recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Punainen heisipuu** (*Kalina krasnaja*) on Vasili Šukšinin oman romaaninsa pohjalta käsikirjoittama ja ohjaama neuvostoliittolainen draamaelokuva vuodelta 1974. Šukšin näyttelee itse myös pääosaa, vankilasta vapautuvaa rikollista joka yrittää aloittaa uutta elämää. Sekä romaania että elokuvaa pidetään Šukšinin pääteoksina, ja Jegorin rooli oli hänelle itselleen hyvin läheinen. Elokuva jäi nuorena kuolleen Šukšinin viimeiseksi, ja hän oli sitä tehdessään jo vakavasti sairas.

*Punaisen heisipuun* sanotaan yhdistävän taitavasti arkipäivän kuvauksen ja huumorin neuvostoyhteiskunnan kritiikkiin.

Juoni
-----

Nuori Jegor vapautuu vankilasta ja menee ensi kertaa tapaamaan kirjeenvaihtoystäväänsä Ljubaa. He rakastuvat, mutta miehen entisen elämän viholliset eivät jätä tätä rauhaan.

Rooleissa
---------

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
|  Vasili Šukšin  | … |  Jegor
  |
|  Lidija Fedosejeva-Šukšina  | … |  Ljuba
  |
|  Ivan Ryžov  | … |  
  |
|  Marija Skovrtsova  | … |  
  |
|  Aleksei Vanin  | … |  
  |
|  Marija Vinogradova  | … |  
  |
|  Ofimija Bystrova  | … |  
  |
|  Žanna Prohorenko  | … |  
  |
|  Lev Durov  | … |  
  |
|  Nikolai Pogodin  | … |  
  |
|  Georgi Burkov  | … |  
  |
|  Tatjana Gavrilova  | … |  
  |

Vastaanotto
-----------

*Punainen heisipuu* oli Neuvostoliitossa vuoden katsotuin elokuva. Se voitti Bakussa pidetyn Yleisliittolaisen elokuvafestivaalin pääpalkinnon ja kolme palkintoa Berliinin elokuvajuhlilla, muun muassa kansainvälisen kriitikkojärjestön Fiprescin palkinnon. Suomessa elokuva tuli ensi-iltaan vuonna 1975 ja sai 18 101 teatterikatsojaa, millä se sijoittui vuoden 242 ensi-iltaelokuvien joukossa sijalle 90. Elokuva on esitetty Suomen televisiokanavilla 1984 ja 2001.

Elokuva herätti ihastusta myös länsimaissa uudenlaisen realismin esittämisestä neuvostoelokuvassa. *The Washington Postin* jutussa, joka julkaistiin *Helsingin Sanomien* pääkirjoitussivulla huhtikuussa 1974, amerikkalaiskirjeenvaihtaja Robert Kaiser piti yllättävänä rikollisen nostamisen päärooliin ja kommunistisen puolueen ihannoinnin jättämisen taka-alalle huolimatta vuonna 1972 sen antamasta määräyksestä, että neuvostoelokuvan pääteemana tulisi aina olla kommunismin ja puolueen ylistys.

Lähteet
-------

1. ↑  Punainen heisipuu *Kirjasampo*. Viitattu 22.4.2018.
2. 1 2  Hannu Salmi: Vasili Shukshin: *Punainen heisipuu* (Kalina krasnaja, 1974) *Elokuvan kulttuurihistoriaa 1950-luvun lopulta nykypäivään -sivusto*. Turun yliopisto. Viitattu 22.4.2018.
3. ↑  Lauri Piispa: Ihmiskasvoista elokuvaa. Lyhyt katsaus Neuvostoelokuvan kuusikymmenlukuun *Wider Screen*.  4/2004. Viitattu 22.4.2018.
4. ↑  Pentti Stranius: Kapinallinen Vasili Shuksin – Stenka Razin -inkarnaatio? *Wider Screen*.  2/2000. Viitattu 22.4.2018.
5. ↑  Clarke Fountain: Kalina Krasnaya, Synopsis *Allmovie*. Viitattu 22.4.2018.
6. ↑  Awards 1975 Fipresci. Viitattu 22.4.2018.
7. ↑  Suomen katsotuimmat elokuvat vuonna 1975 *Elokuvauutiset*. Viitattu 22.4.2018.
8. ↑  Punainen heisipuu (elokuva) Elonet.
9. ↑  Kaiser, Robert: Uusi, realistinen neuvostoelokuva.  *Helsingin Sanomat*, 22.4.1974, s. 2. Näköislehti (maksullinen).
**SC Cambuur-Leeuwarden** (aikaisemmin **BVO Cambuur-Leeuwarden**) on alankomaalainen Leeuwardenin kaupungissa pelaava jalkapalloseura. Se perustettiin 19. kesäkuuta 1964. Seura pelaa Alankomaiden toiseksi korkeimmalla sarjatasolla Eerste divisiessä.

Ensimmäisen kerran se pelasi Eredivisiessä kaudella 1992–93 ja siltä kaudelta on myös seuran historian paras sijoitus 14. Edellisen kerran SC Cambuur on pelannut Eredivisiessä kaudella 1999–00, kunnes nousi kauden 2012–13 päätteeksi jälleen pääsarjaan Eerste Divisien voittajana.

Joukkueen kotistadion on vuonna 1936 rakennettu Cambuurstadion, jonka seura myi talousvaikeuksissa vuonna 2006. Seuran logo on hollantilaisen aatelissuvun *Camminghan* vaakuna. Suvulla oli kartano lähellä Leeuwardenia. Vaakunasta tulevat myös joukkueen värit sininen ja keltainen. SC Cambuurin paikallisvastustaja ja perinteikäs kilpakumppani on Friisinmaan suurseura SC Heerenveen.

Merkittäviä entisiä pelaajia
----------------------------

* Foeke Booy Alankomaat
* Jan Bruin Alankomaat
* Michael Mols Alankomaat
* Jaap Stam Alankomaat

Lähteet
-------

* SC Cambuur-Leeuwardenin viralliset sivut
*
Suomen Pariisin-suurlähetystön rakennus.
**Suomen Pariisin-suurlähetystö** (ransk. *Ambassade de Finlande, Paris*) on Suomen ulkomainen edustusto Ranskan pääkaupungissa Pariisissa. Edustustoa on syyskuusta 2022 lähtien johtanut suurlähettiläs Matti Anttonen.

Ranska tunnusti Suomen itsenäisyyden ensimmäisten valtioiden joukossa 4. tammikuuta 1918. Suomen asianhoitaja nimettiin 14. helmikuuta 1918. Carl Enckell lähetettiin Ranskaan ensimmäisen maailmansodan jälkeisen Pariisin rauhanneuvottelujen vuoksi, mutta Suomen Ranskan suurlähettilääksi hänet nimitettiin vasta 16. elokuuta 1919.

Suurlähetystön osoitte on "1 Place de Finlande" eli "Suomenaukio 1". Aukio sai nimensä Suomen suurlähetystön pyynnöstä, joka oli vuonna 1961 muuttanut aukiolle avautuvaan rakennukseen. Pariisin kaupunginvaltuusto päätti heinäkuussa 1962 nimetä aukion "Place de Finlande" eli Suomenaukioksi. Tasavallan presidentti Urho Kekkonen, joka oli virallisella vierailulla Ranskassa, vihki aukiot käyttöön lokakuussa 1962.

Katso myös
----------

* Luettelo Suomen diplomaattisista edustajista Euroopassa

Lähteet
-------

1. ↑  Pariisin-suurlähetystö *Suomi ulkomailla, finlandabroad.fi*. Suomen suurlähetystö, Pariisi. Viitattu 12.8.2023.
2. ↑  Uudet suurlähettiläät Osloon, Pariisiin ja Prahaan sekä sivuakkreditointi Papua-Uuteen-Guineaan  25.2.2022. Ulkoministeriö via valtioneuvosto.fi. Viitattu 12.8.2023.
3. ↑  Suomi ja Ranska - Edustautumisen historia Ranskassa *Suomi ulkomailla, finlandabroad.fi*. Viitattu 12.8.2023.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Suomen Pariisin-suurlähetystö** Wikimedia Commonsissa

* Suomi ulkomailla: Ranska (finlandabroad.fi)
* Suomen edustustot ulkomailla (um.fi)
Isabel Preysler
**María Isabel Preysler Arrastía** (s. 18. helmikuuta 1951) on filippiiniläinen toimittaja ja juontaja.

Nuoruus
-------

Preysler syntyi Manilassa, Filippiineillä, vauraan kuusilapsisen perheen kolmantena lapsena ja hän kävi nuorena yksityisen roomalaiskatolisen koulun. Preyslerin isä oli Philippine Airlinesin johtaja ja äiti omisti Manilassa yrityksen.

Ura
---

Nuoruudessaan Preysler oli malli ja hän osallistui kauneuskilpailuihin ja hyväntekeväisyystapahtumiin, joista muutamasta hän voitti tittelin. Ollessaan 18-vuotias, Preysler muutti tätinsä ja setänsä luokse Madridiin, Espanjaan opiskellakseen *Mary Ward Collegessa*, Espanjan irlantilaiskatolilaisessa yliopistossa, missä hän opiskeli kirjanpitoa.

Preysler aloitti uransa toimittajana espanjalaisessa *¡Hola!*-lehdessä ja hänen ensimmäinen haastateltavansa oli Julio Iglesias. Vuonna 1984 Preysler juonsi espanjalaista lifestyle-ohjelmaa *Hoy en Casa* ja on sittemmin juontanut muitakin tv-ohjelmia. Vuonna 2001 Preysler oli Walesin prinssi Charlesin kunniavieraana avaamassa tämän espanjalaista puutarhaa Englannissa. Kolme vuotta myöhemmin, vuonna 2004, hän toimi David ja Victoria Beckhamin tervetulojuhlien juontajana omassa talossaan. Preysleristä ja Victoria Beckhamista tuli läheisiä ystäviä ja heidät kuvattiin usein yhdessä ostoksilla Madridissa.

*¡Hola!*-lehden lukijat äänestivät vuosina 1991, 2002 ja 2006 Preyslerin Espanjan tyylikkäimmäksi ja parhaiten pukeutuvaksi naiseksi.

Yksityiselämä
-------------

Vuonna 1970 Preysler esiteltiin laulaja Julio Iglesiakselle, joka oli juuri solminut levytyssopimuksen. Seitsemää kuukautta myöhemmin, 29. tammikuuta 1971, pari vihittiin. He olivat naimisissa seitsemän vuotta ja saivat kolme lasta, Chabeli Iglesias, Julio Iglesias Jr. ja Enrique Iglesias. Pari kuitenkin erosi vuonna 1979.

Preysler meni naimisiin Carlos Falcón kanssa vuonna 1980. He saivat yhteisen tyttären, mutta erosivat pian. Myöhemmin Preysler meni naimisiin Espanjan entisen valtiovarainministerin Miguel Boyerin kanssa ja saivat yhden lapsen.

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Espanja
* Saksa
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana

 |

 |

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.
**Jörgen Pettersson** (s. 1964) on ruotsalainen saksofonisti.

Pettersson opiskeli Tukholman kuninkaallisessa musiikkikorkeakoulussa ja sai ensimmäisenä saksofonistina oppilaitoksen solistidiplomin merkin kera. Hän opiskeli myös Jean-Marie Londeix'n johdolla Bordeaux'n konservatoriossa, jossa voitti ensipalkinnon (*Premier Prix*). Pettersson on osallistunut kymmenissä maissa konsertteihin ja festivaaleihin sekä solistina että muissa toimenkuvissa. Vuonna 2016 hänet valittiin Svensk Musikvår -tapahtuman festivaalijohtajaksi sen uudelleen käynnistämisen yhteydessä. Petterssonia varten on sävelletty lukuisia uusia teoksia; hän on tehnyt läheistä yhteistyötä sekä ruotsalaisten että ulkomaalaisten säveltäjien kanssa. Lisäksi hän on tehnyt taiteenlajien rajat ylittävää yhteistyötä koreografien ja kirjailijoiden kanssa.

Pettersson aloitti vuonna 1984 soittamisen Stockholm Saxophone Quartetin (*Stockholms Saxofonkvartett*) jäsenenä. Hän on ollut jäsenenä myös KammarensembleNissa ja Ensemble Sonissa. Vuonna 2014 Pettersson valittiin Ruotsin kuninkaallisen musiikkiakatemian jäseneksi. Vuonna 2017 hänestä tuli Ruotsin säveltäjäliiton (*Föreningen svenska tonsättare*) kunniajäsen. Hänelle on myönnetty Ruotsin säveltäjäliiton tulkitsijapalkinto (*Interpretpris*), ja vuonna 2018 Ruotsin säveltäjäliitto myönsi *Musikens Möjliggörare* -tunnustuksen Svensk Musikvårin festivaalijohtajana toimineelle Jörgen Petterssonille ja saman tapahtuman tuottajalle Mattias Rodrickille.

Lähteet
-------

1. ↑  Notice de personne Bibliothèque nationale de France
2. 1 2 3 4  Musikens Möjliggörare 2018 tilldelas Jörgen Pettersson och Mattias Rodrick Föreningen svenska tonsättare
3. ↑  Om Jörgen Jörgen Pettersson
4. ↑  Jörgen Pettersson, saxofon Svensk Musikvår
5. ↑  Hedersmedlemmar och passiva medlemmar Föreningen svenska tonsättare

Aiheesta muualla
----------------

* Jörgen Pettersson: viralliset sivut (englanniksi), (ruotsiksi)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
	+ 2
* VIAF
	+ 2

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |

 |
Lvivin valtionooppera ja -balettiteatteri
**Lvivin valtionooppera ja -balettiteatteri** (ukr. Львівский дежавний академічний театр опери та балету ім. С. Крушельницької, *Lvivin valtiollinen, akateeminen ooppera- ja balettiteatteri S. Krušelnytskan kunniaksi*, aiemmin myös ukr. Львівський національний академічний театр опери та балету ім. С. Крушельницької), rakennettiin 1897–1900 nimellä *Städtisches Theater* silloin Lemberg-nimisessä kaupungissa. Se avattiin 4. lokakuuta 1900, ja avajaisiltana esitettiin Wladislaw Zelenskin ooppera *Janek*.

Vuosien kuluessa teatterilla on ollut useita eri nimiä. Vuonna 1919 laitos nimettiin *Teatr Miejskiksi* ja uudestaan 1939, jolloin nimeksi tuli *Teatr opery i baleta*. 1956 nimeksi vaihtui ukrainalaisen runoilijan Ivano Frankon kunniaksi *Teatr opery i baleta im. Ivana Franka*. Taloa kunnostettiin ja uusittiin vuosina 1979–1984, ja uudelleen vuonna 1999. Sitä seuraavana vuonna se sai ukrainalaista oopperalaulajaa Solomija Krušelnytskaa kunnioittavan nimen. Vuonna 2005 teatteri sai kansallisen teatterin aseman, ja nykyisen valtiollisen teatterin nimityksen se sai 2000, jolloin se nimettiin oopperalaulaja Solomija Krušelnytskan kunniaksi.

Saliin mahtuu noin tuhat katsojaa.

Kuvia
-----

* 
* 
* 
* Teatteri 20 hryvnian setelissäTeatteri 20 hryvnian setelissä

Lähteet
-------

1. 1 2  Opera House, Lviv Krushelnitskaya State Academic Theatre of Opera and Ballet (Lviv) *worldwalk.info*. Viitattu 15.6.2022 (englanniksi). (englanniksi)
2. 1 2  N. М. Truš: Львівський національний академічний театр опери та балету *Entsyklopedija Sutšasnoja Ukrajiny – Encyclopedia of Modern Ukraine, esu.com.ua*.  2017. Viitattu 15.6.2022. (ukrainaksi)
3. ↑  Lviv National Academic Theater of Opera and Ballet, Internet Encyclopedia of Ukraine, päivitetty 2016, viitattu 3.10.2023 (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Lvivin valtionooppera ja -baletti** Wikimedia Commonsissa

* Oopperan kotisivut (Arkistoitu – Internet Archive) (ukrainaksi, englanniksi ja venäjäksi)

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Maantieteelliset | 
* EUTA theatre
* Structurae

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |

 |
**Northern Kings** on suomalainen, vuonna 2007 perustettu sinfonista metallimusiikkia esittävä lauluyhtye. 

Yhtyeen jäseniä ovat Marko Hietala (ex-Nightwish, Sinergy, Tarot, Sapattivuosi), Tony Kakko (Sonata Arctica), Jarkko Ahola (Teräsbetoni, AHOLA, ex-Dreamtale) ja Juha-Pekka Leppäluoto (Charon, Harmaja, Poisonblack). Ensilevyllään yhtye esittää kasarihittien heviversioita. Ensisinglenä 26. syyskuuta 2007 julkaistiin versio Tina Turnerin kappaleesta "We don't need another hero".

Yhtyeen ensimmäinen albumi *Reborn* julkaistiin 31. lokakuuta 2007. Metallin eri tyylit vaihtelevat kappaleiden välillä, mutta varsinaisesti tyyli on sinfonista metallia. Projektin suunnitteluvaiheessa siitä käytettiin humoristisia nimiä *Helldivo* ja *Killdivo* (vrt. Il Divo).

Northern Kings esiintyi ensimmäisen kerran suurelle yleisölle Radio Rock Finlandia -tapahtumassa, Helsingissä 5. joulukuuta 2007 ilman Marko Hietalaa. Yhtyeelle jaettiin esiintymisen jälkeen kultalevyt *Reborn* -albumin myytyä kultaa Suomessa.
Myöhemmin yhtye nähtiin yhdessä elokuussa 2010 Helsingin Tavastialla sekä Kemissä Satama Open Airissa. Yhtye palasi tauolta vuonna 2022 ja nähtiin kesällä lauteilla mm. Tuska-festivaaleilla.

Yhtye julkaisi toisen pitkäsoittonsa *Rethroned* 19. marraskuuta 2008.

Diskografia
-----------

### Albumit

* *Reborn*  (Warner Music Finland, 31. lokakuuta 2007)
* *Rethroned*  (Warner Music Finland, 19. marraskuuta 2008)

### Singlet

* We Don't Need Another Hero (2007)
* Hello (2007)
* Kiss From a Rose (2008)
* Lapponia (2010)

Lähteet
-------

1. ↑  Merja Asikainen: Northern Kings haastaa Il Divon  7.9.2007. Ilta-Sanomat. Viitattu 15.12.2007.
2. ↑  Suomalaiset metallimuusikot perustivat lauluyhtyeen  4.9.2007. Yleisradio. Viitattu 15.12.2007.
3. ↑  Levy: Northern Kings - Rethroned  19.11.2008. Meteli.net. Viitattu 2.12.2008.

Aiheesta muualla
----------------

* Northern Kings Myspacessa (englanniksi)
* Northern Kings Last.fm:ssä (englanniksi)
**Pariisin rauha** oli 20. marraskuuta 1815 allekirjoitettu rauhansopimus, joka päätti lopullisesti Napoleonin sodat.

Kuudennen liittokunnan sodan päätteeksi Ranska oli allekirjoittanut toukokuussa 1814 ensimmäisen Pariisin rauhan. Elballe karkotettu Napoleon oli kuitenkin onnistunut seuraavana vuonna palaamaan lyhyeksi aikaa valtaan Ranskassa ja perustamaan niin sanotun satapäiväisen keisarikunnan, jolloin edellisen sodan voittajavaltiot kokosivat vielä seitsemännen liittokunnan ja löivät Napoleonin joukot Waterloon taistelussa 18. kesäkuuta 1815. Napoleon luopui toistamiseen vallasta neljä päivää myöhemmin. Kun hänet oli viety karkotukseen Saint Helenan saarelle, solmittiin marraskuussa uusi rauhansopimus Ranskan sekä liittoutuneiden Ison-Britannian, Itävallan, Preussin ja Venäjän välillä.

Kun vuoden 1814 rauhansopimus oli kohdellut hävinnyttä Ranskaa varsin lempeästi, nyt voittajat määräsivät sille selkeämmin rankaisevat rauhanehdot. Vuoden 1792 rajojen sijasta Ranskalle määrättiin nyt vuoden 1790 alussa voimassa olleet rajat, eli Ranska menetti Savoijin ja Saarin alueet. Se joutui luovuttamaan raja-alueita Itävallalle, Preussille, Alankomaille, Sveitsille ja Sardinialle. Lisäksi Ranska joutui maksamaan 700 miljoonan frangin edestä sotakorvauksia ja sen alueelle määrättiin asetettaviksi kolmesta viiteen vuoteen 150 000 miehen suuruiset miehitysjoukot, joiden ylläpidon Ranska joutuisi itse maksamaan. Ranska määrättiin myös palauttamaan Napoleonin joukkojen Saksasta ja Italiasta ryöstämät taideaarteet. Varsinkin Saksassa näitäkin rauhanehtoja pidettiin liian lievinä Ranskalle. Miehitysjoukkojen poisvetämisestä Ranskasta sovittiin vuoden 1818 Aachenin konferenssissa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Treaties of Paris (englanniksi) *Encyclopædia Britannica Online Academic Edition*. Viitattu 28.2.2014.
2. 1 2 3  *Ihmiskunnan kronikka 1739–1860*, s. 694–697. Gummerus 1988.
**Perelutši** (ven. Перелучи) on kylä Novgorodin alueen Borovitšin piirin Opetšenski Posadin kunnassa Venäjällä. Se sijaitsee lähellä Mstajokeen laskevan Uverin suuta 26 kilometriä kuntakeskuksesta kaakkoon. Kylässä on 420 asukasta (vuonna 2012).

Perelutši on Opetšenski Posadin kunnan toiseksi suurin asutuskeskus. Vuoteen 2010 saakka se muodosti yhdessä lähikylien kanssa oman kuntansa. Kylään johtaa päällystetty maantie kuntakeskuksesta. Sieltä on linja-autoyhteys Borovitšiin. Perelutšissa toimii maatalousyritys ja puunjalostuslaitos. Palveluihin kuuluvat lastentarha, keskikoulu, kulttuuritalo, kirjasto, lääkintäasema, posti, muutama kauppa ja bensiiniasema.

Kylä koostuu etupäässä puutarhapalstojen ympäröimistä puisista omakotitaloista sekä muutamasta yksi- ja kaksikerroksisesta kunnallisesta asuintalosta. Sen rakennusmuistomerkkejä ovat 1800-luvun toisella puoliskolla rakennettu tsasouna ja vuosisadan lopulta peräisin oleva Uverjoen pato. Lähistöllä sijaitsee 500–900-lukujen kurgaanihautoja sekä 700–1200-luvuilta peräisin oleva muinaislinna.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Generalnyi plan Opotšenskogo selskogo poselenija Borovitšskogo raiona Novgorodskoi oblasti  2012. Veliki Novgorod:  Grad-Info.  Arkistoitu 3.7.2016. Viitattu 28.8.2012. (venäjäksi)
**Østfoldin lääni** (norj. *Østfold fylke*) on Norjan lääni maan kaakkoisosassa Østlandetin alueella. Se sijaitsee Oslon kaupungin kaakkoispuolella Oslonvuonon itärannalla ja rajautuu etelässä ja idässä Ruotsiin sekä pohjoisessa Akershusin lääniin. Vuonon toisella puolella ovat Vestfoldin lääni ja Buskerudin lääni. Østfoldin hallinnollinen keskus on Sarpsborg. Läänissä on 289 867 asukasta (vuonna 2016) ja sen pinta-ala on 4 180,68 neliökilometriä.

Østfold on saanut nimensä Oslonvuonon vanhasta nimestä Fold: Øst-fold tarkoittaa aluetta Foldin itäpuolella. Se on Norjan varhaimmin asutettuja alueita, josta on löytynyt kalliopiirroksia ja pronssikautisia hautakumpuja. 

Vuoden 2020 alussa Østfold yhdistettiin Akershusin ja Buskerudin läänien kanssa Vikenin lääniksi. Vuonna 2022 Norjan parlamentti päätti kuitenkin lakkauttaa Vikenin läänin vuoden 2024 alussa. Samalla Østfoldin lääni perustettiin uudelleen.

Kunnat
------

Østfoldin lääniin kuuluu yhteensä 18 kuntaa:

|  |  |
| --- | --- |
| * Aremark
* Askim
* Eidsberg
* Fredrikstad
* Halden
* Hobøl
* Hvaler
* Marker
* Moss
 | * Rakkestad
* Rygge
* Rømskog
* Råde
* Sarpsborg
* Skiptvet
* Spydeberg
* Trøgstad
* Våler
 |

Lähteet
-------

1. 1 2  Arealstatistikk for Norge 2014 Kartverket.  Arkistoitu 18.11.2015. Viitattu 27.12.2016.
2. 1 2  Folkemengde og befolkningsendringar, 1. januar 2016 Statistisk sentralbyrå. Viitattu 27.12.2016.
3. ↑  Aventia Online Video Platform *viken.kommunetv.no*. Viitattu 13.11.2023.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Østfoldin lääni** Wikimedia Commonsissa

* Läänin internetsivut (Arkistoitu – Internet Archive)

Østfoldin läänin väkiluvun kehitys vuodesta 1951.
NorjaNorjan läänit

* Agder
* Innlandet
* Møre ja Romsdal
* Nordland
* Oslo
* Rogaland
* Tromssa ja Finnmark
* Trøndelag
* Vestfold ja Telemark
* Vestland
* Viken
Kansallismuseon päärakennus.
**Lvivin kansallismuseo**, virallisesti **Andrei Šeptytskyin kansallismuseo**, ukr. Національний музей on Ukrainassa Lvivissä sijaitseva museo. Museon perusti vuonna 1905 konsistoriinsa kirkkomuseoksi metropoliitta Andrei Šeptytskyi. Museota laajennettiin 1909, ja se nimettiin kansallismuseoksi. Museo sai vuonna 1911 tilat Šeptytskyin ostamasta rakennuksesta, jossa se edelleen sijaitsee. Museon nimi oli neuvostovallan aikana 1939–1990 Lvivin ukrainalaisen taiteen museo.

Museon perustaja Andrei Šeptytskyi.
Ennen toista maailmasotaa museossa oli eri alojen osastoja: arkeologiaa, kansantaidetta, vanhaa kirkollista esineistöä, ukrainalaista nykytaidetta, kulttuurihistoriallista esineistöä, numismatiikkaa ja sfragistiikkaa, laaja kokoelma vanhoja käsikirjoituksia, kokoelma kirjapainotaidon alkuvaiheen kirjoja ja Galitsian kirkko- ja kulttuurihistoriaa koskevia arkistoasiakirjoja.

Neuvostoaikana museo jakaantui seitsemään osastoon, joista yksi oli 1947 muodostettu sosialistista realismia esittelevä osasto. Museon kokoelmia hajotettiin 1940-luvulla muihin lviviläisiin museoihin. Osan kokoelmista puoluevirkailijat takavarikoivat 1950-luvulla "ideologisesti vahingollisena" erikoiskokoelmaan (*Spetsfond*). Esineitä myös tuhottiin, myytiin ulkomaille ja varastettiin.

Itsenäisessä Ukrainassa Kansallismuseon kokoelmissa on yli satatuhatta esinettä. Museo nimettiin vuonna 1991 virallisesti metropoliitta Andrei Šeptytskyin mukaan.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Sofiia Yaniv: National Museum *Internet Encyclopedia of Ukraine*.  päivitetty 1996. Viitattu 8.4.2023. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Lvivin Kansallismuseo** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Yhdysvallat
* Puola
* Vatikaani

 |
|  |
| Muut | 
* Encyclopedia of Modern Ukraine
* Internet Encyclopedia of Ukraine
* RISM

 |

 |
Lehden avausnumero lokakuulta 1940.
**Walt Disney’s Comics and Stories** (lyh. usein WDC&S tai WDC) on Yhdysvalloissa ilmestyvä Disney-sarjakuvalehti. Lehteä julkaisi vuosina 1940–1984 Western Publishing ensin Dell Comicsille ja myöhemmin yhtiön omalla Gold Key Comics -merkillä. Julkaisua jatkoi Gladstone Publishing vuosina 1986–1990, Disney Comics vuosina 1990–1993 ja Gladstone Comics uudelleen vuosina 1993–1998. Yhtiö joutui lopettamaan lehden julkaisun, kun sen sopimus Disneyn kanssa päättyi. Kesäkuussa 2003 Gemstone Publishing aloitti uuden Disneyn kanssa tehdyn sopimuksen myötä lehden julkaisun uudelleen.

Historia
--------

1940-, 1950- ja 1960-luvuilla lehdessä julkaistiin muun muassa monet Carl Barksin klassikkotarinoista ensimmäistä kertaa. Lehden yleensä aloitti Barksin 10-sivuinen juttu ja päätti Paul Murryn Mikki-jatkosarja. Niiden välissä saattoi olla esimerkiksi Iso paha susi -tarina tai Pelle Peloton -juttu. 

1950-luvun huippuvuosina levikki oli yli kolme miljoonaa kappaletta, ja se onkin parhaiten koskaan myynyt yhdysvaltalainen sarjakuvalehti. Tärkeimpänä syynä hyvään menestykseen pidetään yleensä Carl Barksin 10-sivuisia sarjoja, jotka aloittivat lähes joka lehden. 1960-luvulle tultaessa *WDC&S:n* levikki kääntyi laskuun, kuten muidenkin sarjakuvalehtien Yhdysvalloissa. 

Barksin jäätyä eläkkeelle 1966 lehdessä alettiin julkaista 1950-luvun Barks-sarjoja uusintoina. Varhaisimpia Barksin kymmensivuisia ei kuitenkaan uusittu. Lehden aloitussarjana saattoi olla myös Tony Stroblin piirtämä uusi juttu. Murryn Mikki-sarja yleensä lopetti lehden kuten ennenkin. Murryn tarinoiden taso laski loppuaikoina ja jatkosarjat muuttuivat 8–10-sivuisiksi vitsisarjoiksi.

Gladstone-yhtiö ryhtyi julkaisemaan *WDC&S*-lehteä 1986 numerosta 511. Murry-perinne jatkui, mutta Murry oli jo jäänyt eläkkeelle, joten tarinat olivat vanhojen juttujen uusintoja. Lehden aloitti yleensä 10-sivuinen Barks-uusinta, joskus myös Daan Jippesin ja Freddy Miltonin yhteistyönä syntynyt Aku-juttu.

Gladstone käänsi englanniksi amerikkalaisille ennennäkemättömiä eurooppalaisia tarinoita ja kertoi taiteilijoiden nimet, mikä oli uutta. Gladstone teki *WDC&S*-lehdestä 64-sivuisen pahvikantisen kiiltäväpaperisen vuonna 1997, numerosta 601 alkaen. 

Vuodesta 2003 lähtien julkaisija oli Gemstone Publishing. Vuonna 2006 Gemstone osti julkaisuoikeudet Floyd Gottfredsonin alun perin sanomalehdissä julkaistuihin Mikki-sarjoihin, ja niitä julkaistiin jatkosarjoina. Gladstonen ja Gemstonen aikana tuli tavaksi, että lehden aloitti usein William Van Hornin lyhyt sarja.

Vuonna 2009 *Walt Disney's Comics And Stories* muuttui hyvin erilaiseksi, kun julkaisijaksi tuli Boom! Studios. Nyt lehdessä esiintyvät Taikaviitta, Superhessu ja monet muut ankkalinnalaiset supersankarihahmot.

Lähteet
-------

1. ↑  Andrae, Tom: *Carl Barks and the Disney Comic Book: Unmasking the Myth of Modernity*, s. 6. Univ. Press of Mississippi, 2006. ISBN 9781578068586. Teoksen verkkoversio.

Aiheesta muualla
----------------

* Walt Disney's Comics and Stories[vanhentunut linkki] INDUCKS
Kansanäänestyksessä käytetty lipuke
**Kuuban perhelainsäädäntöä koskeva kansanäänestys** järjestettiin 25. syyskuuta 2022. Kansanäänestys mm. laillisti maassa samaa sukupuolta olevien avioliiton.

Tausta
------

Kuuban vuodelta 1992 peräisin oleva perustuslaki (36. artikla) määrittelee avioliiton yhden miehen ja yhden naisen vapaaehtoiseksi liitoksi. Näin ollen samaa sukupuolta olevien avioliitto on perustuslain vastainen.

Toukokuussa 2018 parlamentaarikko Mariela Castro ilmoitti aloittavansa perustuslain uudistuksen valmistelun, joka mahdollistaisi samaa sukupuolta olevien avioliitot. Castron perheen noustua valtaan Kuubassa on syrjitty seksuaalivähemmistöjä, mutta lainsäädäntöä on sittemmin löyhennetty. Heinäkuussa 2018 ilmoitettiin, että uudessa perustuslaissa avioliitto määriteltäisiin kahden yksilön välillä eikä se siten ottaisi kantaa sukupuoleen. Tämä johti kuitenkin väittelyihin eri kantaa olevien kanssa ja lopulta joulukuussa 2018 uutta perustuslakia valmisteleva valiokunta päätti ehdottaa avioliiton määritelmäksi "sosiaalista ja laillista institutiota".

Uusi perustuslaki hyväksyttiin vuonna 2019 järjestetyssä kansanäänestyksessä, jossa 84,4 % äänestäneistä hyväksyi uuden perustuslain.

Syyskuussa 2021 Kuuban hallitus ilmoitti, että perhelain esitys on valmis ja sen hyväksymisestä järjestettäisiin kansanäänestys. Perhelaki mahdollistaa avioliittouudistuksen lisäksi myös samaa sukupuolta olevien parien adoption.

Äänestäminen ja tulos
---------------------

Äänestystä edelsi suuri määrä naapurustojen järjestämiä väittelytilaisuuksia, joita pidettiin koko maassa yli 79 000. Erityisesti kirkolliset piirit vastustivat uutta perhelakia. Maan hallitus puolestaan kannatti uudistusta ja täytti median viimeisen kampanjaviikon aikana uutta perhelakia puolustavalla sisällöllä.

Alustavat tulokset| Vaihtoehto | Ääniä | Osuus (%) |
| --- | --- | --- |
| Kyllä | 3 936 790 | 66,87 |
| Ei | 1 950 090 | 33,13 |
| Äänioikeutettuja | 6 251 786 |
| Hyväksyttyjä ääniä | 5 892 705 |
| Lähde: |

Lähteet
-------

1. ↑  Constitution of the Republic of Cuba, 1992 *University of Minnesota Human Rights Library*.  1992. Viitattu 27.9.2022. (englanniksi)
2. ↑  Raul Castro's lawmaker daughter wants to make same-sex marriage legal in Cuba *Edmonton Journal*.  4.5.2018. Viitattu 27.9.2022. (englanniksi)
3. ↑  Cuba's draft constitution opens path to gay marriage *Reuters*.  21.7.2018. Viitattu 27.9.2022. (englanniksi)
4. ↑  Cuba drops same-sex marriage language from new constitution *Al Jazeera*.  19.12.2018. Viitattu 27.9.2022. (englanniksi)
5. ↑  Cubans overwhelmingly ratify new socialist constitution *Reuters*.  25.2.2019. Viitattu 27.9.2022. (englanniksi)
6. ↑  Draft family code brings Cuba closer to same-sex marriage equality *People's World*.  17.9.2021. Viitattu 27.9.2022. (englanniksi)
7. ↑  Cuba holds referendum on same-sex marriage, adoption *Deutsche Welle*.  25.09.2022. Viitattu 27.9.2022. (englanniksi)
8. ↑  Resultados *Consejo Electoral Nacional*.  2022.  Arkistoitu 26.9.2022. Viitattu 27.9.2022. (espanjaksi)
**Harri Antero Niemelä** (s. 22. joulukuuta 1944 Lohtaja) on suomalainen insinööri, yrittäjä ja eläköitynyt yritysjohtaja, joka on saanut teollisuusneuvoksen arvonimen.

Niemelän vanhemmat olivat maanviljelijä Väinö Niemelä ja Siiri Harmaala. Hän avioitui 1968 Laila Tellervo Salon kanssa. Niemelä tuli ylioppilaaksi Kokkolassa 1963 ja valmistui sähkövoimatekniikan alan insinööriksi Vaasan teknillisestä oppilaitoksesta 1970. Hän oli Oy Strömberg Ab:n suunnitteluinsinööri 1970–1972, käyttöönotto- ja huoltoinsinööri 1973–1976, laboratorio- ja laatupäällikkö 1977–1980 ja suunnittelupäällikkö 1981–1983. Kymi-Strömberg Oy:n markkinointipäällikkö Niemelä oli 1984–1985 ja automaatio-osaston johtaja 1986–1987 ja sitten ABB Strömberg Teollisuus Oy:n divisioonajohtaja 1987–1989.

Niemelä oli Vaasa Engineering Oy:n perustajaosakas, hallituksen jäsen 1989–2004 ja toimitusjohtaja 1989–2002. Hän on ollut myös Vaasa Group Invest Oy:n, vuodesta 2003 Vaasa Industrial Invest Oy, perustajaosakas, toimitusjohtaja ja hallituksen puheenjohtaja, samoin kuin Vaasa Service Oy:n ja Control Oy:n, vuodesta 2000 Vacon Oyj, perustajaosakas ja useiden muiden sähkö- ja elektroniikka-alan yritysten osakas ja hallintoelinten jäsen. Niemelällä on lisäksi ollut monia liike-elämän ja muita asiantuntija- ja luottamustehtäviä. Teollisuusneuvoksen arvonimen hän sai 2003.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Wester, Holger: Teollisuusneuvos Harri Niemelä (1944–). *Suomen talouselämän vaikuttajat* -verkkojulkaisu (maksullinen). 30.11.2012. Suomalaisen Kirjallisuuden Seura. Viitattu 11.1.2024.
2. ↑  Byggde ett globalt företag i Runsor.  *Vasabladet*, 14.12.2014, nro 290, s. 2. Kansalliskirjasto. Viitattu 11.1.2024.  (ei-vapaa)
**Niklas Räsänen** (s. 27. syyskuuta 1986 Kotka) on suomalainen ammattilaisnyrkkeilijä. 183 senttimetriä pitkä Räsänen kilpailee ylemmässä keskisarjassa. Räsänen toimii myös valmentajana että yrittäjänä ja käy puhumassa esimerkiksi yritysten teemapäivissä.

Ura
---

Räsäsen voitti ammattilaisuransa ensimmäisessä ottelussa elokuussa 2013 Savonlinnassa bulgarialaisen Ilien Tzvetozarin. Räsänen on voittanut ammattilaisurallaan 13 ottelua, seitsemän niistä tyrmäyksellä. Tappioita hänellä on kaksi. 

Räsänen hävisi Dominikaanisessa tasavallassa syntyneelle, nykyään espanjalaiselle Mariano Hilariolle toiseksi viimeisessä erässä tyrmäyksellä 12-eräiseksi suunnitellussa EU:n mestaruusottelussa 17. joulukuuta 2016 Helsingin Hartwall Arenassa.

Räsänen hävisi Kuubassa syntyneelle, nykyään Suomessa asuvalle Dayron Lesterille viimeisessä erässä tuomarin keskeytyksellä 8-eräiseksi suunnitellussa ottelussa 6. huhtikuuta 2018 Helsingin Kulttuuritalolla.

Yksityiselämä
-------------

Räsänen asuu perheensä kanssa Porvoon Tolkkisissa. Räsänen avioitui nyrkkeilijä Eva Wahlströmin kanssa syyskuussa 2016 ja he saivat helmikuussa 2021 lapsen. Räsäsellä on yksi poika aiemmasta liitostaan. Räsänen tunnetaan lempinimellä "Drummer Boy", koska hän harrastaa rumpujensoittoa.

Räsänen on kristillisdemokraattien ehdokas vuoden 2023 eduskuntavaaleissa. Hän on nostanut esille erityisesti nuorten ja poikien hyvinvointiin liittyviä kysymyksiä.

Lähteet
-------

1. 1 2 3
2. 1 2 3  Ammattinyrkkeilijä, yrittäjä Niklas Räsänen ehdolle eduskuntavaaleissa Uudellamaalla *KD-Lehti*.  10.1.2023. Viitattu 1.2.2023.
3. ↑  Yllätystyrmäys! Niklas Räsäselle tappio titteliottelussa *mtv.fi*.  Arkistoitu 18.12.2016. Viitattu 17.12.2016.
4. ↑  Räsäselle tyly kohtalo! Kuubalais-suomalaiselta komea tyrmäys *mtv.fi*.  Arkistoitu 7.4.2018. Viitattu 6.4.2018.
5. ↑  Salahäät! Eva Wahlström meni naimisiin – katso tunteikas hääkuva *iltasanomat.fi*.  3.9.2016.  Arkistoitu 3.9.2016. Viitattu 3.9.2016.
6. ↑  Eva Wahlströmin ja Niklas Räsäsen vauva syntyi – julkaisivat suloisia kuvia *www.iltalehti.fi*. Viitattu 2.3.2021.
7. 1 2
Roine Rautio
**Roine Karlovitš Rautio** (ven. Ройне Карлович Ра́утио; 20. heinäkuuta 1934 Petroskoi – 19. elokuuta 1960) oli neuvostoliittolainen säveltäjä ja kapellimestari. Hän oli suomalaissyntyisen säveltäjä Karl Raution poika. Hänen veljiään olivat muusikot Heino ja Erik Rautio.

Rautio alkoi lapsena soittaa pianoa, viulua ja trumpettia. Vuonna 1949 hän meni Petroskoin musiikkikouluun, josta valmistui vuonna 1953. Sävellystä hänelle opetti Helmer-Rainer Sinisalo ja orkesterinjohtoa Lev Kosinski. Rautio työskenteli trumpetistina Petroskoin sinfoniaorkesterissa ja pääsi johtamaan Kantele-yhtyettä. Vuonna 1953 hän pääsi Leningradin konservatorioon. Hänen pääsykoenäyttönään oli hänen ensimmäinen orkesteriteoksensa, sävelruno *Kullervo*. Raution sävellysopettaja Leningradin konservatoriossa oli Orest Jevlahov. Rautio valmistui vuonna 1958.

Rautio perehtyi karjalaiseen kansanperinteeseen. Hän sai vaikutteita teoksiinsa siitä sekä suomalaisen ja skandinaavisen musiikin perinteistä. Hän jatkoi myös Kantele-yhtyeen johtamista. Kantele esitti eräitä Raution ensimmäisistä sävellyksistä, joihin kuului *Muunnelmia suomalaisesta laulusta*. Rautio perusti suomalaisen lauluyhtyeen Staryje holostjaki, jossa toimivat hänen lisäkseen muiden muassa hänen molemmat veljensä ja Ensio Vento. Rautio hyväksyttiin Neuvostoliiton säveltäjäliiton jäseneksi vuonna 1959. Hänen teoksiaan esitettiin myös Moskovassa, jossa hän sai Mitalin urhoollisesta työstä. Rautio sävelsi muun muassa sinfonisen sarjan kalevalaisiin teemoihin, neliosaisen sinfonian (1960), kantaatin ja sinfonisen balladin *Kiimasjärvi* (1959). Hän teki myös kansanlaulusovituksia.

Rautiota pidettiin lupaavana säveltäjänä. Hän kuitenkin kuoli vuonna 1960 Äänisellä sattuneessa veneonnettomuudessa, jossa kuoli myös hänen veljensä Heino. Veljeksistä loukkaantui myös Erik, josta myöhemmin tuli tunnettu kanteleensoittaja.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Раутио Ройне Карлович Свод нотных рукописей композиторов и музыкантов Карелии, viitattu 13.1.2024 (venäjäksi)
2. 1 2  Petroskoin sinfoniaorkesterin kohtalon yö 1938 – Suomalaissoittajat Stalinin vainoissa Yle 31.12.2020, viitattu 13.1.2024
**Vapaan Suomen radio** oli natsi-Saksan toisen maailmansodan aikana syyskuusta 1944 huhtikuuhun 1945 ylläpitämä propagandaradioasema, jonka lähetykset oli suunnattu suomalaisille Suomen katkaistua suhteensa Saksaan ja tehtyä rauhan Neuvostoliiton kanssa.

Vapaan Suomen radion tarkoituksena oli muokata suomalaisten mielialoja saksalaismyönteiseen ja neuvostovastaiseen suuntaan. Lähetyksissä arvosteltiin voimakkaasti Suomen hallitusta sen sovinnollisesta politiikasta Neuvostoliiton suuntaan, levitettiin kauhutarinoita Neuvostoliiton toimista Suomessa ja kehotettiin suomalaisia jatkamaan vastarintaa sissisodan keinoin. Aseman toimitus lienee perustettu Berliinissä syyskuun puolivälissä 1944 ja ensimmäinen muistiinmerkitty lähetys esitettiin 26. syyskuuta. Sen jälkeen ohjelmaa tuli joka ilta 15 minuutin ajan. Vapaan Suomen radion ohjelma oli suomenkielistä ja työntekijät enimmäkseen suomalaisia, mutta se toimi SS:n, Saksan propagandaministeriön ja Saksan yleisradion tarkan ohjauksen alaisena. Johtajana ja ensimmäisenä kuuluttajana toimi suomalaiseen Waffen-SS-pataljoonaan kuulunut SS-Untersturmführer Claes Purjo. Kuuluttajiksi tulivat pian perustamisen jälkeen johtaja Aarne Runolinna ja Suomen Berliinin-lähetystön vahtimestari Oiva Koski. Myös Yrjö von Grönhagen työskenteli toimituksessa jonkin aikaa alkuvuodesta 1945.

Vapaan Suomen radio toimi yhdessä muihin maihin suunnattujen vastaavien propagandaradioasemien kanssa Berliinin stadionilla, mutta lähetyksissä toimipaikkaa ei koskaan mainittu ja aseman annettiin ymmärtää toimivan Suomessa tai Ruotsissa. Erään tiedon mukaan lähetykset olisivat lakanneet kuulumasta Suomessa jo tammikuun 1945 alussa, toisen mukaan ne jatkuivat maaliskuulle. Asema evakuoitiin maaliskuun alkupuoliskolla Helmstedtiin Magdeburgin lähistölle, mutta se lähetti enää vain muutamia uusintoja vanhoista ohjelmistaan. Huhtikuun alkuun mennessä henkilökunta siirtyi turvaan Norjaan.

Vapaan Suomen radiota ei pidä sekoittaa Neuvostoliitosta käsin vuosina 1941–1945 toimineeseen Suomen vapausradioon.

Lähteet
-------

1. 1 2  Lars Westerlund: Itsetehostuksesta nöyryyteen: Suomensaksalaiset 1933–1946 (Arkistoitu – Internet Archive), s. 271–277. Kansallisarkisto 2011. Viitattu 17.8.2013.
**Carl Wilhelm Fontell** (16. tammikuuta 1794 Raippaluoto – 2. syyskuuta 1862 Pietarsaari) oli Pietarsaaren piirilääkäri. Fontellin vanhemmat olivat kappalainen Sven Abraham Fontell (1756–1819) ja Anna Katarina Hultman (-1844). Hän opiskeli aluksi ylioppilaaksi Turussa, sitten muun muassa P. Afzeliuksen johdolla Uppsalassa, jonka suomalaisen osakunnan kuraattori painosti hänet väistymään 1818 käydyn valtataistelun seurauksena Adolf Ivar Arwidssonin tieltä. Turkuun palattuaan Fontellista tuli lääketieteen lisensiaatti 1822. Hän väitteli lääketieteen ja kirurgian tohtoriksi 1832 aiheesta *Om neuralgierne i allmänhet*. Kristiinankaupungin lääkärinä Fontell toimi 1832–1839 ja sitten 1832–1839 Pietarsaaren kaupunginlääkärinä ja piirilääkärinä (vuodesta 1857 Kokkolan piirin). Erityisesti viimeksi mainitussa tehtävässä Fontell tuli tunnetuksi ja arvostetuksi. Hän teki pitkiä matkoja syrjäseudulle, mutta hänen luokseen tuli potilaita kaikkialta Suomesta ja Venäjältäkin. Asessorin arvonimi Fontellille myönnettiin 1841. Fontell erosi virastaan vasta vuosi ennen kuolemaansa 1861.

Fontellin puoliso vuodesta 1829 oli Kristina Sofia Lovisa Barck (k. 1888). He saivat lapset Carolina, Sven Wilhelm ja Maria (Minchen) Blomström (nee Fontell).

Hänen haudallaan esitettiin 11.9.1862 Zacharias Topeliuksen kirjoittama ja ylioppilaitten esittämä laulu, joka koostuu kolmesta lyhyestä säkeestä ja jonka sisältö on kaunis hyvästijättö paljon töitä tehneelle rakastetulle lääkärille.

Lähteet
-------

* Ilmari Heikinheimo: *Suomen elämäkerrasto*. Helsinki: Werner Söderström Osakeyhtiö, 1955.  Sivu 202.
* Zacharias Topelius: *Sånger II* / 202 (1904 -05), 1862.

### Viitteet

1. ↑  Kotivuori, Yrjö: Carl Vilhelm Fontell. *Ylioppilasmatrikkeli 1640–1852*. Helsingin yliopiston verkkojulkaisu 2005.

Aiheesta muualla
----------------

* Fontellin väitöskirja (1832) (Viitattu 11.1.2014)

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa

 |

 |
**2-klooripropaanihappo** eli **2-klooripropionihappo** (C3H5ClO2) on propaanihapon kloorattu johdannainen. Yhdistettä käytetään valmistettaessa rikkaruohomyrkkyjä. 2-klooripropaanihappo on 3-klooripropaanihapon isomeeri.

Ominaisuudet
------------

Huoneenlämpötilassa 2-klooripropaanihappo on pistävänhajuista ja väritöntä tai kellertävää nestettä. Yhdiste liukenee hyvin niin veteen kuin orgaanisiinkin liuottimiin. 2-klooripropaanihapon vesiliuos on keskivahva happo. Yhdiste on optisesti aktiivinen ja sillä on S-(−)-ja R-(+)-isomeerit.

Valmistus ja käyttö
-------------------

Raseemista 2-klooripropaanihappoa valmistetaan klooraamalla propaanihappoa kloorilla tyypillisesti noin 90–120 °C:n lämpötilassa. Katalyyttinä prosessissa käytetään tionyylikloridia, fosforitrikloridia, klooririkkihappoa tai propionyylikloridia. Reaktio-olosuhteet, lähtöaineet ja tuotteet ovat voimakkaasti korrodoivia joten reaktio tulee suorittaa joko lasisessa tai esimerkiksi lyijyteräksestä valmistetussa reaktorissa. Sivutuotteena muodostuu 2,2- tai 2,3-diklooripropaanihappoja. 1980-luvulta alkaen 2-klooripropaanihappoa on pyritty käyttämään sovelluksissa puhtaana S-isomeerinä. Sitä saadaan raseemisesta aeoksesta resoluution ja kiteytyksen avulla käyttäen resoluutiokemikaalina R-fenyylietyyliamiinia. Nykyään teollisuudessa resoluutio tehdään entsymaattisesti *Pseudomonas putida*-bakteerista eristetyn dehalogenaasin avulla, joka hydrolysoi ei-halutun R-2-klooripropaanihapon maitohapoksi, mutta ei hydrolysoi S-isomeeria. Toinen vaihtoehto on S-2-klooripropaanihapon valmistus laktaattiestereistä tionyylikloridin avulla.

2-klooripropaanihappoa käytetään pääasiassa optiivisesti aktiivisten fenoksipropaanihappojohdannaisten valmistamiseen. Näitä johdannaisia käytetään herbisideinä ja niitä ovat muun muassa diklorproppi, fenoksaproppi-etyyli, fluatsifoppi-butyyli ja mekoproppi.

Lähteet
-------

1. ↑  2-chloropropionic acid – Substance summary *PubChem*. NCBI. Viitattu 14.2.2014.
2. 1 2 3 4 5  Ulf-Rainer Samel, Walter Kohler, Armin Otto Gamer & Ullrich Keuser: *Propionic Acid and Derivatives, Ullmann's Encyclopedia of Industrial Chemistry*, John Wiley & Sons, New York, 2011. Viitattu 14.2.2014
3. 1 2 3  Alén, Raimo: *Kokoelma orgaanisia yhdisteitä: Ominaisuudet ja käyttökohteet*, s. 361. Helsinki: Consalen Consulting, 2009. ISBN 978-952-92-5627-3.
4. ↑  2-klooripropaanihapon kansainvälinen kemikaalikortti. Viitattu 14.2.2014
5. 1 2 3  David Ager: *Handbook of Chiral Chemicals*, s. 559–560. CRC Press, 2005. ISBN 9781574446647. Kirja Googlen teoshaussa (viitattu 14.2.2014). (englanniksi)
6. 1 2  Andreas Liese,Karsten Seelbach,Christian Wandrey: *Industrial Biotransformations*, s. 435–437. John Wiley & Sons, 2006. ISBN 978-3-527-60790-7. Kirja Googlen teoshaussa (viitattu 14.2.2014). (englanniksi)
ASEAN+3:n jäsenvaltiot.
**ASEAN+3** eli **ASEAN Plus Three** on kansainvälinen foorumi, joka toimii yhteistyöelimenä Kaakkois-Aasian yhteistyöjärjestö ASEANin ja kolmen suuren Itä-Aasian valtion, Kiinan, Japanin ja Korean tasavallan välillä.

Ensimmäinen ASEAN+3:n kokous pidettiin vuonna 1997, ja sen merkitys korostui Aasian talouskriisin vuoksi. Yhteistyöprosessista tehtiin pysyvä vuonna 1999. Viime aikoina East Asia Summit -kokouksen on arveltu jättävän ASEAN+3-prosessi varjoonsa, mutta toistaiseksi EAS on vasta varhaisvaiheessaan. Yksi ASEAN+3:n saavutuksista on ollut Aasian talouden vakauden lisääminen Chiang Mai Initiative -sopimusverkoston kautta.

Regionalismi ja talouskriisi
----------------------------

1990-luvun alussa perustettujen EUn ja NAFTAn myötä regionalismi Itä-Aasiassa näkyi entisen Malesian pääministerin Mahathir Mohamadn ehdotuksessa perustaa East Asia Economic Caucus (EAEC) tai East Asia Economic Group (EAEG) -vapaakauppa-aluesopimukset. Kuitenkin tuolloin muut Aasian maat olivat enemmän huolissaan USA:n negatiivisesta suhtautumisesta aloitteeseen, jonka vuoksi EAEG:n sijaan Tyynenmeren alueen valtiot kannattivat Asia-Pacific Economic Cooperation (APEC) -talousliiton perustamista.

Talousalueena Itä-Aasia on hyvin monipuolinen, tutkijat ovat arvioineen alueen olevan jopa maailman monitahoisin alue. Alueen hallintojärjestelmät, tavat, kulttuurit ja uskonnot vaihtelevat suuresti keskenään, joka osaltaan aiheuttaa suuriakin ongelmia alueen sisäisessä yhteistyössä. Regionalismi itsessään on aikaisemmin kiihdyttänyt alueellista vaihtoa, investointia, kauppaa ja makrotaloutta, vaikkakin vasta viime vuosina keskittynyt taloudelliseen itsenäistymiseen.

1997/1998 puhjennut Aasian talouskriisi sai alkunsa Thaimaasta ja levisi sieltä muualle Kaakkois-Aasiaan: Malesiaan, Indonesiaan, Singaporeen, Filippiineille, Laosiin, Etelä-Koreaan, Bruneille, Taiwaniin, Kambodžaan, Vietnamiin ja Hongkongiin. Myös Kiina, Japani ja Intia kärsivät talouskriisin vaikutuksista. Pahimmat kärsijät olivat kuitenkin Thaimaa, Indonesia ja Etelä-Korea.

Asian Monetary Fund (AMF) perustettiin Japanin ehdotuksesta parantamaan alueen poliittista yhteistyötä. AMFn perustaminen sai jyrkän vastalauselman Amerikalta ja kansainväliseltä rahajärjestö IMF:ltä, jotka pelkäsivät oman valtansa vähenemistä alueella. Japani luotsasi myös the New Miyazawa Initiativen tuloa viiteen Itä-Aasian maahan, joka olisi auttanut rahallisesti ahdingossa olevia maita. Vaikkakin Itä-Aasian hallitukset olivat tietoisia alueellisen talousyhteisön tarpeesta, useiden vastustelujen jälkeen AMF lopulta hylättiin.

Lähteet
-------

1. 1 2  ASEAN Plus Three Cooperation
2. ↑  Chiang Mai Initiative as the Foundation of Financial Stability in East Asia
**Jämsänjoen yhtenäiskoulun** alakoulu on Jämsässä toimivan yhtenäiskoulun alakoulu. Aiemmin nimellä **Vitikkalan koulu** yhdistettiin vuonna 2018 läheisen Paunun koulun (yläkoulu) kanssa luokka-asteiden 1-9 yhtenäiskouluksi. Nykyinen Vitikkalan punatiilinen koulurakennus on rakennettu 2004–2005. Koulun suunniteli arkkitehtitoimisto Perko Oy pääsuunnittelijanaan arkkitehti Timo Isotalo. 

Yhtenäiskoulun Vitikkalan yksikössä opetetaan luokkia 1-5, jonka ohella on erityisluokkia.

Jämsän yhtenäiskoulussa opiskeli vuonna 2019 noin 860 oppilasta, jossa on mukana sekä alakoulu että luokka-asteiden 6-9 yläkoulu (Paunun koulu). Yhtenäiskoulua edeltäneessä Vitikkalan koulussa oli vuonna 2017 yhteensä 552 oppilasta ja Paunun koulussa noin 380 oppilasta.

Vanha Vitikkalan koulu
----------------------

Vitikkalan ensimmäinen koulurakennus otettiin syyslukukaudella 1962. Sen suunnittelusta vastasivat Risto ja Toivo Löyskä. Vitikkalan koulun yhteyteen liitettiin vuonna 1975 Säterinkulman koulu, joka oli perustettu vuonna 1968. Koulu remontoitiin vuonna 1980, 90-luvun loppupuolella sen tiloissa todettiin ongelmia, ja myöhemmin se purettiin.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Yhtenäiskoulut Jämsän kaupunki, jamsa.fi. Viitattu 21.7.2020.
2. 1 2  Perusopetuksen oppilaat (xlsb) (Perusopetuksen oppilaitokset - Jämsän kaupunki; vuotta vaihtamalla saadaan silloisten koulujen oppilasmäärät) Opetushallinnon tilastopalvelu Vipunen, vipunen.fi. Viitattu 25.5.2020.
3. 1 2  Jämsänjoen yhtenäiskoulu Jämsän kaupunki via peda.net. Viitattu 21.7.2020.
4. ↑  Laura Tolonen: Jämsä lakkauttaa Paunun ja Vitikkalan koulut – tilalle yhtenäiskoulu  8.5.2018. Yleisradio, yle.fi. Viitattu 21.7.2020.
5. 1 2 3  Vitikkalan koulu Museo24, museo24.fi. Viitattu 21.7.2020.

Aiheesta muualla
----------------

* Vitikkalan koulu - Peda.net (Arkistoitu – Internet Archive)
* Arkkitehtuuritoimisto Meskanen & Pursiainen (arkmp.fi)