recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Otto Henrik Bernhard Nyberg** (10. tammikuuta 1931 Helsinki – 7. helmikuuta 2013 Helsinki) oli suomalainen teollisuusneuvos ja yritysjohtaja.

Nybergin vanhemmat olivat Helsingin yliopiston kirjaston hoitaja, professori Paul Nyberg ja Anna Katharina (Karin) Lovisa Boisman ja puoliso vuodesta 1956 Anna Ingegerd Andersin. Nyberg suoritti diplomiekonomin tutkinnon Hankenissa ja työskenteli ensin Viktor Ek -yhtiössä myyjänä ja sitten Hans Palsbo -yhtiön osastopäällikkönä. Vuosina 1961–1966 hän oli Polttoaine Osuuskunnan omistaman Hiilko-yhtiön toimitusjohtaja. Tehtävään hänet palkkasi Onni Nisonen. Polttoaine Osuuskunnan omistaman G. H. H. -yhtiön, myöhemmin Aspo, toimitusjohtaja Nybergistä tuli 1966 ja 1970 yhtiön hallituksen, samoin kuin Polttoaine Osuuskunnan johtokunnan jäsen. Vuonna 1988 hänestä tuli Polttoaine Osuuskunnan toimitusjohtaja ja Aspo-yhtiön hallituksen puheenjohtaja. Nyberg jatkoi vielä liikkeenjohdon operatiivisista tehtävistä eläkkeelle jäätyään yhtiön hallituksen puheenjohtajana vuoteen 1999 asti. Hänen poikansa Gustav Nyberg oli Aspon toimitusjohtaja 1999–2008 ja myöhemmin yhtiön hallituksen päätoiminen puheenjohtaja. Henrik B. Nybergillä oli useita luottamustoimia ja hänet tunnettiin erityisesti Neuvostoliiton kanssa käydyn kaupan asiantuntijana.

Lähteet
-------

1. 1 2  Biografia-sampo: Henrik B. Nyberg Viitattu 14.9.2021.
2. ↑  Muistot. Henrik Nyberg. *Helsingin Sanomat*, 9.3.2013. (Tilaajille) Viitattu 14.9.2021.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Talousvaikuttajat
* Biografiasampo

 |

 |
**Oroluk** on itäisiin Karoliineihin kuuluva atolli Tyynellämerellä. Hallinnollisesti se kuuluu Mikronesian liittovaltion Pohnpein osavaltioon. Oroluk sijaitsee noin 325 km länteen tai luoteeseen Pohnpein saaresta.

Orolukin atolli on luode–kaakkosuunnassa noin 31 km pitkä ja 20 km leveä. Atollin laguunin pinta-ala on 420 km2. Atollin luoteiskulmassa sijaitsee Orolukin saari, jonka pinta-ala on noin 13 hehtaaria. Orolukin saari on atollin ainoa kasvipeitteinen saari. Saarella kasvaa pääasiassa kookospalmumetsää, jonka seassa on laikuittaisesti leipäpuita (*Artocarpus*) ja helmiviuhkoja (*Tournefortia*). Yleisiä matalampia puita saarella ovat viikunat (*Ficus*), kuituhibiskus (*Hibiscus tiliaceus*), hedelmänoni (*Morinda citrifolia*) sekä kairapalmut (*Pandanus*). Lisäksi saarella kasvaa monia ruohoja ja saniaisia. Orolukin saaren pohjois- ja länsirannat eli valtamerenpuoleiset rannat ovat enimmäkseen kivikkoisia ja eteläiset sekä läntiset eli laguuninpuoleiset rannat ovat pääasiassa hiekkarantoja.

Oroluk on ollut välillä asuttu ja välillä asumaton. 1930-luvulla Orolukin saarella asui 42 ihmistä ja 1960-luvulta alkaen saaren väkiluku on ollut 0–20 henkilöä. Saaren useimmat rakennukset on rakennettu sen kaakkoispäähän.

Lähteet
-------

* Buden, D. W. 1999: Reptiles, Birds, and Mammals of Oroluk Atoll, Eastern Caroline Islands — *Micronesica*, 31 (2):289–300 () (englanniksi)
| "Odotan"Hausmylly |
| --- |
| Singlen "Odotan" kansikuva |
| Singlen tiedot |
|  Albumilta | *Speedway* |
|  A-puoli | "Odotan (Radio Edit)" |
|  B-puoli | "Odotan (Mutta Mix)" |
|  Äänitetty  | 1997 |
|  Studio  | Bahama Music Oy / Digital Factory |
|  Julkaistu | 1997 |
|  Formaatti | CD-single |
|  Tyylilaji | elektroninen musiikki |
|  Kesto | 04.13 |
|  Levy-yhtiö | AXR |

**Odotan** on Hausmyllyn vuonna 1997 levytetty elektronisen musiikin kappale. Kappaleen ovat säveltäneet Jari Karjalainen taiteilijanimellä Drome, ja Petri Alanko taitelijanimellä Lowland. Sanoituksen kappaleeseen ovat tehneet Hannu Pulkkinen (taiteilijanimi Enzo), Jari Karjalainen ja Jyrki Kemppainen. Kappale julkaistiin yhtyeen vuonna 1997 julkaistulla studioalbumilla *Speedway* sekä omana singlenä.

Single
------

1. Odotan (Radio Edit) – 4.13
2. Odotan (Mutta Mix) – 4.37

Syksyn sävel -1997 -kilpailu
----------------------------

Kappale osallistui MTV3-kanavan vuoden 1997 Syksyn sävel -laulukilpailuun sijoittuen toiseksi. Kappale sai yhteensä katsojien puhelinäänestyksessä 11 607 ääntä, ja lisäksi se sai lehdistön palkinnon.

Hausmyllyn esitys sai mediahuomiota, joka kilpailumenestykseensä valmistautumattomana joutuikin nousemaan uudestaan lavalle esittämään kilpailukappaleensa tuloslähetyksessä. Kappaleen jäsenet olivat uusintaesityksen aikaan alkoholin vaikutuksen alaisena, ja varsinkin laulaja Jari Karjalaisella oli vaikeuksia muistaa kappaleen sanoja. Tämän seurauksena televisiolähetys jouduttiin siirtämään nopeasti mainoskatkolle.

Lähteet
-------

1. 1 2  Hausmylly – Odotan *discogs.com*. Viitattu 22.2.2024. (englanniksi)
2. ↑  Hausmylly – Speedway *discogs.com*. Viitattu 22.2.2024. (englanniksi)
3. ↑  Odotan *Fono.fi - Äänitetietokanta*. Viitattu 22.2.2024.
4. ↑  Kotirinta, Pirkko: Grön voitti Syksyn Sävelen.  *Helsingin Sanomat*, 13.10.1997, s. 26. Näköislehti, tilaajille.
5. 1 2 3  Syksyn sävel 1997 *vinyylinrahinaa.wordpress.com*. Viitattu 22.2.2024.
6. ↑  Virkkula, Maria: Ex-Hausmylly-laulaja Jari Karjalainen täyttää 50: Muistelee menneiden vuosien sekoiluja – Syksyn sävel -kisa piti napsauttaa mainostauolle yhtyeen käytöksen takia *Ilta-Sanomat*.  25.8.2018. Viitattu 22.2.2024.
**Kapingamarangi** (*Greenwich Island*) on atolli Mikronesian liittovaltiossa. Se sijaitsee valtion eteläisissä osissa. Atolli on osa Karoliinien saaristoa.

Historia
--------

Vuosina 1916–1918 noin 90 Kapingamarangin asukkaista muutti kuivuutta pakoon Ponapen (Pohnpein) saarelle, jossa he perustivat Porakietin kylän.

Toisen maailmansodan aikana atolli oli Japanin hallussa ja Yhdysvaltain armeijan pommitusten kohteena.

Maantiede
---------

Kapingamarangi on yhdessä Nukuoron kanssa sijainniltaan Mikronesian liittovaltion syrjäisin atolli. Kapingamarangin lähin naapurisaari on Nukuoro.

Väestö
------

Vuonna 2010 atollilla eli asukkaita 350 ja heitä kutsutaan nimellä "kapinga"*lähde?*. Kapingamarangilaisten tärkein elinkeino on kalastaminen. Saarella viljellään myös banaania.

Kulttuuri
---------

Vaikka Kapingamarangi kuuluu maantieteellisesti Mikronesiaan, atollin asukkaat puhuvat polynesialaiseen kieliryhmään kuuluvaa kapingamarangin kieltä. Sen läheisin sukulaiskieli on nukuoro.

Lähteet
-------

1. 1 2  Office of Statistics, Budget and Economic Management (pdf) *sboc.fm*.  Arkistoitu 22.3.2012. Viitattu 5.4.2016. (englanniksi)
2. ↑  EBSCOhost Connection, Kapingamarangi Village. *connection.ebscohost.com*. Viitattu 5.4.2016. (englanniksi)
3. ↑  John F. Humphrey biography *humco.wordpress.com*. Viitattu 5.4.2016. (englanniksi)
4. ↑  PacificWrecks.com, Kapingamarangi. *pacificwrecks.com*. Viitattu 5.4.2016. (englanniksi)
5. ↑  Ethnologue, Languages of the World. Kapingamarangi. *ethnologue.com*. Viitattu 5.4.2016. (englanniksi)
Carlo Maderno
Pietarinkirkon fasadi
**Carlo Maderno** (1556 – 30. tammikuuta 1629 Rooma) oli italialainen arkkitehti. Maderno oli 1600-luvun alkupuolen huomattavimpia arkkitehteja Italiassa ja hän oli varhaisen barokkiarkkitehtuurin suunnannäyttäjiä. Maderno tunnetaan parhaiten Pietarinkirkon fasadin suunnittelijana.

Madernon ura arkkitehtina alkoi, kun hän toimi setänsä arkkitehti Domenico Fontanan apulaisena Roomassa. Madernon ensimmäinen merkittävä oma työ oli Santa Susannan kirkon fasadin suunnittelu vuosina 1597–1603. Maderno taidot kiinnittivät paavi Paavali V:n huomion, ja vuonna 1603 Maderno nimitettiin Pietarinkirkon pääarkkitehdiksi. Maderno suunnitteli vuonna 1607 Pietarinkirkon päälaivan sekä kirkon uuden fasadin. Hänestä tuli myös Paavali V:n hoviarkkitehti.

Maderno teki Pietarinkirkon aiempiin suunnitelmiin merkittäviä muutoksia. Nämä muutokset noudattivat vastauskonpuhdistuksen henkeä. Päälaivan lisäys muutti Michelangelon kreikkalaiseen ristiin perustuvan pohjapiirroksen pitkänomaiseksi. Tämä merkitsi paluuta varhaiskristillisten ja keskiaikaisten katedraalien pohjakaavaan. Madernon suunnittelemaa Pietarinkirkon massiivista fasadia on arvosteltu paljon siitä, että se peittää Michelangelon suunnitteleman kupolin taakseen. Toisaalta fasadia on ihailtu sen valtavien pylväiden vahvasta ryhmittelystä.

Vuosina 1608–1620 rakennettu Santa Maria della Vittoria -kirkko on ainut rakennus, jonka Maderno suunnitteli yksin. Sekä Palazzo Barberini että Sant'Andrea della Vallen kirkko olivat rakennusprojekteja, joihin hän osallistui vain niiden alkuvaiheessa tai saattamalla muiden arkkitehtien aloittaman työn loppuun. Palazzo Barberinin Maderno suunnitteli alun perin paavi Urbanus VIII:n suvulle. Francesco Borromini ja Gian Lorenzo Bernini viimeistelivät palatsin myöhemmin.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Carlo Maderno *Encyclopedia Britannica*. Viitattu 10.12.2021. (englanniksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Italia
* Israel
* Yhdysvallat
* Ruotsi
* Tšekki
* Alankomaat
* Portugali
* Vatikaani

 |
|  |
| Taiteenala | 
* KulturNav
* RKD Artists
* ULAN

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Dizionario Biografico degli Italiani
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* Historical Dictionary of Switzerland
* SNAC
* IdRef

 |

 |
Rehman Dheri vuonna 2016.
**Rehman Dheri** oli muinainen asutuskeskus lähellä nykyistä Dera Ismail Khanin kaupunkia nykyisen Khyber Pakhtunkhwan alueella Luoteis-Pakistanissa. Neliömäisen rauniokummun ala on 22 hehtaaria. Paikka oli asuttu noin 3300–1900 eaa. Rehman Dheri on varhaisimpia Etelä-Aasian kaupunkeja ja myös varhaisimpia asemakaavan mukaan rakennettuja paikkoja. Esiharappalaisessa Rehman Dherissä väitetään asuneen jopa 10 000 asukasta. Sieltä on löydetty varhaista Indus-kirjoitusta. Paikalla oli varhaista teollisuutta: helmitehtailua ja saviruukun polttouuneja. Näin se edelsi myöhempää Indus-asutusta, jonka suuret keskukset olivat käsityökeskuksia.*lähde?*

Sijainti
--------

Paikka on Luoteis-Pakistanissa Indusjoen sivuhaaran varrella. Siitä 22 kilometriä etelään on nykyinen Dera Ismail Khanin kaupunki. Gumlan ja Hisam Dherin löytöpaikat ovat lähellä Rehman Dheriä.*lähde?*

Historia
--------

Varhaisimmassa vaiheessa n. 3300–2850 eaa. Rehman Dheriin syntyi säännöllisen asemakaavan mukaan rakennettu asutuskeksus. Sen ala on noin 500x325 m.
Asutus jatkui 2850–2500 BC. Mutta viimeinen Indus-kulttuurin ajan asutus 2500–1900 eaa. oli suppea.

Lähteet
-------

1. ↑  Archaeological Site of Rehman Dheri Unesco World Heritage Centre. Viitattu 23.8.2018. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Zubair, Nadine: Rehman Dheri: One of the earliest planned cities in South Asia *Harappa.com*.  10.12.2016.
* Shah, Sadia Qasim: Archaeologists dig deeper into the history of Rehman Dheri *Dawn*.  25.7.2015.
* Aziz, Waqar ul: Rehman Dheri *Amazing Ancient*.  19.7.2016.
* Umair, Bisma: Rehman Dheri *Dost Pakistan*.  30.6.2013.  Arkistoitu 26.8.2018. Viitattu 26.8.2018.

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Rehman\_Dheri
**Gunnar Freyvid Nybergh** (24. toukokuuta 1887 Viipuri − 14. kesäkuuta 1976 Helsinki) oli suomalainen juristi ja korkeimman oikeuden oikeusneuvos.

Nyberghin vanhemmat olivat senaattori, korkeimman oikeuden presidentti August Nybergh ja Aina Sofia Augusta Schybergson. Hän pääsi ylioppilaaksi 1905 (Nya svenska läroverket) ja valmistui Helsingin yliopistosta molempien oikeuksien kandidaatiksi 1914. Nybergh sai varatuomarin arvon 1916.

Nybergh oli Helsingin raastuvanoikeuden nuorempana oikeusneuvosmiehenä 1927–1934 ja vanhempana oikeusneuvosmiehenä 1934–1944. Hän oli korkeimman oikeuden oikeusneuvoksena 1944−1957. Nybergh toimi oikeusapulautakunnan puheenjohtajana ja oli Suomen lainopillisen yhdistyksen hallituksen jäsenenä 1945 ja varapuheenjohtajana 1951 sekä yhdistyksen aikakauskirjan päätoimittajana.

Gunnar Nybergh oli naimisissa vuodesta 1921 Ellen Fogelbergin kanssa. Heidän tyttärensä oli kirjailija Gun Nybergh.

Julkaisuja
----------

* *Förlagsrättsliga studier jämte kritiska betraktelser över lagberedningens förslag till förlagsavtal*. Söderström, Helsingfors 1939
* *Om pantsättning av förlagsrätt*. Helsingfors 1942
* Esitys Suomen tekijänoikeudesta (professori Kivimäen kanssa) Pinnerin ensyklopediassa *World Copyright*. 1952

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Ylioppilasmatrikkeli 1905 : matrikkelinumero 29453
2. 1 2  Kuka kukin on 1954


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Kansallisbiografia
* Biografiasampo

 |

 |
Saksan Uuden-Guinean rajat ennen sopimusta (kuvassa sinisellä merkattu) ja sopimuksen jälkeen (punaisella merkattu).
**Saksan ja Espanjan sopimus vuodelta 1899**, (esp. *Tratado germano-español de 1899*; saks. *Deutsch-Spanischer Vertrag 1899*) allekirjoitettiin Saksan keisarikunnan ja Espanjan kuningaskunnan välillä jonka perustella Espanja myi valtaosan jäljellä olevista Tyynenmeren saaristaan Saksalle 25 miljoonalle pesetalla (mikä vastaa 17 miljoonaa kultamarkkaa).

1800-luvulla Espanjan imperiumi menetti suurimman osan siirtomaistaan itsenäisyysliikkeille, minkä kehityksen lopputuloksena Espanjan ja Yhdysvaltain sodan aikana vuonna 1898, Espanja menetti suurimman osan jäljellä olevista siirtomaista. Kuubasta tuli itsenäinen, kun taas Yhdysvallat otti Puerto Ricon haltuunsa yhdessä Filippiinien ja Guamin kanssa Espanjan Itä-Intiasta (Espanjan Tyynenmeren siirtomaat). Tämä jätti Espanjalle vain Pohjois-Afrikan siirtomaan ja noin 6 000 pientä, harvaan asuttua ja ei kovinkaan tuottavaa Tyynenmeren saarta. Viimeksi mainitut olivat hallinnoimattomia Manilan hallintokeskuksen häviämisen jälkeen, ja ne olivat mahdottomia ylläpitää, kun Espanjan ja Yhdysvaltain sodan aikana kaksi Espanjan laivastoa hävitettiin. Espanjan hallitus päätti myydä loput saaret. Saksa lobbasi Espanjan hallitusta helpottamaan saarten myyntiä Saksalle.

Espanjan pääministeri Francisco Silvela allekirjoitti sopimuksen 12. helmikuuta 1899. Se siirsi Karoliinisaaret ja Pohjois-Mariaanit Saksalle, jotka sitten sijoitettiin Saksan Uuden Guinean lainkäyttövallan alaisuuteen. Palau, myös Karoliinit miehitettiin ja seuraavien vuosien aikana saksalaiset aloittivat siellä kaivostoiminnan .

Lokakuussa 1914 ensimmäisen maailmansodan aikana Japani hyökkäsi ja valloitti monta Saksalle kuuluvia pikkusaaria. Sodan jälkeen niistä tuli vuonna 1919 Kansanliiton Eteläisen Tyynenmeren mandaattialue Japanin valtakunnan valvonnassa. Toisen maailmansodan aikana ja sen jälkeen Yhdysvallat otti entiset Espanjan ja Saksan saaristot Tyynenmeren alueella haltuunsa.

Lähteet
-------

1. ↑  Palau profile - timeline  3 March 2015. BBC. Viitattu 9 November 2015.
**Oijustie** on taiteilija Pekka Halosen öljyvärityö kankaalle vuodelta 1892. Kooltaan tämä Halosen merkittäviin töihin kuuluva *Oijustie* on 145×92 cm ja se on hankittu Ateneumin taidemuseon kokoelmiin vuonna 1955.

*Oijustie* on maalattu Ruskealassa Myllykylän naapurissa. Siinä kaksi naista on lankkuja pitkin kävellen ylittämässä kapeaa joenuomaa. He ovat suuntaamassa kohti rakennusryhmää, joka näkyy diagonaalisena kokonaisuutena horisonttia alempana. Sieltä Halonen on itse kommentoinut näkyvän yhden muita rakennuksia vaaleamman uudisrakennuksen. Maalauksessa lähempänä näkyvät pätkityt tukit saattavat myös liittyä rakentamiseen.

Näkymällä on hetkellisyyden leima, kun maalauksessa etualalla näkyvä nainen on kantamuksineen kääntynyt kohti läsnäolevaa taiteilijaa. Päivä on pilvinen ja ulkotakeissaan, huivit päissään kulkevat naiset marssivat rauhallisesti kohti rakennuksia. Etualan naisen kasvot ovat epätarkat, mikä on melkein tavallista Haloselle, joka joskus muulloinkin vältti mallin katseen tarkkaa kuvaamista. Maalauksen ilmanala on selkeästi kostea ja taivas on kauttaaltaan pilvessä.

Pekka Halonen oli palannut keväällä 1892 Pariisista Suomeen ja lähtenyt monen muun taiteilijan tapaan matkalle Karjalaan. Nouseva karelianismi oli saanut taiteilijoita vuodesta 1890 alkaen lähtemään tänne. Karjalassa Halonen asusti veljensä luona Sortavalan Myllykylässä. Tätä seutua hän kuvasi elämänsä aikana myöhemmissäkin töissään. Osin asiaan vaikutti varmaan se, että hän löysi myös tulevan vaimonsa Myllykylästä.

Lähteet
-------

1. ↑  Oijustie *Kansallisgalleria*. Viitattu 22.6.2017. [vanhentunut linkki]
2. 1 2 3  *Näyttelyteoksessa Tuntematon horisontti*, s. 133. artikkelin kirjoittaja Juha Ilvas. Helsinki: Ateneumin taidemuseo, 2000.

Aiheesta muualla
----------------

* Maalaus Suomen Kansallisgallerian sivuilla: Kokoelmat: Oijustie.  (Arkistoitu – Internet Archive)
Azovstalin tehdasaluetta (2014).
Azovstalin tehdasalueen piippuja (2007).
**Azovstal** (ukr. Металургійний комбінат Азовсталь, ven. Металлургический комбинат Азовсталь) oli Ukrainan Mariupolissa toimiva terästehdas, jonka omisti Metinvest.
Donetskin kansantasavalta on takavarikoinut ukrainalaisten oligarkkien omaisuuden.

Tehdas on Ukrainan suurimpia metallurgian alan yhtiöitä. Tehdas on perustettu 1933.
Neuvostoliiton korkein taloudellinen neuvosto päätti helmikuussa 1930 perustaa uuden terästehtaan Mariupoliin, sillä kaupunki oli merellisesti lähinnä Kertšin niemimaan Kamyš-Burunskojen rautamalmivaroja. Kertšrudstroi alkoi valmistella malmivarojen hyödyntämistä ja Mariupolissa aloitettiin uuden sataman ja masuunien rakentaminen Kalmiusjoen vasemmalle rannalle.*lähde?*

Tehtaan avasivat sen ensimmäinen johtaja Ja. S. Gugel ja Ukrainan kommunistisen puolueen johtaja S. V. Kosior. Ensimmäinen valurauta valmistui 12. elokuuta 1933.
Tehdasalue käsitti 11 neliökilometriä ja sillä on oma satama Mustallemerelle.

Tehdas on kombinaatti, joka myös tuottaa kivihiilestä koksia teräksenvalmistukseen. Lisäksi se toimii läheisessä yhteistyössä Metinvestin Mariupolin Iljitšin metallurginen kombinaatin (Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча, Мариупольский металлургический комбинат имени Ильича) kanssa, joka tuottaa rautamalmirikastetta. Se kykenee tuottamaan 6–200 mm:n paksuisia ja 1 500–3 200 mm:n levyisiä teräslevyjä laivanrakennuksen- ja muihin tarpeisiin, suuren halkaisijan putkia kaasun- ja öljynkuljetukseen ja off-shore-rakenteita. Tehdas on Ukrainan suurimpia rautatiekiskojen valmistajia.

Tehtaan alueella käytiin laajoja taisteluja Mariupolin piiritystilanteessa keväällä 2022.
DNR:n johto on ilmoittanut että Azovstalia ei kunnosteta, vaan miinanraivauksen jälkeen tehdasalue puretaan ja sen tilalle tulee teknologiapuisto.

Lähteet
-------

1. ↑  Mansur Mirovalev: Will the war with Russia rein in Ukraine’s oligarchs? *Al Jazeera*. Viitattu 22.2.2024. (englanniksi)
2. 1 2  Metinvest :: About us :: Azovstal today *azovstal.metinvestholding.com*. Viitattu 22.3.2022. (englanniksi)
3. ↑  Ждановский металлургический завод «Азовсталь» им. Серго Орджоникидзе // Большая Советская Энциклопедия. / под ред. А. М. Прохорова. 3-е изд. том 9. М. Советская энциклопедия, 1972. стр. 129
4. ↑
5. ↑  Azovstal Iron and Steel Works - Information, indicators, production *GMK Center*. Viitattu 22.3.2022. (englanniksi)
6. ↑  Konttinen, Jussi: "Oli pakko antautua jäädäksemme henkiin" – Azovstalin bunkkerista vangiksi viedyt kertovat hirvittävistä kuukausista *Helsingin Sanomat*.  11.12.2022. Viitattu 30.7.2023.
7. ↑

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Azovstal** Wikimedia Commonsissa

* Azovstal Iron & Steel Works, Ukraine (englanniksi) (metinvestholding.com)
Eesti Energian pääkonttori vuonna 2009.
**Eesti Energia AS** on vuonna 1939 perustettu Viron valtion omistama energiayhtiö. Yhtiö harjoittaa sähkön ja lämmön tuotantoa, toimitusta, jakelua ja myyntiä, öljyliuskeen kaivamista ja eri energiajärjestelmien ylläpitoa. Pääasiallinen raaka-aine sähköntuotannossa on öljyliuske, jota kaivetaan Eesti Energian omistamissa kaivoksissa. Vuonna 2010 Viron kantaverkkoyhtiö Elering AS eriytettiin omaksi yhtiökseen. Kansallisten suurjännitteelliset sähkönsiirtoverkkojen omistus ja hallinta irrotettiin tällöin energian tuotantoyhtiö Eesti Energia AS:stä.

Eesti Energialla on sen täysin omistamien tytäryhtiöiden kautta toimintaa myös Latviassa, Liettuassa ja Suomessa. Lisäksi Eesti Energia toimii muun muassa Jordaniassa, jossa se on enemmistöosakkaana Jordanian öljyliuskevarantojen hyödyntämiseen tähtäävässä yhtiössä.

Vuonna 2018 yhtiö osti Nelja Energian, joka on Baltian maiden suurin tuulivoiman tuottaja.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Annual Report 2016 (PDF) *energia.ee*. Eesti Energia. Viitattu 23.9.2017. (englanniksi)
2. ↑  About us: Eesti Energia Eesti Energia.  Arkistoitu 9.6.2007. Viitattu 2.8.2009. (englanniksi)
3. ↑  About the company Elering, elering.ee. Viitattu 21.1.2023. (englanniksi)
4. ↑  Organization: The Eesti Energia Group *energia.ee*. Eesti Energia.  Arkistoitu 2.2.2015. Viitattu 2.2.2015. (englanniksi)
5. ↑  Jordan Oil Shale Energy Co *energia.ee*. Eesti Energia.  Arkistoitu 2.2.2015. Viitattu 2.2.2015. (englanniksi)
6. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive)

Aiheesta muualla
----------------

* Eesti Energia (viroksi, venäjäksi, englanniksi)
*Tämä artikkeli käsittelee Suomen oikeusjärjestelmässä esiintyvää muutoksenhakuprosessia. Lisää sanan merkityksiä löydät täsmennyssivulta.*
**Oikaisu** on Suomessa käytössä oleva oikeudellinen toimenpide, jolla viranomainen tai muu julkista valtaa käyttävä taho voi korjata itse tekemänsä tai alemman viranomaisen tekemän asiallisesti tai muodollisesti virheellisen ratkaisun. Suomessa oman virheen korjaamista nimitetään itseoikaisuksi ja ylemmän tai valvovan viranomaisen tekemää oikaisua virallisoikaisuksi. Veroviranomaisen tekemää itseoikaisua nimitetään veronoikaisuksi. Päätöksentekijää (viranomaista tai julkista valtaa käyttävää muuta tahoa) voidaan pyytää tekemään itseoikaisu tekemällä **oikaisuvaatimus**. Vasta tämän jälkeen saa oikeussuojakeinonaan käyttää valitusta. Oikaisu voi olla esimerkiksi kirjoitus- tai laskuvirheen korjaaminen oikeudenkäynnissä, hallintomenettelyssä tai ulosotossa. *Oikaisuvaatimus* ja *valitus* ovat täten *muutoksenhaun* alakäsitteitä: edellinen tapahtuu tuomioistuimen ulkopuolella, jälkimmäinen tuomioistuimessa.

Oikaisuvaatimuksen sisällöllisistä ohjeista, sen tekemisen määräajasta, oikaisuvaatimukseen reagoimisesta, ja siitä, kenellä on ylipäänsä oikeus tehdä oikaisuvaatimus, säädetään hallintolaissa (434/2003). Laissa säädetään, että sen säännöksiä on noudatettava oikaisuvaatimusmenettelyssä, ellei muussa laissa toisin erikseen säädetä (49 a §). Esimerkkinä tästä on määräaika: hallintolain mukaan oikaisuvaatimus on tehtävä 30 päivän kuluessa päätöksen tiedoksisaannista, mutta esimerkiksi yliopistolain (558/2009) 82 §:n 1 mom:n mukaan hakija, joka ei ole saanut opiskelupaikkaa, voi vaatia yliopiston päätökseen oikaisua 14 päivän kuluessa tiedoksisaannista. Oikaisuvaatimus on käsiteltävänä kiireellisenä (hallintolain 49 e §), joskin säännös ei Suomessa välttämättä aina toteudu viranomaisten käytössä olevien resurssien vuoksi.

Lähteet
-------

1. ↑  *Otavan iso tietosanakirja,* Otava 1960–1965.
2. ↑  *Uusi tietosanakirja,* Tietosanakirja oy 1960–1965.
3. ↑  Hallintolaki Finlex; Suomen oikeusministeriö.  Arkistoitu 10.2.2009. Viitattu 9.4.2017.
4. ↑  Yliopistolaki Finlex; Suomen oikeusministeriö.  Arkistoitu 21.2.2017. Viitattu 9.4.2017.
5. ↑  Niemivuo, Matti; Keravuori-Rusanen, Marietta; Kuusikko, Kirsi: *Hallintolaki*, s. 356. Talentum. ISBN 9789510367070.
**Bio-Salo** on Salossa osoitteessa Helsingintie 11 toimiva elokuvateatteri. Teatterin omistaa Bio-Kuva Jari Mäkilä. Bio-Salo on yksi Suomen vanhimmista toimivista elokuvateattereista. Se on toiminut yhtäjaksoisesti 1930-luvulta asti samassa kiinteistössä ja samalla nimellä.

Historia
--------

Rakennus, jossa Bio-Salo toimii
Rakennus on alun perin rakennettu elokuvateatteriksi ja se avautui syksyllä 1938. Alkujaan siinä oli yksi sali, jossa sekä parveke- että permantokatsomo. Suurremontissa vuonna 1975 Bio-Salo jaettiin kahteen saliin: permannosta tuli Bio-Salo 1 ja parvekkeesta tehtiin Bio-Salo 2.

Toinen suuri remontti tehtiin vuonna 2007, jolloin teatterin aulatilat palautettiin 1970-luvun kuosista lähes alkuperäiseen 1930-luvun asuun kattovalaisimia ja lasimaalauksia myöten, ja saleista tehtiin modernit: istuimia uusittiin, jalkatilaa lisättiin 92 cm:stä 110 cm:iin, lämmitystä parannettiin ja valkokankaat uusittiin. Keväällä 2012 esitystekniikka uusittiin filmistä digitaaliseksi: vanhat filmikoneet poistettiin yli 70 vuoden käytön jälkeen.

Vuonna 2018 sisätiloja uusittiin. WC:t kunnostettiin ja ison salin lattiaa nostettiin takaosasta katsomismukavuuden parantamiseksi. Myös molempien salien äänentoisto uusittiin johdotuksia myöten.

Seuraava uudistus tehtiin kesällä 2021, jolloin tiloihin rakennettiin kolmas sali. Bio-Salo 3 -salissa on 17 katsojapaikkaa ja yksityisnäytöksiä varten myös tarjoilutila.

Salit ja esityslaitteisto
-------------------------

Teatterissa on kolme salia, jotka on varustettu digitaalisilla esityslaitteistoilla. 3D-järjestelmänä on X-Pand ja äänijärjestelmänä Dolby Digital. Saleissa ei ole numeroituja paikkoja, vaan asiakas voi valita paikan itse.

Lähteet
-------

1. ↑  Historiaa Bio Stara. Viitattu 6.7.2021.
2. ↑  Elokuvateatteri Bio-Salo *Visit Salo*. Viitattu 6.7.2021.
3. 1 2  Bio-Salo uusiutui kesän aikana *Filmikamari*.  1.9.2007. Viitattu 6.7.2021.
4. ↑  Historiaa Bio-Salo. Viitattu 6.7.2021.
5. ↑  Bio-Salo 3 avaa ovensa – torilla ulkoilmanäytös perjantaina - Salonjokilaakso *salonjokilaakso.net*.  15.9.2021. Viitattu 21.2.2024.

Aiheesta muualla
----------------

* Bio-Salon kotisivut
**Dinuzulu** (1868–1913) oli zulujen kuningas vuosina 1884–1913, jolloin Zulumaa oli euroopalaisten vallassa, vuodesta 1897 osa Natalin kruuninsiirtomaata. Dinuzulu oli häntä edeltänen zulukuninkaan, Cetshwayon poika.

Cetshwayon vuonna 1879 käymä Zulu-sota päättyi zulujen tappioon. Natalin siirtomaavallan edustaja Garnet Wolseley jakoi zulumaan kolmeentoista pikku päällikön hallitsemaan osaan. Kuningasperhe päätyi Cetshwayon pahimman vihollisen, pääällikkö Zibhebhun alamaisiksi. Cetshwayon veljet tukivat rojalisteja, ja zulujen kesken käytiin sisällissota. Cetshwayo kuoli kesken sisällissodan vuonna 1884. Dinuzulu oli vasta 15–vuotias, ja sedät pelkäsivät hänen turvallisuutensa puolesta.

14. toukokuuta 1887 britit liittivät Sulumaan ja Zulujen reservaatin Natalin kuvernöörin hallintaan. Dinuzulu tulkitsi kuninkaan aseman säilyvän ennallaan brittien suojeluksessa. Kuningasmielliset zulut piivä häntä edelllen johtajanaan. Kuvernööri pyski pönkittämään omaa valtaansa tukemalla Zibhebhua. Heidän kannattajiensa välilleen syttyi taisteluita, Dinuzulu hävisi ja tuomittiin maanpakoon Saint Helena saarelle maanpetoksesta syytettynä.

Vuonna 1897 Britit liittivt Zukumaan viralliseksi osaksi Natalin kruununsiirtomaata. Dinuzulu sai palata 1898 tittelillä "hallituksen *Induna*" (Induna tarkoittaa neuvonantajaa tai lähettilästä). Vuonna 1906 yksi pienemmistä päälliköistä, Bambatha kapinoi verotusta vastaan. Dinuzulu tuomittiin kapinallisten tukemisesta neljäksi vuodeksi vankilaan. Hän kuoli vuonna 1913.

Lähteet
-------

1. ↑  King Cetshwayo *South Africa History Online*. Viitattu 9.2.2024.
2. 1 2 3  King Dinuzulu *South Africa History Online*. Viitattu 10.2.2024.


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Israel
* Yhdysvallat
* Alankomaat

 |

 |
**Ronald Paul Isaac Talakoski** (1. kesäkuuta 1962 Thunder Bay, Ontario - 6. heinäkuuta 2009 Thunder Bay, Ontario) oli kanadalainen jääkiekkoilija. Hänen pelipaikkansa oli oikea laitahyökkääjä. Hän pelasi NHL:ssa New York Rangersin joukkueessa yhdeksän ottelua kausilla 1986-1987 ja 1987-1988. Talakoski oli syntyisin Kanadan Ontariosta Thunder Bayn kaupungista ja omasi suomalaiset sukujuuret.

Ura
---

Talakoskea ei koskaan varattu NHL:n varaustilaisuudessa vaan hän solmi vapaana agenttina sopimuksen New York Rangersiin kaudelle 1986-87. NHL:ssa hän esiintyi kolmessa ottelussa, joissa pöytäkirjaan merkittiin 21 jäähyminuuttia ilman tehopisteitä. Tämän lisäksi hän pelasi 26 ottelua AHL-farmijoukkue New Haven Nighthawksissa sekä kolme ottelua IHL:n Flint Spiritsissä.
Seuraavalla kaudella Talakoski pelasi kuusi NHL-ottelua saaden yhden syöttöpisteen. Lopun kautta hän pelasi IHL:ssa Colorado Rangersin joukkueessa jossa teki 62 ottelussa 43 tehopistettä ja istui 104 jäähyminuuttia.

Vuosina 1988-1993 Talakoski oli sivussa ammattilaiskiekosta mutta teki syksyllä 1993 paluun Colonial Hockey Leaguen Thunder Bay Senatorsin joukkueessa. Kahden kauden aikana Talakoski pelasi 51 ottelua Thunder Bayn paidassa.

Lähteet
-------

* Ron Talakoski The Internet Hockey Databasessa (englanniksi)

1. ↑  Ron Talakoski *Elite Prospects*. Everysport Media Group AB.  (englanniksi)
**Hoat** eli **vietnaminkiinalaiset** on Vietnamissa elävä etninen ryhmä, jolla on joko täysin tai osittain han-kiinalainen alkuperä. Siihen kuuluu noin 900 tuhatta henkeä, joten se on Vietnamin suurimpia vähemmistöjä. Hoat ovat tulleet Vietnamiin useissa eri aalloissa, 1400-luvulta alkaen. He ovat asettuneet etenkin suuriin kaupunkeihin kuten Saigoniin, Hanoihin, Hải Phòngiin, Cần Thơhon, Kiến Giangiin ja Đà Nẵngiin. Vaikka useimmat hoa-suvut ovat asuneet Vietnamissa sukupolvien ajan, he ovat säilyttäneet kiinankielen ja oman identiteettinsä. Vietnaminkiinalaisilla oli merkittävä rooli Vietnamin yksityisellä yrityssektorilla vuoteen 1975 asti. Hoat muodostivat merkittävän osan Vietnamin yläluokasta.  Hoat olivat yliedustettuina Vietnamin talouselämässä: arvioin mukaan 70-80% Vietnamin yksityisistä yrityksistä oli vietnaminkiinalaisten omistamia. Vuoden 1975 jälkeen lukuisten vietnaminkiinalaisten yritykset ja omaisuus takavarikoitiin kommunistien toimesta. Kommunistien valtaan tulon jälkeen monet hoat pakenivat ulkomaille. Vietnaminkiinalaisten vaino kiihtyi 1970-luvulla, mikä oli yksi taustalla olevista syistä Kiinan ja Vietnamin väliselle sodalle.  Vielä vuoden 1979 väestönlaskennassa he olivat suurin vähemmistö, mutta 20 vuotta myöhemmin enää viidenneksi suurin.

Vietnaminkiinalaisten lukumäärästä on ristiriitaisia tietoja. Vietnamin virallinen etninen luokittelujärjestelmä ei laske kaikkia vietnaminkiinalaisia hoa-kansaan, vaan vuoristoalueen san diut ja ngoit lasketaan erikseen.

Tunnettuja vietnaminkiinalaisia
-------------------------------

* Jonathan Ke Quan, näyttelijä

Lähteet
-------

1. ↑  The Hoa Ethnic Group Vietnam Culture. Viitattu 17.2.2010. (englanniksi)
2. ↑  Minority: Hoa People Vietnam Open Tour
3. ↑  West, Barbara A.: *Encyclopedia of the Peoples of Asia and Oceania. Facts on File. ISBN 978-0816071098. eBook: ISBN 978-1438119137.*. Facts on File, 2009.
4. ↑  Mongabay.com *country-data.com*. Viitattu 26. Huhtikuu 2012..
5. ↑  Kalman B: *Vietnam: The people*, s. 7. Crabtree Publishing Company, 2002. ISBN 978-077879356-4.
6. ↑  Harry Booty: To What Extent was the 1979 Sino-Vietnamese Border War about Cambodia? *E-International Relations*.  21.9.2012. Viitattu 26.12.2022. (englanniksi)
7. ↑  Ethnic Minority Group Ask Viet
8. ↑  Vietnam : Chinese (Hoa) f8,0.html World Directory of Minorities and Indigenous Peoples - UNCHR 2008
**Marja-Leena (Marika) Mäkelä** (o.s. **Koskinen**; s. 12. huhtikuuta 1947 Oulu) on suomalainen taidemaalari.

Elämäkerta
----------

Mäkelä opiskeli Suomen Taideakatemian koulussa 1969–1973. Hän piti ensimmäisen yksityisnäyttelynsä Helsingissä vuonna 1974. Mäkelä toimi Suomen Taideakatemian koulun yliopettajana vuosina 1983–1985. Hän on opettanut taidetta myös Taideteollisessa oppilaitoksessa. Omia taidenäkemyksiään Mäkelä on syventänyt ulkomailla muun muassa Ranskassa, Japanissa ja Yhdysvalloissa.

Mäkelä on maalannut suuria maalauksia, joiden värinkäyttöä on luonnehdittu taitavaksi ja vaikutelmaa toiminnalliseksi, ja hän onkin värien ja materiaalien suvereeni yhdistelijä.*lähde?* Öljy, akryyli, kvartsihiekka, pigmentti, lyöntimetalli ja lehtikulta ovat erilaisina yhdistelminä löytäneet tiensä niin kangas- kuin puupohjallekin. Materiaalin tuntu on maalauksissa vahvasti esillä. Kehityksen myöhemmässä vaiheessa Mäkelän taiteessa on alkanut näkyä veistoksellisuutta reliefimäisen pinnan muodossa, ja 1990-luvun alussa Mäkelä siirtyi maalausten lisäksi entistä voimakkaammin grafiikan pariin.

Mäkelän vanhemmat ovat suojelupäällikkö, majuri evp. Urho Koskinen ja Suoma Koskinen, o.s. Toivonen. Isänsä majuriuran vuoksi perheessä vaalittiin isänmaallisia arvoja. Kasarmialueen elämä ja varsinkin sen eristyneisyys vaikuttivat Mäkelän lapsuudessa hänen sisäisen rikkautensa kehittymiseen ja olivat eräänlainen alkusysäys hänen myöhemmälle kehitykselleen kansainvälisesti tunnetuksi ja palkituksi taiteilijaksi.*lähde?*

Mäkelä oli vuosina 1974–1994 naimisissa taidemaalari Jukka Mäkelän kanssa, ja heillä on vuonna 1977 syntynyt poika. Hänellä on myös vuonna 1993 syntynyt tytär elokuvaohjaaja Antti Rajalinin kanssa.

Palkinnot ja tunnustukset
-------------------------

* Valtion taidepalkinto 1974, 1984
* Valtion 15-vuotinen taiteilija-apuraha 1993
* Suomen Kulttuurirahaston erikoispalkinto 1994
* Pro Finlandia 2006
* Suomen Leijonan komentajamerkki 2017

Lähteet
-------

* Marika Mäkelä taiteilijamatrikkelissa [vanhentunut linkki]
* Helsinki à Saint-Sulpice - Marika Mäkelä [vanhentunut linkki]

### Viitteet

1. 1 2 3 4 5 6  *Kuka kukin on 2015*, s. 580. Helsinki: Otava. ISBN 978-951-1-28228-0.
2. ↑  Kunniamerkki neljälle ansioituneelle kuvataiteilijalle Suomen taiteilijaseura. Viitattu 9.7.2020. [vanhentunut linkki]

Aiheesta muualla
----------------

* Marika Mäkelä Kansallisgallerian kokoelmissa. (Arkistoitu – Internet Archive)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Suomi (KANTO)
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Taiteenala | 
* KulturNav
* RKD Artists
* ULAN

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Kansallisbiografia
* Uppslagsverket Finland
* Biografiasampo

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Mipmap** tarkoittaa tietokonegrafiikassa tekniikkaa, jolla parannetaan renderöinnin suorituskykyä ja laatua. Tekniikassa käytetään useita tekstuureita eri tarkkuuksilla ja mipmap-tekniikka erityisen hyödyllistä anisotrooppisen suodatuksen kanssa.
Tekniikassa alkuperäinen korkean resoluution tekstuuri skaalataan ja suodatetaan pienemmiksi. Pienemmät tekstuurit voidaan luoda automaattisesti, mutta grafiikasta vastaava henkilö voi muuttaa niitä myös käsin. Tyypillisesti jokainen pienempi taso on puolet edellisen tason koosta. Mipmap on käytännössä valmiiksi tallennettu versio, jotta grafiikkaprosessorilla on vähemmän työtä. Eri tasojen tallettaminen kasvattaa tekstuurien kokoa ja pienemmistä tasoista ei ole hyötyä kun tekstuuri renderöidään täydellä resoluutiolla.

Termin *mipmap* esitti Lance Williams SIGGRAPH-tapahtumassa vuonna 1983 artikkelissa "Pyramidal Parametrics". *Mip* viittaa latinankieliseen termiin *multum in parvo*, joka tarkoittaa "useaa asiaa pienessä paikassa".

Lähteet
-------

1. ↑  What is mipmap technique and what's the benefit of using it in rendering? *developer.arm.com*. Viitattu 21.2.2024. (englanniksi)
2. ↑  Mipmapping *developer.valvesoftware.com*. Viitattu 21.2.2024. (englanniksi)
3. 1 2  Mipmaps introduction *docs.unity3d.com*. Viitattu 21.2.2024. (englanniksi)
4. ↑  Woo, Mason & Neider, Jackie & Davis, Tom & Shreiner, Dave: *OpenGL Programming Guide*, s. 379. Third Edition. Addison-Wesley, 1999. ISBN 0201604582.
**Rekisteriseloste** oli Suomessa vuonna 1999 voimaan tulleen ja vuoden 2018 lopussa kumotun henkilötietolain (523/1999) 10 §:n mukainen, henkilörekisterinpitäjältä edellyttämä asiakirja, jossa kerrottiin muun muassa rekisterinpitäjän yhteystiedot, käsiteltävät henkilötiedot ja käsittelyn tarkoitus sekä tietojen luovuttamisen ja suojaamisen periaatteet. 
Rekisteriseloste laadittiin kaikista henkilörekistereistä. Siitä ilmeni, kuka on henkilötietojen käsittelystä vastaava rekisterinpitäjä. Samaan henkilörekisteriin luettiin kuuluviksi kaikki ne henkilötiedot, joita käytettiin samassa käyttötarkoituksessa. 

Vuodesta 2018 lähtien sovelletun EU:n yleisen tietosuoja-asetuksen mukaan määrämuotoista tietosuoja- tai rekisteriselostetta ei tarvitse laatia. Organisaatioiden tulee kuitenkin informoida rekisteröityjä henkilötietojen käsittelystä.

Katso myös
----------

* Tietosuojaseloste

Lähteet
-------

* Henkilötietolaki 523/1999 *www.finlex.fi*.  Arkistoitu 30.4.2016. Viitattu 4.5.2016.

1. ↑  Tietosuoja-asetus ei edellytä entisen kaltaista rekisteri- tai tietosuojaselostetta *Tietosuojavaltuutetun toimisto*. Viitattu 29.12.2021.
**Kaarlo Kustaa Östberg** (3. joulukuuta 1875 Oulu – 4. joulukuuta 1954 Helsinki) oli suomalainen filosofian maisteri ja yliopettaja.

Östbergin vanhemmat olivat pakkahuoneentarkastaja Johan Petter Östberg ja Sofia Theresia Lundqvist. Hän pääsi ylioppilaaksi Oulun lyseosta 1893 ja valmistui Helsingin yliopistosta filosofian kandidaatiksi 1899 ja maisteriksi 1900.

Östberg oli Joensuun lyseon kollegana 1901–1905, Oulun reaalilyseossa saksa ja ranskan kielen vanhempana lehtorina 1905–1916 ja rehtorina 1908–1916, viransijaisena ja tuntiopettajana Helsingissä 1917–1926 sekä Helsingin suomalaisessa normaalilyseossa saksan- ja ranskankielen vanhempana lehtorina 1926–1931 ja yliopettajana 1931–1941.

Östberg oli naimisissa 1916–1945 voimistelunopettaja Märtha Matilda Alopaeus-Parviaisen (k. 1945) kanssa.

Teoksia
-------

Nimellä *Karl Östberg*:

* *Piirteitä Oulun realilyseon vaiheista vuosina 1842-1911* teoksessa *Oulun realilyseo. Kertomus lukuvuodelta 1911-1912*. Oulu 1912
* *Chrestomathie française* ; kirj. Walter O. Streng ja Karl Östberg. WSOY 1927
* *Lyhyt ranskan kielioppi* ; kirj. Walter O. Streng-Renkonen, Karl Östberg. WSOY 1927, 4. painos 1944
* *Saksan käännöstehtävien opas ylimpiä luokkia varten*. Tekijä, Helsinki 1929, 2. laaj. painos 1931, 4. painos 1946
* *Chrestomathie française 1-2* ; kirj. Walter O. Streng-Renkonen ja Karl Östberg. WSOY 1937
* *Saksan kielioppi : oppikouluja varten*. WSOY 1943
* *Suppea saksan kielioppi*. WSOY 1945

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  ÖSTBERG Kaarlo Kustaa. *Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899*. Helsingin yliopiston verkkojulkaisu.
2. ↑  Aikalaiskirja 1934 (Projekt Runeberg)


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899

 |

 |
*Tämä artikkeli käsittelee entistä koulua Jämsässä. Samannimisiä kouluja on lueteltu täsmennyssivulla Jokivarren koulu.*
Jokivarren koulu
**Jokivarren koulu** oli vuosina 1869–2015 toiminut jämsäläinen alakoulu ja sitä edeltänyt kansakoulu (osoite Kelhänkatu 8, 42100 Jämsä). Jämsän kaupunginvaltuusto päätti kuitenkin lopettaa koulun. Sen oppilaat siirtyivät syksyllä 2015 jatkamaan koulunkäyntiään joen toisella puolella sijainneeseen Vitikkalan kouluun. Koulussa opetettiin loppuvaiheessa luokkia 1–6. Koulun rehtorina toimi vuodesta 2010 lähtien Hannu Reijonen. Koulussa oli 252 oppilasta ja rinnakkaisluokkia on kaksi. Rehtorin lisäksi koulussa työskentelee 14 opettajaa, kaksi koulunkäyntiavustajaa, koulusihteeri ja terveydenhoitaja.

Ensimmäinen Jokivarren koulurakennus rakennettiin 1893. Sitä ennen kouluopetusta oli annettu isojen talojen pirteissä. Vuonna 1921 koulua laajennettiin tiilikoululla ja 1922 rakennettiin uusi päärakennus. Samalla vanhoja luokkatiloja saneerattiin erikoisluokkatiloiksi eli käsityö-, musiikki- sekä kuvaamataitotiloiksi. Oppilasmäärän kasvaessa joitakin erikoisluokkia otettiin käyttöön normaaleiksi luokkatiloiksi. Iltaisin kouluntilat olivat erilaisten iltakäyttäjien, kuten musiikkiopiston käytössä.

Lähteet
-------

1. ↑  Arkistoitu kopioJokivarren koulu 1869–2015 Jokivarren koulu, Jämsä via peda.net.  Arkistoitu 15.8.2016. Viitattu 6.7.2016.
**William Harrison Ainsworth** (4. helmikuuta 1805 Manchester, Lancashire, Englanti − 3. tammikuuta 1882 Reigate, Surrey, Englanti) oli englantilainen kirjailija. Hän on kirjoittanut romaaneja, aiheena usein Englannin historia. Hän aloitti jo nuorena kirjailijantyön, mutta toimi myös kustannusalalla Lontoossa.

Ainsworthin maineen perustana on romaani *Rookwood* (1834). Sen jälkeen seurasivat *Crichton* (1837) ja *Jack Sheppard* (1839), jonka kuvaus Lontoon rikollismaailmasta sai lukijoiden suosion, ja jota on esitetty usein näytelmänä. Useimmat seuraavista romaaneista käsittelevät aiheita Englannin historiasta. Ne julkaistiin ensin lehdissä.

Ainsworth oli vuodesta 1840 *Bentley’s miscellanyn* toimittaja. Hän perusti 1842 *Ainsworth’s magazinen* ja osti 1845 *New monthly magazinen*. Kirjoituksissaan hän hyödyntää vastakohtaisuuksia ja puistattavia tilanteita. Harvinaisen kekseliäästi hän kuvaa paikkoja ja henkilöitä. Hänen merkittävimpiä romaanejaan ovat *Guy Fawkes* (1840), *The Tower of London* (1840), *Saint-James’s, or the court of queen Anne* (1844), *The Lancashire witches* (1848) ja *The Star Chamber* (1854). Ainsworthin viimeinen romaani ilmestyi 1881. Hänen kirjansa olivat aikoinaan suosittuja.

Lähteet
-------

1. ↑  William Harrison Ainsworth, Britannica, viitattu 14.1.2020
2. ↑  William Harrison Ainsworth, Tietosanakirja, palsta 154. Tietosanakirja Osakeyhtiö 1909 (Projekt Runeberg)
3. 1 2 3  William Harrison Ainsworth, Nordisk familjebok palstat 394–395, Nordisk familjeboks förlags aktiebolag 1904, (Projekt Runeberg)
4. ↑  William Harrison Ainsworth, The Victorian Web, viitattu 10.1.2020

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **William Harrison Ainsworth** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Espanja
	+ 2
* Ranska
* BnF data
* Katalonia
* Saksa
* Israel
* Belgia
* Yhdysvallat
* Ruotsi
* Japani
* Tšekki
* Australia
* Kreikka
* Korea
* Alankomaat
* Puola
* Portugali
* Vatikaani

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Taiteenala | 
* ULAN

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**Elektroniikkapeli** on nestekidenäytöllä varustettu pienikokoinen, usein taskuun mahtuva pelilaite, joka on suunniteltu vain yhtä peliä varten. Elektroniikkapelien valtakausi oli 1980-luvulla, ja niiden seuraajaksi tulivat 1990-luvun taitteessa käsikonsolit. Halpoja elektroniikkapelejä valmistetaan vielä tänäkin päivänä*milloin?*.*lähde?*

Ensimmäisiä ja myös tunnetuimpia elektroniikkapelejä olivat Nintendon Game & Watch -pelit, jotka esiteltiin 1970-luvun lopulla. Pelien grafiikka oli mustavalkoista johtuen LCD-teknologiasta, mutta näyttöjen taustoissa saatettiin käyttää värejä. Elektroniikkapeleistä kehitettiin useita erilaisia malleja, viimeisimpänä taitettavat mallit, joissa saattoi olla jopa kolme erillistä näyttöä pelin eri tasoja varten. Laitteiden koko grafiikka oli suunniteltu vain yhtä peliä varten, eikä peliä voinut vaihtaa. Äänet olivat yksi- tai kaksikanavaisia. Peleistä saattoi löytyä myös lisätoimintoja, kuten kellonajan ja päivämäärän näyttö sekä herätysajastin. Tunnetuimpia elektroniikkapelejä olivat Nintendon *Donkey Kong* ja *Mario Bros.* sekä Atarin *Space Invaders*. *lähde?*

1980-luvulla monet yritykset valmistivat elektroniikkapelejä, tunnetuimpina näistä mm. Atari, Casio, Konami, Mattel, Nintendo ja Texas Instruments.

Lisäksi ainakin Tiger Electronics on valmistanut rannekellon näköisiä elektroniikkapelejä.

Katso myös
----------

* Elektroninen peli

Lähteet
-------

1. ↑  Transcript of AVGN episode Tiger Electronic Games *Angry Video Game Nerd Wiki*. Viitattu 19.11.2022. (englanniksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * n
* k
* m
Käsikonsolit |
| --- |
|  |
| Varhaiset | 
* Microvision
* elektroniikkapelit

 |
|  |
| Nintendo | 
* Game & Watch
* Game Boy (Pocket  ·  Light)
* Game Boy Color
* Game Boy Advance (SP  ·  Micro)
* DS (Lite)
* DSi
* DSi XL
* 3DS
* 2DS
* 3DS XL
* New 3DS
* New 3DS XL
* New 2DS XL
* Switch Lite

 |
|  |
| Bandai | 
* WonderSwan
* WonderSwan Color
* SwanCrystal

 |
|  |
| GamePark/ GamePark Holdings | 
* GP32
* GP2X
* XGP
* XGP Mini
* XGP Kids

 |
|  |
| SNK | 
* Neo Geo Pocket
* Neo Geo Pocket Color
* Neo Geo X

 |
|  |
| Sega | 
* Game Gear
* Nomad
* Mega Jet

 |
|  |
| Sony | 
* PocketStation
* PlayStation Portable
* PlayStation Vita

 |
|  |
| Muut | 
* Atari Lynx
* Gamate
* Watara Supervision
* Game.com
* Gizmondo
* N-Gage
* Tapwave Zodiac
* PC Engine GT / TurboExpress
* Pandora
* Pepper Pad
* GameKing
* iRiver G10
* SHIELD Portable

 |

 |
**Viljo Hytönen** (15. lokakuuta 1879 Juva – 26. helmikuuta 1937 Helsinki) oli suomalainen raittiusaatteen edistäjä ja filosofian tohtori.

Hytösen vanhemmat olivat maanviljelijä Kalle Hytönen ja Kristiina Putkonen. Hän pääsi ylioppilaaksi Mikkelin lyseosta 1901 ja valmistui filosofan kandidaatksi 1907 ja filosofian lisensiaatksi 1913. Hytönen väitteli tohtoriksi 1913, väitöskirjan aiheena oli Suomen valtion paloviinapolitiikka vuosina 1826-1866.

Hytönen toimi Kylväjä-lehden toimittajana 1904–1907 ja Raittiuden ystävien sihteerinä 1911–1915. Hän oli sosiaalihallituksen 1. aktuaari vuodesta 1919 ja toimi 1920–1937 köyhäinhoidon ylitarkastajana.

Hytönen oli Kotimaisen työn liiton johtokunnan puheenjohtajana 1918 ja Raittiuden ystävien keskushallituksen puheenjohtajana 1918.

Julkaisuja
----------

* *Suomen valtion paloviinapolitiikka 1826–1866*, väitöskirja (1912)
* *Yleinen raittiusliikkeen historia* (1912)
* *Vapaussotamme* (1918)
* *Suomen kieltolakiliikkeen historia* (1919, 2. painos 1921)
* *Talonpoikassäädyn historia Suomen valtiopäivillä 1809–1906* (2 osaa, 19231926)
* *Oppikoulujen raittiusopetuksen käsikirja* (1932)
* *Suomen kansallisen heräämisen vuosisata* (1933) (Kirjan digitoitu versio Internet Archivessa)

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Fil. tri Viljo Hytönen, Aamulehti, 27.02.1937, nro 56, s. 5, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
2. ↑  Otavan Iso tietosanakirja, Otava 1968, osa 3, p. 978
3. ↑  Aikalaiskirja 1934 (Projekt Runeberg)


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa | 
* VIAF

 |

 |