recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Kukkaruukku
**Kukkaruukku** on astia, jossa kasvatetaan erilaisia kasveja. Valmistusmateriaalina on yleisimmin terrakotta, mutta myös muovista, savesta, puusta tai kivestä voidaan valmistaa kukkaruukkuja. 

Yleensä kukkaruukun pohjassa on reikä, josta ylimääräinen vesi tulee ulos alusastialle, vaikka vettä antaisikin enemmän samalla kertaa. Näin kasvi pystyy imemään tätä vettä juurillaan, mikäli sen tarvitsee. Ulos avoimelle paikalle eivät reiättömät ruukut sovellu, koska kaatosateella ruukku voi kastua likomäräksi eikä ylimääräinen vesi pääse helposti pois.

Kasveille, jotka eivät kestä märkyyttä, sopii parhaiten saviruukku, koska se hengittää ja sallii kosteuden haihtumisen.

Varsinkin savesta ja kivitavarasta tehdyt ruukut voivat rapautua ja jopa haljeta ulkona pakkasessa talvella, joten ne on hyvä tyhjentää talveksi tai säilyttää muuten suojattuna talven yli. Koristellut mosaikki- ja posliiniruukut kannattaa pitää sisäkasveilla, sillä ne eivät pidä päivänvalosta ja saattavat muun muassa haljeta.

Ruukun tilavuus
---------------

Kuvan mukainen ruukku on muodoltaan katkaistu kartio. Sen tilavuus voidaan laskea seuraavalla kaavalla:

{\displaystyle V={\frac {\pi h}{3}}(r^{2}+rR+R^{2})}

jossa **V** merkitsee tilavuutta, **h** korkeutta, **r** ruukun suuaukon sädettä ja **R** ruukun pohjan sädettä.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Peltola, Rea: Suuri kukkaruukku varastoi vettä ja ravinteita *Helsingin Sanomat*.  20.4.2001.

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Kukkaruukku**.
* Martat: Huonekasvit / Ruukun vaihto (Arkistoitu – Internet Archive)
**In a Silent Way** on Miles Davisin vuonna 1969 julkaistu jazzalbumi, joka koostuu kahdesta, levyn koko puoliskon täyttävästä kappaleesta. Levyä pidetään yhtenä fuusiojazzin merkkipaaluista. Jo kahdella aikaisemma albumilla kuultiin mm. sähköbassoa ja sähköpianoa, mutta *In a Silent Way* on ensimmäinen albumi, jossa sähköisyys oli merkittävässä osassa. Se on myös ensimmäinen albumi, jonka lopulliseen muotoon vaikutti ratkaisevasti tuottaja Teo Maceron leikkaus. Molempien kappaleen leikkauksessa alun teema toistetaan kappaleen lopussa. Tämä on yleinen rakenne muussakin jazz -musiikissa, mutta tällä levyllä ajatus on viety pidemmälle, ja loppuun on leikattu täsmälleen sama otto jota on käytetty kappaleen alussa.

Albumilla soittavat useat myöhemmin fuusiojazzin kehitykseen merkittävästi vaikuttaneet muusikot mm. Chick Corea, Wayne Shorter ja kuukautta aikaisemmin debyyttialbuminsa äänittänyt englantilainen kitaristi John McLaughlin. Seuraavalla albumillaan *Bitches Brew* Davis vei kehityskulkua vielä pitemmälle yhdistelemällä musiikkiin elementtejä rock- ja funk-musiikista.

*In a Silent Way* oli yksi neljästä Miles Davisin albumista, jotka valittiin mukaan vuonna 2005 julkaistuun englanninkieliseen hakuteokseen *1001 Albums You Must Hear Before You Die*.

Kappaleet
---------

### Alkuperäinen levyn A-puoli

1. "Shhh/Peaceful" (Miles Davis) – 18:03
	1. "Shhh" – 6:14
	2. "Peaceful" – 5:42
	3. "Shhh" – 6:20

### Alkuperäinen levyn B-puoli

1. "In a Silent Way/It's About That Time" (Joe Zawinul, Miles Davis) – 19:57
	1. "In a Silent Way" (Joe Zawinul) – 4:11
	2. "It's About That Time" (Miles Davis) – 11:27
	3. "In a Silent Way" (Joe Zawinul) – 4:14

Muusikot
--------

* Miles Davis – trumpetti
* Wayne Shorter – sopraanosaksofoni
* John McLaughlin – kitara
* Chick Corea – sähköpiano
* Herbie Hancock – sähköpiano
* Joe Zawinul – urut
* Dave Holland – kontrabasso
* Tony Williams – rummut

1. ↑  Dimery, Robert (toim.): *1001 Albums You Must Hear Before You Die*. Cassell Illustrated, 2005. ISBN 1-84403-392-9.
Richard Harrison vuonna 2013
**Richard Harrison** (s. 26. toukokuuta 1935 Salt Lake City) on yhdysvaltalainen elokuvanäyttelijä.

Kehonrakennusta harrastanut Harrison teki muutamia sivurooleja Hollywoodissa ja siirtyi 1960-luvun alussa Italiaan, jossa hän esiintyi lukuisten eri lajityyppejä edustavien viihde-elokuvien tähtenä. Niistä tunnetuimpia ovat peplum-filmi *Voittamaton gladiaattori* (*Il gladiatore invincibile*) ja spagettiwestern *El rojo* (1966). Myöhemmin Harrison näytteli monissa b-elokuvissa eri puolilla maailmaa ja teki 1980-luvulla kokonaisen ninja-elokuvien sarjan Hongkongissa. Harrison itse vitsaili, että hänen suurin antinsa elokuvataiteelle oli kieltäytyminen Sergio Leonen *Kourallinen dollareita* -spagettiwesternin pääosasta, joka nosti Clint Eastwoodin maailmanmaineeseen.

Elokuvia
--------

* *Voittamaton gladiaattori*, 1961
* *I sette gladiatori*, 1962
* *Perseo l’invincibile*, 1963
* *Viimeinen gladiaattori*, 1964
* *La rivolta dei pretoriani*, 1964
* *I giganti di Roma*, 1964
* *I due gladiatori*, 1964
* *La montagna di luce*, 1965
* *Vaarallinen tehtävä: Dark Mission*, 1988

Lähteet
-------

1. ↑  Lancia, Enrico; Melelli, Fabio: *Dizionario del cinema italiano: Attori stranieri del nostro cinema*, s. 90–91. Roma: Gremese, 2006. ISBN 88-8440-425-8.
2. ↑  Richard Harrison par nanarland Nanarland.com.  Arkistoitu 2.2.2014. Viitattu 19.11.2013. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Elonet: Richard Harrison
* Internet Movie Database: Richard Harrison (englanniksi)
* Richard Harrison at Brian’s Drive-In Theater (englanniksi)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Yhdysvallat
* Tšekki

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
Onnettomuuskone vuonna 1997 JAT:n väreissä.
**Sosoliso Airlinesin lento 1145** törmäsi maahan ja syttyi palamaan 10. joulukuuta 2005 Port Harcourtin kansainvälisellä lentoasemalla Nigeriassa. Nigerian sisäisellä reittilennolla ollut lentokone oli matkalla Abujasta Port Harcourtiin. Lentokone oli tyypiltään McDonnell Douglas DC-9-32. Turman syytä ei ole vahvistettu, mutta erään silminnäkijän mukaan koneeseen iski tapahtumapaikalla raivonneessa ukkosmyrskyssä salama noin 40–50 metrin korkeudessa juuri ennen laskeutumista. Todennäköisesti onnettomuuden kuitenkin aiheutti miehistön päätös jatkaa laskeutumista minimikorkeuden alapuolelle, vaikka kiitotietä ei ollut näkyvissä.

Koneen kyydissä olleista 110 ihmisestä 103 kuoli maahansyöksyssä. Seitsemän eloonjäänyttä vietiin välittömästi sairaalaan, jossa kuusi heistä kuoli myöhemmin. Ainoa onnettomuudesta eloonjäänyt oli 13. joulukuuta 2005 kriittisessä tilassa. Koneessa oli ilmeisesti 75 jesuiittakoulun oppilasta, joista kaikki kuolivat. Port Harcoutin lentokentällä ollut silminnäkijä kertoi, että alue oli ruumiiden peitossa.*lähde?*

Sosoliso Airlines on Nigerian sisäisillä kotimaanlennoilla toimiva lentoyhtiö. Heinäkuussa 2000 lentotoiminnan aloittaneen yhtiön kotipaikka on Enugun kaupunki Nigerian itäosissa.

Monissa kehitysmaissa lentoturvallisuus on huono, ja sen uskotaan huonontuvan entisestään kaluston vanhetessa. Myös varaosien puute vaivaa. Viimeksi Nigeriassa tapahtui vakava lento-onnettomuus 22. lokakuuta 2005, kun Bellview Airlinesin lennolla 210 ollut Boeing 737-200 syöksyi maahan pian jälkeen. 117 ihmistä kuoli. Toinen lento-onnettomuuksista vuonna 2005 erityisesti kärsinyt Afrikan valtio on Kongo.

Lähteet
-------

1. ↑  Accident description Aviation Safety Network. Viitattu 18.7.2016. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Final report on the accident to Sosoliso Airlines DC 9-32 aircraft registered 5N - BFD at Port Harcourt International Airport on 10th December 2005  20 July 2006. Nigerian Federal Ministry of Aviation.  Arkistoitu 7 kesäkuu 2012. Viitattu 26 elokuu 2014.  (englanniksi)
**Lindsay Harry Crosby** (5. tammikuuta 1938 – 11. joulukuuta 1989) oli yhdysvaltalainen näyttelijä ja laulaja. Hän oli Bing Crosbyn nuorin poika.

Lindsay Crosby syntyi Los Angelesissa, Kaliforniassa. Hän opiskeli kolmen veljensä Garyn, Phillipin ja Dennisin kanssa Bellarmine Academyssä San Joséssa. He esiintyivät yhdessä nimellä The Crosby Boys 50-luvun loppupuolella yökerhoissa ja Ed Sullivanin televisio-ohjelmassa.

The Crosby Boys sai lupaavan alun, mutta showbisneksen paineet ja heidän oma kyvyttömyytensä yhteistyöhön turmeli heidän elämänsä. Heihin myös vaikutti syvästi äitinsä Dixie Leen alkoholismi ja ennenaikainen kuolema syöpään. Raskas juominen ja tunne-elämän ongelmat veivät veronsa. Lindsay teki itsemurhan joulukuussa 1989 ampumalla itseään päähän 51-vuotiaana.

Aiheesta muualla
----------------

* Lindsay Crosby suicide. *Community.mcckc.edu*.  Arkistoitu 15.2.2008.  (englanniksi)
* Lindsay Crosby *NNDB*.  (englanniksi)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana

 |

 |
**Turun insinöörit TUIKE ry** on Turussa kotipaikkaansa pitävä insinöörien edunvalvontaa ja yhteisöllisyyttä edistävä yhdistys. 

Nimenä oli aiemmin Turun Alueen Insinöörit ry:n Konekerho, Turun Insinöörikerho ry. 

Yhdistyksen tarkoituksena on edistää jäseniensä ammatillisia ja paikallisia etuja, sekä edistää jäsentensä yhteenkuuluvuutta keskenään ja muiden insinööriyhdistysten jäsenten kesken. Yhdistys toimii yhdyselimenä jäsentensä ja toisten yhdistysten välillä. Yhdistyksen tarkoituksena on myös tukea teknillisen koulutuksen kehitystä ja työskennellä Suomen teknillisen kehityksen puolesta. 

Näiden tarkoitusten toteuttamiseksi yhdistys mm. järjestää jäsenilleen kokous-, neuvottelu-, kurssi, esitelmä-, tiedotus ja juhlatilaisuuksia sekä opintomatkoja ja pitää yhteyttä toiminta-alueensa teknillisiin oppilaitoksiin ja niiden opiskelijoihin.

Historia
--------

Turun Insinöörit ry:n Sähkökerho oli esittänyt koneinsinööreille kutsun saapua seuraamaan Sähkökerhon kokousta ravintola Killan kabinettiin 23.11.1959. Kutsua oli noudattanut 8 insinööriä. Ins. Vainio selvitteli näkökohtia, joiden takia koneinsinöörejä oli tähän kokoukseen kutsuttu sekä esitti kysymyksen, olisiko koneinsinöörien aiheellista perustaa uusi kerho, konekerho. Sähkökerhon kokouksen päätyttyä pitivät paikalla olleet 8 koneinsinööriä oman kokouksen. Kokous totesi oman kerhon perustamisen tarpeelliseksi. Samalla päätettiin konekerhon perustamisesta ja valittiin toimeenpaneva elin.

Tuo oli lainaus, lähes sanasta sanaan pöytäkirjasta, jossa pantiin alulle Turun Alueen Insinöörit ry:n Konekerho, sittemmin Turun Insinöörikerho ry ja nykyään Turun Insinöörit TUIKE ry. Kerhon toiminnan avulla oli tarkoitus saada kosketusta Turun seudun opistoinsinöörien välille, sekä tutustua teollisuuslaitoksiin ja muihin sopiviin kohteisiin ja hankkia eri alojen asiantuntijoita kokouksiin esitelmän pitäjiksi. Kerhon toiminta-ajatus on säilynyt suunnilleen samana, miksi se alussa ajateltiin. Ensimmäisen toimintavuoden 1960 päättyessä kerhon jäsenmäärä oli 45. Jäsenrekisterissä on 31.12. 2017 jäseniä 2313.

Tuike on Lounais-Suomen Insinöörit LOUSI ry:n jäsen
---------------------------------------------------

LOUSI puolestaan kuuluu valtakunnalliseen Insinööriliittoon (IL ry), Insinööriliitto on AKAVAn jäsenjärjestö. TUIKE ry:n toiminnan painopiste on jäsenten aktivoinnissa. Insinööriliitto ja AKAVA huolehtivat kaikille insinööreille yhteisistä elinkeinopoliittisista ja laajoista palkkaukseen liittyvistä asioista sekä työsuhteiden kehittämisestä. LOUSI ry on paikallisesti merkittävä toimija insinöörikoulutuksen kehittämisessä ja alueellisessa etujen valvonnassa. TUIKEn rooli korostuu jäsenten aktivoinnissa ja yhteisten toimintojen järjestämisessä.

Toiminta
--------

Yhdistys järjestää jäsenistölleen koulutustilaisuuksia, ekskursioita, verkostoitumistilaisuuksia.

Lähteet
-------

* Turun Insinöörit TUIKE ry:n säännöt.
* Tuike:n kotisivut

Aiheesta muualla
----------------

* Tuiken kotisivu
**Ástroksen arkeologinen museo** (kreik. Αρχαιολογικό Μουσείο Άστρους, *Archaiologikó Mouseío Ástrous*) on arkeologinen museo Ástroksen kaupungissa Vóreia Kynourían kunnassa Kreikassa. Se esittelee seudulta löydettyä pääosin antiikin aikaista esineistöä.

Historia ja rakennus
--------------------

Museo toimii entisessä Karytsiótisin koulun talossa, jonka rakennutti Dimítrios Karytsiótis vuonna 1805. Se kärsi suuria tuhoja Kreikan vapaussodassa vuonna 1826, mutta kunnostettiin tämän jälkeen. Museo on avattu alun perin vuonna 1959. Myöhemmin se luovutettiin kulttuuriministeriölle ja avattiin uusimisen jälkeen vuonna 1985. Museo oli välillä kiinni vuonna 2008 tapahtuneen maanjäristyksen jälkeen.

Kokoelmat
---------

Museon kokoelmiin kuuluu esineistöä eri puolilta antiikin ajan Kynuriaa, mukaan lukien jäänteitä roomalaisaikaisesta Herodes Atticuksen huvilasta; keramiikkaa ja muita löytöjä hellenistisen kauden haudoista; sekä muun muassa piirtokirjoituksia ja rahoja. Museon pihalla on esillä rakennusten, kuten Herodes Atticuksen huvilan, veistoksia ja koristeosia, mukaan lukien Herodeen ja hänen vaimonsa patsaat sekä korinttilaistyylisiä kapiteeleja.

Lähteet
-------

1. 1 2  Αρχαιολογικό Μουσείο Άστρους: Ιστορικό Υπουργείο Πολιτισμού και Αθλητισμού. Viitattu 13.11.2023.
2. 1 2  Αρχαιολογικό Μουσείο Άστρους: Περιγραφή Υπουργείο Πολιτισμού και Αθλητισμού. Viitattu 13.11.2023.
3. 1 2 3  Αρχαιολογικό Μουσείο Άστρους *Discover Kynouria*. Viitattu 13.11.2023.
**Komatiitti** on vulkaaninen kivilaji, joka sisältää runsaasti magnesiumia ja vähän piioksidia. Tämä kivilaji on ultraemäksinen eli ultramafinen. Komatiitti sisältää monesti oliviinikiteitä, jotka ovat muodoltaan neulamaisia ja pitkiä. Joskus oliviinikiteitä sisältävä komatiitti voi muuntua muuksi kivilajiksi siten, että sen sisältämät oliviinikiteet muuttuvat serpentiiniksi. Maapallon varhaisten vaiheiden aikana tapahtuneiden maankuoren liikkeiden yhteydessä 3,3 miljardia vuotta sitten on syntynyt komatiittia samalla kun merivettä on sekoittunut laavaan. Kuitenkaan suurin osa näistä komatiiteista ei säilynyt sellaisenaan kovin pitkään kiteytymisen jälkeen. Sen sijaan suurin osa näistä komatiiteista muuntui pian muunlaiseksi kiveksi. Kuitenkin noilta ajoilta on säilynyt oliviinimineraaleja, joista on löydetty todisteita muinaisen meriveden ja laavan yhtymisestä ja myöskin komatiitin syntymisestä.

Lähteet
-------

1. ↑  Kivi- ja kasvimaailman välissä *Vihreänkiven arvoitus*.  17.4.2015. Wordpress. Viitattu 17.4.2023.
2. ↑  Pisara muinaista vettä auttoi laattatektoniikan historian selvittämisessä *Geologia.fi*.  6.8.2019. Viitattu 17.4.2023.
**Fysikaalinen kemia** on tieteenala, jossa sovelletaan fysiikan menetelmiä kemian ongelmien ratkaisemiseksi. Fysikaalisessa kemiassa tutkitaan neutraalin ja varauksellisen kemiallisen yhdisteen tasapainotilaa, rakennetta, reaktioita, ominaisuuksia, vuorovaikutuksia ja olomuodon muutoksia molekyylitasolla sekä nano- että makrotasolla.

Fysikaalisen kemian perustajana pidetään Josiah Willard Gibbsiä vuoden 1876 julkaisunsa *On the Equilibrium of Heterogeneous Substances* perusteella. Tutkimuskohteita ovat muiden muassa termodynamiikka, reaktiokinetiikka, kvanttikemia, tilastollinen termodynamiikka, sähkökemia, ja spektroskopia.

Kvanttimekaniikan tutkimus on vienyt fysikaalista kemiaa huomattavasti eteenpäin. Sen ansiosta laskennallisia menetelmiä ja tietokoneita voidaan käyttää kemiallisten prosessien mallintamiseen ja ymmärtämiseen.

Lähteet
-------

1. 1 2  Physical chemistry *Encyclopædia Britannica*. Viitattu 14.11.2013. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Fysikaalinen kemia** Wikimedia Commonsissa

* Physical Chemists (Arkistoitu – Internet Archive) American Chemical Society. (englanniksi)
**Etnia ry** on suomalainen yhdistys, joka perustettiin vuonna 1989. Järjestön alkuperäinen nimi oli **Uhanalaisten kansojen ja kulttuurien puolesta - Fjärde världen ry**, joka muutettiin Etnia ry:ksi vuonna 2004. 

Etnia ry on kansalaisjärjestö, joka ajaa alkuperäiskansojen oikeuksia ja pyrkii edesauttamaan kansojen mahdollisuuksia harjoittaa omaa kulttuuriaan ja säilyttää perinteiset asuinsijansa. Yhdistys tiedottaa alkuperäiskansojen tilanteesta maailmalla. Yhdistys tekee työtä alkuperäiskansojen ja niiden kulttuurien säilyttämiseksi sekä suojelemiseksi.

Yhdistys on tavoittanut ihmisiä erilaisten kulttuuritapahtumien kautta. Sen pääasialliset tiedotuskanavat ovat olleet *Ensimmäiset kansat -lehti* ja *Etnia-filmifestivaali*. Ensimmäiset kansat -lehti ilmestyi neljä kertaa vuodessa. Lehdessä käsiteltiin alkuperäiskansojen kulttuuria, heidän historiaansa ja nykytilannettaan. Etnia-filmifestivaali järjestettiin alun perin pienimuotoisena videofestivaalina vuonna 2000. Vuodesta 2002 festivaali kulki aluksi eri maanosien nimillä, koska festivaalin alkuperäiskansateemojen vuoksi käsiteltiin vuosittain yhden maantieteellisen alueen tilannetta, joko Aasiaa, Afrikkaa tai Latinalaista Amerikkaa. Festivaali oli alun perin ilmainen. Vuonna 2005 festivaali saavutti suuren suosion ja yli 3000 kävijän rajan. Festivaalista tuli myöhemmin maksullinen.

Etnia-filmifestivaalin yhteydessä järjestettiin Turussa keskustelutilaisuuksia ja musiikillisia iltamia. Keskustelutilaisuuksiin osallistuivat suomalaiset ja ulkomaalaiset elokuvaohjaajat sekä dokumentaristit, joilla oli kokemusta alkuperäiskansojen parissa työskentelystä. Kotimaisista ohjaajista keskusteluihin osallistuivat mm. Jouko Aaltonen, Arto Halonen ja Markku Lehmuskallio. Ulkomaisista ohjaajista keskusteluihin osallistuivat mm. iranilainen Bahman Ghobadi ja burkinalainen Dani Kouyaté. Heidän lisäkseen keskusteluihin osallistui usein joku alkuperäiskansan edustaja, kuten bolivialainen viljelijä Humberto Claros tai botswanalainen san-kansan edustaja Moronga Tanago. Musiikkitapahtumissa esiintyivät mm. Ruotsissa asuva kongolainen Marius Billy (Gobenson) ja Turussa asuva kuubalainen Carlos d'l Puerto yhtyeineen. 

Vuonna 2006 Etnia ry. oli mukana Euroopan ja Aasian maiden kansalaisjärjestöjen tapaamisessa, AEPF:ssä.

Yhdistys oli vuoteen 2013 aktiivisesti mukana erilaisissa tilaisuuksissa. Sen toimintaan liittyivät erilaiset tiedotuskiertueet esimerkiksi alkuperäiskansojen elinalueilla tapahtuvasta öljynporauksesta ja uraanin louhinnasta. Näiden tilaisuuksien lisäksi yhdistys osallistui kehitysyhteistyöprojekteihin Intiassa ja Ugandassa. Intiassa tehty työ käsitteli Intian adivasien maaoikeuksia ja Ugandassa yhdistys tuki Kampalassa toimivaa naistenradioasemaa, Mama FM:ää (yhteistyössä Turussa toimivan Radio Robin Hoodin kanssa), joka pyrkii vahvistamaan naisten asemaa Ugandassa.
**Marita Kramer** (s. 25. lokakuuta 2001) on itävaltalainen mäkihyppääjä.

Mäkihypyn maailmancupissa Kramer kilpaili ensimmäisen kerran Hinzenbachissa helmikuussa 2017, sijoittuen 29:nneksi. Ensimmäistä kertaa kymmenen parhaan joukkoon hän pääsi Lillehammerissa joulukuussa 2019 oltuaan kymmenes. Ensimmäisen osakilpailunsa hän voitti Sapporossa tammikuussa 2020. Toisen palkintokorokesijoituksensa hän saavutti Oberstdorfissa helmikuussa 2020 oltuaan kolmas. Kaudella 2020–2021 Kramer voitti Ramsaussa joulukuussa 2020, kahdesti Titisee-Neustadtissa tammikuussa 2021 sekä maaliskuussa kauden neljä viimeistä kilpailua Nižni Tagilissa ja Tšaikovskissa. Hän voitti samalla Russia Tour Blue Birdin kokonaiskilpailun. Lisäksi hän sijoittui tammikuussa kolmanneksi Ljubnossa. Maailmancupin kokonaiskilpailussa hän oli kolmas. Marraskuussa 2021 hän voitti kauden avauskilpailun Nižni Tagilissa. Hän saavutti samalla kaudella Lillehammerissa kakkossijan ja voiton sekä voitti seuraavat kaksi kilpailua Klingenthalissa ja Ramsaun osakilpailun. Ljubnossa hän sijoittui toiseksi ja kolmanneksi. Willingenissä hän voitti, oli Hinzenbachissa toinen ja voitti Lillehammerissa. Hän voitti maailmancupin kokonaiskilpailun. Marraskuussa 2022 hän oli toinen Wisłassa ja joulukuussa kolmas Lillehammerissa.

Kramer kilpaili ensimmäisen kerran aikuisten arvokisoissa Oberstdorfin MM-kilpailuissa 2021, jossa hän sijoittui sekä normaalimäessä että suurmäessä neljänneksi. Joukkuemäessä hän voitti maailmanmestaruuden ja sekajoukkuemäessä hän saavutti pronssia. Hän joutui jäämään pois Pekingin olympialaisista koronavirustartunnan vuoksi. Planican MM-kilpailuissa 2023 hän oli suurmäessä kahdestoista.

Nuorten MM-kilpailuissa Kramer voitti Oberwiesenthalissa 2020 kultaa kaikissa kolmessa kilpailussa, eli normaalimäessä, joukkuemäessä ja sekajoukkuemäessä. Lisäksi hän saavutti pronssia Lahden 2019 joukkuemäessä.

Mäkihypyn Continental Cupissa Kramer on voittanut kaksi osakilpailua ja sijoittunut seitsemän kertaa kolmen parhaan joukkoon.

Lähteet
-------

Marita Kramer Kansainvälinen hiihtoliitto (FIS).  (englanniksi)



1. ↑  Koronavirus pilasi itävaltalaishyppääjän olympiaunelman – norjan taustahenkilöllä tartunta, Tre Kronorin tilanteeseen päivitystä *mtvuutiset.fi*.  1.2.2022. Viitattu 16.3.2022.
**Cornélie Lydie Huygens** (13. kesäkuuta 1848 Haarlemmermeer – 31. lokakuuta 1902 Amsterdam) oli alankomaalainen kirjailija, feministi ja sosiaalidemokraattinen poliitikko.  Hän muutti naisten oikeuksien puolustamisen, joka Alankomaissa oli aikaisemmin yläluokan naisten asia, osaksi työntekijöiden oikeuksia puolustavaa sosialistista liikettä.

Cornélie Huygens tuli jo nuoruudessaan tunnetuksi feministisistä artikkeleistaan. Hänen ensimmäinen romaaninsa julkaistiin vuonna 1877 salanimellä Hélène van Bentinck. Vuonna 1892 hän perusti Amsterdamiin naisten komitean, joka alkoi tukea kauppa- ja toimistotyöntekijöiden yhdistystä sen pyrkiessä kauppojen sulkemiseen viimeistään kello yhdeksän illalla. Vuonna 1896 hän liittyi sosiaalidemokraattiseen työväenpuolueeseen sen ensimmäisenä naisjäsenenä ja ensimmäisenä puolueisiin kuuluvana naisena Alankomaissa.  Hän tuli tunnetuksi nimellä "punainen lady". Cornélie Huygens oli tunnettu ja aktiivinen sosialistinen ideologi, joka osallistui poliittiseen keskusteluun ja työskenteli naisten äänioikeuden puolesta.

Huolimatta periaatteellisesta vastustuksestaan avioliiton solmimista vastaan Cornélie Huygens avioitui 54-vuotiaana lokakuuta 1902 Amsterdamissa syntyneen saksalaisen liikemiehen Ignazius Bahlmannin kanssa. Tämä oli kääntänyt *Barthold Meryan*-romaanin saksaksi. Ilmeisesti Cornélie Huygens oli onneton avioliitossaan, sillä hän hukuttautui kuukausi häiden jälkeen Vondelparkissa 31. lokakuuta 1902.

Teoksia
-------

* *Uit den strijd des levens.* (1878)
* *Arabesken* (Amsterdam 1884)
* *Regina* (Amsterdam 1884)
* *Ellen* (Amsterdam 1889)
* *Een huwelijk* (Amsterdam 1892)
* *Hoogenoord*, kaksiosainen (Amsterdam 1892)
* *Zomer* (Amsterdam 1895)
* *Socialisme en ‘féminisme’* (Amsterdam 1898) [esite].
* *Barthold Meryan* (1897)
* *Darwin – Marx. Bernstein als bestrijder van eene natuur-philosophische leer* (1901)

Lähteet
-------

1. 1 2  Huygens Cornélie Lydie. Biografie BWSA socialhistory.org. Viitattu 19.4.2020.(hollanniksi)
2. ↑  Huygens, Cornélie Lydie (1848-1902). Digitaal Vrouwenlexicon van Nederland. Viitattu 19.4.2020.(hollanniksi)

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Cornélie Huygens**.

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Alankomaat

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Alankomaat

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Masinistit ry** (entinen **Fordson club Finland ry**) on veteraanitraktori- ja konekerho, joka on erikoistunut on Fordin tytäryhtiön, Ford & Sonin valmistamiin Fordson-traktoreihin. Yhdistys on perustettu 1997. Yhdistyksellä oli elokuussa 2008 noin 440 jäsentä kuudessa maassa.

Kunnostaminen ja entisöinti
---------------------------

Yhdistyksen jäsenet ovat sen olemassaolon aikana kunnostaneet ja entisöineet kymmeniä traktoreita.

Julkaisutoiminta
----------------

Yhdistyksen julkaisutoimintaan kuuluu tiedotteen lisäksi erikoislehti Fordson-Farming, jossa on käsitelty Fordson-Major E27N:ää, Fordson N:ää, Fordson F:stä sekä Fordson-Majoreista sekä Fordson-Major Dextasta kertova painokset.

Näyttelyt ja tapahtumat
-----------------------

Yhdistys järjestää vuosittain Uudenmaan maaseutuopistolla Rauta ja Petrooli -tapahtuman syyskuussa, jossa esitellään vanhoja traktoreita, moottorisahoja, maamoottoreita ja vanhoja maatalouskoneita näytöksissä.

Aiheesta muualla
----------------

* Masinistit.com – Fordson club Finland
**Mordvalaisten muinaisusko** on sosiologian professori Uno Harvan kirjoittama ja vuonna 1942 julkaistu tietokirja, joka käsittelee suomalais-ugrilaisen kansan, mordvalaisten, muinaisuskoa ja mytologiaa. Teos ilmestyi *Suomen suvun uskonnot* -sarjan kuudentena niteenä.

Teoksessa Harva muun muassa kuvailee, miten Pietarin päivänä mordvalaistytöillä oli tapana lämmittää sauna sekä valmistaa itselleen kasveista ja kukista kylpyvihdat, jotka he kylvettyään heittivät saunan katolle. Lisäksi hän kirjoittaa, miten saunassa syötiin munakokkelia, ja saunan edustalla tanssittiin. Harva luonnehtii myös suomensukuisten mordvalaisten hautajaisrituaaleja, joissa mordvalaiset harjoittivat muinaisuskonsa mukaista tavaroiden, etenkin rahojen, raaputusta. He raaputtivat hautajaismenoissa esineitä puukolla irrottaakseen esineiden aineettoman osan: Näin maallisesta ruumiista irronnut vainajan aineeton sielu sai käyttöönsä fyysisessä muodossa olevat esineet aineettomassa muodossa. Kyse oli siis eräänlaisesta uhrista. Rahalla ja sen raaputtamisella on suuri rooli mordvalaisessa hautajaisrituaalissa, ja Harvan mukaan tapaa ei esiinny muilla suomalais-ugrilaisilla kansoilla.

Lähteet
-------

1. ↑  Uno Harva: *Mordvalaisten muinaisusko*. {{{Julkaisija}}}, 1942. Teoksen verkkoversio (viitattu 28.11.2023).
2. 1 2 3  Mordvassa juhannusta muistuttaa Pietarin päivä *ts.fi*.  20.6.2011. Viitattu 28.11.2023.
3. ↑  Uno Harva: *Mordvalaisten muinaisusko*. Porvoo: WSOY, 1942. Teoksen verkkoversio (viitattu 28.11.2023).
4. ↑  Rituaalin jäljet rahassa? *KALMISTOPIIRI*.  15.1.2016. Viitattu 28.11.2023.
**Agía Marína** (kreik. Αγία Μαρίνα) on Kreikan kylä, joka sijaitsee Lesboksen saarella. Se kuuluu hallinnollisesti Mytilínin kuntaan, Lesboksen alueyksikköön ja Pohjois-Egean saarten alueeseen. Kylän väkiluku on 522 (vuonna 2011).

Agía Marínan kylä sijaitsee Lesboksen kaakkoisosissa noin kuusi kilometriä eteläkaakkoon saaren keskuksesta Mytilínin kaupungista. Se on rakennettu noin 114 metrin korkeuteen merenpinnasta laskettuna. Agía Marína muodostaa myös laajemman kyläyhdyskunnan (Τοπική Κοινότητα Αγίας Μαρίνης, *Topikí Koinótita Agías Marínis*), johon kuuluvat varsinaisen Agía Marínan kylän lisäksi kylät Agía Paraskeví ja Agriliá Kratígou. Koko yhdyskunnan väkiluku on 746.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Απογραφή Πληθυσμού - Κατοικιών 2011. Väestönlaskennan tulokset (XLS)  2011. The Hellenic Statistical Authority (Kreikan tilastokeskus ELSTAT). Viitattu 1.9.2014. (kreikaksi)
2. ↑  Agia Marina *Greece.com*. Viitattu 1.11.2023.
Lacaune-lampaita lypsettävänä.
**Lampaanmaito** on lampaan tuottamaa maitoa. Lampaanmaito on paksua ja rasvaista, joten siitä tehdään usein jogurttia tai juustoa.

Tuotanto
--------

Vuonna 2013 lampaanmaitoa tuotettiin koko maailmassa noin 10 miljoonaa tonnia, mikä vastaa noin 1,4 prosenttia maailman kaikesta maidontuotannosta. Aasiassa tuotettiin maailman lampaanmaidosta 48 prosenttia, Euroopassa 30 prosenttia, Afrikassa 22 prosenttia ja muualla maailmassa vajaa prosentti. Ylivoimaisesti suurin lampaanmaidon tuottaja maailmassa on Kiina 1,6 miljoonan tonnin tuotannollaan. Euroopassa suurimmat lampaanmaidon tuottajamaat ovat Kreikka, Espanja, Italia ja Ranska.

Lampaanmaidon tuotanto maailmassa kasvoi vuosien 1993–2013 aikana 26 prosenttia, eniten Afrikassa (+41 %) ja Aasiassa (+38 %).

Maitorodut
----------

Beduiini lypsyllä.
Maailman noin 1500 lammasrodusta maitoa saadaan noin 180:stä. Niistäkin monia kasvatetaan ensisijaisesti villan ja lihan vuoksi. Tuottavimmista roduista esimerkiksi ranskalainen Lacaune-rotu tuottaa vuodessa peräti noin 290 litraa maitoa. Lammas tuottaa maitoa keskimäärin noin 150 päivää vuodesta.

Käyttö
------

Lampaanmaito on paksua ja rasvapitoista, joten sitä käytetään etupäässä jogurtin ja juuston valmistamiseen. Lampaanmaidon juominen sellaisenaan on harvinaista, koska siinä on epämiellyttävä vuohimainen aromi. Myöskään voita siitä ei kovinkaan usein valmisteta. Lampaanmaito ei kaipaa homogenointia, koska siinä on jo valmiiksi pienet rasvapisarat.

Lähteet
-------

* Park, Young W. & Haenlein, George F. W. & Wendorff, William L. (toim.): "Sheep Milk", *Handbook of Milk of Non-Bovine Mammals*. Wiley Blackwell, 2017. ISBN 9781119110286.

### Viitteet

1. 1 2  Thomas, David L. & Haenlein, George F. W. (*Handbook of Milk of Non-Bovine Mammals* 2017), s. 181–182.
2. ↑  Liikanen-Regner, Helena: Paimenet vartioimassa laumaansa.  *HS TEEMA*, 2021.
3. ↑  Thomas, David L. & Haenlein, George F. W. (*Handbook of Milk of Non-Bovine Mammals* 2017), s. 182–190.
4. ↑  Wendorff, W. L. & Kalit, Samir (*Handbook of Milk of Non-Bovine Mammals* 2017), s. 231–232.
Josef Hoffmann
**Josef Franz Maria Hoffmann** (15. joulukuuta 1870 – 7. toukokuuta 1956) oli itävaltalainen arkkitehti. Hoffmann oli vuonna 1897 perustetun Wienin sesessionistisen liikkeen keskeinen hahmo sekä Wiener Werkstätten perustaja.

Hoffmann syntyi Moraviassa ja opiskeli Wienissä Karl von Hasenauerin ja Otto Wagnerin johdolla. Wienissä Hoffmann tutustui sesessionisteihin ja graafikko Koloman Moseriin. Hoffmann ja Moser perustivat vuonna 1903 Wiener Werkstätten.

Arkkitehtuurissa Hoffmann omaksui Beaux-Artsin sommitteluperiaatteet ja Wagnerin klassisvaikutteisen tyylin sekä Arts and Crafts -liikkeen vapaamman tyylin. Hoffmann siirtyi 1900-luvun alussa yksinkertaisempaan ja puhtaampaan tyyliin etääntyen samalla jugendista, jonka syntyyn hän oli ollut vaikuttamassa. Hoffmannin tunnetuimmat rakennukset ovat Purkersdorfin parantola (1904) Wienin lähellä ja Stoclet-palatsi (1905–1911) Brysselissä. Hän suunnitteli myös lukuisia asuinrakennuksia ja huviloita.

Hoffmann kehitti lohkomaisen tyylin, jonka huipentuma on Adolph Stocletille rakennettu Stoclet-palatsi (1904–1911). Hoffmann ja Werkstätten käsityöläiset suunnittelivat ja toteuttivat kartanon kaikki yksityiskohdat sisustusta myöten. Talon julkisivussa on käytetty vaaleita marmorilaattoja, ja seinämien reunat on kehystetty pronssilla. Myös osassa sisätiloista – erityisesti ruokasalissa – on käytetty marmoria. Sisätiloissa on lisäksi Gustav Klimtin tekemät upeat mosaiikit.

Uransa loppupuolella Hoffmann suunnitteli useita näyttelyrakennuksia, kuten muun muassa Itävallan Deutsche Kölnin (1914), Pariisin taideteollisuusnäyttelyn (1925) ja Venetsian biennalen (1934) näyttelypaviljongit.

Kuvagalleria
------------

* Purkersdorfin parantola (1904)Purkersdorfin parantola (1904)
* Kubus-nojatuoli (1910) Kubus-nojatuoli (1910)
* Stoclet-palatsi (1905–1911)Stoclet-palatsi (1905–1911)
* Villa Skywa-Primavesi (1913–1915)Villa Skywa-Primavesi (1913–1915)
* Itävallan Venetsin biennalen näyttelypaviljonki (1934)Itävallan Venetsin biennalen näyttelypaviljonki (1934)

Lähteet
-------

* Curl, James Stevens: Dictionary of architecture. Oxford University Press 1999. ISBN 0-19-210006-8
* Jokinen, Teppo ja Honkala, Liisa: Arkkitehtuurin sanakirja. WSOY 2000. ISBN 951-0-24579-8

### Viitteet

1. 1 2 3  Jokinen ja Honkala 2000, s. 96
2. 1 2 3 4 5  Curl 1999, s. 320


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Katalonia
* Saksa
* Italia
* Israel
* Yhdysvallat
* Latvia
* Japani
* Tšekki
* Australia
* Kreikka
* Korea
* Kroatia
* Alankomaat
* Puola
* Vatikaani

 |
|  |
| Taiteenala | 
* ADK
* KulturNav
	+ 2
* Museum of Modern Art
* Musée d'Orsay
* Photographers' Identities
* RKD Artists
* ULAN

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie
* EUTA
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**Ahmed Mohamed ag Hamani** (s. 1942) on malilainen hallintovirkailija, diplomaatti ja yhteiskuntavaikuttaja. Hän toimi maan pääministerinä vuosina 2002–2004.

Ag Hamani on koulutukseltaan tilastotieteilijä. Hän työskenteli Malin valtionyhtiöministerinä vuodesta 1978, tiedotus- ja viestintäministerinä vuodesta 1979, suunnitteluministerinä vuodesta 1980, urheilu-, taide- ja kulttuuriministerinä vuodesta 1984 sekä liikenne- ja julkisten töiden ministerinä vuosina 1986–1987. Ag Hamani toimi sen jälkeen Senegaljoen yhteistyöjärjestön päävaltuutettuna sekä Malin suurlähettiläänä Marokossa, Belgiassa, Luxemburgissa ja Euroopan unionissa.

Virkaansa astunut presidentti Amadou Toumani Touré nimitti ag Hamanin Malin pääministeriksi kesäkuussa 2002. Hän oli ensimmäinen tuaregi maan hallituksen johdossa. Ag Hamani erosi tehtävästä huhtikuussa 2004, jolloin hänen tilalleen tuli Ousmane Issoufi Maïga. Pääministerinä ag Hamania luonnehdittiin lähinnä teknokraatiksi.

Ag Hamani on toiminut aktiivisesti yhteiskuntarauhan puolesta vuoden 2012 sisällissodan jälkeen. Hän toimii Coalition citoyenne de la société civile pour la paix, l’unité et la réconciliation nationale -järjestön puheenjohtajana ja Banque de développement du Mali -pankin hallitusneuvoston puheenjohtajana.

Lähteet
-------

1. 1 2  Ahmed Mohamed ag Hamani *Malijet*.  Arkistoitu 2.12.2019. Viitattu 1.12.2019.
2. ↑  Pascal James Imperato, Gavin H. Imperato: *Historical Dictionary of Mali, fourth edition*, s. 6–7. Lanham: Scarecrow Press, 2008. ISBN 978-0-8108-5603-5.
3. ↑  La primature du Mali de 1960 à nos jours : 20 premiers ministres dont 6 sous IBK *Maliweb*. Viitattu 1.12.2019.
**Erik Gustaf Granholm** (3. helmikuuta 1807 – 17. joulukuuta 1872) oli suomalainen soittimien valmistaja ja pianotehtailija. Granholmin Helsingissä sijainnut pianotehdas valmisti vuosina 1835–1866 ainakin 600 taffelipianoa jotka olivat aikanaan arvostettuja. Taffelipiano oli pöytämallinen, rautarunkoinen kosketinsoitin jonka kielet olivat vaakasuunnassa. Nykytyyppiset pysytykieliset pianot alkoivat syrjäyttää taffelipianoja 1900-luvun alusta lähtien. 

Granholm tuli oppiin Olof Granfeltin vuonna 1822 perustamaan pianotehtaaseen Turkuun. Turun palon jälkeen hän muutti Olof Granfeltin mukana Tukholmaan jatkamaan ammattiopintojaan. Granholm siirtyi seuraavaksi Pietariin jossa hän oli työssä Grassen pianotehtaassa tullen 1833 tehdaskisälliksi. Vuonna 1835 mestarinkirjan saanut Granholm muutti Helsinkiin jonne hän perusti pianotehtaansa.

Granholmin tehtaassa oli työssä 12–20 eri maista kotoisin ollutta työntekijää. Tehdas valmisti pianojen ohella myös noin 500 kitaraa ja viulua ja Elias Lönnrotin innostamana Granholm lienee valmistanut myös kanteleita. Granholmin kotona vieraili Helsingissä käyneitä musiikkitaiteilijoita ja he käyttivät usein esityksissään Granholmin valmistamia soittimia. Yksi vieraista oli säveltäjä Fredrik Pacius joka myös suositteli lehti-ilmoituksissa Granholmin soittimia.

Granholm oli naimisissa Eva Elisabeth Forssin (1798–1879) kanssa. Heidän poikansa oli yleisten rakennusten ylihallituksen päällikkö, arkkitehti Florentin Granholm. Erik Gustaf Granholm on haudattu Hietaniemen hautausmaalle.

Lähteet
-------

1. ↑  Taffelipiano Ylistaroseura. Viitattu 5.5.2019.
2. ↑  Miehen muotokuva, mahdollisesti E. G. Granholm; maalaus 1840-luvulta, Helsingin kaupunginmuseo (Finna)
3. 1 2  Erik Gustaf Granholm *Find A grave*. Ancestry. Viitattu 5.5.2019. (englanniksi)
4. 1 2 3  Kay, Viktor: Kotimainen pianotellisuus ja sen harjoittajat (nro 30, s. 6) *Uusi Aura*.  01.02.1925. Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot. Viitattu 5.5.2019.
5. ↑  Etsintäkuulutuksessa Engströmin ja Granholmin kanteleet *Temps-blogi*.  10.10.2018. Viitattu 5.5.2019.
6. ↑  Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899 : Florentin Granholm *Henkilötiedot*. Helsingin yliopisto. Viitattu 5.5.2019.

Aiheesta muualla
----------------

* E. G. Granholmin pianotehtaan 1830-luvulla valmistama taffelipiano, Helsingin kaupunginmuseo (Finna)
* E. G. Granholmin hautakivi Hietaniemen hautausmaalla, Find A Grave

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Kansalliset Muokkaa Wikidatassa | 
* Suomi (KANTO)

 |

 |
**Maibara** (jap. 米原市, *Maibara-shi*) on Japanin kaupunki Honshūn saarella Kansain alueella Shigan prefektuurissa. Se sijaitsee Biwajärven rannikolla prefektuurin koillisosassa. Biwajärven alavan rannikkotasangon lisäksi kaupunkiin kuuluu laajoja vuoristoseutuja: pohjoisessa sen alue nousee Ibukivuorelle, etelässä Suzukavuoriin kuuluvalle Ryōzenvuorelle. Idässä se rajautuu Gifun prefektuuriin. Maibarassa on 38 876 asukasta (maaliskuussa 2020) ja sen pinta-ala on 250,39 neliökilometriä.

Maibara on sijainnut jo vanhastaan tärkeiden liikennereittien yhtymäkohdassa. Edo-kaudella se kehittyi yhtenä Biwajärven satamista. Nykyisen kaupungin alueella sijaitsee myös kolme Nakasendō-tiereitin vanhaa postiasemaa (*shukuba*): Banba-shuku, Samegai-shuku ja Kashiwabara-shuku. 1800-luvun lopulta lähtien Maibara on kehittynyt rautateiden risteysasemana. Merkittäviä elinkeinoja ovat perinteisesti olleet riisin viljely ja Biwajärvellä kalastus. Ibukin alueella tuotetaan pujoa (*mogusa*). Sittemmin seudulle on sijoittunut myös teollisuutta. Kaupunkioikeudet Maibara sai vuonna 2005, kun Ibukin, Maiharan ja Santōn maaseutukaupungit liitettiin yhteen. Uuteen kaupunkiin liitettiin samana vuonna vielä Ōmin maaseutukaupunki.

Maibaran rakennettuun kulttuuriperintöön kuuluvat esimerkiksi Matsuo-jin ja Kannon-jin buddhalaiset temppelit, jotka on valittu tärkeäksi kulttuuriomaisuudeksi. Seigan-jin temppeli tunnetaan puutarhastaan. Luonnonnähtävyyksiä ovat Biwajärven rannikon, Ibukivuoren ja Ryōzenvuoren luonnonalueet, jotka kuuluvat Biwajärven puolikansallispuistoon, sekä Mishiman lampi, joka tunnetaan lintujen levähdyspaikkana. Kaupungin alueella on myös kaksi suojeltua *Luciola cruciata* -kiiltomadon esiintymisaluetta. Maibaraa palvelevat suurnopeusjunayhteys Tōkaidō Shinkansen, JR-yhtiöiden Tōkaidō-päälinja ja Hokuriku-päälinja sekä Ōmi-rautateiden päälinja.

Kuvia
-----

* Näkymä MaibaraanNäkymä Maibaraan
* Maibaran rautatieasemaMaibaran rautatieasema
* Ibukivuori ja Tōkaidō ShinkansenIbukivuori ja Tōkaidō Shinkansen
* Kashiwabara-shukun kaupunkikuvaaKashiwabara-shukun kaupunkikuvaa

Lähteet
-------

1. 1 2 3  まちのプロフィール Maibara-City Office. Viitattu 29.03.2020.
2. 1 2  人口と世帯数の推移(月ごと) Maibara-City Office. Viitattu 29.03.2020.
3. 1 2 3  ブリタニカ国際大百科事典 小項目事典: 米原市 Kotobank. Viitattu 29.03.2020.
4. 1 2 3  日本大百科全書: 米原（市） Kotobank. Viitattu 29.03.2020.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Maibara** Wikimedia Commonsissa

* Kaupungin internetsivut (japaniksi)

  


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * n
* k
* m
Shigan prefektuuri |
| --- |
|  |
| Kaupungit | 
* Higashi-Ōmi
* Hikone
* Kōka
* Konan
* Kusatsu
* Maibara
* Moriyama
* Nagahama
* Ōmi-Hachiman
* Ōtsu (pääkaupunki)
* Rittō
* Takashima
* Yasu

 |  |
|  |
| Kunnatpiirikunnittain | **Echin piirikunta** (Aishō) · **Gamōn piirikunta** (Hino · Ryūō) · **Inukamin piirikunta** (Kōra · Taga · Toyosato) |

 |
Alkuperäinen Lahtikko ja oluttölkki.
**Lahtikko** oli vuosina 1978–1989 markkinoilla ollut Mallasjuoman juomakori, johon mahtui 12 kappaletta 0,33 tai 0,5 litran virvoitusjuomapulloa. ABS-muovista valmistettuja koreja valmisti lahtelainen Upo Muoviteollisuus.

Lahtikon erikoisuus on keskellä koria oleva kantokahva, joka teki sen kantamisesta helppoa verrattuna perinteiseen 24 pullon juomakoriin. Oranssin värinen Lahtikko oli toiselta sivultaan avoin, jonka ansiosta pulloja pystyi ottamaan myös päällekkäin pinottujen korien alimmaisista koreista. Lisäksi avoimen sivun ansiosta näki helpommin, mitä juomaa kori sisältää. Lahtikossa oli myös oma lokero jokaiselle pullolle, joten ne eivät koria kannettessa kilisseet toisiaan vasten. Täysine pulloineen kori painoi 8,8 kiloa. Perinteistä juomakoria kevyemmän painonsa vuoksi sitä markkinoitiin erityisesti perheenäideille.

Alko ei hyväksynyt oluen myyntiä Lahtikossa, koska piti kätevästi kannettavaa juomakoria alkoholipolitiikan vastaisena. Se katsoi korin pienen koon rohkaisevan ihmisiä juomaan 12 pulloa kerralla. Lahtikot poistuivat markkinoilta Hartwallin ostettua Mallasjuoman vuonna 1988, jonka jälkeen niiden käyttö lopetettiin vuotta myöhemmin.

Vuonna 2017 Hartwall toi markkinoille uuden version alkuperäisestä Lahtikosta. Uusi Lahtikko on mitoitettu kymmenelle pullolle tai tölkille, ja se on myös mitoiltaan hieman alkuperäistä pienempi. Lisäksi siihen on Mallasjuoman nimen sijasta painettu Lahden Erikois -oluen logo. Alkuperäisestä poiketen uusi Lahtikko ei ole pantillinen vaihtokori, vaan sitä valmistettiin noin 10 000 kappaleen myyntiin tarkoitettu erä.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Muistatko vielä Lahtikon?  2.4.2006. Iltalehti. Viitattu 31.8.2018.
2. 1 2 3  Näppärä ostoskassi  3.6.2011. 70-luvulta, päivää!. Viitattu 31.8.2018.
3. 1 2  Lahtikko-mainos.  *Helsingin Sanomat*, 3.9.1978, s. 26. HS Aikakone (vain tilaajille). Viitattu 31.8.2018.
4. ↑  Tammenheimo, Peter: Lahtikko tekee näyttävän paluun  24.2.2017. Shaker. Viitattu 31.8.2018.
5. ↑  Suosittu olut palaa myyntiin! Hartwall tuo markkinoille nostalgisen retrojuoman  16.2.2017. MTV3. Viitattu 31.8.2018.
**Josef Wilhelm Alander** (13. syyskuuta 1830 Luvia – 3. huhtikuuta 1910 Ruovesi) oli suomalainen Ruovedellä vaikuttanut pianotehtailija, kauppias ja maanviljelijä.

Alander oli Helsingissä pianotehtailija Erik Gustaf Granholmin oppilaana ja hän työskenteli myös helsinkiläisessä Georg Fredrik Palmgrenin pianotehtaassa. Alander perusti oman pianotehtaan Ruovedelle 1853. Tehtaassa oli jo muutaman vuoden kuluttua 10–20 työntekijää. Alander lopetti tehtaansa 1860-luvun lopulla lisääntyneen saksalaisten pianonvalmistajien taholta tulleen kilpailun takia. Hän oli perustanut vuonna 1862 maakaupan Ruovedelle ja halusi myös keskittyä tämän kaupan ja omistamiensa maa- ja metsätilojen hoitamiseen. Alander hoiti kauppaansa aina vuoteen 1908 saakka.

Alanderin kerrotaan valmistaneen taffelipianon jossa kaikki puuosat, kuusesta valmitettua kaikupohjaa lukuun ottamatta, olivat koivusta osoittaakseen että koivu oli kelvollinen materiaali pianonrakennukseen.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Kay, Viktor: Kotimainen pianoteollisuus ja sen harjoittajat (nro 37, s. 10) *Uusi Aura*.  08.02.1925. Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot. Viitattu 11.5.2019.
2. 1 2  Wasenius, K. F.: Bidrag till den finska pianofabrikationens historia från äldsta tider intill våra dagar (nro 8, s. 8) *Tidning för musik*.  01.04.1914. Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot. Viitattu 11.5.2019. (ruotsiksi)
**Liikunnan tuet** tarkoittavat Suomessa ja tässä artikkelissa valtiovallan antamaa rahallista tukea urheilulle.

Perheet rahoittavat liikuntaa suoraan kahdella miljardilla eurolla vuodessa, kunnat 600-700 miljoonalla eurolla ja valtio 150 miljoonalla.  Vuodesta 2001 vuoteen 2012 lasten liikunnan hinta on jopa kolminkertaistunut. Helsingin Sanomien mukaan seuratoiminnan kylkiäiset ovat tulleet liian kalliiksi paitsi perheille myös julkiselle sektorille.

Vuonna 2010 urheilusponsorointiin käytettiin 100 miljoonaa euroa, sitten hieman vähemmän. Jääkiekko sai tästä 20 %. Yritykset tukevat nyt mieluummin yhteiskuntavastuukohteita: lapsia, nuoria ja järjestöjä. Urheilun osuus sponsoroinnista oli 2012 enää 55 %. Mainonnan kokonaismäärästä käytettiin urheiluun 5 %, Ruotsissa 15 % ja Norjassa 16 %. 

Opetus- ja kulttuuriministeriö tukee liikuntaa 130 miljoonalla eurolla (2010), josta 19 miljoonaa euroa on huippu-urheiluun käytettäviä veikkausvoittovaroja (valmennus, antidoping, koordinaatio ja urheilija-apurahat). Taiteen ja kulttuurin tuki on 384 miljoonaa ja nuorisotyön 59 miljoonaa euroa. Yli 60 % (huippu?)urheilijoista elää lähinnä opintotuella. Myös yritysten, kuntien, perheiden, viestimien ja katsojien tuki on tärkeää. Sponsorituki (huippu?)urheilijoille on 50 miljoonaa euroa. 

Toimivia urheiluseuroja on arviolta 6000 - 9000 ja niiden vapaaehtoistyössä yli miljoona kansalaista. 

Kunnat omistavat noin 70 % liikuntapaikoista. Kuntien liikuntapalvelut rahoitetaan veroin, asiakasmaksujen osuus on vähäinen.

Terveysliikunta vai kilpaurheilu
--------------------------------

Liikuntatieteellisen seuran tutkimuspäällikkö Teijo Pyykkösen mukaan Suomessa urheilujärjestöjen ja liikuntaa kansanterveyden edistäjänä painottavien välillä on voimakas ristiriita. Hallinto on pyrkinyt edistämään terveysliikuntaa mutta järjestöt ovat onnistuneet estämään tätä suurelta osin. Siksi Pyykkösen mielestä terveysliikunnan edistäminen tulisi siirtää opetus- ja kulttuuriministeriöltä sosiaali- ja terveysministeriölle. Kansanterveyttä painottaneet ovat syyttäneet järjestöjä siitä, että ne väittävät edistävänsä terveysliikuntaa mutta suosivatkin kilpaurheilua.

Lähteet
-------

1. 1 2  Lapsen jääkiekkoharrastus voi maksaa kymmenessä vuodessa jopa 90 000 euroa (Arkistoitu – Internet Archive), Helsingin Sanomat 9.4.2014.
2. ↑  Lapsille pitää taata liikunnan ilo (Arkistoitu – Internet Archive), HS pääkirjoitus 9.4.2014.
3. ↑  Urheilun sponsorointi vähenee – yhteiskuntavastuu kiinnostaa enemmän (Arkistoitu – Internet Archive), Helsingin Sanomat 26.3.2014.
4. ↑  HS-raadin vastaukset kysymykseen: Onko yhteiskunnan tuki huippu-urheilulle rahan haaskausta? (Arkistoitu – Internet Archive), 25.2.2010 HELSINGIN SANOMAT.
5. ↑  Teijo Pyykkönen: Urheilu ja terveysliikunta vetävät eri suuntiin *Helsingin Sanomat*.  27.8.2016.  Arkistoitu 28.8.2016. Viitattu 28.8.2016.
**Jussi Halla-aho: Epävirallinen elämäkerta** on Iltalehden politiikantoimittajan Lauri Nurmen kirjoittama elämäkerta Perussuomalaisten entisestä puheenjohtajasta Jussi Halla-ahosta. Kirjan on julkaissut vuonna 2020 Into.

Kirjaa varten Nurmi haastatteli Halla-ahon hyvin tuntevia ihmisiä, kävi läpi arkistoja ja teki Halla-ahon kirjoitusten tekstianalyysiä. Halla-aho ei suostunut Nurmen haastatteluun kirjaa varten eikä aio lukea sitä.

Kirja jakautuu neljään pääosaan. Osa 1 "Lapsuus ja nuoruus" käy läpi taustan ja vaiheet ennen opiskelua. Osa 2 "Opintopolulta perheenisäksi" käsittelee nuoren aikuisen poliittista ja yksityiselämää ja miten yliopistoura hiipuu. Osa 3 "Kohti poiittista vaikuttajuutta" alkaa eduskuntavaaleista 2003, jolloin hän äänestää ensimmäisen kerran perussuomalaisia ja ääni menee Tony Halmeelle, jota hän kommentoi: "En oikein pitänyt Halmeen habituksesta." Osassa käydään läpi yksityiselämää ja politiikkaa. Osa 4 "Valtaannousun rakennuspalikat" sisältää Halla-ahon Scripta-blogin tekstianalyysiä ja vaiheet puheenjohtajuuteen.

Kirjassa Nurmi käy läpi Halla-ahon sukutaustan: molemmat vanhemmat ovat Etelä-Pohjanmaalta, isä talonpoikaissukua, äiti Bergrothien ruotsinkielistä pappis- ja virkamiessukua. Mutta kuten Unto Hämäläinen arviossaan kirjoittaa: "Varsinainen pihvi on Halla-ahon satojen blogikirjoitusten analysointi" ja: "[Halla-ahon t]ekstit ovat välillä hyytäviä." Avoin rasistisuus on vuosien mittaan saanut uusia muotoja. Aiemmin kirjoituksissa on toistunut kielteinen suhtautuminen juutalaisuuteen. Halla-aho kommentoi kysymystä juutalaisvastaisuudesta Politiikan toimittajien yhdistyksen tilaisuudessa: "Kyllähän tällaisia syytöksiä pitäisi jollain pystyä perustelemaan. Odotan, että hän [Nurmi] perustelee jollain näitä härskejä väitteitä."

Arviot
------

Sarastus-verkkojulkaisun toimittaja/kirjailija Tero Tähtisen mukaan Nurmi kirjailijana pyrkii tuomaan teoksessa esiin oman mielipiteensä Halla-ahosta sen sijaan, että kertoisi tämän tarinan.

Veli-Pekka Leppänen kirjoittaa Kanava-lehden arviossaan, että on äärimmäisen harvinaista että Suomessa kutsuttaisiin kuolevaista "Mestariksi" ja että ulkopuolista nimitys lähinnä huvittaa. Kirjaa hän pitää äärimmäisen skarppina mutta huomauttaa, että sukutausta korostuu liiaksi, sillä tohtoriksi pääsee nykyisin kuka tahansa.

Lähteet
-------

1. ↑  Avainsana-arkisto: jussi halla-aho, Into, viitattu 21.10.2020
2. 1 2  Anni Keski-Heikkilä, Halla-aho pyysi perusteluja juutalais­vastaisuudelle. Helsingin Sanomat 19.10.2020, viitattu 21.10.2020
3. ↑  Jussi Halla-aho ei aio lukea kirjaa itsestään, Somero-lehti 20.10.2020, viitattu 21.10.2020
4. ↑  *Jussi Halla-aho: Epävirallinen elämäkerta*, s. 5–6, 135
5. ↑  Unto Hämäläinen, Halla-ahon suvut ja synnit. Helsingin Sanomat 15.10.2020 s. B 2
6. ↑  Tero Tähtinen, Pitkätukkasivarista kansallismielisten Mestariksi. Sarastus 10.2020, viitattu 25.10.2020
7. ↑  Veli-Pekka Leppänen, Kanava: Lauri Nurmen Jussi-Halla-aho -elämäkerta osoittaa, ettei mestarilla ole vaatteita, Kanava 1/2021 (Suomenkuvalehti.fi)