recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Senuseja matkalla taistelemaan brittien kanssa Egyptissä.
**Senusit** (arabiaksi *as-sanusija*) ovat Muhammad bin Ali as-Sanusin vuonna 1837 perustama pohjoisafrikkalainen suufiveljeskunta. As-Sanusin kuoltua veljeskuntaa johtivat hänen poikansa Muhammad al-Mahdi (1844–1902) ja Muhammad aš-Šarif (1846–1896). Ensimmäinen toimi etupäässä veljeskunnan hallinnollisena ja sotilaallisena johtajana, jälkimmäinen hengellisenä auktoriteettina.

Veljeskunnan keskeisintä tukialuetta oli Kyrenaika. Sen kannattajia oli myös Hijazissa, Tripolitaniassa, Egyptissä, Sudanissa ja Tunisian eteläosassa. Lähetystyötä harjoitettiin etelä-Saharan, Tšadin ja Sudanin mustaihoisen väestön keskuudessa. Eteläsuuntausta vahvisti myös veljeskunnan päämajan siirtäminen Al-Džawfiin Kufran keitaalle. Eurooppalaiset siirtomaavallat, Turkki ja egyptiläiset yrittivät turhaan käyttää senuseja hyväkseen keskinäisessä kamppailussaan. Veljeskunta vastusti myös Sudanin mahdikapinaa. Tšadjärvellä vuonna 1899 alkaneet yhteenotot ranskalaisten kanssa päättyivät senusien tappioon vuonna 1902.

Al-Mahdin kuoltua veljeskunnan johtoon asettui hänen veljenpoikansa Ahmad aš-Šarif (kuoli 1933), joka ryhtyi johtamaan Italian-vastaisia sotatoimia. Taistelut jatkuivat vaihtelevalla menestyksellä ensimmäisen maailmansodan aikaiseen senusikapinaan saakka, jolloin Turkin ja Saksan puolelle asettuneet senusit kärsivät tappion Italian ja Britannian joukoille. Ahmad aš-Šarif pakeni Istanbuliin ja veljeskunnan johtajuus siirtyi al-Mahdin pojalle Idris as-Sanusille (1890–1983). Italialaiset tukahduttivat verisesti senusien johtaman Libyan vastarintaliikkeen 1930-luvun alkuun mennessä. Vastarinta mureni, kun italialaiset vangitsivat ja teloittivat senuseihin kuuluuneen taitavan sissipäällikön Umar al-Mukhtarin vuonna 1931. Vuonna 1951 veljeskunnan päämiehestä Idris as-Sanusista tuli itsenäisen Libyan kuningas. Vuoden 1969 vallankumouksen jälkeen järjestön toimintaa on pyritty rajoittamaan.

As-Sanusin kehittämään veljeskunnan ideologiaan kuluu teokraattinen valtioihanne ja kielteinen suhtautuminen kontakteihin ei-muslimeiden kanssa. Pyhää sotaa pidettiin äärimmäisenä puolustuskeinona toisuskoisten hyökkäyksiä vastaan. Senusien rituaali koostuu muilta veljeskunnilta lainatuista aineksista. Ekstaattinen käyttäytyminen, laulu ja tanssi olivat kiellettyjä, mutta myöhemmin sääntöjä lievennettiin.

Lähteet
-------

1. ↑  *WSOY:n Iso Tietosanakirja, 8. osa*, s. 333. Helsinki: Werner Söderström Osakeyhtiö, 1996. ISBN 951-0-20161-8.
2. ↑  *Tietojätti*, s. 949. Jyväskylä: Valitut Palat, 1993. ISBN 951-20-4210-X.
3. ↑  *Factum, 6. osa*, s. 377. Porvoo: Weilin+Göös, 2005. ISBN 951-35-6645-5.
4. 1 2 3 4  *Islam: Entsiklopeditšeski slovar*, s. 207. Moskva: Nauka, 1991. ISBN 5-02-016941-2.
5. ↑  Brett, Michael: North Africa after 1830 *Encyclopaedia Britannica*. Viitattu 16.8.2022.
6. ↑  *Islam: Entsiklopeditšeski slovar*, s. 207–208. Moskva: Nauka, 1991. ISBN 5-02-016941-2.
Austin Hobart Clark
**Austin Hobart Clark** (17. joulukuuta 1880 Wellesley, Massachusetts – 28. lokakuuta 1954 Washington D.C.) oli yhdysvaltalainen eläintieteilijä.

Austin Clarkin vanhemmat olivat Theodore Minot Clark ja Jeannette Clark. Hänellä oli viisi lasta ensimmäisen vaimonsa Mary Wendell Uphamin kanssa, joka kuoli joulukuussa 1931. Leskenä Clark avioitui Leila Gay Forbesin kanssa 1933.

Clark valmistui Harvardin yliopistosta 1903. Vuonna 1901 hän organisoi tutkimusretken Isla Margaritalle Venezuelaan. Hän jatkoi Antillien tutkimista vuosina 1903–1905. Hän sai työpaikan Smithsonian-instituutin hallinnoimasta Kansallisesta luonnonhistoriallisesta museosta (National Museum of Natural History) Washingtonissa 1908. Hän pysyi virassaan eläkkeelle siirtymiseensä saakka 1950.

Clarkilla oli lukuisia toimia työnsä ohella. Hän oli Washingtonin hyönteistieteellisen seuran (Entomological Society of Washington) puheenjohtaja, American Geophysical Unionin varapuheenjohtaja, ja hän johti American Association for the Advancement of Science-yhdistyksen lehdistötiedotusta.

Clarkin tutkimusalue oli hyvin laaja. Se ulottui valtamerien ja merien biologiaan sekä lintu- ja hyönteistieteeseen. Hän julkaisi yli 600 kirjoitusta useilla kielillä.

Linnuista Clark nimesi muun muassa mulgaparatiisikaijan (*Psephotus varius*) vuonna 1910.

Teoksia
-------

* *Animals of Land and Sea* (1925)
* *Nature Narratives*, kaksi osaa (1929 ja 1931)
* *The New Evolution* (1930)
* *Animals Alive (1948).*

Lähteet
-------

1. ↑  ITIS


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Kreikka
* Alankomaat
* Portugali
* Vatikaani

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC
* IdRef

 |

 |
Mike Myers Austin Powersina.
**Austin Powers** on kolmessa agenttielokuvaparodiassa pääosassa esiintyvä kuvitteellinen hahmo, jota näyttelee Mike Myers. Päähenkilö sir Austin Danger Powers syväjäädytettiin 1960-luvulla ja sulatettiin vuonna 1997. Elokuvien huumori on ronskia, usein myös alatyylin puolelle menevää.

Elokuvat muistetaan ehkä parhaiten siitä, että ne parodisoivat monia James Bond -elokuvissa esiintyneitä hahmoja ja kohtauksia; kuten Bondeissa heitetään hattua, heitetään Powersissa kenkää. Myersin luoma hahmo pukeutuu 1960-luvun muodin mukaisesti, pitää silmälaseja ja on huonohampainen, mutta kuitenkin suuri naistenmies. Myers on sanonut, että hänen oma isänsä on ollut alun perin esikuva hahmolle.

Elokuvien teemamusiikkina toimii Quincy Jonesin kappale "Soul Bossa Nova".

Austin Powers -elokuvat
-----------------------

* *Austin Powers – kumma jätkä* (*International Man of Mystery*, 1997)
* *Austin Powers – agentti joka tuuppasi minua* (*The Spy Who Shagged Me*, 1999)
* *Austin Powers ja kultamuna* (*Austin Powers in Goldmember*, 2002)

Lähteet
-------

1. ↑  BBC News - Austin Powers has The Force BBC.com (englanniksi) Viitattu 5.7.2011.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Austin Powers** Wikimedia Commonsissa
Ranskalainen psykiatri Philippe Pinel (1745-1826) vapauttaa kahlehdittuja mielisairaita Salpêtrièressa 1795. Tony Robert-Fleuryn (1838–1912) maalaus.
**Pitié-Salpêtrière** (ransk. *Hôpital de la Salpêtrière*) on pariisilainen sairaala. Se on historiansa aikana toiminut mielisairaalana, vankilana ja köyhäintalona. Sen pihalla kokeiltiin giljotiinia ensi kerran, silloin kuolleisiin.

Niin sanottujen syyskuun murhien aikana jakobiinit järjestivät Salpêtrièressä, kuten muissakin vastaavissa laitoksissa, hirvittävän verilöylyn. 

Napoleonin aikana laitos muutettiin yksinomaan mielisairaiden ja hysteerikkojen säilytyspaikaksi. Laitos oli pitkään vanhuspsykiatrinen eli psykogeriatrinen sairaala, mutta avohoidon kehittyessä se muutettiin 1980-luvulla tapaturmasairaalaksi ja on nykyisin osa Pariisin yliopistollista keskussairaalaa.

Kuuluisia ranskalainen neurologi Jean-Martin Charcot oli Salpêtrièren ylilääkäri. Sigmund Freud oli Salpêtrièressä harjoittelemassa Charcot’n johdolla.*lähde?*

Walesin prinsessa Diana ja yhdysvaltalainen tanssija Joséphine Baker kuolivat Salpêtrièren sairaalassa. Siellä ovat olleet hoidettavana esimerkiksi Michael Schumacher, Ronaldo, ruhtinas Rainier III, Alain Delon ja Gérard Depardieu.*lähde?*

Sairaalassa on Institut du cerveau et de la moelle épinière.

Lähteet
-------

1. ↑  Sairaalan sivusto
2. ↑  Inauguration à Paris de l'Institut du cerveau, centre de recherches "sans équivalent au monde" (ranskaksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Pitié-Salpêtrière** Wikimedia Commonsissa
**Vanhakylä** oli Kivennavan pitäjän eteläosissa sijainnut toisistaan erillään tien varrella olleen yhdentoista talon muodostama kylä Karjalankannaksella. Se sijaitsi Siesjärven eteläpuolella Karvalan ja Multalan välissä.

Lähteet
-------

1. ↑  *Kivennapa kylästä kylään* Kivennapalaisten pitäjäseura ry 1987 s.213-215 ISBN 951-99842-3-2

Aiheesta muualla
----------------

* VirtuaaliKivennapa *kivennapa.fi*. Viitattu 15.12.2015.

  

Kivennavan kylät
Ahjärvi • Hartonen • Hiirelä • Holttila • Ikola • Jalkala • Joutselkä • Jäppinen • Kanala • Karvala • Kaukolempiälä • Kauksamo • Kekrola • Kivennavan kirkonkylä • Kontu • Korpikylä • Kotselkä • Lavola • Liikola • Lintula • Lipola • Miettilä • Multala • Mustapohja • Pamppala • Patrikki • Pihlainen • Polviselkä • Raivola • Rantakylä • Rasala • Riihisyrjä • Riihiö • Rontu • Räikylä • Saarenmaa • Seppälä • Siiranmäki • Soppikylä • Suurselkälä (Suurselkä) • Tammiselkä • Tirttula • Tonteri • Uupune • Vaittila • Vanhakylä • Vehmainen • Voipiala • Vuottaa • Ylentelä
**Vanhaenglanninspanieli** (*Old English Spaniel*) on sukupuuttoon kuollut englantilainen koirarotu.

Ulkonäkö
--------

Vanhaenglanninspanieli oli kevytpainoinen ja hoikkarakenteinen. Sen korkeus oli noin 36 cm ja paino noin 8 kg. Karvapeite oli silkkinen, sileä ja runsas; korvat olivat hyvin hapsuttuneet ja pitkä, typistämätön häntä runsaskarvainen. Väritys oli valkoinen punaruskein merkein; pää oli punainen ja siinä oli valkoinen laukki (valkoinen juova).

Luonne ja käyttäytyminen
------------------------

Vanhaenglanninspanieli oli aktiivinen ja nopea. Se kykeni taittamaan pitkiä välimatkoja, ollen silti riittävän kevyt kannettavaksi tarpeen vaatiessa.

Alkuperä
--------

Rotua kuvattiin usein 1800-luvun metsästysaiheisissa maalauksissa. Clifford Hubbardin mukaan se oli englanninvesispanielin kautta läheistä sukua niin ikään sukupuuttoon kuolleelle aqualatenspanielille – mutta toisin kuin englanninvesispanielin, sen karvapeite ei ollut kihara. Viimeiset yksilöt tavattiin Norfolkin The Broadsilla ja muissa osissa East Angliaa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Morris, Desmond. *Dogs - The Ultimate Dictionary of Over 1000 Dog Breeds*, s. 148. Trafalgar Square, 2008: North Pomfret, Vermont.
**Anamaria Rusi** (s. 2. syyskuuta 1982 Petroșani, Romania) on Suomessa asuva laulaja-lauluntekijä ja muusikko. Anamaria tuli ihmisten tietoisuuteen The Voice of Finlandin seitsemännellä kaudella sekä yhtenä All Together Now Suomi -musiikkiviihdeohjelman tähtituomareista, joka alkoi Nelosella lokakuussa 2020.

Ura
---

Anamaria aloitti uransa osallistumalla kotimaassaan Romaniassa lukuisiin laulukilpailuihin ja menestymällä niissä hyvin. Hän liittyi romanialaiseen Perpetuum-nimiseen yhtyeeseen vuonna 2001 ja julkaisi sen kanssa romaniankielisen albumin nimeltään "Iti mai amintesti" vuonna 2003. Lisäksi Anamaria oli mukana Tribute to Jimi Hendrix albumilla esittämällään kappaleella "Crosstown". Albumi julkaistiin vuonna 2005. Anamarian oma debyytti single "Never Gets Old" julkaistiin joulukuussa 2018. Kappale oli pop-kappale, joka kertoi rakkaudesta, joka ei koskaan kuole. Anamaria Rusin toinen single "With Me Comes the Night" julkaistiin kesäkuussa 2019 ja se oli vauhdikas bilekappale, jossa esiintyi myös rap-artisti Eliitti. Kolmannen singlensä "Half Naked" Anamaria julkaisi syyskuussa 2019. Half Naked kertoo ihmisen haavoittuvuudesta ja siitä, miten "alasti ja aseistamattomana" ihminen on parisuhteessa toisen ihmisen kanssa.

Anamaria Rusi tunnetaan myös bilebändinsä PAM! feat. ELLA:n keulakuvana.

Yksityiselämä
-------------

Anamaria syntyi Romaniassa Petroșanin kaupungissa. Hänen äitinsä oli ammatiltaan kirjakaupan myyjä ja isä toimi esimiehenä kaivoksella. Anamarialla on nuorempi veli. Anamaria Rusi aloitti laulamisen todella nuorena ja hän osallistui maansa suurimpiin laulukilpailuihin menestyen niissä hyvin. Suurimmaksi idolikseen Anamaria mainitsi Whitney Houstonin ja kertoi laulaneensa jo nuorena tähden lauluja peilin edessä käyttäen hiusharjaa mikrofoninaan. 16-vuotiaana Anamaria muutti asumaan yksin Bukarestiin, jossa hän opiskeli muusikoksi. Vuonna 2013 Anamaria saapui keikalle ensimmäistä kertaa Suomeen kotimaisen ohjelmatoimiston kutsumana. Samalla hän tapasi nykyisen puolisonsa, juontajana työskentelevän Kim Rusin, joka toimii myös Anamarian managerina.

Diskografia
-----------

**Singlet**

* "Never Gets Old" (2018)
* "With Me Comes the Night" (2019)
* "Half Naked" (2019)

Lähteet
-------

1. ↑  Hymy: Suomalaisjulkkiksen vaimo pääsi Voice-kisaan *hymy.fi*.
2. ↑  Turun Seutusanomat: Voice of Finlandista tuttu Anamaria Rusi osana uuden musiikkiviihdeohjelman tuomaristoa *maaliskuu, 2020*.
3. 1 2  Anamaria Rusin kotisivut *anamariarusi.com*.
4. ↑  Aamuset: Anamaria Rusilta uusi single *kesäkuu 2019*.
5. ↑  PAM! feat. ELLA kotisivut *pamfeatella.com*.
6. ↑  Turkulainen: Onko Anamaria uusi turkulainen laulajatähti *joulukuu 2017*.

Aiheesta muualla
----------------

* Anamaria Rusin kotisivut
* Anamaria Rusin Facebook sivut
**Sretensk** (ven. Сре́тенск) on kaupunki Taka-Baikalian aluepiirissä Venäjällä. Se sijaitsee Šilkajoen rannalla 385 kilometriä Tšitasta itään. Kaupunki on Sretenskin piirin keskus. Sen kautta kulkee Siperian rautatiestä Kuengan asemalla haarautuva sivurata. Šilkan rannalla on laivalaituri. Asukkaita on 7 900 henkeä (vuonna 2009).

Paikkakunta on saanut alkunsa vuonna 1689 perustetusta linnoituksesta. Vuosina 1775–1798 se oli kaupunki, myöhemmin vuoritehtaan asutus, vuodesta 1851 kasakkastanitsan keskus ja vuodesta 1922 jälleen kaupunki. 1800-luvun puolivälistä lähtien Sretensk oli huomattava kaupan ja uudisasutusliikkeen keskus. Nykyään siellä on lähinnä metsä- ja elintarviketeollisuutta. Kaupungissa toimii opettajaopisto, piirisairaala ja kotiseutumuseo. Nähtävyyksiä ovat useat pankkirakennukset, 1900-luvun alussa rakennettu elokuvateatteri ja vanhat asuintalot.

Lähteet
-------

1. ↑  Federalnaja služba gosudarstvennoi statistiki: Tšislennost naselenija Rossijskoi Federatsii po gorodam, posjolkam gorodskogo tipa i raionam na 1 janvarja 2009 g. *gks.ru*.  Arkistoitu 21.10.2011. Viitattu 24.12.2009. (venäjäksi)
2. ↑  Entsiklopedija Zabaikalja: Sretensk *ez.chita.ru*. Viitattu 20.12.2009. (venäjäksi)

vaakunaTaka-Baikalian aluepiirin kaupungit
lippulippu
**Pääkaupunki: Tšita**  

Balei | Borzja | Hilok | Krasnokamensk | Mogotša | Nertšinsk | Petrovsk-Zabaikalski | Šilka | Sretensk
**John Salo** (Johannes Naakka; 25. toukokuuta 1893 Viipurin maalaiskunta – 4. lokakuuta 1931) oli *Flying Finn* -lempinimellä tunnettu amerikansuomalainen juoksija ja poliisi.

Salo muutti jo nuorena Yhdysvaltoihin, sai maan kansalaisuuden ja palveli ensimmäisen maailmansodan aikana kauppalaivastossa. Vuonna 1925 hän aloitti juoksemisen nähtyään Paavo Nurmen juoksevan Yhdysvaltain kiertueellaan. Salo voitti 1929 Amerikan halkijuoksun (International Transcontinental Footrace) New Yorkista Los Angelesiin, edellisenä vuonna hän oli sijoittunut tässä kilpailussa toiseksi ja saanut 10 000 dollarin rahapalkinnon. Palkintorahoilla hän hankki itselleen talon ja kilpailun ansiosta Salo pääsi myös poliisiksi New Jerseyn osavaltiossa sijaitsevaan Passaicin kaupunkiin. Vuoden 1929 kilpailuvoitosta Salo olisi ollut saamassa 60 000 dollarin palkinnon mutta kilpailun järjestänyt urheilumanageri C. C. Pyle menetti rahojaan samana vuonna Wall Streetin pörssiromahduksessa eikä maksanut palkintorahoja. Ammattilaisurheilijana Salolla ei ollut mahdollisuutta osallistua amatöörien kilpailuihin eikä olympialaisiin. 

Vuonna 1930 Salo ja toinen amerikansuomalainen juoksija, leipuri Olli Vänttinen osallistuivat Montrealissa pidettyyn 26 tuntia kestäneeseen kilpailuun, jossa kaksimiehiset joukkueet kilpailivat hevosta vastaan. Vänttinen ja hänen parinsa australialainen Mike B. McNamara voittivat kilpailun, Salo ja hänen parinsa Sammy Richman sijoittuivat kolmanneksi.

Salo menehtyi 4. lokakuuta 1931 Passaicin Third Ward Ball Parkin baseball-stadionilla syöttäjän heittämän pallon osuessa hänen päähänsä. Hän oli paikalla pitämässä järjestystä ja kieltäytyi osuman jälkeen ensiavusta. Ottelun jälkeen Salo oli ohjaamassa liikennettä stadionin ulkopuolella kun hän kaatui maahan ja kuoli samana iltana sairaalassa 38-vuotiaana.

Salo oli esikuvana englantilaisen Tom McNabin vuonna 1982 ilmestyneen romaanin *Flanaganin juoksu* suomalaiselle päähenkilölle. Romaani kuvasi C. C. Pylen vuosina 1928–1929 järjestämiä Amerikan halkijuoksukilpailuita.

Lähteet
-------

1. ↑   *katiha.kansallisarkisto.fi*.
2. 1 2 3 4 5  Juha Kanerva : Unohdetun suomalaisen suurjuoksijan traaginen kohtalo – kuoli erikoisesti poliisin työssä 38-vuotiaana, Ilta-Sanomat 5.10.2016
3. ↑  Raavaanlihan voimalla halki Amerikan. Oman aikansa teräsmies John Salo niitti mainetta "känsämaratoneilla". Amerikansuomalaisen suurjuoksijan syntymästä kulunut 100 vuotta, Helsingin Sanomat 27.7.1993 (Tilaajille)
Lehden ensimmäisen varsinaisen numeron etusivu.
**Työväen Lehti** oli Tampereella vuosina 1927–1930 ilmestynyt kommunistinen sanomalehti.

Hämeen ja Satakunnan kommunistien maakuntalehdeksi tarkoitettua *Työväen Lehteä* painettiin aluksi Oy Työn kirjapainossa Helsingissä, myöhemmin *Työn Äänen* painossa Vaasassa ja loppuvaiheessa Oulussa. Aluksi sen sisältö oli paikallista aineistoa lukuun ottamatta samaa kuin viipurilaisessa *Työssä*. Vaasassa *Työväen Lehti* ja *Työn Ääni* ilmestyivät vuoropäivinä ja toimivat toistensa korvikkeina toisen niistä ollessa lakkautettuna.

Kolmesti viikossa ilmestyneen lehden julkaisijana toimi Hämeen ja Satakunnan Työväen Sanomalehti Oy. Päätoimittajina työskentelivät Lassi Hulkkonen (1927–1929), Oskar Kujala (1929–1930) ja vastaavana toimittajana Arvi Laakso (1928).

Lähteet
-------

1. 1 2 3  *Suomen lehdistön historia 7: Hakuteos Savonlinna – Övermarks Tidning*, s. 168. Kuopio: Kustannuskiila, 1988. ISBN 951-657-241-3.

Aiheesta muualla
----------------

* *Työväen Lehti* digitoituna kansalliskirjastossa
**SEPECAT Jaguar** on englantilais-ranskalainen rynnäkkökone, jota käyttää RAF ja Ranskan Armée de l'Air ja mm. Intian ilmavoimat. Jaguar-ohjelma alkoi 1960-luvun alussa. Se korvasi RAF:n Hawker Hunterit ja Armee de l'Airin F-100 Super Sabret. Koneen 8 prototyyppiä lensivät 8. syyskuuta 1968.

SEPECAT (*Société Européenne de Production de l'Avion d'Ecole de Combat et d'Appui Tactique*-eurooppayhtiö) yhteistyön muodosti 1966 ranskalainen Bréguet (joka johti suunnittelua) ja englantilainen British Aircraft Corporation eli BAC.

Tekniikkaa
----------

Jaguar on yksipaikkainen kaksimoottorinen rynnäkkökone, jonka lentoonlähtöpaino on noin 15 tonnia. Koneen huippunopeus on Mach 1,6. (1,1 merenpinnan tasolla).

Käyttö
------

Armee de l'Air otti 1973 käyttöönsä 160 Jaguar A-tyyppiä ja koulutukseen 40 B-tyyppistä. RAF otti 1974 käyttöönsä Jaguar GR.1 eli Jaguar S-tyyppejä ja 35 Jaguar T2 eli Jaguar B-koulukonetta.

Jaguaria käytettiin Persianlahden sodassa ja Kosovon NATO-operaatoissa. RAF korvasi Jaguarit Panavia Tornadoilla ja Eurofighter Typhooneilla huhtikuussa 2007 ja Ranska Dassault Rafalella 2005. Myös Omanin ilmavoimat luopuivat konetyypin käytöstä vuonna 2014. Konetyyppi on ollut aktiivikäytössä myös Intian ilmavoimilla.

Lähteet
-------

1. ↑  Sharpe, 2002: s. 250
2. ↑  Sharpe, 2002: s. 252
3. ↑   Viitattu 19.6.2022.

* Sharpe, Michael: *Attack and interceptor jets - 300 of the world's greatest military jet aircraft*, Grange Books, Lontoo Englanti, 2002 (s. 250–252) ISBN 1-84013-335-X (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* (Arkistoitu – Internet Archive) (suomeksi)
* 
* 
* (Arkistoitu – Internet Archive)
* (Arkistoitu – Internet Archive) (sivusto koskee Intian ilmavoimien koneita)

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **SEPECAT Jaguar**.
Matalapaine analysoidulla sääkartalla Britteinsaarten yllä.
**Analysoitu sääkartta** on sääkartta, johon on merkitty säärintamat ja matala- ja korkeapaineet sekä useimmiten isobaarit eli saman ilmanpaineen käyrät. Analysoidun sääkartan ymmärtäminen vaatii sen merkintätavan tuntemista. Siihen voi olla merkitty tietoja myös sateesta ja ehkä pilvisyydestäkin. Nykyään piirrellään monesti esimerkiksi säärintamia pilvisyyttä kuvaavien satelliittikuvien päälle. Esimerkiksi lentäjien sääkarttoihin merkitään monesti tietoja, joita ei tavallisiin analysoituihin sääkarttoihin merkitä.

Katso myös
----------

* Sääkartta
* Yksinkertainen sääkartta
* Synoptinen säähavaintokartta

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Analysoitu sääkartta**.
### Analysoituja Euroopan sääkarttoja verkossa

* Wetterzentrale
* Current Metsat Analysis (Arkistoitu – Internet Archive)
* Current Surface Analysis (Arkistoitu – Internet Archive)
* Surface pressure forecast
Ifis ja Anaksarete, Virgil Soliksen kuvitus
**Anaksarete** oli kreikkalaisessa mytologiassa kyproslainen neito, johon Ifis-niminen jalosukuinen nuorukainen rakastui. Ifis yritti päästä Anaksareten suosioon tuomalla lahjoja, kukkia ja kirjeitä hänen ovelleen. Anaksarete kuitenkin torjui kaikki ihailijansa lähentelyt halveksien ja nauraen tälle. Epätoivoissaan ja pystymättä kestämään rakkaudentuskaansa Ifis hirtti itsensä Anaksareten oven pieleen, samaan paikkaan, johon hänellä oli ollut tapana tuoda kukkansa, ja toivoi edes tämän teon ilahduttavan rakkautensa kohdetta.

Palvelijat löysivät Ifiksen ruumiin, ja se kuljetettiin surusaatossa tämän äidin kotiin. Koska tämä asui Anaksareten lähellä, Anaksarete kuuli valituksen ja päätti uteliaisuudesta seurata kuulemaansa "ruikutusta". Kun hän näki ruumiin, hän alkoi vähitellen kivettyä – muuttuen kokonaan kiveksi kuten hänen luonteesakin oli – ja jähmettyi lopulta paikalleen valkoiseksi marmoriksi muuttuneena. Afrodite, joka oli tämän takana, kehotti pistämään syrjään ylenkatsomisen ja käymään yhteen sen kanssa, joka rakastaa sinua.

Lähteet
-------

1. ↑  Ovidius, *Muodonmuutoksia xiv.698–771* (engl. käännös)
**Korppiretki** on Mika Honkalinnan kirja, joka käsittelee korppia. Sekä teksti että kuvat ovat Honkalinnan. Kirja on ilmestynyt vuonna 2015, ja sen kustantaja on Maahenki. Kirja on valittu Maailman luonnonsäätiön vuoden luontokirjaksi 2015. Korppiretki on kustantamo Maahengen kuudes vuoden luontokirjaksi valittu kirja.

Kirjan tekstit ovat Honkalinnan muisteluita ja päiväkirjamerkintöjä kuvausretkiltä. Retkimuistojen ohella kirja sisältää tietoa korpin ominaispiirteistä lajina ja sen elinympäristöstä. Vuoden luontokirjan valinnut Sixten Korkman perusteli valintaansa sillä, että mustavalkoiset kuvat tuovat maisemille taianomaisen tunnelman. Lisäksi hän sanoi: "Kirja tukee metsiemme merkityksen ymmärtämistä ja muistuttaa niissä vaeltamisen antamasta mielihyvästä."

Kirjan prologi, alku, on Laavu, jossa Honkalinna kertoo ensimmäisistä korppimuistoistaan. Epilogi, kirjan viimeinen luku, on Paluu laavulle, jossa hän kertoo, millainen tuo laavupaikka on nykyisin, kirjan valmistuessa.

Honkalinna on ammattimainen luontokuvaaja ja -kirjoittaja. Hän on harrastanut luontokuvausta vuodesta 1978 ja innostunut korppien kuvaamisesta jo teini-ikäisenä.

Teos on ilmestynyt myös ruotsiksi, nimellä *Korpresan*.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Valtteri Kykkänen: "Maagisen tunnelman" luova kirja korpeista palkittiin vuoden parhaana  1.12.2015. Yle.fi/uutiset.
2. 1 2  Korppiretki voitti WWF:n vuoden luontokirja -palkinnon, Maahenki .fi
3. 1 2  Ensio Karjalainen: Keski-ikäisten äijien retkimuistot kirjaksi  1.12.2015. Yle.fi/uutiset.
4. ↑  Korppiretki s. 17, 175
5. ↑  Arja Kivipelto: Korppi kiusoittelee kotkaakin.  *Helsingin Sanomat*, 3.12.2015. Artikkelin verkkoversio. Viitattu 3.12.2015.

Aiheesta muualla
----------------

* Esimerkkejä kirjan kuvituksesta (Arkistoitu – Internet Archive)
* Mika Honkalinnan radiohaastattelu *Korppiretkestä*, Yle Areena
*Tämä artikkeli käsittelee viljatuotetta. Korppu on myös tietokonelevykkeen arkikielinen nimitys.*

Kanelisokerikorppuja
**Korppu** on leipä- tai pullaviipale tai halkaistu sämpylä, joka on paistamisen jälkeen kuivattu uunin miedossa lämmössä rapeaksi. Taikinasta tehdään löysää, ja siinä käytetään melko runsaasti rasvaa. Jauhoina on vehnä-, graham- tai ruisjauhoja, ja taikinasta muotoillaan pyöreitä tai tankomaisia leivonnaisia, joiden annetaan kohota ennen paistamista.

Kanelilla ja sokerilla maustetut *kanelikorput* on leivottu makeaan pullataikinaan. *Hapankorppu* sisältää tavallisesti vain ruisjauhoja ja suolaa, ja se on nostatettu pienellä määrällä leivinhiivaa. Murskatusta korpusta saadaan korppujauhoa, jota käytetään muun muassa leivonnaisten pohjissa estämään tarttumista paistoalustaan sekä lihapullataikinan jatkeena. Korppujauhoa käytetään myös joulukinkun kuorrutuksena kinkun paistannan loppuvaiheessa.
Korppu kastetaan usein maitoon tai kahviin ennen sellaisenaan syöntiä.

Etelä-Afrikka
-------------

Etelä-Afrikassa korppu on perinteinen pikkuleipä (Afrikaansin kielellä nimeltään *bescuit*), jota syödään sen jälkeen, kun sitä on kastettu kahviin, teehen tai rooibos-teehen.

Historiassa korput ovat kehittyneet (biltong-ruoan kanssa) aikaisilla edelläkäyntipäivillä, tapana tarjota korppua kuivassa ilmapiirissä. Sitä on käytetty myös matkustettaessa pitkiä matkoja tai sodan aikana.

Perinteisesti korput on leivottu kotona, mutta nykyään niitä saa myös ruokakaupoista. Luultavasti kaikista tunnetuimpia korppuja ovat *Ouma Rusks* -nimiset korput. Useat leipomot ja kotitaloudet myyvät niitä, yleensä käyttäen enemmän eksoottisia ainesosia kuin ruokakaupat.

Normaalien korppujen lisäksi on olemassa piimä-, anisruoho-, kokovehnä-, nestemaito, mysli ja sitruuna unikonsiemenmakuja.

Lähteet
-------

1. ↑  Turtia, Kaarina: *Gastronomian sanakirja*, s. 262. Helsinki: Kustannusosakeyhtiö Otava, 2009. ISBN 978-951-1-18546-8.
**Koot Hoomi** (tai Kuthumi) on teosofiaan liittyvä yleisesti fiktiivisenä pidetty hahmo. Koot Hoomi tunnetaan ns. mahatmakirjeistä, jotka tämän nimissä on lähetetty ja jotka käsittelevät mm. teosofian oppia, asemaa sekä Teosofisen Seuran hallintoa. Kirjeitä saivat Alfred Percy Sinnett ja A.O. Hume. Myös H.P. Blavatskyn nuoruudessa hänen kotiinsa ilmestyi Koot Hoomin nimissä allekirjoitettu kirje, joka kertoi tyttären olevan tulossa pian kotiin. Blavatsky väitti tavanneensa Koot Hoomin matkallaan Tiibetissä vuonna 1868.

Kirjeiden ja Blavatskyn tarinoiden perusteella Koot Hoomi olisi ollut Salaisen Veljeskunnan valaistunut jäsen, joka mm. paranormaalein keinoin välittää okkultistista tietoa valituille. Kirjeiden kielen ja tyylin perusteella on arvioitu, että kirjoittaja on oleskellut Euroopassa, että hän ei tunne Tiibetin oloja, vaikka osa kirjeistä sijoittuu sinne, että hän ei osaa hindiä, tiibetiä tai punjabia, että hän kirjoittaa englanniksi joka ei kuitenkaan ole äidinkielensä ja että hän sisällyttää tekstiin paljon amerikkalaista slangia. Lisäksi käsialassa on venäläisiä piirteitä.

Teosofisen liikkeen ulkopuolella Koot Hoomin kirjeitä pidetään Madame Blavatskyn kirjoittamina.

Blavatskyn kuoleman jälkeen myös Rudolf Steiner ilmoitti esityksissään kanavoivansa Mestari Koot Hoomin viestejä.

Lähteet
-------

1. ↑  Marjanen, Jouni: Mahatmat Morya ja Kuthumi: Teosofisen liikkeen mestarit *docplayer.fi*.  1996. Ihmisyyden tunnustajat. Viitattu 17.10.2017.
2. ↑  Meade, Marion: *Madame Blavatsky: The Woman Behind the Myth*. Open Road Media, 2014-04-01. ISBN 9781497602250. Teoksen verkkoversio (viitattu 17.10.2017). en
3. ↑  Gabriel, Douglas: Did Rudolf Steiner Channel the Masters? *Cosmic Convergence: 2012 and Beyond*.  3.7.2016. Viitattu 17.10.2017. (englanniksi)
Koomankankaan siunauskappeli
**Koomankankaan hautausmaa** on hautausmaa Kokemäellä. Se perustettiin vuonna 1892 hautapaikkojen loputtua Kokemäen kirkon viereiseltä hautausmaalta ja Vanhalta hautausmaalta, keisarillisen senaatin hylättyä luvan ottaa nykyistä Kirkkopuistoa käyttöön.
Koomankankaan hautausmaalle on suora kulku Köyliöntieltä. Koomankankaan hautausmaalle on rakennettu **Koomankankaan siunauskappeli** vuonna 1933. Kappeliin tehtiin arkkitehtonisia muutoksia 1970-luvulla arkkitehti Matti Salmivallin suunnitelmien mukaisesti. Kappelin tarkka osoite on Köyliöntie 481, 32810 Peipohja.

Koomankankaan kappelin tapulissa säilytettiin Räisälän kirkonkelloa, joka siirrettiin Räisälä-museoon Köyliöön. Kello oli 35 vuotta käytössä kappelin tapulissa. 

Näkymä Koomankankaan hautausmaalla alueen pohjoispuolelta katsottuna.

Lähteet
-------

1. ↑
2. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive)
3. ↑

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Koomankankaan hautausmaa** Wikimedia Commonsissa
**Koomikkojen kuningas** (engl. *The King of Comedy*) on vuonna 1982 ensi-iltansa saanut yhdysvaltalainen satiirinen musta komediaelokuva, jonka on ohjannut Martin Scorsese ja käsikirjoittanut Paul D. Zimmerman. Elokuvan pääosia esittävät Robert De Niro, Jerry Lewis ja Sandra Bernhard.

Juoni
-----

Elokuvassa epämiellyttävä nimikirjoitusten kerääjä, stand up -koomikoksi epätoivoisesti pyrkivä Rupert Pupkin (De Niro) kidnappaa ahdistuneen ja eristäytyneen televisioviihdyttäjän Jerry Langfordin (Lewis) uraansa edistääkseen. Avukseen hän saa pakkomielteisesti kohdettaan fanittavan naisen (Bernhard), ja lunnasvaatimuksena hän esittää mahdollisuuden saada esiintyä Langfordin showssa. Tämä toteutuukin, ja Pupkinista tulee kuuluisa.

Rooleissa
---------

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
|  Robert De Niro  | … |  Rupert Pupkin
  |
|  Jerry Lewis  | … |  Jerry Langford
  |
|  Sandra Bernhard  | … |  Masha
  |
|  Diahnne Abbott  | … |  Rita Keene
  |
|  Shelley Hack  | … |  Cathy Long
  |
|  Margo Winkler  | … |  Langfordin tuotantoyhtiön vastaanottovirkailija
  |
|  Kim Chan  | … |  Jonno
  |
|  Frederick De Cordova  | … |  Bert Thomas
  |
|  Edgar Scherick  | … |  Wilson Crockett
  |
|  Ed Herlihy  | … |  oma itsensä
  |
|  Tony Randall  | … |  oma itsensä
  |
|  Victor Borge  | … |  oma itsensä
  |
|  Joyce Brothers  | … |  oma itsensä
  |

Vastaanotto
-----------

*Koomikkojen kuningas* ei aluksi menestynyt oudon aihevalinnan ja epämiellyttävän päähenkilönsä takia, mutta on sittemmin noussut arvossa. *Video-oppaassa* vuodelta 1994 Kati Sinisalo luonnehti elokuvaa tähtikultin, viihteen, idolien ja fanien julmaksi kuvaukseksi, mustaksi elokuvaksi tyhjästä elämästä ja sen tyhjistä täytteistä. Hän antoi elokuvalle täydet viisi tähteä, mikä vastaa sanallista arviota "elämää suurempi elokuva".

Elokuva ei saanut yhtään Oscar-ehdokkuutta, mutta Cannesissa Scorsese oli siitä ehdolla Kultaisen palmun saajaksi. Brittiläisessä Bafta-palkintogaalassa *Koomikkojen kuningas* sai viisi ehdokkuutta, joista käsikirjoittaja Paul D. Zimmerman voitti palkinnon käsikirjoituksestaan.

Vuonna 2017 BBC:n äänestyksessä 253 eri puolilta maailmaa olevaa elokuvakriitikkoa valitsi *Koomikkojen kuninkaan* kaikkien aikojen sadan parhaan komedian listalla jaetulle sijalle 100.

Lähteet
-------

1. ↑  The King of Comedy (1983) *Box Office Mojo*.  (englanniksi)
2. 1 2 3  Romano, Bello (toim.): *Video-opas 95, Yli 8500 elokuvaa, 2000 uutuutta*. WSOY, 1994. ISBN 951-0-19839-0.
3. ↑  *Koomikkojen kuningas* Elonetissä.
4. ↑  The King of Comedy (1983), American Film Institute. Viitattu 26.10.2016.
5. ↑  Awards (Arkistoitu – Internet Archive), The King of Comedy (1983), IMDb. Viitattu 26.10.2016.
6. ↑  Blauvelt, Christian: The 100 greatest comedies of all time  22.8.2017. BBC. Viitattu 22.8.2017.

Aiheesta muualla
----------------

* *Koomikkojen kuningas* Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
**Miguel López de Legazpi** (tai **Legaspi**) (noin 1510 Zumarraga, Espanja – 1572 Manila, Filippiinit) oli espanjalainen konkistadori, joka perusti Espanjan vallan Filippiineillä ja perusti maan pääkaupungin Manilan.

Elämä ja ura
------------

Baskitaustainen aatelinen Legazpi lähti Uuteen-Espanjaan vuonna 1528. Vuonna 1530 hänestä tuli Méxicon kaupungin virkamies vuoden 1541 loppuun asti. Hän pystyi hankkimaan sosiaalisen aseman (hänen vaimonsa oli Tlaxcalan ensimmäisen piispan Julián Garcésin sisar) ja omaisuutta, jonka avulla vuonna 1564 Legazpi purjehti Meksikon Navidadista Filippiineille, jossa ei vielä ollut eurooppalaisia siirtokuntia, vaikka Fernão de Magalhães oli löytänyt saariston vuonna 1521. Retkikuntaan kuului kuului viisi laivaa, 150 merimiestä, 200 palkattua työntekijää, noin 25 uudisasukasta ja neljä augustinolaismunkkia, mukana lukien Andrés de Urdaneta, joka vieraili aikaisemmin Mindanaolla ja Molukeilla. 

Legazpi rantautui Cebu-saarelle vuonna 1565, ja perusti sinne San Miguelin, saarten ensimmäisen pysyvän espanjalaisasutuksen, josta tuli Villa de Santisimo Nombre de Jesus, myöhemmin Cebun kaupunki. Myöhemmin, vuonna 1569, hän siirsi hallitonsa paikan Iloiloon. Hän lähetti veljenpoikansa Juan Salcedon tutkimaan pohjoisessa sijaitsevia saaria. Salcedo raportoi sedälleen alueen sopivuudesta, ja vuonna 1571 Legazpi jätti hallintoasiat muiden hoidettavaksi, eteni pohjoiseen Luzoniin ja perusti Manilan kaupungin, josta tuli saarten pääkaupunki. Legazpi ryhtyi välittömästi organisoimaan uutta siirtokuntaa. Hän nimitti paikalliset virkamiehet, järjesti vuosittaiset matkat Uuteen Espanjaan ja muut maan hyvinvointiin liittyvät asiat. Legazpi torjui hallintokaudellaan portugalilaisten hyökkäykset, murkasi helposti klaanijärjestelmiin pohjautuneen filippiiniläisten vastarinnan, ja aloitti augustinolaisimunkkien kanssa kristinuskon levittämisen ja islamin leviämisen hidastamisen kansan keskuudessa. Legazpi kuoltua hänen seuraajakseen Espanjan Filippiinien kuvernööriksi tuli Guido de Lavezaris.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Philippine Islands *The Catholic Encyclopedia*.  1911. Viitattu 26.12.2022.
2. 1 2 3  Philippine Islands *Encyclopedia Britannica*.  1911. Viitattu 26.12.2022.
3. 1 2 3  López de Legazpi y Gurruchátegui, Miguel (1510–1572) *encyclopedia.com*.  2022. Viitattu 26.12.2022.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Miguel López de Legazpi** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Hugo Miguel Almeida Costa Lopes** (s. 19. joulukuuta 1986 Lissabon, Lissabonin piiri, Portugali) on portugalilainen jalkapalloilija. Hän edustaa Ranskan liigassa pelaavaa Olympique Lyonnais'ta ja on pelipaikaltaan oikea laitapuolustaja.

Seurajoukkueura
---------------

Lopes aloitti ammattilaisuransa lissabonilaisseura Benfican reservijoukkueesta vuonna 2005. Seuraavaksi kaudeksi hän siirtyi Clube Operário Desportivoon.

Tammikuussa 2009 Lopes teki nelivuotisen sopimuksen maan suurseura Porton kanssa. Ensimmäisellä kokonaisella kaudellaan hän pelasi yhteensä 17 ottelussa, joissa 13 avauskokoonpanossa.

Kauden 2010–2011 hän pelasi lainasopimuksella espanjalaisessa Real Betisissä.

Kaudeksi 2013-2014 Lopes siirtyi lainapestille Olympique Lyoniin.

Lähteet
-------

1. ↑  Miguel Lopes: "El Betis merece estar en Primera" (Arkistoitu – Internet Archive) El Desmarque. Viitattu 16.5.2012. (espanjaksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Miguel Lopesin esittely Footballzz.com-sivustolla (englanniksi)

Portugalin joukkue – Jalkapallon EM-kilpailut 2012
1 Eduardo |
2 Alves |
3 Pepe |
4 Veloso |
5 Coentrão |
6 Custódio |
7 Ronaldo |
8 Moutinho |
9 Almeida |
10 Quaresma |
11 Oliveira |
12 Patrício |
13 Costa |
14 Rolando |
15 Rúben Micael |
16 Meireles |
17 Nani |
18 Varela |
19 Lopes |
20 Viana |
21 Pereira |
22 Beto |
23 Postiga |
Valmentaja Bento
**The News Boys – lehtipojat** (*Newsies tai The News Boys*) on Kenny Ortegan ohjaama ja Alan Menkenin säveltämä yhdysvaltalainen musikaalielokuva vuodelta 1992. Väljästi tositapahtumiin perustuvassa Disneyn perhe-elokuvassa 1900-luvun taitteen New Yorkin kaduilla sanomalehtiä myyvät teinipojat ryhtyvät lakkoon lehtimoguli Joseph Pulitzerin pienentäessä heidän myyntipalkkiotaan. Pulitzeria näyttelee Robert Duvall ja lehtipoikien johtajaa Christian Bale. Elokuva on koreografina toimineen Kenny Ortegan esikoisohjaus.

Elokuva menestyi huonosti teatteriohjelmistossa, mutta paremmin videojulkaisuna. Se sai pääosin kielteisiä arvioita ja Golden Raspberry -palkinnon vuoden huonoimmasta alkuperäislaulusta ("High Times, Hard Times"). Huonoimmuusehdokkuuksia tuli kolme muutakin, mutta nuorten näyttelijöiden ensemble oli ehdolla Young Artist -palkintoon*lähde?*. *Video-oppaassa* vuodelta 1994 Bello Romano antaa elokuvalle kaksi tähteä viidestä ja kirjoittaa: "Tosipohjainen teinisatu on auttamattomasti vanhentunut sekä tyyliltään että roolihahmoiltaan. Oscareita kahmineen siirappimies Alan Menkenin musiikki ei taaskaan sytytä."

2010-luvun alussa Disney tuotti elokuvan pohjalta teatterimusikaalin *Newsies*, joka oli paljon suurempi menestys ja sai kaksi Tony-palkintoa kahdeksasta ehdokkuudestaan. Uuden libreton kirjoitti Harvey Fierstein, mutta musiikkinumeroina käytettiin Alan Menkenin ja Jack Feldmanin elokuvaan kirjoittamia lauluja.

Lähteet
-------

1. 1 2  "News boys, The – Lehtipojat", *Video-opas 95*, WSOY 1995.
2. 1 2  Jones, Kenneth: Harvey Fierstein Is Librettist for Newsies Musical, With Songs by Menken and Feldman. *Playbill.com*.  21.9.2010.  Arkistoitu 18.10.2012. Viitattu 21.12.2021.
3. ↑  Matt Wells & David Cote: Tony awards 2012: Once scoops eight gongs on night of upsets *The Guardian*. Viitattu 21.12.2021.
Osmo Oittinen vuonna 1960.
**Osmo Untamo Oittinen** (20. marraskuuta 1914 Äänekoski – 5. tammikuuta 1982 Helsinki) oli suomalainen yritysjohtaja ja kokoomuspoliitikko. Hän toimi sanomalehti Uuden Suomen kustannusyhtiön toimitusjohtajana 1958–1970 ja Kansaneläkelaitoksen johtajana 1973–1979.

Elämä ja ura
------------

Äänekoskelaiseen talonpoikaisperheeseen syntynyt Osmo Oittinen suoritti 1937 yleisen oikeustutkinnon, valmistui sotavuosina lakitieteen kandidaatiksi ja opiskeli sotien jälkeen myös ekonomiksi Helsingin kauppakorkeakoulussa. Hän toimi asianajajana vuodesta 1941, Maanomistajain Liiton lakimiehenä 1945–1949 ja samoissa tehtävissä Metsäliitossa 1948–1949. Vuosina 1949–1952 Oittinen oli Suomen Teollisuusvaltuuskunnan verokomitean sihteeri ja sitten johtajana Suomen Teollisuusliitossa, kunnes hänet 1958 nimitettiin myös *Kauppalehteä* vuodesta 1958 julkaisseen Oy Uuden Suomen ja sen tytäryhtiön, Suomalaisen Kirjallisuuden Kirjapaino Oy:n toimitusjohtajaksi.

Vuodesta 1964 *Uudessa Suomessa* työskennelleen Jyrki Vesikansan mukaan Oittinen ei kyennyt kääntämään lehden 1950-luvulla alkanutta laskevaa suosiota uuteen nousuun osittain siksi, ettei tullut kovin hyvin toimeen päätoimittajien Eero Petäjäniemen eikä Pentti Poukan kanssa. Oittisen vaikutuksella Uusi Suomi kokeili alueellisten liitteiden julkaisemista Lahdessa, Turussa ja pääkaupunkiseudulla, kun taas toimitus halusi paikallisuuden sijaan panostaa pikemminkin ulkomaanuutisiin.

Oittinen alkoi sanomalehtien ohella panostaa aikakauslehtiin ja perusti television suosiota hyödyntävän ohjelmalehti *Katson* 1960. Vuonna 1964 Oittinen osti Ilmari Turjan päätoimittaman *Uuden Kuvalehden*, joka yhdistettiin *Naisten Maailman* kanssa Jussi Talven päätoimittamaksi *Uusi Maailma* -lehdeksi.

Erimielisyyksien ja heikon kannattavuuden takia Oittinen joutui lähtemään Uudesta Suomesta 1970. Hän siirtyi ensin Suomen Työnantajain Keskusliittoon ja sitten 1973 kokoomuksen mandaatilla Kelan johtajistoon. Hän jäi eläkkeelle 1979 ja kuoli 1982.

### Ura kokoomuksessa

Vuosina 1947–1949 Oittinen toimi Kansallisen Kokoomuksen eduskuntaryhmän sihteerinä. Vuonna 1962 kokoomus pyysi Oittista Ahti Karjalaisen ensimmäisen hallituksen valtiovarainministeriksi, mutta Uusi Suomi ei antanut toimitusjohtajalleen virkavapautta.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Vesikansa, Jyrki: / Oittinen, Osmo (1914 - 1982) *Kansallisbiografia-verkkojulkaisu (maksullinen)*.  30.11.2001. Helsinki:  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura. Viitattu 3.3.2016.
2. ↑  Paaskoski, Jyrki: Karttunen, Osmo Pekka (Arkistoitu – Internet Archive), Porvarillisen työn arkisto 11.2.2009. Viitattu 24.4.2021.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Kansallisbiografia
* Biografiasampo

 |

 |
**Saumakirjoahven** (*Aequidens rivulatus*) on etelä- ja keskiamerikkalainen kirjoahvenlaji, jota pidetään myös akvaariokalana. Sen englanninkielinen nimi "green terror" kertoo lajin aggressiivisuudesta.

Koko ja ulkonäkö
----------------

Saumakirjoahven on isopäinen, harteikkaan oloinen kala, joka voi kasvaa 20 cm pitkäksi. Väriltään se on aikuisena vihertävän ruskea, evissä näkyy hohtavia sinisen, vihreän ja oranssin sävyjä. Kyljessä on tumma, sormenjäljen muotoinen läikkä. Koiraalle kehittyy vanhemmiten otsakyhmy. Evän kärkien perusteella voidaan erotella kullan ja hopean sävyiset värimuodot. Nuoret yksilöt ovat ruskeampia, niiden kyljissä on sininen häivähdys, ja niitä on joskus akvaariokaupassa myyty sinikirjoahvenina.

Alkuperä
--------

Saumakirjoahven on kotoisin Keski- ja Etelä-Amerikan Tyyneenmereen laskevista joista Perun Tumbes-joen ja Ecuadorin Esmeraldas-joen väliltä.

Käyttäytyminen ja lisääntyminen
-------------------------------

Kalojen aggressiivisuus vaihtelee yksilöstä toiseen. Pienten kalojen seurassa saumakirjoahven on riski, ja kutuhalujen lisääntyessä se on erittäin reviiritietoinen.

Vesiolot ja ravinto
-------------------

Sopiva lämpötila on 24–26 °C. Iso kala syö ja ulostaa paljon, joten veden laatua pitää seurata. Sopivaa ruokaa ovat lihapitoiset sekoitteet ja pakastetut pikkueläimet kuten surviaisentoukat.

Lähteet
-------

1. ↑  Lyons, T.J.: *Andinoacara rivulatus* *IUCN Red List of Threatened Species. Version 2022-1*.  2021. International Union for Conservation of Nature, IUCN, Iucnredlist.org. Viitattu 8.9.2022. (englanniksi)
2. ↑  *Aequidens rivulatus* (peilipalvelin) *FishBase*. Froese, R. & Pauly, D. (toim.). (englanniksi)
3. ↑  Anna-Riikka Ruottinen (harrastaja)

Aiheesta muualla
----------------

* The Aquarium Wiki

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Taksonitunnisteet | 
* Wikidata: Q3681
* Wikispecies: Andinoacara rivulatus
* BioLib: 141655
* CoL: 64YTQ
* EoL: 223092
* GBIF: 5208320
* iNaturalist: 123843
* IRMNG: 10154784
* ITIS: 169839
* WoRMS: 991178

 |

 |
**Elotalikko** on nelipiikkinen hanko, jota voi pitää heinähangon ja talikon välimuotona. Sen piikit ovat pitkät ja kaukana toisistaan kuten heinähangossa, mutta niitä on neljä kuten talikossa eikä kaksi kuten perinteisemmissä heinähangoissa. Kun piikkejä on enemmän, se on myös varsinaista heinähankoa leveämpi. Talikon tapaan mutta tavallisesta kaksipiikkisestä heinähangosta poiketen siinä on myös varren päässä metallista tai muovista tehty poikittainen kädensija.

Toisin kuin esim. lannan tai säilörehun käsittelyyn tarkoitettuja varsinaisia talikoita, sitä käytetään seipäälle pantavan viljan sekä heinän, olkien tai tuoreen nurmirehun ja muun kevyen kasvimassan käsittelyyn. 

Monet pitävät sitä tavanomaista kaksipiikkistä heinähankoa mukavampana, koska siihen mahtuu enemmän kerralla ja se on vakaampi pidellä. Kuten heinähankoa, sitä voi käyttää myös pienkanttipaalien käsittelyyn, ja leveät neljä piikkiä ja kädensija tarjoavat tässäkin vakaamman otteen.

Nimi elotalikko johtunee siitä, että se alun perin lienee kehitetty viljan seipäällepanoa varten aikana, jolloin vilja vielä kuivatettiin seipäillä ennen puimakoneella tapahtunutta puintia. Tällöin jäykän ja pitkäkortisen viljan tehokas käsittely kaksipiikkisillä heinähangoilla olisi ollut vaikeaa.

Aiheesta muualla
----------------

* Elotalikko suomalaisen valmistajan sivuilla[vanhentunut linkki]
**Strutt’s Parkin roomalaislinnake** oli roomalaisten rakentama linnake Englannissa lähellä nykyistä Derbyn kaupunkia. Linnoitus tehtiin suojaamaan tärkeää joenylityspaikkaa, missä Icknield Street kulkee Derwentjoen poikki. Se rakennettiin noin vuonna 50 ja hylättiin kolmisenkymmentä vuotta myöhemmin, kun roomalaiset päättivät rakentaa joen toiselle puolelle Dervention linnoituksen.

Tärkeän kulkuväylän, Icknield Streetin lisäksi roomalaiset rakensivat kaksi sivutietä, jotka ristesivät toisensa linnoituksen lähellä: The Long Lane kulki länteen kohti Chesteriä, ja yksinkertaisesti The Streetiksi kutsuttu tie poikki Peak Districtin aina Manchesteriin asti.

Alueelta on löydetty 1920-luvulla ja 1940-luvulla rahoja, jotka ovat auttaneet linnoituksen ajoittamisessa. Derbyn kaupunginmuseossa säilytetään paikalta löytyneitä rahoja Neron ja Claudiuksen ajoilta. 1970-luvulla tehdyissä kaivauksissa paljastui jäänteitä huolellisesti puretuista puurakenteista, mikä viittaisi siihen, että paikan hylkääminen on ollut suunnitelmallista eikä pakon sanelemaa. 1990-luvulla alueelta löytyi pengerryksiä, kivisiä perustuksia ja roomalaistyylisiä kivetyksiä. Paikan päälle on myöhemmin rakennettu asuntoalue, joten sen kaivauksia ei ole voitu jatkaa.

Lähteet
-------

1. ↑  Pre-Flavian fort at Strutts Park Castra
2. ↑  Barry C. Burnham, J. S. Wacher: *The small towns of Roman Britain*, s. 222. University of California Press, 1990. ISBN 9780520073036.
3. ↑  Strutts park roman fort] *Pastscapes* English Heritage (englanniksi)
4. ↑  The Strutt's Park Fort *Littlechester, Derbyshire: Roman Fort, Romano-British Pottery Town*. Roman Britain (englanniksi)
5. ↑  Roman Period An Archaeological Desk-Based Assessment for Proposed Development (s. 5 ja 21). Derby City Council
**Osmo Pellervo "Otso" Rantala** (26. syyskuuta 1908 Iitti – 23. maaliskuuta 2002) oli suomalainen sotilaslentäjä ja ammunnan moninkertainen maailmanmestari.

Elämä ja ura
------------

Rantalan vanhemmat olivat maanviljelijä, kansakoulunopettaja Enok "Eino" Rantala (1876–1947) ja opettaja Alma Amanda Karlsson (1882–1964). Hän oli naimisissa Elsa Lyydia Kantasen (1909–1982) kanssa.

Rantala voitti vuonna 1935 kivääriammunnassa maailmanmestaruuden. Kaikkiaan hänellä oli ammunnassa neljä maailmanmestaruutta, kuusi Suomen ennätystä ja 48 Suomen mestaruutta*lähde?*.

Rantala valmistui ilmavoimien ohjaajakoulusta 1929. Hän toimi lennonopettajana vuodesta 1937 alkaen ja koulutti kaikkiaan 312 lento-oppilasta. Sotavuosina 1941–1944 Rantala lensi muun muassa kaksimoottorisilla Junkers Ju 88 -koneilla. Hän lensi 97 sotalentoa ja kaikkiaan hänellä oli yhteensä 2 400 lentotuntia 36 eri konetyypillä.

Sodan jälkeen Rantala pelasti ilmavoimien käytöstä vuonna 1955 poistetun DC-2 "Hanssin Jukka"-koneen romutukselta. Hän osti koneen ja lahjoitti sen Hämeenläänin Metsästysseuralle. Kone toimi sitten kahvilaksi muutettuna Hämeenlinnassa vuosina 1959–1981. Kone on nykyään Sotamuseon omistuksessa, sijoituspaikkanaan Keski-Suomen ilmailumuseo, ja sen entisöinti on aloitettu.

Rantalan sodanaikaisia muistelmia on kerrottu Tuuri Heporaudan kirjoittamissa kirjoissa:

* *Tulimyrskyn tuttavana : lentomestari "Otso" Rantalan muisteluja*. Karisto 1981, 2. painos 2008
* *Syöksypommittaja : lentomestari ’Otso’ Rantalan muisteluja*. Karisto 1982, 3. painos 2007
* *Kun taivas oli helvetti: lentomestari "Otso" Rantalan ja hänen kumppaniensa hätkähdyttävimpiä hetkiä sotataivaalla*. Karisto 1984, 2. painos 2008
* *Jumalten keinu: lentomestari Osmo "Otso" Rantalan valikoimia sotataivaan lentäjien huimimpia seikkailuja*. Karisto 1989
* *Sotataivaan sankarit: lentomestari "Otso" Rantalan muisteluja*. Karisto 1995

Rantala on haudattu Ahveniston hautausmaalle.

Lähteet
-------

1. ↑  Find a Grave : Osmo Pellervo Rantala
2. ↑  Hämeen läänin metsästysseuran historiaa (Arkistoitu – Internet Archive)
3. ↑  Suomenkielistä ilmailukirjallisuutta (Arkistoitu – Internet Archive)

Aiheesta muualla
----------------

* Lentäjäkersantti - pienoiskiväärin maailmanmestari, Hakkapeliitta, 27.11.1934, nro 48, s. 14, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)

 |

 |