; Rajala, Riikka: Veden vuosisata : Espoon vesihuolto 1930-luvulta 2000-luvulle (pdf) (s. 72) *Tampub.uta.fi*.  Arkistoitu 14.8.2017. Viitattu 25.3.2018.

Aiheesta muualla
----------------

* Tiedostopalvelu.maanmittauslaitos.fi
* Björkö, Uusimaa, Finland — Sunrise, Sunset and Daylength
* Saariston osayleiskaavaluonnos (Selostus (pdf, 2481 kt)) (Arkistoitu – Internet Archive)
* Kalasaalis.com (Arkistoitu – Internet Archive)
**Grup Yorum** on vuonna 1985 perustettu turkkilainen poliittinen lauluyhtye, joka on vuoteen 2020 mennessä julkaissut 23 albumia. Grup Yorumin perustivat vuonna 1985 neljä Marmaran yliopiston opiskelijaa. Yhtye otti vaikutteita latinalaisamerikkalaisesta nueva cancion -laululiikkeestä, johon se yhdisti turkkilaista ja kurdilaista kansanmusiikkia. Turkin viranomaiset kielsivät yhtyeen toiminnan vuonna 2016.

Vasemmistolaisesti suuntautunut yhtye on usein joutunut vaikeuksiin Turkin viranomaisten kanssa, joiden mukaan Grup Yorum on läheisissä kytköksissä kiellettyyn Vallankumoukselliseen kansan vapautusrintamaan. Yhtyeen konsertteja on kielletty ja äänitteitä takavarikoitu. Lisäksi sen jäseniä on pidätetty ja kidutettu vankeudessa. Vuonna 2017 Turkin poliisi vangitsi 11 yhtyeessä esiintynyttä muusikkoa.

Kesäkuussa 2019 Grup Yorumin jäsenet Helin Bölek (s. 1992) ja İbrahim Gökçek (s. 1980) ryhtyivät nälkälakkoon vastalauseena viranomaisten toimille. Bölek kuoli kotonaan Istanbulissa 288 päivää kestäneen nälkälakon jälkeen 3. huhtikuuta 2020. Gökçek lopetti 323 päivää kestäneen nälkälakkonsa 5. toukokuuta 2020, mutta kuoli sairaalassa kaksi päivää myöhemmin.

Diskografia
-----------

|  |  |
| --- | --- |
| * *Siyrilip Gelen* (1987)
* *Haziranda Ölmek Zor / Berivan* (1988)
* *Türkülerle* (1989)
* *Cemo / Gün Gelir* (1989)
* *Gel ki Şafaklar Tutuşsun* (1990)
* *Yürek Çağrısı* (1991)
* *Cesaret* (1992)
* *Hiç Durmadan* (1993)
* *İleri* (1995)
* *Geliyoruz* (1996)
* *Marşlarımız* (1997)
* *Boran Fırtınası* (1998)
 | * *Kucaklaşma* (1999)
* *Onbeşinci Yıl Seçmeler* (2000)
* *Eylül* (2001)
* *Feda* (2001)
* *Biz Varz* (2003)
* *Yürüyüş* (2003)
* *Yıldızlar Kuşandık* (2006)
* *Başeğmeden* (2008)
* *Halkın Elleri* (2013)
* *Ruhi Su* (2015)
* *İlle Kavga* (2017)
 |

Lähteet
-------

1. 1 2  Member of banned Turkish folk group dies after hunger strike  3.4.2018. The Guardian. Viitattu 4.4.2020. (englanniksi)
2. ↑  Alleged police torture against music group  19.9.2012. Hurriyet Daily News. Viitattu 4.4.2020. (englanniksi)
3. ↑  Wright, Bryony: Grup Yorum: the jailed band Turkey can't silence  4.4.2018. The Guardian. Viitattu 4.4.2020. (englanniksi)
4. ↑  Second member of banned Turkish folk group dies after hunger strike  7.5.2020. The Guardian. Viitattu 8.5.2020. (englanniksi)
**Pekka Jarmo Veikko Eronen** (s. 1961 Helsinki) on suomalainen sanoittaja ja elokuvakriitikko, jonka arvosteluja julkaisee muun muassa *Aamulehti*.

Musiikkiura
-----------

1980-luvulla Eronen teki musiikkia E. Sarmo & Elite -yhtyeen nimissä jolloin hän julkaisi kaksi levyä joiden kappaleista suurin osa oli Erosen tekemiä. Eronen esiintyi E. Sarmo -taiteilijanimellä ja lisäksi hän teki E. Sarmo -nimellä biisejä mm. TikTakille, Aija Puurtiselle ja XS-yhtyeelle.

Eronen työskentelee myös lauluntekijänä ja laulunkirjoittamisen kouluttajana. Hän on tehnyt yhteistyötä muun muassa Robinin, TikTakin, Indican, Haloo Helsingin, Irinan, Sirun, Stina Girsin, Topi Sorsakosken, Jani & Jetsettersin, Pentti Hietasen ja Aki Sirkesalon kanssa sekä lastenlauluja muun muassa Munamiehen, Jani-Petterin ja Smurffien levyille. Vuonna 2009 Eronen ja säveltäjä Jussi Rasinkangas voittivat Seinäjoen Tangomarkkinoiden sävellys- ja sanoituskilpailun kappaleella "Häätango". Vuonna 2015 hän osallistui taiteilijanimellään Aikuinen Uuden Musiikin Kilpailuun, kappaleella "Kyynelten lahti". Lisäksi Aikuinen on julkaissut myös muutamia muita singlejä. 

Vuonna 2021 Eronen perusti Petri Savolaisen kanssa B-kasetti -yhtyeen.

Diskografia
-----------

### E.Sarmo & Elite

* Öiseen aikaan (1987), Välilevy
* Kaktuksenpiikkejä (1989), Välilevy

### Aikuinen

* Partajaana (single, 2014)
* Kyynelten lahti (single, 2015)
* Hyttynen (single, 2015)
* Tautinen olo (single, 2016)
* Pehmonalle (single, 2019)

Lähteet
-------

1. ↑  Levylautakunta - vieraana Samae Koskinen *areena.kokeile.yle.fi*.  22.11.2014. Viitattu 3.4.2015.
2. ↑  E. Sarmo & Elite -yhtyeen tekijätiedot *Fono.fi*.
3. ↑  Sarmo, E. - Finna Kansalliskirjasto. Viitattu 12.3.2017.
4. ↑  Smurffien henkilöllisyys selvisi  18.2.2005. Viihdelehti Stara. Viitattu 21.2.2015.
5. ↑  Kangas, Jarkko: Rasinkangas otti tangokisan voiton duurilla eikä tuurilla  15.7.2009. Kaleva. Viitattu 21.2.2015.
6. ↑  Sanoittaja teki biisin itselleen – Mies tuttujen hittien takana  14.1.2015. Aamulehti.  Arkistoitu 3.2.2015. Viitattu 14.1.2015.
7. ↑

Aiheesta muualla
----------------

* Pekka Erosen sanoitustuotanto Suomen äänitearkistossa (1901–1999)
* Pekka Eronen Elonetissä.

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Elonet

 |

 |
PCI-liitäntäinen Ethernet-verkkokortti
**Verkkosovitin** eli **verkkokortti** on laite, jonka avulla tietokone liittyy tietokoneverkkoon. Verkkosovitin kytketään tietokoneeseen tavanomaisesti väyläliitännän avulla. Verkkokortti on verkkosovittimen käsittävä laajennuskortti, joka liitetään tietokoneen väyläliitäntään asettamalla se korttipaikkaan.

Käyttö
------

Verkkosovitin mahdollistaa kommunikoinnin muiden lähiverkkoon liitettyjen tietokoneiden ja laitteiden kanssa, sekä kommunikoinnin verkkoon yhteydessä oleviin toisiin verkkoihin, esimerkiksi Internetiin.

Tavanomaisimpia lähiverkkoliitännän käyttöaiheita ovat muilla verkon tietokoneilla tai levypalvelimilla sijaitsevien tiedostojen käyttö, tulostaminen yhteiselle tulostimelle sekä Internetiin pääsy. Yrityksissä verkkoja käytetään myös esimerkiksi intranetin ja tietokantapalvelinten käyttöön sekä keskitettyyn käyttäjätilien, käyttöoikeuksien ja pääsyn hallintaan.

Verkkosovittimen avulla käyttöjärjestelmä voidaan käynnistää palvelimen kiintolevyltä, jolloin tietokoneessa ei tarvita välttämättä lainkaan kiintolevyä tai muuta tallennuslaitetta, johon käyttöjärjestelmä asennetaan. Verkkokäynnistyksen avulla käyttöjärjestelmä voidaan myös asentaa jopa sadoille tietokoneille yhtäaikaisesti yhdeltä palvelimelta käsin ilman asennuslevyjen käyttöä.

Wake-on-LAN-herätystoiminnon avulla sammutettuna oleva tietokone voidaan käynnistää lähiverkon kautta annetulla käskyllä, mikäli tietokone ja verkkosovitin tukevat sitä. Ominaisuutta voidaan hyödyntää esimerkiksi yöaikaan tapahtuvan automatisoidun varmuuskopioinnin tai ohjelmistopäivitysten asennuksen suorittamiseksi palvelimen ohjaamana.

Ominaisuudet
------------

Varhaiset verkkosovittimet olivat yleensä lisälaitteita, mutta tekniikan yhtenäistymisen ja integraation myötä niistä on tullut osa tietokoneen perusvarustusta. Nykyaikaisissa tietokoneissa verkkosovitin sijaitsee kiinteänä osana tietokoneen emolevyllä. Kaapeloitua verkkoa käyttävä perustason verkkosovitin kykenee yhtäaikaisesti lähettämään ja vastaanottamaan tietoa jopa 1 Gbit/s siirtonopeudella.

Osa verkkotekniikoista sallii myös kahden laitteen liittämisen suoraan toisiinsa verkkoliitännän kautta. Yleisintä kaapeloitua verkkotekniikkaa edustava parikaapeloitu ethernet mahdollistaa tämän ristiinkytketyn laitekaapelin avulla.

Jokaisella verkkosovittimella on valmistajan määrittelemä MAC-osoite, jonka avulla verkkosovittimet yksilöidään verkossa. Tämä osoite on jokaisessa verkkosovittimessa yksilöllinen, koska kaksi samaa osoitetta samassa verkossa aiheuttaisi ristiriitatilanteen. Osoite voidaan joissakin verkko-ohjelmistoissa muuttaa niin haluttaessa. Osoite on merkitty yleensä verkkosovittimeen tai sen sisältävään laitteeseen. Osoite on selvitettävissä myös diagnostiikkaohjelmalla tai käyttöjärjestelmän komennoilla (esimerkiksi NET CONFIG, ipconfig, ifconfig).

Verkkosovitin käyttää tavallisesti omaa suoritinta ja muistiin tallennettuja rutiineja, joiden avulla se hoitaa lähiverkon ja tietokoneen väylän liikennöinnin. Verkkokortin tärkein osa on transceiver (transmitter-receiver, lähetin-vastaanotin), joka hoitaa verkkoliikenteen.
**Dorvyžy** (udmurtiksi Дорвыжы, "kotikansan sukujuuri") on udmurtilainen kansalliseepos. Sen kirjoitti 1920-luvulla venäläinen Mihail Hudjakov, joka myös keräsi siihen runot. Alkuperäinen versio kirjoitettiin venäjän kielellä otsikkona *Песнь об удмуртских батырах* ("Laulu udmurtilaisesta bogatyrista"). Se perustui N. Pervuhinin, G. Potaninin, B. Gavrilovin, B. Munkácsin, K. Chainikovin (K. Gerd) ja A. Spicynin folkloristiikan teoksiin ja se rakentui kalevalamittaan. Vuonna 2004 V M. Vanushev käänsi eepoksen udmurtiksi otsikolla *Дорвыжы*. Vuonna 2009 sen suomensivat kalevalamitan rakenteella Esa-Jussi Salminen ja Jorma Vakkuri.

*Dorvyžyssa* on sekaisin myyttiä ja historiaa ja se kertoo sankareiden Ozhmegin, Dokjan ja Dondyn pojan teoista. Eepoksen pääjumalat ovat taivaanjumala Inmar, maanjumala Kyldyśin ja säänjumala Kuaź. Eepoksessa mainitaan myös kansoja kuten tataarit ja marilaiset sekä paikkoja kuten Cheptsa, Kilmez-joki ja Sudža. *Dorvyžyssa* on kymmenen laulua ja alkusanat-osa.*lähde?*

Lähteet
-------

1. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive)
2. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive)

Aiheesta muualla
----------------

* Дорвыжы (Arkistoitu – Internet Archive)
* Kulta-aikaa odottaen (Arkistoitu – Internet Archive)
* Votjakkien lauluissa itää