recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Haavoittunut soturi hangella** (myös *Haavoittunut suomalainen soturi hangella*) on suomalaisen taiteilijan Helene Schjerfbeckin öljyvärimaalaus vuodelta 1880. Kooltaan tämä työ on 39×59,5 cm ja se kuuluu Ateneumin taidemuseon kokoelmiin.

*Haavoittunut soturi hangella* on Helene Schjerfbeckin läpimurtoteos, jonka hän maalasi 17-vuotiaana. Tämä Suomen sodan (1808–1809) aiheeseen liittyvä maalaus on ensimmäinen häneltä Suomen Taideyhdistyksen kokoelmiin hankittu maalaus. Se ostettiin taideyhdistyksen kokoelmiin heti Suomen taideyhdistyksen näyttelystä vuonna 1880. Maalauksen todennäköisenä innoittajana oli J. L. Runebergin runoteos *Vänrikki Stoolin tarinat*, vaikka se ei suoraan viittaa mihinkään Runebergin runoista. Schjerfbeck teki samoihin aikoihin useita *Vänrikki Stoolin tarinoihin* perustuneita vähemmän tunnettuja maalauksia.

Teos on harmaavoittoinen, jossa lumen pintaa Schjerfbeck elävöitti keltaisen ja vaaleapunaisen sävyillä. Schjerfbeck maalasi tähän teokseen hyvin nuoren, vaalean sotilaan nojaamaan koivuun. Hänen rusoittavat poskensa viittaavat kuumeeseen, kun hän ase kädessään katsoo eteenpäin tässä maalauksessa. Sinitakkinen univormu lienee viittaus Pohjanmaan jalkaväkirykmenttiin. Teokseen liittyvää mystiikkaa on se, että sotilasjoukosta, joka näkyy jäällä, ei voi varmuudella sanoa ovatko he tulossa vai menossa. Schjerfbeckin omasta kirjeestä 1920-luvulta on päätelty, että kyseessä olisi omien sotilaiden jättämä haavoittunut. Suomen sodassa viimeiset suuret joukkoperääntymiset tapahtuivat loppuvuonna 1808, jolloin ruotsalaiset joukot vetäytyivät Tornioon asti. Muuallakaan ei tapahtunut enää suuria joukkoperääntymisiä tämän jälkeen. Maalauksen soturi saattaa edustaa vertauskuvallisesti myös koko Suomea, jonka Ruotsin armeija perääntyessään jätti oman onnensa nojaan. Hahmoa on väitetty myös Schjerfbeckin vertauskuvalliseksi omakuvaksi.

*Haavoittunut soturi hangella* on siitä otettujen kuvien luoman vaikutelman ja sen maineeseen nähden yllättävän pienikokoinen maalaus.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  *Teoksessa Helene Schjerfbeck – 150 vuotta*. Petja Hovinheimo: Kuolemaa odottaessa – Helene Schjerfbeckin historialliset maalaukset. Helsinki: Ateneumin taidemuseo, 2012. ISBN 978-951-53-3438-1.
2. 1 2 3  Soili Sinisalo: "Helene Schjerfbeck ja historian tunteet", s. 214–216 teoksessa *Pinx – maalaustaide Suomessa: Suuria kertomuksia*. Weilin+Göös 2001.

Aiheesta muualla
----------------

* Suomen Kansallisgalleria: Kokoelmat: Haavoittunut soturi hangella. (Arkistoitu – Internet Archive)
* Suomen Kansallisgalleria: Kokoelmat: Haavoittunut sotilas, luonnos. (Arkistoitu – Internet Archive)
**Juha Martelius** (s. 1965) on suomalainen virkamies, joka nimettiin maaliskuussa 2024 Suojelupoliisin päälliköksi. Hän aloitti virassaan 1. huhtikuuta 2024. Aiemmin hän toimi vuosina 2023-2024 sisäministeri Mari Rantasen valtiosihteerinä. Vuosina 2022–2023 Martelius työskenteli Puolustusministeriössä apulaisosastopäällikkönä ja vuosina 2015–2019 hän oli puolustusministeri Jussi Niinistön erityisavustaja.

Martelius on työskennellyt aiemmin mm. Puolustusministeriön tutkimusjohtajana, puolustusvaliokunnan valiokuntaneuvoksena sekä Suojelupoliisin erityistutkijana ja analyysiyksikön päällikkönä.

Koulutukseltaan Martelius on valtiotieteiden tohtori. Hän on Perussuomalaisten jäsen.

Ura
---

Martelius valmistui valtiotieteiden maisteriksi Helsingin yliopistosta vuonna 1990 ja valtiotieteiden lisensiaatiksi vuonna 1995. Valtiotieteiden tohtoriksi hän väitteli Helsingin yliopistossa vuonna 1999.

Martelius työskenteli vuosina 1995–1996 projektipäällikkönä Aleksanteri-instituutissa. Hän työskenteli vuosina 2000–2001 Haagissa Jugoslavian sotarikoksia tutkivassa Jugoslavia-tuomioistuimessa (engl. *International Criminal Tribunal for the former Yugoslavia*).

Martelius toimi vuosina 1992–2002 Suojelupoliisissa erikoistutkijana, joista viimeiset vuodet analyysiyksikön päällikkönä. Hän aloitti vuonna 2002 Puolustusministeriön tutkimusjohtajana ja toimi tehtävässä aina vuoteen 2022 saakka. Välillä hän toimi puolustusvaliokunnan valiokuntaneuvoksena eduskunnassa vuosina 2013–2014 ja vuosina 2015–2019 puolustusministeri Jussi Niinistön erityisavustajana.

Vuosina 2022–2023 Martelius toimi Puolustusministeriössä apulaisosastopäällikkönä. Kesäkuussa 2023 hän aloitti Sisäministeriössä sisäministeri Mari Rantasen valtiosihteerinä.

Martelius nimettiin maaliskuussa 2024 Suojelupoliisin päälliköksi. Hänen kautensa kestää vuoteen 2029 saakka.

Lähteet
-------

1. ↑  Juha Martelius nimitettiin suojelupoliisin päälliköksi *Valtioneuvosto*.  14.3.2024. Viitattu 14.3.2024.
2. ↑  Muhonen, Teemu & Sundman, Robert: Supon johtoon nimitetään perussuomalaisten valtiosihteeri Juha Martelius *Helsingin Sanomat*.  13.3.2024. Viitattu 13.3.2024.
3. 1 2 3  Juha Martelius LinkedInissä *linkedin.com*. Viitattu 13.3.2024.
4. 1 2  23.5.2002 Uusia nimityksiä puolustusministeriössä *Puolustusministeriö*. Viitattu 13.3.2024.
5. ↑  Petteri Leino ja Juha Martelius puolustusministeri Niinistön erityisavustajiksi *Valtioneuvosto*.  9.6.2015. Viitattu 13.3.2024.
6. ↑  Iida Hallikainen: IS:n tiedot: Hän on Supon uusi päällikkö *Ilta-Sanomat*.  13.3.2024. Viitattu 13.3.2024.
7. ↑  Orpon hallitukselle nimitettiin kuusi valtiosihteeriä *Valtioneuvosto*.  29.6.2023. Viitattu 13.3.2024.
8. ↑  Jyri Huttunen: Juha Martelius Supon päälliköksi *Ilta-Sanomat*.  14.3.2024. Viitattu 14.3.2024.
**HMAS Otway** oli Australian kuninkaallisen laivaston Odin-luokan sukellusvene.

Valmistus
---------

*Pääartikkeli: Odin-luokka*
Alus tilattiin Australian laivaston vuosien 1924-1929 laivasto-ohjelmassa Vickers-Armstrong Limitediltä Barrow-in-Furnessista, missä köli laskettiin nimellä *HMAS OA2*. Alus laskettiin vesille 7. syyskuuta 1926 ja otettiin palvelukseen 15. kesäkuuta 1927 päällikkönään George J. D. Tweedy.

Palvelus
--------

Palvelukseen otettaessa alus liitettiin tilapäisesti Britannian kuninkaallisen laivaston 5. sukellusvenelaivueeseen. Alus lähti 8. helmikuuta 1928 Portsmouthista *HMAS Oxleyn* kanssa Australiaan.

Suunniteltu siirtomatka oli aikanaan pisin brittiläisen sukellusveneen ilman saattajaa kulkema. Alusten päälliköitä oli kielletty sukeltamasta. Biskajanlahdella alukset joutuivat myrskyyn ja matkalla Maltalle *Otwayn* konehuoneessa havaittiin murtumia. Maltalla kumpikin alus tarkistettiin ja myös *Oxleylta* löytyi samankaltaisia murtumia. Korjausten vuoksi kumpikin alus viipyi muutaman kuukauden Maltalla.

Alukset lähtivät 15. marraskuuta Maltalta Suezin kanavan ja Singaporen kautta Sydneyyn, jonne ne saapuivat 14. helmikuuta 1929. Australian talous oli vaipunut lamaan ja puolustusmenoista leikattiin. Alusten palvelus jatkui, kunnes ne siirrettiin 10. toukokuuta 1929 reserviin. Alukset kävivät kahdesti kuukaudessa merellä sukellusharjoituksissa, mutta tämä osoittautui kalliiksi ja tehottomaksi tavaksi ylläpitää operatiivista valmiutta.

Australian hallitus päätti luovuttaa alukset Britannialle, jolle ne luovutettiin 10. huhtikuuta 1931 Sydneyssä. Alukset lähtivät 29. huhtikuuta Sydneystä Maltalle. Toisessa maailmansodassa alus oli Biskajanlahdella ja Britannian kotivesillä. Alus poistettiin palveluksesta 24. elokuuta 1945 ja luovutettiin British Iron and Steel Corporationille (BISCO) romutettavaksi. Aluksen romutti lopulta Messrs. T. W. Ward Inverkeithingissä. Romutus saatiin päätökseen vuoden 1946 lopulla.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  navy.gov.au
Kaislikkoranta

|  |  |
| --- | --- |
| Taiteilija | 
Eero JärnefeltView and modify data on Wikidata  |
| Päivämäärä | 
1905View and modify data on Wikidata  |
| Lajityyppi | 
MaisemamaalausView and modify data on Wikidata  |
| Materiaali | 
öljyväri ja kangas (d)View and modify data on Wikidata  |
| Mitat (K × L) | 
95,5  × 75,5  cmView and modify data on Wikidata  |
| Kokoelma | 
KansallisgalleriaView and modify data on Wikidata  |
| Sijainti | 
AteneumView and modify data on Wikidata  |
| Inventaarionumero | 
A II 798View and modify data on Wikidata  |

muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa WikidataaTietolaatikon dokumentaatioNäytä Wikidatasta tulevat arvot

**Kaislikkoranta** on suomalaisen taiteilijan Eero Järnefeltin öljyvärimaalaus kankaalle vuodelta 1905. Maalaus on kooltaan 95,5 × 75,5 cm ja kuuluu Ateneumin taidemuseon kokoelmiin.

*Kaislikkoranta* on maalattu taiteilijan kotiseudulla Tuusulanjärven rannalla. Maalauksessa syksyinen pilvipoutainen hetki näkyy meditatiivisena kuvana, jossa niukat maisemaelementit luovat rikkaan kudelman. Maa, vesi, ilma - kiinteitä, muodottomia, kylmiä, lämpimiä, osin sulautuvat toisiinsa, osin rinnastuvat selvärajaisesti. 1890-luvun symbolistisen taiteen tyyli, eli pelkistys ja syntetismi, on jättänyt Järnefeltin maalaukseen voimakkaan jäljen.

Järnefeltillä oli ilmeinen taipumus kuvata maisematunnelmia nimenomaan väritunnelmina. Joskus tämä peittyi, koska hän maalasi paljon kesän ja syksyn luontoaiheita niiden ollessa Suomessa väreiltään värikkäitä.

Lähteet
-------

1. 1 2  Riitta Ojanperä: *Luonnon lumo- näyttelyteos*, s. 266. Helsinki: Ateneumin taidemuseo, 2006.

Aiheesta muualla
----------------

* Suomen Kansallisgalleria: Kokoelmat: Kaislikkoranta.  (Arkistoitu – Internet Archive)
Michael McFaul
**Michael Anthony McFaul** (s. 1963) on yhdysvaltalainen politiikan tutkija ja suurlähettiläs. Hän on Stanfordin yliopiston politiikan tutkimuksen professori.

McFaul suoritti kandidaatin- ja maisterintutkintonsa Stanfordin yliopistossa. Filosofian tohtorin arvon hän sai Oxfordin yliopistosta. Hän liittyi Stanfordin yliopiston henkilökuntaan vuonna 1995.

McFaul toimi vuosina 2009–2012 presidentin erityisavustajana Barack Obaman hallinnossa sekä Venäjän ja Euraasian asioiden vanhempana johtajana Yhdysvaltain kansallisessa turvallisuusneuvostossa. 10. tammikuuta 2012 hän sai nimityksen Yhdysvaltain Venäjän-suurlähettilääksi, jona hän toimi vuoden 2014 helmikuun 26. päivään saakka. McFaul on myös muun muassa johtanut Freeman Spogli Institute for International Studiesia sekä toiminut Peter and Helen Bing Senior Fellow'na Hoover Institutionissa ja vanhempana neuvonantajana National Democratic Institutessa.

McFaul on julkaissut monia kirjoja, joihin ovat kuuluneet *Privatization, Conversion and Enterprise Reform in Russia* (Tova Perlmutterin kanssa, 1994), *Russia’s 1996 Presidential Election: The End of Polarized Politics* (1997), *Russia's Unfinished Revolution: Political Change from Gorbachev to Putin* (2001), *Advancing Democracy Abroad: Why We Should, How We Can*, *Transitions to Democracy: A Comparative Perspective* (Kathryn Stonerin kanssa) ja *Power and Purpose: American Policy toward Russia after the Cold War* (James Goldgeierin kanssa). McFaul yhdistää historiankirjoituksen ja muistelmateoksen kirjassa *From Cold War to Hot Peace: An American Ambassador in Putin’s Russia* (2018). Hän on toiminut NBC:n uutisanalyytikkona ja *Washington Postin* kolumnistina.

Lähteet
-------

1. 1 2  Michael Anthony McFaul Department of State: Office of the Historian
2. 1 2  Michael McFaul Washington Speakers Bureau
3. 1 2 3  Michael McFaul Carnegie Endowment for International Peace
4. 1 2 3  Michael McFaul National Endowment for Democracy
5. ↑  From Cold War to Hot Peace: An American Ambassador in Putin’s Russia Stanford Department of Political Science


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Belgia
* Yhdysvallat
* Ruotsi
* Tšekki
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**Pekka Huttunen** (s. 20. toukokuuta 1941 Haapajärvi) on suomalainen matemaatikko, suunnittelija ja tietokirjailija. Hän valmistui Helsingin yliopistosta vuonna 1971 pääaineena matematiikka.

Hän on toiminut vesistöjärjestelyjen suunnittelijana Maatalous­hallituksessa, matematiikan opettajana Hämeenkylän yhteiskoulussa, suunnittelijana ja laskentatoimen asiantuntijana Vesi­hallituksessa, erikoistutkijana konsultoiden keskeisten ministeriöiden ylimmän johdon johtamisen kehittämistä Valtiovarainministeriön Suunnittelusihteeristössä, suunnittelupäällikkönä Oikeusministeriössä, muutos­johtajana Patentti- ja rekisteri­hallituksessa, konsultti­yksikön johtajana HAUS:n Kehittämiskeskuksessa, HAUS Oy:n johtokunnan jäsenenä vuonna 1992 ja viransijaisina valtiovarainministeriön hallinnon kehittämisosaston osastopäällikkönä ja finanssineuvoksena. Hän toimi Ahon hallituksen kehittämisvaliokunnan asiantuntijajäsenenä.

HAUS:ssa toimiessaan hän konsultoi keskeisten ministeriöiden ylimmän johdon johtamisen kehittämistä. Hän oli vuonna 1995 Pertti Sorsan johdolla työskentelevän valtiovarainministeriön asettaman valtion kehys- ja tulosohjausta kehittävän hankkeen sihteeri ja kirjoitti sen loppuraportin "Ministeriö tuloksentekijänä", johon perustuen Lipposen 1. hallitus käynnisti julkisen hallinnon kehysohjauksen. Kirjassaan Johtaminen muuttuvassa julkishallinnossa hän esitteli ensimmäisenä konsernijohtamisen soveltamisen ministeriöiden yhtymäjohtamisessa.

Viime vuodet Huttunen on toiminut tietokirjailijana bloginpitäjänä. Hän on pitänyt vuodesta 2012 lähtien blogia "Mikä vain on, ei pysy". Postauksia on yli 3 000. Ne käsittelevät näkökulmia päivän kysymyksistä ja tekstejä arkielämästä. Blogilla on lukijoita yli kymmenestä eri maasta.

Teoksia
-------

* *Ministeriöissä käsi käden pesee* Mediapinta 2021
* *Konsultin muistelmat* Mediapinta 2012
* *Onnistuneen konsulttihankkeen toteuttaminen* Talentum 2003
* *Neljäs aalto* Kauppakaari 2000

Lähteet
-------

1. ↑  Huttunen, Pekka - kirjailijan esittely *Mediapinta*. Viitattu 20.11.2021.
2. ↑  Mikä vain on, ei pysy – Pekka Huttunen: Yhteiskuntakritiikkiä, vaihtoehtoja ja politiikkaa (Huttusen oma blogi) *huttunenpekka.blogspot.com*. Viitattu 18.3.2021.

Aiheesta muualla
----------------

* Huttusen teokset Finnassa Kansalliskirjasto

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)

 |

 |
**Rikkiheksafluoridi**, (*rikkifluoridi*), (SF6) on rikistä ja fluorista koostuva hajuton, myrkytön ja palamaton kaasu. Rikkiheksafluoridin moolimassa on 146,1 g/mol, härmistymislämpötila –64 °C, sulamispiste –51 °C, suhteellinen höyryn tiheys: 5,11 (ilma = 1) ja CAS-numero on 2551-62-4.

Ominaisuudet
------------

Rikkiheksafluoridimolekyyli on oktaedrin muotoinen. Keskusatomina on rikkiatomi, johon on kovalenttisesti sitoutunut yksi fluoriatomi (F) oktaedrin joka kärjessä.

Rikkiatomin ja fluoriatomin merkittävästä elektronegatiivisuuserosta johtuen SF6 on varsin pysyvä yhdiste. SF6 on ulkoisesti pooliton johtuen sen keskipisteen suhteen symmetrisestä muodosta.

SF6-molekyyli hajoaa noin 500 °C:n lämpötilassa, millä on käytön kannalta merkitystä.
Rikkiheksafluoridissa äänen nopeus on pienempi kuin ilmassa. Tämän vuoksi rikkiheksafluoridia hengittävän ääni madaltuu. Päinvastainen ilmiö on havaittavissa hengitettäessä heliumia. Rikkiheksafluoridia hengitettäessä on kuitenkin huomioitava, että se syrjäyttää hengitysilmassa elintärkeän hapen ja on vaikea saada ulos keuhkoista, koska se on happea noin 6 kertaa raskaampaa.

Käyttö
------

SF6 on kolme kertaa parempi sähköeriste kuin ilma. Tästä syystä sitä käytetään yleisesti sähköalalla jäähdytykseen ja eristykseen. Käyttökohteita ovat sähkönsiirron kytkinlaitokset ja katkaisijat sekä jakeluverkkojen laitteet. SF6-eristetyt laitteet voidaan rakentaa pienemmiksi ja ne ovat toimintavarmempia kuin ilmaeristeiset. Kaasun käytöstä tuulivoimatuotannossa on myös keskusteltu, ja pyritään kehittämään korvaavia menetelmiä kuten esimerkiksi tyhjiöeristeet.

Rikkiheksafluoridia voidaan käyttää ultraäänitutkimuksessa kontrastiaineena.

Ympäristövaikutukset
--------------------

Rikkiheksafluoridi on hyvin stabiili yhdiste, joka pysyy ilmakehässä kauan. SF6 ei kuulu otsonikerrosta tuhoaviin aineisiin, mutta se on voimakas kasvihuonekaasu. Rikkiheksafluordin ilmastoa lämmittävä vaikutus (GWP) on 22 800. Se on yksi Kioton pöytäkirjassa mainituista kuudesta ilmakehän lämpiämiseen vaikuttavista kaasusta.

Lähteet
-------

1. ↑  Rikkiheksafluoridi – Tiedeleikkejä (Arkistoitu – Internet Archive)
2. ↑  Suomen Tuulivoimayhdistys: Miten SF6-kaasu liittyy tuulivoimaan? *Tietoa tuulivoimasta*. Viitattu 18.8.2020. [vanhentunut linkki]
3. ↑  DrugBank: Sulfur hexafluoride (englanniksi)
4. ↑  Global Warming Potentials (IPCC Fourth Assessment Report) The secretariat of the United Nations Framework Convention on Climate Change. Viitattu 20.1.2022.

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Rikkiheksafluoridi**.
* Rikkiheksafluoridin kansainvälinen kemikaalikortti
* Käyttöturvallisuustiedote: Rikkiheksafluoridi (pdf)
* Eemeli Andstén: SF6-kaasun käyttö suurjännitekatkaisijoissa, Tampereen ammattikorkeakoulu, opinnäytetyö, Marraskuu 2021 (pdf)
* Kyoto Encyclopedia of Genes and Genomes (KEGG): Sulfur hexafluoride (englanniksi)
Venäläisessä ruletissa käytetään revolveria.
**Venäläinen ruletti** on alkujaan kaksintaistelutapa mutta myös uhkapeli, jota pelataan asettamalla yksi tai useampi patruuna revolverin panosrumpuun eli rullaan, minkä jälkeen rullaa pyöräytetään ja hana viritetään katsomatta panoksen paikkaa. Sen jälkeen piippu suunnataan omaa päätä kohti ja vedetään liipaisimesta.

Kaksintaistelussa perusteena oli, että koska vainaja oli ampunut itsensä, ei muita asiaan osallisia voitu rangaista.

Koska rullassa on vain yksi luoti, mahdollisuus osua luodin kohdalle on 1: *n*, missä *n* on rullan sylintereiden lukumäärä. Kuusisylinterisessä mahdollisuus on siis 1/6 eli ~ 16,7 %.

Myös aseen mekaniikka vaikuttaa mahdollisuuksiin. Hyvin pyörivä rulla, jossa on yksi luoti, noudattaa painovoiman lakeja: painava luoti vaikuttaa siihen, että rulla voi pysähtyä useimmin siten, että luoti on rullan alaosassa pysähtyessään, täten parantaen pelaajan mahdollisuuksia – mutta vain, jos rullan annetaan pyöriä vapaasti pysähtymiseen asti.

Venäläinen ruletti tuli suurelle yleisölle tunnetuksi elokuvasta *Kauriinmetsästäjä*. Elokuva innoitti monia ihmisiä kokeilemaan venäläistä rulettia kohtalokkain seurauksin.

Käsitteenä venäläinen ruletti esiintyi tiettävästi ensimmäisen kerran vuonna 1937 amerikkalaisessa aikakauslehdessä julkaistussa novellissa, jossa venäläinen kersantti kertoo siitä. Erilaisista tarinoista huolimatta ei ole näyttöä, että peli olisi todellisuudessa ollut erityisen tunnettu tai pelattu juuri Venäjällä.

Suomalainen esiintyvä taiteilija Aimo Leikas kuoli venäläiseen rulettiin esiintyessään tempussa, jossa revolveriin ladattiin satunnaisesti paukkupatruunoita ja oikeita patruunoita.

Puhekielessä riskialtista toimintaa verrataan monesti venäläiseen rulettiin, vaikka riskin toteutumisen todennäköisyys olisi täysin erilainen kuin venäläisessä ruletissa.

Katso myös
----------

* Ruletti

Lähteet
-------

1. ↑
2. ↑  Sirkusteltta:Aimo Leikas
3. ↑  GoogleNews: Toledo,Ohio, Friday sept 10, 1976
**Marika Gombitová** (s. 12. syyskuuta 1956 Turany nad Ondavou, Tšekkoslovakia) on slovakialainen laulaja, lauluntekijä ja muusikko. Hän on yksi kotimaansa kaikkien aikojen suosituimmista artisteista tämän myötä häntä kutsutaan yleisesti jopa Slovakian pop-musiikin kuningattareksi. Gombitová nauttii suurta suosiota myös naapurimaa Tšekissä.

Elämä
-----

Gombitová syntyi nykyiseen Itä-Slovakiaan kuuluvassa Turany nad Ondavoun kylässä lähellä Prešovin kaupunkia. Hänen koko perheensä oli musikaalinen ja Gombitová alkoi soittoharrastuksensa jo nuorella iällä. Hän opiskeli Košicen teknillisestä korkeakoulussa, josta myös valmistui. Samaan aikaan hän esiintyi eri orkesterien kanssa, kunnes vuonna 1976 hän liittyi Modus -yhtyeeseen jossa hän lauloi yhdessä Miroslav Žbirkan ja Laco Lučeničin kanssa. Yhtyeen kappale *Úsmev* (*Hymy*) voitti vuoden 1977 Bratislavská lýra -musiikkikilpailun. Gombitován sooloura lähti käyntiin seuraavana vuonna kun hänen esittämänsä *Študentská láska* -kappale voitti kaksi palkintoa samassa kilpailussa. Seuraavina vuosina Gombitová voitti useita eri kilpailuja sekä koti-, että ulkomailla.

Vuoden 1980 marraskuussa Gombitová joutui vakavaan auto-onnettomuuteen palatessaan konsertista Brnosta. Sen seurauksena hän halvaantui pysyvästi vartalonsa ala-osista ja käyttää yhä pyörätuolia liikkuakseen. Tästä huolimatta hän jatkoi laulajanuraansa ja on julkaissut useita albumeita ja singlejä.

Julkaisut
---------

### Slovakinkieliset sooloalbumit

* *Dievča do dažďa* (1979)
* *Môj malý príbeh* (1981)
* *Slnečný kalendár* (1982)
* *Mince na dne fontán* (1983)
* *No. 5* (1984)
* *Voľné miesto v srdci* (1986)
* *Ateliér duše* (1987)
* *Kam idú ľudia*? (1990)
* *Zostaň* (1994)

### Englanninkieliset sooloalbumit

* *Rainy Day Girl* (1981)
* *My Friend The Tree* (1984)
* *No. 5* (1985)

### Moduksen kanssa julkaistut albumit

* *Modus* (1979)
* *Balíček snov* (1980)
* *99 zápaliek* (1981)
* *Záhradná kaviareň* (1983)

Lähde:

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Marika Gombitová *Databaseknih.cz*. Viitattu 1.4.2024. (tšekiksi)
2. ↑  Marika Gombitová naspieva titulnú pieseň k novej filmovej rozprávke *teraz.sk*.  22.4.2015. Viitattu 1.4.2024. (slovakiksi)
3. ↑  Slovenská zpěvačka Marika Gombitová slaví šedesátiny *Lidovky.cz*.  12.9.2016. Viitattu 1.4.2024. (tšekiksi)
4. ↑  Diskografia *marikagombitovaofficial*. Viitattu 1.4.2024. (slovakiksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Marika Gombitová** Wikimedia Commonsissa

* Gombitován viralliset kotisivut
Ballantynen Coppertonelle vuonna 1959 tekemä kuva on yhä käytössä. Kuva Miamista, Biscayne Bulevard vuonna 2009 (25.8424415,-80.1844316)
Kenraali John L Hinesin muotokuva.
**Joyce Ballantyne** (4. huhtikuuta 1918 – 15. toukokuuta 2006) oli yhdysvaltalainen kuvittaja ja pin-up-taiteilija. Hänen tunnetuin työnsä on Coppertonelle tehty kuva pikkutytöstä ja koirasta.

Ballantyne opiskeli Nebraskan yliopistossa kaksi
vuotta ja teki samaan aikaan seinämaalauksia
tavarataloille ja elokuvateattereille, kunnes siirtyi Chicagon taideakatemiaan opiskelemaan graafista suunnittelua.
Koulutuksen jälkeen Ballantyne teki Kling Studiolla tiekarttoja ja tietokirjojen kuvituksia.
Gil Elvgrenin suosittelemana hän alkoi vuonna 1945 tehdä pin-up-kuvia Brown & Bigelow’lle. Hänen vuodelle 1955 tekemästään Artist's Sketch Pad -nimisestä pin-up-kalenterista otettiin useita painoksia suuren kysynnän vuoksi.

Yksi tunnetuimmista mainoskuvista syntyi, kun aurinkovoideyhtiö Coppertone pyysi eri kuvittajilta luonnoksia suurikokoista mainostaulua varten vuonna 1959. Kuvasta, jossa pieni koira nykii alas saparopäisen pikkutytön uimapukua, on sittemmin tullut ikoni.
Ballantyne teki kuvituksia myös Coca-Colalle ja Esquire- sekä Penthouse-lehdille.

Ballantyne muutti vuonna 1974 Floridaan ja alkoi maalata muotokuvia. Kohteina oli usein viihde-alan henkilöitä, kuten koomikko Jonathan Winters.

Lähteet
-------

1. ↑  "Joyce B. Brand, Commercial Artist, Dies at 88 title", *The New York Times*, 18 May 2006.
2. ↑  Joyce Ballantyne (1918 - 2006). American Art Archives. Viitattu 26.5.2023.
3. 1 2 3 4  Marika Minkkinen: Pin-up-tytön monet kasvot. Pin-upin historiaa 1800-luvulta nykypäivään (pdf) (sivut 24-26) *theseus.fi*.  toukokuu 2019. Kankaanpää.

Aiheesta muualla
----------------

* Joyce Ballantyne The pin up files -sivustolla
**Karl Adolf Kovero** (8. kesäkuuta 1845 Teisko – 5. huhtikuuta 1929 Jyväskylä) oli suomalainen lyseon lehtori, kirjailija ja kääntäjä.

Koveron vanhemmat olivat Teiskon Vähä-Koveron rusthollin omistanut Karl Efraim Josefinpoika Kovero ja Karoliina Juhontytär Leppälahti. Hän pääsi ylioppilaaksi Jyväskylän alkeisopistosta vuonna 1866 ja valmistui filosofian kandidaatiksi ja maisterikai Helsingin yliopistosta 1873.

Kovero toimi aluksi Helsingin suomalaisen alkeisopiston opettajana 1875–1881 ja oli samalla opettajana Helsingin normaalilyseon suomalaisella osastolla 1875–1877. Hän oli sitten Jyväskylän lyseon latinan ja kreikan kielen lehtorina 1881–1920. Kovero sai professorin arvonimen 1920.

Kovero julkaisi muutamia latinan kielen oppikirjoja ja suorasanaisia kirjoitelmia ja runoja. Kovero oli myös jonkin aikaa Keski-Suomi-lehdessä vakinaisena toimittajana.

Kovero oli naimisissa vuodesta 1874 Johanna Katariina Richterin kanssa ja heillä oli 8 lasta. Lapsista tunnettuja olivat finanssiopin professori Ilmari Kovero (1877–1963), tilastollisen toimiston ylijohtaja Martti Kovero (1882–1955) ja lehtori Einari Kovero (1892–1976).

Kirjailija Frans Emil Sillanpää kertoi käyttäneensä Koveroa *Elokuu*-romaaninsa päähenkilön Viktor Sundvalin esikuvana. Sillanpää oli tutustunut Koveroon viettäessään kesiään Sotavallan kartanossa Lempäälässä.

Teoksia
-------

* *Kyhäelmiä 1 : Muutamia muistoja*. Gummerus 1899
* *Jyväskylän lyseon 50-vuotis juhlilta poimintoja*. Tekijä, Jyväskylä 1908
* *Kyhäelmiä 3 : Pidettyjä puheitä y. m*. Tekijä, Jyväskylä 1908
* *Kyhäelmiä 4 : Käännöstehtäviä suomesta latinaksi : klassillisten lyseoin luokkia ja itse opettelemista varten : 2 osa*. Tekijä, Jyväskylä 1910
* *Kyhäelmiä 5, 1. osa : Käännöstehtäviä suomesta latinaksi : klassillisten lyseoin keskiluokkia ja itseopettelemista varten*. Tekijä, Jyväskylä 1911

Lähteet
-------

* K. A. Kovero SKS:n kirjailijamatrikkelissa (toimimaton linkki)
* Koveron ja häneen perheensä henkilötietoja[vanhentunut linkki]

### Viitteet

1. 1 2 3 4  Kuolleita, Helsingin Sanomat, 07.04.1929, nro 93, s. 7, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
2. 1 2 3  Karl Adolf Kovero. *Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899*. Helsingin yliopiston verkkojulkaisu.

Aiheesta muualla
----------------

* Lisää luettavaa aiheesta **Karl Adolf Kovero** on Wikiaineistossa

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899

 |

 |
**Wilhelm "Willy" Gustav Kaiser** (16. tammikuuta 1912 Pudewitz, Posenin provinssi, Saksan keisarikunta – 24. heinäkuuta 1986 Gladbeck, Nordrhein-Westfalen) oli saksalainen nyrkkeilyn olympiavoittaja ja kerran maansa mestari.

Willy Kaiser syntyi Posenissa, mutta hänen perheensä muutti jo seuraavana vuonna läntiseen Saksaan Nordrhein-Westfalenin Gladbeckiin. Hän nousi Saksan edustajaksi vuoden 1936 olympiakarsintojen kautta, sillä hän oli aiemmin hävinnyt Saksan mestaruuskilpailujen loppuottelussa. Olympiaturnauksessa hän voitti loppuotteluun edetessään Chilen Guillermo Lópezin, Uruguayn Fidel Tricanicon ja välierässä Argentiinan Alfredo Carlomagnon. Loppuotelussa hän sai vastaansa Italian Gavino Mattan tiukassa ottelussa.

Kaiser jatkoi uraansa ja saavutti seuraavana vuonna ensimmäisen ja ainoan Saksan mestaruutensa. Samana vuonna hän edusti Saksaa Milanon EM-kisoissa, jossa hän yhden voiton jälkeen koki tappion Puolan Edmund Sobkowiakille. Sen jälkeen hän otteli pronssimitaliottelussa edellisen vuoden olympialaisten loppuotteluvastustajaansa Mattaa vastaan, mutta hävisi ottelun sijoittuen näin 4:ksi. Suomea vastaan Kaiser otteli joulukuussa 1937 Stettinissä suomalaisvastustajan ollessa Olli Lehtinen. Ottelu päättyi suomalaisen Lehtisen pistevoittoon. Vuonna 1939 Kaiserin ura päättyi käynnistyneeseen maailmansotaan. Hän otteli urallaan kaikkiaan 118 otelua, joista hän voitti 80, 24 päättyessä ratkaisemattomaan ja 14 tappioon.

Willy Kaiser jäi sotavangiksi Saksan hyökättyä Neuvostoliittoon. Hän vapautui vankeudesta vuonna 1949 ja asui sen jälkeen Gladbeckissä. Hän toimi aluksi nyrkkeilyvalmentajana ja myöhemmin kunnan työntekijänä. Hän perusti siellä perheen ja sai neljä poikaa.

Lähteet
-------

1. ↑  Nigel McCrery: "Mini Biographies / Josef Miner", *The Undoing Flame*, s. 214. Yourkshire / Philadelphia: Pen & Sword Books Ltd, 2021.
2. ↑  Olympialaisten kisojen mitalimiehet - Kärpässarja, Kultamitalimies.  *Uusi Suomi*, 16.8.1936, s. 12. Digitoidut sanomalehdet. Viitattu 12.4.2024.
3. ↑  Willy Kaiser sports-reference.com.  Arkistoitu 3.12.2016. Viitattu 7.11.2022 (englanniksi).
4. ↑  German National Champions 1920-1948 *strefa.pl*. Viitattu 7.12.2022. (englanniksi)
5. ↑  5.European Championships - Milan, Italy - May 5-9 1937 *amateur-boxing.strefa.pl*. Viitattu 12.4.2024 (englanniksi).
6. ↑  Saksa voitti Stettinissä 7-1.  *Uusi Suomi*, 4.12.1937, s. 16. Kansalliskirjasto - Digitoidut aineistot. Viitattu 12.4.2024.
7. ↑  Oliver Borgwardt: Willy Kaiser aus Gladbeck: Boxen für die Nazis  14.8.2018. Stadt Spiegel. Viitattu 12.4.2024 (saksaksi).
**Kajaanintullin koulu** on Oulun Kajaanintullin alueella toimiva peruskoulutason opetusta tarjoava koulu, jolla on erillinen työpajakeskus Intiön kaupunginosassa. 

Kajaanintullin koulun alueen vanhimman puisen empire -tyylisen rakennuksen suunnitteli Carl Ludvig Engel vuonna 1829. Se valmistui 1831 köyhäintaloksi, mistä johtuu rakennuksen entinen nimi "Vattihuusi" (Fattighus). Toinen Oulun ensimmäisistä kansakouluista aloitti rakennuksessa 1874, mutta siinä oli annettu jo aiemmin opetusta vähävaraisten perheiden lapsille, esimerkiksi vuosien 1849 ja 1874 välisenä aikana Bell-Lancaster-menetelmän mukaisesti. Rakennusmestari J. W. Lillqvistin suunnittelema ns. nikkarityylinen päärakennus valmistui puolestaan koulun alueelle vuonna 1893. Nykyään koulussa tarjotaan luokkien 1-9 peruskoulutason opetusta erityisesti oppilaille, joiden tunne-elämän ja elämänhallinnan seikat vaikuttavat koulunkäyntiin ja oppimiseen. Vuosittain koulussa on oppilaita noin 60. Intiön pajakeskuksen työpajaluokat on tarkoitettu perusopetuksen loppuvaihetta varten..

Lähteet
-------

1. ↑  *Oulun kulttuurihistoriallisesti merkittävät kohteet*, s. 43. Oulu: Oulun kaupunki, 1986. ISBN 951-9234-06-3.
2. ↑  Kajaanintullin koulu Oulu:  Oulun kaupunki.  Arkistoitu 18.4.2016. Viitattu 9.4.2016.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Kajaanintullin koulu** Wikimedia Commonsissa
Sarah Gilbert
**Sarah Gilbert** (s. 1962) on brittiläinen professori, joka johtaa rokotteita tutkivaa tutkimusryhmää Oxfordin yliopiston Jenner-instituutissa. Hänellä oli merkittävä rooli Astra Zenecan ja Oxfordin yliopiston COVID-19 -rokotteen kehittämisessä.

Gilbert on tutkinut rokotteita malariaa, influenssaa ja tuberkuloosia vastaan. Tavoitteena on aktivoida rokotetun henkilön T-imusolut reagoimaan haluttuihin antigeeneihin.

Vuonna 2014 Gilbert johti ensimmäisen ebolarokotteen kehitystä. MERS-hengitysoireyhtymän leviämisen aikaan hän matkusti Saudi-Arabiaan kehittämään rokotetta MERSiä aiheuttavaa koronavirusta vastaan. Tämä rokote oli toisessa testivaiheessa, kun COVID-19-virus levisi Eurooppaan. Gilbert päätti käyttää MERSiin kehitettyä lähestymistapaa COVID-19-rokotteen kehittämiseen. The Royal Society of Arts palkitsi Gilbertin Albert-mitalilla vuonna 2021.

Lähteet
-------

1. 1 2  Prof Sarah Gilbert: The woman who designed the Oxford vaccine *BBC*.  23.11.2021. Viitattu 29.6.2021.
2. ↑  Sarah Gilbert *Nuffield Department of Medicine, University of Oxford*. Viitattu 29.6.2021.
3. ↑  The Albert Medal: Past winners *The Royal Society of Arts, Manufactures and Commerce*. Viitattu 30.1.2023. (englanniksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Israel
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* Google Scholar
* ORCID
* Scopus

 |

 |
Yhdysvaltain armeijan sotilas nostamassa tankoa voimanostopenkistä.
**Levytanko** on voimaharjoitteluväline, jota käytetään lihasvoimaharjoittelussa, painonnostossa ja voimanostossa. Tanko on valmistettu metallista ja sen normaali pituus on 2,2 metriä. Halkaisijaltaan se on 25 millimetriä ja päistä 50 millimetriä. Tanko on laakeroitu päistä jotta levypainot saavat pyöriä vapaasti esimerkiksi tehtäessä tempausta. Otekohdissa on karhea pinta, joka auttaa nostajaa saamaan pitävämmän otteen.

Tangon kumpaankin päähän lastataan kulloinkin halutun painoisia kiekkomaisia painoja. Jotta kiekot eivät pääsisi putoamaan tangolta käytön aikana, ne voidaan lukita paikalleen esimerkiksi puristamalla ne otekohdan ulkopuolella olevia vastinkappaleita vasten kiertovipusalpainten avulla. Salpalaitteita kutsutaan tavallisesti lukoiksi. Lukituksen pitävyys usein varmistetaan salpaan asetettavalla sokalla. Kuntosaleillakin käytettävät harjoittelutangot painavat tavallisesti 20 kilogrammaa.

Lisäksi käytetään epävirallisia erityisesti kotikäyttöön suunniteltuja 25 mm tai 30 mm halkaisijaltaan olevia tankoja. Tankojen pituus vaihtelee yleensä noin 150 ja 180 cm välillä ja tällaisten tankojen paino vaihtelee noin 6 ja 10 kg välillä.

Olympialaisissa
---------------

### Miesten tanko

Miesten olympialaisissa käyttämä tanko on 2,2 metrin pituinen ja painaa 20 kiloa. Kansainvälinen painonnostoliitto IWF ei hyväksy pitempien tai paksumpien tankojen käyttöä. Voimanostossa kuitenkin usein käytetään epävirallisissa kilpailuissa tätä tukevampaa tankoa. Otekohtien väli on tavallisesti 810 millimetriä.

### Naisten tanko

Naisten tanko on samankaltainen kuin miestenkin, mutta pituudeltaan 2,05 metriä ja painoltaan 15 kiloa.

### Levypainot

Yli 10-kiloisten levypainojen halkaisija on 450 millimetriä. Alle 10-kiloisisten levypainojen halkaisija vaihtelee. Yli 10-kiloisissa levypainoissa on myös kuminen "iskunvaimennin" vaimentamassa iskua, joka syntyy, kun tanko pudotetaan maahan.

Olympiakisoissa levypainojen värin on oltava seuraavan taulukon mukainen:

* 25 kg: punainen
* 20 kg: sininen
* 15 kg: keltainen
* 10 kg: vihreä
* 5 kg: valkoinen
* 2,5 kg: punainen
* 2 kg: sininen
* 1,5 kg: keltainen
* 1 kg: vihreä
* 0,5 kg: valkoinen

  

IWF:n hallinnoimien kisojen ulkopuolella voimanostossa on olympiapainojen lisäksi käytössä seuraavat painot:

* 50 kg: vihreä
* 45 kg: kulta (käytetään vain harvoissa voimanostoliitoissa)

  

Harjoittelussa käytettävät painot eivät yleensä ole määrätyn värisiä, eikä niissä tavallisesti ole kumia vaimentamassa iskua.

### Lukot

Tangoissa käytettävät lukot ovat useimmiten metallia, mutta niistä valmistetaan myös muista aineista. Lukkojen paino on niin miehillä kuin naisillakin enimmillään 2,5 kiloa. Tangon kokonaispaino ilman levykiekkoja riippuu lukkojen painosta. Miehillä kokonaispaino on enimmillään 25 kiloa ja naisilla 20 kiloa.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Levytanko** Wikimedia Commonsissa

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:barbell
**Kontinuumihypoteesi** on Georg Cantorin esittämä väite, joka koskee äärettömien joukkojen kokoja. Cantor esitteli mahtavuuden käsitteen vertaillakseen äärettömien joukkojen kokoja ja osoitti, että kokonaislukujen joukon mahtavuus on pienempi kuin reaalilukujen. Kontinuumihypoteesi on seuraava väite:

Ei ole olemassa joukkoa, jonka mahtavuus on suurempi kuin kokonaislukujen joukon, mutta pienempi kuin reaalilukujen joukon.
Matemaattisessa tekstissä kokonaislukujen mahtavuutta merkitään {\displaystyle \aleph \_{0}} (luetaan alef-nolla) ja reaalilukujen mahtavuutta merkitään {\displaystyle 2^{\aleph \_{0}}} (reaalilukujen joukon mahtavuus on siis sama kuin kokonaislukujen joukon potenssijoukon). Nyt voimme esittää kontinuumihypoteesin seuraavassa muodossa:

Ei ole olemassa joukkoa {\displaystyle S}, siten että {\displaystyle \aleph \_{0}<|S|<2^{\aleph \_{0}}.}.
Tämä väite on yhtäpitävä väitteen {\displaystyle 2^{\aleph \_{0}}=\aleph \_{1}} kanssa.

Todistumattomuus
----------------

Georg Cantor uskoi kontinuumihypoteesin pitävän paikkansa, minkä takia hän yritti todistaa sitä monen vuoden ajan mutta tuloksetta. David Hilbert otti otaksuman ensimmäiseksi listaansa avoimista ongelmista, jotka hän esitti kansainvälisissä matemaattisessa kongressissa Pariisissa vuonna 1900.

Kurt Gödel osoitti vuonna 1940, että kontinuumihypoteesiä ei voida todistaa vääräksi Zermelon–Frankelin aksiomaattisessa joukko-opissa vaikka mukaan liitettäisiin valinta-aksiooma. Paul Cohen osoitti vuonna 1963 että kontinuumihypoteesiä ei myöskään voida todistaa oikeaksi Zermelon–Fraenkelin joukko-opissa. Siten kontinuumihypoteesi on riippumaton valinta-aksioomalla laajennetusta Zermelon–Fraenkelin joukko-opista. Molemmat tulokset olettavat Zermelon–Frankelin aksioomien olevan ristiriidattomia. Aksioomien ristiriidattomuuden uskotaan yleisesti pitävän paikkansa.

Hypoteesin riippumattomuuden perusteella monien muiden otaksumien on myös osoitettu olevan riippumattomia aksiomisysteemistä.

Lähteet
-------

* Gödel, Kurt: 'The Consistency of the Continuum-Hypothesis' Princeton University Press 1940
* McGough, Nancy: Continuum Hypothesis

Kirjallisuutta
--------------

* Lipschutz, Seymour: *Set Theory and Related Topics*. McGraw-Hill, 1964. ISBN 0-07-037986-6.

Hilbertin ongelmat

* I
* II
* III
* IV
* V
* VI
* VII
* VIII
* IX
* X
* XI
* XII
* XIII
* XIV
* XV
* XVI
* XVII
* XVIII
* XIX
* XX
* XXI
* XXII
* XXIII
**Halikarnassoksen teatteri** oli antiikin aikainen kreikkalainen teatteri Halikarnassoksessa Vähässä-Aasiassa, nykyisessä Turkissa. Sen rauniot sijaitsevat nykyisen Bodrumin kaupungin pohjoisosassa.

Halikarnassoksen teatterin rauniot.
Halikarnassoksen teatteri rakennettiin hellenistisellä kaudella tai jo klassisen kauden lopulla. Tarkemmasta ajoituksesta on esitetty erilaisia arvioita: joskus se on ajoitettu jo Mausolloksen ajalle 300-luvulle eaa. joskus viimeistään 200-luvun eaa. alkupuolelle ja joskus puolestaan 100-luvun eaa. lopulle. Lopullisen muotonsa teatteri sai roomalaisella kaudella 100-luvulla jaa. jolloin sitä muutettiin ja laajennettiin. Sitä ei kuitenkaan ilmeisesti muutettu koskaan varsinaiseksi roomalaiseksi teatteriksi.

Teatteri sijaitsi kaupungin akropoliin kaakkoisosassa ja sen katsomo avautui etelään. Se oli tyypillinen kreikkalainen puolikaarenmuotoinen teatterirakennus, jonka keskellä oli pyöreä orkhestra. Sen katsomon halkaisija oli noin 86 metriä ja orkhestran halkaisija noin 18 metriä. Katsomossa oli tilaa noin 10 000–13 000 hengelle. Skene- eli näyttämörakennus oli kaksikerroksinen jo hellenistisen kauden vaiheessa. Roomalaisella kaudella se rakennettiin uudestaan.

Teatteri oli suhteellisen hyvin säilynyt vielä vuonna 1815, mutta nykyisin siitä on jäljellä vain vähäisiä osia. Teatterin kaivaukset suoritettiin vuonna 1973 Umit Serdaroglun johdolla. Kaivausten jälkeen sen katsomon alaosaa on kunnostettu vuosina 1976 ja 1985 sekä 2000–2003, ja sitä käytetään nykyisin erilaisiin esityksiin.

Lähteet
-------

1. 1 2  Stillwell, Richard & MacDonald, William L. & McAllister, Marian Holland (toim.): "HALIKARNASSOS (Bodrum) Turkey", *The Princeton Encyclopedia of Classical Sites*. Princeton, N. J.: Princeton University Press, 1976. Teoksen verkkoversio. (englanniksi)
2. 1 2 3 4 5  The Theatre at Halicarnassus *The Ancient Theatre Archive*. Viitattu 2.11.2020.
3. ↑  Frederiksen, Rune: "The Greek Theatre. A Typical Building in the Urban Centre of the Polis?". Teoksessa Heine Nielsen, T. (ed.): *Even More Studies in the Ancient Greek Polis*, s. 65–124. Papers from the Copenhagen Polis Centre 6. Historia Einzelschriften 162. Stuttgart: Franz Steiner Verlag, 2002.
4. 1 2 3 4  Ancient Theatre in Turkey. Halicarnassus *Tuerkei Antik – On the traces of ancient cultures*. Viitattu 2.11.2020.
5. 1 2 3 4  Ancient Amphitheatre in Bodrum *Bodrum Turkey Travel*.  Arkistoitu 12.5.2019. Viitattu 2.11.2020.
6. ↑  Hansen, Mogens Herman & Nielsen, Thomas Heine: "886 Halikarnassos", *An Inventory of Archaic and Classical Poleis*. An Investigation Conducted by The Copenhagen Polis Centre for the Danish National Research Foundation. Oxford: Oxford University Press, 2004. ISBN 0-19-814099-1.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Halikarnassoksen teatteri** Wikimedia Commonsissa
Vampire Weekend 2013
**Vampire Weekend** on yhdysvaltalainen vuonna 2006 perustettu indie rock -yhtye.

Taustaa
-------

Vampire Weekendin nimi juontaa laulaja Ezra Koenigin samannimisestä harrastelijafilmistä. Yhtye on saanut vaikutteita sekä afrikkalaisesta pop-musiikista että länsimaisesta klassisesta musiikista, ja he ovat käyttäneet tyylistään nimitystä "Upper West Side Soweto". Yhtyeen kappaleista esimerkiksi "Cape Cod Kwassa Kwassa" ja "Oxford Comma" viittaavat kongolaiseen soukous-musiikkiin.

Yhtyeen jäsenet tapasivat opiskellessaan Columbian yliopistossa. Valmistuttuaan he julkaisivat itse tuottaman albuminsa, kun kävivät vielä kokopäivätyössä. Laulaja Ezra Koenig ja rumpali Chris Tomson tekivät yhteistyötä ensimmäisen kerran komedia-rap-yhtyeessä "L'Homme Run". Yhtyeen managerina toimii Ian Montone, joka toimi myös The White Stripesin managerina. Yhtyeellä on sopimus XL Recordingsin kanssa, jonka yhtye halusi levy-yhtiökseen jo ennen kuin yksikään levy-yhtiö oli ottanut heihin yhteyttä.

Yhtye sai paljon huomiota monissa blogeissa kuten Stereogumissa. Vuonna 2007 *Rolling Stone* listasi Vampire Weekendin "Cape Cod Kwassa Kwassa" -kappaleen vuoden 67. parhaaksi. Marraskuussa 2007 yhtye kiersi Isossa-Britanniassa The Shinsin kanssa. *Spin*-lehti nimesi yhtyeen "Vuoden parhaaksi uudeksi bändiksi" maaliskuussa 2008.

Vampire Weekendin nimeä kantava debyyttialbumi ilmestyi 29. tammikuuta 2008. Yhtyeen toinen albumi "Contra" ilmestyy Englannissa 11. tammikuuta ja USA:ssa 12. tammikuuta.

Tuotanto
--------

### Albumit

* *Vampire Weekend* (2008)
* *Contra* (2010)
* *Modern Vampires of the City* (2013)
* *Father of the Bride* (2019)
* *Only God Was Above Us* (2024)

### EP:t

* *Vampire Weekend* (2007)
* *The Kids Don't Stand A Chance* (2008)
* *The MySpace Transmissions* (digi-EP) (2008)

Lähteet
-------

1. ↑  "Trailer: Vampire Weekend", *LimeWire Music Blog*, 2008-01-29.
2. ↑  "Preppie Afro-Pop and Other Odd Blends", *The New York Times*, 2007-06-18.
3. ↑  Greenwald, Andy. "Vampire Weekend: The Graduates", *Spin*, 2007-02-25.
4. ↑  Vampire Weekend *thedelimagazine.com*.  Arkistoitu 26.11.2020. Viitattu 2.6.2009. (englanniksi)
5. ↑  "Band to Watch: Vampire Weekend", *Stereogum*, 2006-04-13. Luettu 2009-06-02. Archived from the original on 2008-09-16.
6. ↑  "The 100 best Songs of 2007", *Rolling Stone*, 2007-12-27. Luettu 2009-06-02. Archived from the original on 2010-03-24.
7. ↑  "Vampire Weekend To Tour With The Shins", *Angryape*, 2007-10-11.
8. ↑  "Vampire Weekend: The Graduates", *Spin*, 2008-02-25.
9. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive) Vampire Weekend website

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Vampire Weekend**.
* Virallinen sivusto
* Vampire Weekend Myspacessa (englanniksi)
**VOACAP (Voice of America Coverage Analysis Program)** on tietokoneohjelma, joka ennustaa lyhytaaltoalueen (3-30 MHz) radioaaltojen etenemistä tilastollisten todennäköisyyksien pohjalta. Se kehitettiin alun perin VOA:n (Yhdysvaltain yleisradioasema Voice of America, "Amerikan Ääni") tarpeisiin IONCAP-ohjelmasta, mistä juontuu myös ohjelman nimi.

Ohjelman kehitystyöstä vastasi Yhdysvaltain kauppaministeriön tutkimuslaboratorio Institute for Telecommunication Sciences (ITS). IONCAP:sta löytyneitä virheitä korjattiin ja tietojen syöttöön suunniteltiin graafinen käyttöliittymä. Samalla tulosten esittämiseen tehtiin graafiset käyttöliittymät.

Myöhemmin kun VOACAP-ohjelmapaketin rahoitus loppui, ennusteen laskennasta vastaavan ohjelmamoduulin (voacapw.exe) Fortran-kielinen lähdekoodi ja kaikki binäärimuotoiset ohjelmat saatettiin ilmaiseksi julkiseen levitykseen. Voacapw.exe-ohjelmamoduuli ei nauti tekijänoikeuden suojaa, joten sitä saa vapaasti käyttää haluamallaan tavalla. Tästä syystä voacapw.exe-ohjelmaa käytetään joidenkin radioamatööreille ja lyhytaaltokuuntelijoillekin suunnattujen kaupallisten ohjelmien laskentamoottorina.

ITSHFBC-ohjelmapaketti, joka sisältää kolme ennusteohjelmaa (VOACAP, ICEPAC ja REC533) oheisohjelmineen, on ladattavissa ilmaiseksi Internetistä. Ohjelmia ylläpitää - pitkälti harrastuspohjalta ja erilaisten toimeksiantojen pohjalta - niiden ohjelmoija, amerikkalainen Gregory Hand. Nämä kolme ohjelmaa käyttävät erilaisia signaalinetenemismalleja. Ohjelmien käyttöliittymät on suunniteltu tarkoituksella yhteneväisiksi, mutta algoritmit toimivat eri periaatteilla.

Aiheesta muualla
----------------

* VOACAP-ohjelma ja käyttöohjeistus (englanniksi)
* HamCAP kanadalaisen Alex Shovkoplyaksen VE3NEA kehittämä, ilmainen VOACAP-pohjainen ohjelma, joka osaa laskea yksinkertaiset yhteysvälilaskelmat ja peittoaluekartat.
* Tee-se-itse täsmäennuste YLE Radio Finlandin lähetyksille (Arkistoitu – Internet Archive)
* VOACAP ennustaa kuuluvuuden signaali-kohinasuhteen avulla (Arkistoitu – Internet Archive)
* VOACAP taajuussuunnittelun työkaluna (Arkistoitu – Internet Archive)
* Avaruussään vaikutuksesta HF-keliin (Arkistoitu – Internet Archive)
* Avaruussään tarkkailua IonoProbella (Arkistoitu – Internet Archive)
**Charlotte Wilhelmine Franziska "Minna" Brandes** (21. toukokuuta 1765 Berliini – 13. kesäkuuta 1788 Hampuri) oli saksalainen näyttelijä, laulaja, säveltäjä ja pianisti. Hän oli kahden näyttelijän – Johann Christian Brandesin ja Esther Charlotte Brandesin (o.s. Koch) – tytär. Hänen kumminsa oli runoilija Gotthold Ephraim Lessing.

Brandes esiintyi ensimmäisen kerran näyttämöllä jo tammikuussa 1768 Leipzigissä Heinrich Gottfried Kochin seurueessa. Tuolloin esitettiin Johann Christian Brandesin komedia *Der Schein trügt*. Tämän jälkeen Brandes esiintyi vanhempineen Abel Seylerin johdolla eri kaupungeissa. Vuodelta 1789 peräisin olevan elämäkerran mukaan Brandes esiintyi laulajana ensimmäisen kerran oopperassa Weimarissa vuonna 1772. Weimarissa hänelle opettivat pianonsoittoa Friedrich Hönicke, Ernst Wilhelm Wolf ja Anton Schweitzer. Hän sai Dresdenissä laulun opetusta Antonio Mariottinilta. Brandesin myöhempiä opettajia olivat Gertrud Elisabeth Mara, Giovanni Carlo Concialini, Julius August Fehre ja Friedrich August Baumbach.

Brandes esiintyi 1770-luvun lopussa vanhempineen Pasquale Bondinin seurueessa Dresdenissä ja Leipzigissä. Vuosina 1779–1781 hän esiintyi vanhempiensa kanssa Mannheimin hoviteatterissa ja kaudella 1781–1782 Hampurin teatterissa. Syksystä 1782 kevääseen 1784 Brandes oli vanhempiensa kanssa esiintyjänä teatterissa Riiassa. Palattuaan Hampuriin Brandes esiintyi kaupungin teatterissa, jota oli johtamassa vuosina 1785–1786 hänen isänsä. Hän jatkoi esiintymistä siellä Friedrich Ludwig Schröderin johdolla maaliskuuhun 1788. Brandes osallistui Hampurissa työskentelynsä aikansa muun muassa Konstanzen roolissa tuotantoon Wolfgang Amadeus Mozartin oopperasta *Ryöstö Seraljista* vuonna 1787. Hän piti julkisia esiintymisiä myös pianistina. Viimeisen tiedossa olevan esiintymisensä Brandes teki 3. maaliskuuta 1788 Leonoren roolissa Carl Ditters von Dittersdorfin singspielissä *Doktor und Apotheker*.

Brandesin kuoltua Friedrich Hönicke ja isä Johann Christian Brandes julkaisivat tämän sävellystuotannon kokoelmassa *Musikalischer Nachlass*. Brandesin sävellykset herättivät aikanaan melko laajaa kiinnostusta. Hänen tuotantoonsa kuuluu pianokappaleita sekä yksinlauluja italian ja saksan kielillä.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Brandes, Minna Deutsche Biographie, viitattu 4.4.2024 (saksaksi)
2. 1 2 3 4 5  Minna Brandes Weber-Gesamtausgabe, viitattu 4.4.2024 (saksaksi)
3. 1 2  Minna Brandes Répertoire International des Sources Musicales 27.5.2014, viitattu 4.4.2024 (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* IMSLP: nuotteja