recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Voyager-luotaimen laitteistot. Ydinparisto näkyy luotaimen alapuolella
**Ydinparisto** on radioaktiiviseen hajoamiseen perustuva pitkäikäinen voimanlähde. Siinä ei hyödynnetä ketjureaktiota ydinreaktorien tapaan, vaan energia vapautuu ydinten luonnollisessa hajoamisessa. Ydinparistoja käytetään laitteissa, joiden energianlähteiden täydentäminen on vaikeaa, kuten esimerkiksi miehittämättömissä tutkimusasemissa tai avaruusluotaimissa.

Tyyppejä
--------

### Termoelektrinen generaattori

Cassini-avaruusluotaimen RTG-generaattori
Voyagerin RTG
Termoelektrinen generaattori (Radioisotope Thermoelectric Generator, RTG) muuntaa radioaktiivisten aineiden hajoamisesta syntyvää lämpöä sähköksi lämpöparien avulla.

Päinvastoin kuin yleensä ydintekniikassa, termoelektristen generaattorien toiminta on yksinkertaista. Hyvin pakattu radioaktiivinen aine generaattorin sydämessä tuottaa lämpöä, joka johtuu lämpöparien kautta jäähdytysripoihin.

Radioaktiivisella aineella täytyisi olla mahdollisimman pitkä puoliintumisaika, mutta sen pitäisi samalla tuottaa järkevä määrä lämpöä. Aine saisi mieluiten säteillä huonosti lävistävää alfasäteilyä, jotta säteilysuojasta saataisiin mahdollisimman kevyt. Yleisimmin käytetty ja paras aine on Plutonium-238, mutta joitain harvoja vaihtoehtojakin on.

Tyypillisesti sähköä saadaan noin 300 W teholla, mutta ajan kuluessa radioaktiivisen aineen lämmöntuotto heikkenee ja lämpöparin metallit kuluvat, jolloin teho laskee huomattavasti. Nykyisten generaattorien hyötysuhde liikkuu 3–7 % välillä.

Kaikki ulkoaurinkokuntaa tutkineet avaruusluotaimet ovat käyttäneet RTG-generaattoreita.

### Termovalosähköinen kenno

Termovalosähköinen kenno toimii samalla periaatteella kuin aurinkokenno, mutta muuttaa kuuman kappaleen säteilemiä infrapuna-fotoneja sähköksi. Hyötysuhde on hieman korkeampi kuin lämpöpareilla.

### Beetasähköinen paristo

Beetasähköinen ydinparisto tuottaa sähköä radioaktiivisen lähteen säteilemistä beeta-hiukkasista hieman samaan tapaan kuin aurinkokenno fotoneista. Beetasähköisyydessä energeettisen elektronin osuessa puolijohdediodiin syntyy virtaa.

Koska säteilyn lähde menettää aktiivisuuttaan ajan myötä, myös pariston tuottama virta pienenee. Beetasäteily myös kuluttaa paristoa hitaasti sisältäpäin, mikä osaltaan laskee tehoa.

Beetasähköisiä paristoja on ehdotettu käytettäväksi sydämentahdistimissa, missä pitkä toiminta-aika on tärkeää. Oikein suojattuna haitallinen radioaktiivinen säteily ei pääsisi pariston ulkopuolelle.

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Termoelektrinen generaattori**.
* 
* 
* (Arkistoitu – Internet Archive)
*
**New Era Fits** on vuonna 1920 Buffalossa perustettu vaatealan yritys, joka valmistaa lippalakkeja. Yritys valmistaa MLB-, NBA-, NHL-, NFL- ja MLS-lippiksiä. New Eran lippiksiä on monta mallia: 59Fifty, 49Fourty, 39Thirty ja 29Twenty. New Era valmistaa myös monien muiden valmistajien lippikset, kuten esimerkiksi Carharttin. New Era -lippikset ovat enimmäkseen hiphop- ja rap-pukeutumistyylin suosiossa. Suomessa New Era -lippiksiä myyvät mm. Shoptetuan, Bronx Store, Bronx.fi ja monet muut Street/Urban-tyyliset vaatekaupat.

Tunnistaminen
-------------

Aidon New Era -lippiksen tunnistaa parhaiten lipassa olevista kahdeksasta ompeleesta, lipassa olevasta kullanvärisestä tarrasta ja hatun vasemmalla puolella olevasta New Era-logosta. Alkuperäisesä Authentic-lippiksissä ei ollut New Era -ompeletta. Lakin sisällä on myös uusimmissa malleissa,("The Official On-Field") New Eran lippulogo painettuna metallinappiin. 
Sisällä on myös 6 riviä leimoja poikittain, joiden pitäisi olla samassa linjassa metallinapin kanssa.
Myös tarra on tiiviisti kiinni lipassa, eikä leiju. Kaikissa MLB/Authentic-lippiksissä lipan alapuolella pitäisi olla "hologram"-tarra, mallista riippuen esim. pesäpallo. Lakissa yläpuolella olevat 6 reikää on hyvälaatuisia, ja eivät ole tukkeessa. Reikä näkyy myös erittäin selvästi.

Aiheesta muualla
----------------

* Ohjeita aidon New Eran tunnistamiseen (Arkistoitu – Internet Archive)
**New York Group** oli ukrainalaislähtöisten avantgardististen emigranttirunoilijoiden ryhmä, joka syntyi 1950-luvun puolivälissä. Ryhmän perustajajäseniä olivat Bohdan Boychuk, B. Pevnyi, Mariia Revakovych ja Yuriy Tarnawsky. Myöhemmin ryhmään liittyivät vielä kirjailijat ja taiteilijat Emma Andijevska, Zhenia Vasylkivska, Vira Vovk, Bohdan Rubchak, Roman Baboval, Liuboslav Hutsaliuk, Patrytsiia Kylyna, I. Heruliak ja Iurii Solovii.

Ryhmä oli lähinnä ystävien muodostama ryhmä ilman erityistä ohjelmaa, mutta he vaalivat ukrainan kielen puhtautta ja pyrkivät etääntymään edellisen sukupolven voimakkaasta kansallismielisyydestä. Ryhmää ei ole virallisesti lakkautettu, mutta jäsenten hajotessa eri puolille sen julkaisutoiminta hiipui.

Ryhmän vuosijulkaisun *Novi poeziji* päätoimittajat olivat koko sen ilmestymisajan 1959–1971 Bohdan Boychuk ja Yuriy Tarnawsky.

Lähteet
-------

1. 1 2  New York Group (sisältää lyhyet elämäkerrat) Columbia University. Viitattu 23.7.2022. (englanniksi)
2. ↑  Novi poeziï *Internet Encyclopedia of Ukraine*.  1993. Viitattu 23.7.2022. (englanniksi)
**Kasper Muttonen** (s. 5. kesäkuuta 1979 Lappeenranta) on helsinkiläinen kuvanveistäjä ja kuvataiteilija. Muttonen on valmistunut Kuvataideakatemiasta vuonna 2003. Taideopintojen lisäksi Muttonen on opiskellut arkkitehtuuria Teknillisessä korkeakoulussa.

Muttosen taiteen punainen lanka on arkkitehtuurin ja kuvataiteen yhteyden ja vuorovaikutuksien tutkimisessa. Hänen teoksilleen on ominaista geometrinen kolmiulotteisuus, jossa tasot, aukot, pinnat ja värit luovat taidehistorian sekoittumista arkkitehtonisiin mielikuviin. Värillisten tilojen kontrasti valettuun betoniin ja rautakauppamateriaaleihin tuo teoksiin dualismia. Taiteellisessa prosessissa unelma rakentamisesta ja rakennetun tilan merkityksistä liukuu kuvataiteen maailmaan. Lähivuosien teemat ovat liittyneet ilmastonmuutoksen ja arkkitehtuurin yhteyden tutkimiseen. 

Vuonna 2014 Muttonen toteutti "Lapinlahden Lähde" -puu-installaation Lapinlahden sairaalan alueella. Hän on toiminut alueen aktiivina siitä lähtien. 

Muttonen on pitänyt säännöllisesti näyttelyitä Suomessa sekä ulkomailla kuten Berliini ja Freiburg, Saksa, Basel. Sveitsi, Bergen, Norja, Gislaved, Ruotsi ja New York, USA. 

Residenssityöskentely: Suomen Rooma-instituutin Villa Lanten residenssitaiteilija sekä Suomen Kulttuurirahaston residenssi Schloss Wiepersdorf 2015, Pariisin taiteilijakaupunki Cité des Art 2013-2014 ja 2009 sekä Ateljeesäätiö Iaab Basel ja Freiburg 2013. 

Muttonen on Suomen Kuvanveistäjäliiton jäsen ja on vuodesta 2009 ollut helsinkiläisen taiteilijalähtöisen Galleria Huudon hallituksen jäsen ja kantavia voimia. Hänen teoksiaan on muun muassa Saastamoisen säätiön taidekokoelmassa taidemuseo Emmassa, Wihurin säätiön taidekokoelmassa Rovaniemen taidemuseossa, Suomen Valtion kokoelmissa ja eri yksityisissä kokoelmissa kuten Seppo Fränti, Carl Gustaf Ehrnrooth ja Mauri Niemi.

Teoksia
-------

Lähteet
-------

* Taiteilija seikkailee modernin maailman raunioilla. Helsingin Sanomat 14.4.2009.

Aiheesta muualla
----------------

* Kasper Muttonen (pdf) Galleriahuuto.net.
**Moses "Max" Beer** (10. elokuuta 1864 Tarnobrzeg, Galitsia, Itävallan keisarikunta – 30. huhtikuuta 1943 Lontoo, Britannia) oli puolanjuutalainen sosialismin historioitsija ja päätoimittaja. Hän oli saksalaisen sosialistisen lehden *Vorwärtsin* Lontoon-kirjeenvaihtaja. Hänen isänsä oli Itävallan armeijan upseeri. Hän sai juutalaisen kasvatuksen.

Elämäkerta
----------

Beer muutti nuorena kotiseudultaan Saksaan, jossa hän ensin opiskeli ja tuli sitten 1892 *Magdeburger Volksstimmen* päätoimittajaksi. Jo kahdeksassa kuukaudessa hänet ehdittiin pidättää lehden päätoimittajana useita kertoja muun muassa armeijan ja viranomaisten loukkaamisesta, ja hän sai vankeustuomion. Koko vankeusajan hän opiskeli ja kirjoitti kahta artikkeliaan muinaisjuutalaisen lain taloudellisesta perustasta.

Vapauduttuaan Beer muutti 1894 painostuksen alla Englantiin, jossa hän opiskeli London School of Economicsissa 1895–1896. Hän siirtyi sieltä 1897 Pariisiin, jossa hän seurasi Dreyfusin tapausta, ja sitten vuosiksi 1898–1902 New Yorkiin, jossa hän työskenteli *Abendblattille* ja useille saksalaisille lehdille ja kirjoitti myös artikkeleita *Jewish Encyclopediaan*.

Kun Eduard Bernstein lähti Saksaan, Beer palasi Englantiin *Vorwärtsin* kirjeenvaihtajaksi vuosiksi 1902–1912. Hän joutui ensimmäisen maailmansodan aikana 1915 karkotetuksi Saksaan ja toimi vuodet 1919–1921 *Die Glocken* päätoimittajana. Sen oli perustanut Alexander Parvus, joka siihen aikaan kuului SPD:n oikeaan siipeen (Lensch-Cunow-Haenisch-ryhmä). Omaelämäkerrassaan *Fifty years of International Socialism* Beer kirjoittaa, että hän pyrki muuttamaan lehden linjaa SPD:n äänitorvesta kulttuurin ja opetuksen suuntaan ja että Parvus erotti hänet siksi. Myöhemmin hän työskenteli ensin David Rjazanovin pyynnöstä Moskovassa 1927–1929 Marx-Engels-instituutissa ja sen jälkeen Institut für Sozialforschungissa Frankfurt am Mainissa. Hän emigroitui Lontooseen 1933 natsien noustua valtaan ja hänen perheensä tuhouduttua.

Lähteet
-------

1. ↑  Czech National Authority DatabaseView and modify data on Wikidata. Tieto on haettu Wikidatasta.
2. ↑  Lane, A. Thomas (toim.): *Biographical Dictionary of European Labor Leaders*, s. 68–69. Nide 1. Hakusana *Beer, Max*. Greenwood Publishing. ISBN 0-313-26456-2 Viitattu = 19.9.2022. (englanniksi)
3. 1 2 3 4   Max Beer marxists.org (englanniksi) (ilmestynyt alun perin: Social Democrat, Vol. VI, No. 8, August 15, 1902, s. 227–228; lisäyksen kirjoittanut Daniel Gaido)

Aiheesta muualla
----------------

* 

* Lisää luettavaa aiheesta **Max Beer** on Wikiaineistossa (saksaksi)
* 

* Lisää luettavaa aiheesta **Max Beer** on Wikiaineistossa (englanniksi)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Katalonia
* Saksa
* Israel
* Belgia
* Yhdysvallat
* Japani
* Tšekki
* Alankomaat
* Puola
* Portugali

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Suomen lennätinlaitos** oli vuosina 1918–1927 toiminut suomalainen keskusvirasto, joka vastasi lennätinasioista.

Autonomian aika
---------------

Suomen lennätinverkoston rakentaminen alkoi sotalaitoksen tarpeita varten Krimin sodan aikana. Helsingin ja Pietarin välinen sähkölennätinyhteys valmistui vuonna 1855, ja samana vuonna annettiin keisarillisella määräyksellä valtiolle yksinoikeus lennätinlinjojen omistukseen. Useimmissa maissa lennätin toimi postilaitoksen yhteydessä, mutta Suomen lennätinosasto (vuodesta 1874 *Suomen lennätinpiiri*) oli alkuaan yksi Venäjän lennätinlaitoksen 18:sta piiristä, ja sitä johdettiin Pietarista käsin. Sen asemapaikaksi määrättiin vuonna 1859 Turku, mutta se siirrettiin jo vuonna 1864 Helsinkiin.

Lennätinlaitoksen palvelukseen otettiin ensi sijassa naisia. He olivat ensimmäisiä virkapukuisia naisvirkailijoita. Naisten palkkaaminen muihinkin virastojen, konttorien, kauppapuotien ja teollisuuden tehtäviin lisääntyi 1870-luvulta alkaen.

Itsenäisen Suomen lennätin
--------------------------

Suomen itsenäistymisen jälkeen Vaasan senaatti päätti 13. helmikuuta 1918 lennätinlaitoksen ottamisesta Suomen valtion haltuun. Myöhemmin samana vuonna perustettiin keskusvirastona Suomen lennätinlaitos, jolle alistettiin myös puhelintoimi. Lennätinlaitos yhdistettiin 1. kesäkuuta 1927 alkaen Postihallituksen kanssa uudeksi Posti- ja lennätinhallitukseksi.

### Pääjohtajat

*Titteli vuoteen 1918 päällikkö; vuodesta 1918 pääjohtaja*

|  |  |
| --- | --- |
| * Otto Nyberg 1859–1873
* Gustaf Rehbinder 1873–1874
* Knut Robert Karl Walfrid Spåre 1874–1891
* Edvard Krogius 1891–1900
 | * Alexander Nyberg 1900–1916
* Arkadi Kouzov 1916–1918
* Emil Öhmann 1918–1926
* Enok Erhard Majanpää 1926–1927
 |

Katso myös
----------

* Lennätinsääntö Suomessa

Lähteet
-------

* *Pääjohtajakunta*, s. 224–226. SKS, Helsinki, 2005.

### Viitteet

1. 1 2  Aimo Halila: "Yhteiskunnallisia uudistuksia ja uusia aatteita", *Suomen historia. Osa 5 (päätoimittaja Yrjö Blomstedt)*, s. 271. Espoo: Weilin + Göös, 1986. ISBN 951-35-2494-9.

Aiheesta muualla
----------------

* Risberg, Einar Suomen lennätinlaitoksen historia 1855-1955. Posti- ja lennätinhallitus, Helsinki 1959.
Lipovaneja kirkon edustalla seremonian aikana romanianlaisessa Slava Cerchezăn kylässä vuonna 2004.
**Lipovanit** tai **lippovanit** ovat Romanian Dobrudžassa ja Ukrainan Budžakissa asuvia vanhauskoisia ortodokseja, joiden juuret juontuvat Venäjältä. Vuoden 2002 väestönlaskennan mukaan Romaniassa asuu 35 791 lipovania, joista 21 623 Pohjois-Dobrudžassa.

Nimen alkuperä
--------------

Nimen uskotaan saaneen alkunsa venäjän kielen sanasta Липа (*lipa*) ’lehmukset’ tai nimestä Filippovka, joka viittaa Filippuksen päivään. Viimeisimmät tutkimukset kuitenkin osoittavat sen olevan johdos nimestä Filipp Pustosviat (1672–1742) (*ilippovcy* tai *(fi)lippovane*.)

Historia
--------

Uskonlahko erkaantui yli 200 vuotta sitten Venäjän ortodoksisesta kirkosta. He asettuivat Prut-joen rannoille Moldovaan ja Tonavan suistoalueelle. Vuonna 1876 lipovanien seurakuntaan liittyi skoptseja, jotka pakenivat vainoja.

Lähteet
-------

1. ↑  Victor Vascenco, "Melchisedec şi lipovenii", *Romanoslavica* (University of Bucharest), XLII, p. 133

Aiheesta muualla
----------------

* *Second-Hand Souls: Selected Writing* by Nichita Danilov (translated from Romanian by Sean Cotter)
* Lipovan's icons: The Bleschunov Municipal Museum of Personal Collections (Arkistoitu – Internet Archive)
* Romania. Religious Freedom Report 1999 (Arkistoitu – Internet Archive)
* Zorile newspaper published in Romanian and Russian
**TiddlyWiki** on wiki-tyyppinen, alkujaan Jeremy Rustonin toteuttama sovellus, joka on suunniteltu käytettäväksi henkilökohtaisena muistikirjana. Se on toteutettu CSS- ja JavaScript-koodin avulla yhtenä HTML-tiedostona. Toteutustapa mahdollistaa TiddlyWikin käyttämisen useimmilla web-selaimilla ja ilman asennusta, jolloin sitä voidaan käyttää siirrettävänä henkilökohtaisena wikinä esimerkiksi USB-muistilla.

Sovelluksen sisältämä HTML-tiedosto tallennetaan paikallisesti tietokoneelle, jossa sitä voidaan muokata wiki-tyyppisesti ja muutokset tallentaa samaan tiedostoon edellisen version päälle. Versiohistoria voidaan säilyttää ottamalla samanaikaisesti automaattinen varmuuskopio korvattavasta versiosta.

TiddlyWikiin lisätään halutun tekstin sisältäviä merkintöjä luomalla ns. tiddlereitä, jotka voidaan tallentaa jatkossa niihin uudelleen palaamiseksi. Olemassa olevia merkintöjä voidaan muokata ja poistaa, ja niihin voidaan myös lisätä avainsanoja (tägejä), hyperlinkkejä toisiin merkintöihin ja Tiddlywikin ulkoisiin kohteisiin sekä muita muotoiluobjekteja.

Sovelluksen julkaisija on nykyään UnaMesa, taloudellista voittoa tavoittelematon yhteisö, ja sovellus on julkaistu avoimen lähdekoodin BSD-lisenssillä, joten se on vapaasti saatavilla. TiddlyWikistä on jatkokehitetty myös useita variantteja, esimerkiksi *mGSD* ja *BloTid*.

Lähteet
-------

1. ↑  mGSD
2. ↑  BloTid (Arkistoitu – Internet Archive)

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **TiddlyWiki**.
* TiddlyWikin kotisivu (englanniksi)
* Suomennettu TiddlyWiki
* TiddlyWeb (palvelinversio TiddlyWikistä, englanniksi)
* Virallinen TiddlyWiki-ohjeisto (englanniksi) (Arkistoitu – Internet Archive)
* Virallinen keskusteluryhmä (englanniksi)
**Max Bulla** (26. syyskuuta 1905 Wien – 1. maaliskuuta 1990 Pitten, Ala-Itävalta) oli itävaltalainen maantiepyöräilijä. Hän kilpaili ammattilaisena vuosina 1926–1939, 1941–1942 ja 1946–1949 edustaen useita joukkueita sekä kilpaillen välillä myös ilman joukkuetta.

Bulla voitti Züri-Metzgeten 1931 tasa-ajalla ennen saksalaista Karl Altenburgeria. Hän voitti vuoden 1933 Sveitsin ympäriajon yhdeksän minuutin ja yhden sekunnin erolla sveitsiläiseen Albert Büchiin. Hän voitti Ranskan ympäriajossa kolme etappia 1931 ja Espanjan ympäriajossa kaksi etappia 1935. Hän voitti maantieajon Itävallan-mestaruuden 1926 ja 1927.

Saavutuksia
-----------

Lähteet: Cycling Archives, Pro Cycling Stats, Memoire-du-Cyclisme

1926
Maantieajon Itävallan-mestaruus
1927
Maantieajon Itävallan-mestaruus
1928
MM-kilpailut, maantieajossa kuudes
1929
MM-kilpailut, maantieajossa kahdeksas
1930
Züri-Metzgete, kolmas
MM-kilpailut, maantieajossa kymmenes
1931
Tour du lac Léman, voitto
Züri-Metzgete, voitto
Saksan ympäriajo, 15. etapin voitto
Ranskan ympäriajo, kokonaiskilpailussa viidestoista, 2. 12. ja 17. etapin voitto, 7. ja 10. etapilla toinen, 4. ja 5. etapilla kolmas
Marseille–Lyon, voitto
MM-kilpailut, maantieajossa viides
1932
Ranskan ympäriajo, kokonaiskilpailussa yhdeksästoista, 15. etapilla kolmas
1933
Tour du Vaucluse, toinen
Grand Prix des Nations, voitto
Sveitsin ympäriajo, kokonaiskilpailun sekä 2. ja 3. etapin voitto
1934
Sveitsin ympäriajo, 5. etapin voitto
1935
Espanjan ympäriajo, kokonaiskilpailussa viides, 8. ja 10. etapin voitto, 11. ja 12. etapilla toinen, 7. 13. ja 14. etapilla kolmas
Züri-Metzgete, viides
1936
Sveitsin ympäriajo, 7. etapin voitto

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Max Bulla *cyclingarchives.com*. Viitattu 17.12.2021. (englanniksi)
2. ↑  Zürich 1931 Meisterschaft von Zürich, Kampioenschap van Zürich *cyclingarchives.com*. Viitattu 17.3.2021. (englanniksi)
3. ↑  Tour de Suisse 1933 Ronde van Zwitserland *cyclingarchives.com*. Viitattu 17.3.2021. (englanniksi)
4. 1 2  Max Bulla *procyclingstats.com*. Viitattu 17.12.2021. (englanniksi)
5. 1 2  Max Bulla *memoire-du-cyclisme*. Viitattu 17.12.2021. (ranskaksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC

 |

 |
Max Baucus
**Max Sieben Baucus** (s. 11. joulukuuta 1941, Helena, Montana) on yhdysvaltalainen demokraattipoliitikko. Hän edusti Montanaa Yhdysvaltain senaatissa 15. joulukuuta 1978 – 6. helmikuuta 2014. Maaliskuusta 2015 hän on ollut Yhdysvaltain Kiinan suurlähettiläs.

Baucus suoritti taloustieteen tutkinnon Stanfordin yliopistossa vuonna 1964, minkä jälkeen hän opiskeli oikeustiedettä ja valmistui lakimieheksi vuonna 1967. Valmistumisensa jälkeen hän työskenteli kolme vuotta arvopaperimarkkinoita valvovassa SEC:ssä, Washingtonissa.

Baucus muutti takaisin Montanaan vuonna 1971. Vuonna 1973 hänet valittiin Montanan edustajainhuoneeseen ja vuonna 1974 Yhdysvaltain edustajainhuoneeseen, jonne hänet valittiin uudelleen vuonna 1976. Marraskuussa 1978 Baucus valiittiin senaatiin seuraavan vuoden alussa alkavalle kaudelle, mutta hänet nimitettiin virkaan jo joulukuussa senaattori Paul G. Hatfieldin erottua tehtävästä. Baucus pysyi virassa yhtäjaksoisesti vuoteen 2014 saakka.

Yksityiselämä
-------------

Baucus on ollut kolmesti naimisissa. Vuonna 1982 hän erosi Ann Geracimoksesta, jonka kanssa hänellä on poika. Vuosina 1983–2009 hän oli naimisissa Wanda Mingen kanssa. Kesällä 2011 Baucus avioitui aiemman avustajansa Melodee Hanesin kanssa. Ennen suhteen paljastumista Baucus oli suosittanut alkuvuonna 2009 Hanesia Montanan osavaltion valtakunnansyyttäjän (*U.S. Attorney*) virkaan. Hanes vetäytyi ehdokkuudesta ennen eturistiriidan paljastumista.

Lähteet
-------

1. ↑  Ambassador Max Baucus takes up post  20.3.2014. The U.S. – China Policy Foundation. Viitattu 14.7.2015. (englanniksi)
2. ↑  Max Baucus marries in Montana *Politico.com*.  3.7.2011. Viitattu 14.7.2015. (englanniksi)
3. ↑  Baucus to marry former aide whom he touted for DOJ post *Politico.com*.  3.1.2011. Viitattu 8.6.2011. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Max Baucus** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Henkilöt | 
* US Congress

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC
	+ 2

 |

 |
Muinaisturkkilaisen piirtokirjoituskiven kopio Ankarassa.
**Muinaisuiguurin kieli** on muinaisten uiguurien käyttämä turkkilainen kirjakieli. Se tuli tunnetuksi Itä-Turkestanista 1800–1900-lukujen vaihteessa löydettyjen kirjallisten muistomerkkien ansiosta. 

Muinaisuiguurin kehityksen uskotaan alkaneen 500-luvun lopussa Orhonjoella nykyisen Mongolian alueella syntyneessä muinaisturkkilaisessa valtakunnassa. 700-luvun puolivälistä lähtien uiguurien valtakunnassa käytettiin turkkilaisiin piirtokirjoitusaakkosiin perustunutta kirjakieltä, jonka normit olivat yhteisiä kaikille itäisille turkkilaisille. 800-luvun puolivälissä osa uiguuriheimoista muutti Itä-Turkestaniin ja perusti Kotšon valtakunnan, jossa on laadittu suurin osa muinaisuiguurin kirjallisista muistomerkeistä. Valtakunnan hajottua 1200-luvun puolivälissä muinaisuiguuria käytettiin vielä pitkään kulttikielenä.

700–1600-luvulta peräisin olevien muinaisuiguurilaisten tekstien kieli kuuluu turkkilaisten kielten uiguurilais-oguusilaiseen ryhmään. Ne on laadittu etupäässä uiguurilaisella kirjaimistolla. Sen lisäksi on käytetty manikealaista, syyrialaista (estrangelo), brahmilaista, tiibetiläistä sekä turkkilaista riimukirjoitusta. Muistomerkit koostuvat etupäässä käännetyistä buddhalaisista ja muiden uskontojen pyhistä kirjoituksista.

Toisen vuosituhannen alussa käytetty karahanid-uiguurin kirjakieli ja sen jatkajat sekä nykyinen uiguurin kieli eli uusuiguuri poikkeavat huomattavasti muinaisuiguurista. Ne kuuluvat turkkilaisten kielten karlukkilaiseen ryhmään.

Lähteet
-------

1. ↑  *Jazyki mira: Tjurkskije jazyki*, s. 54–55. Moskva: Indrik, 1997. ISBN 5-85759-061-2.
2. ↑  Baskakov, N.A.: *Tjurkskije jazyki. Izd. 2-je, ispr.*, s. 173, 181–182. Moskva: KomKniga, 2006. ISBN 978-5-484-00515-4.
**Max Besselink** (s. 4. huhtikuuta 2002 Helsinki) on suomalainen koripalloilija, pelipaikaltaan laitahyökkääjä.

Pelaajaura
----------

Besselink on Helsingin NMKY:n kasvatti (ensimmäinen seura oli Wartti Basket) ja pelasi seuran nuorisojoukkueissa 16-, 17- ja 19-vuotiaiden SM-sarjoja. Vuonna 2019 hän voitti 17-vuotiaiden SM-pronssia. Besselink nousi myös HNMKY:n miesten edustusjoukkueeseen pelaten miesten I-divisioona A:ssa vuosina 2018–2020.

Vuonna 2019 Besselink valittiin arvostetulle NBA:n ja FIBA:n järjestämälle Basketball Without Borders -leirille. Kesäkuussa 2020 Besselink siirtyi Korisliigassa pelanneeseen Helsinki Seagullsiin. Syksystä 2021 lähtien hän suuntaa pelaamaan Yhdysvaltain korkeimmassa yliopistosarjassa Santa Clara Universityn joukkueessa, ja yliopistosääntöjen vuoksi Seagulls ei maksanut Besselinkille lainkaan palkkaa.

Korisliiga-debyytissään Besselink teki viisi pistettä. Kolmannessa ottelussaan Kouvoja vastaan hän teki jo 15 pistettä ja otti kahdeksan levypalloa. Korisliigan piste-ennätyksensä (19) Besselink heitti marraskuussa Korihaita vastaan. Siirtorajan jo umpeuduttua helmikuussa 2021 Besselink nostatti mediahuomiota palaamalla pelaamaan loppukaudeksi divisioonatasolle HNMY:n joukkueeseen.

Yksityiselämä
-------------

Besselinkin isä, kanadalainen Gerry Besselink pelasi koripalloilijana viisi miesten SM-sarjakautta vuosien 1989–1997 välissä ja edusti Kanadaa vuoden 1986 MM-kilpailuissa. Besselinkin suomenruotsalaistaustainen äiti Nina Besselink (o.s. Johansson) pelasi Suomen maajoukkueessa ja seitsemän kautta naisten SM-sarjaa voittaen kahdesti Suomen mestaruuden. Besselinkillä on Maria-niminen sisko ja myös koripalloa pelaava Michael-veli.

Besselink varttui Helsingin Vartiokylässä. Hänen äidinkielensä on ruotsi. Isänsä kanssa hän puhuu englantia, ja suomi on hänen kolmanneksi vahvin kielensä.

Lähteet
-------

* Max Besselink Suomen Koripalloliitto

### Viitteet

1. 1 2
2. 1 2 3
3. ↑
4. 1 2  Max Besselink – Suomen Koripalloliitto
5. ↑
6. ↑
7. ↑
8. ↑
**Tuotantopuolen taloustiede** eli **tarjonnan taloustiede** on taloustieteen koulukunta, joka lähtee keynesiläisen kysynnän kiihdyttämisen sijaan tarjonnan lisäämisestä talouskasvun perustana. Se syntyi 1970-luvulla monetaristien keynesiläisen taloustieteen arvostelusta ja painotti sijoittamista jo klassisen taloustieteenkin perustana. Klassisessa taloustieteessä sama ajatus on tiivistettynä Sayn laissa. Tarjonnan taloustieteen tekivät tunnetuksi erityisesti Robert Mundell, Arthur Laffer ja Jude Wanniski, joka antoi koulukunnalle nimen 1975.

Tarjonnan taloustieteeseen on vahvasti vaikuttanut Laffer-käyrän ajatus, jonka mukaan verotulot nousevat veroastetta nostettaessa vain tiettyyn pisteeseen asti. Jos verot ovat liian korkealla, voidaan niitä laskea ja saada suuremmat tulot nopeutuneen talouskasvun seurauksena.

Yhdysvalloissa tarjonnan taloustiede yhdistetään usein Ronald Reaganin talouspolitiikkaan, jota kutsutaan termillä "reaganomics". Hän vaihtoi 1980-luvun alussa tiukan monetaristisen politiikan huonossa taloustilanteessa tuotannon elvyttämiseen veroja alentamalla. Arvostelijoiden, kuten Paul Krugmanin, mukaan Reaganin hallinnon aikana kasvanut budjettialijäämä osoittaa, että verojen lasku ei lisää tuloja ja että Laffer-käyrä ei siten pidä paikkaansa. Kannattajat taas korostavat, että verotulot kyllä lisääntyivät, mutta hallinnon kohonnut kulutus aiheutti alijäämän.

Katso myös
----------

* Valumaefekti

Lähteet
-------

* Chugh, Sanjay K.: "Supply-side economics", *Modern macroeconomics*. Cambridge, MA: MIT Press, 2015. (englanniksi)

Makrotaloustieteelliset koulukunnat

* Uusklassinen taloustiede
* Itävaltalainen taloustiede
* Monetaristinen taloustiede
* Keynesiläinen taloustiede
* Tuotantopuolen taloustiede
Triptolemos ja Kore, punakuviokulho, 470–460 eaa.
**Triptolemos** (m.kreik. Τριπτόλεμος) oli kreikkalaisessa mytologiassa Eleusiin kuninkaan Keleoksen ja Metaneiran poika, joka tunnettiin maanviljelyn keksijänä ja Eleusiin mysteereiden heeroksena.

Kun Demeter kiersi ympäri maata etsimässä tytärtään Persefonea vanhan naisen hahmossa, hän sai vieraanvaraisen vastaanoton kuninkaalta saavuttuaan Eleusikseen, ja Keleos pyysi häntä lastenhoitajaksi pojilleen Demofonille ja Triptolemokselle.

Palkitakseen Keleoksen vieraanvaraisuuden Demeter päätti tehdä tehdä Demofonista kuolemattoman polttamalla tämän kuolevaisen sielun pois perheen tulisijalla joka yö. Metaneira kuitenkin yllätti jumalattaren eräänä yönä pitämässä poikaansa tulessa ja keskeytti rituaalin huutamalla kauhusta, jolloin hänen poikansa paloi tuhkaksi. Demeter paljasti tällöin itsensä, ja opetti korvaukseksi Triptolemokselle maanviljelyn taidon. Triptolemos siirtyi ympäri Kreikkaa lohikäärmeiden vetämällä siivekkäillä vaunuilla ja opetti maanviljelyn taitoa kaikkialla, minne hän meni.

Kun Triptolemos saapui Aasia skyyttien luo, heidän kuninkaansa Lynkos kateellisena vieraansa taidoista yritti murhata hänet. Demeter kuitenkin muutti kuninkaan ennen tätä ilvekseksi.

Triptolemoksen palattua takaisin Attikaan hänen isänsä halusi surmata hänet, mutta Demeter käski Keleoksen luovuttaa valtakuntansa pojalleen. Kuninkaaksi noustuaan Triptolemos perusti Thesmoforian, riitin Demeterin kunniaksi.

Triptolemosta kunnioitettiin erityisesti Eleusiin lisäksi myös Ateenassa.

Lähteet
-------

1. ↑  Apollodoros: *Bibliotheke* ('Kirjasto') 1.5.1 (engl. käännös).
2. ↑  Homeeriset hymnit: *Demeterille* 2 (engl. käännös).
3. 1 2  Hyginus: *Fabulae* cxlvii (engl. käännös).
4. ↑  Ovidius: *Muodonmuutoksia* v.642–661 (engl.käännös).
5. ↑  Pausanias: *Periegesis tes Hellados* ('Kreikan kuvaus') 1.14.2–4 (engl. käännös).
Osa muinaispersialaisesta Behistunin kirjoituksesta.
**Muinaispersian kieli** on muinaista Persiaa 500–300-luvuilla eaa. hallinneiden akemenidien aikana puhutusta iranilaisesta kielestä käytetty nimitys. Sitä puhuttiin ilmeisesti valtakunnan ydinalueella nykyisen Iranin lounaisosassa. Muinaispersian historiallisia jatkajia ovat keskipersia, klassinen uuspersia sekä nykypersia, tadžikki ja dari.

Kieli tunnetaan nuolenpääkirjoituksella mm. kallioon, kivipaasiin, maljakoihin, sinetteihin, savi-, kulta- ja marmoritauluihin tehdyistä akemenidikuninkaiden piirtokirjoituksista. Niitä on löydetty laajan valtakunnan eri puolilta Iranista, Turkista ja Egyptistä. Muinaispersialaisia ovat ilmeisesti myös eräät aramealaisella kirjaimistolla laaditut piirtokirjoitukset. Lisäaineistoa tarjoavat aramealaisissa, elamilaisissa, akkadilaisissa ja kreikkalaisissa teksteissä esiintyvät muinaispersialaiset erisnimet ja lainasanat.

Muinaispersia kuuluu iranilaisten kielten lounaisryhmään. Vaikka se oli akemenidien äidinkieli, valtakunnan yleiskielenä toimi aramea, ja virkakielinä käytettiin myös akkadia ja elamia. Kirjoituksissa ei ole havaittu murre-eroja. Niissä esiintyy mm. meedialaisia ja aramealaisia lainasanoja. Aramea on vaikuttanut myös tekstien syntaksiin. Mitään todisteita laajemman muinaispersialaisen kirjallisuuden olemassaolosta ei ole säilynyt.

Muinaispersia on nuolenpääkirjoitukseen perustuvista kirjoitustavoista nuorin, mutta sillä ei ole suoraa historiallista yhteyttä muihin vastaaviin järjestelmiin. Sen merkit ovat muodoltaan omaperäisiä ja yksinkertaisia. Kirjaimisto sisältää 36 aakkos- ja tavumerkkiä, viisi ideogrammia, yhden ligatuurin, numerot ja sananrajaa osoittavan merkin. Kirjoitusjärjestelmän tulkinnan aloitti saksalainen filologi Georg Friedrich Grotefend vuonna 1802.

Lähteet
-------

1. ↑  *Jazyki Rossijskoi Federatsii i sosednih gosudarstv. Tom 1*, s. 407. Moskva: Nauka, 1997. ISBN 5-02-011237-2.
2. 1 2  *Jazyki mira: Iranskije jazyki. I. Jugo-zapadnyje iranskije jazyki*, s. 35. Moskva: Indrik, 1997. ISBN 5-85759-048-5.
3. ↑  *Lingvistitšeski entsiklopeditšeski slovar*, s. 142. Moskva: Sovetskaja entsiklopedija, 1990. ISBN 5-85270-031-2.
4. 1 2 3  *Jazyki mira: Iranskije jazyki. I. Jugo-zapadnyje iranskije jazyki*, s. 36. Moskva: Indrik, 1997. ISBN 5-85759-048-5.
5. ↑  *Lingvistitšeski entsiklopeditšeski slovar*, s. 228. Moskva: Sovetskaja entsiklopedija, 1990. ISBN 5-85270-031-2.

Aiheesta muualla
----------------

* Muinaispersialaisia tekstejä (englanniksi)
* Johdanto muinaispersiaan (englanniksi)
**Olli Mikko Castrén** (s. 13. syyskuuta 1929 Pielavesi) on suomalainen lääkäri ja Kuopion yliopiston synnytys- ja naistentautiopin professori emeritus. Professorina hän toimi vuosina 1974–1992, jolloin hän hoiti samanaikaisesti Kuopion yliopistollisen keskussairaalan (KYKS) naistentautien kliinisen ylilääkärin tehtävää.

Castrénin vanhemmat olivat rovasti Matti A. Castrén ja Katri Puurunen. Hän avioitui 1954 Salme Liisa Sippolan kanssa. Neurotieteen professori Eero Castrén on heidän poikansa. Olli Castrén tuli ylioppilaaksi Kuopion yhteiskoulusta 1949 ja valmistui Turun yliopistosta lääketieteen lisensiaatiksi 1957. Naistentautien ja synnytysten erikoislääkärin pätevyyden hän sai 1962. Castrénin Turun yliopistossa puolustama tohtorinväitöskirja oli *Urinary excretion of noradrenaline and adrenaline in late normal and toxemic pregnancy: Effect of rest, work, and reserpine treatment*. Castrén tutki sympaattisen hermoston raskaudenaikaista toimintaa. Hän oli Helsingin yliopiston synnytys- ja naistentautiopin dosentti 1970–1991.

Castrén työskenteli toimeliaasti monien vuosien ajan Kuopion korkeakoulun synnyttämiseksi ja kehittämiseksi; hän osallistui myös Kuopion yliopistollisen keskussairaalan kehittämiseen. Hän oli Kuopion korkeakoulun suunnittelutoimikunnan puheenjohtaja (1969–1972), rakentamisesta vastanneen neuvottelukunnan puheenjohtaja (1972–1978) ja valtuuston puheenjohtaja 1975–1976 sekä jäsen (1984–1985). Hän toimi korkeakoulun ensimmäisenä rehtorina (1969–1973). Hänellä oli myös lukuisia muita luottamustehtäviä maakuntatasolla, kansallisesti ja kansainvälisesti. Eräänä tunnustuksena hänet on nimitetty Suomen Leijonan ritarikunnan komentajaksi.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6  Ellonen, Leena (toim.): *Suomen professorit 1640–2007*, s. 92–93. Helsinki: Professoriliitto, 2008. ISBN 978-952-99281-1-8.
2. ↑  Castrén, Olli: *Urinary excretion of noradrenaline and adrenaline in late normal and toxemic pregnancy: Effect of rest, work, and reserpine treatment*. Diss. Acta pharmacologica et toxicologica, Supplementum, vol. 20, 2. Munksgaard. ISSN 0065-1508.
3. ↑  *Facta 2001*, osa 3, p. 132. WSOY 1981.
4. ↑  Helsingin yliopiston opettaja- ja virkamiesluettelo 1918 – 2000. Lääketieteellinen tiedekunta. *Helsingin yliopisto*.  Arkistoitu 29.10.2013. Viitattu 17.9.2020.
5. ↑  Kaltiala, Ulla: Lääketiede juhli 40-vuotista menestystarinaa *Itä-Suomen yliopisto*.  2012. Viitattu 17.9.2020.


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)
* Yhdysvallat

 |

 |
**Lundqvistin liiketalo** on Helsingissä Kluuvin kaupunginosassa Aleksanterinkadun ja Mikonkadun kulmassa sijaitseva liikerakennus. Lundqvistin talo sijaitsee Hamsterin korttelissa osoitteessa Mikonkatu 5 - Aleksanterinkatu 13. Rakennuksessa oli vuoden 2020 loppuun saakka Aleksi 13 -tavarataloketjun päätavaratalo. Lundqvistin liiketalo on monessa mielessä poikkeuksellinen. Rakennuksen arkkitehtuuri edustaa siirtymää kertaustyyleistä jugendiin, ja sen rakennustekniikka oli aikoinaan erittäin edistyksellinen.

Talo valmistui vuonna 1900 ja sen suunnitteli arkkitehti Selim A. Lindqvist. Sen tilalta purettiin kaksikerroksinen Lundqvistin puutalo. Sanotaan, että Lundqvist sai tontin ilmaiseksi sillä ehdolla, että hän rakentaisi paikalle ensin puutalon ja myöhemmin kivirakennuksen. Lundqvistin talo voidaan ensimmäisenä liikerakennuksena Suomessa rinnastaa Chicagon koulukunnan luomuksiin. Sen kantava runko ja jugend-tyyliset julkisivut on erotettu toisistaan. Lindqvist suunnitteli rakennuksen yhdessä rakennusmestari Elia Heikelin kanssa, ja se perustui uusien materiaalien eli raudan ja betonin käytölle. Talon rakenneratkaisut ovat innovatiivisia ja muodostavat vastakohdan kadun toisella puolella olevalle Pohjolan talolle, joka valmistui samaan aikaan mutta on Lundqvistin talosta poiketen linnamainen ja jyhkeä. Sisätiloja valaisevat suuret ikkunat, ja pohjaratkaisu on muunneltava, sillä kantavia seiniä on vain porrashuoneiden yhteydessä ja talon muissa osissa on kantavina rakenteina käytetty valurautapylväitä. Kattosiluetti on rikas ja julkisivu on verhoiltu punatiilillä ja graniitilla. Julkisivun *Kehruu ja metsästys* -aiheiset veistokset laati Robert Stigell.

Rakennukselle tehtiin kovakourainen peruskorjaus vuonna 1981. Rakennuksen edistyksellistä suunnittelua edustanut kantava runko korvattiin uudella, ja ullakkokerrokseen puhkaistiin uusia ikkunoita.

Lähteet
-------

* Björkman, Johanna: Helsingin jugend – arkkitehtuuriopas. Helsingin kaupunginmuseo 2019. ISBN 978-952-331-578-5

### Viitteet

1. 1 2  Kaija Ollila & Kirsti Torppari: *Puhvelista Punatulkkuun: Helsingin vanhoja kortteleita*, s. 68. Helsingin Sanomat, 1975. ISBN 951-9134-69-7.
2. ↑  Björkman 2019. s. 52–53
3. 1 2  Arvi Ilonen: *Helsinki, Espoo, Kauniainen, Vantaa: Arkkitehtuuriopas*, s. 46. Otava, 2000. ISBN 951-1-16699-9.
4. ↑  Julkiset veistokset: Lundqvistin liiketalo (Arkistoitu – Internet Archive)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Lundqvistin liiketalo** Wikimedia Commonsissa
Näkymää Porton Downin porteilta.
**Porton Down** on eräs Yhdistyneen kuningaskunnan asevoimien tutkimuskeskus. Yksikön nimi on DSTL. Tutkimusyksikkö avattiin vuonna 1916. Se sijaitsee Englannin Wiltshiressä. Siellä kehitettiin kemiallisia aseita, sekä valmistettiin ja tutkittiin ainakin sariini-kaasua ja CS-kaasua (ei-kuolettava kyynelkaasu), mahdollisesti myös muita myrkkykaasuja. ICI:n kehittämä VX-hermokaasun kaava siirtyi Porton Downin tutkimusyksikköön 1954. ICI kehitti VX:n vuonna 1952. Iso-Britannia oli tehnyt ensimmäisen ydinkokeensa samana vuonna (1952) – mutta Britannian ydinaseiden kehittely tapahtui Harwellissa ja Aldermastonissa.

Kemiallisten aseiden säilytystä ja varastointia koskeva sulkusopimus määräsi sopineet maat hävittämään kemialliset aseensa vuonna 1993. Tuon jälkeen Porton Downin tutkimuslaboratorioissa on tutkittu muun muassa Ebola-virusta.

Katso myös
----------

* Operaatio Hurrikaani (ydinkoe)
* VX
* Imperial Chemical Industries

Lähteet
-------

* 

### Viitteet

1. ↑    Viitattu 18.3.2018.
2. ↑   Viitattu 18.3.2018.
3. ↑   Viitattu 18.3.2018.

Kirjallisuutta
--------------

* *Mitä Missä Milloin, Kansalaisen vuosikirja 1983*, osio Puolustusvoimat: *Kemiallinen sodankäynti*, s. 207–212. ISBN 951-1-06728-1. (sid.) Otava, Helsinki – Keuruu. 1982. (33.vsk)

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.  –  en: Porton Down
**Lung’íye** tai **Lun’gwiye** ("*saaren kieli*") on São Tomé ja Príncipen saarivaltioon kuuluvalla Príncipen saarella puhuttava kieli. Lung’íye on kreolikieli, joka pohjautuu portugalin kieleen.

Asema
-----

*Ethnologuen* mukaan kielellä oli vuonna 1999 yhteensä 200 puhujaa, jotka ovat vanhuksia. Kieltä ei kirjoitetun muodon puuttuessa käytetä opetuksessa tai hallinnossa. Kielellä ei myöskään ole virallista asemaa. Príncipen plantaaseille tuotiin orjuuden lakkauttamisen jälkeen paljon sopimustyöläisiä erityisesti Kap Verdeltä, joiden puhuma kreoli on nykyisin korvaamassa lung’íyea. Lung’íye saattaa hävitä muutaman sukupolven kuluessa. Suurin osa príncipeläisistä puhuu portugalia ja osa sãotomén kreolia.

Piirteet
--------

Lung’íyella on yhteiset juuret läheisellä São Tomén saarella puhuttavien portugaliin pohjautuvien kreolien, angolarin ja sãotomén kreolin (myös *forro*, *santome*), sekä hieman kauempana lounaassa sijaitsevalla Annobónin saarella puhuttavan Fa D’ambu -kreolin kanssa. Kaikki neljä kreolikieltä ovat nykyisin rakenteeltaan hyvin samankaltaisia ja hyvin kaukana portugalista. Lung’íyella on esimerkiksi sãotomén kreolin kanssa 77-prosenttisesti yhteinen sanasto, 67-prosenttisesti yhteinen angolarin kanssa ja 62-prosenttisesti yhteinen Fa D’ambun kanssa. Afrikkalaiskielten fonologiset säännöt ovat muokanneet lung’íyea voimakkaasti ja kielessä on huomattava määrä sanoja, joiden alkuperä on Afrikan mantereella puhuttavissa kielissä. Esimerkiksi lung’íyen sanastossa on säilynyt piirteitä, jotka ovat ominaisia Nigeriassa sijaitsevan Nigerjoen suiston alueelle.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Becker, Kathleen: *São Tomé and Príncipe*, s. 20–21. Bradt Travel Guides Ltd. 2008. ISBN 9781841622163. (englanniksi)
2. 1 2 3 4  Lewis, M. Paul (toim.): Principense *Ethnologue: Languages of the World*.  2009. Dallas:  SIL International. Viitattu 27.12.2012. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kieli *Ethnologuen* sivuilla (englanniksi)

Kreolikielet
Agalegan kreoli | Albanyn hollanti† | Antiilien kreoli | Berbicen hollanti† | Ceylonin hollanti | Chagossialainen kreoli | Chavacano | Fa D’ambu | Guadeloupen kreoli | Haitin kreoli | Hiri-motu | Karipúna | Kituba | Kreyol | Kria | Kriol | Louisianan kreoli | Mohawk hollanti† | morisyen | Neekerihollanti† | Norfuk | Palenquero | Papiamentu | Petjo | Pijin | Pitcairnin kieli | Ranskan Guayanan kreoli | Réunioninkreoli | Seychellien kreoli | Skepi† | Sranantongo | Tayo | Tok-pisin | Unserdeutsch
Théâtre du Châtelet
Rakennuksen sivu Seinejoen yli nähtynä.
**Théâtre du Châtelet** eli **Châtelet-teatteri** on teatteri sekä ooppera- ja konserttitalo Pariisissa 1. arrondissementin alueella. Se sijaitsee place du Châtelet -aukion varrella Seinejoen pohjoisrannalla.

Théâtre du Châtelet’n rakennuksen on suunnitellut arkkitehti Gabriel Davioud ja se rakennettiin vuosina 1860–1862 keisarillisen teatterin (*théâtre impérial*) käyttöön. Vastapäätä Châtelet-aukion toiselle laidalle rakennettiin samoihin aikoihin kaupunginteatteri Théâtre de la Ville, joka on myös Davioudin suunnittelema. Kahden teatterin rakentaminen symmetrisesti aukion vastakkaisille puolille oli osa paroni Haussmannin kaupunkiuudistusta Pariisissa. Vuodesta 1979 Théâtre du Châtelet on kuulunut Pariisin kaupungille.

Igor Stravinskyn *Petruška*-baletin kantaesitys oli Théâtre du Châtelet’ssa vuonna 1911. Vuodesta 1929 alkaen teatteri keskittyi pitkäksi aikaa operetteihin. Lontoolainen Philharmonia-orkesteri toimi teatterin vakio-orkesterina 1990-luvulla.

Lähteet
-------

1. 1 2  Le Théâtre du Châtelet (ranskaksi) Paris1900. Viitattu 31.10.2020.
2. ↑  Ilkka Oramo: Igor Stravinsky Taideyliopiston Sibelius-Akatemia. Viitattu 31.10.2020.
3. ↑  Heikki Hellman: Lontoon Philharmonia-orkesteri muuttaa Pariisin Châtelet-teatteriin (vain tilaajille) Helsingin Sanomat 13.5.1991. Viitattu 31.10.2020.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Théâtre du Châtelet** Wikimedia Commonsissa

* Théâtre du Châtelet’n kotisivu (ranskaksi)
* Théâtre du Châtelet (englanniksi) Pariisin virallinen matkailusivusto
**Neljäs diadokkisota** käytiin vuosina 308–301 eaa. diadokkien eli Aleksanteri Suuren seuraajien välillä. Ennen sotaa Makedonian kuningas Kassandros oli murhannut Aleksanteri Suuren pojan Aleksanteri IV:n. Sota alkoi kun Antigonos I ja hänen poikansa Demetrios I yrittivät laajentaa valtaansa Kreikassa. Vallattuaan Ateenan Kassandrokselta Demetrios kukisti Ptolemaioksen Salamiin taistelussa. Tämä voiton jälkeen Antigonos ja Demetrios julistautuivat kuninkaiksi. Ennen tätä kaikki diadokit pitivät Aleksanteri IV:tä kuninkaana. Pian myös Lysimakhos, Selukos ja Ptolemaios seurasivat perässä ja julistautuivat kuninkaiksi.

Vuonna 306 eaa. Antigonos hyökkäsi Egyptiin, mutta myrskyjen takia Demetrioksen laivasto ei pystynyt tukemaan hänen armeijaansa ja hänen oli palattava takaisin. Tämän jälkeen Demetrios hyökkäsi Ptolemaioksen liittolaisen Rhodoksen kimppuun. Ptolemaios, Lysimakhos ja Kassandros lähettivät kaikki apua Rhodokselle, mutta lopulta saaren asukkaat joutuivat antamaan periksi ja liittoutuivat Demetrioksen kanssa. Demetrios palasi tämän jälkeen Kreikkaan ja kukisti siellä Kassandroksen. Kassandros yritti tämän jälkeen neuvotella Antigonoksen kanssa, mutta tuloksetta. Pian Demetrios hyökkäsi Thessaliaan, mutta ei saanut ratkaisevaa voittoa Kassandroksesta. Samalla Kassandroksen liittolaisen Lysimakhos hyökkäsi Vähään-Aasiaan, minkä jälkeen Demetrioksen oli palattava avustamaan isäänsä. Kassandroksen avulla Lysimakhos valtasi läntisen Vähän-Aasian. Yhdessä Seleukoksen kanssa Lysmakhos kukisti Antigonoksen ja Demetrioksen Ipsoksen taistelussa. Antigonos kuoli taistelussa ja Seleukos ja Lysimakhos jakoivat hänen valtakuntansa keskenään.
**Lundazi** on Sambian Itäisessä maakunnassa sijaitseva kaupunki. Kaupunki sijaitsee aivan maan itäisimmässä osassa Malawin rajan tuntumassa lähellä paikkaa, jossa Lundazi- ja Mzuzi-joet yhtyvät toisiinsa. Lundazin kaupunki on nimetty Lundazi-joen mukaan, joskin joki on nykyään padottu.

Englantilainen Errol Button rakennutti vuonna 1948 jokien yhtymäkohdan luo normannialaistyylisen linnan, joka on edelleen pystyssä. Linnan lisäksi Lundazissa on edelleen jäljellä monia muitakin samantyylisiä rakennuksia. Yhdessä normannialaistyylisessä linnassa toimii nykyisin hotelli. Kaupungin asukkaiden tärkeimmät tulonlähteet ovat maanviljely sekä kauppa. Kaupungissa on myös kouluja sekä lentokoneiden kiitotie.

Kaupungin asukkaista suurin osa kuuluu tumbuka-, chewa- sekä ngoniheimoihin ja valtaosa kaupungin asukkaista puhuu tumbukaa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Lundazi *Zambia-Info*. Viitattu 22.4.2022. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Lundazi** Wikimedia Commonsissa
**Neljä yötä Pariisissa** (*Quatre nuits d’un rêveur*) on ranskalainen Robert Bressonin ohjaama draamaelokuva vuodelta 1971. Se pohjautuu Fjodor Dostojevskin novelliin "Valkeat yöt".

Elokuvan päähenkilö on nuori taiteilija Jacques (Guillaume des Forêts), joka eräänä iltana estää Marthe-nimistä naista (Isabelle Weingarten) hyppäämästä sillalta ja tekemästä itsemurhaa. Marthe on toivoton, sillä hän on odottaa rakastaan, joka jätti hänet noin vuosi sitten mutta joka lupasi vielä palata. Jacques ja Marthe sopivat tapaavansa uudestaan seuraavana iltana samalla sillalla. Seuraavat kolme yötä Jacques ja Marthe kulkevat pitkin Pariisia, ja Jacques yrittää öiden aikana löytää neuvon Marthen toivottomuuteen.

Tuotanto
--------

Bresson sai pian edellisen elokuvansa *Suloisen naisen* jälkeen rahallista tukea seuraavan elokuvan kuvaamiseen. Hänellä oli eräs käsikirjoitus kesken, mutta se oli vielä pahasti keskeneräinen eikä sen kuvauksia olisi voitu aloittaa ainakaan vuoteen. *Suloinen nainen* oli perustunut Dostojevskin novelliin, ja Bresson muisti nuorempana lukemansa Dostojevskin "Valkeat yöt" ja päätti alkaa työstää siitä seuraavaa elokuvaansa. Koska "Valkeita öitä" ei pidetä Dostojevskin merkittävimpiin kuuluvana teoksena, Bresson uskalsi vapaasti muokata sitä. Hän sijoitti tarinansa Pietarin sijaan moderniin Pariisin ja muokkasi päähenkilöitä, jotta he olisivat luontevampia 1900-luvun loppupuolen pariisilaisia.

Elokuvaa kuvattiin Pariisissa vuonna 1970 elokuusta marraskuulle. Se sai ensi-iltansa Cannesin elokuvajuhlilla 13. toukokuuta 1971.

Lähteet
-------

* Clarens, Carlons: *Dostoyevsky Adapted: An Interview with Robert Bresson*, s. 127–130. Cardullo, Bert (toim.): *The Films of Robert Bresson: A Casebook*. Lontoo: Anthem Press, 2009. ISBN 1-84331-796-6. Google-kirjat (viitattu 8.4.2011). (englanniksi)
* Cunneen, Joseph E.: *Robert Bresson: A Spiritual Style in Film*. New York: Continuum International Publishing Group, 2003. ISBN 0-8264-1471-0. Google-kirjat (viitattu 8.4.2011). (englanniksi)
* Pönni, Antti: *Robert Bresson elokuvateoreetikkona*. Lisensiaatintutkielma. Turun yliopisto, 2005. Teoksen verkkoversio (viitattu 8.4.2011). [vanhentunut linkki]

### Viitteet

1. ↑  German, Yuri: Quatre Nuits d'un Rêveur: Plot Synopsis *allmovie*. Rovi Corporation. Viitattu 8.4.2011. (englanniksi)
2. ↑  Clarens, s. 127–128.
3. ↑  Cunneen, s. 136.
4. ↑  Pönni, s. 215.

Kirjallisuutta
--------------

* Waarala, Hannu: "Mitä rakkaus rakastaa? – Bressonin Neljä yötä Pariisissa", *Filmihullu* 4/2006.
**Tuohi-kvartetti** tai **Tuohi Quartet** oli vuonna 1971 toiminut suomalainen jazz-kokoonpano, jossa soittivat basisti Teppo Hauta-aho, saksofonisti Paroni Paakkunainen, pianisti Heikki Sarmanto ja rumpali Edward Vesala. Yhtye koottiin Montreux’n jazzfestivaaleja varten ja yhtye voitti siellä järjestetyn EBU:n jazzyhtyekilpailun. Yhtye esiintyi Montreux’n lisäksi Newportin jazzfestivaaleilla Yhdysvalloissa. 

Tuohi-kvartetti soitti Montreux’n yhtyekilpailussa sarjan, joka koostui kolmesta Sarmanno ja yhdestä Hauta-ahon sävellyksestä. Sarmannon sävellykset on julkaistu hänen soololevyllään *Counterbalance* hänen oman yhtyeensä soittamana ja Hauta-ahon sävellys on julkaistu Pekka Pöyryn kokoelmalevyllä *Happy Peter* Pöyryn kvartetin soittamana. Yhtye soitti sarjan kokonaisuudessaan Yleisradion televisio-dokumentissa.

1. Counterbalance (Sarmanto)
2. 5-3-4 (Hauta-aho)
3. Moonflower (Sarmanto)
4. Seagull (Sarmanto)

Vaikka yhtye ei levyttänyt olemassaolonsa aikana, sen Montreux’n-esitys kappaleesta "Seagull" julkaistiin vuonna 2013 kokoelma-albumilla *Eteenpäin! Suomi-Jazz 1960–1975*. Juhani Aaltosen piti soittaa yhtyeessä saksofonia, mutta sairastumisen vuoksi Paakkunainen korvasi hänet (yhtyeen nimi olisi ollut Juhani Aaltonen kvartetti).

Lähteet
-------

* Näyte kappaleesta Seagull sekä Heikki Sarmannon haastattelu Yleisradion Elävässä arkistossa
* *Eteenpäin! Suomi-Jazz 1969-1975*, Arte Music 2013
* Suomen Jazz & Pop Arkiston tallenne Yleisradion Jazzradiosta, jossa Tuohi-kvartetin kilpailuohjelmisto Montreux’stä Viola-tietokannassa[vanhentunut linkki]
* Suomen Jazz & Pop Arkiston tallenne Yleisradion televisio-dokumentista, jossa Tuohi-kvartetti esittää kilpailuohjelmistonsa Viola-tietokannassa[vanhentunut linkki]

### Viitteet

1. ↑  Yle.fi