recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Viipurin kaupungintalo** (myös **Viipurin raatihuone**) sijaitsi Viipurin keskustassa Raatihuoneentorin laidalla. Se valmistui kaupungin uudeksi raatihuoneeksi vuonna 1797, korvaten 1600-luvulla rakennetun Vanhan raatihuoneen. 

Kaupungintalon julkisivua muutettiin 1860-luvulla olennaisesti arkkitehti Johann Johanssonin piirustusten mukaan. Vuosina 1898 ja 1923 järjestettiin arkkitehtikilpailut uudesta kaupungintalosta, jota ei kuitenkaan koskaan rakennettu. Sen sijaan 1934 toteutettiin sisätiloihin Uno Ullbergin suunnittelema peruskorjaus. Remontin yhteydessä viereisen Viipurin Seurahuoneen tiloja otettiin kaupungintalon käyttöön ja pääsisäänkäynti siirrettiin Kaarle Knuutinpojankadulta Linnankadun puolelle.

Kaupungintalo vaurioitui pahoin talvisodan pommituksissa 1940. Rakennusta entisöitiin 1960-luvun alussa ja vuonna 1962 sen tiloissa avattiin edelleen toiminnassa oleva elokuvateatteri "Palatsi" (ven. Палас).

Lähteet
-------

1. ↑  Kaupungintaloista järjestetyt arkkitehtuurikilpailut (Arkistoitu – Internet Archive) Arkkitehtuurimuseo. Viitattu 14.11.2014.
2. ↑  LN19 - Tontti 116 (kuvatekstit) VirtuaaliViipuri 1939. Viitattu 14.11.2014.
3. ↑  Viipurin raatihuone Museoviraston kuvakokoelmat. Viitattu 14.11.2014.
4. ↑  Киноцентр Выборг Палас Путеводитель по России. Viitattu 14.11.2014. (venäjäksi)
**Viipurin postitalo** sijaitsee kaupungin keskustassa Sovjetskaja Ulitsan (ent. Tuomiokirkonkatu) varrella. Arkkitehti Jacob Ahrenbergin suunnittelema rakennus valmistui Viipurin pääpostiksi vuonna 1914 ja se on edelleen alkuperäisessä käytössään.

Rakennuksen historiaa
---------------------

Viipurin vanha postitalo sijaitsi Katariinankadun alkupäässä 1700-luvun puolivälistä peräisin olleessa rakennuksessa, johon vuonna 1891 tehtiin muutostöitä kaupunginarkkitehti E. A. Kranckin johdolla. Uusi postitalo päätettiin 1910-luvun alussa rakentaa silloisten Katariinan- ja Possenkatujen (myöh. Linnan- ja Tuomiokirkonkadut) kulmaan vastapäätä vuonna 1893 valmistunutta Viipurin tuomiokirkkoa.

Postitalon kustannukset olivat noin 550 000 silloista markkaa, joka oli Suomen oloissa poikkeuksellisen suuri summa. Ruotsin historiallisesta arkkitehtuurista kiinnostunut Ahrenberg käytti rakennuksen esikuvana Tukholmassa sijaitsevaa Drottningholmin linnaa. Uusrenessanssityylistä postitaloa pidetäänkin yhtenä hänen merkittävimmistä töistään. Pääsisäänkäynti tuli Possenkadun puolelle ja toinen Katariinankadulle. Viipurin pääpostikonttorin lisäksi rakennuksessa oli Posti- ja Lennätinlaitoksen sekä Katariinankadun puolella toimineet Viipurin tie- ja vesirakennuspiirin tilat.

Muuta
-----

Suomen sisällissodan loppuvaiheessa huhtikuussa 1918 Viipurin postitalossa toimivat Suomen kansanvaltuuskunnan työasiain osasto ja punaisten postineuvosto. Vallatessaan Viipurin valkoiset teloittivat 29. huhtikuuta talon sisäpihalla kuusi postineuvoston jäsentä. Heidän joukossaan olivat runoilijana tunnettu Kössi Ahmala sekä Theodor Alexejeff ja Juho Valo.

Lähteet
-------

1. ↑  LN15 - Tontti 58 VirtuaaliViipuri 1939. Viitattu 22.11.2014.
2. 1 2  LN12 - Linnoituksen kaupunginosa, Kortteli 12 VirtuaaliViipuri 1939. Viitattu 21.11.2014.
3. ↑  Postimuseo (Arkistoitu – Internet Archive) Viitattu 21.11.2014.
4. ↑  Strandertsköjld, Elina: "Rakennusperintö – 1900-luvun suomalaisen arkkitehtuurin tyylit, osa I" Rakennustieto. Viitattu 22.11.2014.
5. ↑  Osoite-ilmoituksia. Suomen Kansanvaltuuskunnan Tiedonantaja 24.4.1918, s. 2. Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot. Viitattu 16.4.2023.
6. ↑  "Vallankumouksellinen postineuvosto, joka melkein kokonaisuudessaan telotettiin".  *Itä ja Länsi*, 1928, nro 17–18. Artikkelin verkkoversio. Viitattu 29.12.2016.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Viipurin postitalo** Wikimedia Commonsissa

* Kuvia ja rakennuspiirustuksia Viipurin postitalosta
**Alaskanmeriharakka** (*Haematopus bachmani*) on pohjoisamerikkalainen kahlaaja. Lajin nimesi John James Audubon ystävänsä John Bachmanin mukaan vuonna 1838.

Koko ja ulkonäkö
----------------

Linnun pituus on noin 38 cm eli se on hieman meriharakkaa pienempi. Höyhenpuku on musta, nokka, silmärengas ja jalat ovat punaiset ja silmä keltainen. Äänet ovat hyvin voimakkaita ja laji metelöi myös öisin. Pohjoisimpien populaatioiden puku on mustin, eteläisempien tumman harmaa. Nuoren linnun puku on ruskeasävyinen ja sen nokan kärki on tumma.

Esiintyminen
------------

Laji esiintyy Pohjois-Amerikan länsirannikolla Aleuteilta Alaskasta Kalifornian niemimaalle. Puolet pesivästä kannasta pesii Alaskassa ja lähes puolet Brittiläisessä Kolumbiassa. Etelämpänä pesii joitakin satoja pareja. Maailman populaatio on kooltaan 8 900–11 000 yksilöä. Laji ei ole uhanalainen vähäisestä lukumäärästä huolimatta.

Elinympäristö
-------------

Kallioiset rannat Tyynenmeren rannikolla. Pesii pääasiassa saarilla ja riutoilla. Pohjoiset populaatiot ovat ilmeisesti lyhyen matkan muuttolintuja. Muuttaa perhekunnittain.

Lisääntyminen
-------------

Alaskanmeriharakka pesii yksittäisparein ja puolustaa kiivaasti reviiriään. Pesä on lähellä vesirajaa ja on tavallisesti vain kuoppa maassa tai simpukankuorikasassa, mutta on joskus rakennettu ruohoista ja risuista. 2 tai 3 munaa munitaan touko-kesäkuussa. Molemmat puolisot hautovat ja poikaset kuoriutuvat 26–28 päivän kuluttua. Poikaset ovat pesäpakoisia ja seuraavat emojaan jo muutaman päivän ikäisinä. Matalilla rannoilla ja riutoilla pesivät emot kuljettavat poikasia heti mukanaan ravinnon etsinnässä, mutta jyrkillä kalliorannoilla pesivät parit joutuvat aluksi tuomaan poikasille ruokaa. Matalilla rannoilla pesivillä pareilla on parempi poikastuotto kuin jyrkkien rantojen asukkailla. Poikaset ovat lentokykyisiä noin 40 päivän ikäisinä. Alaskanmeriharakat pesivät ensimmäisen kerran todennäköisesti 3-vuotiaina.

Ravinto
-------

Ruokailee vesirajassa syöden simpukoita, ostereita, etanoita ja muita nilviäisiä. Nuoret linnut oppivat simpukoiden avaamisen emoiltaan ja seuraavat näitä jopa vuoden verran. Syövät myös muita selkärangattomia, kuten rapuja.

Lähteet
-------


* Perrins, Christopher M. (päätoim.) 1992: Otavan lintutieto – Maailman linnut. Otava. Italia. ISBN 951-1-12001-8
* The Pacific WildLife Foundation (Arkistoitu – Internet Archive)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Taksonitunnisteet | 
* Wikidata: Q576024
* Wikispecies: Haematopus bachmani
* ABA: blaoys
* Avibase: BD49DB466CE6B910
* BirdLife: 22693638
* CoL: 3J8XF
* BOW: blkoys
* eBird: blkoys
* Euring: 4520
* GBIF: 2480272
* GNAB: black-oystercatcher
* iNaturalist: 4838
* IRMNG: 11110665
* ITIS: 176475
* NatureServe: 2.103385
* NCBI: 279948
* Neotropical: blkoys
* SeaLifeBase: 155195
* WoRMS: 366767
* Xeno-canto: Haematopus-bachmani

 |

 |
Björn von Sydow
2012
**Björn Gustaf von Sydow** (s. 26. marraskuuta 1945) on ruotsalainen sosiaalidemokraattinen poliitikko.

Ura
---

Von Sydow on koulutukseltaan valtiotieteiden tohtori, joksi hän valmistui vuonna 1978 Linköpingin yliopistosta. Valmistumisensa jälkeen hän toimi muun muassa Solnan kunnallispolitiikassa ja Tukholman yliopiston yhteydessä toimivan Socialhögskolanin johtajana.

Von Sydow valittiin Ruotsin valtiopäiville ensimmäisen kerran syksyllä 1994 Tukholman läänin vaalipiiristä. Vuosina 1996–1997 von Sydow toimi lyhyen aikaa Göran Perssonin hallituksen kauppaministerinä ennen siirtymistä puolustusministeriksi vuonna 1997. Hänet on valittu jatkamaan parlamenttiedustajana vuosien 1998, 2002 ja 2006 vaaleissa ja vuoden 2002 valtiopäivävaalien jälkeen hänet valittiin valtiopäivien puhemieheksi. Hän seurasi tehtävässä Birgitta Dahlia, joka oli toiminut puhemiehenä vuodesta 1994 lähtien. Vuoden 2006 vaalien jälkeen, porvaripuolueiden saatua enemmistön valtiopäiville, von Sydow hävisi puhemiehen vaalin kokoomuslaiselle Per Westerbergille, joka oli toiminut aiemmin ensimmäisenä varapuhemiehenä. 

Von Sydowilta on julkaistu muun muassa kirjat *Kan vi lita på politikerna?* (1978, väitöskirja), *Vägen till enkammarriksdagen. Demokratisk författningspolitik i Sverige 1944–68* (1989), *Att styra riket, regeringskansliet 1840–1990* (1990) ja *Parlamentarismen i Sverige – Utveckling och utformning till 1945* (1997).

Yksityiselämä
-------------

Björn von Sydow syntyi Solnassa Tukholman läänissä. Hänen äitinsä on Tullia von Sydow, joka on toiminut muun muassa Ruotsin valtiopäivien jäsenenä vuosina 1998–2002.
Björn von Sydow on naimisissa Madeleine von Sydowin kanssa, jonka kanssa hänellä on neljä aikuista lasta, kolme poikaa ja yksi tytär.

Aiheesta muualla
----------------

* Björn von Sydowin esittely Ruotsin valtiopäivien sivuilla (ruotsiksi)

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Björn von Sydow**.

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Yhdysvallat
* Ruotsi

 |

 |
Hootenanny Singers poseeraamassa vuonna 1967. Vasemmalta oikealle Hansi Schwarz, Johan Karlberg, Björn Ulvaeus ja Tony Roth.
**Hootenanny Singers** oli pääasiassa 1960-luvulla toiminut suosittu ruotsalainen folk-yhtye. Yksi yhtyeen jäsenistä oli myöhemmin Abbassa vaikuttanut Björn Ulvaeus. Myös toinen Abban jäsen Benny Andersson oli mukana muutamassa levytyksessä.

Yhtye perustettiin 1961 Västervikissä nimellä West Bay Singers. Alkuperäiskokoonpanossa olivat Ulvaeuksen lisäksi mukana Hansi Schwarz, Johan Karlberg ja Tony Roth. Yhtyeen esiinnyttyä Ruotsin radion ohjelmassa, jossa etsittiin uusia kykyjä, levytuottaja Stig Anderson kiinnostui yhtyeen musiikista. Nimi muutettiin Hootenanny Singersiksi ja yhtye sai levytyssopimuksen.

Ensimmäinen single oli Dan Anderssonin runoon sävelletty kappale "Jag väntar vid min mila". Hootenanny Singers esitti paljon nimenomaan ruotsalaista alkuperää olevia lauluja. Melko paljon levytettiin myös käännöksiä ulkomaalaisista lauluista, mutta vain harvoin yhtye lauloi englanniksi. Björn Ulvaeus tosin sävelsi yhtyeelle muutamia englanninkielisiä pop-kappaleita, kuten "No Time", "Baby Those Are The Rules" ja "Mrs O'Grady", mutta yhtyeen painopiste oli kuitenkin aina ruotsinkielisessä folk-materiaalissa. Erään tunnetuimmista levytyksistään, "Gabriellen" (versio neuvostoliittolaisesta rauhanlaulusta "Saahan aurinko olla"), yhtye levytti myös suomen kielellä. Yhtyeen ruotsinkielisistä sanoituksista vastasi melko usein Stig Anderson (toisinaan nimellä Stig Rossner). 

Hootenanny Singers oli 1960-luvulla erittäin suosittu Ruotsissa. Yhtyeen suosio laski folkmusiikin mentyä pois muodista. Ulvaeus liittyi vuonna 1968 Hep Stars -yhtyeeseen erotetun Janne Friskin tilalle tämän menetettyä kiinnostuksensa viihteellisempään linjaan ja lopulta yhtyeen toimintaan. Ulvaeus sävelsi Benny Anderssonin kanssa Hep Starsille, ja he päättivät jatkaa yhteistyötä erottuaan yhtyeestä. Tämä yhteistyö johti Abba-kokoonpanoon.

Hootenanny Singers hajosi vuonna 1974. Paluuta yritettiin 1979, jolloin mukana olivat alkuperäisjäsenistä Schwarz ja Roth, uusina jäseninä Martin Arnoldi ja Eoin Clancy. Uudelta kokoonpanolta ilmestyi kaksi albumia, mutta menestys ei noussut lähellekään alkuperäisen Hootenanny Singersin 1960-luvun kultaisia vuosia.

Lähteet
-------

1. ↑  HS 50 vuotta sitten: Ruotsalainen Hootenanny Singers esiintyy Suomen Televisiossa, Helsingin Sanomat 16.12.2014. Viitattu 8.2.2016.
2. ↑  Björn Ulvaeus and the Hootenanny Singers 1964-1974 and beyond... *felpin80.tripod.com*. Viitattu 27.12.2017(englanniksi).
3. ↑  Stig "Stikkan" Anderson - 45cat *www.45cat.com*. Viitattu 15.3.2018.
**Alaska SeaLife Center** on vuonna 1998 perustettu yksityinen meriympäristön tutkimuskeskus ja akvaario. Se sijaitsee Alaskassa Sewardin kaupungissa. Siellä vierailee vuosittain noin 150 000 kävijää. 

Tutkimuskeskuksen tavoitteena on Alaskan merialueen luonnontutkimus. Tutkimuskohteena on muun muassa kuinka ilmastonmuutos ja muut ympäristömuutokset vaikuttavat pohjoisen herkkään ekosysteemiin. Rahoituksen keskus saa pääosin apurahoista. Yleisölle avoinna oleva akvaario rahoitetaan sisäänpääsymaksuilla. Keskuksessa on myös näyttely- ja tutkimuslintuja sekä uhanalaisten lintujen reservi.

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Alaska SeaLife Center**.
* Alaska SeaLife Center – Keskuksen kotisivut

Lähteet
-------

1. ↑  Alaska SeaLife Center *About Us*. College of Fisheries and Ocean Sciences, University of Alaska Fairbanks. Viitattu 23.1.2019. (englanniksi)
2. 1 2  Tomi Hinkkanen: Alaska on lintututkijan paratiisi.  *Aamulehti*, 6.11.2013, s. B15.
**Bjørg Eva Jensen** (s. 15. helmikuuta 1960 Larvik) on norjalainen entinen pikaluistelija, joka on menestynyt myös pyöräilijänä.

Luistelu-ura
------------

Jensenin uran kansainvälisesti menestyksekkäin kausi sattui keväälle 1980. Tuolloin hän vielä juniori-ikäisenä voitti juniorien MM-kultaa yleisluistelusta ja sijoittui aikuisten MM-kisoissa pronssille. Lake Placidin olympialaisissa hän voitti kultaa 3 000 metriltä.

Menestysvuotensa jälkeen Jensen ei enää saavuttanut suurta kansainvälistä arvokisamenestystä. Norjan mestaruuden hän voitti yleiskilpailussa kahdeksan kertaa (1979–1983, 1986–1988). Sprinttimestaruuksia hän on voittanut neljästi (1979, 1981–1983) sekä saavuttanut kaksi hopeaa ja pronssin. Yksittäismatkoilta hän on saavuttanut viisi mitalia, joista kolme kultaista. Viimeisimmän mitalin, hopeisen väriltään, hän saavutti vuonna 2002 5 000 metriltä.

Luistelu-uransa ohella Jensen on harrastanut pyöräilyä. Vuonna 1979 hän voitti Norjan mestaruuden maantiepyöräilyssä sekä henkilökohtaisessa että joukkuekilpailussa. Kesällä 2008 hänet valittiin Norjan maajoukkueeseen ratapyöräilyssä, ja elokuussa, 48-vuotiaana, hän saavutti maansa mestaruuskisoista kultaa ja pronssia.

Lähteet
-------

1. ↑
2. ↑  Uutinen Jensenin nimittämisestä Norjan pyöräilymaajoukkueeseen (norjaksi)
3. ↑  Uutinen Norjan-mestaruudesta (norjaksi)
**Fredrik Adrian Gadd** (15. syyskuuta 1794 Tampere – 24. joulukuuta 1871 Helsinki) oli suomalainen kauppias ja rakennusurakoitsija, joka sai kauppaneuvoksen arvon.

Gadd aloitti uransa Jegor Uschakoffin kauppa-apulaisena ja oppi venäjän kielen. Hän sai porvarioikeudet vuonna 1822 ja kävi kauppaa paikallisen venäläisen sotaväen kanssa ja toimi Tuusulan sotilassairaalan hankkijana. Seuraavaksi hän alkoi harjoittaa puutavarakauppaa Belgiaan ja Alankomaihin, joista hän toi suolaa ja viljaa. Gadd myös kauppasi rautatavaroita ja Kellokosken tehtaan tuotteita Pietariin, ja harjoitti hotellitoimintaa talossaan Aleksanterinkadulla. Rakennusurakoitsijana Gadd urakoi 1830- ja 1840-luvuilla muun muassa yliopiston päärakennuksen, kasvitieteellisen puutarhan, yliopiston uuden klinikan ja Nikolainkirkon sivutornit ja terassipaviljongin.

Gadd kohosi nopeasti Helsingin merkittävimpien porvarien joukkoon, sai kauppaneuvoksen arvon vuonna 1833 ja valittiin kaupunginvanhimmaksi kaksi kertaa. Gadd teki kuitenkin henkilökohtaisen vararikon vuonna 1867 Anjalankoskella sijainneen Heikkilän sahan epäonnistuneiden investointien jälkeen.

Fredrik Adrian Gaddilla ja Sofia Juliana Weurlanderilla oli kuusi poikaa, joista vara-amiraali ja salaneuvos Georg Ludvig Gadd, valtiopäivämies Julius Fredrik Gadd ja kenraaliluutnantti ja senaattori Otto Viktorinus Gadd etenivät merkittäviin yhteiskunnallisiin asemiin.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Fredrik Adrian Gadd *Biografiasampo*. Viitattu 26.3.2022.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Kansallisbiografia
* Biografiasampo

 |

 |
**Johan Wilhelm Rosenborg** (6. huhtikuuta 1823 Pernaja – 13. heinäkuuta 1871 Rönnskär) oli suomalainen juristi ja professori.

Rosenborgin vanhemmat olivat laivuri Johan Erik Rosenborg ja Lovisa Amalia Bastman. Rosenborgin puoliso vuodesta 1870 oli Maria Alexandroff (k. 1928). Rosenborg valmistui filosofian kandidaatiksi 1847, lakitieteen kandidaatiksi 1854 ja lakitieteen lisensiaatiksi (tohtoriksi) 1857, väitöskirjan aiheenaan *Om inskränkningar uti dispositionsrätten öfver hemman* (1856). Kameraali- ja politialainopin sekä valtio-oikeuden dosentti Rosenborgista tuli 1858, tutkimuksella *Om fattigdomen och fattigvården in Finland*, joka suomennettiin 1863. Samojen alojen professori Helsingin yliopistoon hänestä tuli 1860, tutkimuksella *Bidrag till jordbeskattningens historia i Finland i medlet af sextonde seklet*. Rosenborgin huomattavin teos oli silti hänen vuoden 1863 luentojensa pohjalta samana vuonna julkaistu *Om riksdagar*, joka lienee osaltaan vaikuttanut uudelleen koolle kutsuttujen valtiopäivien toimintaperiaatteisiin. Siitä oli hyötyä myös vuoden 1865 perustuslakikomitealle, jonka tehtävänä oli laatia uusi valtiopäiväjärjestys. Rosenborg oli itsekin komitean jäsen, samoin kuin vuoden 1863 valtiopäiville esityksiä valmistelleen komitean jäsen ja mainittujen valtiopäivien talousvaliokunnan sihteeri. Vuoden 1867 valtiopäivillä Rosenborg oli perustuslakivaliokunnan sihteeri. Vuosina 1868–1871 hän taas oli Suomen Pankin valtuusmies.

Lähteet
-------

1. 1 2  Heikinheimo, Ilmari (toim.): *Suomen elämäkerrasto*, s. 632–633. Helsinki: WSOY, 1955.

Aiheesta muualla
----------------

* Kotivuori, Yrjö: Johan Vilhelm Rosenborg. *Ylioppilasmatrikkeli 1640–1852*. Helsingin yliopiston verkkojulkaisu 2005. Viitattu 2.5.2014.

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Suomi (KANTO)

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Ylioppilasmatrikkeli 1640–1852

 |

 |
**Erik Gustaf Boström** (11. helmikuuta 1842 – 21. helmikuuta 1907) oli ruotsalainen poliitikko. Hän toimi maansa pääministerinä kaksi kertaa, ja lisäksi ulkoministerinä, valtiovarainministerinä ja kansanedustajana.

Boström opiskeli Uppsalan yliopistossa, mutta vanhempiensa kuoleman jälkeen palasi hoitamaan suvun sääntöperintötilaa. Lähiseudun maanviljelijät kunnoittivat häntä ja äänestivät Boströmin valtiopäiväedustajakseen vuonna 1876. Tuohon aikaan keskustalainen maaseudun puolue oli voimissaan, mutta sen veropolitiikasta oli kiistoja. Boströmillä sanottiin olevan taloionpoikaisjärkeä, kammo byrokratiaa kohtaan ja kyky ymmärtää maanviljelijöiden huolia. Puolue hajosi 1883 ja Boström liittyi ns. Uuteen keskustaan.

Vuonna 1891 Boströmistä tuli pääministeri. Tuohon aikaan Ruotsin politiikassa kiisteltiin vapaakaupan ja protektionismin välillä, ja Boström kannatti protektionismia. Boströmin erityisenä tavoitteena oli sotavoimien vahvistaminen. Hän sai valtiopäivät luopumaan vanhasta ruotujaosta ja siirtymään lähemmäksi yleistä asevelvollisuutta.

Toisella pääministerikaudellaan Boström yritti turhaan laajentaa äänioikeutta kaikille 25 vuotta täyttäneille miehille. Hän ei myöskään onnistunut säilyttämään Ruotsi-Norjan personaaliunionia. Norjalaiset kokivat että heidän maataan kohdeltiin siirtomaata eikä tasaveroisena valtioliittokumppanina.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  S. J. Boethius: Erik Gustaf Boström *Svenskt biografiskt lexikon*. Viitattu 30.12.2018. (ruotsiksi)
2. ↑  Elisabeth Elgán, Irene Scobbie: *Historical Dictionary of Sweden*, s. 46. Rowman & Littlefield, 2015. ISBN 9781442250710. Teoksen verkkoversio (viitattu 31.12.2018).


|  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * n
* k
* m
Ruotsin pääministerit |
| --- |
|  |
| Pääministerin tunnus | 
* De Geer
* Posse
* Thyselius
* Themptander
* Bildt
* Åkerhielm
* Boström
* von Otter
* Boström
* Ramstedt
* Lundeberg
* Staaff
* Lindman
* Staaff
* Hammaskjöld
* Swartz
* Edén
* Branting
* De Geer
* von Sydow
* Branting
* Trygger
* Branting
* Sandler
* Ekman
* Lindman
* Ekman
* Hamrin
* Hansson
* Pehrsson-Bramstorp
* Hansson
* Erlander
* Palme
* Fälldin
* Ullsten
* Fälldin
* Palme
* Carlsson
* Bildt
* Carlsson
* Persson
* Reinfeldt
* Löfven
* Andersson
* Kristersson

 |

 |

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Yhdysvallat
* Ruotsi
* Alankomaat

 |

 |
Johan Wilhelm Åkerstedt
**Johan Wilhelm Åkerstedt** (3. maaliskuuta 1838 Tammisaari – 6. tammikuuta 1909 Tukholma) oli suomalainen kauppias ja kauppaneuvos.

Åkerstedt syntyi Tammisaaressa Jacobina Theresia Wilhelmina Åkerstedtin aviottomana lapsena. Hän kävi koulun siellä ja oli sitten notaarina laamanninoikeudessa. Vuonna 1861 hänet valittiin Joensuun kaupungin kasööriksi ja hänen virkatehtäviinsä kuului Joensuussa myös tuulaakimaksujen keräys ja vaakamestarin tehtävät. Åkerstedt toimi myös kruununkasöörinä Joensuussa. Hän alkoi toimia lisäksi ulkomaisten vakuutusyhtiöiden asiamiehenä ja paikallisen sahan kirjanpitäjänä. 

Åkerstedt meni naimisiin 1866 joensuulaisen, Kiihtelysvaarasta kotoisin olleen kauppias Simon Parviaisen (1812–1877) tyttären Anna Johanna Parviaisen kanssa. Vuonna 1873 hän muutti vaimonsa kanssa Pietariin jossa he alkoivat hoitaa Simon Parviaisen 1866 Pietariin perustamaa ensimmäisen luokan kauppaliikettä yhdessä Åkerstedtin langon Janne Parviaisen (1840–1902) kanssa. Ostrovin saarella Pietarissa toiminut toiminimi *Parviainen & Co* harjoitti leipätukkukauppaa ja vaatekauppaa sekä Suomeen suuntautunutta viljakauppaa. Parviaiset olivat myös osaomistajina Joensuun ja Pietarin välillä liikennöineissä laivoissa. Åkerstedtistä tuli ajan myötä Parviainen & Co:n yksi osakas. 

Åkerstedt pääsi Pietarissa ensimmäisen luokan kauppakillan jäseneksi. Hän toimi jonkin aikaa vuonna 1883 Suomen kauppa-asiamiehenä Pietarissa ja vuonna 1884 hän sai kauppaneuvoksen arvonimen. 1800-luvun lopulla Parviainen & Co aloitti rakennustarvikkeiden valmistuksen ja perusti oman konepajan.

Åkerstedtin vaimo kuoli vuonna 1902 ja hän itse muutti takaisin Suomen puolelle Viipuriin vuonna 1908. Hän kuoli tammikuun alussa 1909 ollessaan Tukholmassa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  BiografiaSampo : Johan Wilhelm Åkerstedt
**BBC Parliament** on brittiläinen televisiokanava, jonka omistaa maan yleisradioyhtiö BBC. Kanavan ohjelmisto koostuu Britannian parlamentin, Skotlannin parlamentin sekä Walesin ja Pohjois-Irlannin aluehallinnon ja kaikkien lakiasäätävien elinten kokouksista. BBC Parliament lähettää raportteja Britannian suurimpien puolueiden ja Trades Union Congressin vuosittaista kokouksista ja Euroopan parlamentista.

Vuodesta 1992 vuoteen 1998 asti kanava tunnettiin nimellä *The Parliamentary Channel*, jota operoi United Artist Cable, ja jonka rahoituksesta vastasivat brittiläiset kaapeli-tv operaattorit. BBC hankki The Parliamentary Channelin vuonna 1998 nimeten sen uudelleen BBC Parliamentiksi. BBC:n omistamana kanava aloitti uudelleen 23. syyskuuta 1998. Nykyisin BBC Parliament on saatavilla kaapelissa, satelliitissa sekä antenniverkossa.

Lähteet
-------

1. ↑  Select Committee on Broadcasting Minutes of Evidence *Parliament.uk*.  4.11.1998. Viitattu 30.8.2010. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* BBC Parliamentin kotisivu (englanniksi)
**Kohotusaine** eli **kohote** on taikinaan lisättävä aine, joka aikaansaa nesteen ja lämmön kanssa hiilidioksidia, jolloin taikina kohoaa ja kuohkeutuu. Tällöin muodostuu myös tuotteelle ominainen ulkonäkö ja tuoksu.

Biologisia kohotusaineita ovat leivinhiiva ja hapatteet. Altistuessaan hapelle leivinhiiva muuttaa sokerit hiilidioksidiksi ja etanoliksi. Hiilidioksidi sitoutuu jauhojen gluteeniin saaden taikinan kohoamaan ja kuohkeutumaan. Kun taikina paistetaan, gluteeni kovettuu leiväksi. Ruisleipätaikinassa käytetään hapatteena ja kohotusaineena taikinajuurta, johon muodostuu maito- ja etikkahappoja sekä hiilidioksidia. Taikinajuuri kohottaa taikinan, antaa leivälle makua sekä parantaa sen rakennetta ja säilyvyyttä.

Kemiallisia kohotusaineita eli nostatusaineita ovat hirvensarvisuola, leivinjauhe ja ruokasooda. Hirvensarvisuola hajoaa nesteen ja kuumuuden vaikutuksesta ammoniakiksi, hiilidioksidiksi ja vedeksi, jolloin se nostattaa melko hitaasti taikinan. Emäksisiä ja happamia suoloja sisältävästä leivinjauheesta vapautuu taikinaa kohottavaa hiilidioksidia jauheen kostuessa ja kuumetessa. Taikinan nesteen ollessa hapanta kohotusaineena käytetään ruokasoodaa, josta vapautuu paistettaessa hiilidioksidia. Oikein käytettyinä kemialliset kohotusaineet eivät vaikuta makuun.

Lähteet
-------

* Lehmusoksa, Ritva & Muurinen, Pirjo: *Ruokasanakirja*. Jyväskylä Helsinki: Gummerus, 1998. ISBN 951-20-5156-7.
* Turtia, Kaarina: *Gastronomian sanakirja*. Helsinki: Otava, 2009. ISBN 978-951-1-18546-8.

### Viitteet

1. 1 2  Turtia s. 256.
2. ↑  Turtia s. 179.
3. ↑  Turtia s. 568.
4. ↑  Turtia s. 181.
5. ↑  Turtia s. 294.
6. ↑  Turtia s. 484–485.
7. ↑  Lehmusoksa s. 104.
**Hou Zhihui** (kiin. 侯志慧; 18. maaliskuuta 1997 Guiyang, Kiina) on kiinalainen painonnostaja ja olympiavoittaja.

Hou aloitti painonnoston vuonna 2009. Nuorten maailmanmestaruuskilpailuissa vuonna 2015 hän sijoittui toiseksi alle 48-kiloisten sarjassa. Aikuisten MM-kilpailuihin hän osallistui ensimmäisen kerran Ašgabatissa 2018. Hän voitti maailmanmestaruuden alle 49-kiloisten sarjassa. Aasian-mestaruuskilpailuissa 2019 Hou voitti myös kultaa samassa sarjassa.

Hou sijoittui MM-kilpailuissa 2019 alle 49-kiloisten sarjassa hopealle. Vuonna 2021 järjestyissä vuoden 2020 Aasian-mestaruuskilpailuissa Hou otti kultaa. Siellä hän teki tempauksessa ja yhteistuloksessa maailmanennätyksen. Tempauksessa hänen tuloksensa oli 96 kilogrammaa, ja yhteistulos oli 213 kilogrammaa.

Tokion olympialaisissa 2021 Hou voitti olympiakultaa alle 49-kiloisten sarjassa. Hän teki olympiaennätyksen tempauksessa, työnnössä ja yhteistuloksessa. Tempauksessa hän nosti 94 kilogrammaa ja työnnössä 116 kilogrammaa. Yhteistulos oli 210 kilogrammaa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Hou Zhihui The Tokyo Organising Committee of the Olympic and Paralympic Games.  Arkistoitu 24.7.2021. Viitattu 24.7.2021. (englanniksi)
2. ↑  Hou Zhihui International Weightlifting Federation.  Arkistoitu 24.7.2021. Viitattu 24.7.2021. (englanniksi)
3. ↑  Hou Zhihui claims maiden Olympic gold in women's 49kg weightlifting: India wins first medal at the Games The Tokyo Organising Committee of the Olympic and Paralympic Games.  Arkistoitu 25.7.2021. Viitattu 24.7.2021. (englanniksi)
Itä-Saksa vuonna 2017.
**Itä-Saksa** on suomalainen yhtye, joka soittaa avantgarde-vaikutteista elektroa. Aiemmin yhtyettä on yritetty mahduttaa muun muassa industrialin kategoriaan.

Das Monument -albumi
--------------------

Vuonna 2017 ilmestyneellä Das Monument -albumilla mukana ovat laulaja Jarkko Soikkeli, kitaristi Kalle Sundström ja koneista sekä tuotannosta vastaava Hiili Hiilesmaa. Lisäksi mukana on jälleen joukko vierailijoita, muun muassa experimental-artisti Timo van Luijk ja Don Huonot -yhtyeessä soittanut Jukka Puurula. *Das Monument* on yhtyeen ensimmäinen albumi 16 vuoteen. Sen on julkaissut Concorde Music Company.

Historia
--------

Yhtye on perustettu 1989 Berliinin muurin murtumisen aikoihin. Yhtyeen perustivat Keravalla naapurukset laulaja Jarkko Soikkeli ja tuottaja Hiili Hiilesmaa. Alussa toimintaan kuului muutakin kuin musiikin tekemistä. Syntyi undergroundelokuvia, muun muassa "Zock ja Harmin kansa", "Zockin pojan kosto ja paluu", sekä portugalinkielinen western "Branco De Neve".

Mukana oli myös performanssitaidetta, ja Itä-Saksa osallistui nuorten tanssikilpailuun teoksella "Ydinlintu". Yhtye kuitenkin hylättiin kilpailusta, sillä tuomaristo totesi, ettei esitys ollut tanssia ja että oli kuitenkin mukavaa että pojat olivat liikkeellä. 

Heti alusta lähtien mukana on ollut visuaalinen puoli. Jo ensimmäisissä duona tehdyissä esiintymisissä yhtyeellä oli diaprojektori ja C-kasetille tehtyjä taustanauhoja mukana. Mukana oli muun muassa "Limav\*\*\*u" ja "Minulta on revitty tylsät sakset perseestä" -nimisiä kappaleita.

Kitaristi Kalle Sundström liittyi yhtyeeseen 1994, ja tuottaja Mikko Karmila otti yhteyttä 1995 nähtyään yhtyeen kuvan Rumbassa demoarvion yhteydessä. Ratkaiseva askel kohti esikoisalbumin tekoa otettiin, kun yhtye voitti Rumban demokilpailussa studioaikaa Ylen M1 -studiolta.

Yhtyeen konsertit ovat spektaakkelimaisia. Yhtyeellä onkin aina ollut kaksi erilaista kokoonpanoa: studiokokoonpano ja livekokoonpano. Mukana on ollut noin 10 hengen ryhmä soittajineen ja teknikoineen. Erityistä on muun muassa ollut videotaiteilija Antti Kuivalaisen luomat videot, jotka pyörivät esiintymisen taustalla suurella näytöllä. Jokainen konsertti on ollut visuaaliselta ilmeeltään erilainen.

Yhtye on esiintynyt edellisen kerran 17.5 2013. Silloin yhtye julkaisi myös coverversion Falcon kappaleesta "Amadeus".

Albumit
-------

* Kontrol (1995, Itä-Saksa, Zen Garden)

* Let's Kompromise (1998, Johanna Kustannus)
* Man The Machines (2000, Itä-Saksa, Johanna Kustannus)
* Das Monument (2017, Concorde Music Company)

Itä-Saksa live

Live-kokoonpano
---------------

* Jarkko Soikkeli – laulu
* Hiili Hiilesmaa – koneet ja laulu
* Kalle Sundström – kitara
* Jukka Puurula – basso ja laulu
* Markku Niiranen – kitara
* Antti Lehtinen – rummut
* Antti Kuivalainen – videot
* Mikko Karmila – miksaus
* Pasi Heikkilä – kakkosbasso (2000 asti)

Lähteet
-------

1. ↑  Discogs

Das Monumentin arvioita
-----------------------

* nordicspotlight.com (Arkistoitu – Internet Archive)
* Kaaoszine.fi (Arkistoitu – Internet Archive): 9/10
* Keskisuomalainen: 4/5
* Desibeli.net: 4/5
Grigori Geršuni.
**Grigori Andrejevitš Geršuni** (ven. Григо́рий Андре́евич Гершу́ни, 29. syyskuuta (J: 17. syyskuuta) 1870 Šiauliai – 29. maaliskuuta 1908 Zürich) oli venäläinen sosialistivallankumouksellinen ja terroristi.

Grigori Geršuni oli ammatiltaan apteekkari. 1890-luvun lopussa hän liittyi vallankumousliikkeeseen ja tutustui Jekaterina Breško-Breškovskajaan. Syksyllä 1901 Geršuni matkusti ulkomaille, missä hän osallistui sosialistivallankumouksellisen puolueen perustamiseen. Puolueen taistelujärjestön johtajana hän suunnitteli Venäjän sisäministerin Dmitri Sipjaginin ja Ufan kuvernöörin Nikolai Bogdanovitšin murhat sekä Harkovan kuvernöörin Ivan Obolenskin epäonnistuneen murhayrityksen.

Geršuni pidätettiin toukokuussa 1903 ja suljettiin Pietari-Paavalin linnoitukseen. Hän sai kuolemantuomion, joka muutettiin elinkautiseksi pakkotyörangaistukseksi. Lokakuussa 1906 hän pakeni Nertšinskin pakkotyövankilasta Akatuista.

Helmikuussa 1907 Geršuni osallistui sosialistivallankumouksellisten Tampereen puoluekokoukseen, jossa hän kannatti yhteistyötä kadettien kanssa sekä terrorismin jatkamista. Hän puolusti voimakkaasti salaisen poliisin agentiksi epäiltyä Jevno Azefia. Seuraavan vuoden keväänä hän kuoli sarkoomaan.

Geršuni on kirjoittanut muistelmateoksen *Iz nedavnego prošlogo (1907)* (suom. "Vankiloissa ja kidutuskammioissa", Otava 1907) sekä proosarunon *Razrušennyi mol* ("Särkynyt laituri", 1901), jota jonkin aikaa pidettiin Maksim Gorkin tekemänä.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Rossijski gumanitarnyi entsiklopeditšeski slovar *slovari.yandex.ru*. Viitattu 3.7.2010. (venäjäksi)[vanhentunut linkki]
2. 1 2 3  Bolšaja sovetskaja entsiklopedija *slovari.yandex.ru*. Viitattu 3.7.2010. (venäjäksi)[vanhentunut linkki]
3. ↑  Entsiklopedija Zabaikalja *ez.chita.ru*. Viitattu 3.7.2010. (venäjäksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Ruotsi
* Tšekki
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Muut | 
* Encyclopedia of Modern Ukraine
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**Itä-Saksan kulttuuri** muodostui omanlaisekseen Itä-Saksan 40 vuoden olemassaolon aikana. Sosialistiseen itäblokkiin kuulunut maa sai suuria vaikutteita etenkin Neuvostoliiton kultturista.

Kirjallisuus
------------

Kirjallisuus oli vahvasti sensuroitua. Itä-Saksan kirjallisuus oli alkuun suurilta osin anti-fasistista. Maan perustamisen jälkeen 1949 kirjojen aiheet laajenivat. Kirjallisuus sai suuria vaikutteita sosialistisesta realismista.

Lehdistö
--------

Maan suurin ja johtava sanomalehti oli Neues Deutschland, joka oli hallitsevan puolueen Saksan sosialistinen yhtenäisyyspuolueen oma sanomalehti. Saksan vapaan nuorison oma sanomalehti oli *Junge Welt*.

Televisio
---------

Näytillä olevia televisioita Leipzigissa (1968)
Suunnitelmat televisiolle alkoivat 1950 ja lähetykset alkoivat 1952. Lähetyksiä hoiti valtion omistama **Deutscher Fernsehfunk**. Lasten animaatiosarja Nukkumatti oli kotoisin Itä-Saksasta.

Yksi laajimmista sisällöntuottajista televisiolle oli DEFA.

Juhlapäivät
-----------

| Pvm | Suomenkielinen nimi | Saksankielinen nimi | Huomautuksia |
| --- | --- | --- | --- |
| 1. tammikuuta | Uudenvuodenpäivä | Neujahr |  |
| pääsiäissunnuntai | Pitkäperjantai | Karfreitag |  |
| pääsiäispäivää seuraava maanantai | Toinen pääsiäispäivä | Ostermontag | Vuoteen 1967 asti ja 1990 |
| 1. toukokuuta | Vappu | Internationaler Kampf- und Feiertag der Werktätigen für Frieden und Sozialismus |  |
| 8. toukokuuta | Vapautuspäivä | Tag der Befreiung |  |
| 9. toukokuuta | Voitonpäivä | Tag des Sieges | Ainoastaan 1975 |
| 40. päivänä pääsiäisestä | Helatorstai | Christi Himmelfahrt | Vuoteen 1967 asti ja 1990 |
| 50. päivänä pääsiäisestä | Toinen helluntaipäivä | Pfingstmontag |
| 7. lokakuuta | Tasavallan päivä | Tag der Republik |  |
| 31. lokakuuta | Reformaation päivä | Reformationstag | Vuoteen 1966 asti |
| Toinen keskiviikko ennen adventin ensimmäistä sunnuntaita | Parannuksen ja rukouksen päivä | Buß- und Bettag | Vuoteen 1966 asti |
| 25. joulukuuta | Joulupäivä | 1. Weihnachtsfeiertag |  |
| 26. joulukuuta | Boxing Day | 2. Weihnachtsfeiertag |  |

Ostalgia
--------

*Pääartikkeli: Ostalgia*
Ampelmännchen-hahmot liikennevaloissa
Ostalgia (saks. Ostalgie) on termi, joka kuvaa ihmisten nostalgisia tunteita elämää entistä Saksan demokraattista tasavaltaa kohtaan. Sana on muodostettu yhdistämällä sanat Ost (itä) ja Nostalgie (nostalgia). Ostalgiaan on monia syitä, kuten ideologia, nationalismi, haikeus tai estetiikka. Esimerkkejä ostalgiasta ovat ampelmännchen sekä Trabant.

Lähteet
-------

1. ↑  Biskupek, Mathias: Enemies of the people: Censoring books in East Germany *Sage Journals*.  11.6.2014. Viitattu 13.10.2019.
2. ↑  Wilder, Charly: East German Papers Offer Glimpse of History *Spiegel*.  27.6.2013. Viitattu 13.10.2019.
3. ↑  TV in the GDR *Loughborough University*. Viitattu 13.10.2019.

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Culture of East Germany
Grigori Jastrebenetski
**Grigori Danilovitš Jastrebenetski** (ven. Григорий Данилович Ястребенецкий; 29. lokakuuta 1923 Baku – 18. maaliskuuta 2022 Pietari) oli venäläinen kuvanveistäjä.

Jastrebenetski taisteli toisessa maailmansodassa vuosina 1941–1945. Hän valmistui Repin-taideinstituutista vuonna 1951. Hän asui ja työskenteli Pietarissa. Jastrebenetski opetti Pietarin taideakatemiassa. Hänen oppilaidensa joukossa olivat Vladimir Brodarski ja Jekaterina Pilnikova.

Jastrebenetskillä oli Venäjän kansantaiteilijan arvonimi, ja hän oli Venäjän taideakatemian jäsen. Hänen töitään on nähtävillä julkisilla paikoilla Venäjällä ja Saksassa. Teoksia on myös kymmenissä museoissa, kuten Eremitaašissa, Tretjakovin galleriassa ja Venäläisen taiteen museossa. Lisäksi niitä kuuluu ulkomaalaisiin kokoelmiin. Jastrebenetski kuoli 98-vuotiaana pietarilaisessa sairaalassa, jossa oli ollut tehohoidossa useiden päivien ajan.

Lähteet
-------

1. 1 2  В Петербурге скончался скульптор Григорий Ястребенецкий Фонтанка.ру
2. 1 2 3  Умер народный художник России Григорий Ястребенецкий TASS


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Yhdysvallat
* Tšekki

 |

 |
Kaushiki Chakraborty
**Kaushiki Chakraborty** (bengaliksi কৌশিকী চক্রবর্তী; s. 1980 Kalkutta) on intialainen laulaja. Hänen genrensä on pohjoisintialainen khyal, jossa naislaulajat ovat harvinaisia. Chakraborty on kahden muusikon eli Chandana ja Ajoy Chakrabortyn tytär.

Chakraborty sai varhaista opetusta äidiltään ja isänsä opettajalta Jnan Prakash Ghoshilta. Hän oli Kalkutan ITC Sangeet Research Academyn opiskelijana 13 vuoden ajan ja pääsi jo varhain esiintymään Amjad Ali Khanin sekä Zakir Hussainin kanssa. Innoittajikseen hän on nimennyt Bade Ghulam Ali Khanin, Begum Akhtarin ja Shobha Gurtun. Chakraborty piti ensimmäisen julkisen sooloresitaalinsa vuonna 1997. Hän sai kansainvälistä tunnustusta vuonna 2005 myönnetyn BBC Radio 3:n maailmanmusiikkipalkinnon myötä.

Chakraborty on opiskellut oman tyylinsä ohella Etelä-Intian karnaattista musiikkia ja on omaksunut välillä nykyaikaisen intialaisen popmusiikin vaikutteita.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  In Chai with Manju, India’s Top Young Vocalist Kaushiki Chakraborty Talks About Her Journey Within, Music and Her Life (Arkistoitu – Internet Archive) India New England News
2. 1 2  Kaushiki Chakrabarty interview: "When I sing, I feel a kind of bliss comes over me" Songlines
3. ↑  Kaushiki Chakraborty: Songs Sung Anew India Today

Aiheesta muualla
----------------

* Kaushiki Chakraborty Internet Movie Databasessa. (englanniksi)

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana

 |

 |
**Hölmöläisten laiva** on Dingon ensimmäinen demo vuodelta 1983. Demo sisälsi muun muassa hitit "Nimeni on Dingo" ja "Lakatut varpaankynnet". Yhtye lähetti demon useisiin levy-yhtiöihin, muttei saanut kaikilta positiivista vastaanottoa. CBS lähetti demonauhan yhtyeelle takaisin todeten, ettei Neumannin kappaleissa ole kaupallista potentiaalia. Poko Rekordsilta demo ei koskaan palautunut takaisin ja myöhemmin ilmeni Epe Heleniuksen heittäneen sen roskakoriin tyytymättömänä kuulemaansa. Lopulta Finnlevy kiinnostui yhtyeestä demon kuultuaan ja solmi levytyssopimuksen Dingon kanssa. Seuraavana vuonna julkaistiin yhtyeen ensimmäinen studioalbumi, *Nimeni on Dingo*.

Ensimmäiset viisi kappaletta nauhoitti Dingon alkuperäinen trio-kokoonpano Annankatu 6:ssa vuonna 1982. Mukana soittamassa oli saksofonisti Juha Unkila, mutta hänen soittamansa osuudet jätettiin pois yhtyeen päästyä myöhemmin levyttämään. Loput demosta äänitettiin ulvilalaisessa Lapan studiossa Jarkko Even ja Tuomo Vähä-Pesolan liityttyä vuonna 1983.

Demon kappaleista "Nimeni on Dingo", "Aino", "Lakatut varpaankynnet", "Sinä ja minä", "Nahkatakkinen tyttö" ja "Levoton Tuhkimo" levytettiin vuonna 1984. "Hölmöläisten laiva" levytettiin Neumannin sooloversiona vuonna 1992. "Radio Rodadero" levytettiin vuonna 1994 nimellä "Inshallah Rock". Kappaleita "Kuumat kuninkaat" ja "Tiikeri" ei levytetty koskaan. Vuonna 2006 osa demon sisällöstä julkaistiin Dingon kokoelmalla *Kunnian päivät 1983–1986*. Demoversioita kappaleista "Sinä ja minä", "Nahkatakkinen tyttö" ja "Levoton Tuhkimo" ei julkaistu, sillä niistä ei löydetty julkaisukelpoisia kopioita.

Osa demon kappaleista poikkesi levytetyistä versioista. Esimerkiksi "Levoton Tuhkimo", "Nimeni on Dingo" ja "Aino" olivat hitaampia sekä "Nahkatakkinen tyttö" oli alun perin reggae. Viimeksi mainittu oli tehty jo Neumannin aiemmalle MAC -yhtyeelle vuonna 1981.

Demo on ainoa, jolla soittaa Dingon alkuperäinen kokoonpano, sillä ennen ensimmäisen studioalbumin äänittämistä kosketinsoittaja Tuomo Vähä-Pesola erotettiin yhtyeestä ja hänen tilalleen liittyi Pete Nuotio.

Kappaleet
---------

1. Hölmöläisten laiva
2. Nimeni on Dingo
3. Kuumat kuninkaat
4. Tiikeri
5. Aino
6. Radio Rodadero
7. Lakatut varpaankynnet
8. Sinä ja minä
9. Nahkatakkinen tyttö
10. Levoton Tuhkimo

Kokoonpano
----------

* Pertti Neumann (laulu, lisäksi basso raidoilla 1-5)
* Jonttu Virta (kitara)
* Jarkko Eve (basso, taustalaulu raidoilla 6-10)
* Tumppi Vähä-Pesola (koskettimet raidoilla 6-10)
* Juha "Quuppa" Seittonen (rummut)
* Juha Unkila (saksofoni raidoilla 1-5)

Lähteet
-------

1. ↑  Pertti Neumann: *Tähti ja meripoika* (Otava, 1992)
2. ↑  Warner Music Finland
3. ↑  Dingo - Kunnian päivät 1983-86
4. ↑  Dingo Web
**Krezip** oli alankomaalainen pop rock -yhtye, joka perustettiin vuonna 1997 Tilburgissa. Huomionarvoista yhtyeen alkuaikoina oli sen jäsenten nuoret iät. Esimerkiksi solisti ja keulahahmo Jacqueline Govaert oli vasta 15-vuotias perustaessaan sitä. Muun muassa juuri yhtyeen ikärakenteesta johtuneista ennakko-oletuksista huolimatta se kuitenkin menestyi hyvin 1900- ja 2000-lukujen taitteessa julkaisten useita albumeja ja singlejä.

Yhtyeen nimellä ei tiedetä olevan varsinaista merkitystä, mutta yleisen oletuksen mukaan sen alkuperänä on hollanninkielinen sana "perzik", eli suomeksi "persikka", josta nimi on anagrammi.

Historia
--------

Krezipin kokoonpano sen alkuaikoina oli nelihenkinen, muodostuen Jacqueline ja Anne Govaertista, Annelies Kuijstersista sekä Joost van Haarenista. Instrumentteina yhtyeellä oli käytössään bassokitara, rytmikitara ja kosketinsoittimet, ja alussa heillä oli vaikeuksia saada vakituista rumpalia liittymään heihin. Krezipin erään, 1990-luvun loppupuolen esiintymisen aikana Thijs Romeijn oli yleisön joukossa. Hän vaikuttui niin suuresti yhtyeen esiintymisenergiasta, että lähestyi heitä konsertin jälkeen. Kävi ilmi, että Romeijn oli rumpali, ja kiinnostunut liittymään heihin. Pian hänestä tulikin yhtyeen viides jäsen, mutta hän irtautui ryhmästä vuonna 2004. Vuotta myöhemmin Krezip hankki Romeijn paikalle uuden rumpalin, Bram van den Bergin, joka säilyi mukana aina historian päättymiseen saakka.

Väitteiden mukaan Krezip sai useita tarjouksia eri levy-yhtiöiltä. He valitsivat Warner Music Groupin vuonna 2000. Saman vuoden aikana he nauhoittivat debyyttialbuminsa *Nothing Less*, jolla esiintyi ensimmäinen single, *Wont Cry*. Vuonna 2004 levy-yhtiöksi vaihdettiin Sony Music Entertainment, Warner Musicin pakotettua hollantilaisen Warner Music Beneluxin lopettamaan sopimukset kaikkien kotimaisten artistien ja yhtyeiden kanssa.

Krezipin lopettaessa toimintansa vuonna 2009 se käsitti kuusi jäsentä, joista neljä oli alkuperäisiä. Yhtye päätti elämänkaarensa 27. kesäkuuta pidettyyn konserttiin *Sweet Goodbyes*, joka järjestettiin Heineken Music Hallissa.

Diskografia
-----------

### Albumit

* *Run Around* - 1999
* *Nothing Less* - 2000
* *Days Like This* - 2002
* *That'll Be Unplugged* - 2003
* *What Are You Waiting For?* - 2005
* *Plug It In* - 2007
* *Best of Krezip* - 2008
* *Sweet Goodbyes* - 2009

### Singlet

* *Won't cry* - 2000
* *I would stay* - 2000
* *All unsaid* - 2000
* *Everything and more* - 2001
* *You can say* - 2002
* *Promise* - 2002
* *Mine* - 2003
* *All I'm asking for* - 2004
* *Out of my bed* - 2005
* *Don't crush me* - 2005
* *I apologize* - 2005
* *Plug it in & turn me on* - 2007
* *Play this game with me* - 2007
* *All my life* - 2007
* *Everybody's gotta learn sometime* - 2008
* *Go to sleep* - 2008
* *Sweet goodbyes* - 2009

Lähteet
-------

1. ↑  Muziek: Artiesten - Krezip Sky Radio.  Arkistoitu 7.4.2013. Viitattu 12.8.2013. (hollanniksi)
2. ↑  Krezip zegt Sweet Goodbyes met optreden HMH *pzc.nl*.  27.6.2009. Viitattu 12.8.2013. (hollanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Yhtyeen virallinen YouTube-kanava
Seitsemän maanosaa: Pohjois-Amerikka vaaleanvihreällä, Etelä-Amerikka tummanvihreällä, Eurooppa punaisella, Aasia oranssilla, Afrikka keltaisella, Australia purppuralla ja Etelämanner sinisellä.
**Maanosa** on selvärajainen maapallon mannerosa. Valtamerien ei lasketa kuuluvan maanosiin.

Maanosien rajat kulkevat pääosin mantereiden rajojen mukaisesti. Maanosia on kuitenkin mantereita enemmän, sillä Euraasian manner jaetaan Eurooppaan ja Aasiaan sekä Amerikka Pohjois- ja Etelä-Amerikkaan. Maanosia rajaavat myös vuoristot (Kaukasus ja Ural Aasian ja Euroopan rajalla), kapeat kannakset (Panamankannas Pohjois- ja Etelä-Amerikan välissä ja Siinai Aasian ja Afrikan välissä) tai sisämeret (Välimeri Euroopan ja Afrikan välissä ja Kaspianmeri Euroopan ja Aasian välissä).

Suomessa maapallo jaetaan yleisesti seitsemään maanosaan:

| Maanosa | Pinta-ala (km²) | Asukasluku |
| --- | --- | --- |
| **Aasia** | 43 810 000 | 4 511 000 000 |
| **Afrikka** | 30 370 000 | 1 115 000 000 |
| **Australia** | 9 010 000 | 38 000 000 |
| **Etelä-Amerikka** | 17 840 000 | 385 000 000 |
| **Etelämanner** | 13 720 000 | 4 500 |
| **Eurooppa** | 10 180 000 | 780 000 000 |
| **Pohjois-Amerikka** | 24 709 000 | 530 000 000 |

Katso myös
----------

* Luettelo valtioista maanosittain
* Luettelo valtioista, jotka ulottuvat kahteen maanosaan

Lähteet
-------

1. ↑  *maanosa.* *Kielitoimiston sanakirja*. Helsinki: Kotimaisten kielten keskus, 2022.
2. 1 2 3 4 5  5.2 Mantereet ja maanosat Peda.net. Viitattu 21.7.2021.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Maanosa** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * n
* k
* m
Maanosat |
| --- |
|  |
| 

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|     | 
Afrikka
 | 
Aasia
 | 
Australia
 | 
Etelämanner
 | 
Eurooppa
 | 
Pohjois-Amerikka
 | 
Etelä-Amerikka
 |

 |

 |

 |
*Tämä artikkeli käsittelee Prahan piispa Adalbertia. Magdeburgin arkkipiispa Adalbertista on eri artikkeli.*
Pyhimyksen kallo Prahassa
Adalbertin patsas Prahassa
Adalbertin ja hänen veljensä Gaudentiuksen (Radimin) patsas Libicessä, Tšekissä
**Pyhä Adalbert** (puolaksi Wojciech, tšekiksi Vojtěch) (956 – 23. huhtikuuta 997) oli Prahassa elänyt piispa, joka kanonisoitiin Böömin, Puolan, Unkarin ja Preussin suojelus­pyhimykseksi vuonna 999. Hän kärsi marttyyrikuoleman yrittäessään käännyttää Itämeren ranta-alueiden pakanallisia preussilaisia kristinuskoon.

Adalbert syntyi böömiläiseen ruhtinassukuun yhtenä kuudesta veljeksestä. Hän opiskeli teologiaa kymmenen vuotta Magdeburgissa Magdeburgin Adalbertin johdolla, ja tämän kuoltua otti itsekin nimen Adalbert Vojtěch. Adalbert Vojtěch oli ahkera ja lahjakas, ja hänestä tuli pian tunnettu kirkonmies koko Euroopassa.

Vuonna 980 Adalbert päätti opintonsa ja palasi Prahaan missä hänestä tuli ensin pappi ja vuonna 982 piispa. Hän oli Prahan ensimmäinen tšekkiläis­syntyinen piispa. Hänet tunnettiin hyväntekeväisyydestä ja vaatimattomuudesta. Työ oli rankkaa, vaikka pääosa böömiläisistä oli kastettu kristityiksi, sillä pakanalliset tavat kuten moniavioisuus olivat yleisiä alueella.

Vuonna 988 Adalbert luopui piispanvirasta ja lähti Roomaan elääkseen erakkona luostarissa. Vuonna 992 paavi lähetti hänet takaisin Böömiin. Siellä hän perusti Brenovin luostarin lähelle Prahaa. Kronikan mukaan piispanvirka oli Adalbertille rasite, ja hän tarjosi sitä Strachvasille.

Adalbert Vojtěchin veljet saivat surmansa alueen valtataisteluissa, ja Adalbert Vojtěch lähti maasta. Hän meni Unkariin ja kastoi madjaariruhtinaan Gézan ja hänen poikansa Istvánin, josta tuli myöhemmin Tapani Pyhä. Adalbert pistäytyi lyhyesti Puolassa ja jatkoi Preussiin tekemään lähetystyötä yhdessä puolalaisen sotajoukon kanssa.

Adalbertin aikainen lähetystyö oli yksinkertaista: koska pakanallinen kansa palvoi pyhiä tammilehtoja, lähetystyön tekijät tuhosivat niitä. Adalbertia varoitettiin koskemasta Preussin lehtoihin, mutta hän ei kuunnellut. Niinpä hänet surmattiin pakanapappien yllytyksestä vuonna 997 Itämeren rannalla Trusossa (nykyinen Elblag).

Adalbert julistettiin pyhäksi **Adalbert Prahalaiseksi** muutamia vuosia myöhemmin.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Saint Adalbert *Encycolpedia Britannica*. Viitattu 26.12.2015. (englanniksi)
2. ↑  Campbell, T: St. Adalbert In The Catholic Encyclopedia. New York: Robert Appleton Company. 27.5.2012 New Advent. (englanniksi)
3. ↑  Saint Adalbert Catholic Prayers

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Adalbert** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
	+ 2
* WorldCat
	+ 2

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Ruotsi
* Tšekki
* Alankomaat
* Puola
* Vatikaani

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |