recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
*Tämä artikkeli kertoo egyptiläisestä jumalasta. Täsmennyssivulla on lueteltu muita merkityksiä.*

**Apis** (sanatarkasti *Hapu*)*lähde?*oli muinaisessa Egyptissä palvottu härkäjumala. Apiksen palvonta sijoittui pääasiassa Ptah-jumalan temppeliin Memfiissä.

Apista kuvaava patsas Pariisin Louvren taidemuseossa.
Apis kuvattiin usein sonnina, jonka sarvien välissä oli auringonkehrä. Maan päällä sitä edusti tehtävään tarkoin valittu sonni. Oraakkelinakin pidetty sonni oleskeli Ptahin temppelissä, jossa siitä huolehdittiin hyvin, koska sen uskottiin olevan Ptahin ilmentymä maan päällä. Myöhempinä aikoina Apis yhdistettiin myös Osirikseen.

Kun edellinen Apis-sonni kuoli, etsittiin sen tilalle uusi, jolla tuli olla tietyt tunnusmerkit. Jos sonnilla oli puolikuun muotoinen laikku toisessa kyljessä tai otsassa, musta korppikotkan muotoinen laikku selässä tai pilkku kielen alla, valittiin se seuraavaksi Apis-sonniksi. Tätä valintaprosessia varten oli erillinen papeista koostuva ryhmä, joka tulkitsi merkit ja päätti mistä sonnista tulisi seuraava Apis-sonni. Etsinnät saattoivat kestää usein hyvinkin pitkään. Jos sonnia ei löytynyt, uskottiin että Ptah oli suuttunut ihmiskunnalle ja häntä yritettiin lepyttää erilaisin uhrilahjoin.

Uuden valtakunnan aikana kuollut Apis-sonni ryhdyttiin hautaamaan Sakkarassa sijaitseviin hautoihin. Ensimmäinen tunnettu Sakkaraan haudattu Apis-sonni on peräisin Amenhotep III:n hallituskaudelta, jolloin hänen poikansa Thutmosis suoritti hautauksen. Ramses II:n hallituskaudella Apis-sonneja varten valmistettiin suuri maanalainen hautakompleksi, Serapeion, johon Apis-sonnit ryhdyttiin hautamaan omiin kammioihinsa. Serapeioniin haudattiin Apis-sonneja ainakin Kleopatra VII:n hallituskaudelle asti.

Serapeionin löysi egyptologi Auguste Mariette, joka myös suoritti laajamittaisia kaivauksia siellä. Hänen kaivauksistaan tekemänsä muistiinpanot ja raportit ovat kuitenkin hävinneet, mikä vaikeuttaa suuresti Serapeionin kronologista sijoittamista.

Ramses XI:n ja Osorkon II:n hallituskausien väliltä on tiedossa vain yhdeksän Apis-sonnia, joista kolmen hautapaikkaa ei tiedetä. Ne ovat kuitenkin oletettavasti haudattuna Serapeioniin, kammioon jota Auguste Mariette piti liian vaarallisena kaivukohteena. Yhdeksän härkää lähes 250 vuoden aikana on kuitenkin huomattavasti liian vähän ja vaikka Auguste Marietten Ramses XI:n hallintokaudelle sijoittamia Apis-sonnien hautauksia sijoitettaisiin uudelleen huomattavasti myöhempään ajankohtaan, jäisi Apis-sonnien väliin yli 130 vuotta. Joidenkin egyptologien teorioiden mukaan 20. dynastia on ajoitettu väärin ja sitä tulisi siirtää joitain satoja vuosia lähemmäs nykyhetkeä. Toiset tutkijat taas ovat sitä mieltä, että hautoja on enemmän, mutta niitä ei ole vielä löydetty tai tutkittu.

Lähteet
-------

1. ↑  J. W. Fuchs: *MMM Antiikin sanakirja*, s. 31. Suomentanut Marja Itkonen-Kaila. Otava, 1972.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Apis** Wikimedia Commonsissa
**Petra Schersing** (o.s. **Müller**, s. 18. heinäkuuta 1965 Quedlinburg, Saksan demokraattinen tasavalta) on saksalainen pikajuoksija, joka aktiiviurallaan edusti DDR:ää. Hän on 400 metrin juoksun ja 4 × 400 metrin viestin olympia-, MM- ja EM-mitalisti. Hän edusti SV Halle -seuraa.

Müller voitti alle 20-vuotiaiden Euroopan-mestaruuden 400 metrillä ajalla 51,79 ja 4 × 400 metrin viestissä Schwechatissa 1983. Hän saavutti Madridin sisäratojen EM-kilpailuissa 1986 pronssia 400 metrillä ajalla 51,59. Saman vuoden Stuttgartin EM-kilpailuissa hän sai pronssia 400 metrillä ajalla 49,88 ja juoksi kolmannen osuuden kultaa voittaneessa DDR:n 4 × 400 metrin viestijoukkueessa.

Müller karsiutui 400 metrin välierissä Indianapolisin sisäratojen MM-kilpailuissa 1987. Hän voitti samana vuonna 400 metriä Euroopan cupin A-finaalissa. Rooman MM-kilpailuissa hän saavutti 400 metrillä hopeaa ajalla 49,94 ja juoksi kolmannen osuuden DDR:n kultajoukkueessa 4 × 400 metrin viestissä.

Müller voitti 400 metrin sisäratojen Euroopan-mestaruuden Budapestissa 1988 halliennätyksellään 50,28. Ulkorataennätyksensä 49,30 hän juoksi Jenassa saman vuoden kesäkuussa. Soulin olympialaisissa hän saavutti 400 metrillä hopeaa ajalla 49,45 ja juoksi ankkuriosuuden Itä-Saksan saavuttaessa pronssia 4 × 400 metrin viestissä. Splitin EM-kilpailuissa 1990 hän saavutti 400 metrillä hopeaa ajalla 50,51 ja juoksi kolmannnen osuuden DDR:n kultajoukkueessa 4 × 400 metrin viestissä.

Müller voitti DDR:n mestaruuden neljä kertaa ulkoradoilla ja kaksi kertaa hallissa.

Petra Müller opiskeli kasvinjalostusta ja työskenteli Saksojen yhdistymisen jälkeen fysioterapeuttina. Hän avioitui aktiiviuransa aikana pikajuoksija Mathias Schersingin kanssa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Petra Müller *Olympedia*.  (englanniksi)
2. 1 2 3 4  Petra Müller Kansainvälinen yleisurheiluliitto.  (englanniksi)
3. 1 2 3 4  Petra Müller Tilastopaja (vaatii kirjautumisen, maksullinen palvelu).  (englanniksi)


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* World Athletics

 |

 |
**Apis** (m.kreik. Ἆπις) oli kreikkalaisessa mytologiassa Argoksen kuningas, Foroneuksen ja nymfi Telediken poika. Hänen sisarensa oli Niobe.

Isältään Foroneukselta Apis peri Peloponnesoksen herruuden, ja antoi hallitsemalleen alueelleen nimen *Apia*. Pausaniaan mukaan Peloponnesos tosin sai nimensä Sikyonin Apiksen, joka oli Telkhinin poika ja Thelksionin isä, mukaan.

Apiksen luotua maahan tyrannian, hän joutui Thelksionin ja Telkhinin hyökkäyksen kohteeksi ja kuoli lapsettomana. Hänet tunnettiin kuolemansa jälkeen Serapiksena. Apollodoros tosin mainitsee Apiksen, Foroneuksen pojan, kuolleen Aitoliassa, mutta hän sekoittaa tämän saman nimiseen Iasonin poikaan.

Apiksen murhan kosti myöhemmin Argos Panoptes, ja Apista seurasi valtaistuimelle hänen sisarensa Nioben poika Argos.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Apollodoros, *Bibliotheke* ('Kirjasto') 2.1.1 (engl. käännös)
2. ↑  Pausanias, *Periegesis tes Hellados* ('Kreikan kuvaus') 2.5.6 (engl. käännös)
3. ↑  Apollodoros, *Bibliotheke* ('Kirjasto') 1.7.6 (engl. käännös)
4. ↑  Pausanias, *Periegesis tes Hellados* ('Kreikan kuvaus') 5.1.8 (engl. käännös)
5. ↑  Apollodoros, *Bibliotheke* ('Kirjasto') 2.1.2 (engl. käännös)

  



|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä:**Foroneus** | **Argoksen kuningas**1700-luku eaa.Kuvitteellinen kronologia | Seuraaja:**Argos** |
Squanto opettaa siirtokuntalaisille maissin istutusta. Kuvituskuva vuodelta 1911.
**Squanto**, myös **Tisquantum**, (k. marraskuussa 1622, Chatham Harbor, Plymouthin siirtokunta) oli pawtuxet-heimoon kuulunut tulkki ja opas.

Squanton intiaaniheimo pawtuxetit asui nykyisen Massachusettsin ja Rhode Islandin seuduilla. Hänen varhaisvuosistaan tiedetään hyvin vähän. Joidenkin lähteiden mukaan George Weymouth olisi vienyt Squanton mukanaan Englantiin vuonna 1605, ja Squanto olisi palannut kotiseudulleen tutkimusmatkailija John Smithin mukana vuosina 1614–1615.

Joka tapauksessa eräs Smithin miehistön jäsen, Thomas Hunt, sieppasi Squanton ja muita intiaaneja, ja vei heidät Espanjaan, Málagan satamaan, myydäkseen heidät orjiksi. Squanto palasi kotiin vuonna 1619. Siellä hän sai kuulla, että koko hänen heimonsa oli kuollut kulkutautiin. Vuonna 1621 englantilaisten siirtolaisten kanssa ystävystynyt abenakien päällikkö Samoset toi Squanton englantilaisten siirtokuntaan. Squanto oli asunut kotiinpaluunsa jälkeen wampanoagien luona, mutta pian hänestä tuli Plymouthin siirtokunnan jäsen. Koska Squanto puhui sujuvasti englantia, teki kuvernööri William Bradford hänestä intiaanilähettiläänsä. Squanto toimi sen jälkeen puritaani-uudisasukkaiden johtajan Edward Winslowin tulkkina, kun tämä neuvotteli wampanoagien päällikön Massasoitin kanssa. Squanto kuoli toimiessaan Bradfordin oppaana tutkimusmatkalla Cape Codin ympäri.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Britannica, The Editors of Encyclopaedia: Squanto *Encyclopedia Britannica*. Viitattu 20.5.2021. (englanniksi)
**Gustav Alexander Robert Stjernvall** (28. kesäkuuta 1834 Helsinki – 19. elokuuta 1900 Moskova) oli Venäjän keisarillisessa armeijassa palvellut suomalainen kenraalimajuri.

Stjernvallin vanhemmat olivat everstiluutnantti, pankinjohtaja Kurt Gustaf Stjernvall ja Sofia Carolina Krook ja puolisot 1860–1862 Sofia Hruštšova (avioero) ja vuodesta 1869 Anna Oldecopp. Kenraali Alexander Leonard Theodor Alfons Stjernvall oli hänen veljensä. Gustav Alexander Robert Stjernvall tuli oppilaaksi Haminan kadettikouluun vuonna 1846, mutta hän erosi vuonna 1851 ensimmäiseltä erikoisluokalta ja palveli sen jälkeen 1852–1854 junkkarina 1. tarkk’ampujapataljoonassa. Hänet ylennettiin vänrikiksi H.M. Preussin Kuningas Friedrich Wilhelm III:n krenatöörirykmenttiin vuonna 1854. Aliluutnantiksi Stjernvall yleni 1856 ja luutnantiksi 1860. Vuonna 1862 hänet määrättiin Suomeen sijoitetun sotaväen ylipäällikön adjutantiksi Seuraavana vuonna Stjernvall ylennettiin aliratsumestariksi ja 1866 ratsumestariksi. Vuonna 1867 hänet komennettiin palvelukseen Varsovassa olevien joukkojen ylipäällikön esikuntaan.

Stjernvall erosi sotapalveluksesta heinäkuussa 1869, mutta palasi aktiivipalvelukseen marraskuussa 1876, everstiluutnanttina ja sijoitettuna armeijan ratsuväkeen. Hän palveli 1878–1880 Moskova–Brest-rautatien komendanttina Moskovassa ja samalla Moskovan liikennepäällikön apulaisena. Stjernvall ylennettiin everstiksi 1880. Vuonna 1885 hänet määrättiin Lozovo–Sevastopol-rautatien Sevastopolin aseman ja Moskova–Nižni Novgorod-rautatien Moskovan aseman sekä vuonna 1886 Moskova–Kursk-rautatien Moskovan aseman komendantiksi. Stjernvall sai eron sotapalveluksesta kenraalimajurina joulukuussa 1895.

Stjernvallin ja Anna Oldecoppin poika Leonid Robertovitš Stjernvall oli kansainvälisesti tunnettu armenialais-kreikkalaisen mystikon G. I. Gurdjieffin oppilas.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Gustav Alexander Robert Stjernvall *Suomalaiset kenraalit ja amiraalit Venäjän sotavoimissa 1809–1917*. Biografiakeskus, Suomalaisen Kirjallisuuden Seura. (Viitattu 26.4.2020)
2. ↑  Iitti, Vesa. "The Fourth Way in Finland." Scripta Instituti Donneriani Aboensis 20 (2008): 78-87.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Kenraalit ja amiraalit

 |

 |
Lehden ensimmäisen varsinaisen numeron etusivu.
**Työväen Lehti** (muita nimiä *Kainuun Työväen Lehti* 1920–1921, *Työn Voitto* 1921, *Kainuun Sosialistisen Piiritoimikunnan Tiedonantoja* 1921 ja 1922, *Työn Valta* 1921, *Toveri* 1922, *Kainuun Kansa* 1922 ja *Kainuun Työmies* 1922–1923) oli Kajaanissa vuosina 1919–1923 ilmestynyt Suomen sosialistisen työväenpuolueen sanomalehti.

*Työväen Lehti* edusti aluksi sosialidemokraattisen puolueen vasemmistoa. Työväenliikkeen jakautuessa se siirtyi SSTP:n ryhmään. Lehti sai viranomaisilta lukuisia painokanteita, määräaikaisia lakkautuksia sekä toimittajien vankila- ja sakkotuomioita. Lakkautusten takia se joutui ilmestymään useilla eri nimillä. Niistä pitkäaikaisimpia olivat ensimmäinen, *Työväen Lehti*, ja viimeinen, *Kainuun Työmies*. Taloudellisesti kannattamaton lehti lakkasi ilmestymästä juuri ennen kuin viranomaiset lakkauttivat koko SSTP:n lehtiryhmän.

Kolmesti viikossa ilmestyneen lehden julkaisijana toimi Kainuun Työväen Kirjapaino Oy. Vuonna 1923 sen levikki oli 1 600 kappaletta. Päätoimittajina ja vastaavina toimittajina työskentelivät Vilho Niemi (1919), Hannes Pulkkinen (1920), Emil Hallikainen (1920), Kalle Tervonen (1920–1921), Nikke Karjalainen (1921), K. J. Hynynen (1921), Frans O. Vuolasvirta (1921 ja 1922), Olga Tikkanen (1922), Antti J. Nahkala (1922), Aapeli Ritvanen (1922–1923) ja Eikka Mäkinen (1923).

Lähteet
-------

1. 1 2 3  *Suomen lehdistön historia 7: Hakuteos Savonlinna – Övermarks Tidning*, s. 167. Kuopio: Kustannuskiila, 1988. ISBN 951-657-241-3.

Aiheesta muualla
----------------

* *Työväen Lehti* (1919–1920) digitoituna kansalliskirjastossa
* *Kainuun Työväen Lehti* (1920–1921) digitoituna kansalliskirjastossa
* *Työväen Lehti* (1921) digitoituna kansalliskirjastossa
* *Työn Voitto* (1921) digitoituna kansalliskirjastossa
* *Työn Valta* (1921) digitoituna kansalliskirjastossa
* *Toveri* (1922) digitoituna kansalliskirjastossa
* *Kainuun Kansa* (1922) digitoituna kansalliskirjastossa
* *Työväen Lehti* (1922) digitoituna kansalliskirjastossa
* *Kainuun Työmies* (1922–1923) digitoituna kansalliskirjastossa
**SU-76** (**S**amohodnaja **U**stanovka) on neuvostoliittolainen toisen maailmansodan aikainen rynnäkkötykki. Vaunu perustuu kevyen panssarivaunu T-70:n runkoon, jota oli pidennetty ja siihen lisätty yksi telepyöräpari. Aseistuksena on 76,2 millimetrin ZiS-3-tykki. Sitä käytettiin monipuolisesti rynnäkkötykkinä tukemaan jalkaväkeä, panssarintorjuntaan ja tykistön epäsuoraan tuleen. Tuotanto päätyi kesäkuussa 1945, jolloin vaunuja oli valmistettu 14 292 kappaletta. Sitä käytettiin joidenkin maiden asevoimissa aina 1980-luvulle asti.

Kehitys
-------

Vaunun suunnittelu alkoi marraskuussa 1942 valtion puolustuskomitean käskystä. Alustaksi valittiin kevyt T-70-panssarivaunu. 

SU-76:n ensimmäisten vaunujen pohjana oli T-70:n ensimmäinen versio, jossa oli kaksi GAZ-moottoria, jotka molemmat käyttivät omaa telaketjuaan. Ratkaisu hylättiin pian T-70:ssä sen ongelmien vuoksi. Vaunua oli lähes mahdoton ohjata ja värinät rikkoivat nopeasti voimansiirron. SU-76-vaunua ehdittiin valmistaa noin 350 kappaletta tällä alustalla ennen kuin tuotanto pysäytettiin ongelmien vuoksi. T-70:n ongelmat ratkaistiin kytkemällä moottorit sarjaan pyörittämään yhtä akselia. SU-76:n tuotantoa jatkettiin uuteen alustaan perustuvalla SU-76M-mallilla. Fiaskon vuoksi vaunun pääsuunnittelija Semjon Ginzburg erotettiin tehtävästään ja hänet lähetettiin rintamalle, jossa hän sai myöhemmin surmansa Kurskin taistelussa.

SU-76M
Vaunut sijoitettiin mekanisoitujen ja panssaroitujen joukkojen rynnäkkötykkijoukkoihin.

SU-76:lle rinnakkainen malli oli SU-122, jossa on suurempi 122 millimetrin haupitsi T-34-vaunun alustalla. Myöhemmin 76 millimetrin tykin osoittauduttua tehottomaksi uusia saksalaisia panssarivaunuja vastaan SU-122:n pohjalta kehitettiin raskaammat SU-85- ja SU-100-vaunut panssarintorjuntaan.

Ominaisuudet
------------

Päätykki on tehokas 76 millimetrin ZIS-3Š, johon oli sekä panssarinläpäisevä että sirpalekranaatti. Panssari oli ohut (15–30 mm), mutta viisto. Vaunu ei ollut miehistön erityisessä suosiossa ja sai lempinimen *suka* (suom. *narttu*).

Lähteet
-------

* Crawford, Steve: *Saksan itärintama 1941–1945*. Gummerus. ISBN 951-20-6816-8

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **SU-76** Wikimedia Commonsissa
**Gustaf af Stenhoff** (25. lokakuuta 1774 Tukholma – 14. huhtikuuta 1818) oli suomalainen sotilas ja virka- ja valtiopäivämies.

Stenhoffin vanhemmat olivat Christian Stenhoff, aateloituna af Stenhoff, ja Eva Charlotta Kirstein ja puolisot vuodesta 1798 Charlotta Lovisa Blåfield ja vuodesta 1804 Christina Lovisa Sacklén (k. 1845). Hän oli palveluksessa henkikaartissa vuodesta 1780 ja kornettina henkirakuunarykmentissä vuodesta 1781. Stenhoff osallistui vapaaehtoisena hollantilaisissa joukoissa sotaan Ranskaa vastaan, Hollannin sotapalveluksesta hän erosi 1794. Luutnantiksi Porin rykmenttiin Stenhoff tuli syksyllä 1801, osallistuen Suomen sotaan, minkä jälkeen hän erosi Ruotsin sotapalveluksesta. Hän toimi sittemmin Suomen asiain komitean protokollasihteerinä Pietarissa, syksyyn 1814 asti. Stenhoff oli edustaja aatelissäädyssä Porvoon valtiopäivillä 1809.

Lähteet
-------

1. 1 2  Adelsvapen-Wiki: Af Stenhoff nr 2008. Adliga ätten af Stenhoff nr 2008 (tab 2). (ruots.) Viitattu 28.12.2020
2. ↑  Kansallisarkisto. Digitaaliarkisto: Aatelissäädyn asiakirjat. Porvoon valtiopäivät 1809 (kokoelma). (Arkistoitu – Internet Archive) Viitattu 28.12.2020
Rathmullaniin pystytetty muistomerkki "jaarlien paolle".
**Jaarlien paoksi** (engl. *Flight of the Earls*, iiriksi *Imeacht na nIarlai*) kutsutaan 14. syyskuuta 1607 sattunutta tapahtumaa, jossa Irlannin merkittävimpien mahtisukujen, O’Neillien ja O’Donnellien, päämiehet yllättäen purjehtivat laivalla pois Irlannista eivätkä koskaan palanneet. Jaarlien pakoa pidetään käännekohtana Irlannin historiassa, sillä sen on katsottu päättäneen tuhat vuotta kestäneen gaelilaisten sukujen vallan Ulsterissa ja avanneen tien niin sanotuille "istutuksille" eli protestanttisten englantilaisten ja skotlantilaisten maanomistajien asettumiselle Ulsteriin.

Paenneet jaarlit olivat Tyronen jaarli Hugh O’Neill ja Tyrconnellin jaarli Rory O’Donnell. He nousivat saattojoukkojensa kanssa laivaan Lough Swillyn rannalla sijaitsevassa Rathmullanissa tarkoituksenaan purjehtia Espanjaan. Mukana aluksella oli kaikkiaan 99 henkilöä, joiden on arveltu kuuluneen Irlannin gaelilaiseen eliittiin, joskin pääosa oli todellisuudessa vain laivan miehistöä. Historioitsijat ovat kiistelleet paon motiiveista, mutta tyydyttävää selitystä ei ole löydetty. Myös tapahtuman kutsumista "paoksi" on pidetty kyseenalaisena, joskin lähtö selvästi suoritettiin kiireessä, sillä O’Neill jätti jälkeen vanhimman poikansa ja O’Donnell raskaana olevan vaimonsa. O’Neill oli johtanut irlantilaisten kapinaa niin sanotussa yhdeksänvuotisessa sodassa Englantia vastaan 1594–1603. Sota oli päättynyt vuonna 1603 Mellifontin rauhaan, joka takasi hänen asemansa Irlannissa. Englannin käskynhaltijaksi Irlantiin lähetetty Sir Arthur Chichester ryhtyi kuitenkin toimimaan entisiä kapinallisia jaarleja vastaan ja uhkasi viedä heidän maitaan. Tämän seurauksena O’Neill ja O’Donnell olivat ilmeisesti sekaantuneet juonitteluun espanjalaisten kanssa englantilaisia vastaan. He pakenivat todennäköisesti saatuaan varoituksen, että salaliitto oli paljastunut ja heidän henkensä vaarassa.

Myrskyisän sään vuoksi jaarlien laiva ei päässyt Espanjaan vaan rantautui Ranskan rannikolle. Ranska kieltäytyi luovuttamasta heitä Englantiin, mutta Englannin kanssa vuonna 1604 rauhan tehnyt Espanja ei myöskään ollut halukas ottamaan heitä vastaan. Jaarlit matkustivat tämän vuoksi Roomaan, jossa he asuivat loppuikänsä. O’Donnell kuoli siellä vuonna 1608 ja O’Neill vuonna 1616.

Tapahtuman 400-vuotismuistoa juhlittiin näkyvästi Irlannissa vuonna 2007.

Lähteet
-------

1. ↑  Flightoftheearls.ie (englanniksi) Viitattu 16.4.2014.
2. ↑  Ireland: History (englanniksi) *Encyclopædia Britannica Online Academic Edition*. Viitattu 16.4.2014.
3. 1 2  Flight of the Earls (englanniksi) BBC. Viitattu 16.4.2014.
4. ↑  John McCavitt: Flightoftheearls.net (englanniksi) Viitattu 16.4.2014.
5. ↑  Richard Cavendish: The Flight of the Earls (englanniksi) History Today 9/2007. Viitattu 16.4.2014.
**Gustaf Zitting** (2. helmikuuta 1860 Tukholma – 15. heinäkuuta 1934) oli suomalainen vuorineuvos ja insinööri, jonka perustama yritys *Insinööritoimisto Zitting & Co* oli 1900-luvun alussa johtava teollisuuden koneiden maahantuoja ja välittäjä*lähde?*.

Zittingin vanhemmat olivat Mustialan maatalousoppilaitoksen rehtori, kanslianeuvos Carl Anders Zitting ja Johanna Elisabeth Askergren. Hän kävi Helsingin reaalikoulua ja valmistui insinööriksi Helsingin polyteknisestä opistosta 1882. Saatuaan valtion kolmivuotisen jatko-opiskelustipendin Zitting opiskeli rautatie- ja sillanrakennustekniikkaa ensin Berliinissä ja Itävallan Tirolissa sekä viimeksi 1884–1886 Englannissa. Suomeen palattuaan Zitting oli 1886–1890 radanrakennusinsinöörinä Tampere-Vaasa ja Kuopio-Kouvola-Kotka -ratojen työmailla. Sen jälkeen hän oli Karhulan konepajan palveluksessa 1890–1892 kunnes perusti oman *Insinööritoimisto Zitting & Co*-nimisen agentuuriliikkeen 1892.

Zittingin yritys toi maahan kapearaiteisten rautateiden kalustoa ja tarvikkeita sekä vuodesta 1895 alkaen ruotsalaisen ASEAn sähkökoneita ja tarvikkeita. Vuonna 1898 Zitting perusti yhdessä ASEAN kanssa *Finska Elektriska* -nimisen yrityksen, jolla oli generaattori- ja moottoritehdas Helsingissä sekä asennuspaja Tampereella. Yrityksen tarkoitus oli toimittaa sähkökoneita Suomen ja Venäjän markkinoille, mutta kun toiminta ei kehittynyt odotetusti, yritys lopetettiin 1904. Zitting edusti tämän jälkeen ASEA:a Suomessa vielä vuoteen 1913 saakka. Zittingin yritys toimitti useiden suomalaisten voimalaitosten koneistot, ja sillä oli myös oma kaapelipunomo Helsingin Malmilla. Ensimmäisen maailmansodan aikoihin yrityksessä oli noin 100 työntekijää, joista 10 insinöörejä. Yritys muuttui osakeyhtiöksi 1925, mutta sen toiminta päättyi jo 1930-luvun alussa.

Gustaf Zitting sai vuorineuvoksen arvon 1923. Hän kuului useiden suomalaisyritysten, (Forssa Oy, Walkiakoski Oy, Tampereen Pellava- ja Rautateollisuus Oy, Suomen Höyrylaiva Osakeyhtiö), hallintoneuvostoihin ja johtokuntiin. Hän oli myös Ab Granit Oy:n toimitusjohtaja 1908–1934 ja Helsingin kaupunginvaltuuston jäsen 1900–1909.

Gustaf Zitting oli naimisissa 1895–1908 Anni Emilia Lagerborgin kanssa. Liitto päättyi avioeroon.

Lähteet
-------

* Wikiaineisto : Kuka kukin oli 1961
* Kai Hoffman: Vuorineuvos Gustaf Zitting (1860–1934). *Suomen talouselämän vaikuttajat* -verkkojulkaisu (maksullinen). 5.9.2008. Suomalaisen Kirjallisuuden Seura.
* Pörssitieto G. Kock : Finska Elektriska-yrityksen tiedot
* Pörssitieto G. Kock : Zittingin yrityksen tiedot

Aiheesta muualla
----------------

* Kansalliskirjasto, Pienpainatteet : Insinööritoimisto Zittingin hintaluetteloita ym. materiaalia

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Kansallisbiografia
* Talousvaikuttajat

 |

 |
**Väinö Tuominen** (22. toukokuuta 1880 – 9. marraskuuta 1947) oli suomalainen muusikko, sanoittaja ja säveltäjä.

Georg Malmstén esitti useita Tuomisen säveltämiä kappaleita, muun muassa kappaleet *Syysaaltoja* ja *Aaltojen valssi*. Tuomisen säveltämiä kappaleita esittivät myös Kaarlo Kytö ja Viljo Vesterinen. Eugen Malmstén ja Amarillo-orkesteri esittivät 1. tammikuuta 1931 Tuomisen säveltämän *Ryyppymiesten valssin* joka oli ajankohtainen silloin vielä Suomessa voimassa olleen kieltolain vuoksi.

Sävellyksiä
-----------

* *Aaltojen valssi*
* *Hilpeä hanuri*
* *Kaksi iloista hanuria*
* *Kolme akaa puhallinorkesterille*
* *Kevätaamu Suomessa*
* *Juhlamarssi*
* *Irti maasta*
* *Kengät kuluu polkka*
* *Kun ruusut kukkivat*
* *Ryyppymiesten valssi*
* *Syysaaltoja*
* *Tyttö ja perhonen*
* *Suvi-marssi*

Lähteet
-------

1. ↑  Viihdemusiikin vaikuttajien elinaikoja, koonneet Tero Halvorsen, Harri Hirvi ja J. J. Marjanen (Arkistoitu – Internet Archive)


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)

 |

 |

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: sv:Väinö Tuominen
**Orimattilan Niinikosken työväentalo** oli Orimattilan kaupungissa Niinikosken kylässä sijainnut työväentalo.

Historiaa
---------

Vuonna 1899 perustettu Orimattilan Niinikosken työväenyhdistys on yksi vanhimmista työväenyhdistyksistä Uudellamaalla. Yhdistys liittyi aluksi Suomen Ruotsalaiseen Työväenliittoon. Senaatti vahvisti yhdistyksen säännöt vuonna 1903. Perustetun yhdistyksen johtokuntaan valittiin muurari, kirvesmies, seppä ja sepän vaimo sekä suutari. Työväentaloa varten ostettiin rakennuspuita ja talo, joka siirrettiin yhdistyksen vuokraamalle tontille vuonna 1913. Yhdistys menetti kaikki toimihenkilönsä kansalaissodassa.

Yhdistyksen toiminnan vilkkaus vaihteli vuosien mittaan. Yhdistys osti vuonna 1933 Artjärven Kinttulan työväentalon, joka siirrettiin vanhan talon jatkeeksi. Talon vanha osa toimi ravintolana, ja uudessa osassa oli juhlasali. Työväentalon vanha osa purettiin vuonna 1956, ja talo myytiin vuonna 1981.

Lähteet
-------

1. 1 2  Hurri, Olavi & Marttala-Hurri, Vuokko: *Työn ja aatteen talot. Työväentalojen historiaa Uudellamaalla*, s. 168. Helsinki: Uudenmaan Sosialidemokraattinen Piiri ry, 1997. ISBN 952-90-8468-4.
**Työväen Osuustoimintalehti** oli Wisconsinin Superiorissa vuosina 1930–1965 ilmestynyt amerikansuomalainen osuustoiminnallinen aikakauslehti.

Lehti syntyi *Keskusosuuskunnan Tiedonantajan* jatkajaksi amerikansuomalaisen Keskusosuuskunnan (engl. *Central Cooperative Exchange*, vuodesta 1931 *Central Cooperative Wholesale*) irrottautuessa kommunistien määräysvallasta. Sen julkaisijana toimi vuodesta 1934 lähtien Co-operative Publishing Association, kunnes 1960-luvun alussa CCW sulautui Midland Cooperatives -osuuskuntaan. Suomenkielisen lehden rinnalla CCE/CCW julkaisi englanninkielistä lehteä *Co-operative Pyramid Builder*, vuodesta 1931 lähtien *Co-operative Builder*.

*Työväen Osuustoimintalehti* ilmestyi kerran viikossa ja vuosina 1964–1965 kahdesti kuukaudessa. Osuustoimintaa käsittelevien kirjoitusten lisäksi se sisälsi maanviljelijöiden ja naisten osastot, kaunokirjallisuutta, tiedettä ja tekniikkaa, uutisia ja ilmoituksia sekä englanninkielisen nuortenosaston. Kaksitoistasivuisen lehden levikki oli 5 000 kappaletta vuonna 1930, 12 000 vuonna 1934 ja 10 000 vuonna 1952. Sen toimittajana työskenteli 1940-luvun loppuun saakka Henry Koski ja hänen jälkeensä George Halonen, Martti Larni ja Carl E. Davidson.

Lähteet
-------

* Hoerder, Dirk (ed.): *The Immigrant Labor Press in North America, 1840s-1970s: An Annotated Bibliography. Volume 1: Migrants from Northern Europe*. New York, Westport, London: Greenwood Press, 1987. ISBN 0-313-24638-6.

### Viitteet

1. 1 2  Immigrant Labor Press, s. 237.
2. ↑  Immigrant Labor Press, s. 213.
**Edvard Väinö Ventoniemi**, vuoteen 1930 **Walldén** (5. maaliskuuta 1906 Porvoo – 26. joulukuuta 1997 Tuusula) oli suomalainen yrittäjä ja yritysjohtaja, joka sai liikenneneuvoksen arvonimen.

Ventoniemen puoliso 1930–1989 oli Aune Emilia Niemi. Ventoniemi sai varusmiehenä panssarivaunun kuljettajan koulutuksen, kävi autokoulun, hankki vuonna 1926 ammattiajokortin ja ryhtyi ajamaan taksia vuonna 1928. Tuusulaan muutettuaan hän hankki ensimmäisen kuorma-autonsa. Sekä talvisotaan että jatkosotaan osallistunut Ventoniemi osti oman linja-auton vuonna 1945 henkilöiden ja tavaroiden kuljetukseen. Ventoniemi-yhtiön myöhempi kasvu perustui sekä liikennelupien, ajoneuvojen että muiden yritysten ostamiseen. Väinö Ventoniemi hankki myös maa-alueita, ajoi hiekkaa ja perusti erillisen sorayhtiön. Hän tuli vuonna 1965 osakkaaksi hyvinkääläiseen matkatoimistoon, jonka hän hankki sittemmin kokonaan omistukseensa. Yhtiö myytiin perheyrityksen ulkopuolelle vasta vuonna 2002. Ventoniemi sai Kuorma-autoliiton ja Linja-autoliiton kultaiset ansiomerkit ja Suomen yrittäjien keskusliiton suurristin. Vuonna 1977 liikenneneuvoksen arvonimen saanut Ventoniemi jäi tehtävistään eläkkeelle vuonna 1981.

Lähteet
-------

1. 1 2  Väinö Ventoniemi *Biografiasampo*. Viitattu 10.6.2022.
2. ↑  Ihmiset. Kuolleet. Liikenneneuvos Väinö Ventoniemi. (Tilaajille) *Helsingin Sanomat*.  11.1.1998. Viitattu 10.6.2022.
JaatilaJaatilan sijainti Suomen maakuntakartalla

**Jaatila** on kylä Lapin maakunnassa, entisen Rovaniemen maalaiskunnan, nyttemmin Rovaniemen kaupungin alueella. Jaatila on ensimmäinen kylä etelän suunnasta tultaessa kohti Rovaniemeä. Valtatie 4 sekä Kemin ja Rovaniemen välinen rautatie kulkevat kylän läpi. Kylällä oli myös rautatien seisake.

Jaatilan elinkeinot koostuvat pääasiassa maataloudesta, ja korkeahkon keski-iän takia suuri osa kylän asukkaista on eläkeläisiä. Vuonna 1992 kylälle saatiin jopa yksi suomenmestaruus raviurheilussa, jolloin Lillebergin tallin hevonen voitti ajot.*lähde?*

Vuoden 2011 loppuun asti Jaatilassa toimi Ylinivan kyläkauppa, joka palveli asukkaita ensin osuuskauppana, vuodesta 1987 T-kauppana ja viimeksi Tarmo-lähikauppana. Kylässä oli myös ala-aste vuoteen 2005 asti, kunnes sen toiminta siirrettiin Muurolaan peruskouluun noin 15 kilometrin päähän Jaatilasta.

Kylän läpi virtaa Kemijoki, joka tarjoaa matkailijalle kauniit nähtävyydet Kemintietä ajettaessa sekä paikallisille asukkaille kalastusmahdollisuudet.

Lähteet
-------

1. ↑  Jaatilan kyläkauppa sulkee ovensa, Yle Lappi 12.12.2011. Viitattu 17.11.2015.
2. ↑  Rovaniemen mlk lakkauttaa kolme koulua

Aiheesta muualla
----------------

* Majoitus Jaatilassa

### Kirjallisuutta

* *Jaatila jokivarrenkylänä 1554–1994.* Jaatilan historiikkitoimikunta, 1995.

Rovaniemen kaupunginosat ja kylät

* Alakorkalo
* Ala-Nampa
* Auttinseutu
* Hirvas
* Jaatila
* Juotasniemi
* Karvonranta
* Katajaranta
* Kauko
* Kiiruna
* Kivitaipale
* Kolpene
* Korkalovaara
* Koskenkylä
* Lehtojärvi
* Leipee
* Lohiniva
* Marrasjärvi
* Marraskoski
* Meltaus
* Misi
* Muurola
* Narkaus
* Niesi
* Nivankylä
* Nivavaara
* Norvajärvi
* Oikarainen
* Ojanperä
* Olkkajärvi
* Ounasrinne
* Paavalniemi
* Patokoski
* Pekkala
* Perunkajärvi
* Petäjäinen
* Pisa
* Pullinranta
* Pöykkölä
* Rantaviiri
* Rautiosaari
* Ruikka
* Saarenkylä
* Sinettä
* Santamäki
* Sonka
* Syväsenvaara
* Tapionkylä
* Tennilä
* Teollisuuskylä
* Tiainen
* Tuhnaja
* Vaarala
* Vanttausjärvi
* Vanttauskoski
* Vennivaara
* Viiri
* Vikajärvi
* Välijoki
* Ylikylä
* Yli-Nampa
**Yölokki** (*Creagrus furcatus*) on itäisellä Tyynellämerellä elävä lokkilaji.

Koko ja ulkonäkö
----------------

Yölokki on selkäpuolelta harmaa ja vatsapuolelta valkoinen, sen pää on musta, silmänympärys punainen, tumman nokan kärki keltainen ja koivet punaiset. Sukupuolet ovat samanvärisiä.

Esiintyminen
------------

Yölokit asuvat Galápagossaarilla, pääasiassa saariston itäosassa, sekä Kolumbian länsirannikon edustalla olevalla Malpelosaarella. Lajin elinympäristön ala on 79 300 neliökilometriä ja populaation koko 35 000 yksilöä. Nebouxin kerrotaan kuvailleen lajin holotyypin Montereystä Kaliforniasta, vaikka oikeasti se oli Galápagokselta.

Elinympäristö
-------------

Pesimäaikana linnut asuvat karuilla saarilla, muun ajan ne viettävät avomerellä.

Lisääntyminen
-------------

Yölokki on yhdyskuntalintu ja parit elävät melko uskollisessa parisuhteessa. Pesimäkierron pituus on noin yhdeksän kuukautta, pesinnän epäonnistuessa lyhyempi. Pesä on paljaalla kalliolla, ja siihen on kerätty kiven- ja korallinpalasia ja meren tuomia roskia. Naaras munii yhden munan, jota haudotaan 31–34 päivää. Poikanen oppii lentämään 60–70 päivän ikäisenä. Sukukypsä se on noin viisivuotiaana.

Ravinto
-------

Yölokki on ainoa lokkilaji, joka saalistaa yöllä merenpintaan nousevia kalmareita, äyriäisiä ja pikkukaloja.

Lähteet
-------

1. ↑  BirdLife International: *Creagrus furcatus* *IUCN Red List of Threatened Species. Version 2013.2*.  2012. International Union for Conservation of Nature, IUCN, Iucnredlist.org. Viitattu 31.5.2014. (englanniksi)
2. ↑  (Arkistoitu – Internet Archive) BirdLife (englanniksi)
3. ↑  IBC (englanniksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Taksonitunnisteet |
| --- |
|  |
| Creagrus furcatus | 
* Wikidata: Q1052818
* Wikispecies: Creagrus furcatus
* ABA: swtagu
* ADW: Creagrus\_furcatus
* ARKive: creagrus-furcatus
* Avibase: 07357A2592045462
* BirdLife: 22694493
* BOLD: 72461
* CoL: 6BDQZ
* BOW: swtgul1
* eBird: swtgul1
* GBIF: 2481225
* iNaturalist: 4564
* IRMNG: 10913135
* ITIS: 176946
* IUCN: 22694493
* NCBI: 128048
* Neotropical: swtgul1
* SeaLifeBase: 74901
* WoRMS: 344611
* Xeno-canto: Creagrus-furcatus

 |
|  |
| Larus furcatus | 
* Wikidata: Q109563321
* GBIF: 4352367

 |

 |
**Yölento** on Juice Leskisen seitsemästoista ja Juice Leskinen Grand Slamin kuudes albumi. Sen julkaisi vuonna 1986 Megamania Grand Slam -yhtyeen omalla GS-alamerkillä. *Yölento* on Juice Leskisen menestynein varsinainen albumi. Se myi kultaa heti ilmestymisvuonnaan 1986, platinaa vuonna 1987 ja lopulta timanttilevyn verran. 

Levyn kappale "Kaksoiselämää" valittiin *Soundi*-lehden äänestyksessä vuoden 1986 parhaaksi kappaleeksi, ja se voitti myös Iskelmä-Emman. *Yölento*-albumin ilmestymisvuonna Juice Leskinen valittiin *Soundi*-lehdessä myös muun muassa vuoden parhaaksi säveltäjäksi ja sanoittajaksi, vuoden toiseksi parhaaksi muusikoksi ja vuoden ihanimmaksi ihmiseksi. Hänet kutsuttiin myös Linnan juhliin ensimmäisenä rockmuusikkona.

Levyn teemana on Leskisen mukaan elämän sotkeentuminen: "kun elämä on suunnattomassa tilassa, ei tiedä mikä on ylös ja mikä on alas". Levy syntyi Leskisen rankan avioeron jälkitunnelmissa.

Pian *Yölento*-albumin julkaisun jälkeen Juicen terveys petti, minkä vuoksi yhtye lopetti aktiivisen keikkailun.

Levyn kappale "Heavydiggarin vuorisaarna" sisältää piiloviestin väärinpäin. Oikeinpäin käännettynä viesti kuuluu: "Te epäuskoiset, te etsitte saatanan viestiä, mutta minä olen Sundqvist". Lauseen lausuja on levyn tuottaja Mika Sundqvist.

Kappaleet
---------

Kaikki kappaleet säveltänyt ja sanoittanut Juice Leskinen, sovittanut Anssi Tikanmäki sekä Juice Leskinen.

**A-puoli**

1. Graniitti hikoilee – 7.14
2. Ikuinen rakkaus – 3.39
3. Ryvetetty kyyhkynen – 4.05
4. Molla – 3.38

**B-puoli**

1. 
2. Vaasankin veri vapisee – 3.14
3. Naaras – 2.50
4. Rakkauden ammattilainen – 3.37
5. Heavydiggarin vuorisaarna – 4.00
6. Kaksoiselämää – 5.07

**C-puoli**

1. 
2. Yölento – 7.27
3. Juuret – 9.54

**D-puoli**

1. 
2. Puhelinpylvään henkinen elämä – 3.53
3. Ilta pressiklubilla – 5.13
4. Paskaa – 4.31
5. Mikä hätänä – 3.05

Kokoonpano
----------

*Yölento* on ensimmäinen Grand Slamin albumi, jolla kitaraa soittaa entinen Juice Leskinen Slam -yhtyeen kitaristi Jari Yliaho. Kitaristi Puntti Valtonen oli aiemmin eronnut Grand Slamista muun muassa teatterikiireiden vuoksi.

* Juice Leskinen – laulu, kitara
* Vesa Sytelä – rummut, laulu
* Antti Tammilehto – basso, laulu
* Jari Yliaho – kitara, laulu
* Ila Loueranta – kitara, laulu
* Anssi Tikanmäki – piano, urut, koskettimet, laulu

Levyllä vierailevat myös Vesa Hyrskykari (tenorisaksofoni), Nalle Lehtonen (trumpetti, flyygelitorvi), Toni Lähteenmäki (laulu), Hanna Visapää (kantele), Päivi Visapää (kantele, basso), Pate Mustajärvi (laulu), Hannu Tervaharju, Jouni Järvinen (puhelin) sekä Puntti Valtonen (autoharppu, kitara, laulu).

Lähteet
-------

* Discogs –*Yölento*

### Viitteet

1. ↑  Pennanen, Timo: *Sisältää hitin – levyt ja esittäjät Suomen musiikkilistoilla vuodesta 1972*, s. 342. Otava, 2006. ISBN 978-951-1-21053-5.
2. ↑  *Juice Leskinen 40 vuotta* -haastattelusarja Radio 957:ssä.
3. ↑  Näin Juice Leskisen levylle piilotettiin salainen viesti – lue edesmenneen Mika Sundqvistin arkistohaastattelu *soundi.fi*.  16.8.2021. Viitattu 16.8.2021.
Saleen S7 on amerikkalainen urheiluauto, jota valmistettiin rajoitetusti vuosina 2000 - 2006. Auton ensiesittely oli 19. elokuuta 2000 Monterreyssä. Varsinainen tuotanto aloitettiin vuonna 2002. Vuoteen 2004 asti autossa oli 7-litrainen V8-moottori, jonka huipputehoksi ilmoitettiin 410 kW. Vuonna 2005 tilalle tuli S7 Twin Turbo, jonka moottoriteho oli kasvatettu kahdella turboahtimella 559 kW:iin. Twin Turbon huippunopeudeksi ilmoitettiin 399 km/h. Auton suunnittelusta vastasivat päälinjojen osalta Steve Saleen, korisuunnittelun osalta Ray Mallock Ltd, rungon ja sisätilojen CAD-suunnittelun osalta Phil Frank Design sekä valmistuksen resurssoinnin ja varsinaisen rahoituksen osalta Hidden Creek Industries. Autojen kokoonpano tapahtui Saleenin verstaalla Kalifornian Irvinessä.

Moottorit
---------

| Mallit | Moottori | Iskutilavuus | Teho | Vääntö |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| S7 | V8 | 7008 cm3 | 423 kW (575 hv) @ 6500 r/min | 773 Nm @ 4500 r/min |
| S7 Twin Turbo | V8 | 7008 cm3 | 551 kW (750 hv) @ 6300 r/min | 952 Nm @ 4800 r/min |

S7R
---

Saleen S7:stä tehtiin myös puhtaasti kilpakäyttöön tarkoitettuja S7R versioita. Saleen S7R onkin eräs kaikkien aikojen menestyneimmistä urheiluautoon perustuvista kilpa-autoista. GTS/GT1 -versiot ovat osallistuneet muun muassa sarjoihin America Le Mans Series, Le Mans Series ja FIA GT. Syyskuuhun 2009 mennessä S7R:llä on osallistuttu 264 kilpailuun, joista 218:ssa sijoituksena on ollut paikka kymmenen parhaan joukossa ja 166 kertaa palkintokorokkeella. Voittoja on tilille kertynyt 105 ja sarjamestaruuksia yhdeksän. 
Vuonna 2010 ranskalaisen Labre Competition -yksityistiimin ajattama Saleen ajoi LMGT1-luokan voittoon Le Mansin 24 tunnin ajoissa sekä LMS-sarjassa. Kyseinen vuosi oli viimeinen, kun GT1-autoja sallittiin mukaan ACO:n järjestämiin sarjoihin ja tapahtumiin.

  

S7R perustuu teknisesti pitkälti alkuperäiseen vapaastihengittävään S7 versioon. Ensimmäiset S7R kilpa-autot valmisti Ray Mallock Ltd mutta pian autojen rakentamisesta ryhtyi vastaamaan ranskalainen kilpatalli Oreca. Kaikkiaan S7R kilpa-autoja on valmistettu 14 kappaletta.
Runkonumero 15 vuodelta 2002 on ollut vuodesta 2007 lähtien Ruotsissa.

Tietoja
-------

* Huippunopeus: 369 km/h
* Akseliväli: 2700 mm
* Raideleveys (e/t): 1748/1710 mm
* Omamassa: 1310/1337 kg (S7 / S7 Twin Turbo)
* Tavaratila: 76 l
* Polttoainesäiliö: 72 l

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Saleen S7**.
**John Edward Thaw** (3. tammikuuta 1942 Longsight, Manchester – 21. helmikuuta 2002 Luckington, Wiltshire) oli englantilainen näyttelijä, joka esiintyi elokuvissa, televisiossa ja teatterissa. Thaw tunnetaan roolistaan komisario Morse *samannimisessä* televisiosarjassa.

Ura
---

Thaw opiskeli Royal Academy of Dramatic Artissa. Hänen ensimmäinen pääroolinsa televisiossa oli ylikonstaapeli John Mann sarjassa *Redcap* (1964–1966), jota seurasi suurempi läpimurto kovaotteisen komisario Jack Reganin osassa poliisisarjassa *The Sweeney* (1975–1978). *lähde?*

Kolmannen kerran Thaw sai esitettäväkseen poliisin roolin vuonna 1987, jolloin hänestä tuli oluesta pitävä, punaisella Jaguarilla ajava ylikomisario Morse. Morse-sarjaa tehtiin vuosina 1987–2000 yhteensä 33 jaksoa, joista osa perustui Colin Dexterin romaaneihin. Thaw sai osastaan Bafta-palkinnot vuosina 1990 ja 1993. *lähde?*

Vuosina 1995–1999 Thaw esitti asianajaja James Kavanaghia sarjassa *Kavanagh QC*. *lähde?*

John Thaw esiintyi myös useissa elokuvissa. Hän näytteli Richard Attenborough’n ohjaamissa elokuvissa *Chaplin* sekä *Huuto vapaudelle*, josta hän oli ehdolla parhaan sivuosan Bafta-palkinnon saajaksi. *lähde?*

Yksityiselämä
-------------

Thaw oli naimisissa Sally Alexanderin kanssa, josta hän kuitenkin erosi neljä vuotta myöhemmin. Hän avioitui myöhemmin näyttelijätär Sheila Hancockin kanssa. Thaw’n tytär Abigail Thaw ensimmäisestä ensimmäisestä avioliitosta on näyttelijä.

Vuonna 2004 julkaistussa elämäkerrassaan *The Two of Us: My Life with John Thaw* Hancock kertoi Thawn 1970-luvun lopulta asti sairastaman alkoholismin vaikuttaneen heidän elämäänsä ja aiheuttaneen katkoksia Thawn uralla. Thawn toipui alkoholismistaan ennen kuolemaansa. *lähde?*

Thaw nimitettiin Brittiläisen imperiumin komentajaksi vuonna 1994. *lähde?*

Thaw kuoli ruokatorven syöpään.

Valikoitu filmografia
---------------------

|  |  |
| --- | --- |
| Elokuvat* *Kaikista kapinallisin* (1962)
* *Viimeiseen veripisaraan* (*The Last Grenade*, 1969)
* *Vampyyrin kosto* (*The Abominable Dr. Phibes*, 1971)
* *Ruoho laulaa* (*The Grass is Singing*, 1981)
* *Kiistetty oikeus* (1987)
* *Huuto vapaudelle* (1987)
* *Chaplin* (1992)
 | Televisio* *Redcap* (1964–1966)
* *The Sweeney* (1975–1978)
* *Komisario Morse* (1987–2000)
* *Kavanagh QC* (1995–1999)
* *Lasinen elämä* (2001)
 |

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Paton, Maureen: Abigail Thaw: ’I Lost My Father – But What a Great Legacy He’s Left’ *The Daily Telegraph*.  10.1.2016. Lontoo:  Telegraph Media Group.  Arkistoitu 12.2.2017. Viitattu 2.12.2017. (englanniksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie
* Elonet

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Talladega Superspeedway** on moottoriurheilurata Talladegassa, Alabaman osavaltiossa Yhdysvalloissa, jota NASCAR -sarja käyttää kilparatanaan. Vuonna 1969 avatulla radalla on mittaa 4,28 kilometriä, ja radan nykyinen katsomokapasiteetti on 80 000 paikkaa.

Pitkien suorien myötä NASCAR-kilpailuissa autojen nopeuksia joudutaan mekaanisesti rajoittamaan. Kyseistä menetelmää käytetään Talladegan lisäksi nykyään ainoastaan Daytona International Speedwayllä, joka on toinen perinteinen ovaalirata.

Talladega Superspeedwayn yhteydessä sijaitsee ansioituneille kunniakuljettajille ja tiiviisti moottoriurheilun parissa työskennelleille henkilöille tarkoitettu International Motorsports Hall of Fame -kunniagalleriamuseo.

Lähteet
-------

1. ↑  BUILDING NASCAR'S BIGGEST & BADDEST TRACK *Talladega History*. Talladega Superspeedway.  Arkistoitu 2.7.2018. Viitattu 3.7.2018. (englanniksi)
2. ↑  International Motorsports Hall of Fame a Tradition Since 1983 *History*. International Motorports Hall of Fame.  Arkistoitu 2.7.2018. Viitattu 3.7.2018. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Talladega Superspeedway** Wikimedia Commonsissa

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.
Frederick Trump vuonna 1918.
**Frederick Trump** (alun perin **Friedrich Trump**; 14. maaliskuuta 1869 Kallstadt, Baijerin kuningaskunta – 27. toukokuuta 1918 Queens, New York, New York, Yhdysvallat) oli amerikansaksalainen liikemies. Kallstadtissa Baijerin kuningaskunnassa (nykyisessä Saksassa) syntynyt Trump muutti Yhdysvaltoihin 16-vuotiaana välttääkseen asepalveluksen, toimi jonkin aikaa parturina ja ansaitsi myöhemmin omaisuuden ylläpitämällä ravintoloita ja hotelleja. Myöhemmin Frederick Trump palasi Saksaan, jossa avioitui Elizabeth Christin kanssa, mutta menetti Saksan kansalaisuuden ja joutui palaamaan Yhdysvaltoihin.

Frederick Trump oli Fred ja John Trumpin isä ja Yhdysvaltain 45. presidentin Donald Trumpin isoisä. Hän oli sukua myös Henry Heinzille, ketsupistaan tunnetun H. J. Heinz Companyn perustajalle. Heinz oli Frederick Trumpin pikkuserkku; Heinzin isoäiti oli omaa sukua Trump.

Lähteet
-------

1. ↑  The New Yorker: The Ancestral German Home of the Trumps (englanniksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Israel
* Yhdysvallat
* Puola

 |

 |
**Pihlajasaaren kuulahylky** on Pihlajasaarten eteläpuolelle uponnut venäläinen ammusproomu.

Hylyn löysi 1950-luvulla helsinkiläinen urheilusukelluksen varhaisharrastaja Lauri Haapanen, joskin sen varsinaisen kartoituksen tekivät Ora Patoharju ja Erkki Koivusalo hapenkierrättimien avulla.

Hylyn tarkkaa alkuperää ei tunneta, mutta sen oletetaan olevan Krimin sodan aikaisen Helsingin pommituksen aikana paikalle uponnut venäläinen ammusproomu. 

Hylky on lähes kokonaan hiekkaan vajonnut ja se makaa 2–3 metrin syvyydessä. Itse hylystä tapaa vain muutamia kaaripuita ja yksittäisiä kylkilautoja hiukan kaivelemalla, mutta niiden joukosta on löytynyt runsaasti erilaatuisia niin täyteisiä kuin onttojakin tykinkuulia. 

Kesällä 2008 hylky on jo varsin hajonnut eikä kuulia enää löytynyt. Kohteena se on ollut kohtalaisen suosittu, koska se sijoittuu vallitsevalta tuulelta kohtalaisen suojaiseen lahteen. 

Lisäksi saarten koillispuolella on runsaasti niin putki- kuin levyruutiakin, jota sinne kumottiin suuria määriä Suomen itsenäistymisen jälkeen kun saarilla olleita varastoja tyhjennettiin vanhentuneesta tykkiruudista.

Lähteet
-------

* Hylyt.net: Pihlajasaaren hylky
* Kari Jokinen: Sukeltajan tie, luku **Hapesta paineilmaan**
**Frederick Lucian Hosmer** (16. lokakuuta 1840, Framingham, Massachusetts, Yhdysvallat - 7. kesäkuuta 1929 Berkeley, Kalifornia) oli yhdysvaltalainen unitaaripappi ja virsirunoilija.

Hosmer opiskeli Harvardin yliopistossa ja vuodesta 1861 Boltonissa, Massachusettsissa koulun rehtorina. Hän jatkoi opintojaan Harvard Divinity Schoolissa ja 1869 vihittiin uniaattikirkon papiksi, jossa hän myös opetti hymnologiaa ja toimi pappina eri puolilla Yhdysvaltoja. 

Hän on julkaissut virsiä ja lasten jumalanpalveluksia varten käsikirjan "*The Way of Life, a service book for Sunday Schools"* 1877. Hän osallistui myös kokoelman *"Unity Hymns and Carols"*, 1880, hänen virsiään on julkaistu kokoelmassa *"The Thought of God in Hymns and Poems*". Hän on kirjoittanut 56 virttä, joita on julkaistu englanninkielisissä virsikirjoissa.

Hänen vuonna 1894 kirjoittamansa virsi "O Lord of life, where’er they be safe in Your own eternity", joka ilmestyi "Chigaco Unit" -lehdessä, on Ruotsin kirkon virsikirjassa virsi 477 "Rakkaista tuomme kiitosta". Sen on Anders Frostensonin käännöksen pohjalta suomentanut Anna-Mari Kaskinen 1997.

Lähteet
-------

1. ↑  Frederick Lucian Hosmer *hymnology.hymnsam.co.uk*. Viitattu 8.3.2022. (englanniksi)
2. ↑  Frederick Lucian Hosmer *hymnary.org*. Viitattu 8.3.2022. (englanniksi)
3. ↑  O Lord of Life, Where'er They Be *hymnary.org*. Viitattu 8.3.2022. (englanniksi)
4. ↑  Per Olof Nisser, Inger Selander, Hans Bernskiöld: *Psalmernas väg Kommentaren till text och musik i Den svenska psalmboken*
Band 3 Psalmerna 421-651 Liturgiska sånger 652-700*, s. 165. Wessmans musikförlag AB Visby, 2019. ISBN 978-91-877-1068-1. (ruotsiksi)*


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Israel
* Yhdysvallat

 |

 |
**Frederick Suppe** (s. 22. helmikuuta 1940 Los Angeles, Kalifornia) on filosofian emeritusprofessori Marylandin yliopistossa. Hän on tehnyt merkittävää työtä tieteenfilosofiassa.

Hän väitteli filosofian tohtoriksi Michiganin yliopistossa, ja hänen erikoistumisalueensa ovat tieteenfilosofia, tietoteoria, metafysiikka ja filosofinen teologia.

Hänen merkittävät teoksensa tieteenfilosofian alueella ovat *The Structure of Scientific Theories* (1977) ja *The Semantic Conception of Theories and Scientific Realism* (1989).

Kritiikki eliminatiivista materialismia kohtaan
-----------------------------------------------

Suppe (1996: 294–295*tarvitaan parempi lähde*) kritisoi eliminatiiviselle materialismille ominaista pyrkimystä palauttaa koko todellisuus aineellisiin tekijöihin. Hän pitää sitä yhtenä ilmauksena tieteisuskosta. Eliminatiivisen materialismin puolesta esitetyt argumentit kertovat aina saman kertomuksen. Ne olettavat, että korkeammalle tasolle A kuuluvat asiaintilat, oliot, tapahtumat ja prosessit vastaavat jollakin tavalla alemman tason B asiaintiloja, olioita, tapahtumia ja prosesseja. Esimerkiksi ihmisen ajattelu on yhteydessä aivojen toimintaan.

Teokset
-------

* The meaning and use of models in mathematics and the exact sciences: a study in the structure of exact scientific theories. Thesis (PhD), University of Michigan, 1967
* The Structure of Scientific Theories, (Hrsg. F. Suppe) University of Illinois Press (1978). ISBN 0-252-00634-8
* The Semantic Conception of Theories and Scientific Realism (1989). ISBN 0-252-01605-X

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Alankomaat

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |