recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Kiya Tabassian** (s. 1976 Teheran) on iranilaissyntyinen, vuonna 1990 Kanadaan muuttanut setarinsoittaja ja säveltäjä.

Tabassian sai varhaista koulutusta persialaisessa musiikissa asuessaan Iranissa. Hän muutti perheineen Montrealiin Québeciin vuonna 1990 ja jatkoi musiikkiopintojaan. Häntä opettivat Reza Ghassemi ja Kayhan Kalhor, minkä lisäksi hän sai Montrealin musiikkikonservatoriossa opetusta sävellyksessä Gilles Tremblaylta ja Michel Gonnevilleltä. Vuonna 1998 Tabassian oli mukana perustamassa Constantinople-yhtyettä. Taustalla oli pyrkimys kehittää kokoonpano, joka omaksuisi vaikutteensa keskiajan musiikin ja renessanssimusiikin perinnöistä Euroopasta, Välimeren alueelta ja Lähi-idässä. Tabassian on toiminut Constantinople-yhtyeen taiteellisena johtajana.

Tabassian on tehnyt Kanadan radion (CBC) kanssa säännöllistä yhteistyötä vuodesta 1996. Hän on tehnyt musiikillista yhteistyötä muun muassa Atlas Ensemblen kanssa. Säveltäjänä hän on työskennellyt muiden muassa Montrealin sinfoniaorkesterin, Nouvel Ensemble Modernen ja Euroopan yleisradiounionin kanssa. Tabassian on säveltänyt musiikkia myös dokumentteihin ja muihin elokuviin. Vuosina 2002–2005 hän osallistui kansainväliseen MediMuses-tutkimushankkeeseen, joka syventyi Välimeren alueen ja Lähi-idän musiikin historiaan ja ohjelmistoon. Kesällä 2017 Tabassianista tuli Rencontres musicales de Conques -festivaalin *associate artist*. Samana vuonna hän perusti Maailmanmuusikoiden keskuksen (Centre des musiciens du monde) Montrealiin. Vuosina 2005–2011 Tabassian oli Montrealin taideneuvoston (Conseil des arts de Montréal) jäsen ja tästä ajasta kolmen vuoden ajan sen musiikkikomitean puhemies. Hän on istunut johtokunnan jäsenenä myös Quebecin taiteiden ja kirjallisuuden neuvostossa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6 7  Live concert – Kalhor & Tabassian In Dialogue Early Music Vancouver
2. 1 2 3 4  Kiya Tabassian Centre des musiciens du monde


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat

 |

 |
Victoria Francés - Expocómic Madrid 2012
**Victoria Francés** (s. 25. lokakuuta 1982) on espanjalainen, Valenciassa syntynyt kuvittaja. Hän on kuvittanut monia kirjoja ja julkaissut neljä omaa taidekirjaa. Francésin teoksista on myös tuotettu monenlaisia oheistuotteita, kuten julisteita, pussilakanasettejä, palapelejä ja seinäkalenteri vuodelle 2007, 2012 ja 2013. Hän valmistui Universidad de Bellas Artes -nimisestä koulusta Espanjassa.

Francésin kuvitus on saanut paljon vaikutteita viktoriaanisesta goottityylistä. Hänen kuvitustensa henkilöt ovat usein pukeutuneet goottilaisiin pukuihin ja he esiintyvät hämärissä metsissä, goottilaisissa kirkoissa tai hautausmailla. Hän onkin nimennyt vaikuttajikseen H. P. Lovecraftin, Anne Ricen ja Edgar Allan Poen.

Julkaisut
---------

* Favole - Stone Tears
* Favole - Free Me
* Angel Wings
* Favole - Frozen Light
* El Corazón de Arlene (Arlene's Hearth)

Aiheesta muualla
----------------

* Victoria Francés virallinen kotisivu (Arkistoitu – Internet Archive)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Yhdysvallat
* Ruotsi
* Australia
* Alankomaat

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana

 |

 |
**Kiyonami** (jap. 清波, *kiyonami*, ’puhdas aalto’) oli Keisarillisen Japanin laivaston Yūgumo-luokan hävittäjä toisessa maailmansodassa.

Palvelus
--------

*Kiyonami* otettiin palvelukseen 25. tammikuuta 1943 ensimmäisenä päällikkönään Arima Tokiyoshi. Alus liitettiin 25. helmikuuta 2. laivaston 2. hävittäjälaivueen 31. hävittäjäviirikköön. Se suojasi kolme päivää myöhemmin joukkojenkuljetussaattuetta Jokosukasta Trukille, jonne alus saapui 8. maaliskuuta. Alus suojasi 12.–17. maaliskuuta joukkojenkuljetussaattueen Trukilta Tarawalle, josta se purjehti 20.–25. maaliskuuta Kwajaleinin kautta takaisin Trukille. Alus suojasi 14.–20. huhtikuuta saattueen Trukilta Kaviengiin ja takaisin. Se suojasi 3.–13. toukokuuta saattueen Trukilta Rabauliin ja Kaviengiin sekä takaisin.

Alus saattoi 4.–21. kesäkuuta *Unyōa* ja *Chūyōa* Trukilta Yokosukaan. Alus kuljetti 12. heinäkuuta joukkoja Kolombangaraan. Kolombangaran taistelussa *Kiyonami* laukaisi useita torpedoja yhdessä muiden laivojen kanssa, jotka upottivat Yhdysvaltain laivaston hävittäjä *USS Gwinin* sekä vahingoittivat risteilijöitä *USS Honolulu* ja *USS St. Louis*.

*Kiyonami* kuljetti 19. heinäkuuta joukkoja Kolombangaraan, kun se 20. heinäkuuta uudella kuljetusmatkalla Kolombangaraan pysähtyi pelastamaan hävittäjä *Yūguren* miehistöä. Tällöin Yhdysvaltain ilmavoimien B-25-pommittaja hyökkäsi ja upotti *Kiyonamin*. Alus upposi 78 kilometriä Kolombangarasta luoteeseen, vieden mukanaan sekä *Kiyonamin* että *Yūguren* miehistöt, yhteensä 468 miestä.

Lähteet
-------

* Whitley, M. J.: *Destroyers of World War Two – An International Encyclopedia*. Lontoo: Arms and Armour, 1988. ISBN 0-85368-910-5. (englanniksi)
* Gardiner, Robert (toim.): *Conway’s All the World’s Fighting Ships 1922–1946*. Lontoo: Conway Maritime Press, 1987. ISBN 0-85177-146-7. (englanniksi)

### Viitteet

1. 1 2 3  IJN Kiyonami: Tabular Record of Movement CombinedFleet.com. Viitattu 31.7.2016. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* CombinedFleet.com: *Yūgumo*-luokan hävittäjät (englanniksi)

*Yūgumo*-luokan hävittäjä

|  |
| --- |
| *Yūgumo* - *Akigumo* - *Kazagumo* - *Makigumo* - *Makinami* - *Takanami* - *Naganami* - *Tamanami* - *Suzunami* - *Ōnami* - *Fujinami* - *Kishinami* - *Hayanami* - *Kiyonami* - *Okinami* - *Hamanami* - *Asashimo* - *Kiyoshimo* - *Hayashimo* - *Akishimo* - *Umigiri* - *Yamagiri* - *Tanigiri* - *Kawagiri* - *Taekaze* - *Kiyokaze* - *Satokaze* - *Murakaze* |
| Edeltäjä: *Shimakaze* – Seuraaja: *Akizuki-luokka* |
**Victoria Martens** (23. elokuuta 2006 – 24. elokuuta 2016) oli yhdysvaltalainen 10-vuotias pikkutyttö, joka joutui äitinsä, tämän miesystävän ja miesystävän serkun murhaamaksi New Mexicossa 24. elokuuta 2016. Victorialla oli ollut syntymäpäivä murhaa edeltävänä päivänä. Hänelle järjestettiin julkiset hautajaiset lokakuussa 2016. Tyttöä on muistettu sosiaalisessa mediassa "oikeutta Victorialle" -tunnuksella.

Taustaa
-------

Victorian äiti, tuolloin 35-vuotias Michelle Martens käytti metamfetamiinia. Martensin kerrotaan parittaneen lapsiaan miehille seksiä varten. Raiskausten aikana Michelle oli vain seurannut vierestä Victorian kärsimystä, koska hän "nautti katselemisesta", kuten hän oli kertonut poliiseillekin. Michelle ei siis tehnyt tätä rahan takia. Lisäksi hänellä oli rikostausta ja huumeongelma.

Victorian murha
---------------

Victoria sai surmansa 24.8.2016. Michelle oli pistänyt häneen metamfetamiinia. Aineen oli tarkoitus rauhoittaa hänet. Tämän jälkeen Michellen miesystävä Fabian Gonzales oli raiskannut tytön samalla, kun Michelle oli pitänyt kättään tytön suulla. Victoriaa myös kuristettiin ja Gonzalesin serkku Jessica Kelley puukotti häntä. Lopulta Gonzales ja Kelley paloittelivat Victorian ruumiin ja sytyttivät sen tuleen kylpyammeessa. Ruumis paloi yhä poliisien tullessa paikalle.

Raaka murha paljastui, kun Michelle ja Gonzales koputtelivat yöllä naapureidensa oviin. Molemmat olivat veren peitossa. Kaikki kolme tekijää vangittiin murhasta epäiltyinä.

Lähteet
-------

1. ↑  10-vuotiaan tytön surman raa’at yksityiskohdat kuohuttavat Yhdysvalloissa – äiti pidätetty *Ilta-Sanomat*.  27.8.2016. Viitattu 20.3.2020.
2. ↑  10-vuotiaan murha: Äiti antoi miesten raiskata tytärtään - "Urani karmein rikos" *Iltalehti*.  17.9.2016. Viitattu 220.3.2020.
**John McEwen** (29. maaliskuuta 1900 – 20. marraskuuta 1980) oli australialainen poliitikko, joka toimi Australian 18. pääministerinä lyhyen aikaa vuosina 1967–1968 Harold Holtin katoamisen jälkeen. Hän oli Country Partyn, nykyisen Australian kansallispuolueen edeltäjän, johtaja vuosina 1958–1971. 

McEwen valittiin Australian edustajainhuoneeseen vuoden 1934 liittovaltion vaaleissa. Joseph Lyons nosti hänet ensimmäisen kerran hallitukseen vuonna 1937. Hän toimi parlamentissa yhteensä 36 vuotta ja vietti ennätykselliset 25 vuotta hallituksen ministerinä.

Lähteet
-------

1. ↑  National Archives of Australia: John McEwen
2. ↑  First, most and more: facts about the Federal Parliament

AustraliaAustralian pääministerit

* Edmund Barton
* Alfred Deakin
* Chris Watson
* George Reid
* Andrew Fisher
* Joseph Cook
* Billy Hughes
* Stanley Bruce
* James Scullin
* Joseph Lyons
* Earle Page
* Robert Menzies
* Arthur Fadden
* John Curtin
* Frank Forde
* Ben Chifley
* Robert Menzies
* Harold Holt
* John McEwen
* John Gorton
* William McMahon
* Gough Whitlam
* Malcolm Fraser
* Bob Hawke
* Paul Keating
* John Howard
* Kevin Rudd
* Julia Gillard
* Tony Abbott
* Malcolm Turnbull
* Scott Morrison
* Anthony Albanese


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Yhdysvallat
* Australia

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Australia
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC
* IdRef

 |

 |

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:John McEwen
**Victoria Theatre** on teatteri Daytonissa Yhdysvaltojen Ohion osavaltiossa. Monet kaupungin kulttuurilaitokset kuten Daytonin baletti ja modernin tanssin ryhmä esiintyvät siellä, ja teatterissa järjestetään myös lastenteatterijuhlat ja kesäaikana elokuvaesityksiä. Teatterissa on 1100 katsojapaikkaa.

Victoria Theatre avattiin alkujaan oopperatalona vuonna 1866. Kolmen vuoden kuluttua se vahingoittui pahasti tulipalossa. Korjattu rakennus toimi konserttitalona vuodesta 1871 alkaen 40 vuoden ajan. Nimen "Victoria Theatre" se sai vuonna 1902.

Vuoden 1913 tulvan jälkeen rakennus oli jälleen suljettuna vuosia korjaustöiden takia.

1930-luvulla teatterissa alettiin näyttää näytelmien lisäksi enemmän ja enemmän elokuvia. 1970-luvulla se oli purku-uhan alla.

Vuonna 1988 taidesäätiö osti rakennuksen, remontoi sen ja avasi nimellä Victoria Theatre.

Lähteet
-------

1. ↑  Arts and Culture City Data. Viitattu 20.12.2013.
2. ↑  Victoria Theatre marks 20th anniversary of its renaissance Dayton Daily News.  Arkistoitu 21.12.2013. Viitattu 20.12.2013.
3. 1 2 3  Victoria Theatre Victoria Theatre. Viitattu 20.12.2013.
4. ↑  Victoria Theatre, Dayton, OH Cinema Treasures. Viitattu 20.12.2013.

Aiheesta muualla
----------------

* Virallinen sivu
**John Marshall** (26. helmikuuta 1748 Ramsgate, Englanti – 1819) oli englantilainen meriupseeri. Hänen mukaansa on nimetty Tyynellämerellä sijaitsevat Marshallinsaaret.

Marshall lähti merille jo 10-vuotiaana ja palveli Englannin laivastossa koko ikänsä. Hän osallistui Yhdysvaltain vapaussotaan ja Napoleonin sotiin. Hän oli *Scarborough*-laivan kapteenina vuosina 1784–1792. Alus osallistui Marshallin komennossa vuosina 1787–1789 ja 1790–1792 kahteen laivastoon, jotka kuljettivat ensimmäiset karkotusvangit Australiaan. Ollessaan paluumatkalla Australiasta Kiinaan vuonna 1788 Marshall ja hänen kanssaan purjehtinut *Charlotte*-laivan kapteeni Thomas Gilbert löysivät ja kartoittivat useita eurooppalaisille entuudestaan tuntemattomia saaria kahden saariryhmän alueelta. Saariryhmät nimettiin myöhemmin heidän mukaansa Marshallin- ja Gilbertsaariksi. Espanjalaiset löytöretkeilijät olivat havainneet molemmat saariryhmät jo 1500-luvulla, mutta pääosa yksittäisistä saarista oli pysynyt tuntemattomina.

Lähteet
-------

1. 1 2  Marshall, John (englanniksi) The Dictionary of Sydney. Viitattu 22.12.2019.
2. ↑  Dirk H.R. Spennemann: Historic Ships Associated with the Marshall Islands No. 2: The British merchant vesssel Scarborough (1788) (englanniksi) Viitattu 22.12.2019.
3. 1 2  Michaela Ann Cameron: Scarborough (englanniksi) The Dictionary of Sydney. Viitattu 22.12.2019.
4. 1 2  Barrie Macdonald: *Cinderellas of the Empire: Towards a History of Kiribati and Tuvalu*, s. 14–15. Univeristy of the South Pacific 2001. Google Books (englanniksi)
5. ↑  Marshall Islands: History (englanniksi) *Encyclopædia Britannica Online Academic Edition*. Viitattu 22.12.2019.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Yhdysvallat
* Australia

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Trove
	+ 2

 |

 |
*Tämä artikkeli kertoo laulajasta. Yhdysvaltalaisesta poliitikosta katso John William McCormack.*
John McCormack vuonna 1919.
**John McCormack** (1884 Athlone, Irlanti – 1945) oli irlantilais-amerikkalainen tenorilaulaja, jota pidetään yhtenä 1900-luvun alkupuolen suurimmista ooppera- ja liedlaulajista. Hän debytoi vuonna 1906 ja saavutti suurta suosiota Lontoon Covent Gardenissa ja New Yorkin Metropolitanissa, monilla konserteillaan ja erityisesti levytyksillään, joiden avulla hän nousi Enrico Caruson kaltaiseksi maailmantähdeksi.

McCormack laulaa *Keep The Home Fires Burning*.

Lähteet
-------

1. ↑  Salonen, Lippo & Salonen, Sirkka (suom.) & Väänänen, Juha (toim.): "McCormack, John", *Kuka teki mitä, Kuvitettu elämäkerrallinen hakuteos*, s. 172. Alkuteos Howat, Gerald & Wallis, Frank (toim.): *Who Did What? Mitchell Beazley Illustrated Biographical Dictionary*. Mitchell Beazley 1985. Suuri Suomalainen Kirjakerho, 1986. ISBN 951-643-251-4.

Aiheesta muualla
----------------

* The John McCormack Society

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **John McCormack (tenori)** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Suomi (KANTO)
* Belgia
* Yhdysvallat
* Ruotsi
* Tšekki
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz
* ULAN

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Irlanti
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* SNAC
* IdRef

 |

 |

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: sv:John McCormack
Butovon muistomerkki, johon on kaiverrettu 20 762 nimeä.
**Butovon ampumarata** on Venäjällä Moskovan alueen Drožinossa sijaitseva entinen ampumarata ja joukkoteloituspaikka, jossa Stalinin vainojen aikana ammuttiin yli 20 000 ihmistä.

Historia
--------

Butovossa sijainnut maatila siirtyi lokakuun vallankumouksen jälkeen puna-armeijan käyttöön. 1920-luvun alussa sen omistajaksi tuli Valtion yhdistynyt poliittinen hallinto OGPU, ja vuonna 1934 OGPU:n seuraaja NKVD perusti alueelle ampumaradan.

Teloitukset Moskovan lähistöllä sijaitsevilla Butovon ja Kommunarkan ampumaradoilla alkoivat elokuussa 1937. Lokakuuhun 1938 mennessä Butovossa ammuttiin dokumenttien mukaan 20 762 henkilöä, jotka haudattiin paikalle kaivettuihin joukkohautoihin. Sen jälkeen Butovossa ei enää tehty teloituksia, mutta alueelle haudattiin edelleen Moskovan vankiloissa teloitettuja. Toisen maailmansodan aikana Butovoon haudattiin myös läheisellä sotavankileirillä kuolleita saksalaisia. Tunnettuja Butovossa teloitettuja ovat muun muassa taidemaalari Aleksandr Drevin, näyttelijä Marija Leiko, taiteilija Gustav Klutsis sekä suomalainen toimittaja ja antropologi Ivar Lassy. Paikalla ammuttiin myös lukuisia venäläisten aatelissukujen jäseniä sekä noin tuhat ortodoksipappia, joiden joukossa oli muun muassa Leningradin metropoliitta Serafim Tšitšagov.

Neuvostoliiton hajoamisen jälkeen Butovoon pystytettiin ensimmäinen muistomerkki 1993, ja kaksi vuotta myöhemmin alue siirtyi Venäjän ortodoksisen kirkon haltuun. Vuonna 1996 paikalle rakennettiin pieni puinen rukoushuone ja 2007 kirkko. Syyskuussa 2017 avattiin Muistojen puutarha -niminen muistomerkki, johon on kaivettu 200 762:n Butovossa teloitetun nimet.

Lähteet
-------

1. 1 2  Kaleda, Kirill: Butovo  2007. Martyr.ru. Viitattu 22.5.2021. (englanniksi)
2. 1 2  Annin, Aleksander: Mass Grave in Moscow Suburbs is Among Russia's Holiest Sites  6.5.2014. The Moscow Times. Viitattu 22.5.2021. (englanniksi)
3. ↑  Kiškovski, Sofia: Former Killing Ground Becomes Shrine to Stalin’s Victims  8.6.2007. The New York Times. Viitattu 22.5.2021. (englanniksi)
4. ↑  Memorial with Names of Stalin’s Victims Opens at Butovo Firing Range  28.9.2017. Orthodox Christianity. Viitattu 22.5.2021. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Butovon ampumarata** Wikimedia Commonsissa
**Butwal** (nepaliksi बुटवल, *Buṭwal*) on kaupunki Nepalin Läntisen kehitysalueen Lumbinin vyöhykkeellä. Kaupunki sijaitsee Kathmandusta linnuntietä noin 185 kilometriä länteen. Vuoristosta johtuen ajomatka pääkaupunkiin on suuruusluokkaa kolmanneksen linnuntietä pidempi. Kaupunki sijaitsee runsas 160 kilometriä Pokharasta etelään Siddharthanagariin (22 km) ja edelleen Intian Uttar Pradeshin osavaltioon johtavan maantieyhteyden sekä poikittaisen, Bharatpurin kautta Kathmanduun vievän maantien risteyksessä.

Butwalin kaupunkia (2008).
Vuonna 2011 kaupungin väkiluku oli 118 462. Butwal on runsaan 880 000 asukkaan  Rupandehin piirikunnan ja koko 2,8 miljoonan asukkaan (2011) Lumbinin vyöhykkeen hallintokeskus.  Kaupungin pinta-ala on 69,3 neliökilometriä.

Vuoden 2014 joulukuussa Butwal nostettiin yhdeksi Nepalin yhdestätoista suurkaupungista. Tässä yhteydessä siihen liitettiin kaksi läheistä maaseutualuetta (kyläkehityskomiteoita, VDC) väestöineen (Motipur ja Semlar), jolloin sekä kaupungin asukasluku että pinta-ala kasvoivat. 

Kaupunki on Lumbinin vyöhykkeen koulutuksen, teollisuuden ja vapaa-ajan keskus. Nepalin opiskelijamäärältään valtavalla (yli 600 000) Tribhuvanin yliopistolla on kolme kampusta kaupungissa. Lähin kansallisen liikenteen lentokenttä on runsas 20 kilometriä etelässä oleva Siddharthanagarin lentoasema.

Lähteet
-------

1. 1 2  National Population and Housing Census 2011 (Village Development Committee/Municipality) (pdf (2,1 MB)) (Nepalin piirien yhteenveto julkaisun sivuilla 1-2) *Volume 02, NPHC 2011*.  marraskuu 2012. Kathmandu, Nepal:  Central Bureau of Statistics of Nepal, cbs.gov.np.  Arkistoitu 13.2.2015. Viitattu 1.5.2015. (englanniksi)
2. ↑  Nepal: Administrative Division, Zones and Districts (Kunkin piirikunnan pinta-ala ja asukastiheys tulee esiin piirikunnan nimilinkkiä klikkaamalla) citypopulation.de. Viitattu 1.5.2015. (englanniksi)
3. ↑  Nepal: Zones, Major Cities, Cities & Urban Municipalities (Kaupungin pinta-ala ja asukastiheys tulee esiin nimilinkkiä klikkaamalla. Kaupungin asumistiheyttä ei käytetty, koska lähteen ilmoittama väkiluku poikkesi väestönlaskennan arvosta.) citypopulation.de. Viitattu 1.5.2015. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Butwal** Wikimedia Commonsissa

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: [en.wikipedia.org]  –  Osia kaupunkikuvauksesta
**Maailman terveyspäivää** vietetään maailmanlaajuisesti 7. huhtikuuta, jotta tietoisuus terveysongelmista lisääntyisi. Kyseisenä päivänä Maailman terveysjärjestö (WHO) organisoi maailmanlaajuisia ja paikallisia tapahtumia, jotka liittyvät kulloiseenkin aiheeseen. Maailman terveyspäivä on yksi kahdeksasta WHO:n virallisesta maailmanlaajuisesta terveyskampanjasta. Muut seitsemän ovat kansainvälinen tuberkuloosipäivä, kansainvälinen rokoteviikko, kansainvälinen malariapäivä, kansainvälinen tupakaton päivä, kansainvälinen AIDS-päivä, kansainvälinen verenluovutuspäivä sekä kansainvälinen hepatiittipäivä.

Terveyspäivien teemat
---------------------

Maailman terveyspäivällä on vuosittain vaihteleva teema, joka jollain tavoin liittyy terveyteen.

|  |  |
| --- | --- |
| * 1995: Maailmanlaajuinen polion hävittäminen
* 1996: Terveelliset kaupungit
* 1997: Lisääntyvät infektiotaudit
* 1998: Turvallinen äitiys
* 1999: Aktiivinen ikääntyminen
* 2000: Verenluovutus
* 2001: Mielenterveys
* 2002: Liikunta
* 2003: Turvallinen ympäristö lapsille
* 2004: Tieturvallisuus
* 2005: Äidit ja lapset
* 2006: Yhdessä työskenteleminen terveyden eteen
* 2007: Kansainvälinen terveystakuu
* 2008: Ilmastonmuutos
 | * 2009: Sairaaloiden turvallisuus
* 2010: Terveet kaupungit
* 2011: Mikrobilääkeresistenssi
* 2012: Elämää vuosiin
* 2013: Verenpaine
* 2014: Tartunnanlevittäjät
* 2015: Ruoan turvallisuus
* 2016: Diabetes
* 2017: Masennus
* 2018:
* 2019:
* 2020: Sairaanhoitajat ja kätilöt
* 2021:
 |

Vuonna 2017 terveyspäivän teemana oli masennus. Masennusta ilmenee kaiken ikäisillä, eri elämänvaiheissa ja kaikissa maissa. Se vaikuttaa ihmisten kykyyn suoriutua arkipäivän askareista ja tämän vuoksi se vaikuttaa sairastuneen yksilön lisäksi myös tämän perheeseen ja lähipiiriin sekä laajemmalti työyhteisöön ja lopulta terveyskeskusjärjestelmään. Pahimmillaan masennus saattaa johtaa jopa itsemurhaan. WHO:n tavoitteena oli lisätä masennustietoutta ja näin vähentää stigmaa, joka sairauteen usein liitetään. Terveyspäivän toivottiin myös ohjaavan useampia masennuksesta kärsiviä hakemaan apua.

Lähteet
-------

1. ↑  Maailman terveyspäivä.
2. ↑  World Health Day - 7 April 2017
**Lahamu** on mesopotamialaisessa mytologiassa jumalatar, joka syntyi kun makean veden henkilöitymän Apsûn ja suolaisen veden henkilöitymän Tiamatin vedet sekoittuivat ennen maailman syntyä kaaoksen alkuhämärässä. Tarina kerrotaan babylonialaisessa luomiskertomuksessa Enuma elish.

Lahamu sekä hänen veljensä ja puolisonsa Lahmu olivat ensimmäinen jumalpari. He edustavat yleensä mutaa tai liejua, mutta joissakin teksteissä heidät on kuvattu käärmeiksi, mahdollisesti siksi, että kiemurtelevan käärmeen liike muistuttaa aaltojen väreilyä. Jotkut tutkijat olettavatkin, että Lahmu ja Lahamu ovat vain Tiamatin lisänimiä. Lahmulla ja Lahamulla ei ole babylonialaisessa mytologiassa muuta merkittävää roolia, kuin että he ovat Ansharin ja Kisharin vanhemmat. Sumerien mytologiassa sana *Lahama* viittasi vesidemoneihin, jotka kuuluivat Enkille.

Lähteet
-------

* Lurker, Manfred: A Dictionary of Gods and Goddesses, Devils and Demons. Routledge & Kegan Paul, 1987. ISBN 0-203-67189-9

### Viitteet

1. 1 2  Lahmu and Lahamu *Encyclopædia Britannica*. Encyclopædia Britannica, inc. Viitattu 20.2.2019. (englanniksi)
2. 1 2  Lurker 1987, s. 108
Lukuteoriassa **Lagrangen lauseen** mukaan jokainen positiivinen kokonaisluku on esitettävissä neljän neliön summana. Lauseen otaksui Claude Gaspard Bachet de Méziriac ja sen todisti 1770 Joseph Louis Lagrange. Lause esiintyi jo Diofantoksen *Arithmeticassa*, josta Bachet käänsi sen latinaksi vuonna 1621. Esimerkkeinä lauseesta on

3 = 12 + 12 + 12 + 02
31 = 52 + 22 + 12 + 12
310 = 172 + 42 + 22 + 12.
Adrien-Marie Legendre täydensi lausetta vuonna 1798 väittämällä, että positiivinen kokonaisluku voidaan esittää kolmen neliön summana jos ja vain jos se ei ole muotoa 4*k*(8*m* + 7). Legendren todistus oli puutteellinen ja lauseen todisti ensimmäisenä Carl Friedrich Gauss.

Vuonna 1834 Carl Gustav Jakob Jacobi löysi täsmällisen kaavan sille, monellako tavalla annettu positiivinen kokonaisluku voidaan esittää neljän neliön summana. Tämä luku on kahdeksan kertaa *n*:n tekijöiden lukumäärä jos *n* on pariton ja 24 kertaa *n*:n parittomien tekijöiden lukumäärä jos *n* on parillinen.

Lagrangen neljän neliön lause on erikoistapaus Fermat'n monikulmiolauseesta ja Waringin probleemasta. Myös seuraava tulos on yleisempi kuin Lagrangen lause: Olkoon *a*, *b*, *c* ja *d* annettuja luonnollisia lukuja. Voidaanko löytää kokonaisluvut luvut *x*1, *x*2, *x*3, *x*4 siten, että yhtälöllä

*n* = *ax*12 + *bx*22 + *cx*32 + *dx*42
on ratkaisu *n*:n kaikilla positiivisilla kokonaislukuarvoilla. Tapaus *a*=*b*=*c*=*d*=1 on Lagrangen lause. Yleisen tapauksen todisti Srinivasa Ramanujan. Hän todisti, että jos *a* ≤ *b* ≤ *c* ≤ *d*, on olemassa täsmälleen 54 eri tapaa valita *a*, *b*, *c* ja *d* siten, että yhtälöllä on ratkaisu kaikilla *n* arvoilla, kun *x*1, *x*2, *x*3, *x*4 ovat kokonaislukuja. (Ramanujan listasi 55:nnen mahdollisuuden *a*=1, *b*=2, *c*=5, *d*=5, mutta tässä tapauksessa yhtälöllä ei ole ratkaisuja, jos *n*=15.

Lähteet
-------

* Ireland ja Rosen, A Classical Introduction to Modern Number Theory, Springer-Verlag, 1990, ISBN 0-387-97329-X

1. ↑  Representations of Binary Forms by Quinary Quadratic Forms) (Arkistoitu – Internet Archive)

Aiheesta muualla
----------------

* Todistus PlanetMath.orgissa
* Toinen todistus
* Lausetta havainnollistava appletti
Proantosyanidiineille tyypillinen rakenneyksikkö
**Proantosyanidiinit** eli **kondensoituneet tanniinit** ovat kasvien tuottamia, useista flavonoidiyksiköistä koostuvia fenoliyhdisteitä. Proantosyanidiinien hydrolyysi hapon vaikutuksesta johtaa värillisten antosyanidiinien muodostumiseen. Proantosyanidiinit reagoivat proteiinien tai muiden typpipitoisten orgaanisten yhdisteiden kanssa, mikä voi johtaa tanniini-proteiini-kompleksien saostumiseen.

Proantosyanidiineista nopeimmin elimistöön imeytyviä ovat ne, jotka kuuluvat monomeereihin, dimeereihin tai trimeereihin. Jotkut muuntuvat elimistössä fenolihapoiksi. Suositeltava päivittäinen annos protoantosyanidiinien saamiseksi on noin 150-300 milligrammaa. Näitä ravintoaineita sisältävät useat marjat, hedelmät ja vihannekset sekä kasvien siemenet ja kukat sekä useiden puiden kuori. Niitä sisältävät muun muassa pähkinät, kaakao ja kaneli.

Lähteet
-------

1. ↑  LAWRENCE J. PORTER: *Methods in Plant Biochemistry*, s. 389–419. Elsevier, 1989. ISBN 978-0-12-461011-8. Teoksen verkkoversio (viitattu 20.2.2021).
2. ↑  Ann E. Hagerman: *Recent Advances in Polyphenol Research*, s. 71–97. Oxford, UK: Wiley-Blackwell, 2012-03-09. ISBN 978-1-118-29975-3, 978-1-4443-3746-4. Teoksen verkkoversio (viitattu 20.2.2021).
3. ↑  Sinikka Piippo: *Puhdasta ravintoa*, s. 249. Helsinki: Minerva, 2013. ISBN 978-952-492-671-3.
Muotokuva Georg Fosterista vuodelta 1781
**Johann Georg Adam Forster** (27. marraskuuta 1754 Nassenhuben lähellä Danzigia (nykyinen Gdańsk) – 10. tammikuuta 1794 Pariisi) oli saksalainen luonnontieteilijä, matkakirjailija ja vallankumouksellinen. Forster syntyi Puolassa lähellä Danzigia skotlantilaisen pastorin perheeseen, ja vuonna 1766 perhe muutti Englantiin, missä nuori Georg alkoi ansaita kääntämällä tiedekirjoja englanniksi. Forster pääsi jo nuorena isänsä seurassa useille tutkimusmatkoille, joista eksoottisin oli James Cookin toinen matka Tyynellemerelle. Forsterin matkakertomus, *Matkustus maailman ympäri* vaikutti suuresti eurooppalaisten käsitykseen Polynesian kansoista. Hän julkaisi teoksen ensin englanniksi ja käänsi sen sitten itse saksaksi. Tämän matkakuvauksen seurauksena Forster kutsuttiin Royal Societyn jäseneksi jo 23-vuotiaana.

Eurooppaan palattuaan Forster keskittyi akateemiseen uraan, ja opetti Kasselin ja Vilnan yliopistoissa. Vuonna 1788 hänestä tuli Mainzin yliopiston pääkirjastonhoitaja. Forster kuului valistusajan saksalaisen sivistyneistön kärkinimiin, ja oli vilkkaassa kirjeenvaihdossa useiden maanmiestensä kanssa. Kun ranskalaiset valtasivat Mainzin, Forster liittyi jakobiineihin, ja oli sitten perustamassa ensimmäistä saksalaista tasavaltaa eli Mainzin tasavaltaa vuonna 1792. Forsterista tuli Mainzin lähettiläs Pariisissa. Sotaonni kääntyi, Mainz joutui preussilaisten käsiin, Forster julistettiin maanpetturiksi eikä voinut palata Saksaan, vaan kuoli Pariisissa 1794.

Teoksia
-------

* *A Voyage Round the World*, 1777
* *De plantis exculentis insularum Oceani Australis commentatio botanica* (väitöskirja), 1786
* *Florulae insularum Australium prodromus*, 1786
* *Des Capitain Jacob Cook's dritte Entdeckungs-Reise*, 1787
* *Essays on the moral and natural geography, natural history and philosophy*, 1789–1797
* *Ansichten vom Niederrhein / Views from the Lower Rhine*, 1791 (matka halki Euroopan Alexander von Humboldtin kanssa
* *A voyage round the world*, 1877; toinen laitos, toim. Nicholas Thomas & Oliver Berghof, 2000

Lähteet
-------

1. ↑  George Forster: Scientist, Democrat, Revolutionary Captain Cook Society
2. ↑  Australian Dictionary of Biography

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Georg Forster** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Chile
* Espanja
* Ranska
	+ 2
* BnF data
	+ 2
* Katalonia
* Saksa
* Israel
* Belgia
	+ 2
* Yhdysvallat
* Ruotsi
* Latvia
* Japani
* Tšekki
* Australia
* Kroatia
* Alankomaat
	+ 2
* Puola
* Portugali
* Vatikaani

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* International Plant Names Index
* CiNii

 |
|  |
| Taiteenala | 
* Scientific illustrators
	+ 2
* New Zealand Artists
	+ 2
* RKD Artists
* Te Papa (New Zealand)
* ULAN

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Australia
* Deutsche Biographie
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC
* IdRef

 |

 |
Zinaida Nikolajevna
Jusupovin palatsi Moikan rannalla.
Liteinyi prospekt 42.
Jusupovin palatsi ja puisto Sadovajalla.
**Jusupov** (ven. Юсу́пов) on sammunut venäläinen ruhtinassuku. Se sai alkunsa nogairuhtinas Jusufista, jonka pojat siirtyivät Venäjälle vuonna 1563.

Suvun huomattavimpia edustajia ovat:

* Grigori Dmitrijevitš Jusupov (1676–1730), senaattori vuodesta 1726 lähtien, sotakollegion johtaja keisari Pietari II:n aikana;
* Boris Grigorjevitš Jusupov (1695–1759), tehtaanomistaja ja kauppakollegion presidentti vuodesta 1741;
* Nikolai Borisovitš Jusupov (1750–1831), senaattori vuodesta 1788, valtioneuvoston jäsenen vuodesta 1823, kulttuurin ja taiteen harrastaja.

Jälkimmäisen pojanpojan Nikolai Borisovitš Jusupovin kuoltua (1891) suku jäi vaille miespuolista jatkajaa. Tsaarin erityismääräyksestä ruhtinaan titteli ja sukunimi siirtyivät Nikolai Borisovitšin tyttären Zinaida Nikolajevnan aviomiehelle Feliks Feliksovitš Sumarokov–Elstonille (1856–1928). Heidän vanhin poikansa Nikolai kuoli 25-vuotiaana vuonna 1908 kaksintaistelussa kreivi Arvid Manteuffelia vastaan. Nikolai oli ihastunut Manteuffelin vaimoon Marinaan, jonka isoisä oli Suomen kenraalikuvernööri Fjodor Heiden. Nuorempi poika Feliks Feliksovitš Jusupov (1887–1967) järjesti vuonna 1916 palatsissaan Grigori Rasputinin murhan. Lokakuun vallankumouksen jälkeen hän pakeni ulkomaille.

Feliks ja hänen vaimonsa, prinsessa Irina, joka oli tsaari Nikolai II:n sisarentytär, asettuivat Pariisiin, jossa he elivät kuolemaansa saakka. Heidät on haudattu venäläiselle hautausmaalle, joka sijaitsee Sainte-Geneviève-des-Bois'ssa lähellä Pariisia. Feliks kirjoitti Pariisissa muistelmat, joissa hän kertoo elämästään sekä Rasputinin murhasta. Heidän tyttärensä Irina (s. 1915) meni naimisiin kreivi Nikolai Sheremetevin kanssa. Myöhemmin he muuttivat Kreikkaan. Heillä on tytär Xenia (s. 1942), joka asuu Kreikassa. Hänen tyttärellään Tatianalla (s. 1968) on kaksi lasta. 

Jusupoveihin liittyviä rakennustaiteellisia ja kulttuurihistoriallisia muistomerkkejä ovat:

* 1760-luvulla rakennettu klassistinen Jusupovin palatsi Pietarissa (Moikan rantakatu 94), Rasputinin murhapaikka;
* ruhtinatar Zinaida Ivanovna Jusupovan eklektinen kaupunkitalo Pietarissa (Liteinyi-prospekti 42);
* Jusupovin palatsi ja puisto Pietarissa Sadovajan ja Fontankan välillä;
* Arhangelskojen kartano Moskovan alueella lähellä Krasnogorskia.

Lähteet
-------

1. ↑  Marina de Heyden: *Rubiinit ennustavat onnettomuutta*. Weilin+Göös, Helsinki, 1969.
2. ↑  *Bolšaja Sovetskaja Entsiklopedija, tom 30*, s. 422. Moskva: Sovetskaja Entsiklopedija, 1978.
3. ↑  Felix Yusupov: *Lost Splendour and the Death of Rasputin*. Adelphi Publishers.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Jusupov (suku)** Wikimedia Commonsissa
**Minin eka kerta** (engl. *Mini’s First Time*) on Nick Guthen ohjaama ja käsikirjoittama elokuva vuodelta 2006. Se on tyylilajiltaan draamakomedia. Pääosissa näyttelevät Alec Baldwin, Nikki Reed, Luke Wilson ja Carrie-Anne Moss. Yksi elokuvan tuottajista oli Oscar-palkittu näyttelijä Kevin Spacey.

Juoni
-----

**Varoitus:  Seuraava kirjoitus paljastaa yksityiskohtia juonesta.**
Mini on yksinhuoltajaäidin tyttö, joka juhlii, polttaa ja juo. Hän toimii myös ilotyttönä. Elokuva alkaa lopusta, kun Mini pitää valmistujaispuheensa koulun edessä. 

Minin äiti on alkoholisti ja narkomaani. Hän tapaa miehen nimeltä Martin, ja he alkavat seurustella. Martin tietää että Minin äiti pettää tätä, joten hän on käynyt vieraissa itsekin. Eräänä iltana Martin tilaa ilotytön luokseen, joka osoittautuu Miniksi. Mini peittää Martinin silmät solmiolla, jotta tämä ei saisi tietää kenen kanssa hän on. Kun Mini sitten unohtaa avaimensa Martinin luo, Mini jää kiinni. Mini ja Martin rakastuvat ja alkavat suunnitella miten Minin äiti saataisiin pois kuvioista.

Sekoittaakseen äitinsä mielen Mini alkaa sujauttaa tämän drinkkeihin pillereitä, jotka varastaa koulustaan. Myöhemmin Mini ja Martin pyytävät äitiä mukanaan illalliselle, mutta tällä on liian huono olo. Mini ja Martin lähtevät, ja taloon murtautuu kaksi mustaan pukeutunutta henkilöä. Minin äiti yrittää soittaa hätänumeroon. Kun Mini ja Martin palaavat tekaistulta illalliseltaan, he löytävät äidin kuolleena vieressään tyhjä lääkepurkki. Mini keksii, että olisi loistava alibi, jos he siirtävät äidin autoon sekä meikkaisivat ja laittaisivat tälle juhlavaatteet päälle.

Minin ja Martinin lomaillessa heidän naapurinsa on myös siellä ja kuvaa heitä salaa. Kun Martin alkaa saada kuvia ja niihin liitettyjä viestejä, Martin menee kiihtyneenä naapuriin. Mini soittaa paikalle poliisit, jotka vievät Martinin vankilaan yöksi. Kun Mini tulee vierailulle, hän kertoo Martinille suunnitelleensa kaiken: Mini oli itse lähettänyt kuvat, jotta Martin menisi naapuriin ja hakkaisi tämän, jolloin Mini voisi soittaa poliisit paikalle. Mini tiesi, että he olivat vaarassa paljastua, joten hän lavasti Martinin syylliseksi kaikkeen. Kun Martin yrittää selittää että Mini on myös syyllinen, kukaan ei usko häntä. Elokuvan päättyessä näytetään Minin ajavan vapaana autollaan.

**Juonipaljastukset päättyvät tähän.**

Näyttelijät
-----------

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
|  Alec Baldwin  | … |  Martin
  |
|  Nikki Reed  | … |  Mini
  |
|  Luke Wilson  | … |  Garson
  |
|  Carrie-Anne Moss  | … |  Diane
  |
|  Jeff Goldblum  | … |  Mike Rudell
  |
|  Svetlana Metkina  | … |  Jelena Mariskova-Flachsman
  |
|  Sprague Grayden  | … |  Kayla
  |
|  Rick Fox  | … |  Fabrizio
  |
**Albin (Alpo) Pesonen** (3. elokuuta 1893 Savonranta – 3. joulukuuta 1969 Tampere) oli suomalainen kauppias ja yritysjohtaja, joka sai kauppaneuvoksen arvonimen.

Pesosen vanhemmat olivat räätäli Matti Pesonen ja Anna Maria Mutikainen ja puoliso vuodesta 1918 Martta Johanna Lund. Pesonen kävi yhden luokan Kuopion kauppakoulua 1916–1917 ja teki opintomatkoja useisiin eri Keski-Euroopan ja Skandinavian maihin sekä Neuvostoliittoon. Hän oli kauppa-apulainen J. H. Koposen liikkeessä Savonrannassa 1909–1910, Oskar Honkasen liikkeessä 1910–1911 ja K. Lundin laiva- ja kalastustarpeiden kaupassa 1911–1913 Viipurissa, sekä myyjä Käkisalmen Osuuskaupassa 1913–1916. Kulutusosuuskuntien Keskusliittoon kuuluvissa liikkeissä Pesonen oli myyjä Högforsin Tehtaan Työväestön Osuuskaupassa Karkkilassa 1917–1918 ja liikkeen toimitusjohtaja 1918–1921, Osuusliike Oma-Avun toimitusjohtaja Joensuussa 1922–1931 ja Mikkelin Työväen Osuuskaupan toimitusjohtaja 1931. Hän oli sitten Osuusliike Voiman pitkäaikainen toimitusjohtaja Tampereella 1931–1956. Pesonen oli myös Pyhäjärven kunnanvaltuutettu ja hänellä oli useita muitakin luottamustehtäviä. Asuntokeskuskunta Tampereen Hakan va. toimitusjohtajana Pesonen työskenteli 1941–1948 ja oli sen johtokunnan jäsen 1941–1952 ja puheenjohtaja 1943–1952. Hän sai kauppaneuvoksen arvonimen 1950.

Lähteet
-------

1. 1 2  Alpo Pesonen *Biografiasampo*. Viitattu 5.9.2022.
2. ↑  Syntymäpäiviä.  *Uusi Suomi*, 3.8.1968, nro 207, s. 11. Kansalliskirjasto. Viitattu 5.9.2022.
**Jutajaiset** on kansainvälinen kansanmusiikin ja -tanssin festivaali Rovaniemellä. Järjestäjinä ovat Lapin Nuorison Liitto, Kalevan Nuoret ja Rovaniemen kaupunki. Festivaalialueen lisäksi esiintymispaikkoja ovat muun muassa Valdemar-klubi, Lordin aukio ja Rovaniemen kirkko.

Jutajaiset kuuluu Finland Festivals -tapahtumiin ja kansainväliseen CIOFF-festivaalien ketjuun.

Vuonna 2012 festivaalit viettivät juhlavuotta 40. Jutajaisten merkeissä. Ohjelmaa oli järjestetty Rovaniemen lisäksi Sodankylässä ja Tervolassa. Kävijöitä vuonna 2012 oli n. 12 000, aikaisempina vuosina kävijöitä on ollut 15 000 – 20 000.

Keväällä 2016 Lapin nuorison liitto ry hakeutui konkurssiin, ja samalla kesän 2016 Jutajaiset peruuntuivat.

Vuonna 2018 Jutajaiset järjestettiin 23.–25. syyskuuta. Jutajaisten ajankohta siirtyi kesästä syksyyn ensimmäistä kertaa yleisön ja esiintyjien pyynnöistä. Pääesityspaikkoina toimivat Korundi ja Monde.

Vuonna 2020 Jutajaiset järjestettiin 45. kerran. Tapahtumapaikkoina toimivat Rovaniemen alueen kylät, Kulttuuritalo Wiljami ja Koskipuisto.

Jutajaisten juuret
------------------

1970-luvulle asti vietettiin eri puolilla Lappia maakunnallisia suvipäiviä. Valtakunnallisten Kalevan Nuorten kesälystitapahtuma Joikajaisten yhteydessä huomattiin, että pohjoisen nuorisoseuraväellä on kyky ja halu järjestää näyttäviäkin tapahtumia. Vuonna 1973 Suvijuhlien pitopaikaksi tuli Sodankylä. Juhlat ristittiin Kesäjutajaisiksi ja myöhemmin nimi lyheni Jutajaisiksi. Vuonna 1995 Jutajaisten pitopaikka vaihtui Rovaniemelle.

Koulutusta
----------

Jutajaisten koulutukseen kuuluu muun muassa Valtakunnallinen harmonikkaleiri ja harmonikansoiton, lavatanssikoulu ja Juppa jaa eli kokeileva lasten ja nuorten taideleiri

Kirjallisuutta
--------------

* *Jutajaiset 1973 - 2012*, tapahtuman juhlajulkaisu, ISBN 978-952-93-0815-6

Lähteet
-------

1. ↑  Jutajaiset odottaa 18 000 kävijää[vanhentunut linkki], Lapin Kansa, 25.6.2012
2. ↑  Jutajaiset ei koleuteen hyydy, Yle, 28.6.2012
3. ↑  Jutajaiset jutaa ensi kesänä koko Lappiin[vanhentunut linkki], Lapin Kansa, 1.7.2012
4. ↑  Lapin nuorison liitto ry hakeutunut konkurssiin – kesän Jutajaiset peruttu, Yle, 28.4.2016
5. ↑  Suomen nuorisoseurat ry ottaa hoitaakseen konkurssiin hakeutuneen Lapin nuorison liiton toiminnan, Yle, 28.4.2016
6. ↑  Jutajaiset siirtyy syyskuulle: Syksyllä mukaan ehtivät myös opiskelijat *lapinkansa.fi*. Viitattu December 22, 2020.
7. ↑  Jutajaisia juhlitaan Rovaniemellä koko loppuviikon ajan *lapinkansa.fi*. Viitattu December 22, 2020.
8. ↑  Festivaalin historiaa, Jutajaiset.fi, päivitetty 01.03.2011

Aiheesta muualla
----------------

* Jutajaisten kotisivu
Voitto Kantokorven veistos *Kunnianosoitus* on Kirurgisen sairaalan veistospuistossa Helsingissä. 
**Voitto Harras Johannes Kantokorpi** (vuoteen 1936 *Grönmark*, 12. helmikuuta 1935 Helsinki – 25. marraskuuta 2021 Alavus) oli suomalainen kuvanveistäjä ja taidemaalari. Hän käytti veistoksissaan usein löytämiään valmisesineitä.

Kantokorpi asui lapsena Ruotsissa ja Tanskassa. Hän opiskeli vuosina 1951–1954 Helsingin Taideteollisessa oppilaitoksessa ja sitten Suomen Taideakatemian koulussa.

Alavudella 1960-luvun alusta asunut Kantokorpi oli Pohjalaisen Taiteilijaliiton ja Seinäjoen Taiteilijaseuran jäsen. Hän oli mukana myös Suomen Kuvanveistäjäliiton, Suomen mitalitaiteen killan ja Kuvataiteilijaseniorien toiminnassa. 1970-luvun puolestavälistä lähtien hän oli Suomen Kuvataidejärjestöjen Liiton hallituksen, Suomen Taiteilijaseuran edustajiston ja *Taide*-lehden toimitusneuvoston jäsenenä. Hän piti toistakymmentä yksityisnäyttelyä eri puolilla Etelä-Pohjanmaata ja neljä Helsingissä, muun muassa Galleria Ortonissa helmikuussa 2015.

Kantokorvelle myönnettiin vuonna 1998 valtion taiteilijaeläke.

Yksityiselämä
-------------

Voitto Kantokorven puoliso oli kuvataiteilija ja kuvataideopettaja Janne (Kaarina) Kantokorpi (s. 1935). Heidän lapsiaan ovat kuvataiteilija Hanna Kantokorpi ja taidekriitikko Otso Kantokorpi (k. 2018).

Julkiset teokset
----------------

*C. G. Wolffin reliefi*, Vaasa, 2006.
* Kirurgisen sairaalan veistospuisto, Helsinki
* Carl Gustaf Wolffin reliefi, Vaasan Merimuseo
* reliefit Ähtäri-mitalista, Ähtärin kaupungintalo
* maalaus, Alavuden terveyskeskus

Lähteet
-------

1. ↑  Puumala, Anne: Kuvataiteilija Voitto Kantokorpi on kuollut.  *Ilkka-Pohjalainen*, 26.11.2021, s. 60.
2. 1 2 3 4 5  Voitto Kantokorven CV *Kuvataiteilijamatrikkeli*. Viitattu 23.5.2018.
3. 1 2 3  Suntio, Heimo: Kuukauden taiteilija: Voitto Kantokorpi  2.2.2015. Galleria Orton.  Arkistoitu 7.7.2018. Viitattu 23.5.2018.
4. ↑  CV Hanna Kantokorpi. Viitattu 23.5.2018.
5. ↑  Kantokorpi, Otso: Julkista taidetta 33: Kunnioita isääsi ja äitiäsi *Otso Kantokorven blogi Alaston kriitikko*.  11.5.2011. Viitattu 23.5.2018.

Aiheesta muualla
----------------

* Voitto Kantokorven muistokirjoitus Helsingin Sanomissa
Georg Friedrich Treitschke
**Georg Friedrich Treitschke** (29. elokuuta 1776 Leipzig, Saksa – 4. kesäkuuta 1842 Wien, Itävalta) oli saksalainen säveltäjä, kääntäjä ja entomologi.

Georg Friedrich Treitschken vanhemmat olivat Daniel Friedrich ja Clara Laurentia Treitschke. Georg Friedrich Treitschke pyrki aluksi isänsä tavoin kaupalliselle alalle ja muutti Sveitsiin sitä opiskelemaan vuonna 1793. Sveitsissä Treitschke kiinnostus musiikkiin ja runouteen vahvistui ja hän ystävystyi runoilija Johann Georg Gessnerin kanssa. Vuonna 1797 Treitschke palasi Leipzigiin toimiakseen kaupallisella alalla, mutta isän kuoltua kahta vuotta myöhemmin Treitschke omistautui taiteelle. Säveltämisen ohella Treitschke toimi myös teatterien johtotehtävissä: vuosina 1811–1814 hän johti Theater an der Wieniä ja vuodesta 1814 aina kuolemaansa asti hän toimi Wienin valtionoopperan johdossa.

Ystävyys näyttelijän ja entomologin Ferdinand Ochsenheimerin kanssa sai Treitschken kiinnostumaan myös hyönteisten keräämisestä ja tutkimisesta. Treitschke myös kirjoitti aiheesta useita julkaisuja.

Treitschke meni naimisiin Wienissä vuonna 1805 tanssija Magdalena de Caron (25. toukokuuta 1788 - 24. elokuuta 1816) kanssa, jonka kanssa Treitschke eli tämän kuolemaan asti. Heille syntyi avioliitosta kaksi tytärtä ja yksi poika.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Max Mendheim: *Allgemeine Deutsche Biographie*, s. 558. Osa 38. Historischen Kommission bei der Bayerischen Akademie der Wissenschaften, 1894. Artikkelin verkkoversio (viitattu 15.10.2010). (saksaksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Italia
* Israel
* Belgia
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Kreikka
* Alankomaat
* Puola
* Portugali

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* RISM
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**Eino Alpo Autio** (1. huhtikuuta 1891 Kymi – 26. syyskuuta 1964 Helsinki) oli suomalainen diplomi-insinööri, joka toimi Lappeenrannan ja Oulun kaupungininsinöörinä ja Oulun apulaiskaupunginjohtajana.

Henkilöhistoria
---------------

Alpo Aution vanhemmat olivat kauppalaivuri Vilho Autio ja Tilda Kilpi ja puoliso vuodesta 1921 Vilma Elisabet Inkilä. Autio tuli ylioppilaaksi 1911 ja valmistui diplomi-insinööriksi Teknillisestä korkeakoulusta 1917. Työuransa alkuvuosina Autio toimi Helsingin kaupungin, Outokummun, Granitin ja Kaukaan tehtaiden palveluksessa. Lappeenrannan kaupungininsinöörinä hän työskenteli 1922 ja Oulun 1923–1930 ja Oulun apulaiskaupunginjohtajana 1930–1957. Hän oli useiden toimikuntien ja yhdisten jäsen tai puheenjohtaja, kuten Merikosken voimalaitoksen rakennustoimikunnan puheenjohtaja 1939–1950 ja Oulun Puhelimen johtokunnan jäsen 1933–1947 ja puheenjohtaja 1948–1957.

Julkaisuja
----------

* *Oulun satamakysymys*, 1928, Yrjö Herva ja Alpo Autio
* *Oulun satamasta Perämeren ensimmäinen syväsatama*, 1937
* *Oulun satamakysymys 1927–1937*, 1937
* *Merikosken voimalaitos*, 1951
* *Oulun puhelinlaitos 1882–1957*, 1958

Lähteet
-------

1. 1 2  Havu, I. Poijärvi L. Arvi P. & Immonen, K. J. (toim.): *Kuka kukin on (Aikalaiskirja). Henkilötietoja nykypolven suomalaisista*, s. 59. Helsinki: Otava, 1960.
2. 1 2   Kuolleita. *Helsingin Sanomat*, 28.9.1964 s. 10.
3. ↑   Ins. Alpo E. Autio 50-vuotias. *Helsingin Sanomat*, 1.4.1941 s. 6.
**Georg Fredrik Janson** (19. toukokuuta 1886 Pietari – 31. lokakuuta 1966 Porvoo) oli suomalainen diplomi-insinööri ja Tampereen teknillisen opiston yliopettaja.

Jansonin vanhemmat olivat kultaseppä Gustaf Ferdinand Janson ja Maria Emelia Sjöblom. Hän pääsi ylioppilaaksi 1904 Helsingin ruotsalaisesta normaalilyseosta ja suoritti insinööritutkinnon Polyteknillisessä opistossa 1907. Janson suoritti jatko-opintoja Karlsruhessa ja Wienissä.

Janson toimi sähköinsinöörinä Helsingissä 1907–1910. Hän oli Teknillisen korkeakoulun assistenttina 1911–1912 ja hän oli Tampereen teknillisessä opistossa opettajana 1916–1923 ja yliopettajana 1923–1950. Janson oli Tampereen kaupungin sähkölaitoksen hallituksen puheenjohtajana 1919–1926 ja hän toimi myös konsultoivana insinöörinä. Janson toimi aikaisemmin Voima- ja Polttoainetaloudellisen Yhdistyksen käyttöinsinöörinä ja hän suunnitteli sähkölaitoksia eri puolille Suomea.

Georg Janson oli naimisissa vuodesta 1911 Gerda Wilhelmina Salinin kanssa.

Teoksia
-------

* *Vexelströmkommutatormotorer med Magnetiseringsmaskin: en teoretisk undersökning*. Helsingfors 1914
* *Om shuntmotorer för växelström*. Tammerfors 1916
* *Sähkölaitosten taloudellinen suunnittelu*. WSOY 1931
* *Sähkölaboratoriotyöt 1*. Tampereen Teknillisen Opiston Oppilasyhdistys, Tampere 1948
* *Sähkölaboraatiot 2*. Tampere 1948

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Ylioppilasmatrikkeli 1904, matrikkelinumero 29305
2. 1 2 3  Femtioåring, Hufvudstadsbladet, 19.05.1936, nro 134, s. 6, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
3. ↑  Jansonin kirjan *Sähkölaitosten taloudellinen suunnittelu* mainos, Helsingin Sanomat, 30.10.1931, nro 294, s. 3, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot

Aiheesta muualla
----------------

* Taulua vasten Georg F. Janson, Harppi ja ratas : Tampereen teknillisen opiston oppilasyhdistys r.y.:n julkaisu, 01.01.1939, nro 2, s. 7, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot

Lähteet
-------
**Voittamaton ykkönen** (*The Big Red One*) on Samuel Fullerin käsikirjoittama ja ohjaama yhdysvaltalainen sotaelokuva vuodelta 1980. Sen pääosia näyttelevät Lee Marvin ja Mark Hamill.

Elokuva perustuu Samuel Fullerin omiin kokemuksiin toisessa maailmansodassa Yhdysvaltain 1. jalkaväkidivisioonan sotilaana. Elokuvan alkuperäisnimi tarkoittaa divisioonan lempinimeä, joka tulee heidän univormunsa olkapäätä koristavasta punaisesta numerosta 1. Elokuva seuraa divisioonan osallistumista taisteluihin Pohjois-Afrikassa, Sisiliassa, Normandian maihinnousussa ja Länsi-Saksan vapauttamisessa.

*The New York Timesin* kriitikot valitsivat *Voittamattoman ykkösen* vuonna 2004 yhdeksi kaikkien aikojen tuhannesta parhaasta elokuvasta maailmassa.

Lähteet
-------

1. ↑  The Best 1,000 Movies Ever Made. (Perustuu teokseen *The New York Times Guide to the Best 1,000 Movies Ever Made*, St. Martin's Griffin 2004.) *The New York Times*.  Arkistoitu 11.7.2016. Viitattu 21.8.2017. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* *Voittamaton ykkönen* Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
* *Voittamaton ykkönen* Elonetissä.

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:The Big Red One