recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Erik Johan Stråhle** (3. kesäkuuta 1821 Porvoo – 4. lokakuuta 1889 Iitti) oli suomalainen maanviljelijä ja valtiopäivämies.

Stråhlen vanhemmat olivat Eric Stråhle ja Erika Sofia Sjöberg ja puoliso Matilda Johanna Sofia Stråhle. Stråhle opiskeli Helsingissä ja kävi kauppakoulun Lyypekissä, mutta ryhtyi vuonna 1839 maanviljelijäksi Iitin Perheniemen kartanossa, harjoittaen maanviljelijän tointa 50 vuotta. Hän oli kunnallismies ja talonpoikaissäädyssä Iitin tuomiokunnan edustaja valtiopäivillä 1872 ja 1877–1878. Edellisillä valtiopäivillä hän oli sekä puhemiesneuvoston että viiden eri valiokunnan jäsen, jälkimmäisillä valitsijamies ja puhemiesneuvoston varajäsen sekä useiden eri valiokuntien jäsen tai varajäsen.

Myös Stråhlen samanniminen poika Erik Johan Stråhle oli maanviljelijä ja valtiopäivämies. Hänen toinen poikansa, Axel Lennart Stråhle, oli lääkäri, joka sai professorin arvonimen. Kolmas poika Rabbe Stråhle oli juristi ja Porvoon pormestari.

Lähteet
-------

1. 1 2  Geni: Erik Johan Stråhle Viitattu 1.3.2021.
2. 1 2  Viljo Hytönen: *Talonpoikaissäädyn historia. II Osa: Säädyn jäsenet, sihteerit ja tulkit*, s. 269. Helsinki: Otava, 1926.
3. ↑  Dödsfall.  *Finland*, 5.10.1889, nro 232, s. 3. Kansalliskirjasto. Viitattu 1.3.2021.
4. ↑  Hytönen 1926, s. 270–271.
5. ↑  Kuka kukin oli Viitattu 1.3.2021.
6. ↑  Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899
**Hugo Jalmari Linna** (7. lokakuuta 1880 Lempäälä – 6. tammikuuta 1937 Tampere) oli suomalainen agronomi ja toimittaja.

Hugo Linnan vanhemmat olivat suutari, torppari Kustaa Linna ja Karoliina Selenius. Hän pääsi ylioppilaaksi Tampereen lyseosta 1899 ja valmistui agronomiksi 1905 Mustialan maanviljelys- ja meijeriopistosta. Linna oli ylioppilaaksi päästyään ollut valtionrautateiden palveluksessa mutta hänen täytyi erota sieltä 1903 asevelvollisuuskutsuntaselkkausten vuoksi ja siirtyä maatalouden piiriin.

Linna oli opettajana Elisenvaaran maanviljelyskoulussa 1905 ja Vakkasuomen maanviljelyskoulussa 1906–1908, Oulun läänin talousseuran maatalouskonsulenttina 1908–1910, Itä-Hämeen kansanopiston opettajana 1910–1912 sekä 1912–1918 Uudenmaan läänin maanviljelysseuran sihteerinä ja Uudenmaan itäisen piirin virkatalojen tarkastajan apulaisena. Linna oli 1918–1920 osuuskunta Etelä-Suomen Karjakeskuksen toisena johtajana ja vuodesta 1920 alkaen valtion asutustarkastajana. Linna toimi myös Osuuskunta Maantuotteen konttorin johtajana Lahdessa, oli kunnan virkamiehenä Hartolassa, Hyvinkään Telefooni Oy:n johtokunnan puheenjohtajana ja Lahden kaupunginvaltuuston jäsenenä.

Vuodesta 1926 alkaen Linna oli maataloustoimittajana tamperelaisessa Aamulehdessä. Hän käytti tällöin kirjoituksissaan nimimerkkiä *Hara*. Linna teki opinto- ja tutustumismatkoja Skandinavian maihin ja Saksaan ja hän oli Suomen Sanomalehtimiesten Liiton johtokunnan jäsen ja Tampereen Sanomalehtimiesyhdistyksen puheenjohtaja. Linna oli mukana suomalaisen puolueen ja kokoomuspuolueen järjestötoiminnassa. Hän oli myös Tampereen Hiihtoseuran puheenjohtajana. Linna sai aivohalvauskohtauksen työnsä ääressä 5. tammikuuta 1937 ja hän kuoli seuraavana päivänä sairaalassa.

Hugo Linna oli naimisissa vuodesta 1909 pankinkamreeri Jenny Alina Lindellin kanssa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899
2. 1 2 3 4  H. J. Linna, Aamulehti, 08.01.1937, nro 6, s. 3, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
3. 1 2 3  Agronomi H. J. Linna kuollut, Helsingin Sanomat, 08.01.1937, nro 6, s. 9, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
**Johan (John) Wilhelm Sonck**, (5. marraskuuta 1865 Maalahti – 26. syyskuuta 1941 Helsinki) oli suomalainen lääkäri ja teosofi.

Sonckin vanhemmat olivat kappalainen, myöhemmin Finströmin kirkkoherra Knut Emil Sonck ja Anna Rebecka Nordström. Hänen veljensä oli arkkitehti Lars Sonck.

John Sonck pääsi ylioppilaaksi Svenska normallyceumista ja valmistui filosofian kandidaatiksi 1889, lääketieteen kandidaatiksi 1892 sekä lääketieteen lisensiaatiksi 1896. Sonck asui vuosisadan vaihteessa hetken aikaa Yhdysvalloissa ja suoritti siellä toisen lääkärintutkinnon. Amerikan vuosia lukuunottamatta hän toimi vuosina 1896–1917 Viitasaaren kunnanlääkärinä, jonka jälkeen vuoden Joutsassa vt. piirilääkärinä. Seuraavaksi Sonck toimi vuosina 1918–1922 Muolaan, vuosina 1922–1927 Lappeenrannan ja vuosina 1927–1930 Hollolan piirilääkärinä. Myöhemmin hän toimi myös Raivolassa sotilaslääkärinä ja Kirvun luonnonparantolan lääkärinä.

Sonck toimi Suomen Teosofisen seuran ylisihteerinä 1919–1931. Hänet vihittiin vapaan katolisen kirkon papiksi toisena suomalaisena vuonna 1927, ja hän laati kirkon suomenkielisen liturgian. Sonck oli myös ensimmäinen teosofiaan kytkeytyneeseen Le Droit Humain -vapaamuurarijärjestöön vihitty suomalainen ja toimi Suomessa järjestön johtotehtävissä ja kansainvälisenä edustajana.

Teosofisen seuran John Sonckin Koti -säätiö on Sonckin seuralle jättämän testamentin varoilla toimiva, vuonna 1945 perustettu säätiö, joka tukee vanhusten asumista ja hyvinvointia.

Teokset
-------

* *Katsaus ihmiskunnan kehityshistoriaan: seitsemän esitelmää salatieteellisten ynnä muitten lähteitten mukaan.* Helsinki 1938.
* *Katsaus ihmiskunnan kehityshistoriaan: Lemuria, Atlantis.* 1. p. 1938 tekijän kustantamana, Helsinki, 2. p. Biokustannus, Espoo 1994
* *Uudenaikaiset aatteet ja menetelmät lasten kasvatuksessa.* Helsinki 1939.
* *Ravintomme.* Helsinki 1939.
* *Joogasta mesmerismiin.* Kirjoituksista vuosilta 1920-1932. Biokustannus, Helsinki 2014.

Lähteet
-------

1. 1 2  Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899
2. ↑  Ylioppilasmatrikkeli 1640–1852
3. ↑  Piirilääkäri John Sonck.  *Etelä-Savo*, 31.10.1925, nro 122, s. 2. Kansalliskirjasto. Viitattu 11.03.2022.
4. ↑  Tohtori John Sonck.  *Lahti*, 07.11.1935, nro 128, s. 2. Kansalliskirjasto. Viitattu 11.03.2022.
5. ↑  Tohtori John Sonck.  *Etelä-Saimaa*, 05.11.1935, nro 124, s. 2. Kansalliskirjasto. Viitattu 17.02.2023.
6. ↑  VAPAA KATOLINEN KIRKKO. Vapaan katolisen kirkon tiedotuslehti. nro 1 / kesäkuu
7. ↑  K.L.V. JOHN SONCK 70-VUOTIAS.  *Kulmamitta*, 01.12.1935, nro 9, s. 8. Kansalliskirjasto. Viitattu 11.03.2022.
8. ↑  John Sonck koti -säätiö
**Kaarle Julius Finnberg** (16. syyskuuta 1877 Turku – 29. marraskuuta 1955 Turku) oli suomalainen lyseon lehtori ja historiantutkija.

Finnbergin vanhemmat olivat konemestari Gustaf Finnberg ja Charlotta Josefina Lindlöf. Hän pääsi ylioppilaaksi Turun lyseosta vuonna 1897 ja suoritti Helsingin yliopistossa teologisen alkututkinnon vuonna 1898. Finnberg valmistui filosofian kandidaatiksi vuonna 1902 ja filosofian maisteriksi vuonna 1903. Hän suoritti myöhemmin teologisia tutkintoja, opiskeli kasvatustiedettä Saksan Berliinissä ja Hallessa 1907 sekä vanhan kirkkotaiteen entisöintiä ja esillepanoa Skandinavian maissa vuosina 1919–1920.

Finnberg oli uskonnon, historian ja suomen kielen opettajana Turun oppikouluissa, pääasiassa Turun tyttökoulussa ja Turun tyttölyseossa vuosina 1904–1947. Hän toimi Turun historiallisen museon johtokunnan sihteerinä ja oli mukana perustamassa Turun yliopistoa ja mukana Turun tuomiokirkon restaurointityössä.

Julius Finnberg oli naimisissa vuodesta 1912 Hellin Lempi Wuorisen (k. 1955) kanssa.

Julkaisuja
----------

* *Naantalin ja Merimaskun seurakuntien synty ja suhde toisiinsa: onko Merimaskun seurakunnalla osuuden oikeutta Naantalin kirkkoherran virkataloon ja tiluksiin*. Turku 1918
* *Elämää Suomessa 1800-luvulla*; kirj. A. R. Cederberg, Jul. Finnberg, Helmi Helminen, K. V. Kaukovalta, Heikki Klemetti, Lauri Kuusanmäki, Auk. Oravala, Ilmari Salonen, Heikki Tandefelt, P. O. v. Törne, Väinö Voionmaa. Otava 1929
* *Turun tuomiokirkon vuosisataiset vaiheet*; toimittanut Jul. Finnberg. Otava 1929
* *Turun kaupungin historiallinen museo 1881-1931*. Turku 1931
* *Naantalia viisi vuosisataa 1443-1943*. Otava 1943

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899
2. 1 2 3  Julius Finnberg 50-vuotias, Turun Sanomat, 16.09.1927, nro 251, s. 3, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot

Aiheesta muualla
----------------

* Julius Finnberg : Kustaa III:n kuninkaallinen lahja, Suomen Kuvalehti, 17.05.1930, nro 20, s. 22, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
**Nils Petter Elias August "Kola" Paldani** (21. huhtikuuta 1842 Kivennapa – 8. kesäkuuta 1924 Joensuu) oli suomalainen kanavakasööri, tenorilaulaja ja kuoronjohtaja. Nuoruudessaan hän oli tunnettu tenorilaulaja, ja hän oli säveltäjä Fredrik Paciuksen luottolaulaja.

Paldanin vanhemmat olivat kihlakunnantuomari Nils Johan Paldani (1801–1867) ja Emilia Lovisa Kruskopf (k. 1850). Hän pääsi ylioppilaaksi Porvoon lukiosta 1862.

Paldani toimi jo Porvoon lukiossa ollessaan laulunjohtajana. Huhtikuussa 1861 hän esiintyi laulajatoveriensa kanssa Uudenmaan pataljoonan Porvoossa Suomen sodan veteraaneille pitämässä juhlassa. Koska hän oli mennyt juhlaan ilman koulunsa lupaa, hänet ja neljä muuta lukiolaista erotettiin koulusta kuuden kuukauden ajaksi.

Paldani esiintyi 1860-luvulla tenorina Fredrik Paciuksen järjestämissä oratoriokonserteissa. Hän teki näissä konserteissa esiintyessään tunnetuiksi ja suosituiksi useita suomalaisia kansansävelmiä. Paldani perusti vuonna 1869 kolmannen 12-jäsenisen Tolvan-kuoron, joka keräsi sitten konserteillaan rahaa ylioppilastaloa varten. Hän toimi tämän kuoron johtajana ja johti myös muutamia vuosia Akateemista laulukuntaa.

Paldani meni 1870-luvulla tie- ja vesirakennushallituksen palvelukseen, ja hänestä tuli kanavankaitsija 1877. Hän oli kasöörinä kanavanrakennuksilla Savossa ja Karjalassa, ja vuonna 1879 hänestä tuli Pielisen kanavan kanavakasööri asuinpaikkanaan Joensuu. Tätä tointa Paldani hoiti kuolemaansa saakka. Paldani seurasi edelleen Helsingin musiikkielämää, ja hän osallistui vielä 1882 Muntra Musikanter -kuoron Moskovan matkaan.

Nuorempana Paldani harrasti metsästystä, ja hän osallistui useisiin karhunkaatomatkoihin tunnetun metsästäjän kanavainsinööri Berndt Höökin kanssa. Vanhempana hän harrasti kananhoitoa ja teki sitä tunnetuksi Pohjois-Karjalassa.

Paldanin veljiä olivat maanmittausauskultantti Oskar Paldani (1830–1869), filosofian maisteri Bernhard Paldani (1831–1858) ja Emil Theodor Fredrik Magnus Paldani (1844–1873). Hänen velipuoliaan olivat Inkeroisten puuhiomon ja kartonkitehtaan isännöitsijä Erland Paldani (1855–1927) ja senaattori Edvard Paldani (1858–1917).

Lähteet
-------

1. 1 2  Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899
2. 1 2 3 4 5  N. A. Paldani, Helsingin Sanomat, 9.6.1924, nro 158, s. 2, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
3. 1 2 3  Dödsfall, Hufvudstadsbladet, 12.6.1924, nro 160, s. 6, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
4. 1 2  Yrjö Kotivuori, Ylioppilasmatrikkeli 1640–1852: Nils Johan Paldani. Verkkojulkaisu 2005. Luettu 10.4.2023.
5. ↑  Pakinaa, Karjalainen, 24.1.1939, nro 9, s. 7, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899

 |

 |
**Frans Erland Walmqvist** (4. lokakuuta 1830 Vaasa – 10. toukokuuta 1902 Helsinki) oli suomalainen juristi, esittelijäsihteeri ja valtioneuvos.

Walmqvistin vanhemmat olivat merikapteeni Johan Herman Walmqvist ja Katarina Willman. Walmqvist palveli koulusta päästyään useita vuosia Korsholman eteläisen kihlakunnan kruununvoudin konttorissa, jatkoi opintojaan ja suoritti yksityisesti ylioppilastutkinnon 1856. Hän suoritti Helsingin yliopistossa tuomarintutkinnon ja kameraalitutkinnon 1858.

Walmqvist oli ylimääräisenä kamarikirjurina senaatin talousosastolla 1858–1859 sekä senaatin valtionvaraintoimituskunnassa 1859–1864. Vuonna 1864 hänet nimitettiin sota-asiain toimituskunnan toiseksi apukamreeriksi, 1870 kanslistiksi valtionvaraintoimituskuntaan ja 1872 protokollasihteeriksi senaatin maanviljelystoimituskuntaan. Walmqvist oli viimeksi senaatin maanviljelystoimituskunnan esittelijäsihteerinä 1875–1888. Hän sai valtioneuvoksen arvon 1888. Walmqvist oli lisäksi Suomen maalaisten paloapuyhtiön johtokunnan kamreerina 1862–1876 ja johtokunnan ensimmäisenä asiamiehenä 1887–1896. Hän kuoli pitkällisen sairauden jälkeen 71-vuotiaana toukokuussa 1902 

Frans Erland Walmqvist oli naimisissa vuodesta 1860 Hilda Kristina Runebergin (1837–1926) kanssa. Heidän poikiaan olivat kenraalimajuri ja Helsingin poliisimestari Hjalmar Bruno Walmqvist (1866–1946) ja hovioikeuden auskultantti, liikemies Torsten Walmqvist (1873–1941). Heidän tyttärensä Maria (Mary) Adelaide Karsten, o. s. Walmqvist (1868–1913) harrasti musiikkia ja kirjallisuutta ja kirjoitti novelleja. Mary Karsten omisti viimeksi matkustajakoti Kalevan Tampereella.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899 : Frans Erland Walmqvist
2. 1 2 3  Kuolleita, Suomalainen Wirallinen Lehti, 13.05.1902, nro 108, s. 1, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
3. 1 2 3 4   Leo Nyholm : Släkten Walmqvist. Genos 54(1983), s. 101–110, tab. 6 (Web Archive)
4. ↑  Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899 : Hjalmar Bruno Walmqvist
5. ↑  Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899 : Torsten Georg Walmqvist
6. ↑  Kuollut, Tampereen Sanomat, 11.02.1913, nro 34, s. 2, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
**Karl Johan Aksel Salenius** (30. tammikuuta 1857 Vehmaa – 5. heinäkuuta 1911 Ähtäri) oli suomalainen juristi, lääninkamreeri ja valtioneuvos.

Saleniuksen vanhemmat olivat kirkkoherra Johan Salenius (1813–1880) ja Sofia Karolina Charlotta Collin (k. 1903). Hän pääsi ylioppilaaksi Hämeenlinnan alkeisoppilaitoksesta 1876 ja suoritti Helsingin yliopistossa yleisen oikeustutkinnon 1882. Salenius sai varatuomarin arvon 1885.

Salenius oli kruununvoutina vuodesta 1886 Ilmajoen ja vuodesta 1890 Laukaan kihlakunnissa. Hän oli lääninkamreerina Vaasassa vuodesta 1897 alkaen. Salenius sai valtioneuvoksen arvon vuonna 1905. Hän kuoli heinäkuussa 1911 pitkällisen sairauden jälkeen.

Salenius oli naimisissa vuodesta 1884 Emma Olivia Wilhelmina Gahmbergin (1857–1935) kanssa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899 : Karl Johan Aksel Salenius
2. 1 2 3  Kuolleita, Pohjalainen, 05.07.1911, nro 100, s. 2, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
3. ↑  Yrjö Kotivuori, Ylioppilasmatrikkeli 1640–1852: Johan Salenius. Verkkojulkaisu 2005. Luettu 15.7.2023.
4. ↑  Emma Salenius, Sisä-Suomi, 04.10.1935, nro 229, s. 2, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
**Constantin (Konstantin) von Fieandt** (7. helmikuuta 1820 Leppävirta – 1. kesäkuuta 1886 Helsinki) oli suomalainen tilanomistaja, kauppias ja valtiopäivämies.

Von Fieandtin vanhemmat olivat Georg Magnus von Fieandt ja Charlotta Adolfina Arvidsson ja puoliso vuodesta 1878 Olivia Grönqvist (k. 1875). Hän kirjoitti ylioppilaaksi Helsingissä 1840, opiskeli hetken yliopistossa ja oli sitten tilanomistaja ja maanviljelijä. Hän omisti Espoon Oittaan kartanon vuodesta 1879. Hän toimi myös Helsingissä tupakkakauppiaana vuoteen 1866. Hän kuoli Lapinlahden mielisairaalassa mielenvikaisena. Von Fieandilla oli sekä avioliitossa että sen ulkopuolella syntyneitä lapsia, joista myös jälkimmäisillä oli isänsä sukunimi. Hän oli aatelissäädyssä edustaja valtiopäivillä 1863–1864.

Lähteet
-------

1. 1 2  Adelsvapen-wiki: Adliga ätten von Fieandt nr 1920, Tab 30 Viitattu 13.8.2021.
2. 1 2  Yrjö Kotivuori, Ylioppilasmatrikkeli 1640–1852: Konstantin von Fieandt. Verkkojulkaisu 2005. Luettu 28.7.2023.
3. ↑  Förteckning öfver Ridderskapets och Adelns medlemmar vid Landtdagens öppnande den 18 September 1863. Protokoll hållna hos Höglofl. Ridderskapet och Adeln vid Landtdagen i Helsingfors åren 1863—1864. Första Häftet. Helsingfors: Finska Litteratur-Sällskapets tryckeri, 1864, s. 1-6.
**Karl Otto von Gerdten** (20. heinäkuuta 1863 Bollnäs, Ruotsi – 22. kesäkuuta 1908 Heinola) oli suomalainen juristi ja Heinolan pormestari.

Von Gerdtenin vanhemmat olivat tilanomistaja, apteekkari Anders Hampus Adolf von Gerdten ja Brigitta Pettersson. Isä muutti Suomeen vuonna 1870 ja von Gerdten kävi koulunsa Suomessa. Hän pääsi ylioppilaaksi 1883 Jyväskylän lyseosta ja suoritti Helsingin yliopistossa kameraalitutkinnon 1890 ja tuomarintutkinnon 1891. Von Gerdten sai varatuomarin arvon 1894.

Von Gerdten oli Heinolan pormestarina vuodesta 1901 alkaen. Hän oli 22. kesäkuuta 1908 palaamassa soutuveneellä eläinlääkäri Nygårdin huvilalta kaupunkiin kun vene jonkun veneessä olleen varomattoman liikkeen vuoksi täyttyi vedellä ja siinä olleet neljä henkilöä joutuivat veden varaan. Pormestari von Gerdten ja venettä soutanut 12-vuotias Väinö Liukkonen hukkuivat, muut pääsivät uimalla rantaan.

Karl von Gerdten oli naimisissa vuodesta 1892 Agnes Adlerin kanssa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899
2. 1 2 3  Surullinen onnettomuus. Pormestari K. von Gerdten hukkunut, Heinolan Sanomat, 27.06.1908, nro 48, s. 2, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899

 |

 |
Fredrik Lerche 1860-luvulla.
**Fredrik Lerche** (28. helmikuuta 1828 Pietari – 6. huhtikuuta 1899 Helsinki) oli suomalainen senaattori, todellinen valtioneuvos ja Suomen kenraalikuvernöörin kanslian johtaja.

Lerchen vanhemmat olivat pietarilainen kauppias Fredrik Adolf Lerche ja Karolina Lessig. Hän pääsi ylioppilaaksi 1846 ja suoritti Helsingin yliopistossa tuomarintutkinnon ja suuremman kameraalitutkinnon 1852.

Lerche oli Viipurin hovioikeudessa ylimääräisenä kanslistina 1852–1853 ja oli sitten kenraalikuvernöörin kansliassa kopistina vuodesta 1853, kielenkääntäjänä vuodesta 1855, toimituspäällikön apulaisena vuodesta 1863, toimituspäällikkönä vuodesta 1869 ja kanslian johtajana vuodesta 1874. Hän oli Suomen senaatin talousosaston jäsenenä (senaattorina) 1882–1891. Hänestä tuli todellinen valtioneuvos 1879.

Lerche opiskeli myös ruotsinkielistä pikakirjoitusta ja toimi ritariston ja aateliston pikakirjoittajana vuoden 1867 säätyvaltiopäivillä ja vaikutti muutenkin pikakirjoituskanslioiden järjestämiseen säätyvaltiopäivillä.

Lerche oli naimisissa vuodesta 1865 Mary Maynardin kanssa. Heidän poikiaan olivat konttoripäällikkö, Suomen Paperiyhdistyksen kassanhoitaja Charley Rickard Fredrik Lerche (1873–1930), insinööri, toimitusjohtaja Herman Lerche (1875–1955) ja liikemies Leopold Lerche (1877–1927).

Lähteet
-------

1. ↑  Kaarlo Kallioniemi: Pikakirjoitus ja säätyvaltiopäivät, s. 17, 21–23 ja 257.
2. ↑  Kotivuori, Yrjö: Ylioppilasmatrikkeli 1640–1852: Fredrik Lerche. Verkkojulkaisu 2005. Luettu 18.7.2015.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Kansallisbiografia
* Biografiasampo
* Ylioppilasmatrikkeli 1640–1852

 |

 |
**Alexander Arnold Hallonblad** (14. elokuuta 1861 Käkisalmi – 16. helmikuuta 1907 Sortavala) oli suomalainen juristi ja Sortavalan pormestari.

Hallonbladin vanhemmat olivat pormestari Johan Julius Hallonblad ja Ida Amalia Schwindt. Hän pääsi ylioppilaaksi Viipurin ruotsalaisesta lyseosta 1881 ja suoritti Helsingin yliopistossa yleisen oikeustutkinnon vuonna 1886. Hallonblad sai varatuomarin arvon 1889.

Hallonblad oli Sortavalan piirin nimismiehenä 1888–1894 ja Sortavalan pormestarina 1894–1907. Hän oli erotettuna poliittisista syistä 1903–1905 ja oli tällöin karkotettuna Vjatkaan Venäjälle. Hallonblad kuoli helmikuussa 1907 sydänkohtaukseen, hän oli muutamia viikkoja aikaisemmin sairastunut keuhkokuumeeseen.

Alexander Hallonblad oli naimisissa vuodesta 1892 Elli Bertha Viola Bromsin kanssa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899
2. 1 2 3  Alexander Hallonblad kuollut, Karjala, 17.02.1907, nro 41, s. 2, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899

 |

 |
**Gunnar Ferdinand Ström** (19. helmikuuta 1881 Helsinki – 15. tammikuuta 1940 Helsinki) oli suomalainen insinööri ja järjestömies, joka toimi vuosina 1924–1935 Suomen Metalliteollisuusyhdistyksen toimitusjohtajana.

Strömin vanhemmat olivat sotakamreeri August Fridolf Ferdinand Ström ja Maria Henriette Reuter. Hän kirjoitti ylioppilaaksi Nya svenska läroverketista vuonna 1899 ja aloitti opiskelun polyteknillisessa opistossa, mutta keskeytti opinnot vuonna 1903 ja muutti Yhdysvaltoihin, jossa hän työskenteli eri tehtaissa. Palattuaan Suomeen vuonna 1906 Ström työskenteli Valtionrautateiden palveluksessa sen kone- ja varasto-osastolla Pietarissa. Vuonna 1916 hän siirtyi Pietarissa olleen insinööritoimisto Vegan palvelukseen, joka edusti suomalaisia teollisuuslaitoksia Venäjällä. Vuonna 1919 Ström tuli Suomen Metalliteollisuusyhdistyksen palvelukseen sihteeriksi. Vuosina 1921—1923 hän toimi myös Suomen Teollisuusliiton sihteerinä. Vuodesta 1924 vuoteen 1935 hän toimi Suomen Metalliteollisuusyhdistyksen toimitusjohtajana.

Ström oli mukana monissa valtiollisissa komiteoissa tarjoamassa asiantuntemustaan tulli- ja kauppapoliittisissa kysymyksissä.

Lähteet
-------

1. 1 2  Gunnar Ferdinand Ström *Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899*. Viitattu 8.4.2022.
2. ↑  GUNNAR STRÖM.  *Tuotanto ja markkinat : Suomen teollisuusliiton, Kotimaisen työn liiton, Suomen messujen ja Suomen rationalisoimistyön edistämisyhdistyksen äänen*, 01.03.1931, nro 3, s. 16. Kansalliskirjasto. Viitattu 08.04.2022.
3. ↑  Den 15 januari avled i Helsingfors direktör Gunnar Ström..  *Hufvudstadsbladet*, 17.01.1940, nro 15, s. 2. Kansalliskirjasto. Viitattu 08.04.2022.
**Hadsund** (ha̝ð̠ˠ̞ˈsɔ̟̝nˀ) on kaupunki Tanskassa. Kaupungissa on noin 5 000 asukasta ja se sijaitsee Mariager-vuonon pohjoispuolella. Se sijaitsee Mariagerfjordin kunnassa Pohjois-Jyllannissa. Vuoteen 2007 asti Hadsund oli Hadsundin kunnan keskus. Nykyään Hadsund on toiseksi suurin kaupunki Mariagerfjordin kunnassa Hobron jälkeen.

Historia
--------

Hadsund perustettiin vuonna 1854, jolloin kaupunki sai kauppalan oikeudet. Tätä ennen se oli ollut vain lauttasatama, jolla oli lupa pitää markkinoita vuonon molemmin puolin. 1861 perustettiin kaupallinen satama, 1883 avattiin junayhteys Randersiin ja 1900 myös Aalborgiin. Hadsundissa oli kaksi asemaa, eli Hadsundin pohjoinen asema, joka sijaitsi itse kaupungissa ja Hadsundin eteläinen asema, joka on nykyinen Hadsundin rautatieasema. Pohjoinen asema purettiin vuonna 1985. Rata oli suljettu 1. huhtikuuta 1969.

Lähteet
-------

1. ↑  Folketal 1. januar efter byområder og landdistrikter og tid *statistikbanken*. Viitattu 16.6.2018.

Hadsund Mariager-vuonon varrella. Hadsundin silta oikealla.

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Hadsund**.
* Kaupungin kotisivut (tanskaksi)
* Danish Crown closes down department in Hadsund (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi) [vanhentunut linkki]

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: da:Hadsund
**Jacob Krop** (s. 4. kesäkuuta 2001) on kenialainen kestävyysjuoksija. Hän on 5 000 metrin juoksun kaksinkertainen MM-mitalisti.

Krop saavutti vuoden 2019 Abidjanin alle 20-vuotiaiden Afrikan-mestaruuskilpailuissa hopeaa 5 000 metrillä ajalla 13.14,44. Hän sijoittui samana vuonna Dohan MM-kilpailuissa kuudenneksi silloisella ennätysajallaan 13.03,08. Hän sijoittui Belgradin sisäratojen MM-kilpailuissa 2022 viidenneksi 3 000 metrin juoksussa. Saman vuoden Eugenen MM-kilpailuissa hän saavutti 5 000 metrillä hopeaa ajalla 13.09,98 ja Birminghamin Kansainyhteisön kisoissa pronssia ajalla 13.08,48. Syyskuussa hän voitti Brysselin Timanttiliigan kilpailussa 5 000 metriä ennätyksellään 12.45,71. Hän saavutti Budapestin MM-kilpailuissa 2023 pronssia 5 000 metrillä ajalla 13.12,28.

Krop juoksi 3 000 metrin ulkorataennätyksensä 7.30,07 Oslossa heinäkuussa 2021 ja halliennätyksensä 7.31,35 Liévinissä helmikuussa 2023.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Jacob Krop Kansainvälinen yleisurheiluliitto.  (englanniksi)
2. 1 2 3  Jacob Krop Tilastopaja (vaatii kirjautumisen, maksullinen palvelu).  (englanniksi)


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* World Athletics
* Tilastopaja 🔒

 |

 |
*Tämä artikkeli käsittelee Kuopion Valkeisenlampea. Muita Valkeisenlampia on lueteltu täsmennyssivulla.*

**Valkeisenlampi** eli viralliselta nimeltään **Valkeinen** on pinta-alaltaan 9,8 hehtaarin laajuinen lampi Kuopiossa Niiralan, Hatsalan ja Haapaniemen kaupunginosissa. Lammen ympärillä on monia historiallisia rakennuksia ja kaunis puistoalue. Valkeisenpuisto on erittäin suosittu oleskelualue kaupunkilaisten keskuudessa.

Valkeisenlampi on eräs tärkeistä Kuopion kaupunkikuvassa hyödynnetyistä vesiaiheista. Se on rajana ruutukeskustan ja luontevasti kerrostaloalueeksi muuntuneen Etu-Niiralan välillä. Itärantaa dominoivat Niiralan koulu (1926, Armas Lindgren ja Bertel Liljequist), kaupunginteatteri (arkkitehdit Risto-Veikko Luukkonen ja Helmer Stenros, 1963), ensimmäinen Niiralan Kulman kerrostalo, terveydenhuolto-oppilaitoksen viimeisin, teatteriaukiota rajaava osa, muut terveydenhuolto-oppilaitoksen alueen rakennukset sekä eteläisenä päätteenä Alavan kirkko (André Schütz, 1968). Länsirannan kerrostalovyöhykkeen päättää "Ukkokodin" klassisistinen rakennus (1917).

Valkeisenlammenpuisto peruskorjattiin 2000-luvun alussa jolloin sinne tehtiin myös suuri ruusutarha ja uusi uimaranta. Puistoalueen julkisiin veistoksiin kuuluvat Valkeisenlammen länsirannan puistossa oleva *Mökit ja mäet* (Rakentajain muistomerkki; Antti Immonen, 2004), sekä itärannalla sijaitsevat Aleksandr Puškinin rintakuva (Oleg Komov, 1986) ja Kevät-veistos (Heikki Nieminen, 1956).

* Valkeisenlampi lännestä torille päin kuvattuna.Valkeisenlampi lännestä torille päin kuvattuna.
* Valkeisenlammen itärantaa.Valkeisenlammen itärantaa.
* Lammen länsirantaa (etualalla Hatsalan ja taaempana Haapaniemen kaupunginosaa).Lammen länsirantaa (etualalla Hatsalan ja taaempana Haapaniemen kaupunginosaa).
* Valkeisenlampi kuvattuna kohti pohjoista. Taustalla Puijon torni ja hyppyrimäet.Valkeisenlampi kuvattuna kohti pohjoista. Taustalla Puijon torni ja hyppyrimäet.

Lähteet
-------

1. 1 2  Lampi- ja lahtikortit, Kuopio, 2014 (viitattu 19. lokakuuta 2018). Tieto on haettu Wikidatasta.
2. ↑  Kansalaisen karttapaikka: Valkeinen, Kuopio, Maanmittauslaitos (viitattu 19. lokakuuta 2018). Tieto on haettu Wikidatasta.
3. ↑  Valkeinen (04.272.1.097) (viitattu 19. lokakuuta 2018). Tieto on haettu Wikidatasta.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Valkeisenpuisto** Wikimedia Commonsissa

* Kuopion Kulttuuristrategia/Valkeisenlammen ympäristö (PDF) *kulttuuriymparisto.kuopio.fi*.  [vanhentunut linkki]
**Asolo** on kunta Pohjois-Italiassa Trevison maakunnassa Veneton alueella. Se on listattu yhdeksi Italian kauneimmista kylistä, I Borghi più Belli d’Italia. Asolon historia ulottuu Rooman aikaan saakka. Silloin se tunnettiin nimellä *Acelum* ja se oli roomalaisten Municipium. Kaupungin tärkeimmät nähtävyydet ovat keskiaikainen 1100-luvulta peräisin oleva linna Rocca di Asolo sekä tuomiokirkko Duomo di Asolo.

Tunnettuja asukkaita
--------------------

Asolossa on asunut useita tunnettuja italialaisia sekä myös ulkomaisia taiteilijoita. 

* Caterina Cornaro, Kyproksen kuningatar 1400-luvun lopulla
* Eleonora Duse, italialainen näyttelijätär 1900-luvun alussa
* Freya Stark, brittiläinen tutkimusmatkailija 1900-luvulla
* Pietro Bembo, italialainen kirkonmies ja kirjailija 1400-luvun lopulla
* Robert Browning, brittiläinen runoilija 1800-luvulla
* Gian Francesco Malipiero, italialainen säveltäjä 1900-luvulla
* Carlo Scarpa, italialainen arkkitehti 1900-luvulla
* Marius Pictor, italialainen taidemaalari 1800- 1900-luvun vaihde
* Filippo De Pisis, italialainen taidemaalari 1900-luvun alussa
* Igor Stravinsky, venäläinen säveltäjä 1900-luvulla
* Ernest Hemingway, yhdysvaltalainen kirjailija 1900-luvulla.

* Rocca di AsoloRocca di Asolo
* Duomo di Asolon kampaniiliDuomo di Asolon kampaniili

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  www.tuttitalia.it
2. ↑  Giro d'Italia 2016
3. ↑  Kunnan kotisivut (Arkistoitu – Internet Archive)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Asolo** Wikimedia Commonsissa

Trevison maakunta
Altivole | Arcade | Asolo | Borso del Grappa | Breda di Piave | Caerano di San Marco | Cappella Maggiore | Carbonera | Casale sul Sile | Casier | Castelcucco | Castelfranco Veneto | Castello di Godego | Cavaso del Tomba | Cessalto | Chiarano | Cimadolmo | Cison di Valmarino | Codognè | Colle Umberto | Conegliano | Cordignano | Cornuda | Crespano del Grappa | Crocetta del Montello | Farra di Soligo | Follina | Fontanelle | Fonte | Fregona | Gaiarine | Giavera del Montello | Godega di Sant’Urbano | Gorgo al Monticano | Istrana | Loria | Mansuè | Mareno di Piave | Maser | Maserada sul Piave | Meduna di Livenza | Miane | Mogliano Veneto | Monastier di Treviso | Monfumo | Montebelluna | Morgano | Moriago della Battaglia | Motta di Livenza | Nervesa della Battaglia | Oderzo | Ormelle | Orsago | Paderno del Grappa | Paese | Pederobba | Pieve di Soligo | Ponte di Piave | Ponzano Veneto | Portobuffolé | Possagno | Povegliano | Preganziol | Quinto di Treviso | Refrontolo | Resana | Revine Lago | Riese Pio X | Roncade | Salgareda | San Biagio di Callalta | San Fior | San Pietro di Feletto | San Polo di Piave | San Vendemiano | San Zenone degli Ezzelini | Santa Lucia di Piave | Sarmede | Segusino | Sernaglia della Battaglia | Silea | Spresiano | Susegana | Tarzo | Trevignano | Treviso | Valdobbiadene | Vazzola | Vedelago | Vidor | Villorba | Vittorio Veneto | Volpago del Montello | Zenson di Piave | Zero Branco
*Tämä artikkeli käsittelee Hiroshiman prefektuurin kaupunkia. Samannimisestä Hiroshiman prefektuurin maaseutukaupungista katso Fuchū.*


  

  

  

  

  

  

  

**Fuchū** (jap. 府中市, *Fuchū-shi*) on Japanin kaupunki Honshūn saarella Chūgokun alueella Hiroshiman prefektuurissa. Se sijaitsee sisämaassa prefektuurin itäosassa Fukuyaman kaupungin luoteispuolella. Ashidajoki virtaa kaupungin eteläosien läpi. Sen maasto on pääosin vuoristoa 400–700 metrin korkeudella merenpinnasta. Fuchūssa on 39 014 asukasta (joulukuussa 2019) ja sen pinta-ala on 195,75 neliökilometriä.

Fuchūn nimi merkitsee provinssin pääkaupunkia (*kokufu*): sinne perustettiin Taika-uudistusten yhteydessä vuonna 646 Bingon provinssin hallinnollinen keskus. Kaupungin keskusta on rakentunut Ashidajoen laakson suulle. Meiji-kaudella se kehittyi piirikuntansa hallinnollisena keskuksena ja myöhemmin Fukuyaman satelliittikaupunkina. Kaupunkioikeudet osana Japanin nykyistä kunnallishallintoa Fuchūlle myönnettiin vuonna 1954, kun Fuchūn maaseutukaupunkiin liitettiin viisi ympäristön kyläkuntaa. Kaupunki laajeni huomattavasti vuonna 2004, kun siihen yhdistettiin Jōgen maaseutukaupunki. Perinteisiä elinkeinoja ovat huonekaluteollisuus, *kasuri*-kankaan kudonta ja mison valmistus; myöhemmin 1900-luvun loppupuolella kaupunkiin on sijoittunut muun muassa teräs-, kone- ja tekstiiliteollisuutta.

Fuchūn kulttuuriperintöön kuuluu esimerkiksi Shōmoku-jin temppeli. Kaupungissa toimii Yano-onsenin kuuma lähde. Luonnonnähtävyyksiä ovat vuorostaan Ashidajoen yläjuoksu vuoristomaisemineen, Nanatsuiken lampi ja Saburōn vesiputous. Kaupunkia palvelee JR Nishi-Nihonin Fukuen-linja.

Kuvia
-----

* Fuchūn puistoaFuchūn puistoa
* Jōge-chōn kaupunginosaaJōge-chōn kaupunginosaa
* Jōgen rautatieasemaJōgen rautatieasema
* Fuchūn kaupungintaloFuchūn kaupungintalo

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6  府中市プロフィール City of Fuchu. Viitattu 29.12.2019.
2. 1 2  令和元年１２月１日現在人口、世帯数(住民基本台帳) City of Fuchu.  Arkistoitu 29.12.2019. Viitattu 29.12.2019.
3. 1 2 3  ブリタニカ国際大百科事典 小項目事典: 府中市 Kotobank. Viitattu 29.12.2019.
4. 1 2 3  日本大百科全書: 府中（市）（広島県） Kotobank. Viitattu 29.12.2019.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Fuchū** Wikimedia Commonsissa

* Kaupungin internetsivut (japaniksi)

  


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * n
* k
* m
Hiroshiman prefektuuri |
| --- |
|  |
| Kaupungit | 
* Aki-Takata
* Etajima
* Fuchū
* Fukuyama
* Hatsukaichi
* Higashi-Hiroshima
* Hiroshima (pääkaupunki)
* Kure
* Mihara
* Miyoshi
* Onomichi
* Ōtake
* Shōbara
* Takehara

 |  |
|  |
| Kunnatpiirikunnittain | **Akin piirikunta** (Fuchū · Kaita · Kumano · Saka) · **Jinsekin piirikunta** (Jinsekikōgen) · **Seran piirikunta** (Sera) · **Toyotan piirikunta** (Ōsaki-Kamijima) · **Yamagatan piirikunta** (Aki-Ōta · Kita-Hiroshima) |

 |
**Interkult Kassandra** on vuonna 2000 perustettu yhdistys. Sen tarkoituksena on edistää kulttuurien vuorovaikutusta taiteen keinoin.

Interkult järjestää taidetyöpajoja ja kerran vuodessa järjestettävän nuorille suunnatun INTERKULTfest -festivaalin ohjelmisto koostuu tanssi-, teatteri-, sirkus- ja musiikkiesityksistä.

Taustaa
-------

Kassandra ry perustettiin vuonna 2000 teatteriohjaaja Ritva Siikalan, Teatteri Raivoisien Ruusujen ja sen monikulttuurisen tutkimushanke Kassandra 2000:n innoittamana. Kassandrateatteri tuotti vuosina 2000–2012 kolme kantaesitystä; Aina jonkun tytär (Siikala, 2004), Zambezi (Siikala-Ahlfors, 2008), Antigone (Siikala, 2010) ja Mikä elämä! (Hahtola, 2012). Kesällä 2011 ensimmäisen kerran järjestetty pohjoismaista kulttuurista moninaisuutta käsittelevä *International in Nordic Countries* (INC) -teatterifestivaali sai jatkoa vuonna 2014, kun ensimmäinen kansainvälinen interkulttuurisuutta käsitellyt INTERKULTfest -festivaali järjestettiin.

Kassandra järjesti vuosina 2004-2012 maahanmuuttajataustaisille naisille suunnattuja kotouttamishankkeita, kuten MONITA - monikulttuuriset taidetoimijat (2005), Naisia maailmalta (2007), Koivu ja tähti (2009-2011) ja Kotisuomi (2012-2013).

Ritva Siikalan siirryttyä vapaaksi taiteilijaksi vuonna 2012 työtä jatkoivat Venla Martikainen ja Cátia Suomalainen Pedrosa. Termin *monikulttuurisuus* sijaan otettiin käyttöön *interkulttuurisuus*. Syksyllä 2016 Catiá Suomalainen Pedrosan tilalle toiminnanjohtajaksi siirtyi Andreas af Enehielm. *lähde?*

Palkinnot ja tunnustukset
-------------------------

* Suomi-palkinto 2008
* Jenny ja Antti Wihurin rahaston tunnustuspalkinto 2008
* Suomen Sadankomitean rauhanpalkinto 2011

Lähteet
-------

1. ↑  Kassandra ry - taloustiedot, Y-tunnus ja päättäjät - Finder.fi *www.finder.fi*. Viitattu 9.9.2023.
2. ↑  Yhdistysrekisterin tietopalvelu *Yhdistysrekisterin tietopalvelu*. Viitattu 9.9.2023.
**Qazax** (ven. Казах, *Kazah*) on kaupunki Azerbaidžanin länsiosassa Kaukasusvuoriston reuna-alueella. Se sijaitsee Kuran sivujoen Ağstafan varrella 470 kilometriä Bakusta luoteeseen. Kaupunki on Qazaxin piirin keskus. Sen kautta kulkee Bakun ja Georgian rajan välinen M1-valtatie. Asukkaita on 21 100 henkeä (vuonna 2010).

Qazax oli aikoinaan puoli-itsenäinen sulttaanikunta. Vuonna 1801 se liitettiin Georgian mukana Venäjään. Sulttaanikunta lakkautettiin vuonna 1819. Vuonna 1867 perustettiin Jelizavetpolin lääniin kuulunut Qazaxin kihlakunta. Vuonna 1909 Qazaxista tuli kaupunki.

Nykyään Qazax on maatalousalueen keskus, jossa on lähinnä elintarvike- ja jalostusteollisuutta. Kaupunki tunnetaan siellä kudotuista matoista. Nähtävyyksiin kuuluvat vuonna 1902 rakennettu moskeija, 1900-luvun alun İsrafil ağan sauna ja opettajaseminaarin rakennus vuodelta 1910. Qazaxissa on historiallinen museo, taidegalleria sekä Molla Pənah Vaqifille ja Molla Vəli Vidadille omistettu museo.

Lähteet
-------

1. ↑  World Gazetteer: Azerbaijan: largest cities and towns and statistics of their population *world-gazetteer.com*. Viitattu 22.3.2011. (englanniksi)[vanhentunut linkki]

Aiheesta muualla
----------------

* Azerb.com: Qazax (Kazakh, Gazakh) (englanniksi)
**Campi Bisenzio** on kunta Italiassa Toscanan alueella olevassa Firenzen metropolikaupungissa. Se sijaitsee Firenzen tasangolla noin 15 kilometriä Firenzestä luoteeseen. Kaupunkia halkoo Bisenziojoki, joka on Arnojoen sivujoki. Ympäröivät joet ovat tulvineet usein ja seutua värittävät useat puistot ja kosteikot, jotka ovat suosittuja ulkoilupaikkoja. Kaupungissa on jäljellä keskiaikaisia rakennuksia, joista tunnetuin on kaupungin symboli Rocca Strozzi. Alue on ollut perinteistä maatalousaluetta. Viime vuosikymmeninä kaupunki on teollistunut ja sen asukasmäärä on ollut kasvussa.

  

* Rocca StrozziRocca Strozzi
* Kaupungin muuriKaupungin muuri
* BisenziojokiBisenziojoki

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Campi Bisenzio** Wikimedia Commonsissa

Lähteet
-------

1. 1 2 3  www.tuttitalia.it
2. ↑  Giro d'Italia 2016

Firenzen metropolikaupunki
Bagno a Ripoli | Barberino Val d’Elsa | Barberino di Mugello | Borgo San Lorenzo | Calenzano | Campi Bisenzio | Capraia e Limite | Castelfiorentino | Cerreto Guidi | Certaldo | Dicomano | Empoli | Fiesole | Figline e Incisa Valdarno | Firenze | Firenzuola | Fucecchio | Gambassi Terme | Greve in Chianti | Impruneta | Lastra a Signa | Londa | Marradi | Montaione | Montelupo Fiorentino | Montespertoli | Palazzuolo sul Senio | Pelago | Pontassieve | Reggello | Rignano sull’Arno | Rufina | San Casciano in Val di Pesa | San Godenzo | Scandicci | Scarperia e San Piero | Sesto Fiorentino | Signa | Tavarnelle Val di Pesa | Vaglia | Vicchio | Vinci
**Kikkajärv** (myös *Kika järv, Suur-Kikkajärv*) ja **Ilgāja ezers** (myös *Vizlas ezers*) on järvi Viron ja Latvian rajalla. Viron puolella se kuuluu Võrumaalla Rõugen kuntaan ja Latvian puolella Alūksnen kuntaan (entinen Veclaicenen pitäjä).

Maantietoa
----------

Järvi sijaitsee pitkässä laaksossa ja se on pitkän muotoinen ja se sijoittuu itä-länsisuuntaisesti. Järven keskikohdassa on 70 metriä leveä salmi, joka yhdistää järven eri altaat toisiinsa. Järven eteläpuolella Latviassa on metsäinen saari. Järven pinta-ala on 20 hehtaaria (ha) (12 ha Virossa ja loput latviassa) ja se on 1,0 kilometriä pitkä ja 300 metriä leveä. Järven läpi virtaa Peeli jõgi, joka kuuluu Gaujan valuma-alueeseen, ja se laskee seuraavaksi Sarapuujärveen. Järven valuma-alueen laajuus on 12,4 neliökilometriä.

Järvi on luodattu ja sen keskisyvyys on 11,7 metriä ja suurin syvyys 22,5 metriä. Syvin kohta sijaitsee saaresta luoteeseen. Järven laskennalliseksi tilavuudeksi voidaan määrittää 0,0024 kuutiokilometriä eli 2,4 miljoonaa kuutiometriä. Järven rantaviivan pituus on 2,5 kilometriä.

Järven luokittelu ja ekologia
-----------------------------

Järvi on Vesipolitiikan puitedirektiivin (VPD) (vir. *Veepoliitika Raamdirektiivi, (VRD)*) luokituksen (VRD 3) mukaan veden kovuuden osalta keskikova järvi, jonka vesimassa lämpötilakerrostuu (vir. *keskmise karedusega kihistunud veega järv*).

Järvi luokitellaan limnologisesti samanaikaisesti samalla sekä kovavetiseksi järveksi että eutrofiseksi järveksi (vir. *kalgiveeline eutroofne tai kalgiveeline rohketoiteline*, KE). Silloin järven veden kalkkipitoisuus on keskikorkea tai korkea ja sen ravinnepitoisuudet ovat korkeat. Järvi on silloin rehevöitynyt.

Luontoarvoja
------------

Järvi sijaitsee viime jääkauden lopussa 13000 vuotta sitten syntyneeseen laaksoon (vir. *Piiriorg*), joka seuraa järven länsipuolella Latvian ja Viron rajaa, mutta joka kulkee idässä Kornetin taajamassa olevien järvien kautta. Järvessä esiintyy hauki, särki, ahven ja sorva. Järvi kuuluu pieneen virolais-latvialaiseen patikointireitin piiriin, joka kulkee sekä Viron että Latvian puolella.

Lähteet
-------

1. ↑  *Estonian Environmental Register*View and modify data on Wikidata. Tieto on haettu Wikidatasta.
2. 1 2 3 4 5 6  Tamre, Ruta (toim.): *Eesti järvede nimestik*. Tallinna, Viro: Keskkonnaministeeriumi Info- ja Tehnokeskus, 2006. ISBN 978-9985-881-40-8. Teoksen verkkoversio (PDF) (viitattu 31.3.2017). (viroksi) (Arkistoitu – Internet Archive)
3. 1 2  Ezeri.lv: Ilgāja ezers(latviaksi), viitattu 13.4.2017
4. 1 2 3  Keskkonnaregister: Kikkajärv (vee2152100) *Keskonnainfo*. Tallinna, Viro:  Keskkonnaministeerium. Viitattu 31.3.2017. (viroksi)
5. ↑  Laskettu kertomalla järven pinta-ala sen keskisyvyydellä. Tämä ei ole viranomaisten määrittämä arvo!
6. 1 2  Mäemets, Aare: Eesti NSV järved ja nende kaitse, kalapeedia.ee (viroksi), 1977, viitattu 13.4.2017
7. ↑  Reitkeilyesite: PEĻĻU TAKA (latviaksi), viitattu 15.4.2017
8. ↑  Riiklik Looduskaitsekeskus:
 Paganamaa maastikukaitseala (PDF) (viroksi), 2008, viitattu 13.4.2017
**Andalo** on kunta Pohjois-Italiassa Trentino-Etelä-Tirolin alueella olevassa Trenton maakunnassa. Kunta koostuu kahdestatoista kylästä, ja se sijaitsee Dolomiiteilla Dolomiti di Brentan itäisellä rinteellä sijaitsevalla tasangolla.

Matkailu
--------

Andalo on suosittu matkailukohde ympäri vuoden. Talvisin Paganellan hiihtokeskuksessa on 50 kilometriä laskettelurinteitä. Muita alueen nähtävyyksiä on järvi Lago di Molveno sekä Adamello-Brentan luonnopuisto.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  tuttitalia
2. 1 2  Giro d'Italia 2016

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Andalo** Wikimedia Commonsissa

Trenton maakunta
Ala | Albiano | Aldeno | Altavalle | Altopiano della Vigolana | Amblar-Don | Andalo | Arco | Avio | Baselga di Pinè | Bedollo | Besenello | Bieno | Bleggio Superiore | Bocenago | Bondone | Borgo Chiese | Borgo Lares | Borgo Valsugana | Brentonico | Bresimo | Brez | Caderzone | Cagnò | Calceranica al Lago | Caldes | Caldonazzo | Calliano | Campitello di Fassa | Campodenno | Canal San Bovo | Canazei | Capriana | Carano | Carisolo | Carzano | Castel Condino | Castelfondo | Castel Ivano | Castello Tesino | Castello-Molina di Fiemme | Castelnuovo | Cavalese | Cavareno | Cavedago | Cavedine | Cavizzana | Cembra Lisignago | Cimone | Cinte Tesino | Cis | Civezzano | Cles | Cloz | Comano Terme | Commezzadura | Contà | Croviana | Daiano | Dambel | Denno | Dimaro Folgarida | Drena | Dro | Faedo | Fai della Paganella | Fiavè | Fierozzo | Folgaria | Fondo | Fornace | Frassilongo | Garniga Terme | Giovo | Giustino | Grigno | Imer | Isera | Lavarone | Lavis | Ledro | Levico Terme | Livo | Lona-Lases | Luserna | Madruzzo | Malosco | Malè | Massimeno | Mazzin | Mezzana | Mezzano | Mezzocorona | Mezzolombardo | Moena | Molveno | Mori | Nago-Torbole | Nave San Rocco | Nogaredo | Nomi | Novaledo | Ospedaletto | Ossana | Palù del Fersina | Panchià | Peio | Pellizzano | Pelugo | Pergine Valsugana | Pieve Tesino | Pieve di Bono-Prezzo | Pinzolo | Pomarolo | Porte di Rendena | Pozza di Fassa | Predaia | Predazzo | Primiero San Martino di Castrozza | Rabbi | Revò | Riva del Garda | Romallo | Romeno | Roncegno Terme | Ronchi Valsugana | Ronzo-Chienis | Ronzone | Rovereto | Roverè della Luna | Ruffrè-Mendola | Rumo | Sagron Mis | Samone | San Lorenzo Dorsino | San Michele all’Adige | Sant’Orsola Terme | Sanzeno | Sarnonico | Scurelle | Segonzano | Sella Giudicarie | Sfruz | Soraga | Sover | Spiazzo | Spormaggiore | Sporminore | Stenico | Storo | Strembo | Telve | Telve di Sopra | Tenna | Tenno | Terragnolo | Terzolas | Tesero | Tione di Trento | Ton | Torcegno | Trambileno | Trento | Tre Ville | Valdaone | Valfloriana | Vallarsa | Vallelaghi | Varena | Vermiglio | Vignola-Falesina | Vigo di Fassa | Villa Lagarina | Ville d’Anaunia | Volano | Zambana | Ziano di Fiemme
Lohipuro virtaa Narilan sillan ali syyssateiden jälkeen.
**Lohikko** on kylä Kankaanpään kaupungissa. Kylä sijaitsee noin neljän kilometrin päässä Kankaanpään keskustasta. 

Lohikossa toimi vuoteen 2018 asti vanhainkoti, jonka vanhin osa valmistui 1941 ja uudempi 1960-luvulla. Rakennuksessa on noin 100 huonetta, ja sen huoneistoala on noin 4000 neliömetriä. Talvisodan aikana vielä rakenteilla olleessa rakennuksessa toimi Helsingistä pakoon lähtenyt Pallo-paita, joka valmisti sotilaille lumipukuja.

Kyynärjärven koulussa oli noin 40 oppilasta lukuvuonna 2021–2022.

Lohikon entinen vanhainkoti 2022
Kylässä toimi myös tiilitehdas Lohikon Tiili 1949–1991 ja sen vieressä Piiparin tiilitehdas. Lohikon Tiilen omistaja ja toimitusjohtaja 1960–1980 oli teollisuusneuvoksen arvonimen saanut Toivo Lepistö. Hän myi yrityksensä keväällä 1980 Partekille. Lohikossa on nykyään joitakin pienyrityksiä.

Lähteet
-------

1. ↑  Leppilahti, Päivi: Uusi palvelukoti tyhjentää vanhainkodin – Kankaanpää laittaa kiinteistön myyntiin *Satakunnan Kansa*.  23.1.2018. Viitattu 24.10.2021.
2. ↑  Laukkanen, Joona: Tällainen on venäläisten varuskunnan läheltä ostama rakennus – myytiin pari vuotta sitten pilkkahinnalla *Ilta-Sanomat*.  19.10.2022. Viitattu 23.10.2022.
3. ↑  Söderlund, Pekka: Kyläkouluissa voidaan olla rauhassa tulevina vuosina.  *Kankaanpään Seutu*, 21.10.2021.
4. ↑  Keski-Heikkilä, Marjo: Kankaanpäässä yli tuhat ihmistä on jo jättänyt jälkensä aitaan tiilikaupungin hyväksi *Satakunnan Kansa*.  29.5.2021. Viitattu 24.10.2021.
5. ↑  Ysärimuistoja | Tiilitehdas lopettaa Lohikossa – 19 irtisanottu *Kankaanpään Seutu*.  5.3.2021. Viitattu 24.10.2021.
6. ↑  Suomessa 1885-1978 toimineet tiilitehtaat *www.tiilitehdasperinne.com*. Viitattu 24.10.2021.
7. ↑  Toivo Lepistö *Biografiasampo*. Viitattu 6.2.2022.
**Debrecen** [ˈdɛbrɛtsɛn] (saks. *vanh. Debrezin*) on Unkarin toiseksi suurin kaupunki ja Hajdú-Biharin läänin pääkaupunki. Kaupungissa on 199 725 asukasta (vuonna 2022) ja sen pinta-ala on 461,65 neliökilometriä. Se sijaitsee maan itäosassa lähellä Romanian rajaa, ja on Itä-Unkarin tärkeimpiä keskuksia. Kaupungissa toimii Debrecenin yliopisto. Debrecenissä on lentokenttä ja sieltä on rautatieyhteys 230 kilometrin päässä sijaitsevaan Budapestiin. Romanian rajalle Debrecenistä on 35 kilometriä. Kaupunki on tunnettu myös "kalvinistien Roomana".

Debrecen mainitaan asiakirjoissa ensimmäisen kerran 1200-luvulla. Se oli pitkään "talonpoikaiskaupunki", jonka asukkaat harjoittivat maataloutta kaupunkia ympäröivillä pelloilla. Debreceniläiset harjoittivat myös kauppaa, mihin viitataan kaupungin unkarinkielisellä lempinimellä *Civis*. Debrecen oli tärkeä solmukohta Transilvanian ja Alföldin tasankoalueen välillä. Trianonin rauhan jälkeen (1920) siitä tuli rajakaupunki, kun suuri osa sen talousalueesta jäi Romanian puolelle.

Debrecenin suomalainen ystävyyskaupunki on Jyväskylä.

Lähteet
-------

1. ↑  Helységnévtár: Debrecen Unkarin tilastokeskus. Viitattu 6.2.2023.
2. ↑  
Huitu, Marketta: Debrecen - kalvinistein Rooma  8.12.2016. Suomi-Unkari Seura. Viitattu 6.2.2023.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Debrecen** Wikimedia Commonsissa

* Kaupungin kotisivut

Kossuthin aukio Debrecenin keskustassa.
**Lama Mocogno** on kunta Pohjois-Italiassa olevassa Modenan maakunnassa Emilia-Romagnan alueella. Se sijaitsee Apenniinien vuoristossa. Kymmenen kilometrin päässä kunnan keskustasta olevassa Piane di Mocognon kylässä on talviurheilukeskus 1 617 metriä korkean Monte Cantieren rinteillä.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Lama Mocogno** Wikimedia Commonsissa

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  www.tuttitalia.it
2. ↑  Kunnan kotisivut

Modenan maakunta
Bastiglia | Bomporto | Campogalliano | Camposanto | Carpi | Castelfranco Emilia | Castelnuovo Rangone | Castelvetro di Modena | Cavezzo | Concordia sulla Secchia | Fanano | Finale Emilia | Fiorano Modenese | Fiumalbo | Formigine | Frassinoro | Guiglia | Lama Mocogno | Maranello | Marano sul Panaro | Medolla | Mirandola | Modena | Montecreto | Montefiorino | Montese | Nonantola | Novi di Modena | Palagano | Pavullo nel Frignano | Pievepelago | Polinago | Prignano sulla Secchia | Ravarino | Riolunato | San Cesario sul Panaro | San Felice sul Panaro | San Possidonio | San Prospero | Sassuolo | Savignano sul Panaro | Serramazzoni | Sestola | Soliera | Spilamberto | Vignola | Zocca
**Salsomaggiore Terme** on kunta Pohjois-Italiassa olevassa Parman maakunnassa Emilia-Romagnan alueella. Nimensä mukaisesti Salsomaggiore Terme on kylpyläkaupunki. Se on ollut tunnettu suolaisesta vedestään jo roomalisten aikana. Varsinaisen alun kylpylätoiminta sai vuonna 1839, jolloin lääkäri Lorenzo Berzie keksi veden parantavan vaikutuksen. Jugendtyylinen kylpylärakennus on kaupungin keskipiste, jonka ympärille kaupunki on kasvanut.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4   www.tuttitalia.it
2. ↑   Kunnan kotisivut

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Salsomaggiore Terme**.
Parman maakunta
Albareto | Bardi | Bedonia | Berceto | Bore | Borgo Val di Taro | Busseto | Calestano | Collecchio | Colorno | Compiano | Corniglio | Felino | Fidenza | Fontanellato | Fontevivo | Fornovo di Taro | Langhirano | Lesignano de’ Bagni | Medesano | Mezzani | Monchio delle Corti | Montechiarugolo | Neviano degli Arduini | Noceto | Palanzano | Parma | Pellegrino Parmense | Polesine Zibello | Roccabianca | Sala Baganza | Salsomaggiore Terme | San Secondo Parmense | Sissa Trecasali | Solignano | Soragna | Sorbolo | Terenzo | Tizzano Val Parma | Tornolo | Torrile | Traversetolo | Valmozzola | Varano de’ Melegari | Varsi