recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Gianni Garko ja Graziella Granata elokuvassa *Il compagno don Camillo* (1965).
**Gianni Garko** (oikealta nimeltään *Giovanni Garkovic*, s. 15. heinäkuuta 1935 Zadar, Kroatia) on italialainen näyttelijä. Hänet tunnetaan myös taiteilijanimillä *Gary Hudson* ja *John Garko*.

Italiaan kuuluneessa Zarassa syntynyt Garko opiskeli teatteritaiteen akatemiassa Roomassa. Hänen näyttämödebyyttinsä tapahtui Luchino Viscontin näytelmässä *Veglia la mia casa, angelo* vuonna 1958. Samana vuonna hän alkoi esiintyä myös televisiossa ja elokuvissa. Garkon läpimurtoelokuva oli Franco Rossin ohjaama *Morte di un amico* vuonna 1960.

Garko näytteli useissa peplum- ja komediaelokuvissa, mutta saavutti suurimman yleisönsuosionsa ironisissa italowesterneissä. Hänen henkilöhahmoistaan kuuluisin on Zorroa muistuttava pistoolisankari Sartana. Italowesternin taantuessa 1970-luvulla Garko esiintyi giallo- ja rikoselokuvissa ja joutui vähitellen tyytymään yhä heikompitasoisiin viihde-elokuviin. Arvostettu ja ammattitaitoinen näyttelijä on työskennellyt jatkuvasti myös televisiossa ja teatterissa.

Elokuvia
--------

* *Kapo – keskitysleirin vartija*, 1960
* *Maciste ja manalan valtiatar*, 1961
* *La leggenda di Enea*, 1962

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Lancia, Enrico; Poppi, Roberto: *Dizionario del cinema italiano: gli attori. Vol. 1: A–L*, s. 259. Roma: Gremese, 2003. ISBN 88-8440-213-1.
2. 1 2 3  Spaghetti Western Database *spaghetti-western.net*. Viitattu 11.6.2016.

Aiheesta muualla
----------------

* Elonet: Gianni Garko
* Internet Movie Database: Gianni Garko (englanniksi)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Italia
* Israel
* Yhdysvallat
* Tšekki

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie
* Elonet

 |

 |
**Howard Unruh** (21. tammikuuta 1921 − 19. lokakuuta 2009) oli yhdysvaltalainen rikollinen. Hän lähti 6. syyskuuta 1949 kävelylle kotoaan Camdenissa, New Jerseyssä ja ammuskeli kohti satunnaisia ihmisiä aiheuttaen kolmentoista ihmisen kuoleman.

Vaikka Unruhin joukkomurhan motiivia ei tiedetä, usein on korostettu sitä tosiasiaa, että hän oli toisen maailmansodan veteraani. Hänellä oli ollut ongelmia naapuriensa kanssa ja hänestä oli tullut varsin vainoharhainen heidän suhteensa. Hänet todettiinkin lopulta syyntakeettomaksi ja suljettiin psykiatriseen hoitolaan. Hänellä todettiin paranoidinen skitsofrenia.

Unruh eli elämänsä loppuun Trentonin mielisairaalassa New Jerseyssä.

Unruhin uhrit
-------------

Ammuskelun aikana Unruh tappoi kolmetoista ihmistä ja lisäksi haavoitti kolmea muuta henkilöä.

* John Joseph Pilarchik, ikä 27
* Orris Martin Smith, 6;
* Clark Hoover, 33;
* James Hutton, 45;
* Rose Cohen, 38;
* Minnie Cohen, 63;
* Maurice J. Cohen, 39;
* Alvin Day, 24;
* Thomas Hamilton, 2;
* Helga Kautzach Zegrino, 28
* Helen Wilson, 37;
* Emma Matlack, 68;
* John Wilson, 9.

Lähteet
-------

1. ↑  Gambardello, Joseph A. & Boyer, Barbara: Notorious Camden killer Unruh dies at 88 *Philly.com*.  19.10. 2009. Viitattu 20.10. 2009. (englanniksi)
2. ↑  Goldstein, Richard: Howard Unruh, 88, Dies; Killed 13 of His Neighbors in Camden in 1949 *The New York Times*.  19.10.2009. Viitattu 20.10.2009. (englanniksi)
**Howard Sochurek** (1924 – 25. huhtikuuta 1994 Miami, Florida) oli yhdysvaltalainen kuvajournalisti. Hän työskenteli kahden vuosikymmenen ajan Life-lehdelle ja kuvasi muun muassa Korean ja Indokiinan sodissa. Freelancerina Sochurek toimi vuodesta 1970 ja tuona aikana hänen lääketieteellisiä kuvia käyttettiin useissa oppikirjoissa ja mainoksissa.

Sochurek syntyi vuonna 1924. Hän valmistui Princetonin yliopistosta vuonna 1942 ja taisteli toisessa maailmansodassa. Sochurek työskenteli Life-lehdessä vuodesta 1950. Hän toimi kuvajournalistina muun muassa Neuvostoliitossa, Lähi-idässä, Mongoliassa ja Vietnamissa. Hän otti kuvia muun muassa Korean sodassa yhdysvaltalaisista joukoista vihollislinjojen takana ja Indokiinan sodassa ranskalaisten tappiosta Điện Biên Phủn taistelussa. Sochurek piti Indokiinan sodan aikana perhesyiden vuoksi loman toukokuussa 1954. Life-lehden johto pyysi häntä suostuttelemaan Robert Capaa paikkaamaan häntä loman ajaksi. Capa suostui kuvaamaan sotaa, mutta hän kuoli toukokuussa astuttuaan maamiinan päälle. Sochurek sai seuraavana vuonna ensimmäisen Robert Capa Gold Medalin. Sochurek työskenteli Life-uransa aikana lisäksi yrityksen toimistoissa New Yorkissa, Chicagossa, Detroitissa, New Delhissä, Singaporessa ja Pariisissa.

Sochurek aloitti freelancerina vuonna 1970. Hän oli ensimmäisiä valokuvaajia, jotka käyttivät tietokoneita työkaluinaan ja käsitteli niiden avulla valokuvia. Hänen tietokoneella parannellut röntgen- ja CT-kuvansa nostivat hänen mainettaan lääketieteen parissa, ja monet lääkärit sekä lääke- ja muut lääketieteelliset yritykset käyttivät hänen valokuviaan oppikirjoissa ja mainoksissa.

Sochurek eli eläkevuotensa Boynton Beachissä, Floridassa. Hän kuoli 69-vuotiaana, huhtikuussa 1994 miamilaisessa Jackson Memorial Hospitalissa. Hänen kuolinsyynsä oli maksasyöpä.

Lähteet
-------

1. ↑  High Altitude Flight The Metropolitan Museum of Art. Viitattu 12.4.2014. (englanniksi)
2. 1 2 3 4  Howard Sochurek, A Photographer, 69 *NYTimes.com*.  29.4.1994. The New York Times Company. Viitattu 12.4.2014. (englanniksi)
3. ↑  Kershaw, Alex: *Sotaa ja samppanjaa – Robert Capan elämä*, s. 303–305, 312–314. Suomentanut Iso-Markku, Jaana. Helsinki: Otava, 2003. ISBN 951-1-17166-6.
4. ↑  Winslow, Donald R.: Photojournalist John Moore Wins Robert Capa Gold Medal  24.4.2008. National Press Photographers Association.  Arkistoitu 13.4.2014. Viitattu 12.4.2014. (englanniksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansalliset | 
* Israel

 |
|  |
| Taiteenala | 
* Museum of Modern Art
* Photographers' Identities
* RKD Artists
* ULAN

 |

 |
**Friedrich Walter Goethe** (30. kesäkuuta 1911 Kiel – 3. tammikuuta 2003) oli saksalainen lintutieteilijä.

Goethe vietti osan lapsuudestaan Wilhelmshavenissa. Hän opiskeli eläin- ja kasvitiedettä, maantiedettä ja etnologiaa Freiburg im Bresgaun, Baselin ja Münsterin yliopistoissa. Hän väitteli filosofian tohtoriksi Münsterissä 1936. Väitöksen aiheena oli harmaalokin biologia Memmertin lintusaarella (Goethe, F. 1937: *Beobachtungen und Untersuchungen zur Biologie der Silbermöwe (Larus a. argentatus Pontopp.) auf der Vogelinsel Memmertsand*. Journal für Ornithologie, 85, 1-119). Valmistumisensa jälkeen Goethe tutki nilviäisiä Saksan riistatutkimuslaitoksessa (Research Center for German Wildlife) Werbelinseessä, ja myöhemmin Universum Film AG:n luonto-osastolla Babelsbergissa. Toisen maailmansodan jälkeen Goethe jatkoi tiedemiehen uraansa Lippe-Museumin luonnontieteellisellä osastolla Detmoldissa. Siellä hän kirjoitti teoksen Teutoburgin metsän linnuista 1948. Vuonna 1951 hän ryhtyi professori Rudolf Drostin pyynnöstä tutkijaksi Wilhelmshavenin lintujen tutkimusinstituuttiin, käytännössä Helgolandin lintuaseman tutkijaksi. Hänet nimitettiin instituutin johtajaksi Drostin jälkeen 1958.

Goethen tutkijanura keskittyi isojen lokkien ekologian ja käyttäytymisen selvittämiseen. Hän oli myös innokas luonnonsuojelija. Ansioistaan biologiassa ja merilintujen suojelussa hänelle myönnettiin lukuisia kunnianosoituksia ja palkintoja. Hänet valittiin American Ornithologists’ Unionin kirjeenvaihtajajäseneksi vuonna 1962. Vetäydyttyään eläkkeelle 1976 Goethe paneutui kyhmyjoutsenen asemaan kulttuurissa, taiteessa, runoudessa ja suhteessa ihmiseen. Tutkimuksen oli pannut alulle hänen vaimonsa jo aikaisemmin.

Lähteet
-------

* Muistokirjoitus, Franz Bairlein & Wolfgang Winkel: (The Auk 2004) (englanniksi) [vanhentunut linkki]

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
	+ 2
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Alankomaat

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Howard Zieff** (21. lokakuuta 1927 – 22. helmikuuta 2009) oli yhdysvaltalainen elokuvaohjaaja, joka aloitti uransa mainosvalokuvaajana ja mainoselokuvaohjaajana. Hänen ohjaamiinsa kymmenkuntaan Hollywood-komediaan kuuluvat *Cowboy Hollywoodissa* (1975), *Tyttö joka kävi intin* (1980) sekä *Tyttöni mun* (1991).

Elämä ja ura
------------

Zieff syntyi Chicagossa juutalaisperheeseen, joka muutti sitten Los Angelesiin. Hän opiskeli vuoden verran taideaineita Los Angeles City Collegessa, kunnes vuonna 1946 liittyi laivastoon. Hän jatkoi opintoja laivaston valokuvauskoulussa Floridan Pensacolassa ja sitten Kalifornian Pasadenassa Art Center College of Design -oppilaitoksessa. Hän aloitti mainosvalokuvaajana New Yorkissa 1950-luvulla ja pääsi 1960-luvun vaihteessa mukaan tekemään monia aikakauden luovimman mainostoimiston Doyle Dane Bernbachin kampanjoita. Hän laajensi osaamistaan valokuvauksesta tv-mainosten ohjaajaksi ja tuli kuuluisaksi humorististen mutta myös kalliita tuotantoja vaativien mainosspottien tekijänä. 

Vuonna 1969 Zieff myi yrityksensä ja päätti keskittyä pitkien elokuvien tekoon. Maineensa vuoksi hän sai tehtäväkseen komedioita, joista monet nousivat varsin suosituiksi. Hänen viimeiseksi ohjauksekseen jäi vuoden 1994 *Tyttöni mun 2*, minkä jälkeen Parkinson-oireet saivat hänet vetäytymään eläkkeelle. Hän kuoli vuonna 2009.

Filmografia
-----------

* 1973: *Slither*
* 1975: *Cowboy Hollywoodissa*
* 1978: *Kotikäynti*
* 1979: *Hakkaustarina*
* 1980: *Tyttö joka kävi intin*
* 1984: *Mies joka tiesi liian vähän*
* 1989: *Turha joukko*
* 1991: *Tyttöni mun*
* 1994: *Tyttöni mun 2*

Aiheesta muualla
----------------

* Howard Zieff Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
* Howard Zieff Elonetissä.
* Zieffin muistokirjoitus The New York Timesissa

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Taiteenala | 
* Photographers' Identities

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Elonet

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* SNAC

 |

 |

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Howard Zieff
**Esther Georgina Battiscombe** (o.s. *Harwood*, 21. marraskuuta 1905 – 26. helmikuuta 2006) oli englantilainen kirjailija. Hän keskittyi lähinnä viktoriaanisen ajan henkilöiden elämäkertateoksiin.

Battiscombe opiskeli Oxfordin St Michael's Schoolissa ja Lady Margaret Hallissa. Battiscomben monet sukulaiset olivat poliittisia vaikuttajia, ja hän harkitsi itsekin poliittista uraa. Vuonna 1932 Battiscombe avioitui Christopher Battiscomben (k. 1964) kanssa. He viettivät jonkin aikaa Sansibarilla miehen työn merkeissä. 

Battiscombe kirjoitti muun muassa kirjailija Charlotte Mary Yongesta, kirkonmies John Keblestä, kuningatar Aleksandrasta sekä runoilija Christina Rossettista. Battiscombesta tuli Royal Society of Literaturen jäsen vuonna 1964. Lähes kuuro Battiscombe eli 100-vuotiaaksi. Häneltä jäi kolme lastenlasta ja useita lapsenlapsenlapsia.

Lähteet
-------

1. ↑  Hayter, Alethea: Obituary: Georgina Battiscombe *The Guardian*.  2.3.2006. Viitattu 18.7.2023. (englanniksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Australia
* Alankomaat
* Puola
* Vatikaani

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Howard Shelley** (s. 3. maaliskuuta 1950 Lontoo) OBE on brittiläinen pianisti ja kapellimestari.

Shelley esiintyi ensimmäisen kerran 10-vuotiaana BBC:n televisiossa. Hän valmistui Royal College of Musicista 21-vuotiaana. Vuonna 1972 hän teki debyyttinsä Proms-festivaalilla. Shelley keskittyi Sergei Rahmaninovin musiikkiin erityisesti 1980-luvulla. Hän aloitti vuonna 1982 säveltäjän soolopianotuotannon levyttämisen Hyperion-levymerkille, ja seuraavana vuonna hän esitti sen useiden päivien maratonissa Wigmore Hallissa. Vuosina 1989–1990 Shelley levytti Rahmaninovin pianokonsertot Chandokselle. Pianistina hän on levyttänyt Rahmaninovin lisäksi muiden muassa Muzio Clementin, Cramerin, Clara Schumannin, Friedrich Kalkbrennerin, Henri Herzin ja Ferdinand Hillerin teoksia.

Shelley on pianistina levyttänyt muiden muassa Wolfgang Amadeus Mozartin teoksia, Muzio Clementin kaikki sonaatit, Sergei Rahmaninovin soolopianotuotannon sekä klassismin ja romantiikan kausien konserttoja.

Shelley on kapellimestarina johtanut sekä korokkeelta että koskettimien ääreltä. Hän oli London Mozart Playersin avustavat kapellimestari ja sitten päävierailija 1990-luvun alkupuolella. Hän teki vierailijana esiintymisiä myös esimerkiksi Philharmonia-orkesterin ja Lontoon sinfoniaorkesterin kanssa. Shelley on toiminut Uppsalan kamariorkesterin pääkapellimestarina ja muodostanut lisäksi läheiset suhteet Englannin kamariorkesteriin, Sinfonia Varsoviaan, Camerata Salzburgiin, Orchestra di Padova e del Venetoon, Västerås Sinfoniettaan, St. Gallenin sinfoniaorkesteriin sekä Tasmanian sinfoniaorkesteriin. Kapellimestarina hän on levyttänyt esimerkiksi Louis Spohrin sinfoniat ja Joseph Haydnin Lontoon-sinfoniat.

Shelley sai vuonna 1994 Royal College of Musicin kunniajäsenyyden ja vuonna 2009 Brittiläisen imperiumin ritarikunnan upseerin arvon musiikillisista palveluksistaan. Hän meni naimisiin Hilary Macnamaran kanssa ja sai kaksi poikaa. Poika Alexander Shelley on kapellimestari, jonka johdolla hänen isänsäkin on esiintynyt.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Howard Shelley (piano) Howard Shelley
2. 1 2 3  Howard Shelley AllMusic


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Suomi (KANTO)
* Yhdysvallat
* Latvia
* Tšekki
* Puola

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**George Martin "Georgie" Kelly** (s. 12. marraskuuta 1996 Donegal) on irlantilainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan hyökkääjä. Hän edustaa Englannin mestaruussarjassa pelaavaa Rotherham Unitedia. Hän on pelannut Irlannin pääsarjassa 82 ottelua vuosina 2015–2021 ja tehnyt niissä 32 maalia.

Kelly pelasi Irlannissa ensimmäiset pääsarjaottelunsa Derry Cityn joukkueessa maalis-kesäkuussa 2015. Vuoden 2016 alusta kesäkuun 2018 loppuun hän edusti Irlannin 1. divisioonassa University College Dublinia. Dundalkin joukkueessa hän voitti liigamestaruuden vuosina 2018 ja 2019, cupin vuonna 2018 ja liigacupin vuonna 2019. Hän pelasi vuoden 2020 loppupuolen lainalla St Patrick's Athleticissa ja siirtyi vuoden 2021 alussa Bohemiansiin. Hän teki kaudella 2021 pelaamissaan 31 liigaottelussa 21 maalia ja oli liigan paras maalintekijä. Hän siirtyi tammikuun 2022 lopulla Englannin ykkösliigassa tuolloin pelanneeseen ja kaudeksi 2022–2023 mestaruussarjaan nousseeseen Rotherham Unitediin.

Lähteet
-------

1. 1 2  Georgie Kelly Transfermarkt-sivustolla (englanniksi)
Georgiansalmi (kartassa *Strait of Georgia*) ympäristöineen.
Satelliittikuva alueesta, Georgiansalmi keskellä.
**Georgiansalmi** (engl. *Strait of Georgia*, *Georgia Strait* tai aiemmin *Gulf of Georgia*) on salmi Vancouverinsaaren itärannan keskiosan ja Brittiläisen Kolumbian Tyynenmeren-rannikon välissä. Se on osa suojaista sisämeriväylää Seattlen ja Skagwayn välillä.

Salmi on noin 222 (240) kilometriä pitkä, ja sen leveys keskimäärin 28 (18,5–55) kilometriä. Salmen pohjoisosassa sijaitsee Discovery Islandsin saaristo ja eteläosassa Gulf Islandsin sekä San Juan Islandsin saaristot. Georgiansalmen keskimääräinen syvyys on 156 metriä ja suurin syvyys 420 metriä. Se on pinta-alaltaan noin 6 800 neliökilometrin suuruinen. 

Salmen mantereenpuoleiselle rannalle johtaa monia jokiuomia, joista tunnetuin on Fraserjoki, josta saapuu noin 80 prosenttia salmeen tulevasta makeasta vedestä. Joen virtaus tukee osaltaan salmen pääsääntöisesti vastapäivään suuntautunutta, nimellä Gulf kutsuttua liikettä.

Salmi muodostaa osan kahden vuorijonon välistä allasta, jota etelää kohti kulkeneet jäätiköt syvensivät jääkauden aikana. The Strait of Georgia is the Rannikon alkuperisasukkaat (rannikon salish-intiaanit) ovat asuneet salmen seuduilla jo 5 000–10 000 vuoden ajan. Vuonna 1791 kaksi espanjalaista Francisco de Elizan komennossa ollutta alusta tutki sen rannikkoa. Vuonna 1592 vuorossa oli kapteeni George Vancouver, joka nimesi sen kuningas Yrjö III:n mukaan Georgianlahdeksi (Gulf of Georgia). Nimi korjattiin Georgiansalmeksi vuonna 1865.

Brittiläisen Kolumbian (BC) väestö on keskittynyt Georgiansalmen ympäristölle, suurimpana asutuskeskittymänään Vancouverin metropolialue. Salmen rannalla toimii useita ympärivuotisesti toimivia syväsatamia: Burrardjoen suulla, Fraserjoen suistossa, Roberts Bankissä, Vancouverin saaren itärannikolla, Howe Soundissa ja Powelljoella. Näihin johtaa yleensä rautatie, ja niiden lähellä on metsäteollisuuden ja muun valmistavan teollisuuden tuotantolaitoksia. Salmen yli kulkee useita autolauttareittejä. Salmi on  tyynenmerenlohien kalastuksen keskus. Kesäisin salmi on suosittua virkistysmatkailun aluetta.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Strait of Georgia. Strait, British Columbia, Canada Encyclopædia Britannica, britannica.com. Viitattu 16.7.2017. (englanniksi)
2. 1 2  Peter Grant: Strait of Georgia  24.11.2010. thecanadianencyclopedia.com. Viitattu 16.7.2017. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Georgiansalmi** Wikimedia Commonsissa

* The Atlas of Canada - Toporama (Kanadan virallinen digitaalinen kartta-aineisto, haku, kohdistus ja esitettävä aineisto valittavissa, kohdistus esimerkiksi kirjoittamalla "Strait of Georgia") Natural Resources Canada, atlas.gc.ca. Viitattu 16.7.2017. (englanniksi)
**Milan Ercegan** (18. huhtikuuta 1916 – 11. tammikuuta 2011) oli jugoslavialainen painivaikuttaja, joka teki mittavan elämäntyön lajin parissa.

Ercegan toimi 16 vuoden ajan vuosina 1956-1972 kansainvälisen painiliiton FILA:n pääsihteerinä. Vuonna 1972 hänet valittiin ranskalaisen Roger Coulonin seuraajaksi FILA:n puheenjohtajaksi, missä toimessa hän työskenteli 30 vuotta. Erceganin avustuksella järjestettiin ensimmäisen kerran vuonna 1973 painin maailmancup. Hänen puheenjohtajakaudellaan FILA:n 40 000 Sveitsin frangin velka muuttui 15 miljoonan ylijäämäksi. Ercegan toimi aktiivisesti naispainin kehittäjänä, ja painityyli teki ensiesiintymisensä olympialajina Ateenassa 2004. Hänen esityksestään alettiin järjestää juniorien maailmanmestaruuskilpailuja ja kadettien maanosakohtaisia mestaruuskilpailuja. Painin historiaa käsitteleviä kirjoja Ercegan julkaisi yhteistyössä bulgarialaisen Raiko Petrovin kanssa kolme kappaletta. Hän oli myös mukana käynnistämässä painivalmentajien koulutustoimintaa ja suunnitelmaa, jossa kehitysmaihin lähetettiin painitarvikkeita.

Ercegan jäi eläkkeelle FILA:n puheenjohtajan virasta vuonna 2002, jolloin hän oli 86-vuotias. Hänen seuraajakseen valittiin sveitsiläinen Raphaël Martinetti. Ercegan nimettiin ensimmäisten joukossa vuonna 2003 FILA:n kunniagalleriaan. Hän kuoli 94-vuotiaana vuonna 2011.

Lähteet
-------

1. 1 2   (Arkistoitu – Internet Archive)
2. 1 2   (Arkistoitu – Internet Archive)
3. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive)
4. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive)
5. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive)
**Eero Kalevi Vilevaara** (14. elokuuta 1928 Kiikala – 14. marraskuuta 2004 Hyvinkää) oli suomalainen pesäpalloilija. Pelipaikaltaan hän oli polttaja.

Vilevaara pelasi pesäpallon SM-sarjassa vuosina 1950–1959, 1961 ja 1963. Hän edusti urallaan Loimaan Palloilijoita, Pallo-Tovereita, Ypäjän Yllätystä, Vimpelin Vetoa ja Hyvinkään Tahkoa. Vedon joukkueessa hän saavutti SM-pronssia 1958 ja SM-hopeaa 1959. Hän oli Pesäpalloliiton (PPL) joukkueen vaihtopelaaja Helsingin 1952 olympialaisissa pelatussa pesäpallon näytösottelussa. Itä–Länsi-ottelussa hän pelasi seitsemän kertaa.

Pesäpallouransa jälkeen Vilevaara oli mestariluokan keilaaja, ja curlingissa hän voitti Suomen mestaruuden ja toimi Suomen joukkueenjohtajana MM- ja EM-kisoissa. Hän kilpaili myös golfissa ja toimi *Finnish Golf Finland* -lehden päätoimittajana.

Vilevaara valmistui maisteriksi Turun yliopistosta 1954. Hän toimi mm. Vimpelin yhteiskoulun historian opettajana ja Hyvinkään Iltalukion rehtorina. Vilevaara oli Hyvinkään kaupunginvaltuuston jäsen vuosina 1968–1972. Hänen veljensä Esko Vilevaara oli myös pesäpalloilija.

Saavutukset
-----------

### Pelaajana

* 1 SM-hopea: 1959
* 1 SM-pronssi: 1958
* 7 Itä-Länsi-ottelua: 1949-1952, 1954, 1955, 1959

Lähteet
-------

* Siukonen, Markku: *Urheilukunniamme puolustajat – Suomen olympiaedustajat 1906–2000*, s. 358. Graface Jyväskylä, 2001. ISBN 951-98673-1-7.

### Viitteet

1. ↑  Vesa-Matti Peltola: Yhtä ja toista Urheilukunniamme puolustajista, osa 7.  *Urheilutietäjän joulu*, 2004, s. 26.
2. ↑  Eero Vilevaara in memoriam *mrasilainen.com*. Viitattu 17.5.2015.
3. ↑  *Vimpelin yhteiskoulu ja Vimpelin lukio 1943–1993*, s. 102. Matrikkelitoimikunta, 1993. ISBN 951-99021-7-1.
4. 1 2  Pesäpallon SM-mitalistit Pesäpalloliitto.  Arkistoitu 2.7.2018. Viitattu 14.4.2018.
5. ↑  Itä-Länsi-pelaajat joukkueittain, miehet Rasilainen, Matti. Viitattu 24.4.2018.

Aiheesta muualla
----------------

* Muistokirjoitus Loimaan Palloilijoiden historian yhteydessä
* Muistokirjoitus Suomen Curlingliiton sivulla

Pesäpalloliiton joukkue – Pesäpallo kesäolympialaisissa 1952
Pertti Ahonen |
Antti Elomaa |
Leo Hannula |
Olli Hanski |
Toivo Ilola |
Pertti Jaakkola |
Eino Kaakkolahti |
Vilho Kokkonen |
Taisto Lehto |
Viljo Niemi |
Eero Vilevaara |
Eero Vuorio
**Mil Mi-17** eli **Mi-8M** (ven. Миль Ми-17, Nato raportointi nimi: Hip) on Neuvostoliitossa suunniteltu ja edelleen Kazanin ja Ulan-Uden tehtailla valmistettava kaksimoottorinen kuljetushelikopteri. Sitä voidaan käyttää myös rynnäkkökäytössä.

Mi-17 on parannettu vientiversio Mi-8 -kopterista ja siitä käytetään Venäjällä tunnusta Mi-8M.

Mi-17 -helikopteria tai sen jatkoversioita (Mi-171 -muunnokset) käytetään erittäin laajalti. Se on operatiivisessa käytössä myös useissa Itä-Euroopan maissa, kuten Bulgariassa, Kroatiassa, Latviassa, Liettuassa, Puolassa, Slovakiassa, Tšekissä, Turkissa, Ukrainassa ja Unkarissa. On arvioitu, että Venäjän hyökkäyssodan (2022-) pakotteiden vastapakotteena Venäjä olisi lopettanut tai lopettamassa varaosien toimittamisen sille pakotteita kohdistaneisiin maihin, joista useat ovat puolustusliitto Naton jäseniä. Tämän on esitetty mahdollisesti johtavan uusien helikoptereiden vastapakotteiden kohteeksi joutuviin maihin.

Lähteet
-------

1. ↑  Mi-17 *military-today.com*. Viitattu 7.3.2022. (englanniksi)
2. ↑  World Air Forces 2020 (pdf-julkaisu 3,81 MB) *flightglobal.com*. Viitattu 6.5.2022. (englanniksi)
3. 1 2  Dan Parsons: Ukraine Invasion Opens Eastern European Door For U.S. Helicopters *The Drive, thedrive.com*.  5.5.2022. Viitattu 6.5.2022. (englanniksi)

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Mil Mi-17
Sofia Zweygberg
**Sofia von Zweygberg** (o.s. **Tilén**, 1828–1883) oli erään Suomen suurimman ja vanhimman kangastukkukaupan perustaja. Von Zweygberg aloitti kangaskaupan Viipurin kauppahallin myymälässä vuonna 1868. Yritys laajeni tukkukauppaan ja toimialueeksi tuli koko Etelä-Karjala. Vuonna 1882 *Toiminimi Sofia Zweygberg* siirtyi hänen tyttärelleen Emilialle ja tämän miehelle V. F. Grönroosille. Ensimmäisen maailmansodan aikana liikkeen omistajaksi tuli Grönroosien vävy, fil.tri *Albert Öhrman*. Vuonna 1913 toiminimi muutettiin osakeyhtiöksi, nimellä Oy Sofia Zweygberg Ab. Saman vuonna avattiin sivuliike Lappeenrantaan.

Vuonna 1925 toimitusjohtajana toimi insinööri (myöhemmin vuorineuvos) Wilhelm Wahlforss. Vuodesta 1926 toimitusjohtajana toimi vapaaherra Aminoff joka lunasti liikkeen itselleen vuoden 1928 jälkeen.

Viipurissa liike toimi vuonna 1938 Kauppatorin kulmassa. Tukkukauppa ja konttori sijaitsivat Karjaportinkatu 13:ssa ja 15:ssä. Yhtiö siirtyi Viipurin luovutuksen jälkeen kokonaan Lappeenrantaan, jossa avattiin 1954 uusi liiketalo.

Lähteet
-------

1. 1 2  *Zweygberg 100-vuotias*, Uusi Suomi, 14.4.1968. Viitattu 4.3.2008.
2. ↑  Viipurin puhelinluettelo 1938 - osa Z (Arkistoitu – Internet Archive)

Aiheesta muualla
----------------

* Zweygberg, Sofia (1828–1883) Suomen kansallisbiografia

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Kansallisbiografia
* Biografiasampo

 |

 |
**Eero (Karl Erik) Vepsälä** (alk. **Vepsäläinen**, 25. huhtikuuta 1894 Juankoski – 1935) oli suomalainen näyttelijä. Hän oli synnynnäinen koomikko, jossain määrin yksiviivainen ja näyttelijäntyypiltään ehdottoman suomalainen. Hänessä oli huomattavasti luonnollista ja tarttuvaa huumoria.

Ura
---

Vepsälän vanhemmat olivat rautavaluri Karl Viktor Vepsäläinen ja Eva Julia Rönnqvist. Hän kävi kansakoulun Pietarissa. Ennen näyttelijän uraansa hän toimi sorvaajana. Vepsälän näyttämöopinnot olivat tilapäisiä, häntä opettivat muun muassa Hemmo Kallio ja Kirsti Suonio. Vepsälä aloitti uransa Kaarle Halmeen Maaseutunäyttämössä 1915, minkä jälkeen hän kierteli maaseutukiertueiden mukana. Vuosina 1922–1929 Vepsälä näytteli Koiton Näyttämöllä ja syksystä 1929 alkaen Porin Näyttämöllä.

Vepsälän roolitehtäviä olivat muun muassa Risto (*Työmiehen vaimo*), Esko (*Nummisuutarit*), Kempas (*Kolmen sällin seikkailut*), Polle (*Pyhä Yrjänä*) ja Polonius (*Hamlet*).

Vepsälä näytteli neljässä suomalaisessa kokoillan elokuvassa: *Meren kasvojen edessä* (1926), *Ne 45000* (1933), *Minä ja ministeri* (1934) ja *VMV 6* (1936). Hänen valkokangasroolinsa olivat sivuosia.

Lähteet
-------

* *Kotimaisia näyttämötaiteilijoita sanoin ja kuvin - Inhemska scenkonstnärer i ord och bild*. Viipuri: Kustannusliike Opas, 1930.

### Viitteet

1. 1 2 3 4 5  Kotimaisia näyttämötaiteilijoita sanoin ja kuvin, s. 348
2. ↑  Viihdemusiikin vaikuttajien elinaikoja (Sukunimi : Vepsälä (Wepsälä) (alk. Vepsäläinen)) *Hypermedia.fi*.  Arkistoitu 9.3.2016. Viitattu 7.3.2022.
3. ↑  Eero Vepsälä Elonetissä.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Elonet

 |

 |
**Georgina Evers-Swindell** (s. 10. lokakuuta 1978 Hastings) on uusiseelantilainen soutaja, kaksinkertainen olympiavoittaja.

Georgina Evers-Swindell on kilpaillut pariairokaksikossa identtisen kaksoissisarensa Carolinen kanssa. Sisarukset saavuttivat Luzernin MM-kilpailuissa 2001 hopeaa niin pariairokaksikossa kuin pariaironelosessakin. Seuraavana vuonna he voittivat pariairokaksikon maailmanmestaruuden Sevillassa ja uusivat tittelinsä Milanossa 2003.

Evers-Swindellit voittivat pariairokaksikon olympiakultaa Ateenassa 2004. Seuraavana vuonna he saavuttivat maailmanmestaruuden Gifussa. Etonin MM-kilpailuissa 2006 sisarukset saivat pronssia ja Münchenin MM-kisoissa 2007 hopeaa. Pekingin olympialaisissa 2008 he voittivat toisen kerran pariairokaksikon olympiakultaa. 

Sisarukset ovat voittaneet maailmancupin kilpailun Wienissä 2000, Münchenissä 2002 ja 2004, Luzernissa 2003, 2004, 2006 ja 2007 sekä Poznańissa 2006.

Georgina Evers-Swindell on 178 senttimetriä pitkä.

Lähteet
-------

* Profiili Pekingin olympialaisten virallisella sivustolla (englanniksi)
* Profiili worldrowing.com-sivustolla (englanniksi)
**Eesti Keele Instituut** ('Viron kielen instituutti', lyhenne **EKI**) on viron kielen kielihuollosta vastaava toimija ja instituutti, joka toimii Tallinnassa.

Instituutin tunnus

Toiminnan muodot
----------------

Instituutti toimittaa erilaisia vieraskielisiä sanakirjoja, kuten englanti–viro ja venäjä–viro. Lisäksi instituutin tehtävänä on kehittää ja ylläpitää viron kielen selkokielistä muotoa (vir. *selge keel*), jota tehdään yrityksille, yhdistyksille ja toisille valtion instituutioille tarjottavilla koulutuksilla.

Yhdessä Tallinnan ja Tarton yliopistojen kanssa instituutilla on tutkijankoulutusohjelma, jossa yhdistyvät kielitiede, filosofia ja merkkioppi. Koulutusohjelma kesti aluksi vuodet 2009–2014, mutta alkoi uudelleen vuonna 2016, jolloin mukaan saatiin myös Viron kirjallisuusinstituutti.

Lähteet
-------

1. ↑  Sõnaraamatud *portaal.eki.ee*.
2. ↑  Selge keele koolitus Selge sõnum.
3. ↑  Doktorikool Tallinnan yliopisto.  (viroksi, englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* eki.ee (englanniksi)
Sofia Rein
Reinin perhe
**Hedvig Maria Sofia Rein**, o.s. *Florin*, (23. toukokuuta 1846 Kirkkonummi – 15. tammikuuta 1907 Helsinki) oli valtioneuvoksetar, joka toimi aktiivisesti naisliikkeessä ja eri yhdistyksissä Helsingissä 1900-luvun taitteessa.

Rein syntyi Kirkkonummella, eli silloisessa Raaseporin itäisessä kihlakunnassa, vuonna 1846. Hänen isänsä oli sotakamreeri Johan Gustaf Florin (1809–1883). Äiti Sofia Lovisa Amalia (1816–1873) oli syntynyt Sjundbyn kartanossa ja kuului Adlercreutzin aatelissukuun.

Vuodesta 1864 lähtien hän oli naimisissa professori, todellinen valtioneuvos Karl Gabriel Thiodolf Reinin (1838–1919) kanssa. Pariskunnalla oli viisi lasta: Maria Gabriella Hertzberg (1867–1927), historian professori Gabriel Rein (1869–1947), Hedvig Matilda Schulman (1871–1947), kreikan kirjallisuuden professori Edvard Rein (1873–1940) ja Karl Alexander Rein (1879–1937).

Rein oli miehensä tavoin fennomaani ja aktiivisesti mukana erilaisissa rahankeräyksissä, joilla edistettiin suomalaisuuteen liittyviä hankkeita. Rein oli esimerkiksi mukana perustamassa Vihdin suomalaista kansanopistoa sekä Lohjan suomalaista ja ruotsalaista kansakoulua. Luottamustoimijana hän oli mukana mm. Helsingin rouvasväenyhdistyksen toiminnassa ja puheenjohtajana Helsingin köyhien lasten työhuoneen johtokunnassa. Hän oli myös yksi Marttaliiton perustajajäsenistä.

Vuonna 1892 Rein oli mukana Uudenmaan läänin kuvernöörille Hjalmar Georg Palinille osoitetussa kirjeessä, jossa vaadittiin ankarampaa järjestystä Helsingin irtolaisia ja "langenneita naisia" kohtaan, sekä työ- ja parannuslaitoksen perustamista kaupunkiin kyseisiä naisia varten. Laitoksen hoitajiksi kirjeen allekirjoittajat ehdottivat "taitavia sivistyneitä naisia".

Lähteet
-------

* Naisten Ääni, numero 1, 1907, Sofia Streng: Sofia Reinin muistokirjoitus

### Viitteet

1. ↑  Valtioneuvoksetar Hedvig Maria Sofia Rein *Helsingin Kaiku*.  19.1.1907. Viitattu 19.6.2021. Suomi
2. ↑  Köyhien lasten työhuoneen johtokunnan vetoomus *Uusi Suometar no 291*.  14.12.1892. Viitattu 19.6.2021. Suomi
3. ↑  Alli Nissinen: Hiukan muistelmia Martta-yhdistyksen alkuajoilta *Emäntälehti*.  1.6.1923. Helsinki:  Martta-Yhdistys. Viitattu 19.6.2021. Suomi
4. ↑  Hilja Lampio: Marttatyön alkuajoilta Pohjois-Savon kunnissa *Savo*.  23.8.1934. Viitattu 19.6.2021. Suomi
5. ↑  Langenneitten naisten hoitolaitoksen perustaminen *Päivälehti*.  13.11.1892. Viitattu 19.6.2021. Suomi
Clarence Gaskillin, Will Donaldsonin ja George Hortherin jazzkappaleen "Doo Wacka Doo" partituuri.
**Jazz-aika** (engl. *The Jazz Age*) kuvaa aikakautta, joka alkoi ensimmäisen maailmansodan loputtua, jatkui läpi "iloisen 20-luvun" ja loppui 1930-luvun lamaan.

Aikakausi saa nimensä jazzmusiikista, joka sai tähän aikaan suunnattoman suosion. Jazz-ajan merkittävien yhtymien ja trendien joukossa on teknologisen kehityksen julkinen omaksuminen, joka on yleensä nähty autojen, ilmamatkustuksen ja puhelimen käyttöönottona, mutta myös sosiaalisen käyttäytymisen, taiteen ja kulttuurin uusissa moderneissa trendeissä. Suunnittelussa ja arkkitehtuurissa tuli muotiin art deco. Aikakauden nimen keksi yhdysvaltalainen kirjailija F. Scott Fitzgerald, joka kritisoi suuresti tätä "rentoutumisen" uutta aikaa romaaneissa kuten *Kultahattu* (1925).

Katso myös
----------

* Suomalainen jazz

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Jazz-aika** Wikimedia Commonsissa

* Jazz Age Club (englanniksi)
* The Jazz Age in America (englanniksi)
* Roaring Twenties (englanniksi)
JATP-kiertueen konserttijuliste vuodelta 1956.
**Jazz at the Philharmonic** eli **JATP** oli huipputason jazzmuusikoista koottujen kokoonpanojen kiertue-, konsertti- ja levytystoimintaa Yhdysvalloissa vuosina 1944–1983. JATP:n tuottajana toimi Norman Granz.

JATP-konserttien esiintyjät olivat lähinnä swing- ja bebop-tyylien muusikoita. Alkuaikojen konsertit olivat ensimmäisiä suuria jazztapahtumia, joissa soittivat sekä mustista että valkoisista muusikoista kootut kokoonpanot. Myöskään yleisön jaottelua mustiin ja valkoisiin ei hyväksytty, vaan Norman Granz jopa perui joitakin konsertteja joissa näin oli aiottu tehdä.

Vuosikymmenten mittaan JATP-projekteissa esiintyi kunkin ajan arvostetuimpia jazzmuusikoita ja -yhtyeitä kuten Ray Brown, Benny Carter, Nat King Cole, Roy Eldridge, Ella Fitzgerald, Stan Getz, Dizzy Gillespie, Lionel Hampton, Coleman Hawkins, Billie Holiday, The Modern Jazz Quartet, J. J. Johnson, Barney Kessel, Gene Krupa, Shelly Manne, Fats Navarro, Charlie Parker, Oscar Peterson, Buddy Rich, Sonny Stitt, Clark Terry, Ben Webster ja Lester Young.

Ensimmäinen Jazz at the Philharmonic -konsertti pidettiin heinäkuussa 1944 Los Angelesin Philharmonic-konserttisalissa. Siinä esiintyivät muiden muassa Nat King Cole ja Les Paul. Mainosjulisteet tehneessä kirjapainossa tapahtumalle kaavailtu nimi "A Jazz Concert at the Philharmonic Auditorium" oli lyhennetty muotoon "Jazz at the Philharmonic", mikä jäikin vuosikymmeniksi käyttöön konserttisarjan nimenä.

Norman Granz myös äänitti monia JATP-konsertteja ja myi äänilevyjen julkaisuoikeuksia aluksi tuottaja Moses Aschin levymerkeille, sitten Mercury- ja Clef-merkeille ja vuodesta 1956 Verve Recordsille. 1970-luvulla Granz piti JATP-henkeä yllä oman Pablo-levymerkkinsä suojissa. Sen kautta hän julkaisi myös joitakin aiemmin julkaisemattomia menneiden vuosien JATP-nauhoituksia.

Ensimmäinen Eurooppaan suunnattu JATP-kiertue tapahtui vuonna 1952. Kiertuetoiminta Yhdysvalloissa ja Kanadassa piti taukoa vuodesta 1957 vuoteen 1967, jolloin tehtiin viimeinen Pohjois-Amerikan kiertue. JATP-toiminta kuitenkin jatkui epäsäännöllisin väliajoin Euroopassa ja Japanissa vuoteen 1983 saakka.

Vuonna 2010 Yhdysvaltain kongressin kirjasto otti Jazz at the Philharmonic -levytyksen vuodelta 1944 mukaan National Recording Registry -äänitekokoelmaan, johon valitaan vuosittain kulttuurisesti, historiallisesti tai esteettisesti merkittävimpiä äänityksiä.

Lähteet
-------

1. ↑  Complete National Recording Registry Listing, Library of Congress. Viitattu 7.9.2020.

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Jazz at the Philharmonic
**Sofja Lvovna Perovskaja** (ven. Со́фья Льво́вна Перо́вская; 13. syyskuuta (J: 1. syyskuuta) 1853 Pietari Venäjä – 15. huhtikuuta (J: 3. huhtikuuta) 1881 Pietari, Venäjä) oli venäläinen vallankumouksellinen ja narodnikki. Hän osallistui Aleksanteri II:n murhan suunnitteluun ja hänet tuomittiin kuolemaan.

Elämä
-----

Sofja Perovskaja oli Pietarin kuvernöörinä toimineen Lev Nikolajevitš Perovskin tytär. Vuonna 1869 hän opiskeli Alartšinskin naistenkursseilla, vuonna 1870 lähti pois kotoa ja vuosina 1871–72 toimi niin sanotussa Tšaikovskin ryhmässä. Hän osallistui narodnikkien toimintaan Pietarissa ja maaseudulla. Tammikuussa 1874 Perovskaja pidätettiin mutta laskettiin sitten isänsä takuita vastaan vapaaksi. Tämän jälkeen hän asui äitinsä luona Krimillä.

Heinäkuussa 1877 Perovskaja palasi Pietariin osallistuakseen niin sanottun 193:n oikeudenkäyntiin, jossa hänet vapautettiin syytteistä. Kesällä 1878 hänet karkotettiin Aunuksen kuvernementtiin, mutta matkalla hän pakeni. Tämän jälkeen Perovskaja liittyi Zemlja i volja -järjestöön ja sen hajottua kesällä 1879 Narodnaja voljaan. Sen toimeenpanevan komitean jäsenenä hän osallistui Aleksanteri II:n murhayritysten valmisteluun. Keisarin kuolemaan johtaneen attentaatin olivat suunnitelleen Perovskaja ja hänen aiemmin pidätetty aviomiehensä Andrei Željabov.

Murhan jälkeen Sofja Perovskaja vangittiin, tuomittiin kuolemaan ja hirtettiin Pietarissa Semjonovskin kentällä. Hän oli ensimmäinen Venäjällä valtiorikoksesta teloitettu nainen. Vuosina 1918–1991 Perovskajan nimeä kantoi Pietarissa Pieni Tallikatu (ven. *Malaja Konjušennaja*).

Lähteet
-------

1. 1 2  *Bolšaja Sovetskaja Entsiklopedija, tom 19*, s. 434. Moskva: Sovetskaja Entsiklopedija, 1975. (venäjäksi)
2. 1 2 3  *Entsiklopeditšeski slovar Brokgauza i Jefrona (1890–1907)*. CD-rom. Moskva: Adept, 2002. (venäjäksi)
3. 1 2 3  *Sankt-Peterburg. Petrograd. Leningrad: entsiklopeditšeski spravotšnik*, s. 475. Moskva: Bolšaja Rossijskaja Entsiklopedija, 1992. ISBN 5-85270-037-1. (venäjäksi)
4. 1 2  Entsiklopedija Sankt-Peterburg: Perovskaja, S.L. *encspb.ru*. Viitattu 24.4.2009. (venäjäksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Mika Perkiömäki, Kaikkien vallankumouksellisten äiti: Sofja Perovskaja venäläisessä kaunokirjallisuudessa, Ajan kohina 2017

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Puola

 |

 |
**Arthur William Fadden** (13. huhtikuuta 1894 – 21. huhtikuuta 1973) oli australialainen poliitikko, joka toimi lyhyesti Australian 13. pääministerinä 29. elokuuta – 7. lokakuuta 1941. Hän oli Country Partyn (nyk. Australian kansallispuolue) johtaja vuosina 1940–1958. Hän oli ensimmäinen Queenslandissa syntynyt pääministeri ja ensimmäinen ja ainoa Country Partyn jäsen, josta tuli pääministeri omalla mandaatilla.

Lähteet
-------

1. ↑  Prime Ministers of Ausralia: Arthur Fadden

AustraliaAustralian pääministerit

* Edmund Barton
* Alfred Deakin
* Chris Watson
* George Reid
* Andrew Fisher
* Joseph Cook
* Billy Hughes
* Stanley Bruce
* James Scullin
* Joseph Lyons
* Earle Page
* Robert Menzies
* Arthur Fadden
* John Curtin
* Frank Forde
* Ben Chifley
* Robert Menzies
* Harold Holt
* John McEwen
* John Gorton
* William McMahon
* Gough Whitlam
* Malcolm Fraser
* Bob Hawke
* Paul Keating
* John Howard
* Kevin Rudd
* Julia Gillard
* Tony Abbott
* Malcolm Turnbull
* Scott Morrison
* Anthony Albanese


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Yhdysvallat
* Australia

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Australia
* Trove

 |

 |

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Arthur Fadden
Uri Avnery
**Uri Avnery**, alkup. nimi **Helmut Ostermann** (23. lokakuuta 1923 Beckum, Westfalen, Saksa – 20. elokuuta 2018 Tel Aviv, Israel), oli israelilainen toimittaja, vasemmiston rauhanliikkeen aktivisti ja knessetin jäsen, joka oli alun perin revisionistisen sionistisen liikkeen jäsen.

Ura
---

Avneryn perhe muutti Palestiinaan vuonna 1933. Nuorena hän oli puolisotilaallisen järjestön Irgunin jäsen. Vuoden 1948 itsenäisyyssodassa hän palveli Israelin puolustusvoimissa. Myöhemmin hän kirjoitti kokemuksistaan kirjan nimeltä *In the Fields of Philistia* (hepr. ‏בשדות פלשת‎‎, *Bi-Sdot Pleshet*).

1950- ja 1960-luvuilla hän oli viikkolehti Haolam Hazehin päätoimittaja ja kustantaja. Lehti oli tunnettu vallanpitäjiä kritisoivista ja sensaationhakuisista artikkeleistaan. Se näytti toimivan, sillä lehti oli vuosien ajan Israelin johtava vaihtoehtomedian julkaisu.

Avnery oli knessetin jäsen vuosina 1965–1973 ja jälleen vuosina 1979–1981. Hän tuli tunnetuksi tavatessaan Jasser Arafatin heinäkuussa 1982 Beirutin taistelun aikaan. Hän väitti olevansa ensimmäinen israelilainen, joka on tavannut PLO:n johtajan kasvotusten.

Avnery alkoi myöhemmin vasemmistoaktivistiksi ja perusti vuonna 1993 Gush Shalomin (hepreaksi: גוש שלום‎, Rauhanliike). Hän oli ateisti ja vastusti jyrkästi vanhoillisten vaikutusta uskonnollisessa ja poliittisessa elämässä.*lähde?*

Avnery kirjoitti muun muassa seuraaville uutis- ja mielipidesivustoille: CounterPunch, Information Clearing House ja LewRockwell.com. Hänen kirjoituksiaan on käännettynä myös Suomen aseistakieltäytyjien liiton sivuilla.

Dokumentti
----------

Vuonna 2002 ohjaaja Yair Lev teki Avneryn elämästä dokumenttielokuvan *Uri Avnery: Warrior for Peace*.

Lähteet
-------

1. ↑  Ofer Aderet: Uri Avnery, Veteran Peace Activist and Among First Israelis to Meet Arafat, Dies at 94 *Haaretz*.  20.8.2018. Viitattu 21.8.2018. (englanniksi)
2. ↑  knesset.gov
3. ↑  Avnery News (Arkistoitu – Internet Archive)

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Uri Avnery**.
* Uri Avneryn biografia (Arkistoitu – Internet Archive)
* Avneryn uutissivusto
* Gush Shalom

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Australia
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC
* IdRef

 |

 |
Arthur Fiedler vuonna 1968
**Arthur Fiedler** (17. joulukuuta 1894 Boston, Massachusetts – 10. heinäkuuta 1979 Brookline, Massachusetts) oli yhdysvaltalainen kapellimestari.

Fiedler syntyi pianistiäidin ja itävaltalaissyntyisen viulisti-isän poikana. Hän opiskeli vuosina 1911–1915 viulun- ja pianonsoittoa sekä orkesterijohtoa Berliinin kuninkaallisessa musiikkiakatemiassa. Hänen opettajiinsa kuului viulisti Willy Hess. Opiskeltuaan Fiedler liittyi Bostonin sinfoniaorkesteriin kakkosviulistina. Vuosina 1918–1930 hän toimi yhtenä orkesterin alttoviulisteista. Fiedler perusti vuonna 1924 oman kamariorkesterinsa ja organisoi vuonna 1929 konserttisarjan, jossa sinfonista musiikkia esitettiin Bostonissa ensimmäisen kerran ulkoilmassa.

Vuonna 1930 Fiedler pääsi Boston Pops Orchestran kapellimestariksi, jona toimi kuolemaansa saakka. Hän rakensi vaihtelevan kevyen ohjelmiston ja teki viihteellisistä tansseista sekä lauluista sinfoniaorkesterin esitettäviksi soveltuvia versioita. Moni arvostelija piti Fiedleriä kyvykkäänä teknikkona ja merkittävänä showmiehenä pikemminkin kuin klassisen musiikin ensiluokkaisena tulkitsijana. Yleisön keskuudessa Fiedler saavutti suuren suosion; hänen Boston Pops Orchestran kanssa tekemiään levytyksiä myytiin kaikkiaan noin 50 miljoonaa kappaletta. Fiedler sai tähden Hollywood Walk of Famelle vuonna 1960. Kuvanveistäjä Ralph Helmick teki hänen kasvojaan esittävän julkisen muistomerkin, joka valmistui Bostoniin vuonna 1984.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Arthur Fiedler Britannica
2. 1 2 3  Arthur Fiedler Hollywood Walk of Fame
3. ↑  Arthur Fiedler Memorial, (sculpture). Art Inventories Catalog


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Italia
* Israel
* Suomi (KANTO)
* Yhdysvallat
* Latvia
* Tšekki
* Australia
* Kroatia
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Taiteenala | 
* Grammy Awards
* MusicBrainz

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* NARA
* SNAC
	+ 2
* IdRef

 |

 |
**Lippisch P.20** oli toisen maailmansodan aikainen suunnitelma saksalaisesta hävittäjälentokoneesta. Vuoden 1943 huhtikuulta kantautuva suunnitelma P.20 lentokoneesta oli yritys muuntaa rakettimoottorilla toimiva Me 163 torjuntahävittäjä turbojetillä toimivaksi hävittäjäksi.

Tämä suunnitteluprojekti oli viimeinen, jonka Alexander Lippisch teki työskennellessään Messerschmitt -yritykselle. Lentokone ei koskaan edennyt suunnitteluvaihetta pidemmälle.

Suunnittelu ja kehitys
----------------------

P.20 perustui Alexander Lippischin aikaisemmin suunnittelemaan Me 163 hävittäjään, ja olikin ulkoisesti hyvin samankaltainen tämän kanssa, vaikka koneessa oli vain muutamia samoja osia kuin Me 163: ssa.

Runkoa syvennettiin jotta se saataisiin yhteensopivaksi Jumo 004 -turbojetin kanssa. Tämän ilmanottoaukko sijaitsi matalalla koneen nokassa. Siipiä muunneltiin, jotta niihin saataisiin mahtumaan sisäänvedettävät laskutelineet, sekä kaksi siipien juuriin asennettavaa raskasta MK 103 -automaattikanuunaa. Siivissä ei enää tarvittu C-Stoff-polttoainesäiliöitä, mutta pienemmät lentopetrolin säilömiseen tarkoitetut säiliöt saatettiin asentaa.

Ohjaamoa siirrettiin taaemmas sekä ylemmäs jotta saatiin tilaa kahdelle MK 108 -automaattikanuunalle ja nokkapyörälle. Tämän pyörän piti todennäköisesti kääntyä 90°, jotta ilmanottoaukon ilmavirta ei häiriintyisi. Korotettu ohjaamo antoi myös koneelle kaarevamman ulkonäön. Myös koneen pyrstöosaa muunneltiin.

Sellaisenaan Lippisch P.20 oli uusi lentokonemalli, mutta pitäen samalla kiinni Me 163 -mallin pyrstöttömästä konseptista.

Tekniset tiedot
---------------

* **Miehistö:** 1
* **Pituus:** 5.73 m
* **Kärkiväli:** 9.3 m
* **Suurin nopeus:** 915 km/h

**Aseistus**

* 2 x MK 103 30mm automaattikanuuna

Katso myös
----------

* Heinkel He 162
* Messerschmitt Me 163 Komet
* Lippisch P.13a
* Lippisch P.15

Lähteet
-------

1. ↑  Lippisch P.20 - Luft'46
**Joan Pau Verdier** (1947 Dordogne – 20./21. kesäkuuta 2020) oli ranskalainen laulaja. Hän aloitti uransa laulamalla ranskan kielellä, mutta siirtyi pian oksitaaniin ja eteni yhdeksi oksitaaninkielisen musiikin keskeisistä vaikuttajista. Hänen ensimmäinen albuminsa *Occitania Semper* julkaistiin Philips-levymerkillä vuonna 1973.

Verdier julkaisi urallaan seitsemäntoista albumia, joihin lukeutuvat *Tabou-le-chat* ja *Le Chantepleure*. Hänen viimeinen albuminsa oli *Les rêves gigognes* (2010). Soolouransa ohella hän toimi perustamassaan Bigaròc-yhtyeessä ja oli mukana Peiraguda-yhtyeessä. Jotkut oksitaaninkielisen kulttuurin vaalijat kritisoivat Verdieriä tämän osallistumisesta ranskankielisen viihdemaailman toimintaan. Verdier oli mukana France Bleu Périgord -radioaseman *Meitat chen meitat pòrc* -ohjelmassa.

Verdier kuoli 73-vuotiaana kuukausien sairastamisen jälkeen.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Dordogne : le chanteur occitan Joan-Pau Verdier est mort à l'âge de 73 ans France Bleu


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* IdRef

 |

 |