recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Expo 2015 logo
**Milanon maailmannäyttely** eli **Expo 2015** oli Milanossa 1.5.–31.10.2015 järjestetty maailmannäyttely. Edellinen maailmannäyttely järjestettiin vuonna 2012 Etelä-Koreassa. Maailmannäyttelyn teemana oli "*Planeetalle ravintoa, elämälle energiaa*" (engl. *Feeding the planet, energy for life*).

Teema
-----

Maailmannäyttelyn teemana oli "*Planeetalle ravintoa, elämälle energiaa*", joka käsitteli teknologian, kulttuurin, perinteiden ja luovuuden sekä ravinnon aiheita. Expo 2015 jatkoi teemallaan aiempien maailmannäyttelyiden perinteitä (esim. vuoden 2008 maailmannäyttelyn teemana oli vesi).

Paikka
------

Milano voitti maailmannäyttelyn järjestelyvastuusta käydyn kilpailun vuonna 2008. Milanon maailmannäyttely järjestettiin 1,1 km² alueella Milanon pohjoispuolella Rhon ja Peron kunnista. Alue on tapahtuma- ja messukeskus Fiera Milanon vieressä.

Viralliset yhteistyökumppanit
-----------------------------

* Accenture
* Cisco
* Enel
* Finmeccanica
* Intesa Sanpaolo
* Telecom Italia

Suomen osallistuminen
---------------------

Suomi ilmoitti, ettei se osallistu omalla paviljongillaan vuoden 2015 maailmannäyttelyyn. Kaikkiaan 144 muuta maata osallistui näyttelyyn. Suomesta kutsuttiin Aalto-yliopiston arkkitehtuuriosasto osallistumaan maailmannäyttelyn paviljonkien suunnitteluun.

Lähteet
-------

1. 1 2  Aalto-yliopisto mukana suunnittelemassa Expo Milano 2015 -maailmannäyttelyn paviljonkeja  26.9.2012. Aalto-yliopisto, aalto.fi. Viitattu 3.10.2014.
2. ↑  Expo 2012 kotisivu *eng.expo2012.kr*.
3. ↑  Expo 2015 järjestetään Milanossa  31.3.2008. Yleisradio, yle.fi. Viitattu 3.10.2014.
4. ↑  EK: Suomi ei lähde Milanon maailmannäyttelyyn  3.5.2013. Yleisradio, yle.fi. Viitattu 3.10.2014.
5. ↑  Expo Milano 2015 - Participants expo2015.org.  Arkistoitu 2.5.2014. Viitattu 3.10.2014. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Milanon maailmannäyttely (2015)**.
* Milanon maailmannäytelyn virallinen sivusto
* YouTube Expo Milano TV

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Expo 2015
**Jänisintiaanienkoira** (*Hare-Indian Dog*) on sukupuuttoon kuollut kanadalainen koirarotu. Tieteelliseksi nimeksi on aikoinaan esitetty *Canis lagopus*.

Ulkonäkö
--------

John Woodhouse Audubonin teos vuodelta 1848.
Jänisintiaanienkoira oli pienikokoinen ja erosi muutenkin selkeästi tavallisemmista, kookkaammista rekikoirista. Se ei ollut paljoa kettua suurempi. Pystyjen korviensa, suipon kuononsa ja tuuhean häntänsä vuoksi sitä jopa erehdyttiin toisinaan luulemaan ketuksi. Sillä oli kevyt rakenne ja erittäin leveät käpälät. Väritys oli valkoinen, jossa oli tuhkanmustia ja ruskeita alueita; korvien ulkopuolet olivat ruskeat.

Luonne ja käyttäytyminen
------------------------

Rotua kuvailtiin säyseäksi, lempeäksi, helläksi, herkäksi ja leikkisäksi. Sen ääni muistutti enemmän kojoottia kuin kesykoiraa; useimmiten se ulvoi eikä juurikaan haukkunut. Se reagoi huonosti rangaistuksiin.

Jänisintiaanienkoira kehitettiin todennäköisesti tarkoituksella eläimeksi, joka kykeni juoksemaan nopeasti pehmeän lumen yli uppoamatta siihen. Kuormanvedon lisäksi sitä käytettiin pienriistan metsästykseen ja aikoina jolloin ruuasta oli pula sitä myös syötiin. Ruuaksi tapettujen yksilöiden karvapeitteestä valmistettiin turkiksia.

Alkuperä
--------

Piirros vuodelta 1829.
Piirros julkaisussa The Gardens and Menagerie of the Zoological Society vuodelta 1830.
Piirros julkaisussa The Menageries: Quadrupeds Described and Drawn from Living Subject vuodelta 1829.
Pohjoisamerikkalaiset heimot käyttivät rotua lähinnä kuormanvetoon. Nimensä se sai ensimmäisiltä eurooppalaisilta tutkimusmatkailijoilta, jotka nimesivät sen jänisintiaanien – yhden niistä heimoista jotka sitä kasvattivat – mukaan. Varhaisissa maalauksissa näitä koiria on kuvattu vetämässä leiristä toiseen matkustavien heimojen tavaroita: osassa niistä koirat vetivät kelkkaa, osassa ne vetivät purilaita ja osassa ne toimivat useamman yksilön ryhmänä.

1800-luvulla tutkimusmatkailija John Richardson omisti tämänrotuisen pennun, joka juoksi lumessa hänen rekensä vierellä 1450 km pituisen matkan. Pentu kuitenkin päätyi nälkäisen intiaanin syömäksi, ja puolustuksekseen tämä väitti luulleensa sitä ketuksi.

Lähteet
-------

1. 1 2  Hamilton Smith, Charles. *The Naturalist’s Library: Vol. XIX, Mammalia: Dogs, Vol. II*, s. 131. Chatto & Windus: Piccadilly.
2. 1 2 3 4 5  Morris, Desmond. *Dogs - The Ultimate Dictionary of Over 1000 Dog Breeds*, s. 662. Trafalgar Square, 2008: North Pomfret, Vermont.
**Miloslav Ištvan** (2. syyskuuta 1928 Olomouc
– 26. tammikuuta 1990 Brno) oli tšekkiläinen säveltäjä, musiikkiteoreetikko ja -pedagogi. Hän toi eurooppalaisen modernin musiikin vaikutteita sekä omaan että oppilaidensa musiikkiin.

Ištvan aloitti viulu- ja piano-opinnot lapsena ja opiskeli säveltämistä yksityisesti František Suchýn ja myöhemmin Vilém Petrželkan johdolla. Vuosina 1947–1948 hän opiskeli Brnon konservatoriossa musiikin teoriaa ja historiaa ja siirtyi sitten Janáček-akatemiaan (JAMU) Jaroslav Kvapilin oppilaaksi. Kvapilin myöhäisromanttisen tyylin sijasta Ištvan kiinnostui Leoš Janáčekin, Igor Stravinskyn ja Arnold Schönbergin musiikista. Vuodesta 1965 hän toimi itse luennoijana JAMU-oppilaitoksessa. Professuurista hän kieltäytyi 1980-luvun alussa siihen liittyneiden poliittisten ehtojen vuoksi.

Ištvanin varhaistuotanto sai vaikutteita kansanmusiikista sekä Janáčekilta, Bartókilta ja Prokovjevilta. 1960-luvun keskivaiheilla Ištvan kiinnostui rytmistä ja lyömäsoitinten käytöstä, ja vähitellen hänen musiikkinsa tuli yhä moninaisempia vaikutteita eri puolilta Alfred Schnittken tapaan, antiikin musiikista jazziin ja rockiin. Hänestä tuli myös Tšekin tuotteliain näyttämömusiikin tekijä, joka sävelsi neljän vuosikymmenen aikana lähes neljäkymmentä näyttämöteosta.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Flašar, Martin: Miloslav Ištvan *Vltava Klasika*. Český rozhlas (Tšekin yleisradioyhtiö). Viitattu 17.1.2019. (englanniksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* RISM
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**Milano–San Remo 2007** oli järjestyksessään 98. maantiepyöräilyn Milano–San Remo -kilpailu. Se käytiin 294 kilometrin reitillä Milanosta San Remoon 24. maaliskuuta 2007.

Riccardo Riccò ja Philippe Gilbert lähtivät irtiottoon viimeisessä nousussa, *Poggio*ssa, mutta pääjoukko tavoitti heidät viime kilometreillä Quick Step-Innergeticin ja Team Milramin vastatessa pääasiassa vetotyöstä. Óscar Freire tuli loppukirissä esiin Alessandro Petacchin takaa ja voitti kilpailun ennen Allan Davisia ja Tom Boonenia.

Tulokset
--------

|  | Ajaja | Joukkue | Aika | UCI ProTour-pisteet |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| **1** | Espanja Óscar Freire | Rabobank | 6.43.59 | 50 |
| **2** | Australia Allan Davis | Discovery Channel | s.a. | 40 |
| **3** | Belgia Tom Boonen | Quick Step-Innergetic | s.a. | 35 |
| **4** | Australia Robbie McEwen | Predictor-Lotto | s.a. | 30 |
| **5** | Australia Stuart O'Grady | Team CSC | s.a. | 25 |
| **6** | Saksa Erik Zabel | Team Milram | s.a. | 20 |
| **7** | Italia Gabriele Balducci | Acqua & Sapone-Caffè Mokambo | s.a. | ei jaettu |
| **8** | Italia Alessandro Petacchi | Team Milram | s.a. | 10 |
| **9** | Espanja Vicente Reynès | Caisse d'Epargne | s.a. | 5 |
| **10** | Etelä-Afrikka Robert Hunter | Barloworld | s.a. | ei jaettu |

Lähteet
-------

* Milano–San Remo 2007 www.gazzetta.it (italiaksi)
**Marinus Anton Donk** (14. elokuuta 1908 Situbondo, Jaava – 2. syyskuuta 1972 Haag, Alankomaat) oli alankomaalainen sienitieteilijä. Hän kävi koulunsa Haagissa ja kiinnostui jo silloin sienistä, liittyi Hollannin sienitieteelliseen seuraan 1925 ja opiskeli Utrechtin yliopistossa. Hänestä tuli ranskalaisen mykologin Hubert Bourdot'n oppilas. Vuosina 1934–1940 hän toimi opettajana Alankomaiden Itä-Intiassa. Sen jälkeen hän siirtyi Buitenzorgin kasvitieteelliseen puutarhaan nykyisen Bogorin alueella Indonesiassa, ja hän toimi sen johtajana 1947–1955. Hän oli kuitenkin toisen maailmansodan aikana japanilaisten internoimana, ja sillä aikaa hänen julkaisemattomat mykologian käsikirjoituksensa katosivat, minkä seurauksena hän aikoi jättää siinä vaiheessa sienitieteen sikseen ja aikoi ryhtyä pteridologiksi. Vuonna 1952 hänet nimitettiin Bandungin yliopiston professoriksi. Hän palasi Hollantiin 1956 ja tuli Rijksherbariumin mykologisen osaston johtajaksi. Vuonna 1964 hänet nimitettiin Alankomaiden kuninkaallisen tiedeakatemian täysjäseneksi oltuaan sitä ennen kirjenvaihtajajäsenenä. Hän kävi vierailevana professorina Yhdysvalloissa 1970-luvun taitteessa.

Varsinaisesti Marinus Donkin kiinnostuksen kohteena olivat laajat kokonaisuudet, ei niinkään lajisto. Siitä huolimatta häntä konsultoitiin nimistökysymyksissä, ja yhtä lailla hänen läsnäoloaan eri kansainvälisten mykologisten organisaatioiden johdossa vaadittiin hänen tietomääränsä takia. Hän oli muun muassa ensimmäisen Heterobasidiomycetes-symposiumin puheenjohtajana Exeterissä 1971. Hän julkaisi myös paljon.

Lähteet
-------

1. ↑  KNAW Past Members: M.A. Donk (1908–1972) *Digitaal Wetenschapshistorisch Centrum*. Viitattu 22.10.2017.
2. 1 2  R. A. MAAS GESTERANUS: DR. M. A. DONK, HIS LIFE AND WORK *Persoonia 7(2)*.  1973. Viitattu 22.10.2017.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Alankomaat

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* International Plant Names Index

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Alankomaat

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Télé** on Nigerjoen tulvajärvi Malissa. Se sijaitsee joen vasemmanpuoleisella järvialueella Timbuktun alueen Goundamin piirissä.

Téléjärveä ruokkii kaksi Nigerjoesta lähtevää kanavaa, 65 kilometriä pitkä Kondi ja 105 kilometriä pitkä Tassakane, jotka yhtyvät 20 kilometrin päässä järvestä. Nigerin tulva alkaa yleensä elokuussa ja jatkuu helmikuuhun saakka. Télé kuivuu yleensä toukokuussa, mutta poikkeuksellisina vuosina vesi voi säilyä järvessä vuoden ympäri. Téléjärvestä vesi voi virrata Takarajärveen ja Faguibineen ja sieltä edelleen Gouberiin ja Kamangoon.

Kolmekymmentä kilometriä pitkän Télén keskelle työntyy pohjoisesta hiekkasärkkä. Järven pinta-ala on laajimmillaan 190 neliökilometriä, tilavuus enimmillään 300–350 miljoonaa kuutiometriä ja suurin syvyys viisi metriä.

Järvi sijaitsee Télén ja Goundamin kuntien alueella. Sen rantojen asukkaat ovat songhaita, tuaregeja, belloja, fulbeja ja sorkoja. Songhait harjoittavat etupäässä maanviljelyä, tuaregit ja fulbet karjanhoitoa ja bellat ja sorkot kalastusta. Nigerjoen tulvien heikentyminen ja Téléjärven kuivuminen 1970-luvun alusta lähtien on vaikeuttanut seudun elinkeinoja ja aiheuttanut konflikteja maanviljelijöiden ja karjanhoitajien välillä.

Lähteet
-------

* Cissouma Diama Togola: "L’eau, la terre et les hommes autour du lac Télé", *Gestion intégrée des ressources naturelles en zones inondables tropicales*, s. 61–74. Paris: IRD, 2002. ISBN 2-7099-1480-8. Teoksen verkkoversio.

### Viitteet

1. 1 2  Gestion des écosystèmes du Faguibine (Mali) pour le bien-être humain: adaptation aux changements climatiques et apaisement des conflits *dialoguebarrages.org*. Viitattu 3.4.2017.
2. 1 2  Togola, s. 62–63.
3. ↑  *Monographie hydrologique du fleuve Niger. Tome II: Cuvette Lacustre et Niger Moyen*, s. 21. Paris: Orstom, 1986. ISBN 2-7099-0790-9. Teoksen verkkoversio.
4. ↑  Togola, s. 61–62, 73–74.
**Téméraire** oli Ranskan laivaston vuonna 1782 vesillelaskettu 74-tykkinen Téméraire-luokan linjalaiva.

Valmistus
---------

*Pääartikkeli: Téméraire-luokka*
Alus tilattiin Brestin telakalta, missä köli laskettiin toukokuussa 1782. Alus laskettiin vesille 17. joulukuuta 1782 ja otettiin palvelukseen heinäkuussa 1783.

Palvelus
--------

Alus osallistui 1. kesäkuuta 1794 käytyyn Ushantin toiseen taisteluun (engl. *Glorious First of June* ja ransk. *Bataille du 13 prairial an 2* tai *Combat de Prairial*), jossa se taisteli *HMS Russelia* vastaan.

Alus osallistui joulukuusta 1794 helmikuuhun 1795 käytyihin sotatoimiin Biskajanlahdella (ransk. *Croisière du Grand Hiver*). Alus kuitenkin sai vuodon sauman auettua yöllä 30.-31. joulukuuta, ja se joutui palaamaan St. Maloon. Vuodesta 1798 alus oli korjaamattomana, ja se olisi pitänyt huoltaa tai hävittää. Vuonna 1802 alus todettiin korjauskelvottomaksi, ja se romutettiin seuraavana vuonna.

Lähteet
-------

* Winfield, Rif & Roberts, Stephen S.: *French Warships in the Age of Sail 1786–1861 – Design, Construction, Careers and Fates*. Minnesota, Yhdysvallat: Seaforth Publishing, 2015. ISBN 978-1-84832-204-2. (englanniksi)

### Viitteet

1. ↑  Winfield, Rif s. 87
*Tämä artikkeli kertoo kidutusvälineestä. Piinapenkki on myös Jope Ruonansuun vuonna 1996 julkaistu albumi.*
Piinapenkki
**Piinapenkki** on vanha ja raaka kidutusväline. Sitä on käytetty paljon etenkin keskiajan vankiloissa.

Kuuluisimpia piinapenkin uhreista oli Henrik VIII:n valtakaudella vääräuskoisuudesta ja maanpetturuudesta syytetty Anne Askew, jota kuukausien ajan kiduttaen yritettiin saada tunnustamaan. Myös vuoden 1606 ruutisalaliittoon kuulunut Guy Fawkes joutui piinapenkkiin, jotta hän paljastaisi muiden salaliittolaisten nimet.

Toiminta
--------

Piinapenkki on puinen alusta, jonka molempiin päihin tai ainoastaan toiseen oli kiinnitetty rulla, johon oli solmittu naruja. Narujen toiset päät solmittiin kidutettavan raajoihin ja rullia alettiin hitaasti veivaamaan, vetäen uhrin raajoja erilleen. Jos uhri ei ole yhteistyöhaluinen, pyörittämistä jatketaan kunnes raajojen nivelet antavat periksi ja irtoavat kehosta. Tässä vaiheessa uhri on suurissa tuskissa ja kuolee hitaasti veren valuessa kehosta. Yleensä muita vankeja tuotiin katsomaan kidutusta. Tämän oli tarkoitus luoda psykologista pelkoa vankien keskuudessa ja heitä oli tällöin helpompi käsitellä.

Piinapenkistä on useita versioita. Joskus piinapenkkiin kiinnitettiin piikikkäitä rullia. Tämä aiheutti sen, että kun uhri venyi jo entisestäänkin kivuliaalla tavalla, selkänojan piikit repivät selän nahkaa ja lihaksistoa auki.

Lähteet
-------

*

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Piinapenkki** Wikimedia Commonsissa
**Mirko Jozić** (s. 8. huhtikuuta 1940) on kroatialainen jalkapallovalmentaja ja entinen pelaaja.

Ura
---

Jozićin pelaajaura jäi vaatimattomaksi ja hän siirtyi valmentajaksi jo kolmikymppisenä, kun hänestä tuli vuonna 1970 NK Junakin päävalmentaja. Kaksi vuotta myöhemmin Jozić siirtyi Jugoslavian liiton palvelukseen ja hän toimi 16 vuoden ajan maan juniorimaajoukkueiden päävalmentajana. Jozić johdatti Robert Prosinečkin ja Davor Šukerin tähdittämän Jugoslavian U20-maajoukkueen alle 20-vuotiaiden maailmanmestaruuteen vuonna 1987. 

Vuonna 1989 Jozić lähti uusien haasteiden perässä Etelä-Amerikkaan, jossa hän valmensi neljä vuotta chileläisseura Colo-Coloa. Vuonna 1991 hän luotsasi Colo-Colon Copa Libertadoresin mestariksi ensimmäisenä chileläisseurana. Menestys seuratasolla nosti Jozićin arvostusta maassa ja 1994 hänestä tuli Chilen maajoukkueen päävalmentaja. Maajoukkuepesti jäi kuitenkin lyhyeksi ja 1995 hän valmensi lyhyen aikaa meksikolaisseura Club Américaa. 

Eurooppaan Jozić palasi vuonna 1995, kun hänestä tuli HNK Hajduk Splitin päävalmentaja. Hän viihtyi Kroatiassa kuitenkin vain kauden 1995/96 ajan, kunnes siirtyi Saudi-Arabiaan Al-Hilalin peräsimeen. Etelä-Amerikkaan Jozić palasi vielä 1998 argentiinalaisen Newell's Old Boysin päävalmentajaksi. Kaudella 1998/99 hän valmensi portugalilaista Sportingia. Kesällä 2000 hänestä tuli Kroatian maajoukkueen päävalmentaja. Hän luotsasi kotimaansa MM-kisoihin 2002 , mutta tien katkettua jo lohkovaiheeseen jätti Jozić tehtävänsä kisojen jälkeen.

Meriitit
--------

* U21 Euroopan mestaruus: 1978
* U20 Maailmanmestaruus: 1987
* MM-1.kierros: 2002
* Copa Libertadores: 1991
* Chilen mestaruus (3): 1990, 1991, 1993
* Chilen cup: 1990

Lähteet
-------

1. ↑  Croatia (Arkistoitu – Internet Archive)


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä:**Nelson Acosta** | **Chilen jalkapallomaajoukkueen päävalmentaja**1994–1995 | Seuraaja:**Xabier Azkargota** |

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä:**Miroslav Blažević** | **Kroatian jalkapallomaajoukkueen päävalmentaja**2000–2002 | Seuraaja:**Otto Barić** |
**Piilova** (ven. Белово, *Belovo*) oli inkeriläinen kylä, joka kuului Järvisaaren luterilaiseen seurakuntaan, nykyään kylän paikka sijaitsee Leningradin alueen Tusinan piirissä Venäjällä.

Piilova sijaitsi Hattulasta etelään johtavan tien varrella, lähellä ensin Ruotsin ja Venäjän, sittemmin Novgorodin kuvernementin rajaa. Kylä esiintyy henkikirjoissa 1600-luvulla, jolloin siellä asui suomalaisia. Kylä esiintyy asuttuna vuoden 1727 kartassa. *Tukian* suku asettui Piilovaan luultavasti 1700-luvun aikana, ja sukunimi säilyi pitkään kylän ainoana. Vuonna 1838 Piilovassa asui 35 ihmistä (16 miestä, 19 naista), vuonna 1856 siellä oli kuusi taloa ja 15 sielua (miestä), vuonna 1860 taloja oli kuusi ja talonpoikia 18, vuonna 1862 oli taloja yhdeksän ja asukasluku 40 (19 miestä, 21 naista). Vuonna 1926 kylässä oli 35 taloa ja 143 asukasta, niistä suomalaisia 130. Vuonna 1939 Piilovassa oli 42 taloa. Kylän inkeriläisiä oli luterilaisia, vaikka 1900-luvun alussa Piilovan (sekä myös Staarostinan ja Seulolan) kyliin levisi baptismi, ja baptistien rukoushuone sijaitsi mm. Piilovassa. Kylässä baptistit suorittivat näyttäviä kastetilaisuuksia veden äärellä torvisoittokunnan säestyksellä. 1910-luvulla Piilovassa toimi suomenkielinen koulu ja sekakuoro
Isäntien sukunimet 1900-luvulla: Tukia, Vainonen (kotoisin Metsäpirttistä), Vasiljev.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Robin Easton: Järvisaaren Suomalaiset 1702–1943 Inkerin kulttuuriseura, 2013.
2. ↑  Inkeriläisten asuttujen paikkojen luettelo vuosien 1926-1928 Leningradin alueen väenlaskun ainehiston mukaan *scribd.com*.
**Piimäjuusto** on maidosta ja piimästä tehty tai piimällä hapatettu, juoksetettu tuorejuusto, jonka tekoon nykyisin käytetään osaksi myös kermaviiliä. Seosta lämmitetään, kunnes hera erottuu. Hera valutetaan pois seoksesta juustoliinalla (kostutetulla sideharsolla) vuoratussa lävikössä tai juustokehässä, ja kiinteä aines maustetaan suolalla ja joskus myös yrteillä. Juusto kiedotaan sideharsoon, sen päälle laitetaan paino ja sen annetaan jäähtyä viileässä. Haluttaessa pintaan kaunis kullanruskea väri juustoa voidaan pitää kymmenen minuuttia kuumassa uunissa.

Perinteistä piimäjuustoa on valmistettu kotikeittiöissä etenkin Ahvenanmaalla, Hämeessä, Satakunnassa, Uudellamaalla ja Varsinais-Suomessa.

Cottage cheese on Englannissa ja Yhdysvalloissa valmistettu valkoinen piimäjuusto.

Lähteet
-------

* Lehmusoksa, Ritva & Muurinen, Pirjo: *Ruokasanakirja*. Jyväskylä Helsinki: Gummerus, 1998. ISBN 951-20-5156-7.
* Turtia, Kaarina: *Gastronomian sanakirja*. Helsinki: Otava, 2009. ISBN 978-951-1-18546-8.

### Viitteet

1. ↑  Lehmusoksa s. 194.
2. 1 2  Turtia s. 425.
3. ↑  Piimäjuusto Helsinki:  Valio Oy. Viitattu 27.6.2019.
4. ↑  Turtia s. 103.
**Amel Mekić** (s. 21. syyskuuta 1981) on bosniahertsegovinalainen judoka.

Mekić sai pronssia alle 20-vuotiaiden EM-kilpailujen 90 kg:n painoluokassa Nikosiassa 2000. Münchenin MM-kilpailuissa 2001 hän sijoittui samassa sarjassa viidenneksi. Opiskelijoiden MM-kilpailuissa Novi Sadissa 2002 hän oli avoimessa luokassa kolmas. Vuonna 2003 hän voitti alle 100 kg:n sarjassa Balkanin-mestaruuden ja oli kolmas universiadeissa sekä sijoittui avoimessa luokassa viidenneksi Osakan MM-kilpailuissa.

Mekić sijoittui 2005 alle 100-kiloisissa seitsemänneksi Rotterdamin EM-kilpailuissa ja kolmanneksi Almerian Välimeren kilpailuissa. Rio de Janeiron MM-kilpailuissa 2007 hän oli samassa painoluokassa viides, Pekingin olympialaisissa 2008 yhdeksäs ja Pescaran Välimeren kilpailuissa 2009 kolmas. Hän voitti alle 100-kiloisten Euroopan-mestaruuden Istanbulissa 2011 kukistettuaan loppuottelussa georgialaisen Levan Žoržolianin. Hän voitti Balkanin-mestaruuden Trebinjessa 2012 ja sai hopeaa Mersinin Välimeren kilpailuissa 2013.

Mekić voitti maailmancupissa 100 kg:n painoluokan Bukarestissa 2005 ja Purto La Cruzissa 2011. Hän on sijoittunut maailmancup/GP/Grand Slam-kilpailuissa lisäksi kaksi kertaa toiseksi ja viisi kertaa kolmanneksi. Hän on voittanut 19 Bosnia ja Hertsegovinan mestaruutta.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6  Amel Mekic *judoinside.com*. Viitattu 7.9.2013. (englanniksi)
2. ↑  Amel Mekic *sports-reference.com*.  Arkistoitu 29.4.2011. Viitattu 25.4.2011. (englanniksi)
3. ↑  Amel Mekic puts Bosnia and Herzegovina on the map *eju.net*.  23.4.2011. Viitattu 25.4.2011. (englanniksi)
Amdangin puhuma-alue Tšadin kartalla.
**Amdangin kieli** on Tšadissa asuvien amdangien puhuma kieli, joka kuuluu nilosaharalaiseen furkielten ryhmään. Sen puhujat, joista käytetään myös nimitystä *mimi*, ovat kotoisin Wadi Firan alueen Biltinen seudulta. Amdangkyliä on myös etelämpänä Ouaddaïn alueen Abéchén, Goz Beïdan ja Adrén seuduilla sekä Bathan alueella. Kielen puhujia on 41 100 henkeä (vuonna 2000).

Amdangin ainoa sukukieli on fur. Sitä ei tule sekoittaa kahteen muuhun mimiksi kutsuttuun kielimuotoon, jotka saattavat olla sukua mabakielille. Kieli toimii yhteisön suullisen kanssakäymisen välineenä. Sen murre-erot ovat melko vähäisiä. Monet amdangeista osaavat sujuvasti myös Tšadin arabiaa.

Lähteet
-------

1. 1 2  Wolf, Katharina: Une enquête sociolinguistique parmi les Amdang (Mimi) du Tchad: rapport technique *sil.org*. Viitattu 18.7.2012. (englanniksi), (ranskaksi)
2. ↑  Ethnologue: Amdang *ethnologue.com*. Viitattu 18.7.2012. (englanniksi)
3. ↑  *International encyclopedia of linguistics, second edition, vol. 1*, s. 63. New York: Oxford University Press, 2003. ISBN 0-19-516783-X.
**HowStuffWorks.com** on englanninkielinen tieteeseen ja tekniikkaan keskittynyt verkkosivusto, joka selittää erilaisten asioiden toimimista.

Sivuston perusti entinen Pohjois-Carolinan osavaltionyliopiston opettaja Marshall Brain vuonna 1998 harrastuksenaan. Seuraavana vuonna hän haki riskipääomaa ja perusti HowStuffWorks, Inc:in kehittämään sivustoa. Maaliskuussa 2002 se myytiin atlantalaiselle Convex Groupille, jolloin yhtiön päämaja siirtyi Carysta Pohjois-Carolinasta Atlantaan.

Sivusto laajentui alkuperäiseltä alaltaan käsittämään muitakin aiheita kuten biologiaa ja selittämään yliluonnollisia ilmiöitä. Tavaramerkillä on julkaistu myös neljä kirjaa: *HowStuffWorks* ja *More HowStuffWorks*, *How Much Does the Earth Weigh?* ja *What If?*.

Lokakuussa 2007 Discovery-tiedekanavaa pyörittävä Discovery Communications osti sivuston 250 miljoonalla dollarilla, mutta se myytiin toisille omistajille vuonna 2014. Sivusto on sittemmin laajentanut toimintaansa tuottamalla asiaohjelmapodcasteja kuten suosittu Stuff You Should Know. Vuonna 2016 HowStuffWorks myytiin OpenMail-markkinointiyritykselle. System1:ksi nimensä vaihtanut OpenMail siirsi sivuston podcast-toiminnan Stuff Media-toiminimen alle, jonka se myi 2018 IHeartMedialle 55 miljoonan hintaan.

Lähteet
-------

1. ↑  HowStuffWorks.com myytiin 250 miljoonalla Digitoday. Viitattu 16.10.2007.
2. ↑  Harrison, Crayton: Discovery Sells HowStuffWorks at 82% Loss After Seven Years *Bloomberg*.  21.4.2014. Viitattu 2.4.2020. (englanniksi)
3. ↑  Lerman, Rachel: Blucora to sell InfoSpace business for $45 million *The Seattle Times*.  5.7.2016. Viitattu 2.4.2020. (englanniksi)
4. ↑  Kafka, Peter: HowStuffWorks is the latest podcast company to round up new funding *Vox*.  31.8.2017. Viitattu 2.4.2020. (englanniksi)
5. ↑

Aiheesta muualla
----------------

* HowStuffWorks.com
**Paulus Utsi** (7. heinäkuuta 1918 Yykeänmuotka, Norja – 1. toukokuuta 1975 Porjus, Ruotsi) oli saamelainen runoilija ja käsityöläinen.

Utsi toimi saamelaiskäsitöiden (*sámi duodji*) opettajana pohjoisessa Lapissa, myös Inarissa. Hän oli aktiivinen yhdistysihminen ja saamelaispoliitikko. Hän korosti saamen kielillä kirjoittamisen tärkeyttä.

Utsi kirjoitti koko elämänsä, mutta ehti julkaista vain yhden kirjan elinaikanaan: runokokoelman *Giela giela* (1974). Muut runot ja tekstit on julkaistu postuumisti. Hänen puolisonsa Inger Utsi toimitti ja käänsi hänen tekstejään. Kuoleman jälkeen ilmestyivät *Giela gielain* (1980), *Don čanat mu alccesat* (1992) ja *Följ stigen; texter 1941–1974* (2000).

Paulus Utsi oli ensimmäinen saamelaiskirjailija, joka löi itsensä läpi sodanjälkeisessä ajassa. Hänestä tuli tärkeä inspiraation lähde nuorille saamelaiskirjailijoille, kuten Nils-Aslak Valkeapäälle.

Utsin asema on erityisen tärkeä Ruotsin saamelaisten keskuudessa, ja hänen tunnetuinta runoaan "Goahtoeanan", jonka on säveltänyt Lars-Wilhelm Svonni, pitävät monet saamelaisten toisena kansallislauluna.

Paulus Utsin vanhemmat olivat Könkämän lapinkylän (Könkämä sameby) porosaamelaisia, joiden porojen kesälaitumet olivat Yykeässä Norjassa ja talvilaitumet Kaaresuvannossa Pohjois-Ruotsissa. Ruotsin ja Norjan välillä vuonna 1919 solmittu uusi laidunsopimus poisti Ruotsissa kirjoilla olevilta saamelaisilta laidunnusoikeuden Norjassa. Sopimus pakotti perheen muuttamaan porojensa kanssa Sirkaksen lapinkylään (Sirkas sameby) Jokimukkaan. Utsin mukaan perhe muutti vuonna 1922, mutta kirkonkirjoihin muutto on rekisteröity vasta vuonna 1926. Perhe oli vajaan kymmenen vuoden aikana ajettu ensin Jukkasjärveltä Koutokeinoon ja sieltä edelleen Kaaresuvantoon ennen kuin he päätyivät Sirkaksen lapinkylään.

Vuonna 1920 Luulajanjoesta tehtiin valtakunnallinen vesivoiman kehittämiskohde. Patoamiset hävittivät yhä enemmän porojen laidunmaata. Poronhoitoa ja saamelaista kulttuuria kohdannut paine leimasi vahvasti Utsin kirjailijantyötä.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6 7  Store norske leksikon. *snl.no*.  10.3.2013. Viitattu 16.10.2017. (norjaksi)
2. 1 2
3. ↑  Sámi duodji – saamelainen käsityö *samediggi.fi*.  26.10.2013. Viitattu 18.10.2017.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Suomi (KANTO)
* Ruotsi

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |

 |
*Tämä artikkeli kertoo Britannian kuninkaallisen laivaston G-luokan hävittäjästä. Muita saman nimisiä aluksia on täsmennyssivulla.*

**HMS Garland** (viirinumero H37) oli Britannian kuninkaallisen laivaston G-luokan hävittäjä toisessa maailmansodassa.

Valmistus
---------

*Pääartikkeli: G-luokka (hävittäjä)*
Alus tilattiin maaliskuussa 1934 vuoden 1933 laivasto-ohjelmassa Fairfield Shipbuilding and Engineering Companyltä Govanista Skotlannista, missä köli laskettiin 22. elokuuta 1934. Alus laskettiin vesille 24. lokakuuta 1935 ja otettiin palvelukseen 3. maaliskuuta 1936. Valmistuskustannukset olivat 250 664 puntaa ilman Amiraliteetin toimittamia ase- ja viestijärjestelmiä.

Palvelus
--------

Ennen toista maailmansotaa alus oli Välimeren laivaston 1. hävittäjälaivueessa. Syyskuussa alus valvoi Punaisella merellä laivueen mukana Italian laivaston toimia. Alus palasi syyskuun alussa laivueen mukana Aleksandriaan, jossa se määrättiin 6. syyskuuta partio- ja saattueensuojaamistehtäviin itäisen Välimeren alueella. Alus vaurioitui 17. syyskuuta pahoin syvyyspommin ennenaikaisessa räjähdyksessä. Se hinattiin Aleksandriaan tilapäiskorjauksia varten.

Aluksen vauriot tutkittiin, minkä jälkeen se hinattiin Maltalle. Alus saapui 10. lokakuuta Maltalle, missä se siirrettiin telakalle. Sen ollessa telakalla käytiin keskusteluja sen siirtämisestä Puolan laivastolle. Huhtikuussa alus aloitti koeajot ja siirto Puolan laivastolle hyväksyttiin.

ORP Garland
-----------

*Garland* siirrettiin 3. toukokuuta 1940, jolloin se nimettiin *ORP Garlandiksi*. Se palautettiin 24.syyskuuta 1946 Kuninkaalliselle laivastolle, joka säilytti aluksen nimen. Alus poistettiin palveluksesta 14. marraskuuta.

Hr. Ms. Marnix
--------------

*Garland* myytiin samana päivänä Alankomaiden laivastolle, joka nimesi sen uudelleen *Hr. Ms. Marnixeksi*. Runkonumero oli aluksi HX4 ja vuodesta 1950 alkaen D807. Se muutettiin 1948-1949 sukellusveneidentorjuntakoulutuksen koululaivaksi. Alus poistettiin palveluksesta 1964 ja se romutettiin 1968 Antwerpenissä.

Lähteet
-------

* English, John: *Amazon to Ivanhoe - British Standard Destroyers of the 1930s*. Kendal: World Ship Society, 1993. ISBN 0-905617-64-9. (englanniksi)
* Whitley, M. J.: *Destroyers of World War Two – an international encyclopedia*. Lontoo: Arms and Armour, 1988. ISBN 0-85368-910-5. (englanniksi)
* Gardiner, Robert (toim.): *Conway's All the World's Fighting Ships 1922–1946*. Lontoo, Englanti: Conway Maritime Press, 1987. ISBN 0-85177-146-7. (englanniksi)
* Levy, James P.: *The Royal Navy's Home Fleet in World War II*. New York: Palgrave macmillan, 2003. ISBN 1-4039-1773-6. (englanniksi)

### Viitteet

1. 1 2 3 4 5  naval-history.net - HMS Garland

*G*-luokan hävittäjät

|  |
| --- |
| **Laivueenjohtaja:** *HMS Grenville* |
| **Alukset:** *HMS Gallant* - *HMS Garland* - *HMS Grafton* - *HMS Greyhound* - *HMS Gipsy* - *HMS Glowworm* - *HMS Grenade* - *HMS Griffin* |
| Edeltäjä: *F*-luokka – Seuraaja: *H*-luokka |
Paulína Fialková
**Paulína Fialková** (s. 25. lokakuuta 1992 Brezno) on slovakialainen ampumahiihtäjä.

Fialková kilpaili ampumahiihdon maailmancupissa ensimmäisen kerran Nové Městossa kaudella 2011–2012. Ensimmäiset maailmancupin pisteensä hän saavutti Kontiolahdella maaliskuussa 2014 oltuaan pikakilpailussa kymmenes. Ensimmäisen palkintosijansa hän saavutti oltuaan toinen Tjumenin yhteislähtökilpailussa maaliskuussa 2018. Seuraavalla kaudella hän sijoittui kolmanneksi Pokljukan takaa-ajossa ja toiseksi Hochfilzenin takaa-ajossa. Nové Městossa hän oli pikakilpailussa kolmas ja yhteislähdössä toinen. Ruhpoldingin yhteislähtökilpailussa ja Oslon pikakilpailussa hän oli kolmas. Hän sijoittui maailmancupin kokonaiskilpailussa kuudenneksi, normaalimatkan cupissa toiseksi ja yhteislähtöcupissa kolmanneksi. Kaudella 2019–2020 hän oli Ruhpoldingin takaa-ajossa toinen ja kaudella 2021–2022 Oslon takaa-ajokilpailussa kolmas.

Ruhpoldingin MM-kilpailuissa 2012 Fialková sijoittui pikakilpailussa 86:nneksi ja viestijoukkueen mukana kahdeksanneksi. Nové Měston MM-kilpailuissa 2013 hän oli takaa-ajossa 53, pikakilpailussa 55:s ja viestijoukkueessa kahdeksas. Sotšin olympialaisissa 2014 hän oli pikakilpailussa 72:s ja viestissä 14:s. Kontiolahden MM-kilpailuissa 2015 Fialková sijoittui normaalimatkalla 53:nneksi, pikakilpailussa 89:nneksi, sekaviestissä 17:nneksi ja viestissä 19:nneksi. Oslon MM-kilpailuissa 2016 hän oli takaa-ajossa 23:s, pikakilpailussa 49:s, normaalimatkalla 76:s, viestissä 14:s ja sekaviestissä 17:s. Hockfilzenin MM-kilpailuissa 2017 Fialková sijoittui yhteislähdössä kymmenenneksi, takaa-ajossa 12:nneksi, normaalimatkalla 27:nneksi, pikakilpailussa 31:nneksi, viestissä kahdeksanneksi ja sekaviestissä 12:nneksi. Pyeongchangin olympialaisissa 2018 hän oli normaalimatkalla ja naisten viestissä viides, pikakilpailussa 11:s, sekaviestissä 20:s, yhteislähdössä 21:s ja takaa-ajossa 38:s. Östersundin MM-kilpailuissa 2019 hän sijoittui normaalimatkalla viidenneksi, viestissä kuudes, ýhteislähdössä 12:s, sekaviestissä 12:s ja pikakilpailussa 48:s. Anterselvan MM-kilpailuissa 2020 hän oli yhteislähdössä 15:s, pikakilpailussa 16:s, takaa-ajossa ja viestissä 17:s sekä normaalimatkalla 24:s. Pokljukan MM-kilpailuissa 2021 hän sijoittui pikakilpailussa 13:nneksi, takaa-ajossa 41:nneksi ja normaalimatkalla 50:nneksi. Pekingin olympialaisissa 2022 hän oli takaa-ajosas kymmenes, pikakilpailussa neljästoista, yhteislähdössä 26:s, normaalimatkalla 42:s, sekaviestissä 17:s ja naisten viestissä 19:s.

Fialkova saavutti EM-hopeaa yhteislähtökilpailussa ja sekaviestissä 2016. Rulla-ampumahiihdon MM-kilpailuissa hän on saavuttanut kultaa pikakilpailussa 2013 ja 2018 sekä takaa-ajossa 2013, hopeaa pikakilpailussa ja sekaviestissä 2017, takaa-ajossa 2018 sekä pronssia sekaviestissä 2013 ja takaa-ajossa 2017. Nuorten sarjassa hän sai rulla-ampumahiihdon sekaviestin EM-hopeaa 2011.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  IBU DATACENTER *biathlonresults.com*. Viitattu 24.2.2020.
**Ídan luola** (kreik. Ιδαίο Άντρο, *Idaío Ántro*; myös *Idéo(n) Ándro(n)*) eli **Zeuksen luola** on luola ja arkeologinen kohde Kreetan saarella Kreikassa. Se sijaitsee 1 498 metrin korkeudessa Ídavuoren itärinteellä Nídan tasangon länsilaidalla saaren keskiosissa. Luola tunnetaan myös nimellä *Spiliára tis Voskopoúlas* (Σπηλιάρα της βοσκοπούλας, "Paimentytön luola").

Ídan luola sisältä.
Ídan luola on yksi Kreetan merkittävimmistä luolapyhäköistä. Se oli merkittävä kulttipaikka jo neoliittisella ja erityisesti minolaisella kaudella. Siellä palvottiin minolaisen uskonnon miespuolista nuorta jumalaa, joka kuoli ja syntyi uudelleen vuosittain vuodenaikojen kierron mukaan. Luola säilyi kulttikäytössä pitkään aina antiikin ajalle saakka. Tuolloin jumala yhdistettiin Zeukseen.

Kreikkalaisessa mytologiassa luola esitettiin Zeuksen syntymäluolana tai tarkemmin luolana, johon Rhea kätki vastasyntyneen Zeuksen, jotta Kronos ei nielisi tätä. Kureettien kerrotaan soittaneen ja tanssineen luolan edessä olevalla tasanteella, jotta Kronos ei kuulisi lapsen itkua. Samaa myyttiä kerrotaan tosin myös Díktivuorella sijaitsevasta Díktin luolasta. Asiasta oli antiikin aikana epäselvyyttä, koska Hesiodoksen *Jumalten synty* ei mainitse tarkkaa paikkaa.

Luolan päätila on 40 metriä pitkä ja 50 metriä leveä. Antiikin aikana luolassa kerrotaan olleen norsunluusta tehty valtaistuin Zeuksen kunniaksi. Luolan edustalla on luonnonkallioon hakattu alttari, joka on edelleen nähtävillä. Luolalla järjestettiin vuosittain juhlat. Mytologiassa kuningas Minoksen kerrotaan käyneen luolalla joka yhdeksäs vuosi vastaanottamassa uudet lait isältään Zeukselta. Pythagoraan kerrotaan vierailleen luolalla ja vihkiytyneen Kreetan Zeuksen mysteereihin.

Luolassa on suoritettu arkeologisia kaivauksia kahdesti. Ensimmäiset kaivaukset suoritti Federico Halbherr vuonna 1885. Kaivauksia jatkoi Ateenan arkeologinen seura Giánnis Sakellarákiksen johdolla vuonna 1982. Arkeologisissa kaivauksissa luolasta on löydetty paljon votiiviesineitä. Kaivauksia varten luolan edustalle rakennettiin vaunuja varten kiskot, jotta maa-aines ja talvella luolaan kerääntynyt lumi saataisiin pois.

Luola on avoin yleisölle. Sinne voi laskeutua portaita pitkin.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Ideon Cave in Crete *Explore Crete*. Viitattu 5.10.2015.
2. 1 2  Tuominen-Gialitaki, Merja: *Kreeta. Vieraanvaraisten jumalten saari*, s. 199. Tammi, 2002. ISBN 951-31-2342-1.
3. ↑  The Archaeological Society at Athens *archetai.gr*.  Arkistoitu 14.3.2016. Viitattu 12.9.2017.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Ídan luola** Wikimedia Commonsissa
**Ambulocetus** ("kävelevä valas") on valaiden esimuotona pidetty nisäkässuku. Se oli kolmen metrin pituinen ja 300 kilogramman painoinen. *Ambulocetus* eli 50–48 miljoonaa vuotta sitten, vähän sen jälkeen kun dinosaurukset kuolivat sukupuuttoon.

Ulkonäkö ja käyttäytyminen
--------------------------

*Ambulocetus* eli Aasiassa, nykyisen Pakistanin alueella. Tällöin alueella oli paljon merenlahtia, jokisuistoja ja rannikoita, jotka olivat täydellinen ympäristö *Ambulocetukselle*.
Se vietti suurimman osan ajastaan rannoilla loikoilemassa auringon lämmössä, kuten krokotiilit. Luultavasti *Ambulocetuksen* elämä ja luonne oli samanlainen kuin krokotiililla. Se väijyi veden alla niin, että vain silmät näkyivät, ja nappasi sitten juomaan tulleen eläimen kitaansa.

Ensimmäiset fossiilit löydettiin Pakistanista vuonna 1904.*selvennä* On arvoitus, millainen iho *Ambulocetuksella* oli: se saattoi olla karvainen kuten saukko tai sitten karvaton kuin valas. *Ambulocetuksella* oli räpylät ja pyrstön tilalla voimakas häntä.

* Ambulocetus natansin luuranko.*Ambulocetus natansin* luuranko.
* Ambulocetus natans ja ihminen kokovertailussa.*Ambulocetus natans* ja ihminen kokovertailussa.

Ambulocetusin suhde valaisiin
-----------------------------

Kun *Ambulocetus* vuonna 1904*selvennä* löydettiin, tutkijat saivat vastauksen valaiden alkuperästä. 
Joidenkin tutkijoiden mukaan valaat polveutuvat *Andrewsarchuksen* kaltaisista mesonykeista.
*Ambulocetuksen* korvat, hampaat ja luuranko osoittivat, että se oli selvästi alkeellinen valas, mutta sillä oli myös monia mesonykien piirteitä. Nämä tosiasiat yhdistettynä siihen, että *Ambulocetus* käveli kuivalla maalla, merkitsivät sitä, että kyseessä oli puuttuva lenkki *Andrewsarchuksen* kaltaisten maalla kävelevien mesonykien ja *Basilosauruksen* kaltaisten täydellisesti vesielämään sopeutuneiden valaiden välillä. Se oli samalla vedenpitävä todiste siitä, että valaat ovat kehittyneet maanisäkkäistä. Tämän jälkeen Aasiasta löydettiin lisää primitiivisiä valaita, ja Aasiaa pidetäänkin nyt valaiden syntypaikkana.

Lähteet
-------

1.↑ Haines, Tim & Chambers, Paul: *Esihistoriallinen eläinmaailma*, s. 181. Gummerus, 2007. ISBN 978-951-20-7276-7.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Taksonitunnisteet | 
* Wikidata: Q132405
* Wikispecies: Ambulocetus
* EoL: 4525263
* Fossilworks: 36660
* GBIF: 4832333
* IRMNG: 1059445

 |

 |
**Sekaemissio** tarkoittaa osakeantia, joka on uusmerkinnän ja rahastoannin välimuoto.

Sekaemissiossa osakeyhtiö järjesti alihintaisen uusmerkinnän, jossa osakkeen merkintähinta alitti osakkeen nimellisarvon. Osakepääomaa kuitenkin korotettiin nimellisarvoa vastaavalla määrällä. Nimellisarvon ja merkintähinnan erotus korvattiin siirtämällä osakepääomaan vastaava summa muusta omasta pääomasta.

Sekaemissiota tarvittiin Suomessa vanhan osakeyhtiölain aikana. Lain mukaan osakkeilla oli oltava nimellisarvo. Laissa oli myös ns. *alikurssikielto*: uusmerkintää ei saanut järjestää alikurssiin siten, että merkintähinta olisi alittanut nimellisarvon. Ongelmaksi tuli uusmerkintöjen järjestäminen yhtiöissä, joiden kurssi alitti nimellisarvon. Uusmerkintä olisi ollut vaikea järjestää korkeampaan merkintähintaan kuin mitä vanhojen osakkeiden hinta oli. Ratkaisuksi sallittiin sekaemissio, jossa osakkeet voitiin merkitä nimellisarvoa alempaan arvoon. Alitus korvattiin siirtämällä erotus osakepääomaan muusta omasta pääomasta.

Alikurssikielto on poistettu, minkä johdosta sekaemissiota koskevaa sääntelyäkään ei enää tarvittu nykyisessä osakeyhtiölaissa.

Sekaemissio voitiin toteuttaa esimerkiksi siten, että neljällä maksullisella osakkeella sai merkitsijä myös yhden ilmaisen osakkeen.

Sekaemissio on ollut mahdollinen myös mm. Ruotsissa ja Norjassa.

Katso myös
----------

* Maksullinen osakeanti
* Maksuton osakeanti

Lähteet
-------

1. 1 2  Vilen, Olli: Uuden osakeyhtiölain vaikutukset osakeyhtiön pääomarakenteeseen, varojenjakoon ja verotukseen (Arkistoitu – Internet Archive), 2007
2. 1 2  Hallituksen esitys Eduskunnalle laeiksi osakeyhtiölain, osuuskuntalain 79 c §:n sekä kirjanpitolain 22 ja 33 §:n muuttamisesta HE 10/1983
3. ↑  Taloustiedon taloussanasto, Taloustieto r.y. 1987
**Irlannin maaliitto** (engl. *Irish Land League*) oli Irlannissa vuosina 1879–1881 toiminut vaikutusvaltainen poliittinen järjestö, joka kamppaili maanvuokraajien etujen puolesta. Liiton perusti lokakuussa 1879 Michael Davitt, jolla oli tausta feeniläisessä liikkeessä. Davittin pyynnöstä Irlannin home rule -liikettä Ison-Britannian parlamentissa johtanut Charles Parnell ryhtyi myös maaliiton puheenjohtajaksi. Maaliitto vastusti Irlannin vallinnutta maanomistusjärjestelmää ja sen päätavoitteina oli taata maanvuokraajille pysyvä hallintaoikeus maahan, kohtuullinen vuokra sekä oikeus myydä vapaasti eteenpäin hallintaoikeutensa. Nämä tavoitteet tunnettiin nimellä "kolme f:ää" (*fair rent*, *fixity of tenure* ja *free sale*).

Maaliitto harjoitti laajamittaista poliittista agitaatiota ja kutsui irlantilaiset taisteluun niitä maanomistajia vastaan, jotka olivat kohdelleet vuokralaisiaan huonosti tai laittomasti. Liitto saattoi julistaa tällaisten maanomistajien tiloja "pannaan", jolloin heidän palvelusväkensä painostettiin eroamaan, kauppiaiden ei annettu myydä heille ja heidän postinkulkuaan haitattiin, kunnes heidän oli mahdotonta saada uutta työväkeä tiloilleen. Vuonna 1880 maaliitto kohdisti tällaisen kampanjan Mayossa asuneeseen tilanhoitaja Charles Boycottiin. Hänen nimestään syntyi tämän seurauksena sana *boikotti*.

Maaliitto sai suuren kannatuksen ja runsaasti rahoitusta amerikanirlantilaisilta tukijoiltaan Yhdysvalloista. Liiton suurin voitto oli William Gladstonen liberaalin hallituksen vuonna 1881 läpi ajama maalaki eli Land Act, joka määräsi maanomistajat perimään "kohtuullista vuokraa" ja antoi maanvuokraajille turvan laittomia häätöjä vastaan. Kun Parnell ja maaliitto tästä huolimatta jatkoivat agitaatiotaan, Gladstonen hallitus määräsi 13. lokakuuta 1881 Parnellin ja useita liiton johtajia pidätettäviksi. Kun maaliitto vastasi tähän vaatimalla kaikkia maanvuokraajia pidättäytymään vuokranmaksusta, hallitus lakkautti koko järjestön 30. lokakuuta. Parnell ja muut vapautettiin seuraavan vuoden maaliskuussa heidän päästyään sopuun Gladstonen kanssa.

Lähteet
-------

1. 1 2  Land League (englanniksi) *Encyclopædia Britannica Online Academic Edition*. Viitattu 15.4.2014.
2. 1 2 3 4  Risto Kari: *Historian ABC: Kaikkien aikojen valtiot 2*, s. 182. Tammi. Helsinki 2001.
**Peter Andersson** (s. 29. elokuuta 1965 Örebro) on ruotsalainen, puolustajana pelannut jääkiekkoilija ja jääkiekkovalmentaja. Hän edusti Ruotsin maajoukkuetta Albertvillen olympialaisissa 1992 ja neljissä MM-kilpailuissa, joissa hän saavutti yhden MM-hopean ja kaksi MM-pronssia. Hän voitti alle 18-vuotiaiden Euroopan-mestaruuden vuonna 1982.

Andersson edusti kausina 1981–1983 Örebro IK:ta ja siirtyi sitten pääsarjajoukkue Färjestad BK:hon, jossa hän pelasi kuusi kautta ja voitti Ruotsin-mestaruuden vuosina 1986 ja 1988. Kausina 1989–1992 Andersson edusti Malmö IF:ää, jossa hän voitti Ruotsin-mestaruuden vuonna 1992. NHL-seura New York Rangers oli varannut Anderssonin jo vuoden 1983 varaustilaisuuden neljännellä kierroksella 73. varausvuorolla, ja kausina 1992–1994 Andersson pelasi Rangersissa ja Florida Panthersissa yhteensä 47 runkosarjaottelua, joissa hän teki kuusi maalia ja antoi 13 maalisyöttöä. Tämän jälkeen hän pelasi Malmö IF:ssä, saksalaisseura Düsseldorfer EG:ssä, italialaisessa HC Bolzanossa ja sveitsiläisseura HC Luganossa. Hän voitti Saksan-mestaruuden vuonna 1996, Italian-mestaruuden vuonna 1997 ja Sveitsin-mestaruuden vuonna 1999. Hänen viimeinen täysi pelikautensa oli Malmössä kaudella 2004–2005.

Andersson toimi Malmö Redhawksin general managerina kausina 2005–2008. Seuraavalla kaudella hän toimi Malmön apulaisvalmentajana ja siirtyi kesken kauden Örebro HK:n päävalmentajaksi, missä tehtävässä hän pysyi kauden 2012–2013 loppuun saakka. Seuraavina kolmena kautena hän oli Sveitsissä HC Luganon apuvalmentajana. Kaudet 2016–2020 hän oli Malmö Redhawksin päävalmentaja. Kaudeksi 2020–2021 hän siirtyi Brynäs IF:n päävalmentajaksi mutta sai potkut ennen kauden viimeisiä otteluita. Hän on toiminut lokakuusta 2022 alkaen sveitsiläisseura Lausannen apuvalmentajana.

Peter Anderssonin pojista Rasmus Andersson on pelannut NHL:ssä ja Calle Andersson on myös pääsarjatason jääkiekkoilija.

Lähteet
-------

1. 1 2  Peter Andersson Sveriges olympiska kommitté. Viitattu 5.6.2020. (ruotsiksi)
2. 1 2 3 4 5 6 7 8 9  Peter Andersson *Eliteprospects*. Viitattu 5.6.2020. (englanniksi)
3. ↑  Ny röst i båset – Peter Andersson tar över Brynäs  25.3.2020. Svt. Viitattu 5.6.2020. (ruotsiksi)
*Tämä artikkeli kertoo kidutus- ja teloitusmenetelmästä. Seivästämiseksi kutsutaan myös heinän tai viljan nostamista kuivumaan seipäille.*

Vanhan puukaiverruksen mukaan Vlad III teloitti monia seivästämällä.
Peräaukon kautta seivästettu ihminen. Kirjankuvitusta 1500-luvun lopulta.
**Seivästäminen** on kidutus- ja teloitusmenetelmä, jossa ihmisen vartalo lävistetään seipäällä tai paalulla, yleensä pitkittäissuunnassa. Uhri jätetään riippumaan seipääseen, minkä tarkoituksena on aiheuttaa hidas ja tuskallinen kuolema. Menetelmä kehitettiin nykyisen Lähi-idän alueella tuhansia vuosia sitten.

Seivästämisestä on olemassa useita eri muunnoksia. Käytettävä seiväs saattoi olla terävä, mutta usein käytettiin tylppää seivästä, joka ei vahingoittanut elintärkeitä elimiä ja pitkitti näin seivästetyn kärsimystä jopa 3–5 päivään. Seiväs saatettiin työntää läpi uhrin vatsasta, kyljestä, suusta, emättimestä tai peräaukosta. Seiväs läpäisi usein uhrin rintakehän, jolloin seipään kärki tuettiin teloitettavan leukaan, jotta hän ei valuisi seivästä pitkin alas. Seivästämistä edelsi usein julkinen kiduttaminen, raiskaus tai muunlainen pahoinpitely ja nöyryytys.

Seivästämistä käytettiin Afrikan zulujen keskuudessa rangaistuksena pelkuruudesta ja Puolassa valtiopetoksesta. Valakian voivodi Vlad III "Seivästäjä" ja Venäjän tsaari Iivana Julma käyttivät molemmat seivästämistä tehokkaasti hyväkseen surmatessaan sotavankeja ja poliittisia vihollisiaan. Tsaari Pietari Suuri seivästytti monia petoksesta syytetyn poikansa ystäviä. Seivästäminen tunnettiin myös muun muassa Rooman imperiumissa eräänä teloituskeinona.

Lähteet
-------

* Reid, James R.: *Crisis of the Ottoman Empire*. Stuttgart: Steiner, 2000. ISBN 3-515-07687-5. (englanniksi)

### Viitteet

1. ↑  Reid 2000, 440
Kuva 1. Prosessikaaviot NIL:lle ja SFIL:lle. Substraattia kuvataan tumman sinisellä värillä. Vasemmalla muottia kuvataan punaisella ja resistiä keltaisella värillä. Oikealla vaalean sinisellä värillä kuvataan muottia. Keltainen väri kuvaa fotopolymeroituvaa kerrosta ja vihreä väri siirtokerrosta. UV-valotusta kuvataan kuvan yläreunassa olevilla nuolilla.
**Nanopainatuslitografia** jaetaan yleensä NIL (nanoimprint lithography)- ja SFIL (step and flash imprint lithography)-menetelmiin. NIL-menetelmässä (kuva 1 vasemmalla) substraatin pintaan levitetään resistikerros, minkä jälkeen muotti painetaan kiinni substraattiin kuvioiden siirtämiseksi resistiin. Resistinä käytetään termoplastista materiaalia, joka kuumennetaan siirtymälämpötilan yläpuolelle nestemäisen käyttäytymisen aikaansaamiseksi. Kun muotti on paikallaan, resisti jäähdytetään siirtymälämpötilan alapuolelle sen kiinteyttämiseksi, jonka jälkeen muotti irrotetaan. Puristetuilta alueilta poistetaan ylimääräinen resisti substraatin pinnan paljastamiseksi epäisotrooppisella etsauksella. NIL-menetelmässä voidaan myös käyttää termoplastin sijaan UV-säteilyllä kovetettavaa resistiä. 

SFIL-menetelmässä (kuva 1 oikealla) substraatin pintaan levitetään siirtokerros (*transfer layer*), joka on yleensä jotain orgaanista ainetta kuten fotoresistiä. Tämän jälkeen muotti tuodaan siirtokerroksen lähelle ja niiden väliin laitetaan pisara fotopolymeroituvaa organopiitä. Seuraavaksi muotti painetaan kiinni siirtokerrokseen ja rakennetta valotetaan UV-säteilyllä muotin läpi. Sen jälkeen muotti irrotetaan ja siirtokerros kuvioidaan O2-RIEllä organopiistä olevan etsausesteen toimiessa maskina. Lopuksi etsauseste poistetaan, jolloin substraatin pintaan jää siirtokerrosmaski. 

Sekä NIL- että SFIL-menetelmien muotit tehdään yleensä elektronisuihkulitografialla. SFIL-muotin on oltava läpinäkyvä, mutta NIL-muotti voi olla valoa läpäisemätönkin. Muoteille voidaan joutua tekemään erilaisia pintakäsittelyjä tarttumisen estämiseksi. Nanopainatuslitografia ja erityisesti SFIL-menetelmä on vielä kehitysvaiheessa, mutta kyseessä on fotolitografiaa halvempi ja yksinkertaisempi menetelmä. NIL:n etuna on SFIL:iin nähden se, ettei UV-valotusta ja etsausestekerrosta tarvita, mutta SFIL:ssä muotin kohdistus on helpompaa. Nanopainatus on massatuotantoprosessi, jolla on periaatteessa mahdollista tehdä jopa alle 10 nanometrin rakenteita. Mahdollisia sovelluksia nanopainatuslitografialle ovat fotoniikka, resonaattorit, kvanttipisteet ja -langat sekä kehätransistorit.

Lähteet
-------

Guo, L.J.: Recent progress in nanoimprint technology and its applications.  *JOURNAL OF PHYSICS-LONDON-D APPLIED PHYSICS*, 2004, s. 123 141.  IOP Publishing Ltd.