recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Nils Bolander 1933
**Nils Fredrik Bolander** (18. heinäkuuta 1902 Västerås, Ruotsi – 7. joulukuuta 1959 Lund) oli ruotsalainen luterilainen pappi, Lundin hiippakunnan piispa sekä runoilija ja kirjailija.

Nils Bolander oli kotoisin Västeråsista, jossa hänen isänsä oli tuomiokirkkourkuri. Isä kuoli kuitenkin kun Nils oli vain yhden vuoden ikäinen, mutta omien sanojensa mukaan hän peri "rytmien lahjan ja voimakkaasti virtaavan pelimannin veren".

Bolander opiskeli teologiaa Uppsalan yliopistossa ja opiskeluaikanaan hän sai vaikutteita arkkipiispa Nathan Söderblomilta ja norjalaiselta teologian professorilta Ole Hallesbyltä. Hänet vihittiin papiksi Västeråsin hiippakunnassa. Hän jatkoi opiskelua ja valmistui teologian lisensiaatiksi 1929. Nils Bolander oli myös virsitutkija, hymnologi. Teoksessaan *Samfund och sångbok* (Yhteisö ja laulukirja) hän tarkastelee Ruotsissa esiintyneitä hengellisiä liikkeitä ja yhteisöjä sekä niiden laulukirjoja. 

Hän toimi pappina lähinnä Taalainmaalla kunnes hänet valittiin Tukholman Engelbrektin seurakunnan komministeriksi 1940 ja kirkkoherraksi 1947. Seurakuntatyönsä ohella hän julkaisi useita runo- ja saarnakokoelmia ja esiintyi usein radioapuhujana. Hän oli myös pidetty saarnaajana. Hänet valittiin 1950 Lundin tuomiorovastiksi, vaikka hän ei ollut koskaan käynyt Lundissa. Valintaan vaikutti hänen radio-ohjelmansa joita voitiin kuunnella koko maassa. 1958 hänet valittiin Lundin hiippakunnan piispaksi. Tätä virkaa hän ehti hoitaa vain lyhyen aikaa, hän kuoli joulukuussa 1959.

Bolanderin paimenkirjeen (*Herdabrev till Lunds stift*) aiheena oli pappina oleminen (*Att få vara präst*), ja oman leimansa sille antoivat lukuisat runot. Kirjasta otettiin neljä painosta ja se on ilmestynyt myös tanskaksi.

Bolander on kirjoittanut runojen ohella myös virsiä. Yksi Bolanderin virsi on vuoden 1986 Ruotsin kirkon virsikirjassa, virsi 562 "Herra antoi, ottikin" (Herren gav, och Herren tog) vuodelta 1933. Sen on suomentanut Per Boreman 1946 ja Pekka Kivekäs uudelleen 1998. Suomen evankelis-luterilaisen kirkon virsikirjassa on myös yksi hänen kirjoittamansa virsi, virsi 519 "On työni, Herra, lahjaasi".

Lähteet
-------

1. 1 2  Per Olof Nisser, Inger Selander, Hans Bernskiöld: *Psalmernas väg. Kommentaren till text och musik i Den svenska psalmboken*
Band 3 Psalmerna 421-651 Liturgiska sånger 652-700.*, s. 332. Wessmans musikförlag AB Visby, 2019. ISBN 978-91-877-1068-1. Ruots.*
2. 1 2  519 On työni, Herra, lahjaasi *virsikirja.fi*. Viitattu 7.12.2020.
3. ↑  Oscar Lövgren: *Psalm- och sånglexikon*, s. 90. Gummesons bokförlag, Stockholm, 1964. Ruots.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Suomi (KANTO)
* Yhdysvallat
* Ruotsi
* Alankomaat

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
Mosambikin maakunnat:  
1 – Cabo Delgado  
2 – Gaza  
3 – Inhambane  
4 – Manica  
5 – Maputo (pääkaupunki)  
6 – Maputo  
7 – Nampula  
8 – Niassa  
9 – Sofala  
10 – Tete  
11 – Zambezia
**ISO 3166-2:MZ** on ISO-standardointijärjestön standardi, joka määrittää geokoodit Mosambikille. ISO 3166-2:MZ on ISO 3166-2 -standardin osajoukko, joka määrittää kymmenen maakunnan sekä pääkaupunki Maputon koodit.

Koodit
------

Koodin ensimmäinen osa on ISO 3166-1 -standardin mukainen Mosambikin maakoodi "MZ". Toinen osa on aluekohtainen kirjain, paitsi pääkaupunki Maputolla kolmikirjaiminen tunnus.

| Koodi | Alue |
| --- | --- |
| MZ-A | Niassa |
| MZ-B | Manica |
| MZ-G | Gaza |
| MZ-I | Inhambane |
| MZ-L | Maputo (maakunta) |
| MZ-MPM | Maputo (kaupunki) |
| MZ-N | Nampula |
| MZ-P | Cabo Delgado |
| MZ-Q | Zambezia |
| MZ-S | Sofala |
| MZ-T | Tete |

Katso myös
----------

* ISO 3166-2, lähdetaulukko kaikille alueellisille koodeille
* ISO 3166-1, lähdetaulukko kaikille maakoodeille, jota käytetään esimerkiksi verkkotunnusten päätteissä

Lähteet
-------

1. ↑  ISO 3166:MZ ISO. Viitattu 23.3.2018. (englanniksi)
**Avant-kortti** oli suomalainen maksukortti, joka oli tarkoitettu erityisesti pienten ostosten maksamiseen. Avant-kortti oli sirukortti.

Suomen Pankin perustama *Toimiraha Oy* laski liikkeelle ensimmäiset Avant-kortit 1993, alkuvaiheessa puhelukorteiksi. Myöhemmin kortin käyttöaluetta laajennettiin pysäköintiin. Aluksi Avant-kortit olivat ennakkoon ladattuja. Vuonna 1994 julkistettiin uudelleenladattava Avant-kortti. Vuodesta 1995 Avant-korttia hallinnoi pankkien omistama *Automatia Rahakortit Oy*.

Avant-kortti uudistettiin vuonna 1996. Tuolloin kortti yhdistettiin osaksi pankkiautomaatti- ja pankkikorttia. Kortille saattoi ladata rahaa pankkiautomaatista. Avant-kortin käyttöaluetta laajennettiin puheluista ja pysäköinnistä myös muihin ostoksiin.

Avant-kortin tyypillisiä käyttöpaikkoja olivat yleisöpuhelinten lisäksi henkilöstöruokalat, bussit, kioskit ja parkkimittarit. Vuonna 2001 maksupisteitä oli noin 6000. Avant-korttirahaominaisuuden sisältäviä maksukortteja oli vuonna 2002 liikkeellä yhteensä 900 000. Kortin käyttö oli kuitenkin vähäistä. Tavallisempaa oli maksaa pienet ostokset pankkikortilla. Käytön vähäisyyteen saattoi vaikuttaa myös se, että rahan lataamisesta kortille perittiin erillinen maksu.

Järjestelmä lopetettiin maaliskuussa 2006. Viime vaiheessa kortti kävi enää joidenkin taloyhtiöiden pesuloissa.

Lähteet
-------

1. ↑  Veikko Saarinen – Kirsti Tanila – Kimmo Virolainen: Payment and settlement systems in Finland 1995 (PDF)  7.2.1996. Suomen Pankin keskustelualoitteita 2/96.  Arkistoitu 2.10.2013. Viitattu 30.9.2013. (suomeksi)
2. ↑  Veikko Saarinen: Maksujärjestelmät ja -välineet Suomessa (PDF)  18.6.1996. Suomen Pankin keskustelualoitteita 17/96.  Arkistoitu 24.9.2015. Viitattu 30.9.2013. (suomeksi)
3. ↑  Avant-korttiraha käyttöön vuoden lopulla[vanhentunut linkki] Henriikka Karttunen Kauppalehti 14.06.1996 , sivu 12
4. ↑  Sähköinen käteinen on yrityksille rahasampo Arno Ahosniemi, Ylioppilaslehti 16.2.2001
5. ↑  Hanna Jyrkönen – Heli Paunonen: Card, Internet and mobile payments in Finland (PDF)  12.3.2003. Suomen Pankin keskustelualoitteita 8/2003.  Arkistoitu 2.10.2013. Viitattu 30.9.2013. (englanniksi)
6. ↑  Avant-kortti haudattiin lopullisesti Ahti Terhemaa, Digitoday 10.4.2006
**Nettoveroaste** on kansantalouden tunnusluku, joka mittaa verojen ja pakollisten maksujen osuutta bruttokansantuotteesta tulonsiirtojen jälkeen. Nettoveroaste saadaan, kun bruttoveroasteesta vähennetään julkisyhteisöjen kotitalouksille ja yrityksille maksamien tukipalkkioiden sekä tulon- ja pääomansiirtojen osuus. Nettoveroasteesta ei kuitenkaan vähennetä vapaaehtoisia rahamääräisiä sosiaalietuuksia.

Nettoveroasteeseen vaikuttavat tulonsiirrot sekä se, tuotetaanko sosiaali- ja terveyspalvelut julkisella vai yksityisellä puolella.

Vuonna 2015 nettoveroaste oli Suomessa 17,6 %. Nettoveroaste pieneni Suomessa 1990-luvun lamavuosina tuntuvasti, kun tulonsiirrot paisuivat.

Lähteet
-------

1. 1 2  Verokertymä 92 miljardia euroa vuonna 2015 *Veronmaksajain Keskusliitto ry*. Viitattu 8.1.2018. [vanhentunut linkki]
2. ↑  Nettoveroaste | Käsitteet | Tilastokeskus *www.stat.fi*. Viitattu 8.1.2018.
3. 1 2  Suomi mustaa turhaanmainettaan verovertailuissa *Ilta-Sanomat*.  5.2.2002. Viitattu 8.1.2018.
**Lappeenrannan museot** on yhteisnimitys Lappeenrannan kaupungin museoille, joita ovat Etelä-Karjalan museo, Lappeenrannan taidemuseo, Ratsuväkimuseo ja Wolkoffin talomuseo. Kolme ensimmäistä toimivat Kristiinankadulla Lappeenrannan linnoituksen vanhoissa rakennuksissa. Talomuseo on linnoituksen ulkopuolella, Kauppakadun varrella.

Lappeenrannan museot on toiminut Etelä-Karjalan alueellisena vastuumuseona vuoden 2020 alusta lähtien pohjautuen vuonna 2019 säädettyyn uuteen museolakiin. Käytännössä tämä tarkoittaa sitä, että Lappeenrannan museoiden henkilöstö vastaa Etelä-Karjalan alueella kulttuurihistoriallisten museoiden toiminnan edistämisestä, kulttuuriympäristön vaalimisesta ja alueellisesta taidemuseotyöstä. Sen lisäksi Lappeenrannan museot hoitaa alueellista taidemuseotehtävää myös Kymenlaakson maakunnan alueella.

Lappeenrannan museot oli yksi Vuoden museo -kilpailun finalisteista keväällä 2015.

Lähteet
-------

1. ↑  Lappeenrannan museot Facebookissa. Viitattu 2.1.2019.
2. ↑  Tervetuloa tutustumaan Lappeenrannan museoihin Lappeenrannan kaupunki.  Arkistoitu 2.1.2019. Viitattu 2.1.2019.
3. ↑  Lappeenranta - Museot - Lappeenrannan kaupunki *www.lappeenranta.fi*.  Arkistoitu 23.4.2021. Viitattu 7.5.2021.
4. ↑  Alueelliset vastuumuseot - Museovirasto *www.museovirasto.fi*. Viitattu 7.5.2021.
5. ↑  Serlachius-museo Gösta on Vuoden museo – museoiden parhaimmistoa palkittiin Museogaalassa  19.5.2015. Suomen museoliitto.  Arkistoitu 31.12.2018. Viitattu 2.1.2019.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * n
* k
* m
Perustiedot Wikidatassa: Lappeenrannan museot (Q58636578)ohje |
| --- |
|  |
| esiintymä kohteesta | alueellinen vastuumuseo |
|  |
| valtio | Suomi |
|  |
| sijaitsee hallinnollisessa yksikössä | Lappeenranta |
|  |
|  |

 |
**Lappeenrannan kaupungintalo** on Lappeenrannan kaupungin hallintorakennus, jossa toimistotilojen lisäksi sijaitsee myös yli 600-paikkainen Lappeenranta-sali. Kaupungintalo sijaitsee kauppakeskus IsoKristiinan länsipuolella. Kaupungintaloa ympäröivät kadut kulkevat kävelysiltojen alla pysäköintihallien tasolla.

Lappeenrannan kaupungintalon on suunnitellut arkkitehtitoimisto Castrén-Jauhiainen-Nuuttila, ja sen peruskivi muurattiin joulukuussa 1980. Talo rakennettiin vaiheittain: ensimmäiseen vaiheeseen kuului valtaosa tiloista, muun muassa Lappeenranta-sali, ja toisessa vaiheessa lisättiin toimistotiloja. 2010-luvulla kiinteistön mahdollista laajennusta on kaavailtu yhdeksi uuden oikeustalon sijoituspaikaksi, mutta oikeustalohanke on viivästynyt.

Lappeenranta-sali
-----------------

Kaupungintalokiinteistön keskellä sijaitsevassa Lappeenranta-salissa järjestetään noin 150 tilaisuutta vuosittain. Salin avajaiskonsertti pidettiin huhtikuussa 1983. Salin koko on 910 neliömetriä, ja siinä on pohjaltaan neljännesympyrän muotoinen nouseva 621-paikkainen katsomo. Sali on Lappeenrannan kaupunginorkesterin kotisali, ja siellä pidetään myös joka kolmas vuosi järjestettävät Lappeenrannan valtakunnalliset laulukilpailut. Akustiikan on suunnitellut Alpo Halme.

Talossa on myös pienempiä vuokrattavia kokoussaleja sekä ravintola.

Sorjosen kuvauspaikka
---------------------

Televisiosarjassa *Sorjonen* Lappeenrannan kaupungintalon teknisen toimen kokoushuone on esittänyt kaupunginjohtajan työhuonetta. Tila nimettiin vuonna 2017 kokoushuone Sorjoseksi.

Lähteet
-------

1. ↑  Rapistunut suihkulähde saa lähtöpassit – kaupungintalon edusta pannaan sileäksi *Lappeenrannan Uutiset*.  13.7.2016. Viitattu 14.1.2018.
2. ↑  Lappeenrannan kaupungintalo kasvaa *Yle Uutiset*.  2.3.2012. Viitattu 14.1.2018.
3. ↑  Pakarinen, Anu: Lappeenrannan oikeustalosta ei edelleenkään päätöksiä: nykyisen Teletalon korjaaminen on yksi vaihtoehto *Etelä-Saimaa*.  16.6.2017. Viitattu 14.1.2018.
4. 1 2  Heikinheimo, Seppo: Lappeenrantakin sai konserttitalon.  *Helsingin Sanomat*, 15.4.1983, s. 25.
5. ↑  Karelia-salin varauskirja näyttää vähintään yhtä täydeltä kuin viime vuonna *Imatralainen*.  17.4.2013.  Arkistoitu 15.1.2018. Viitattu 14.1.2018.
6. ↑  Lappeenranta-sali *lappeenranta.fi*.  Arkistoitu 15.1.2018.
7. ↑  Kemppainen, Heikki: Tv-sarjan Sorjonen sai oman nimikkohuoneen Lappeenrannan kaupungintalolle *lappeenrannanuutiset.fi*.  13.7.2017. Viitattu 16.12.2019.
Savupirtti ja aitta Tyysterniemessä.Kuvaaja:Aarne Pietinen 1939.
**Lappeenrannan kaupunginmuseon** edeltäjä, Lappeenrannan Pallon kaupunginosaan Joutsenosta siirretty savupirttimuseo vihittiin käyttöön juhlavan Erkko-juhlan yhteydessä 24. kesäkuuta 1910. Etelä-Saimaan Nuorisoseura piti museota yllä yhdeksän vuotta, minkä jälkeen museon ylläpitäminen siirtyi 18.7.1919 perustetulle Lappeenrannan kotiseutuyhdistykselle. Museo kärsi tilan puutteesta ja toimi myöhemmin Muinais-ja kansatieteellisenä museona Pekka Kinnusen talossa Snellmaninkatu 6:ssa sekä Kuninkaankadun (nykyinen Koulukatu) varrella sijainneen kirjastotalon yhteydessä. Savupirttimuseo siirrettiin Tyysterniemeen 1931.

Lappeenrannan Kotiseutu- ja Museoyhdistys luovutti museon Lappeenrannan kaupungin haltuun 1945. Museo siirtyi Lappeenrannan Linnoituksen vartiorakennukseen, joka kunnostettiin museokäyttöön. Lappeenrannan kaupungin museo uusissa tiloissa vihittiin käyttöön 6. elokuuta 1949. Nykyisin tiloissa toimii Ratsuväkimuseo. Museo siirtyi nykyisiin tiloihinsa linnoituksen pohjoiskärjessä sijaitseviin kivimakasiineihin ja avautui Etelä-Karjalan maakuntamuseona 19. heinäkuuta 1962. Museotoiminta siirtyi samalla Etelä-Karjalan maakuntaliiton hallintaan. Etelä-Karjalan maakuntamuseon hoitajana toimi Johannes Hämäläinen vuosina 1962–1972.

Lähteet
-------

* *Miikka Kurri, Jukka Luoto ja Elina Vuori (toim.): Katse menneisyyteen. Etelä-Karjalan museo 100 vuotta. Etelä-Karjalan museon julkaisusarja n:o 32.Saarijärvi 2010.*

### Viitteet

1. ↑  Anniina Kivelä:: *Savupirtistä maakuntamuseoksi*, s. 26–29. Etelä-Karjalan museon julkaisusarja 32, 2010.
2. ↑  Anniina Kivelä: *Savupirtistä maakuntamuseoksi*, s. 30–35. Etelä-Karjalan museon julkaisusarja 32, 2010.
3. ↑  Anniina Kivelä: *Savupirtistä maakuntamuseoksi*, s. 37–47. Etelä-Karjalan museon julkaisusarja 32, 2010.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * n
* k
* m
Perustiedot Wikidatassa: Lappeenrannan kaupunginmuseo (Q31086444)ohje |
| --- |
|  |
| esiintymä kohteesta | kaupunginmuseo |
|  |
| valtio | Suomi |
|  |
| sijaitsee hallinnollisessa yksikössä | Lappeenranta |
|  |
| sijainti | Pallo–Tyysterniemi |
|  |
|  |

 |
| "Saiskos pluvan? / Voiku onnistus!"Vesa-Matti Loiri |
| --- |
|  |
| Singlen tiedot |
|  A-puoli | "Saiskos pluvan?" |
|  Julkaistu | 1968 |
|  Tyylilaji | bluegrass, rock |
|  Levy-yhtiö | Scandia |
| muut singlet |
|  | "Saiskos pluvan? / Voiku onnistus!" |  |

**Saiskos pluvan?** on Vesa-Matti Loirin esikoissingle vuodelta 1968. Kappale on suomeksi sanoitettu versio Earl Scruggsin bluegrass-tyylisestä instrumentaaliteoksesta "Foggy Mountain Breakdown". Sanoituksen teki Pertti Reponen. Singlen b-puoli "Voiku onnistus!" on suomenkielinen versio rock-klassikosta "Rock Around the Clock". Se on niin ikään Reposen sanoittama.

"Saiskos pluvan?" ja "Voiku onnistus!" julkaistiin myös EP-levyllä *Simoploiri* vuonna 1969. Sanoituksensa osalta "Saiskos pluvan?" on humoristinen monologi, jossa Loirin tulkitsema kertoja yrittää vietellä naista orkesterin soittaessa taustalla.

Jope Ruonansuu levytti "Saiskos pluvan?" -kappaleesta oman versionsa "Saiskos luvan, nimittäin".

Lähteet
-------

1. 1 2  Vesa-Matti Loiri – Saiskos Pluvan? *Discogs.com*. Viitattu 28.8.2022. (englanniksi)
2. ↑  Simo Salminen (2), Vesa-Matti Loiri – Simoploiri *Discogs.com*. Viitattu 28.8.2022. (englanniksi)
3. ↑  Exploring Saiskos luvan, nimittäin *Discogs.com*. Viitattu 28.8.2022. (englanniksi)
**Sairas tyttö tanssii** (WSOY 1952) on Aila Meriluodon toinen runokokoelma.

Meriluodon ensimmäinen runoteos *Lasimaalaus* sai ilmestyessään vuonna 1946 positiiviset arviot ja hyvän myyntimenestyksen. Sen jälkeen Meriluoto ei kuuteen vuoteen julkaissut kokoelmaa, joten odotukset seuraavan teoksen suhteen olivat korkealla. Samaan aikaan runoudessa tapahtui murros, kun uusi runoilijapolvi toi loppusoinnuttoman modernismin esille. Uuden polven runoilijoita olivat esimerkiksi Eeva-Liisa Manner, Paavo Haavikko, Helvi Juvonen ja Lasse Heikkilä. Kun Meriluoto oli aloittanut soinnitetun ja riimittelevän runon uudistajana, oli epäselvää, jatkaisiko hän omaa tietään vai liittyisikö modernisteihin.

Teoksen runot ovat suurelta osin 1940-luvulta, ja Meriluoto olisi voinut julkaista sen heti *Lasimaalauksen* jälkeen. Kokoelmassa oli kyllä runoja, jotka näyttivät sopivan kirjoittajan 1950-luvun elämään Lauri Viidan puolisona. Teoksen hallitsevana teemana on hiljeneminen ja vetäytyminen, vaikkakin siinä viitataan myös suuriin saavutuksiin: *"Niin pientä on mitä sanon, / niin suurta tapahtuu"*. Teoksen käsikirjoituksessa kokoelman nimeksi oli merkitty *Kuolema*, ja kuolemiseen viitataan pyörteisenä virtana.

Kokoelman loppuosana on Rainer Maria Rilken käännösrunojen osasto. Meriluoto oli tehnyt tutkimustyötä Rilkestä ja piti tämän tuotantoa esikuvanaan. Niinpä Rilke-osasto tuntuu jatkavan samoja teemoja, joita on Meriluodon omissa runoissa.

Teoksen vastaanotossa korostui V. A. Koskenniemen akateemikon auktoriteetilla esittämä positiivinen arvio, että kokoelma *"täysin määrin täyttää, vieläpä ylittää odotukset"*. Meriluodolle muodostui suorastaan rasitteeksi, että hän leimautui Koskenniemen suojatiksi. Useimmat muut kriitikot olivat varovaisempia. Niinpä Toini Havu arvioi, että runoilijan oman elämän myllerrykset ovat vieneet teoksen tasoa alaspäin. Havu katsoi, että teos on syvästi persoonallinen, kuin räjähdyksen jälkiä kuvaava, mutta silti eteenpäin katsova. Modernisti Tuomas Anhava arvioi, että teos osoittaa kirjoittajan kypsyneen ja itsenäistyneen. Sen runot ovat aikaisempaa syväkulkuisempia ja katsoivat tulevaisuuteen. Runojen säkeet on muotoiltu Anhavan mielestä ihailtavan varmasti ja rakentuvat suuriksi ja moni-ilmeisiksi kokonaisuuksiksi. – Kriitikot eivät tienneet, että kokoelman runot oli kirkoitettu jo 1940-luvulla.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Rajala, Panu: *Lasinkirkas, hullunrohkea: Aila Meriluodon elämästä ja runoudesta*, s. 161–168, 171–173. Helsinki: WSOY, 2010. ISBN 978-951-0-35488-9.
**Villikaislat** (*Les Roseaux sauvages*) on André Téchinén ohjaama ranskalainen draamaelokuva vuodelta 1994. Téchiné on myös käsikirjoittanut omaelämäkerrallisen elokuvansa yhdessä Olivier Massartin ja Gilles Taurandin kanssa.

Juoni
-----

Lounais-Ranskassa Algerian sodan aikana vuonna 1962 ujo, työväenluokkainen teinipoika François (Gaël Morel) käy lukiota ja intoilee elokuvista ja kirjallisuudesta parhaan kaverinsa, kommunistiperheen tytön Maïtén (Élodie Bouchez) kanssa. Maïtén äiti, rouva Alvarez (Michèle Moretti), on François’n äidinkielen opettaja. Sisäoppilaitoksensa asuntolassa François tutustuu rohkean aistilliseen Sergeen, maahanmuuttajaviljelijöiden poikaan (Stéphane Rideau), ja ystävyys johtaa homoseksuaalisiin kokeiluihin. Pian Serge ihastuukin Maïtéen, joka kuitenkin rakastaa François’ta. Sergen veli Pierre kaatuu Algerian sodassa, ja Maïtén äiti ottaa tämän raskaasti koska kieltäytyi auttamasta Pierreä välttämään joutumista rintamalle.

Vastaanotto ja jälkimaine
-------------------------

*Villikaislat* sai Louis Delluc -palkinnon ja Parhaan elokuvan César-palkinnon. César-gaalassa palkittiin myös Téchiné parhaasta ohjauksesta, Élodie Bouchez vuoden tulokkaana sekä työryhmä elokuvan käsikirjoituksesta.

*The New York Timesin* kriitikot valitsivat *Villikaislat* vuonna 2004 yhdeksi kaikkien aikojen tuhannesta parhaasta elokuvasta maailmassa.

Lähteet
-------

1. ↑  The Best 1,000 Movies Ever Made, *The New York Times*. Perustuu teokseen *The New York Times Guide to the Best 1,000 Movies Ever Made*, St. Martin's Griffin 2004. Viitattu 31.7.2017 (Internet Archive).
**Villikkala** on kylä ja tilastoalue Kouvolan Elimäellä. Se sijaitsee entisen Elimäen kunnan alueella Kouvolan eteläosassa. Kylän keskeisenä taloudellisena toimijana on ollut Villikkalan kartano.

Villikkalan tilastoalueeseen kuuluu Villikkalan kylän lisäksi myös suurin osa eteläisen Elimäen kylistä. Asukkaita Villikkalan tilastoalueella on 672.

Villikkalan linnoitus
---------------------

Kymijoki, jonka varrella Villikkala sijaitsee, oli Turun rauhasta lähtien, vuosina 1743–1808, Ruotsin ja Venäjän välisenä rajajokena. Villikkala sijaitsi Ruotsin puolella. Vuonna 1793 sinne alettiin rakentaa rajalinnoitusta, Villikkalan linnoitusta. Rakennustyöt kuitenkin keskeytettiin jo seuraavana vuonna.

Lento-onnettomuus
-----------------

Villikkalaan putosi 14. joulukuuta 1957 Suomen ilmavoimien harjoituslentokone Valmet Vihuri VH-4 syöksykierteestä. Surmansa saivat ylivääpeli Kolehmainen ja upseerikokelas Kuuskoski.

Katso myös
----------

* Villikkalan kartano

Lähteet
-------

* Elimäen historia, Elimäki: Elimäen kunta 1985*lähde tarkemmin?*

### Viitteet

1. ↑  Kouvolan sanomat 9.1.2017, s. 2.
**Nicholas Adam "Nick" Hardwick** (s. 2. syyskuuta 1981 Franklin, Indiana) on yhdysvaltalainen entinen amerikkalaisen jalkapallon pelaaja, pelipaikaltaan sentteri. Hän pelasi koko 11-vuotisen ammattilaisuransa ajan NFL-liigan San Diego Chargersissa.

NFL-ura
-------

Purduen yliopiston joukkueessa pelannut Hardwick varattiin vuoden 2004 NFL:n varaustilaisuuden kolmannella kierroksella, koko tilaisuuden 66. pelaajana. Hänet valittiin kaudella 2006 NFL:n tähdistöotteluun Pro Bowliin. Kauden jälkeen hän allekirjoitti Chargersin kanssa kuuden vuoden ja 17 miljoonan dollarin jatkosopimuksen. 

Hardwick kertoi kauden 2011 loputtua pohtivansa uransa lopettamista. Lopulta hän kuitenkin kertoi jatkavansa ainakin seuraavan kauden.  Lopulta Hardwick ilmoitti helmikuussa 2015 lopettavansa uransa 11 kauden jälkeen. Viimeisellä kaudellaan Hardwick kykeni niskavamman vuoksi pelaamaan vain yhdessä ottelussa.

Lähteet
-------

1. ↑  Nick Hardwick Contract, Salaries and Transactions Spotrac (englanniksi)
2. ↑  Nick Hardwick says he'll play in 2012 ESPN (englanniksi)
3. ↑  Nick Hardwick Announces Retirement *Bleacher Report*. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Profiili Chargers.com -sivustolla (Arkistoitu – Internet Archive)
**Nicholas Edward "Nick" Foles** (s. 20. tammikuuta 1989 Austin, Texas) on yhdysvaltalainen amerikkalaisen jalkapallon pelaaja, pelipaikaltaan pelinrakentaja. Hän pelaa tällä hetkellä NFL-liigan Chicago Bearsissa.

Ura
---

Ennen ammattilaisuraansa Foles pelasi yliopistojalkapalloa Arizonan yliopiston joukkueessa. Hän oli kolmannen kierroksen varaus vuoden 2012 NFL:n varaustilaisuudessa. Ensimmäisen yliopistovuotensa hän vietti Michiganin osavaltionyliopistossa, mutta siirtyi vuoden jälkeen Arizonaan.

NFL-uransa alussa Foles ja Michael Vick toimivat vuorollaan Eaglesin aloittavana pelinrakentajana, molempien kärsiessä vuorollaan loukkaantumisista. Kaudella 2013 Folesista tuli joukkueen kiistaton aloittava pelinrakentaja, kun Vick siirtyi muualle. Foles teki läpimurtonsa kyseisellä kaudella ja hänet valittiin pelaamaan liigan tähdistöotteluun Pro Bowliin.

Kaudeksi 2014 Eaglesin päävalmentajaksi tuli Chip Kelly, joka muutti joukkueen pelisysteemin radikaalista. Foles ei sopeutunut uuten systeemiin ja Mark Sanchez syrjäytti hänet kauden puolessa välissä. Kauden jälkeen Eagles myi Folesin St. Louis Ramsiin, jossa hän pelasi yhden vuoden. Foles ei vakiinnuttanut rooliaan aloittavan pelinrakentaja, vaan joutui jakamaan peliaikaa Case Keenumin kanssa. Rams varasi kevään 2016 varaustilaisuudessa pelinrakentaja Jared Goffin, minkä jälkeen Foles pyysi seuraa purkamaan sopimuksensa, mihin Rams suostui.

Foles teki kaudeksi 2016 sopimuksen Kansas City Chiefsin kanssa. Hän pelasi Alex Smithin varamiehenä ja sai pelata kolmessa ottelussa Smithin ollessa loukkaantumisen takia sivussa. Foles palasi Philadelphiaan keväällä 2017. Hänestä tuli Carson Wentzin varamies ja tämän loukkaannuttua runkosarjan loppupuolella Foles otti aloittavan pelinrakentajan roolin Philadelphiassa. Hän johdatti Eaglesin Super Bowl LII:n voittoon.

Kaudella 2018 Wentz palasi aloittavaan rooliin. Kaudesta näytti tulevan edellisen toisinto Wentzin loukkaantuessa taas runkosarjan loppupuolella. Folesin johdolla Eagles eteni pudotuspelien toiselle kierrokselle, jossa joukkue kuitenkin hävisi niukasti New Orleans Saintsille luvuin 14–20. Folesin sopimus päättyi tuohon kauteen ja hän siirtyi neljävuotisella sopimuksella Jacksonville Jaguarsiin.

Foles loukkaantui kauden 2019 ensimmäisessä ottelussa ja häntä tuurannut Gardner Minshew vei lopulta Jaguarsin aloittavan pelinrakentajan roolin. Kauden jälkeen Jaguars myi Folesin Chicago Bearsiin vaihdossa varaustilaisuuden varausvuoroon.

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Yhdysvallat

 |

 |

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.
**Paajala** eli **Paajalan kartano**, **Örnevik** tai **Kotkalahti** on Joroisten Kotkatlahdessa, Frugårdin kartanon lähistöllä sijaitseva kartano. Kartano kuuluu osana Joroisten kartanoiden muodostamaan valtakunnallisesti merkittävien rakennettujen kulttuuriympäristöjen kohteeseen.

Nuijasodan aikana Kotkatlahden kylä oli Savon talonpoikien päämaja, jonne koottiin noin 200 miestä. Klaus Flemingin nihdit hajottivat miesjoukon tammikuussa 1597, ja tekivät siitä päämajansa.

Ratsumestari Nils Groth sai Paajalan pienen talon 1659 ratsupalvelusta vastaan. Hän hankki myös neljä muuta Kotkatlahden taloa itselleen 1650-luvun lopulla. Groth osallistui menestyksekkäästi Ruotsin kuninkaiden Kaarle X Kustaan ja Kaarle XI:n käymiin sotiin. Lundin taistelun (1677) jälkeen Groth aateloitiin nimellä Grotenfelt. Hän osallistui rakuunoineen Kaarle XII:n sotatoimiin vielä Suuressa Pohjan sodassa. Sairastuttuaan kahakoissa Grotenfelt palasi kotiinsa, jossa kuoli 1703.

Kartanon nimi Paajala tulee tilan 1500- ja 1600-luvuilla omistaneista Paajasista. 1600-luvun lopulla, viimeistään vuonna 1690 kartanoa ryhdyttiin kutsumaan Örnevikiksi sen sijaintipaikan Kotkatlahden kylän ruotsinnoksena. Kartano on Grotenfeltin suvun kantatila.

Kartanon nykyinen päärakennus on empiretyylinen pitkänurkkatalo. Se on siirretty nykypaikalleen 1830-luvulla. Rakennusta jatkettiin myös samassa yhteydessä. Pihapiirin hirsinen väentupa on vuodelta 1874.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Paajala, Örnevik *Herrasväen asuinpaikat – Etelä-Savon kartanot ja kartanoiksi kutsutut : Joroinen*. Mikkelin kirjasto. Viitattu 30.4.2017 ja 16.9.2019.
2. ↑  Joroisten kartanot *Valtakunnallisesti merkittävät rakennetut kulttuuriympäristöt, rky.fi*. Museovirasto. Viitattu 16.9.2019.
3. 1 2 3  C. J. Gradberg (teksti), Kai Dahl (valokuvat): *Suomen kartanoita*, s. 180–183 (Kotkalahti ja Järvikylä). Suomentanut Irma Savolainen. Helsinki: Kustannusosakeyhtiö Otava, 1989. ISBN 951-1-10774-7 (sid.). (suomeksi)
**Jaakko Jaakonpoika Merenoja** (6. toukokuuta 1825 Kalajoki – 6. kesäkuuta 1912 Kalajoki) oli suomalainen Kalajoella asunut maanviljelijä, valtiopäivämies ja messinkivaluri.

Merenojan vanhemmat olivat renki Jaakko Joonaanpoika Merenoja (sukunimi alun perin Torvi) ja Anna Ollintytär Ventelä, o.s. Ojala. Merenoja oli oppipoikana kalajokisen Olli Helanderin messinkivalimossa ja meni naimisiin tämän tyttären Lusiinan kanssa. Merenoja viljeli Kalajoen suurimpiin kuuluvaa taloa ja otti ensimmäisenä pitäjässä käyttöön niitto- ja haravakoneen sekä rullaäkeen. Hän toimi myös laivanvarustajana ja omisti 1860-luvulla yhdessä toisen kalajokisen talonpojan Juho Pahikaisen kanssa *Liukas*-nimisen purjelaivan, jolla kuljetettiin viljaa, tervaa, potaskaa ym. Ruotsiin ja Venäjälle. Myöhemmin Merenoja oli vielä osakkaana 1885 uponneessa Kalaja-laivassa. Merenoja toimi lisäksi messinginvalajana ja valmisti kynttilänjalkoja, kattokruunuja ja aisakelloja.

Merenoja oli Salon eli Saloisten tuomiokunnan edustaja talonpoikaissäädyssä valtiopäivillä 1872. Hän teki valtiopäivillä aloitteita muun muassa rautatien rakentamiseksi Ouluun, oluen valmistuksen ja myynnin saattamiseksi kunnan luvasta riippuvaksi sekä mustalaisten ja laukkuryssien kiertelyn estämiseksi. Vuonna 1881 Merenoja esitti kauppalan perustamisesta Kalajoen suulle. Merenojan kirjoittamia maanviljelysaiheisia lehtiartikkeleita ilmestyi muun muassa oululaisessa *Kaiku*-lehdessä.

Lähteet
-------

* Olavi Eilo: Jaakko Merenojan elämäkerta, KirjastoVirma 2007 (Arkistoitu – Internet Archive)
* Erkki Ahon Merkkihenkilöitä-blogi 30.11.2008: Jaakko Merenoja – valtiopäivämies

### Viitteet

1. ↑  Viljo Hytönen: *Talonpoikaissäädyn historia. II Osa: Säädyn jäsenet, sihteerit ja tulkit*, s. 175–176. Helsinki: Otava, 1926.
Yliluutnantti Niu Yoshitada komppaniansa kanssa 26. helmikuuta 1936.**Helmikuun 26. päivän välikohtaus** (jap. 二・二六事件, *Ni-niroku jiken*) oli vallankaappausyritys Japanissa 26.–29. helmikuuta vuonna 1936. Sen aloittivat keisarillisen Japanin armeijan äärinationalistisen ryhmittymän Kōdō-han upseerit. 1 400 sotilasta nuorten upseerien komennuksessa ottivat haltuunsa Tokion keskustan ja surmasivat useita johtavia poliitikkoja, kuten talousministeri Takahashi Korekiyon, kenraali Jōtarō Watanaben ja *naidaijin* Saitō Makoton. He hyökkäsivät myös pääministerin asuntoon ja *jijūn* (kamariherran) asuntoon, mutta epäonnistuivat heidän murhaamisessaan: pääministeri Keisuke Okada ja amiraali Kantarō Suzuki pelastuivat täpärästi. 

Kapinalliset lähestyivät armeijaministeri Yoshiyuki Kawashimaa ja vaativat uuden hallituksen muodostamista. Vaikka jotkut korkea-arvoiset upseerit kannattivat vallankaappausta, armeijan yleisesikunta ja erityisesti tapahtumista raivostunut keisari Hirohito vastustivat sitä. Neuvottelut kapinallisten kanssa epäonnistuivat, joten seuraavana päivänä julistettiin sotalaki ja kapinallisia komennettiin vetäytymään. Kapinalliset olivat luulleet toimivansa keisarin puolesta ja antautuivat muutaman päivän kuluttua. Kaksi kapinan johtajaa teki seppukun, ja loput 19 tuomittiin salaisessa oikeudenkäynnissä kuolemaan. Heihin kuului oikeistolainen ajattelija Ikki Kita. Armeija käytti tapahtumia oman vaikutusvaltansa lisäämiseen.

Lähteet
-------

* Cortazzi, Hugh: *The Japanese Achievement*, s. 229–230. Lontoo: Sidgwick and Jackson, 1990. ISBN 0-283-99647-1. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Helmikuun 26. päivän välikohtaus** Wikimedia Commonsissa

* Tokion kohtalokkaat laukaukset, Suomen Kuvalehti, 07.03.1936, nro 10, s. 10, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
**Kylänlahden työväentalo** oli Lieksan kaupungin (tuolloin Pielisjärvi) Kylänlahden kylässä sijainnut työväentalo. Talo myytiin purettavaksi vuoden 1967 lopussa.

Historiaa
---------

Kylänlahden työväenyhdistys (vuoteen 1937 saakka Kylänlahden Varpasen Työväenyhdistys) perustettiin vuonna 1905. Talo rakennettiin tai ainakin rakentaminen aloitettiin ilmeisesti jo vuonna 1923. Vuonna 1935 mainittiin yhdistyksen olleen pari vuotta "toimettomana" talossa olleiden "eräiden puutteellisuuksien" vuoksi. Taloa oli kunnostettu talkoilla kyseisen vuoden kevättalvesta alkaen, ja syksyllä vietettiin tupaantuliaisia. Uudistettu talo käsitti salin, näyttämön ja ravintolan. Tupaantuliaisissa väkeä sanottiin olleen salin täydeltä.

Sota-aikaan taloa käytettiin sotilasmajoitukseen, ja yhdistykselle maksettiin tästä korvausta. Sotien jälkeen taloa vuokrattiin iltamia varten yhdistyksille, työväenjärjestöille ja teattereille. Työväenjärjestöille talo annettiin käyttöön ilman vuokraa, muilta perittiin 250 markkaa/ilta. Yhdistys järjesti itsekin iltamia oman talon lisäksi Kylänlahden nuorisoseuran talolla.

1950-luvulla yhdistyksen toiminta hiipui ja mahdollisesti sammui kokonaan noin kymmeneksi vuodeksi. Vuoden 1967 lopussa työväentalo huutokaupattiin purettavaksi ja siirrettäväksi 310 markan hinnalla. Yhdistyksen jäljelle jäänyt omaisuus siirrettiin Lieksan työväenyhdistykselle sillä ehdolla, että jos Kylänlahden yhdistys myöhemmin jatkaisi toimintaansa, se saisi omaisuutensa takaisin. Ilmeisesti näin ei koskaan tapahtunut.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Palokas, Unto: *Voimakas kansanliike*. Lieksan sosialidemokraattinen kunnallisjärjestö r.y. 2002. ISBN 952-91-4784-8.
2. ↑  Kansan Voima 17.5.1923, no 52 *digi.kansalliskirjasto.fi*. Viitattu 9.9.2022.
3. ↑  Kansan Voima 5.9.1935, no 99 *digi.kansalliskirjasto.fi*. Viitattu 9.9.2022.
4. ↑  Kansan Voima 10.9.1935, no 101 *digi.kansalliskirjasto.fi*. Viitattu 9.9.2022.
**Kyläsaaren jätteenpolttolaitos** oli Helsingin Kyläsaaressa vuosina 1962–1983 toiminut jätteenpolttolaitos.

Jätettä paloi laitoksessa enimmillään 100 000 tonnia vuodessa. Tuolloin ei ollut ilmansuojelulakia eikä noki- ja savupäästöjä vähentävää tekniikkaa, joten laitos aiheutti haittaa ympäristölleen. Laitos päästi ilmaan suuria määriä raskasmetalleja ja siitä tuli huonomaineinen, "jätteenpolton painajainen". Helsingin kaupungin halutessa kolminkertaistaa laitoksen toiminnan nousi sitä vastaan vuonna 1979 kansalaisliike. Liike keräsi 15 000 ihmisen allekirjoittaman adressin jätteenpolton lopettamisesta silloiselle kaupunginjohtaja Raimo Ilaskivelle. Kansalaistoiminnan seurauksena laitos suljettiin vuonna 1983, eikä uutta päätetty rakentaa. Liikkeen laatiman vaihtoehtoisen jätehuoltosuunnitelman seurauksena Helsingissä alettiin enemmän pohtia ja kehittää sekä toteuttaa kierrättämistä. Laitoksen maamerkki, savupiippu, räjäytettiin vuonna 1988. Piipun tynkä on edelleen näkyvissä.

Pääkaupunkiseudun Kierrätyskeskus aloitti vuonna 1990 toimintansa jätteenpolttolaitoksen entisessä rakennuksessa.

* Savupiippu vuonna 1976Savupiippu vuonna 1976
* ValvomoValvomo
* JätekuiluJätekuilu
* Etupiha ja sisäänkäyntiEtupiha ja sisäänkäynti

Lähteet
-------

1. ↑  Saarinen, Elina: Millaista oli jätehuolto Suomessa 100 vuotta sitten? *uusiouutiset.fi*.  24.2.2017. Viitattu 7.7.2021.
2. ↑  Laita, Samuli: Kyläsaaren polttolaitos tahri maineen *Helsingin Sanomat*.  20.12.2008. Viitattu 7.7.2021.
3. 1 2  Vuorinen, Marjo: Kyläsaaren piipunkaatajat saavat muistolaatan *Helsingin Sanomat*.  23.4.1998. Viitattu 7.7.2021.
4. ↑  Korpijoki, Heljä: Liekit lipovat jo jätteitä.  *Keskisuomalainen*, 21.12.2009, s. 8.
5. ↑  Kierrätyskeskus 20 vuotta! (Arkistoitu – Internet Archive)Pääkaupunkiseudun kierrätyskeskus 2010. Viitattu 19.5.2013.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Kyläsaaren jätteenpolttolaitos** Wikimedia Commonsissa
Tyynellä valtamerellä sijaitseva Samoan valtio koostuu kahdesta pää- ja seitsemästä pienemmästä saaresta. Pääsaaret ovat Upolu ja Savai'i. Niistä suurempi on Upolu, jolla elää lähes 75 % Samoan asukkaista. Samoan pääkaupunki on Apia, joka sijaitsee Upolun saarella. Samoan ilmasto on trooppinen ja sillä on 403 kilometriä rantaviivaa. Valtion maapinta-ala on 2 934 km2.

Samoassa on sadekausi lokakuusta maaliskuuhun. Maan korkein kohta on Mauga Silisili, joka on vajaat kaksi kilometriä merenpinnan yläpuolella. Pääsaarilla on useita korkeita, rosoisia vuorenhuippuja. Savai'in saarella on tapahtunut joskus tulivuorenpurkauksia, joista on seurannut laajoja laavavirtoja. Samoalla sattuu toisinaan sykloneja. Hirmumyrskyjä ilmenee yleisimmin tammikuusta maaliskuulle. Vuoristoalueilla sataa usein ja siellä on monin paikoin trooppisia sademetsiä. Rannikkoalueilla esiintyy kookospalmuja ja sisämaan kasveja ovat muun muassa banaani, kaakaopuu, leipäpuu ja taroa. Samoan saarilla esiintyy 34 lintulajia, joista 16 on kotoperäisiä.

Samoalla vallitsee tyypillinen trooppinen meri-ilmasto. Päivittäisessä lämpötilassa ei ole suurta vaihtelua eikä myöskään kaikilla alueilla kuukausien sademäärässäkään. Sateisimmilla alueilla sää on toisinaan pilvistä, mutta muualla sää on yleensä selkeä ja aurinkoinen. Monilla alueilla ei yleensä esiinny rankkoja sateita, vaan sateet ovat yleensä lyhyitä kuurosateita.

Lähteet
-------

1. ↑  Background note (previous editions)  2012. US Departmetn of State. Viitattu 8.11.2014.
2. ↑  Detlef Wienecke-Janz: *Maailmalla, Afrikka ja Oseania*, s. 296. Suomentanut Elina Eichhorn, Arto Häilä, Eija Kämäräinen, Riitta Virkkunen. Weilin+Göös, 2009. ISBN 978-951-0-33477-5.
3. ↑  Country guide, Samoa *BBC Weather*.  18.2.2006. WayPakcMachine.  Arkistoitu 18.2.2006. Viitattu 28.6.2023.
SamosirToban kartta

|  |  |
| --- | --- |
| Sijainti | 
Pohjois-SumatraIndonesia |
| Vesialue | 
Tobajärvi |
| Korkein kohta | 
1 601 mView and modify data on Wikidata  |

Väestö| Asukasluku | 
n. 130 000 |

Karttamuokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa WikidataaTietolaatikon dokumentaatioNäytä Wikidatasta tulevat arvot

**Samosir** on saari Toban kraatterijärvessä Indonesialle kuuluvan Pohjois-Sumatran provinssin keskiosissa. Saari on syntynyt, kuten sitä ympäröivä järvikin, tulivuorenpurkauksen seurauksena noin 70 000 vuotta sitten. Räjähdysmäinen purkaus romahdutti vuoren, johon alkoi kerääntyä vettä, jättäen kuitenkin saaren järven keskelle. Saari on kuitenkin kiinni pienellä kannaksella mantereeseen.

Turismi
-------

Saari on suosittu lomanviettopaikka. Etenkin 1990-luvulla se oli reppumatkaajien suosiossa. Saarelle pääsee Sumatran pääkaupungista Medanista. Ensin on matkattava noin viisi tuntia minibussilla Toba-järven rannalla sijaitsevaan Parapatin kylään. Sieltä on kerran tunnissa kulkeva lauttayhteys saarella olevaan Tuktukin kylään. Tuktukin kylässä on noin 50 hotellia tai vastaavaa majapaikkaa. 

Perinteisiä Samosirin Batak-mökkejä

Lähteet
-------

1. 1 2  Jutta Mattsson: Mökkeilyä pallon toisella puolella.  *Aamulehti*, 13.7.2013, s. B30.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Samosir** Wikimedia Commonsissa
Osa artikkelisarjaa
 **Hindulaisuus** 

 

* Historia
* Jumalat
* Suuntaukset
* Mytologia


Uskomukset ja tavat 

* Dharma
* Artha
* Kaama
* Mokša
* Karma
* Samsara
* Jooga
* Bhakti
* Mayasura
* Puja
* Mandir


Suuntaukset 

* Shaivismi
* Vaishnavismi
* Veerashaivismi
* Smartismi
* Reformihindulaisuus
* muut suuntaukset


Tekstit 

* Veda-kirjat
* Upanishad
* Ramayana
* Mahabharata
* Bhagavad Gita
* Purana
* muut tekstit


Katso myös 

* Krishna-liike
* Kastilaitos
* Kalenteri
* Hindulaisuuden kritiikki


 

 malline: näytä • keskustele • muokkaa 

**Hindulaisuuden suuntaukset** jakaantuvat lukemattomiin eri oppitraditioihin, jotka eroavat siinä, mikä jumaluuden ilmentymä ja mitkä pyhät kirjoitukset ovat tärkeimpiä. Nykyisin suurimmat pääsuuntaukset ovat Vishnun palvontaan keskittyvä vaishnavismi, Shivan palvontaan keskittyvä shaivismi eli shivalaisuus sekä Devin (Suuren Jumalattaren palvontaan keskittyvä shaktismi. Krishna-liike on tunnetuimpia uushindulaisuuden suuntauksia, ja se leviää etenkin Intian ulkopuolella.

Lähteet
-------

1. ↑  Hindulaisuus (Arkistoitu – Internet Archive) Uskonnot Suomessa / Kirkon tutkimuskeskus ja Uusien uskonnollisten liikkeiden tutkijaverkosto USVA ry
Hinke Bergegren vuonna 1891.
**Henrik "Hinke" Bergegren** (1861 – 10. toukokuuta 1936) oli ruotsalainen kirjailija ja lehtimies. 

Bergegren työskenteli lehtimiehenä ensin Social-Demokratenissa. Hän oli myös nuorsosialistien aikakauskirjan *Brandin* toimitusjohtajaja toimitti myös *Proletärenia* (ei uusi *Proletären*). Bergegren kirjoitti monta romaania, novelleja ja teatteriteoksia. Hän oli yksi vallankumouksellisista sosiaalidemokraateista ja halusi tuoda ehkäisykeinot kansan tietoon. Nykyään hän on varsinkin tunnettu seksuaalireformihalustaan. 

Hinke Bergegren kuului niihin sosiaalidemokraatteihin, jotka radikalisoituivat ja muuttuivat anarkisteiksi. Vuonna 1908 hänet erotettiin puolueesta pitkäaikaisen Hjalmar Brantingia vastaan kestäneen taistelun jälkeen. Moni nuorsosialisti ryhtyi hänen seuraajakseen, ja heitä kutsuttiin nimellä "unghinkar". Vuonna 1910 pidettiin kampanja *Kärlek utan barn*, jossa hän sanoi että on parempi olla rakkaan kanssa ilman lapsia kuin lapsia ilman rakkautta. Hän istui moneen otteeseen vankilassa aktiiviutensa vuoksi.

Lähteet
-------

* Lagerberg, Hans: *Små mord, fri kärlek. En biografi om Hinke Bergegren*. Carlssons: Malmö 1992.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Hinke Bergegren** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Saksa
* Ruotsi

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Jaakko Juhani Manssila** (1. syyskuuta 1939 Helsinki – 6. marraskuuta 2019) oli suomalainen palloilulajien pelaaja. Hän pelasi pääsarjatasolla koripalloa, käsipalloa, jääkiekkoa ja jalkapalloa.

Koripallossa Manssila edusti miesten SM-sarjassa pääasiassa HKT:ta voittaen 1960-luvulla viisi Suomen mestaruutta ja neljä muuta SM-mitalia.

Elämä ja ura
------------

Koripallossa Manssila edusti pääasiassa kasvattajaseuraansa HKT:ta, jossa hän voitti 1960-luvulla Suomen mestaruuksia ja himmeämpiä mitaleita sekä pelasi kansainvälisissä seurajoukkuekilpailuissa. Hän oli usealla kaudella joukkueensa parhaita pistemiehiä ja kaudella 1965–1966 koko miesten SM-sarjan toiseksi paras. Yhden ottelun piste-ennätyksekseen hän heitti SM-sarjassa 43 pistettä ja Eurooppa-cupissa 37 pistettä.

Manssila pelasi pääsarjatasolla koripallon lisäksi myös käsipalloa, jääkiekkoa ja jalkapalloa. Tunnetusti hän pelasi saman päivän aikana kolmen lajin pääsarjaottelut: 8. joulukuuta 1963 aluksi koripallossa HKT:n ottelun, seuraavaksi iltapäivällä jääkiekon SM-sarjan Vesa–Tappara-ottelun ja illalla Kiffenin käsipallo-ottelun. Manssilan joukkue voitti näistä otteluista jokaisen. Miesten pääsarjakausia Manssilalle kertyi koripallossa 12, jääkiekossa seitsemän, käsipallossa (KIF, HPS) neljä ja jalkapallossa (HPS) yksi. Manssila valmistui Pajulahdesta liikunnanohjaajaksi. Hän asui myöhemmin Virossa.

Manssila kuoli 80-vuotiaana 6. marraskuuta 2019.

Saavutuksia
-----------

**Koripallo**

* Miesten SM-sarjan koko kauden toiseksi paras pisteidentekijä kaudella 1965–1966
* Suomen mestaruus 1961, 1962, 1963 (riippuen lähteestä), 1964 ja 1965 
	+ SM-hopeaa 1966, 1968 ja 1969
	+ SM-pronssia 1960
* Suomen cupin hopeaa 1968

Lähteet
-------

* *Urheilumme Kasvot Osa 3 Palloilu*, s. 869–870. Oy Scandia Kirjat Ab, 1973.
* Jaakko Manssila Suomen Koripalloliitto

### Viitteet

1. 1 2 3 4 5  Urheilumme Kasvot Osa 3 Palloilu, 869–870
2. ↑  Jaakko Manssila – Suomen Koripalloliitto
3. ↑  Kanerva, Juha: Juha Kanervan kolumni: Näitä miehiä on nykykiekkoilijoiden kiittäminen paljosta – 50 vuotta sitten tehtiin huimaa jääkiekkohistoriaa *Ilta-Sanomat*.  4.2.2017. Viitattu 12.12.2019.
4. ↑  Salmi, Pentti: Tämä mies pelasi saman päivän aikana jääkiekon, koripallon ja käsipallon pääsarjapelit  13.1.2018. Demokraatti.fi. Viitattu 12.12.2019.
5. ↑  Palloilun monilahjakkuus Manssila on kuollut.  *Helsingin Sanomat*, 12.12.2019, s. A 40.
Samoan pelaajat esittävät *Siva tau* -tanssin ennen Etelä-Afrikka-ottelua MM-kilpailuissa 2007.
**Samoan rugby union -maajoukkue** edustaa Samoaa rugby unionin maajoukkuekilpailuisa. Sitä hallinnoi vuonna 1924 perustettu *Samoa Rugby Football Union*.

Samoa on esiintynyt kaikissa rugbyn MM-lopputurnauksissa ensimmäisiä, vuoden 1987 kisoja lukuun ottamatta. Se on selviytynyt parhaimmillaan kaksi kertaa puolivälieriin.

Englannin MM-kilpailuissa 1991 Samoa voitti alkulohkon otteluissa Walesin ja Argentiinan sekä hävisi Australialle. Puolivälieräottelun se hävisi Skotlannille pistein 6–28. Etelä-Afrikassa 1995 Samoa voitti alkulohkossa Italian ja Argentiinan sekä hävisi Englannille. Puolivälieräottelussa se hävisi Etelä-Afrikalle 14–42.

Walesin MM-kilpailuissa 1999 Samoa voitti alkulohkossa Japanin pistein 43–9 ja isäntämaa Walesin 38–31. Se kuitenkin hävisi Argentiinalle ja pudotuspelien karsintakierroksella Skotlannille. Australiassa 2003 Samoa voitti Uruguayn ja Georgian, mutta hävisi Etelä-Afrikalle ja Englannille karsiutuen jatkosta alkulohkon jälkeen.

Ranskan MM-kilpailuissa 2007 Samoa jäi alkulohkossaan neljänneksi. Se voitti Yhdysvallat, mutta hävisi Etelä-Afrikalle, Tongalle ja Englannille. Samoa karsiutui lohkovaiheen jälkeen myös Uuden-Seelannin MM-kilpailuissa 2011 voitettuaan Namibian ja Fidžin, mutta hävittyään Walesille ja Etelä-Afrikalle.

Englannin MM-kilpailuissa 2015 Samoa oli alkulohkossaan neljäs. Se voitti Yhdysvallat, mutta hävisi Etelä-Afrikalle, Japanille ja Skotlannille. Japanin MM-kilpailuissa 2019 Samoa voitti Venäjän, mutta tappiot Skotlannille, Japanille ja Irlannille jättivät sen lonkossaan neljänneksi.

Samoa on voittanut World Rugby Pacific Nations Cupin vuosina 2010 ja 2012.

Samoa oli toukokuussa 2020 kansainvälisen rugbyliitto IRB:n rankingissa 15:nnellä sijalla.

Lähteet
-------

1. ↑  Learn the awesome Samoan manu! *Rugby Union*. BBC. Viitattu 15.12.2018. (englanniksi)
2. ↑  Rudgard, Olivia & Rothwell, James: Never mind the haka - here’s the Bole *Rugby Union*.  18.9.2015. The Telegraph. Viitattu 15.12.2018. (englanniksi)
3. 1 2 3 4 5 6 7 8  Rugby - Samoa *the-sports.org*. Viitattu 10.5.2020. (englanniksi)
4. 1 2 3  Rugby World Cup 2015: Samoa team guide for the tournament in England in September and October *Rugby Union*.  2.6.2015. The Telegraph. Viitattu 15.12.2018. (englanniksi)
5. ↑  World Rankings *worldrugby.org*.  9.3.2020.  Arkistoitu 11.5.2016. Viitattu 10.5.2020. (englanniksi)
**Samosa** tai **samoosa** on friteerattu tai paistettu leivonnainen, jonka on sanottu olevan peräisin Keski-Aasiasta. Täytteenä käytetään esimerkiksi lihaa, kalaa, kanaa tai kasviksia. Samosien koko ja koostumus vaihtelee alueittain, mutta yleensä ne ovat kolmion tai nelitahokkaan muotoisia. Intiassa samosien kanssa tarjoillaan lisukkeena usein raitaa ja chutneyta.

Resepteissä on paljon muuntelun varaa.

* KasvissamosoitaKasvissamosoita
* Samosoita chutneyn ja vihreiden chilien keraSamosoita chutneyn ja vihreiden chilien kera
* Täytettyjä ja leikattuja samosoita valmiina paistettavaksiTäytettyjä ja leikattuja samosoita valmiina paistettavaksi

Lähteet
-------

1. ↑  samoosa *Kielitoimiston sanakirja*.  2017. Helsinki:  Kotimaisten kielten keskus. Viitattu 2.12.2017.
2. 1 2  Felicity Cloake: How to make perfect samosas *Guardian*.  26.11.2015. Viitattu 2.12.2017 (englanniksi).

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Samosa** Wikimedia Commonsissa

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Samosa
**Kyläneuvosto** (ven. се́льский сове́т, *selski sovet*, lyhenne сельсове́т, *selsovet*) oli työtätekevien edustajain neuvostoihin kuulunut paikallinen valtiovallan elin Neuvostoliiton maaseudulla. Muita alimman tason neuvostoja olivat taajamaneuvosto sekä kaupunkineuvosto sellaisissa kaupungeissa, joita ei ollut jaettu piireihin.

Kyläneuvosto käsitti väestön määrästä riippuen 15–35 edustajaa, jotka valittiin yleisillä vaaleilla kahden vuoden kausiksi. Edustajat kokoontuivat vähintään kuudesti vuodessa järjestettyihin istuntoihin valiten joukostaan toimeenpanevan komitean sekä joukon lautakuntia. Kyläneuvoston toimivaltaan kuului paikallista taloutta ja palveluita koskevien asioiden ratkaiseminen, yleinen järjestyksenvalvonta sekä talousarvion laatiminen. Äänestäjien lisäksi ne olivat vastuussa toiminnastaan ylemmän tason neuvostoille.

Neuvostoliiton hajoamisen jälkeen kyläneuvosto on säilynyt paikallisena hallintoelimenä eräissä entisissä neuvostotasavalloissa. Venäjällä ne on korvattu vuoden 2003 jälkeisen hallintouudistuksen mukaisella kuntajärjestelmällä, mutta eräillä alueilla kuten Dagestanissa ja Nenetsiassa sana *selsovet* esiintyy yhä maalaiskuntien nimissä.

Katso myös
----------

* Piiri

Lähteet
-------

1. 1 2  *Bolšaja sovetskaja entsiklopedija, tom 24, kniga I*, s. 48–49. Moskva: Sovetskaja entsiklopedija, 1976.
2. ↑  *Bolšaja sovetskaja entsiklopedija (2-e izdanije), tom 38*, s. 430. Moskva: Bolšaja sovetskaja entsiklopedija, 1955.