recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Peter "Andy" Devine** (28. helmikuuta 1942 Manchester, Lancashire – 27. tammikuuta 2022 Southport, Merseyside) oli englantilainen näyttelijä. Hänet tunnetaan parhaiten Shadrach Dinglen roolista sarjassa *Emmerdale*.

Nuoruus
-------

Devine syntyi Manchesterissä vuonna 1942. 17-vuotiaana hän liittyi Yhdistyneen kuningaskunnan merivoimiin, jossa hän palveli kahdeksan vuoden ajan. Merivoimissa palvelessaan Devine sai lempinimen "Andy", samannimisen amerikkalaisen näyttelijän mukaan. Jätettyään merivoimat Devine muutti Australiaan saatuaan sieltä töitä.

Ura
---

Devine teki ensiesiintymisensä näyttelijänä sivuroolissa televisiosarjassa *Maigret* vuonna 1963. Varsinaisesti Devinen näyttelijänura alkoi vasta vuonna 1980, kun hän pyrki ja tuli valituksi australialaiseen teatteriin. 1980-luvulla hänellä oli myös muutamia pieniä rooleja australialaisissa televisiosarjoissa.

1990-luvulla Devine muutti takaisin Englantiin, jossa hän jatkoi näyttelijänuraansa. Hän esiintyi brittitelevisiossa aluksi pienissä sivurooleissa, kuten toimittajana sarjassa *Epäilyksen polttopiste* sekä valokuvaajana sarjassa *Coronation Street*. Vuosina 1998–2000 Devinellä oli vakituinen rooli sarjassa *Älä kerro äidille*, jossa hän esitti Bernard Thomasia.

Vuonna 2000 Devine aloitti tunnetuimmassa roolissaan alkoholisti Shadrach Dinglenä saippuasarjassa *Emmerdale*. Kaksi vuotta aiemmin hän oli esiintynyt samassa sarjassa rugbyvalmentajan roolissa. Devine esiintyi sarjassa vuoteen 2010 asti, jolloin hänen hahmonsa kuoli alkoholisminsa seurauksena.

Kuolema
-------

Devine kuoli keuhkokuumeeseen 79-vuotiaana Southportin sairaalassa 27. tammikuuta 2022. Hän oli ollut sairaalassa hoidettavana kaatumisen vuoksi.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Hayward, Anthony: Andy Devine obituary *The Guardian*.  2.6.2022. Viitattu 3.6.2022. (englanniksi)
2. ↑  Andy Devine: ITV Emmerdale star dies aged 79 *ITV News*.  30.5.2022. Viitattu 3.6.2022. (englanniksi)
3. ↑  Emmerdale's Andy Devine died after accidental fall, coroner concludes *BBC News*.  1.6.2022. BBC. Viitattu 3.6.2022. (englanniksi)
**Eurelijus Žukauskas** (s. 22. elokuuta 1973 Klaipėda, Liettuan SNT, Neuvostoliitto) on liettualainen kilpauransa päättänyt koripalloilija.

Ura
---

### Seurajoukkueet

Žukauskas pelasi juniorikoripalloa KK Neptūnasin nuorten joukkueissa, joista hän nousi edustusjoukkueeseen kaudeksi 1994–1995. Hän pelasi myös joitakin otteluja KK Šiauliaissa. Kauden 1996–1997 päätteeksi Žukauskas siirtyi BC Žalgirisiin, jossa hän voitti kaksi Liettuan-mestaruutta sekä yhden Euroliiga-mestaruuden. Vuonna 2000 hän siirtyi ensimmäistä kertaa ulkomaille, Fortitudo Bolognaan, jossa hän pelasi yhden kauden ajan. Vuonna 2001 Žukauskas siirtyi venäläiseen BK Lokomotiv Kubaniin, josta hän lähti ainoastaan yhden kauden jälkeen UNIKS Kazaniin. Kazanissa hän voitti FIBA Europe Leaguen-mestaruuden kaudella 2003–2004. Vuonna 2004 Žukauskas siirtyi Ülkersporiin, jossa hän voitti Euroliigan torjuntatilaston. Vuonna 2005 hän liittyi Olympiakosiin yhden kauden ajaksi. Kauden 2006–2007 hän vietti BC Lietuvos Rytasissa, josta hän siirtyi kausiksi 2007–2009 takaisin Žalgirisiin. Seuran paidassa hän voitti kolmannen Liettuan-mestaruutensa vuonna 2008. Kauden 2008–2009 päätteeksi Žukauskas ilmoitti lopettavansa ammattilaiskoripalloilun.

### Maajoukkue

Žukauskas oli mukana arvokisoissa ensimmäistä kertaa vuonna 1996, jolloin Liettua voitti Atlantan olympialaisissa hopeaa. Hän oli mukana myös Sydneyn olympialaisissa, joista maa saavutti pronssimitalin. Ensimmäiset EM-kilpailunsa Žukauskas pelasi vuonna 1997. Hän oli mukana myös vuosien 1999 ja 2001 EM-kisoissa, joista maa ei saavuttanut mitalia. Ainoan EM-mitalinsa Žukauskas voitti vuonna 2003, jolloin Liettua voitti Euroopan-mestaruuden.

Lähteet
-------

1. 1 2  Zukauskas, Eurelijus Euroliiga. Viitattu 13.12.2011. (englanniksi)
2. ↑  Jurevičius, Zigmas: Kauno „Žalgirio" milžinas E.Žukauskas deda tašką  20.5.2009. Lietuvos Rytas.  Arkistoitu 12.12.2009. Viitattu 13.12.2011. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Euroliigan pelaajaprofiili (englanniksi)

Liettuan joukkue – Kesäolympialaiset 1996
4 Vaišvila |
5 M. Žukauskas |
6 E. Žukauskas |
7 Pačėsas |
8 Štombergas |
9 Lukminas |
10 Kurtinaitis |
11 Sabonis |
12 Karnišovas |
13 Marčiulionis |
14 Einikis |
15 Jurkūnas\* |
Valmentaja Garastas
  
(\*) = FIBAn mukaan ei mitalisti/olympiajoukkueessa

Liettuan joukkue – Kesäolympialaiset 2000
4 Jasikevičius |
5 Marčiulionis |
6 Timinskas |
7 Štombergas |
8 Šiškauskas |
9 Giedraitis |
10 Adomaitis |
11 Žukauskas |
12 Masiulis |
13 Maskoliūnas |
14 Einikis |
15 Songaila |
Valmentaja Kazlauskas

Liettuan joukkue – Koripallon EM-kilpailut 2003
4 Gustas |
5 M. Žukauskas |
6 Macijauskas |
7 Štombergas |
8 Šiškauskas |
9 Songaila |
10 Slanina |
11 E. Žukauskas |
12 Lavrinovič |
13 Jasikevičius |
14 Šalenga |
15 Praškevičius |
Valmentaja Sireika



|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa | 
* VIAF

 |

 |
**Ian Yungwook Yoo** (s. 27. joulukuuta 1977 Soul) on eteläkorealainen pianisti.

Yoo aloitti musiikkiopinnot Soulissa ja piti ensiresitaalinsa 10-vuotiaana. Vuonna 1996 hän siirtyi Juilliard Schooliin, jossa opiskeli Martin Caninin ja Jerome Lowenthalin johdolla. Hän sai sieltä kandidaatin arvon vuonna 2001. Vuodesta 2002 Yoo opiskeli Solomon Mikowskyn johdolla Manhattan School of Musicissa, josta valmistui musiikin maisteriksi vuonna 2004. Vuonna 2009 hänet nimitettiin professoriksi Yonsei-yliopistoon Etelä-Koreaan.

Yoo sai vuonna 1998 ensipalkinnon Santanderin kansainvälisessä Paloma O'Shea -pianokilpailussa ja vuonna 2007 ensipalkinnon toisessa Bonnin Beethoven-kilpailussa. Hän on tullut palkituksi myös muissa kilpailuissa eri maissa. Hän on levyttänyt Ludwig van Beethovenin musiikkia ja Franz Lisztin Beethoven-transkriptioita Naxokselle. Yoo on soittanut sellaisten kapellimestareiden kuin Pinchas Steinbergin, Jesús López Cobosin, Rafael Frühbeck de Burgosin ja Victor Pablo Pérezin johdolla.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Ian Yungwook Yoo Naxos
2. 1 2  Yung Wook Yoo Korean Concert Society


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Yhdysvallat
* Korea
* Puola

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana

 |

 |
**Chvrches** (roomalaistettu versio englanninkielisestä sanasta *churches*, suom. *kirkot*, tyyliteltynä **CHVRCHΞS**) on skotlantilainen synthpop-yhtye Glasgow’sta, joka perustettiin vuonna 2011. Yhtye koostuu Lauren Mayberrystä, Iain Cookista ja Martin Dohertystä.

Kaksi vuotta perustamisensa jälkeen Chvrches julkaisi EP-levyn *Recover EP* maaliskuussa 2013, joka sisälsi yhtyeen hittikappaleet "The Mother We Share" sekä "Recover". Heidän esikoisstudioalbuminsa *The Bones of What You Believe* julkaistiin myöhemmin 20. syyskuuta 2013. Samana vuonna yhtye pääsi BBC:n Sound of 2013 -listalle. Kaksi vuotta myöhemmin, 25. syyskuuta 2015 yhtye julkaisi toisen studioalbuminsa *Every Open Eye*.

Chvrchesin musiikki on suurimmaksi osaksi synthpopia, mutta yhtye lisää musiikkiinsa myös vivahteita indietronicasta, indie popista sekä EDM:stä. Yhtyeen nimellä ei jäsenien mukaan ole minkäänlaista yhteyttä heidän omiin uskonnollisiin näkemyksiinsä tai mielipiteisiinsä.

Diskografia
-----------

### Studioalbumit

* *The Bones of What You Believe* (2013)
* *Every Open Eye* (2015)
* *Love Is Dead* (2018)
* *Screen Violence* (2021)

### EP-levyt

* *Recover EP* (2013)
* *EP* (2013)
* *Under the Tide EP* (2014)
* *Hansa Session* (2018)

Lähteet
-------

1. ↑  Chvrches | Biography & History | AllMusic *AllMusic*. Viitattu 21.5.2017. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Chvrches** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Yhdysvallat
* Tšekki

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |

 |
**Eteonos** (m.kreik. Ἐτέωνος, *Eteōnos*, lat. *Eteonus*) eli **Skafai** (Σκάφαι, lat. *Scaphae*) oli antiikin aikainen kaupunki ja kaupunkivaltio (*polis*) Boiotiassa Kreikassa.

Eteonos sijaitsi Boiotian Parasopiassa lähellä Skolosta ja Tanagran alueen rajaa. Kaupungin tiedetään olleen rakennettu kukkulalle, mutta sillä ei ilmeisesti ollut muureja. Kaupungin tarkempaa sijaintipaikkaa ei kuitenkaan tiedetä.

Varhaisin maininta Eteonoksesta on Homeroksen *Iliaan* laivaluettelossa, jossa se esiintyy yhtenä boiotialaisista kaupungeista, joka lähetti laivoja Troijan sotaan. Kaupungin kansalaisesta käytettiin etnonyymiä *Eteōnios* (Ἐτεώνιος). Vaikka kaupunki on luetteloitu polikseksi eli itsenäiseksi kaupunkivaltioksi, sen todellinen asema tunnetaan kuitenkin huonosti. Peloponnesolaissodan alkupuolella noin 431 eaa. (tai 426–424 eaa.) Eteonos yhdistettiin Thebaan (*sympoliteia*), ja kaupungin väestö muutti sinne. Kaupunki perustettiin uudelleen sodan jälkeen noin vuonna 400 eaa. ja sen nimi muuttui Skafaiksi ilmeisesti tuossa vaiheessa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Hansen, Mogens Herman & Nielsen, Thomas Heine: "204 Eteonos", *An Inventory of Archaic and Classical Poleis*. An Investigation Conducted by The Copenhagen Polis Centre for the Danish National Research Foundation. Oxford: Oxford University Press, 2004. ISBN 0-19-814099-1.
2. 1 2 3  Smith, William: "Eteonus", *Dictionary of Greek and Roman Geography*. Boston: Little, Brown and Company, 1854. Teoksen verkkoversio.
3. ↑  Eteonos/Skaphaliai *Pleiades*. Viitattu 1.2.2018.
4. ↑  Homeros: *Ilias* 2.497.
5. ↑  Strabon: *Geografia* 9.
***Eteriani*** (georg. ეთერიანი, "Eteri[n tarina]") on georgialainen eeppinen kansanromanssi, joka on säilynyt nykyaikaan noin 70 suullisen proosa- ja runokatkelman muodossa. Teos on alun perin laadittu todennäköisesti 900- tai 1000-luvuilla. Teoksesta on versioita myös georgian lähisukukielillä: mingreliksi, laziksi ja svaniksi. 

*Eteriani* on rakkaustarina, joka kertoo Tuhkimon kaltaisesta Eteri-maalaisneidosta ja prinssi Abesalomista. Pari päättää mennä naimisiin vastoin Abesalomin isän eli kuninkaan tahtoa. Abesalomin hovimies Murman rakastuu myös intohimoisesti Eteriin ja myy sielunsa paholaiselle estääkseen avioliiton toteutumisen. Noituuden avulla hän tekee Eterin sairaaksi ja vakuuttaa prinssille, että vain hänellä on parannuskeino sairauteen. Abesalom luovuttaa Eterin hovipalvelijalleen muttei selviydy erosta ja menehtyy, minkä vuoksi Eteri tekee itsemurhan. Pari haudataan yhdessä, mutta Murman hautaa itsensä elävältä heidän kanssaan. Jopa kuoleman jälkeen hänestä tulee este rakastavaisten onnelle: hänen haudallaan kasvaa pensas, joka erottaa Abesalomin ja Eterin haudoilla kasvavat, toisiaan kohti kurottavat ruusun ja orvokin toisistaan.

Puhdas kansanversio eepoksesta julkaistiin Georgian lehdistössä ensimmäisen kerran vuonna 1858. Georgialaisen kansatieteilijän Petre Umikašvilin laatima kattavampi julkaisu ilmestyi vuonna 1875. Romanssi inspiroi kirjailija Važa-Pšavelaa (1861-1915) laatimaan runon *Eteri* ja säveltäjä Zakaria Paliašvilia (1871-1933) luomaan klassisen oopperan *Abesalom ja Eteri*.

Lähteet
-------

* *ეთერიანი (Eteriani)*, s. 48. Vol. 4. Tbilisi: Kartuli sabtšota entsiklopedia (Georgian neuvostoensyklopedia), 1979.
**Elonkorjaajat** oli 1960-luvun lopulla syntynyt ja 1970-luvulla toiminut taiteilijaryhmä. Ryhmän poikkitaiteellisissa happeningeissa ja näyttelyissä yhdistettiin maalausta, valokuvaa, runoutta, ääntä ja esinetaidetta.

Ryhmän johtohahmona toimi Jan Olof Mallander. Muita jäseniä olivat muun muassa Carolus Enckell, Antero Kare, Olli Lyytikäinen, valokuvaajat Philip von Knorring, Carl-Erik Ström, arkkitehti Stuart Wrede, säveltäjä Pekka Airaksinen ja Ilkka-Juhani Takalo-Eskola.
Suomessa tuntemattomampi Stuart Wrede on toiminut ulkomailla, muun muassa MOMAn arkkitehtuuriosaston johtajana.

Toiminnan keskuksena oli helsinkiläinen *Cheap Thrills* -galleria eli *Halvat Huvit*. Galleria muun muassa esitteli kansainvälistä käsitetaidetta suomalaisyleisölle. Elonkorjaajat esittivät myös ensimmäisinä Suomessa videotaidetta vuonna 1971.
Videon ohella Elonkorjaajat välittivät ensimmäisiä kosketuksia minimalismiin ja käsitetaiteeseen, kuten Fluxus-ryhmään.

Ryhmä järjesti vuosina 1970-1978 joukon näyttelyitä ja tapahtumia. Tärkeimpiä olivat *Todelliset valheet* vuonna 1970, *Elonkorjuupäivät* 1971 ja *Tajunnan tarroja* 1976. Ryhmäläiset suosivat naivistisilla keinoilla leikittelyä ja primitiivisyyttä. Elonkorjaajat olivat kiinnostuneita myös itämaisista filosofioista, kasvisruoasta, luonnosta ja mystiikasta.

Elonkorjaajaryhmällä oli takautuva näyttely Tammisaaressa kesällä 2009. Ryhmän taiteilijoiden töitä oli esillä Salon taidemuseon Veturitalli-näyttelytilassa kesällä ja syksyllä 2014. Pääosa teoksista oli Olli Lyytikäisen. Hänen lisäkseen esillä oli teoksia Pekka Airaksiselta, Carolus Enckelliltä, Antero Karelta, Philip von Knorringilta, Jan Olof Mallanderilta, Carl-Erik Strömiltä, Ilkka Juhani Takalo-Eskolan Erik Uddströmiltä, Janne Vainiolta, Peter Widéniltä ja Stuart Wredeltä sekä eräiden ryhmän jäsenten käyttämältä yhteisnimimerkiltä Leo Ruuskaselta.

Katso myös
----------

* Record Singers
* Ö-ryhmä
* Bellinin akatemia

Kirjallisuutta
--------------

* *After Sauna Art. Elonkorjaajat ja valokuva*. toim. Kati Lintonen. Maahenki & Suomen valokuvataiteen museo 2010.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Taiteen pikkujättiläinen, s. 110. WSOY, 1995. ISBN 951-0-16447-X
2. 1 2 3  Uusi Suomi (Arkistoitu – Internet Archive) viitattu 17.10.2009
3. ↑  Salon taidemuseo, (Arkistoitu – Internet Archive) viitattu 17.8.2014
**Elon laskuopiksi** kutsutaan Efraim Elon (1868–1932) kirjoittamaa laskennon oppikirjaa. Sitä käytettiin pitkään oppikoulujen laskuoppina, ja siitä otettiin vuosina 1912–1965 kaikkiaan 31 painosta. Ensimmäisen painoksen nimi oli *Laskuoppi alkeislaitoksia varten* ja kustantaja oli Kustannusosakeyhtiö Kirja. Vuonna 1920 ilmestyneen 5. painoksen nimi on *Laskuoppi etupäässä oppikouluja varten*. Kirja-yhtiön fuusioiduttua WSOY:hyn 1932 kustantajaksi tuli WSOY. 

Merkittäviä uudistuksia teoksen painoasuun olivat Veli Valpolan muokkaukset 24. painokseen, joka julkaistiin 1950. Siinä muutettiin asioiden esitysjärjestys senaikaisten opetussuunnitelmien mukaiseksi, uudistettiin kieliasua ja mittojen lyhennyksiä vastaamaan uudempaa kielenkäyttöä ja Suomen Akatemian Kielilautakunnan suosituksia. Esimerkiksi sana *vaski* korvattiin sanalla *kupari*. Lisäksi tilastotiedot, esimerkeissä käytetyt hinnat jne. ajanmukaistettiin. Samankaltainen, vaikkakin suppeampi ajanmukaistus tehtiin 30. painokseen vuonna 1963 rahauudistuksen takia.

Kirjan kirjoittaja Efraim Elo oli matematiikan opettaja, joka syntyi Laitilan Soukaisissa. Laitilassa on järjestetty *Efraim Elo -matematiikkakilpailuja* peruskoulun kuudeskuokkalaisille vuodesta 1997. Kerrotaan, että Elo vietti aikuisiällä kesiä kotitalossaan ja kävellessään Blomin puistossa valkoisessa puvussa ja hatussaan aiheutti kummeksuntaa kyläläisissä. Elo toimi Joensuun tyttölyseon rehtorina 1925–1932.

Kirja on myös antanut aiheen sanonnalle "Elon laskuopin mukaan", jota käytetään vahvistavana (ja samalla keventävänä) ilmauksena, kun halutaan todistella jonkin laskutoimituksen, yleensä yksinkertaisen, oikeellisuus. Vastaavanlaiseksi käsitteeksi muodostui myös kansakouluissa käytettyjen Jyväskylän seminaarin matematiikan lehtorin Nestor Ojalan (1864–1926) oppikirjojen mukaan "Ojalan laskuoppi".

Lähteet
-------

1. ↑  *Iso Tietosanakirja, 6. osa*, s. 810. Otava, 1934.
2. 1 2 3 4  Pirjo Hiidenmaa, Markku Löytönen ja Helena Ruuska (toim.): *Oppikirja Suomea rakentamassa*, s. 222–224. Suomen Tietokirjailijat ry. 2017. ISBN 978-952-67356-8-9.
3. ↑  Laitilan kunnan kotisivut (Arkistoitu – Internet Archive)
4. ↑  Joensuun kaupungin tiedotuslehti 5/2005 (Arkistoitu – Internet Archive)
**Essi Sievers** (o.s. **Hallvar**, s. 2. huhtikuuta 1983 Oulu) on suomalainen jääkiekkoilija, joka pelasi pääsarjatasolla 15 vuotta ja kuului myös Suomen maajoukkueeseen. Hän oli pelipaikaltaan puolustaja.

Sievers edusti naisten SM-sarjassa Oulun Kärppiä kaudet 1999–2002 sekä Espoo Bluesia kausina 2002–2014. Kauden 2010–2011 hän pelasi Saksan pääsarjassa Eisladies Berlinin joukkueessa. Sievers pelasi SM-sarjassa kaikkiaan 314 runkosarjaottelua, joissa hänen tehopisteensä ovat 75 + 121 = 196, sekä 104 pudotuspeliä tehopistein 10 + 24 = 34. Hän voitti kahdeksan Suomen-mestaruutta vuosina 2003–2005, 2007–2009 ja 2013–2014 sekä saavutti kolme SM-hopeaa ja kaksi SM-pronssia.

Suomen maajoukkueessa Sievers pelasi 91 maaottelua ja teki niissä kaksi maalia sekä sai 13 syöttöpistettä. MM-kilpailuissa hän pelasi vuosina 2011, joissa Suomi saavutti pronssia, ja 2012, jolloin Suomi sijoittui neljänneksi.

Lähteet
-------

* Kallioniemi, Riku (vt. päätoim.): *Jääkiekkokirja 2017–2018*. Jääkiekon SM-liiga Oy, 2017. ISSN 0784-3321.

### Viitteet

1. ↑  Espoossa huippunaiskiekkoa jo monta vuosikymmentä Blues Espoo. Viitattu 6.3.2019.
2. 1 2 3 4  Essi Sievers *Elite Prospects*. Everysport Media Group AB.  (englanniksi)
3. 1 2 3 4  Jääkiekkokirja 2017–2018, s. 523
4. 1 2 3  Jääkiekkokirja 2017–2018, s. 350
5. ↑  Jääkiekkokirja 2017–2018, s. 217
6. ↑  Jääkiekkokirja 2017–2018, s. 320–321
**Ampola** (ruots. *Amböle*) on kylä Sauvossa, Varsinais-Suomessa.

Sijainti ja maantiede
---------------------

Kylä sijaitsee Sauvon kaakkoisosassa. Se rajautuu etelässä Sauvon ja Kemiönsaaren kunnat erottavaan salmeen, joka Ampolan kohdalla on nimeltään Lappdalsfjärden. Muilta suunnilta Ampola rajautuu Kimmolan, Hovilan ja Varstalan kylien ranta-alueisiin. Suurin peltoalue sijaitsee kylän pohjoisosissa.

Historia
--------

Kylä kuului Ruonankartanon läänin Ambölen verokuntaan. Siihen kuului vuonna 1540 kaksi kruununtilaa, Ylistalo eli Oppgården ja Alastalo eli Nedergården. Näistä Alastalo autioitui vuonna 1621 ja otettiin uudelleen viljelykseen vuonna 1643. Kristiina Horn osti tilan kruunulta rälssiksi vuonna 1647, ostaen samana vuonna myös Ylistalon, joka oli samalla vuosikymmenellä määrätty laivaston palkkatilaksi. Molemmat tilat palautuivat kruunulle 1700-luvun alussa. Vuonna 1763 Ylistalon osti itselleen perintötilaksi talon silloinen lampuoti. Samana vuonna myös Alastalo ostettiin perinnöksi.

1774 Ampolassa suoritettiin isojako. Tuolloin kylän kumpikin kantatila sijaitsi lähekkäin nykyisen, 1760-luvulla valmistuneen Ylistalon päärakennuksen koillispuolella. Siitä tuli myöhemmin kantatilojen yhdistymisen seurauksena syntyneen Ampolan tilan päärakennus.

Lähteet
-------

* Luoto, Jukka & Alifrosti, Kari: *Sauvon historia I*. Salo: Sauvon kunta, 1990. ISBN 952-90-2568-8.
* Saarento, Paula & Saukoniemi, Tellervo (toim.): *Sauvon kulttuurimaisema ja vanha rakennuskanta*. Saarijärvi: Sauvon kunta, Turun maakuntamuseo, Varsinais-Suomen liitto, 2008. ISBN 978-951-595-127-4.

### Viitteet

1. ↑  Sauvon historia I, s. 394.
2. ↑  Sauvon kulttuurimaisema ja vanha rakennuskanta, s. 91.
3. ↑  Sauvon historia I, s. 346.
4. ↑  Sauvon kulttuurimaisema ja vanha rakennuskanta, s. 91-92.
Godfred vuonna 1670 tehdyssä kuparikaiverruksessa.
**Godfred** (k. 810 Friisia) oli Tanskan kuningas noin 800–810. Hänen valta-alueeseensa on ehkä kuulunut koko Tanska, mutta pääasiassa hän hallitsi Etelä-Jyllantia, jossa oli tärkeä frankkien kauppareitin tukikohta Hedeby. Frankkien kauppareitti kulki sieltä Itämeren ja Venäjän suurten jokien kautta Lähi-itään. Godfred tuki frankkeja vastustaneita sakseja, ja hänen ansiostaan frankkien eteneminen pohjoiseen estyi.

Godfred tuhosi vuonna 804 sorbien Rericin satamakaupungin kostaakseen sorbien liiton frankkien kuninkaan Kaarle Suuren kanssa. Satamatoiminta siirtyi Rericistä Hedebyhyn, josta tuli merkittävä keskus. Godfred kävi sotaa Kaarle Suurta ja tämän poikaa Ludvig Hurskasta vastaan, mutta solmi vuonna 825 Aachenin rauhan Ludvig Hurskaan kanssa. 

Godfred kunnosti ja laajensi Danevirkeä, puolustuksellista maavallia, jonka rakentaminen oli aloitettu noin vuonna 650. Godfred sai surmansa sotiessaan Friisiassa. Mahdollisesti surmaaja oli yksi hänen omista miehistään. Seuraava kuningas oli Godfredin poika Horik I, joka oli vuodesta 813 ollut hänen kanssahallitsijansa.

Lähteet
-------

1. 1 2  Godfrey *Encyclopædia Britannica*. Viitattu 16.8.2016. (englanniksi)
2. ↑  Godfred *Vikingatidens ABC*. Statens historiska museum.  Arkistoitu 30.9.2007. Viitattu 21.9.2022.
3. ↑  Danewirk Britannica.com
4. ↑  Godfred - dansk konge *Store norske leksikon*.  15.5.2017 (päivitetty). snl.no. Viitattu 16.2.2021. (norjaksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Yhdysvallat

 |

 |
**Hr. Ms. Z 5** (viirinumerot Z5 ja H97) oli Alankomaiden kuninkaallisen laivaston Z 5 -luokan torpedovene.

Valmistus
---------

*Pääartikkeli: Z 5 -luokka*
Alus tilattiin Koninklijke Maatschappij De Scheldeltä Vlissingenistä, missä köli laskettiin 18. helmikuuta 1914. Alus laskettiin vesille 1. huhtikuuta 1915 ja otettiin palvelukseen 8. helmikuuta 1917.

Palvelus
--------

Alus modernisoitiin vuonna 1931 Den Helderissä, kun siitä oli tarkoitus tehdä vartioalus Länsi-Intiaan. Alus osallistui Rotterdamin puolustukseen tulittaen saksalaisia laskuvarjojääkäreitä lähellä Willemsburgia. Alus pakeni 14. toukokuuta 1940 Britteinsaarille, jossa se kunnostettiin Portsmouthissa.

Alus palautettiin palvelukseen 16. kesäkuuta ja oli 9. sukellusvenelaivueessa Dundeessa saattajana ja maalilaivana. Toukokuusta 1941 se oli vastaavissa tehtävissä 7. ja 3. sukellusvenelaivueissa Rothesayssa, kunnes se 2. maaliskuuta 1942 luovutettiin Britannialle.

Alus otettiin Britannian kuninkaalliseen laivastoon nimellä *HMS Z 5*. Se nimettiin toukokuussa 1943 uudelleen *HMS Bladeksi*. Aluksen tehtävät säilyivät ennallaan.

Alus palautettiin Alankomaille, joka poisti sen alusluettelosta 9. huhtikuuta 1945. Alus myytiin West of Scotland Shipbreaking Companylle Trooniin, jonne se saapui 23. lokakuuta. Alus ajettiin matalikolle 20. marraskuuta ja työ saatiin päätökseen 20. joulukuuta.

Lähteet
-------

* Gardiner Robert (toim.): *Conway's All the World's Fighting Ships 1906–1921*. Lontoo, Englanti: Conway Maritime Press, 1985. ISBN 0-85177-245-5. (englanniksi)
* Colledge, J. J. & Warlow, Ben: *Ships of the Royal Navy - The Complete Record of all Fighting Ships of the Royal Navy from the 15th Century to the Present*. Newbury, UK: Casemate, 2010. ISBN 978-1-935149-07-1. (englanniksi)

### Viitteet

1. 1 2 3 4 5  netherlandsnavy.nl
2. ↑  Colledge, J. J. & Warlow, Ben s. 45–46

*Z 5*-luokan torpedoveneet

|  |
| --- |
| *Hr. Ms. Z 5* - *Hr. Ms. Z 6* - *Hr. Ms. Z 7* - *Hr. Ms. Z 8* |
| Edeltäjä: Z 1 -luokka – Seuraaja: EI |
Toisen maailmansodan päättymisestä Euroopassa kertova etusivu 10.5.1945.
**Auttaja** oli Evankelis-Luterilaisen Kansalliskirkon Michiganin Ironwoodissa vuosina 1906–1964 julkaisema amerikansuomalainen sanomalehti. Myöhemmin se ilmestyi hartauslehtenä.

Pastori Pietari Vuori osti vuoden 1906 alussa Ironwoodissa ilmestyneen *Vapaan Sanan* ja ryhtyi julkaisemaan sitä *Auttaja*-nimisenä viikkolehtenä. Seuraavana kesänä se tunnustettiin Kansalliskirkon äänenkannattajaksi. Vuonna 1909 lehden kirjapaino siirtyi kirkkokunnalle, joka perusti Finnish Printing Company -yhtiön. *Auttajan* toimittajina työskentelivät pastorit M. N. Westerback ja J. E. Nopola. Sen levikki oli 2 900 kappaletta vuonna 1909, 2 400 1920-luvun alussa ja 1 800 vuonna 1935. Lehti kiisteli pitkään Suomi-Synodin ja sen lehden *Amerikan Suomettaren* kanssa.

Kansalliskirkon liittyessä Missouri-synodiin *Auttajasta* tuli aluksi Ironwoodissa ja myöhemmin Saint Louisissa kuukausittain ilmestynyt hartauslehti. Vuosina 1968–1991 sitä julkaistiin kahdesti kuukaudessa *Amerikan Uutisten* liitteenä.

Lähteet
-------

1. ↑  Holmio, Armas K. E.: *Michiganin suomalaisten historia*, s. 307. Hancock: Michiganin suomalaisten historia-seura, 1967.
2. ↑  Halkola, David T.: "Finnish-Language Newspapers in the United States", *The Finns in North America: A Social Symposium*, s. 82–85. Jalkanen, Ralph J. (ed.). Hancock: Michigan State University Press for Suomi College, 1969.
3. ↑  Kero, Reino: *Suomalaisina Pohjois-Amerikassa: Siirtolaiselämää Yhdysvalloissa ja Kanadassa*, s. 276–277. Turku: Siirtolaisuusinstituutti, 1997. ISBN 951-9266-55-0.

Aiheesta muualla
----------------

* *Auttaja* digitoituna 1906–1963
"**Autumn in New York**" on Vernon Duken säveltämä ja sanoittama musiikkikappale vuoden 1934 Broadway-musikaalista *Thumbs Up*.

Duke oli pääasiassa säveltäjä, joka yleensä toimi yhteistyössä sanoittajien kanssa. Hänen pitkä yhteistyönsä E. Y. Harburgin kanssa oli juuri päättynyt riitaisaan näytelmäprojektiin *Ziegfeld Follies of 1932*. Duke oli kappaleen kirjoittamisen aikaan lomalla Westportissa, Connecticutissa, ja kirjoitti kaipuustaan takaisin tapahtumarikkaaseen New Yorkiin. Hän soitti valmista sävellystä ystävilleen, joita hienostunut sävel ja sanat eivät kiehtoneet. Broadway-tuottaja Murray Anderson sen sijaan otti kappaleen heti käyttöön.

Kappaleesta tuli hitti vuonna 1947, kun Jo Stafford ja Frank Sinatra nauhoittivat siitä omat versionsa. Charlie Parker äänitti jazzversion vuoden 1950 albumilleen *Charlie Parker with Strings*, ja siitä tuli 1950-luvulla suosittu jazzstandardi. Jazznauhoitteita ovat tehneet myös muun muassa Bud Powell, Modern Jazz Quartet, Billie Holiday sekä Ella Fitzgerald Louis Armstrongin kanssa.

Lähteet
-------

1. ↑  Philip Furia ja Michael L. Lasser: *America’s Songs: The stories behind the songs of Broadway, Hollywood, and Tin Pan Alley*, s. 117–118. CRC Press, 2006. ISBN 0415972469. (englanniksi)
2. ↑  Chris Tyle: Autumn in New York *JazzStandards.com*. Viitattu 2.7.2010. (englanniksi)
George Vella
**George William Vella** (s. 24. huhtikuuta 1942) on maltalainen poliitikko, joka valittiin huhtikuussa 2019 Maltan uudeksi presidentiksi. Hänen edeltäjänsä Marie Louise Coleiro Preca oli yksi Europaan harvoista naispresidenteistä. Vella on aikaisemmin toiminut Maltan ulkoministerinä ja ammatiltaan hän on lääkäri, joka on tunnettu abortin vastustajana.

76-vuotiaana virkaan valittu Vella on Maltan historian vanhin presidentti. Vaikka presidentin virka Maltalla on lähinnä seremoniallinen ja poliittinen valta on vähäistä, presidentti on maassa hyvin arvostettu ja vaikutusvaltainen henkilö. Vella on Maltan tasavallan kymmenes presidentti.

Lähteet
-------

1. ↑  Former foreign minister George Vella named Malta's new president *news.cgtn.com*. Viitattu 28.1.2020. (englanniksi)
2. ↑  Tim Diacono: Now George Vella Is Malta’s New President, Here Are 9 Issues He Should Speak About *lovinmalta.com*. Viitattu 28.1.2020. (englanniksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Freenet Finland** oli koululaisille, heidän vanhemmilleen ja opettajille tarkoitettu Internetin maksuton sähköposti- ja sisältöpalvelu, joka perustettiin vuonna 1993. Sen toteutti Teknillinen korkeakoulu, ja rahoituksesta vastasivat Suomen itsenäisyyden juhlarahasto Sitra sekä opetusministeriö. Projektipäällikkönä oli *Jarmo Hallikas*.

Freenet oli alkujaan tekstipohjainen hieman BBS:ien kaltainen valikkopohjainen järjestelmä, johon sai yhteyden paitsi ilmaiseksi Internetistä telnet-protokollalla, myös minuuttitaksaisella modeemiyhteydellä TeleSammon tai InfoTelin kautta. Yleisin taksa oli 19 penniä/minuutti ja paikallispuhelumaksu. Koska Freenetin osoite oli teknillisen korkeakoulun osoiteavaruudessa, sai sinne yhteyden myös useiden yliopistojen dial-up-palveluiden kautta paikallispuhelun hinnalla. Ohjelmistona oli helppokäyttöisenä pidetty *Freeport*, johon oli kytketty myös ulkoisia ohjelmia mm. sähköpostin, uutisryhmien, gopherin, WWW:n ja IRC:n käyttöä varten. Päivittäinen käyttöaikarajoitus oli aluksi 60 minuuttia.

Järjestelmä oli suosittu koululaisten keskuudessa, ja monen ensimmäiset Internet-käyttökokemukset ovatkin sen piiristä. Freenet oli suosittu myös BBS-harrastajien keskuudessa, koska kyseessä oli yksi ensimmäisistä suomalaisista Internet-yhteyden tarjoavista palveluista, joihin sai käyttäjätunnuksen suhteellisen helposti. Freenetiin sai myös helposti yhteyden, kun harrastelijoiden ylläpitämiä Internet-palveluita tarjoavien purkkeihin päästäkseen joutui usein jonottamaan modeemilinjojen vapautumista jopa tuntikausia.

Vuoden 1994 marraskuussa järjestetyt Freenet Finlandin yksivuotissyntymäpäivät Espoon Dipolissa yllättivät järjestäjät suosiollaan - vuoden 1994 aikana Internet oli "lyönyt läpi" ja esimerkiksi IRC:n kautta oli syntynyt valtavasti uudenlaisia verkkoyhteisöjä, joiden jäsenet tulivat Dipoliin tapaamaan toisiaan - monet tapasivat nettituttunsa ensimmäistä kertaa. Myös opetusministeri Riitta Uosukainen tutustui IRC:n saloihin tapahtumassa.

Freenet toimi Suomessa vuoteen 2001 asti, joskin loppuvaiheessa sen toiminta perustui pääasiassa WWW-sivuihin. Maksulliset Internet-palveluntarjoajat olivat syrjäyttäneet Freenetin Internet-yhteyskäytössä jo vuosia aiemmin.

Katso myös
----------

* Telesampo
* Kirjakaapeli

Aiheesta muualla
----------------

* Freenetin historia
Chesneytä esittävä tuntemattoman kuvaajan ottama kuva
**George Tomkyns Chesney** (30. huhtikuuta 1830 – 31. maaliskuuta 1895) oli brittiläinen kirjailija, kenraali ja konservatiivipuolueen edustaja alahuoneessa.

Chesneyn veli oli eversti Charles Cornwallis Chesney. Hän kävi koulua Blundell’s Schoolissa Tivertonissa ja myöhemmin Addiscomben sotilasseminaaria. Vuonna 1848 hän liittyi Bengalin pioneereihin vänrikkinä. Hän palveli pitkään armeijan palveluksessa Intiassa ja osallistui tänä aikana sepoy-kapinaan.

Palattuaan Intiasta Britanniaan everstiluutnantiksi ylennyt Chesney järkyttyi siitä, millaisessa tilassa maan armeija ja laivasto olivat. Hän päätti vedota maan merkkihenkilöihin ja kirjoitti (aluksi) nimettömänä tarinan *The Battle of Dorking*, joka julkaistiin toukokuussa 1871 maan älykköjen ja poliitikkojen suosimassa *Blackwood Magazine* -lehdessä, missä se sai suuren suosion. Teos kertoo Saksan armeijan onnistuneesta yllätyshyökkäyksestä Britanniaan, ja sen kertoja on hävityn sodan veteraani. Teosta pidetään invaasiokirjallisuuden genren merkkiteoksena, ja se käännettiin portugaliksi, ranskaksi, ruotsiksi, tanskaksi, hollanniksi, italiaksi ja saksaksi, joskin viimeisen kohdalla teoksen loppua muutettiin.

Vuosina 1871–1880 Chesney toimi Englefield Greenissä sijaitsevan Royal Indian Civil Engineering Collegen rehtorina. Hänet ylennettiin everstiksi 1877, kenraalimajuriksi 1886 ja kenraaliluutnantiksi 1892. Vuonna 1892 hänet valittiin lisäksi konservatiivipuolueen edustajaksi Oxfordista.

Vuonna 1893 Chesney kirjoitti utopiaromaanin *The Lesters; Or, a Capitalist's Labour*, jossa päähenkilö Lester löytää aarteen ja perustaa sillä mallikaupungin.

Chesney lyötiin vuonna 1890 ritariksi ja hänelle myönnettiin Bathin ritarikunnan jäsenyys. Hän kuoli Lontoossa 64-vuotiaana 31. maaliskuuta 1895.

Lähteet
-------

* Stewart, Michael D.: *"Stranger than fiction": Anglo-American-German relations and rivalries through invasion literature, 1890–1914*. Texas Woman’s University, 2012. (englanniksi)

### Viitteet

1. 1 2 3 4  Sir George Tomkyns Chesney *Worlds Without End: Science Fiction, Fantasy & Horror Books*. Viitattu 14.8.2020. (englanniksi)
2. 1 2  Lindqvist, Marit: Invasionslitteraturen startskottet på Första världskriget *Svenska Yle*.  2.6.2014. Viitattu 14.8.2020. (ruotsiksi)
3. ↑  Stewart 2012, s. 11
4. 1 2 3  Authors: Chesney, George T. *sf-encyclopedia.com*. Viitattu 14.8.2020. (englanniksi)
5. ↑  Stewart 2012, s. 12


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Katalonia
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Australia
* Alankomaat
* Puola
* Vatikaani

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**Forsbyn ruukki** toimi Pernajan Koskenkylässä Forsbynjoen alimman kosken rannalla vuosina 1682–1828.

Forsbyn ruukin perusti 1682 kreivi Lorentz Creutz Forsbyn rälssisäterin maille Pernajaan. Rautaruukin toiminta oli pysähdyksissä ruukin kärsittyä huomattavia vahinkoja pikkuvihan aikana 1742–1743 ja se pääsi jatkamaan toimintaansa vasta 1747. Ruukin yhteyteen perustettiin ilmeisesti jo 1600-luvulla vesisaha mutta virallisen toimintaluvan saha sai vasta 1736. Koskenkylässä oli myös hopeakaivos ja hopeaa louhittiin 1600-luvun alusta 1700-luvun puoliväliin saakka. Rautaruukki lopetti toimintansa 1828 mutta ruukin alueella aloitettiin sahaustoiminta uudelleen 1870-luvulla. Johan Askolin osti vuonna 1880 Forsbyn entisen ruukinkartanon ja sahan. Vanha vesisaha purettiin 1913 ja sen tilalle rakennettiin höyrysaha. Tämän sahan toiminta päättyi 1952 kun sen omistanut *Toiminimi Joh. Askolin* siirsi kaiken sahaustoiminnan Isnäsin sahalle.

Vanhan ruukinpadon paikalla ollut lohkokivistä rakennettu pato purettiin osittain 1990-luvulla ja Forsbynjoen koski on nyt luonnontilassa. Entisellä ruukinalueella on säilynyt muun muassa ruukinkartanon jugendtyylinen päärakennus jonka suunnitteli ruotsalainen arkkitehti John Settergren vuonna 1907 sekä siihen liittyvä kartanon puutarha jonka suunnittelivat Paul Olsson ja Bengt Schalin vuosien 1919–1934 välillä. Entisen ruukinkirkon paikalla on muistokivi. Forsbyn kosken länsirannalla niin sanotulla Kuninkaanmäellä sekä ruukkialueen läpi kulkevan vanhan maantien varrella on jäljellä suuria 1800- ja 1900-lukujen vaihteessa rakennettuja työväenkasarmeja sekä eri-ikäisiä pienempiä työväenasuntoja joista vanhimmat ovat 1700-luvulta. Toimintansa lopettaneen höyrysahan tiili- ja betonirakennukset ovat myös säilyneet. Niin sanotun yläruukin alueella on jäljellä vain vasarapajojen ja voimakanavien jäännöksiä maastossa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Museovirasto : Valtakunnallisesti merkittävät rakennetut kulttuuriympäristöt : Loviisa, Koskenkylän ruukinalue
**Estadio Alfredo Di Stéfano** on Real Madridin harjoituskeskuksessa Ciudad Real Madridissa sijaitseva 6 000 -paikkainen jalkapallostadion, jolla Real Madridin reservijoukkue Castilla pelaa kotiottelunsa. Se on nimetty Real Madridissa 1950- ja 1960-luvuilla pelanneen Alfredo Di Stéfanon mukaan. Stadion sijaitsee Madridin koillisosassa.

Stadion avattiin virallisesti 9. toukokuuta 2006 ystävyysottelulla, jossa kohtasivat Real Madrid ja ranskalainen Stade Reims muistellakseen samaisten seurojen välillä 50 vuotta aiemmin pelattua Euroopan cupin ensimmäistä loppuottelua. Real Madrid voitti avajaisottelun maalein 6–1 ja stadionin ensimmäisenä maalintekijänä sai kunnian olla puolustaja Sergio Ramos. Stadionin kapasiteetti on tulevaisuudessa mahdollista nostaa 25 000:een lisäkatsomoiden avulla.

Real Madridin kotistadionin, Estadio Santiago Bernabéun ollessa remontissa edustusjoukkue pelasi kotiottelunsa Estadio Alfredo Di Stéfanolla kesäkuusta 2020 alkaen liigan jatkuessa koronaviruspandemian aiheuttaman tauon jälkeen. Joukkue palasi Bernabéulle syyskuussa 2021. Syyskuussa 2020 Espanjan maajoukkue pelasi Estadio Alfredo Di Stéfanolla Ukrainaa vastaan Kansojen liigan ottelun ilman yleisöä.

Lähteet
-------

1. ↑  "Bienvenidos a mi casa, tierra de todos" (Luettu 11. maaliskuuta 2007)
2. ↑  Estas son las principales razones que hacen único este magnífico Estadio (Luettu 11. maaliskuuta 2007)
3. ↑  Navarro, Alberto: Real Madrid-Éibar: LaLiga is back  14.6.2020. Real Madrid CF. Viitattu 13.9.2021. (englanniksi)
4. ↑  Niemeläinen, Jonne: Karim Benzemalle hattutemppu – muutaman kuukauden päästä 40 täyttävä Zlatan Ibrahimovic palasi kentälle tyylilleen uskollisena  13.9.2021. Yle. Viitattu 13.9.2021.
5. ↑  Bell, Arch: Fati and Ramos power Spain over Ukraine *Marca*.  6.9.2020. Viitattu 13.9.2021. (englanniksi)

Segunda Divisiónin stadionit kaudella 2013–2014

* Alfredo Di Stéfano
* Anduva
* Anxo Carro
* Gran Canaria
* Heliodoro Rodríguez López
* Iberostar
* Ipurua
* José Rico Pérez
* Mendizorroza
* Miniestadi
* El Molinón
* Montilivi
* Nova Creu Alta
* Nueva Condomina
* Nuevo Arcángel
* Nuevo Colombino
* Los Pajaritos
* Riazor
* La Romareda
* Santo Domingo
* El Toralín
* La Victoria
*"Taideteoksen kuvaaminen on sallittua...*  

*jos teos on pysyvästi sijoitettu julkiselle paikalle tai sen välittömään läheisyyteen. Jos taideteos on kuvan pääaihe, kuvaa ei saa käyttää ansiotarkoituksessa.*  

*Tekstiin liittyvän kuvan saa kuitenkin ottaa sanomalehteen tai aikakauskirjaan.*  

*Rakennuksen saa vapaasti kuvata."*  
Tekijänoikeuslaki 25 §a 3,4

Kuva maisemasta, jossa on André Waterkeyn suunnittelema, vuonna 1958 valmistunut *Atomium* Brysselissä. Kuva monumentista on sensuroitu, koska Belgiassa ei kuvaamisajankohtana ollut Freedom of Panoramaa. Nykyisin kuvan julkaiseminen on kuitenkin laillista, kuten alla olevasta kartasta on nähtävissä.
"Maisemanvapauden" laajuus eri Euroopan maissa.
  Sallittu, sisältää taideteokset
  Sallittu vain rakennuksille.
  Sallittu ei-kaupalliseen käyttöön
  Ei sallittu
  Tuntematon
**Freedom of panorama** (lyhennetään usein FOP), suomeksi *maiseman vapaus*, *maisemanvapaus* tai *panoraamavapaus* on monien maiden tekijänoikeuslaissa oleva tekijänoikeuden rajoitus. Siinä määrätään sellaisten julkisella paikalla olevien rakennusten ja taideteosten kuvaamisesta, joiden tekijänoikeus on voimassa, sekä näistä otettujen kuvien julkaisemisesta ja käytöstä. Lainkohdan tarkoituksena on taata kohtuullinen kuvaamisen vapaus julkisilla paikoilla. Toisinaan tätä vapautta saatetaan rajoittaa muiden lakien kautta, kun kyseessä on esimerkiksi kansallinen turvallisuus.

Suomen tekijänoikeuslain maisemanvapautta koskeva säännös on mainittu lakipykälän 25 a kohdissa 3 ja 4. Siinä sallitaan pysyvästi paikalleen asennettujen taideteosten kuvaaminen julkisessa paikassa tai sen välittömässä läheisyydessä. Näitä kuvia ei saa käyttää ansiotarkoituksessa, jos taideteos on kuvan pääaihe. Rakennuksia saa kuvata vapaasti, eikä niistä otettujen kuvien julkaisua ole rajoitettu.

Lähteet
-------

1. ↑  Tekijänoikeuslaki (8.7.1961/404) 25a 3,4 *Valtion säädöstietopankki*. Helsinki:  Oikeusministeriö ja Edita.
2. ↑  Keskustelu: Pitäisikö "maiseman vapaus" sallia kaikkialla EU:ssa?
3. ↑  Reda, Julia (esittelijä): Mietintöluonnos tekijänoikeuden ja lähioikeuksien tiettyjen piirteiden yhdenmukaistamisesta tietoyhteiskunnassa 22. toukokuuta 2001 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2001/29/EY täytäntöönpanosta (2014/2256(INI)) (PDF) (s. 11)  15.1.2015. Euroopan parlamentti, oikeudellisten asioiden valiokunta. Viitattu 24.6.2015.
4. ↑  Vihreitä tekijänoikeuslinjoja
5. ↑  Bryce Clayton Newell: Freedom of Panorama: A Comparative Look at International Restrictions on Public Photography *Cleighton Law Review*.  2011. Viitattu 23.6.2015.
6. ↑  Tekijänoikeuslaki *Finlex*. Edita ja oikeusministeriö. Viitattu 23.6.2015.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Freedom of panorama** Wikimedia Commonsissa
Hyytelörakko ranteessa.
**Hyytelörakko** eli **rakkulakasvain** eli *ganglio* on viskoosia, hyytelömäistä, kirkasta eritettä sisältävä tarkkarajainen pyöreähkö kyhmy tai patti nivelen tai jänteen kohdalla sijaitseva nivelkapselin tai jännetupen pullistuma. Se on eräänlainen hyvänlaatuinen kasvain. Sen syntymiseen vaikuttavat esimerkiksi tapaturma tai nivelärsytys, mutta yleensä mitään selvää aiheuttavaa tekijää ei voida osoittaa. Hyytelörakko voi olla pienen herneen tai pähkinän kokoinen. Se esiintyy yleensä ranteessa (*"ganglion carpi"*), useimmiten kämmenselän puolella.

Hyytelörakon hoito
------------------

Hyytelörakkoa neuvottiin aikoinaan hoitamaan iskemällä se rikki kovalla, tylpällä esineellä. Nykyään niitä hoidetaan yleisimmin punktiolla, eli imemällä patin nestemäinen sisältö pois paksulla neulalla. Samalla onteloon voidaan ruiskuttaa kortisonia ja antibakteerista ainetta. Punktion jälkihoidoksi suositellaan rakon hierontaa, jotta vaiva ei uusisi. 

Jos hyytelörakko on erityisen hankala, se leikataan. Hyytelörakon poistoleikkaus on päiväkirurginen toimenpide ja tehdään useimmiten puudutuksessa.

Lähteet
-------

* Osmo Saarelma: Ganglio, patti ranteessa  26.1.2006. Kustannus Oy Duodecim. Viitattu 17.11.2006.

Aiheesta muualla
----------------

* Hyytelörakko, Terveyskirjasto.fi
**Durio** (*Durio zibethinus*) on kaakkoisaasialainen malvakasveihin (Malvaceae) kuuluva puulaji. Sen hedelmä näyttää lähinnä isolta piikkipallolta (malaijin *dury* tarkoittaa piikkiä). 

Duriopuu kasvaa 25 metriä korkeaksi. Sen lehdet ovat 10–18 cm pitkät ja 3–7 cm leveät. Päälypinta on kiiltävänvihreä, alapinta kullanhohtoinen. Piikkinen hedelmä painaa 1–5 kg.

Duriota kutsutaan hedelmien kuninkaaksi Malesiassa ja Singaporessa. Kuuluisa on myös durion useimpien kuvottavana kokema löyhkä, joka läpäisee kaikki mahdolliset muovikelmut, jopa tölkittämisen jälkeen lemu on vahvana ilmassa.*lähde?* Keittiömestari Anthony Bourdain esitti tuoksun kerran verbaalisessa muodossa: "Se haisee siltä kuin olisi haudannut jonkun, joka pitelee kokonaista stiltonjuustoa sylissään, ja kaivanut hänet esiin pari viikkoa myöhemmin." Hajun takia jotkin hotellit kieltävät durion syömisen hotellihuoneessa.

Kun durion ulkokuori avataan suurella veitsellä, sisältä paljastuu neljä vaalea hedelmälohkoa, joiden sisällä on kova siemen. Maukas hedelmä voidaankin nauttia useilla eri tavoilla: raakana, jäätelössä, vihanneksen tapaan, kakuissa, sipuleiden, suolan ja etikan kanssa paistettuna, kookosöljyssä paahdettuna tai hillojen ja makeisten muodossa.*lähde?*

Durion hedelmä voi painaa yli kaksi kilogrammaa, ja koska puut ovat usein 30 metriä korkeita, hedelmän putoaminen voi olla kohtalokasta – kuten Alfred Wallace pani merkille vuonna 1869: "*Kun hedelmät alkavat kypsyä, niitä putoilee päivittäin ja melkein tunneittain, eivätkä onnettomuudet ole lainkaan harvinaisia puiden alta kävelevien tai niiden alla työskentelevien ihmisten kohdalla. Kun durio pudotessaan osuu ihmiseen, se saa aikaan karmean haavan, terävät piikit repivät lihan auki ja itse osuma on varsin kova. Toisaalta kuolemantapaukset ovat harvinaisia: runsas verenvuoto estää tulehdukset, joita muutoin saattaisi esiintyä.*"

Avatun durion hedelmälohkot ja siemen

Lähteet
-------

1. ↑  Durian (Arkistoitu – Internet Archive) tropical fruits
2. ↑  Square Mile Blog: Sumatra January 2012 Esimerkki durio-kieltokyltistä tässä blogikirjoituksessa.
3. ↑  Alfred Russel Wallace: On the Bamboo and Durian of Borneo (S27: 1856)


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Taksonitunnisteet | 
* Wikidata: Q1135236
* Wikispecies: Durio zibethinus
* BioLib: 202273
* CoL: 383W8
* Ecocrop: 963
* EoL: 483665
* EPPO: DURZI
* GBIF: 3152230
* GRIN: 14755
* iNaturalist: 64443
* IPNI: 559531-1
* IRMNG: 11280097
* ITIS: 506099
* NCBI: 66656
* NZOR: c0c96eac-df58-43f8-8139-21d2a24f137d
* Open Tree of Life: 236622
* Plant List: kew-2779470
* PLANTS: DUZI
* POWO: urn:lsid:ipni.org:names:559531-1
* Tropicos: 3900624
* uBio: 476874
* WFO: wfo-0000658098

 |

 |
WikibooksWikibooks 
Wikikirjastossa on aihe: **Durkinin avaus**. 
*Tässä artikkelissa käytetään algebrallista merkintätapaa kuvailemaan shakkisiirtoja.*

**Durkinin avaus** on shakkiavaus, jota kuvaa siirto

1.Ra3
Avaus on nimetty yhdysvaltalaisen Robert Durkinin mukaan. Avaus luokitellaan epätavallisiin avauksiin ja ECO-koodistolla koodille A00. Valkean aloitussiirto on kahdestakymmenestä mahdollisesta vasta kuudenneksitoista suosituin, eikä avausta nähdä lainkaan huipputasolla.

Valkean ensimmäinen siirto vie ratsun laudan laitaan, missä se ei vaikuta keskustaan. Yleensä siirto pelataan tarkoituksena pelata c4 ja lyödä takaisin ratsulla, esimerkiksi jatkossa 1.Ra3 d5 2.c4 dxc4 3.Rxc4. Toinen mahdollisuus on pelata ratsu c2-ruutuun c-sotilaan siirryttyä.

Avauksesta on nimetty gambiittijatko 1.Ra3 e5 2.Rc4 Rc6 3.e4 f5. Muunnelman nimi on **Durkinin gambiitti**.

Katso myös
----------

* Luettelo shakkiavauksista
* Luettelo gambiiteista

Lähteet
-------

* Chess Openings and Variations (englanniksi)

### Viitteet

1. ↑  COE
**Cadillac** on brittiläisen The Renegades -yhtyeen ensimmäinen studioalbumi. Se julkaistiin 1964 albumin nimikappaleen noustua single- ja radiolistoille.

Nimikappale oli parhaimmillaan myyntilistalla toisena tammikuussa 1965. Radion "Kahdeksan kärjessä" -listalla single nousi kärkeen. "Seven Daffodils" oli niin ikään suosittu kappale. Alkuperäinen levy-yhtiö oli Scandia. Fazer-Finnlevy julkaisi 1990 CD:n, jolla ovat yhtyeen albumit "Cadillac" ja "The Renegades". Jälkimmäinen julkaistiin ensimmäisen kerran 1965. "Lucille" on Little Richardin tunnetuimpia kappaleita. Säveltäjänä hän käytti oikeata nimeään. "If I Had Someone To Dream Of" on ruotsalaisen The Shamrocks -yhtyeen kitaristi-laulaja Jimmy Lindskogin ja kosketinsoittaja Dieter Feichtingerin sävellys.

*Cadillac*-albumin CD-versio
----------------------------

Kappaleiden tekijät ovat Kim Brown, Denys Gibson, Ian Mallet ja Graham Johnson ellei mainittu.

"Cadillac"-kappale on mukaelma Vince Taylorin sävellyksestä "Brand New Cadillac." Ruotsalainen Hep Stars teki oman versionsa kuultuaan Renegadesin sovituksen. Taylorin levy-yhtiö nosti kanteen saatuaan tiedon kappaleen menestyksestä. Asia sovittiin siten, että Taylorin nimi lisättiin tietoihin ja tekijänoikeudet jaettiin puoliksi Renegadesin ja Taylorin kesken. Hep Stars ei tiennyt kappaleen tarkkaa alkuperää, mutta sen versiossa Taylorin nimi on myöhemmin liitetty tekijätietoihin.
The Shamrocks teki "Cadillacista" cover - version, joka menestyi mm. Japanissa.

Kappaleet:

1. Cadillac 2:40
2. If I Had Someone To Dream Of (Lindskog-Feichtinger) 1:55
3. Look At Me (Buddy Holly) 2:12
4. I've Been Unkind 2:14
5. Bad Bad Baby 1:47
6. Everybody 3:05
7. Lucille (Richard Penniman)3:40
8. One Day 2:54
9. Do The Shake 2:00
10. Seven Daffodils 3:04
11. Hold Me Close 1:55
12. What'd I Say (Ray Charles) 3:03

Lähteet
-------

1. ↑  Pekka Gronow, Jake Nyman ym. Suomi soi osa 4 s.112 ISBN 951-31-2503-3 (sarja 1-4) Tammi 2005
2. ↑  Dan-Eric Landen, Carl Magnus Palm - Cadillac Madness, den otroliga berättelsen om Hep Stars Premium Publishing 2004 ISBN 91-89136-04-7
3. ↑  Landen, Palmén
4. ↑  1964-1969 EMI Svenska AB/Olga 7C1 38-35956/7
Magnia Urbican kuva roomalaisessa kolikossa.
**Magnia Urbica** (200-luku) oli roomalainen keisarinna ja keisari Carinuksen vaimo. Carinus julisti hänet *Augustaksi* ja antoi hänelle arvonimen *Mater castrorum, senatus ac patriae* (suom. *armeijan, senaatin, ja isänmaan äiti*). Magnia Urbica sai luultavasti Carinuksen kanssa myös pojan, Nigrinianuksen, mutta saattaa olla että tämä oli itse asiassa Carinuksen isän, Caruksen, tyttären Paulinan poika. Kun Carinus murhattiin heinäkuussa 285, uusi keisari Diocletianus antoi kirota Carinuksen ja hänen sukulaistensa muiston (*Damnatio memoriae*). Magnia Urbican nimi raapustettiin pois piirtokirjoituksista.

Lähteet
-------

* Chris Scarre: *Chronicle of the Roman Emperors*. Thames and Hudson Ltd. 1995. ISBN 0-500-05077-5. (englanniksi)

### Viitteet

1. ↑  Scarre s. 194–195
2. ↑  William Leadbetter: Carinus (283-285 A.D.)  11.9.2001. De Imperatoribus Romanis: An Online Encyclopedia of Roman Emperors. Viitattu 23.2.2009. (englanniksi)

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Magnia Urbica