recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Matti Pesu** on suomalainen yhteiskuntatieteilijä.

Pesu väitteli vuonna 2019 yhteiskuntatieteiden tohtoriksi kansainvälisessä politiikassa Tampereen yliopistosta. Hän työskenteli vuosina 2012–2018 verkkolehdessä *The Ulkopolitist* edeten lopulta sen toimituspäälliköksi. Hän on työskennellyt myös Suomen ulkoministeriössä, Tampereen yliopistossa ja Euroopan komissiossa. Vuonna 2017 Pesu aloitti työskentelyn Ulkopoliittisessa instituutissa. Hän on ollut muun muassa sen johtava tutkija tutkimusohjelmassa *Suomen ulkopolitiikka, Pohjois-Euroopan turvallisuus ja Nato*. Vuoden 2023 alussa hän aloitti myös Ulkopoliittisen instituutin pohjoismaisen verkoston johtamisen.

Pesu on tehnyt runsaasti julkaisuja Suomen ulko-, turvallisuus- ja puolustuspolitiikasta, puolustusyhteistyöstä sekä Itämeren ja euroatlanttisen alueen turvallisuusasioista. Hän on kommentoinut turvallisuusasioita suomalaisissa tiedotusvälineissä sekä kansainvälisesti muun muassa BBC:lle, *The Wall Street Journaliin*, *Newsweekiin*, Reutersille ja Associated Pressille.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Matti Pesu Ulkopoliittinen instituutti, viitattu 15.12.2023
Ensimmäinen Suomessa rakennettu 8mR-vene Lucky Girl
**Lucky Girl** on ensimmäisiä Suomessa rakennettuja 8mR-klassisia purjeveneitä. William Fife III:n suunnittelema vene rakennettiin 1909-10 Turun Veneveistämöllä. Veneen tilasi pursiseura NJK arpaveneeksi vauhdittaakseen uuden juuri hyväksytyn kansainvälisen R-mittasäännön mukaan rakennettavien veneiden yleistymistä Suomessa. Arpaveneen voittaja oli koulutyttö Lucy Tallberg. Veneen lunastivat Lucyn isä Gunnar Tallberg ja setä Bertil Tallberg.

Olympiapronssi 1912
-------------------

Lucky Girl oli alusta lähtien menestyksellinen kilparadoilla. Vuonna 1910 se voitti Magdalena-pokaalin ja vuonna 1912 pronssia Tukholman kesäolympialaisissa. Suomen olympiahistorian ensimmäisen pronssin purjehti seuraava miehistö:

* Arthur Ahnger
* Emil Lindh
* Bertil Tallberg
* Gunnar Tallberg
* Georg Westling

Vene katosi toisen maailmansodan jälkeen tietymättömiin mutta löytyi vuonna 1997 Ruotsista jossa se oli asuntovenekäytössä. Vene entisöitiin alkuperäiseen muotoonsa Fife-veneiden kunnostuksiin erikoistuneella Fairlie Restorationsin telakalla. Entisöinti valmistui vuonna 2008. Tätä nykyä vene purjehtii Genevenjärvellä yhdessä mm. Suomessa rakennetun toisen kahveli-kasin, eli Edithin kanssa.

Perustiedot
-----------

|  |  |
| --- | --- |
| Luokka: | 8mR |
| Purjenumero: | NA |
| Suunniteltu: | 1909 |
| Rakennettu: | 1909-1910 |
| Suunnittelija: | William Fife III |
| Rakentaja: | Turun Veneveistämö, Fairlie Restorations |

  


|  |  |
| --- | --- |
| Kotisatama: | Geneve |
| Pursiseura: | alun perin NJK |
| Nykytila: |  Kilpailee aktiivisesti |
| Takila: |  Sitkan kuusi |
| Rakenne: |  Hoduras-mahonki |

¨

Mitat
-----

|  |  |
| --- | --- |
| Pituus: | 12,75 |
| Vesilinjan pituus: | 8,02 (8,190 NJK 1913) |
| Leveys: | 2,00 (2,36 NJK 1913) |
| Syvyys: | NA |
| Paino | n. 7 t |  |
| L(Mitattu): | d/k (8,826) |

|  |  |
| --- | --- |
| Luff (A) [IRC (P)]: | NA |
| Kärkikolmio (J): | NA |
| Genua (B) [IRC (E)]: | NA |
| Purjepinta: | 104,8 (101,9 m2) |
| Mittakirjan päiväys: | NA (1911 tai 1912, NJK Årsbok 1913 |
| Mittaaja | NA |

Lähteet
-------

* Finlands Segeljakter - En bok om fritidsseglingen i Finland från 1850-talet till 1920" 2003 ISBN 952-5045-14-5

### Viitteet

1. ↑  ‘Lucky Girl’ Restoration on-track *Fairlie Newsletter*. Fairlie.  Arkistoitu 4.3.2016. Viitattu 9.3.2010. (englanniksi)

* NJK Årsbok 1913

Aiheesta muualla
----------------

* 'Lucky Girl' launched[vanhentunut linkki] (englanniksi)
* 'Lucky Girl' segelt wieder
**MathType** on Design Sciencen toimittama ohjelmisto, joka tarjoaa paletin matemaattisten merkintöjen lisäämiseksi asiakirjoihin. Ohjelmiston mukana tulee itsenäinen kaavaeditori (kuvassa), sekä liitännäisen yleisimpiin tekstinkäsittelyohjelmistoihin. Tuettuja ovat Microsoft Word, Apple Pages, OpenOffice sekä Google Docs. Kaavoja voi myös tallentaa mm. TeX-, LaTeX- ja MathML-muodoissa.

Toiminnallisuus
---------------

MathType tarjoaa graafisen WYSIWYG-paletin, jonka avulla matemaattisia merkintöjä voi syöttää hiiren ja näppäimistön avulla. Sisällön voi syöttää myös TeXinä ja LaTeXina.

MathTypeä on aktiivisesti kehitetty, ja se on yhteensopiva useiden muiden ohjelmistojen kanssa. Design Science tarjoaa haun yhteensopivuuden tarkistamiseksi.

Aiemmat julkaisut
-----------------

* MathType 1.0 (1987)
* MathType 3.5 (1997)
* MathType 4.0 (1999)
* MathType 5.0 (2001)
* MathType 6.0 (2007)
* MathType 6.5 (2008)
* MathType 6.6 (2009)
* MathType 6.7 (2010)

Lähteet
-------

1. ↑  Design Science: Application & Website Compatibility Database *dessci.com*. Viitattu 17.2.2015. (englanniksi)
2. ↑  Design Science: What applications are compatible with MathType? *dessci.com*. Viitattu 17.2.2015. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* MathTypen esittelysivu
* Viralliset jälleenmyyjät Suomessa
Samuel Pearse
**Samuel George Pearse** (16. heinäkuuta 1897 – 29. elokuuta 1919) oli australialainen jalkaväen vänrikki, jolle on myönnetty Viktorian risti. 

Hän kuului australialaiseen jalkaväkeen, joka ensimmäisen maailmansodan jälkeen Euroopassa kotiutumistaan odotellessa liittyi brittiläiseen prikaatikenraali LW de V. Sadlier-Jacksonin johtamaan joukkoon, joka 5. kesäkuuta 1919 saapui Venäjälle Arkangelin alueelle.

Kersantti Pearse murtautui lankapihdeillä piikkilangan läpi konekivääritulen alla 24. elokuuta 1919 Emtsasta pohjoiseen ja raivasi kranaatein tien joukkojen etenemistä haitanneen tykistöpatterin tuliasemiin aiheuttaen tappioita viholliselle. Hän kuoli yrityksessään, mutta toiminnallaan raivasi tien joukolle pienin tappioin.

Samuel Pearselle myönnettiin teostaan Australian Viktorian risti ja hänet ylennettiin vänrikiksi.

Australialaiset Arkangelin alueella
-----------------------------------

Noin 200–300 australialaista liittyi brittiarmeijaan Venäjän interventiota varten. Heidät ohjattiin 45. pataljoonaan, Lontoon kaupungin rykmenttiin (The Royal Fusiliers), 201. pataljoonaan tai konekiväärijoukkoihin. 45. pataljoonasta kaksi komppaniaa oli australialaisia.

Australialaisten ensimmäinen merkittävä taistelu käytiin 23. heinäkuuta 1919, kun 150 heistä oli mennyt kenraali Ironsiden joukossa Obožerskajaan Venäjän valkoisten joukkojen tueksi. Australialaiset yllättivät vihollisen levossa ja surmasivat pistimin heistä 30 haavoittaen lisäksi monia. He polttivat rakennukset ennen vetäytymistään. 

Prikaatikenraali LW de V. Sadlier-Jackson hyökkäsi 10. elokuuta Dvina-joella ottaen yli 3 000 sotavankia sekä aiheuttaen suuria tappioita. 29. elokuuta prikaati hyökkäsi uudelleen Seleskojen rautatieaseman lähellä.

10. syyskuuta 1919 kenraali Rawlison tuli johtamaan joukkojen vetäytymistä Arkangelista, mikä oli suoritettu loppuun 23. syyskuuta mennessä.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Australia
* Trove

 |

 |
**Djurtjuli** (ven. Дюртюли́, baškiiriksi Дүртөйлө, *Dürtöilö*) on kaupunki Baškortostanin tasavallassa Venäjällä. Se sijaitsee Belajajoen rannalla 124 kilometriä Ufasta luoteeseen. Kaupunki on Djurtjulin piirin keskus. Asukkaita on 31 200 henkeä (vuonna 2008).

Kaupunki on perustettu vuonna 1989. Se on Tšekmagušin öljyntuotantoalueen keskus. Kaupungissa toimii rakennustarvike- ja elintarviketeollisuutta.

Vuonna 2024 valmistuva Djurtjuli–Аtšit-moottoritie yhdistää Kazanin ja Jekaterinburgin ja jatkuu 2025 Tjumeniin osana Eurooppa–Länsi-Kiina-käytävää.

Lähteet
-------

* *Goroda Rossii: entsiklopedija*, s. 127. Moskva: Bolšaja Rossijskaja Entsiklopedija, 1994. ISBN 5-85270-026-6.

1. ↑  ТАСС, ГК "Автодор", 2023

Baškortostanin lippuBaškortostanin tasavallan kaupungit
**Pääkaupunki: Ufa**  

Agidel | 
Baimak | 
Belebei | 
Beloretsk |
Birsk |
Blagoveštšensk |
Davlekanovo |
Djurtjuli |
Išimbai | 
Janaul |
Kumertau | 
Meleuz |
Mežgorje |
Neftekamsk |
Oktjabrski |
Salavat |
Sibai |
Sterlitamak |
Tuimazy |
Utšaly

Aiheesta muualla
----------------

* Djurtulin kaupungille omistettu sivusto (Arkistoitu – Internet Archive) (venäjäksi)
**Moskovan talouskorkeakoulu**, virallisesti **Kansallinen tutkimusyliopisto "Korkein taloustieteen koulu"** (ven. Национальный исследовательский университет «Высшая школа экономики», НИУ ВШЭ, *Natsionalnyi issledovatelski universitet «Vysšaja škola ekonomiki», NIU VŠE*, engl. *Higher School of Economics*, HSE) on yksi Venäjän suurimmista yliopistoista. Se sijaitsee Moskovassa, mutta sillä on kampukset myös Pietarissa, Nižni Novgorodissa ja Permissä. Yliopisto on perustettu 1992. Tavoitteena oli uudistaa Venäjän taloustieteen opintoja, joita hallitsi marxilaisuus.

Yliopistoon liitettiin 2012 Moskovan valtiollinen matematiikan ja elektroniikan instituutti (MIEM) ja kaksi ammatillista jatkokoulutusta antavaa oppilaitosta.
Syksyllä 2016 yliopistossa oli 31000 opiskelijaa, joista 22000 Moskovassa.
Yliopisto käyttää eurooppalaista Bolognan prosessin järjestelmää, eli sillä on nelivuotinen alempi korkeakoulututkinto ja kaksivuotinen maisterin jatkotutkinto.
Vuonna 2009 yliopistolle myönnettiin kansallisen tutkimusyliopiston status.

Lähteet
-------

1. ↑

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Moskovan talouskorkeakoulu**.
* 

|  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * n
* k
* m
Euroopan pääkaupunkien yliopistojen institutionaalinen verkosto (UNICA) |
| --- |
|  |
| Jäsenet | 
* Amsterdam
* Ankara (AU)
* Ankara (METU)
* Ateena
* Belgrad
* Berliini (FU)
* Berliini (HU)
* Bratislava
* Bryssel (ULB)
* Bryssel (VUB)
* Budapest (Loránd Eötvös)
* Budapest (Semmelweis)
* Bukarest
* Bukarest (ASE)
* Dublin
* Edinburgh
* Helsinki
* Kiova
* Kööpenhamina
* Lausanne
* Lissabon (ULisboa)
* Lissabon (NOVA)
* Ljubljana
* Lontoo
* Luxemburg
* Madrid
* Madrid (UC3M)
* Madrid (UAM)
* Moskova (HSE)
* Moskova (Lomonosov)
* Moskova (RUDN)
* Nikosia
* Oslo
* Pariisi (PSL)
* Pariisi III
* Praha
* Reykjavík
* Riika
* Rooma (FI)
* Rooma III
* Rooma (Sapienza)
* Rooma (Tor Vergata)
* Sarajevo
* Skopje
* Sofia
* Tallinna (TU)
* Tallinna (TUT)
* Tirana
* Tirana (UPT)
* Tukholma
* Varsova
* Vilna
* Wien
* Zagreb

 |

 |
Molemmissa kuvissa vasemmalta saapuu hiukkasia kuten elektroneja (tai sähkömagneettista säteilyä kuten valoa) kaksi hyvin kapeaa rakoa sisältävälle levylle muodostaen kuvan varjostimelle. Kokeellisesti muodostuu **yllä** oleva useita juovia sisältävä niin sanottu interferenssikuvio (elektroneilla ja valolla), vaikka joku saattaa odottaa että muodostuisi **alla** olevan kuvan kaksi juovaa sisältävä kuvio.
Fyysikko G. I. Taylor teki 1909 kokeen, jolla todettiin sähkömagneettisen säteilyn dualistinen luonne. Siinä heikon valon annettiin kulkea valokuvauslevylle valonlähteen ja valokuvauslevyn välissä olleen läpinäkymättömän levyn kahden raon kautta. Sen sijaan, että valokuvauslevylle olisi muodostunut kaksi raitaa, siihen muodostuikin useista eri vahvuisista raidoista koostuva interferenssikuvio. Tämä selitettiin ensin sillä, että fotonit interferoivat keskenään raoissa, mutta selitys osoitettiin vääräksi käyttämällä fotonilähdettä joka lähetti vain yhden fotonin kerrallaan; tämäkin koejärjestely tuotti samanlaisen interferenssikuvion.

Eräs tämän kuuluisan kokeen tulkinnoista on, että fotoni voi olla samanaikaisesti monessa eri paikassa. Polkuintegraaliformalismin mukaan fotoni kulkee valonlähteestä valokuvauslevylle periaatteessa kaikkia mahdollisia reittejä pitkin vuorovaikuttaen rinnakkaisen universumin fotonin kanssa.

Fyysikko David Deutschin mukaan tämä on todiste kvanttimekaniikan monimaailmantulkinnan puolesta.

Alkuperäinen kaksoisrakokoe
---------------------------

Kaksoisrakokokeen suoritti ensimmäisenä fyysikko Thomas Young 1802. Koe tunnetaankin yleisemmin Youngin kaksoisrakokokeena.

Katso myös
----------

* Hila (optiikka)
* Diffraktio

Lähteet
-------

1. ↑  Sir Geoffrey, Ingram Taylor: Interference Fringes with Feeble Light.  *Prof. Cam. Phil. Soc.*, 1909, nro 14, s. 1909.
2. ↑  David Deutsch: *The fabric of reality*. 1. painos. Penguin Press, 1997. OCLC: 36393434. ISBN 9780713990614. Teoksen verkkoversio.
3. ↑  Randall Dewey Knight: *Physics for scientists and engineers: a strategic approach: with modern physics*, s. 628–644, 1135. 3. painos. Pearson Education inc, 2013. OCLC: 756279784. LCCN: 2011033849. ISBN 9780321740908.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Kaksoisrakokoe** Wikimedia Commonsissa
Kolofonikakkua, joka on valmistettu viulun ja alttoviulun jousia varten, voidaan käyttää myös elektroniikan tinajuotosten tekemisessä juoksuttimena.
**Jousihartsi** tai pelkkä **hartsi** on kovetettua pihkaa. Se tunnetaan myös nimillä kolofoni, tai joskus soittimen mukaan viulu-, sello- tai kontrabassohartsi. Sitä hangataan viulujen, alttoviulujen, sellojen ja kontrabassojen jousiin kitkan lisäämiseksi, jolloin ääni syntyy helpommin. Hartsin kovuus riippuu soittimesta, jonka jouselle se on tarkoitettu.

Jousihartsia tehdään kuumentamalla tuoretta pihkaa niin, että sen nestemäiset terpeenit haihtuvat. Se on läpikuultavaa ja vaihtelee väriltään keltaisesta mustaan. Hartsi on huoneenlämmössä kiinteää, mutta sulaa muutaman sadan asteen lämpötilassa*lähde?*. Hartsi koostuu pääasiassa erilaisista hartsihapoista.

Lähteet
-------

1. ↑  Taskutietojätti, Gummerus Jyväskylä 1986, ISBN 951-20-2776-3, sivu 991

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Jousihartsi**.
* Rosin Decoded, *Strings* -lehti, tammikuu 2004 (Internet Archive) (englanniksi)
**Dietyylibentseeni** (C10H14) on aromaattisiin hiilivetyihin kuuluva orgaaninen yhdiste, jolla on kolme isomeerista muotoa o-, m- ja p-dietyylibentseenit eli 1,2-, 1,3- ja 1,4-dietyylibentseenit. Yleensä niitä käytetään seoksena, liuottimena tai muiden orgaanisten yhdisteiden valmistamiseen.

Ominaisuudet
------------

Huoneenlämpötilassa dietyylibentseeni on väritöntä nestemäistä ainetta. Yhdiste on veteen liukenematonta, mutta liukenee orgaanisiin liuottimiin kuten etanoliin, dietyylieetteriin, asetoniin ja bentseeniin.

Valmistus ja käyttö
-------------------

Dietyylibentseenin isomeerejä valmistuu sivutuotteina valmistettaessa etyylibentseeniä eteenin ja bentseenin välisellä Friedel–Crafts-alkylointireaktiolla. Katalyyttinä prosessissa käytetään alumiinikloridia. Näissä olosuhteissa osa dietyylibentseenistä reagoi bentseenimolekyylien kanssa transalkylaatioreaktiolla muodostaen etyylibentseeniä ja yleensä lopputuotteessa dietyylibentseenin osuus on noin 35 massaprosenttia. Tästä m-isomeeria on noin 65 %, p-isomeeria 30 % ja o-isomeeria noin 5 %. Samanlainen isomeeri jakauma syntyy alkyloitaessa etyylibentseeniä eteenillä zeoliittien toimiessa katalyytteinä. Pelkästään m-isomeeria muodostuu käytettäessä muotoselektiivisiä zeoliitteja ja p-isomeeria voidaan valmistaa matalassa lämpötilassa etyylibentseenistä vetyfluoridin ja booritrifluoridin toimiessa katalyytteinä.

Suuri osa dietyylibentseenistä kierrätetään takaisin etyylibentseenin valmistusprosessiin. m- ja p-isomeereistä valmistetaan divinyylibentseeniä, mutta o-isomeeria ei tähän tarkoitukseen voi käyttää sillä siitä muodostuu dehydrausolosuhteissa naftaleenia. Yhdistettä voidaan käyttää myös liuottimena, polttoaineiden lisäaineena, polttoaineena valmistettaessa vesihöyryä sekä vesisärötyksessä.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6  Roland Schmidt, Karl Griesbaum, Arno Behr, Dieter Biedenkapp, Heinz-Werner Voges, Dorothea Garbe, Christian Paetz, Gerd Collin, Dieter Mayer & Hartmut Höke :*Hydrocarbons, Ullmann's Encyclopedia of Industrial Chemistry*, John Wiley & Sons, New York, 2014. Viitattu 21.11.2015
2. 1 2 3  Robert D. Ashford: *Ashford's Dictionary of Industrial Chemicals*, s. 369. 2nd Edition. Wavelength Publications, 2001. ISBN 0-9522674-2-X. (englanniksi)
3. ↑  George W. A. Milne: *Gardner's commercially important chemicals*, s. 209-210. John Wiley and Sons, 2005. ISBN 978-0-471-73518-2. Kirja Googlen teoshaussa (viitattu 20.11.2015). (englanniksi)
**Dimetoksimetaani** eli **metylaali** tai **formaldehydin dimetyyliasetaali** (C3H8O2) on asetaaleihin kuuluva orgaaninen yhdiste. Yhdistettä käytetään muun muassa liuottimena ja reagenssina orgaanisen kemian synteeseissä.

Ominaisuudet
------------

Dimetoksimetaanin gauche-gauche-konformaatio
Dimetoksimetaanin anti-anti-konformaatio
Huoneenlämpötilassa dimetoksimetaani on väritöntä ja helposti haihtuvaa nestettä, jolla on makea haju, joka muistuttaa kloroformin hajua. Yhdiste liukenee veteen ja useisiin orgaanisiin liuottimiin kuten etanoliin, dietyylieetteriin, asetoniin, kloroformiin ja bentseeniin.

Dimetoksimetaanilla on kolme eri konformaatiota, niin kutsutut anti-anti-, anti-gauche- ja gauche-gauche-konformaatiot. Näistä gauche-gauche konformaatio on energiatilaltaan edullisin niin kutsutun anomeerisen efektin vuoksi ja siinä kahden hapen vapaat elektroniparit asettuvat toisiinsa nähden C-O-sidoksen hajottavan σ\*-orbitaalin suuntaisiksi.

Valmistus ja käyttö
-------------------

Dimetoksimetaania valmistetaan formaldehydistä ja metanolista happaman katalyytin läsnä ollessa.

Dimetoksimetaani kykenee liuottamaan useita polymeerejä kuten polystyreeniä, polyvinyylikloridia, polyvinyyliasetaattia, akrylaatteja, metakrylaatteja sekä useita synteettisiä että luonnollisia hartseja. Yhdistettä käytetään liuottimena muun muassa maaleissa ja lakoissa sekä eteeristen öljyn uutossa kasveista. Sitä käytetään myös kemiallisten reaktioissa reaktioiden liuottimena muun muassa valmistettaessa Grignard-reagensseja ja organolitiumyhdisteitä. Orgaanisen kemian synteeseissä sitä voidaan käyttää alkoholien ja fenolien suojaamiseen metoksimetyylieetterinä.

Lähteet
-------

1. ↑  Dimethoxymethane – Substance summary *PubChem*. NCBI. Viitattu 23.11.2015.
2. 1 2 3 4 5 6  Alén, Raimo: *Kokoelma orgaanisia yhdisteitä: Ominaisuudet ja käyttökohteet*, s. 249. Helsinki: Consalen Consulting, 2009. ISBN 978-952-92-5627-3.
3. ↑  Dimetoksimetaanin kansainvälinen kemikaalikortti Viitattu 23.11.2015
4. 1 2  Dieter Stoye: *Solvents, Ullmann's Encyclopedia of Industrial Chemistry*, John Wiley & Sons, New York, 2000. Viitattu 23.11.2015
5. 1 2 3  Paul Ch. Kierkus: *Dimethoxymethane, e-EROS Encyclopedia of Reagents for Organic Synthesis*, John Wiley & Sons, New York, 2001. Teoksen verkkoversio Viitattu 23.11.2015
6. ↑  Francis A. Carey & Richard J. Sundberg: *Advanced Organic Chemistry A: Structure and Mechanisms*, s. 83. Springer, 2000. ISBN 9780306462436. (englanniksi)
7. ↑  H. Robert Gerberich & George C. Seaman: *Formaldehyde, Kirk-Othmer Encyclopedia of Chemical Technology*, John Wiley & Sons, New York, 2013. Viitattu 23.11.2015
**Claes-Håkan Ahnsjö** (s. 1. elokuuta 1942 Tukholma) on ruotsalainen ooppera- ja konserttilaulaja, äänialaltaan tenori.

Suoritettuaan opettajakoulutuksen Ahnsjö opiskeli laulua Tukholman kuninkaallisessa musiikkikorkeakoulussa Erik Sædénin, Aksel Schiøtzin ja Max Lorenz johdolla. Hän teki debyyttinsä Ruotsin kuninkaallisessa oopperassa Taminon roolissa *Taikahuilussa* vuonna 1969. Samana vuonna hän aloitti säännöllisen esiintymisen Drottningholms Slottsteaterissa. Vuonna 1973 Ahnsjö kiinnitettiin Baijerin valtionoopperaan, jossa hän on esiintynyt muiden muassa Idamanten (*Idomeneo*), kreivi Almavivan (*Sevillan parturi*), Des Grieux'n (*Manon*), Davidin (*Nürnbergin mestarilaulajat*) ja Albert Herringin (*Albert Herring*) rooleissa. Sittemmin myös Ahnsjön vaimo, mezzosopraano Helena Jungwirth, sai paikan samasta oopperasta. Ahnsjölle myönnettiin Kammersänger-arvonimi vuonna 1977.

Yhdysvaltain-debyyttinsä Ahnsjö teki vuonna 1975 Kennedy Centerissä Antal Dorátin johtamassa Joseph Haydnin *Vuodenaikojen* esityksessä. Hän on esiintynyt myös liedresitalistina ja solistina orkesterien kanssa. Vuosina 2000–2001 Ahnsjö johti Ruotsin kuninkaallista oopperaa. Hän on tehnyt levytyksiä esimerkiksi Hugo Alfvénin teoksista BIS-levymerkille.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Claes-Håkan Ahnsjö Bach-Cantatas
2. 1 2  Tenor Claes-Håkan Ahnsjö från München besökte Sällskapet Jussi Björlingsällskapet
3. ↑  Claes-Håkan Ahnsjö Nationalencyklopedin
4. ↑  Ahnsjö, Claes-Håkan (Arkistoitu – Internet Archive) BIS Records


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Suomi (KANTO)
* Yhdysvallat
* Ruotsi
* Latvia
* Tšekki
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Henkilöt | 
* BMLO
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**Cizeta-Moroder V16 T** oli italialainen superauto, jota valmistettiin vuosien 1991 ja 1995 välillä ainoastaan 10 kappaletta. Näiden 10 valmistuneen auton lisäksi kaksi keskeneräistä autoa on ollut vuodesta 1998 Detroitissa kontteihin pakattuina ja ovat ilmeisesti edelleen.

Yleistä
-------

V16 T on yhtiön ainoa automalli, jota saa tosin edelleen tilaustyöstä valmistettuna. Nimi V16 T juontuu V16-moottorista ja siitä että se oli asennettu poikittain keskimoottoriksi. Moottori ei kuitenkaan ollut aito V16, vaan oli paremminkin tehty kahdesta "flat plane" V8-moottorista, joiden välissä oli yksi vaihteisto, joka välitti ulostulon pitkittäiseen voimansiirtoon. Siihen asti kun Bugatti Veyron tuli tuotantoon, Cizeta-Moroder V16T oli ainut sodanjälkeinen auto, jossa oli 16-sylinterinen moottori.

Autoa pidettiin luksus-superautona, joka pystyi jopa 320 km/h huippunopeuteen ja kiihdytys 0–96 km/h vei aikaa vain n. 4 sekuntia. Autossa oli 5-vaihteinen ZF:n valmistama manuaalivaihteisto ja hunajakennorakenteinen alusta yhdistettynä Marcello Gandinin sutjakkaan alumiinista valmistettuun koriin. Auton suunnittelusta vastasivat entiset Lamborghinin työntekijät. Jarrut ovat nelimäntäiset, Brembon 12" uritetuin ja jäähdytetyin levyin. 17-tuumaiset takarenkaat, leveydeltään 335 mm, olivat suurimmat siihen asti tehdyt.

Nykyään samanlaisen auton saa rakennetettua tilaustyönä Cizeta USA:lla huimaan $ 649 000 hintaan, avomalli maksaa $ 200 000 enemmän. Saksalainen EMA Group GmbH haluaa jatkaa auton valmistusta teknisesti päivitettynä.

Moottori
--------

Auton erikoisin osa oli edistyksellinen 6 litran moottori, joka suunniteltiin alusta asti 16-sylinteriseksi ja neliventtiilitekniikalla varustetuksi (yhteensä 64 venttiiliä). Rakenteen täydensi kahdeksan nokka-akselia ja jäähdytykseen tarvittiin kaksi sivuille asennettua jäähdytintä. Näillä ominaisuuksilla se tuotti 547 hv ja 542 Nm.

* 5 995 cm3 V16 90° DOHC 64V, 403 kW (547 hv) @80 00 r/min, 542 Nm @6 000 r/min

* Puristussuhde: 9,3:1
* Polttoaineen suihkutus

Mitat
-----

* Akseliväli: 2 694 mm
* Raideleveys edessä: 1 610 mm
* Raideleveys takana: 1 666 mm
* Pituus: 4 445 mm
* Leveys: 2 057 mm
* Korkeus: 1 115 mm
* Omamassa: 1 700 kg
* Polttoainesäiliön tilavuus: 120 l
* Eturenkaat: 245/40ZR17 Pirelli P-Zero
* Takarenkaat: 335/35ZR17 Pirelli P-Zero
* Etuvanteet: 9J x 17"
* Takavanteet: 13J x 17"

Lähteet
-------

1. ↑  Anton Andres: Quad-Turbo V16 *motor1.com*.  29.1.2022. Viitattu 29.1.2022.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Cizeta-Moroder V16 T** Wikimedia Commonsissa

 *Tämä artikkeli tai sen osa perustuu Autowikin artikkeliin, ja siitä saattavat puuttua lähdemerkinnät tai lähdemerkinnät tarvitsevat tarkistamista. Voit auttaa Wikipediaa etsimällä sopivat lähteet tai tarkistamalla lähteet.*
**Biureetti** (C2H5N3O2) on orgaaninen yhdiste. Yhdistettä voidaan lisätä eläinten rehuihin ja sitä käytetään myös polymeeriteollisuudessa.

Ominaisuudet
------------

Biureetti reagoi kuparisulfaatin kanssa muodostaen punavioletin liuoksen.
Huoneenlämpötilassa biureetti on valkoista kiteistä ja hygroskooppista ainetta. Yhdiste liukenee hyvin veteen ja etanoliin, mutta huonommin muihin orgaanisiin liuottimiin. Voimakkaasti kuumennettaessa se hajoaa syanuurihapoksi ja ureaksi. Kuumennettaessa biureetin emäksistä vesiliuosta kuparisulfaatin kanssa muodostuu väriltään punavioletti kompleksi. Tämä on niin kutsuttu **biureettireaktio** tai **biureettitesti**.

Valmistus ja käyttö
-------------------

Biureettia voidaan valmistaa kuumentamalla ureaa, yli urean sulamispisteen, jolloin kaksi ureamolekyyliä kondensoituu biureetiksi. Muita tapoja ovat urean ja isosyaanihapon välinen reaktio ja allofanaattiestereiden reaktio ammoniakin kanssa.

Biureettia voidaan lisätä eläinten rehuun lisäämään rehun typpipitoisuutta. Sitä voidaan käyttää myös formaldehydi-biureettipolymeerien valmistamiseen.

Lähteet
-------

1. ↑  Biuret – Substance summary *PubChem*. NCBI. Viitattu 14.12.2015.
2. ↑  William M. Haynes, David R. Lide, Thomas J. Bruno: *CRC Handbook of Chemistry and Physics*, s. 3.318. 93rd Edition. CRC Press, 2012. ISBN 978-1439880494. Kirja Googlen teoshaussa (viitattu 14.12.2014). (englanniksi)
3. 1 2 3 4 5  Susan Budavari (päätoim.): *Merck Index*, s. 216. 12th Edition. Merck & Co. 1996. ISBN 0911910-12-3. (englanniksi)
4. 1 2 3 4  Thomas Scott & Mary Eagleson: *Concise encyclopedia chemistry*, s. 137. Walter de Gruyter, 1994. ISBN 978-3110114515. Kirja Googlen teoshaussa (viitattu 14.12.2015). (englanniksi)
5. ↑  Wesley Patterson Garrigus: Livestock farming *Encyclopædia Britannica Online*. Viitattu 14.12.2015. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kyoto Encyclopedia of Genes and Genomes (KEGG): Biuret (englanniksi)
* ChemBlink: Biuret (englanniksi)
**John Daniel "Danny" Olivas** (s. 25. toukokuuta 1965 North Hollywood, Los Angeles, Kalifornia) on meksikolaiset sukujuuret omaava yhdysvaltalainen insinööri ja NASAn astronautti.

Olivas syntyi North Hollywoodissa, Kaliforniassa ja kasvoi El Pasossa, Texasissa. Hän suoritti koneenrakennuksen alemman tutkinnon University of Texas at El Pasossa vuonna 1989, ylemmän tutkinnon Houstonin yliopistossa vuonna 1993 ja tohtorintutkinnon koneenrakennuksessa ja materiaalitekniikassa Ricen yliopistossa vuonna 1996.

Olivas on naimisissa elpasolaisen Marie Schwarzkopfin kanssa. Heillä on viisi lasta.

Ura NASAssa
-----------

NASA valitsi Olivasin astronauttikoulutukseen vuonna 1998. Peruskoulutuksen lisäksi hän perehtyi koulutuksessaan vuosina 1999–2002 robotiikkaan, 2002–2005 avaruuskävelyyn ja avaruussukkulan korjaamiseen kiertoradalla ja vuonna 2006 Kansainvälisen avaruusaseman (ISS) laitteiston kokoonpanoon ja eri moduulien ja vierailevien avaruusalusten integrointiin. Vuonna 2007 Olivas osallistui avaruussukkula Atlantiksen lennolle STS-117 viettäen 336 tuntia avaruudessa, joista 14 tuntia ja 13 minuuttia kului kahdella avaruuskävelyllä. Lennolla suoritettiin kaikkien aikojen ensimmäiset kiertoradalla avaruussukkulaa korjaavat avaruuskävelyt. Vuonna 2008 hän toimi sukkulamiehistöjen ja ISS:n retkikuntien miehistöjen ja lennonvalvonnan välisenä yhteyshenkilönä (CAPCOM). 

Olivas toimi tehtäväspesialistina 29. elokuuta 2009 laukaistulla avaruussukkula Discoveryn lennolla STS-128. STS-128:lla hän osallistui kolmelle avaruuskävelylle.

Lähteet
-------

1. ↑  Miner on a Mission: Astronaut John "Danny" Olivas Biography *University News*.  June 8, 2007. UT El Paso. Viitattu 9.6.2007. [vanhentunut linkki]
2. ↑  Boyd, Jake: Olivas takes Rice tradition into orbit aboard Shuttle Atlantis *Rice New: Headlines*.  June 8, 2007. Rice University.  Arkistoitu syyskuu 2, 2009. Viitattu 9.6.2007.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **John Olivas** Wikimedia Commonsissa

* John D. Olivasin elämäkerta NASAn sivulla (englanniksi)
* Spacefacts biography of John Olivas (englanniksi)
* Website special section on Olivas with stories, videos, slideshows and more on kfoxtv.com
* Olivasin sukkulalentoa STS-128 edeltävä haastattelu (Arkistoitu – Internet Archive) (13.8.2009) (englanniksi)
**August Magnus Gustaf Armfelt** (26. elokuuta 1826 Turku – 26. toukokuuta 1894 Halikko) oli suomalainen tilanomistaja, kamariherra, kreivi ja valtiopäivämies. 

Armfelt kuului Tammikuun valiokuntaan ja osallistui aatelissäädyssä valtiopäiville 1863–1864, 1867, 1872, 1877–1878, 1882, 1885 ja 1894. Hän otti muun muassa esille asevelvollisuuskysymyksen 1877–1878. Armfelt oli perustamassa Varsinais-Suomen Maanviljelysseuraa ja toimi sen puheenjohtajana. Armfelt toimi myös Rantarata-hankkeen komitean puheenjohtajana vuonna 1886.

Armfeltin vanhemmat olivat tilanomistaja, kreivi Magnus Reinhold Armfelt ja kreivitär Adelaide Gustava Aspasia (Vava) Armfelt ja puolisot vuodesta 1848 kreivitär Olga Lovisa Axelina Armfelt (k. 1855) ja vuodesta 1858 kreivitär Sigrid Constance Creutz (k. 1892). Kreivi, teollisuus- ja valtiopäivämies Carl Magnus Mauritz Armfelt oli hänen veljensä. August Magnus Gustaf Armfeltin poika toisesta avioliitosta oli tilanomistaja, kreivi, valtiopäivämies Carl August Reinhold Lars Armfelt.

Lähteet
-------

1. ↑  Kuollut.  *Turun Lehti*, 29.05.1894, nro 61, s. 1. Kansalliskirjasto. Viitattu 04.04.2021.
2. ↑  Eduskunta. Alla armahan lakimme – Valtiopäivät 1863–1864. Edusmiehet kartalla. Viitattu 10.4.2021.
3. ↑  Otavan Iso tietosanakirja, Otava 1967, osa 1 p. 670
4. ↑  Tapio Manninen, Johanna Nieminen: *Piikkiön historia 2*, s. 173. Gummerus Kirjapaino Oy, 2004.
5. ↑  Heikinheimo, Ilmari (toim.): *Suomen elämäkerrasto*, s. 37. Helsinki: Werner Söderström Osakeyhtiö, 1955.
6. ↑  Adelsvapen-wiki: Friherrliga ätten Armfelt nr 213, Tab 18 Viitattu 5.7.2021.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Uppslagsverket Finland

 |

 |
**Jon Kennet "Oski" Granström** on palkittu suomalainen graafinen suunnittelija ja yksi mainostoimisto Bob Helsingin perustajista. Vuonna 2011 hän jäi pois suunnittelijan työstä 27 mainostoimistovuoden jälkeen, mutta jatkoi Bobin osakkaana ja hallituksen jäsenenä. Granström on osakkaana ja hallituksen jäsenenä myös muun muassa Laitilan Wirvoitusjuomatehtaassa, Perniön Liha Oy:ssä ja Suomen Luomutukussa.

Oski Granström toimi uransa alussa mainostoimisto Paltemaa Huttunen Santalassa art director Unto Paltemaan assistenttina, kunnes omien sanojensa mukaan sai hankalana tyyppinä potkut keväällä 1990 eikä heti löytänyt uutta työtä lama-ajan Suomessa. Hänet valittiin toisen sen ajan huipputoimiston Hasan & Partnersin art directoriksi, jossa tehtävässä toimi kunnes lähti 2002 muiden kollegojensa kanssa perustamaan Bob Helsinki -mainostoimistoa.

Granström toimi graafisen suunnittelun järjestön Grafian hallituksen puheenjohtajana 2007–2012.

Oski Granström on yksi palkituimmista mainonnan suunnittelijoista Suomessa. Pitkäaikaisista ansioistaan hänet palkittiin Platinahuipulla Grafian Vuoden huiput 2004 -tapahtumassa. Vuonna 2003 hän toimi Vuoden huiput 2002 -kilpailun ylituomarina.

1990-luvun alussa Granström toimi laulajana Fuckin’ Hippies -yhtyeessä.

Lähteet
-------

1. ↑  Päättäjähaku: Jon Granström, Fonecta Finder
2. ↑  Katri Porttinen: *Vähätellyt visualistit, Graafikoiden edusmies Jon Granström pitää mediajohtajien prosessiteollisuusoppeja vaarallisina* (Arkistoitu – Internet Archive), Journalisti 1/2012
3. ↑  Anna Juvonen: *Granström jättää Bobin*, Markkinointi & Mainonta 22.8.2011
4. ↑  Mari Hannuksela: *Perniön Lihan vähemmistöosakkaat tiiviisti mukana kehitystyössä, Uuden sukupolven ajattelua* (Arkistoitu – Internet Archive), Lihalehti 31.3.2009
5. ↑  Elina Kervinen: *Miten Suomessa annetaan potkut*, Ylioppilaslehti 11.3.2005
6. ↑  *Hasanilta irtisanoutuneet perustavat uuden mainostoimiston*, Taloussanomat 23.4.2002
7. ↑  *Granström jättää Grafian puheenjohtajuuden* (Arkistoitu – Internet Archive), Grafia ry:n tiedote, lokakuu 2012
8. ↑  Cilla Bhose:*Kekkonen-kirja sai kaksi kultahuippua*[vanhentunut linkki], Kauppalehti 8.4.2005
9. ↑  Cilla Bhose: TBWA kahmi kolme kultahuippua, Markkinointi & Mainonta 4.4.2003.

Aiheesta muualla
----------------

* Jon Granströmin mainosspotteja Welovead-sivustolla (Arkistoitu – Internet Archive)
Kirkkoherra Wilfrid von Christierson (1920-luvun loppu)
**Wilfrid von Christierson** (16. toukokuuta 1878 Vaasa – 11. marraskuuta 1945) oli ensimmäinen reformaation jälkeinen suomalaista syntyperää ollut katolinen pappi.

Suomenruotsalaiseen von Christiersonin aatelissukuun kuuluneen Wilfridin vanhemmat olivat luotsi- ja majakkalaitosten ylihallituksen luotsikapteeni Axel Fredrik Adolf von Christierson ja irlantilainen katolinen Anna Winifred von Christierson (o.s. O'Flanagan). Vaasassa syntynyt von Christierson kävi koulua ensin Turussa, sitten Helsingissä Nya svenska samskolanissa ja opiskeli papiksi Saint-Sulpicen pappisseminaarissa Pariisissa. Hänet vihittiin papiksi 3. heinäkuuta 1903.

Von Christierson toimi seurakuntapappina Tukholman Pyhän Eerikin seurakunnassa 1904–1906. Hänen nimitettiin Helsingin katolisen seurakunnan kirkkoherraksi 4. heinäkuuta 1906. Von Christierson toimi kirkkoherrana vuoteen 1911 asti, jolloin venäläiset viranomaiset karkottivat kaikki Venäjän keisarikunnan ulkopuolelta tulleet katoliset papit ja nunnat maasta ja von Christierson alennettiin seurakunnan kappalaiseksi. Von Christierson oli kutsunut Suomeen Jeesuksen pyhän sydämen veljeskunnan (SCJ) hollantilaisia pappeja, eivätkä venäläiset viranomaiset pitäneet häntä tästä syystä luotettavana. Von Christierson ja hollantilaiset papit suosivat ruotsin kieltä seurakunnan toiminnassa, kun taas puolalaisia pappeja kannattanut suomenkielinen pappi Adolf Carling pyrki kehittämään suomen kielen käyttöä.

Von Christierson palveli Helsingin suojeluskuntapiirissä lääkintäkersanttina.

Lähteet
-------

1. ↑  70 vuotta isä von Christiersonin kuolemasta Henrik.katolinen.fi 9/11/2015
2. ↑  (Kuolleita).  *Turun Lehti*, 19.09.1911, nro 105, s. 3. Kansalliskirjasto. Viitattu 13.01.2019.
3. 1 2 3 4  Kirkkoherra W. v. Christiersonin riemujuhla..  *Uskon sanoma*, 01.05.1928, nro 5-6, s. 18. Kansalliskirjasto. Viitattu 13.01.2019.
4. 1 2  Ensimmäiset SCJ:n vuodet Suomessa 1906–1911 – Isä Ryszard Mis SCJ - Helsingin Pyhän Henrikin Seurakunnassa 23.8.2007
5. ↑  Illman et al (toim.): *Monien uskontojen ja katsomusten Suomi*, s. 38. Kirkon tutkimuskeskuksen verkkojulkaisuja 48. Kirkon tutkimuskeskus, 2017. ISBN 978-951-693-359-0. Teoksen verkkoversio (pdf). [vanhentunut linkki]
6. ↑  Femtio år.  *Skyddskåristen*, 01.05.1928, nro 9, s. 21. Kansalliskirjasto. Viitattu 13.01.2019.


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)

 |

 |
**p-Hydroksibentsaldehydi** eli **4-hydroksibentsaldehydi** (C7H6O2) on aromaattisiin aldehydeihin ja fenoleihin kuuluva orgaaninen yhdiste. Yhdistettä voidaan käyttää muun muassa aromiaineiden ja maatalouskemikaalien valmistamiseen sekä analyyttisen kemian reagenssina. p-Hydroksibentsaldehydin isomeereja ovat salisyylialdehydi ja m-hydroksibentsaldehydi.

Ominaisuudet
------------

Huoneenlämpötilassa p-hydroksibentsaldehydi on väritöntä tai kellertävää kiteistä ainetta. Yhdiste liukenee hieman veteen ja hyvin moniin orgaanisiin liuottimiin esimerkiksi etanoliin ja dietyylieetteriin. Aineen reaktiot ovat aromaattisille aldehydeile ja fenoleille tyypillisiä ja se esimerkiksi voidaan hapettaa karboksyylihapoksi ja se reagoi elektrofiilien kanssa elektrofiilisella aromaattisella substituutiolla. Luonnossa p-hydroksibentsaldehydiä esiintyy useissa kasveissa pieniä määriä joko sellaisenaan tai glykosidina.

Valmistus ja käyttö
-------------------

p-Hydroksibentsaldehydiä voidaan valmistaa fenolista ja kloroformista niin kutsutulla Reimer–Tiemann-reaktiolla, jossa muodostuu myös salisyylialdehydiä. Metanolin käyttö liuottimena parantaa p-hydroksibentsaldehydin saantoa. Yhdistettä voidaan valmistaa myös p-klooribentsaldehydin ja natriumhydroksidin välisellä reaktiolla. Ainetta käytetään maatalouskemikaalien kuten bromoksiniilin, lääkkeiden, hajuste- ja aromiaineiden, kuten anisaldehydin ja vadelmaketonin, valmistamiseen. Sitä käytetään myös apuaineena päällystettäessä metalleja sinkillä elektrolyyttisesti. Yhdistettä voidaan käyttää sikimihappopitoisuuden määrittämiseen.

Lähteet
-------

1. ↑  4-Hydroxybenzaldehyde – Substance summary *PubChem*. NCBI. Viitattu 21.5.2018. (englanniksi)
2. 1 2 3  Susan Budavari (päätoim.): *Merck Index*. 12th Edition. Merck & Co. 1996. ISBN 0911910-12-3. (englanniksi)
3. ↑  William M. Haynes, David R. Lide, Thomas J. Bruno: *CRC Handbook of Chemistry and Physics*, s. 3–304. 39th Edition. CRC Press, 2012. ISBN 978-1439880494. Kirja Googlen teoshaussa (viitattu 21.5.2018). (englanniksi)
4. 1 2  Christian Maliverney & Michel Mulhauser: *Hydroxybenzaldehydes, Kirk-Othmer Encyclopedia of Chemical Technology*, John Wiley & Sons, New York, 2000. Viitattu 21.5.2018.
5. 1 2  Friedrich Brühne & Elaine Wright: *Benzaldehyde, Ullmann's Encyclopedia of Industrial Chemistry*, John Wiley & Sons, New York, 2011. Viitattu 21.5.2018
6. 1 2  Alan Townshend: *Dictionary of analytical reagents*, s. 538. CRC Press, 1993. ISBN 9780412351501. Kirja Googlen teoshaussa (viitattu 21.5.2018). (englanniksi)
Royal Gorge
**Arkansas** [ˈɑɹkənsɔː] on Mississippin toiseksi pisin sivujoki Missourin jälkeen. Se alkaa Coloradosta Kalliovuorilta ja virtaa läpi Kansasin, Oklahoman ja Arkansas'n osavaltioiden. Joki on 2 350 kilometriä pitkä. Merkittäviä kaupunkeja, joiden läpi joki virtaa, ovat Wichita (Kansasissa), Tulsa (Oklahomassa) ja Little Rock (Arkansas'ssa).

Joki on yläpäässään Kalliovuorilla jyrkkä ja nopea vuoristovirta. Cañon Cityn kohdalla Coloradossa se siirtyy virtaamaan Royal Gorge -kanjoniin, jonka kuohuvissa koskissa harrastetaan joenlaskua. Suurimman osan matkastaan joki kulkee tasangolla, jossa jokipenkat ovat matalat ja tulvat yleisiä.

Eurooppalaisista tulokkaista Arkansasjoen löysivät ensimmäisenä Francisco Vásquez de Coronadon tutkimusryhmän jäsenet 29. kesäkuuta 1541, jotka ylittivät joen nykyisen Dodge Cityn lähellä. Vuonna 1806 Zebulon Pike tutki joen yläjuoksua. Vuosina 1819–1846 joki oli Yhdysvaltain ja Espanjan hallitseman Meksikon välinen rajajoki.

Joki on kaupallisesti purjehduskelpoinen noin 1 000 kilometrin matkan Catoosan satamakaupunkiin asti, joka sijaitsee hieman Tulsasta itään. Laivojen kulkemisen tekevät mahdolliseksi useat sulut ja padot, jotka keinotekoisesti leventävät ja syventävät jokea.

Sivujoet
--------

Arkansasjoen sivujokia ovat Fountain Creek, Pawnee River, Verdigris River, Neosho River, Cimarron River ja Canadian River.

Lähteet
-------

1. 1 2  Arkansas River Encyclopedia Britannica. Viitattu 28.1.2014.
2. ↑  Arkansas River Encyclopedia of Earth. Viitattu 28.1.2014.

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Arkansasjoki**.
Lehtorin rouva, opettaja Ida Godenhjelm
**Ida Gustava Godenhjelm** (o.s. Lindroos; 1. heinäkuuta 1837 Helsinki – 26. kesäkuuta 1913 Helsinki) oli suomalainen opettaja.

Godenhjelmin vanhemmat olivat tullipäällysmies Abraham Lindroos ja Gustafva Laurén. Hän kävi Helsingissä yksityistä tyttöoppilaitosta. Häntä ei voitu ottaa Helsingin ruotsalaiseen tyttökouluun, koska hänellä ei ollut säätyläistaustaa. Hän opiskeli myös itsekseen, valmistuen opettajaksi ja työskennellen Aurora Karamzinin ylläpitämässä lastenkodissa. Karamzin kustansi hänelle opintomatkan Saksaan 1861-1862. Sieltä palattuaan hän perusti lastentarhan ja pienten lasten koulun Friedrich Fröbelin järjestelmän mukaisesti. 

Vuonna 1867 hän meni naimisiin B. F. Godenhjelmin kanssa, omaksui suomalaiskansallisia ajatuksia ja suomen kielen sekä perusti miehensä kanssa Helsinkiin ensimmäisen suomenkielisen tyttökoulun 1869. Siihen liitettiin vuonna 1881 Suomalainen jatko-opisto ja toimi siellä vuoteen 1905. Godenhjelm toimi opettajana ja opettajaharjoittelijoiden ohjaajana näissä oppilaitoksissa. Hän toimitti sisarensa Minnan kanssa, joka oli Julius Krohnin toinen puoliso, vuodesta 1873 vuoteen 1880 saakka suosittua *Pääskynen*-nimistä lastenlehteä.

Lähteet
-------

1. ↑  Heikinheimo, Ilmari (toim.): *Suomen elämäkerrasto*, s. 232. Helsinki: Werner Söderström Osakeyhtiö, 1955.
2. ↑  Ida Godenhjelm 70-vuotias.  *Koti ja yhteiskunta*, 15.07.1907, nro 7-8, s. 17. Kansalliskirjasto. Viitattu 05.07.2014.
3. ↑  Ida Godenhjelm.  *Pääskynen*, 15.06.1907, nro 6, s. 3-5. Kansalliskirjasto. Viitattu 05.07.2014.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Kansallisbiografia
* Biografiasampo

 |

 |
**Coutras** on kunta Lounais-Ranskassa Gironden departementissa Uuden-Akvitanian alueella. Se sijaitsee Islen ja sen sivujoen Dronnen varrella, noin 19 kilometriä Libournen kaupungista koilliseen.

Henrik IV:n kaivo
Coutrasissa käytiin vuonna 1587 Coutrasin taistelu, jonka seurauksen taistelun voittaneesta Henrik Navarralaisesta tuli Ranskan kuningas Henrik IV vuonna 1589. Taistelun muistomerkkinä kaupungissa on Henrik IV:n kaivo. Se on ainoa jäljellä oleva osa vuonna 1731 tuhoutuneesta Ranskan marsalkan Jacques d'Albon de Saint-Andrén linnasta, Château de Coutrasista. Vuonna 1551 rakennettu renessanssikaivo on koristeellinen ja siinä on doorilaiset pylväät. Se on ollut aikanaan yksi linnan puiston koristeista. Kaivolla ei ole taisteluun mitään muuta yhteyttä, kuin että se on ollut silloin olemassa. Kaivosta on kuitenkin tullut kaupungin symboli, ja se on kuvattuna kaupungin vaakunassa. Samoin kuin kaivoon kirjoitettu Saint-Andrén marsalkan tunnuslause "Nodos Virtute Resolvo" ("Ratkaisen kaikki epäilykset [lit. irrota solmut] vain hyveellä"), josta on tullut Coutrasin kaupungin tunnuslause.

Lähteet
-------

1. ↑  Comparateur de territoire Institut National de la Statistique et des Études Économiques. Viitattu 27.8.2023. (ranskaksi)
2. ↑  French Emblems University of Glasgow. Viitattu 27.8.2023. (englanniksi)
3. ↑  Histoire & Patrimoine Mairie de Coutras. Viitattu 27.8.2023. (ranskaksi)
4. ↑  Mont-de- Libourne > Limoges Tour de France 2023. Viitattu 27.8.2023. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Coutras** Wikimedia Commonsissa
**Aino Jenny Durchman** (4. lokakuuta 1892 Kuopion maalaiskunta – 10. marraskuuta 1994 Helsinki) oli sairaanhoitaja, joka työskenteli Helsingin sairaanhoito-opiston opettajana ja rehtorina sekä kehitti alan koulutusta.

Kirjoitettuaan ylioppilaaksi 1912 hän suunnitteli historian opintoja. Hänellä ei kuitenkaan ollut taloudellisia mahdollisuuksia yliopisto-opintoihin, joten hän ryhtyi opiskelemaan sairaanhoitajaksi. Alalla oli tavoitteena löytää suomen kielellä opettamaan kykeneviä sairaanhoitajia. Durchmaniin rupesi kohdistumaan tällaisia odotuksia.

Durchman valmistui sairaanhoitajaksi 1918 ja osallistui Suomen sisällissotaan valkoisten joukoissa kulkevana sairaanhoitajana. Työuransa hän aloitti Viipurin lääninsairaalassa, jossa Helsingin lisäksi koulutettiin sairaanhoitajia. Hän suoritti kasvatusopin tutkinnon Helsingin yliopistossa 1924. Samana vuonna hän osallistui Helsingissä järjestetylle kuusiviikkoiselle jatkokurssille, joka oli tarkoitettu opetustyötä tekeville sairaanhoitajille.

Tämän jälkeen hän opiskeli apurahan turvin Yhdysvalloissa Columbian yliopistossa, joka oli sairaanhoitajien ensimmäinen akateeminen opinahjo, alalla yliopistotason arvostetuin. Hän suoritti Bachelor of Science-tutkinnon pääaineenaan opetustyö sairaanhoitajakouluissa.

Opintojensa jälkeen Durchman palasi 1927 Viipurin lääninsairaalaan ylihoitajaksi. Sieltä hän siirtyi ylihoitajaksi Helsingin yleiseen sairaalaan. Samalla hän toimi valtion kasvatusopillisen jatkokurssin johtajana.

Muodollisen koulutuksen lisäksi hän piti ammattitaitoaan yllä opintomatkoilla. Vuonna 1933 hän oli Rockefeller-säätiön stipendiaattina USA:ssa ja Kanadassa sekä 1950 WHO-stipendiaattina USA:ssa. Hän opiskeli myös kansainvälisesti tunnetussa Yalen yliopiston sairaanhoitajakoulussa.

Hän toi työssään esille yksilöllisyyttä. Potilaan hyvän yleishoidon oli oltava myös hyvää terveydenhoitoa. Sairaanhoidon oppimisen tuli edeltää erikoisalojen sairaanhoidon oppimista. Hän myös puolusti sairaanhoitajaoppilaiden oikeuksia aikana, jolloin oppilaat olivat sairaaloille vain välttämätöntä työvoimaa. Hän seurasi oppilaidensa menestymistä ja osasi sen perusteella ehdottaa heille omaa erikoistumisalaansa.

Durchmanista tuli Suomen ensimmäinen sairaanhoitajakoulun johtaja, kun hän aloitti työnsä Helsingin sairaanhoitajatarkoulussa 1936. Kaikki sairaanhoitajien koulutus yhdistettiin Helsingin sairaanhoito-opistoon 1958, ja Durchmanista tuli opiston rehtori. Tästä virasta hän siirtyi eläkkeelle 1959.

Aino Durchman kuoli 102-vuotiaana 1994.

Lähteet
-------

* 

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Kansallisbiografia
* Biografiasampo

 |

 |
**Setuksimabi**, kauppanimeltään **Erbitux**, on kimeerinen monoklonaalinen vasta-aine (immunoglobuliini G1), joka annostellaan infuusiona suoneen. Lääkkeen estävä vaikutus kohdistuu epidermaalisen kasvutekijän reseptoreihin. Setuksimabin teho on osoitettu paksu- ja peräsuolen syövän sekä pään ja kaulan alueen syöpätautien hoidossa.

Setuksimabi on Suomessa hyväksytty lääkkeeksi epidermaalisen kasvutekijän reseptoreita ilmentävän paksu- ja peräsuolen syövän sekä pään ja kaulan alueen levyepiteelikarsinooman hoidossa. Yleisimpiä haittavaikutuksia ovat ihoreaktiot, jotka yleisimmin ilmenevät aknen kaltaisena ihottumana, jonka lisäksi iholla voi esiintyä muun muassa kutinaa, hilseilyä ja kuivumista. Muita hyvin yleisiä haittavaikutuksia ovat hypomagnesemia, maksaentsyymien kohoaminen, lievät ja kohtalaiset reaktiot infuusioon sekä limakalvojen tulehtuminen. Yleisiksi haittavaikutuksiksi on luokiteltu päänsärky, dehydraatio, ruokahaluttomuus, silmän sidekalvontulehdus, ripuli, pahoinvointi, oksentelu, väsymys ja vaikeat reaktiot infuusioon.

Lähteet
-------

1. 1 2  ERBITUX infuusioneste, liuos 5 mg/ml Pharmaca Fennica, viitattu 15.12.2023
2. ↑  Klaus Elenius, Epidermaalisen kasvutekijän reseptorin estäjät syövän hoidossa Lääketieteellinen aikakauskirja Duodecim 2006, viitattu 15.12.2023
**Jälkijäristys** on voimakasta maanjäristystä usein seuraava voimakkuudeltaan pienempi maanjäristys. Suurempaa järistystä edeltänyt pienempi järistys puolestaan on esijäristys. Maanjäristykset voivat esiintyä myös saman suuruusluokan sisällä pysyttelevänä maanjäristyssarjana.

Jälkijäristysten määrä vaihtelee eikä sitä tai jälkijäristysten magnitudeja voi tarkasti ennustaa. Ennakoiminen on kuitenkin mahdollista. Yhdysvaltain geologian tutkimuskeskus käyttää ennakoinnin pohjana sellaisia tietoja, jotka pätevät jälkijäristyksiin pääsääntöisesti. Suuremmilla maanjäristyksillä on esimerkiksi taipumus johtaa useampiin maanjäristyksiin kuin pienemmillä maanjäristyksillä. Jälkijäristysten keskimääräiseen lukumäärään vaikuttaa myös se, millä siirrosvyöhykkeellä maanjäristys esiintyy. Ajan myötä jälkijäristysten tiheydellä on taipumus vähentyä ilman magnitudin pienenemistä. Kaikkein voimakkaimpien maanjäristysten seurauksena voidaan jälkijäristyksiä tuntea usean vuoden ajanjaksolla tuhansittain.

Lähteet
-------

1. 1 2  Perustietoa maanjäristyksistä Seismologian instituutti, viitattu 15.12.2023
2. ↑  FACTSHEET: Earthquake Damage and Aftershocks BC Gov News 6.6.2016, viitattu 15.12.2023
3. ↑  Aftershock Forecast Overview United States Geological Survey, viitattu 15.12.2023