recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Arthur Crispien (vas.) vuonna 1931
**Arthur Crispien** (4. marraskuuta 1875 – 29. marraskuuta 1946) oli saksalainen ammattiyhdistysjohtaja ja Saksan sosiaalidemokraattisen puolueen johtaja kolmen henkilön ryhmässä. Hän pakeni natsi-Saksan muodostuessa Sveitsiin, missä toimi Sopaden eli sosiaalidemokraattisen puolueen pakolaishaaran jäsenenä.

Elämäkerta
----------

Crispien syntyi Königsbergissä 4. marraskuuta 1875. Hänen isänsä oli seinämaalari August Crispien ja äiti Franziska Laczinski. Nuoruudessaan Crispien oli seinämaalarin oppipoikana, mutta hänestä tuli teatterilavasteiden maalari hänen käytyään taidelukiota. Vuonna 1894 hän liittyi sosiaalidemokraattiseen puolueeseen ja ammattiyhdistysliikkeeseen.

Vuosina 1902–1914 Crispien toimi useiden sosiaalidemokraatteja kannattavien lehtien päätoimittajana, joista viimeinen oli Stuttgartissa julkaistu *Schwäbische Tagwacht*. Hän menetti päätoimittajan tehtävänsä ensimmäisen maailmansodan alettua, sillä vastusti pasifistina sitä, että sosiaalidemokraattinen puolue tuki sotatoimia. Hänet otettiin myöhemmin vuonna 1916 asepalvelukseen.

Vuonna 1917 Crispien liittyi itsenäisen sosiaalidemokraattisen puolueen (saks. *Unabhängige Sozialdemokratische Partei Deutschlands*, USPD) jäseneksi. Hän toimi vuoden 1918 vallankumouksen jälkeen Württembergin vallankumoushallituksen sisäministerinä ja ministeripresidentin sijaisena. Hän oli 1920-luvulla mukana tukemassa USPD:n liittymistä takaisin sosiaalidemokraattisen puolueen osaksi, ja kun tämä toteutui, hänestä tuli Hermann Müllerin ja Otto Welsin rinnalla puolueen johtaja sekä valtiopäivien jäsen.

Crispien muutti Sveitsiin Saksan valtiopäivätalon tuhopolton jälkeen helmikuussa vuonna 1933. Hän jatkoi siellä työskentelyä poliittisissa tehtävissä, muun muassa Sopaden eli Saksan sosiaalidemokraattisen puolueen pakolaishaaran jäsenenä ja Sveitsin edustajana.

Toisen maailmansodan alettua Crispien osallistui aktiivisesti juutalaisten ja poliittisista syistä vainottujen pakolaisten auttamiseen. Vuonna 1945 hän osallistui lisäksi Montreux’ssa järjestettyyn pakolaisuutta käsitelleeseen kokoukseen.

Crispien kuoli Bernissä Sveitsissä 29. marraskuuta 1946.

Perhe
-----

Crispien avioitui vuonna 1897 Berta Ranglackin kanssa. Heille syntyi kolme lasta.

Lähteet
-------

* Lane, A. T. (toim.): *Biographical Dictionary of European Labor Leaders*. Nide 1. Westport/London: Greenwood Press, 1995. (englanniksi)

### Viitteet

1. 1 2 3 4 5  Lane (toim.) 1995, s. 228
2. 1 2  Lane (toim.) 1995, s. 229

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Arthur Crispien** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* Historical Dictionary of Switzerland

 |

 |
John Andrén teloitusta esittävä piirros.
**John André** (2. toukokuuta 1750 Lontoo – 2. lokakuuta 1780 Tappan, New York) oli Britannian armeijan majuri, joka toimi Yhdysvaltain vapaussodan aikana amerikkalaisen kenraali Benedict Arnoldin yhteyshenkilönä tämän neuvotellessa salaa loikkaamisesta brittien puolelle. André jäi kiinni ja amerikkalaiset teloittivat hänet vakoojana, mutta kenraali Arnold pääsi pakoon.

André oli sveitsiläistä sukua. Hänet lähetettiin Pohjois-Amerikkaan vuonna 1774 ja sodan puhjettua hänestä tuli tiedustelu-upseeri New Yorkissa brittijoukkojen päällikön, kenraali Henry Clintonin alaisuudessa. Toukokuusta 1779 alkaen hän toimi viestinviejänä amerikkalaisen kenraali Arnoldin ja Clintonin välisessä salaisessa kirjeenvaihdossa. Arnold nimitettiin elokuussa 1780 West Pointin linnakkeen komentajaksi ja 21. syyskuuta hän esitti Andrélle salaisessa tapaamisessa tarjouksensa luovuttaa koko linnake briteille 20 000 punnan korvausta vastaan. Kun André oli palaamassa New Yorkiin, kolme amerikkalaista miliisiä pidätti hänet. Vaikka hänellä oli Arnoldin antama kulkulupa, hänet tutkittiin, jolloin West Pontia koskevia asiakirjoja löydettiin kätkettyinä hänen saappaisiinsa.

Kenraali George Washingtonin johtama sotaoikeus totesi Andrén syyllistyneen vakoiluun ja tuomitsi hänet kuolemaan. Hänet oltiin valmiita vaihtamaan brittien puolelle paenneeseen Arnoldiin, mutta kenraali Clinton kieltäytyi luovuttamasta tätä. André teloitettiin hirttämällä. Myöhemmin hänestä tehtiin kotimaassaan sankari ja hänen jäännöksensä uudelleenhaudattiin vuonna 1821 Westminster Abbeyyn.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  John André (englanniksi) *Encyclopædia Britannica Online Academic Edition*. Viitattu 2.2.2014.
2. 1 2  *Nordisk familjebok* (1904), s. 982 (ruotsiksi) Runeberg.org. Viitattu 2.2.2014.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **John André** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Alankomaat

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Taiteenala | 
* RKD Artists
* ULAN

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC
* IdRef

 |

 |
Richard von Kühlmann vuonna 1918.
**Richard von Kühlmann** (17. toukokuuta 1873 Konstantinopoli, Osmanien valtakunta – 16. helmikuuta 1948 Ohlstadt, Länsi-Saksa) oli saksalainen diplomaatti, joka toimi Saksan keisarikunnan ulkoministerinä ensimmäisen maailmansodan aikana elokuusta 1917 heinäkuuhun 1918.

Kühlmannin isä oli Anatolian rautatieyhtiön toimitusjohtaja. Kühlmann aloitti uransa Saksan ulkoministeriössä vuonna 1899, ja työskenteli Saksan lähetystöissä Pietarissa, Teheranissa, Tangerissa, Washingtonissa, Haagissa sekä viimeksi vuosina 1908–1914 lähetystöneuvoksena Lontoossa. Sodan aikana hän toimi maaliskuusta 1915 syyskuuhun 1916 Saksan lähettiläänä Haagissa ja sen jälkeen suurlähettiläänä Konstantinopolissa.

Kühlmann nimitettiin Saksan ulkoministeriksi Arthur Zimmermannin seuraajana 6. elokuuta 1917. Hän johti Saksan delegaatioita Brest-Litovskin rauhanneuvotteluissa maaliskuussa 1918 ja Bukarestin rauhanneuvotteluissa saman vuoden toukokuussa. Kühlmann halusi Saksan hallituksen luopuvan täydellisesti kaikista aluelaajennusvaatimuksista. Hän vastusti myös muun muassa saksalaisten joukkojen lähettämistä Suomen sisällissotaan. Kühlmannin varovainen linja kuitenkin hävisi laajoja aluevalloituksia itärintamalla kannattaneen Saksan ylimmän sodanjohdon Oberste Heeresleitungin linjalle, ja päämajoitusmestari Erich Ludendorff pyrki hankkiutumaan hänestä eroon. Valtiopäiville 24. kesäkuuta 1918 pitämässään huomiota herättäneessä puheessa Kühlmann ilmoitti, että sotaa ei voitaisi voittaa pelkästään aseellisin keinoin. Tämän jälkeen sotilasjohto painosti hänet eroamaan ulkoministerin tehtävistä 9. heinäkuuta. Hänen seuraajakseen tuli Paul von Hintze, joka jatkoi samaa varovaista linjaa.

Lähteet
-------

1. 1 2  Richard von Kühlmann (englanniksi) *Encyclopædia Britannica Online Academic Edition*. Viitattu 4.7.2013.
2. 1 2 3  *Nordisk familjebok*, täydennysosa (1924), s. 1284 (ruotsiksi) Runeberg.org. Viitattu 29.6.2013.
3. 1 2  Tuomo Polvinen: *Venäjän vallankumous ja Suomi 1917–1920 I: helmikuu 1917–toukokuu 1918*, s. 14–16, 31. WSOY, Porvoo–Helsinki 1967.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Richard von Kühlmann** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Alankomaat
* Vatikaani

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
Otto Wels
**Otto Wels** (15. syyskuuta 1873 – 16. syyskuuta 1939) oli Saksan sosiaalidemokraattisen puolueen puheenjohtaja vuosina 1919–1933 ja kansanedustaja 1920–1933.

Wels syntyi Berliinissä majatalon isännän perheeseen. Hän aloitti työt tapiseeraajan oppipoikana ja liittyi SPD:hen vuonna 1891. Vuosina 1895–1897 hän palveli Saksan armeijassa. Sen jälkeen hän työskenteli ammattiyhdistyksessä, puolueen tehtävissä ja SPD:n pää-äänenkannattajan *Vorwärtsin* lehdistökomiteassa.

Saksan vallankumouksen aikana marraskuussa 1918 Wels oli Berliinin työläisneuvoston jäsen ja kaupungin sotilaskomentaja. Vuonna 1920 SPD:n puheenjohtajana hän organisoi yleislakon, jonka avulla äärioikeistolainen Kappin vallankaappaus nujerrettiin. Tämän jälkeen hän painosti puoluetoverinsa Gustav Nosken eroamaan puolustusministerin paikalta. Wels tuki SPD:n puolisotilaallisten järjestöjen Reichsbannerin ja Eiserne Frontin perustamista äärioikeiston ja -vasemmiston samantyyppisiä järjestöjä vastaan.

Vuonna 1923 Welsistä tuli Saksan edustaja Sosialistiseen internationaaliin (tuolloin nimellä Sosialistinen Työväen Internationaali).

Maaliskuussa 1933 Wels oli ainoa valtiopäiväedustaja, joka piti puheen Hitlerin valtalakia vastaan. SPD:n edustajat äänestivät lakia vastaan viimeisessä valtiopäivien istunnossa, johon osallistui useita puolueita. Kommunistit eivät voineet osallistua, koska heidät oli siinä vaiheessa jo kielletty. Kaikki muut puolueet keskustasta oikeistoon äänestivät Hitlerin hyväksi. Wels valittiin vielä huhtikuussa puolueen puheenjohtajaksi. Pian valtalain hyväksymisen jälkeen natsihallitus kielsi SPD:n, muut puolueet lakkauttivat itsensä ja Saksasta tuli yksipuoluediktatuuri.

Wels lähti maanpakoon Saarin alueelle, joka kuului siihen aikaan Kansainliiton hallintaan, ja häneltä evättiin Saksan kansalaisuus. Hän työskenteli SPD:n pakolaisorganisaatiossa Prahassa ja sitten Pariisissa, jossa hän kuoli syksyllä 1939.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Otto Wels *Gedenkstätte Deutscher Widerstand*. Viitattu 5.10.2017. (saksaksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Otto Wels** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Alankomaat

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Kurt Erik Gustaf Swanljung** (6. kesäkuuta 1918 Vaasa – 16. toukokuuta 2016 Helsinki) oli suomalainen yritysjohtaja ja vuorineuvos.

Swanljungin vanhemmat olivat rehtori Alfred Walter Swanljung ja farmaseutti Enni Kristina Eriksson ja puoliso vuodesta 1945 Hanna Hélène Louise Ehrnrooth, Carl Johan Ehrnroothin tytär. Swanljung tuli ylioppilaaksi 1937 ja suoritti ylemmän oikeustutkinnon 1945, varatuomarin arvon hän sai 1947. Swanljung oli ensin lakimies Wärtsilässä ja Kaukaksella ja sitten Joutseno-Pulpin selluloosatehtaan toimitusjohtaja vuodesta 1958. Hänestä tuli 1961 Sunilan sulfaattiselluloosatehtaan toimitusjohtaja ja 1966 Kymin toimitusjohtaja. Yhtiössä hän työskenteli eläköitymiseensä asti, vuoteen 1979, ja sitten vielä konsernin hallituksen varapuheenjohtajana kymmenen vuotta. Swanljung sai vuorineuvoksen arvon 1972.

Lähteet
-------

1. 1 2  Biografia-sampo: Kurt Swanljung Viitattu 25.8.2021.
2. ↑  Kuka kukin on 1978, s. 953. Viitattu 25.8.2021.
3. ↑  Ihmiset. Kuolleet. Vuorineuvos uudisti Kymiyhtiön. *Helsingin Sanomat*, 3.7.2016. (Tilaajille) Viitattu 25.8.2021.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Talousvaikuttajat
* Uppslagsverket Finland
* Biografiasampo

 |

 |
Frances Elizabeth Willard ennen vuotta 1895.
**Frances Elizabeth Willard** (28. syyskuuta 1839 Churchville, New York, Yhdysvallat – 17. syyskuuta 1898 New York, New York, Yhdysvallat) oli yhdysvaltalainen yhteiskunnallinen uudistaja. Hän toimi ensin opettajana ja oli keskeinen toimija yhdysvaltalaisessa raittiusliikkeessä.

Willard valmistui 1859 Illinoisin Evanston College for Ladies -koulusta. Hän aloitti opettajana ja oli vuodesta 1873 professorina Northwestern-yliopistossa, johon Evanstonin college liitettiin. Hän oli vuodesta 1874 kuolemaansa saakka suuren yhdysvaltalaisen raittiusjärjestön National Woman's Christian Temperance Unionin (WCTU) sihteeri (toiminnanjohtaja) ja vuodesta 1879 sen puheenjohtaja ja vuodesta 1887 saman nimisen maailmanlaajuisen järjestön Woman's Christian Temperance Union (WCTU, Valkonauhaliike) puheenjohtaja. Vuonna 1884 hänestä tuli kieltolakipuolueen toimeenpanevan komitean jäsen, 1891 puheenjohtaja National Council of Women of the United Statesiin, joka edusti melkein kaikkia yhdysvaltalaisia naisjärjestöjä. Naisten äänioikeuden puolesta hän alkoi puhua 1877. Hän julkaisi kahta suurta aikakauslehteä ja kirjoitti omaelämäkerrallisia ja yhteiskunnallisia artikkeleita.

Julkaisut
---------

* *A woman of the century* (yhdessä M. A. Livermoren kanssa, 1893)
* *How to win: a book for girls* (1886)
* *Glimpses of fifty years* (1889).

Lähteet
-------

1. 1 2  Willard, Frances Elizabeth. Tietosanakirja osa 10. Tietosanakirja-osakeyhtiö 1917
2. 1 2  Willard, Frances Elizabeth Nordisk familjebok 32. 1921 (ruotsiksi)

Kirjallisuutta
--------------

* Anna Adams Gordon, *The beautiful life of Frances Elizabeth Willard*, 1898 Teos verkossa (englanniksi)
* William M. Thayer, *Women who win*, 1896 s. 341–369 (355–383) Teos verkossa (englanniksi)
* Marja Salmela, *Frances E. Willard*, Porvoo: WSOY 1922.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Frances Willard** Wikimedia Commonsissa

* Frances Willard, Encyclopedia Britannica (englanniksi)
* Frances Willard, HouseMuseum and Archives, Frances Willard -sivusto (englanniksi)
* Frances Elizabeth Willard (1839-1898) harvard.edu

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Belgia
* Yhdysvallat
* Japani
* Australia
* Kreikka
* Alankomaat
* Vatikaani

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC
	+ 2
* IdRef

 |

 |
Julian Byng vuonna 1921.
**Julian Hedworth George Byng, Byng of Vimyn varakreivi** (11. syyskuuta 1862 Wrotham Park, Middlesex – 6. kesäkuuta 1935 Thorpe Hall, Essex) oli brittiläinen sotamarsalkka, joka palveli komentajana ensimmäisessä maailmansodassa ja toimi Kanadan kenraalikuvernöörinä 1921–1926.

Byng valmistui ratsuväen upseeriksi vuonna 1883 ja osallistui seuraavana vuonna Sudanin sotaretkeen. Hän osallistui myös toiseen buurisotaan 1899–1902 ja yleni sen aikana everstiksi. Hänet ylennettiin 1909 kenraalimajuriksi ja nimitettiin 1912 Egyptiin sijoitettujen joukkojen komentajaksi. Maailmansodan puhjettua Byng määrättiin aluksi ratsuväkidivisioonan ja sitten ratsuväkiarmeijakunnan komentajaksi länsirintamalle. Toukokuussa 1915 hänet siirrettiin komentamaan yhdeksättä armeijakuntaa Gallipolin maihinnousussa. Byng oli niitä harvoja brittiläisiä komentajia, joiden katsottiin ansioituneen tässä epäonnistuneessa operaatiossa, sillä hän sai joukkonsa evakuoitua menestyksekkäästi Suvlan lahdelta. Gallipolin retken aikana hänet myös ylennettiin kenraaliluutnantiksi.

Palattuaan Ranskaan Byng nimitettiin toukokuussa 1916 kanadalaisista joukoista muodostetun armeijakunnan komentajaksi. Joukot osallistuivat tuona vuonna Sommen taisteluun ja onnistuivat huhtikuussa 1917 valtaamaan Vimyn harjanteen Arrasin pohjoispuolella. Kesäkuussa 1917 Byng nimitettiin brittien kolmannen armeijan komentajaksi, ja hän johti hyökkäystä Cambrain taistelussa saman vuoden marraskuussa, minkä jälkeen hänet ylennettiin kenraaliksi. Vaikkakin Cambrain hyökkäys lopulta torjuttiin, se muodostui merkittäväksi, sillä siinä käytettiin ensimmäistä kertaa panssarivaunuja laajemmassa mittakaavassa. Sodan viimeisinä kuukausina Byngin kolmas armeija saavutti sarjan voittoja ja mursi saksalaisten Hindenburg-linjan 27. syyskuuta 1918. Sodan päätyttyä hänet korotettiin lokakuussa 1919 paroniksi nimellä *Byng of Vimy of Thorpe-le-soken*.

Byng toimi Kanadan kenraalikuvernöörinä 1921–1926 ja Suur-Lontoon poliisitoimen johtajana 1928–1931. Hänet korotettiin varakreiviksi 1928 ja ylennettiin sotamarsalkaksi 1932.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Julian Hedworth George Byng, Viscount Byng of Vimy (englanniksi) *Encyclopædia Britannica Online Academic Edition*. Viitattu 9.2.2014.
2. 1 2  *Nordisk familjebok*, täydennysosa (1922), s. 926 (ruotsiksi) Runeberg.org. Viitattu 9.2.2014.
3. 1 2 3  Sir Julian Byng (englanniksi) Firstworldwar.com. Viitattu 9.2.2014.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Julian Byng** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Taiteenala | 
* Te Papa (New Zealand)

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* NARA
* SNAC

 |

 |
**Molly Caudery** (s. 17. maaliskuuta 2000 Truro) on englantilainen seiväshyppääjä. Hän on sisäratojen maailmanmestari. Hän edustaa Cornwall AC -seuraa.

Caudery saavutti Grosseton alle 20-vuotiaiden EM-kilpailuissa 2017 hopeaa Britannian alle 18-vuotiaiden ennätystuloksella 435 cm. Gold Coastin Kansainyhteisön kisoissa 2018 hän sijoittui viidenneksi Britannian alle 20-vuotiaiden ennätystä sivunneella tuloksella 440. Saman vuoden Tampereen alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa hän oli yhdeksäs. Berliinin EM-kilpailuissa hän karsiutui loppukilpailusta.

Caudery saavutti Tallinnan alle 23-vuotiaiden EM-kilpailuissa 2021 hopeaa tuloksella 445 cm. Hän karsiutui loppukilpailusta Eugenen MM-kilpailuissa 2022. Saman vuoden Birminghamin Kansainyhteisön kisoissa 2022 hän saavutti Englannin edustajana hopeaa tuloksella 445. Münchenin EM-kilpailuissa 2022 hän sijoittui seitsemänneksi.

Caudery sijoittui Budapestin MM-kilpailuissa 2023 viidenneksi parhaalla ulkoratatuloksellaan 475 cm. Hän voitti sisäratojen maailmanmestaruuden Glasgow'ssa 2024 tuloksella 480. Ennätyksensä 486 cm hän oli hypännyt Rouenissa viikkoa aiemmin.

Caudery on voittanut Britannian-mestaruuden ulkoradoilla 2023 sekä sisäradoilla 2018 ja 2024. Euroopan joukkuemestaruuskilpailujen superliigassa hän on ollut kolmas 2021.

Lähteet
-------

1. 1 2  Molly Caudery *teamengland.org*. Viitattu 9.3.2024. (englanniksi)
2. 1 2 3 4  Molly Caudery Kansainvälinen yleisurheiluliitto.  (englanniksi)
3. 1 2 3 4  Molly Caudery Tilastopaja (vaatii kirjautumisen, maksullinen palvelu).  (englanniksi)
Nelimastoparkki Admiral Karpfanger Port Germeinissa Etelä-Australiassa vuonna 1938
**L'Avenir** oli suomalainen Gustaf Eriksonin varustamon nelimastoinen teräsparkki, joka oli rakennettu 1908. Parkki oli Eriksonin omistuksessa 1932–1937. Laiva myytiin Saksaan 1937 ja se sai uudeksi nimekseen **Admiral Karpfanger**. Laiva katosi 1938 jäljettömiin ollessaan viljalastissa matkalla Australiasta Eurooppaan.

L'Avenirin oli rakentanut R. C. Rickmers Geestemündessä Saksassa vuonna 1908. Laivan vetoisuus oli 2 754 bruttorekisteritonnia ja kantavuus 3 650 kuollutpainotonnia. Laivan pituus oli 92,80 metriä, leveys 13,62 metriä ja syväys 7,55 metriä. Valmistuttuaan L'Avenir toimi belgialaisena koululaivana. Vuonna 1911 laivalle asennettiin ensimmäisenä purjelaivana maailmassa radiolähetin ja -vastaanotin. Ahvenanmaalle L'Avenir ostettiin Soc. Anon. Maritime de Belge-varustamolla Antwerpenista vuonna 1932. Laiva kuljetti pääasiassa vehnälasteja Australiasta Eurooppaan. Kesällä 1931 L'Avenir teki risteilyn 70 matkustajan kanssa Tukholmasta Itämerelle. 

Vuonna 1937 L'Avenir myytiin Hampuriin Hamburg-Amerika- linjalle ja sen uudeksi nimeksi tuli *Admiral Karpfanger*. Parkki katosi jäljettömiin maaliskuussa 1938 ollessaan viljalastissa matkalla Australiasta Eurooppaan. Laivalla oli tällöin 61 hengen miehistö ja 12 matkustajaa. Laivan hylynkappaleita löydettiin 1939 Tulimaan itärannikolta ja laivan hylky löytyi maaliskuussa 1939 Kap Hornin lähistöltä.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Jukka Mikkolan Suurten purjelaivojen bibliografia : L'Avenir (Arkistoitu – Internet Archive)
2. ↑  Wrecksite.eu : SV Admiral Karpfanger
3. ↑  Viime kesänä kadonneen saksalaisen koululaivan hylynkappaleita löydetty Kap Hornin lähellä. Alus oli entinen suomalainen parkki, Aamulehti, 05.03.1939, nro 62, s. 13, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
4. ↑  Admiral Karpfangerin hylky löydetty. Entinen suomalainen parkki hylkynä Kap Hornin lähellä, Ilta-Sanomat, 04.03.1939, nro 53, s. 1, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **L’Avenir (parkki)** Wikimedia Commonsissa
**Olga Zelma (Selma) Maria Tavaststjerna**, myös *Tawaststjerna* (25. toukokuuta 1858 Kuopio – 4. maaliskuuta 1939 Helsinki) oli suomalainen opettaja ja urkutaiteilija.

Tavaststjernan vanhemmat olivat kenraaliluutnantti Frithiof Alarik Tawaststjerna ja Zelma Wilhelmina Lucander. Tavaststjerna kävi Helsingin musiikkiopiston ja jatkoi opintoja valtion apurahalla Brysselissä, Gentissä, Pariisissa ja Kölnissä 1892.

Tavaststjerna piti urkukonsertteja. Hän toimi venäjän kielen opettajana Helsingin ruotsalaisessa tyttökoulussa ja sen jatko-opistossa 1880–1913. Hän oli Helsingin musiikkiopistossa yksinlaulun opettajana 1890–1913, säveltapailun opettajana vuodesta 1890 ja urkujensoiton opettajana 1893–1920. Hän oli myös opiston kirjastonhoitaja vuodesta 1888 ja taloudenhoitaja vuodesta 1890.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Aikalaiskirja 1920 s. 462. Helsinki: Otava 1920.
2. 1 2  Olga Tawaststjerna kuollut. Helsingin Sanomat s. 11, 5.3.1939 (näköislehti tilaajille)
3. 1 2 3  Musiikinopettaja Olga Tawaststjerna kuollut, Ilta-Sanomat, 04.03.1939, nro 53, s. 2, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot

Aiheesta muualla
----------------

* Olga Tavaststjerna. Uppslagsverket.fi (ruotsiksi)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Uppslagsverket Finland

 |

 |
**Maire Margareta Tolonen** (o.s. Virtanen, 1919 Helsinki – 19. huhtikuuta 1985 Helsinki) oli suomalainen toimittaja, pakinoitsija, sarjakuvantekijä ja lastenkirjailija. Hänet tunnettiin 35 vuoden ajan *Uuden Suomen* pakinoitsijanimimerkki Siprana.

Maire Tolonen opiskeli Taideakatemian koulussa ja Helsingin yliopistossa ja sai toimittajan paikan *Uudesta Suomesta*. Hän tuli tunnetuksi vuosina 1947–1982 nimimerkillä Sipra kirjoittamistaan perheaiheisista pakinoista, joita julkaistiin myös kokoelmana *Ruokakunnan päämies ja hänen verovuotensa* (Otava 1966). Hän myös kuvitti lehtipakinansa itse signeerauksella M.T.

Maire Tolonen kirjoitti ja kuvitti kaksi lastenkirjaa, *Viisi veitikkaa: iloisen sisarparven seikkailuja* (Väestöliitto 1945) sekä *Mari ja Kari* (1954), joka perustui Tolosen *Lasten maailma* -lehteen tekemiin sarjakuviin.

Yksityiselämä
-------------

Maire Tolonen oli naimisissa Suomen Matkailijayhdistyksen toimitusjohtajan Jorma Tolosen kanssa. Heidän neljästä lapsestaan nuorin on muusikko Jukka Tolonen.

Lähteet
-------

1. ↑   Kuka kukin on (Aikalaiskirja) 1954, ss. 895–896 (Viitattu 24.5.2019)
2. 1 2 3  Kuolleita: Toimittaja Maire Tolonen.  *Helsingin Sanomat*, 3.5.1985, s. 24. Näköislehden aukeama (tilaajille).
3. 1 2 3  Santikko, S.: Lasten Maailma, osa 2 *Kvaak.fi*.  29.7.2010. Viitattu 12.5.2019.
4. ↑  Mari ja Kari (1955) *PopuLAARI, Menneisyysikkuna populaarikulttuuriin -blogi*.  2.8.2008. Viitattu 12.8.2019.
5. ↑  Jorma Tolosen kuolinilmoitukset.  *Helsingin Sanomat*, 28.6.1967, s. 2. Näköislehden aukeama (tilaajille).
6. ↑  Camp, Walter de: Jukka Tolonen – Takana loistava tulevaisuus *City*.  16.2.2007. Viitattu 12.5.2019.
Zaifeng, prinssi Chun.
**Zaifeng, prinssi Chun** (Wade–Giles: *Tsai-feng*; 1883–1951) oli Kiinan viimeisen keisarin Pu Yin isä ja sijaishallitsija tämän valtakaudella vuosina 1908–1911. 

Zaifeng oli Kiinan keisari Xianfengin veljenpoika ja keisari Guangxun nuorempi veli. Hänen isoisänsä oli keisari Daoguang. Zaifeng peri Chunin prinssin arvon vuonna 1891 kuolleelta isältään Yixuanilta. Kiinaa tosiasiassa hallinnut leskikeisarinna Cixi järjesti vuonna 1901 Chunin puolisoksi suosikkiministerinsä Ronglun tyttären Youlanin. Heille syntyi kaksi poikaa: Pu Yi ja Pujie. Syksyllä 1901 Chun sai myös ensimmäisen diplomaattisen komennuksensa, kun hänet lähetettiin Kiinan hallituksen edustajana Berliiniin esittämään Saksan keisarille virallinen anteeksipyyntö Saksan suurlähettilään Clemens von Kettelerin murhasta boksarikapinan aikana.

Keisari Guangxun kuoltua 14. marraskuuta 1908 Cixi järjesti valtaistuimelle kaksivuotiaan Pu Yin ja nimitti samalla 25-vuotiaan Chunin poikansa holhoojahallitsijaksi tämän alaikäisyyden ajaksi. Cixi kuoli itse jo seuraavana päivänä, jolloin Kiinan johto jäi Chunin käsiin. Myös tärkein keisarillinen neuvonantaja Zhang Zhidong kuoli seuraavana vuonna. Lisäksi Chun riitautui tärkeimmän sotilaskomentajan, kenraali Yuan Shikain kanssa, ja pakotti tämän vetäytymään palveluksesta. Chun yritti toteuttaa Kiinassa perustuslaillisia uudistuksia, mutta kohtasi hovin vanhoillisten tahojen vastarinnan eikä onnistunut voittamaan uudistusmielisten kansalaispiirien luottamusta. Xinhai-vallankumouksen puhjettua syksyllä 1911 Chun joutui kutsumaan Yuan Shikain takaisin kukistamaan vallankumousta. Chun erosi sijaishallitsijan tehtävästä 10. joulukuuta 1911. Hänen seuraajakseen tuli leskikeisarinna Longyu, kunnes keisarinvalta lakkautettiin kokonaan helmikuussa 1912.

Sijaishallitsijakautensa jälkeen Chun asui yksityispalatsissaan Pekingissä. Myös Pu Yi asui siellä lyhyen aikaa jouduttuaan karkotetuksi Kielletystä kaupungista vuonna 1924. Chun kuoli Pekingissä kaksi vuotta Kiinan kansantasavallan perustamisen jälkeen vuonna 1951.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  The Vicissitudes of Prince Chun's Mansion (englanniksi) *China Heritage Quarterly* 12/2007, China Heritage Project, The Australian National University. Viitattu 31.1.2021.
2. 1 2 3 4 5  *Nordisk familjebok* (1920), s. 225–226 (ruotsiksi) Runeberg.org. Viitattu 31.1.2021.
3. 1 2 3 4  *Salmonsens konversationsleksikon* (1915–1930), s. 892 (tanskaksi) Runeberg.org. Viitattu 31.1.2021.
4. ↑  China: History (englanniksi) *Encyclopædia Britannica*. Viitattu 31.1.2021.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Zaifeng** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Taiteenala | 
* KulturNav

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Trove

 |

 |
Himakkalan kylä vuonna 1911
**Himakkala** (ven. Химаколово, *Himakolovo*) oli inkeriläinen kylä, joka kuului Toksovan luterilaisen seurakuntaan. Kylä sijaitsi Toksovasta koilliseen, Hepojärven rannan lähellä. Kylä mainitaan Novgorodin Vatjan viidenneksen verokirjassa vuodelta 1500 ("*Gimokala*" Kelton pogostassa), sen asukkaat lienevät olleet inkerikkoja. Vuonna 1849 Himakkalassa asui 392 ihmistä (169 miestä ja 223 naista), kaikki inkeriläisiä (äyrämöisiä). Kylä koostui seuraavista osista ("mäkikunnista"): Kempinmäki, Kärkimäki, Nokelaismäki, Puhilanmäki ja Kiurunmäki. Vuonna 1912 Himakkalaan muutti Purnun kylän asukkaita, kun Purnun kylän alue pakkolunastettiin tykistön ampumaradan vuoksi.

Vuonna 1926 Himakkalan kyläneuvostossa asui 707 ihmistä, kaikki inkeriläisiä (niistä Kempinmäessä - 55 asukasta, Keselä - 102, Kärkimäki - 75, Nokelaisenmäki - 124, Purnu - 96, Puhilanmäki - 143, Rajala - 73 ja Revonaho - 39). Kylässä toimi 1900-luvun alusta suomenkielinen koulu, joka sijaitsi Nokelaisenmäen ja Kempinmäen välillä. Kylä kuului 1920-1930-luvulla Kuivaisten piiriin. 

Toisen maailmansodan aikana kylä joutui Leningradin saartoon, paikallisasukkaista osa evakuoitiin sisä-Venäjälle. Maaliskuussa vuonna 1942 loput kylän suomalaiset karkotettiin Siperiaan, omaisuutta takavarikoitiin. Sodan jälkeen takaisin palanneet eivät päässeet kotikylälleen, koska heitä kiellettiin asumasta omalla alueellaan. Kylän alue jäi autioksi.

Lähteet
-------

Iho, Aapo: Kotoisia kuvia: Toksovan Himakkala.  *Inkeriläisten viesti*, 1976, nro 12, s. 7. 

### Viitteet

1. ↑  von Köppen, Peter: Erklärender Text zu der ethnographischen Karte des St. Petersburger Gouvernements *digi.kansalliskirjasto.fi*. St.-Petersburg, 1867.
2. ↑  Inkeriläisten asuttujen paikkojen luettelo vuosien 1926-1928 Leningradin alueen väenlaskun ainehiston mukaan *scribd.com*.
**Suomenlinnan huoltotunneli** on Kaivopuistosta Suomenlinnaan ulottuva merenalainen tunneli Helsingissä. Sen pituus on 1 300 metriä. Kaivopuiston kaakkoisosasta alkava tunneli alittaa Särkän ja päättyy Suomenlinnan Länsi-Mustasaareen. Tunnelin kautta Suomenlinnaan siirretään muun muassa kaukolämpöä, vettä ja sähköä. Tunnelissa on viemäriputket, jotka kuljettavat jätevedet pois Suomenlinnasta. Vuodesta 1992 alkaen myös pelastusajoneuvot ovat käyttäneet huoltotunnelia.

Sisäänkäynti Länsi-Mustasaaressa
Syvimmillään tunneli kulkee 60 metriä merenpinnan alapuolella, kun taas pienimmillään ero meren ja tunnelin välillä on noin 20 metriä. Korkeutta tunnelilla on noin kolme metriä.

Vuonna 1981 valmistunutta tunnelia on pitänyt remontoida, koska merivettä on työntynyt sisälle. Tunneli on erittäin ruostunut, ja sitä on kutsuttu "kuin uponneeksi laivanhylyksi". Korroosiota pidetään uhkana, sillä se voi kuluttaa putkia puhki ja vahingoittaa sähköllä toimivia teknisiä järjestelmiä. Merivesi on myös kasvattanut tunnelin radonpitoisuuksia, mikä on pakottanut vähentämään huoltohenkilökunnan työaikaa tunnelin sisällä. Vuonna 2017 vesivuotoja tukittiin ja kalliota vahvistettiin betonilla. Samalla asfalttipinta uusittiin kokonaan.

Katso myös
----------

* Keskustan huoltotunneli
* Kaivopuiston rautatietunneli

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6 7  NCC asfaltoi Suomenlinnan tunnelia  15.12.2017. NCC. Viitattu 24.1.2021.
2. ↑  Maanalainen yleiskaava 2021 *Helsingin karttapalvelu*. Viitattu 24.1.2021.
3. 1 2 3 4 5 6 7 8  Malmberg, Lari: Salaperäiseen Suomenlinnan tunneliin vuotaa radioaktiivista kaasua – video sukeltaa 60 metriä merenpinnan alapuolelle *Helsingin Sanomat*.  13.3.2017. Viitattu 24.1.2021.
4. ↑  Malmberg, Lari: Suomenlinnan tunnelin remontti jättää saaren eristyksiin – ambulanssia voi joutua odottamaan yli puoli tuntia *Helsingin Sanomat*.  5.9.2016. Viitattu 24.1.2021.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Suomenlinnan huoltotunneli** Wikimedia Commonsissa
**Ivan Vasiljevitš Kirejevski** (ven. Ива́н Васи́льевич Кире́евский; 3. huhtikuuta (J: 22. maaliskuuta) 1806 Moskova – 23. kesäkuuta (J: 11. kesäkuuta) 1856 Pietari) oli venäläinen kirjailija, filosofi ja kirjallisuuskriitikko, jota pidetään Aleksei Homjakovin ohella slavofiilisen ajatussuuntauksen toisena perustajana.

Suku ja koulutus
----------------

Kirejevski oli lähtöisin aatelissuvusta. Hänen vanhempansa olivat majuri Vasili Ivanovitš Kirejevski (1773–1812) ja vanhaan aatelissukuuun kuulunut Avdotja (Jevdokia) Petrovna Juškova (1789–1877), joka oli sukua Golovkineille ja Naryškineille. Isä opiskeli lääketiedettä, puhui viittä vierasta kieltä, harrasti kirjoittamista ja kääntämistä, rakasti englantilaista valistuskirjallisuutta ja vihasi ensyklopedisteja ja Voltairea minkä lisäksi hänellä oli oma laboratorio. Isä Vasili kuoli lavantautiin Orjolin sairaalassa, jossa toimi lääkärinä. Kirejevskin nuorempi veli oli folkloristi, kirjailija, kääntäjä ja arkeografi Pjotr Kirejevski.

Kirejevski työskenteli nuorena jonkin aikaa Venäjän sisäministeriön arkistossa Moskovassa. Vuonna 1830 hän teki Saksaan opintomatkan, jonka aikana hän muun muassa opiskeli metafysiikkaa Hegelin ja Schellingin johdolla.

Kirjallinen ura ja ajattelu
---------------------------

Palattuaan Venäjälle Kirejevski perusti vuonna 1832 *Jevropejets* (ven. Европеец, "Eurooppalainen") -nimisen kirjallisuuslehden, jonka viranomaiset lakkauttivat kahden ensimmäisen numeron jälkeen. Seuraavien vuosien aikana hän tuli uskoon ja hylkäsi nuoruutensa länsimaihin suuntautuneen aatemaailman eli zapadnikit.

Kirejevski toimitti 1840-luvulla jonkin aikaa Mihail Pogodinin lehtiä *Moskvitjanin* (ven. Москвитя́нин) ja *Moskovski Sbornik*, kunnes nekin lakkautettiin. Näiden lehtien sivuilla hän esitti ensimmäisten joukossa slavofiilisia ajatuksia, samoihin aikoihin Aleksei Homjakovin kirjoitusten kanssa. Kirejevskin mukaan perinteinen venäläinen elämäntapa oli länsimaista parempi ja Venäjää pitäisi kehittää sen omaa tietä, joka perustuisi itsevaltaiseen monarkiaan, entisajan yhteisöllisyyteen ja erityisesti ortodoksiseen uskoon.

Homjakovin tavoin Kirejevski kritisoi länsimaista sekulaaria humanismia, joka hänen mielestään oli syynä yhteiskunnallisiin ristiriitoihin ja levottomuuksiin sekä turmeltuneeseen materialistiseen ajatteluun.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Ivan Vasilyevich Kireyevsky (englanniksi) *Encyclopædia Britannica Online Academic Edition*. Viitattu 1.11.2014.
2. ↑  Гершензон, M. O.: *П. В. Киреевский: Биография*, s. II—V. Moskova: М.: печ. А. И. Снегиревой, 1910. Teoksen verkkoversio.
3. 1 2 3 4 5  *Nordisk familjebok* (1911), s. 141 (ruotsiksi) Runeberg.org. Viitattu 5.2.2023.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Espanja
* Ranska
	+ 2
* BnF data
	+ 2
* Saksa
* Italia
* Israel
* Belgia
* Yhdysvallat
* Ruotsi
* Tšekki
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
Ylermi Runko 1960-luvulla.
**Ylermi Yrjö Runko** (13. kesäkuuta 1927 Helsinki – 7. lokakuuta 2013 Helsinki) oli suomalainen yritysjohtaja, osuusliike Elannon pitkäaikainen pääjohtaja. Hän vaikutti myös pitkään Helsingin kunnallispolitiikassa.

Runko oli yksinhuoltajaäidin poika Helsingin Kalliosta. Hän valmistui merkonomiksi vuonna 1949 ja jatkoluokan suoritettuaan diplomimerkonomiksi 1950 Suomen Liikemiesten Kauppaopistosta. Hän sai ensimmäisen vakituisen työpaikkansa Elannosta 1950. Hän työskenteli koko työuransa Elannossa ja jäi 1990 eläkkeelle pääjohtajana.

Rungon ensimmäinen toiminimike oli konttorin työnsuunnittelija (1950–1952), josta hän yleni reikäkorttiosaston päälliköksi (1953–1956). Hän toimi konttoripäällikkönä vuosina 1957–1964 ja hallinnollisena johtajana 1965–1967. Tie pääjohtajaksi avautui vuonna 1968, kun pääjohtajaksi alun perin valittu Mauno Koivisto saikin viran Suomen Pankista. Runko koki olevansa Elannon pitkäaikaisen toimitusjohtajan ja suuruuden luojan Väinö Tannerin perinteen vaalija. Hän jopa säilytti työhuoneessaan Tannerin aikaiset huonekalut.

Elannolla oli vankka omaisuus omien kiinteistöjen muodossa, mutta itse liiketoiminnalla meni Rungon kauden loppuaikoina yhä huonommin. Muulla edistysmielisellä osuustoiminnalla meni vielä huonommin, ja Elantoa yritettiin saada 1980-luvun alussa mukaan osuusliikkeiden suurfuusioon. Runkoa yritettiin tämän mukaan taivutella muun muassa lupaamalla hänelle vuorineuvoksen arvo. Elanto jättäytyi pois fuusiosta, koska pelkona oli varallisuuden ajautuminen muiden velkoihin.

Runko yritti viedä Elantoa S-ryhmään, mutta tieto neuvotteluista Helsingin Osuuskaupan pääjohtajan Pentti Pasurin kanssa vuoti ennenaikaisesti julkisuuteen ja yritys raukesi. Myöhemmin eläkkeellä ollessaan Runko sai seurata HOK-Elannon syntyä, joka vastasi pitkälti hänen aikaisempia ajatuksiaan. Tätä ennen hän joutui näkemään myös Elannon ajautumisen yrityssaneeraukseen 1990-luvun alun laman aikana.

Kunnallispolitiikassa Runko toimi vuodesta 1968 Helsingin kaupunkisuunnittelulautakunnan puheenjohtajana 25 vuoden ajan. Hän kannatti reipasta rakentamista ja oli valmis sallimaan Helsinkiin korkeitakin rakennuksia. Lisäksi hän kannatti Helsingin metron rakentamista ja tietulleja. Eläkevuosinaan hän oli Suomen näkyvimpiä sosiaalidemokraattisia EU-jäsenyyden vastustajia, ja hän oli aktiivinen jäsenyyttä vastustavassa Suomen Itsenäisyysseurassa.

Stadin slangi ry nimesi Rungon Stadin Kundiksi vuonna 1997.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  *Kuka kukin on 1978*, s. 819. Helsinki: Otava, 1978. ISBN 951-1-04755-8. Teoksen verkkoversio (viitattu 8.9.2015).
2. 1 2 3 4 5 6  Nurmi, Esko: Stadin kundi johti Elantoa. (Muistokirjoitus.) *Helsingin Sanomat*.  9.10.2013. Viitattu 8.9.2015.
3. ↑  Demokraatti: Ylermi Runko on kuollut.  8.10.2013. MTV Uutiset. Viitattu 24.12.2019.
4. ↑  Stadin friidu ja kundi. Stadin Slangi ry.  Arkistoitu 14.6.2015. Viitattu 8.9.2015.
Mytäjäisten varikon vesitorni.
**Mytäjäinen** on Lahden alue, joka sijaitsee Valtatie 12:n eteläpuolella, Sopenkorven kaupunginosan itäosassa. Alueen keskellä sijaitsee Mytäjärven lampi. Alueelle omaleimainen puinen pientaloasutus syntyi varikkotoiminnan myötävaikutuksesta 1900-luvun vaihteessa.

1930-luvulle mennessä Mytäjärven rannan tuntumaan muodostui pieni vuokratonttialue, jolle asettui asumaan lähitehtaiden työläisiä sekä rautatieläisiä. Asuinalue on pienentynyt mm. ympäröivien teiden rakentamisen vuoksi. Alkuperäisestä alueesta on jäljellä ainoastaan Mytäjärven länsipuolella oleva osa.

Talot ovat lahtelaisten rakennusmestareiden käsialaa. Alueen talot ovat hirsirakenteisia, ja niissä on käytetty yleisesti 1900-luvun alun koristeaiheita. Osassa rakennuksista nähtävissä piirteitä myös jugendtyylistä. Puuaidoin rajatut pihapiirit vanhoine talousrakennuksineen huokuvat menneen ajan tunnelmaa.

Varikkoalue
-----------

Mytäjäisten historiassa keskeinen rooli on Riihimäen–Pietarin-radan varteen rakennetulla Lahden varikkoalueella. Varikkoalueen vanhin rakennus on 1860-luvun lopulla rakennettu veturitalli. Myös 1950-luvulla valmistunut Jarl Ungernin suunnittelema tiilinen vesitorni on vanhan veturivarikon maamerkkejä.

Alue kuuluu valtakunnallisesti merkittävien rakennettujen kulttuuriympäristöjen listalle. Senaatti-kiinteistöjen omistusaikana alue kärsi ilkivallasta. Sen osti vuonna 2015 Ari Tuhkanen, joka suunnittelee alueelle rivi- ja paritaloja, ja historiallisiinkin rakennuksiin tulisi asuntoja tai ravintolatoimintaa. Olemassa oleviin rakennuksiin tulee asukkaita ja yritystoimintaa kesällä 2015.

Lähteet
-------

1. ↑  Kirsti Pohjaväre: Mytäjäisten suojeltu veturivarikkoalue saa uudet asukkaat jo kesällä *Uutiset*.  13.5.2015. Yle. Viitattu 13.5.2015.
Robert Chambers
**Robert Chambers** (10. kesäkuuta 1802 – 17. maaliskuuta 1871) oli skotlantilainen kirjailija ja julkaisija. Hänen ehkä tunnetuin julkaisunsa on anonyyminä julkaistu *Vestiges of the Natural History of Creation*. Hänet valittiin Geological Society of Londonin jäseneksi vuonna 1844.

Lähteet
-------

1. ↑  Robert Chambers (1802-1871) *ucmp.berkeley.edu*. Viitattu 8.11.2014.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Italia
* Israel
* Belgia
* Yhdysvallat
* Ruotsi
* Japani
* Tšekki
* Australia
* Kreikka
* Alankomaat
* Puola
* Portugali
* Vatikaani

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* SNAC
* IdRef

 |

 |

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Robert Chambers
Saapuminen Toolseen
Nelikopterilla ilmasta kuvattu video Toolsen linnoitusta
**Toolsen ritarikuntalinnoitus** (vir. *Toolse ordulinnus*, saks. *Ordensburg Toolse*,*lähde?* saks. *Tolsburg*) on ritarikuntalinnan rauniot Haljalan kunnan koilliskulmassa Suomenlahden rannalla Kundan sementtikaupungista länteen.

Linnoitus sijaitsee Kundalahden rannalla. Sen rakensi ritarikunnanmestari Johann Wolthus von Herse 1470–1471. Pontus de la Gardie valloitti sen 1581.

Toolsen linnan rakentamisen aloitti saksalainen ritarikunta vuonna 1471. Linnasta tuli ritarikunnan pohjoisin linnoitus. Se rakennettiin suojaamaan tärkeää Toolsen satamaa. Linnaa täydennettiin ja laajennettiin jatkuvasti seuraavien 200 vuoden aikana. 1600-luvun lopulla se oli kuitenkin liki käyttökelvoton. Suuren Pohjan sodan jälkeen se on saanut raunioitua.

Raunioiden päämuuria on tuettu romahtamiselta, ja linnoituksen sisälle on laitettu kyltein tieto mihin käyttötarkoitukseen mikäkin huone on tehty.

Galleria
--------

* 
* Linnoituksen raunioitaLinnoituksen raunioita
* Toolsen linnoitustaToolsen linnoitusta

Lähteet
-------

1. ↑  Tolsburg Tietosanakirja. Osa 9, palsta 1667. Tietosanakirja-osakeyhtiö 1917
2. ↑  Mäkeläinen, Tapio: *Viro: kartanoiden, kirkkojen ja kukkaketojen maa*, s. 235–236. Helsinki: Tammi, 2004. ISBN 951-31-2936-5.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Toolsen linnoitus** Wikimedia Commonsissa
**Yrjö Rafael Tuompo** (1. syyskuuta 1897 Pornainen – 27. maaliskuuta 1964 Kuopio) oli Suomen Puolustusvoimien eversti ja sodanaikainen rykmentin komentaja.

Tuompo työskenteli aluksi rautatievirkamiehenä, mutta värväytyi vuoden 1918 sisällissodan aikana valkoiseen armeijaan ja kävi Vöyrin sotakoulun. Hän osallistui sisällissotaan komppanianpäällikkönä ja sai ylennyksen vänrikiksi. Tuompo valmistui neljänneltä kuuntelu-upseerikurssilta Kadettikoulusta 1922. Jatkokoulutuksena hän kävi kapteenikurssin. Uransa alussa hän palveli komppanianpäällikkönä 1918–1921 sekä kadettikoulun jälkeen aliupseerikoulun johtajana 1922–1923 sekä kanta-aliupseerikoulun johtajana 1924–1926. Tämän jälkeen hän toimi yleisesikunnassa toimistoupseerina ja toimistoesiupseerina 1927–1938, ja sen jälkeen puolustusministeriössä. Talvisodan aikana 1939–1940 hän oli pataljoonankomentajana Karjalankannaksella. Välirauhan aikana hän johti Kanta-Hämeen suojeluskuntapiiriä, joka jatkosodan sytyttyä perusti JR 44:n. Tuompo toimi sen komentajana kahteen otteeseen: 18.6.1941–4.10.1941 sekä 16.1.1942–14.4.1943. Uransa päätteeksi hän toimi Kanta-Hämeen sotilaspiirin komentajana 1944–1946, minkä jälkeen hän erosi aktiivipalveluksesta. Sen jälkeen hän oli Vanajan Autotehdas Oy:n huoltopäällikkönä ja Kanta-Hämeen sotainvalidipiirin puheenjohtajana.

Ylennykset: luutnantti 1920, kapteeni 1922, majuri 1930, everstiluutnantti 1940, eversti 1942.

Hänen vanhempi veljensä Wiljo Einar Tuompo (1893–1957) oli jääkärikenraali ja pankinjohtaja sekä nuorempi veljensä Eino Tuompo (1902–1979) oli eversti ilmatorjunnan aselajissa.

Lähteet
-------

* 
* *Upseerimatrikkeleita - "Mullikurssit" Kadettikoulun numeroimattomat kurssit 1919-1935, sotia edeltäneet komentajakurssit sekä sotateknillinen koulu 1923-1939*. Sotahistoriallisen seuran julkaisuja VI, 1986. ISBN 951-95217-7-1.
* Kuolleita (maksullinen artikkeli) Helsingin Sanomat 5.4.1964, HS Aikakone.
**Tmall.com** (kiin. 天猫, *Tiānmāo*, aiemmin *Taobao Mall*), on  kiinankielinen yrityksiltä kuluttajille (B2C) suunnattu verkkokauppasivusto, jota operoi kiinalainen Alibaba-konserni. Tmall on muodostettu eriyttämällä ensin Taobao omaksi verkkokaupakseen vuonna 2008, ja perustamalla vuonna 2010 brändituotteisiin keskittyvä tmall.com-sivusto. Se on manner-Kiinan (eli Kiinan kansantasavallan), Hongkongin, Macaon ja Taiwanin asukkaille suunnattu kauppapaikka, joka on samalla Kiinan suurin verkkokauppa.

Keväällä 2016 verkkokauppasivustolla oli edustettuna 70 000 brändia ja näitä myi 50 000 verkkomyymälää. Sittemmin Tmall on perustanut joitain fyysisiäkin myymälöitä. Verkkokaupan pääkonttori sijaitsee Kiinan Zhejiangin maakunnan Hangzhoussa.

Maaliskuun 2020 alussa Tmall oli yhdysvaltalaisen, internetin verkkoseurantaa tekevän Alexa Internet -yhtiön mukaan maailman 3. suosituin verkkosivusto edellisten kolmen kuukauden aikana. Israelilaisen verkkoanalyytikkayhtiö SimilarWebin suosituimpien verkkosivujen aineistossa (tammikuu 2020) Tmall ei kuitenkaan esiintynyt 30 suosituimman sivun joukossa.

Osana Tmall.com-sivustoa toimiva, ulkomaalaisia brandituotteita myyvä Tmall Global laskuttaa yrityksiltä sivuston käytöstä vuosimaksujen ohella 5 prosenttia myyntituloista.

Lähteet
-------

1. 1 2  Misha Maruma: China’s Tmall Global: Everything You Need To Know  4.4.2016. webretailer.com. Viitattu 3.3.2020. (englanniksi)
2. ↑  Ben Davis: A beginners’ guide to Alibaba’s Tmall  21.4.2016. econsultancy.com. Viitattu 3.3.2020. (englanniksi)
3. 1 2  He Wei: Alibaba ramps up offline efforts  21.4.2018. China Daily, chinadaily.com.cn. Viitattu 3.3.2020. (englanniksi)
4. ↑  Arkistoitu kopioThe first cross-border physical store of Tmall settled in Hangzhou hanshow.com.  Arkistoitu 3.3.2020. Viitattu 3.3.2020. (englanniksi)
5. ↑  Jenny W. Hsu: Tmall, Intersport Open New Retail Megastore in Beijing  29.5.2018. alizila.com. Viitattu 3.3.2020. (englanniksi)
6. ↑  Arkistoitu kopioThe top 500 sites on the web - Global (50 sites shown) alexa.com.  Arkistoitu 12.9.2016. Viitattu 3.3.2020. (englanniksi)
7. ↑  Top Websites Ranking  1.1.2020. similarweb.com. Viitattu 3.3.2020. (englanniksi)

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Tmall
**Georg Stolpe** (4. huhtikuuta 1778 Tukholma – 26. toukokuuta 1852 Nyköping) oli Tukholman suomalaisen seurakunnan kirkkoherra.

Stolpen vanhemmat olivat kirjanpainaja Carl Stolpe ja Sara Wacklin, Laihian kirkkoherran tytär. Hän opiskeli Vaasan triviaalikoulussa ja Turun akatemiassa, josta hän valmistui maisteriksi 1802. Tukholman suomalaisen seurakunnan apulaiseksi hän tuli 1807, seurakunnan kirkkoherraksi hänet nimitettiin 1812. Seurakunnan lopettamista harkittiin, kun Suomi oli menetetty Venäjälle, mutta 1810 asetettu komitea ehdotti Gabriel Poppiuksen aloitteesta, että seurakunta säilytettäisiin toistaiseksi. Stolpen johdolla seurakunta toimi aina vuoteen 1835 saakka, jolloin hän siirtyi Nyköpingin kirkkoherraksi. Seurakunta jäi apulaisten hoidettavaksi ja sen toiminta supistui.

Stolpe oli jäsenenä vuoden 1811 virsikomiteassa. Hänet valittiin siihen tosin vasta vuoden 1818 lopulla, kun komitean valmistelema virsikirja hyväksyttiin 1819. Yksi hänen muokkaamansa virsi on Ruotsin kirkon vuoden 1986 virsikirjassa, virsi 546 "*O Jesus Krist, du nådens brunn*" 

Stolpen puoliso vuodesta 1878 oli Anna Kristina Slöör.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Kari Tarkiainen: *Stolpe, Georg (1778-1852). Suomen Kansallisbiografia. Osa 9*, s. 339. Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, 2007. ISBN 978-951-746-450-5.
2. ↑  Oscar Lövgren: *Psalm- och sånglexikon*, s. 666. Gummesons bokförlag, Stockhom, 1964.
3. ↑  DEN SVENSKA PSALMBOKEN AV KONUNGEN GILLAD OCH STADFÄST ÅR 1819 OCH NYA PSALMER *runeberg.org*. Viitattu 13.2.2020.
4. ↑  "virsi 546", *Den svenska psalmboken med tillägg*, s. 848. Verbum förlag AB ISBN 91-526-5500-8.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Kansallisbiografia
* Biografiasampo

 |

 |