recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Kirrinsannan nostosilta ylittää Perämereen kuuluvan salmen.
**Seututie 269** on seututie Porissa. Tie alkaa Mäntyluodosta ja päättyy Reposaareen. Tien pituus on 12 kilometriä.

Tien kulku
----------

Seututie 269 saa alkunsa valtatieltä 2 Mäntyluodosta. Aluksi tie kulkee metsänreunaa pitkin Levonkurkulle, jossa se kohtaa Kirrinsannantien. Sen jälkeen tie etenee Mäntyluodon pohjoispuolella noin kilometrin, minkä jälkeen tie ylittää Perämereen kuuluvan salmen penkereellä, jolla on muutama tuulivoimala. Tie kulkee pengertienä noin kilometrin ja saapuu Raumaluotoon. Siellä tiehen risteää Seututie 272, joka saa alkunsa valtatieltä 8. Tämän jälkeen tie kulkee jonkin matkaa Raumaluodon metsien läpi, ylittää siltaa myöten Perämereen kuuluvan salmen ja saapuu Tahkoluotoon, jonka jälkeen kääntyy etelään, kulkee noin kaksi kilometriä Reposaaren metsien läpi ja saapuu Kirkkokadun risteykseen. Kirkkokadun risteyksestä tie jatkuu Reposaaren keskustan koillisreunaa pitkin Satamapolulle, jonka jälkeen se tekee mutkan lounaaseen päin ja etenee sata metriä Kirkkokadun risteykseen, johon tie päättyy.

  

Liittymät Mäntyluodosta Reposaareen

|  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  | Nro | Km |   Nimi |   Tie |   Viitoitus |
|   |   **Reposaaren maantie** (1+1) |
|  |  |  |  |  Mäntyluodontie | Pori, Mäntyluoto |
|  |   |   |  | Kaanaantie |  |
|  |  |   |  Mäntyluodontie, Pori-Mäntyluoto-rata |  |  |
|  |   |   |  | Kirrinsannantie | Mäntyluoto.as, Kirrinsanta |
|  |  |   |  |  |  |
|  |   |   |  |  Pohjoinen Satamatie | Vaasa, Ahlainen |
|  |   |   |  | Betlehemintie |  |
|  |   |   |  | Katavantie |  |
|  |  |   |  |  |  |
|  |   |   |  | Räyhäntie |  |
|  |   |   |  | Tahkoluodontie | Tahkoluoto |
|  |   |   |  | Reposaarentie |  |
|  |   |   |  | Kellarinmäenkatu |  |
|  |   |   |  | Konttorinkatu |  |
|  |   |   |  | Messipojankatu |  |
|  |   |  |  | Kanaalinkatu, Kirkkokatu |  |
|   |   **Satamapuisto** (1+1) |
|  |   |   |  | Paattitie |  |
|  |   |   |  | Pajakatu |  |
|  |   |   |  | Kaivokatu |  |
|  |   |   |  | Merimiehenkatu |  |
|  |   |   |  | Amiraalinkatu |  |
|  |   |   |  | Kapteeninkatu |  |
|  |   |   |  | Perämiehenkatu |  |
|  |   |  |  | Reelinkuja, Venekatu |  |
|  |   |   |  | Luotsinkatu |  |
|  |  |  |  | Kirkkokatu |  |
Oskar Langen monumentti Wroclawissa.
**Oskar Ryszard Lange** (27. kesäkuuta 1904 Tomaszow Mazowiecki, Veikselin aluepiiri, Venäjän keisarikunta) – 2. lokakuuta 1965 Lontoo, Britannia) oli puolalainen taloustieteilijä ja diplomaatti. Hänet tunnetaan parhaiten markkinoiden mekanismien kehittämisessä sosialistisessa taloudessa ja aikaisimman markkinasosialismin mallin kehittäjänä.

Lange opiskeli lakia ja taloutta Poznańissa ja Krakovassa, jossa hän valmistui vuonna 1928. Hän toimi aluksi luennoitsijana Krakovan Jagellon yliopistossa. Rockefeller säätiön stipendi vei hänet Englantiin, josta hän muutti Yhdysvaltoihin vuonna 1937. Hänestä tuli sitten Chicagon yliopiston professori vuonna 1938, ja hän sai Yhdysvaltojen kansalaisuuden 1943. Toisen maailmansodan lopulla Lange katkaisi suhteensa Lontoon puolalaiseen pakolaishallitukseen ja siirtyi kannattamaan Neuvostoliiton tukemaa Lublinin komiteaa. Lange toimi välittäjänä Franklin Delano Rooseveltin ja Josif Stalinin välisissä sodan jälkeisissä neuvotteluissa Puolassa. Vuosina 1945–1946 hän luopui professorin virastaan Chicagossa ja hänet nimitettiin Puolan lähettilääksi Yhdysvaltoihin. Hän palveli Puolan valtuuskunnassa YK:n turvallisuusneuvostossa. Puolaan hän palasi 1947 ja jatkoi työtään Puolan hallituksessa ja akateemista työtä Varsovan yliopistossa ja suunnittelu- ja tilastotieteen keskuskoulussa.

Vuonna 1974 Wrocławin taloustieteiden yliopisto nimettiin hänen mukaansa. Nimeäminen peruttiin vuonna 2008.

Teokset
-------

* *The Determinateness of the Utility Function*, 1934
* *Marxian Economics and Modern Economic Theory*, 1935
* *The Place of Interest in the Theory of Production*, 1936
* *On The Economic Theory of Socialism* 1938
* *The Foundations of Welfare Economics* 1942
* *The Stability of Economic Equilibrium* 1944

Lähteet
-------

* History of Economic Thought: Oskar Lange (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)

### Viitteet

1. 1 2  Huovinen, Pentti ja Siikala, Kalervo (toim.): *Maailmanpolitiikan kasvot*, s. 110. Helsinki: Weilin & Göös, 1963.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Katalonia
* Saksa
* Israel
* Belgia
* Yhdysvallat
* Japani
* Tšekki
* Australia
* Kreikka
* Korea
* Kroatia
* Alankomaat
* Puola
* Portugali
* Vatikaani

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**Oskar Rudolf Gauffin** [go'fäŋ] (29. elokuuta 1848 Björkbodan ruukki, Dragsfjärd – 24. maaliskuuta 1923 Helsinki) oli suomalainen puutarhuri, joka suunnitteli ja rakensi useita puistoja Turkuun 1800-luvun lopulla.

Gauffinin isä, puutarhuri Johan Isak Gauffin (1816–1889), oli muuttanut Suomeen Ruotsista 1842 ja meni täällä naimisiin Johanna Charlotta Lindgrenin (1816–1867) kanssa. Gauffinin suku oli alkuaan Ranskasta uskonvainoja pakoon lähteneitä protestanttisia hugenotteja. Oskar Rudolf Gauffinin veli Karl Johan Gauffin toimi Tampereen kaupunginpuutarhurina.

Gauffin oli veljensä Karl Johanin kanssa Träskändan kartanon ylipuutarhurina 1870-luvulla, ja sen jälkeen hän oli Turun kaupunginpuutarhurina ja Kupittaan puutarhakoulun johtajana 1878–1898. Turun Tuomiokirkonpuisto uudistettiin 1885–1887 ja Vartiovuoren puisto rakennettiin 1880-luvulla Gauffinin suunnitelmien pohjalta.

Gauffin oli naimisissa Kristina Elisabet Appelströmin kanssa. Heidän poikiaan olivat arkkitehti Arthur Rudolf Gauffin (1880–1936) ja insinööri Oscar Elim Gauffin (1876–1932).

Lähteet
-------

* Oskar Rudolf Gauffinin elämäkertatiivistelmä Kansallisbiografiassa
* Rafael Olinin GeneaNet-tietokanta : Oscar Rudolf Gauffin

### Viitteet

1. ↑  Uttal av finlandssvenska efternamn Kotus. Viitattu 23.6.2018. (ruotsiksi)
2. ↑  Turun kaupunkisuunnittelu ja ympäristö : Puistot : Tuomiokirkonpuisto (Arkistoitu – Internet Archive)
3. ↑  Valtakunnallisesti merkittävät kulttuuriympäristöt : Turun Vartiovuorenpuisto, Turun Akatemian observatorio ja Luostarinmäen käsityöläiskorttelit
4. ↑  GAUFFIN Arthur Rudolf. *Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899*. Helsingin yliopiston verkkojulkaisu.
5. ↑  GAUFFIN Oscar Elim. *Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899*. Helsingin yliopiston verkkojulkaisu.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Kansallisbiografia
* Biografiasampo

 |

 |
**Oskar Robert Marjanen** (11. huhtikuuta 1875 Pori – 8. toukokuuta 1927 Helsinki oli suomalainen toimittaja ja kirjapainonomistaja.

*Åbo Tidningin* kirjapainossa työskennellyt Marjanen osti vuonna 1897 osuuden *Uudenkaupungin Sanomista* ja osallistui sen toimittamiseen. Vuosina 1899–1901 hän oli *Itä-Karjalan* toimittajana Käkisalmessa, sen jälkeen *Uuden Auran* kirjeenvaihtajana Ruotsissa ja vuosina 1904–1909 *Savon* jatkajaksi perustetun *Otavan* toimitussihteerinä Kuopiossa.

Vuonna 1909 Marjanen osti konkurssiin menneen *Lahden Lehden* kirjapanon ja ryhtyi julkaisemaan *Lahden Sanomia*, josta sittemmin kehittyi *Etelä-Suomen Sanomat*. Marjanen työskenteli lehtien pää- ja vastaavana toimittajana, mutta teki vararikon vuonna 1914. Hän oli sen jälkeen *Lounais-Suomen Maatalouslehden* vastaavana toimittajana Turussa ja *Etelä-Savon* päätoimittajana Lappeenrannassa vuosina 1919–1922. Myöhemmin hän työskenteli vapaana toimittajana Helsingissä avustaen varsinkin *Iltalehteä*.

Marjasen veli Viktor August Marjanen oli myös toimittaja.

Lähteet
-------

1. ↑  Kuolinilmoitus.  *Uusi Suomi*, 10.5.1927, s. 3. Artikkelin verkkoversio.
2. ↑  Toimittaja O. R. Marjanen (muistokirjoitus).  *Savo*, 10.5.1927, s. 1. Artikkelin verkkoversio.
3. 1 2 3  Gardberg, Carl-Rudolf: *Kirjapainotaito Suomessa. Kolmas osa: Turun palosta vuoteen 1918*, s. 204, 267–268. Helsingin graafinen klubi, 1973.
4. 1 2  Kuolleita.  *Helsingin Sanomat*, 9.5.1927, s. 3. Artikkelin verkkoversio.
5. 1 2  Kaarna, Väinö & Winter, Kaarina: *Suomen sanomalehdistön bibliografia 1771–1963*, s. 16, 44. Helsinki: Helsingin yliopiston kirjaston julkaisuja 31, 1965.
6. ↑  Toimittaja O. R. Marjanen (muistokirjoitus).  *Iltalehti*, 9.5.1927, s. 3. Artikkelin verkkoversio.
7. ↑  Kinnunen, Matti: *Sanan valtaa Kallaveden kaupungissa I: Kuopion sanomalehdistön historia 1844–1917*, s. 317. Kuopio: Savon Sanomain Kirjapaino Oy, 1982. ISBN 951-657-103-4.
**White Plainsin taistelu** käytiin Yhdysvaltain vapaussodassa 28. lokakuuta 1776 Yhdysvaltain armeijan ja Ison-Britannian armeijan välillä White Plainsissä 30 km New Yorkista koilliseen.

Taustaa
-------

Brittien ylipäällikkö, kenraali Howe oli Harlemin taistelun jälkeen vakiinnuttanut brittien asemat Manhattanilla ja sen välittömässä ympäristössä Washingtonin vetäytyessä kauemmaksi New Yorkista lähelle White Plainsin kylää. Amerikkalaisilla oli kuitenkin hallussaan Fort Washingtonin linnoitus Manhattanin rannalla ja Leen linnoitus Hudsonjoen vastarannalla, joissa oli yhteensä yli 6 000 sotilasta.

Taistelu
--------

Taistelussa britit hyökkäsivät jakautuneena kahteen hyökkäyskärkeen ja päivän kestäneiden taistelujen jälkeen amerikkalaisten oli peräydyttävä. Kenraali Howe ei kuitenkaan huonon sään vallitessa käyttänyt tilaisuutta hyväkseen ja amerikkalaiset vetäytyivät tykkitulen katveessa 1. marraskuuta 1776 pohjoiseen. Amerikkalaisten valmistautuessa uuteen, pahaenteiseltä vaikuttavaan taisteluun he hämmästyksekseen huomasivatkin brittien vetäytyvän takaisin Manhattania kohti.

Lähteet
-------

1. ↑  MyRevolutionaryWar:The Battle of White Plains (englanniksi) - (ladattu 28.12.2006)
2. ↑  U-S-History.com:Battle of Harlem Heights (englanniksi) - (ladattu 28.12.2006)

Aiheesta muualla
----------------

* White Plainsin taistelu (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)- (ladattu 28.12.2006)
* White Plainsin historiallinen seura (englanniksi)- (ladattu 28.12.2006)
*Tämä artikkeli käsittelee yhtyettä. Whitechapel on myös kaupunginosa Lontoossa.*

**Whitechapel** on yhdysvaltalainen deathcore-yhtye Knoxvillestä, Tennesseestä.

Historia
--------

Whitechapelin perustivat helmikuussa 2006 Phil Bozeman, Brandon Cagle ja Ben Savage. Pian sen jälkeen kun ajatus yhtyeestä muodostui, mukaan tulivat Alex Wade, Zach Householder, Gabe Grisp ja Derek Martin. Yhtye levytti ensimmäiset demonsa samana vuonna. Yhtyeen nimi tulee Lontoon kaupunginosasta, joka tunnetaan Viiltäjä-Jackin murhien tapahtumapaikkana. Vuonna 2007 yhtye kirjoitti sopimuksen Siege of Amida Recordsin kanssa Isossa-Britanniassa ja Candlelight Recordsin kanssa Pohjois-Amerikassa, jonka kanssa yhtye teki kokopitkän albumin, *The Somatic Defilementin* kesäkuussa samana vuonna. Lokakuussa 2007, Whitechapel kirjoitti sopimuksen Metal Bladen kanssa ja julkaisi vuonna 2008 uuden albuminsa *This is Exilen*. Vuonna 2010 yhtye julkaisi *A New Era of Corruption* -albumin. Vuonna 2012 julkaistiin *Whitechapel*-albumi. Yhtyeen viides albumi, *Our Endless War*, julkaistiin vuonna 2014. *Mark Of The Blade* -albumin (2016) aikana yhtye muuttui kokeellisemmaksi ja alkoi muun muassa käyttämään puhdasta laulua. The Valley -albumi julkaistiin vuonna 2019. Albumissa on enemmän puhdasta laulua ja kokeellisuutta kuin edeltäneessä albumissa. Vuoden 2021 albumi *Kin* julkaistiin 29. lokakuuta ja albumi jatkaa *The Valley* -albumin tarinaa Bozemanin vanhempien menettämisestä lapsena. Whitechapel keikkailee tällä hetkellä monien tunnettujen metalliyhtyeiden kanssa.

Jäsenet
-------

### Nykyiset

* Phil Bozeman − laulu (2006-nykyhetkeen)
* Ben Savage − soolokitara (2006-nykyhetkeen)
* Alex Wade − rytmikitara (2006-nykyhetkeen)
* Zach Householder − kolmas kitara (2007-nykyhetkeen)
* Gabe Crisp − basso (2006-nykyhetkeen)
* Alex Rüdinger − rummut (2021-nykyhetkeen; kiertuejäsenenä 2019-2021)

### Entiset

* Kevin Lane — rummut (2007-2011)
* Derek Martin — rummut (2006-2007)
* Ben Harclerode − rummut (2011-2017)
* Brandon Cagle — kolmas kitara (2006-2007)

Julkaisut
---------

**Studioalbumit**

* *The Somatic Defilement*  (2007, Candlelight Records)
* *This Is Exile*  (2008, Metal Blade Records)
* *A New Era of Corruption*  (2010, Metal Blade Records)
* *Whitechapel*  (2012, Metal Blade Records)
* Our Endless War (2014, Metal Blade Records)
* Mark of the Blade (2016, Metal Blade Records)
* The Valley (2019, Metal Blade Records)
* Kin (2021, Metal Blade Records)

**EP:t**

* *Recorrupted*  (2011, Metal Blade Records)

Lähteet
-------

1. ↑
Pariisin salaisuudet I – Prinssi ja katulaulajatar (Arvi A. Karisto 1923). Kannen tekijä tuntematon.
**Pariisin salaisuudet** (Les Mystères de Paris) on ranskalaisen kirjailijan Eugène Suen (1804–1857) *Journal des Débats* -lehdessä alun perin jatkokertomuksena 19. kesäkuuta 1842 – 15. lokakuuta 1843 julkaistu romaani. Romaani oli hyvin suosittu aikanaan, mutta se on myös merkittävä romaanitaiteen kannalta. Se oli yhteiskunnallisesti tiedostava ja enteili vuoden 1848 helmikuun vallankumousta. Karl Marx kirjoitti Suen romaanista poleemisen kriittiseen sävyyn teoksessaan *Pyhä perhe*.[1]

Suen romaanin rakenne ja sisältö sai runsain määrin jäljittelijöitä: Émile Zolan *Les Mystères de Marseille*, George W. M. Reynoldsin *The Mysteries of London*, Paul Févalin *Les Mystères de Londres*, Jean de La Hiren *Les Mystères de Lyon*, Francesco Mastrianin *I misteri di Napoli* ja ehkä viimeisimpänä Léo Malet’n *Mystères de Munich*, *Les Nouveaux Mystères de Paris* (päähenkilönä Nestor Burma).

Vuonna 1923 suomeksi (kääntäjä Urho Kivimäki) sarjassa ilmestyivät:

1. Prinssi ja katulaulajatar
2. Temple-kadun talossa
3. Timantinhiojan tytär
4. Satakieli vankilassa
5. Naaraajan-saari
6. Kiristäjä ja kaunotar
7. Rudolf ja Sarah
8. Prinsessa Amelie

1900-luvun alussa esitettiin Suomessa elävät kuvat -tilaisuuksissa musiikin säestyksellä kuvasarjaa Pariisin salaisuudet.[2]

Lähteet
-------

1. ↑  Books and writers -Eugène Sue
2. ↑  Vaasa 131A, 20.11.1909 (Digitaalinen Kansalliskirjasto)

Aiheesta muualla
----------------

Commons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Pariisin salaisuudet**.
* Romaani on ilmestynyt Gutenberg-projektissa: Tome I Tome II Tome III Tome IV Tome V
**Ryan Nelsen** (s. 18. lokakuuta 1977 Christchurch) on uusiseelantilainen jalkapallovalmentaja ja entinen pelaaja. Hän toimi kanadalaisseura Toronto FC:n päävalmentajana vuodet 2013-2014.

Opiskeluaikoinaan Nelsen pelasi Pohjois-Amerikassa Greensboro Collegen ja viimeiset kaksi opintovuotta Stanfordin yliopistossa Kaliforniassa. Ensimmäisenä Stanfordin vuotenaan Nelsen valittiin joukkueen arvokkaimmaksi pelaajaksi ja toisena vuotenaan hän pääsi NSCAA All-American -joukkueeseen, jossa hän pelasi puolustavampana keskikenttäpelaajana.

Vuoden 2001 Major League Soccerin varaustilaisuudessa D.C. United varasi Nelsenin ensimmäisen varauskierroksen neljäntenä pelaajana. Seuraavat neljä kautta hän pelasi D.C. Unitedin riveissä Major League Soccerissa. Vuonna 2003 hänet nimettiin kapteeniksi ja liigan tähdistöön kauden lopuksi. Seuraavan kauden lopuksi Nelsen valittiin tähdistöön. Neljän Yhdysvaltojen kauden aikana uusiseelantilainen pelasi 68 ottelua, joissa hän teki seitsemän maalia ja antoi viisi syöttöä.

Tammikuussa 2005 Nelsen siirtyi Englantiin ja Blackburniin. Kesällä 2005 hänelle tarjottiin jo uutta kolmen vuoden sopimusta. Kauden päätteeksi Blackburnin puolustus oli yksi liigan parhaita, päästettyjen maalien keskiarvo oli 0,67 maali/ottelu. Blackburnissakin joukkueen kapteeniksi nousseesta Nelsenista tuli nopeasti fanien suosikki.

Nelsen siirtyi Tottenhamiin vapaalla siirrolla helmikuussa 2012. Hän pelasi joukkueessa yhteensä kuudessa ottelussa (mukaan lukien cup-ottelut) tehden yhden maalin Cup-pelissä Boltonia vastaan 27. maaliskuuta 2012.

Nelsen allekirjoitti 15. kesäkuuta 2012 Queens Park Rangersin kanssa yhden vuoden sopimuksen.

Nelsen on myös Uuden-Seelannin maajoukkueen kapteeni.

Aiheesta muualla
----------------

* Nelsenin profiili Soccerbase.comin sivuilla (Arkistoitu – Internet Archive)

Uuden-Seelannin joukkue – Jalkapallon MM-kilpailut 2010
1 Paston |
2 Moss |
3 Bannatyne |
4 Nelsen |
5 Vicelich |
6 Sigmund |
7 Reid |
8 Smith |
9 Lochhead |
10 Boyens |
11 Elliott |
12 Brown |
13 Bertos |
14 McGlinchey |
15 Clapham |
16 Mulligan |
17 Brockie |
18 Barron |
19 Christie |
20 Killen |
21 Smeltz |
22 Wood |
23 Fallon |
Valmentaja Herbert



|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Yhdysvallat

 |

 |
**Ryan Meikle** (s. 13. elokuuta 1996 Ipswich, Suffolk), lempinimeltään "**The Barber**", on englantilainen dartsinpelaaja. Hän on lokakuussa 2022 PDC:n maailmanlistalla sijalla 50. Meikle on heittänyt yhdeksän tikan pelin urallaan kerran, maaliskuussa 2017 Robbie Greeniä vastaan.

Meikle on kilpaillut kolmissa PDC-liiton MM-kilpailuissa. Vuonna 2020 hän hävisi ensimmäisellä kierroksella japanilaiselle Yuki Yamadalle 1–3 ja vuonna 2021 englantilaiselle Keegan Brownille 0–3. Vuoden 2022 turnauksessa Meikle voitti avauskierroksella saksalaisen Fabian Schmutzlerin 3–0, mutta hävisi toisella kierroksella 0–3 skotlantilaiselle Peter Wrightille, joka voitti lopulta maailmanmestaruuden.

Meikle on voittanut kuusi PDC Development Tour -turnausta vuosina 2017–2020. Hänen muita saavutuksiaan ovat olleet eteneminen 16 parhaan joukkoon vuoden 2019 Players Championship Finalsissa, 32 parhaan joukkoon vuoden 2018 UK Openissa ja puolivälieriin vuoden 2022 Hungarian Darts Trophyssa.

Meikle on työskennellyt parturina, mistä johtuu hänen lempinimensä "The Barber".

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Dart Profis - Ryan Meikle - "The Barber" *Dartn.de*. Viitattu 5.9.2022. (saksaksi)
2. 1 2  Ryan Meikle Professional Darts Corporation. Viitattu 6.10.2022. (englanniksi)
3. ↑  Ryan Meikle *Mastercaller*. Viitattu 5.9.2022. (englanniksi)
4. ↑  Cazoo World Darts Championship Professional Darts Corporation. Viitattu 5.9.2022. (englanniksi)
5. 1 2  Ryan Meikle *Darts Database*.  Arkistoitu 5.9.2022. Viitattu 5.9.2022. (englanniksi)
6. ↑  Allen, Dave: Clinical Cullen clinches Hungarian Darts Trophy title  4.9.2022. Professional Darts Corporation. Viitattu 5.9.2022. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Ryan Meikle** Wikimedia Commonsissa
**The Wantons** on Vaasassa vuonna 1963 perustettu rhythm and blues -yhtye, jonka nelivuotinen ura huipentui toimimiseen Jimi Hendrixin konsertin lämmittelijänä Helsingin Kulttuuritalolla vuonna 1967. The Wantonsin perustajajäseniä ovat Bengt Holm, Reino Kurki ja Krister Kulju. Yhtye keikkaili myös Ruotsissa ja olisi päässyt myös levyttämään, jos olisi suostunut laulamaan suomeksi. Yhtye piti 50-vuotisjuhlakonsertin Vaasan Strampenilla syyskuussa 2013.

Yhtyeen tarina alkoi, kun Bengt Holm, Reino Kurki ja Krister Kulju tapasivat rippileirillä 1963. Aluksi pojat harjoittelivat kitaroineen käyttäen vahvistimena Kurjen perheen putkiradiota. Kaikki hankkivat itselleen yhteensopivat farkut, bootsit, mustat poolopaidat ja nahkaliivit sekä punaiset Höfner-kitarat ja niille oikeat vahvistimet Reino Kurjen yrittäjäisän kustannuksella. Harjoituspaikkakin löytyi perheen leipomosta. Lopulta löytyi sotilassoittokunnassa kokemusta kerännyt rumpalikin, jolla oli punaiset rummut.

The Wantonsin tyylillisiä esikuvia olivat englantilaiset rhythm and blues -nimet kuten The Rolling Stones, The Yardbirds, The Animals, Van Morrison ja The Pretty Things. Yhtye sai paljon esiintymismahdollisuuksia, sillä 1960-luvun puolivälissä vaasalaiskouluilla järjestettiin tansseja lauantaisin, nuorisotalolla pidettiin bändikilpailuja ja torstaisin oli Popklubi. The Wantons oli ruotsinkielisen nuorison suosiossa ja kilpaileva The Slippers enemmän suomenkielisten mieleen.

The Wantons toimi aktiivisesti vuoteen 1967 asti, jolloin sen ura huipentui Jimi Hendrixin konsertin kolmannen lämmittelijän rooliin helsinkiläisten The Firstin ja New Joysin rinnalla. Vuonna 1983 aikuistuneet yhtyeen jäsenet kokosivat The Wantonsin uudelleen esiintyäkseen kerran ravintola Ernstissä. Senkin jälkeen yhtye esiintyi muutaman vuoden välein.

Lähteet
-------

1. 1 2  Huhtamäki, Mikael: *Live in Finland. Kansainvälistä keikkahistoriaa Suomessa*, s. 118. Gummerus, 2013.
2. 1 2 3 4  Toivonen, Hannu: 50-vuotias The Wantons jatkaa rockaamista (Arkistoitu – Internet Archive), Vaasan Ikkuna 10.9.2013. Viitattu 26.11.2016.
3. ↑  Klinkmann, Sven-Erik: From Wantons till Wild Force. Nya sound i en gränsstad (Arkistoitu – Internet Archive), kirjan esittely, Vaasalaisia-sivusto, ei päiväystä. (suomeksi). Viitattu 26.11.2016.

Kirjallisuutta
--------------

* Klinkmann, Sven-Erik: *Från Wantons till Wild Force. Nya sound i en gränsstad*. Gidlunds förlag, 2010. ISBN 978-91-7844-797-8.
**The Walking Dead: No Man’s Land** on suomalaisen Next Gamesin kehittämä strategiapeli, joka julkaistiin Androidille ja iOS:lle vuonna 2015. Peli sijoittuu *The Walking Dead* -tuotesarjan universumiin. Peli julkaistiin Yhdysvalloissa osana AMC:n isoa *Walking Dead* -mainoskampanjaa. AMC on myös sijoittanut Next Gamesiin.

Pelissä pelaaja ohjaa selviytyjien porukkaa ja ylläpitää heidän tukikohtaansa. Tukikohdan päivittämistä voi nopeuttaa mikromaksuilla. Ajoittain pelaaja taistelee vuoropohjaisesti *X-COM*-tyylisissä taisteluissa zombeja vastaan. Taistelussa käytetään kolmen hengen kokoisia tiimejä, joihin voi valita jäseniä kuudesta eri hahmoluokasta. Jäsenet voivat erikoistua joko lähitaisteluun tai ampuma-aseisiin.

*Pelaaja*-lehden arvostelussa peliä kutsuttiin laadukkaaksi, vaikka se "ei omaperäisyydellä juhlikaan". Pocket Gamer UK kehui pelin pelattavuutta ja grafiikkaa ja kutsui sitä hyväksi johdatukseksi *Walking Deadin* maailmaan.

Vuoden 2016 alussa Next Games kertoi, että peliä oli ladattu sovelluskaupoista noin kymmenen miljoonaa kertaa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Niskala, Paavo: The Walking Dead: No Man’s Land *Pelaaja*.  6.1.2016. Viitattu 24.7.2016.
2. ↑  Autio, Mark: Pelit: Suomalainen mobiilipeli julkaistiin New Yorkissa *Helsingin Sanomat*.  9.10.2015. Viitattu 24.7.2016. [vanhentunut linkki]
3. ↑  Judge, Alycia: The Walking Dead: No Man's Land Review *Pocket Gamer UK*. Viitattu 24.7.2016.
4. ↑  Suomalainen Next Games kasvaa zombiepelin siivittämänä – sijoittajilta liki kymmenen miljoonaa *hs.fi*.  Arkistoitu 6.2.2016. Viitattu 24.7.2016.

Aiheesta muualla
----------------

* Dome.fi: Kuinka suomalainen Next Games sai The Walking Dead -lisenssin (arkistoitu)
* Pocketgamer.biz: Danger at every turn: the making of The Walking Dead: No Man's Land (englanniksi)
**S/S Saint Stephen** oli suomalainen uusikaupunkilaisen J. A. Zachariassen & Co-varustamon rahtihöyrylaiva. Laiva oli aikanaan Suomen kauppalaivaston suurin alus ja se purjehti vuonna 1925 ensimmäisenä suomalaisena höyrylaivana maapallon ympäri.

7 350 kuollutpainotonnin Saint Stephenin pituus oli 118,6 metriä, leveys 15,90 metriä ja syväys 7,01 metriä. Laivan höyrykoneen teho oli aluksi 1 600 hevosvoimaa ja vuodesta 1931 2 195 hevosvoimaa.

Saint Stephen rakennettiin 1911 Port Glasgowssa Skotlannissa Wm Hamilton & Companyn telakalla liverpoolilaiselle British & Foreign Steamship Co Ltd-varustamolle. Vuodesta 1919 laivan omisti liverpoolilainen Saint Line Ltd-varustamo ja vuonna 1923 laiva ostettiin Suomeen uusikaupunkilaiselle J. A. Zachariassen & Co-varustamolle. Toisen maailmansodan aikana Saint Stephen tuli heinäkuussa 1942 Japanista Brasilian Santokseen, jossa laiva myytiin. Laivan parikymmentä suomalaista merimiestä internoitiin ja he asuivat Sao Juaon hotellissa Suomen valtion kustannuksella. Laiva oli tämän jälkeen brasilialaisten laivanvarustamoiden omistuksessa ja sen omisti vuodesta 1942 Oscar da Costa Rio de Janeirosta. Vuonna 1949 laivan nimeksi tuli *Canguera* ja sittemmin nimeksi vaihtui omistajien muuttuessa *Guaraassu* 1952 ja *Fernao Dias* 1959. Laiva kaatui ja upposi 25. toukokuuta 1968 ollessaan suolalastissa matkalla Macaosta Rio de Janeiroon.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Äänimeri-sivusto : Zachariassen-varustamo  : Saint Stephen
2. ↑  Höyrylaiva S/S Saint Stephen Rotterdamin satamassa toukokuussa 1924, Uudenkaupungin museo (Finna)

Aiheesta muualla
----------------

* Kapteeni puhuu totta ja valehtelee, Seura, 25.11.1936, nro 48, s. 20, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
**S/S Viri** oli suomalainen sisävesihöyrylaiva joka upposi aamuyöllä 6. lokakuuta 1919 Leppävirralla kun Leppävirta I-laiva törmäsi siihen. Onnettomuudessa kuoli viisi henkilöä.

Leppävirran osuusmeijerin omistama pieni höyryalus Viri oli tuomassa Leppävirralla pidetyillä suojeluskuntajuhlilla esiintynyttä Varkauden tehtaan soittokuntaa Varkauteen. Kello 3,25:n aikaan Yölintu-nimisessä salmessa laivaan törmäsi Varkaudesta Kuopioon matkalla ollut Leppävirta I-laiva niin kovaa että Viri katkesi ja upposi nopeasti. Laivassa olleet 17 henkilöä joutuivat veden varaan ja suurin osa heistä saatiin pelastettua kun Leppävirta I-laivalta laskettiin vesille pelastusvene ja heitettiin pelastusvöitä veteen. Yritettyään turhaan etsiä kadoksiin jääneitä viittä henkilöä Leppävirta I jatkoi matkaansa Leppävirralle jossa pelastuneet pääsivät lääkärin hoitoon. Yhtä lukuun ottamatta pelastuneiden saamat vammat olivat lieviä.

Alustavassa tutkimuksessa paljastui että Viri oli laivojen kohdatessa yrittänyt väistää Leppävirta I-laivaa sääntöjen vastaisesti vasemmalta ja joutui sitten vastaantulleen laivan eteen tuhoisin seurauksin. Sukeltaja löysi uponneesta hylystä vain yhden hukkuneen ruumiin. Läheisille rannoille ajautui laivan osia ja muun muassa matkustajien vaatteita.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Tuhoisa yhteentörmäys Leppävirroilla, Aamulehti 08.10.1919, nro 231, s. 5, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
**S/S Unnukka** on vuonna 1900 rakennettu suomalainen höyrylaiva.

Historia
--------

Tarinan mukaan eräs leppävirtalaisisäntä myöhästyi kesällä 1899 vuorolaivasta ja tästä sisuuntuneena päätti hankkia oman laivan. Useita muitakin höyrylaivoja rakentanut Paul Wahl & Co Varkaudesta sai tilauksen ja seuraavana juhannuksena laiva oli valmis.

Alun perin alus kuljetti matkustajia ja rahtia Leppävirran ja Varkauden vesillä *S/S Unnukka*-nimisenä. Höyrykoneena oli saman konepajan rakentama kaksisylinterinen Compound-kone, joka tuotti 37 induktoitua hevosvoimaa. Erikoisuutena voidaan mainita laivan pystykattila, joka on tiettävästi ainoa laatuaan sisävesillä.

Vuonna 1903 laivan omistajaksi tuli Ristiinalainen kauppias J. Tikka ja vuonna 1912 H. Saastamoinen Oy, ja laiva siirrettiin Karttulan Kuttajärvelle rullatehtaan hinaajaksi. Nimeksi tuli S/S Keihäslahti tehtaan lähellä sijainneen telakka-alueen mukaan.

Rullatehtaan töitä laivalla riitti vuoteen 1933 asti, jolloin se siirrettiin junakuljetuksena Iisvedeltä Kuopioon. Työt jatkuivat nyt Haapaniemen tehtaiden palveluksessa aina vuoteen 1970 saakka, jolloin laiva jäi seisomaan neljän vuoden ajaksi.

Vuonna 1940 laiva suoritti erikoisimman kuljetustehtävänsä, kun se hinasi kahdella kerralla Kuopiosta Vanhan Valamon aarteet Uuteen Valamoon. Munkit toimivat arvokkaiden kuljetusten vartioina.

Laivan korjasi Saastamoisen kalastuskerho, joka sai sen käyttöönsä 1974 ja kunnosti sen talkootöinä. Yhtiö antoi talkoolaisten käyttöön koneensa ja laitteensa sekä lahjoitti tarveaineet.

Kymmenen vuoden käytön jälkeen oli vuorossa isompi remontti vuosina 1984-88, jolloin alus oli telakoituna Itkoinniemellä. Tehtaan ranta oli vakiintunut Keihäslahden laituripaikaksi. Vuosina 1987-88 kattila ja laivan pohja peruskorjattiin ja vuoden 1989 purjehduskaudella alus oli jälleen liikenteessä.

Laiva toimi 90-luvun ja alun 2000-lukua Schauman Wood Oy:n Kuopion vaneritehtaan edustus- ja virkistyskäytössä. Kuopion vaneritehtaan lakkauttaminen aiheutti sen, että laiva siirrettiin UPM Kymmenen Savonlinnan vaneritehtaan laituriin odottamaan uusia talkoolaisia. Alus on hyväksytty Museoviraston perustamaan perinnelaivarekisteriin. Marraskuussa 2010 tapahtuneen omistajanvaihdoksen jälkeen laivan kotisatamaksi tuli kanavansuun perinnelaivatelakka Lappeenrannassa ja kunnostuksien jälkeen laiva on taas käytössä. Laivan nimi palautettiin alkuperäiseksi joulukuussa 2011.

Lähteet
-------

* Höyrylaivat Suomessa, Suomen Höyrypursiseura ry, 2003[vanhentunut linkki]

### Viitteet

1. 1 2 3 4 5 6 7 8  S/S Unnukka. Suomen Höyrypursiseura (Arkistoitu – Internet Archive)
2. ↑    *Uusi Savo*, 15.3.1900, s. 2.
3. ↑  Raimo Lind: *Ristiinalaiset rahtipurjealukset Saimaan kanavalla ja lähivesillä*, s. 26. Oswald Interkopio, 2006. ISBN 952-99713-0-3.
4. ↑  Juhapekka Tuomainen ym.: *Keihästaival: historian murros Syvänniemellä*, s. 123. Sywänniemen historia, 2001. ISBN 9529150784.

Aiheesta muualla
----------------

* Suomen Höyrypursiseura
* Museoviraston perinnelaivarekisteri
* S/S Unnukan kotisivut
**Cycalona "Clonie" Gowen** (s. 6. marraskuuta 1971) on yhdysvaltalainen pokeriammattilainen.

Varhaisvuodet
-------------

Gowen syntyi Floridassa, mutta varttui Oklahoman Kiowassa. Hän sai harvinaisen etunimensä (Cycalona) synnyttyään kovan myrskyn aikana. 15-vuotiaana Gowen voitti Miss Teen -kilpailun McAlesterissa, Oklahomassa ja muutti teini-ikäisenä Texasin Corsicanaan. Gowen oli yliopiston koripallojoukkueessa ja sijoittui osavaltion kisoissa pituushypyssä seitsemänneksi.

Pokeri
------

Gowen poikaystävän isä tutustutti Gowenin pokeriin, ja hän alkoi pelata asuessaan Dallasissa, josta ajoi viikonloppuisin Louisianan Shreveportiin pelaamaan. Pokeripiireissä hän tuli tunnetuksi tultuaan kymmenenneksi lokakuussa 2002 Costa Ricassa pelatussa World Poker Tourin turnauksessa. Syyskuussa 2003 hän voitti ensimmäisen WPT:n naisten kutsukilpailun, Ladies' Nightin. Tällä turnauksella on WPT:n historian korkeimmat katsojaluvut Yhdysvalloissa. Full Tiltin Poker Pro Showdown -kilpailussa kesäkuussa 2006 Gowen oli kolmas ansaiten 120 000 dollaria. Lokakuussa 2008 hän voitti Tunican World Poker Open -turnaussarjan 5 000 dollarin no limit hold'em -turnauksen, jonka ykköspalkinto oli 193 224 dollaria.

Gowen on toiminut useiden pokeriohjelmien kommentaattorina. Hän on myös *Bluff Magazine* -lehden kolumnisti. Gowen emännöi säännöllisesti turnauksia ja hyväntekeväisyyskilpailuja sekä opettaa pokerikouluissa. Vuonna 2007 hän oli mukana *Poker After Dark* -ohjelmassa.

Elokuussa 2018 hänen pokeriuransa turnausansiot ylittivät 1,6 miljoonaa dollaria.

Clonie Gowen on edustanut Full Tilt Poker -nettipokerihuonetta. Marraskuussa 2008 uutisoitiin Gowenin haastaneen Nevadassa pokerihuoneen omistajat ja sen taustayhtiön Tiltware, LLC:n oikeuteen sopimusrikkomuksista. Syyte hylättiin helmikuussa 2010, mutta Gowenin lakimiesten valitusten jälkeen hylkäys kumottiin vuonna 2011. "Pokerin mustan perjantain" (15.4.2011) jälkeen kuitenkin Full Tilt Pokerin ja taustayhtiöiden liiketoiminta käytännössä päättyi. Syyteen noston jälkeen Gowen ei ole ollut julkisuudessa.

Lähteet
-------

1. ↑   : Clonie Gowen WSOP player profile World Series of Poker. Viitattu 30.7.2018.
2. ↑   : About Clonie Full Tilt Poker. Viitattu 7.8.2007.
3. ↑   : Clonie Gowen stats The Hendon Mob Database. Viitattu 30.7.2018.
4. ↑  John Caldwell: Clonie Gowen Files Lawsuit Against Full Tilt Poker  15.11.2008. Pokernews. Viitattu 17.11.2008. (englanniksi)
5. ↑  Steve Beauregard: Clonie Gowen Broke? Married? Update on Her Lawsuit Against Full Tilt, and What She’s Doing Now *Gamboool*. Viitattu 30.7.2018.

Aiheesta muualla
----------------

* Viralliset kotisivut
* Clonie Gowen The Hendon Mob Poker Databasessa (englanniksi)
**Propylaia** (m.kreik. Προπύλαια) on Ateenan Akropoliin porttirakennus. Siitä on tullut monumentaalista porttikäytävää tarkoittava yleisempi termi *propylaia* tai *propylaion*.

Historia
--------

1800-luvulta oleva piirros, joka esittää Propylaiaa sellaisena kuin sen arveltiin olleen antiikin aikaan.
Akropoliin Propylaia sijaitsee linnavuoren länsipäässä, jossa ovat ylös kukkulalle johtavat portaat. Se rakennettiin Perikleen hallitessa Ateenaa. Feidias sai vastuun Akropoliin uudelleen rakentamisen suunnittelusta persialaissotien jälkeen. Akropoliin vanha Peisistratoksen aikainen sisäänkäynti, niin kutsuttu arkaainen Propylon, sijaitsi nykyisen Propylaian lounaispuolella. Uuden porttikäytävän suunnitteli arkkitehti Mnesikles. Propylaian rakentaminen aloitettiin vuonna 437 eaa. ja työt päätettiin vuonna 432 eaa. Rakennus jäi kuitenkin jossain määrin keskeneräiseksi.

Akropoliin Propylaia on myöhemmin toiminut mallina monille muille monumentaalisille porttirakennuksille. Ensimmäisiä oli Eleusiin Suuri propylaia, joka rakennettiin 100-luvun jälkimmäisellä puoliskolla.

Nykyisinkin Propylaia on ainoa tie ylös Akropoliille, ja kaikki kukkulalla vierailevat lukuisat turistit kulkevat sen kautta.

Rakennus
--------

Akropoliin nykyinen sisäänkäynti Propylaian pylväikössä.
Propylaia yhdisteli doorilaista ja joonialaista tyyliä. Se oli rakennettu Pentelikon-vuoren valkoisesta marmorista. Rakennus oli sijoitettu samaan linjaan ylhäällä linnavuorella olevan Parthenonin temppelin kanssa.

Rakennus muodostui keskushallista sekä sen pohjois- ja eteläpuolella olevista sivurakennuksista. Koko rakennuksen leveys oli 48 metriä ja keskushallin leveys 18 metriä ja syvyys 25 metriä.

Keskushallin etu- ja takapuolella oli rivi doorilaisia pylväitä. Halliin johti viisi oviaukkoa, joista keskimmäinen oli levein ja leveydeltään 4,3 metriä. Sen ympärillä oli kuusi joonialaista pylvästä, kolme kummallakin puolella. Jokaisessa viidessä oviaukossa on ollut kaksi ovea.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Castrén, Paavo & Pietilä-Castrén, Leena: "Propylaia", *Antiikin käsikirja*, s. 462. Otava, 2000. ISBN 951-1-12387-4.
2. 1 2 3  Propylaia *Perseus*. Viitattu 9.3.2015.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Propylaia** Wikimedia Commonsissa
**Vega** kuuluu Suomessa sotakorvauksina rakennettuihin 300 tonnin puurakenteisiin merikuunareihin. *Vega* rakennettiin Oy Laivateollisuus Ab:n telakalla Pansiossa, Turussa ja toimitettiin Neuvostoliittoon vuonna 1952. Alusta on käytetty Neuvostoliitossa koululaivana, ja sen kotisatama oli Tallinna. 

Alus poistettiin käytöstä vuonna 1979. *Vega* oli tarkoitus kunnostaa Virossa Viron merenkulkumuseon voimin, mutta hanke ei onnistunut. Hän seisoi vuosina 1979−1986 Piritan satamassa sekä vuosina 1986−1997 vetotelakkahallissa nykyisessä Peetrin satamassa Kalamajassa.

Suomessa esiintyi kiinnostusta aluksen kunnostamiseen näytteenä sotakorvausten yhdestä erikoisesta osasta ja suomalaisesta laivanrakennuksesta. Kunnostuksesta vastaamaan perustettiin 3. kesäkuuta 1996 Vega-säätiö. 7. joulukuuta samana vuonna allekirjoitetulla sopimuksella *Vega* luovutettiin irtaimistoineen säätiölle. Kesäkuussa 1997 alus siirrettiin Pietarsaareen.

Aluksen ominaisuuksia
---------------------

* Pituus koulukuunarina 51,70 m
* Syväys lastissa 3,30 m
* Bruttovetoisuus 332 BRT
* Purjepinta-ala eri purjekokoonpanoissa 715–840 m2
* Pääkone kolmisylinterinen June-Munktell, teholtaan 225 akselihevosvoimaa

Lähteet
-------

* Harki, Ilmari: *Sotakorvausten aika*. Jyväskylä: Gummerus, 1971. ISBN puuttuu kirjasta.
* Vegastiftelsen
* Vega
**Taha Yassine Khenissi** (s. 6. tammikuuta 1992 Zarzis) on tunisialainen jalkapalloilija. Pelipaikaltaan hyökkääjä. Hän edustaa Kuwaitin Valioliigassa pelaavaa Al Kuwait SC:tä.

Ura
---

Khenissi aloitti jalkapalloilun ES Zarzisin junioreissa, josta hän siirtyi Espéranceen vuonna 2009. Hän pelasi ensimmäiset ottelunsa kaudella 2010–2011. Alku kaudet hän on toiminut pääosin vaihtopenkillä, mutta oli voittamassa joukkueen mukana triplaa vuonna 2011, kun Espérance voitti Tunisian mestaruuden lisäksi Tunisian cup ja Afrikan Mestarien liigan.

Syksyllä 2012 Khenissi siirtyi CS Sfaxieniin.

Maajoukkueura
-------------

Khenissi pelasi ensimmäisen maaottelunsa Tunisian paidassa 23. maaliskuuta 2013 MM-kisojen karsintaottelussa Sierra Leonea vastaan.

Saavutukset
-----------

* Arabian Mestarien liiga: 2009
* Tunisian mestaruus: 2010, 2011
* Tunisian cup: 2011
* Afrikan Mestarien liiga: 2011
* Kuwaitin Valioliiga: 2022

Lähteet
-------

* Yassine Khenissi Kawarji.comissa (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)

### Viitteet

1. ↑  Taha Yassine Khenissi *footballdatabase* Viitattu 18.7.2012 (englanniksi)

Tunisian joukkue – Jalkapallon AM-kilpailut 2017
1 Jridi |
2 Ben Youssef |
3 Abdennour |
4 Boughattas |
5 Kchouk |
6 Dhaouadi |
7 Msakni |
8 Lahmar |
9 Akaïchi |
10 Khazri |
11 Khenissi |
12 Maâloul |
13 Sassi |
14 Ben Amor |
15 Azouni |
16 A. Mathlouthi |
17 H. Mathlouthi |
18 Khalil |
19 Khalifa |
20 Yacoubi |
21 Nagguez |
22 Ben Cherifia |
23 Sliti |
Valmentaja Kasperczak

Tunisian joukkue – Jalkapallon MM-kilpailut 2022
1 Mathlouthi |
2 Ifa |
3 Talbi |
4 Meriah |
5 Ghandri |
6 Bronn |
7 Msakni |
8 Mejbri |
9 Jebali |
10 Khazri |
11 Khenissi |
12 Maâloul |
13 Sassi |
14 Laïdouni |
15 Ben Romdhane |
16 Dahmen |
17 Skhiri |
18 Chaalali |
19 Jaziri |
20 Dräger |
21 Kechrida |
22 Ben Saïd |
23 Sliti |
24 Abdi |
25 Ben Slimane |
26 Hassen |
Valmentaja Kadri
**Radiolupa** oli Yleisradion vuosina 1927–1976 radion käytöstä perimä maksu. 

Periaatepäätös kuuntelulupamaksuista tehtiin yleisradiokysymyksen järjestämistä pohtineessa neuvottelukokouksessa joulukuussa 1924. Aiemmin kuuntelulupia olivat välittäneet Suomen Radioyhdistys, Nuoren Voiman Liitto ja Suojeluskuntain Yliesikunta. Yleisradion saatua myynnin toimekseen radiolupia myytiin ensin yleisradioyhtiön konttorissa ja muutamissa radioliikkeissä. Radiolain tultua voimaan kuuntelulupia koskevat asiat siirtyivät posti- ja lennätinhallituksen lennätinosastolle.

Radiolupa koski myös autoradioita, ja lupamaksun suorittamisen osoittava kuitti oli pidettävä mukana autossa.

Radion kuunteluluvan hinta oli vuodesta 1927 toisen maailmansotaan asti 100 markkaa vuodessa. Yleisradio sai tästä käyttöönsä valtion kanssa erikseen sovittavan osuuden. Vuonna 1955 oli lunastettu jo miljoona radiolupaa. Puolentoista miljoonan radioluvan määrä ylittyi vuonna 1965, ja vuoden 1969 lopussa radiolupia oli noin 1 744 000. 1960-luvun loppupuolella radiolupien määrän kasvu muodostui pääasiassa televisiolupamaksuihin sisältyneistä radioluvista sekä matka- ja autoradioiden lisääntymisestä eli käytännössä kotitalouksien toisesta tai kolmannesta radioluvasta. Vuonna 1964 Suomi oli Euroopan radiolupatiheydessä kuudennella, mutta vuonna 1969 jo toisella sijalla edellään enää vain Luxemburg.

Radioluvasta luovuttiin vuoden 1977 alussa. Televisiot olivat yleistyneet koko kansan keskuuteen ja Yleisradio saattoi periä rahoituksensa pelkistä televisioluvista. Televisioluvista saadut tulot ylittivät radiolupatulot ensimmäisen kerran vuonna 1964, ja vuonna 1969 aloitettujen väritelevisiolähetysten myötä alettiin periä väritelevision lisämaksua. Toinen syy oli suurikokoisten putkiradioiden syrjäytyminen pienempien transistoriradioiden tieltä, jolloin radioluvantarkastajien työ kävi vaikeammaksi, kun radion saattoi helpommin piilottaa. Vuoden 1976 lopussa radiolupia oli noin 2,2 miljoonaa.

Lähteet
-------

1. 1 2  *Yleisradion historia 1. osa*, s. 126-127. , 1996.
2. ↑  Henrik Lundsten ja U.U.J. Koponen: *Tieliikennekirja*, s. 63. Helsinki: Ajoturva Oy, 1966.
3. ↑  Ylen vuosikymmenet *yle.fi*. Viitattu 26.1.2017.
4. 1 2 3  Raimo Salokangas: *Aikansa oloinen: Yleisradion historia 1949–1996*, s. 161–162. Helsinki: Yleisradio, 1996. ISBN 951-43-0714-3.
5. ↑  *Yleisradion historia 2. osa 1949-1996*, s. 253. , 1996.
**Elistvere järv** (myös *Kuru järv*) on Virossa Tartumaalla Tarton kunnassa sijaitseva järvi.

Maantietoa
----------

Järven pinta-ala on 170 hehtaaria ja se on 2,9 kilometriä pitkä ja 950 metriä leveä. Sen laskujokena toimii Amme jõgi, joka on samalla sen läpivirtausjoki. Siihen laskevat myös Juula kraavi ja Nava oja, joka on Raigastveren järven ja Soitsjärven yhteinen laskuoja. Järven valuma-alueen laajuus on 171,0 neliökilometriä.

Järvi on luodattu ja sen keskisyvyys on 2 metriä ja suurin syvyys 3,5 metriä. Järven laskennalliseksi tilavuudeksi voidaan määrittää 0,0034 kuutiokilometriä eli 3,4 miljoonaa kuutiometriä. Järven rantaviivan pituus on 7,6 kilometriä.

Järven luokittelu ja ekologia
-----------------------------

Järvi on Vesipolitiikan puitedirektiivin (VPD) (vir. *Veepoliitika Raamdirektiivi, (VRD)*) luokituksen (VRD 2) mukaan veden kovuuden osalta keskikova järvi, jonka vesimassa ei mataluutensa vuoksi lämpötilakerrostu (vir. *keskmise karedusega kihistumata veega järv*).

Järvi luokitellaan limnologisesti kasvillisuudeltaan rehevöityneeksi (vir. *makrofüüdijärv tai suurtaimerikas järv*, MF), jolloin sekä pohja- ja rantakasvillisuus että kelluvalehtinen kasvillisuus kukoistaa. Tällaiset järvet ovat yleensä myös matalia.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Tamre, Ruta (toim.): *Eesti järvede nimestik*. Tallinna, Viro: Keskkonnaministeeriumi Info- ja Tehnokeskus, 2006. ISBN 978-9985-881-40-8. Teoksen verkkoversio (PDF) (viitattu 3.3.2017). (viroksi) (Arkistoitu – Internet Archive)
2. 1 2 3  Keskkonnaregister: Elistvere järv (vee2065100) *Keskonnainfo*. Tallinna, Viro:  Keskkonnaministeerium. Viitattu 3.3.2017. (viroksi)
3. ↑  Laskettu kertomalla järven pinta-ala sen keskisyvyydellä. Tämä ei ole viranomaisten määrittämä arvo!
**Uudenseelanninjuutalaiset** ovat Uudessa-Seelannissa asuvia juutalaisia. Vuoden 2006 väestönlaskennan mukaan maassa asui 6 858 henkilöä, jotka ilmoittivat uskonnokseen juutalaisuuden, mutta vain 1 599 henkilöä, jotka ilmoittivat etniseksi taustakseen juutalaisen, israelilaisen tai heprealaisen.

Historia
--------

1800-luvulla rakennettu Aucklandin synagoga.
Juutalaisia alkoi tulla pienissä määrin Uuteen-Seelantiin samaan aikaan eurooppalaissiirtolaisten kanssa 1800-luvun alkupuolella. Englannista tulleet juutalaiskauppiaat John Montefiore, Joel Polack ja David Nathan olivat aktiivisia Pohjoissaarella jo 1830-luvulla. Juutalaisia oli myös ensimmäisten Wellingtonin alueen siirtolaisten mukana 1843. Juutalaisia tuli enemmän kultakuumeen aikana 1860-luvulla. Tuolloin heitä tuli Englannin lisäksi myös Saksasta ja Puolasta. Venäjältä ja Puolasta heitä tuli myös pakoon vuoden 1881 vainoja. Suurin osa tuli kuitenkin edelleen Britanniasta tai Australian kautta. Juutalaiset sopeutuivat elämään Uudessa-Seelannissa melko hyvin. Toisin kuin esimerkiksi tuon ajan Britanniassa, juutalaisia ei juuri syrjitty. 1800-luvun aikana perustettiin useita synagogia esimerkiksi Dunediniin, Christchurchiin, Wellingtoniin ja Aucklandiin.

1900-luvulla juutalaisia alkoi tulla suuremmassa mittakaavassa muualtakin kuin Britanniasta. Heitä pakeni esimerkiksi natsi-Saksasta ennen toisen maailmansodan alkua. Sodan jälkeen heitä pakeni myös esimerkiksi Unkarista epäonnistuneen Unkarin kansannousun jälkeen. 1980- ja 1990-lukujen aikana juutalaisia tuli etenkin Neuvostoliiton alueelta. Vielä hiljattaisempia muuttajia ovat Israelista ja Etelä-Afrikasta tulleet juutalaiset. Juutalaisten määrää on toisaalta vähentänyt heidän muuttonsa Israeliin, Britanniaan ja Australiaan.

Kulttuuri
---------

Uudessa-Seelannissa toimii useita eri alojen juutalaisia seuroja sekä juutalaisia kouluja ja päiväkoteja. Juutalaiset julkaisevat myös omaa lehteään nimeltä *The New Zealand Jewish Chronicle*. Juutalaisyhteisön päämiehenä toimii virallisesti Kansainyhteisön päärabbi. Pääosa maan rabeista palkataan ulkomailta. Uudenseelanninjuutalaiset ovat ottaneet osaa myös siionistiseen liikkeeseen. Yhteisö on muun muassa kerännyt rahaa Israelissa tehtyihin ympäristöhankkeisiin.

Lähteet
-------

1. ↑  Stephen Levine: Jews - 19th-century immigration *Te Ara - the Encyclopedia of New Zealand*. Viitattu 8.6.2012. (englanniksi)
2. ↑  Stephen Levine: Jews - 20th and 21st-century immigration *Te Ara - the Encyclopedia of New Zealand*. Viitattu 8.6.2012. (englanniksi)
3. ↑  Stephen Levine: Jews - Communal life *Te Ara - the Encyclopedia of New Zealand*. Viitattu 8.6.2012. (englanniksi)
4. ↑  Stephen Levine: Jews - Zionism in New Zealand *Te Ara - the Encyclopedia of New Zealand*. Viitattu 8.6.2012. (englanniksi)
**Uudenseelanninviherkaija** (*Cyanoramphus novaezelandiae*) on oseanialainen kaijalaji.

Koko ja ulkonäkö
----------------

Linnun pituus on 27 cm ja paino 50–113 grammaa. Sen höyhenpuku on pääosin vihreä, vatsapuolelta kellanvihertävä. Otsa, päälaki, juova silmän takana ja laikut yläperän molemmin puolin ovat punaiset. Uloimpien käsisulkien ulkohöyty on sinivioletti. Nokka on harmaa, iiris punainen ja koivet ruskehtavan harmaat. Laji liikkuu yksittäin, pareittain tai enintään viiden yksilön parvissa. Se ei juurikaan pelkää ihmistä ja on kesy.

Esiintyminen
------------

Uudenseelanninviherkaijat elävät Uudessa-Seelannissa, Norfolkinsaarella, Antipodisaarilla ja Uudessa-Kaledoniassa. Kannan koko on 16 500–35 300 sukukypsää yksilöä. Ennen eurooppalaisten tuloa laji asui kaikkialla Uudessa-Seelannissa, mutta sitten kanta romahti metsästyksen ja vieraiden tulokaspetojen takia, ja nykyisin sitä tavataan pääsaarilla vain laajimmilla metsäalueilla. Pienillä saarilla kanta on pysynyt elinvoimaisempana.

Lajista tunnetaan kuusi eri saariryhmille kehittynyttä alalajia: *saisseti*, *cookii*, *cyanurus*, *novaezelandiae*, *chathamensis* ja *hochstetteri*. Anders Sparrman kuvaili lajin holotyypin Eteläsaaren Dusky Soundista.

Elinympäristö
-------------

Laji elää monenlaisilla habitaateilla. Pääsaarilla sitä tavataan metsissä, pikkusaarilla pensaikoissa ja ruohostomailla. Puuttomalla Macquariensaarella elänyt ja sittemmin sieltä hävinnyt alalaji *erythrotis* asui rantaviivan tuntumassa ruohomättäiköissä.

Lisääntyminen
-------------

Lisääntymiskausi on tavallisesti loka–joulukuussa. Pesä sijaitsee puun tai kallion kolossa, maassa olevassa onkalossa tai mättäässä. Naaras munii viidestä yhdeksään munaa, joita se hautoo noin 20 päivää. Molemmat puolisot ruokkivat poikasia, jotka jättävät pesän viisi- tai kuusiviikkoisina.

Ravinto
-------

Ruokavalio koostuu siemenistä, marjoista, hedelmistä, pähkinöistä, kukista, lehdistä ja ruohojen versoista.

Lähteet
-------

* Forshaw, Joseph M. & Cooper, William T.: *Parrots of the World*. New Jersey: T.F.H. Publications, 1977. ISBN 0-87666-959-3
* World Parrot Trust (englanniksi)

### Viitteet

1. 1 2  BirdLife International: *Cyanoramphus novaezelandiae* *IUCN Red List of Threatened Species. Version 2017.3*.  2017. International Union for Conservation of Nature, IUCN, Iucnredlist.org. Viitattu 30.12.2017. (englanniksi)
2. ↑  IBC (englanniksi)


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Taksonitunnisteet | 
* Wikidata: Q198837
* Wikispecies: Cyanoramphus novaezelandiae
* ADW: Cyanoramphus\_novaezelandiae
* AFD: Cyanoramphus\_novaezelandiae
* ARKive: cyanoramphus-novaezelandiae
* Avibase: B4FD10E08E165D19
* BirdLife: 22727981
* CoL: 32NXG
* BOW: refpar4
* eBird: refpar4
* Fossilworks: 372168
* GBIF: 5229110
* iNaturalist: 204498
* IRMNG: 11414204
* ISC: 86028
* ITIS: 177582
* IUCN: 22727981
* NBN: NHMSYS0001689465
* NCBI: 114435
* NZBO: red-crowned-parakeet
* NZOR: 48bb3b60-479e-43e4-914a-36c7f59c2acb
* Species+: 9710
* Xeno-canto: Cyanoramphus-novaezelandiae

 |

 |