recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
García I Sánchez
**García I Sánchez** (joskus myös Garcia II Sanchez) (k. 970) oli Pamplonan eli Navarran kuningas vuosina 926–970.

García oli vain kuuden, kun hänen isänsä Sancho kuoli. Hän säilytti valtansa serkkunsa Abd ar-Rahman III:n tuella ja taisteli tämän rinnalla muita kristittyjä ruhtinaita vastaan. Avioliitto Aragonian perijättären Endregoton kanssa yhdisti Navarran ja Aragonian sadaksi vuodeksi. Hän myös osallistui sotaan Leónin kuningasta Ordoño III:ta sekä tämän seuraajaa vastaan, jolloin apuun rientänyt kalifi löi kristittyjen joukot ja pakotti ruhtinaat sopuun.

Perhe
-----

García II Sánchezin vanhemmat olivat Sancho I ja Toda, Córdoban kalifi Abd ar-Rahman III:n täti. Ensimmäisestä avioliitosta Aragonian kreivin Galindo II Aznarin tyttären kanssa syntyi kruununperijä Sancho II Garces ja toisesta avioliitosta Leónin Ramiro II:n tyttären Teresan kanssa tytär Urraca, joka nai Kastilian kreivi Fernan Gonzalezin tämän toisessa avioliitossa.

Lähteet
-------

* O´Callaghan, J.F.: *A history of Medieval Spain*. United Kingdom: Cornell University, 1975. ISBN 0-8014-0880-6. (englanniksi)

### Viitteet

1. ↑  O´Callaghan, s. 679
2. ↑  O´Callaghan, s. 122
3. ↑  O´Callaghan, s. 125
**Carl Johan Andersson** tai englantilaisittain **Charles John Andersson** (5. maaliskuuta 1828 Norra Råda, Ruotsi – 6. heinäkuuta 1867 Namibia) oli ruotsalainen tutkimusmatkailija, metsästäjä, kauppias ja harrastelijaluonnontieteilijä. Hän teki tutkimusmatkoja erityisesti Afrikan lounaisosissa ja kirjoitti Ngamijärvestä ja Okavangojoesta. Hän kävi myös kauppaa alueella.

Elämä
-----

Andersson syntyi Ruotsissa vuonna 1828. Hän oli tunnetun brittiläisen suurristanmetsästäjän Llewellyn Lloydin ja ruotsalaisen torpparin Brita Cajsa Andersdotter avioton lapsi. Lloyd muutti noin vuonna 1830 Vänersborg, johon nuori Carl Johan seurasi, kun hänen oli määrä aloittaa koulunkäyntinsä. Hänen isänsä opetti lisäksi hänelle eläintieteen perusteita.

Andersson muutti vuonna 1849 Englantiin. Hän tutusti siellä Jäämeren kävijöihin ja metsästäjiin ja kiinnostui matkasta Islantiin. Hän tutustui kuitenkin isänsä metsästyskaverin Hyde Parkerin kautta tutkimusmatkailija Francis Galtoniin, jonka mukana hän lähti luoteiseen Afrikkaan. Galtonin suunnitelmana oli päästä Ngamijärvelle, mutta tutkimusmatka epäonnistui. Galton palasi sen jälkeen Englantiin, mutta Andersson päätti silti jäädä Afrikkaan.

Andersson vietti muutaman vuoden Kapkaupungissa ja valmisteli omaa tutkimusmatkaansa Ngamijärvelle, minkä hän saavutti vuonna 1853. Hän kirjoitti molemmista tutkimusmatkoista kirjan, joka julkaistiin Lontoossa 1856 ja käännettiin ruotsiksi ja saksaksi. Palattuaan Etelä-Afrikkaan Andersson teki tutkimusmatkan Okavangojoelle. Siitä matkasta julkaistiin kirja vuonna 1861.

Andersson perusti 1860-luvun alussa kauppa-aseman Namibian keskiosiin, Otjimbingween. Hän liittoutui namojen kanssa suojellakseen liiketoimiaan alueella. Asema hiipui kuitenkin 1860-luvun puolivälissä. Seuraavaksi Andersson pyrki perustamaan kauppareitin Namibian pohjoisosista Portugalin Angolaan. Hän kuoli tutkimusmatkallaan lähellä Angolan rajaa vuonna 1867.

Lähteet
-------

1. 1 2  Carl Johan (Charles John) Andersson *Svenskt biografiskt lexikon*. Riksarkivet. Viitattu 18.11.2014. (ruotsiksi)
2. 1 2 3 4  Charles John Andersson Vänersborgs Museum.  Arkistoitu 29.11.2014. Viitattu 18.11.2014. (englanniksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Ruotsi
* Alankomaat

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Axel Georg Krogerus** (13. huhtikuuta 1814 Mäntyharju – 26. huhtikuuta 1876 Pietari) oli Venäjän keisarillisessa armeijassa palvellut suomalainen kenraaliluutnantti.

Krogeruksen vanhemmat olivat kappalainen Samuel Johan Krogerus ja Anna Lovisa Andersin ja puoliso vuodesta 1841 Katarina Heckel. Krogerus tuli oppilaaksi Haminan kadettikouluun 1829 ja määrättiin sieltä 1835 valmistuttuaan vänrikkinä palvelukseen ensin 19. tykistöprikaatiin ja sitten 1. kenttätykistöprikaatiin. Hänet ylennettiin aliluutnantiksi 1838. Pietarin sota-akatemian kurssin hän suoritti 1839–1841, minkä jälkeen hän palveli armeijan yleisesikunnassa. Luutnantiksi 1844 ylennettynä Krogerus määrättiin 2. jalkaväkiarmeijakunnan esikunnan vanhemmaksi adjutantiksi 1845, alikapteeniksi hänet ylennettiin 1845 ja kapteeniksi 1850. Seuraavana vuonna Krogerus siirrettiin vanhemmaksi adjutantiksi Kaukasian linjajoukkojen ja Mustanmeren sotajoukkojen ylipäällikön esikuntaan. Hänet ylennettiin everstiluutnantiksi 1854 ja hän osallistui Krimin sotaan 1854–1856. Everstiksi hän yleni sodan jälkeen 1856. Kaukasian sotajoukkojen oikean siiven esikuntapäälliköksi Krogerus nimitettiin 1858, mutta jo 1861 hänet siirrettiin Siperian erillisen armeijaosaston esikuntapäälliköksi ja ylennettiin samana vuonna kenraalimajuriksi. Vuosikymmenen lopulla Krogerus nimitettiin Venäjän armeijan sotasairaaloiden keskuskomitean jäseneksi, missä tehtävässä hän palveli aina kuolemaansa saakka. Kenraaliluutnantiksi hänet ylennettiin 1871.

Lähteet
-------

1. 1 2  Axel Georg Krogerus *Suomalaiset kenraalit ja amiraalit Venäjän sotavoimissa 1809–1917*. Biografiakeskus, Suomalaisen Kirjallisuuden Seura. (Viitattu 1.3.2020)


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Kenraalit ja amiraalit

 |

 |
**Garden City** on kaupunki Kansasin osavaltion länsiosassa Yhdysvalloissa. Kaupungin asukasluku oli 26 658. Kaupunki on Finneyn piirikunnan keskus, ja siellä sijaitsevat Garden City Community College kampusalueineen sekä *Lee Richardson Zoo*, joka on läntisen Kansasin suurin eläintarha.

Maantiede ja liikenne
---------------------

Yhdysvaltain tilastokeskuksen mukaan kaupungin pinta-ala on 22,1 km². 

Kahdella lentoyhtiöllä on päivittäisiä lentoja kaupungin lentokentälle, Garden City Regional Airportille. Kaupungin läpi kulkee myös rautatieyhtiö BNSF Railwayn ratalinja. Ratalinja on alun perin ollut osa Atchison Topeka & Santa Fe -yhtiön Chicagon ja Los Angelesin välistä rataa. Junaliikenne on vähäistä. Amtrakin *Southwest Chief* -henkilöjunat pysähtyvät Garden Cityn asemalla. Paikallista rautatien tavaraliikennettä hoitaa Pioneer Railcorpin omistama Garden City Western Railway.

Tilastotietoa
-------------

Viljapeltoja kastelujärjestelmineen Garden Cityn lähellä. Kuva-alan leveys on noin 16 kilometriä
Vuoden 2000 väestönlaskennan tietojen mukaan kaupungissa asuu 26 658 asukasta 9 338 taloudessa, joista perhetalouksia on 6 760. Väestötiheys on 1 287,8 asukasta/km² Kaupungissa on 9 907 asuntoa keskimääräisen asuntotiheyden ollessa 448,4 asuntoa/km².

68,8 % asukkaista on valkoihoisia, 1,49 % afroamerikkalaisia, 1,06 % alkuperäiskansoihin kuuluvia, 3.55 % aasialaisia, 0,09 % Tyynenmeren alueelta kotoisin olevia, 22,28 % muihin rotuihin kuuluvia, ja 2,73 % kahteen tai useampaan rotuun kuuluvia. 43,91 % väestöstä on sukujuuriltaan latinoita.

Kaupungin 9 338 taloudesta 43,1 % on sellaisia, joissa asuu ainakin yksi alle 18-vuotias. 56,4 % talouksista on aviopareja, 10,8 % naispuolisia yksinhuoltajia, ja 27,8 % ruokakunnista on sellaisia joiden jäsenet eivät kuulu samaan perheeseen. 22,1 % talouksista on yhden hengen ruokakuntia, ja 7,7 % talouksista asuu ainakin yksi yli 65-vuotias. Ruokakunnan keskimääräinen koko on 2,99 henkeä ja keskimääräinen perheen koko on 3,51 henkeä.

**Kaupungin ikäjakauma**

* 0−17: 32,6 %
* 18−24: 11,6 %
* 25−44: 31,0 %
* 45−64: 16,6 %
* 65 tai yli: 8,1 %

Väestön iän mediaani on 29 vuotta. Jokaista 100 naista kohti kaupungissa asuu 102,5 miestä.

Ruokakuntien tulojen mediaani on 37 752 USD, ja perheiden tulojen mediaani on 43 471 USD. Miesten tulojen mediaani on 29 343 USD, naisten tulojen mediaanin ollessa 21 247 USD. Keskimääräiset tulot asukasta kohden ovat 15 200 USD. Köyhyysrajan alapuolella elää 14,3% koko väestöstä sekä 9,9% perheistä. Koko väestöstä 17,7% alle 18-vuotiaista sekä 12,8% yli 65-vuotiaista elää köyhyysrajan alapuolella.

Lähteet
-------

1. ↑  Garden City city, Kansas U.S. Census Bureau. Viitattu 14.2.2017.

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Garden City (Kansas)**.
* Garden City History (englanniksi)
**Herman Onkimaa** (myös **Hermanonkimaa**) on kylä Mäntsälässä. Kylässä on noin 140 asukasta (2009). Herman Onkimaa sijaitsee Isojärven rannalla noin kymmenen kilometriä Mäntsälän kirkonkylästä etelään. Kylällä on myös toinen järvi, Pivajärvi.

Historia
--------

Tarinan mukaan kylän nimi tulisi kahdesta Isojärvelle tulleesta veljeksestä, joista Hermanni-niminen meni onkimaan Mäntsälän puolelle ja toinen Askolan puolelle, jossa hän onki puunhaarasta. Askolassa on Puhar-Onkimaa. Kylällä oli koulu vuosina 1957–1966. Rakennus on nykyään kurssikeskuksena. Lapset käyvät nykyisin koulua pääsääntöisesti Sääksjärvellä.

Väestö
------

Hermanonkimaan väestöstä (n. 140 asukasta) vuonna 2009 oli 0–19 vuotiaita 32 %, 20–44 vuotiaita 26 %, 45–64 vuotiaita 33 % ja yli 65–vuotiaita 9 %.

Politiikka
----------

Vaaleissa Hermanonkimaa kuuluu Nummisten äänestysalueeseen, jolla suurimmat kannatetut puolueet kunnallisvaaleissa 2021 olivat keskusta (27,1 %) ja perussuomalaiset (22,5 %) sekä eduskuntavaaleissa 2019 perussuomalaiset (28,1 %) ja keskusta (19,5 %).

Etäisyyksiä
-----------

Pornaisiin on kymmenen kilometriä, Porvooseen 35 ja Helsinkiin 50 kilometriä.

Lähteet
-------

1. ↑  Korhonen, Ritva: *Alastarolla Ylistarossa. Suomen asutusnimet ja niiden taivutus*, s. 64. Helsinki: Kotimaisten kielten tutkimuskeskus, 1990. ISBN 951-9475-72-9.
2. 1 2  Mäntsälän kotiseutupolut (PDF) (Sivu 29)  2007. Mäntsälä-Seura. Viitattu 21.1.2016.
3. 1 2  Herman Onkimaa  6.3.2012. Mäntsälän kunta.  Arkistoitu 25.1.2016. Viitattu 21.1.2016.
4. ↑  Mäntsälän kotiseutupolut: Numminen ja Herman Onkimaa *www.mantsalaseura.fi*. Viitattu 24.8.2021.
5. ↑  Herman onkimaa - Mäntsälän kunta *www.mantsala.fi*.  Arkistoitu 24.8.2021. Viitattu 24.8.2021.
6. ↑  Yle - Tulospalvelu - Numminen - Mäntsälä - Uudenmaan vaalipiiri [004 - Kuntavaalit 2021 - Yle.fi] *vaalit.yle.fi*. Viitattu 24.8.2021.
**Garbakoïra** on maalaiskunta ja sen keskuskylä Timbuktun alueen Dirén piirissä Malissa. Se sijaitsee Nigerjoen varrella 35 kilometriä Diréstä koilliseen. Kunnassa on 4 300 asukasta (vuonna 2009).

Garbakoïran kunnan pinta-ala on arviolta 198 neliökilometriä. Se rajoittuu idässä Dirén piirin Danghan, etelässä Tinguereguifin, lännessä Goundamin piirin Douékirén ja pohjoisessa Timbuktun piirin Alafian kuntiin. Seutu kuuluu Saharan ja Sahelin siirtymäalueeseen. Sen läpi virtaa Nigerin haarajoki Farabongo ja joukko vadeja.

Kuntaan kuuluu kymmenen kylää ja yksi paimentolaisryhmä. Asukkaat ovat etupäässä songhaita. Lisäksi on fulbeja, bozoja ja belloja. Vallitseva uskonto on islam.

Paikallisia elinkeinoja ovat maanviljely, karjanhoito, kalastus, käsityöammatit ja kaupankäynti. Tärkeimmät viljelykasvit ovat riisi, vehnä, durra ja hirssi. Myyntiin kasvatetaan tupakkaa, sipulia, bataattia ja maniokkia. Kotieläimiä ovat naudat, vuohet, lampaat, aasit ja hevoset.

Garbakoïrasta on kuivana aikana tieyhteydet Diréen, Bourem Sidi Amariin ja Danghaan. Tulvakausina ainoa liikenneväline on vene. Palveluihin kuuluu neljä alakoulua ja terveyskeskus.

Lähteet
-------

1. ↑  Resultats Provisoires RGPH 2009 (Région de Tombouctou) *instat.gov.ml*.  Arkistoitu 22.7.2011. Viitattu 7.9.2014. (ranskaksi)
2. 1 2  Schéma Directeur de Lutte Contre l’Ensablement dans le Nord du Mali (6ème et 7ème Régions): Monographie de la Commune de Garbakoïra *environnement.gov.ml*.  2004.  Arkistoitu 7.9.2014. Viitattu 7.9.2014. (ranskaksi)
3. 1 2 3  Plan de Securite Alimentaire: Commune Rurale de Garbakoira 2006–2010 *fsg.afre.msu.edu*. Viitattu 7.9.2014. (ranskaksi)[vanhentunut linkki]
**Christel Goltz** (8. heinäkuuta 1912 Dortmund – 14./15. marraskuuta 2008 Baden bei Wien) oli saksalainen oopperalaulaja, äänialaltaan sopraano.

Goltz aloitti teini-ikäisenä pianonsoiton, laulun ja tanssin opiskelun Münchenissä. Hän aloitti uransa 1930-luvulla esiintymisillä Fürthissä ja Plauenissa. Ensimmäisen esiintymisensä Dresdenin Semperoperissa Goltz teki Reizan roolissa Carl Maria von Weberin oopperassa *Oberon*. Semperoperin esiintyjiin hän kuului vuoteen 1950. Hän liittyi myös Berliinin valtionoopperan ja Städtische Operin esiintyjiin vuonna 1947.

Goltz liittyi vuonna 1950 Wienin valtionoopperaan, jossa teki esiintymisiä 28:ssä eri roolissa, kunnes jäi eläkkeelle vuonna 1970. Hän esiintyi myös esimerkiksi Covent Gardenissa, Salzburger Festspielessä, La Scalassa, Metropolitan-oopperassa ja Teatro Colónissa. Goltz saavutti mainetta etenkin *Salomen* ja *Elektran* nimiroolien tulkitsijana sekä Marien roolissa *Wozzeckissa*. Hän levytti *Salomen* kolmesti (1950, 1954, 1963) ja osallistui *Wozzeckin* Britannian-ensiesitykseen näyttämöllä Erich Kleiberin johdolla. Goltz lauloi myös Carl Orffin *Antigonaen* ja Rolf Liebermannin *Penelopen* kantaesityksissä.

Goltz oli kuolemaansa saakka kunniajäsenenä Dresdenin Semperoperissa, jonka tukijärjestö aloitti vuonna 1992 Christel Goltz -palkinnon myöntämisen.

Lähteet
-------

1. ↑  Christel Goltz AllMusic
2. 1 2 3  Kammersängerin Christel Goltz gestorben NMZ
3. 1 2  Gestorben: Christel Goltz (Arkistoitu – Internet Archive) Spiegel
4. 1 2 3  Christel Goltz Naxos


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
	+ 2
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Belgia
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Puola

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Henkilöt | 
* BMLO
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* RISM
* IdRef

 |

 |
**Extreme folk** on yksi folkmusiikin tyylilajeista. Tyylilajiin kuuluu folkmusiikille tyypillinen melodisuus, akustiset tai kansanperinteestä tunnetut soittimet, sekä erilaisten kansanperinteiden inspiroima harmonisuus, rytmi ja tunnelma. Lisäksi extreme folkille on luonteenomaista musiikin äärimmäisyys. Kappaleissa on usein korkea tai äärimmäisen korkea tempo, kappalerakenne voi olla progressiivinen, yllätyksellinen ja outo, musiikissa voi olla aggressiivisia tai punk- ja hevimusiikille tyypillisiä piirteitä, tai musiikkiin on lisätty folkille epätyypillisiä soittimia ja soundeja. 
Extreme folk usein myös lainaa vaikutteita useista eri genreistä, ja on usein gernejen äärirajoja koettelevaa. Tyypillisiä extreme folkin saamia vaikutteita ovat ska-, reggae-, balkan-, klezmer-, lähi-idän-, jazz-, punk- ja metallimusiikki. Myös psykedeelinen, elektroninen tai rapmusiikki voivat olla mukana extreme folkissa. 

Koska extreme folk kuvastaa hyvin monenlaista äärimmäistä folkmusiikkia, ei se ole tarkasti määriteltävissä tiettyihin yhtyeisiin. Mr. Bungle -yhtyeen kappale *Ars Moriendi* on laskettavissa extreme folkiksi. Suomessa extreme folkiksi voisi luonnehtia folk-jazz-punk-yhtyettä Alamaailman vasarat sekä ska-rap-balkan-yhtyettä St. Rasta.

Folkmusiikin alkuperäisyyttä korostava ja promotoiva organisaatio XFS Music määrittelee extreme folkin "tavallisen, yleisen ja odotetun ylittämiseksi", mutta tarkoittaa tällä alkuperäisen folkmusiikin ihannointia ja on siksi eroteltava genrenimityksestä extreme folk.

Extreme folkia ei sovi sekoittaa metallimusiikin genreen extreme folk metal.

Lähteet
-------

*
Christabel Pankhurst vuonna 1912.
**Christabel Harriette Pankhurst** (22. syyskuuta 1880 Manchester, Britannia – 13. helmikuuta 1958 Los Angeles, Yhdysvallat) oli englantilainen suffragetti, joka vuonna 1936 sai brittiläisen imperiumin ritarikunnan ritarikomentajan arvon.

Christabel Pankhurst oli asianajaja Richard Pankhurstin ja suffragetti Emmeline Pankhurstin tytär. Yhdessä äitinsä ja muutaman muun naisasialiikkeen jäsenen kanssa hän vuonna 1903 perusti Women’s Social and Political Unionin (WSPU), naisten sosiaalisen ja poliittisen liiton. Pankhurst tuli kuuluisaksi lukuisista pidätyksistään. Ensimmäisen kerran hänet pidätettiin vuonna 1905 sen jälkeen, kun hän oli häirinnyt liberaalipuolueen kokousta vaatimalla huutaen naisten äänioikeutta. Pankhurst pidätettiin ja tuomittiin sakkoihin. Koska hän kieltäytyi maksamasta, hänet vangittiin. 

Vuotta myöhemmin Pankhurst valmistui asianajajaksi Manchesterin yliopistosta ja muutti Lontooseen työskennelläkseen WSPU:n sihteerinä. Toisen kerran hänet pidätettiin häiriköinnistä vuonna 1907 parlamenttitalon edustalla, ja kolmannen kerran hänet pidätettiin kaksi vuotta myöhemmin Lontoon Bow Streetillä. Vuosina 1912–1913 Pankhurst asui Ranskan Pariisissa välttääkseen Englannissa voimaan astuneen niin kutsutun kissa ja hiiri -säädöksen, jonka mukaan syömälakkoon ruvenneita vankeja oli lupa pakkosyöttää. Säädöksen oli tarkoitus olla vastaisku suffrageteille, jotka vankilassa ollessaan usein harjoittivat syömälakkoa ja jotka siten oli pakko vapauttaa. Ensimmäisen maailmansodan puhjettua Pankhurst joutui palaamaan takaisin kotimaahansa, missä hänet jälleen kerran pidätettiin ja tuomittiin kolmeksi vuodeksi vankeuteen. Hän kärsi tuomiostaan vain 30 päivää, sillä huolimatta uudesta säädöksestä hänet vapautettiin syömälakkonsa takia.

Ensimmäisen maailmansodan jälkeen osa naisista sai äänioikeuden. Pankhurst toimi vuoden 1918 vaalien Naisten puolueen ehdokkaana. Hän hävisi 775 äänellä Työväenpuolueen ehdokkaalle John Davisonille. Pian Pankhurst muutti Yhdysvaltoihin, missä hän alkoi toimia evankelistana. Vuonna 1936 hän sai brittiläisen imperiumin ritarikunnan ritarikomentajan arvon ja oikeuden käyttää arvonimeä *dame*. Pankhurst kuoli Kalifornian Los Angelesissa 77-vuotiaana vuonna 1958, ja hänet haudattiin Santa Monicaan.

Hänen sisarensa oli aktivisti Sylvia Pankhurst.

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Christabel Pankhurst**.
* Christabel Pankhurst Spartacus Educational (englanniksi)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Ruotsi
* Tšekki
* Alankomaat
* Puola
* Vatikaani

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**Axel Kuffschinoff** (17. joulukuuta 1896 Turku – 26. tammikuuta 1977) oli suomalainen pika- ja keskimatkojen juoksija sekä ahvenanmaalainen poliitikko. Kuffschinoff voitti 100–800 metrin juoksumatkoilla vuosina 1917–1920 kolme Suomen mestaruutta ja kaikkiaan 11 henkilökohtaista SM-mitalia. Hän oli pitkäaikainen Maarianhaminan pormestari.

Axel Kuffschinoffin isä oli turkulainen talonomistaja Nikolai Kuffschinoff.

Urheilu-ura
-----------

Kuffschinoff voitti 100 metrin juoksun Suomen mestaruuden vuonna 1917 ajalla 11,3 ja 800 metrin Suomen mestaruudet vuosina 1919–1920. Hän voitti myös 100 metrillä hopeaa vuosina 1916 ja 1918, 200 metrillä pronssia 1917 ja 1918, 400 metrillä hopeaa 1917 ja 1918 sekä pronssia 1919 ja 800 metrillä hopeaa vuonna 1918. Sekä 100 että 800 metrin Suomen mestaruuteen on Kuffschinoffin ohella pystynyt vain Erik Wilén.

Turussa 26. syyskuuta 1920 Kuffschinoff juoksi 300 metriä maailmanennätysaikaan 35,8. Se on ainoa suomalaisen miehen ulkoradoilla juoksema pikajuoksumatkojen maailmanennätys. Seuraavana vuonna Charles Paddock paransi ennätyksen aikaan 33,2. Kuffschinoff juoksi Helsingissä 15. syyskuuta 1917 400 metrin Suomen ennätyksen 51,0. 

Seuratasolla Kuffschinoff edusti turkulaisia ÅIFK Friidrottia ja ÅboAIK:ta. Hän lopetti juoksu-uransa vuonna 1925 Maarianhaminassa käytyyn 100 metrin juoksuun.

Virkaura
--------

Kuffschinoff kirjoitti ylioppilaaksi vuonna 1915, suoritti oikeustutkinnon vuonna 1920 ja sai varatuomarin arvon 1923. Hän työskenteli asianajajana Maarianhaminassa vuodesta 1921 ja toimi Maarianhaminan pormestarina vuosina 1928–1966. Lisäksi hän oli Ahvenanmaan maakuntapäivien sihteeri vuosina 1923–1967 ja Maarianhaminan kaupunginvaltuuston sihteeri vuosina 1924–1927 sekä 1932–1943. Kuffschinoff oli myös Suomen Punaisen Ristin Ahvenanmaan-piirin sekä Juridiska föreningen i Finlandin Ahvenanmaan-osaston puheenjohtaja.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Axel Kuffschinoff Tilastopaja (vaatii kirjautumisen, maksullinen palvelu). Viitattu 2.11.2021.
2. 1 2 3  *Vem och vad? 1975*, s. 772. Schildt, Helsinki 1974.
3. ↑  *Vem och vad? 1980*, s. 772. Schildt, Helsinki 1979.
4. ↑  Axel Kuffschinoff (arkistoitu versio) Varaslahto.net.  Arkistoitu 2.5.2013. Viitattu 3.9.2012.
5. ↑  Christina Remmer: *Mariehamns stads historia 1961-1986*, s. 143. Mariehamns stad, 1999. Teoksen verkkoversio (viitattu 3.9.2012). [vanhentunut linkki]
Dmitrijevin vaakuna vuodelta 1780.
**Dmitrijev-Lgovski** (ven. Дми́триев-Льго́вский) on kaupunki Kurskin alueella Venäjällä. Se sijaitsee Keski-Venäjän ylängön lounaisreunalla Dneprin sivujoen Svapan rannalla 120 kilometriä Kurskista luoteeseen. Kaupunki on Dmitrijevin piirin keskus. Sen kautta kulkee Brjanskin ja Lgovin välinen rautatie (Dmitrijev-Lgovskin asema) sekä Moskovan ja Kiovan välinen M3-valtatie. Asukkaita on 7 900 (vuonna 2008).

Dmitrijevin rautatieasema vuonna 1901.
Paikalla sijanneesta Dmitrijevskojen kylästä tuli 1779 Kurskin lääniin kuulunut Dmitrijevin kihlakuntakaupunki, josta myöhemmin käytettiin nimiä Dmitrijev-na-Svape ja Dmitrosvapsk erotuksena Orjolin läänin Dmitrovskista. Toisen maailmansodan aikana se oli saksalaisten miehittämä. Nykyisen nimensä kaupunki sai sodan aikana. Paikallisesti käytetty nimitys lienee kuitenkin *Dmitrijev*. Nykyään Dmitrijev-Lgovskissa on muun muassa konepaja ja elintarviketeollisuutta.

Lähteet
-------

1. ↑  *Goroda Rossii: entsiklopedija*, s. 121. Moskva: Bolšaja Rossijskaja Entsiklopedija, 1994. ISBN 5-85270-026-6.
2. ↑  Dmitrijeville omistettu sivusto (Sivun mukaan kaupungin nimi on Dmitrijev, rautatieaseman Dmitrijev-Lgovski.) *dmitrievcity.narod.ru*. Viitattu 8.1.2009. (venäjäksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Dmitrijevin piiri Kurskin alueen sivustolla (Arkistoitu – Internet Archive) (venäjäksi)
* Dmitrijevin kaupungille omistettu sivusto (venäjäksi)
**Peretjos** (ven. Перетёс) on järvi Luoteis-Venäjällä Pihkovan alueen Porhovin piirissä.

Maantietoa
----------

Järvi on 1,25 kilometriä pitkä, 0,6 kilometriä leveä ja sen pinta-ala on 60 hehtaaria. Se sijaitsee Sudomskajan ylängöllä. Sen ympäristö on metsämaata, jonka seassa on joitakin metsittyviä peltopalstoja. Järven laskuoja lähtee sen luoteispäästä kohti pohjoista. Järven luoteisrannasta alkaa muutaman talon Muhin kylän (Мухи) alue.

Vesistösuhteita
---------------

Peretjos sijaitsee Listvenkan valuma-alueella, joka on osa Tšerjohan valuma-aluetta. Tšerjoha on puolestaan Velikajan sivujoki ja kuuluu Velikajan valuma-alueeseen, joka on Narvanjoen vesistöalueen eteläisin osa. Velikaja laskee Peipsijärveen, mistä Narvanjoki jatkaa pohjoiseen päin ja laskee lopuksi Itämerellä Suomenlahteen. Listvenka saa alkunsa Tšernojeesta (Черное) ja virtaa alas Peretjoksen vierestä. Peretjoksen laskuoja yhtyy pian tämän jälkeen Listvenkaan.

Huomautuksia
------------

1. 1 2 3 4  Kohteen pituus, leveys ja ympäristön kasvillisuus sekä asutus on tarkistettu Google Earth-karttapalvelusta käyttäen järven koordinaatteja.
2. 1 2 3  Teksti on osittain käännös venäjänkielisestä artikkelista ru:0, jonka tiedot on vielä tarkistamatta muista lähteistä.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Peretjos (*textual.ru*) *Venäjän valtion vesistötietokanta*. Viitattu 27.11.2019. (venäjäksi)
2. 1 2  Neuvostoajan kartta: O-35-Д, Псков (Pihkova), 1:200 000
**Dmitri Dmitrijevitš Šepelev** (ven. Дмитрий Дмитриевич Шепелев; 1771–1841) oli venäläinen kenraaliluutnantti.

Šepelev syntyi venäläiseen säätyläisperheeseen vuonna 1771. Hänet värvättiin sotapalvelukseen vuonna 1782, ja hän pääsi kersantiksi Preobrazhenskyn henkivartiorykmenttiin. Vuonna 1792 hänet ylennettiin praporschiksi ja vuotta myöhemmin toiseksi majuriksi. Samalla hänet siirrettiin Mariupolskyn Light Horse -rykmenttiin. Vuonna 1794 Šepelev pääsi ensimmäistä kertaa taisteluihin, kun hän Puolassa Varsovan esikaupunkialueella johti Nizovskyn jalkaväkirykmenttiä puolalaisia vastaan. Šepelev haavoittui taistelussa vakavasti. Šepelev taisteli Venäjän sotajoukoissa Sveitsissä vuonna 1799. Siellä hän sai everstinarvon.

Vuonna 1805 Šepelev taisteli Ranskaa vastaan ja otti osaa myös 2. joulukuuta käytyyn Austerlitzin taisteluun. Jälleen seuraavana vuonna Šepelev taisteli muun muassa Ranskaa vastaan. Šepelev ylennettiin kenraalimajuriksi 24. toukokuuta 1807. Vuosina 1808–1809 Venäjän keisarikunta kävi Ruotsia vastaan Suomen sodan, johon Šepelev otti osaa. Vuonna 1810 hän jäi eläkkeelle, mutta palasi armeijaan jälleen heinäkuussa 1812, kun venäläiset olivat perääntymässä Tarutinosta ja Borodinosta. Šepelev otti osaa myös Krasnyin ja Malojaroslavetsin taisteluihin. Joulukuussa 1812 Königsbergin (nyk. Kaliningrad) valtauksen jälkeen Šepelev ylennettiin kenraaliluutnantiksi. Vuonna 1813 Šepelev osallistui Hampurin piiritykseen.

Šepelev jäi 2. huhtikuuta 1816 terveydellisiin syihin vedoten eläkkeelle, mutta palasi jälleen vuonna 1826 armeijaan. Hän kuoli vuonna 1841.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Dmitry Dmitrievich Shepelev 100megsfree4.com/rusgeneral.  Arkistoitu 23.2.2009. Viitattu 21.3.2009. (englanniksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa

 |

 |
Florin Niță Sparta Prahan peliasussa toukokuussa 2018.
**Florin Constantin Niță** (s. 3. heinäkuuta 1987 Bukarest) on romanialainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan maalivahti. Hän edustaa tšekkiläistä Sparta Prahaa. Hän on pelannut Romanian maajoukkueessa vuodesta 2017.

Niță edusti kotimaansa pääsarjassa Concordia Chiajnaa ja FCSB:tä (entinen Steaua Bukarest). Hän oli Steauassa pääasiassa varamaalivahtina joukkueen voittaessa Romanian-mestaruuden vuosina 2014 ja 2015. Steauan voittaessa Romanian Cupin vuonna 2015 Niță pelasi vain loppuottelun. Kaudella 2015–2016 hän nousi joukkueen ykkösmaalivahdiksi. Hän siirtyi tšekkiseura Sparta Prahaan tammikuussa 2018 ja voitti Tšekin Cupin vuonna 2020 mutta pelasi tuolloin vain kaksi ottelua alkukierroksilla. Spartassa hän oli ykkösmaalivahti kaudella 2020–2021 ja seuraavan kauden alkupuoliskon mutta jäi sitten jälleen varamaalivahdiksi.

Niță pelasi Romanian maajoukkueessa ensimmäisen kerran marraskuussa 2017 ystävyysottelussa Turkkia vastaan. Maaliskuusta 2021 alkaen hän on ollut maajoukkueen ykkösmaalivahti. Hän on pelannut elokuun 2022 loppuun mennessä 19 maaottelua.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Florin Niță Transfermarkt-sivustolla (englanniksi)
Kaarle V:n lyöttämiä floriineja 1500-luvun Itävallan Alankomaista.
**Floriini** on ollut useiden eurooppalaisten rahayksiköiden nimitys. Rahat on yleensä lyöty kullasta. Rahayksiköstä on käytetty yleisimmin lyhenteitä fl tai ƒ joko yksikölle *floren* tai *florenus*.

Tunnettu floriini lyötiin rahaksi Firenzessä Toscanassa 1200-luvulla, ja tällöin raha tunnettiin nimellä *florenus*. Tätä rahayksikköä käytettiin laajasti eri puolilla Eurooppaa. Rahayksikön latinankielinen nimi tulee fleur de lys -liljasta, joka on puolestaan Firenzen kaupungin symboli ja koristi lyötyjä rahoja. 

Näitä Firenzen kaupunkivaltion lyömiä rahoja on myöhemmin käytetty esikuvina kansallisvaltioiden rahanlyönnissä. Usein floriinista ovat eri kansallisvaltiot käyttäneet nimitystä gulden ja guilder, kuitenkin usein näissäkin rahoissa on käytetty symbolina Firenzen fleur de lys -liljaa.

Katso myös
----------

* Aruban floriini
* Floriini (Iso-Britannia)

Lähteet
-------

1. ↑  Lyhenneluettelo, Kotus

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Floriini** Wikimedia Commonsissa
**Anton Ondruš** (s. 27. maaliskuuta 1950 Solčany) on Tšekkoslovakiaa edustanut slovakialainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan puolustaja. Hän oli Tšekkoslovakian maajoukkueen kapteenina voittamassa Euroopan-mestaruutta vuonna 1976.

Ondruš edusti kotimaassaan Slovan Bratislavaa ja välillä vuonna 1978 Banská Bystricaa. Hän voitti Tšekkoslovakian mestaruuden vuosina 1974 ja 1975. Pelaajauransa lopulla hän edusti Belgiassa Club Bruggea, Ranskassa Thononia ja Sveitsissä Bieliä.

Ondruš pelasi Tšekkoslovakian maajoukkueessa 58 maaottelua, joissa hän teki yhdeksän maalia. Ensimmäisen maaottelunsa hän pelasi vuonna 1974 ja viimeisen vuonna 1980. Hän pelasi EM-kilpailuissa 1976 ja 1980. Tšekkoslovakia voitti vuonna 1976 Euroopan-mestaruuden kukistettuaan loppuottelussa Länsi-Saksan rangaistuspotkukilpailussa, jossa Ondruš teki joukkueensa kolmannen maalin. Välierässä Alankomaita vastaan Ondruš teki joukkueensa ensimmäisen maalin mutta ottelu meni jatkoajalle Alankomaiden tasoitettua Ondrušin omalla maalilla. Ondruš valittiin EM-turnauksen tähdistöjoukkueeseen. Vuoden 1980 EM-kilpailuissa Ondruš pelasi Tšekkoslovakian kaikki neljä ottelua joukkueen saavuttaessa pronssia.

Ondruš toimi Ranskassa pelatessaan kaudella 1986–1987 myös Thononin valmentajana. Myöhemmin hän on toiminut Slovan Bratislavan puheenjohtajana.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Anton Ondruš Transfermarkt-sivustolla (englanniksi)
2. 1 2  EURO 1976: all you need to know  30.4.2020. UEFA. Viitattu 13.5.2021. (englanniksi)
3. ↑  West Germany captain Franz Beckenbauer (l) and Anton Ondrus, Czechoslovakia captain (r) with Referee Sergio Gonella (c) *Alamy*. Viitattu 13.5.2021. (englanniksi)
4. ↑  Mamrud, Roberto: Czechoslovakia/Czech Republic - Record International Players  18.2.2021. RSSSF. Viitattu 13.5.2021. (englanniksi)
5. ↑  Stokkermans, Karel & Tabeira, Martín: European Championship 1976  20.6.2013. RSSSF. Viitattu 13.5.2021. (englanniksi)
6. ↑  Anton Ondrus Transfermarkt. Viitattu 13.5.2021. (englanniksi)

  

Tšekkoslovakian joukkue – Jalkapallon EM-kilpailut 1976
1 Viktor |
2 Dobiaš |
3 Čapkovič |
4 Ondruš |
5 Pivarník |
6 Jurkemik |
7 Panenka |
8 Móder |
9 Pollák |
10 Masný |
11 Nehoda |
12 Gögh |
13 Barmoš |
14 Biroš |
15 Herda |
16 Veselý |
17 Švehlík |
18 Galis |
19 Petráš |
20 Štambachr |
21 Bičovský |
22 Vencel |
Valmentaja Ježek

Tšekkoslovakian joukkue – Jalkapallon EM-kilpailut 1980
1 Netolička |
2 Barmoš |
3 Jurkemik |
4 Ondruš |
5 Gögh |
6 Štambachr |
7 Kozák |
8 Panenka |
9 Gajdůšek |
10 Masný |
11 Nehoda |
12 Vojáček |
13 Lička |
14 Fiala |
15 Vízek |
16 Rott |
17 Pollák |
18 Berger |
19 Dobiaš |
20 Němec |
21 Seman |
22 Keketi |
Valmentaja Vengloš



|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa | 
* VIAF

 |

 |
Anton Adolf Salakari.
**Anton Adolf Salakari** (oik. **Lagerström**, 11. huhtikuuta 1859 – 2. tammikuuta 1917) oli suomalainen työväenliikkeen aktiivi ja sosialidemokraatti. Varsinaiselta ammatiltaan hän oli muurari, mutta Salakari toimi myös Tampereen työnvälitystoimiston ensimmäisenä johtajana. Vuoden 1905 suurlakon aikana hänet valittiin Tampereen suurlakkokomitean puheenjohtajaksi.

Elämä
-----

Tampereen Ulkotyöväenyhdistyksen jäseniin kuulunut Salakari oli vuonna 1898 perustamassa *Kansan Lehteä* julkaissutta Tampereen Työväen Sanomalehti Osakeyhtiötä. Hän kuului sen suurimpiin osakkaisiin yhdessä toimittaja Kaarlo Sandelinin (myöh. Salmela) sekä Akusti Vuorelan kanssa. Maaliskuussa 1904 Tampereen kaupunginvaltuusto nimitti Salakarin vastaperustetun Tampereen kunnallisen työnvälitystoimiston johtajaksi ja hän toimi aluksi myös sen ainoana työntekijänä.

Tampereen kaupunginvaltuustoon Salakari valittiin ensimmäisen kerran vuoden 1901 kunnallisvaaleissa. Hän oli Suomen Työväenpuolueen ehdokkaana, vaikka äänestikin itse Suomalaisen puolueen listaa, josta vaalien jälkeen sai ankaraa kritiikkiä *Kansan Lehteen* kirjoittaneelta Yrjö Mäkeliniltä. Vuoden 1905 valtiopäivämiesvaaleissa Salakari oli työväenpuolueen ja nuorsuomalaisten yhteislistan ehdokkaana, mutta ei tullut valituksi. Loka–marraskuussa 1905 Salakari toimi Tampereen suurlakkokomitean puheenjohtajana ja hän oli myös yksi kuuluisan *Punaisen julistuksen* allekirjoittajista. Lakon päättymisen jälkeen Salakari osallistui marraskuun lopussa 1905 Tampereella järjestettyyn SDP:n ylimääräiseen puoluekokoukseen.

Tammikuussa 1917 57-vuotiaana kuollut Salakari on haudattu Tampereelle Kalevankankaan hautausmaalle.

Lähteet
-------

1. 1 2  Anton Adolf Salakari Billion Graves. Viitattu 16.11.2015.
2. 1 2  Tampereen Työväen Sanomalehti Oy Pörssitieto. Viitattu 27.1.2018.
3. 1 2  Jaakkola, Jouko: Suurlakko 1905 Tampereella päivästä päivään Koskesta voimaa. Viitattu 31.3.2020.
4. ↑  Oksanen, Mirjam: Julkista työnvälitystä jo 110 vuotta Tampereella.  *Kenttäväki*, 2014, nro 3. Artikkelin verkkoversio. Viitattu 16.11.2015. [vanhentunut linkki]
5. 1 2  Tanna, Sanni: *Kisällistä työväen herättäjäksi – Yrjö Mäkelinin Tampereen aika nuoruusvuosista suurlakkoon*, s. 39–41, 50–52. Tampere: Tampereen yliopiston Historiatieteen ja filosofian laitos, 2008. Teoksen verkkoversio.
Cezar esittämässä kappalettaan *It's My Life* Euroviisuissa
**Florin Cezar Ouatu** (eli **Cezar**; s. 18. helmikuuta 1980 Ploieşti) on romanialainen oopperalaulaja ja pianisti. Hän on ääneltään kontratenori. Cezar on esiintynyt muun muassa Andrea Bocellin kanssa. Hänet valittiin edustamaan Romaniaa vuoden 2013 Eurovision laulukilpailuun Malmöhön kappaleella *It's My Life*. Cezar selviytyi finaaliin, jossa hän sijoittui 65 pisteellään sijalle 13 Tanskan voittaessa kilpailun. Hän on ollut aktiivinen vuodesta 2004. Cezar laulaa oopperan lisäksi myös muun muassa jazzia ja popia.

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* IdRef

 |

 |

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.
**Cadillac XLR** on Cadillacin valmistama luksusluokan roadster, joka tuli myyntiin vuonna 2004, XLR nimi tulee sanoista *Extra Luxury Roadster* ja se valmistetaan Kentuckyn Bowlingissa. Auto perustuu samaan Y-alustaan Chevrolet Corvetten kanssa, mutta moottorina on Cadillacin Northstar. XLR:n muotoilu on kulmikkaan ja pyöreän sekoitusta ja siinä on sähköisesti sisään taittuva alumiininen kovakatto. XLR esiteltiin vuoden 2003 Detroitin autonäyttelyssä ja tuli tuotantoon seuraavana vuonna, ennen tuotannon aloittamista auto kulki autonäyttelyissä nimellä Evoq. Auto ei ole myynyt odotusten mukaisesti, vaan sitä on mennyt kaupaksi alle 6 000 kappaletta vuodessa. XLR sai North American Car of The Year -palkinnon vuonna 2004.

XLR:n valmistus lopetettiin 2009.

Varustelu
---------

XLR on suunniteltu sekä urheilulliseksi että luksusautoksi joten siinä lämmitetyksellä ja viilennyksellä varustetut nahkapenkit, puusisusta, 18" alumiinivanteet ja sivuturvatyynyt. Navigaatio, äänentoistojärjestelmä ja DVD-soitin toimivat kaikki 7" kojelaudassa olevan näytön kautta ja vakiovarusteena on myös avaimeton pääsy. Kojelautanäytön kautta pääsee myös Internetiin.

Marraskuussa 2006 Cadillac esitteli XLR-, STS- ja DTS-malleistaan **Platinum**-erikoisversiot. Kyseessä on rajoitettu erä autoja, jotka on varusteltu normaalimallia ylellisemmin. Cadillacilla on jo vuosina 2004–2006 ollut markkinoilla Cadillac Escalade ESV Platinum -malli. XLR-mallin Platinum-varustukseen kuuluu mm. 18-tuumaiset vanteet ja aikaisempaa kirkkaampi krominen jäähdyttäjänsäleikkö ja ainutlaatuinen nestemäisen ametistin värinen sisustus. Sisustuksessa on käytetty paljon aitoa nahkaa ja Alcantaraa. Markkinoille auto tulee keväällä 2007.

Kehitys
-------

Vuonna 2005 esiteltiin New Yorkin autonäyttelyssä tehokkaampi **XLR-V**-versio, jossa on 4,4 litran mekaanisesti ahdettu V8-moottori, muita eroja perusmallii on kuusivaihteinen automaattivaihteisto, isommat jarrut Z51 Corvettesta ja 19" vanteet.

Moottorit
---------

* **4.6** (Northstar) - 235 kW (320 hv)
* **XLR-V** (4400 cm3) (Northstar SC) - 443 hv, 561 Nm

 *Tämä artikkeli tai sen osa perustuu Autowikin artikkeliin, ja siitä saattavat puuttua lähdemerkinnät tai lähdemerkinnät tarvitsevat tarkistamista. Voit auttaa Wikipediaa etsimällä sopivat lähteet tai tarkistamalla lähteet.*
Sairashuoneenkatu 1
**Anton Salviander** (1873 Kemiö – 1939 Turku) oli Turussa vaikuttanut rakennusmestari, joka oli turkulaisen jugend-rakentamisen pioneereja ja joka suunnitteli Turkuun useita jugendtaloja. Salvianderin rakennuksia on säilynyt runsaasti Port Arthurin kaupunginosassa ja jonkun verran myös muualla Turussa.

Salviander valmistui Turun teollisuuskoulusta rakennusmestariksi vuonna 1896. Työskenneltyään aluksi Hangossa hän aloitti vuonna 1897 Turun kaupunginarkkitehti Arthur Kajanuksen toimistossa. Kajanuksen kuoltua Salviander jatkoi yksityisenä rakennussuunnittelijana ja urakoitsijana vuodesta 1904. Salviander otti aktiivisesti osaa yhteiskunnalliseen vaikuttamiseen. Hän oli sekä Turun kaupunginvaltuuston että kirkkovaltuuston jäsen.

Rakennuksia
-----------

Sirkkalankatu 9 sisäpihalta
Salviander lähestyi jugendtyyliä jo vuonna 1899 valmistuneella Sairashuoneenkatu 1:ssä sijaitsevalla puutalolla, jota koristaa korkea jugendissa suosittu kulmatorni. Monet arkkitehdit alkoivat suosia näitä piirteitä vasta tämän jälkeen, joten Salvianderia voidaan hyvin pitää jugendin uranuurtajana. Kaiken kaikkiaan Salviander suunnitteli Port Arthuriin 18 puujugendtaloa.

Myös Turun itäisissä osissa on ollut runsaasti Salvianderin kaksikerroksisia jugendtaloja, joista suurin osa on kuitenkin purettu. Jäljelle ovat jääneet Sirkkalankatu 18:ssa sijaitseva puutalo vuodelta 1902, Sirkkalankatu 9:ssä sijaitseva kivi-puutalo vuodelta 1911 ja Uudenmaankatu 15:n kivirakennus vuodelta 1908. Viimeksi mainitun arvo on merkittävä, sillä se on ainoa jäljellä oleva Salvianderin suunnittelema kivirakennus.

Lähteet
-------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Anton Salviander**.
* Lahtinen, Rauno – Laaksonen, Hannu: *Kävely jugendtalojen Turussa*. Turku: Turkuseura – Åbosamfundet, 2006.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Kansalliset Muokkaa Wikidatassa | 
* Suomi (KANTO)

 |

 |
**Kardítsan arkeologinen museo** (kreik. Αρχαιολογικό Μουσείο Καρδίτσας, *Archaiologikó Mouseío Kardítsas*) on arkeologinen museo Kardítsan kaupungissa Kreikassa. Se esittelee Lounais-Thessaliasta löydettyä esihistoriallista ja antiikin aikaista esineistöä.

Museo avattiin vuonna 2010, joskin se vihittiin käyttöön vasta vuonna 2012. Museon perustamishanke sai alkunsa 1980-luvulla, mutta sillä oli pitkään erilaisia vaikeuksia. Museorakennus valmistui vuonna 2001. Sen pinta-ala on noin 900 m², josta näyttelytiloja on noin 330 m². Rakennuksessa on myös muun muassa toimisto-, säilytys-, koulutus- ja kokoustiloja sekä museokirjasto.

Kokoelmat
---------

Museon kokoelmiin kuuluu löytöjä paleoliittiselta kaudelta myöhäisantiikkiin. Paleoliittisen kauden löytöjä on muun muassa Plastíraksen tekojärven alle jääneeltä alueelta. Neoliittista kautta edustaa muun muassa ennallistus tuon ajan asumuksesta, ja pronssikautta löydöt seudun useista tholos-haudoista. Klassisen antiikin löytöihin lukeutuu esineitä seudun polis-keskuksista, kuten Argethia (Argithea), Gomfoi, Kierion, Metropolis ja Orthe, sekä panthessalialaisesta Athene Itonian pyhäköstä nykyisestä Filíasta.

* Ennallistus neoliittisen kauden asumuksesta.Ennallistus neoliittisen kauden asumuksesta.
* Löytöjä Metropoliin Apollonin temppelistä.Löytöjä Metropoliin Apollonin temppelistä.
* Apollonin patsas Metropoliin temppelistä.Apollonin patsas Metropoliin temppelistä.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Αρχαιολογικό Μουσείο Καρδίτσας: Ιστορικό Υπουργείο Πολιτισμού και Αθλητισμού. Viitattu 1.9.2020.
2. ↑  Αρχαιολογικό Μουσείο Καρδίτσας: Περιγραφή Υπουργείο Πολιτισμού και Αθλητισμού.  Arkistoitu 1.1.2019. Viitattu 1.9.2020.
3. 1 2  Archaeological Museum of Karditsa *Greek Travel Pages*. Viitattu 1.9.2020.
4. ↑  Αρχαιολογικό Μουσείο Καρδίτσας Εφορεία Αρχαιοτήτων Καρδίτσας.  Arkistoitu 15.4.2021. Viitattu 1.9.2020.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Kardítsan arkeologinen museo** Wikimedia Commonsissa
**Indoksyyli** eli **3-hydroksi-indoli** (C8H7NO) on heterosyklinen aromaattinen yhdiste ja indolin johdannainen. Indoksyyli on oksindolin isomeeri.

Ominaisuudet
------------

Indoksyylin tautomeriset muodot
Huoneenlämpötilassa indoksyyli on keltaista kiteistä ainetta, joka liukenee hyvin veteen ja orgaanisiin liuottimiin. Vesiliuoksilla on tyypillinen vihertävänkeltainen fluoresenssi. Yhdisteellä on kaksi tautomerista muotoa enoli- ja ketomuodot. Näistä ketomuoto on stabiilimpi ja tasapainotilassa suurin osa indoksyylistä on ketomuodossa. Indoksyyli on reaktiivinen yhdiste ja hapettuu emäksisissä olosuhteissa helposti indigoksi.

Synteesi
--------

Indoksyyli valmistetaan synteettisesti antraniilihaposta. Ensimmäisessä vaiheessa antraniilihappo reagoi kloorietikkahapon tai jonkin muun halogeenietikkahapon kanssa. Tämä alkylaatiotuote dekarboksyloidaan emäksen, kuten natriumhydroksidin tai natriumasetaatin avulla. Natriumasetaattia käytettäessä muodostuu indoksyyliasetaattiesteri, joka hydrolysoituu helposti.

Esiintyminen luonnossa ja indigon valmistus
-------------------------------------------

Luonnossa indoksyyli muodostaa glukoosin kanssa indikaaniksi kutsutun glykosidin Indigon valmistuksessa indikaani hydrolysoituu indoksyyliksi ja glukoosiksi. Tämän jälkeen reaktiossa muodostuu indoksyyliradikaaleja, jotka dimerisoituvat värittömäksi leukoindigoksi, jonka ilman happi hapettaa indigoksi. Osa indoksyylistä hapettuu näissä olosuhteissa isatiiniksi ja reagoi isatiinin kanssa muodostaen punaista indirubiinia.

Lähteet
-------

1. ↑  Indoxyl – Substance summary NCBI. Viitattu 22. syyskuuta 2013.
2. 1 2  Thomas Scott, Mary Eagleson: *Concise encyclopedia chemistry*, s. 530. Walter de Gruyter, 1994. ISBN 978-3110114515. Kirja Googlen teoshaussa (viitattu 22.9.2013). (englanniksi)
3. 1 2  John A. Joule,Keith Mills: *Heterocyclic chemistry at a glance*, s. 94,97. John Wiley & Sons, 2012. ISBN 9781118380215. Kirja Googlen teoshaussa (viitattu 22.9.2013). (englanniksi)
4. ↑  Thomas Bechtold,Rita Mussak: *Handbook of Natural Colorants*, s. 111-114. John Wiley & Sons, 2009. ISBN 978-0-470-74496-3. Kirja Googlen teoshaussa (viitattu 22.9.2013). (englanniksi)
5. ↑  Richard L. Myers: *The 100 Most Important Chemical Compounds: A Reference Guide*, s. 153. Greenwood Press, 2007. ISBN 9780313337581. Kirja Googlen teoshaussa (viitattu 22.9.2013). (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Human Metabolome Database (HMDB): Indoxyl (englanniksi)
* Kyoto Encyclopedia of Genes and Genomes (KEGG): Indoxyl (englanniksi)
* ChemBlink: 3-Hydroxyindole (englanniksi)
**Donin neuvostotasavalta** (ven. Донская советская республика) oli lyhytikäinen Venäjän sosialistisen federatiivisen neuvostotasavallan neuvostotasavalta vuoden 1918 maaliskuusta toukokuuhun. 

Neuvostotasavalta perustettiin Donin kasakoiden alueelle maaliskuussa 1918 valkoisen armeijan vetäydyttyä sieltä. Donin kasakoiden kapina ja Saksan eteneminen alueelle Brest-Litovskin rauhan tuloksena johti neuvostotasavallan lakkauttamiseen. Donin neuvostotasavallan alueelle perustettiin Donin tasavalta.

Historia
--------

Donin neuvostotasavalta perustettiin Donin kasakoiden alueelle valkoisen armeijan vetäydyttyä sieltä 23 maaliskuuta 1918. Sen pääkaupungiksi tuli Rostov-na-Donu. 9.–14. huhtikuuta välisenä aikana Neuvostoliiton alueellinen kongressi äänesti alueelle keskustoimikunnan jossa oli 26 bolševikkia ja 24 vasemmistososialistivallankumouksellista. Keskustoimikunta loi alueelle kansankomissaarien neuvoston, jota johti Fyodor Podtyolkov. 

Donin neuvostotasavalta alkoi menettää suosiotaan ruuan pakkolunastuksen ja vastavallankumouksellisiksi epäiltyjen teloittamisen takia. Huhtikuussa alkoi Donin kasakoiden kapinointi ja toukokuun alussa saksalaiset tulivat alueelle Brest-Litovskin rauhansopimuksen takia. Pjotr Krasnovin johtamat kasakat ottivat Rostov-na-Donun saksalaisilta 6. toukokuuta. Tasavallan johtajat pakenivat Tsaritsyniin, mutta kasakat saivat Podtyolkovin kiinni ja teloittivat hänet. Alueelle perustettiin Donin tasavalta. Donin neuvostotasavaltaa ei kuitenkaan lakkautettu virallisesti ennen syyskuuta, koska sen johtajat olivat Tsaritsynissa.

Lähteet
-------

* Smele 2015, p. 337.
* Holquist 2002, p. 171.
* Holquist, Peter (2002). Making War, Forging Revolution: Russia's Continuum of Crisis, 1914-1921. Cambridge, Massachusetts: Harvard University Press. ISBN 9780674009073.
* Smele, Jonathan D. (2015). Historical Dictionary of the Russian Civil Wars, 1916-1926. London: Rowman & Littlefield. ISBN 9781442252813.

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Don Soviet Republic
**Akvitaanit** (lat. *Aquitani* ) olivat Gallian lounaisosassa asunut muinainen kansa. Heidän nimensä saattaa olla peräisin Pyreneiden pohjoisrinteillä olevista useista kivennäisvesilähteistä (aquae). Strabonin ja Caesarin mukaan akvitaanit erosivat muuta Galliaa asuttaneista kelteistä sekä kielensä että ulkoisten piirteidensä osalta. Strabonin mukaan akvitaanit muistuttivat enemmän iberejä kuin kelttejä.

Gallian sodan aikana Caesar lähetti Publius Crassuksen kukistamaan akvitaanit, jolloin nämä pyysivät apua naapureiltaan Espanjasta. Tämä saattaisi viitata siihen, että akvitaanit todella olivat sukua ibeereille. Roomalaiset voittivat akvitaanit lopullisesti vuonna 28 eaa. Augustuksen aikana roomalaiset pyrkivät sulauttamaan akvitaanit Gallian kelttiheimoihin.

Akvitaanien kieli ei ollut sukua muualla Galliassa puhutuille kelttiläisille kielille. Kieli on myöhemmin täysin hävinnyt, mutta Julius Caesarin teoksessa *Gallian sota* mainitaan joukko akvitaanin kielisiä henkilön- ja paikannimiä. Niiden perusteella on päätelty, että kieli todennäköisesti ei kuulunut indoeurooppalaiseen kielikuntaan.

Lähteet
-------

1. 1 2  William Smith: AQUITA´NIA *Dictionary of Greek and Roman Geography (1854)*. Perseus Digital Library. Viitattu 12.9.2020. (englanniksi)
2. ↑  Jaakko Anhava: "Euroopan ja Lähi-idän isolaatteja", *Maailman kielet ja kielikunnat*, s. 104. Gaudeamus, 2005. ISBN 951-662-734-X.