recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Daniel Peter** (9. maaliskuuta 1836 – 4. marraskuuta 1919) oli sveitsiläinen kondiittori. Peteriä pidetään maitosuklaan keksijänä. Vaikka maitosuklaan idea ei ollut uusi, vasta Peter alkoi käyttää suklaan valmistamiseen maitojauhetta herkästi pilaantuvan raakamaidon sijaan. Peter alkoi myydä uutta suklaatansa vuonna 1875.

Elämäkerta
----------

*Gala Peter* -suklaamainos.
Daniel Peter syntyi 9. maaliskuuta 1836 Moudonissa Sveitsissä ja hänen isänsä työskenteli teurastajana. Peter itse työskenteli alun perin kynttilöiden valmistajana Veveyn kaupungissa. Myöhemmin hän meni naimisiin sveitsiläisen suklaatehtailija François­ Louis Caillerin tyttären Fanny Caillerin kanssa ja kynttilöiden valmistuksen kärsittyä kerosiinin tulosta markkinoille myös Peters itse päätti siirtyä suklaan valmistukseen avaten oman pienen tehtaansa.

Suklaanvalmistukseen siirryttyään Peter tuli lopulta tunnetuksi maitosuklaan keksijänä. Maitosuklaan idea ei ollut uusi, vaan maitosuklaata oli pyritty kehittämään jo aiemmin. Maidon käytöllä tummasta suklaasta haluttiin tehdä pehmeämpää ja makeampaa. Aiemmat yritykset luoda maitosuklaata eivät kuitenkaan olleet tuottaneet tulosta paristakin syystä. Maidon lisääminen suklaaseen teki lopputuloksesta liian nestemäistä, minkä lisäksi tuore maito pilaantui helposti. Peter tajusi kuitenkin ratkaista molemmat ongelmat. Läheisessä Veveyn kaupungissa asui kemisti Henri Nestlé, joka tunnetaan puolestaan Nestlé-yrityksen perustajana. Nestlé oli 1860-luvulla keksinyt lapsille suunnatun maitojauheen, jota Peter alkoi käyttää sekoittaen sitä suklaaseen. Hän alkoi valmistaa juomaksi tarkoitettua maitosuklaatansa vuonna 1875 ja syötävää maitosuklaata 1880-luvulla. Peter myi suklaatansa tuotenimellä *Gala Peter*, joka oli yhdistelmä hänen sukunimestään ja kreikan maitoa tarkoittavasta sanasta.

Peterin uusi maitosuklaa ei pilaantunut, ja se oli myös halvempi valmistaa kuin enemmän kallista raakasuklaata käyttäneet kilpailevat tuotteet. Maitosuklaan keksiminen vaikutti myös myöhempään sveitsiläisen suklaan maailmanlaajuiseen menestykseen. Peter kuoli Veveyssä 4. marraskuuta 1919.

Lähteet
-------

1. 1 2  Peter, Daniel *Historischen Lexikon der Schweiz*. Viitattu 22.8.2018. (saksaksi)
2. 1 2 3  Darra Goldstein: *The Oxford companion to sugar and sweets*, s. 524-525. Oxford University Press, 2015. ISBN 978-0-19-931339-6. (englanniksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* Historical Dictionary of Switzerland

 |

 |
**Virtuaalituunaus** on ajoneuvoista otettujen kuvien muokkaamista digitaalisessa muodossa tietokoneen avulla. Tuunaamisessa ja ehostamissa käytetään kuvankäsittelyohjelmaa. Virtuaalituunaamalla saadaan tehtyä ajoneuvoon kaikki mahdolliset muutokset suunnittelijan kuvankäsittelytaidoista riippuen. Virtuaalituunauksessa pyritään fotorealismiin.

Visuaalista simulointia (sisustusta, arkkitehtuuria, näyttelyitä jne.) on aina käytetty ja sama pätee autojen rakenteluunkin. Näin voidaan havainnollistaa muutoksen mukana tulevat erot. Virtuaalituunaus on autoista ja kuvankäsittelystä kiinnostuneiden harrastus. Virtuaalinen muokkaus antaa ideoita sekä mahdollisuuden ideoiden vertailuun aidon auton rakentamisessa.

Cartoonaus
----------

**Cartoonaus** on virtuaalituunauksen "alakategoria", jossa valokuvasta yritetään saada mahdollisimman sarjakuvamainen. Tyylejä on erilaisia, jotkut harrastajat tekevät aidompaa jälkeä lisäämällä yksityiskohtia ja monia eri sävyjä silti säilyttäen kuvan sarjakuvamaisena, jotkut taas tekevät yksinkertaisia muutaman sävyn kuvia.

Katso myös
----------

* Kuvankäsittely
* Tuning

Aiheesta muualla
----------------

* Blast-Modding.net – Suomen suurin virtuaalituunausyhteisö (Arkistoitu – Internet Archive)
* Digimods.co.uk – Kansainvälinen virtuaalituunaussivusto
**Edoard Julius Mielck** (29. elokuuta 1879 Viipuri – 16. helmikuuta 1925 Viipuri) oli suomalainen arkkitehti ja liikemies.

Mielckin vanhemmat olivat Saksan konsuli Theodor Wilhelm Mielck ja Irene Augusta Fabritius ja puoliso vuodesta 1911 Elin Charlotta Åkerhielm. Oopperalaulajatar Edda Ehrnrooth oli hänen sisarensa ja pianisti, säveltäjä Ernst Mielck hänen veljensä. Mielck tuli ylioppilaaksi Viipurin ruotsalaisesta lyseosta 1897 ja valmistui arkkitehdiksi ilmeisesti Münchenissä, jonne hän lähti opiskelemaan ylioppilastutkinnon jälkeen. Saksasta palattuaan Mielck ryhtyi kuitenkin liikemieheksi, perustamalla Viipuriin Mylly Oy Elon. Se oli Elovenan valmistuksen alkuperäinen kehittäjä. Mielck rakennutti myllyä varten tehtaan ja työntekijöiden asuntorakennukset. Mielckin toiminta arkkitehtina Viipurissa jäi melko vähäiseksi, kaupungin arkistoissa on säilynyt vain pari hänen tekemäänsä suunnitelmaa. Mielck tunnettiin myös taitavana amatöörisellistinä ja näyttelijänäkin.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Meurman, Otto-Iivari 1976. Viipurin arkkitehdit, s. 156. Viipurin Suomalainen Kirjallisuusseura, Lappeenranta. ISBN 951-95402-2-9 (Arkistoitu – Internet Archive)
|  |
| --- |
| Alkuroni |
| Alkuroni |
| **Systemaattinen (IUPAC) nimi** |
| 2-[(1S,9Z,11S,13S,17S,25Z,27S,33S,35S,36S)-38-(2-hydroksietylideeni)-14,30-bis(prop-2-enyyli)-8,24-diatsa-14,30-diatsoniaundekasyklo[25.5.2.211,14.11,26.110,17.02,7.013,17.018,23.030,33.08,35.024,36]oktatriakonta-2,4,6,9,18,20,22,25-oktaen-28-ylideeni]etanoli |
| **Tunnisteet** |
| CAS-numero | 23214-96-2 |
| ATC-koodi | M03AA01 |
| PubChem | 5311001 |
| DrugBank | DB13648 |
| **Kemialliset tiedot** |
| Kaava | C44H50N4O2 |
| Moolimassa | 666,88 |
| SMILES | Etsi tietokannasta: eMolecules, PubChem |
| **Farmakokineettiset tiedot** |
| Hyötyosuus |  ? |
| Metabolia |  ? |
| Puoliintumisaika | virtsan mukana |
| Ekskreetio |  ? |
| **Terapeuttiset näkökohdat** |
| Raskauskategoria | ? |
| Reseptiluokitus | 
 |
| Antotapa |  ? |

**Alkuroni** (*diallyylibisnortoksiferiinidikloridi*, *Alloferin*) on eräs kuraren tyyppinen lääkeaine, jota kutsutaan lihasherpauttajaksi eli lihasrelaksantiksi. Ainetta valmisti Roche. Sillä voidaan helpottaa spastisia lihasten jännitystiloja: sitä on käytetty leikkauksissa, sillä se laukaisee lihastonusta. Aine ei itsessään ole sedatiivi – eli se ei puuduta tai nukuta, vaan lamaannuttaa lihaksia. Alkuronin ainut käyttökohdealue on ollut kirurgia.

Alloferinia oli saatavilla vain lääkeampulloina yksinomaan; á 5 mg/ml. Yksi 2 ml lääkeampulli sisälsi 10 mg vaikuttavaa lääkeainetta.

Alloferin on ollut käytössä ainakin 1970-luvulla. Sen jälkeen ovat tämän lääkkeen käytön korvanneet: rokuroni, vekuroni ja pankuroni. Alloferinin eduiksi on laskettu sen tehokkuus eli voimakkuus, noin kaksinkertainen d-tubokurariiniin nähden; sekä d-tubokurariinia puolta lyhyempi vaikutusaika. Lääkkeen vastavaikuttajia ovat atropiini ja neostigmiini.

Lähteet
-------

* Halldin, Matts: *Nukutus ja puudutus*. Wsoy/SHKS, Helsinki/Porvoo 1971. Ei isbn-tunnusta. Alkuteos ruotsiksi: *Narkos och bedövning*. (s. 199–200.)

### Viitteet

1. 1 2  1976 Lääkevalmisteet – Pharmaca Fennica, PF-76: s. 910
2. ↑  Halldin, M. 1971: s. 199
3. ↑  Halldin, M. 1971: s. 200
Smålandin seudut viikinkiajalla. Punaiset ja mustat pisteet tarkoittavat maakunnassa sijaitsevia riimukiviä. Punaisten pisteiden riimukivet sisältävät kirjoituksia kaukomatkoilta.
**Möre** oli yksi keskiaikaisista "pienistä maista" (ruots. *små landen*), jotka vähitellen muodostivat Smålandin maakunnan. Nykyään alue vastaa Kalmarin läänin lounaisosaa.

Wulfstan mainitsee Mören vuoden 900 tienoilla, jolloin sitä kutsutaan nimellä *Meore*. 1200-luvun lopulta lähtien Möre oli Kalmarin linnan ylläpitoon tarkoitettua aluetta. Oikeudellisesti se kuului Itä-Götanmaan laamannikuntaan vuoteen 1559, jolloin se siirrettiin vasta perustettuun Smålandin laamannikuntaan. Möre oli jaettuna kahteen kihlakuntaan: Södra Mören kihlakunta ulottui Brömsebäckistä etelässä Kalmarin läheisyyteen pohjoisessa ja Norra Mören kihlakunta sijaitsi Kalmarinsalmen länsirannalla salmen kapeimmassa kohdassa.

Södra Mören kihlakunta annettiin vuonna 1645 Axel Oxenstiernalle perinnölliseksi kreivikunnaksi (Södermöre) ja latinankielisissä aikalaiskirjoituksissa siitä käytetään nimeä *Morea australis*. Tässä "australis" tarkoittaa "eteläistä", joten latinankielisen nimen merkitys oli *Eteläinen Möre*.

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: sv:Möre 

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * n
* k
* m
Smålandin "pienet maat" (*små land*) ja kihlakunnat |
| --- |
|  |
| Aspeland | Aspelandin kihlakunta | Smålandin maakuntavaakuna |
|  |
| Finnveden | Sunnerbon kihlakunta • Västbon kihlakunta • Östbon kihlakunta |
|  |
| Handbörd | Handbördin kihlakunta • Strandan kihlakunta |
|  |
| Kinda | Kindan kihlakunta • Ydren kihlakunta (*kuuluneet Itä-Götanmaan maakuntaan ja lääniin vuoden 1634 lääniuudistuksesta lähtien*) |
|  |
| Möre | Norra Mören kihlakunta • Södra Mören kihlakunta |
|  |
| Njudung | Itäinen kihlakunta • Läntinen kihlakunta |
|  |
| Sevede | Seveden kihlakunta • Tunalänin kihlakunta |
|  |
| Tjust | Norra Tjustin kihlakunta • Södra Tjustin kihlakunta |
|  |
| Vedbo | Norra Vedbon kihlakunta • Södra Vedbon kihlakunta |
|  |
| Värend | Allbon kihlakunta • Kinnevaldin kihlakunta • Kongan kihlakunta • Norrvidingen kihlakunta • Uppvidingen kihlakunta |
|  |
| Muut "pienet maat" | Mon kihlakunta (*kuului keskiajalla Länsi-Götanmaahan*) • Tvetan kihlakunta • Vistan kihlakunta |

 |
**Agiorgítiko** (kreik. Αγιωργίτικο, "Pyhän Georgioksen"; myös *Agioreítiko*, Αγιορείτικο) eli *Mávro Neméas* (Μαύρο Νεμέας, "Musta Neméa") on kreikkalainen viinin valmistukseen käytettävä tumma viinirypälelajike. Se on kotoisin Peloponnesoksen niemimaalta Neméan seudulta.

Agiorgítiko-viiniä.
Agiorgítiko on Kreikan kasvatetuimpia rypäleitä Xinómavron ohella, ja se on ainoa lajike, jota saa käyttää Neméan nimeä kantavissa viineissä. Parhaat olosuhteet lajikkeelle ovat vuoristossa noin 450–650 metrin korkeudessa. Lajikkeesta tehdään monenlaisia viinejä tummista, hedelmäisistä ja tanniinisista punaviineistä roseeviineihin. Lajike sopii sekoitettavaksi erityisesti Cabernet Sauvignonin kanssa.

Lähteet
-------

1. ↑  Fournaris, Panayiotis: *Wine from Ancient Greece until Today*, s. 66–73. Athens: M. Toubis S. A. Editions, 2008. ISBN 978-960-540-823-7.
2. 1 2  Agiorgitiko Wine *Wine Searcher*. Viitattu 13.6.2016.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Agiorgítiko** Wikimedia Commonsissa
Bertrand Baguette vuonna 2010.
**Bertrand Baguette** (s. 23. helmikuuta 1986 Verviers) on belgialainen moottoriurheilija.

Ura
---

Baguetten edustama LMP2-auto Le Mansin 24 tunnin ajossa.
Baguette aloitti karting-uransa vuonna 2000. Vuonna 2002 Hän voitti Belgian paikallisen luokan mestaruuden. Vuonna 2004 Beguette aloitti kilpa-uransa Belgian Formula Renault 1.6 -sarjassa sijoittuen sarjan 13:nneksi. Vuonna 2005 Baguette siirtyi Eurocup Formula Renault -sarjaan sijoittuen sarjan kahdeksanneksi. Samana vuonna hän kilpaili Ranskan Formula Renault 2.0 -sarjassa sijoittuen sarjan 11:nneksi. Vuonna 2006 Baguette jatkoi Eurocup -sarjassa saavuttaen yhden voiton ja viisi palkintosijaa sijoittuen sarjan loppupisteissä neljänneksi. Vuonna 2007 Baguette siirtyi Formula Renault 3.5 -sarjaan sijoittuen sarjan 17:nneksi. Vuonna 2008 hän jatkoi sarjassa voittaen yhden kilpailun ja sijoittuen sarjan seitsemänneksi. Samana vuonna hän kilpaili muutamia kilpailuja FIA GT Championship-, Superleague Formula- ja Belgian Touring Car -sarjoissa. Vuonna 2009 Baguette onnistui voittamaan Formula Renault 3.5 -sarjan mestaruuden ja pääsi vuoden lopussa testaamaan Renault’n F1-autoa nuorten kuljettajien testeissä.

Vuonna 2010 Baguette siirtyi IndyCar-sarjaan sijoittuen sarjan 22:nneksi. Vuonna 2011 hän ajoi vain Indy 500 -kilpailun sijoittuen kilpailussa seitsemänneksi. Samana vuonna hän ajoi GT1 World Championship -sarjassa muutamia kilpailuja. Vuonna 2012 Baguette osallistui Le Mansin 24 tunnin ajoon. Vuonna 2013 Baguette siirtyi FIA World Endurance Championship -sarjaan, jossa hän voitti LMP2-luokan mestaruuden yhdessä Martin Plowmanin ja Ricardo Gonzálezin kanssa. Samana vuonna he olivat luokkansa parhaita Le Mansin 24 tunnin kilpailussa. Vuonna 2014 Baguette siirtyi Japaniin kilpailemaan Super GT -sarjassa.

Lähteet
-------

1. ↑  Bertrand Baguette Speedweek. Viitattu 25.1.2015. (saksaksi)


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä:**Giedo van der Garde** | **Formula Renault 3.5 -mestari**2009 | Seuraaja:**Mihail Aljošin** |
**Aglaureion** eli **Aglauroksen pyhäkkö** (m.kreik. Ἀγλαύρειον) oli antiikin aikainen kuningas Kekropsin tyttärelle Aglaurokselle omistettu luolapyhäkkö Akropoliin itärinteellä Ateenassa Kreikassa.

Aglauroksen kultti perustui siihen, että tämän kerrottiin antaneen vapaaehtoisesti henkensä kaupungin puolesta hyppäämällä alas Akropoliilta, koska oraakkeli oli ennustanut kaupungin niin pelastuvan pitkäkestoisesta piirityksestä. Tämän vuoksi pyhäkkö oli paikka, jossa asepalvelusta suorittaneet nuorukaiset, efebit, vannoivat valansa. Pyhäkkö liittyi mahdollisesti myös arrheforia-juhlaan Afroditen ja Eroksen pyhäkön ohella.

Aglaureionin ajateltiin pitkään sijainneen Akropoliin pohjoisrinteellä, yleensä siellä sijaitsevan niin kutsutun Mykeneläisen lähteen luona. Vuonna 1980 Akropoliin itärinteessä sijaitsevan luolan alapuolelta löydettiin 200-luvulta eaa. peräisin olevan piirtokirjoituksen sisältävä stele eli kivipaasi, joka kuvasi Aglauroksen papittarelle osoitettuja kunnianosoituksia ja ilmoitti olevansa pystytetty Aglauroksen pyhäkölle. Tällä perusteella pyhäkön oletetaan nykyisin sijainneen kyseisen luolan yhteydessä.

Luola on suurikokoinen, ja se on Akropoliin itärinteen huomattavin kohde. Sen suuaukon leveys on noin 14 metriä ja syvyys itä-länsisuunnassa noin 22 metriä. Herodotoksen mukaan persialaiset kiipesivät Akropoliille Aglaureionin puolelta valloittaessaan sen vuonna 480 eaa. Luolan arkeologiset tutkimukset suoritettiin vuonna 1936. Luolan ja sen ympäristön antiikin aikaiset kerrostumat ovat säilyneet huonosti, mutta alueelta on löydetty muun muassa mainitun stelen sekä alttarin perustusten paikat sekä alttarille johtanut porrastus.

Koska Anakeion sijaitsi antiikin aikaisten kuvausten perusteella Aglaureionin lähellä, myös se on saattanut sijaita Akropoliin pohjoisrinteen sijaan itärinteellä. Samalla perusteella myös Ateenan alkuperäinen niin kutsuttu Arkaainen agora ja vanha Prytaneion sijaitsivat todennäköisesti suhteellisen lähellä Aglaureionia jossakin Akropoliin itäpuolella.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Ιερό της Αγλαύρου Υπουργείο Πολιτισμού και Αθλητισμού. Viitattu 4.4.2016.
2. ↑  The Peripatos Walk of the Acropolis *The Athens Key*.  Arkistoitu 11.8.2016. Viitattu 4.4.2016.
3. 1 2 3  Acropolis - East Slope *The Ancient City of Athens*.  Arkistoitu 6.5.2021. Viitattu 4.4.2016.
4. ↑  Larson, Jennifer Lynn: *Greek Heroine Cults*, s. 39. University of Wisconsin Press, 1995. Teoksen verkkoversio.
5. ↑  Goette, Hans Rupprecht: *Athens, Attica and the Megarid: An Archaeological Guide*, s. 54. Routledge, 2012. ISBN 113454393X. Teoksen verkkoversio.
**Mösjö** on järvi Saltvikin ja Sundin rajalla Ahvenanmaan itäosassa. Sen pinta-ala on 24,1 hehtaaria. Etäisyys Maarianhaminasta on 24 kilometriä pohjoiskoilliseen. Altaan eteläosa on Sundin alueella, pohjoisosa Saltvikin alueella.

Maantiede
---------

Mösjön pituus etelästä pohjoiseen on 1,5 kilometriä. Järven leveys lännestä itään on 100–200 metriä. Saaria ei ole. Järveä reunustaa suurelta osin metsämaa, etelässä ja pohjoisessa avautuu vainioita. Mösjön kaakkoinen ranta on jyrkkä, 40 metrin korkeuskäyrä kulkee noin 20 metrin päässä rantaviivasta. Dragödaberget järven itärannalla kohoaa yli 60 metriä merenpinnan yläpuolelle eli noin 60 metriä Mösjön pinnan yläpuolelle. Mösjötä ympäröi pienten järvien alue: lännessä on Askarträsk, etelässä Kvärsjö, kaakossa Borgsjö, koillisessa Mora träsk ja luoteessa Kolmilan. Mösjöhön virtaa laskuoja kaakosta, Mösjön pohjoisrannalta lähtee laskuoja Mora träskiin.

Mösjö (82.A42.1.003) kuuluu vesistöalueeseen 82.042A, joka on kolmannen jakovaiheen vesistö Saaristomeren rannikkoalueen ja Ahvenanmaan päävesistössä (82). Alueeseen 82.042A kuuluu Mösjön lisäksi Moraträsk ja Tjärnan.

Sundin kahdeksastatoista järvestä Mösjö on kolmanneksi laajin. Neljänneksi laajin on Storträsket Mösjön kaakkoispuolella.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Mösjö, vakavesi, Sund
2. 1 2 3 4  Ympäristö.fi : Ympäristötiedon hallintajärjestelmä Hertta Ympäristötiedon hallintajärjestelmä Hertta. Viitattu 16.6.2021.
3. ↑  Mösjö. Järviwiki. Viitattu 16.6.2021.
4. ↑  Ahvenanmaalla (82.042A). Järviwiki. Viitattu 16.6.2021.
5. ↑  Sund. Järviwiki. Viitattu 16.6.2021.
Agiin tuomio. Walter Cranen kaiverrus, 1910.
**Agis IV** (m.kreik. Ἄγις) oli Spartan kuningas noin vuosina 245–241 eaa.

Hänen isänsä oli kuningas Eudamidas II. Kun Agis nousi valtaistuimelle oli Spartan entinen yhteiskunta päässyt rappeutumaan. Spartan kansalaisia oli tuolloin vain noin 700. Suurin osa maasta oli myös sadan rikkaimman kansalaisen omistuksessa. Agis yritti saada spartalaiset palaamaan entiseen Lykurgoksen alullepanemaan järjestukseen. Tässä Agista auttoi Lysandros, Aigospotamoin taistelun sankarin Lysandroksen sukulainen. Myös Agiksen äiti Agesistrata tuki poikaansa. Agis valitsi Lysandroksen eforiksi, ja ensitöikseen hän ehdotti spartalaisille Agiksen haluamia uudistuksia. Ehdotuksen mukaan kaikki velat tultaisiin mitätöimään. Lakonian maatilat tultaisiin jakamaan uudelleen 19 500 osaan joista spartalaiset saisivat 4 500 osaa ja perioikit 15 000. Uusia Spartan kansalaisia tultaisiin värväämään perioikkien ja ulkomaalaisten joukosta. Spartan toinen kuningas Leonidas II sai kuitenkin apellan torjumaan ehdotuksen. 

Agis sai Leonidaan syrjäytetyksi, ja tilalle kuninkaaksi nousi Kleombrotos. Tämän jälkeen Agis sai apellan hyväksymään Lysandroksen ehdotuksen, mutta vain lainojen mitätöiminen ehdittiin panna käytäntöön ennen kuin Agis joutui lähtemään sotaan Aitolian liittoa vastaan. Agiksen poissa ollessa hänen vastustajansa syrjäyttivät Kleombrotoksen, ja Leonidas sai taas palata Spartan kuninkaaksi. Kun Agis palasi Spartaan, hänet*selvennä* teloitettiin.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Agis IV** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
|   | Edeltäjä:**Eudamidas II** | **Spartan kuningas**  | Seuraaja:**Eudamidas III** |
**Aloysio de Alencar Pinto** (3. helmikuuta 1912 Fortaleza – 6. lokakuuta 2007 Rio de Janeiro) oli brasilialainen pianisti, säveltäjä ja folkloristi.

Alencar Pinto suoritti pianonsoiton opintonsa Brasilian kansallisessa musiikki-instituutissa vuonna 1936 ja sai opiston kultamitalin. Hänen opettajiaan siellä olivat Godofredo Leão Velloso ja Barrozo Netto. Vuonna 1938 Alencar Pinto matkusti opiskelemaan Ranskaan. Siellä hänelle myönnettiin Conservatoire américain de Fontainebleaun korkein muusikolle suunnattu kunnianosoitus *Mention d'honneur de virtuosité*. Alencar Pinto sai urallaan myös Pariisin kaupungin mitalin ja Fundação Casa de Rui Barbosan Rui Barbosa -mitalin.

Alencar Pinto sävelsi teoksia pianolle, yksinlauluja, kuoromusiikkia, kamarimusiikkiteoksia ja orkesterimusiikkia. Lisäksi hänen tuotantoonsa kuuluu teatteriin sävellettyä näyttämömusiikkia ja elokuvamusiikkia. Alencar Pinto kuului jäsenenä Brasilian musiikkiakatemiaan, jossa hän piti hallussaan Ernesto Nazarethin nimikkotuolia.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Aloysio de Alencar Pinto Musica Brasilis, viitattu 15.3.2023

Aiheesta muualla
----------------

* IMSLP: nuotteja

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa

 |

 |
**Appelsiinien sota** (esp. *Guerra de las Naranjas*, port. *Guerra das Laranjas*) oli vuonna 1801 osana Ranskan vallankumoussotia käyty kolmisen viikkoa kestänyt sota, jossa Espanja ja Ranska hyökkäsivät Portugaliin.

Napoleon oli vuonna 1800 vaatinut Portugalia taipumaan taloudelliseen ja poliittiseen yhteistyöhön Ranskan kanssa sekä luovuttamaan huomattavan osan alueistaan Ranskalle. Portugalin kieltäydyttyä ranskalaiset joukot saapuivat maahan huhtikuussa 1801. Espanjan armeija aloitti hyökkäyksensä Portugaliin Manuel de Godoyn johtamana 20. toukokuuta 1801. Espanjalaiset saavuttivat heti sodan alussa merkittävän voiton valtaamalla lähellä rajaa sijainneen Olivenzan kaupungin. Pian voiton jälkeen Godoy lähetti Elvasin luota poimittuja portugalilaisia appelsiineja Espanjan kuningattarelle merkiksi siitä, että hän aikoi jatkaa etenemistään Lissaboniin saakka. Sota sai tästä nimen "appelsiinien sota". Sotaretki voitiin kuitenkin pian tämän jälkeen lopettaa, sillä Olivenzan katastrofaalisen tappion jälkeen Portugali oli valmis rauhaan. Kesäkuussa solmitussa Badajozin rauhassa Portugali myöntyi sulkemaan satamansa brittiläisiltä aluksilta, antamaan Ranskalle etuaseman ulkomaankaupassaan, maksamaan sotakorvauksia sekä luovuttamaan Olivenzan Espanjalle ja osan Brasiliasta Ranskalle.

Lähteet
-------

1. ↑  War of the Oranges (englanniksi) *Encyclopædia Britannica Online Academic Edition*. Viitattu 19.7.2014.
Chachapoyas-kulttuurin alue.
**Chachapoyas**-intiaanit elivät pohjoisen Perun vuoristossa ennen inkoja ja inkojen aikoihin. Chachapoyilta on jäänyt kaupunkeja, joita on löydetty espanjalaisvalloitusten jälkeen.

Historiaa
---------

Chachapoyas-intiaaneista on olemassa vain vähän arkeologisia todisteita, koska haudanryöstäjät ovat vieneet mennessään suuren osan muumiosta. Chachapoyas-intiaanien alue on ollut asutettuna vuodesta 200 jaa. ja chachapoyien kulttuurin oletetaan kehittyneen noin vuoden 800 jaa. tienoilla. Suurimpia löydettyjä asutuskeskuksia ovat Gran Pajaten ja Kuélap. 

Noin 3 kilometriä korkean Kuélapin kalliotasanteilta on löydetty satoja hautoja. Kuélapin linnoitus on chachapoyien rakentama. Etelä-Amerikan suurin linnoitus osoittaa, että chachapoyat olivat taitavia insinöörejä. Linnoituksen neljä sisääntuloaukkoa on suunniteltu niin kapeaksi että niistä mahtui vain yksi ihminen kerrallaan, mikä helpotti linnoituksen vartioimista. Linnoitukset ovat saattaneet syntyä puolustustarpeisiin huari-heimoja vastaan.

Suurin chachapoyas-intiaanien museo on Leymebamban museo. Se sai alkunsa yhdestä suurimmasta chachapoyas-intiaanilöydöstä Laguna de los condoresissa. Löytö tehtiin vuonna 1996. Eräästä lähes luoksepääsemättömästä luolasta kallion jyrkänteeltä löydettiin 219 koskematonta palsamoitua muumiota. Ei tiedetä, miksi ruumiit olivat palsamoituja, sillä Kuélapissa niitä ei ollut palsamoitu. Radiohiiliajoituksen mukaan muumiot ovat peräisin inkavalloituksen jälkeiseltä ajalta. Niiden muumiointitapa on chachapoyas-intiaanien ja inkojen muumiointitavan välimuoto.

Vuonna 1475 inkojen päällikkö Túpac Inca Yupanqui löi chachapoyat vuodessa suuren ylivoiman ansiosta. Useat inkojen eri aikoina valloittamat alueet alistuivat ylivoiman edessä. Chachapoyat sen sijaan taistelivat miltei viimeiseen mieheen, sillä he eivät olleet tottuneet johtajiin tai kuninkaisiin omassa demokratiassaan. Estääkseen kapinoinnin inkat karkottivat kaikki nuoret sotilaat, vaikkakin kapinointia tapahtui vielä vuosia.

Lähes ainoat kirjalliset todisteet ovat espanjalaisvalloittajien aikaisissa kirjoissa.

Lähteet
-------

1. JIM D HISTORIA: Intiaanien salaisuuksia.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Chachapoyas-intiaanit** Wikimedia Commonsissa
**Aviotehas PN-3** oli virolainen yksimoottorinen kaksipaikkainen tiedustelu- ja hävittäjälentokone. Konetyypin ensimmäiset piirustukset piirsi Virossa asunut insinööri Küttner vuonna 1935. Küttner muutti tosin vuonna 1937 Saksaan, minkä jälkeen projektia jatkoivat Voldemar Post, Rein Tooma ja E. Lesta. Prototyyppi valmistui vuonna 1938 ja lensi ensilentonsa seuraavan vuoden tammikuussa. Viron ilmavoimien suhteellisen heikon varustelutason seurauksena sotilaslentäjät ja sanomalehdet alkoivat nimittää uutta konetyyppiä humoristisesti "isänmaan pelastajaksi" (vir. *isamaa Päästja*). Kuusi konetta oli tarkoitus valmistaa vuoden 1940 aikana, mutta suunnitelmat jäivät Neuvostoliiton miehitettyä Viron. 31 tuntia 104 lennolla lentäneen prototyypin lennot päättyivät, kun miehityshallinto päätti ottaa haltuunsa sen voimalaitteen vuonna 1940.

Rakenne
-------

PN-3 oli sekarakenteinen, koneen rungossa käytettiin kankaalla pinnoitettua teräsputkirakennetta, siipien olleessa kokonaan puurakenteiset. Eturunko oli alumiinipinnoitettu ohjaamon etuistuimesta koneen nokkaan. Koneen kaksipaikkainen ohjaamo oli varustettu kaksoisohjaimin.

Taloudellisten rajoitteiden takia prototyyppi ei saanut sisäänvedettäviä laskutelineitä. Prototyyppi sai väliaikaisena ratkaisuna voimalaitteekseen Viron ilmavoimien Hawker Hart -hävittäjän varamoottorin, nestejäähdytteisen Rolls-Royce Kestrel -V12-moottorin. Myöhemmin valmistettavaksi suunnitelluissa koneissa oli tarkoitus käyttää sisäänvedettäviä telineitä ja noin tuhannen hevosvoiman V-moottoria.

Prototyyppi oli suhteellisen liikehtimiskykyinen, saavuttaen vaakalennossa 395 km/h huippunopeuden 4 000 metrin korkeudessa. Tehokkaamman moottorin ja sisäänvedettävien laskutelineiden odotettiin nostavan konetyypin huippunopeuden jopa yli 500 kilometriin tunnissa.

Tekniset tiedot (prototyyppi)
-----------------------------

**Yleiset ominaisuudet**

* **Miehistö:** 2
* **Pituus:** &&&&&&&&&&&&&&08.09500008,95 m
* **Kärkiväli:** &&&&&&&&&&&&&010.038000010,38 m
* **Voimalaite:** &&&&&&&&&&&&&&01.&&&&001 × Rolls-Royce Kestrel -V12-moottori; &&&&&&&&&&&&0425.&&&&00425 kW (&&&&&&&&&&&&0570.&&&&00570 hv)
* **Potkuri:** kolmelapainen metallipotkuri

**Suoritusarvot**

* **Suurin nopeus:** &&&&&&&&&&&&0395.&&&&00395 km/h 4 000 metrissä
* **Lakikorkeus:** 0**Virhe lausekkeessa: odottamaton >-operaattori**.0**Virhe lausekkeessa: odottamaton >-operaattori**>5 000 m
* **Nousuaika:** 11,4 min 5 000 metriin

**Aseistus**  

* 2 × konekivääriä (suunniteltu)

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: et:PN-3
Appalakkien reitti
**Appalakkien reitti** (*Appalachian Trail*, *A.T.*) on Yhdysvaltojen Appalakeilla kulkeva vaellusreitti. Reitin pituus on noin 2 200 mailia eli 3 500 kilometriä, ja se kulkee 14 osavaltion kautta. Sen pohjoinen päätepiste on Mainen osavaltiossa Mount Katahdin vuorella ja eteläinen Georgian osavaltiossa Springer Mountainin vuorella. Vuosittain vaellusreittiä käyttää noin 3 miljoonaa vaeltajaa.[1] Reitin rakentaminen alkoi vuonna 1921 yksityishenkilöiden talkootyönä, ja se valmistui vuonna 1937.[2]

Reitti
------

Franconia Ridge
Reitti osavaltioittain pohjoisesta etelään.[1]

* Maine, 454 km (282 mailia)
* New Hampshire, 259 km (161 mailia)
* Vermont, 241 km (150 mailia)
* Massachusetts, 146 km (91 mailia)
* Connecticut, 82 km (51 mailia)
* New York, 145 km (90 mailia)
* New Jersey, 116 km (72 mailia)
* Pennsylvania, 368 km (229 mailia)
* Maryland, 66 km (41 mailia)
* Länsi-Virginia, 6 km (4 mailia)
* Virginia, 892 km (554 mailia)
* Tennessee, 151 km (94 mailia)
* Pohjois-Carolina, 153 km (95.7 mailia)
* Georgia, 127 km (79 mailia)

Lisäksi reitti kulkee Tennesseen ja Pohjois-Carolinan välistä rajalinjaa pitkin.

Lähteet
-------

1. 1 2  Appalachian Trail
2. ↑  National Park Service

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Appalakkien reitti** Wikimedia Commonsissa
**Alousséni Sanou** (s. 1964 Kati) on malilainen taloustieteilijä, joka toimii maansa talous- ja valtiovarainministerinä.

Sanou valmistui ylioppilaaksi Bamakon teknisestä lyseosta vuonna 1982 ja suoritti taloustieteen maisterintutkinnon Malin hallintokorkeakoulusssa vuonna 1987. Hän on käynyt useita koulutuksia ulkomailla.

Maatalouden kehityspankissa työskennellyt Sanou nimitettiin Moctar Ouanen hallituksen talous- ja valtiovarainministeriksi lokakuussa 2020. Hän jatkoi samassa tehtävässä Choguel Maïgan hallituksessa kesäkuussa 2021.

Sanou on naimisissa ja neljän lapsen isä. Hän puhuu ranskaa, englantia ja bambaraa ja pitää matkustamisesta, lukemisesta ja lentopallosta.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Présentation du Ministre *Ministère de l’léconomie et des finances*.  Arkistoitu 12.6.2021. Viitattu 12.6.2021.
2. 1 2 3  Faites connaissances avec les nouveaux ministres de la transition du Mali (suite) *Afribone*.  7.10.2020. Viitattu 12.6.2021.
3. ↑  Nouveau gouvernement au Mali: Choguel Maïga dévoile son équipe *Jeune Afrique*.  11.6.2021. Viitattu 12.6.2021.
Belgica ympäristöineen kuvassa vuodelta 1824.
Belgica 1990-luvun lopulla.
**Belgica** (*Fort Belgica*, indonesiaksi *Benteng Belgica*) on Hollannin Itä-Intian kauppakomppanian 1600-luvulla Indonesiaan rakennuttama linnake. Se sijaitsee Bandasaarten Bandanairassa ja on yksi suurimmista säilyneistä eurooppalaisista linnakkeista Indonesiassa.

Historia
--------

Vuonna 1611 rakennettu linnoitus oli tärkeä puolustusrakennelma, joka hallitsi Bandanairan lahtea. Sen rakentaminen antoi Alankomaille etulyöntiaseman alueen muihin siirtomaavaltoihin nähden ja se on suurin yhä jäljellä oleva rakennelma Bandasaarilla.

Huomattavaa on, että Belgican rakentamisen aikaan latinankielistä sanaa *Belgium* käytettiin viittaamaan koko nykyisen Belgian ja Hollannin kattavaan alueeseen eikä yksinomaan sen nykyiseen, eteläosaan viittaavaan alueeseen.

Belgica lisättiin Unescon maailmanperintöluettelon kulttuurikohteiden alustavaan luetteloon 19. lokakuuta 1995.

Lähteet
-------

1. ↑  Ring, T. et al. (1994) p 88
2. ↑  Belgica Fort – UNESCO World Heritage Centre

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Belgica** Wikimedia Commonsissa

* Belgica Fort – UNESCO World Heritage Centre
* Ring, T. et al. (1994), *International Dictionary of Historic Places: Asia and Oceania*, Taylor & Francis. ISBN 1-884964-04-4

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Fort Belgica
**Avioth** on kunta Pohjois-Ranskassa Meusen departementissa Grand Estin alueella. Se sijaitsee Thonnejoen varrella, noin 54 kilometriä Verdunin kaupungista pohjoiseen.

Recevresse
Kunnan nähtävyys on goottilainen basilika *Notre-Dame d'Avioth*. Basilikan rakentaminen tehtiin kolmessa vaiheessa. Vanhimmalta ajalta vuosilta 1250-1310 ovat peräisin länsitornien alemmat kerrokset ja käytävät. Viimeisin rakennuskausi oli vuosina 1375-1400, jolloin kirkko viimeisteltiin nykyiseen muotoon. Basilikan vieressä sijaitsee *Recevresse*, jota käytettiin vastaanottamaan pyhiinvaeltajien lahjoja. Recevressen täydellinen kopio on nähtävillä Pariisin arkkitehtuurimuseossa, Cité de l’architecture et du patrimoinessa. Basilika on listattu historialliseksi muistomerkiksi vuonna 1840.

Lähteet
-------

1. ↑  Comparateur de territoire Institut National de la Statistique et des Études Économiques. Viitattu 7.7.2022. (ranskaksi)
2. ↑  Architecture Mairie d’Avioth. Viitattu 7.7.2022. (ranskaksi)
3. ↑  Binche > Longwy Tour de France 2022. Viitattu 7.7.2022. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Avioth** Wikimedia Commonsissa
*Tämä artikkeli kertoo taruolennosta. Fauni on myös italialainen mykkäelokuva ja suomalainen peikkohahmo.*
Panhuilua soittava fauni unkarilaisen Pál Szinyei Mersen maalauksessa *Fauni ja nymfi* (1867).
**Fauni** on antiikin roomalaisessa tarustossa esiintyvä miespuolinen metsänhaltija, jolla on miehen ruumis ja miehen pää sekä pukin jalat, sorkat ja sarvet.

Faunit samastetaan kreikkalaisen taruston satyyreihin. Satyyreilla kerrottiin kuitenkin alun perin olevan faunista poiketen yleensä hevosen takajalat, häntä ja korvat, ja vain toisinaan pukin jalat mutta ei sarvia. Joissakin maljamaalauksissa ja veistoksissa fauneille kuvattiin miehen jalat.

Fauneilla kerrottiin olevan voimakas sukupuolivietti, vaikka ne eivät aina onnistuneetkaan nymfien ja ihmisnaisten tavoittelussaan.

Faunit saivat alkunsa kuvauksista Faunuksesta, joka oli kreikkalaiseen Paniin samastettu vanha roomalainen jumala. Roomalaiset kirjoittajat, kuten Lucretius teoksessaan *Maailmankaikkeudesta* ensimmäisellä vuosisadalla eaa. alkoivat kuvata fauneja ryhmänä pukinjalkaisia puolijumalia. Seuraavalla vuosisadalla esimerkiksi Ovidius mainitsee *Muodonmuutoksissa* satyyrien ja nymfien kanssa metsässä asustavat faunit.

Michelangelon *Bacchus*-veistoksessa on pieni fauni.
Renessanssin aikana faunit palasivat jälleen kuvataiteiden aiheeksi. Yksi tunnettu esimerkki on Michelangelon veistos *Bacchus* (1497), jossa viininjumalan jalkojen juuressa seisoo virnuileva fauni. Nykyajan faunikuvauksista tunnetuimpia on Disneyn piirroselokuva *Fantasia* (1940). Toinen kuuluisa fauni esiintyy Narnian ensimmäisessä tarinassa.

Lähteet
-------

1. ↑  *fauni.* *Kielitoimiston sanakirja*. Helsinki: Kotimaisten kielten keskus, 2022.
2. 1 2 3 4 5 6  Riggs, Don (toim. Weinstock, Jeffrey Andrew): "Faun and Satyr", *The Ashgate Encyclopedia of Literary and Cinematic Monsters*, s. 233–236. Ashgate, 2014. ISBN 978-1-4094-2562-5.
INAO:n pääkonttori Pariisissa
**Appellation d'origine contrôlée** (AOC) on Ranskassa merkki, jolla tunnistetaan maataloustuote, jonka tuotanto- ja jalostusvaiheet on suoritettu määritellyllä maantieteellisellä alueella ja niiden tuotannossa käytetään tunnustettua ja perinteistä taitotietoa. 

AOC-tuotteen spesifisyys määräytyy fyysisen ja biologisen ympäristön ja ihmisyhteisön sisällä levitettyjen vakiintuneiden tuotantotekniikoiden yhdistelmällä, jotka yhdessä antavat tuotteelle sen tunnusomaiset ominaisuudet. Nämä keskeiset tekniset ja maantieteelliset tekijät esitetään standardeissa jokaiselle tuotteelle, mukaan lukien viinit, juustot ja liha. 

Euroopan unionissa on nykyään samanlaiset merkintäjärjestelmät ja Euroopan unionin suojattu alkuperänimitys (SAN ja SMM) on nyt yhdenmukaistanut kaikkien maantieteellisten merkintöjen suojan ja niiden rekisteröinnin. Viiniä merkitessään tuottajat voivat silti käyttää tunnustettuja perinteisiä merkintöjä, kuten AOC, eikä heidän tarvitse esittää SAN- ja SMM-logoja tai -selvityksiä. Vastaava perinteinen Italian merkintä on *Denominazione di origine controllata*.

Merkkiä valvovan ja hallinnoivan *Institut national de l'origine et de la qualité* -instituutin (INAO) pääkonttori sijaitsee Pariisissa.

Aiheesta muualla
----------------

* Viralliset kotisivut (ranskaksi ja englanniksi)
Jasakin perintää Jeniseiskin kuvernementissa. 1800-luvun akvarelli.
**Jasakki** (ven. яса́к, *jasak*) oli Venäjällä vierasheimoisilta alamaiskansoilta peritty luontoisvero. Sitä maksoivat Volgan alueen kansat 1400–1700-luvuilla ja Siperian kansat 1600-luvulta 1900-luvun alkuun saakka. Maksu suoritettiin turkiksina ja toisinaan karjana. Veron suuruus ja maksuperusteet vaihtelivat eri kansoilla. Kungurin seudun tataareilla ja baškiireilla se perustui maahan, eräillä Siperian kansoilla mieslukuun ja jakuuteilla karjan määrään. Veron perintään liittyneitä väärinkäytöksiä yritettiin korjata hallituksen asettamien komissioiden avulla. Jasakki korvattiin rahaverolla Volgan alueella 1720-luvulla ja Siperiassa vuodesta 1822 lähtien. Jakuutit, tunguusit, tšuktšit sekä eräät muut paimentolaisuutta ja "kiertävää elämää" harjoittaneet kansat maksoivat sitä vuoteen 1917 saakka.

Veron nimitys tulee turkkilaisten kielten sanasta *jasak* ’vero’.

Lähteet
-------

1. ↑  *Bolšaja Sovetskaja Entsiklopedija, tom 30*, s. 561–562. Moskva: Sovetskaja Entsiklopedija, 1978.
2. ↑  Fasmer, Maks: *Etimologitšeski slovar russkogo jazyka, tom IV*, s. 564. Moskva: Progress, 1987.
Don Pullen vuonna 1988.
**Don Gabriel Pullen** (25. joulukuuta 1941 Roanoke, Virginia – 22. huhtikuuta 1995 East Orange, New Jersey) oli yhdysvaltalainen jazzpianisti ja -säveltäjä, jota pidetään yhtenä free jazzin kehittäjänä. Hänet tunnettiin perkussiivisesta soittotyylistään, jossa hän käytti myös kämmensyrjää ja jopa kyynärpäitä.

Pullen aloitti uransa kirkkopianistina ja kiinnostui Art Tatumin soitosta. 1960-luvun keskivaiheilla hän säesti rhythm and blues -laulajia New Yorkissa usein sähköuruilla pianon sijasta. Jazzpianismia hän harjoitti samoihin aikoihin rumpali Milford Gravesin kanssa.

Don Pullen nousi laajempaan tunnettuuteen päästessään vuonna 1973 pariksi vuodeksi soittamaan Charles Mingusin yhtyeeseen ja sen albumeille *Changes* 1 ja 2. Vuosikymmenen puolivälissä hän alkoi levyttää soolopianolevyjä kanadalaiselle Sackville-levymerkille. 1980-luvun taitteessa Pullen muodosti rumpali Beaver Harrisin kanssa yhtyeen nimeltä 360 Degree Music Experience, jonka kokoonpanoon kuuluivat steel pan -rummut. Pitkäaikaisempi kokoonpano George Adams – Don Pullen Quartet syntyi samoihin aikoihin entisten Mingus-soittajien, saksofonisti George Adamsin ja rumpali Dannie Richmondin kanssa, tuloksena kymmenen albumia 1980-luvun mittaan. Yhtye kävi Suomessa ainakin 1981 ja 1985.

Pullen esiintyi ja teki levytyksiä lähes kuolemaansa asti. Hän kuoli 53-vuotiaana lymfoomaan veljensä luona New Jerseyn East Orangessa. Hän itse asui Passaicissa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Watrous, Peter: Don Pullen, Pianist, 53, Dies; Distinctive Improviser in Jazz *The New York Times*.  24.4.1995. Viitattu 30.7.2018. (englanniksi)
2. 1 2 3  Hauru, Jukka: Kuolleita: Jazzpianisti Don Pullen.  *Helsingin Sanomat*, 29.4.1995, s. A4. Näköislehden aukeama (tilaajille).
3. ↑  Tavastian jazzyllätys.  *Helsingin Sanomat*, 11.10.1985, s. 30. Näköislehden aukeama (tilaajille).
4. ↑  Karvonen, Lauri: Taiteellista tasoa ja yleisökatoa Turun jazzeissa. Suomalaiset piristyivät mestarien kyydissä.  *Helsingin Sanomat*, 14.4.1981, s. 17. Näköislehden aukeama (tilaajille).


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Alankomaat

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**Barclays Center** on monitoimihalli Brooklynissä, New Yorkin osavaltiossa. Areena valmistui syksyksi 2012, jolloin sen pääkäyttäjä, koripalloliiga NBA:n Brooklyn Nets aloitti kautensa. Areenan omistaa Netsitkin omistava venäläinen miljardööri Mihail Prohorov. Areenaa on syksystä 2014 alkaen pitänyt kotikenttänään myös NHL-joukkue New York Islanders. Islandersin vuokrasopimus areenan kanssa päättyi keväällä 2018. Ilmeisesti tällöin molemmilla osapuolilla oli tavoitteena, että Islanders siirtyy pelaamaan toisaalle. Areenayhtiön mukaan Islandersin jatkaminen areenan vuokralaisena ei ole taloudellisesti kannattavaa ja toisaalta myöskään Islanders ei ole ollut kovinkaan tyytyväinen olosuhteisiin: Areenaa ei ole rakennettu vastaamaan jääkiekon tarpeita ja hallissa on aivan liikaa sellaisia paikkoja, joista ei näe koko kenttää. Toiseksi New York Islanders on ollut leimallisesti Long Islandin joukkue ja siirtyminen sieltä Brooklyniin pienensi joukkueen katsojakeskiarvoja liki 2 000 katsojalla. Myös areenalle NHL-otteluita varten luotavan jään kunto on aiheuttanut kritiikkiä siinä määrin, että marraskuussa 2016 NHL lähetti paikalle erikoisyksikön selvittämään jään kuntoa. Islanders rakennuttaa Long Islandin Hempsteadiin Belmont Park Arena -nimistä kotihallia, jonka odotetaan valmistuvan vuonna 2021.*päivitettävä*

Barclays Center on nimetty brittiläisen pankki- ja finanssiyhtiö Barclaysin mukaan, joka osti nimioikeudet 20 vuodeksi arviolta 200 miljoonalla dollarilla.

Lähteet
-------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Barclays Center**.
1. ↑  Lampinen, Ville: New York Islandersin tulevaisuus on mysteeri - "Barclays Center on moderni, mutta ongelmia riittää" *Jatkoaika.com*.  26.3.2017. Viitattu 27.3.2017.
2. ↑  Bagli, Charles V.: New Nets Arena Wins Another Court Challenge *nytimes.com*.  1.12.2009. New York Times.  Arkistoitu 26.4.2012. Viitattu 28.7.2012. (englanniksi)

NHL-joukkueiden kotiareenat

| Läntinen konferenssi |  | Itäinen konferenssi |
| --- | --- | --- |
| American Airlines Center | Ball Arena | Bridgestone Arena | Canada Life Centre | Climate Pledge Arena | Crypto.com Arena | Enterprise Center | Honda Center | Mullett Arena | Rogers Arena | Rogers Place | SAP Center at San Jose | Scotiabank Saddledome | T-Mobile Arena | United Center | Xcel Energy Center |  | Amalie Arena | Canadian Tire Centre | Capital One Arena | Centre Bell | FLA Live Arena | KeyBank Center | Little Caesars Arena | Madison Square Garden | Nationwide Arena | PNC Arena | PPG Paints Arena | Prudential Center | Scotiabank Arena | TD Garden | UBS Arena | Wells Fargo Center |
Forte di Bard -linnoitus hallitsee kylän maisemaa.
**Bard** [bar] on 140 asukkaan kunta ja kylä Italian luoteiskulman Aostanlaaksossa. Se sijaitsee 47 kilometriä alueen suurimman kaupungin Aostan kaakkoispuolella.

Aostanlaakson kapeimmassa kohdassa 381 metrin korkeudella merenpinnasta sijaitseva Bard kuuluu Italian kauneimpien kylien järjestöön *I Borghi più belli d’Italia*. Kylässä on nelisenkymmentä taloa, ja kylästä johtaa serpentiinitie rinnettä ylös Bardin linnoitukseen.

Lähteet
-------

1. ↑  Bard I Borghi più belli d'Italia. Viitattu 26.6.2018. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Bard (Italia)** Wikimedia Commonsissa

Aostanlaakso
Allein | Antey-Saint-André | Aosta | Arnad | Arvier | Avise | Ayas | Aymavilles | Bard | Bionaz | Brissogne | Brusson | Challand-Saint-Anselme | Challand-Saint-Victor | Chambave | Chamois | Champdepraz | Champorcher | Charvensod | Châtillon | Cogne | Courmayeur | Donnas | Doues | Émarèse | Étroubles | Fénis | Fontainemore | Gaby | Gignod | Gressan | Gressoney-La-Trinité | Gressoney-Saint-Jean | Hône | Introd | Issime | Issogne | Jovençan | La Magdeleine | La Salle | La Thuile | Lillianes | Montjovet | Morgex | Nus | Ollomont | Oyace | Perloz | Pollein | Pont-Saint-Martin | Pontboset | Pontey | Pré-Saint-Didier | Quart | Rhêmes-Notre-Dame | Rhêmes-Saint-Georges | Roisan | Saint-Christophe | Saint-Denis | Saint-Marcel | Saint-Nicolas | Saint-Oyen | Saint-Pierre | Saint-Rhémy-en-Bosses | Saint-Vincent | Sarre | Torgnon | Valgrisenche | Valpelline | Valsavarenche | Valtournenche | Verrayes | Verrès | Villeneuve
Näkymä vastikään uudistetusta Jokipuistosta kesäkuussa 2013.
**Jokipuisto** on puisto Kotkassa Karhulan kaupunginosassa. Puisto rajautuu Kymijoen Korkeakoskenhaaraan, Kyminlinnantiehen ja Karhulan keskuskentän alueeseen, ja sen pinta-ala on noin yksi hehtaari. Puiston alue tunnettiin kaavassa aiemmin nimellä Ystävyydenpuisto. Vanha puisto oli pääasiassa nurmikkoa. Uudistetun Jokipuiston rakentaminen alkoi vuonna 2011, ja sen käyttöönottoa juhlittiin 17. toukokuuta 2013. Puiston on suunnitellut Kotkan kaupunginpuutarhuri Heikki Laaksonen.

Puisto on rakennettu useaan eri tasoon. Ylätasolla on halkaisijaltaan kahdeksanmetrinen allas, johon vesi pumpataan joesta. Altaan keskellä on Antti Maasalon seitsemän metriä korkea teräsveistos *Alkulähteellä*, joka paljastettiin puiston käyttöönottojuhlan yhteydessä. Ylätasanteelta vesi virtaa puroja pitkin kahden lammen kautta jokeen. Lammista pienempi on halkaisijaltaan 20 ja suurempi 55 metriä.

Vuonna 2014 puistoon siirrettiin Emil Wikströmin *Tukinuittaja*-veistos. Veistoksen jälkivalos paljastettiin alun perin Kotkan Sibeliuksen­puistoon vuonna 1952. Vuosina 1955–2014 veistos sijaitsi Hovinsaarella.

Jokipuisto palkittiin Vuoden ympäristörakenne 2015 -palkinnolla.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Petri Lassheikki: Jokipuistosta tulee Karhulan oma kaupunkikeidas *Yle Kymenlaakso*.  1.6.2012. Viitattu 7.6.2013.
2. 1 2  Kotka-päivä 17.5.2013 *Kaakko135°*. Viitattu 7.6.2013.
3. ↑  Jokipuisto *Kotkan kaupunki*. Viitattu 29.6.2023.
4. ↑  Jokipuisto saa kruunun *Kymen Sanomat*.  24.8.2014.  Arkistoitu 23.7.2015. Viitattu 23.7.2015.
5. ↑  Vuoden Ympäristörakenne on näkemisen arvoinen *Rakennuslehti.fi*.  10.2.2016. Viitattu 11.2.2016.

Aiheesta muualla
----------------

* Jokipuisto on Kotkan uusin puisto – Kaakko135°
**Aleksandr Pavlovitš Doluhanjan** (ven. Александр Павлович Долуханян; 1. kesäkuuta 1910 Tbilisi – 15. tammikuuta 1968) oli neuvostoliittolainen pianisti, säveltäjä ja shakinpelaaja.

Doluhanjan syntyi juristin ja pianistin perheeseen. Ensimmäisen sävellyksensä hän teki 5-vuotiaana. Hän valmistui Tbilisin konservatorion pianoluokalta vuonna 1928 ja opiskeli myöhemmin Leningradin sekä Moskovan konservatorioissa. 1930-luvulla Doluhanjan osallistui shakkiturnauksiin, ja kahdesti (1938, 1939) hän oli Armenian sosialistisen neuvostotasavallan shakkimestari. Vuosina 1937–1939 Doluhanjan työskenteli Jerevanin konservatorion pianonsoiton opettajana ja kamariyhtyeen johtajana. Samanaikaisesti hän esiintyi filharmonisen orkesterin solistina.

Toisessa maailmansodassa Doluhanjan soitti etulinjan konserttiprikaateissa. Sodan jälkeen hän työskenteli pianistina ja säveltäjänä. Sävellystuotannossa pääpaino on lauluilla, joihin lukeutuvat isänmaalliset ja sotilaalliset laulut. Klassikon asemaan nousi "U nas v podrazdelenii". Doluhanjan sävelsi myös muun muassa konserton pianolle sekä operetin *Konkurs krasoti*. Hän sai vuonna 1958 Armenian sosialistisen neuvostotasavallan kunniataiteilijan arvon. Vuonna 1968 auto-onnettomuudessa kuollut Doluhanjan haudattiin Moskovan Novodevitšin hautausmaalle.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  ДОЛУХАНЯН АЛЕКСАНДР ПАВЛОВИЧ Kino-Teatr.ru


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Yhdysvallat
* Latvia
* Tšekki
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Jokisaamelaisten** ryhmällä tarkoitetaan pysyvämmin joen luona asuvia ja kalastuksesta, erityisesti lohenpyynnistä toimeentulonsa saavia saamelaisia. Maatilatalous voimistui jokisaamelaisten asutusalueella maailmansotien jälkeen vähitellen aina 1980-luvulle asti, jolloin se alkoi menettää merkitystään erityisesti Suomessa valtion paketoidessa peltoja ja Pohjois-Suomen väestön alkaessa muuttaa varsinkin Ruotsiin 1970-luvulta lähtien. Jokisaamelaisia on ennen kaikkea Tenojoen ja sen sivujoen Utsjoen ja latvajokien, Inari- ja Kaarasjoen, sekä jälkimmäiseen laskevan Jiešjoen varsilla, mutta myös Alattionvuonoon laskevan Altajoen, joka virtaa yläjuoksullaan Koutokeinojoki-nimisenä, varsilla. Altajoen varren Masi (Máze) on huomattava saamelainen asutuskeskus Koutokeinon ja Alattion puolivälissä. Jokisaamelaisasutusta on myös Jyykeän (Lyngen) Kaivuonoon (Kåfjord) laskevan joen ja Raisivuonoon (Reisafjord) laskevan Reisjoen varrella. Jokisaamelaiset harjoittavat myös maatilataloutta, jonka merkitys on alkanut paikoin ohittaa jopa kalastuksen.

Lähteet
-------

1. ↑  Seurujärvi-Kari, Irja: Jokisaamelaiset *saamelaisensyklopedia.fi*. Viitattu 27.3.2021.