recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Turkmenistan merkitty punertavana
**Turkmenistanin energiapolitiikka** kertoo Turkmenistanin energiankäytöstä ja energiapolitiikasta ja eri sidosryhmien näkemyksistä energian käytön kehitykseen ja ohjaamiseen mukaan lukien energiantuotanto, jakelu ja kulutus. Siihen sisältyvät lait, sopimukset, verot ja ohjauskeinot. Turkmenistanilla on laajat maakaasuvarat.

Kaasu
-----

Turkmenistanissa räjähti merkittävä kaasuputki hämärissä olosuhteissa huhtikuussa 2009. Turkmenistanin maakaasun ostajiin on sisältynyt Gazprom ja Naftogaz.

Venäjä solmi pitkäaikaisia kaasusopimuksia vuonna 2008 korkeiden hintojen vallitessa Keski-Aasian maiden kanssa. Turkmenistanin kanssa on 25 vuoden kaasusopimus. Koska kysyntä laski vuonna 2009 Gazpromilla oli ylitarjontaa. Dayletbat-Dariyalyk-kaasuputki räjähti rikki 9. huhtikuuta 2009 Turkmenistanissa lähellä Uzbekistanin rajaa. Putkessa oli painetta, joka aiheutti räjähdyksen. Putki on rakennettu vuonna 1979. Kaasu lakkasi virtaamasta Turkmenistanista Venäjälle eikä putkea ollut korjattu ainakaan vielä 24. huhtikuuta 2009. Keski-Aasiasta kulkee neuvostoaikana rakennettu öljyputki ja kaasuputki Venäjän kautta Eurooppaan Slovakiaan ja Puolaan.

Turkmenistanista on rakenteilla kaasuputki Uzbekistanin ja Kazakstanin kautta Kiinaan. Kazakstan sopi huhtikuussa 2009 kazakstanilaisen energiayhtiön myynnistä kiinalaiselle energiayhtiölle. Kazakstanista Kaspianmereltä on suunniteltu öljyputki Kiinan suuntaan.

Katso myös
----------

* Kestävä kehitys alueittain ja maittain
* Turkmenistanin ympäristöpolitiikka

Lähteet
-------

1. ↑  HS 14.7.2009 A15
2. 1 2  Virve Kähkönen: Venäjällä ote Keski-Aasian energiasta uhkaa lipsua, kaasuputken räjähdys aiheutti lihavan kiistan Turkmenistanin ja Venäjän välille.  *HS*, 24.4.2009. B1:
**Etelä-Karjalan Automuseo** on Lappeenrannan pohjoispuolella Korvenkylässä entisessä Joutsenon kaupungissa sijaitseva museo. Museo toimiii vanhassa navetassa Karjalanportin alueella lähellä Imatran kaupunkia. Museo on auki kesäkausina toukokuusta elokuun loppuun.

Etelä-Karjalan Automuseo avattiin yleisölle ensimmäisen kerran 3. elokuuta 1991. Museon varsinaiset avajaiset olivat seuraavan näyttelykauden aikana 28. toukokuuta 1992. Museon avasi juhlallisesti silloinen Joutsenon kunnanjohtaja Juhani Rautama.

Etelä-Karjalan Automuseota ylläpitää alueella aktiivisesti toimiva Etelä-Karjalan Vanhat Ajoneuvot ry. Automuseoon pääsee helposti valtatie 6:lta.

Näyttelyt
---------

Näyttelyt pitävät sisällään historiaa sekä paikallisesta että valtakunnallisesta tieliikenteestä kautta aikojen. Lisäksi museossa on nähtävillä muuta aikakausien materiaaleja, jotka liittyvät löyhästi paikalliseen liikennekulttuuriin ja elämiseen.

### Perusnäyttely

Esillä on tavallisten perheiden ajoneuvoja sekä työjuhtia ja erikoisempia ajoneuvoja. Autoja on kolmisenkymmentä ja kaksipyöräisiä saman verran. Museon näyttelyä päivitetään vuosittain mielenkiinnon ylläpitämiseksi. 

### Suomen Rekisterikilpimuseo

2021 perustettu näyttely, joka on fyysinen vastine Kilpimuseon nettiversiolle. Tavoitteena on pitää esillä kattava kokoelma rekisterikilpiä kaikista ajoneuvoluokista ja aikakausista vuodesta 1922 lähtien nykypäivään asti. Näyttelyn materiaali on osin vielä paperisia mallinteita, mutta täydentyy oikeisiin kilpiin niitä saataessa.

### Imatranajot

Esillä on Imatranajojen historiasta erilaisia esineitä.

Lähteet
-------

* Kymmenen vuotta Mobilismia Etelä-Karjalassa, Juha Varis 1990

Aiheesta muualla
----------------

* Museon kotisivut
* Etelä-Karjalan Automuseo Facebook-sivut

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * n
* k
* m
Perustiedot Wikidatassa: Etelä-Karjalan Automuseo (Q106744717)ohje |
| --- |
|  |
| esiintymä kohteesta | automuseo |
|  |
| valtio | Suomi |
|  |
| sijaitsee hallinnollisessa yksikössä | Lappeenranta |
|  |
| sijainti | Korvenkylä |
|  |
| katuosoite | Harmaakalliontie 5, 55300 Rauha |
|  |
| koordinaatit | 61°10′26″N 28°41′57″E﻿ / ﻿61.174016°N 28.6990439°E﻿ / 61.174016; 28.6990439 |
|  |
|  |

 |

1. ↑ . Tieto on haettu Wikidatasta.
**Kent R. Weeks** (s. 1941) on yhdysvaltalainen arkeologi ja egyptologi. Kuuluisaksi hän tuli kaivauksistaan Kuninkaiden laakson haudassa KV5. Weeks on yksi nykyajan arvostetuimmista egyptologeista.

Lapsuus ja opiskelu
-------------------

Kent Weeks syntyi Everettissä, Washingtonissa. Hän päätti jo kahdeksanvuotiaana ryhtyä egyptologiksi. Weeks opiskeli antropologiaa Washingtonin yliopistossa Seattlessa, jossa hän suoritti maisterintutkinnon. Ensimmäistä kertaa Weeks vieraili Egyptissä vuonna 1963, jolloin hän työskenteli kaivauksilla Nubiassa. Egyptin matkansa aikana hän tapasi ja meni naimisiin Susan Howen kanssa. Weeks sai tohtorinarvon Yalen yliopistosta vuonna 1970.

Työura
------

Vuonna 1978 Weeks aloitti Theban Mapping Project -nimisen projektin, jonka tarkoituksena oli mitoittaa ja kuvata kaikki Theban nekropolin haudat ja monumentit. Projektin päämääränä oli luoda tietokanta, jota voidaan käyttää hyväksi tulevissa kaivauksissa ja näin välttää turhaa työtä. Tietokannasta on saatavilla myös yleisölle tarkoitettu Macromedia Flashillä toteutettu versio.

Vuonna 1987 Weeks alkoi tutkia tarkemmin Ramses IX:n haudan koillispuolta, josta hän löysi pitkään tuntemattomana olleen haudan (KV5). Haudassa oli käynyt aikaisemmin muun muassa James Burton 1800-luvulla, mutta se oli sittemmin unohtunut ja sisäänkäynti hautautunut. Weeksin johtama ryhmä aloitti haudassa kaivaukset ja pian he huomasivatkin haudan olevan suurin Kuninkaiden laakson haudoista. Haudan löydyttyä Theban Mapping Project keskittyi suurimmaksi osaksi sen tutkimiseen, mutta sen alkuperäinen tavoite pysyi yhä voimassa. Kent Weeks on kirjoittanut haudan kaivauksista päiväkirjaa, joka on myöhemmin myös julkaistu.

Weeks on ollut egyptologian professorina Kairon amerikkalaisessa yliopistossa vuodesta 1988 lähtien.

Teoksia
-------

* *KV5: A Preliminary Report on the Excavation of the Tomb of the Sons of Ramesses II in the Valley of the Kings (2001)* ISBN 977-424-574-1
* *The Valley of the Kings: The Tombs and the Funerary of Thebes West (2001)* ISBN 1-58663-295-7
* *Atlas of the Valley of the Kings (2000)* ISBN 977-424-549-0
* *The Lost Tomb (1999)* ISBN 0-688-17224-5

Aiheesta muualla
----------------

* Theban Mapping Project

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Alankomaat

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Dalton** on mošav Israelin Pohjoisella hallintoalueella. Sen asukasluku oli vuoden 2018 lopussa 861.

Maantiede
---------

Daltonin rakennuksia.
Dalton sijaitsee Israelin pohjoisosassa Ylä-Galileassa noin 7 kilometriä Safedin kaupungista pohjoiseen.

Historia
--------

Yose ha-Gelilin hauta.
Nykyisen Daltonin lähistöltä on löydetty esihistoriallisia dolmeeneja ja vanhan synagogan rauniot. Keskiajalla Daltonissa oli suurehko juutalainen yhteisö ja paikkakunta yhdistettiin rabbi Yose ha-Gelilin hautaan. Benjamin Tudelalainen mainitsi paikkakunnan juutalaisyhteisön omissa kirjoituksissan. Sittemmin paikalla sijaitsi islaminuskoisten arabien asuttama kylä nimeltä Dallata. Kylän asukkaat pakenivat kodeistaan Israelin itsenäisyyssodan aikana vuonna 1948. Vuonna 1950 paikalle muutti joukko juutalaisia siirtolaisia ja vuonna 1953 uusia siirtolaisia Libyasta. Paikalle perustettiin mošav ja sen asukkaat ovat sittemmin harjoitaneet etenkiin maanviljelyä. Paikka tunnetaan nykyisin esimerkiksi viinimyymälästään.

Väestö
------

Daltonin asukasluku oli vuoden 2018 lopussa 861. Vuonna 2002 vastaava lukema oli 688 ja vuonna 1968 610.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Fred Skolnik ja Michael Berenbaum: *Encyclopaedia Judaica Volume 05 Coh-Doz*, s. 384. Thomson Gale, 2007. ISBN 978-0-02-865928-2. (englanniksi)
2. ↑  List of localities, in Alphabetical order (pdf) Central Bureau of Statistics. Viitattu 3.2.2020. (englanniksi)
**PPP** (lyhenne sanoista *Point-to-Point Protocol*) on digitaalisessa tiedonsiirrossa käytetty protokolla jota yleisesti käytetään muodostamaan suora yhteys verkkolaitteiden (*node*) välillä. PPP ei ole enää laajalti käytössä. Sen ensisijainen käyttökohde on ollut puhelinverkko- ja modeemiyhteydet, mutta sitä käytetään myös laajakaistayhteyksissä (esimerkiksi PPP over Ethernet). Monet verkkoyhteyden tarjoajat ovat käyttäneet PPP-protokollaa modeemiyhteyksissä (esimerkiksi Internet-yhteyksiin, joissa alkuaikoina käytettiin myös SLIP-protokollaa).

PPP toimii yleensä 2. kerroksen (OSI-mallin *Data link layer* eli siirtoyhteys) protokollana synkronisten ja asynkronisten verkkojen yli. PPP rakennettiin toimimaan usean verkkokerroksen protokollan kanssa, kuten IP, IPX, AppleTalk ja korvaamaan epästandardi 2. kerroksen SLIP-protokolla.

PPP suunniteltiin paljon HDLC-määritelmän jälkeen. Sen johdosta PPP:n suunnittelijat sisällyttivät useita ominaisuuksia, joita ei ollut nähty WAN-datalinkkiprotokollissa siihen mennessä.

Edistynyt virheentunnistus
--------------------------

PPP käyttää FCS-menetelmää tunnistaakseen, onko jossakin kehyksessä virhe. PPP tarkkailee virheiden määrää, ja voi tarvittaessa poistaa verkkolaitteen käytöstä, mikäli virheiden määrä on liian suuri.

Silmukan tunnistaminen
----------------------

LCP, (Link Control Protocol, PPP:n sisäinen menetelmä, määritelty samassa RFC:ssä) tunnistaa "silmukat" eli yhteydet, jotka kiertävät loputtomiin (virheellisen verkon suunnittelun johdosta tms.) käyttämällä numerointia (magic numbering). Käytettäessä PPP:tä, vastapää lähettää PPP LCP viestin, joka sisältää kyseisen numeron, joka on eri jokaisella päätepisteellä. Silmukassa päätepiste vastaanottaa oman numeronsa, ja pudottaa pois kyseisen paketin.

Automaattinen verkkolaitteen konfigurointi
------------------------------------------

PPP mahdollistaa myös verkkolaitteen automaattisen konfiguroinnin (vertaa DHCP).

Standardimäärittelyjä
---------------------

PPP on määritelty IETF RFC 1661:ssä.

Monta dokumenttia PPP:stä on julkaistu heinäkuun 1990 RFC-prosessin jälkeen, kuten todennukseen, salaukseen ja pakkaukseen liittyviä menetelmiä, sekä PPP:n käyttämistä muiden verkkoprotokollien yhteydessä.

* RFC 1994 kuvailee CHAP-protokollan (Challenge Handshake Authentication Protocol) jota käytetään yleisesti muodostamaan soittosarjayhteys Internet-yhteydentarjoajaan.
* RFC 2516 kuvailee PPPoE-protokollan. Se on menetelmä, jota käytetään PPP:n välittämisessä ethernet-verkossa, ja monesti DSL:n kanssa.
* RFC 2364 kuvailee PPPoA-protokollan, menetelmän jolla PPP välitetään ATM-adaption layer 5:n (AAL5) yli. PPPoATM (PPP over ATM)

PPP-kehys
---------

| Nimi | Tavujen määrä | Selitys |
| --- | --- | --- |
| Lippu | 1 | Kehyksen alku tai loppu |
| Osoite | 1 | Broadcast-osoite |
| Ohjaus | 1 | Ohjaustavu |
| Protokolla | 2 | Data-kentän protokollan asetustieto |
| Data | Vaihteleva (0 tai enemmän) | Siirrettävä tieto |
| FCS | 2 (tai 4) | Virheenkorjaussumma |

Katso myös
----------

* EAP
* L2TP
* RADIUS
* DIAMETER
* PPPoE
* PPPoA
**Etelä-Kasai** oli Kongon demokraattiseen tasavaltaan kuuluva alue, joka julistautui itsenäiseksi 1960 naapurimaakunta Katangan tavoin.

Muutamaa viikkoa ennen Kongon itsenäistymistä 30. kesäkuuta 1960 paikalliset julistivat rikkaan kaivosalueen itsenäiseksi. Elokuun 8. päivä luba-kansan heimopäällikkö Albert Kalonji julisti perustetuksi Etelä-Kasain kaivosvaltion (État minier du Sud-Kasaï) pääkaupunkinaan Bakwanga. Kalonji antoi itselleen arvonimen *muluba-kansan korkein päällikkö ja sen kohtaloon liittyneiden heimojen haastamaton suojelija* (Chef Suprême du Peuple Muluba et Protecteur Incontesté des Tribus Associées à son sort).

Vuoden 1961 huhtikuussa kokoontui merkkihenkilöiden kokous, joka kruunasi Kalonjin isän perinteisellä kuningastittelillä *Mulopwe*. Uusi kuningas luopui sitten kruunusta ja luovutti sen pojalleen, josta tuli Albert I.

Nelikuukautisten veristen taisteluiden jälkeen Kongon armeija valloitti alueen ja pidätti Kalonjin 30. joulukuuta 1961. Hän kuitenkin pääsi pakenemaan ja johti hallitustaan lokakuuhun 1962.

Mobutu Sese Sekon aikana Etelä-Kasai jaettiin Itä-Kasain ja Länsi-Kasain maakuntiin (nyk. jaettu edelleen Kasaihin ja Luluaan) itsenäisyyspyrkimysten heikentämiseksi.

Lähteet
-------

* 

### Viitteet

1. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive)
2. ↑
*Tämä artikkeli kertoo Britannian kuninkaallisen laivaston Town-luokan kevyestä risteilijästä. Muita samannimisiä aluksia on täsmennyssivulla.*

**HMS Newcastle** oli Britannian kuninkaallisen laivaston Bristol-luokan kevyt risteilijä, joka palveli ensimmäisessä maailmansodassa.

Valmistus
---------

*Pääartikkeli: Town-luokka (risteilijä, 1910)*
Alus tilattiin Armstrong Whitworthilta, missä köli laskettiin 14. huhtikuuta 1909. Alus laskettiin vesille 25. marraskuuta ja otettiin palvelukseen syyskuussa 1910.

Palvelus
--------

Palvelukseen otettaessa alus liitettiin Kiinan asemalle korvaamaan *HMS Bedford*. Alus osallistui 23. kesäkuuta 1913 Shanghain kapinan kukistamiseen.

Elokuussa 1914 alus oli Esquimaltissa. Se tulitti Yapia ennen siirtoaan Valparaisoon etsimään Saksan keisarikunnan laivaston apuristeilijä *SMS Prinz Eitel Friedrichiä* Etelä-Amerikan rannikolta. Alus valtasi tammikuussa 1916 saksalaisen kauppalaivan *Mazatlanin*. Se palasi marraskuussa 1916 Englantiin huollettavaksi.

Vuonna 1917 alus siirrettiin Mudrosiin ja edelleen maaliskuussa Itä-Intian asemalle, josta se jo toukokuussa siirtyi Adrianmerelle. Alus palasi 1918 Etelä-Amerikan rannikolle, jossa se määrättiin Kaakkoisenosaston lippulaivaksi. Alus palasi Englantiin 1919.

*Newcastle* poistettiin palveluksesta ja se siirrettiin helmikuussa 1920 Noren reserviin. Joulukuussa alus sijoitettiin poistolistalle ja se myytiin romutettavaksi 9. toukokuuta 1921 Wardille, jonka purkutelakalle Lelantiin se saapui 3. toukokuuta 1923.

Lähteet
-------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **HMS Newcastle (1909)**.
* Gardiner, Robert (toim.): *Conway's All the World's Fighting Ships 1906–1921*. Lontoo, Englanti: Conway Maritime Press, 1985. ISBN 0-85177-245-5. (englanniksi)
* Wragg, David: *Royal Navy Handbook 1914–1918*. Gloucestershire, Englanti: Sutton Publishing, 2006. ISBN 0-7509-4203-7. (englanniksi)

### Viitteet

1. 1 2 3 4  Conway's s. 51

*Town*-luokan risteilijät

|  |
| --- |
| **Bristol-luokka** *HMS Bristol* - *HMS Glasgow* - *HMS Gloucester* - *HMS Liverpool* - *HMS Newcastle* |
| **Weymouth-luokka** *HMS Weymouth* - *HMS Yarmouth* - *HMS Dartmouth* - *HMS Falmouth* |
| **Chatham-luokka** *HMS Chatham* - *HMS Dublin* - *HMS Southampton* - *HMAS Brisbane* - *HMAS Melbourne* - *HMAS Sydney* |
| **Birmingham-luokka** *HMS Birmingham* - *HMS Lowestoft* - *HMS Nottingham* - *HMAS Adelaide* |
| **Birkenhead-luokka** *HMS Birkenhead* - *HMS Chester* |
| Edeltäjä: Active-luokan tiedusteluristeilijät – Seuraaja: *Arethusa*-luokka |
**Rosvoja, rosvoja** (myös **Aikavarkaat**, *Time Bandits*) on vuonna 1981 ensi-iltansa saanut Terry Gilliamin komediallinen fantasiaseikkailuelokuva. Se on aikamatkustuksesta kertova veijaritarina, joka kääntää historian päälaelleen ja pilkkaa käsistä karannutta teknologiauskoa. Synkän huumorin sävyttämästä käsikirjoituksesta vastasivat Terry Gilliam ja Michael Palin, jolla on myös rooli elokuvassa. Tuotantovaikeuksista huolimatta elokuvasta tuli taloudellinen menestys. Rotten Tomatoes -sivustolla 93 % kriitikoista on antanut elokuvalle myönteisen arvion.

Juoni
-----

**Varoitus:  Seuraava kirjoitus paljastaa yksityiskohtia juonesta.**
Historiasta innostunut Kevin (Craig Warnock) elää englantilaisella omakotitaloalueella kodintekniikkaan hurahtaneiden vanhempiensa kanssa. Eräänä yönä hänen vaatekomerostaan ilmestyy joukko kääpiöitä, joiden mukana hän päätyy vahingossa Napoleonin (Ian Holm) Ranskaan. Kääpiöt ovat varastaneet Korkeammalta voimalta (Ralph Richardson) salaperäisen kartan, jonka johdattamina he matkustavat ajassa ja ryöstävät aarteita historian eri aikakausilta. Matkan edetessä he kohtaavat niin Robin Hoodin (John Cleese) kuin kuningas Agamemnoninkin (Sean Connery) ja joutuvat uppoavalle Titanicille. Rosvojoukkion tietämättä karttaa himoitsee myös Pimeyden herra (David Warner), joka haluaa sen avulla muuttaa luomiskertomuksen oman mielensä mukaiseksi.

**Juonipaljastukset päättyvät tähän.**

Pääosat
-------

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
|  Craig Warnock  | … |  Kevin
  |
|  David Rappaport  | … |  Randall
  |
|  Kenny Baker  | … |  Fidgit
  |
|  Malcolm Dixon  | … |  Strutter
  |
|  Mike Edmonds  | … |  Og
  |
|  Jack Purvis  | … |  Wally
  |
|  Tiny Ross  | … |  Vermin
  |
|  Ralph Richardson  | … |  Korkeampi voima
  |
|  David Warner  | … |  Pimeyden herra
  |
|  Ian Holm  | … |  Napoleon
  |
|  Michael Palin  | … |  Vincent
  |
|  Shelley Duvall  | … |  Pansy
  |
|  John Cleese  | … |  Robin Hood
  |
|  Sean Connery  | … |  kuningas Agamemnon / palomies
  |
|  Peter Vaughan  | … |  Winston (jätti)
  |
|  Katherine Helmond  | … |  Rouva Jätti
  |
|  Sheila Fearn  | … |  Kevinin äiti
  |
|  David Daker  | … |  Kevinin isä
  |
|  Tony Jay  | … |  Korkeampi voima (ääni)
  |
|  Jim Broadbent  | … |  tv-juontaja
  |

Lähteet
-------

1. 1 2  Time Bandits Criterion. Viitattu 5.12.2014. (englanniksi)
2. 1 2  Terry Gilliam: Time Bandits 25 Years Later Film Buff Online. Viitattu 5.12.2014. (englanniksi)
3. ↑  Time Bandits Rotten Tomatoes. Viitattu 5.12.2014. (englanniksi)
**Taistelijat rauhan puolesta** (hepr. ‏לוחמים לשלום‎; arab. مقاتلون من أجل آلسلام‎) on palestiinalais-israelilainen kansalaisjärjestö. Se on tasa-arvoinen, kahden maan välinen ruohonjuuritason liike, joka on sitoutunut väkivallattomaan toimintaan vastustaakseen Israelin miehitystä ja kaikkia väkivallan muotoja Israel-Palestiinassa.

Liikkeen perustivat vuonna 2006 palestiinalaiset ja israelilaiset, jotka olivat päättäneet työskennellä yhdessä rauhanomaisen ratkaisun edistämiseksi Israelin-Palestiinan konfliktissa väkivallattomin keinoin.  Alun perin kaikki aktivistit olivat entisiä taistelijoita: israelilaisia sotilaita ja Israelin asepalveluksesta kieltäytyneitä sekä palestiinalaisia taistelijoita. Nykyään ryhmään kuuluu myös miehiä ja naisia, joilla ei ole ollut väkivaltaista osaa konfliktissa. 

Yhdistyksen toiminnasta tehtiin vuonna 2016 dokumenttielokuva "Disturbing the Peace". Elokuvaa on esitetty Israel-Palestiinassa, Yhdysvalloissa ja Euroopassa.  Elokuva on voittanut useita kansainvälisiä palkintoja, mukaan lukien Ebertfest-elokuvafestivaalien Ebert Humanitarian Award -palkinnon.

Lähteet
-------

1. 1 2  About us. *Combatants for Peace*.  Arkistoitu 31.8.2019. Viitattu 2.4.2020. (englanniksi)
2. ↑  Palestinian Nationalism: An Overview *Project MUSE*. Viitattu 2.4.2020. (englanniksi) ISSN 1527-201x
3. ↑  Disturbing the Peace a Film by Reconsider Combatants for Peace.  Arkistoitu 3 syyskuu 2018. Viitattu 17 October 2017.
4. ↑  Allen, Nick: Ebertfest 2016: "Disturbing the Peace" Wins First Ebert Humanitarian Award *RogerEbert.com*.  18.4.2016. Viitattu 2.4.2020. (englanniksi)
5. ↑  Ebert, Chaz : Disturbing The Peace: Stephen Apkon talks to Chaz Ebert *RogerEbert.com*.  8.11.2016. Viitattu 2.4.2020. (englanniksi)
**Tommi Aalto** (s. 1958) on suomalainen alttoviulisti.

Ura
---

Aalto opiskeli aluksi viulunsoittoa Tuomas Haapasen johdolla, mutta siirtyi 15-vuotiaana alttoviulun pariin ja sai siinä opetusta Veikko Kososelta. Hän jatkoi opintojaan Kölnin musiikki- ja tanssiyliopistossa Rainer Moogin johdolla ja sai sieltä diplomin kolmevuotisten opintojen päätteeksi. Aalto piti debyyttikonserttinsa vuonna 1990. Hän on Radion sinfoniaorkesterin alttoviulisti. Aiemmin hän on soittanut Turun kaupunginorkesterissa ja Suomen Kansallisoopperan orkesterissa sekä kamarimuusikkona muun muassa Suomalaisessa kamariorkesterissa ja Jean Sibelius -kvartetissa.

Aalto levytti Hannu Linnun johtaman Radion sinfoniaorkesterin kanssa Eero Hämeenniemen alttoviulukonserton. Levy, jolla soitetaan alttoviulukonserton ohella saman säveltäjän kolmas sinfonia, julkaistiin Alba Records -levymerkillä vuonna 2006.

Lähteet
-------

1. 1 2  Radion sinfoniaorkesteri: Tommi Aalto YLE
2. ↑  Säveltäjä Eero Hämeenniemi kohtasi Intiassa tsunamin – Musiikin syntymäpäiväkalenteri YLE
3. ↑  Recordings Association of Finnish Symphony Orchestras
**HMS Newfoundland** (viirinumero 59) oli Britannian kuninkaallisen laivaston Uganda-luokan ilmatorjuntaristeilijä.

Valmistus
---------

*Pääartikkeli: Crown Colony -luokka (risteilijä)*
Alus tilattiin vuoden 1939 laivasto-ohjelmassa Swan Hunter and Wigham Richardsonin telakalta, missä köli laskettiin 9. marraskuuta 1939. Alus laskettiin vesille 19. joulukuuta 1941 ja otettiin palvelukseen 21. tammikuuta 1943.

Palvelus
--------

Palvelukseen otettaessa alus liitettiin Kotilaivastoon, kunnes se siirrettiin Välimerelle. Alus osallistui kesäkuussa hyökkäykseen Pantellerian saarelle sekä heinäkuussa Sisilian maihinnousuun Itäisessä osastossa. Alukseen osui 23. heinäkuuta 1943 Italian laivaston sukellusveneen *Ascianghin* laukaisema torpedo, jonka aiheuttamat vauriot korjattiin tilapäisesti Maltalla. Alus purjehti elokuussa Bostoniin telakalle varsinaisia korjauksia varten.

Huhtikuussa 1944 alus palasi telakalta. Englantiin paluun jälkeen se siirrettiin Clydeen modernisoitavaksi. Alus palasi palvelukseen marraskuussa, minkä jälkeen se lähti Intian valtamerelle ja edelleen Tyynelle valtamerelle Brittiläiseen Tyynenmeren laivastoon.

Alus palveli toukokuussa 1945 yhdessä Australian laivaston yksiköiden kanssa Uuden-Guinean vesillä lounaisella Tyynellä valtamerellä. Se otti kesäkuussa osaa Trukin hyökkäykseen. *Newfoundland* kuului heinäkuussa osastoon, joka tulitti Japanin pääsaarella olevia kohteita. Alus oli Tokion lahdella Japanin lopullisesti antautuessa.

Sodan päätyttyä alus sijoitettiin reserviin, jossa sitä käytettiin koululaivana. Alus siirrettiin 1951 huollettavaksi Plymouthiin ja se palasi palvelukseen 5. marraskuuta 1952, jolloin siitä tuli Itä-Intian aseman 4. risteilijäviirikön lippulaiva. Alus palveli osan ajasta Kaukoidän laivastossa. *Newfoundland* oli 1956–1957 Punaisellamerellä ja Välimerellä osallistuen Suezin kriisin tapahtumiin. Alus upotti 1. marraskuuta 1956 Egyptin laivaston fregatin *Domiatin*.

Alus palasi Kaukoitään, kunnes se poistettiin palveluksesta 24. kesäkuuta 1959 sijoitettuna Portsmouthin reserviin. Alus myytiin 2. marraskuuta Perulle ja se siirrettiin virallisesti Perun laivastolle joulukuussa 1960, jolloin se nimettiin samalla *Almirante Grauksi*. Aluksen nimi vaihdettiin 15. toukokuuta 1973 *Capitán Quiñonesiksi*. Vuodesta 1979 alkaen alusta on käytetty Callaon satamaan ankkuroituna koululaivana. Alus on poistettu käytöstä.

Lähteet
-------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **HMS Newfoundland**.
* Whitley, M. J.: *Cruisers of World War Two – an international encyclopedia*. Lontoo: Arms and Armour, 1996. ISBN 1-86019-874-0. (englanniksi)

### Viitteet

1. 1 2 3 4 5  Whitley s. 126

*Crown Colony* -luokan risteilijät

|  |  |
| --- | --- |
| Fiji-luokka | *HMS Bermuda* – *HMS Fiji* – *HMS Gambia* – *HMS Jamaica* – *HMS Kenya* – *HMS Mauritius* – *HMS Nigeria* – *HMS Trinidad* |
| Uganda-luokka | *HMS Ceylon* – *HMS Newfoundland* – *HMS Uganda* |

|  |
| --- |
| Edeltäjä: Dido-luokka – Seuraaja: Minotaur-luokka |
**Seija Tertta Sinikka Järvinen** (ent. **Saarikko**, o.s. **Saloheimo**; 23. tammikuuta 1931 Helsinki – 12. toukokuuta 2020) oli suomalainen pianonsoitonopettaja ja musiikin lehtori. Hän perusti vuonna 1972 yhdessä puolisonsa Klaus Järvisen kanssa Oulunkylän pop & jazz -opiston.

Järvinen vietti lapsuutensa Käkisalmella ja Sortavalassa, jonne perhe muutti Helsingistä tuomari-isän työn vuoksi. Toisen maailmansodan aiheuttaman aluemenetyksen vuoksi he joutuivat siirtymään Mikkeliin. Hän aloitti 1950-luvulla musiikinopettajana Helsingin uudessa yhteiskoulussa. Tutustuessaan Klaus Järviseen hän oli perheellinen. Poikansa skitsofrenian vuoksi Järvinen ryhtyi ajamaan skitsofreenikkojen asiaa, muun muassa hoitokotien perustamista. Järviselle on myönnetty sosiaalineuvoksen arvonimi.

Järvinen on televisio-ohjaaja Tertta Saarikon äiti ja näyttelijä Outi Mäenpään täti.

Järvisen äiti oli omaa sukua Hjelt, ja hänen isoisänsä isä oli arkkiatri Otto E. A. Hjelt.

Lähteet
-------

1. 1 2  Kerttula, Suvi: Seija ja Klaus Järvinen: "On ollut myönnettävä, että olemme tulleet vanhoiksi." *Ilta-Sanomat* 25.8.2018, Plus-liite, s. 2–5. Helsinki: Sanoma Media.
2. ↑  Kerttula, Suvi: Klaus Järvisen Seija-vaimo on kuollut – ei saanut koskaan tietää miehensä menehtyneen kolme kuukautta sitten *Ilta-Sanomat*.  12.5.2020. Viitattu 12.5.2020.
3. ↑  *Otavan Iso Musiikkitietosanakirja 3*, s. 308. Helsinki 1978. ISBN 951-1-04553-9
4. 1 2 3  Laitinen, Jaana: Karjalan tyttö kiljuu sairaiden puolesta. (80-vuotishaastattelu.) *Helsingin Sanomat*, 23.1.2011, s. C 8. Artikkelin maksullinen verkkoversio.. Viitattu 14.5.2020.
Entsöijä Aleksander Nekrasov kertoo Andrei Rublevin Viimeinen kiusaus -frescon entisöinnistä Vladimirin Uspenskin katedraalissa **800 vuotta luomisen riemua** on suomalainen televisio-ohjelma, musiikkipitoinen dokumentti Venäjän Vladimirin alueen kansanperinteestä ja sen vaalimisesta. Vladimirin alue sijaitsee Moskovasta noin 100 km itään. TV1:n Viihdetoimituksen ohjelmaa kuvattiin vuonna 1978 Vladimirissa, Suzdalissa, Mstjorassa ja lähiympäristössä. Se oli Yleisradion ja Neuvostoliiton Gosteleradion yhteistuotantoa, ohjelman käsikirjoittivat ja ohjasivat Erkki Pohjanheimo ja Seppo Seppälä. Kuvauksesta vastasi Eero Kaartinen ja äänityksestä Urpo Ikonen. 

Ohjelman keskushenkilöiksi nousivat Andrei Rublevin freskoja Vladimirissa, Uspenskin kirkossa entisöivä Aleksander Petrovitš Nekrasov 
sekä itseoppinut koruommeltaiteilija Tatjana Shulpina. 
Heidän kauttaan kerrotaan kansantaiteen asemasta Neuvostoliitossa ja taiteilijoitten suhteesta työhönsä. Nekrasovin entisöintityön alla oli Rublevin "Viimeinen tuomio" -fresko. Ohjelmassa kuvataan myös ikonitaidetta, lakkaminiatyyritaidetta, kansantansseja. Perinteistä musiikkia esittävät Vladimir-Suzdalin museoalueen kuoro, Pikku-Pihlaja kuoro, Davidovon naiskuoro ja Marinon kylän kuoro. 

Sanonta "vladimirilaiset jumalankuvan maalaajat" tunnettiin kaikkialla ennen vallankumousta. Ortodoksisen kirkon metropoliitta vaikutti Vladimiristä käsin aina 1400 luvulle saakka. Alue on ollut Koillis-Venäjän hallinnollinen ja kirkollinen keskus 1100 luvulta viime vuosituhannen alkupuolelle. 

Värifilmille kuvatun ohjelman kesto on 53'06" 

"800 vuotta luomisen riemua" lähetettiin TV1:ssä ensi kerran 11.12.1978, uusittiin 24.5.1980 ja vielä 1.8.1988 TV1:n sarjassa Neuvostoliiton kansantaidetta. Sarjan muut ohjelmat olivat Bandura – Ukrainan laulava puu, Pikku varsan tanssi ja Tibiteikka – Uzbekistanin kansantaidetta.

Lähteet
-------

1. ↑   Katso-lehti, Anna-Kerttu Wiik, 51/1978
2. ↑  Helsingin sanomat 19.11.1978: "Koillis-Venäjän kirkot kuntoon"
3. ↑   Helsingin Sanomat 3.12.1978, "Tatjana kirjailee luontoa ja Leniniä"
4. ↑   Ilta-Sanomat, Eeva-Kaarina Holopainen, 11.12.1978
5. ↑  Helsingin Sanomat 26.11.1978: "Ikoneista siirryttiin proletaaritaiteeseen"
6. ↑  Helsingin Sanomat, tv-palsta 11.12.1978
**Lucifer-luokka** oli Ranskan laivaston kahden puurunkoisen parkkitakiloidun aluksen muodostama 1. luokan avisoluokka.

Taustaa
-------

Joulukuussa 1847 Ranskan laivasto päätti kahden uuden höyryvoimalla kulkevan aluksen valmistuksesta vuonna 1849. Cherbourgissa valmistettava 300 hevosvoiman höyrykoneella varustettu korvetti nimettiin *Luciferiksi* ja 200 hevosvoiman höyrykoneella Rochefortissa valmistettu alus *Mégerèksi*. Tilaus kuitenkin peruutettiin vuonna 1848 budjettileikkausten seurauksena, mutta varatut nimet säilytettiin meriministerin lisättyä 19. helmikuuta 1851 vuoden 1851 hankintaohjelmaan kaksi Rochefortissa valmistettavaa alusta. Ministeri ei kuitenkaan täsmentänyt alusten käyttötarkoitusta, joten työvoimaneuvosto päätti 22. maaliskuuta 
käyttää kuljetusaluksen piirustuksia lukuun ottamatta rungon muuttamista puiseksi. Tuloksena oli lähes identtinen alus kuin 220 hevosvoiman höyrykoneella varustettu siipiratasalus *Périclès*, joka oli luotu käyttämällä 160 hevosvoiman höyrykoneella varustettujen Sphinx-luokan avison piirustuksia.

Alukset
-------

Victorin Gabriel Sabattier'n *Luciferin* rungosta tekemät piirustukset hyväksyttiin 22. lokakuuta 1851. Piirustuksissa oli säilytetty siipiratasaluksen kansiratkaisut, mikä mahdollisti niiden käytön kuljetusaluksena. *Mégère* valmistettiin samojen piirustusten mukaan, mutta runkorakenne oli Lucien Armanin kehittämä komposiitti eli muun muassa metallikaaret. Komposiittirungon sanottiin olevan 25 tonnia kevyempi kuin *Luciferin* koko puurungon. Työvoimaneuvosto hyväksyi 23. helmikuuta 1852 Sabattier'n piirustukset propulsiojärjestelmästä kolmannella yrityksellä.

**Lucifer-luokan avisot**| Nimi | Telakka | Kölinlasku | Vesille | Valmistui | Kohtalo |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Mégère | Arsenal de Rochefort | huhtikuu 1852 | 19. heinäkuuta 1853 | 1. huhtikuuta 1854 | 28. syyskuuta 1875 |
| Lucifer | Arsenal de Rochefort | tammikuu 1852 | 24. toukokuuta 1853 | 24. helmikuuta 1854 | 29. lokakuuta 1874 |
|

Lähteet
-------

* Gardiner, Robert (toim.): *Conway's All the World's Fighting Ships 1860-1905*. Lontoo, Englanti: Conway Maritime Press, 2002. ISBN 0-85177-133-5. (englanniksi)
* Winfield, Rif & Roberts, Stephen S.: *French Warships in the Age of Sail 1786-1861 Design, Construction, Careers and Fates*. Barnsley, South Yorkshire: Seaforth Publishing, 2015. ISBN 978-1-84832-204-2. (englanniksi)

### Viitteet

1. ↑  Winfield, Rif & Roberts, Stephen S. s. 255-256
2. ↑  Winfield, Rif & Roberts, Stephen S. s. 256
3. ↑  dossiersmarine.free.fr (Arkistoitu – Internet Archive)

*Lucifer*-luokan avisot

|  |
| --- |
| *Lucifer* – *Mégère* |
| Edeltäjä: Marceau-luokka – Seuraaja: *Aigle* |
Villasin kunta Lomonosovin piirin kartalla.
**Villasi** (ven. Ви́ллози, *Villozi*) on kylä ja maalaiskunta Leningradin alueen Lomonosovin piirissä Venäjällä. Kylässä on asukkaita 3 100 (vuonna 2002) ja kunnassa 5 500 henkeä (vuonna 2006).

Kunta sijaitsee piirin länsiosassa ja rajoittuu Pietarin kaupungin alueeseen. Villasin kylä sijaitsee Tuutarinjärven lounaisrannalla. Sen läpi kulkee Kraasselan, Hatsinan ja Pauluskoin välinen maantie. Kylästä on linja-autoyhteys Pietariin, Hatsinaan, Taaitsaan ja Lomonosoviin. Kilometrin päässä pohjoiseen on Možaiskajan rautatiepysäkki Pietari–Hatsina-radalla.

Villasin kunta on perustettu vuonna 2006 ja se käsittää entisen Hovinkylän (ven. Горская, *Gorskaja*) volostin. Kunnan hallinnollinen keskus on Villasin kylä. Lisäksi siihen kuuluvat seuraavat kylät: Aropakkasi (ven. Аропаккузи, *Aropakkuzi*), Järveläisi eli Pieni-Karhila (ven. Малое Карлино), Kavelahti (ven. Кавелахта, *Kavelahta*), Kotsala eli Muriala (ven. Мурилово, *Murilovo*), Myrälä (ven. Мюреля, *Mjurelja*), Peräkylä (ven. Перекюля, *Perekjulja*), Pikkola (ven. Пикколово, *Pikkolovo*), Raskela (ven. Рассколово, *Rasskolovo*), Rötsälä (ven. Ретселя, *Retselja*), Saarela eli Karvala (ven. Карвала), Saksala (ven. Саксолово, *Saksolovo*), Vauhkola eli Variksela (ven. Вариксолово, *Variksolovo*).

Ennen toista maailmansotaa seudulla asui enimmäkseen inkerinsuomalaisia, eräissä kylissä oli myös ortodoksisia inkerikkoja. Luterilaiset kuuluivat Tuutarin ja Skuoritsan seurakuntiin. Monet kylät hävisivät sodan aikaisten väestönsiirtojen seurauksena.

Villasin kunnassa Volhonskin maantien varrella sijaitsee Rötsänsillan teollisuusalue. Aiemmin paikalla olivat Koirovan kylät. Alueella toimivat mm. savuketehdas Philip Morris Ižora, Kraft Foodsin kahvipakkaamo ja Ahlersin logistiikkakeskus. YIT:n venäläinen tytäryhtiö YIT Lentek rakentaa sinne 96 hehtaarin teollisuuspuistoa, johon tulee mm. Atrian lihanjalostuslaitos ja Evlin logistiikkakeskus.

Rötsälän kylän lähellä on laskettelukeskus Tuutari-park. Järveläisin kylässä toimii maatalousyritys Nagornyi. Villasin nähtävyyksiä on erikoiseen pseudovenäläiseen tyyliin rakennettu majatalo.

Kunnan päämies on Andrei Šaronov, kunnanhallinnon päämies Aleksandr Glinin.

Lähteet
-------

1. ↑  *Venäjän federaation paikannimiä*, s. 276. Helsinki: Kotimaisten kielten tutkimuskeskus, 2006. ISBN 952-5446-18-2. Teoksen verkkoversio (viitattu 9.10.2015).
2. ↑  Kauppalehti Vip *web.archive.org*.  14.4.2008. Viitattu 19.8.2008.

Aiheesta muualla
----------------

* Villasin kunnan sivusto (venäjäksi)
**Ernest Loring "Red" Nichols** (1905–1965) oli yhdysvaltalainen jazzmuusikko ja orkesterinjohtaja.

Nichols syntyi vuonna 1905 Ogdenin kaupungissa Utahissa. Hänen isänsä oli musiikinopettaja ja opetti pojalleen kornetin soittoa. Nichols soitti nuorena isänsä puhallinorkesterissa, mutta kiinnostui sittemmin enemmän jazzmusiikista. Vuonna 1923 hän muutti New Yorkiin. Hän soitti ensin kornettia Johnny Johnsonin yhtyeessä ja myöhemmin perusti oman jazzkokoonpanonsa. Lisäksi hän soitti Sam Laninin ja Paul Whitemanin yhtyeissä ja johti orkesteria George Gershwinin Broadway-teatteriesityksissä *Girl Crazy* ja *Strike Up the Band*. Yhteensä Nichols esiintyi 1920-luvulla yli 4000 julkaistulla äänitteellä.

Nicholsin yhtyeissä esiintyi monia nimekkäitä muusikoita kuten Benny Goodman, Gene Krupa, Jack Teagarden, Jimmy Dorsey, Glenn Miller, Eddie Lang, Miff Mole, Adrian Rollini ja Joe Venuti. Erityisen suosituksi osoittautui Five Pennies -yhtye, jonka Nichols perusti vuonna 1926.

1930-luvun lama sai Nicholsin lopettamaan nauhoittamisen vuonna 1932. Hän perusti swing-yhtyeen ja jatkoi esiintymistä vuoteen 1942 asti, jolloin päätti vetäytyä musiikista. Hän kuitenkin palasi kaksi vuotta myöhemmin liittyen ensin Glen Greyn Casa Loma Orchestraan ja perustaen myöhemmin Five Pennies -yhtyeen uudelleen.  Vuonna 1945 hän muutti Los Angelesiin ja teki levytyssopimuksen Capitol Recordsin kanssa.

Vuonna 1959 ilmestyi Nicholsin elämästä värikkäästi kertova elokuva *The Five Pennies* (suom. *Laulu viidestä pennistä*), jonka pääosaa esitti Danny Kaye. Elokuva nosti Nicholsin musiikin uudelleen suosioon. 1960-luvulla hän konsertoi Yhdysvalloissa ja Euroopassa yhtyeensä kanssa. Nichols kuoli sydänkohtaukseen 28. kesäkuuta 1965 ollessaan kiertueella Las Vegasissa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Scott Yanow: Red Nichols *Allmusic*. Viitattu 3.11.2011. (englanniksi)
2. 1 2 3 4 5  Phil Hardy: "Red Nichols", *The Faber Companion to 20th Century Popular Music*. Faber and Faber Ltd, 2001. ISBN 0-571-19608-X. (englanniksi)
3. 1 2  Ernest "Red" Nichols *Red Hot Jazz Archive*.  Arkistoitu 27.6.2019. Viitattu 3.11.2011. (englanniksi)
4. 1 2  Red Nichols *Solid!*. Viitattu 3.11.2011. (englanniksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Italia
* Israel
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**810 Naval Air Squadron** (**810 NAS**) oli Britannian Kuninkaallisen laivaston ilmavoimien lentolaivue.

Perustaminen
------------

810 NAS perustettiin 3. huhtikuuta 1933 Gosportissa yhdistämällä 463. ja 464. torpedolentueiden Blackburn Dart koneet lentolaivueeksi. Perustettaessa laivueella oli kaksitoista lentokonetta. Laivue siirrettiin 8. toukokuuta Kotilaivastoon *HMS Courageousille*. Blackburn Ripon koneet korvasivat syyskuussa laivueen Dartit. Laivueen kaluston vaihtaminen Blackburn Baffineiksi aloitettiin heinäkuussa 1934 ja koko laivue oli kalustettu marraskuussa. Abessinian kriisin vuoksi siirrettiin *HMS Courageous* laivueineen Välimerelle elokuussa 1935. Alus laivueineen palasi kotivesille helmikuussa 1936.

Laivueen kalusto vaihdettiin kahteentoista Blackburn Shark -koneeseen huhtikuussa 1937 ja edelleen Fairey Swordfisheiksi syyskuussa 1938. Käsky siirrosta *HMS Ark Royalille* tuli lokakuussa ja laivue siirtyi 11. tammikuuta 1939. Laivue siirtyi Amiraliteetin valvontaan 24. toukokuuta 1939.

Toinen maailmansota
-------------------

Toisen maailmansodan syttyessä 810 NAS oli edelleen palveluksessa *HMS Ark Royalilla* kalustonaan 12 Fairey swordfish konetta. 

Laivue lakkautettiin elokuussa 1945.

Uudelleen perustaminen
----------------------

Laivue perustettiin uudelleen ja se otti osaa Suezin kriisiin sekä Korean sotaan. Operaatio Musketeerin aikana laivueen kalustona olivat Hawker Sea Hawkit ja se palveli *HMS Bulwarkilla*.

Laivue lakkautettiin uudelleen.

Laivue luotiin uudelleen ja otettiin palvelukseen 3. maaliskuuta 1983 RNAS Culdroseen. Laivueen kalustona oli 10 Sea King HAS.5 helikopteria. Laivueen kalusto vaihto Sea King HAS.6 helikoptereiksi aloitettiin lokakuussa 1989 ja viimeinen vaihdettiin helmikuussa 1990. Laivue lakkautettiin heinäkuussa 2001.

Lähteet
-------

* Finnis Bill: *The History of the Fleet Air Arm from Kites to Carriers*. Shrewsbury: Airlife Publishing Ltd, 2000. ISBN 1-84037-182-X. (englanniksi)
* Wragg David: *Fleet Air Arm Handbook 1939-1945*. Gloucestershire: Sutton Publishing Ltd, 2001. ISBN 0-7509-3430-1. (englanniksi)
* Sturtivant Ray & Cronin Dick: *Fleet Air Arm Aircraft, Units and Ships 1920 to 1939*. UK: An Air-Britain Publication, 1998. ISBN 0-85130-271-8. (englanniksi)
* Jackson A J: *Blackburn Aircraft since 1909*. England: Funk & Wagnalls, 1968. (englanniksi)
* Taylor H A: *Fairey Aircraft since 1915*. England: Naval Institute Press, 1988. ISBN 0-87021-208-7. (englanniksi)
* Kay Anthony L & Smith J R: *German Aircraft of the Second World War*. Lontoo: Putnam, 2002. ISBN 0-85177-920-4. (englanniksi)
* Polmar Norman: *Aircraft Carriers - A History of Carrier Aviation and its Influence on World Events Vol. 1, 1909-1945*. Dulles, Virginia: Potomac Bools Inc, 2006. ISBN 1-57488-663-0. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **810 Naval Air Squadron**.
**Sydir Antonovytš Tverdoh’lib** (ukr. Сидір Антонович Твердохліб; 9. toukokuuta 1886 Berežany, Galitsia – 16. lokakuuta 1922 Kamionka Strumiłowa, Puola) oli ukrainalainen kirjailija ja kääntäjä.

Tverdoh’lib opiskeli Lvivin ja Wienin yliopistossa ja työskenteli sen jälkeen Lvivissä kimnaasin opettajana. Hän liittyi siellä modernistien Moloda Muza -ryhmään. Ensimmäiset runonsa ja käännöksensä hän julkaisi 1906 ryhmän lehdessä *Svitissä*. Tverdoh’lib oli kaksikielinen, ukrainan- ja puolankielinen, kirjailija, ja hän julkaisi pienen runokirjan *V svitšadi plesa* (1908, 'Joen pinnan peilissä') sekä runoja, pienoisromaaneja ja käännöksiä ukrainankielisissä (*Nedilja* (1911–1912), *Iljustrovana Ukrajina, Dilo*) ja puolankielisissä (*Krytyka, Przegląd Krajowy, Widnokręgi*) lehdissä. Tverdoh’libin käännösten kautta puolalainen lukijakunta tutustui aikakauden ukrainalaiseen kirjallisuuteen, johon kritiikki suhtautui myönteisesti. Hän käänsi puolaksi kolme Myh’ailo Jatskivin pienoisromaania (1908, 1910, 1911), modernin ukrainalaisen runouden antologian (1911, 2. p. 1913) ja valikoiman Taras Ševtšenkon runoja (1913). Tverdoh’lib käänsi Ševtšenkon *Haidamakyin* saksaksi ja Juliusz Słowackin runoja ukrainaksi.

Tverdoh’lib johti vuodesta 1920 Jatskivin kanssa pientä Ukrainan agraaripuoluetta, joka teki Länsi-Ukrainassa yhteistyötä Puolan miehityshallinnon kanssa ja julkaisi hallituksen rahoittamaa viikkolehteä *Ridnyi krai* (Lviv). Kun ukrainalaiset boikotoivat vuoden 1922 sejm-vaaleja, Tverdoh’lib asettui ehdokkaaksi ja aloitti vaalikampanjan. Sen jälkeen salainen Ukrainan sotilaallinen organisaatio (UVO) leimasi hänet petturiksi, ja hänet salamurhattiin Kamionka Strumiłowassa.

Lähteet
-------

1. ↑
2. 1 2 3  Senkus, Roman: Tverdokhlib Sydir *Internet Encyclopedia of Ukraine*.  1993. Toronto:  University of Toronto Press. Viitattu 16.7.2023. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Sydir Tverdoh’lib** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Puola

 |

 |
**Sydneyn panttivankikriisi** alkoi Sydneyssä, Australiassa aamulla 15. joulukuuta 2014, kun ainakin yksi aseistautunut mies otti panttivangeiksi Lindtin kahvilan asiakkaat ja henkilökunnan. Panttivankien määrästä on esitetty vaihtelevia määriä, mutta Lindtin toimitusjohtajan mukaan kahvilassa oli noin 10 työntekijää ja 30 asiakasta. Panttivangit ovat kannatelleet jihadistiryhmittymien käyttämää mustaa šahada-lippua kahvilan ikkunaa vasten. Viisi ihmistä oli päässyt pakenemaan kahvilasta.

Kriisin aikana Sydneyn oopperatalo evakuoitiin sieltä löytyneiden epäilyttävien pakettien takia. Lisäksi Australian keskuspankin konttori suljettiin turvallisuussyistä, sillä se sijaitsee lähellä kahvilaa.

Tilanne loppui poliisin tehdessä rynnäkön kahvilaan. Kolme ihmistä kuoli, mukaan lukien tekijä, ja neljä haavoittui rynnäkön seurauksena.

Lähteet
-------

1. ↑  Sydney Siege: Up To 40 Hostages Held  15.12.2014. SkyNews. Viitattu 15.12.2014. (englanniksi)
2. ↑  Viisi ihmistä päässyt ulos  15.12.2014. Iltalehti. Viitattu 15.12.2014.
3. ↑  Sydneyn oopperatalo evakuoitu *Ilta-sanomat*.  15.12.2014.  Arkistoitu 15.12.2014. Viitattu 15.12.2014.
4. ↑  Australian keskuspankin konttori Sydneyssä suljettiin *Ilta-sanomat*.  15.12.2014.  Arkistoitu 15.12.2014. Viitattu 15.12.2014.
5. ↑  Poliisi: Kolme kuoli panttivankidraamassa  15.12.2014. Iltalehti. Viitattu 15.12.2014.

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Sydneyn panttivankikriisi**.
**Reino Aulis Avonius** (21. toukokuuta 1913 Pälkjärvi – 14. huhtikuuta 1969 Sahalahti) oli suomalainen yrittäjä ja yritysjohtaja, joka sai teollisuusneuvoksen arvonimen.

Avoniuksen vanhemmat olivat maanviljelijä Juho Avonius ja Matilda (Tilda) Hämäläinen. Vuorineuvos Aukusti Asko-Avonius oli hänen setänsä ja vuorineuvos Pentti Avotie hänen veljensä, toinen veli oli Mauri Avotie. Reino Avonius kävi Lahden kansanopiston, maamieskoulun Nastolassa ja vielä maamiesopiston Kurkijoella. Sedän avulla 1941 ostetusta Saarioisten kartanosta Sahalahdella tuli Reino Avoniukselle ja hänen veljilleen hoidettavaksi paitsi maatila, myös johdettavaksi merkittävä elintarvikealan liikeyritys, joka tunnetaan Saarioisena. Teollinen tuotanto tilalla aloitettiin jo 1946 perustamalla tupakkatehdas, joka toimi vuoteen 1967. Taimien ja kukkamullan markkinointiin perustettu Artekno-yritys muuttui puolestaan muovin valmistajaksi ja kangaspainoksi. Osakeyhtiö Saarioisesta tuli 1955 ja sen toimitusjohtajaksi ryhtyi Reino Avonius. Yhtiö aloitti Suomessa broilerien teollisen tuotannon 1959 ja oli myös einestuotannon edelläkävijöitä. 1960-luvulta se harjoitti myös kalankasvatusta. Avonius sai teollisuusneuvoksen arvonimen 1964, Sahalahden kunnanvaltuutettu hän oli vuodesta 1954. Avoniuksen menehdyttyä yrityksen asiakastilaisuudessa keväällä 1969 häntä seurasi Saarioisten toimitusjohtajana Pentti Avotie.

Lähteet
-------

1. 1 2  Biografia-sampo: Reino A. Avonius Viitattu 11.10.2021.
2. ↑  Kuolleita. *Helsingin Sanomat*, 16.4.1969, s. 9.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Talousvaikuttajat
* Biografiasampo

 |

 |
**Tradekan säätiö sr** on Tradekan vuonna 2014 perustama säätiö. Sääntöjensä mukaan säätiö vaalii edistysmielisen osuustoimintaliikkeen aatteellista ja sivistyksellistä perintöä ja edistää taloudellisiin kysymyksiin ja yritystoimintaan liittyvän osaamisen kehittämistä. Säätiö myös harjoittaa lahjoitustoimintaa sekä hallinnoi taidekokoelmaa.

Vuonna 2021 Tradekan säätiö lahjoitti yhteensä 550 000 euroa 26 eri taholle. Lahjoituksia saivat esimerkiksi Ensi- ja turvakotien liitto sekä Ammattiin opiskelevien liitto. Kaikki lahjoitusten saajat on julkaistu vuosittain Tradekan verkkosivuilla.

Säätiön hallussa on osa (46 %) Tradeka-Yhtiöt Oy:n äänivallasta. Järjestelyn tarkoitus on suojata Tradekaa valtausyrityksiä vastaan.

Tradekan säätiön hallitukseen nimittävät jäseniä säätiön valtuuskunta sekä nimetyt säätiöt, joita ovat Vasemmistoliiton Vasemmistofoorumi-ajatuspajan perustaneet Yrjö Sirolan säätiö ja Kansan sivistystyön liitto sekä vasemmistoliiton varallisuutta hallitseva Avantisäätiö. SDP:n puolelta säätiöön nimittävät edustajia Työväenlehdistön kannatusyhdistys, Työväen Sivistysliitto, Kiinteistö Oy Karihaara ja Kustannusosakeyhtiö Kansanvalta, joiden kaikkien postiosoite on SDP:n puoluetoimistolla. Loput kaksi hallitusedustajaa nimittävät kommunistien Demokraattinen sivistysliitto sekä Kansan sivistysrahasto.

Lähteet
-------

1. ↑  Tradekan säätiö Tradeka
2. ↑  Tradekan säätiön lahjoitukset *tradeka.fi*. Viitattu 27.7.2022.
3. ↑  Komulainen, Anitra: *Punapääoman linnake. Työväen osuustoiminnan dramaattiset vaiheet*, s. 286. Helsinki: Kustannusosakeyhtiö Siltala, 2021. ISBN 978-952-234-932-3.
4. ↑  Jarno Liski: HUS:in ja Tradekan uusi miljoonayhtiö kanavoi verovaroja vasemmistolle *Iltalehti*.  14.8.2021.

Aiheesta muualla
----------------

* Tradekan säätiö
**Gotthard Konrad (Konni) Wetzer** (5. helmikuuta 1871 Helsinki – 15. maaliskuuta 1940 Helsinki) oli suomalainen teatterinjohtaja ja näyttelijä.

Wetzerin vanhemmat olivat insinöörimekaanikko Martin Wetzer ja Amalie Katarina Juliane Schramm. Wetzer pääsi ylioppilaaksi Helsingin yksityislyseosta 1889 ja opiskeli sitten teatteritaidetta ja musiikkia Tukholmassa 1894–1895 ja Wienissä 1896–1897. Hän oli Helsingin ruotsalaisen teatterin näyttelijänä 1892–1894 ja apulaisohjaajana 1898–1903. Wetzer toimi Turun ruotsalaisen teatterin johtajana 1903–1904, Helsingin ruotsalaisen teatterin intendenttinä ja taiteellisena johtajana 1904–1916, Albert Ranftin teatterin johtajana ja apulaisjohtajana Tukholmassa, Malmössä ja Göteborgissa 1916–1918 sekä Vaasan ruotsalaisen teatterin johtajana 1921–1928.

Konni Wetzer oli mukana jääkäriliikkeessä sekä Vöyrin sotakoulun toiminnassa.

Wetzer oli naimisissa 1905–1907 vapaaherratar Eva Elisabeth (Lulli) Silfverhjelmin kanssa. Liitto päättyi avioeroon.

Kenraaliluutanantti Martin Wetzer oli Konni Wetzerin vanhempi veli.

Lähteet
-------

* Konni Wetzer SKS:n kirjailijamatrikkelissa (toimimaton linkki)
* WETZER Gotthard Konrad. *Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899*. Helsingin yliopiston verkkojulkaisu.
* Wikiaineisto : Kuka kukin oli 1961

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Uppslagsverket Finland
* Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899

 |

 |