recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Einārs Tupurītis** (s. 9. joulukuuta 1973, Smiltene, Latvia) on latvialainen entinen keskimatkojen juoksija. Hänen päämatkansa oli 800 metrin juoksu. Aktiiviurallaan hän edusti Latvian maajoukkueen ohella yhdysvaltalaista Wichita State Universityä.

Vuoden 1997 sisäratojen MM-kilpailuissa Tupurītis sijoittui 800 metrillä kuudenneksi. Hän osallistui myös ulkoratojen MM-kilpailuihin 1995 ja 1997 sekä Atlantan vuoden 1996 Olympialaisiin, mutta karsiutui näissä ulos finaaleista.

Tupurītisin ennätys 800 metrillä on 1.43,90 jonka hän juoksi Durhamissa heinäkuussa 1996. Tulos on entinen Latvian ennätys ja tällä hetkellä (elokuu 2015) Latvian toiseksi kovin aika. Maailmanlistalla tulos yltää sijalle 107 (elokuu 2015)

Tupurītis oli myös mukana Latvian 4x400 metrin viestijoukkueessa, joka juoksi vuoden 1997 ulkoratojen MM-kisoissa Latvian ennätyksen 3.04,30.

Lähteet
-------

1. ↑
2. ↑


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* World Athletics

 |

 |
**Sarvalaxträsket** (myös **Sarvlaxträsket**) on matala järvi Loviisan eteläosassa itäisellä Uudellamaalla. Sen pinta-ala on 2,2 neliökilometriä. Etäisyys Loviisan keskustasta on viisi kilometriä länteen ja Helsingistä 71 kilometriä itäkoilliseen. Sarvalaxträsketin kryptodepressio on 3,7 metriä.

Maantiede
---------

Sarvalaxträsketin pituus kaakosta luoteeseen on 2,5 kilometriä. Järven länsiranta suuntaa etelärannalta katsoen lähes suoraan luoteeseen, itäranta puolestaan pohjoiseen, joten allas levenee pohjoista kohden. Järvi myös madaltuu pohjoiseen kuljettaessa. Syvin kohta sijaitsee altaan kaakkoisosassa lähellä rantaa. Saaria on kaksi, Limpan ja Kroholmen. Lisäksi on alle aarin laajuinen luoto. Sarvalaxträsketin rannat ovat metsämaata ja suota. Järven lähistöllä on runsaasti peltoja ja haja-asutusta. Eteläpuolella sijaitsee Lillträsket. Sarvalaxträsketiin virtaa useita laskuojia.

Sarvalaxträsket sijaitsee Suomenlahden rantaviivan läheisyydessä, etäisyys rantaviivaan on pienimmillään noin kaksi kilometriä. Järven syvin kohta sijaitsee 3,7 metriä merenpinnan alapuolella. Sarvalaxträsketin vesitilavuus on 5 111 000 kuutiometriä.

Sarvalaxträsket (81.029.1.001) kuuluu Sarvlaxträsketin valuma-alueeseen (81.029), joka on kolmannen jakovaiheen vesistö Suomenlahden rannikkoalueella (81). Sarvlaxträsketin valuma-alueella sijaitsee Sarvalaxträsketin ohella 3,5 hehtaarin laajuinen Högbergsträsket.

Sarvalaxträsket on neljänneksi laajin Loviisan 42:sta vähintään hehtaarin laajuisesta järvestä. Viidenneksi laajin on Särkjärvi.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Sarvalaxträsket, vakavesi, Loviisa
2. 1 2 3 4 5 6 7 8  Ympäristö.fi : Ympäristötiedon hallintajärjestelmä Hertta Ympäristötiedon hallintajärjestelmä Hertta. Viitattu 2.6.2021.
3. ↑  Sarvalaxträsket. Järviwiki. Viitattu 2.6.2021.
4. ↑  Sarvlaxträsketin valuma-alue (81.029). Järviwiki. Viitattu 2.6.2021.
5. ↑  Loviisa. Järviwiki. Viitattu 2.6.2021.
**Eion** (m.kreik. Ἠιών, *Ēiōn*) oli antiikin aikainen kaupunki ja kaupunkivaltio (*polis*) Traakiassa nykyisen Kreikan alueella. Sen tarkkaa sijaintia ei tunneta.

Myöskään Eionin historiasta ei tiedetä paljoakaan. Se oli Mendestä käsin perustettu siirtokunta. Vaikka kaupunki on luetteloitu polikseksi eli itsenäiseksi kaupunkivaltioksi, sen todellinen asema tunnetaan kuitenkin huonosti, ja se saattoi olla Menden alaisuudessa.

Eionin jäsenyydestä Ateenan johtamassa Deloksen meriliitossa ei ole tietoa. Ainakaan sitä ei mainita liiton verotusluetteloissa. Se oli Ateenan vihollinen peloponnesolaissodassa ainakin vuonna 425 eaa. jolloin ateenalaiset saivat vallattua sen lyhyeksi ajaksi, mutta ei ole tietoa, oliko se ollut liiton jäsenenä aiemmin ja kapinoinut. Khalkidikelaiset ja bottiaialaiset saivat vallattua kaupungin takaisin. Thukydideen kuvauksen perusteella Eion on ollut ympäröity muurein.

Kaupunkia ei tule sekoittaa tunnetumpaan Eioniin Traakian rannikolla lähellä Amfipolista.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Hansen, Mogens Herman & Nielsen, Thomas Heine: "570 Eion", *An Inventory of Archaic and Classical Poleis*. An Investigation Conducted by The Copenhagen Polis Centre for the Danish National Research Foundation. Oxford: Oxford University Press, 2004. ISBN 0-19-814099-1.
2. 1 2 3  Smith, William: "Eion (3)", *Dictionary of Greek and Roman Geography*. Boston: Little, Brown and Company, 1854. Teoksen verkkoversio.
3. ↑  Hansen, Mogens Herman: Index of characteristics that indicate polis status of 541 communities not explicitly called polis in Archaic and/or Classical sources Copenhagen Polis Centre.  Arkistoitu 24.7.2011. Viitattu 1.6.2020.
4. ↑  Thukydides: *Peloponnesolaissota* 4.7.
**Pikkupunasimppu** (*Sebastes viviparus*) on korusimppujen (Sebastidae) heimoon ja punasimppujen (*Sebastes*) sukuun kuuluva lauhkean vyöhykkeen merivesissä elävä kalalaji.

Koko ja ulkonäkö
----------------

Pikkupunasimpun tavallinen pituus on 25 senttimetrin luokkaa. Se voi kasvaa maksimissaan 66,5 senttimetrin mittaiseksi. Lajin maksimipaino on yksi kilogramma. Se on väritykseltään lähes punainen tai ruskeankeltainen. Selkäpuoli on vatsapuolta tummempi. Sen pää on suhteessa suuri ja sivusta katsottuna teräväkärkinen. Pikkupunasimppu on kauttaaltaan kampasuomujen peitossa, joita sillä on kylkiviivallaan on 70–80 kappaletta. Lajin selkäevän etu- ja takaosa ovat kasvaneet yhteen. Etuosassa on 14–16 piikkiruotoa ja takaosassa 12–15 haarautunutta nivelruotoa. Peräevässä on kolme piikkiruotoa ja 6–8 haarautunutta nivelruotoa.

Levinneisyys ja elinympäristö
-----------------------------

Pikkupunasimppua tavataan Atlantin valtameren pohjoisosassa Skagerrakista pohjoiseen Finnmarkiin ja Pohjanmeren pohjoisosassa sekä vielä lännempänä ja pohjoisempana Shetlandinsaarilla, Färsaarilla, Karhusaarella, Islannissa, Isossa-Britanniassa ja Irlannissa. Lajia tavataan merien ulapoilla yleensä 10–150 metrin syvyydessä vedenpinnasta, mutta toisinaan se käy jopa 750 metrin syvyydessä. Kesäisin se elää myös lähellä rannikoita.

Ravinto ja elintavat
--------------------

Pikkupunasimpun ravintoa ovat monenlaiset simpukat ja pienet kalat. Se saavuttaa sukukypsyyden yleensä noin 20 vuoden iässä, jolloin se on noin 18 senttimetrin mittainen. Sen poikaset syntyvät uimataitoisina kesä-elokuussa neljästä viiteen millimetrin mittaisina. Pikkupunasimpun tiedetään voivan elää jopa 40 vuoden ikäiseksi.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  *Sebastes viviparus* (peilipalvelin) *FishBase*. Froese, R. & Pauly, D. (toim.). Viitattu 15.4.2020. (englanniksi)
2. 1 2 3  Varjo, Markku & Lehtonen, Hannu: *Suomen ja pohjolan kalat*, s. 350–351. Readme, 2017. ISBN 9789523213722. (suomeksi)


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Taksonitunnisteet | 
* Wikidata: Q1583538
* Wikispecies: Sebastes viviparus
* FishBase: 1352
* GBIF: 2335390
* iNaturalist: 320792
* IRMNG: 10572186
* ITIS: 166779
* NBN: NHMSYS0000335696
* NCBI: 394708
* Plazi: 862A42F4-A285-09A7-E257-AC70692B6EA0
* WoRMS: 127255
* ZooBank: 7EA7A171-C9C9-4C7F-885A-9ECDC56A6C02

 |

 |
**Sars** (ven. Сарс) on kaupunkimainen taajama ja kaupunkikunta Permin aluepiirin Oktjabrskin piirissä Venäjällä. Se sijaitsee Tjuin sivujoen Sarsin varrella 7 kilometriä piirikeskus Oktjabrskista luoteeseen. Asukkaita on 5 600 henkeä (vuonna 2009).

Paikkakunta on saanut alkunsa vuonna 1864 perustetusta lasitehtaasta. Lasin tuotanto lopetettiin vuonna 1946 ja tehdas muutettiin puunjalostuslaitokseksi. Kaupunkimaisen taajaman statuksen Sars sai vuonna 1939.

Nykyään Sarsissa toimii talotehdas. Taajamassa on keskikoulu, lasten musiikkikoulu, kulttuuritalo, kaksi kirjastoa ja sairaala.

Lähteet
-------

1. ↑  Federalnaja služba gosudarstvennoi statistiki: Tšislennost naselenija Rossijskoi Federatsii po gorodam, posjolkam gorodskogo tipa i raionam na 1 janvarja 2009 g.  2009. Moskva:  Federalnaja služba gosudarstvennoi statistiki (Rosstat).  Arkistoitu 21.10.2011. Viitattu 27.5.2010. (venäjäksi)
2. 1 2  Entsiklopedija Permi *enc.permkultura.ru*. Viitattu 27.5.2010. (venäjäksi)[vanhentunut linkki]
**Minna Birgitta Hesso** (s. 15. maaliskuuta 1976 Vantaa) on aktiiviuransa lopettanut suomalainen lumilautailija. Hän on alun perin kotoisin Klaukkalasta, mutta sittemmin muuttanut Sveitsiin. Hänen sijoituksensa Naganon olympialaisissa 1998 oli lumikourun finaalissa kuudes Saksan Nicola Thostin voittaessa.. Salt Lake Cityn olympialaisissa 2002 hän saavutti yhdeksännen sijan Yhdysvaltojen Kelly Clarkin yltäessä kultamitaliin. Parhaimmillaan Minna Hesso on ollut lumikourussa maailman ranking-ykkönen. Hänellä on ollut myös useita osakilpailuvoittoja maailmalta. Ennen kuin lumikourusta tuli olympialaji, ei Minna Hessolla ollut sponsorirahoitusta, mutta sittemmin häntä on rahoittanut muun muassa urheiluvälinevalmistaja Salomon.

Lähteet
-------

1. ↑  Minna Hesso Bio, Stats, and Results *Olympics at Sports-Reference.com*.  Arkistoitu 17.12.2012. Viitattu 27.2.2017. (englanniksi)
2. ↑  Minna Hesso *olympic.org*. Viitattu 27.2.2017.
3. ↑  Minttu Hahtola: Lähirinteestä lautailun huipulle *YLE Urheilu*.  10.2.2012. Viitattu 27.2.2017.
4. 1 2  Mistä on lumimiehet tehty *city.fi*.  3.11.2000. Viitattu 27.2.2017.
5. ↑  Competition Results and Participants *The XVIII Olympic Winter Games, Official Report Vol III, s. 126*. Viitattu 27.2.2017.
6. ↑  Minna Hesso 9:s lumikourussa  10.2.2002. Kaleva. Viitattu 27.2.2017.
Anaforaa toimitetaan ortodoksisessa liturgiassa.
**Anafora** on ortodoksisen liturgian eli ehtoollisjumalanpalveluksen pääkohta, jonka aikana Pyhä Ehtoollinen siunataan. Eukaristia, kiitosuhri eli Pyhän Ehtoollisen asettaminen on ortodoksisen kirkon sakramenteista keskeisin ja tärkein. Siksi se kuuluu keskeisenä osana liturgiapalvelukseen. 

Anafora on eukaristian sydän; sen synty on pääsiäisateriassa jonka Jeesus vietti opetuslastensa kanssa; täällä hän ensi kerran asetti ehtoollisen[1]. Apostolien aikana toimitusta kutsuttiin leivän murtamiseksi. Herran lausumat alkuperäiset Ehtoollisen siunaussanat ovat aina olleet keskeinen osa anaforaa, samoin kiitosrukous, leivän murtaminen ja maljan siunaaminen. 

Lisäksi toimitetaan epikleesi eli rukous Pyhän Hengen lähettämisestä läsnä olevan seurakunnan ja esiintuotujen Pyhien lahjojen päälle. Anafora on vuosisatojen läpi ollut liturgian ydin jonka ympärille muut liturgian osat ovat vähitellen kasvaneet. Koko kiitosuhri rakentuu sen ajatuksen ympärille että se toimitetaan kiitoksena Kristukselle hänen suuresta uhristaan maailman elämän edestä. Viini ja leipä – Jumalan omat lahjat ihmiselle – kohotetaan nyt verettömänä uhrina Jumalan eteen. Tämän jälkeen pappi lukee epikleesirukouksen ja siunaa Pyhät lahjat. Tämän rukouksen lopuksi seurakunta kumartaa maahan asti kunnioittaakseen Kristusta joka on läsnä seurakunnan keskellä. 

Seuraavaksi rukoillaan edesmenneiden isien, patriarkkojen, profeettain, saarnaajien ja tunnustajien ja erityisesti Jumalansynnyttäjän puolesta, jolle veisataan oma ylistysveisu. Mutta ei yksin kirkastettujen pyhien vaan koko maailman ja koko ihmiskunnan puolesta jatketaan nyt eukaristista rukousta. Erikseen rukoillaan oman piispan sekä erityistä huolenpitoa tarvitsevien kuten sairaiden puolesta. 

Anafora päättyy papin siunaukseen: 

> »Suuren Jumalamme ja Vapahtajamme Jeesuksen Kristuksen laupeus olkoon kaikkien teidän kanssanne» 
> 
>

Lähteet
-------

* Arkkipiispa Paavali: Uskon pidot

### Viitteet

1. ↑  Luuk. 22:19–20, 1 Kor. 11:23–25
**Norwichin tuomiokirkko**, jonka rakentamistyöt alkoivat vuonna 1096, on Englannin kirkon tuomiokirkko Norwichissa, Norfolkissa.

Historia
--------

Piispa Herbert de Losinga muurasi katedraalin peruskiven vuonna 1096. Seuraavan piispan aikana saatiin valmiiksi kirkkolaiva ja koko rakennus valmistui vuonna 1140.

Yksi syistä miksi katedraali on säilynyt alkuperäisessä muodossaan, on se että munkeilla ei ollut huomattavan pyhimyksen pyhäinjäännöksiä, jotka olisivat tuottaneet pyhiinvaeltajilta tuloja, joita olisi voinut käyttää laajennustöihin kulloistenkin arkkitehtuuristen trendien mukaan. 1150-luvulla kirkolle yritettiin saada oma pyhimys, kun väkivaltaisesti kuollut oppipoika löydettiin kuolleena kaupungin ulkopuolelta. Hänen kuolemastaan syytettiin paikallisia juutalaisia, joiden väitettiin ristiinnaulinneen hänet. Pyhäksi Williamiksi kutsutun pojan ruumis haudattiin katedraaliin 1151. Munkkien yritys perustaa pyhimyskultti unohtui ajan saatossa.

Kirkon ja kaupunkilaisten välit leimahtivat väkivaltaisiksi vuonna 1272 jolloin väkijoukko poltti useita luostarirakennuksia ja surmasi munkkeja. Henrik III määräsi kaupungin maksamaan suuren summan kirkon korjaamisesta. Jälleenrakennus saatiin valmiiksi 1278 ja kuningas Edvard I oli paikalla kun uusi kirkko vihittiin käyttöön. Vuonna 1362 myrsky romahdutti tornin.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Timeline of Norwich Cathedral Norwich Cathedral.  Arkistoitu 29.5.2010. Viitattu 28.12.2011. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Norwichin tuomiokirkko** Wikimedia Commonsissa
*Tämä artikkeli käsittelee ampujaa. Minna Leinonen on myös säveltäjä.*
**Minna Leinonen** (s. 18. elokuuta 1981 Ristijärvi) on suomalainen urheiluampuja. Hän edustaa seuratasolla Keski-Suomen Ampujia. Leinonen voitti ilmakiväärillä kultaa Ateenan paralympialaisissa 2004. Vuonna 2014 hän voitti MM-kultaa ilmakiväärin makuukilpailussa Saksan Suhlissa.

Leinonen kilpailee vammaisluokassa SH 2. Hänen ennätyksensä 60 laukauksen sarjassa makuulta on 600, jonka hän saavutti muun muassa Pohjoismaiden mestaruuskisoissa Karstulassa 2007. Samana vuonna hän voitti Euroopan mestaruuden Suhlissa. Siellä hän ampui myös pienoiskiväärillä ja sijoittui neljänneksi. Pekingin paralympialaisissa 2008 Leinonen oli 11:s ja Lontoon paralympialaisissa 2012 14:s. Vuoden 2006 maailmanmestaruuskilpailuissa Sveitsin Sargansissa Leinonen oli ilmakiväärillä neljäs ja pienoiskiväärillä viides.

Vuonna 2013 Leinonen ampui Turkin Antalyan maailmancupissa luokassaan silloisen maailmanennätystuloksen 636,5. Vuoden 2014 MM-kisoissa hän ampui luokassaan Suomen ennätyksen 637,8. Marraskuussa 2014 Suomen Ampumaurheiluliitto valitsi Leinosen toistamiseen vuoden ampumaurheilijaksi.

Lähteet
-------

1. 1 2  Minna Leinonen Suomen ampumaurheiluliitto.  Arkistoitu 6.10.2013. Viitattu 16.5.2013.
2. ↑  Haapea, Kirsi: Ateenassa tuli ikävä arkea ja kaurapuuroa *Kaleva.fi*.  1.10.2004. Viitattu 16.5.2013.
3. ↑  Leinonen ampui MM-kultaa *Yle Urheilu*.  23.7.2014. Viitattu 2.8.2015.
4. ↑  Viitanen, Matti: Minna Leinonen laukoi täydet 600 pistettä vammaisampujien PM-kilpailussa Karstulassa  3.7.2007. Suomen Ampumaurheiluliitto. Viitattu 16.5.2013.
5. ↑  Rajamäki, Sinikka: Suomalaisampuja tähtäsi uudet ME-lukemat *Yle Urheilu*.  15.5.2013. Viitattu 16.5.2013.
6. ↑  Palo, Lassi: Minna Leinonen valittiin Vuoden ampumaurheilijaksi  1.11.2014. Suomen Ampumaurheiluliitto. Viitattu 2.8.2015.
**Pikkumustakaija** (*Coracopsis nigra*) on Intian valtameren saarilla elävä kaija.

Pikkumustakaijasta on erotettu oma lajinsa seychellienmustakaija, jonka Birdlife Suomi tunnustaa omana lajinaan. Birdlife International tunnustaa myös pikkumustakaijasta omaksi lajikseen erotetun *Coracopsis sibilansin*, joka on toissa lähteissä edelleen pikkumustakaijan alalaji.

Koko ja ulkonäkö
----------------

Linnun pituus on 35 cm ja paino noin 315 g. Pikkumustakaijan höyhenpuku on mustanruskea, vain pyrstön alapeitinhöyhenissä ja käsisulkien ulkohöydyissä on harmaata. Nokka on sarvenvärinen, iiris tummanruskea ja koivet harmaat. Vanhin vankeudessa elänyt pikkumustakaija eli 34,1 vuoden ikäiseksi.

Esiintyminen
------------

Pikkumustakaijaa tavataan Komorien saaristossa, Madagaskarilla ja Seychellien Praslin Islandilla. Lajista tunnetaan kolme alalajia: *nigra* Madagaskarin itäosissa, *libs* muualla Madagaskarilla ja *sibilans* Komoreilla. Praslinin populaatio saattaa olla joko ihmisen saarelle tuoma tai luonnollista kautta saapunut. Carl von Linné kuvaili lajin holotyypin Itä-Madagaskarista.

Elinympäristö
-------------

Pikkumustakaija elää metsissä ja pensaikoissa.

Lisääntyminen
-------------

Pikkumustakaijan lisääntymisestä tiedetään vain vähän. Sen pesä sijaitsee puunkolossa ja sen pesimäkauden uskotaan kestävän marraskuusta helmikuuhun. Vankeudessa naaras munii kolmesta viiteen munaa, joita se hautoo ainakin kaksi viikkoa. Poikaset lähtevät pesästä viiden-kuuden viikon ikäisinä.

Ravinto
-------

Pikkumustakaijat syövät hedelmiä, marjoja, siemeniä ja kukkia. Paikoin Komoreilla se on viljelytuholainen kaakaoviljelmillä.

Lähteet
-------

* Forshaw, Joseph M. & Cooper, William T. 1977: Parrots of the World. - T.F.H. Publications, Inc. New Jersey. ISBN 0-87666-959-3
* World Parrot Trust (englanniksi)

### Viitteet

1. ↑  BirdLife International: *Coracopsis nigra* *IUCN Red List of Threatened Species. Version 2014.3*.  2014. International Union for Conservation of Nature, IUCN, Iucnredlist.org. Viitattu 6.2.2015. (englanniksi)
2. ↑  BirdLife Suomi | Maailman lintulajien suomenkieliset nimet *birdlife.fi*. Viitattu 1.6.2022. (englanniksi)
3. ↑  Comoro Parrot (Coracopsis sibilans) - BirdLife species factsheet *datazone.birdlife.org*. Viitattu 1.6.2022.
4. ↑  AnAge (englanniksi)
5. ↑  IBC (englanniksi)


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Taksonitunnisteet | 
* Wikidata: Q1746715
* Wikispecies: Coracopsis nigra
* ADW: Coracopsis\_nigra
* Avibase: 2A0340486BFFF00A
* BirdLife: 22727885
* CoL: Y9CQ
* BOW: blapar1
* eBird: blapar1
* GBIF: 2479301
* IRMNG: 10188433
* ITIS: 177605
* IUCN: 22727885
* NCBI: 281914
* Species+: 5203
* TSA: 4844
* Xeno-canto: Coracopsis-nigra

 |

 |
Silta Thaimaan puolelta nähtynä.
**Ensimmäinen Thaimaan–Laosin ystävyyden silta** on Mekongjoen ylittävä silta, joka yhdistää Thaimaan Nong Khain kaupungin Laosin pääkaupunkiin Vientianeen.

Liikenteen puolenvaihdosta varoittava liikennemerkki.
Silta on 1 170 metriä pitkä, ja sillä on kaksi ajokaistaa, kaksi jalkakäytävää ja rautatie. Autoliikenne on sillalla vasemmanpuoleinen kuten Thaimaassa. Laosin puolella liikenne siirtyy oikealle.

Australian valtio tuki taloudellisesti sillan suunnittelua ja rakentamista. Silta rakennettiin vuosina 1991–1994. Agence Française de développement (Ranskan valtion kehitysvirasto) puolestaan tuki rautatieyhteyden rakentamista. Rautatieyhteys avattiin vuonna 2009, ja se on Laosin ensimmäinen kansainvälinen rautatieyhteys. Sen raideleveys on yksi metri.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  The First Thai - Laos Friendship Bridge Australian Embassy Thailand. Viitattu 29.12.2019. (englanniksi)
2. ↑  Border Crossing Procedures at Thai-Lao Friendship Bridge#1 *Laos-Guide-999.com*.  2014. Viitattu 29.12.2019. (englanniksi)
3. ↑  Thai-Laos Rail Link *railway-technology.com*. Viitattu 29.12.2019. (englanniksi)
**Norwegian Air Norway** (IATA: **DH**, ICAO: **NAN**, kutsukoodi: **NORSHIP**) on Norwegian Air Shuttlen norjalainen tytäryhtiö. Se on perustettu 17. kesäkuuta 2013, ja se tarjoaa säännöllistä liikennettä solmukohtanaan Oslon Gardermoenin lentoasema. Kaikki ilma-alukset on rekisteröity Norjaan.

Laivasto
--------

Norwegian Air Norwayn laivastoon kuului maaliskuussa 2023 yksi Boeing 737-800 -lentokone, joka siirrettiin sille emoyhtiöltä tammikuussa 2014. Muita koneyksilöitä ei ole ollut rekisteröitynä Norwegian Air Norwayn nimiin yhtiön toiminnan aikana.

Norwegian Air Norwayn ainoa Boeing 737-800 Tukholmassa vuonna 2018.

Lähteet
-------

1. ↑  Norwegian Air Norway AS (englanniksi)
2. 1 2  Norwegian Air Norway Fleet Details and History (englanniksi)
3. ↑  Norwegian Air Norway wins US go-ahead (englanniksi)
4. ↑  LN-NIB Norwegian Air Norway Boeing 737-800 Planespotters.net. Viitattu 11.3.2023. (englanniksi)

Norwegian Air Shuttle
Norja **Norwegian Air Shuttle**  

Norja Norwegian Air Norway • Ruotsi Norwegian Air Sweden  

*Entiset:* Argentiina *Norwegian Air Argentina* • Irlanti *Norwegian Air International* • Yhdistynyt kuningaskunta *Norwegian Air UK* • Norja *Norwegian Long Haul*
**Katalonialainen rumba** (*rumba catalana*) on Barcelonassa kehittynyt musiikkityyli.

Katalonialainen rumba sekoitetaan usein flamencoon tai muuhun latinalaismusiikkiin. Se ei ole pop- eikä rockmusiikkia, mutta siinä on vaikutteita flamencosta, kuubalaisesta musiikista, popista ja rockista sekä perinteisestä Välimeren alueen musiikista. Tahtilaji on 4/4-osaa, ja siinä on kuvioita kuubalaisesta son- ja guaracha-musiikista.

Katalonialaisen rumban elementit ovat laulu ja käsien taputukset, klassinen kitara, bongorummut, guiro, timbaalit, congarummut, pienet lyömäsoittimet, piano, sähköbasso, puhallinsoittimet ja sähköiset kosketinsoittimet.

Katalonialaista rumbaa kutsutaan myös nimellä mustalaisrumba (*rumba gitana*). Se kehittyi Barcelonan romaniyhteisöissä 1950-luvulla. 1960-luvulla tunnetuimmat esittäjät olivat Peret, Josep Maria Valenti ("El Chacho") ja Antonio González ("El Pescaílla"). He esiintyivät Gràcian, El Ravalin ja Hostafrancsin kaupunginosissa Barcelonassa.

Sosiaaliantropologi Martí Marfàn mukaan Francon aikana katalonialaisesta rumbasta tuli aikakauden soundtrack, kun hallinto pyrki miellyttämään ulkomaisia matkailijoita. Yhteys Francon diktatuuriin aiheutti katalonialaisen rumban suosion laskun Espanjan siirtyessä demokratiaan 1970-luvulla.

José ja Delfín Amaya perustivat Los Amaya -nimisen duon vuonna 1969. Gato Pérez kehitti 1970-luvulla katalonialaista rumbaa uudella tavalla yhdistämällä siihen jazzia ja salsaa. Vuonna 1989 Rumba Tres -yhtyeen *Rumbamania* sijoittui hyvin Latin Pop Albums -listalla. 1980–1990-luvuilta alkaen Gipsy Kings ja Los Manolos ovat olleet tunnettuja musiikkityylin edustajia. La Málaga on vuonna 2009 perustettu yhtye.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Catalan Rumba, the Soundtrack of Barcelona *Culture*. CatalanNews.com. Viitattu 9.11.2019. (englanniksi)
2. 1 2 3  Rumba Catalana *Glossary of Flamenco*. Flamenco.one. Viitattu 9.11.2019. (englanniksi)
3. ↑  Rumba Catalana BarcelonaSiempre.com.  Arkistoitu 11.11.2019. Viitattu 9.11.2019. (englanniksi)
4. ↑  1 d’agost 2015 – Rumba Catalana a Dortmund Centre Catala Colonia. Viitattu 9.11.2019. (saksaksi), (katalaaniksi)
5. ↑  Rumba Tres *Music*. Billboard.com. Viitattu 13.11.2019. (englanniksi)[vanhentunut linkki]
*Tämä artikkeli käsittelee Japanin historiallista pääkaupunkia. Nykyisestä kaupungista katso Nagaokakyō.*
Pienoismalli Nagaoka-kyōn Chōdō-inista.
**Nagaoka-kyō** (jap. 長岡京) oli Japanin pääkaupunki vuosina 784–794. Nykyinen Nagaokakyōn kaupunki, joka kuului aiemmin Otokunin piirikuntaan, otti nimensä vanhalta pääkaupungilta. Entisen kaupungin alueita sijaitsee nykyisen Nagaokakyōn lisäksi Mukōn kaupungissa, Ōyamazakin maaseutukaupungissa ja Kioton Nishikyō-kun suuralueella.

Vuonna 784 keisari Kanmu siirsi Japanin pääkaupungin pois Narasta eli silloisesta Heijō-kyōsta. Tärkein syy siirtoon lienee ollut se, että uusi paikka tarjosi paremmat kuljetukseen soveltuvat vesireitit. Myös muita selityksiä siirtoon on annettu, esimerkiksi halu paeta buddhalaisen papiston valtaa.

Vuonna 785 pääkaupungin siirrosta ja uuden kaupungin rakentamisesta vastannut virkamies Fujiwara no Tanetsugu salamurhattiin. Prinssi Sawaraa pidettiin osallisena murhaan ja hänet erotettiin keisarihuoneesta.

Vain kymmenen vuoden jälkeen vuonna 794 keisari Kanmu siirsi pääkaupungin uudestaan, tällä kertaa Heian-kyōhon eli nykyiseen Kiotoon. Lähellä valmistumistaan ollut uusi pääkaupunki oli kärsinyt tulvista ja poliittisista valtataisteluista. Keisaria huolestutti ilmeisesti myös kuolleen prinssi Sawaran paha henki (*onryō*).

Nagaoka-kyōn alueella aloitettiin arkeologiset kaivaukset vuonna 1954. Niiden myötä kaupungin sijainnista ja rakenteesta saatiin uutta tietoa. Kaupungissa arvellaan olleen noin 10 000 taloa ja 50 000 asukasta.

Lähteet
-------

1. ↑  Nagaokakyo Forgotten capital Nagaokakyo City Tourism Association. Viitattu 30.8.2017.
2. 1 2 3 4 5  中山修一: 長岡京 Kotobank / 日本大百科全書. Viitattu 30.8.2017.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Nagaoka-kyō** Wikimedia Commonsissa

  


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä:**Heijō-kyō** | **Japanin pääkaupunki**784–794 | Seuraaja:**Heian-kyō** |
Katalonialaiset maat. Harmaalla merkityillä alueilla puhutaan katalaania.
**Katalonialaiset maat** (kat. *Països Catalans*) tarkoittaa maa-alueita, joilla puhutaan katalaania.

Nimitys ei ole virallinen, eivätkä alueen valtiot ole sitä hyväksyneet, vaan se perustuu näiden alueiden kulttuuriseen ja historialliseen yhteyteen, joka syntyi Aragonian kuningaskunnan aikana 1200–1500-luvuilla.*lähde?*

Ilmaisua käytetään myös Katalonian itsenäisyysliikkeen yhteydessä tarkoittamaan poliittista projektia, joka päämääränä on yhdistää katalonialainen kulttuurialue. Projektilla on vain vähäistä tukea Katalonian ulkopuolella, jossa se tulkitaan usein katalonialaisen nationalismin laajenemishalujen ilmentymänä.

Alue
----

Katalonialaisten maiden pinta-ala on yhteensä 70 000 km². Vuonna 2006 alueen asukasluku oli vähän yli 13,7 miljoonaa. Äidinkielisiä katalonianpuhujia näistä on vähän yli 10 miljoonaa.*lähde?*

|  |  |
| --- | --- |
| **Valtio** | **Alue** |
|  Espanja |  Katalonia |
|  Valencia |
|  Baleaarit |
|  Aragonia |
|  Murcia |
|  Ranska | Pohjois-Katalonia (Pyrénées-Orientales) |
|  Andorra |
|  Italia |  Sardinia (Alghero) |

Lähde:

Lähteet
-------

1. ↑  The Catalan Countries
2. ↑  Los países catalanes, ¿realidad o ficción? *Las Provincias*.  19.9.2017. Viitattu 16.3.2019. (espanjaksi)
3. ↑  Catalan Country (Catalonia)  2022. Eurominority.eu. Viitattu 11.5.2022. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* The Catalan Countries (Arkistoitu – Internet Archive)
**Clarence J. Mussehl** (10. lokakuuta 1894 Fort Atkinson, Wisconsin, Yhdysvallat - 8. marraskuuta 1978 Madison, Wisconsin) oli yhdysvaltalainen sahansoittaja, musiikkikäyttöön tarkoitettujen sahojen kehittäjä ja valmistaja sekä Musicalsaw Co. -yhtiön perustaja.

Clarence Mussehl alkoi kehittää musiikkisahojen valmistusta vuonna 1919. Hän alkoi käyttää erikoisvalmisteista terästä, joka antoi sahalle joustavamman rakenteen, kantavamman äänen ja vibraton. Hän kokeili sahoihin ohuempia teräslaatuja ja kykeni lopulta tuottamaan sahan, jolla voitiin tuottaa 16-20 kokosävelaskelta. Hänen yhtiönsä alkoi myydä pelkästään musiikkikäyttöön tarkoitettuja sahoja vuonna 1921. Parhaimmillaan yhtiön vuosituotanto ylsi 25 000:een instrumenttiin.

Lähteet
-------

1. ↑  Clarence J. Mussehl *brennerfamilytree*. Viitattu 17.12.2009. (englanniksi)
2. ↑  A brief history of the musical saw *musicalsaws.com*. Mussehl & Westphal. Viitattu 17.12.2009. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

Clarence Mussehlin ja Marion Westphalin levytykset *Wild Irish Rose* ja *Swannee River* vuodelta 1929
**Noise.fi** on internetissä toimiva musiikkilehti, joka on pääosin keskittynyt suurelle yleisölle tuntemattomampien ja pienien yhtyeiden tekemisiin. Genrerajoja ei juurikaan ole asetettu, kaikki poprockista rytmimusiikin kautta black metaliin on edustettuna sivustolla. Ainoa rajaus on se, ettei kultalevyartisteista tehdä haastatteluja. Uusien artistien esittely on sivuston tärkein tavoite. Uutiset ja levyarvostelut ovat suosituimmat ja tärkeimmät sivuston osiot, mutta myös muun muassa haastattelut ja keikka-arviot ovat merkittävässä roolissa. Sivusto ylläpitää myös nettiradiota nimeltä *Radio Noise*.

Historia
--------

Ensimmäinen versio Noise.fi:stä avattiin syyskuussa 2001. Tuolloin nimenä oli LetsMakeSomeNoise.com ja tavoitteena oli päästä joskus kymmeneen tuhanteen kuukausittaiseen kävijään. Ensimmäinen versio oli hyvinkin alkeellinen, mutta ilmeisesti kuitenkin sisältö jo silloin kiinnosti ihmisiä, sillä tuo raja ylitettiin vajaan vuoden kuluttua aloittamisesta. Alkuun tämän verkkolehden sisällöstä vastasi Tero Kallio kokonaisuudessaan, mutta pikkuhiljaa alkoi myös muita kiinnostuneita ilmaantua mukaan toimintaan.

Versio 2 valmistui vuoden 2002 lopulla, kun sivustolla oli jo yli 15 000 kuukausittaista kävijää. Tuolloin siirryttiin tietokantapohjaiseen järjestelmään, mikä helpotti sivuston ylläpitoa ja kehittämistä. Seuraavien kahden vuoden aikana sivusto vakiinnutti nimeään kotimaisen musiikkimedian kentässä tasaisella vauhdilla. Syyskuussa 2004, kun versio 3 julkaistiin, oli kävijämäärä jo noin 70 000 kuukaudessa. Uusi Noise.fi-domain otettiin tuolloin käyttöön.

Noise.fi päivitettiin neljänteen versioonsa 21. syyskuuta 2009.

Kävijämäärät
------------

Noise.fi kerää viikoittain reilut 30 000 kävijää (tilanne huhtikuu/2009, lähde: sivuston Google Analytics -tilastot).

Aiheesta muualla
----------------

* Noise.fi.
* Radio Noise (Arkistoitu – Internet Archive).
**Mikel Koliqi** (29. syyskuuta 1902 Shkodër – 28. tammikuuta 1997 Shkodër) oli albanialainen pappi, joka nimitettiin katolisen kirkon kardinaaliksi 1994. Hänet valittiin ilmeisesti vanhimpana kommunismin ajan vainoista selvinneenä albanialaisena katolisena pappina. Hän oli viettänyt vuosikymmeniä vangittuna Hoxhan diktatuurin aikana.

Koliqi sai koulutusta jesuiitoilta, jotka lähettivät hänet opiskelemaan Italian Bresciaan. Sittemmin hän harjoitti insinööriopintoja Milanon yliopistossa ennen siirtymistään teologiseen tiedekuntaan. Hänet vihittiin papiksi Shkodërissa vuonna 1931 ja nimitettiin tuomiokirkkoseurakunnan kuraatiksi. Vuonna 1936 hänestä tuli tuomiokirkon seurakuntapappi ja Shkodërin arkkihiippakunnan yleisvikaari. Koliqi teki nuorena pappina nuorisotyötä ja toimi lisäksi katolisen journalismin parissa. Hän oli maansa katolisen aktion perustaja.

Koliqi pidätettiin helmikuussa 1945. Hän vietti viisi seuraavaa vuotta vankilassa ja joutui sitten pakkotyöhön. Hän joutui jälleen pidätetyksi vuonna 1967; tuona vuonna uskonto kiellettiin Albaniassa kokonaan. Koliqi sai viidentoista vuoden vankeustuomion syytettynä ulkomaisten radiolähetysten kuuntelusta ja hengellisen työn tekemisestä nuorison parissa. Vapauduttuaan yhdeksän vuoden kuluttua hän palasi Shkodëriin ja jatkoi papintyötään salassa. Uskonnosta tuli jälleen laillista vuonna 1990. Koliqi sai taas työskennellä avoimesti ja esimerkiksi auttoi katolisen lehdistön uudelleenperustamisessa. Hänestä tuli myös näkyvä hahmo entisten poliittisten vankien yhteisössä. Koliqi sai 90-vuotispäivänään erikoistervehdyksen paavi Johannes Paavali II:lta, ja myös presidentti Sali Berisha muisti Koliqia *Pishtar i Demokracisën* tittelillä (*Demokratian soihdunkantaja*).

Koliqi tapasi Johannes Paavali II:n tämän yksipäiväisellä Albanian-matkalla 25. huhtikuuta 1993. Pitkä keskustelu onnistui, sillä molemmat olivat italiantaitoisia. Koliqista tehtiin kardinaali vuoden 1994 konsistoriossa 26. marraskuuta, jolloin paavi nimitti hänet Ognissanti in Via Appia Nuovan kardinaalidiakoniksi. Koliqi oli 92-vuotiaana kolmanneksi vanhin kardinaali, eikä hänellä korkean ikänsä johdosta enää ollut äänioikeutta konklaaveissa. Koliqi itse painotti, että kardinaaliksi nimittäminen ei ollut hänen ansiotaan, vaan kunnianosoitus kaikille hänen kanssaan kärsineille. Hän oli huolissaan vastuustaan ja pelkäsi, että ihmiset pitäisivät häntä paavin erityisenä edustajana Albaniassa. Koliqi vietti viimeiset vuotensa sisaruksensa tyttären ja tämän perheen luona pienessä asunnossa lähellä Shkodërin tuomiokirkkoa. Hän kuoli 96-vuotiaana kotikaupungissaan. Hänestä ei koskaan tullut piispaa, sillä hän oli ikänsä johdosta kieltäytynyt konsekroinnista.

Koliqi sävelsi kolme merkittävää oopperaa ja liturgista musiikkia. Hän toimi myös kuoromestarina ja kirjoitti runoja.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6  Independent.co.uk: Obituary: Cardinal Mikel Koliqi
2. 1 2  The Cardinals of the Holy Roman Church
3. ↑  Catholic-Hierarchy.org: Mikel Cardinal Koliqi
4. ↑  The turned card: Christianity before and after the wall (Desmond O'Grady), s. 152
**Osaa mieskin rakastaa** (*Blume in Love*) on yhdysvaltalainen romanttinen komediaelokuva vuodelta 1973. Sen käsikirjoitti, tuotti ja ohjasi Paul Mazursky, joka myös näyttelee sen sivuosassa. Pääosia esittävät George Segal ja Susan Anspach, ja muissa keskeisissä rooleissa nähdään Kris Kristofferson, Marsha Mason ja Shelley Winters.

Juoni
-----

Beverly Hillsin hienostoalueella toimiva avioerojuristi Stephen Blume (Segal) päättää voittaa takaisin hänet jättäneen Nina-vaimonsa rakkauden. Mies vaeltelee Venetsiassa muistelemassa heidän yhteistä häämatkaansa ja katumassa eroon johtanutta syrjähyppyään sihteerinsä kanssa.

Omalla tahollaan Nina nauttii vapaudestaan, alkaa harrastaa joogaa ja löytää 12 vuotta itseään nuoremman Elmon (Kristofferson), työttömän muusikon. Blumekin tapaa Elmon ja joutuu huomaamaan pitävänsä vaimonsa uudesta ihastuksesta, mikä ei lainkaan helpota hänen pyrkimyksiään saada Nina takaisin luokseen.

Vastaanotto
-----------

*Helsingin Sanomien* Pertti Avola piti elokuvan tv-esityksen alla 1985 elokuvaa yhtenä Mazurskyn epätasaisen tuotannon parhaista ja kirjoitti sen lämpimän huumorin ja todentuntuisten henkilöhahmojen viehättävän katsojaa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Avola, Pertti: Mazurskyn romanttinen komedia.  *Helsingin Sanomat*, 5.7.1985, s. 37. Näköislehden aukeama (tilaajille).

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Blume in Love
**Mikel González de Martín Martínez** (s. 24. syyskuuta 1985 Arrasate, Guipúzcoa, Baskimaa, Espanja) on espanjalainen jalkapalloilija. Hän edustaa kyproslaista AEK Larnakaa ja on pelipaikaltaan keskuspuolustaja.

Seurajoukkueura
---------------

Mikel pelasi vuosina 2004–2006 kasvattajaseuransa Real Sociedadin reservijoukkueessa Real Sociedad B:ssä 55 Segunda División B:n ottelua. Kaudella 2005–2006 hän pääsi pelaamaan myös edustusjoukkueessa kolme Primera División -ottelua debyytin tapahtuessa 17. syyskuuta 2005 Mallorcaa vastaan. Seuraavalla kaudella pääsarjaotteluja kertyi jo 19, mutta Real Sociedad putosi kauden päätteeksi Segunda Divisióniin. Kaudet 2007–2010 Real Sociedad vietti siis toiseksi korkeimmalla sarjatasolla Mikelin pelatessa kolmen kauden aikana 96 ottelua ja tehden viimeisellä kaudella myös yhden maalin.

Kaudella 2010–2011 Real Sociedad pelasi jälleen korkeimmalla sarjatasolla ja Mikel pääsi kentälle 32 ottelussa. Ensimmäisen pääsarjamaalinsa hän teki kuitenkin vasta seuraavalla kaudella, jolla otteluja kertyi 28, 19. helmikuuta 2012 Granadan verkkoon.

Lähteet
-------

* Mikel BDFutbol-sivustolla (englanniksi)
* Mikel Futbolme-sivustolla (espanjaksi)
* Mikel Transfermarkt-sivustolla (englanniksi)
**Pensasvarpunen** (*Passer hispaniolensis*) on varpusten heimoon kuuluva varpuslintu.

Koko ja ulkonäkö
----------------

Linnun pituus on 14–16 cm ja paino 24–32 g. Muistuttaa suuresti tavallista varpusta, ja varsinkin pensasvarpusnaarasta on maastossa lähes mahdotonta erottaa naarasvarpusesta. Koiras poikkeaa varpuskoiraasta siten, että sen päälaki on punaruskea, poski valkoinen ja vatsapuoli on mustajuovainen. Lajit risteytyvät helposti keskenään Etelä-Italiassa, Luoteis-Afrikassa ja muutamilla Välimeren saarilla. Risteymät voivat muistuttaa kumpaa tahansa lajia. Äänet ovat saman kaltaisia kuin varpusen äänet. Lajista tunnetaan 2 alalajia, nimialalaji *hispaniolensis* ja keskiaasialainen *transcaspicus* (Viktor von Tschusi zu Schmidhoffen, 1903).

Sekä vanhoilla että nuorilla pensasvarpusilla on täydellinen sulkasato loppukesällä, jonka jälkeen ikäluokkia ei voi enää tunnistaa toisistaan.

Esiintyminen
------------

Pensasvarpusen lisääntymisalue ulottuu Espanjasta ja Luoteis-Afrikasta Välimeren rantamia pitkin Turkkiin, Iraniin, Afganistaniin ja Kazakstaniin. Euroopan populaation koko on 5,7–12 miljoonaa yksilöä. Kreikassa, Balkanilla ja Turkissa laji on muuttolintu, ja talvehtii Israelissa, Egyptissä ja Arabian niemimaalla. Laji on tavattu Suomessa vain kerran, 1.5.1996 Hangon Tvärminnessä.

Elinympäristö
-------------

Pesimäaikana korkeakasvuisissa pensaikoissa ja metsiköissä lähellä kosteikkoa, sekä ihmisasutuksen seuralaisena taajamissa.

Lisääntyminen
-------------

Pensasvarpusen munia.
Pesä on kudottu kuivista korsista, oljista ja ohuista oksista, joskus myös tuoreista korsista, ja vuorattu karvoilla, höyhenillä jne. Lentoaukko on pesän sivulla. Pesä on tavallisesti puun oksistossa, usein myös puunkolossa tai rakennuksen koloissa. Munia on 4–6, ja molemmat emot hautovat 11–12 päivää. Poikaset lähtevät pesästä noin 15 päivän ikäisinä.

Ravinto
-------

Pensasvarpunen syö pääasiassa ruohokasvien siemeniä sekä hyönteisiä ja muita pieniä selkärangattomia.

Lähteet
-------

* Mullarney, Killian; Svensson, Lars; Zetterström, Dan & Grant, Peter: *Lintuopas – Euroopan ja Välimeren alueen linnut*. Otava, 2008. ISBN 951-1-15727-2.
* Svensson, Lars 1997: Euroopan varpuslinnut - sukupuolen ja iän määritys. - Lintutieto. Jyväskylä. ISBN 951-95560-8-7
* Rariteettikomitea (Arkistoitu – Internet Archive)

### Viitteet

1. ↑  BirdLife International: *Passer hispaniolensis* *IUCN Red List of Threatened Species. Version 2013.2*.  2012. International Union for Conservation of Nature, IUCN, Iucnredlist.org. Viitattu 9.3.2014. (englanniksi)


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Taksonitunnisteet | 
* Wikidata: Q466200
* Wikispecies: Passer hispaniolensis
* ARKive: passer-hispaniolensis
* BirdLife: 22718179
* BOLD: 119790
* CoL: 75SCW
* BOW: spaspa1
* eBird: spaspa1
* EPPO: PASSHI
* EUNIS: 1186
* Euring: 15920
* Fauna Europaea: 97439
* Fauna Europaea (new): 076a4ca6-5521-48f3-8d21-aa972c347eb6
* Fossilworks: 373330
* GBIF: 5231209
* iNaturalist: 13854
* IRMNG: 11291375
* ITIS: 561880
* IUCN: 22718179
* NBN: NHMSYS0000530538
* NCBI: 56115
* TSA: 12972
* Xeno-canto: Passer-hispaniolensis

 |

 |
Ritva Arjava vuonna 1967.
**Ritva Leena Arjava-Sainio** (29. heinäkuuta 1932 Helsinki – 17. joulukuuta 2019 Helsinki) oli suomalainen pianisti.

Arjava piti ensikonserttinsa 13-vuotiaana. Vuosina 1951–1952 hän opiskeli Pariisissa, useaan otteeseen Wienissä Akademie für Musik und Darstellende Kunstissa vuosina 1953–1963 ja Krakovassa vuosina 1964 ja 1975.

Vuonna 1955 Arjava voitti diplomin Varsovassa järjestyssä Chopin-pianokilpailussa ja samana vuonna Dinu Lipatti -palkinnon Lontoossa järjestetyssä kilpailussa. Arjava konsertoi sen jälkeen Suomessa ja ulkomailla.

Arjava työskenteli Suomen solistiyhdistyksen sihteerinä 1970–1971 ja Helsingin konservatorion opettajana 1976–1996. Hän piti lukuisia omia konsertteja ja esiintyi solistina kotimaassa ja ulkomailla. Vuonna 1995 hänelle myönnettiin valtion taiteilijaeläke.

Arjavan vanhemmat olivat viulisti Väinö Arjava ja pianisti Kaisa Arjava.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Hillila, Ruth-Ester – Blanchard Hong, Barbara: *Historical Dictionary of the Music and Musicians of Finland*, s. 21. Greenwood Publishing Group, 1997. Google Books (viitattu 20.8.2015). (englanniksi)
2. ↑  Sainio, Aarno – Tarasti, Eero: Muusikkoperheen ihmelapsesta tähtipianistiksi. (Muistokirjoitus.) *Helsingin Sanomat*, 2.2.2020, s. C 18. Artikkelin verkkoversio. Viitattu 27.9.2021.
3. 1 2  Rantala, Risto (päätoim.): *Kuka kukin on: Henkilötietoja nykypolven suomalaisista 1998*, s. 61. Helsinki: Otava. ISBN 951-1-14344-1.
4. ↑  *Facta 2001*, osa 1, p. 654.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)
* Puola

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |

 |
Kartta vuonosta ja sen haaroista, sekä Narvikin taistelun uponneiden hävittäjien paikat.
**Ofotvuono** (norj. *Ofotfjorden*) on Norjan merellä, 200 kilometriä napapiiriltä pohjoiseen sijaitseva vuono. 78 kilometriä pitkä ja 553 metriä syvä vuono on Norjan 12. pisin ja 18. syvin. Vuonoa kutsutaan usein sen englanninkielisellä nimellä Ofotvuono (Ofotfjord) ja monissa historiallisissa dokumenteissa "Narvik Fjordiksi".

Maantiede
---------

Herjangsfjord (etualalla) ja Ofotfjord taustalla, nähtynä pohjoispuolelta syyskuussa 2010.
Ofotvuono on Nordlandin läänin pisin ja Pohjois-Norjan neljänneksi pisin vuono. Sen pohjoisella rannalla ovat Tjeldsundin ja Evenesin kunnat, itäisellä rannalla Narvik ja eteläisellä rannalla Ballangen. Lødingen (ja sen takana Lofootit) ja Länsivuono ovat Ofotvuonosta lounaaseen.

Ofotvuonosta leviää myös muutamia pienempiä haaroja, mitkä ovat Ramsund, Bogen, Herjangen, Rombaken, Beisfjord, Skjomen ja Ballangen. Ofotvuonon suulla, eteläisellä puolella, on toinen vuono, kapea Efjord, mikä levittäytyy kaakkoon.

Vuono on vuorten ympäröimä, joista jotkut ovat jopa 1 700 metriä korkeita. Ainoat alankoalueet ovat pohjoisella rannalla Harstad-Narvik-lentoaseman alueella. Vuoret ovat metsien peittämiä 500 metriin asti. Yleisin puu on koivu, mutta siellä nähdään myös paljon mäntyjä ja haapoja. Vuonon ympärillä oleva kallioperä koostuu kahdesta kovasta mineraalista, gneissistä ja graniitista, sekä pehmeämmistä, esimerkiksi Ballangenissa on dolomiittilouhos.

### Eläimistö

Ofotvuonon alueella on rikasta merielämää. Sillit viihtyvät alueella erityisesti talvisin, mikä houkuttelee valaita. Sukeltajat ovat havainneet vuonolla silloin tällöin myös hummereita. Turska ja seiti ovat yleisimmät kalalajit ympäri vuoden, makrilli taas on alueella yleinen heinäkuusta syyskuun keskivaiheille. Merikotkat ja saukot ovat palanneet vuonon alueelle ja ovat nykyään hyvin yleisiä. Merilokit ovat yleisiä ympäri vuoden. Monet muuttolinnut, kuten meriharakat ja harmaahaikarat palaavat vuonon alueelle kesäisin.

Narvikin taistelu
-----------------

Ofotvuonossa käytiin Narvikin taistelu Toisen maailmansodan aikana. Nykyäänkin meren pohjassa on joitakin laivoja, jotka ovat suosittuja sukeltajien keskuudessa, tosin osa laivoista on lain suojaamia.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Ofotvuono** Wikimedia Commonsissa

* Kuvia Ofotfjordista

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.
**A8** (kreik. Αυτοκινητόδρομος 8, *Aftokinitódromos 8*) eli **Olympian valtatie** (Ολυμπία Οδός, *Olympía Odós*) on moottoritie Kreikassa. Se on eteläisen Manner-Kreikan keskeisin itä-länsisuuntainen väylä ja kulkee Elefsínasta Ateenan metropolialueen länsiosasta Ríoon Peloponnesoksen niemimaalle. Tien länsiosa Kórinthoksesta Patrakseen on rakenteilla (2018). Valtatie on osa Euroopateitä E65 ja E94. Tien pituus on noin 215 kilometriä.

Reitti
------

Valtatien reitti on seuraava (idästä länteen):

Elefsína – Néa Péramos – Mégara – Kakiá Skála – Ágioi Theódoroi – Isthmía – Kórinthos – Archaía Kórinthos – Kiáto – Xylókastro – Aígio – Ágios Vasíleios – Río – (Patras).

Valtatie kulkee itäosassaan Saroninlahden pohjoisrantaa ja Korintin kannaksen etelärannikkoa pitkin ja länsiosassaan Korintinlahden etelärantaa pitkin. Valtatie yhtyy itäpäässään Elefsínassa A6-valtatiehen eli Attikan valtatiehen. Länsipäässään Ríossa tie yhtyy A5-valtatiehen eli Joonian valtatiehen, ja jatkaa sen osana Patrakseen. Kórinthoksessa valtatiestä haarautuu A7-valtatie eli Moréan valtatie.

* Geráneian tunnelin suu lähellä Kakiá Skálaa.Geráneian tunnelin suu lähellä Kakiá Skálaa.
* Valtatietä lähellä Kórinthosta.Valtatietä lähellä Kórinthosta.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **A8-valtatie** Wikimedia Commonsissa

Kreikan moottoritiet

|  |  |
| --- | --- |
| Pääväylät | 
* A1
* A2
* A3
* A5
* A6
* A7
* A8
* A90

 |
| Muut moottoritiet | 
* A11
* A12
* A13
* A24
* A242
* A25
* A27
* A29
* A62
* A621
* A64
* A71

 |
**Kaukokäyttölaite** on laite, jolla voidaan käyttää radiota etäältä. Koska kenttäradion sijainti voidaan suuntia ja sen käyttäjää kohtaan voidaan kohdistaa tulta, on järkevää viedä kenttäradio sähkömagneettisen säteilynsä vuoksi paljastavine antenneineen etäälle, jotta mahdollinen yhteyden katkaisemiseen tähtäävä radion tuhoaminen tai tuhoamisyritys ei vahingoita radiota päivystävää käyttäjää. Hyvä etäisyys esimerkiksi epäsuoralta kranaatinheittimistön tai kenttätykistön tulelta voi olla 50 metriä.

Mikäli myös kenttäradio halutaan suojata, kaivetaan se poteroon maan sisälle suojaan epäsuoralta tulelta, mutta sateen mahdollisuuden ja epäpuhtauden vuoksi se voidaan asettaa poterossa puusta tehdylle telineelle, jolloin se ei joudu suoraan kosketukseen poteron maan kanssa. Myös käyttäjä voi olla omassa poterossaan.

Radioon kiinnitetty kaukokäyttölaite ja radiota mahdollisesti kaukokäyttävä kenttäpuhelin yhdistetään usein parikaapelilla.

Yleisesti Suomen puolustusvoimissa käytössä olevissa pataljoonaradioissa LV 217:ssä ja LV 217M:ssä kaukokäyttölaiten liitetään radioon MIL-C-55116-audioliittimen avulla.
Kaukosaari

|  |  |
| --- | --- |
| Sijainti | 
KöyliöSatakuntaSuomi |
| Vesialue | 
Köyliönjärvi |
| Korkein kohta | 
5 m |
| Pinta-ala | 
0,07 km² |

Väestö| Asukasluku | 
asumaton |

muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa WikidataaTietolaatikon dokumentaatioNäytä Wikidatasta tulevat arvot

**Kaukosaari** on 6,5 hehtaarin kokoinen saari Köyliönjärvessä. Saari sijaitsee järven pohjoisosassa Kirkkosaaren ja Kirkkokarin välissä ja on osa järven pohjassa kulkevaa harjujaksoa.

Kaukosaari on Säkylänharjun jatke kuten Kirkkosaarikin. Kaukosaaren kasvistoon on vaikuttanut pitkään jatkunut hevosten laiduntaminen. Saarella on useita niittyjä, jotka pilkkovat saaren lehtipuumetsää. Kaukosaaren kasvillisuuteen kuuluvat myös kataja, mukulaleinikki ja keltavuokko. Kaukosaari kuuluu Köyliönjärven Natura 2000 -alueeseen. Se on myös osa Köyliönsaaren Vanhakartanon ja kirkon historiallista maisemaa, jonka museovirasto on määritellyt Valtakunnallisesti merkittäväksi rakennetuksi kulttuuriympäristöksi.

Lähteet
-------

1. ↑  Köyliönjärvi (34.054.1.001) Järviwiki. Viitattu 19.3.2015.
2. ↑  Kansalaisen karttapaikka Maanmittauslaitos. Viitattu 19.3.2015. [vanhentunut linkki]
3. ↑  Satakuntaliitto: Köyliöjärven kulttuurimaisema (Arkistoitu – Internet Archive), inventointilomake
4. ↑  Köyliönjärven kulttuurimaisema (pdf) (3.2. Vesistöt ja ranta-alueet) ELY-keskus. Viitattu 19.3.2015.
5. ↑  Köyliönjärvi Ympäristöhallinto. Viitattu 19.3.2015.
**Otos** tarkoittaa elokuvanteossa jokaista erikseen tallennettua liikkuvan kuvan tai äänen yhtäjaksoista pätkää tai tästä pätkästä lopullisessa elokuvassa käytettävää osaa. Kuvausvaiheessa otos siis alkaa elokuvakameran jokaisesta käynnistyksestä ja päättyy kameran pysäyttämiseen. Leikkausvaiheessa otokseksi kutsutaan kahden liitoksen eli leikkauksen välistä kuvaa.

Otos ja otto
------------

Usein samaa otosta kuvataan tai äänitetään monta kertaa uudelleen, ja näitä toistokertoja kutsutaan nimellä *otto*. Eri otoista valitaan paras käytettäväksi kyseisenä otoksena leikkaustyössä, ja silloinkin siitä usein leikataan osa pois alusta tai lopusta tai molemmista..

Kuvaotosten luokittelua
-----------------------

Elokuvan kuvaotoksia voidaan luokitella monin tavoin:

1. kuvakoon mukaan: lähikuva, puolikuva, yleiskuva jne.;
2. kameran kuvakulman mukaan suhteessa kuvattavaan kohteeseen: yläkulmaotos, alakulmaotos;
3. otokseen sisältyvän kameran liikkeen mukaan: kamera-ajo, panorointi jne.;
4. suhteessa kohtauksen muihin otoksiin: reaktio-­otos (näyttelijä reagoi edellisen tai seuraavan otoksen näyttämään tapahtumaan), näkökulmaotos, pariotos jne.

Ääniotokset
-----------

Elokuvan ja ääniteoksen (kuunnelman, radiodokumentin jne.) ääni muodostuu myös otoksista, joiden leikkaus poikkeaa kuvamateriaalin leikkauksesta siinä, että erikseen äänitettyjä otoksia liitetään yhteen paitsi peräkkäin, myös päällekkäin ja lomittain. Äänileikkaus on yleensä kuvaleikkausta monimutkaisempaa "palapeliä": valmis ääniteos tai elokuvan ääniraita voi muodostua kuvauksessa äänitetystä äänestä kuten näyttelijöiden dialogista, jälkeenpäin äänitetystä puheesta kuten selostuksesta, dubbauksesta tai kertojaäänestä; näyttelijöiden askel- ja muista foley-äänistä; arkistosta valituista valmiista äänitehosteista (koiran haukunta, sateen ropina yms.); kohtauksissa soivasta musiikista (äänilevy soi, joku soittaa pianoa), varsinaisesta elokuvamusiikista jne. Elokuvanteossa kaikkia näitä ääniotoksia voidaan käsitellä monipuolisemmin kuin kuvia: äänien voimakkuutta, sävyä, korkeutta ja jopa nopeutta voidaan muunnella ääniteknisin keinoin.

Lähteet
-------

* Pirilä, Kari – Kivi, Erkki: *Otos, elävä kuva – elävä ääni osa 1*. Like 2005.

### Viitteet

1. 1 2  Hakusana "otos" *Tieteen termipankki*. Viitattu 8.11.2108.
2. 1 2  Pirilä & Kivi 2005, s. 57.
3. ↑  Hakusana "otto" *Tieteen termipankki*. Viitattu 8.11.2108.
4. ↑  Pirilä & Kivi 2005, s. 60.