recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Lysenkon teatteri- ja musiikki-instituutti** (ukr. (Музично-драматичний інститут ім. М. Лисенка) oli säveltäjä Mykola Lysenkon mukaan nimetty saman nimisen koulun seuraajaksi vuonna 1918 Kiovaan perustettu musiikkioppilaitos.

Instituutissa opskeli Neuvosto-Ukrainan merkittäviä musiikki- ja teatterilahjakkuuksia. Se toimi vuoteen 1934, jolloin sen jatkajaksi tulivat Kiovan konservatorio ja Kiovan teatteritaiteen instituutti. Sen oppilaita ovat olleet muusikot Kyrylo Stetsenko, Mykola Leontovytš, Myh’ailo Mykyša, Pylyp Kozytskyi, Dmytro Revutskyi, Reinhold Glière, Borys Ljatošynskyi, Viktor Kosenko, Lev Revutskyi ja Myh’ailo Verykivskyi, pianistit N. Neuhaus ja Hryhori Beklemišev, ja tetteriohjaaja ja näyttelijät Les Kurbas, Ivan Marjanenko, Josyp Stadnyk, Oleksandr Zaharov ja Marija Starytska.

Lähteet
-------

1. 1 2  Lysenko Music and Drama Institute *Internet Encyclopedia of Ukraine*.  2013. Viitattu 26.9.2023. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Lysenkon teatteri- ja musiikki-instituutti** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa | 
* Internet Encyclopedia of Ukraine

 |

 |
Gustaf Adolf Lindberg.
**Gustaf Adolf Lindberg** (24. maaliskuuta 1865 Tukholma – 2. elokuuta 1906 Helsinki) oli ruotsalainen arkkitehti, joka vaikutti muutaman vuoden ajan myös Suomessa.

Ura
---

Lindberg opiskeli Tukholman Taideteollisessa korkeakoulussa 1881–1884 sekä Kuninkaallisessa teknillisessä korkeakoulussa 1886–1887. Vuosina 1891–1892 hän työskenteli arkkitehtinä Sundsvallissa ja tämän jälkeen Saksassa vuoteen 1898 saakka, jolloin Lindberg muutti Suomeen. Helsingissä hän oli osakkaana arkkitehtitoimisto Grahn, Hedman & Wasastjernassa. Suomessa Lindbergin tunnetuin työ on hänen Noormarkun ruukkiin suunnittelemansa vuorineuvos Walter Ahlströmin yksityisasunto Havulinna.

Kuolema
-------

Gustaf Lindberg kuului Suomen vuosinaan myös vuoden 1905 suurlakon aikana perustettuun suojeluskaartiin. Hän sai surmansa elokuussa 1906 Hakaniemen mellakassa, joka oli Helsingin Hakaniemessä käyty suojeluskaartin ja punakaartin välinen aseellinen yhteenotto. Lindberg on haudattu yhteishautaan Hietaniemen hautausmaalle kuuden muun välikohtauksessa kuolleen suojeluskaartilaisen kanssa.

Töitä
-----

* Karlshamnin raatihuone, Karlshamn (1900)
* Havulinna, Noormarkku (1901)
* Karlskronan raatihuone, Karlskrona (1905)
* Turun kaupunginkanslia eli Läntinen Rantakatu 17, Turku (yhdessä Knut Wasastjernan kanssa, 1909)
* Lönnrotinkatu 15, Helsinki (yhdessä Knut Wasastjernan kanssa, 1907)
* Fennian talo, Helsinki (Grahn, Hedman & Wasastjerna, 1899)
* Kristianinkatu 5, Helsinki (yhdessä Knut Wasastjernan kanssa, 1906)
* Pohjoinen Makasiinikatu 7 - Fabianinkatu 4, Helsinki (Grahn, Hedman & Wasastjerna, 1905)

Lähteet
-------

1. ↑  Svenskt porträttgalleri Projekt Runeberg. Viitattu 22.5.2016.
2. 1 2  Sammandrabbningen å Hagnäs torg. Offren.  *Östra Finland*, 4.8.1906, nro 177, s. 3. Kansalliskirjasto. Viitattu 22.5.2016.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Gustaf Adolf Lindberg** Wikimedia Commonsissa

* 

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Taiteenala Muokkaa Wikidatassa | 
* KulturNav

 |

 |
**Brooklyn Lyons-Foster** (s. 1. joulukuuta 2000 Lontoo) on englantilainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan puolustaja. Hän edustaa Veikkausliigassa pelaavaa Helsingin Jalkapalloklubia.

Lontoossa syntynyt Lyons-Foster edusti Tottenham Hotspuria 10-vuotiaasta saakka. Tottenhamin alle 21-vuotiaiden joukkueessa hän teki debyyttinsä kaudella 2017–2018 ja pelasi joukkueessa kuuden vuoden aikana yhteensä 99 ottelua  Lyons-Foster toimi kausilla 2022–2023 ja 2023–2024 myös joukkueensa kapteenina reserviliiga Professional Development Leaguessa. Edustusjoukkueen kokoonpanossa Lyons-Foster oli mukana ensimmäistä kertaa Konferenssiliigan karsintaottelussa Paços de Ferreiraa vastaan syksyllä 2021. Toisen ja toistaiseksi viimeisimmän kerran hänet nimettiin edustusjoukkueen kokoonpanoon myöhemmin syksyllä lohkovaiheen ottelussa Vitesseä vastaan.

Helmikuussa 2024 Lyons-Foster siirtyi 2+1-vuotisella sopimuksella Veikkausliigan HJK:hon.

Lähteet
-------

1. ↑  Brooklyn Lyons-Foster Transfermarkt-sivustolla *transfermarkt.com*.
2. 1 2 3  Pekka Mäntylä: Puolustaja Brooklyn Lyons-Foster HJK:hon *HJK Helsinki*.  14.2.2024. Viitattu 14.2.2024.
3. 1 2  Brooklyn Lyons-Foster leaves Tottenham for HJK Helsinki *Sports Mole*. Viitattu 14.2.2024. (englanniksi)
**BMH Technology** on Raumalla toimiva yritys, joka kehittää nykyisin ympäristöystävällisiä energiaratkaisuja.

Yritys aloitti vuonna 1936 nimellä Ammus Oy, ja se sijaitsi Raumalla Kaivopuistossa. Se huolehti muun muassa talvi- ja jatkosodan aikaisesta puolustusmateriaalin tuotannosta. Yhtiön perustaja Rafael "Rafu" Lönnström (1892–1943) oli perustanut myös Helsinkiin Sytytin Oy:n vuonna 1929, joka vuonna 1940 muutti Raumalle ja yhtyi Ammus Oy:n kanssa 1959 Ammus-Sytytin Oy:ksi. Yhtyneistä yhtiöistä tuli 1971 Lönnström Oy, joka 1973 myytiin Huhtamäki-konsernille. Joidenkin lähteiden mukaan yhtiö lakkautettiin 1983 Rauman Venttiili ja Kone Oy:nä. Lukuisten omistaja- ja nimenvaihdosten jälkeen yhtiön nimi on kuitenkin nykyisin BMH Technology Oy, joka valmistaa jätteen sekä kiinteän polttoaineen käsittelyjärjestelmiä .

Sotien jälkeen Ammus Oy:ssä (sekä sen tytäryhtiöissä esimerkiksi Rafu Lönnström Oy:ssä) tehtiin monenlaisia siviili- ja sotakorvaustuotteita, muun muassa maitohinkkejä, alumiinitankkeja ja -kattiloita, kutomokoneita, kuljettimia, LVI-varusteita, ruuveja, poria, sekä rautatievaunuja ja niiden osia. Sotakorvausteollisuuden valtuuskunta oli antanut yhtiölle määräyksen ryhtyä valmistamaan kapearaiteisia rautatievaunuja, joiden raideleveys oli 750 mm, kantavuus 9 tonnia ja jotka olivat varustetut kahdelle telillä à 4 pyörää. Vaunut olivat joko jarrullisia tai jarruttomia avovaunuja. Tilaus käsitti 3882 vaunua, joista yhtiö kerkesi valmistaa 2 147 vaunua ennen Neuvostoliiton taholta tulleita helpotuksia sotakorvausohjelmaan vuonna 1948. Samaan aikaan valmistettiin valetut ja taotut osat Valmetille vastaavanlaisiin vaunuihin noin 2 000 vaunua varten. Sotakorvaushelpotus 1948 lopetti lähes täysin yhtiön tuotannon. Yhtiö tuotti ketjuja vielä vuosia tämän jälkeen.

Lähteet
-------

* Ilmari Harki: Sotakorvausten aika, 1971, Jyväskylä, Gummerus, 357 s.

### Viitteet

1. ↑  Tapio Termonen: Sotatarvikkeista kahvipannujen kautta ilmastonmuutoksen torjuntaan. (Historiikki) Yle uutiset 28.1.2018
2. 1 2  Lönnström Oy Pörssitiedossa
3. ↑  BMH Technology Oy:n verkkosivut *bmh.fi*. Viitattu 21.5.2015.

Kirjallisuutta
--------------

* Enbom, Sten: *Lönnström-yhtiöt*. Sipoo: Teresia ja Rafael Lönnströmin säätiö, 1996. ISBN 952-90-7210-4.

Aiheesta muualla
----------------

* Ammus Oy:n kapearaidevaunumainos vuodelta 1953
* BMH Technology Oyn historiaa
* Ammus Oyn logo junanvaunun teliin kiinnitettynä
* Saksalaisosakkeiden takavarikointi 1944
* Suomen sotatarviketeollisuus elää nousukauttaan. Käynti suomalaisessa Sytytin Oy:ssä, joka valmistaa m. m. kotimaassa keksittyjä tykistön sytyttimiä, Hakkapeliitta, 31.08.1937, nro 35, s. 6, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Dino Grandi vuonna 1932.
**Dino Grandi** (4. kesäkuuta 1895 Mordano – 21. toukokuuta 1988 Bologna) oli italialainen kreivi ja fasistipoliitikko, joka toimi fasistien vallan aikana useissa korkeissa asemissa kuten Italian ulkoministerinä vuosina 1929–1932. Hänellä oli ratkaiseva rooli diktaattori Benito Mussolinin syrjäyttämisessä vuonna 1943.

Grandi oli koulutukseltaan lakimies. Palveltuaan ensimmäisessä maailmansodassa hän liittyi mustapaitoihin, fasistien puolisotilaallisiin iskujoukkoihin. Kansallisen fasistipuolueen perustavassa kokouksessa marraskuussa 1921 hän asettui ehdolle puolueen johtoon, mutta hävisi Mussolinille. Grandi oli ensimmäisten Italian edustajainhuoneeseen valittujen 35 fasistin joukossa. Hän osallistui myös marraskuun 1922 kuuluisaan "Rooman marssiin", jonka seurauksena Mussolini nousi Italian johtoon.

Grandi nimitettiin vuonna 1924 apulaissisäministeriksi. Hän toimi Italian ulkoministerinä 1929–1932 ja suurlähettiläänä Lontoossa 1932–1939. Lähettiläskauden jälkeen hänet nimitettiin oikeusministeriksi sekä parlamentin alahuoneena toimineen fasistien ja korporaatioiden kamarin puhemieheksi. Grandi vastusti Italian osallistumista toiseen maailmansotaan natsi-Saksan liittolaisena. Hänet syrjäytettiin hallituksesta helmikuussa 1943. Fasistien suuren neuvoston kokouksessa 24.–25. heinäkuuta 1943 välisenä yönä Grandi hyökkäsi Mussolinia vastaan ja sai aikaiseksi epäluottamuslauseen Mussolinille. Tämän seurauksena kuningas Viktor Emanuel III erotti ja pidätti Mussolinin seuraavana päivänä, mikä mahdollisti Italialle puolen vaihtamisen sodassa.

Grandi pakeni pian näiden tapahtumien jälkeen Espanjaan ja sieltä edelleen Lissaboniin. Veronassa toiminut Italian sosiaalisen tasavallan alainen tuomioistuin tuomitsi hänet vuonna 1944 poissaolevana kuolemaan. Hän asui sodan jälkeen Argentiinassa ja Brasiliassa, kunnes palasi Italiaan 1960-luvulla.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Dino Grandi, conte di Mordano *Encyclopædia Britannica Online Academic Edition*. Viitattu 24.3.2013.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Dino Grandi** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Italia
* Israel
* Yhdysvallat
* Ruotsi
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Dizionario Biografico degli Italiani
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**Gródek** on maalaiskunta Białystokin piirikunnassa Puolassa. Sen väkiluku oli vuoden 2019 lopussa 5 141.

Białystokin piirikunnan asukkaista 3,5 prosenttia asuu Gródekin kunnassa ja sen pinta-alasta 14,4 prosenttia kuuluu Gródekin kuntaan. Kylät Gródekin kunnassa ovat Bielewicze, Bobrowniki, Borki, Chomontowce, Dzierniakowo, Gobiaty, Grzybowce, Gródek, Jaryłówka, Józefowo, Kołodno, Królowe Stojło, Łużany, Mieleszki, Mostowlany, Narejki, Nowosiółki, Pieszczaniki, Podozierany, Podzałuki, Przechody, Radunin, Skroblaki, Sofipol, Straszewo, Słuczanka, Świsłoczany, Waliły, Wiejki, Wierobie, Zarzeczany, Zasady, Załuki, Zielona, Zubki sekä Zubry.

Gródekin väestöpyramidi 2014.
Vuoden 2019 lopussa 51,8 prosenttia Gródekin asukkaista oli naispuolisia ja 48,2 prosenttia miespuolisia. Alle 18-vuotiaat muodostivat 15,4 prosenttia kunnan väestöstä, työikäiset 57,2 prosenttia ja eläkeikäiset 27,4 prosenttia väestön keski-iän ollessa 45,2 vuotta. Vuonna 2019 Gródekin kunnassa syntyi 40 lasta. Puolan vuoden 2011 väestönlaskennassa kunnan väestöstä 19,6 prosenttia oli valkovenäläisiä.

Lähteet
-------

1. ↑  Wiesław Kulesza – wójt kadencji 2018–2023 w: gmina Gródek *PortalSamorządowy*. Viitattu 18.12.2020. (puolaksi)
2. 1 2 3 4 5 6 7  Gmina Gródek w liczbach *Polska w Liczbach*. Viitattu 18.12.2020. (puolaksi)
3. ↑  Gminy, w których udział mniejszości narodowych, etnicznych lub społeczności posługującej się językiem kaszubskim wsród ogółu mieszkańców stanowił w 2011 roku co najmniej 10% Puolan sisäministeriö. Viitattu 18.12.2020. (puolaksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Gródek** Wikimedia Commonsissa

* Gmina Wiejska Gródek Białystokin tilastokeskus
Vuorineuvos Mikko Tähtinen (1979)
**Mikko Ilmari Tähtinen** (6. elokuuta 1914 Helsinki – 18. lokakuuta 2003 Helsinki) oli suomalainen insinööri, yritysjohtaja ja vuorineuvos.

Tähtisen vanhemmat olivat johtaja Ilmari Tähtinen ja Siiri Amanda Heiniö ja puoliso vuodesta 1941 Taimi Annikki Muttilainen. Ylioppilaaksi Tähtinen tuli 1932 ja valmistui diplomi-insinööriksi 1936. Hän työskenteli Suomen Raakasokeritehdas -yhtiön ja Kumiteollisuus-yhtiön palveluksessa ja sitten vuodesta 1944 Oulu-yhtiön palveluksessa. Vuonna 1951 hänestä tuli Oulu-yhtiön sellutehtaan tekninen johtaja, 1954 yhtiön Nuottasaaren tehtaan yli-insinööri ja 1960 yhtiön varatoimitusjohtaja. Kajaani-yhtiön toimitusjohtajaksi Tähtinen siirtyi 1962 ja jäi eläkkeelle tehtävästä 1978. Vuorineuvoksen arvon hän sai 1970.

Lähteet
-------

1. 1 2  Biografia-sampo: Mikko Tähtinen Viitattu 25.8.2021.
2. ↑  Kuka kukin on 1978, s. 1027. Viitattu 25.8.2021.
3. ↑  Muistot. Mikko Tähtinen. *Helsingin Sanomat*, 18.10.2003. (Tilaajille) Viitattu 25.8.2021.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Talousvaikuttajat
* Biografiasampo

 |

 |
**Shadow of the Beast** on Reflections Interactiven kehittämä ja Psygnosiksen julkaisema toimintaseikkailupeli vuodelta 1989. Peli julkaistiin alun perin Commodore Amigalle mutta suosion lisääntyessä siitä tehtiin versiot monille muille aikansa laitteille.

Psygnosis oli jo aikaisemminkin julkaissut näyttäviä sivuttaiseen ruudunvieritykseen perustuvia pelejä (ennen kaikkea *Obliterator*) mutta Shadow of the Beast oli silti ilmestyessään graafisesti ennennäkemätön. Tämän lisäksi David Whittakerin loisteliaasti säveltämä taustamusiikki vahvisti pelin tunnelmaa.

Shadow of the Beast on Wiredin mukaan yksi kymmenestä merkittävimmästä Amiga-pelistä.

Vastaanotto ja jatko-osat
-------------------------

Joissakin arvosteluissa valitettiin pelin vaikeutta ja tyylillisten seikkojen ajamista ohi sisällöstä, mutta pelin myyntiä tämä ei hidastanut. Mikrobitti-lehdessä Jukka Tapanimäki antoi pelille täydet viisi tähteä. Shadow of the Beastista tuli menestystarina ja pelille julkaistiin kaksi jatko-osaa: *Shadow of the Beast II* (1990) ja *Shadow of the Beast III* (1992). Muille laitteille käännetyt versiot olivat yleensä teknisesti heikompia johtuen Amigan tuohon aikaan ylivertaisista laiteominaisuuksista. Beast II arvioitiin ilmestyessään yleensä vielä ensimmäistä osaa vaikeammaksi (ensimmäisen pelin pystyivät sinnikkäät pelaajat vielä läpäisemään). Tyyliltään jatko-osa ei ollut muuttunut, joskin siinä oli alkeellinen jäsennin, jolla pystyi joskus kommunikoimaan joidenkin muiden pelihahmojen kanssa. Beast III sen sijaan keskittyi enemmän ongelmanratkaisuun, ja siinä vaikeustaso oli huomattavasti matalampi – joskin pelaajat saattoivat jumittua pelin moniin pulmatehtäviin. Sarjan viimeinen osa ei ilmestyessään kuitenkaan häikäissyt enää teknisessä mielessä, joten se jäi selvästi vähemmälle huomiolle.

Mikrobitin Jukka Tapanimäki antoi pelin kakkososan Amiga-versiolle 83 pistettä sadasta. Hän kehui pelin teknistä tasoa mutta moitti vaikeutta.

Juoni
-----

Ensimmäisen Beast-pelin tarinan pääosassa on mies nimeltä Aarbron, joka siepattiin lapsena ja taikuuden vaikutuksesta muuttui ajan myötä pahaksi mestaajahirviöksi, joka palveli pahaa lordi Maletothia. Aarbronin muistot ihmiselämästään palautuvat, kun Aarbron määrätään teloittamaan vanki, jonka hän tunnistaa omaksi isäkseen. Aarbron vannoo kostoa kaikille hänelle vääryyttä tehneille ja seikkailu alkaa.

Lähteet
-------

1. ↑  Top 10 Most Influential Amiga Games Wired. Viitattu 11.10.2017.
2. ↑  Mikrobitti 11/1990, sivu 48

Aiheesta muualla
----------------

* *Shadow of the Beast* MobyGamesissa (englanniksi)
* Unexotica – pelimusiikin kokoelma, josta löytyy Amiga-version soundtrackit alkuperäisessä formaatissa (vaatii ilmaisen Deliplayer-ohjelman kuuntelemiseen)
**Límnoksen arkeologinen museo** (kreik. Αρχαιολογικό Μουσείο Λήμνου, *Archaiologikó Mouseío Límnou*) on arkeologinen museo Mýrinan kaupungissa Límnoksen saarella Kreikassa. Se esittelee saarelta löydettyä esihistoriallista ja antiikin aikaista esineistöä.

Museo on perustettu vuonna 1963, mutta sitä alettiin laittaa alulle jo 1930-luvulla. Se toimii kaksikerroksisessa uusklassisessa kartanossa Mýrinan Romaíikos Gialóksessa. Rakennus toimi osmanivallan aikana saaren turkkilaisjoukkojen esikuntana. Museorakennus kärsi vaurioita maanjäristyksessä vuonna 2014, ja sen jälkeen vain osa siitä on ollut avoinna.

Kokoelmat
---------

Museon kokoelmiin kuuluu löytöjä Límnoksen saaren eli antiikin Lemnoksen antiikin aikaisista kaupungeista Myrinasta ja Hefaistiasta, Kabeireionista eli kabiirien pyhäköstä, Polióchnin neoliittisen ja helledisen kauden asuinpaikasta, sekä monista muista paikoista saarelta. Límnoksen lisäksi löytöjä on myös muun muassa Imbrokselta.

Museon alemmassa kerroksessa on esillä löydöksiä kivi- ja pronssikaudelta sekä myös marmoriveistoksia ja hautakiviä. Ylemmässä kerroksessa on löytöjä geometriselta roomalaiselle kaudelle, erityisesti arkaaiselta ja klassiselta kaudelta. Esineisiin lukeutuu jo mainittujen lisäksi myös muun muassa keramiikkaa, työkaluja ja muita arkiesineitä, figuriineja eli pienoispatsaita, sinettileimasimia, piirtokirjoituksia, koruja ja rahoja.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Lemnos Archaeological Museum *Greeka.com*. Viitattu 1.9.2020.
2. ↑  Αρχαιολογικό Μουσείο Λήμνου *Efales*.  Arkistoitu 30.9.2020. Viitattu 1.9.2020.
3. 1 2 3  Αρχαιολογικό Μουσείο Λήμνου *TerraBook*. Viitattu 1.9.2020.
Ursinsin prinsessa Marie Anne de La Trémoille, René-Antoine Houassen maalaama muotokuva.
**Marie Anne de La Trémoille, Ursinsin prinsessa** (oik. *Orsini*; 1642 Pariisi, Ranska – 5. joulukuuta 1722 Rooma, Kirkkovaltio) oli ranskalainen aatelisnainen, jolla oli suuri vaikutusvalta Espanjan hovissa kuningatar Maria Luisan ollessa Filip V:n puolisona vuosina 1701–1714.

La Trémoillen ensimmäinen puoliso oli vuodesta 1659 ranskalainen Adrien Blaise de Talleyrand, Chalais’n prinssi, jota hän seurasi vuonna 1663 maanpakoon Italiaan, ja joka kuoli vuonna 1670. Hän nai vuonna 1675 italialaisen herttuan Flavio Orsinin, Orsini-Braccianon suvun viimeisen edustajan. Jäätyään vuonna 1698 toisen kerran leskeksi hän alkoi käyttää nimeä "prinsessa Ursins". Hän piti Roomassa suosittua ranskalaista salonkia, josta tuli myös poliittisen juonittelun keskus. Ursins järjesti vuonna 1701 Savoijin prinsessa Maria Luisan avioliiton Espanjan ranskalaissyntyisen kuninkaan Filip V:n kanssa, jolloin hänestä itsestään tuli kuningattaren *camarera mayor*, pääkamarineito. Ursins sai pian suuren vallan kuningattareen ja tämän kautta myös kuninkaaseen, ja hänen on sanottu käytännössä johtaneen Espanjan politiikkaa vuoteen 1714. Hän vaati Espanjan hovia ottamaan etäisyyttä Ranskaan, joten hänet karkotettiin kertaalleen hovista vuonna 1704, mutta hän palasi jo seuraavana vuonna entistä vaikutusvaltaisempana. Ursinsin tavoitteena oli lisätä vastikään valtaan tulleiden Bourbonien suosiota Espanjassa, mitä ilman Filip V tuskin olisi säilyttänyt valtaistuintaan Espanjan perimyssodan halki.

Ursinsin valta oli huipussaan vuonna 1713, jolloin hän järjesti ranskalaisen ministeri Jean Orryn uudistamaan Espanjan koko hallinnon. Saman vuoden Utrechtin rauhanneuvotteluissa Ursins yritti huonolla menestyksellä saada itselleen oman ruhtinaskunnan Luxemburgista. Kuningatar Maria Luisan kuoltua helmikuussa 1714 hän järjesti Filip V:n toiseksi puolisoksi Parman prinsessa Elisabet Farnesen, joka kuitenkin piti häntä kilpailijanaan. Kuningatar Elisabet erotti ja karkotti Ursinsin välittömästi Espanjaan saavuttuaan joulukuussa 1714.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Marie-Anne de la Trémoille, princess des Ursins (englanniksi) *Encyclopædia Britannica Online Academic Edition*. Viitattu 11.10.2017.
2. 1 2 3 4  *Nordisk familjebok* (1914), s. 954–955 (ruotsiksi) Runeberg.org. Viitattu 11.10.2017.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Marie Anne de La Trémoille** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Katalonia
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Ruotsi
* Kreikka
* Alankomaat
* Puola
* Vatikaani

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**Cruise for a Corpse** on Delphine Softwaren kehittämä ja U.S. Goldin julkaisema seikkailupeli. Peli on julkaistu vuonna 1991 Amigalle, Atari ST:lle ja DOSille.

Pelaaminen
----------

Peli on murhamysteeri, jota on inspiroinut Agatha Christien romaanit. Pelissä Niklos Karaboudjan pitää juhlat risteilyaluksella ja joutuu murhatuksi. Risteilyllä on mukana etsivä Raoul Dusentier, joka ottaa tehtäväkseen tutkia murhaa.

Pelissä on vastaavia elementtejä kuin Sierran pelissä *The Colonel’s Bequest*. Pelissä voi liikkua vapaasti laivalla, mutta peli jakaantuu "aikalohkoihin" jolloin aikaa kuluu tiettyjä asioita tekemällä. Jokaisessa lohkossa hahmot vaihtavat paikkaansa ja ovat mahdollisesti halukkaita puhumaan uusista aiheista.

*The Colonel’s Bequest* oli suunniteltu helpoksi pelattavaksi seikkailupeleihin tottumattomille, mutta *Cruise for a Corpse* on suunnattu vastakkaisesti pelaajille, jotka haluavat tutkia asioita.

Peli käyttää rotoskooppausta hahmojen grafiikkaan.

Vastaanotto
-----------

Peli on saanut *Amiga Format* -lehden arvostelussa arvosanaksi 90%. 
Peli on saanut *CU Amiga* -lehden arvostelussa arvosanaksi 90%.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6 7 8  Kurt Kalata: Cruise for a Corpse *hardcoregaming101.net*.  28.2.2012. Viitattu 7.11.2021. (englanniksi)
2. ↑  Cruise for a Corpse review *amr.abime.net*. Viitattu 7.11.2021. (englanniksi)
3. ↑  Cruise for a Corpse review *amr.abime.net*. Viitattu 7.11.2021. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* *Cruise for a Corpse* MobyGamesissa (englanniksi)
* *Cruise for a Corpse* Hall of Light -sivustolla (englanniksi)
**Starflight** on Binary Systemsin kehittämä ja Electronic Artsin julkaisema avaruussimulaatio- ja roolipeli. Peli on julkaistu vuonna 1986 DOS:lle ja myöhemmin Amigalle, Atari ST:lle, Commodore 64:lle, Macintoshille ja Sega Mega Drivelle. Pelille on julkaistu seuraaja *Starflight 2: Trade Routes of the Cloud Nebula*.

Pelaaminen
----------

Peliä on kuvattu avaruusalukselle sijoitetuksi roolipeliksi. Pelaaja aloittaa valitsemalla miehistön aluksen varustuksen. Tutkimusmatkalla pelaajan on suoritettava kaivostoimintaa ja myytävä voitolla löydetyt esineet. Alusta voi kehittää ja miehistöä kouluttaa.

Vastaanotto
-----------

CU Amiga -lehden arvostelussa pelin Amiga-versio on saanut arvosanaksi 75/100.

Computer + Video Games -lehden arvostelussa pelin Commodore 64 -versio on saanut arvosanaksi 84/100.

Mikrobitin Jouni Mannonen antoi pelin Commodore 64- ja Amiga-versioille 81 pistettä sadasta.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Starflight  8.5.2015. The Encyclopedia of Science Fiction. Viitattu 18.2.2019.
2. ↑  Starflight review Amiga Magazine Rack. Viitattu 18.2.2019.
3. ↑  Starflight review Amiga Magazine Rack. Viitattu 18.2.2019.
4. ↑  Mikrobitti 5/1990, sivu 44

Aiheesta muualla
----------------

* *Starflight* MobyGamesissa (englanniksi)
* *Starflight* Hall of Light -sivustolla (englanniksi)
* Starflight Sega Retro -sivustolla (englanniksi)
*Tämä artikkeli kertoo toimittajasta ja viihdesäveltäjästä. Samannimisestä kansanedustajasta ja näyttelijästä on oma artikkelinsa.*
Antero Vartia
**Juhani Antero Vartia** (19. kesäkuuta 1912 Helsinki – 2. kesäkuuta 1969 Helsinki) oli suomalainen toimittaja. Hän oli lisäksi muusikko ja kevyen musiikin säveltäjä, joka esiintyi myös kotimaisten elokuvien sivuosissa 1930-luvulla.

Vartian vanhemmat olivat professori, urheilujohtaja Arvo Antero Vartia ja Niini Johanna Kuutti. Hän pääsi ylioppilaaksi 1934 ja opiskeli Sibelius-akatemiassa (vuoteen 1939 Helsingin konservatorio).

Vartia oli Uusi Suomi-lehden ulkomaanosaston toimittajana vuodesta 1937 alkaen. Hän oli lehden kirjeenvaihtajana Kööpenhaminassa 1939, Berliinissä 1940–1941 ja Tukholmassa 1943–1950. Vartia toimi vuodesta 1951 Suomen Lontoon-lähetystön sanomalehtiavustajana. 

Vartian tunnetuimmat sävellyksensä ovat tangot *Aila* ja *Rantatie*. *Aila-tangon* ovat levyttäneet mm. A.Aimo, Reijo Taipale ja Taisto Tammi. *Rantatie* on tullut tunnetuksi Henry Theelin, Erkki Junkkarisen ja Eino Grönin levyttämänä. 

Antero Vartia on säveltänyt myös elokuvamusiikkia 1930-luvun kotimaisiin elokuviin.

Vartion puoliso oli rehtori Sirkka Salonen. Hänet on haudattu Honkanummen hautausmaalle.

Kirjallista tuotantoa
---------------------

* *Korintista Kalastajasaarennolle*. WSOY 1943
* *Herra Karlsson ja hänen kuningaskuntansa : huomioita nykypävän Ruotsista ja ruotsalaisista*. WSOY 1949

Lähteet
-------

1. ↑  Kuka kukin on 1954 (Projekt Runeberg)

Aiheesta muualla
----------------

* Antero Vartian sävellystuotanto Suomen äänitearkistossa (1901–1999)
* Antero Vartian sanoitustuotanto Suomen äänitearkistossa (1901–1999)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Elonet

 |

 |
François Certain Canrobert.
**François Certain Canrobert** (27. kesäkuuta 1809 Saint-Céré – 28. tammikuuta 1895 Pariisi) oli ranskalainen marsalkka ja poliitikko, joka oli uransa huipulla toisen keisarikunnan aikana.

Canrobert kuului vanhaan sotilassukuun ja valmistui Saint-Cyrin sotilasakatemiasta 1828 aliluutnantiksi. Hän palveli aluksi Espanjan rajalla ja vuosina 1835–1851 pääosin Algeriassa. Canrobert osallistui Constantinen valtaukseen 1837 ja sai mainetta voitostaan Zaatchan taistelussa vuonna 1847. Hänet ylennettiin samana vuonna everstiksi. Vuonna 1849 hänestä tuli Ranskan kunnialegioonan komentaja. Palattuaan Pariisiin Canrobertista tuli presidentti Louis-Napoleon Bonaparten adjutantti ja hän avusti tätä 2. joulukuuta 1851 suoritetussa vallankaappauksessa. Napoleon palkitsi hänet myöhemmin divisioonankenraalin arvolla.

Krimin sodassa Canrobert oli aluksi divisioonankomentaja, mutta marsalkka de Saint Arnaudin kuoleman jälkeen hänestä tuli syyskuussa 1854 Krimille sijoitettujen Ranskan joukkojen ylipäällikkö. Canrobert luopui kuitenkin päällikkyydestä seuraavana vuonna jouduttuaan erimielisyyksiin englantilaisten päällikkönä toimineen lordi Raglanin kanssa ja palasi pian sen jälkeen Ranskaan. Seuraavaksi Canrobert lähetettiin Tukholmaan, jossa hän neuvotteli marraskuussa 1855 niin sanotun marraskuun traktaatin eli liiton Ruotsin ja toisaalta Ranskan sekä Ison-Britannian välille Venäjää vastaan.

Vuonna 1856 Canrobert ylennettiin Ranskan marsalkaksi ja hän oli sen jälkeen toisen keisarikunnan johtava sotilaallinen hahmo. Vuonna 1859 Italiassa käydyn sodan aikana hän komensi kolmatta armeijakuntaa ja saavutti merkittävät voitot Solferinossa ja Magentassa. Vuonna 1870 puhjenneessa Ranskan–Saksan sodassa Canrobert oli kuudennen armeijakunnan komentajana. Hänen joukkonsa taistelivat urheasti Saint-Privatin luona 18. elokuuta, mutta joutuivat perääntymään Metziin ja jäivät piiritykseen. Metzin antautuessa myös Canrobert jäi saksalaisten sotavangiksi ja pääsi palaamaan Ranskaan vasta rauhanteon jälkeen maaliskuussa 1871. Sodan jälkeen hän toimi ylimmän sotaneuvoston jäsenenä ja hänet valittiin 1876 senaattoriksi. Senaatissa hän kannatti keisarikunnan palauttamista.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Certain Canrobert (englanniksi) *Encyclopædia Britannica Online Academic Edition*. Viitattu 27.7.2013.
2. 1 2 3 4  *Nordisk familjebok* (1905), s. 1102–1103 (ruotsiksi) Runeberg.org. Viitattu 27.7.2013.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **François Certain Canrobert** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Kreikka
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**PUUSTELLI AREENA**

Ilmaston muutoksen myötä jääurheilun harrastaminen luonnonjäällä on osoittautunut epävarmaksi. Harrastajapiirin lisääntyessä Harjavallassa jääurheilun ystävät aloittivat oman jäähallin suunnittelua elokuussa 1998. Kartoitettiin mahdollisia käyttäjiä ja kerättiin nimiadressi jäähallin rakentamisen puolesta. Jäähalliyhtiö rekisteröitiin 15.7.1999, Y-tunnus 1546398-0. Hallin rakentaminen alkoi kesällä 2002 ja halli valmistui syksyllä 2003. Jäähallin perustamiskustannukset olivat noin 700.000 €. Investointikustannukset rahoitettiin pankkilainalla 333.000 €, jääkiekkoliitolta saatiin lainaa 83.000 €. Harjavallan kaupunki myönsi rakennuskustannuksiin 83.000 euron avustuksen ja loput varat kerättiin lukuisilta yrityksiltä ja yksityisiltä henkilöiltä. Jäähalliyhtiö on voittoa tavoittelematon osakeyhtiö, (yhtiöjärjestyksen 2 §, liite 1,2), pyrkienkattamaan kustannuksensa ylläpitämällä kevyttä organisaatiota, jotta tuntiveloitushinta voitaisiin pitää mahdollisimman edullisena. Harjavallan jäähalli on hyvä esimerkki maakunnallisesta talkoohengestä. 

Harjavallan jäähalli sijaitsee keskeisellä paikalla Harjavallan keskustassa. Lähiympäristöstä löytyy mm. uimahalli/liikuntahalli, kuntosali, padelkenttä, urheilukenttä, pesäpallokenttä, frisbee-golf, Kokemäenjoen uimapaikat, vesihiihtoranta, mini-golf, curling-halli, golf-simulaattori, Hiitteenharjun ulkoilualue, jossa pururata, laskettelurinteet, hiihtoladut, hyppyrimäki – kaikki tämä n. 3 km säteellä!Puustelli Areena
Gunvor Sandqvist vuonna 1961 *Tulipunaisen kyyhkysen* roolissa.
**Gunvor Snöfrid Sandkvist** (oik. **Lampenius**; 4. marraskuuta 1923 Helsinki – 18. helmikuuta 2014 Helsinki) oli suomalainen näyttelijä. Hän tuli tunnetuksi erityisesti Helsingin ruotsinkielisten näyttämöiden tragediennena. Hänen vanhempansa olivat Harald ja Alva Sandqvist. Sandkvist oli aviossa Börje Lampeniuksen kanssa vuodesta 1951 vuoteen 1970, jolloin he erosivat. Sandkvistilla oli kaksi lasta: Lili Charlotte (1955) ja Bo Harald (1962). 

Suomenruotsalainen Sandkvist oli kiinnitettynä Ruotsalaiseen teatteriin 1946–1970 ja edelleen vuodesta 1972 lähtien. Lilla teaternissa hän näytteli 1971–1972. Hänen maineikkaisiin töihinsä kuuluvat muun muassa nimiosa näytelmässä *Euridike*, Ofelia *Hamletissa* ja Lady Macbeth *Macbethissä*. Huomattavia taiteellisia saavutuksia ovat niin ikään roolit näytelmissä *Fröken Julie*, *Maria Stuart* ja *Kameliadamen*. Sandkvist näytteli myös Muumi-näytelmissä. Hänen elokuvatöistään merkittävimpiä on eroottisesti latautunut naispääosa Matti Kassilan *Sinisessä viikossa*.

Sandkvistille myönnettiin Pro Finlandia -mitali vuonna 1988. Hän harrasti muun muassa öljymaalausta. 

Sandkvist kuoli 90-vuotiaana pitkäaikaiseen sairauteen. Hän sairasti Alzheimerin tautia ja asui viimeiset vuotensa Folkhälsanin vanhainkodissa Helsingissä.

Filmografia
-----------

* *Läpi usvan* (1948)
* *Sininen viikko* (1954)
* *Patarouva* (1959)
* *Kovaa peliä Pohjolassa* (1959)
* *Nina ja Erik* (1960)
* *Tulipunainen kyyhkynen* (1961)
* *Mumintrollet* (1969)
* *Yön sylissä* (1977)
* *Tulipää* (1980)
* *Vihan päivät* (1991)
* *Vuoden viimeinen kesä* (1998)
* *Lapin kullan kimallus* (1999)

Lähteet
-------

* *Suomen teatterit ja teatterintekijät 1983.* Helsinki: Tammi, 1983. ISBN 951-30-5727-5
* Kassila, Matti: *Mustaa ja valkoista.* Helsinki: Otava, 1995. ISBN 951-1-13583-X
* Pöysti, Lasse: *Jalat maahan*, s. 213–214. Helsinki: Otava, 1991. ISBN 951-1-11611-8

### Viitteet

1. 1 2  *Facta 2001*, osa 14, p. 382. WSOY 1985.
2. ↑  Gunvor Sandkvist on kuollut  18.2.2014. Ilta-Sanomat.  Arkistoitu 22.2.2014. Viitattu 18.2.2014.

Aiheesta muualla
----------------

* Gunvor Sandkvist Elonetissä.
* Gunvor Sandkvist Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
* Sandkvist, Gunvor hakuteoksessa *Uppslagsverket Finland* (2012). (ruotsiksi)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Elonet
* Uppslagsverket Finland

 |

 |
Charles Townshend vuonna 1916.
**Charles Vere Ferrers Townshend** (21. helmikuuta 1861 – 18. toukokuuta 1924 Pariisi, Ranska) oli brittiläinen kenraali. Hän komensi ensimmäisen maailmansodan aikana Mesopotamiassa brittiläisiä joukkoja, jotka jäivät talvella 1915–1916 loukkuun piiritettyyn Kutin linnoitukseen.

Townshend valmistui upseeriksi vuonna 1881. Hän osallistui brittien sotaretkiin Sudanissa vuosina 1883–1885 ja 1896–1898. Vuonna 1895 luoteis-Intiassa käydyn rajasodan aikana hän komensi brittijoukkoja, jotka pitivät hallussaan piiritettyä Chitralin linnoitusta aina apujoukkojen saapumiseen asti. Townshend taisteli myös buurisodassa. Vuonna 1911 hänet ylennettiin kenraalimajuriksi.

Ensimmäisen maailmansodan puhjettua Townshend nimitettiin huhtikuussa 1915 Mesopotamiaan sijoitetun 6. intialaisen divisioonan komentajaksi. Hän valtasi nopeasti Amaran ja voitti turkkilaiset Es Sinnin taistelussa, joten hänen esimiehensä John Nixon määräsi hänet etenemään Tigris-joen vartta pitkin kohti Bagdadia. Townshend lähti etenemään Qurnasta marraskuun 1915 alussa, mutta kärsittyään tappion Ktesifonin taistelussa 22.–24. marraskuuta hän joutui perääntymään Kut-el-Amaraan. Turkkilaiset piirittivät Townshendin joukot sinne 8. joulukuuta. Kun saksalaisen marsalkka Colmar von der Goltzin johtamat turkkilaiset löivät Kutia vapauttamaan lähetetyt apujoukot, Townshendin oli antauduttava 29. huhtikuuta 1916.

Townshend joutui olemaan seuraavat kaksi ja puoli vuotta sotavankina Konstantinopolissa. Häntä kohdeltiin hyvin ja hän eli mukavasti, mutta hänen joukoistaan kaksi kolmasosaa kuoli riutuessaan vankileirillä. Tämän seurauksena hänen maineensa kärsi sodan jälkeen. Townshend auttoi lokakuussa 1918 ympärysvaltojen ja Turkin välisen Mudroksen aselevon ehtojen neuvottelussa. Hän julkaisi vuonna 1920 muistelmakirjan *My campaign in Mesopotamia* ja toimi vuosina 1920–1922 parlamentin alahuoneen jäsenenä.

Lähteet
-------

1. 1 2  *Nordisk familjebok* (1919), s. 524–525 (ruotsiksi) Runeberg.org. Viitattu 9.2.2014.
2. 1 2  Sir Charles Townshend (englanniksi) Firstworldwar.com. Viitattu 9.2.2014.
3. ↑  *Nordisk familjebok*, täydennysosa (1926), s. 925 (ruotsiksi) Runeberg.org. Viitattu 9.2.2014.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC
* IdRef

 |

 |
Kuistio toisena oikealla. Kuva on toukokuulta 1940.

**Aloys Josef August Immanuel Kuistio** (aik. Qvist) (11. huhtikuuta 1895 Viipuri – 1963) oli suomalainen eversti ja rykmentin- ja prikaatinkomentaja.

Ura
---

Kuistio kävi Kadettikoulun 1920–1921 sekä Sotakorkeakoulun 1925–1927 (ye-upseeri 1928). Suomen sisällissotaan hän osallistui Satakunnan rintamalla vuonna 1918 ja myöhemmin myös Vienan retkikuntaan. Karjalan kaartin rykmentissä hän toimi monissa tehtävissä vuosina 1921–1927. Yleisesikunnassa hän työskenteli toimistoupseerina 1927–1932. Pohjois-Uudenmaan suojelukuntapiirin päällikkönä hän oli 1932-1939. 

Talvisodassa Kuistio oli aluksi 3. divisioonan esikuntapäällikkönä sekä sittemmin IV armeijakunnan esikuntapäällikkönä 1939–1940. Välirauhan aikana hän komensi 9. prikaatia 1940–1941, josta jatkosodan sytyttyä tuli JR 9, jota hän komensi vuoteen 1943 asti. 15. prikaatin komentajana hän oli 1943–1944 ja toimi vuoden 1944 loppupuolella 3. divisioonan vt. komentajana. Vuosina 1944–1946 hän komensi JR 3:a, minkä jälkeen hän erosi vakinaisesta palveluksesta.

Ylennykset: vänrikki 1919, luutnantti 1921, kapteeni 1924, majuri 1927, everstiluutnantti 1932, eversti 1940.

Siviilielämä
------------

August Kuistion aviopuoliso oli näyttelijä Vieno Viola Kariniemi. He saivat kolme lasta: Eila (1923-1998), Irja (1926-2014) ja Reino (1935-2010). Perhe asui 1920-luvulla Viipurissa ja 1930-luvulla Keravalla. Jatkosodan jälkeen Kuistio toimi keskikoulun rehtorina Keiteleellä. Perhe muutti Tornioon, jossa August Kuistio kuoli tammikuussa 1963. August Kuistio oli lahjakas maalari. Hän opiskeli nuoruudessaan kuvataiteita ja eläköitymisen jälkeen maalasi ahkerasti niin maisemia kuin muotokuviakin. *lähde?*

Sukuhistoria
------------

August Kuistion sukupuusta löytyy merkittävä määrä pappeja, kirkkoherroja ja ainakin viisi luterilaisen kirkon piispaa. Hän oli suoraan alenevassa polvessa sukua muun muassa Turun piispalle Paavali Juustenille ja Porvoon piispalle Nicolaus Careliukselle. *lähde?*

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Kuka kukin on (Aikalaiskirja) *runeberg.org*. Viitattu 4.8.2015.
**Petri Mattila** (s. 11. tammikuuta 1970 Tampere) on suomalainen pitkän linjan jääkiekkovalmentaja, joka toimii tällä hetkellä Suomalaisen KooKoon valmennus päällikkö. Hän aloitti valmentamisen jo 16-vuotiaana 1986 Tampereen Tapparan juniorijoukkueissa, joissa valmensi vuoteen 1995 asti. Sen jälkeen hän valmensi yhden vuoden Lahden Kiekkoreippaan junioreita ennen siirtymistään Jyväskylään JYP Junioreiden valmennuspäälliköksi keväällä 1996.

Hän toimi Tapparan apuvalmentajana kaudella 2009-2010 ja hänet valittiin Tapparan päävalmentajaksi toukokuussa 2010, mutta hän erosi toimestaan myöhemmin elokuussa vain muutama viikko ennen kauden alkua. Tappara pestin jälkeen hän toimi yhden kauden mestiksessä Kouvolan KooKoon apuvalmentajana ja sen jälkeen kolme kautta Kajaanin Hokin päävalmentajana 2011-2014. Hänet valittiin vuoden Mestis-valmentajaksi 2014. Hokista hän palasi KooKooseen jonka päävalmentajana hän toimi seuran viimeisellä Mestis-kaudella saavuttaen hopeaa 2014-2015 sekä KooKoon uuden liiganousun ensimmäisellä kaudella 2015-2016 aina syksyyn 2016 asti.

Aikaisemmin Mattila on valmentanut muun muassa Oulun Kärppien B-junioreita 2006-2009 JYPin A-junioreita 2000-2005 sekä toiminut JYP Junioreiden valmennuspäällikkönä 1996-2000. Hän on valmentanut myös Suomen eri juniorimaajoukkueita toimien valmentajana mm. U18 MM-kisoissa 2003 ja U16 sekä U17 päävalmentajana vuosina 2004-2006.. 

Syyskaudella 2016 vaisusti esiintynyt KooKoo vaihtoi valmentajakseen Tuomas Tuokkolan 21. marraskuuta 2016, jolloin KooKoon liigasijoitus oli 14. KooKoo päätyi tuolla kaudella lopulta yhden pisteen erolla sijalle 13.

Viimeiset vuodet Petri Mattila on valmentanut hyvällä menestyksellä Italiassa johtaen HC Pustertalin Alps Hockey Leaguen finaaleihin 2018-2019 ja vuosina 2020 sekä 2021 HC Asiagon kahteen peräkkäiseen Italian mestaruuteen.

Omalla jääkiekkourallaan Mattila pelasi maalivahtina KooVeessa vuodet 1976-1986.

Lähteet
-------

1. ↑  Petri Mattila tappara.fi:  Tappara. Viitattu 16.9.2010.
2. 1 2 3  Petri Mattila jättää Tapparan päävalmentajan tehtävän  23.8.2010. Aamulehti. Viitattu 16.9.2010. [vanhentunut linkki]
3. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive) Viitattu 24.11.2016


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä:**Mikko Saarinen** | **Tapparan päävalmentaja**2010 | Seuraaja:**Sami Hirvonen** |
**Erik Aminoff** (9. toukokuuta 1879 Turku - 5. tammikuuta 1960 Helsinki) oli suomalainen vapaaherra, vuori-insinööri ja yritysjohtaja.

Perhe
-----

Aminoffin vanhemmat olivat merikapteeni, kartanonomistaja, vapaaherra Ivan Alexander Aminoff ja Augusta Lovisa Josefina Jansson.

Aminoff avioitui Valentina Kornakoffin kanssa. Pariskunta sai lukuisia lapsia. Yritysjohtaja Erik Wilhelm Aminoff oli heidän lapsi.

Aminoffin isoisä oli eversti, vapaaherra Alexander Aminoff ja hänen isoisoisä oli kenraalimajuri, kreivi Johan Fredrik Aminoff.

Ura
---

Aminoff aloitti opinnot Helsingissä vuonna 1899 ja valmistui vuori-insinööriksi Saksan Freiburgissa.

Aminoff aloitti uran Yhdysvalloissa, Kanadassa ja Meksikossa. Meksikosta hän siirtyi Venäjälle. Hän toimi venäläisen kullanhuuhdonta yrityksen johtajana ja Siperian pankin konsulttina vuonna 1912. Aminoff omisti kultakaivoksen Amurin alueella. Venäjän jälkeen Aminoffin ura jatkui Kiinassa, Himalajalla ja Filippiineillä.

Hän muutti perheineen takaisin Suomeen vuonna 1936. Vuoksenniska Oy houkutteli Aminoffin johtamaan Haverin kaivoksen toimintaa Viljakkalassa. Hän loi hyvän työilmapiirin ja ratkoi erimielisyyksiä. Hän johti kultakaivosta menestyksellä ja tehdaskylän ilmapiiri oli hyvä. Haverin kultakaivos tyydytti koko Suomen kultatarpeen ja tuotti 180 tonnia kuparia vuodessa. Aminoff muistetaan siitä, että hän istui panssaroidussa autossa ja pistooli kainalossa, kun Haverin kaivoksen kultaharkkoja kuljetettiin maailmalle. Haverin kultakaivoksen malmista valmistettiin Helsingin vuoden 1952 kesäolympialaisten kulta- ja hopeamitalit. Aminoffin lempinimi oli Haverin paroni.

Aminoff jäi eläkkeelle vuonna 1952.

Hänet tunnettiin huumorintajuisena ja ammattaitoisena henkilönä.

Katso myös
----------

* Aminoff-suku

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Aminoff nr 456 - Adelsvapen-Wiki *www.adelsvapen.com*. Viitattu 4.2.2024.
2. ↑  Aminoff nr 456 - Adelsvapen-Wiki *www.adelsvapen.com*. Viitattu 4.2.2024.
3. 1 2  Aminoff nr 456 - Adelsvapen-Wiki *www.adelsvapen.com*. Viitattu 4.2.2024.
4. 1 2  Välkevirta Leila: Insinööri Erik W. Aminoff Suomen idänkaupan varhainen taitaja *Helsingin Sanomat*.  21.2.1991. Viitattu 4.2.2024.
5. ↑  Aminoff nr 456 - Adelsvapen-Wiki *www.adelsvapen.com*. Viitattu 4.2.2024.
6. 1 2 3 4 5 6 7  Jaana Härmä: 9.5.1879 syntyi vapaaherra, Erik "Haverin paroni" Aminoff - Viljakkalan Haveri ry *viljakkalanhaveriry.fi*.  12.6.2023. Viitattu 4.2.2024.
7. 1 2 3  Jaana Härmä: Kaivellaan nyt sitten Haverista rautamalmia ja kultaa, kun ei oikein muuta - Viljakkalan Haveri ry *viljakkalanhaveriry.fi*.  12.6.2023. Viitattu 4.2.2024.
8. ↑  Erik Aminoff arkistot *Kaivoksien ympäristöongelmat Suomessa*. Viitattu 4.2.2024.
9. 1 2  Jorma Huovinen: "Haverin paroni" Erik Aminoff kuskasi limusiinillaan kultaharkot salaa Helsinkiin Ylöjärveltä – tällainen on tarina kultakaivoksen takana ja nyt se halutaan uuteen kukoistukseen *Aamulehti*.  11.7.2020. Viitattu 4.2.2024.
**Aurora OS** eli **Russian Open mobile platform (OMP)** on venäläinen Linux-pohjainen yritys- ja viranomaiskäyttöön Rostelecomin kehittämä älypuhelinkäyttöjärjestelmä. Käyttöjärjestelmä on pohjautuu Jollan Sailfish-alustaan josta se on haarautui omaksi versiokseen 2019. Erona Sailfish-alustaan käyttöjärjestelmässä on oma sovelluskauppa ja viranomaisverkko on ERA käyttää alustaa.

Historia
--------

Vuonna 2016 Jolla aloitti kehitysprojektin jonka tavoitteena oli lokalisoida Sailfish alusta Venäjälle. Tätä varten perustettiin oma yrityksensä ja venäjänkielinen versio sai nimen Sailfish Mobile OS RUS. Alustan ensimmäisiä käyttäjiä oli Venäjän posti. Vuonna 2018 Venäjän valtio haki itselleen turvallista matkapuhelinkäyttöjärjestelmää viranomaiskäyttöön. Sailfish Mobile OS RUS tuli valituksi ja Rostelecom sitä kehittäneen yhtiön. Vuonna 2019 alusta uudelleen nimettiin Aurora OS:ksi. Vuonna 2021 Jolla ilmoitti irtautuneensa projektista ja ettei enää kehittänyt sitä. Vuoden 2021 marraskuussa Nokiamob.net:n mukaan sitä käyttäviä laitteita olisi noin 400000.

Laitteet
--------

| Nimi | Julkaistu | Piirisarja | Näytön koko | RAM |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Aquarius Cmp NS208 |  |  | 8.0" |  |  |  |
| Aquarius CMP NS220 |  |  | 10.1" |  |  |  |
| Qtech QMP-M1-N |  |  | 5.99" |  |  |  |
| Qtech QMP-M1-N IP68 |  |  | 5.71" |  |  |  |
| MIG С55 |  |  |  |  |  |  |
| INOI 5i pro |  |  |  |  |  |  |
| МВК-2020 |  |  | 10,1" |  |  |  |
| F+ R570 |  |  | 5.7" |  |  |  |
| F+ Life Tab Plus |  |  |  |  |  |  |
| AYYA T1 |  |  | 6.55" |  |  |  |

Lähteet
-------

1. ↑  Cases *Sailfish OS*. Viitattu 20.3.2022. (englanniksi)
2. ↑  Sailfish OS vaihtoi nimensä Venäjällä – Tunnetaan nyt nimellä "Aurora OS" *SuomiMobiili*.  8.2.2019. Viitattu 20.3.2022.
3. ↑  Plea for official statement from Jolla *Sailfish OS Forum*.  25.2.2022. Viitattu 20.3.2022. (englanniksi)
4. ↑  Aurora OS is based on Sailfish but owned by OMP | Nokiamob *nokiamob.net*.  16.11.2021. Viitattu 20.3.2022. (englanniksi)
5. 1 2 3 4 5 6 7  Мобильные устройства на платформе ОС Аврора *web.archive.org*.  18.1.2022.  Arkistoitu 18.1.2022. Viitattu 20.3.2022.

Aiheesta muualla
----------------

* Tadadviser, Rostelecom has integrated devices based on the Aurora OS into the O2O - Infrastructure Operator for Operators project
*
Jean Joseph Mounier, postuumi muotokuva.
**Jean Joseph Mounier** (12. marraskuuta 1758 Grenoble – 26. tammikuuta 1806 Pariisi) oli ranskalainen juristi ja merkittävä poliittinen vaikuttaja Ranskan suuren vallankumouksen alkuvaiheessa vuonna 1789.

Mounier oli grenoblelaisen vaatetehtailijan poika. Hän valmistui vuonna 1779 lakimieheksi ja pääsi vuonna 1783 tuomariksi. Hän tutustui opiskeluaikanaan tulevaan kollegaansa Antoine Barnaveen. Mounier työskenteli Grenoblen maistraatissa ennen vallankumousta ja esiintyi esivallankumouksen aikana vuosina 1788–1789 parlamenttien (uudistuksia jarruttaneiden tuomioistuinten) arvostelijana. Hän laati paikallisten asukkaiden puolesta valituskirjelmiä (*cahiers de doléances*) vuoden 1789 säätyjen yleiskokouksen käsiteltäviksi, ja hänet myös valittiin kolmannen säädyn edustajaksi. Kolmannen säädyn edustajien julistauduttua kansalliskokoukseksi juuri Mounier ehdotti 20. kesäkuuta 1789 Versailles’ssa kuuluisan pallohuoneen valan vannomista, jotta Ranskalle saataisiin säädettyä perustuslaki. Hänet valittiinkin kansalliskokouksen perustuslakikomitean puheenjohtajaksi.

Mounier kuului kansalliskokouksessa varovaisimpien uudistajien ryhmään, niin sanottuihin monarkisteihin, jotka kannattivat hylätyksi tulleita ehdotuksia kaksikamarisesta edustuslaitoksesta ja kuninkaan ehdottomasta veto-oikeudesta lainsäädäntöön. Hänet valittiin syyskuun 1789 lopulla kansalliskokouksen puhemieheksi, mutta hän jätti paikkansa jo 8. lokakuuta järkytyttyään tavasta, jolla Versailles’hin marssineet väkijoukot kohtelivat kuningas Ludvig XVI:ta ja tämän perhettä, sekä vastustettuaan päätöstä siirtää kansalliskokous Pariisiin. Mounier palasi aluksi kotikaupunkiinsa Grenobleen, mistä hän siirtyi toukokuussa 1790 maanpakoon Sveitsiin. Hän palasi Ranskaan vasta Napoleonin aikana vuonna 1801. Napoleon nimitti hänet prefektiksi ja vuonna 1805 Ranskan valtioneuvoston jäseneksi. Mounierin poika Claude sai myöhemmin Napoleonilta paronin arvon.

Mounierin tunnetuin teos on Sveitsissä vuonna 1792 julkaistu *Recherches sur les causes qui ont empêché les Français de devenir libres*.

Lähteet
-------

1. 1 2  Jean, Joseph Mounier (ranskaksi) Assemblée nationale (Ranskan kansalliskokous). Viitattu 1.1.2019.
2. 1 2 3 4 5  Jean-Joseph Mounier (englanniksi) Alphahistory. Viitattu 31.12.2018.
3. 1 2 3 4 5 6  *Nordisk familjebok* (1913), s. 1251 (ruotsiksi) Runeberg.org. Viitattu 1.1.2019.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Jean Joseph Mounier** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Kreikka
* Alankomaat
* Puola
* Portugali
* Vatikaani

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie
* Sycomore

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC
* IdRef

 |

 |