**Kekkosen V hallitus** oli Suomen tasavallan 39. hallitus. Se oli Maalaisliiton ja SDP:n muodostama punamultahallitus. Hallitus toimi 501 hallituspäivää: 20. lokakuuta 1954 – 3. maaliskuuta 1956. Pääministeri Kekkonen valittiin tasavallan presidentiksi 15. helmikuuta 1956, minkä jälkeen hän erosi pääministerin paikalta. Hallitus jatkoi sen jälkeen vielä yli kaksi viikkoa toimitusministeristönä.

Edellisen pääministerin Ralf Törngrenin ollessa lomamatkalla Tanskassa syyskuussa 1954 Maalaisliitto ja sosialidemokraatit ryhtyivät hänen tietämättään pystyttämään uutta hallitusta. Ratkaisevaa tukea hallituksen vaihtamiseen antoi Suomen Ammattiliittojen Keskusjärjestö SAK, joka oli kyllästynyt pääministerin saamattomuuteen. SAK:n tavoitteena oli saada elinkustannukset alenemaan vakauttamisneuvottelujen alkutasolle subventioiden avulla, ja Törngrenin yrittäessä kompromissiratkaisua SAK esitti yleislakkouhkauksen. Aikaisempi nelinkertainen pääministeri Urho Kekkonen, jonka neljäs hallitus oli syksyllä 1953 kaatunut tiukkaan talouspolitiikkaan, taivutti nyt oman puolueensa Maalaisliiton suostumaan SAK:n vaatimuksiin. Kulissien takana Maalaisliitto ja SDP sopivat palatsivallankumouksesta Törngrenin syrjäyttämiseksi. Törngren yritti vielä kotimaahan palattuaan pelastaa hallituksensa, mutta turhaan.

Maalaisliiton eduskuntaryhmä hyväksyi SAK:n saneleman hallitusohjelman äärimmäisen niukalla enemmistöllä. Uuden hallituksen talouspoliittinen linja merkitsi kulutuksen lisäämistä ja oli siten täysin päinvastainen kuin vuotta aikaisemmin esillä ollut ns. K-ohjelma, johon Kekkosen neljäs hallitus oli kompastunut. Joulukuussa 1954 porvarilliset oppositiopuolueet Kokoomus, Ruotsalainen Kansanpuolue ja Suomen Kansanpuolue estivät eduskunnassa taloudellisen valtalain julistamisen kiireelliseksi. Kaikki hallituksen talouspoliittiset valtuudet perustuivat tähän lakiin, ja sen kaatuminen olisi merkinnyt vuokrien, ulkomaankaupan, hintojen ja palkkojen säännöstelyvaltuuksien raukeamista. Pääministeri Urho Kekkonen esitti hallituksensa eronpyynnön ja presidentti J. K. Paasikivi antoi uuden hallituksen muodostamisen Suomen Pankin pääjohtajan, aikaisemman pääministerin Sakari Tuomiojan tehtäväksi. Tuomioja ei kuitenkaan saanut sosialidemokraatteja ja Maalaisliittoa mukaansa ja luopui yrityksestä, minkä jälkeen Paasikivi kehotti Kekkosen hallitusta jatkamaan. Tämän jälkeen eduskunta hyväksyi valtalain opposition saatua siihen muutoksia säännöstelyn asteittaiseksi purkamiseksi.

Ulkopoliittisesti Kekkosen hallituksen kausi oli sadonkorjuun aikaa. Neuvostoliiton ulkopolitiikka muuttui Stalinin kuoleman jälkeen aikaisemmasta eristyneisyydestä aloitteellisemmaksi, ja uusi asennoituminen näkyi mm. siinä, että Moskova lopetti hyökkäykset Suomen sosialidemokraatteja vastaan. Huhtikuussa 1955 liittoutuneet lopettivat miehityksensä Itävallassa ja tunnustivat Itävallan pysyvästi puolueettomaksi maaksi. Neljän suurvallan ulkoministerit kokoontuivat huippukokoukseensa Sveitsin Geneveen kesällä 1955, mikä vahvisti kansainvälispoliittista "suojasäätä". Pääministeri Urho Kekkonen otti elokuussa 1955 aloitteen käsiinsä kysymyksissä Porkkalan vuokra-alueen palauttamisesta ja Suomen jäsenyydestä Pohjoismaiden neuvostossa. Sopimus Porkkalan palauttamisesta allekirjoitettiin Moskovassa syyskuussa 1955, ja palautus toteutui tammikuussa 1956. Eduskunta hyväksyi Suomen jäsenyyden Pohjoismaiden neuvostossa lokakuussa 1955. Joulukuussa 1955 Suomi, jonka jäsenyys Yhdistyneissä kansakunnissa oli aiemmin kolmesti evätty, hyväksyttiin vihdoin maailmanjärjestön jäseneksi yhdessä 15 muun valtion kanssa.

Kokoonpano
----------


| Salkku | Ministeri | Aloitti tehtävässä | Lopetti tehtävässä | Puolue |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| Pääministeri |   | Urho Kekkonen | 20.10.1954 | 15.2.1956 | Maalaisliitto |
| Ulkoasiainministeri |   | Johannes Virolainen | 20.10.1954 | 3.3.1956 | Maalaisliitto |
| Oikeusministeri |   | Aarre Simonen | 20.10.1954 | 6.11.1954 | Sosiaalidemokraatit |
|   | Weio Henriksson | 6.11.1954 | 3.3.1956 | Ammattiministeri |
| Sisäasiainministeri |   | Väinö Leskinen | 20.10.1954 | 30.9.1955 | Sosiaalidemokraatit |
|   | Valto Käkelä | 30.9.1955 | 3.3.1956 | Sosiaalidemokraatit |
| Puolustusministeri |   | Emil Skog | 20.10.1954 | 3.3.1956 | Sosiaalidemokraatit |
| Valtiovarainministeri |   | Penna Tervo | 20.10.1954 | 26.2.1956 | Sosiaalidemokraatit |
| Ministeri valtiovarainministeriössä |   | Veikko Vennamo | 20.10.1954 | 3.3.1956 | Maalaisliitto |
| Opetusministeri |   | Kerttu Saalasti | 20.10.1954 | 3.3.1956 | Maalaisliitto |
| Maatalousministeri |   | Viljami Kalliokoski | 20.10.1954 | 3.3.1956 | Maalaisliitto |
| Kulkulaitosten ja yleisten töiden ministeri |   | Martti Miettunen | 20.10.1954 | 3.3.1956 | Maalaisliitto |
| Ministeri kulkulaitosten ja yleisten töiden ministeriössä |   | Hannes Tiainen | 20.10.1954 | 3.3.1956 | Sosiaalidemokraatit |
| Kauppa- ja teollisuusministeri |   | Aarre Simonen | 20.10.1954 | 3.3.1956 | Sosiaalidemokraatit |
| Sosiaaliministeri |   | Onni Peltonen | 20.10.1954 | 3.3.1956 | Sosiaalidemokraatit |
| Ministeri sosiaaliministeriössä |   | Tyyne Leivo-Larsson | 20.10.1954 | 3.3.1956 | Sosiaalidemokraatit |
|   | Hannes Tiainen | 22.10.1954 | 3.3.1956 | Sosiaalidemokraatit |

Lähteet
-------

1. ↑   Seppo Zetterberg (toim.): *Suomen historian Pikkujättiläinen*, s. 836. Porvoo-Helsinki: WSOY, 1987. ISBN 951-0-14253-0.
2. ↑   Zetterberg 1987, s. 837.
3. ↑  Zetterberg 1987, s. 837–840.
4. ↑  Kekkosen V hallitus *valtioneuvosto.fi*. Valtioneuvosto.  Arkistoitu 28.1.2022. Viitattu 28.1.2022.


|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
| Suomi | Edeltäjä:**Törngrenin hallitus** | **Suomen hallitus**20. lokakuuta 1954 – 3. maaliskuuta 1956 | Seuraaja:**Fagerholmin II hallitus** |

|  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * n
* k
* m
Suomi Suomen hallitukset |
| --- |
|  |
| 
1. Svinhufvud I (1917–1918)
2. Paasikivi I (1918)
3. Ingman I (1918–1919)
4. Kaarlo Castrén (1919)
5. Vennola I (1919–1920)
6. Erich (1920–1921)
7. Vennola II (1921–1922)
8. Cajander I (1922)
9. Kallio I (1922–1924)
10. Cajander II (1924)
11. Ingman II (1924–1925)
12. Tulenheimo (1925)
13. Kallio II (1925–1926)
14. Tanner (1926–1927)
15. Sunila I (1927–1928)
16. Mantere (1928–1929)
17. Kallio III (1929–1930)
18. Svinhufvud II (1930–1931)
19. Sunila II (1931–1932)
20. Kivimäki (1932–1936)
21. Kallio IV (1936–1937)
22. Cajander III (1937–1939)
23. Ryti I (1939–1940)
24. Ryti II (1940–1941)
25. Rangell (1941–1943)
26. Linkomies (1943–1944)
27. Hackzell (1944)
28. Urho Castrén (1944)
29. Paasikivi II (1944–1945)
30. Paasikivi III (1945–1946)
31. Pekkala (1946–1948)
32. Fagerholm I (1948–1950)
33. Kekkonen I (1950–1951)
34. Kekkonen II (1951)
35. Kekkonen III (1951–1953)
36. Kekkonen IV (1953)
37. Tuomioja (1953–1954)
38. Törngren (1954)
39. Kekkonen V (1954–1956)
40. Fagerholm II (1956–1957)
41. Sukselainen I (1957)
42. Von Fieandt (1957–1958)
43. Kuuskoski (1958)
44. Fagerholm III (1958–1959)
45. Sukselainen II (1959–1961)
46. Miettunen I (1961–1962)
47. Karjalainen I (1962–1963)
48. Lehto (1963–1964)
49. Virolainen (1964–1966)
50. Paasio I (1966–1968)
51. Koivisto I (1968–1970)
52. Aura I (1970)
53. Karjalainen II (1970–1971)
54. Aura II (1971–1972)
55. Paasio II (1972)
56. Sorsa I (1972–1975)
57. Liinamaa (1975)
58. Miettunen II (1975–1976)
59. Miettunen III (1976–1977)
60. Sorsa II (1977–1979)
61. Koivisto II (1979–1982)
62. Sorsa III (1982–1983)
63. Sorsa IV (1983–1987)
64. Holkeri (1987–1991)
65. Aho (1991–1995)
66. Lipponen I (1995–1999)
67. Lipponen II (1999–2003)
68. Jäätteenmäki (2003)
69. Vanhanen I (2003–2007)
70. Vanhanen II (2007–2010)
71. Kiviniemi (2010–2011)
72. Katainen (2011–2014)
73. Stubb (2014–2015)
74. Sipilä (2015–2019)
75. Rinne (2019)
76. Marin (2019–2023)
77. Orpo (2023–)

 |  |

 |