recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Paavo J. Paavola vuonna 1972.
**Paavo Johannes Paavola** (1. joulukuuta 1935 Punkaharju – 18. tammikuuta 2021 Helsinki) oli suomalainen juristi, oikeustieteen lisensiaatti ja varatuomari, joka tuli tunnetuksi valtakunnansovittelijana.

Paavolan isä on asemamies Bruno Paavola ja äiti postinkantaja Aili o.s. Haikonen. Äidinpuoleisen suvun juuret ovat nykyisen rajan takaisessa Karjalassa, minkä vuoksi Paavola on ollut aktiivisesti mukana Karjalan liiton toiminnassa. Lainopin kandidaatin tutkinnon Paavola suoritti 1959, sai varatuomarin arvon 1962 ja valmistui oikeustieteen lisensiaatiksi 1966.

Paavola aloitti lakimiesuransa syyttäjänä Tampereen raastuvanoikeudessa ja myöhemmin asianajotoimiston lakimiehenä. Hän on toiminut Lauritsalan kauppalansihteerinä 1966 ja Lappeenrannan kaupunginsihteerinä 1967. Paavola oli Paperiteollisuuden työntekijäliiton lakimiehenä 1967–1969 ja SAK:n lakimiehenä 1970, valtakunnansovittelija 1971–1979, tulopoliittinen virkamies 1975–1976, Kunnallisen sopimusvaltuuskunnan johtaja 1979–1987, Kunnallisen työmarkkinalaitoksen johtajana 1987–1993. 

Paavola oli Helsingin kaupunginvaltuutettu 1977–1980.

Paavolan ensimmäinen vaimo oli psykiatri Eeva-Liisa Paavola, o.s. Vaarnila (k. 1973), jonka kanssa hänellä on kaksi tytärtä. Toinen vaimo on sairaanhoidon opettaja Aino Paavola, o.s. Kärki.

Lähteet
-------

* Vpl. Pyhäjärvi -lehti (Arkistoitu – Internet Archive) luettu 1.4.2007

### Viitteet

1. ↑  Kuolinilmoitus, *Helsingin Sanomat* 31.1.2021, s. C 17

Aiheesta muualla
----------------

* Paavo J. Paavolan muistokirjoitus Helsingin Sanomissa

  


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä:**Erkki Sunila** | **Suomen valtakunnansovittelija**1971–1979 | Seuraaja:**Kaarlo Sarkko** |
**Meursault** on kunta Ranskassa Côte-d'Orin departementissa Bourgogne-Franche-Comtén alueella. Se sijaitsee noin 10 kilometriä Beaunen kaupungista lounaaseen.

Kaupungintalo on entinen linna *Château fort de Meursault*. Rakennuksen näyttävä katto on valmistettu burgundilaisesta lasitetusta kattotiilestä. Rakennus oli näyttämönä Gérard Ouryn vuonna 1966 ohjaamassa elokuvassa Suuri huviretki (*La Grande Vadrouille*).

Viinintuotanto
--------------

Kunta sijaitsee Côte de Beaunen viinintuotantoalueella, ja siellä tuotetut viinit saavat käyttää Meursault (AOC) laatumerkintää. Alueella tuotettu viini on valtaosaltaan chardonnay-rypäleestä tehtyä valkoviiniä. Kunnan alueella on viljelty viiniä vuodesta 1098 lähtien, jolloin Cîteaux’n luostarin munkit istuttivat tänne ensimmäiset viiniköynnökset.

  

* Sadonkorjuu käynnissä viinitilallaSadonkorjuu käynnissä viinitilalla
* Meursault Charmes 1er CruMeursault Charmes 1er Cru

Lähteet
-------

1. ↑  Comparateur de territoire Institut National de la Statistique et des Études Économiques. Viitattu 23.1.2022. (ranskaksi)
2. ↑  Meursault Tourist Office Beaune & Pays Beaunois. Viitattu 23.1.2022. (englanniksi)
3. ↑  Meursault Vins de Bourgogne. Viitattu 23.1.2022. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Meursault** Wikimedia Commonsissa
**Paavo Kesäniemi**, sukunimi aik. *Kiljander* (31. heinäkuuta 1879 Nilsiä – 3. heinäkuuta 1940 Jyväskylä) oli suomalainen voimistelunopettaja ja kirjallisuuden suomentaja.

Kesäniemen vanhemmat olivat seminaarinlehtori Ludvig Gabriel Kiljander (Kesäniemi) ja Alma Constance Bergholm. Hän pääsi ylioppilaaksi 1901 Jyväskylän lyseosta ja suoritti voimistelunopettajatutkinnon 1905.

Kesäniemi oli voimistelunopettajana Oulun suomalaisessa yhteiskoulussa 1906–1911 ja Joensuun yhteiskoulussa 1911–1917. Viimeksi hän oli Jyväskylän lyseon voimistelun ja terveysopin nuorempana lehtorina 1917–1940.

Paavo Kesäniemi oli naimisissa 1918–1937 Elin Alexandra Salomaan (k. 1937) kanssa.

Suomennoksia
------------

Nimimerkillä *P. K.*:

* Stewart Edward White : *Arizonan öitä*. Gummerus 1926
* Charles Alden Seltzer : *Aseeton kaksintaistelu: romaani Suuresta Lännestä*. Gummerus 1926
* Stewart Edward White : *Uittomiehiä ja kullankaivajia*. Gummerus 1927
* Rafael Sabatini : *Kuninkaan miekkamies : romaani Englannista Cromwellin ajoilta*. Gummerus 1927
* Rafael Sabatini : *Kapteeni Bloodin vaiheet*. Gummerus 1928
* Cyrus Townsend Brady : *Sankaritytön rakkaus*. Gummerus 1929
* Andrew Balfour : *Miekan sivalluksella*. Gummerus 1931
* S. S. van Dine : *Greenen perheen salaisuus*. Gummerus 1931 (alkuteos *The Greene murder case*)

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Ylioppilasmatrikkeli 1901, matrikkelinumero 27585
**Arolammin työväentalo** oli Riihimäen kaupungin Arolammin kylässä sijainnut työväentalo. Aiemmin Arolampi oli osa Hausjärveä.

Historiaa
---------

Arolammin työväenyhdistys perustettiin vuonna 1910. Syksyllä 1917 yhdistys osti tontin ja alkoi kerätä rakennusrahastoa. Sisällissota kuitenkin keskeytti suunnitelmat. Sodan alla yhdistyksen jäsenmäärä nousi jopa sataan, mutta sodan seurauksena yhdistystoiminta keskeytyi. Toiminta aloitettiin jälleen syksyllä 1919. Yhdistyksen sisällä oli 1920-luvun alussa suuntariitoja sosialidemokraattien ja kommunistien kesken, ja se erosi hetkellisesti sosialidemokraattisesta puolueesta. Kesällä 1924 talohanketta päästiin jatkamaan, ja talo valmistui saman vuoden syksyllä. Jäsenmäärä lähti kuitenkin laskuun, ja vuonna 1931 se oli vain 12.

Vuonna 1977 Arolammin työväenyhdistys yhdistyi Herajoen työväenyhdistykseen. Työväentalo tontteineen myytiin vuonna 1981, ja nykyisin paikalla on asuintalo.

Toimintaa työväentalolla
------------------------

Kesäisin talo oli suosittu tanssipaikka; siinä ei ollut lämmitystä, joten se oli talvisin käyttämättömänä. 1920-luvun aikana taloon murtauduttiin useampana talvena ja sieltä vietiin irtaimistoa. Ainakin yhdellä kerralla talossa tehtiin myös ilkivaltaa, kun näyttämön esirippu revittiin.

Vuonna 1936 Arolammin työväenyhdistys vietti 25-vuotisjuhlaansa talollaan. Päiväjuhla pidettiin ulkona, tosin se piti sateen vuoksi siirtää sisälle. Yleisöä oli noin 150 henkeä, ja ohjelmaan kuului muun muassa puhe, lausuntaa ja kisällittärien lauluja. Illalla pidettiin iltamat, joissa myös oli toistasataa vierasta. Seuraavana vuonna talolla järjestettiin Hausjärven ja Riihimäen sosialidemokraattisten kunnallisjärjestöjen kesäjuhla, jossa ministeri Väinö Voionmaa ja kansanedustaja Väinö Kivisalo pitivät juhlapuheet, ja lisäksi esiintyivät muun muassa Riihimäen työväenyhdistyksen torvisoittokunta ja voimistelu- ja urheiluseura Kiistaveikot. Arolammin työväenyhdistyksen näytelmäseura esiintyi iltamassa. Lisäksi oli yleisölle erilaisia urheilukilpailuja.

Rakennus
--------

Talo oli kevytrakenteinen eikä siinä ollut lämmitystä. Vuonna 1936 talon sanottiin olevan yhä keskeneräinen, joten suunnitelmissa lienee ollut tehdä siitä talvikäyttöinen.

Lähteet
-------

1. ↑  Keskitalo, Oiva: *Hausjärven historia*. Hausjärven kunta, Hausjärven seurakunta, 1964.
2. ↑  Kivisalo, Väinö: *Työväenliike Etelä-Hämeessä 1906–1931*. Hämeen eteläinen sos.dem. piiritoimikunta, 1931.
3. 1 2 3  Pentti Auvinen: Riihimäen työväentaloja (PDF)  2008. Työväenperinteen tutkimus. Viitattu 7.12.2022.
4. ↑  Hämeen Kansa *digi.kansalliskirjasto.fi*.  16.4.1925, no 42. Viitattu 7.12.2022.
5. ↑  Hämeen Kansa *digi.kansalliskirjasto.fi*.  26.4.1927, no 46. Viitattu 7.12.2022.
6. 1 2  Hämeen Kansa *digi.kansalliskirjasto.fi*.  3.9.1936, no 108. Viitattu 7.12.2022.
7. ↑  Hämeen Kansa *digi.kansalliskirjasto.fi*.  26.6.1937, no 76. Viitattu 7.12.2022.
Claude-Louis Navierista tehty patsas
**Claude Louis Marie Henri Navier** (10. helmikuuta 1785 Dijon, Ranska – 21. elokuuta 1836 Pariisi, Ranska) oli ranskalainen insinööri, joka oli merkittävimpiä virtausmekaniikan kehittäjiä.

Navierin–Stokesin yhtälöt on nimetty hänen ja George Gabriel Stokesin mukaan.

Taustaa
-------

Nuoren Navierin isä kuoli vuonna 1793 ja hänen äitinsä pyysi tämän setää Emiland Gautheyltä toimimaan pojan opettajana. Setä oli Ranskan sillat ja tiet ylläpitävien armeijan joukkojen insinööri. Vuonna 1802 Navier pääsi École polytechnique -kouluun ja vuonna 1804 hän jatkoi opintojaan École nationale des ponts et chaussées -koulussa, josta valmistui vuonna 1806.

Hän johti Choisyn, Asnièresin ja Argenteuilin siltojen rakentamista, Pariisissa Île de la Citén silta on hänen suunnittelemansa.

Aikanaan hän seurasi setäänsä ylitarkastajana Corps des Ponts et Chaussées -joukoissa.

Vuonna 1824 Navier valittiin Ranskan tiedeakatemiaan. Vuonna 1830 hänet nimitettiin professoriksi École nationale des ponts et chaussées -koulussa ja 1831 professoriksi, Augustin Louis Cauchyn seuraajaksi, matematiikassa ja mekaniikassa École polytechnique'ssa.

Tuloksia
--------

Vuonna 1819 hän korjasi Galileo Galilein väärän mallin jännityksen jakaumasta taivutetussa palkissa. Navier kehitti yleisen elastisiteettiteorian eli loi lujuuslaskennan perusteet vuonna 1821. Vuonna 1826 hän määritteli materiaalien kimmomodulin (E). 

Vuonna 1822 hän kehitti virtausmekaniikan ydintä olevat Navier-Stokes-yhtälöt.

Lähteet
-------

1. ↑  britannica.com: Claude-Louis-Marie Navier

Aiheesta muualla
----------------

* 

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Claude-Louis Navier** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Ranska
* BnF data
* Katalonia
* Saksa
* Italia
* Israel
* Yhdysvallat
* Kreikka
* Alankomaat
* Puola
* Portugali
* Vatikaani

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* MathSciNet
* zbMATH

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie
* Structurae
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**Perheneuvosto** on eräiden maiden lainsäädännön aiemmin määrittelevä kokous, jossa perheen asioista neuvoteltiin perheenjäsenten tai sukulaisten kesken. Menettely oli peräisin roomalaisesta oikeudesta, jossa siitä käytettiin latinankielistä nimitystä *consilium propinquorum.* Se siirtyi Ranskan *Code Napoleoniin* ja muihin romaanisiin lakeihin sekä Saksan *Bürgerliches Gesetzbuchiin.*

Suomessa voimassa olleessa vuoden 1734 laissa oli viitteitä perheneuvoston kaltaisesta järjestelystä. Perintökaaren 23 luvun 1 pykälän mukaan holhoojan oli tehtävä lähimmille sukulaisille tili joka kolmantena vuonna tai vaadittaessa joka vuosi. Vuonna 1864 annetun asetuksen perusteella pitäjiin, joissa ei ollut kunnallishallitusta, perustettiin holhouslautakuntia, joille oli esitettävä kuitti tehdystä tilistä. Jos pitäjässä oli kunnallishallitus, tili esitettiin sille. Vuoden 1898 holhouslaki määräsi tilinteon holhouslautakuntien velvollisuudeksi. Myös äidin kuoltua uudelleen avioituneen isän oli neuvoteltava lähimpien äidinpuoleisten sukulaisten kanssa aiemmasta avioliitosta olleita lapsia ja heidän omaisuuttaan koskevista asioista. Samoin leskeksi jääneen äidin oli neuvoteltava lasten isänpuoleisten sukulaisten tai holhoojan kanssa. Myös naittajan oli aina neuvoteltava lähiomaisten kanssa.

Lähteet
-------

1. ↑  *Tietosanakirja,* Tietosanakirja-osakeyhtiö 1909–1919.
2. ↑  Asetus 19.12.1864/32, 6 §
3. ↑  Holhouslaki, 19.8.1898/34, 51 §
4. ↑  Perintökaari 20:1
5. ↑  Perintökaari 20:2
6. ↑  Naimiskaari 1:2–3
Buzkashi-ottelu Mazar-i-Sharifissa Afganistanissa.
**Buzkashi** eli **bozkashi** on raskas ratsain käytävä urheilulaji, jota harrastetaan pääasiassa turkkilaisten kansojen keskuudessa Afganistanin pohjoisosassa. Lajissa kilpailijat pyrkivät hevosen selässä sieppaamaan vuohen tai vasikan ruhon. 

Buzkashista on olemassa kaksi muotoa: perinteinen *tudabaray*-muoto sekä nykyaikainen hallinnon tukema *qarajay*. Molemmissa lajeissa hevosella ratsastavat kilpailijat kamppailevat päättömän ja usein suolistetun 20–50 kilon painoisen vuohenruhon hallinnasta. Kummassakin versiossa on lukuisia sääntöjä, mutta yleisinä sääntöpiirteinä on kiellettyä purra vastustajaa, vetää tämän hiuksista tai ohjaksista sekä aseiden käyttö. Tavoitteena on saada ruho itselleen ja viedä se pois muiden ulottuvilta. *Qarajay*-tyylissä kilpaillaan tarkemmin määritellyllä alueella 10–12 hengen vahvuisin joukkuein, ja päämääränä on kuljettaa ruho ennalta määrätylle suoja-alueella. 

Huipputasolla eliittiin kuuluvat rikkaat isännät kasvattavat ja harjoittavat hevosiaan suurella hartaudella ja ratsastajat, joita kutsutaan nimellä *tšapandazan*, ovat ammattilaisia. Lajissa pelataan saman päivän aikana useita otteluita, ja voittaja saa palkinnon kilpailun sponsorilta. Isäntien, *qarajay*-tyylissä esivallan, tarkoituksena on todistaa vaikutusvaltaansa ja siten vahvistaa sitä valtasuhteiltaan sekasortoisessa maassa.

Laji on peräisin turkkilaisten paimentolaiskansojen keskuudesta, todennäköisesti ajanvietteestä Mongolian seuduilta 500–1000 vuoden takaa. Laji on säilynyt näiden väestöjen jälkeläisten keskuudessa. Pääalueen Afganistanin lisäksi buzkashia harrastetaan Afganistanin pohjoispuolella sijaitsevissa islamilaisissa turkinsukuisissa maissa sekä Luoteis-Kiinassa. Afganistanissa laji on saavuttanut myös suosiota muiden väestöryhmien kuten persiansukuisten tadžikkien ja hazara-heimon parissa sekä Hindukušin vuoriston eteläpuolen paštunkielisten asukkaiden keskuudessa. 

Afganistanin valtio järjesti 1950-luvulta lähtien maanlaajuisia turnauksia, aluksi Mohammed Zahir Shahin syntymäpäivänä tämän valtakaudella ja sittemmin muina merkittävinä juhlapäivinä. Maan sekavan tilanteen ja Afganistanin sodan takia kansallisia kisoja ei ole käyty vuoden 1982 jälkeen, ja sittemmin järjestäjinä ovat toimineet lähinnä mujahideen-kapinallispäälliköt.

Lähteet
-------

* G. Whitney Azoy: Buzkashi *Encyclopædia Britannica Online*.  2009. Encyclopædia Britannica. Viitattu 25.11.2009. (englanniksi)
Isa Miranda vuonna 1948.
**Isa Miranda** (oikealta nimeltään *Ines Isabella Sampietro*, 5. heinäkuuta 1905 Milano – 8. heinäkuuta 1982 Rooma) oli italialainen näyttelijä.

Maanviljelijäperheeseen syntynyt Miranda opiskeli Virglio Tallin näyttelijäkoulussa, josta hän valmistui vuonna 1930. Hän työskenteli teatterinäyttelijänä ja esitti sivurooleja muutamissa elokuvissa. Mirandan elokuvaura käynnistyi varsinaisesti pääosasta Max Ophülsin elokuvassa *Kaikkien nainen* (*La signora di tutti*, 1934). 1930-luvun loppupuolella hän oli yksi Italian suosituimmista elokuvanäyttelijöistä ja teki muutaman elokuvan myös Yhdysvalloissa. Palattuaan kotimaahan Miranda näytteli pääosia Mario Soldatin *Malombrassa* ja Renato Castellanin *Zazàssa* (1942), joita pidetään hänen parhaina elokuvinaan.

Toisen maailmansodan jälkeen Miranda palasi teatterilavalle, mutta jatkoi samalla myös työtään elokuvanäyttelijänä. Hän sai Cannesin elokuvajuhlilla parhaan naisnäyttelijän palkinnon René Clémentin elokuvasta *Mies tuli mereltä* (*Le mura di Malapaga*, 1949). 1950-luvulta lähtien Miranda työskenteli myös televisiossa ja sai tunnustusta runoilijana.

Elokuvia
--------

* *Scipio Africanus, Afrikan valloittaja*, 1937
* *Yöportieri*, 1974

Lähteet
-------

1. 1 2  Poppi, Roberto: *Dizionario del cinema italiano: Le attrici*, s. 244. Roma: Gremese, 2003. ISBN 88-8440-214-X.

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Isa Miranda**.
* Internet Movie Database: Isa Miranda (englanniksi)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Katalonia
* Saksa
* Italia
* Israel
* Yhdysvallat
* Alankomaat

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Italian People
* Deutsche Synchronkartei
* Deutsche Biographie
* Elonet

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**Paavo Kiiski** (6. helmikuuta 1942 Oulu – 3. tammikuuta 2022 Lahti) oli suomalainen kuoronjohtaja, musiikinopettaja ja suomalaisen musiikkikasvatuksen kehittäjä. Hän sai musiikkineuvoksen arvonimen vuonna 1995.

Kun Suomeen perustettiin musiikkiluokat vuonna 1966, Kiiski oli perustamassa ensimmäisiä musiikkiluokkia Lahteen. Hän toimi itse alusta pitäen musiikkiluokkien opettajana Harjun ja Lotilan kouluissa. Vuodesta 1976 hän työskenteli musiikinopettajana Tiirismaan yläkoulussa ja lukiossa. Kiiski kehitti musiikkiluokkapedagogiikkaa suomalaisiin oloihin mukauttamansa Kodály-metodin pohjalta. Hän piti kymmeniä Kodály-metodiin pohjautuneita kursseja eri puolilla Suomea ja oli Klemetti-Opiston Kodály-metodiikan säveltapailuseminaarien pääopettaja vuosina 1969–1994. Kiiski oli mukana laatimassa peruskoulujen musiikin ensimmäistä opetussuunnitelmaa. Hän toimi lisäksi musiikin valtakunnankouluttajana ja opetti Sibelius-Akatemiassa säveltapailua sekä musiikkiluokkapedagogiikkaa. Hän oli Hämeen läänintaiteilija.

Kiiski johti lähes 30 vuoden ajan Lahden Mieskuoroa. Hän johti myös useita muita lahtelaisia kuoroja ja Lahden musiikkiluokkien kuoroja. Orimattilan Mieslaulajien taiteellisena johtajana hän oli vuosina 2006–2018. Kiiski sävelsi lisäksi omaa musiikkiaan ja teki sovituksia erilaisille kokoonpanoille. Hän oli mukana tekemässä musiikin oppikirjoja. Kiiski oli Sulasolin puheenjohtaja ja sitten taiteellinen johtaja vuosina 1994–2006. Hänelle myönnettiin Vuoden lahtelaisen arvonimi, Hämeen läänin taidepalkinto, Sulasolin Klemetti-palkinto (1991) ja kultainen kunniamerkki (2002) sekä Lahti-mitali. Vuonna 1995 hänestä tuli musiikkineuvos. Kiiski oli 12. maaliskuuta 2005 alkaen Suomen Mieskuoroliiton kunniajäsen.

Kiiski kuoli 79-vuotiaana Salpausselän kuntoutussairaala Jalmarissa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6  Muistokirjoitus: Paavo Kiiski 1942-2022 Helsingin Sanomat 22.3.2022, viitattu 30.12.2022
2. 1 2 3  Musiikkineuvos Paavo Kiiski on kuollut Riitta Tapiomäki, Yle 14.1.2022, viitattu 30.12.2022
3. ↑  Taiteelliset johtajat Orimattilan Mieslaulajat Ry, viitattu 30.12.2022
4. 1 2 3  Paavo Kiiski 1942-2022 Sulasol 17.1.2022, viitattu 30.12.2022
5. ↑  Merkillisiä miehiä Suomen Mieskuoroliitto, viitattu 30.12.20222
Berger (oik.) ja Yoshinobu Miyake Tokion olympialaisissa 1964.
**Isaac Berger** (16. marraskuuta 1936 Jerusalem – 7. kesäkuuta 2022) oli israelilaissyntyinen, yhdysvaltalainen painonnostaja ja olympiavoittaja.

Berger voitti Melbournen 1956 olympialaisissa kultaa höyhensarjassa (alle 60 kg) maailmanennätystuloksella 352,5 kg. Hän punnersi tuloksekseen 107,5 kg, tempasi 107,5 kg ja työnsi 137,5 kg. Rooman 1960 olympialaisissa hän saavutti höyhensarjassa hopeaa tuloksella 362,5 kg, joka oli 10 kiloa heikompi kuin neuvostoliittolaisen Jevgeni Minajevin voittotulos. Berger punnersi 117,5 kg, tempasi 105 kg ja työnsi 140 kg. Tokion 1964 olympialaisissa hän saavutti höyhensarjassa hopeaa tuloksella 382,5 kg. Hänen punnerrustuloksensa 122,5 kg ja työntötuloksensa 152,5 kg olivat samat kuin kultaa voittaneen japanilaisen Yoshinobu Miyaken, mutta tempauksessa Berger sai tulokseksi vain 107,5 kg ja hävisi Miyakelle 15 kilolla.

Berger voitti maailmanmestaruuden höyhensarjassa vuosina 1958 ja 1961. Hän saavutti MM-hopeaa vuosina 1959 ja 1963 sekä MM-pronssia vuonna 1957.

Lähteet
-------

* Isaac Bergerin olympiasijoitukset Sports-Reference.com.  Arkistoitu 19.5.2015. Viitattu 15.12.2009. (englanniksi)
* Painonnoston arvokisamitalistit Sports123.com.  Arkistoitu 28.11.2010 Viitattu = 15.12.2009.  (englanniksi)

### Viitteet

1. ↑  Legendary Weightlifter Isaac ‘Ike’ Berger Has Passed Away At 85 *fitnessvolt.com*. Viitattu 8.6.2022.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |

 |
**Pauli (Paavo) Allan Antero Karikko** (15. helmikuuta 1903 Keuruu – 15. elokuuta 1978 Turku) oli suomalainen urheiluvalmentaja, joka toimi muun muassa Turun kunnallisena urheiluohjaajana vuosina 1938–1969.

Elämä
-----

Karikon isä oli kirjailija Kaarle Karikko. Hän osallistui sisällissotaan valkoisten puolella vasta 15-vuotiaana ja kirjoitti ylioppilaaksi Tampereen lyseosta vuonna 1923. Opiskellessaan lakitiedettä Helsingin yliopistossa Karikko kuului Akateemiseen Karjala-Seuraan ja oli Suomen Akateemisen Urheiluliiton sihteeri.

1930-luvun alussa Karikko toimi muun muassa ohjaajana Suomen urheiluopistossa ja Suomen Urheiluliiton yleisurheilun päävalmentajana. Hän kuului myös SUL:n johtokuntaan. Vuosina 1933–1936 Karikko työskenteli Italian yleisurheiluliiton päävalmentajana. Vuonna 1938 hän aloitti Suomen ensimmäisenä kunnallisena urheilunohjaajana Turussa. Jatkosodan aikana Karikko oli vastuussa vuosittaisten Karhumäen kisojen järjestelyistä. Vuosina 1947–1948 hän toimi Sveitsin yleisurheiluliiton valmentajana Magglingenin urheiluopistossa.

Karikko kirjoitti Mauno Kosken kanssa vuonna 1975 julkaistun Paavo Nurmen elämäkerran, vaikkei tiettävästi ollut hänen kanssaan edes puheväleissä arvosteltuaan Nurmen harjoitusmenetelmiä. Vuonna 2006 elämäkerta julkaistiin myös englanninkielisenä käännöksenä. Karikon lähipiiriin kuului muun muassa presidentti Urho Kekkonen, johon hän tutustui opiskeluaikoinaan 1920-luvulla.

Turun urheilupuistoa kiertävä 1,4 kilometrin pituinen kuntorata on nimetty hänen mukaansa Karikonlenkiksi.

Teokset
-------

* Karikko, Paavo ; Koski, Mauno: *Paavo Nurmi : 36 valokuvaa*. Helsinki: Weilin + Göös, 1965.
* Karikko, Paavo ; Koski, Mauno ; Raig, Kulle: *Paavo Nurmi*. Tallinn: Eesti raamat, 1973.
* Karikko, Paavo ; Koski, Mauno: *Yksin aikaa vastaan : Paavo Nurmen elämäkerta*. Helsinki: Weilin + Göös, 1975. ISBN 951-35140-7-2.
* Karikko, Paavo ; Koski, Mauno: *Legendary runner: A Biography of Paavo Nurmi*. Suomen urheilumuseosäätiön julkaisuja n:o 34. Helsinki: Sports Museum Foundation of Finland, 2006. ISBN 952-99075-7-5.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Virtapohja, Kalle: Urho Kekkonen ja Paavo Karikko  22.3.2018. Aamulenkki. Viitattu 9.8.2020.
2. 1 2  Kontio, Maria: Urheilutoimenjohtaja Paavo Karikko Keuruun Kisailijat. Viitattu 9.8.2020.
3. ↑  Keskitalo, Tapio: Paavo Nurmen tarina kääntyi englanniksi (vain tilaajille)  24.1.2007. Helsingin Sanomat. Viitattu 9.8.2020.
4. ↑  Urheilupuisto Turun kaupunki. Viitattu 9.8.2020.
**Humber Hawk** on vuosina 1945–1967 valmistettu englantilainen keskikokoinen auto, jota valmisti Rootes Group -autoteollisuusyhtymä. Kaikki Hawkin korimallit olivat neliovisia ja takavetoisia.

Humber Hawk

Series I-IVA (1957–1967)
------------------------

Humber Hawkin viimeisin korimalli esiteltiin toukokuussa 1957. Mallia valmistettiin vuosina 1957–1967.

Hawk on hyvin leveä ja sen yhtenäiselle etuistuimelle mahtuu kolme. Hawk rekisteröitiin Suomessa kuudelle hengelle. Lisävarusteena oli saatavana erillisistuimet eteen. 

Humber Hawkissa on nelitahtinen nelisylinterinen 2267 cm³ rivimoottori. Suurin teho on 58 kW / 4400 r/min (78 hv). Suurin vääntömomentti 162,5 Nm / 2300 r/min (DIN, liioitteleva SAE-vääntömomentti 175 Nm). Humberissa melu ei ole ongelma, sillä moottorin ääni ei kuulu sisälle.

Vaihteita on viisi, joista viitosta kutsuttiin ylivaihteeksi. Lisävarusteena oli saatavissa Borg-Warner automaattivaihteisto.

Tekniikan Maailman 2/1958 koeajossa Hawk kiihtyi 0-80 km/t 13,5 sekunnissa, 0-100 km/t 22,2 sekunnissa ja 0-120 km/t 36,9 sekunnissa. Huippunopeus on 134 km/t.

Humberia toi Suomeen Autola Oy. Vuonna 1958 Hawkin hinta oli Suomessa 1.310.000 markkaa ja 1959 1.225.000 markkaa. Vuoden 1958 kalliimpi hinta johtui ylimääräisestä tilapäisestä autontuontiverosta, jota oli hinnassa 210.000 markan edestä.

Mitat
-----

|  |  |
| --- | --- |
| **Pituus** | 4693 mm |
| **Leveys** | 1765 mm |
| **Korkeus** | 1549 mm |
| **Akseliväli** | 2794 mm |
| **Raideleveys** (edessä / takana) | 1422 mm / 1408 mm |
| **Omapaino** | 1420 kg |

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Tekniikan Maailma 2/1958, koeajo
P-61C Black Widow
P-61:n keulatutka.
**Northrop P-61 Black Widow** (suom. *mustaleski*) oli Yhdysvaltain ensimmäinen yöhävittäjäksi suunniteltu kone. Sen keulassa oli tutkalaitteisto, jonka avulla kahden tai kolmen hengen miehistö löysi viholliskoneen täydellisessä pimeydessäkin. Konetyypin runkoratkaisu oli suunnilleen täysin vastaavanlainen kuin esimerkiksi Lockheed P-38 Lightningissa: kaksiosainen puomipyrstö joissa molemmat mäntämoottorit, ja koneen ohjaamo sijaitsi erillisessä keskikehdossa peräsinpuomien välissä. Korkeusvakaimen sijainti oli peräsinpuomien välissä.

Prototyyppiä XP-61 kokeiltiin 1942 ja tuotantokoneiden valmistus alkoi loppuvuodesta 1943. P-61 lensi ensimmäiset taistelulentonsa yöhävittäjänä Euroopassa 3. heinäkuuta 1944. Tyynellämerellä P-61 saavutti ensimmäiset ilmavoitot 6. heinäkuuta. Kun P-61-koneita valmistui, ne korvasivat väliaikaiset Douglas P-70 -koneet Yhdysvaltain armeijan ilmavoimien (USAAF:n) yöhävittäjälaivueissa. Toisen maailmansodan aikana Northrop rakensi noin 700 P-61:tä. Alkusarjan A-mallisista 37 lentokoneesta jouduttiin poistamaan rungon yläpuoliset kauko-ohjatut ampumot niiden aiheuttaman tärinän vuoksi. Viimeiset 41 näistä olivat kesällä 1945 valmistettua P-61C-mallia, joka oli nopeampi ja kykeni toimimaan korkeammalla, sillä sen moottorit olivat edeltäjiään tehokkaammat. Northrop valmisti 36 konetta lisää vuonna 1946 aseistamattomiksi F-15A -tiedustelukoneiksi. Suuren hyötykuormansa ansiosta tätä konetyyppiä käytettiin myös Tyynenmeren sotanäyttämöllä öisissä häirintätehtävissä japanilaisia vastaan. Kone pärjäsi suhteellisen hyvin japanilaisia hävittäjäkoneita vastaan, joiden lukumäärä muutenkin väheni Japanin tappioiden kasvaessa ja joiden aseistus, panssarointi ja teho alkoi hävitä yhdysvaltalaiskoneille. Koneen maksiminopeus oli 589 km/h. P-61 käytti 2 000 hevosvoiman (1 491 kW) tehoisia Pratt & Whitney R-2800 -tähtimoottoreita.

Konetyypin aseistus käsitti neljä 20 mm tykkiä, jotka sijaitsivat koneen keulassa eli eturungossa alhaalla ja ampuivat suoraan eteenpäin. Lisäksi koneen yllä oli kupumainen ja kauko-ohjattu konekivääriasema. Siihen oli sijoitettuna neljä 12,7 mm konekivääriä. Lisäksi koneen siipiripustimiin voitiin liittää koneen ulkopuolisesti sekä pommeja että rakettiaseistusta, joita enintään 1600 paunan eli 726 kilogreamman verran. Konetta kokeiltiin myös ohjuksen laukaisualustana, mutta tämä hanke lienee jäänyt vain kokeiluasteelle.

* 
* 
* 
*

Lähteet
-------

* National museum of the USAF: Northrop P-61 Black Widow (englanniksi)
* Donald, David: *The Military Propeller Aircraft Guide - From 1914 to the present day*, Chartwell Books Inc. Edison - New Jersey. 1999, Painettu Tšekin tasavallassa. ISBN 0-7858-1023-4. (englanniksi)

### Viitteet

1. 1 2  Donald 1999, s. 94.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Northrop P-61 Black Widow** Wikimedia Commonsissa
**Richard William "Dick" McBride** (8. toukokuuta 1928 Washington, Indiana – 28. elokuuta 2012 Colwall, Herefordshire) oli yhdysvaltalainen runoilija ja romaanikirjailija. Hän edusti beat-sukupolvea.

McBride varttui Illinoisissa. Hän opiskeli Eastern Illinois State Collegessa ja Milwaukeen Radio Drama Workshopissa. Vuonna 1953 McBride saapui San Franciscoon ja tapasi ihailemansa runoilija Kenneth Patchenin, jonka vaikutusta itseensä myöhemmin korosti. Patchenin kautta McBride tutustui myös runoilija Lawrence Ferlinghettiin, jonka City Lights -kirjakaupassa San Franciscossa hän aloitti työskentelyn. Kirjakaupassa työskennellessään hän tutustui muihin beat-sukupolven runoilijoihin ja kirjoittajiin, kuten Jack Kerouaciin ja Allen Ginsbergiin. McBriden runoista ensimmäisenä julkaistiin "St Francis (Random Thoughts of a Protestant Cop)", joka ilmestyi *Beatitude*-lehdessä vuonna 1959. Vuodelta 1960 on McBriden ensimmäinen kokoelma *Oranges*, joka on Victor Wongin kuvittama. Vuosi myöhemmin ilmestyi *Ballads of Blood*. Vuonna 1963 *City Lights Journal* julkaisi McBriden novellin "Haircut Dream".

McBride muutti vuonna 1964 kuudeksi kuukaudeksi Lontooseen. Muuton organisoi Ferlinghetti, ja sen tarkoituksena oli tehdä beatkirjoittajista tutumpia brittiläisille lukijoille sekä luoda yhteyksiä Yhdysvaltain ja Ison-Britannian avantgardististen kirjoittajien välille. Vuonna 1967 City Lightsin julkaisutoiminta oli kasvanut kirjakauppaa itseään suuremmaksi, ja sen toiminta siirtyi San Franciscon Grant Avenuelle. McBride pyöritti sitä veljensä Bob McBriden ja Martin Broadleyn kanssa. Hän muutti vuonna 1969 Great Horwoodiin Buckinghamshireen. Hän toi Isoon-Britanniaan City Lightsin kirjoja ja muita yhdysvaltalaisia vastakulttuurisia teoksia. McBride asui jonkin aikaa Australiassa ennen kuin asettui vuonna 1988 Herefordshiren Colwalliin lähelle Malvernia. Hän jatkoi kirjoitustyötään Isossa-Britanniassa, ja hänen viimeisenä runokokoelmanaan ilmestyi vuonna 2004 *Remembered America*. Lisäksi McBride kirjoitti *Cometh with Clouds* -nimisen muistelmateoksen (1982/2011) Allen Ginsbergistä.

McBriden ensimmäinen vaimo oli Betty, jonka kanssa hän meni naimisiin vuonna 1953. Tästä avioliitosta syntyi kaksi poikaa: Sean ja Brennan. Myöhemmin McBride solmi toisen avioliiton Jacquin (k. 1996) kanssa. McBride kuoli elokuussa 2012, ja hänen hautajaisensa pidettiin Worcesterissa 14. syyskuuta 2012.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Dick McBride: One of the last of the Beat poets The Independent
2. 1 2 3  Celebrating Veteran Beat Poet Dick McBride's Life Poetry Foundation


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* SNAC

 |

 |
**Isaac Kiese Thelin** (s. 24. kesäkuuta 1992 Örebro) on ruotsalainen jalkapalloilija, joka edustaa Belgian Jupiler Pro League:ssä pelaavaa RSC Anderlechtia, mutta pelaa tällä hetkellä lainassa Ruotsin Allsvenskanin Malmö FF:ssä. Oikeajalkainen Thelin on pelipaikaltaan hyökkääjä. Hän kuuluu myös Ruotsin jalkapallomaajoukkueeseen.

Ura
---

### Seurajoukkueura

Thelin aloitti uransa Karlslunds IF:ssä, jossa hän pelasi vuosina 2009–2011 44 ottelua tehden niissä 18 maalia. Vuonna 2011 Thelin siirtyi Allsvenskanin IFK Norrköpingiin, jossa hän pelasi vuodet 2011–2014 viimeistellen 48 ottelussa kuusi kertaa. Heinäkuussa 2014 Thelin siirtyi Allsvenskanin Malmö FF:ään, jossa hän voitti tuolla kaudella Allsvenskanin lisäksi myös Ruotsin supercupin debytoiden myös Mestareiden liigassa. Tammikuussa 2015 Thelin siirtyi Ranskan Ligue 1:n Girondins de Bordeaux’hon, jonka paidassa hän teki yhden maalin kevätkauden 13 pelaamassaan ottelussa.

### Maajoukkueura

Thelin olisi voinut edustaa Ruotsin sijaan myös Kongon demokraattista tasavaltaa, sillä hänen isänsä on sieltä kotoisin. Thelin on edustanut Ruotsia alle 17- ja alle 21-vuotiaissa. Vuonna 2015 hän oli mukana voittamassa alle 21-vuotiaiden Euroopan-mestaruutta tehden turnauksessa yhden maalin. Ruotsin jalkapallomaajoukkueessa Thelin debytoi jo marraskuussa 2015 EM-karsintaottelussa Montenegroa vastaan.

Saavutukset
-----------

**Malmö FF**

* Allsvenskan: 2014
* Ruotsin supercup: 2014

**Ruotsi**

* Alle 21-vuotiaiden EM-kilpailut: kultaa (2015)

Lähteet
-------

1. ↑
2. ↑
3. ↑
4. ↑

Ruotsin joukkue – Jalkapallon MM-kilpailut 2018
1 Olsen |
2 Lustig |
3 Lindelöf |
4 Granqvist |
5 Olsson |
6 Augustinsson |
7 Larsson |
8 Ekdal |
9 Berg |
10 Forsberg |
11 Guidetti |
12 Johnsson |
13 Svensson |
14 Helander |
15 Hiljemark |
16 Krafth |
17 Claesson |
18 Jansson |
19 Rohdén |
20 Toivonen |
21 Durmaz |
22 Kiese Thelin |
23 Nordfeldt |
Valmentaja Andersson
**Temenos** oli kreikkalaisessa mytologiassa Aristomakhoksen poika ja Kresfonteksen ja Aristodemoksen veli. Hänellä oli Keisoksen, Keryneen, Falkeen, Agelaoksen, Agraioksen, Eurypyloksen, Kalliaan, Isthmioksen, Klytoksen ja Hyrnethon isä. Hän oli Herakleen sukukuntaa, herakleidi, ja johti doorilaisten sotajoukkoa Peloponnesoksen valtaamisen, herakleidien paluun, aikana.

Oraakkelin antamien ennustusten mukaan herakleidit onnistuisivat valtaamaan Peloponnesoksen, jos he aloittaisivat sotaretkensä Naupaktoksesta. Siksi Temenos kokosi sotaväen ja aloitti laivaston rakentamisen. Siellä Hippotes, Fylaan poika, tappoi ennustajan, jolloin rangaistukseksi laivasto tuhoutui ja armeija alkoi nähdä nälkää. Oraakkeli vaati syyllisen karkottamista ja etsimään kolmisilmäisen sotapäällikön joukon johtajaksi, jolloin Hippotes karkotettiin ja Oksylos valittiin johtajaksi, koska hän oli menettänyt toisen silmänsä ja tuli heitä vastaan hevosella ratsastaen.

Lopulta Peloponnesoksen valtaus onnistui, ja maat jaettiin Aristomakhoksen poikien ja Aristodemoksen välillä. Temenoksesta tuli Argoksen kuningas, jota aiemmin oli hallinnut Teisamenos. Temenos suosi tytärtänsä Hyrnethoa ja tämän aviomiestä Deifontesta yli hänen poikiensa. Apollodoroksen mukaan hänen poikansa palkkasivat joukkion tappamaan isänsä, mutta armeija päätti valtakunnan kuuluvan Hyrnetholle ja Deifontekselle. Pausaniaan mukaan pojat puolestaan vasta aavistelivat isänsä siirtävän valtakuntansa tyttärensä ja tämän miehen hallittavaksi, jolloin he alkoivat juonitella häntä vastaan, ja Keisos anasti valtaistuimen itselleen

Lähteet
-------

1. ↑  Apollodoros: *Bibliotheke* ('Kirjasto') 2.8.5 (engl. käännös)
2. ↑  Pausanias: *Periegesis tes Hellados* ('Kreikan kuvaus') 2.19.1 (engl. käännös)

  



|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä:**Teisamenos** | **Argoksen kuningas**1000-luku eaa.Kuvitteellinen kronologia | Seuraaja:**Keisos** |
**Borgo Lares** on kunta Pohjois-Italiassa Trentino-Etelä-Tirolin alueella olevassa Trenton maakunnassa. Borgo Laresin kunta syntyi vuonna 2016, kun kaksi kuntaa, Bolbeno (328 asukasta) ja Zuclo (352), yhdistyivät. Alueella sijaitsee useita hiihtoreittejä.

Lähteet
-------

1. ↑  Il Comune di Borgo Lares *tuttitalia.it*. tuttitalia.it. Viitattu 18.1.2016. (italiaksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Borgo Lares** Wikimedia Commonsissa

Trenton maakunta
Ala | Albiano | Aldeno | Altavalle | Altopiano della Vigolana | Amblar-Don | Andalo | Arco | Avio | Baselga di Pinè | Bedollo | Besenello | Bieno | Bleggio Superiore | Bocenago | Bondone | Borgo Chiese | Borgo Lares | Borgo Valsugana | Brentonico | Bresimo | Brez | Caderzone | Cagnò | Calceranica al Lago | Caldes | Caldonazzo | Calliano | Campitello di Fassa | Campodenno | Canal San Bovo | Canazei | Capriana | Carano | Carisolo | Carzano | Castel Condino | Castelfondo | Castel Ivano | Castello Tesino | Castello-Molina di Fiemme | Castelnuovo | Cavalese | Cavareno | Cavedago | Cavedine | Cavizzana | Cembra Lisignago | Cimone | Cinte Tesino | Cis | Civezzano | Cles | Cloz | Comano Terme | Commezzadura | Contà | Croviana | Daiano | Dambel | Denno | Dimaro Folgarida | Drena | Dro | Faedo | Fai della Paganella | Fiavè | Fierozzo | Folgaria | Fondo | Fornace | Frassilongo | Garniga Terme | Giovo | Giustino | Grigno | Imer | Isera | Lavarone | Lavis | Ledro | Levico Terme | Livo | Lona-Lases | Luserna | Madruzzo | Malosco | Malè | Massimeno | Mazzin | Mezzana | Mezzano | Mezzocorona | Mezzolombardo | Moena | Molveno | Mori | Nago-Torbole | Nave San Rocco | Nogaredo | Nomi | Novaledo | Ospedaletto | Ossana | Palù del Fersina | Panchià | Peio | Pellizzano | Pelugo | Pergine Valsugana | Pieve Tesino | Pieve di Bono-Prezzo | Pinzolo | Pomarolo | Porte di Rendena | Pozza di Fassa | Predaia | Predazzo | Primiero San Martino di Castrozza | Rabbi | Revò | Riva del Garda | Romallo | Romeno | Roncegno Terme | Ronchi Valsugana | Ronzo-Chienis | Ronzone | Rovereto | Roverè della Luna | Ruffrè-Mendola | Rumo | Sagron Mis | Samone | San Lorenzo Dorsino | San Michele all’Adige | Sant’Orsola Terme | Sanzeno | Sarnonico | Scurelle | Segonzano | Sella Giudicarie | Sfruz | Soraga | Sover | Spiazzo | Spormaggiore | Sporminore | Stenico | Storo | Strembo | Telve | Telve di Sopra | Tenna | Tenno | Terragnolo | Terzolas | Tesero | Tione di Trento | Ton | Torcegno | Trambileno | Trento | Tre Ville | Valdaone | Valfloriana | Vallarsa | Vallelaghi | Varena | Vermiglio | Vignola-Falesina | Vigo di Fassa | Villa Lagarina | Ville d’Anaunia | Volano | Zambana | Ziano di Fiemme
**Uralkali** (ven. Уралка́лий) on venäläinen lannoitteita valmistava suuryritys. Se on noin 20 prosentin osuudellaan maailman suurin potaskan eli kaliumkarbonaatin tuottaja. Yrityksellä on viisi kaivosta ja seitsemän käsittelylaitosta Bereznikin ja Solikamskin kaupungeissa Permin aluepiirissä.

Uralkalin pääkonttori sijaitsee Bereznikissä Permin aluepiirissä
Uralkalin Solikamskin kaivoksen jätevuoria
Vuonna 2011 Uralkali kasvoi maailman suurimmaksi potaskantuottajaksi, kun toinen suurtuottaja Silvinit liitettiin siihen. Vuonna 2012 yritys työllisti noin 12 500 henkeä. Yhtiön päätoimipiste sijaitsee Bereznikissa.

Yhtiön osake noteerataan sekä Lontoon pörssissä (LSE), että Moskovan arvopaperipörssissä (MICEX-RTS). Kesä-syyskuussa yhtiön osakkeen painoarvo oli venäläispörssien yleisindekseissä suuri: MICEXin yleisindeksissä neljänneksi suurin (runsas 7%) ja RTS:n yleisindeksissä viidenneksi suurin (runsas 6%). Talousjulkaisu Forbes luokitteli yhtiön kevään 2012 listallaan kuitenkin vasta Venäjän 22. suurimmaksi julkisesti noteeratuksi yritykseksi.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Key Figures Uralkali, uralkali.com. Viitattu 10.8.2012. (englanniksi)
2. ↑  The World's Biggest Public Companies (pdf) Forbes, forbes.com. Viitattu 22.8.2012. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Uralkalin kotisivut (uralkali.com) (englanniksi), (venäjäksi)
**Kuusankosken messualue** on vuoden 1983 asuntomessujen alue Kuusankoskella, joka on nykyään osa Kouvolaa.

Itä-Naukion kaupunginosa koki suuren muutoksen, kun 1900-luvun alkupuolella Bertel Liljequistin puutarhakaupunginosaksi suunnitteleman alueen talot peruskorjattiin ja tonteille rakennettiin useita uusia omakotitaloja 1920-luvulla rakennettujen rinnalle. Messualueella on nyt 43 asuntoa. Uudet talot pyrittiin sovittamaan vanhanaikaiseen miljööseen ja paljon vanhaa säilytettiin. Alueelta löytyy edelleen kuusi vanhaa maakellaria, joita ei purettu asuntomessujen vuoksi. Museovirasto oli huolissaan, että vanhan Kymiyhtiön työntekijöiden asuinalueen idylli kärsii messurakentamisen myötä. Sittemmin on todettu, että asuntomessujen järjestäminen vuonna 1983 Itä-Naukiossa pelasti vanhat asuintalot purkamiselta.

Itä-Naukion messualue on neljän hehtaarin kokoinen. Lännessä aluetta rajaa Kuusaantie, pohjoisessa Sairaalanmäentie ja etelässä Messutie. Messualueen keskellä on viheralue, jossa on leikkipuisto ja oleskelualue. Leikkipuiston laitteisto on uusittu 2000-luvulla. Messualueen läpi kulkevien teiden nimet ovat Kesäraitti, Suviraitti, Kesäkuja ja Suvikuja. Läntisen tien nimi on Messuraitti ja itäiset talot ovat Mäenpääntiellä. Alueella on entinen Naukion asukkaiden yhteissauna, jonka tilat ovat nykyään tarkoitettu kansalaisopiston taidekurssien käyttöön.

Lähteet
-------

* Asuntomessuja vuosien varrelta Elävä arkisto.
* Itä-Naukion rakennetun ympäristön selvitys Kouvolan kaupunki.
| "Drive"Clean Bandit & Topic ft. Wes Nelson |
| --- |
| Singlen "Drive" kansikuva |
| Singlen tiedot |
|  Julkaistu | 30. heinäkuuta 2021 |
|  Formaatti | digitaalinen lataus |
|  Tuottaja(t) | Grace Chatto, Jack Patterson, Mark Ralph, Salt Wives, Topic |
|  Tyylilaji | tanssipop, disko |
|  Kesto | 02.59 |
|  Levy-yhtiö | Atlantic |
| Clean Banditin muut singlet |
| "Higher"2021 | "Drive"2021 | "How Will I Know"2021 |
| Topicin muut julkaisut |
| "Chain My Heart"2021 | "Drive"2021 | "My Heart Goes (La Di Da)"2021 |
| Wes Nelsonin muut julkaisut |
| "Nice to Meet Ya"2021 | "Drive"2021 | "Say Nothing"2021 |

**Drive** on brittiläisyhtyeen Clean Banditin sekä saksalaisen DJ-tuottajan Topicin musiikkikappale, jolla vierailee myös brittiläislaulaja Wes Nelson. Sen julkaisi Atlantic Records digitaalisesti ladattavana singlenä 30. heinäkuuta 2021. Kappaleen ovat sanoittaneet Alex Oriet, Alexander Tidebrink, David Phelan, Grace Chatto, Henry Tucker, Jack Patterson ja Topic, joista Chatto, Patterson ja Mark Ralph myös tuottivat sen Salt Wivesin kanssa. Kappaleen musiikkivideon ohjasi Dan Massie ja se julkaistiin 6. elokuuta 2021.

"Drive" oli kaupallisesti huono menestys, sen päästyä singlelistan kolmenkymmenen parhaan joukkoon ainoastaan Irlannissa ja Isossa-Britanniassa. Kappale on myynyt Isossa-Britanniassa hopeaa.

Lähteet
-------

1. 1 2  Clean Bandit Teams Up With Topic for New Song "Drive" featuring Wes Nelson *pmstudio.com*.
2. ↑  Clean Bandit / Topic – Drive / Credits *allmusic.com*.
3. ↑  Clean Bandit & Topic ft Wes Nelson 'Drive' by Dan Massie *promonews.tv*.
4. ↑  Official Dance Singles Chart Top 40 *officialcharts.com*.
5. ↑  British single certifications – Clean Bandit – Drive *bpi.co.uk*.

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Drive (Clean Bandit and Topic song)
Castrén & Snellman toimii osoitteessa Eteläesplanadi 14.
**Asianajotoimisto Castrén & Snellman Oy** on suomalainen asianajotoimisto, joka tarjoaa liikejuridiikan palveluita niin yritysjärjestelyissä, riidanratkaisussa kuin muillakin liikejuridiikan erikoisaloilla. Castrén & Snellman työllistää yli 300 työntekijää ja sillä on toimisto Helsingissä.

Historia
--------

Castrén & Snellman on Suomen vanhin asianajotoimisto. Lakitieteen kandidaatti Kaarlo Castrén ja nimituomari Frans Emil Snellman perustivat toimiston vuonna 1888 Helsingissä. Castrén & Snellman on kirjattu kaupparekisteriin 26. marraskuuta 1896 numerolla 1 519.

Castrén & Snellmanin osakas Martti Olsson toimi Risto Rytin asianajajana sotasyyllisyysoikeudenkäynnissä. Toimisto edusti myös Paasivaara-yhtymää 1960-luvun alun margariiniskandaalin oikeuskäsittelyssä ja Lapuan patruunatehtaan teknistä johtajaa vuoden 1976 räjähdysonnettomuuden jälkeisessä työturvallisuusoikeudenkäynnissä. Castrén & Snellman hoiti takavuosikymmeninä monien suurten yritysten perintäasioita ja 1990-luvun laman aikana useita suuria konkurssi- ja saneeraustoimeksiantoja. Laman jälkeen Suomen yrityskauppamarkkinat lähtivät uuteen nousuun ja Castrén & Snellman keskittyi hoitamaan suuria yritys- ja rahoitusjärjestelyjä. Edelleen 2000-luvulla erityisesti yrityskaupat ja muut transaktiot ovat toimiston merkittävimpiä toimeksiantoja. Castrén & Snellman toimi Nordea Bank Abp:n neuvonantajana Suomen lainsäädännön osalta järjestelyssä, jossa Nordea-konsernin emoyhtiön kotipaikka siirrettiin Ruotsista Suomeen 1.10.2018.

Lähteet
-------

1. ↑  Palvelut *Castren & Snellman*. Viitattu 25.7.2018.
2. ↑  Yritys *Asianajotoimisto Castrén & Snellman*. Viitattu 19.12.2022.
3. ↑
4. 1 2  Toimistomme tarina *Castren & Snellman*. Viitattu 25.7.2018.
5. ↑
6. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive) Viitattu 28.11.2018

Aiheesta muualla
----------------

* Castrén & Snellmanin viralliset kotisivut
**Drin** on 335 km pitkä joki, joka virtaa Balkanin niemimaan länsiosassa. Sen uoma kulkee Albanian, Kosovon ja Pohjois-Makedonian alueella.

Itse asiassa joen yläjouksulla on ensin Musta Drin ja Valkoinen Drin, jotka yhtyvät ja siitä alkaa Drin. Drinillä on kaksi lasku-uomaa, pääuoma yhtyy Buna-nimiseen jokeen, ja pienempi uoma laskee Adrianmereen. Joen valuma-alue on kokonaisuudessaan 19 600 neliökilometriä sijaiten Albaniassa, Kosovossa, Serbiassa, Montenegrossa, Pohjois-Makedoniassa ja Kreikassa, ja sen kolme merkittävintä luonnonjärveä ovat Ohridjärvi, Megáli Préspa (Suuri Préspa) ja Pieni-Préspa. Drin on Albaniassa 285 kilometriä pitkä, tehden siitä Albanian pisimmän joen. Jokeen virtaa lumensulamisvesiä pohjoisessa ja idässä sijaitsevilta vuorilta, joiden keskimääräinen korkeus on 971 metriä. Drinin pääuoma virtaa Skutarijärven lähelle, ennen kuin se yhtyy Bunajokeen, pienempi lasku-uoma kulkee Lezhën kaupungin läpi ennen laskemistaan Adrianmereen.

Drin virtaa monien kosteikkojen ja muiden luonnonarvoltaan arvokkaiden alueiden halki ja jotkut näistä alueista on suojeltu Ramsarin sopimukseen liittyen. Alueet ovat tärkeitä monille eläin- ja kasvilajeille. Alueiden eläimistöön kuuluvat muun muassa kiharapelikaani ja euroopanankerias.

Lähteet
-------

1. ↑  David Maindment: Hydrology of the transboundary Drin river basin *GIS in Water Resources*. University of Texas at Austin. Viitattu 16.4.2023.
2. ↑  Trasboundary River Sub-basin *International Shared Surface Water Bodies in the Balkan Region*.  2004. Viitattu 16.4.2023.
3. ↑  Drin River Basin, the blue of the Balkans Mio Ecsde. Viitattu 16.4.2023.
**Domitianuksen temppeli** eli **Sebastosten temppeli** oli antiikin aikainen keisarikulteille omistettu temppeli Efesoksen kaupungissa Vähässä-Aasiassa, nykyisessä Turkissa. Sen rauniot ovat osa Efesoksen arkeologista aluetta, joka on Unescon maailmanperintökohde.

Domitianuksen temppelin kunnostettua julkisivua.
Temppeli rakennettiin roomalaisella kaudella keisari Domitianuksen aikana 81–96 jaa. mistä se on saanut nimensä. Domitianus antoi efesoslaisille arvostetun *neokoros*-oikeuden eli oikeuden rakentaa keisarikultille omistettu temppeli. Domitianuksen murhan ja *damnatio memoriaen* jälkeen tämän nimi poistettiin omistuspiirtokirjoituksista, mutta *neokoros*-oikeuden säilyttääkseen kaupunkilaiset omistivat temppelin uudelleen Domitianuksen isälle Vespasianukselle. Temppeli oli rakennettu jonkin vanhemman rakennuksen paikalle.

Temppelin kuusiportaisten perustusten koko oli noin 24 × 34 metriä. Temppeli oli pseudodipteraali, ja sen peristasiksessa oli kahdeksan pylvästä lyhyillä ja 13 pylvästä pitkillä sivuilla. Julkisivu oli kaksikerroksinen. Alaosan pylväät olivat puolipylväitä, jotka muistuttivat doorilaisia pylväitä, kun taas yläosan pylväisiin oli kaiverrettu ihmishahmoja. Temppelin sisällä oli pronaos ja naos eli cella, jonka edessä oli neljä lisäpylvästä.

Temppeli oli rakennettu korkealle, noin 50 × 100 metrin kokoiselle pengerrykselle. Perustukset oli holvattu, ja ne ovat paikoin kaksikerroksiset. Temppelin itäpuolella oli U-kirjaimen muotoinen alttari, joka oli rakennettu podiumille. Se oli koristeltu reliefein, jotka esittivät muun muassa uhritoimituksia. Temppelin raunioista on löydetty Titusta esittäneen veistoksen pää.

Osa temppelin julkisivusta pystytettiin uudelleen vuonna 1975.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Scherrer, Peter (toim.): *Ephesus. New Guide*, s. 92–93. Authorised by Österreiches Archäologisches Institut and Efes Müzesi Selçuk. Graphis Ltd, 2000. ISBN 975-807-036-3.
2. 1 2 3 4  Temple of Domitian *Ephesus*.  Arkistoitu 3.7.2019. Viitattu 4.11.2019.
3. 1 2 3  Stillwell, Richard & MacDonald, William L. & McAllister, Marian Holland (toim.): "EPHESOS Turkey", *The Princeton Encyclopedia of Classical Sites*. Princeton, N. J.: Princeton University Press, 1976. Teoksen verkkoversio.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Domitianuksen temppeli** Wikimedia Commonsissa
**Driulys González Morales** (s. 21. syyskuuta 1973 Guantánamo) on kuubalainen judon olympiavoittaja ja maailmanmestari.

González voitti Atlantassa 1996 olympiakultaa 56 kg:n painoluokassa kukistettuaan loppuottelussa eteläkorealaisen Jung Sun-Yongin. Hän sai hopeaa Sydneyssä 2000 hävittyään 57-kiloisten finaalissa espanjalaiselle Isabel Fernándezille. Hän sai olympiapronssia 56 kg:n sarjassa Barcelonassa 1992 ja 63-kiloisissa Ateenassa 2004 sekä sijoittui 63 kg:n painoluokassa viidenneksi Pekingissä 2008.

González voitti maailmanmestaruuden 56 kg:n sarjassa Chibassa 1995, 57-kiloisissa Birminghamissa 1999 ja 63-kiloisissa Rio de Janeirossa 2007. MM-hopeaa hän saavutti 56-kiloisissa 1997 ja 63-kiloisissa 2003 sekä MM-pronssia 56 kg:n sarjassa 1993 ja 63-kiloisissa 2005.

González voitti Pan-Amerikan kisoissa kultaa 56 kg:n painoluokassa 1995, 57-kiloisissa 1999 sekä 63 kg:n sarjassa 2003 ja 2007. Judon Pan-Amerikan-mestaruuskilpailuissa hän voitti kultaa 56-kiloisissa 1992, 1994, 1996 ja 1997, 57 kg:n sarjassa 1998 sekä 63-kiloisissa 2007 ja 2008.

González voitti universiadeissa kultaa 56 kg:n painoluokassa 1995 ja 57-kiloisissa 1999. Maailmancupeissa ja Continental Open -kilpailuissa hän saavutti 21 turnausvoittoa, neljä kakkossijaa ja seitsemän kolmossijaa. Hän voitti aikuisten sarjassa yksitoista Kuuban-mestaruutta.

Lähteet
-------

1. 1 2  Driulys González *sports-reference.com*.  Arkistoitu 18.1.2009. Viitattu 7.7.2015. (englanniksi)
2. 1 2 3 4 5  Driulis Gonzalez - Judoka *judoinside.com*. Viitattu 7.7.2015. (englanniksi)