recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**JACK Audio Connection Kit** (lyhyesti **JACK**) audiopalvelinohjelmisto useille käyttöjärjestelmille. Ohjelmisto on suunniteltu alhaiselle viiveelle (latenssille). Alkuperäinen kehittäjä Paul Davis sai kehitystyöstä Open Source Award -palkinnon vuonna 2004. Ohjelmiston kehitys on juontuu ammattilaiskäyttöön suunnatun Ardour-ohjelmiston kehityksestä.

Linuxissa JACK tukee muun muassa ALSA, OSS, FFADO (FireWire) -ajureita.

OS X:ssä JACK tukee Core Audio -ajureita.

JACK2 on uudempi versio, joka pyrkii ratkaisemaan ensimmäisen JACK1-version puutteet moniprosessorialustoilla.

NetJack2 on verkon yli käytettävä ratkaisu.

Ohjelmiston huonoiksi puoliksi on sanottu konfiguroinnin vaikeus ja integroituminen muuhun järjestelmään. Ohjelmiston seuraajaksi on suunniteltu PipeWire.

Katso myös
----------

* PulseAudio
* PipeWire

Lähteet
-------

1. ↑  At the Sounding Edge: Using QSynth and QJackCtl  9.6.2005. Linux Journal. Viitattu 12.12.2017.
2. 1 2  Open Source Awards 2004: Paul Davis for JACK *techrepublic.com*.  15.1.2004. Viitattu 14.10.2019. (englanniksi)
3. ↑  Carla Schroder: Professional Audio Production On Linux *linux.com*.  30.1.2013. Viitattu 14.10.2019. (englanniksi)
4. ↑  Communication > Jack2 Network Setup *ss18-xylophone-recording.readthedocs.io*. Viitattu 29.11.2023. (englanniksi)
5. ↑  WalkThrough\_User\_NetJack2 *github.com*. Viitattu 29.11.2023. (englanniksi)
6. 1 2  Changes/DefaultPipeWire *fedoraproject.org*. Viitattu 15.12.2020. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* JACK2-projektin versionhallinta
**Stevnsin klintti** on 15 km pitkä kallionjyrkänne Tanskassa. Siinä näkyy paljon fossiileita. Se on Unescon maailmanperintökohde vuodesta 2014.

Fossiilien joukossa näkyy tuhkaraita, joka kertoo liitukauden joukkosukupuuton aiheuttaneesta meteoriitin iskusta Jukatanin niemimaalla 65 miljoonaa vuotta sitten. Tuhkaraidan yläpuolisista kerrostumista voi lukea miten kasvien ja eläinten määrä ja lajirunsaus toipuivat massasukupuuton jälkeen.

Stevnsin klintti on yksi maailman kuuuluisimmista geologisista kohteista. Vuoonna 1980 tuhkaraidasta löytyi merkittäviä määriä iridiumia, joka viittaa alkuperään maapallon ulkopuolella. Ennen tätä löytöä joukkosukupuuton arveltiin liittyvän Intian tulivuorien aktiivisuuteen.

Lähteet
-------

1. 1 2  Stevns Klint *Unesco*. Viitattu 13.11.2023.
2. ↑  Tove Damholt: Stevns Klint *Kulturministeriet*. Viitattu 13.11.2023. (tanskaksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * n
* k
* m
Unescon maailmanperintökohteet Tanskassa |
| --- |
|  |
|  Tanska | 
* Christiansfeld
* Jellingin riimukivet
* Kronborgin linna
* Pohjois-Själlannin metsästysmaat
* Roskilden tuomiokirkko
* Stevnsin klintti
* Vattimeri

 |  |
|  |
|  Grönlanti | 
* Ilulissatin jäävuono
* Kujataa
* Aasivissuit–Nipisat

 |

 |
Mircəfər Bağırov
**Mircəfər Abbas oğlu Bağırov** (ven. Мир Джафар Аббасович Баги́ров, *Mir Džafar Abbasovitš Bagirov*, 17. syyskuuta (J: 5. syyskuuta) 1896 Quba – 7. toukokuuta 1956 Baku) oli neuvostoliittolainen puoluejohtaja. Kansallisuudeltaan hän oli azeri.

Mircəfər Bağırov syntyi talonpoikaisperheeseen. Koulun jälkeen hän kävi opettajakurssin ja työskenteli vuodesta 1915 lähtien maalaiskoulun opettajana. Maaliskuussa 1917 hän liittyi bolševikkipuolueeseen. Bağırov toimi Quban vallankumouskomitean varapuheenjohtajana vuonna 1917 ja osallistui Venäjän sisällissotaan vuosina 1918–1920. Vuonna 1920 hän työskenteli Karabahin alueen vallankumouskomitean varapuheenjohtajana, sotakomissaarina ja sotaoikeuden puheenjohtajana. Vuosina 1921–1933 hän toimi Azerbaidžanin SNT:n tšekan ja GPU:n puheenjohtajana sekä tasavallan sisäasiain kansankomissaarina ja kansankomissaarien neuvoston puheenjohtajana. Vuonna 1933 Bağırov nimitettiin Azerbaidžanin kommunistipuolueen keskuskomitean ja Bakun kaupunkikomitean ensimmäiseksi sihteeriksi. Vuonna 1934 hänet valittiin NKP(b):n keskuskomitean ehdokasjäseneksi ja vuonna 1939 keskuskomitean jäseneksi. Vuodesta 1937 lähtien hän toimi Neuvostoliiton korkeimman neuvoston kansanedustajana ja vuodesta 1938 sen puhemiehistön jäsenenä. Toisen maailmansodan aikana hän kuului Taka-Kaukasian rintaman sotaneuvostoon.

Stalinin kuoltua Lavrenti Berijan luottomiehenä tunnettu Bağırov nimitettiin NKP:n keskuskomitean puhemiehistön ehdokasjäseneksi ja Azerbaidžanin ministerineuvoston puheenjohtajaksi. Berijan kukistuttua vuonna 1953 hänet erotettiin tehtävistään ja siirrettiin Kuibyševneft-yhtymän henkilöstöpäällikön sijaiseksi. Maaliskuussa 1954 Bağırov erotettiin NKP:stä ja pidätettiin. Toukokuussa 1956 Neuvostoliiton korkeimman oikeuden sotakollegio tuomitsi hänet Berijan apurina kuolemaan. Pian tämän jälkeen Bağırov teloitettiin ampumalla.

Bağırov on laatinut Stalinin roolia suurentelevan teoksen Azerbaidžanin ja Bakun bolševikkijärjestöjen historiasta. Ennen asemansa menetystä hänet oli palkittu viidellä Leninin kunniamerkillä, kahdella punaisen lipun ja kahdella työn punaisen lipun kunniamerkillä sekä isänmaallisen sodan ensimmäisen asteen kunniamerkillä.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  *Bolšaja sovetskaja entsiklopedija (2-e izdanije), tom 4*, s. 24. Moskva: Bolšaja sovetskaja entsiklopedija, 1950.
2. 1 2 3 4  Hronos: Biografii: Bagirov Mir Džafar Abbasovitš *hronos.km.ru*. Viitattu 6.4.2011. (venäjäksi)
3. 1 2  *Bolšoi entsiklopeditšeski slovar, tom 1*, s. 95. Moskva: Sovetskaja entsiklopedija, 1991. ISBN 5-85270-042-8.

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Mircəfər Bağırov**.

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Yhdysvallat
* Latvia
* Tšekki
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |

 |
**3-metyylipyridiini** eli **β-pikoliini** tai **3-pikoliini** (C6H7N) on heterosyklisiin aromaattisiin yhdisteisiin kuuluva pyridiinin johdannainen. Yhdistettä käytetään orgaanisen kemian synteeseissä valmistettaessa esimerkiksi lääkeaineita. 3-metyylipyridiini on 2- ja 4-metyylipyridiinien isomeeri.

Ominaisuudet
------------

3-metyylipyridiini on huoneenlämpötilassa väritöntä nestettä ja sillä on pyridiininkaltainen hieman epämiellyttävä haju. Yhdiste liukenee erittäin hyvin veteen sekä moniin orgaanisiin liuottimiin kuten etanoliin ja dietyylieetteriin. 3-metyylipyridiini on heikko emäs. 3-metyylipyridiini voidaan hapettaa kaliumpermanganaatin avulla nikotiinihapoksi. 3-metyylipyridiini ärsyttää hengitysteitä, silmiä ja ihoa. Sille altistumisesta voi aiheutua oireina muun muassa huonovointisuutta, yskää sekä pää- ja vatsakipua.

Valmistus ja käyttö
-------------------

Muiden metyylipyridiini-isomeerien tavoin myös 3-metyylipyridiiniä esiintyy kivihiilitervassa, josta sitä voidaan eristää. Pääosa tuotetusta 3-metyylipyridiinistä muodostuu kuitenkin pyridiinin valmistuksen sivutuotteena, kun formaldehydi ja asetaldehydi reagoivat ammoniakin kanssa tai akroleiini reagoi ammoniakin kanssa. Katalyytteinä käytetään metallioksideja kuten alumiinioksidia. Näissä reaktioissa syntyy myös muita metyylipyridiinejä. Selektiivisesti 3-metyylipyridiiniä voidaan valmistaa vedyttämällä 2-metyyliglutaronitriiliä.

3-metyylipyridiiniä käytetään orgaanisen kemian synteeseissä. Siitä valmistetaan muun muassa nikotiinihappoa, niasiinia, 3-syanopyridiiniä, fluatsifoppi-butyyliä, nisergoliinia, klorpyrifossia sekä tekstiilien vedenestokäsittelyissä käytettäviä kemikaaleja. Lisäksi yhdisteestä voidaan valmistaa väriaineita. 3-metyylipyridiiniä käytetään liuottimena erityisesti liuottamaan hartseja.

Lähteet
-------

1. ↑  3-Methylpyridine – Compound Summary *PubChem*. NCBI. Viitattu 4.11.2016.
2. 1 2 3 4  Shinkichi Shimizu, Nanao Watanabe, Toshiaki Kataoka, Takayuki Shoji, Nobuyuki Abe, Sinji Morishita & Hisao Ichimura: *Pyridine and Pyridine Derivatives, Ullmann's Encyclopedia of Industrial Chemistry*, John Wiley & Sons, New York, 2000. Viitattu 4.11.2016
3. 1 2 3 4 5  Alén, Raimo: *Kokoelma orgaanisia yhdisteitä: Ominaisuudet ja käyttökohteet*, s. 872. Helsinki: Consalen Consulting, 2009. ISBN 978-952-92-5627-3.
4. 1 2 3  Niacin, Nicotinamide, and Nicotinic Acid: *Susan D. Van Arnum, Kirk-Othmer Encyclopedia of Chemical Technology*, John Wiley & Sons, New York, 2003. Viitattu 4.11.2016
5. 1 2  Susan Budavari (päätoim.): *Merck Index*, s. 1273. 12th Edition. Merck & Co. 1996. ISBN 0911910-12-3. (englanniksi)
6. 1 2 3  Thomas Scott, Mary Eagleson: *Concise encyclopedia chemistry*, s. 835. Walter de Gruyter, 1994. ISBN 978-3110114515. (englanniksi)
7. ↑  3-metyylipyridiinin kansainvälinen kemikaalikortti Viitattu 4.11.2016.
**Pentaerytritoli** on neljänarvoinen polyoli, jota käytetään muovien monomeerinä ristisilloittamiseen sekä räjähdysaine pentaerytritolitetranitraatin raaka-aineena.

Pentaerytritolia valmistetaan asetaldehydistä ja formaldehydistä emäksisessä liuoksessa. Asetaldehydi reagoi kolme kertaa formaldehydin kanssa aldoliadditiolla, minkä jälkeen aldehydiryhmä muuttuu alkoholiksi Cannizzaro-reaktiossa, joka muuttaa yhden formaldehydiekvivalentin formiaatiksi.

Pentaerytritolin kemiallinen kaava on C5H12O4, rakennekaava C(CH2OH)4, moolimassa 136,146 g/mol, sulamispiste 260 °C, tiheys 1,4 g/cm3, leimahduspiste 240 °C (o.c.) ja CAS-numero 115-77-5. Pentaerytritoli liukenee veteen 2,5 g/100 ml lämpötilassa 25 °C. Aineesta käytetään myös nimiä *2,2-bis(hydroksimetyyli)-1,3-propaanidioli*, *tetrametylolimetaani*, *THME* ja *PETP*.

Aiheesta muualla
----------------

* Pentaerytritolin kansainvälinen kemikaalikortti
* PubChem: Pentaerythritol (englanniksi)
* ChemBlink: Pentaerythritol (englanniksi)
* Inchem: Pentaerythritol CAS N°: 115-77-5 (Arkistoitu – Internet Archive) (pdf) (englanniksi)
**Aulis Kärkkäinen** (s. 1952 Kiuruvesi) on kiuruvetinen yrittäjä ja innovaattori, joka oman kertomansa mukaan on ollut palkkatyössä toisen palveluksessa yhden kesän 12-vuotiaana puun istutuksessa.
Sieltä yrittäjäura 60-luvun toisella puoliskolla alkoi metsäsavotassa maataloustraktorilla puun korjuun parissa. 1970-luvulla urakointi kasvoi ripeästi nousten yhdeksi alueen merkittävimmistä puun korjaajista.
Rinnalle perustettiin Iisalmen Traktorikone Oy, josta nopeasti kehittyi valtakunnallistakin mainetta niittänyt traktori-ja työkonekauppaan erikoistunut yritys. 

Koneurakointiliike myytiin 1980 ja Traktorikone Oy 1985.

Veljensä Olavin kanssa hän perusti vuoden 1985 lopulla A&O Kärkkäinen nimisen yhtiön, jonka toimenkuvana oli erikoistuotteiden suunnittelu, valmistuttaminen ja markkinointi. Yksittäisistä tuotteista mainittakoon Kilpi-työkonepikakytkentälaite, Kilpi-pyöröpaalileikkuri ja Muppet-mäenlaskutyyny. Yhtiöllä on ollut kymmeniä patentteja.

Vuonna 2002 vihittiin käyttöön Iisalmessa Lunawood Oy, maailman suurin lämpöpuuta tuottava laitos, jonka Aulis ja Olavi perustivat Iisalmen Soinlahden lakkautettuun tiilitehtaaseen. Yhtiö kasvoi alkuvaikeuksien jälkeen ripeästi, ja nousi alan selväksi markkinajohtajaksi ja suunnan näyttäjäksi maailmassa. 

Aulis oli Ernst & Youngin kansainvälisen kasvuyrityskilpailun Suomen finalisti 2009, jonka myötä ulkopuoliset tahot alkoivat kiinnostua yrityksestä, joka myytiin 2010 keväällä pääomasijoittaja Capman Oyj:lle.
Veljekset olivat 2000-luvun alussa pelastamassa Kiuruvedellä viisi vuosikymmentä toimineen sahan jatkumisen, jonka omistuksesta he luopuivat myös 2010 keväällä.

Aulis Kärkkäinen kehitti hengitysongelmien hoitoon tarkoitetun WellO2 hengitysterapialaitteen, joka tuli markkinoille 2016 lopulla. Laite on kansainvälisesti patentoitu, ja WellO2 Oy on palkittu 2021 mm. Kauppalehden kasvuyrityksenä.

Lähteet
-------

1. ↑
2. ↑
3. ↑
4. ↑
5. ↑
6. ↑
7. ↑
8. ↑


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Kansalliset Muokkaa Wikidatassa | 
* Suomi (KANTO)

 |

 |
**Shirley Meital "Koko" Hubara** (s. 1984 Vantaa) on suomalainen toimittaja, kääntäjä ja kirjailija. Hubaran esikoisteos, esseekokoelma *Ruskeat tytöt* ilmestyi vuonna 2017. Hubaran esikoisromaani *Bechi* julkaistiin vuonna 2021.

Ura
---

Hubara työskentelee kirjallisuuden ja viestinnän parissa. Hän kirjoitti *Ruskeat tytöt* -blogia, joka muuttui verkkolehdeksi maaliskuussa 2017. Hubara on *Ruskeat Tytöt* -verkkojulkaisun päätoimittaja ja toimii myös *Kirkko ja kaupunki* -lehden kolumnistina.

Ennen esikoisteoksensa julkaisua Hubara työskenteli kymmenen vuotta toimittajana ja *Basso*-lehden toimituspäällikkönä. Lisäksi hän työskenteli A-Klinikkasäätiössä. *Ruskeat tytöt* palkittiin vuonna 2015 parhaana yhteiskunnallisena blogina A-Lehtien *Blog Awards* -gaalassa. Hubara oli toinen Roxane Gayn *Bad Feminist* -teoksen suomentajista.

Hubaran esikoisteos *Ruskeat tytöt* ilmestyi helmikuussa 2017, ja syyskuussa 2018 se julkaistiin myös ruotsiksi käännettynä. Vuonna 2017 Yhteiskunta-alan korkeakoulutetut valitsi Hubaran vuoden yhteiskuntatieteilijäksi. Vuonna 2020 ilmestyi Hubaran ja Astrid Swanin suomentama Toni Morrisonin teos *Toiseuden synty*. Hubaran esikoisromaani, *Bechi*, julkaistiin keväällä 2021.

Yksityiselämä
-------------

Pitkään Helsingissä asunut Hubara on syntynyt ja kasvanut Vantaan Pähkinärinteessä ja Hämeenkylässä. Hänen isänsä on Israelissa syntynyt jemeninjuutalainen ja äiti suomalainen. Hubara opiskeli yliopistossa englantilaista filologiaa, sosiaalityötä, Pohjois-Amerikan tutkimusta ja viestintää. Vuonna 2015 Hubara valmistui valtiotieteiden kandidaatiksi. Hubaralla on yksi lapsi.

Teokset
-------

* *Ruskeat tytöt. Tunne-esseitä*. Helsinki: Like, 2017. ISBN 978-952-01135-8-2.
* *Bechi*. Helsinki: Otava, 2021. ISBN 978-951-1-36544-0.

Lähteet
-------

1. ↑  Valkoiset ja ruskeat ihmiset tulkitsevat tekstejäni ihan eri tavoin, Ruskeat Tytöt -kirjan kirjoittanut Koko Hubara sanoo Me naiset.  Arkistoitu 27.7.2019. Viitattu 2.10.2019.
2. 1 2 3 4  Suojanen, Armi: Vantaalla oli Koko Hubaran paratiisi ja helvetti *Helsingin Uutiset*.  17.4.2017. Viitattu 29.11.2017.
3. 1 2  Koko Hubara Like. Viitattu 14.3.2017.
4. ↑  Keskiaho, Saila: Koko Hubara: Rasismin juuri on ajatuksessa, että vain minä olen normaali *Kirkko ja kaupunki*.  25.1.2017. Viitattu 14.3.2017.
5. 1 2  Koko Hubara Checkpoint Helsinki. Viitattu 14.3.2017.
6. 1 2  Toppala, Terhi: Ruskea tyttö.  *Tulva*, 2015, nro 4.
7. ↑  Bad feminist Like. Viitattu 14.3.2017.
8. ↑  Vierinen, Jenna: Koko Hubara vill kunna stiga upp på morgonen och vara en normal person *Hufvudstadsbladet*.  8.8.2018. Viitattu 30.11.2018. (ruotsiksi)
9. ↑  Kirjailija, päätoimittaja Koko Hubara on vuoden yhteiskuntatieteilijä  24.11.2017. Yhteiskunta-alan korkeakoulutetut ry.  Arkistoitu 1.12.2017. Viitattu 25.11.2017.
10. ↑  Yllätys! *Keltainen kirjasto*.  2020. Tammi.
11. ↑  Koko Hubara ja Sampo Terho julkaisevat esikoisromaaninsa – esittelemme 9 kiinnostavaa kevään kaunokirjaa *Yle Uutiset*. Viitattu 9.4.2021.

Aiheesta muualla
----------------

* Ruskeat Tytöt -verkkojulkaisu.
* Ruskeat tytöt -blogi. *Lily.fi*.
**Aslak Laiti** (2. heinäkuuta 1837 Kostejärvi, Utsjoki – 10. marraskuuta 1895 Lappee) oli ensimmäinen valtion virkamieheksi Suomessa päässyt saamelainen, toimittuaan ensin opettajana ja kääntäjänä. 

Laitin vanhemmat olivat kalastajalappalainen David Laiti ja Anni Varsi. Poropaimenena toiminut Laiti sai rippikoulun käytyään opetusta kirjoitustaidossa Utsjoen kirkkoherra Antti Andelinilta ja hän toimi jo 19-vuotiaana itsekin saamelaisten lasten opettajana. Hän muutti 1859 Andelinin mukana Paltamoon jonne tämä siirtyi kirkkoherraksi. Andelin järjesti Laitin vuonna 1859 Kuopion opettajaseminaariin, josta hän valmistui opettajaksi 1861. Hän oli opettajana kaksi ja puoli vuotta Utsjoella ja Inarissa. 1862 hän käänsi utsjoenlapiksi A.F. Boreniuksen laatiman luvunlaskun eli aritmetiikan oppikirjan sekä kirkkoherra Antti Andelinin kanssa 1863 Martti Lutherin pienen postillan. Vuonna 1865 hän muutti Kittilään. 

Sittemmin Laiti vaihtoi alaa, toimien aluksi kirjurina ja myöhemmin Oulussa lääninhallituksen ylimääräisenä kanslistina. Vuonna 1870 hän oli paikallisten olojen tuntijana mukana Ivalojoen kultamaille järjestystä valvomaan lähetetyssä komennuskunnassa. Pian tämän jälkeen hän suuntasi Pietariin ja pääsi siellä lehtiuutisiin pelastettuaan tammikuussa 1871 Nevajoella jäihin pudonneen luistelemassa olleen aatelisneidon. Saman vuoden kesällä hänet nimitettiin vastavalmistuneen Vesijärven kanavan kaitsijaksi Asikkalaan. Laiti hoiti tätä tehtävää aina vuoteen 1887 saakka, jolloin hänet valittiin Taipaleen ja Konnuksen kanavien hoitajaksi Leppävirralle. Keväällä 1895 hänestä tuli Saimaan kanavan pääkasööri, mutta jo marraskuussa hän teki itsemurhan hirttäytymällä. Teon syynä saattoi olla pitkäaikaisen kuumesairauden aiheuttama masennus, taloudellisia vaikeuksia hänellä ei ollut ja myös kanavan raha-asiat olivat kunnossa.

Laiti sai aikanaan niin paljon julkisuutta, että hän oli mukana vuonna 1881 ilmestyneessä Biografisessa Nimikirjassa, vuonna 1927 ilmestyneessä Kansallisessa elämäkerrastossa sekä vuonna 1955 ilmestyneessä Suomen elämäkerrastossa.

Laitin puoliso vuodesta 1883 oli merikapteeni ja laivuri Josef Wahlgrenin tytär Maria Olivia Wahlgren (k. 1938).

Lähteet
-------

* Lauri Muranen : Asikkalan historiaa : Aslak Laiti – aikansa kuuluisin asikkalalainen
* Ilmari Heikinheimo: *Suomen elämäkerrasto*. Helsinki: Werner Söderström Osakeyhtiö, 1955.  Sivu 434

### Viitteet

1. ↑  Aage Solbakk: *Deanuleahki sogat historjá - Tanadalen slekter historie*, s. 733. , 2001.
**Bentsidiinin** kemiallinen kaava on C12H12N2 ja rakennekaava NH2C6H4-C6H4NH2. Siitä käytetään myös nimiä *(1,1'-bifenyyli)-4,4'-diamiini*, *4,4'-diaminobifenyyli*, *p-diaminodifenyyli* ja *bifenyyli-4,4'-yleenidiamiini*.

Bentsidiini on palavaa normaaliolosuhteissa väritöntä tai punertavaa kiteistä jauhetta, jolla on miellyttävä haju. Aine muuttuu tummaksi ilman ja valon vaikutuksesta. Bentsidiinin moolimassa on 184,2 g/mol, sulamispiste 120 °C, kiehumispiste 401 °C, tiheys 1,3 g/cm3 ja CAS-numero 92-87-5. Bentsidiinin liukoisuus veteen 25 °C:n lämpötilassa on alle 0,05 g/100 ml.

Bentsidiini hajoaa kuumentuessaan tai palaessaan, jolloin siitä muodostuu myrkyllisiä höyryjä, jotka sisältävät typen oksideja.

Bentsidiinia käytetään väriaineiden valmistukseen ja analyyttisessä kemiassa.

Ympäristö- ja terveysvaikutukset
--------------------------------

Pitkäaikainen tai toistuva altistuminen bentsidiinille voi aiheuttaa syöpää. Aine voi imeytyä elimistöön hengittämällä sen aerosoleja, ihon läpi tai nieltynä. 

Aine on myrkyllistä vesieliöille.

Aiheesta muualla
----------------

* Bentsidiinin kansainvälinen kemikaalikortti
* PubChem: Benzidine (englanniksi)
* Toxin and Toxin Target Database (T3DB): Benzidine (englanniksi)
* Kyoto Encyclopedia of Genes and Genomes (KEGG): Benzidine (englanniksi)
* ChemBlink: Benzidine (englanniksi)
Kalle Kärkkäinen (22.2.1942)
**Kalle Kärkkäinen** (6. tammikuuta 1907 Juankoski – 13. helmikuuta 1953 Helsinki) oli teollisuusneuvos, jonka perustama tehdas tuli tunnetuksi heteka-sängyistään.

Vuoden 1938 Heteka 37 -mallin mainos.
Kärkkäisen vanhemmat olivat paperitehtaan työmies Antti Kärkkäinen ja Maria Iskanius ja puoliso vuodesta 1928 Milkka Hirvonen. Hän kävi kansakoulun ja ryhtyi 13-vuotiaana valurinoppilaaksi Juankosken tehtaalla, mutta opiskeli myöhemmin kansalaisopistossa työn ohella. Iisalmessa ja Kuopiossa Kärkkäinen teki metalli- ja ravintola-alan töitä, mutta muutti sitten Helsinkiin pyrkiäkseen merille. Sen asemesta hänestä tuli kuitenkin ravintola Korkeasaaren tarjoilija ja hovimestari, joka myös soitti viulua usean vuoden ajan Helsingin Työväenorkesterissa ja tanssiorkestereissa ja antoi viulutunteja. Valurina Kärkkäinen aloitti vuonna 1929 Suomen Rautasänkytehtaassa, mutta perusti sitten kesällä 1932 Helsingin Teräshuonekalutehtaan, josta tuli Heteka Oy. Yhtiökumppaneikseen hän otti neljä muuta henkilöä vuonna 1934. Yhtiö menestyi hyvin, ja sen rautaputkisänkyjä myytiin 20 vuoden aikana lähes 400 000 kappaletta. Esimerkiksi vuonna 1947 yhtiön tuotannon arvo oli noin 112 miljoonaa markkaa. Hetekoiden ohella yritys valmisti muun muassa muitakin teräshuonekaluja, lastenvaunuja ja kassakaappeja. Teollisuusneuvoksen arvon saanut Kärkkäinen kuoli sydänkohtaukseen vain 46-vuotiaana.

Lähteet
-------

1. 1 2  Määttä, Vesa: "Kalle Kärkkäinen", *Suomen kansallisbiografia, osa 5*, s. 630-631. Helsinki: Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, 2005. ISBN 951-746-446-0. / Teoksen verkkoversio.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Kansallisbiografia
* Biografiasampo

 |

 |
**Polydimetyylisiloksaani** (PDMS) on eniten käytetty piipohjainen orgaaninen polymeeri, ja on tunnettu sen tavattomista reologisista ominaisuuksista. Sitä käytetään muun muassa piilolinssien, lääketieteellisten välineiden, shampoon (dimetikoni tekee hiukset liukkaiksi ja kiiltäviksi), tilkitsemisaineiden, liukastevoiteiden ja kuumankestävien tiilien valmistamiseen.

PDMS on optisesti kirkasta ja sen on todettu olevan myös kemiallisesti inerttiä, myrkytöntä ja syttymätöntä. Sitä kutsutaan myös dimetikoniksi, ja se on yksi monista piipohjaisista öljyistä (polymeroitu siloksaani).

Yhdisteestä käytetään myös nimeä *dimetyylipolysiloksaani*. Polydimetyylisiloksaanin elintarvikkeissa käytettävä E-koodi on E900 ja sen enimmäismäärärajoitus vuorokaudessa eli ADI-arvo on 1,5 mg/kg/vrk. Yhdistettä käytetään vaahdonestoaineena ja sitä saa käyttää muun muassa paistorasvoihin ja -öljyihin, kasvissäilykkeisiin, hilloihin, makeisiin, purukumiin, keittoihin ja juomiin.

Kemia
-----

PDMS:n rakennekaava on (H3C)3SiO[Si(CH3)2O]nSi(CH3)3, missä n on [SiO(CH3)2]-monomeerin toistumiskertojen määrä. Polymeerin synteesi voidaan aloittaa dimetyylidikloorisilaanin ja veden reaktiolla:

n [Si(CH3)2Cl2] + n [H2O] → [Si(CH3)2O]n + 2n HCl
Polymerisaation aikana vapautuu myrkyllistä vetykloridikaasua (suolahappoa). Lääketieteellisiä tarkoitusperiä varten on kehitetty prosessi, jossa klooriatomit korvataan asetaattiryhmillä. Tällöin reaktiossa vapautuu myrkytöntä etikkahappoa. Tämän prosessin huono puoli on se, että se on paljon hitaampi verrattuna klooria sisältävään.

Aiheesta muualla
----------------

* Ruokavirasto: E900 - Dimetyylipolysiloksaani
* European Centre for Ecotoxicology and Toxicology of Chemicals (ECETOC): Linear Polydimethylsiloxanes CAS No. 63148-62-9 (Second Edition), JACC No. 55, Brussels, December 2011, ISSN-0773-6339-55 pdf (englanniksi)
**Vilppu Pekka Kiljunen** (s. 17. syyskuuta 1960) on suomalainen teatteriohjaaja. Hän on tehnyt oopperaohjauksia Suomessa muun muassa Savonlinnan Oopperajuhlille, Suomen Kansallisoopperaan sekä Vaasan ja Tampereen Oopperaan. Ulkomailla hän on ohjannut muun muassa Pietarissa Mariinski-teatterille, Tukholmassa Kuninkaalliselle oopperalle ja Moskovassa Bolšoi-teatterille.

Ura
---

Kiljunen pääsi ylioppilaaksi Helsingin ranskalais-suomalaisesta koulusta 1979. Helsingin yliopistossa hän opiskeli musiikki- ja teatteritiedettä sekä teoreettista filosofiaa. Hän opiskeli viulunsoittoa Helsingin konservatoriossa 1974–1982 sekä tanssia Tamara Rasmussenin ja Reijo Kelan johdolla. Vuosina 1980–1982 hän opiskeli Oopperan balettikoulussa Aku Ahjolinnan johdolla, sitten pantomiimia Pariisissa Marcel Marceaun johdolla 1982–1984. Kiljunen valmistui ohjaajaksi ja teatteritaiteen maisteriksi Teatterikorkeakoulusta 1990 ja suoritti oopperaohjauksen jatko-opintoja Moskovan Gitis-oppilaitoksessa.

Ohjaamisen lisäksi hän on toiminut Pieni Suomi -teatterin taiteellisena johtajana, ohjaajantyön lehtorina Teatterikorkeakoulussa sekä tuntiopettajana Turun Taideakatemiassa ja Taideteollisessa korkeakoulussa. Kiljunen on myös esiintynyt teatterissa ja elokuvissa sekä toiminut tanssijana.

Perhe
-----

Kiljusen isä oli konservaattori Veikko Kiljunen ja äiti on konservaattori Ulla Kiljunen (o.s. Heikkinen). Hänen sisaruksiaan ovat poliitikko Kimmo Kiljunen ja taiteilija Satu Kiljunen.

Lähteet
-------

1. ↑  Vilppu Kiljunen *elonet.fi*. Elonet. Viitattu 28.5.2013.
2. 1 2 3  CV Vilppu Kiljunen (PDF) *vilppukiljunen.fi*.  Arkistoitu 2.4.2015. Viitattu 28.5.2013.
3. ↑  Sovijärvi, Sini: Kuusi kuvaa Vilppu Kiljusen elämästä, Yle 14.4.2015. Viitattu 9.5.2015.
4. ↑  Kiljunen, Vilppu Turun musiikkijuhlat. Viitattu 28.5.2013. [vanhentunut linkki]
5. ↑  Kiviranta, Marja-Terttu: Konservoija maalasi ja tuki lapsiaan (vain tilaajille)  28.3.2001. Helsingin Sanomat. Viitattu 2.5.2023.

Aiheesta muualla
----------------

* Viralliset kotisivut

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Fenyyliasetoni** on ketoni ja siitä käytetään joskus nimiä fenyyli-2-propanoni tai bentsyylimetyyliketoni tai metyylibentsyyliketoni.

Fenyyliasetonin valmistus ja käyttö
-----------------------------------

Fenylasetonia voidaan valmistaa monella tapaa. Esimerkiksi bentseenin ja klooriasetonin välisellä Friedel–Crafts-alkyloinnilla.

Muita tapoja valmistaa yhdistettä ovat fenyylietikkahapon ketonisointi 400–500 °C lämpötilassa ceriumoksidin toimiessa katalyyttinä, fenyylipropyleenioksidin zeoliittikatalysoitu toisiintuminen ja 2-fenyylipropanolin hapetus.

Yhdistettä käytetään muun muassa lääkeaineiden. kuten prenylamiinin, synteesissä.

Lähteet
-------

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 

1. ↑  Phenylacetone NLM Viitattu 18.06.2012
2. 1 2  Hardo Siegel & Manfred Eggersdorfer: *Ketones, Ullmann's Encyclopedia of Industrial Chemistry*, John Wiley & Sons, New York, 2000. Viitattu 11.08.2013
**Juho (Juhana, Johan) Pynninen** (huhtikuu 1818 Antrea – 29. kesäkuuta 1864 Viipuri) oli suomalaisen kansankirjaston uranuurtajia.

Pynnisen vanhemmat olivat Matti Iivonen ja Maria Pynninen ja puoliso Maria Suutarinen (k. 1862). Pynninen tuli 1838 Viipuriin kauppa-apulaiseksi ja toimi myöhemmin konttoriapulaisena, hankki varallisuutta ja oli muun muassa seurakunnan kirkonisäntä. Kirjallisuus ja kansanvalistus muodostuivat tärkeiksi Pynniselle, 1845 hän oli mukana perustamassa Viipurin Suomalaista Kirjallisuusseuraa ja 1849 järjestämässä varainkeruuta Viipurin ensimmäiselle kansakoululle. Anders Josef Europaeuksen 1841 *Sanansaattaja Viipurista* -lehdessä ilmestyneestä kirjoituksesta sekä Carl Axel Gottlundin *Otava*-teoksen eräästä maininnasta innostuneena Pynninen laati 1845 useita kirjoituksia Kanava-lehteen, joissa hän esitti lainakirjastojen perustamista.

Pynninen perusti itse suomalaisen lainakirjaston Viipuriin vuonna 1846, painatti luettelon kirjaston noin 200 kirjasta ja hoiti kirjastoa. Se toimi varsin vilkkaasti vuoteen 1861 saakka, jolloin Viipuriin perustettiin kaupunginkirjasto. Vaikka ilmeisesti Torniossa ja Liperissä oli ollut jo hieman aiemmin vastaavia kirjastoja, Pynnisen kirjoitukset saivat ajatuksen pitäjänkirjastoista leviämään. Häntä pidetäänkin kansankirjastojen isänä Suomessa. Kansanvalistusseura muisti Pynnisen työtä perustamalla 1894 hänen nimeään kantavan rahaston kirjastojen avustamiseksi.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Heikinheimo, Ilmari (toim.): *Suomen elämäkerrasto*, s. 596–597. Helsinki: WSOY, 1955.


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Kansallisbiografia
* Biografiasampo

 |

 |
**Gugguu** on suomalainen vuonna 2012 perustettu lastenvaatemerkki. Yrityksen tuotteita ovat puuvillasta, ekopuuvillasta ja puuvillasekoitteista valmistetut lasten sisä- ja ulkovaatteet sekä asusteet. Valtaosa tuotteista tehdään Virossa. Yrityksen toimitusjohtajana on Miia Riekki. Gugguun vuosiliikevaihto oli 2010-luvun loppuvuosina noin neljä miljoonaa euroa, henkilöstön määrä vuonna 2020 oli 18.

Marraskuussa 2018 pääomasijoitusyhtiö Panostaja ilmoitti ostavansa 43 prosenttia Gugguun osakkeista. Toisena uutena sijoittajana mukaan tuli Kimi Räikkösen puoliso Minttu Räikkönen, joka aloitti työn kansainvälisille markkinoille pyrkivän Gugguun "brändisuurlähettiläänä" ja suunnittelijana.

Vuonna 2019 julkaistussa Eettisen kaupan puolesta -yhdistyksen selvityksessä Gugguu osoittautui tuotteidensa vastuullisesta alkuperästä huonoimmin tiedottaneeksi suomalaiseksi vaateyritykseksi.

Lähteet
-------

1. ↑  Gugguu Oy *asiakastieto.fi*. Viitattu 14.6.2021.
2. ↑  Talouselämässä 2016
3. ↑  Hesarissa 2016
4. ↑  Päivi Köngäs: Kukaan ei uskonut, että suomalaisilla lastenvaatteilla voisi menestyä – nyt ne ovat miljoonabisnestä ja niin suosittuja, että uusi mallisto kaatoi verkkokaupan *YLE*.  31.10.2018. Viitattu 31.10.2018.
5. 1 2  Kankare, Matti: Gugguu! Panostaja ja Minttu Räikkönen uskovat lastenvaatteisiin: pääomasijoittaja ja Räikkönen ostavat vähemmistöosuuden Gugguusta - rahaa tarvitaan kansainvälistymiseen *Talouselämä*.  20.11.2018.
6. ↑  Laine, Linda: Tunnetut vaatemerkit pärjäsivät huonosti avoimuuteen keskittyvässä vertailussa – Makia, Luhta, Nanso ja lastenvaatemerkki Gugguu häntäpäässä *Iltalehti*.  19.04.2019.

Aiheesta muualla
----------------

* Gugguu.com
* Mitä järkeä on maksaa taaperon collegehaalarista 85 euroa? Näitä suomalaisia lastenvaatemerkkejä rynnätään nyt jonottamaan, vaikka hinnat ovat pilvissä, *Aamulehti* 1.11.2018 (tilaajille).
**Riitta Tellervo Linna** (13. syyskuuta 1922 – 3. elokuuta 2016) oli suomalainen taitoluistelija. Linna aloitti kilpauransa 1930-luvulla. Vuonna 1955 hän saavutti kaunoluistelun (nyk. taitoluistelu) Suomenmestaruuden. Kilpauransa jälkeen hän toimi aluksi kilpailutuomarina, myöhemmin valmentajana.

Linnan sisarista myös Kirsti ja Hilkka olivat taitoluistelun Suomen-mestareita. Heidän isänsä oli voimistelija ja taitoluistelija Edvard Linna.

Teokset
-------

* Helsingin Luistelijat r.y. 1908–1993, Helsingin luistelijat, 1997

Lähteet
-------

1. ↑  Riitta Linna on poissa - Helsingin Luistelijat ry *www.hl.fi*. Viitattu 6.6.2018. (englanniksi)
2. ↑  Taitoluistelu 4/2012
3. ↑  Siukonen, Markku: *Urheilukunniamme puolustajat – Suomen olympiaedustajat 1906–2000*, s. 186. Graface, 2001. ISBN 951-98673-1-7.

  

Taitoluistelun Suomen-mestaruuskilpailut: Naisten yksinluistelu
1917: Ludowika Jakobsson
– 1919: Anna-Lisa Allardt
– 1923–1924: Anna Greta Henriksson
– 1927: Anna Greta Henriksson
– 1928–1930: Gunnel Nysten
– 1931: Ilma Suuronen
– 1932: Gunnel Relander
– 1933: Ilma Suuronen
– 1934: Mary Lindeberg
– 1935–1936: Ilma Suuronen
– 1937–1939: Maj-Len Helin
– 1941–1945: Maj-Len Helin
– 1946–1947: Leena Pietilä
– 1948: Kirsti Linna
– 1949–1953: Leena Pietilä
– 1954: Kirsti Linna
– 1955: Riitta Linna
– 1956–1958: Kirsti Linna
– 1960: Kaarina Kukkonen
– 1961: Maire Nylund
– 1962: Pia Wingisaar
– 1963–1965: Anna-Maija Rissanen
– 1966–1967: Pia Wingisaar
– 1968: Inger Melander
– 1969: Anna-Maija Kivimäki
– 1970: Anuliisa Numminen
– 1971: Tarja Säde
– 1972: Tarja Näsi
– 1973: Hannele Koskinen
– 1974: Susan Broman
– 1975–1976: Niina Kyöttinen
– 1977: Kristiina Wegelius
– 1978: Hannele Koskinen
– 1979: Susan Broman
– 1980: Pia Snellman
– 1981–1983: Kristiina Wegelius
– 1984: Susanna Peltola
– 1985: Elise Ahonen
– 1986: Elina Hänninen
– 1987: Tiia-Riikka Pietikäinen
– 1988–1989: Elina Hänninen
– 1990: Meri Karvosenoja
– 1991–1993: Mila Kajas
– 1994–1995: Kaisa Kella
– 1996: Mila Kajas
– 1997–1998: Alisa Drei
– 1999: Sanna-Maija Wiksten
– 2000: Susanna Pöykiö
– 2001: Elina Kettunen
– 2002: Susanna Pöykiö
– 2003–2004: Alisa Drei
– 2005–2007: Susanna Pöykiö
– 2008: Laura Lepistö
– 2009: Kiira Korpi 
– 2010: Laura Lepistö
– 2011–2013: Kiira Korpi
– 2014: Juulia Turkkila
– 2015: Kiira Korpi 
– 2016: Anni Järvenpää 
– 2017–2018: Emmi Peltonen
– 2019: Viveca Lindfors
– 2020: Emmi Peltonen
– 2022: Jenni Saarinen
Bailey Wright Preston North Endin pelipaidassa heinäkuussa 2016.
**Bailey Wright** (s. 28. heinäkuuta 1992 Melbourne) on australialainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan keskuspuolustaja. Hän on pituudeltaan 184-senttimetrinen. Hän edustaa singaporelaista Lion City Sailorsia.

Wright siirtyi kotimaastaan Englantiin Preston North Endin junioreihin vuonna 2009. Edustusjoukkueessa hän pelasi ensimmäisen kerran kaudella 2010–2011. Hän pelasi Prestonissa ykkösliigaa ja mestaruussarjaa tammikuuhun 2017 saakka, kunnes hän siirtyi Bristol Cityyn. Siellä hän pelasi kolme vuotta mestaruussarjaa. Tammikuussa 2020 hän siirtyi lainalle ykkösliigan Sunderlandiin, joka sai hänet vapaalla siirrolla omaksi pelaajakseen elokuussa 2020. Sunderland nousi keväällä 2022 mestaruussarjaan. Wright pelasi helmi-toukokuussa 2023 lainalla mestaruussarjajoukkue Rotherham Unitedissa. Hän on kauden 2022–2023 loppuun mennessä pelannut mestaruussarjassa 151 ottelua, joissa hän on tehnyt yhden maalin maaliskuussa 2017 Bristol Cityn kotiottelussa Norwich Cityä vastaan, ja ykkösliigassa 196 ottelua, joissa hän on tehnyt 12 maalia. Hän siirtyi kesällä 2023 singaporelaisseura Lion City Sailorsiin.

Wright pelasi kolme ottelua Australian alle 17-vuotiaiden maajoukkueessa. Hän pelasi Australian A-maajoukkueessa ensimmäisen kerran syyskuussa 2014 ystävyysottelussa Saudi-Arabiaa vastaan ja teki ottelun voittomaalin. Toisen maaottelumaalinsa hän teki kesäkuussa 2022 ystävyysottelussa Jordaniaa vastaan. Hän on pelannut lokakuun 2023 loppuun mennessä 29 A-maaottelua, joista 25 ottelua avauskokoonpanossa. Hän kuului Australian joukkueeseen MM-kilpailuissa 2014 mutta ei päässyt lopputurnauksessa pelaamaan. MM-kilpailuissa 2022 hän pääsi vaihdosta kentälle viimeisessä alkulohko-ottelussa Tanskaa vastaan.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Bailey Wright Transfermarkt-sivustolla (englanniksi)

  

Australian joukkue – Jalkapallon MM-kilpailut 2014
1 Ryan
2 Franjic
3 Davidson
4 Cahill
5 Milligan
6 Špiranović
7 Leckie
8 Wright
9 Taggart
10 Halloran
11 Oar
12 Langerak
13 Bozanic
14 Troisi
15 Jedinak
16 Holland
17 McKay
18 Galeković
19 McGowan
20 Vidošić
21 Luongo
22 Wilkinson
23 Bresciano
Valmentaja Postecoglou

Australian joukkue – Jalkapallon MM-kilpailut 2022
1 Ryan |
2 Degenek |
3 Atkinson |
4 Rowles |
5 Karačić |
6 Tilio |
7 Leckie |
8 Wright |
9 Maclaren |
10 Hrustic |
11 Mabil |
12 Redmayne |
13 Mooy |
14 McGree |
15 Duke |
16 Behich |
17 Devlin |
18 Vukovic |
19 Souttar |
20 Deng |
21 Kuol |
22 Irvine |
23 Goodwin |
24 King |
25 Cummings |
26 Baccus |
Valmentaja Arnold
Vetyatomilla on yksi valenssielektroni. Vetymolekyylissä kaksi vetyatomia jakavat kaksi elektronia keskenään ja muodostavat kovalenttisen sidoksen.
**Kovalenttinen sidos** (*co*- ’yhteinen’, valenssi) on kemiallinen sidos, jossa atomit jakavat elektroneja keskenään tasaisesti. Atomien välille syntyvä sähkömagneettinen vetovoima pitää molekyylin koossa. Kovalenttinen sidos ei ole täysin kovalenttinen silloin kun sidosta muodostavien atomien välillä on elektronegatiivisuusero. Sidos on silloin kovalenttisen ja ionisidoksen välimuoto: polaarinen kemiallinen sidos, jossa elektronit ovat jakautuneet epätasaisesti atomien välillä ja syntyvä sidos on usein heikompi kuin täysin kovalenttinen sidos.*lähde?*

Usein kovalenttinen sidos yhdistää vain muutamia atomeja yhdeksi molekyyliksi. Näin on laita muun muassa vety-, typpi-, happi- ja vesimolekyyleissä sekä yleensä orgaanisissa yhdisteissä. Mutta on myös aineita, jossa kokonaista kidettä pitävät koossa atomien väliset kovalenttiset sidokset. Sellaiset aineet ovat sidoksen voimakkuuden vuoksi yleensä erittäin kovia, ja niiden sulamispiste on hyvin korkea. Sellaisia ovat esimerkiksi pii, kvartsi ja timantti.

Atomeilla on taipumus jakaa elektronit niin, että niiden uloimmat elektronikuoret täyttyvät. Sidokseen osallistuvat siis vain uloimmalla kuorella olevat valenssielektronit. Useimmiten kovalenttinen sidos syntyy sellaisten atomien välille, joilla on likimain samansuuruinen (ja korkea) elektronegatiivisuusarvo. Kovalenttinen sidos voi olla yksin-, kaksin- tai kolminkertainen. Kolminkertainen kovalenttinen sidos sisältää näistä eniten energiaa. Siten asetyleeni eli etyyni palaa kuumemmalla liekillä kuin etaani (maakaasun komponentti), mikäli happea on riittävästi. Samoin molekyylistä typpeä (kaksi typpiatomia kiinnittyneenä kolmoissidoksella) on vaikeampaa hajottaa kuin molekyylistä happea (kaksi happiatomia kiinnittyneenä kaksoissidoksella). Erityyppisillä kovalenttisilla sidoksilla on suuri merkitys orgaanisen kemian synteeseissä.

Kovalenttista sidosta merkitään yhdistämällä atomien kemialliset merkit pisteillä tai viivoilla. Esimerkiksi etaanin (CH3-CH3) kaavassa viiva kuvaa hiiliatomien yhteistä elektroniparia. Eteenissä (CH2=CH2) hiiliatomit jakavat kaksi elektroniparia, eli ne muodostavat kaksoissidoksen.

Katso myös
----------

* Orgaaninen kemia
* Koordinaatiosidos
* Kovalenttinen säde

Aiheesta muualla
----------------

* Opetus TV: Kovalenttinen sidos
Wang Hunning (2013)
**Wang Huning** (kiin.: 王沪宁; pinyin: *Wáng Hùníng*, s. 1955 Shanghai) on kiinalainen poliitikko, politiikan teoreetikko ja Kiinan kommunistisen puolueen jäsen. Wang syntyi vuonna 1955 Shanghaissa ja liittyi puolueen jäseneksi 1984. Wang on puolueen 19. keskushallituksen pysyvän politbyroon jäsen (Kiinan korkein poliittinen elin). Tällä hetkellä Wang johtaa keskushallituksen sihteeristöä, henkisen sivilisaation rakentamisen keskuskomissiota sekä puolueen politiikan tutkimuksen keskusta.

Ura
---

Wangilla on alempi korkeakoulututkinto ranskan kielestä sekä ylempi korkeakoulututkinto oikeustieteestä. Wang on myös opiskellut Yhdysvalloissa Iowan yliopistossa sekä ollut tutkijavaihdossa Berkeleyn yliopistossa. 

Wang työskenteli pitkään arvostetussa Fudanin yliopistossa Shanghaissa oikeustieteen tutkijana, ja valittiin 30-vuotiaana yliopiston professoriksi. Hän toimi myös puoluepolitiikan parissa. Wangin poliittinen ura sai vauhtia vuonna 1995, jolloin Wang siirtyi Pekingiin tutkimusryhmän johtajaksi puolueen politiikan tutkimuksen keskukseen. Pääkaupungissa Wangin ura eteni vauhdilla. Vuonna 2002 Wang nostettiin puolueen 16. keskuskomitean jäseneksi ja politiikan tutkimuksen keskuksen johtoon. Tänä aikana Wangista muodostui puolueen johtava poliittinen ajattelija ja teoreetikko. Wang on vaikuttanut keskeisesti puolueen virallisen ideologiaan muotoiluun. Wangin käsialaa ovat sekä Xi Jinpingin uuden aikakauden sosialismi, Hu Jintaon tieteellisen kehityksen konsepti sekä Jiang Zeminin kolme edustusta. Wang nousi puolueen politbyrooseen vuonna 2012 ja myöhemmin vuonna 2017 Wang valittiin vallan huipulle politbyroon pysyvään komiteaan. 

Wangia pidetään taitavana, muutoskykyisenä poliitikkona. Wang on nykyisen, Xi Jinpingin johtaman hallituksen lisäksi toiminut myös Hu Jintaon ja Jiang Zeminin hallituksissa. Hänellä sanotaan olevan läheiset suhteet kaikkiin elossa oleviin johtajiin.

Lähteet
-------

1. 1 2  Wang Huning *China Vitae, chinavitae.com*.  (englanniksi)
2. ↑  王沪宁同志简历. *People.com.cn*.  Arkistoitu 2.5.2019.  (kantoninkiinaksi)
3. ↑  Mari Manninen: Maailman vaikutus­valtaisin ajattelija *Helsingin Sanomat, hs.fi*.  4.12.2021. Viitattu 4.12.2021.
4. ↑  王滬寧任三朝智囊 舉足輕重 *appledaily.com*.  26.10.2017.  (kiinaksi)

Aiheesta muualla
----------------

* The meaning of the man behind China’s ideology (2.11.2017) (englanniksi) (economist.com)
* Yi Wang (6.11.2017) Meet the mastermind behind Xi Jinping’s power (arkistoitu via archive.org) (englanniksi) (washingtonpost.com)
* 王滬寧 (Arkistoitu – Internet Archive) (kiinaksi) (nccu.edu.tw)

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Australia
* Alankomaat

 |

 |
Kylmän sodan kolme maailmaa kesällä 1975:  

  Ensimmäinen maailma eli länsiblokki: Yhdysvallat liittolaisineen.
  Toinen maailma eli itäblokki: Neuvostoliitto ja Kiina liittolaisineen.
  Kolmas maailma: sitoutumattomat ja puolueettomat maat.
**Ensimmäinen maailma** on kylmän sodan aikainen käsite, jolla viitattiin Yhdysvaltojen kanssa liittoutuneisiin teollisuusmaihin. Tämä erotti sen Neuvostoliiton vaikutuspiiriin kuuluneesta toisesta maailmasta ja puolueettomasta kolmannesta maailmasta.

Neuvostoliiton hajoamisen jälkeen toisen maailman käsite kadotti merkityksensä, mutta ensimmäisellä maailmalla voidaan viitata kehittyneisiin valtioihin, jotka jakavat länsimaisina pidetyt ihanteet demokratiasta ja markkinataloudesta. Yhdysvaltain ja Euroopan ohella ensimmäiseen maailmaan kuuluvat esimerkiksi Australia ja Japani. Toisen maailman sijaan ensimmäistä maailmaa verrataan kolmanteen maailmaan eli kehittyviin maihin. Nykyään ensimmäisen ja kolmannen maailman sijaan puhutaan usein globaalista pohjoisesta ja etelästä.

2000-luvulla kolmannen maailman käsitettä on alettu pitää vanhentuneena ja leimaavana. Ensimmäinen maailma elää edelleen vitsissä, joka puhuu "ensimmäisen maailman ongelmista". Niillä viitataan pieniin harmin ja turhautumisen aiheisiin, joista valittavat vauraiden maiden etuoikeutetut asukkaat. Niitä ovat esimerkiksi TV-sarjan heikko kuvanlaatu tai vaikeudet löytää parkkipaikka. Varhaisin tunnettu viittaus ensimmäisen maailman ongelmiin oli kanadalaisyhtye Matthew Good Bandin kappaleessa "Omissions of the Omen" (*Last of the Ghetto Astronauts*, 1995).

Katso myös
----------

* Vapaa maailma

Lähteet
-------

1. 1 2  Salminen, Esa: Kehitysmaat, kehittyvät maat, kolmas maailma, globaali etelä – miten puhua maailman enemmistöstä? *Fingo*.  15.10.2018. Viitattu 27.9.2023. (englanniksi)
2. 1 2  Brown, Garrett W.; LcLean, Iain & McMillan, Alistair: "first world", *A Concise Oxford Dictionary of Politics and International Relations*. 4 ed.. Oxford University Press, 2018. ISBN 9780199670840. (englanniksi)
3. ↑  First World Problems *Know Your Meme*.  15.2.2018. Viitattu 27.9.2023. (englanniksi)
**Kiira Yrjänen** (s. 2. tammikuuta 2002 Riihimäki) on suomalainen jääkiekkoilija, pelipaikaltaan hyökkääjä. Hän edustaa Svenska damhockeyliganissa pelaavaa HV71-seuraa.

Yrjänen edusti Naisten Liigassa Team Kuortanetta kausilla 2017–2021. Hän pelasi yhteensä 84 runkosarjaottelua, joissa hän teki 45 maalia ja sai 34 syöttöpistettä. Liigan pudotuspeleissä hän teki 15 ottelussa kahdeksan maalia ja sai kymmenen syöttöpistettä. Hän saavutti yhden SM-pronssin (2018). Kaudella 2021–2022 hän teki Kiekko-Espoossa 28 runkosarjaottelussa 26 maalia ja antoi 20 maalisyöttöä. Kahdessatoista pudotuspeliottelussa hänen tehonsa olivat 5+9=14. Hän voitti Suomen-mestaruuden, plus-miinustilaston ja hänet valittiin All Stars -kentälliseen. Kaudesta 2022–2023 lähtien hän on edustanut Svenska damhockeyliganissa pelaavaa HV71:tä.

Yrjänen on Suomen alle 18-vuotiaiden maajoukkueessa osallistunut kolmiin ikäluokan MM-kilpailuihin ja saavutti MM-pronssia 2019. Hänet valittiin Suomen naisten maajoukkueeseen vuoden 2020 MM-kilpailuihin, jotka kuitenkin peruttiin koronavirusepidemian vuoksi. Hän on pelannut MM-kilpailuissa 2022 ja 2023 yhteensä 14 ottelua, joissa hän on tehnyt yhden ja syöttänyt neljä maalia.

Lähteet
-------

1. 1 2  Naisten SM-sarjan kenttäpelaajarekisteri 1982–2019 (s. 549) *Jääkiekkokirja 2020*. Viitattu 5.3.2020.
2. 1 2  Tuloksia, rahapelejä ja tv-urheilua.  *Helsingin Sanomat*, 5.3.2020, s. A35.
3. 1 2 3 4 5  Kiira Yrjänen *Elite Prospects*. Everysport Media Group AB.  (englanniksi)
4. ↑  Alle 18-v. naisten maaottelupelaajat (s. 364) *Jääkiekkokirja 2020*. Viitattu 5.3.2020.
5. ↑  Kuisma, Lassi: Suomen alle 18-vuotiaat tytöt etenivät MM-välieriin – Vastaan asettuu kivikova Kanada *Aamulehti*.  30.12.2019.  Arkistoitu 30.12.2019. Viitattu 5.3.2020.
6. ↑  N18 MM-kisat 2019 (s. 310–311) *Jääkiekkokirja 2020*. Viitattu 5.3.2020.
7. ↑  Teiskonlahti, Kirsi & Holma, Joel: Jääkiekon naisten MM-kilpailut perutaan koronaviruksen takia – miesten kisojen kohtalo vielä auki: "Nyt jäitä hattuun"  7.3.2020. Yle. Viitattu 8.3.2020.
**Suurmestarin palatsi** (kreik. Παλάτι του Μεγάλου Μαγίστρου, *Paláti tou Megálou Magístrou*) on palatsi Ródoksen kaupungissa Ródoksen saarella Kreikassa. Se toimi Johanniittain ritarikunnan hallinnollisena keskuksena ritarien hallitessa saarta.

Historia
--------

Palatsin pihamaata.
Palatsin sisätiloja. Lattialla mosaiikki.
Palatsi rakennettiin alun perin 1300-luvulla Ródoksen vanhankaupungin korkeimmalle kohdalle. Palatsi kärsi vaurioita vuoden 1481 maanjäristyksessä. Samoin osmanien hyökkäykset 1400- ja 1500-luvuilla vahingoittivat rakennusta. Osmanien valtakunta sai Ródoksen haltuunsa vuoden 1522 piirityksen seurauksena, jonka jälkeen sulttaani Suleiman Suuri teki palatsista vankilan. Toinen lähde kertoo, että rakennuksesta olisi tehty karjasuoja. Palatsi tuhoutui vuonna 1856 salaman iskettyä palatsin viereiseen kirkkoon, jonka alle oli osmanien piiritysten aikana satoja vuosia aiemmin piilotettu ruutia.

Italia valloitti Ródoksen vuonna 1912. Miehittäjät korjasivat suurmestarin palatsin vuonna 1937 Italian kuningas Viktor Emanuel III:n ja diktaattori Benito Mussolinin kesäasunnoksi, mutta nämä eivät palatsiin koskaan ehtineet, koska toinen maailmansota alkoi vuonna 1939.

Italialaiset eivät palatsia kunnostaessaan pitäytyneet alkuperäisissä rakennussuunnitelmissa ja esimerkiksi palatsin sisätiloihin on lisätty yksityiskohtia, jotka vastaavat nykyajan makutottumuksia. Palatsiin tuotiin lähisaarilta lisäksi vanhoja mosaiikkeja ja veistoksia. Näiden vuoksi palatsista kiistellään yhä nykyisinkin. Palatsin alla sijaitsee mahdollisesti temppelin rauniot, joita kreikkalaiset arkeologit olisivat halunneet päästä tutkimaan. Heidän mukaansa suurmestarin palatsi olisi pitänyt purkaa.

Palatsin ensimmäisen kerroksen saleja on aikoinaan käytetty ammus- ja viljavarastoina sekä talleina. Nykyään saleissa on näyttely, joka esittelee saaren historiaa 2 400 vuoden ajanjaksolta. Tämän pysyvän näyttelyn lisäksi saleissa on vaihtuvia näyttelyitä.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6  Myllyniemi, Kirsi: Rodoksen muurit kertovat johanniittaritareista.  *Kirkko & kaupunki*, 16.6.2008.  Helsingin seurakuntayhtymä. Artikkelin verkkoversio. Viitattu 24.2.2010. [vanhentunut linkki]
2. 1 2 3  Bennett, Lindsay: *Rodos*, s. 33–36. Engl. alkuteos: Rhodes, suom. Korpela, Seija (historia); Valtonen, Tero. Helsinki: Kustannusosakeyhtiö Tammi, 2007. ISBN 978-951-31-2940-8.
3. ↑  Bennett, Lindsay: *Rodos*, s. 20. Engl. alkuteos: Rhodes, suom. Korpela, Seija (historia); Valtonen, Tero. Helsinki: Kustannusosakeyhtiö Tammi, 2007. ISBN 978-951-31-2940-8.
4. 1 2  Vuorela, Timo: Rodos – Massojen saari on mainettaan paljon parempi.  *Helsingin Sanomat*, 8.4.2006.  Helsingin Sanomat. Artikkelin verkkoversio. Viitattu 24.2.2010.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Suurmestarin palatsi** Wikimedia Commonsissa
**Tauno Johannes Wallendahr** (5. huhtikuuta 1928 Pitkäranta, Impilahti – 20. tammikuuta 2017 Helsinki) oli suomalainen kommunistinen järjestöaktiivi.

Wallendahr liittyi Suomen Kommunistiseen Puolueeseen (SKP) vuonna 1946 ja opiskeli myöhemmin Moskovan puoluekurssilla. Hän oli 1950-luvulta alkaen SKP:n Helsingin piirin ja sittemmin Uudenmaan piirin valistussihteeri. Wallendahr tunnettiin piirisihteeri Markus Kainulaisen uskollisena tukijana. Hän toimi Kainulaisen piirijärjestön lehdeksi perustaman *Tiedonantajan* (alkuperäiseltä nimeltään *Tiedote*) ensimmäisenä päätoimittajana vuosina 1967–1969. Kun puoluevähemmistö oli erotettu SKP:stä ja ajautunut myös sisäiseen hajaannukseen, Wallendahr auttoi Kainulaista uuden *Työkansan Sanomien* perustamisessa vuonna 1988. Wallendahr vaikutti tämän jälkeen Kommunistisessa Työväenpuolueessa (KTP), mutta päätyi lopulta sielläkin Helsingin piirijärjestön edustamaan vähemmistöön, joka vuonna 2002 erotettiin puolueesta linjariitojen vuoksi. Sen jälkeen hän tuki *Kansan ääni* -lehteä ja sen piiriin kuuluneita järjestöjä.

Wallendahr oli vuonna 1999 yksi Pääkaupunkiseudun ateistit -yhdistyksen perustajista ja sen ensimmäinen varapuheenjohtaja.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Heikki Männikkö: Tauno Wallendahr in memoriam, *Kansan ääni* 1/2017, s. 15 Kotisivukone.com. Viitattu 21.9.2017.
2. 1 2  Kimmo Sundström: Tauno Wallendahr on poissa Pääkaupunkiseudun Ateistit ry 12.2.2017. Viitattu 21.9.2017.
3. ↑  Matti Virtanen: Oikealla asialla Viikkolehdeksi muuttuva Tiedonantaja aloitti taistelunsa puolustamalla Tshekkoslovakian miehitystä (maksullinen artikkeli) Helsingin Sanomat 16.9.1990. Viitattu 21.9.2017.