recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
*Tämä artikkeli käsittelee Ruotsin laivaston alusta. Kronan on myös nuuska.*

**Kronan** tai **Stora Kronan** oli Ruotsin laivaston linjalaiva ja aikanaan maailman suurimpia laivoja. *Kronan* rakennettiin 1664–1672. Se haaksirikkoutui Skoonen sotaan kuuluvassa Öölannin eteläkärjen taistelussa 1. kesäkuuta 1676 vain muutaman vuoden palveluksen jälkeen ja taisteltuaan vain kaksi taistelua Tanskan ja Hollannin laivastoja vastaan. Haaksirikko johtui siitä, että se kallistui liikaa kääntyessään.

Valmistus
---------

Alus tilattiin Tukholmasta Skeppsholmenilta, missä köli laskettiin 7. lokakuuta 1665. Se laskettiin vesille 31. heinäkuuta 1668 ja otettiin palvelukseen 1672.

Palvelus
--------

Öölannin eteläkärjen taistelussa 1. kesäkuuta 1676 aluksen kallistuessa syttyi ruutivarasto, joka oli aluksen etuosassa, jolloin suurin osa keulan oikeasta puolesta räjähti. *Kronanin* upotessa hukkui 839 miestä. Alus vei mukanaan yli sata kanuunaa, arvokasta varustusta, yksityisomaisuutta ja suuret summat sotakassassa ollutta rahaa. Laivaa komensi suomalainen Lorentz Creutz, Ruotsin laivaston amiraali, joka oli saavuttanut Ruotsin kuningas Kaarle XI:n luottamuksen, mutta jolta puuttui meritaistelukokemus. Creutz sai surmansa laivan tuhoutuessa.

Hylky
-----

Laiva makasi vuosisatoja 26 metrin syvyydessä. Hylky löydettiin vuonna 1980, ja sieltä nostettiin runsaasti hyvin säilyneitä esineitä, jotka ovat nähtävissä Kalmarin läänin museossa.

*Kronanista* nostettuja tykkejä Kalmarin läänin museossa.

Lähteet
-------

1. 1 2  Kronan, Tekniska data (Arkistoitu – Internet Archive) Kalmar läns museum, viitattu 18.11.2011
2. 1 2  Tekniska data, (Arkistoitu – Internet Archive) Kronan.se (laskettu ruotsalaisen jalan 0,2969 metriä mukaan
3. ↑  Larsson, Olle, "Kronans undergång". Populär Historia, nr 6 2009
4. 1 2  *Maailman ympäri 9*. Porvoo: WSOY, 1991. ISBN 951-0-14004-X.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Kronan** Wikimedia Commonsissa

* Larsson, Olle, "Kronans undergång". Populär Historia nro 6 2009
* Kronanin virallinen sivusto - Kalmarin lääninmuseo
**Johan Sundsten** (1743 – 8. huhtikuuta 1813 Turku) oli suomalainen muurarimestari, joka toimi Turun kaupunginarkkitehtina.

Sundstenin vanhemmista ei ole tietoa. Hänen tiedetään toimineen tykkimiehenä, mutta 26-vuotiaana hänet mainitaan muurarin oppirenkinä ja 1772 kisällinä. Mestarinnäytteensä Sundsten antoi 1775, se oli muunnelma jo 20 vuotta aiemmin julkaistuista piirustuksista. Kokemäen kirkon muurarimestariksi Sundstenin mainitaan tulleen keväällä 1784. Vuonna 1793 hän piirsi kaksi porttia Turun tuomiokirkon kehämuuriin ja teki korjauksia kirkossa. Paraisten kirkossa hän työskenteli 1797 ja vuosisadan lopulla hän pidensi Halikon kirkkoa. Sundstenin esitykset Eurajoen ja Liperin kirkoiksi ja Hämeenlinnan kirkon torniksi hylättiin, mutta 1807 hän laati piirustukset Turun hovioikeuden uutta rakennusta varten. Samana vuonna hän alkoi rakentaa Carlos Bassin piirustusten pohjalta Wiurilan kartanon päärakennusta Halikossa, se valmistui 1811. Sundsten piirsi 1808 Laitilan kirkon kellotapulin, joka rakennettiin 1814 ja purettiin 1840-luvulla. Muurarimestareiden ammattikunnan oltermanniksi hänet valittiin 1809. Seuraavana vuonna hän rakensi Kiskon kirkon Tukholmassa laadittujen piirustusten mukaisesti.

Sundstenin ensimmäinen puoliso oli Ulrica Oudar (1755–1809) ja toinen vuodesta 1811 Lovisa Cajalin (s. 1774).

Lähteet
-------

1. 1 2 3  C. J. Gardberg: *Sundsten, Johan (1743–1813). Suomen Kansallisbiografia. Osa 9*, s. 427–428. Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, 2007. ISBN 978-951-746-450-5.
2. ↑  Kokemäen kirkko *kulttuuriymparisto.nba.fi*.  Arkistoitu 4.3.2016. Viitattu 31.1.2015.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Kansallisbiografia

 |

 |
La Grande Arche.
**Grande Arche de la Fraternité** on monumentti Pariisin länsipuolella Puteaux'ssa, La Défensen liikekaupunginosassa. Monumentti tunnetaan yleensä nimellä **Arche de la Défense** tai vain **La Grande Arche**. Tämän tunnetun Pariisin maamerkin suunnitteli kansainvälisen suunnittelukilpailun voittaja, tanskalainen arkkitehti Otto von Spreckelsen (1929–1987), joka teki siitä valtavan onton kuution. Von Spreckelsen suunnitteli rakennuksesta 1900-luvun riemukaaren, ei menneisyyden sotilasvoittojen vaan ihmiskunnan ja humanitaaristen ihanteiden monumentin. Rakennus sijaitsee samalla kaupunkiakselilla kuin Napoleonin aikana rakennetut Tuileries’n riemukaari ja Champs-Élyséen kuuluisa Riemukaari. Grande Arche oli osa presidentti François Mitterrandin suurta rakennushanketta, *Grand Travaux*ia. 

Monumentin rakennustyö alkoi vuonna 1982. Von Spreckelsenin kuoli ennen rakennuksen valmistumista ja rakennustyön saattoi loppuun hänen yhteistyökumppaninsa, ranskalainen arkkitehti Paul Andreu vuosina 1989–1990.

Grande Arche tunnettaan muun muassa valtavasta koostaan, sillä sen sisään mahtuisi jopa Notre Damen katedraali. Grande Arche on lähes täydellinen kuutio (leveys 108 m, korkeus 110 m, syvyys 112 m; onkin esitetty että rakennelma näyttää siltä, kuin neliulotteinen hyperkuutio olisi projisoitu kolmiulotteiseen maailmaan). Sen esijännitetty betonirunko on päällystetty lasilla ja italialaisella Carraran marmorilla. Grande Archen sisään on sijoitettu näyttely- ja konferenssikeskus. Monumentin rakensi ranskalainen Bouygues-yhtymä.

Lähes valmiin monumentin vihkiäiset olivat heinäkuussa 1989, mitä juhlistettiin suurin sotilasparaatein jotka merkitsivät samalla Ranskan vallankumouksen kaksisataavuotisjuhlia. Monumentti muodostaa päätepisteen Pariisin keskustasta länteen johtavalle leveiden katujen, aukioiden ja historiallisten rakennusten akselille (*Axe historique* eli historiallinen akseli), jonka muodostavat Tuileries-puiston suuri puistokäytävä, Avenue des Champs-Élysées, Avenue de la Grande-Armée, Neuilly-sur-Seinen pääkatu Avenue Charles de Gaulle sekä silta Pont de Neuilly. Grande Arche on kääntynyt 6,33° tältä akselilta, mutta Champs-Élysées'ltä tai Tuileries'stä katsottuna se on suoraan Riemukaaren takana. Akselin toisessa päässä sijaitsee Louvre, ja sen varrella on myös Place de la Concorde egyptiläisine obeliskeineen.

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Grande Arche**.
* Monumentin viralliset kotisivut
* Panoraamakuvia (Arkistoitu – Internet Archive)
* Grande Arche (ranskaksi)
**D'Hautpoult** oli Ranskan laivaston 74-tykkinen Téméraire-luokan linjalaiva, jonka päällikkönä oli kunnialegioonan ritarikunnan ritari kapteeni Amand le Duc. Aluksella oli 680 hengen miehistö. Myöhemmin Britannian käytössä aluksen nimenä oli **HMS Abercrombie** .

Valmistus
---------

*Pääartikkeli: Téméraire-luokka*
Alus tilattiin 15. toukokuuta 1801 Frères Crucyltä Lorientin telakalta, missä köli laskettiin kesäkuussa 1803. Se laskettiin vesille 2. syyskuuta 1807 ja valmistui 3. tai 23. joulukuuta 1807. Alus liitettiin laivastoon helmikuussa 1808.

Palvelus
--------

Neitsytmatkansa alus teki Martiniquelle, kun se kuljetti täydennyksiä ja materiaalia kolmen linjalaivan sekä kahden fregatin muodostaman laivasto-osaston lippulaivana. Muut linjalaivat olivat *Courageux* ja *Polonais,* ja osaston lippu-upseerina oli kommodori Amable Troude. Martiniquen valtauksen jälkeen osasto kääntyi takaisin, mutta se joutui Britannian kuninkaallisen laivaston osaston yllättämäksi.

*D'Hautpoult'n* valtasi 17. huhtikuuta 1809 Puerto Ricon rannikolla sen aiemmin brittien käsiin joutunut sisaralus *HMS Pompée,* joka oli ajanut sitä takaa kolme yötä ja kaksi päivää *HMS Recruitin* ja *HMS Neptunen* kanssa. Taistelussa sai surmansa tai haavoittui 80-90 ranskalaista merimiestä.

Kesäkuussa Britannian kuninkaallinen laivasto otti aluksen palvelukseensa nimeten aluksen *HMS Abercrombieksi*. Sen ensimmäinen päällikkö oli Charlier Napier, joka luovutti aluksen seuraajalleen John Richardsille jo syyskuussa. Alus sai jo kolmannen päällikön joulukuussa, kun William Fabie otti tehtävän vastaan. Alus osallistui Guadeloupen valtaukseen 26. tammikuuta - 6. helmikuuta 1810..

Alus saapui 5. syyskuuta 1810 Plymouthiin, jossa se siirrettiin 25. marraskuuta telakalle. Aluksen huollon kustannukset olivat 16 375 puntaa. Se palautettiin palvelukseen 30. joulukuuta aloittaen matkan Portugaliin. Aluksen ollessa ankkurissa 26. lokakuuta 1811 siihen osui salama, joka tuhosi sen keulamaston. Alus oli telakalla Portsmouthissa tammikuusta maaliskuuhun 1812, minkä jälkeen se palveli Kanaalin laivastossa. Se siirrettiin 1814 reserviin Plymouthissa, missä alus myytiin 30. huhtikuuta 1817 Mr. Freakelle 3 810 punnalla.

Lähteet
-------

* Winfield, Rif: *British Warships in the Age of Sail 1793-1817 - Design, Construction and Fates*. Minnesota: Seaforth Publishing, 2005. ISBN 978-1-84415-717-4. (englanniksi)
* Lyon, David & Winfield, Rif: *Sail & Steam Navy List - All the Ships of the Royal Navy 1815-1889*. Lontoo: Chatham Publishing/National Maritime Museum, 2004. ISBN 1-86176-032-9. (englanniksi)

### Viitteet

1. 1 2 3  Winfield, Rif s. 89
Canal de Montech
**Canal de Montech** on Ranskassa Tarn-et-Garonnen departementissa sijaitseva kanava. Se yhdistää Canal latéral à la Garonnen Tarnjokeen.

Kanava rakennettiin samaan aikaan Canal latéral à la Garonnen kanssa, ja molemmat valmistuivat vuonna 1856. Kanava on 11 kilometriä pitkä, ja siinä on yhdeksän sulkua sekä yksi kaksoissulku. Kanava jouduttiin sulkemaan vuonna 1996 penkereiden vuotamisen vuoksi, mutta se kunnostettiin ja avattiin uudelleen vuonna 2006. Kanava liittyy Canal latéral à la Garonneen Montechin kunnan alueella, ja Tarnjokeen Montaubanin kunnan alueella. Montaubanissa on kanavaan rakennettu satama Port Canal.

Lähteet
-------

1. ↑  Varied landscapes to be amazed, The Montech canal Tourisme Tarn-et-Garonne. Viitattu 17.12.2023. (englanniksi)
2. ↑  Canal de Montech and river Tarn French Waterways. Viitattu 17.12.2023. (englanniksi)
3. ↑  Canal de Montech Fluviacarte. Viitattu 17.12.2023. (ranskaksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Canal de Montech** Wikimedia Commonsissa
Kommodori Charles Brownin muotokuva noin vuodelta 1740.
**Charles Brown** (1678 – 23. maaliskuuta 1753/1754) oli brittiläinen meriupseeri. Hän astui laivaston palvelukseen Torringtonin 1. varakreivin ja amiraalin George Byngin suojeluksessa.

Brown sai ensimmäisen komentonsa vuonna 1709, jolloin hänestä tuli *HMS Strombolon* kapteeni. 1726 neljännen luokan linjalaivan *HMS Advicen* kapteenina Brown osallistui amiraali George Wagerin johtamaan operaatioon, jonka tarkoituksena oli pelotella sotaa harkitsevaa Venäjää näyttämällä brittilaivaston mahtia. 20 linjalaivan lisäksi viisi muuta laivaa käsittänyt osasto onnistui tavoitteessaan ilman taistelua. Vuonna 1727 Brown sai komentonsa uuden neljännen luokan linjalaivan *HMS Oxfordin*. 1731 hän palveli jälleen Wagerin alaisuudessa Välimerellä vasta valmistuneen kolmannen luokan linjalaivan *HMS Buckinghamin* ensimmäisenä kapteenina.

Vuonna 1739 kommodori Brown osallistui Portobellon taisteluun, jossa hän toimi vara-amiraali Edward Vernonin kuuden linjalaivan osaston varakomentajana. Taistelussa hänen lippulaivansa oli *HMS Hampton Court*, jonka kapteenina toimi Digby Dent. Hän johti hyökkäyksiä Portobellon linnakkeita vastaan. Operaatio päättyi voittoon ja tarinan mukaan Portobellon kuvernööri Don Francisco Javier Martines de la Vega y Retes kieltäytyi antamasta miekkaansa antautumisen merkiksi Vernonille, vaan hän antoi sen Brownille. Espanjalaisen mukaan Vernon ei olisi voittanut taistelua ilman Brownia.

Brownin tytär meni naimisiin amiraali William Parryn kanssa. Heidän tyttärensä Lucy avioitui kapteeni William Lockerin kanssa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3   John Charnock: *Biographia navalis*, s. 2-6. R. Faulder, 1796.
2. ↑  Michael Phillips: Ships of the Old Navy, Advice Viitattu 8.8.2009
3. ↑  Michael Phillips: Ships of the Old Navy, Oxford Viitattu 8.8.2009
4. ↑  Dr. John Campbell: *Naval history of Great Britain, including the history and lives of the British admirals*, s. 265-270. John Stockdale, Piccadilly, 1813. Teoksen verkkoversio.
5. ↑  Museum of Maritime History: Small-Sword (WPN1248) Viitattu 8.8.2009


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |

 |
Rike Jokela in studio 1984
Rike Jokela directing
Rike Jokela
Rike Jokela at Archiv
Rike Jokela in Spain
**Risto "Rike" Jokela** (s. 1964) on suomalainen elokuvaohjaaja, käsikirjoittaja ja muusikko. 

Jokela on ohjannut muun muassa seuraavia televisiosarjoja ja elokuvia: *Karppi*, *Pulkkinen*, *DikDek*, *Virta*, *Kynsin Hampain*, *Kallio,* *Remontti*, *Itse valtiaat*, *Firma*, *Jopet Show*, *Suojelijat*, *Brändärit,* *Majakka,* *Jäät*, *Saunavuoro,* *Nahkiaiset*. Jokelan ensimmäinen pitkä elokuva ohjaajana oli *Tatu ja Patu* -kirjoihin perustuva koko perheen elokuva *Kanelia kainaloon, Tatu ja Patu!*, joka sai ensi-iltansa loppuvuodesta 2016. Rike Jokelan seuraava elokuva Huijarit (suomalainen elokuva) saa ensi-iltansa 26.12.2023.

Aikaisemmin Jokela toimi päätyökseen elokuvaajana. Hän on kuvannut *Juoppohullun päiväkirja* -elokuvan sekä televisiodraamoja kuten *Tukka auki* (osat 1–3), minkä lisäksi hän on itse kuvannut osan ohjaamistaan tv-sarjoista. Jokela työskentelee pääasiassa fiktion parissa, mutta on ohjannut ja kuvannut myös mainoksia ja tehnyt valosuunnitteluita useisiin tv-ohjelmiin. 

Ennen tv- ja elokuvauralle siirtymistä hän toimi valosuunnittelijana Tanssiteatteri Mobitassa ja sitä ennen muusikkona. Hän sävelsi, sanoitti ja soitti kitaraa yhtyeissä Antikeho, Bastards, Riistetyt, Pyhät Nuket ja Nuket. Lähestyttäessä 2020-lukua Rike Jokela aktivoitui jälleen myös musiikin sarjalla. Ensin Nuket teki muutaman keikan pituisen paluun keikkalavoille vuosina 2018 ja 2019 sekä julkaisi vuonna 2023 uuden biisin "Elämä kostaa" jossa feattaa Kotiteollisuus (yhtye) -yhteyksistä tunnettu Jouni Hynynen. Tämän lisäksi 80-luvun hardcore-legenda Bastards kasattiin 2020-luvun alkupuolella uudelleen. Bändi julkaisi "Ei sotaa" EP:n (Propaganda Records) ensin digitaalisena vuonna 2022 ja vinyylinä 2023. Yhtyeen kuuden vinyylin kokoelma Arctic Hardcore (Svart) ilmestyy 8.12.2023. Keväällä 2023 Bastards soitti ensimmäisen keikkansa neljäänkymmeneen vuoteen ja on sen jälkeen jatkanut keikkailua Suomessa ja ulkomailla.

Useat Rike Jokelan ohjaamat teokset ovat olleet ehdolla tai voittaneet alan palkintoja Suomessa ja ulkomailla (mm. Venla, Kultainen Venla, Telvis, Koura, Golden Rose, Prix Europa, Jussi-gaala). Jokela on Suomen Elokuvaohjaajaliiton ja Suomen Elokuvaajien Yhdistyksen jäsen.

Rike Jokelan veli Juha Jokela työskentelee käsikirjoittajana ja teatteriohjaajana. Veljekset ovat myös tehneet yhteistyötä useissa projekteissa.

Lähteet
-------

1. ↑  Virtanen, Leena: Kuka? – Rike Jokela *hs.fi*.  30.8.2005. Viitattu 20.8.2023.
2. ↑  Rike Jokela ohjaa Tatu ja Patu -lastenelokuvan *Elokuvauutiset.fi*.  10.12.2015. Viitattu 23.5.2016.
3. ↑  Koppinen, Mari: Näyttelijäkaksikko Antti Holma ja Riku Nieminen ovat uuden lastenelokuvan Tatu ja Patu *Helsingin Sanomat*.  28.1.2016. Viitattu 23.5.2016.
4. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive)

Aiheesta muualla
----------------

* Rike Jokela Elonetissä.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Ritva
* Elonet

 |

 |
**Gürcüstan** ("Georgia") on Georgian pääkaupungissa Tbilisissä ilmestyvä azerinkielinen sanomalehti.

Lehti perustettiin vuonna 1922. Sen nimenä oli aluksi *Yeni fikir* ("Uusi ajatus"), vuodesta 1927 *Yeni kənd* ("Uusi kylä") ja vuodesta 1939 *Sovet Gürcüstanı* ("Neuvosto-Georgia"). Lehti lakkasi vuonna 1945. Vuosina 1957–1959 julkaistiin venäjänkielisen *Zarja Vostokan* käännöslehteä *Şərqin şəfəqi* ja vuonna 1960 alkoi jälleen ilmestyä *Sovet Gürcüstanı*.

*Sovet Gürcüstanı* oli Georgian kommunistisen puolueen sekä Georgian sosialistisen neuvostotasavallan korkeimman neuvoston ja ministerineuvoston äänenkannattaja. Kolmesti viikossa ilmestyneen lehden painosmäärä oli 40 200 kappaletta vuonna 1984.

Lehti sai nimen *Gürcüstan* vuonna 1990. Se on Georgian valtion omistama ja rahoittama ja ilmestyy nykyään kerran viikossa. Lehden levikki on noin 3 000 kappaletta.

Lähteet
-------

1. 1 2  *Azərbaycan Sovet Ensiklopediyası, V cild*, s. 516. Bakı: Azərbaycan Sovet Ensiklopediyasının Baş redaksiyası, 1981. Teoksen verkkoversio.
2. ↑  *Gazety SSSR 1917–1960. Tom 1: Gazety Moskvy, Leningrada i stolits sojuznyh respublik*, s. 213, 220–221. Moskva: Kniga, 1970.
3. ↑  Gürcüstan *Georgian Newspapers*. Viitattu 17.12.2023.
4. ↑  100 yaşlı "Gürcüstan": nüfuzuna layiq olmayan şəraitdə yaşadılan qəzet, həllini tapmayan əzəli problem *Report*. Viitattu 17.12.2023.
5. ↑  Gürcüstan qazetinin 100 yaşı tamam olur *InterPress*. Viitattu 17.12.2023.
Matti Kiianlinna Daniel Hjortin rooliasussa 1927–1929.
**Matti Kiianlinna** (vuoteen 1907 **Nyberg**; 17. helmikuuta 1900 Vanaja – 1. maaliskuuta 1931 Tampere) oli suomalainen näyttelijä. Hänen isänsä oli Tammisaaren pakkotyölaitoksen johtaja Edvard Kiianlinna ja äitinsä Ilta Elisabet Palmroth.

Matti Kiianlinna harrasti lausuntaa jo nuorena ja päästyään ylioppilaaksi 1919 hän alkoi esiintyä myös julkaisesti lausujana. Kiianlinna oli näyttelijänä Kansallisteatterissa 1921–1929. Hän esiintyi muun muassa vuonna 1925 Klabundin näytelmän *Liitupiiri* pääosassa yhdessä Ruth Snellmanin kanssa ja vuonna 1927 Josef Julius Wecksellin näytelmän *Daniel Hjort* pääroolissa.

Kansallisteatterista lähdettyään Kiianlinna esiintyi parilla omalla kiertueellaan eri puolella Suomea kunnes hän syksyllä 1930 tuli Tampereen Teatteriin näyttelijäksi. Matti Kiianlinna kuoli maaliskuun alussa 1931 Tampereella influenssan seurauksena tulleeseen keuhkotulehdukseen.

Kiianlinna tutustui kesällä 1925 Tammisaareen muuttaneeseen taiteilija Helene Schjerfbeckiin. Hän tarjoutui malliksi Schjerfbeckille, joka maalasi hänestä muotokuvan vuosina 1926–1927. Gösta Serlachiuksen taidesäätiö osti muotokuvan vuonna 2017 Hagelstamin huutokaupassa 445 000 eurolla.

Sirpa Kähkösen näytelmä *Helene S. – rakkaudella* kertoo Schjerfbeckin ja Kiianlinnan ystävyyssuhteesta ja elämästä Tammisaaressa. Näytelmän ensi-ilta oli Kuopion kaupunginteatterissa 2014.

Lähteet
-------

1. 1 2  Lehtinen, Nina: Tähän sulavaan nuoreen mieheen Helene Schjerfbeck ihastui, vaikka inhosi näyttelijöitä. (Arkistoitu – Internet Archive) Aamulehti 25.11.2017.
2. ↑  Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899: Edvard Kiianlinna.
3. 1 2  Näyttelijä Matti Kiianlinna. *Laatokka* 3.3.1931, s. 4. (Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot.)
4. 1 2 3  Näyttelijä Matti Kiianlinna. *Aamulehti* 2.3.1931, s. 3. (Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot.)
5. ↑  Museoviraston kuvakokoelmat: Matti Kiianlinna (Arkistoitu – Internet Archive)
6. ↑  Sydän särkyy, kädet korjaavat. *Savon Sanomat* 6.9.2014.
**Malcolm Troup** (22. helmikuuta 1930 Toronto – 8. joulukuuta 2021) oli kanadalainen pianisti ja musiikkipedagogi.

Troupin opettajien joukossa olivat Kanadassa Norman Wilks ja Alberto Guerrero. Walter Giesekingiltä hän sai opetusta Saksassa vuosina 1954–1956. Hän debytoi 17-vuotiaana solistina Anton Rubinsteinin neljännen pianokonserton esityksessä ja sai vuonna 1955 Harriet Cohenin Commonwealth-mitalin. Troup on esiintynyt Kanadassa, Euroopassa, Etelä-Amerikassa ja Australiassa. Orkestereita, joiden kanssa hän on kansainvälisesti soittanut, ovat olleet Lontoon sinfoniaorkesteri, Hallé-orkesteri, Berliinin sinfoniaorkesteri, George Enescu -filharmonikot ja BBC:n sinfoniaorkesteri. Ensimmäistä kertaa Troup kiersi Etelä-Amerikassa vuonna 1961, ja vuonna 1967 hän sai Chilen yliopiston kunniaprofessorin arvon.

Vuonna 1968 Troup sai musiikkitieteessä filosofian tohtorin arvon Yorkin yliopistosta. Hänen väitöskirjansa oli *Messiaen and the modern mind*.

Vuosina 1970–1975 Troup toimi Guildhall School of Music and Draman musiikillisena johtajana. Vuonna 1981 hän sai professorin aseman Lontoon kaupunginyliopistossa, jossa toimi myös residenssipianistina ja musiikkijaoksen johtajana. Troup kuului monien kilpailujen tuomaristoihin. Vuonna 1978 hänestä tuli Euroopan pianonsoitonopettajien liiton puheenjohtaja.

Lähteet
-------

1. ↑  Malcolm Troup, dashing pianist whose bravura performances provoked screams and ovations from audiences – obituary *telegraph.co.uk*. Viitattu 1.4.2022.
2. 1 2 3 4  Malcolm Troup The Canadian Encyclopedia


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Kansalliset Muokkaa Wikidatassa | 
* Ranska
* BnF data

 |

 |
Ruskolahoa
**Ruskolaho** tunnetaan myös nimillä **hiililaho** ja **destruktiolaho**. Ruskolahossa puunrungossa oleva lahottaja hajottaa vain selluloosaa ja hemiselluloosaa, jolloin ruskea ligniini jää jäljelle. Värin lisäksi ruskolaho tekee puusta haurasta ja poikkisuunnassa katkeilevaa. Sormien välissä hiertäessä ruskolahoinen puuaines hajoaa puuterimaiseksi pölyksi. Ruskea väri aiheutuu muuntuneesta ligniinistä ja lahopuuainekseen kertyneestä raudasta. Ruskolaho on tärkeässä roolissa humuksen muodostuksessa.

Ruskolahoa aiheuttavat ruskolahottajiin kuuluvat monet kantasienet kuten esimerkiksi Suomessakin esiintyvät kantokääpä (*Fomitopsis pinicola*), pökkelökääpä (*Piptoporus betulinus*), rikkikääpä (*Laetiporus sulphureus*) ja rivikääpä (*Antrodia serialis*).

Katso myös
----------

* Valkolaho
* Lahoaminen

Lähteet
-------

1. ↑  Tuomo Niemelä: *Suomen käävät*, s. 15. Helsinki: Norrlinia, 2016. ISBN 978-951-51-2434-0.
2. ↑  Sari Timonen, Jari Valkonen (toim.): Sienten biologia, toinen uudistettu painos sivut 271, Gaudeamus, 2018, ISBN 978-952-495-472-3
**Golos Armenii** (Голос Армении, "Armenian ääni") on Armenian pääkaupungissa Jerevanissa ilmestyvä venäjänkielinen sanomalehti.

Lehti perustettiin vuonna 1934 nimellä *Kommunist* ("Kommunisti"). Se oli neuvostoaikana Armenian kommunistisen puolueen keskuskomitean sekä Armenian sosialistisen neuvostotasavallan korkeimman neuvoston ja ministerineuvoston äänenkannattaja. *Kommunist* oli tasavallan tärkein venäjänkielinen sanomalehti, jonka rinnalla ilmestyi muun muassa armeniankielinen *Sovetakan Hajastan*. Kuudesti viikossa julkaistun lehden painosmäärä oli 45 000 kappaletta vuonna 1972.

Lehti sai nimen *Golos Armenii* vuonna 1990. Sittemmin lehdestä tuli riippumaton, ja se ilmestyi 2010-luvun alussa kolmesti viikossa 2 000 kappaleen painoksena.

Lähteet
-------

1. ↑  Kommunist *Union Catalog of Armenian Continuing Resources*. Viitattu 18.12.2023.
2. ↑  *Bolšaja sovetskaja entsiklopedija, tom 2*, s. 238. Moskva: Sovetskaja entsiklopedija, 1970.
3. ↑  *Bolšaja sovetskaja entsiklopedija, tom 12*, s. 527. Moskva: Sovetskaja entsiklopedija, 1973.
4. ↑  Golos Armenii *Union Catalog of Armenian Continuing Resources*. Viitattu 18.12.2023.
5. ↑  Aleksejenko, D. I: Nekotoryje tipologitšeskije osobennosti petšatnyh SMI Respubliki Armenija.  *Znak: problemnoje pole mediaobrazovanija*, 1/2013, s. 26–31. Artikkelin verkkoversio.

Aiheesta muualla
----------------

* Lehden sivusto
Tarik O’Regan (2011)
**Tarik Hamilton O'Regan** (s. 1. tammikuuta 1978 Lontoo) on brittiläis-yhdysvaltalainen säveltäjä.

O'Regan oppi nuotinluvun verrattain myöhään, 13-vuotiaana. Hän valmistui Oxfordin Pembroke Collegesta vuonna 1999 ja jatkoi sävellysopintoja muiden muassa Robin Hollowayn johdolla Cambridgen Corpus Christi Collegessa. Opiskeluaikoinaan hän muun muassa kirjoitti säännöllisesti levyarvosteluja *The Observer* -lehteen. O'Regan saavutti varhaista menestystä, kun vuoden 2002 aikana London Sinfonietta kantaesitti hänen teoksensa *Cliches* (2000) ja BBC:n sinfoniaorkesteri teoksen *The Pure Good of Theory* (2000). Vuonna 2003 hän sai Corpus Christi Collegen säveltäjäresidenssin. Vuonna 2004 O'Regan muutti New Yorkiin. Hänellä oli Yhdysvalloissa stipendiaatit Columbian ja Harvardin yliopistoissa. Vuonna 2005 O'Regan sai British Composer Awardin (nyk. Ivors Composer Award) vokaaliteoksellaan *Sainte* (2002). Toinen British Composer Award hänelle myönnettiin vuonna 2007 teoksesta *Threshold of Night*. Teoksen mukaan nimetty Harmonia Mundin levy toi säveltäjälle kaksi Grammy-ehdokkuutta vuonna 2009. Proms-debyyttinsä O'Regan teki vuonna 2010, jolloin Royal Philharmonic Orchestra esitti hänen teoksensa *Latent Manifest*. O'Reganin saamien nimitysten ja kunnianosoitusten joukossa on ollut myös esimerkiksi valinta Yaddo-taiteilijayhteisön johtokuntaan vuonna 2017.

Vuonna 2011 kantaesitettiin Royal Opera Housessa O'Reganin ensimmäinen ooppera, *Heart of Darkness*. Vuonna 2016 Alankomaiden kansallisbaletissa sai kantaesityksensä hänen ensimmäinen täysimittainen balettinsa, *Mata Hari*. O'Reganin musiikkiin ovat vaikuttaneet muiden muassa hänen irlantilais- ja arabijuurensa sekä jazz- ja rocktyylit. Sävellykset ovat usein olleet tonaalisia tai modaalisia, ja niissä on esiintynyt minimalistisia aineksia. Erityisen runsaasti O'Reganin tuotantoon kuuluu kuoroteoksia. Pohjois-Afrikan musiikkiperinteet ovat kuuluneet sellaisista teoksista kuin rai-genren mukaan nimetty *Rai* (kamariteos, 2006; orkestroitu versio, 2011) ja ud-luutulle sekä orkesterille sävelletty konserttotyyppinen *Corsair* (2014).

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Tarik O'Regan AllMusic
2. 1 2 3 4  Tarik O'Regan Wise Music Classical

Aiheesta muualla
----------------

* Viralliset sivut (englanniksi)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* IdRef

 |

 |
Zofia Atteslander
**Zofia Atteslander** (12. maaliskuuta 1874 Luborzyca – 1928? Berliini?) oli puolalainen taidemaalari. Atteslander keskittyi urallaan lähinnä muotokuviin ja asetelmiin. Hän teki öljyvärimaalausten ohella pastellipiirroksia.

Atteslander opiskeli taidemaalariksi yksityisesti, ensiksi Krakovassa Jacek Malczewskin oppilaana. Hän jatkoi opintojaan Franz von Lenbachin, Heinrich Knirrin ja Münchenissä Stanisłav Grocholskin oppilaana. Vuonna 1902 hän matkusti Dachaun kaupunkiin saamaan opetusta Adolf Hölzeliltä. 

Oleskellessaan Wiesbadenissa Atteslander maalasi Romanian kuningasperheen jäsenten muotokuvia. Hän vieraili Ranskassa vuonna 1908 ja sai maan taiteilijoiden salongilta kunniamaininnan. Hän oli kotimaassaan sekä Varsovan että Krakovan taiteilijaseurojen jäsen. Hän signeerasi teoksensa useimmiten merkillä **ZO**.

Atteslanderin kuolinaikaa ja paikkaa ei tiedetä. Viimeiset viranomaismerkinnät hänestä ovat vuodelta 1928.

Teoksia
-------

* Nuori nainen ja narsissiNuori nainen ja narsissi
* Naisen muotokuvaNaisen muotokuva
* Tyttö ja vihreä hattuTyttö ja vihreä hattu
* Tyttö ja hattuTyttö ja hattu
* Lady Stanhopen muotokuva (1912)Lady Stanhopen muotokuva (1912)

Lähteet
-------

1. ↑
2. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive)
3. ↑


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa

 |

 |
*Tämä artikkeli käsittelee rakennusta Kiovassa. Pietarissa sijaitsee rakennusta käsittelee artikkeli Mariinskin palatsi.*

**Marijinskyi-palatsi** (ukr. Маріїнський палац, *Marijinskyi palats*) on nykyisin Ukrainan presidentin edustustilana toimiva historiallinen rakennus Kiovan keskustassa. Barokkityylisen palatsin rakennustyöt alkoivat vuonna 1744 Venäjän keisarinnan Elisabetin käskystä, ja se valmistui vuonna 1752. Rakennuksen suunnitteli Bartolomeo Rastrelli.

Palatsi toimi pitkään kenraalikuvernöörien palatsina. Se korjattiin 1870-luvulla Aleksanteri II:n aloitteesta ja nimettiin uudelleen hänen puolisonsa Maria Aleksandrovnan mukaan ("Marian palatsi"). Vallankumousvuosina 1917–1920 se oli vallankumouskomitean toimipaikkana. Vuonna 1920 rakennuksesta tehtiin koulu, ja vähän sen jälkeen museo. Toisen maailmansodan aikana rakennus vaurioitui pahoin, mutta se korjattiin alkuperäiseen kuntoon vuosina 1950–1980. Palatsi on nykyään Ukrainan presidentin edustusresidenssi.

Kuvat
-----

* Palatsin puutarha.Palatsin puutarha.
* Presidentti Kutšma Yhdysvaltain presidentin Bill Clintonin kanssa vuonna 2000.Presidentti Kutšma Yhdysvaltain presidentin Bill Clintonin kanssa vuonna 2000.
* Lichtensteinin prinssi Nikolauksen valtiovierailu Kiovassa vuonna 2018.Lichtensteinin prinssi Nikolauksen valtiovierailu Kiovassa vuonna 2018.

Lähteet
-------

1. 1 2  Ukraine's Presidential Palace: Mariinsky Palace in Kyiv *112 Ukraine*.  Arkistoitu 12.4.2020. Viitattu 12.4.2020. (englanniksi)
2. 1 2  Francesco Bartolomeo Rastrelli – Famous Italian Architect in Russia *Liden & Denz*. Viitattu 12.4.2020. (englanniksi)
3. 1 2  Mariyinsky Park and Palace *Discover Ukraine*. Viitattu 12.4.2020. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Marijinskyi-palatsi** Wikimedia Commonsissa
**Sovhoosi** (ven. совхо́з, сове́тское хозя́йство, *sovhoz, sovetskoje hozjaistvo*, ru-sovkhoz.ogg совхо́з**(ohje)** [sʌvˈxos]) eli **neuvostotila** oli Neuvostoliitossa valtion omistama maatila, erotukseksi kolhoosista, joka periaatteessa toimi osuustoimintaperiaatteella. Sovhoosien työntekijät saivat myös vakituista palkkaa, erotuksena kolhooseihin, joiden jäsenet jakoivat saamansa rahat. Kuten kolhooseissakin, olivat sovhoosien ihmiset sidottuja siihen sovhoosiin, johon he olivat syntyneet.

Vuonna 1990 Neuvostoliitossa oli 25 500 maatilaa, joista sovhooseja 45 %. Tuolloin sovhoosien keskimääräinen pinta-ala oli 153 neliökilometriä, mikä oli kaksi kertaa niin paljon kuin keskimääräisellä kolhoosilla.

Sovhooseja johti valtion nimittämä johtaja ja sovhoosien investoinnit rahoitettiin valtion budjetista. Vaikka sovhooseille maksettiin maataloustuotteista huonommin, niin olivat ne silti paremmassa taloudellisessa tilanteessa kuin kolhoosit.*lähde?* Tämä oli yksi suurimmista syistä muuttaa huonosti toimivat kolhoosit sovhooseiksi toisen maailmansodan aikana. 

Yleisesti sovhooseja väitettiin kolhooseja tuottavammiksi. Tärkeiksi sovhoosit nousivat vehnän, kasvisten ja munien tuotannossa, eikä niinkään lihantuotannossa.

Kun aiemmin automaattinen valtiontuki lakkautettiin Neuvostoliiton mukana, sovhoosit menivät nopeasti konkurssiin. 

Israelissa toimivia valtiontiloja kutsutaan nimellä mošav.

Katso myös
----------

* Neuvostoliiton maatalous
* Valtiontila
* Viisivuotissuunnitelma

Lähteet
-------

1. ↑  *How Russia is Ruled* by Merle Fainsod, Harvard University Press, Cambridge, MA, 1953 (englanniksi)
2. ↑  *Statistical Yearbook of the USSR*, State Statistical Committee of the USSR, Moscow, 1990 (venäjäksi)
Kuvitteellinen aavikkoplaneetta.
Mars on meidän tuntemamme aavikkoplaneetta.
**Aavikkoplaneetta** on planeetta, jolla aavikko peittää koko planeetan pinnan ja sade on vähäistä tai olematonta. Määritelmän mukaan esimerkiksi Mars on aavikkoplaneetta. Sellaisia on kuvattu tieteiskirjallisuudessa.

Kasvillisuus ja vesi puuttuvat tai niitä on vain harvoissa paikoissa. Se on mahdollisesti kuivaa aroa, puoliaavikkoa ja keitaiden kasvillisuutta. Navoilla saattaa olla napalakit, jos vettä on tarpeeksi ja aavikkoplaneetta tarpeeksi viileä. Yön ja päivän lämpötilaerot ovat aavikkoplaneetoilla Maan vastaavia suurempia, mahdolliset vuodenaikavaihtelut myös. Pienet pölypyörteet, ja esiintyy isoja pölymyrskyjä. Aavikkoplaneetan sään vaihtelut lienevät Maan sään vaihteluja paremmin ennustettavia.

Aavikkoplaneetta on Maata kuivempi, ja saattaisi olla joko Maata kuumempi tai kylmempi. Yhtään varsinaista Maan kokoluokkaa olevaa paksun ilmakehän omaavaa aavikkoplaneetta ei tunneta. Aavikkoplaneetta saattaisi syntyä, jos planeetan muodostuessa sinne tulee vain vähän vettä. Alhainen pintalämpötila voi edistää melko vetisenkin planeetan aavikoitumista, silloin planeetalla on ehkä laajoja jäätiköitä. Maa muuttuu ehkä kuumaksi aavikkoplaneetaksi, kun Aurinko kirkastuu noin 1,5-5 miljardin vuoden kuluttua, tai Venuksen tyyppiseksi kuumaksi kasvihuonemaailmaksi.

Vuoden 2006 artikkelissaan K. J. Zahnle kanssakirjoittajineen spekuloi, että aavikkoplaneetalla voisi olla elämää ja vettä huomattavasti lähempänä Aurinkoa kuin Maassa. Aavikkoplaneetta voisi olla heidän mukaansa elinkelpoisella etäisyydellä, jolla Auringon säteily olisi 170% Maahan saapuvaan säteilyyn verrattuna, eli suunnilleen etäisyydellä 0,77 AU, mikä olisi vain hieman Venuksen radan ulkopuolella.

Aurinkokuntamme planeetoista Mars luonnehditaan yleensä aavikkoplaneetaksi, mutta osittain se muistuttaa kaasukehätöntä Kuuta.

Tieteiskirjallisuuden aavikkoplaneetat
--------------------------------------

Tyypillinen aavikkoplaneetta Arrakis on kuvattu Frank Herbertin tieteiskirjasarjassa *Dyyni*. Myös Tähtien sodan Tatooine on aavikkoplaneetta.

Katso myös
----------

* Planeettaluokitus
* Jääkausi
* Karkaava kasvihuone-ilmiö

Lähteet
-------

1. 1 2  Forget watery worlds, look for life on 'Dune' planets NBC News. Viitattu 9.3.2013.
2. ↑  Orion´s Arm Non-luminary World Classifications. (englanniksi)
3. ↑  Onewest.net (Arkistoitu – Internet Archive) PostGaian Type. (englanniksi)
4. ↑  Lunar and Planetary Institute Lunar and Planetary Science XXXVII (2006) Dune: How much sunlight is too much? K. J. Zahnle, Y. Abe, A. Abe-Ouchi, N. H. Sleep (PDF) (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* alternative list of desert planets
* The Planet Simulator: Towards a user friendly model KLAUS FRAEDRICH∗, HEIKO JANSEN1, EDILBERT KIRK, UTE LUKSCH and FRANK LUNKEIT (Arkistoitu – Internet Archive)
**Therme Erding** on suuri kylpyläkompleksi Erdingissä, Saksan Baijerissa. Se on maailman suurin lämpökylpylä.

Historia
--------

Vuonna 1983 yhdysvaltalainen öljy-yhtiö Texaco teki alueella koeporauksia, mutta öljyn sijasta löytyikin rikkipitoista vettä. Therme Erding avattiin 3. lokakuuta 1999 ja sittemmin sitä on laajennettu. HMS Victory -teemainen Hotel Victory avautui vuonna 2014.

Kylpylä
-------

Kylpylässä on useita eriteemaisia alueita, kuten Galaxy-vesipuisto, koko perheelle. Yhteensä koko kylpylässä on 28 vesiliukumäkeä. Yli 16-vuotiaille on niin sanottu "tekstiilivapaa" alue, jossa on paljon rentoutumisaltaita ja -hoitoja sekä yli 20 erilaista saunaa, eikä siellä käytetä uima-asuja.

Lähteet
-------

1. 1 2  Die größte Therme der Welt : Therme Erding *www.therme-erding.de*. Viitattu 17.12.2023.
2. ↑  Therme Erding: Karibik dahoam *www.merkur.de*.  29.5.2015. Viitattu 17.12.2023. (saksaksi)
3. ↑  Therme Erding eröffnet neues Wellenbad und Hotel *www.muenchen.tv*. Viitattu 17.12.2023.

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: de:Therme Erding
**Syklopentadekanoni** eli **eksaltoni** (C15H28O) on makrosyklisiin ketoneihin kuuluva orgaaninen yhdiste. Yhdistettä voidaan käyttää hajusteissa tuomaan myskin tuoksua.

Ominaisuudet
------------

Huoneenlämpötilassa syklopentadekanoni on valkoista kiteistä ainetta. Se liukenee hieman veteen ja paremmin useisiin orgaanisiin liuottimiin kuten etanoliin ja asetoniin. Syklopentadekanonilla on vahva myskinkaltainen tuoksu ja sitä esiintyy myös sivettikissaurosten eritteissä.

Valmistus ja käyttö
-------------------

Syklopentadekanonin valmistamiseen on useita tapoja. Ensimmäiset tavat valmistaa yhdistettä olivat tapsiinihapon toriumsuolan pyrolyysi, tapsiinihapon esterien Dieckmann-kondensaatio, heksadekadinitriilin reaktio litium-N-etyylianilidin kanssa ja reaktiotuotteen hydrolyysi sekä prosessi lähtien syklododekanonista. Parhaiten suuren mittakaavan valmistukseen soveltuu kuitenkin niin sanottu Story-prosessi. Sykloheksanoni hapetetaan vetyperoksidilla trisykloheksylideenitriperoksidiksi. Tämän kuumentaminen johtaa syklopentadekaanin, joka voidaan hapettaa boorihapon toimiessa katalyyttinä syklopentadekanoliksi, joka hapetetaan edelleen syklopentadekanoniksi.

Syklopentadekanonia käytetään hienoissa hajusteissa synteettisenä myskinä. Siitä voidaan valmistaa niin ikään myskin tuoksua antavana yhdisteenä käytettävää syklopentadekanolidia eli eksaltolidia.

Lähteet
-------

1. ↑  Cyclopentadecanone – Substance summary *PubChem*. NCBI. Viitattu 23.6.2016.
2. 1 2 3 4  Johannes Panten & Horst Surburg: *Flavors and Fragrances, 2. Aliphatic Compounds, Ullmann's Encyclopedia of Industrial Chemistry*, John Wiley & Sons, New York, 2015. Viitattu 23.6.2016
3. 1 2 3  William M. Haynes, David R. Lide, Thomas J. Bruno: *CRC Handbook of Chemistry and Physics*, s. 3–138. 39th Edition. CRC Press, 2012. ISBN 978-1439880494. Kirja Googlen teoshaussa (viitattu 23.6.2016). (englanniksi)
4. 1 2 3  Horst Surburg,Johannes Panten: *Common Fragrance and Flavor Materials*, s. 103. John Wiley & Sons, 2016. ISBN 978-3-527-69318-4. Kirja Googlen teoshaussa (viitattu 23.6.2016). (englanniksi)
5. ↑  Bernd Schaefer: *Natural Products in the Chemical Industry*, s. 126–129. Springer, 2015. ISBN 978-3-642-54460-6. Kirja Googlen teoshaussa (viitattu 23.6.2016). (englanniksi)
6. ↑  Keith D. Perring: *Perfumes, Kirk-Othmer Encyclopedia of Chemical Technology*, John Wiley & Sons, New York, 2016. Viitattu 23.6.2016
**Kim Viljanen** (s. 4. joulukuuta 1981*lähde?*) on suomalainen dartsinpelaaja.

Ura
---

Viljanen voitti poikien turnauksen vuonna 1999 WDF World Cupissa Durbanissa, Etelä-Afrikassa. 
Vuonna 2004 hän pääsi World Mastersin 32 parhaan joukkoon, häviten 3-2 Tony Westille.
Viljanen kilpaili Scandinavian Darts Corporationin (SDC) Tourissa vuonna 2014 ja sijoittui kolmanneksi Skandinaviassa. 
Hän sai paikan PDC-maailmanmestaruuskisoihin vuonna 2015, kun Jarkko Komula, joka oli sijoittunut toiseksi Skandinaviassa, 
jäi pois Suomen Darts-järjestön kilpailukiellon jälkeen. Hän hävisi aloituskierroksella Sascha Steinille 4-1.

Viljanen voitti kolme SDC Tour -tapahtumaa vuonna 2015 ja saavutti ranking ykkössijan, joten hänelle myönnettiin paikka vuoden 2016 PDC-maailmanmestaruuskisoihin. Viljanen voitti 2-1 ​​Sven Groenin karsinta kierroksella, mutta Kevin Painter voitti Viljasen 3-0 ensimmäisellä kierroksella.

Viljanen teki debyyttinsä 2016 Dartsin World Cupissa ja edusti Suomea Marko Kanteleen kanssa, mutta he hävisivät Walesille avauskierroksella 5-1. 

Kolme muuta SDC: n Osakilpailu voittoa takasivat Viljaselle paikan 2017-maailmanmestaruuskilpailuun, ja hän voitti Ross Snookin karsintakierroksella 2-0, mutta voitti vain yhden erän Michael van Gerweniä vastaan, häviten ensimmäisellä kierroksella 3-0.

Maailmanmestaruuskilpailut
--------------------------

PDC

* 2015: Karsintakierros ( tappio Sascha Stein 1–4)
* 2016: Ensimmäinen kierros (tappio Kevin Painter 0–3)
* 2017: Ensimmäinen kierros ( tappio Michael van Gerwen 0–3)

Tietoja
-------

* Kätisyys : Oikea
* Walk on musiikki : Eat, Sleep, Rave, Repeat by Fatboy Slim

Organisaatiot
-------------

* BDO 1999 - 2014
* PDC 2014 -
**Andrzej Michał Strejlau** (s. 19. helmikuuta 1940) on puolalainen jalkapallovalmentaja ja entinen pelaaja. Hän on pelannut myös käsipalloa.

Ura
---

Strejlau on tullut tunnetuksi jalkapallovalmentajana. Hän aloitti uransa vuonna 1971 Puolan alle 21-vuotiaiden maajoukkueen peräsimessä siirtyen 1975 seuratasolle Legia Varsovaan. Hän ei onnistunut voittamaan suurseuran kanssa Puolan mestaruutta. Hän siirtyi seurasta 1979 yhden kauden ajaksi Zagłębie Sosnowieciin.

Vuonna 1982 Strejlau siirtyi Islantiin Knattspyrnufélagið Framiin , josta 1984 kreikkalaiseen Larissaan. Strejlau jatkoi seurassa maamiehensä Jacek Gmochin hyvää työtä ja voitti seuran kanssa Kreikan cupin mestaruuden 1985. Hän palasi Larissasta 1987 Legia Varsovaan, mutta mestaruus jäi jälleen saavuttamatta. Vuonna 1989 hänestä tuli Puolan maajoukkueen päävalmentaja, mutta hän ei onnistunut palauttamaan maata arvokisoihin ja sai lähteä 1993.

Maajoukkuepestinsä jälkeen Strejlau toimi Zagłębie Lubinin ja kiinalaisen Shanghai Shenhuan päävalmentajana voittaen kaudella 1998 Kiinan cupin.

Valmentajauransa jälkeen hän on toiminut Puolan jalkapalloliiton kurinpitovaliokunnassa.

Meriitit
--------

* Kreikan cup: 1985
* Kiinan cup: 1998

Lähteet
-------

1. ↑  Andrzej Strejlau
2. ↑  Kveðja frá Knattspyrnufélaginu Fram
3. ↑  Greece 1985/86
4. ↑  Greece 1984/85
5. ↑  Galeria Sław Legii Warszawa (Arkistoitu – Internet Archive)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Andrzej Strejlau** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä:**Wojciech Łazarek** | **Puolan maajoukkueen päävalmentaja**1989–1993 | Seuraaja:**Lesław Ćmikiewicz** |

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Yhdysvallat
* Puola

 |

 |
Jouluhalko
**Jouluhalko** (ransk. *Bûche de Noël*) on perinteinen ranskalainen jouluruoka, puuhalon muotoinen koristeltu leivonnainen, jota tarjoillaan etenkin Ranskassa ja joissakin ranskankielisissä maissa. Tämä kulinaristinen perinne juontaa juurensa vanhemmasta kelttiläisestä tavasta polttaa jouluhalkoa, jolla juhlittiin talvipäivänseisausta. Kaupunkiasutuksen myötä puun polttamisen perinne kävi mahdottomaksi, ja suuri halko korvattiin pienemmällä oksalla, joka asetettiin keskelle pöytää ja ympäröitiin erilaisilla herkuilla. Tämä oksa muuttui vähitellen leivokseksi pariisilaisleipureiden ansiosta 1800-luvun lopulla.

Jouluhalko valmistetaan kääretortun tapaan käärimällä taikinalevy täytteineen sylinterin muotoiseksi rullaksi. Taikinanpalasilla kääröön saatetaan tehdä kohoumia oksakohdiksi, minkä jälkeen halko kuorrutetaan. Perinteisesti kuorrutuksessa ja täytteessä käytetään kahvin tai suklaan avulla värjättyä voikreemiä, mutta nykyään tarjolla on myös kevyempiä vaihtoehtoja. Jouluhalon täytteenä voidaan käyttää esimerkiksi jäätelöä, kastanjasosetta tai marsipaania ja kuorrutuksena suklaavaahtoa. Puun kuorta jäljittelevä pinta viimeistellään tomusokerilla ja vetämällä kuorrutukseen uria haarukalla. Lopuksi halko koristellaan piikkipaatsaman oksilla tai erilaisilla muovista, marsipaanista tai sokerista valmistetuilla hahmoilla kuten sienillä, eläimillä, tontuilla ja joulupukeilla.

Lähteet
-------

1. ↑  Stephanie Butler: The Delicious History of the Yule Log *History.com*.  2012. A&E Television Networks, LLC.. Viitattu 20.3.2017.
2. ↑  Sara Buenfield: Yummy chocolate log *BBC Good Food*.  2012. Viitattu 20.3.2017.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Jouluhalko (leivos)** Wikimedia Commonsissa
**p-Kloorianiliini** eli **4-kloorianiliini** (C6H6NCl) on aniliinin kloorattuihin johdannaisiin kuuluva aromaattinen orgaaninen yhdiste. Yhdistettä voidaan käyttää muun muassa väriaineiden, lääkkeiden ja maatalouskemikaalien valmistukseen. p-Kloorianiliini on o- ja m-kloorianiliinien isomeeri.

Ominaisuudet
------------

p-Kloorianiliini on huoneenlämpötilassa valkoista tai hieman kellertävää kiteistä ainetta. Se liukenee hieman viileään veteen ja paremmin kuumaan. Erittäin hyvin yhdiste liukenee muun muassa etanoliin, dietyylieetteriin ja asetoniin. Yhdiste on myrkyllistä ja ärsyttää ihoa, silmiä ja hengitysteitä. Aineelle altistuminen voi johtaa methemoglobiinin muodostumiseen veressä.

Valmistus ja käyttö
-------------------

p-Kloorianiliinia valmistetaan pelkistämällä p-kloorinitrobentseeniä vedyttämällä jalometallikatalyyttien tai jalometallien sulfidien ja oksidien muodostaman katalyytin läsnä ollessa.

p-Kloorianiliinia voidaan käyttää valmistettaessa muita orgaanisia yhdisteitä. Siitä saadaan muun muassa atsovärejä, maatalouskemikaaleja kuten hyönteismyrkkyjä ja lääkeaineita.

Lähteet
-------

1. ↑  4-Chloroaniline – Substance summary *PubChem*. NCBI. Viitattu 29.8.2016.
2. 1 2 3  Alén, Raimo: *Kokoelma orgaanisia yhdisteitä: Ominaisuudet ja käyttökohteet*, s. 550. Helsinki: Consalen Consulting, 2009. ISBN 978-952-92-5627-3.
3. 1 2  p-Kloorianiliinin kansainvälinen kemikaalikortti Viitattu 29.8.2016
4. 1 2 3  Thomas Kahl, Kai-Wilfried Schröder, F. R. Lawrence, W. J. Marshall, Hartmut Höke & Rudolf Jäckh: *Aniline, Ullmann's Encyclopedia of Industrial Chemistry*, John Wiley & Sons, New York, 2011. Viitattu 29.8.2016
5. 1 2  Susan Budavari (päätoim.): *Merck Index*, s. 353. 12th Edition. Merck & Co. 1996. ISBN 0911910-12-3. (englanniksi)
6. ↑  Bijan Amini & Steven Lowenkron: *Aniline and Its Derivatives, Kirk-Othmer Encyclopedia of Chemical Technology*, John Wiley & Sons, New York, 2003. Viitattu 29.8.2016
**o-Aminofenoli** eli **2-aminofenoli** (C6H7NO) on aminofenoleihin kuuluva aromaattinen orgaaninen yhdiste. Yhdistettä voidaan käyttää orgaanisen kemian synteeseissä valmistettaessa väriaineita, lääkkeitä ja maatalouskemikaaleja. Sitä käytetään myös väriä muodostavana komponenttina hiusväreissä. o-Aminofenoli on m- ja p-aminofenoleiden isomeeri.

Ominaisuudet
------------

Puhtaana o-aminofenoli on valkoista neulasmaisesti kiteistä ainetta. Se kuitenkin hapettuu helposti ilman vaikutuksesta ruskeiksi yhdisteiksi. o-Aminofenoli liukenee veteen ja hyvin etanoliin sekä dietyylieetteriin ja hieman bentseeniin. Vierekkäisissä asemissa sijaitseville hydroksyyli- ja aminoryhmille tapahtuu helposti syklisoitumis- ja kondensaatioreaktioita. Esimerkiksi rauta(III)kloridi, eräät entsyymit tai auto-oksidaatio piidioksidipinnalla johtaa 2-aminofenoksatsin-3-onin muodostumiseen. Muita heterosyklisiä yhdisteitä, joita voidaan valmistaa o-aminofenolista ovat muun muassa fenoksatsiinit, bentsoksatsolit ja tiobentsoksatsolit.

o-Aminofenoli ärsyttää ihoa, silmiä ja hengitysteitä. Yhdisteelle altistumisesta voi aiheutua huonovointisuutta ja pääkipua. o-Aminofenoli voi lisätä methemoglobiinin määrää elimistössä, mikä ilmenee ihon ja kynsien sinistymisenä. Hiusväreissä o-aminofenoli voi aiheuttaa herkistymistä ja allergisia oireita.

Valmistus ja käyttö
-------------------

o-Aminofenolia valmistetaan pelkistämällä o-nitrofenolia happamissa olosuhteissa raudan avulla. Toinen tapa on pelkistää nitrobentseeniä hydroksyyliamiinin avulla ja muodostuva välituote toisiintuu o-aminofenoliksi.

o-Aminofenolia käytetään useiden muiden orgaanisten yhdisteiden valmistukseen. Siitä valmistetaan muun muassa kloorikinaldolia, triasulfuronia, 8-hydroksikinoliinia, valokuvauskemikaaleja, atsovärejä ja rikkivärejä. Lisäksi o-aminofenolia käytetään hiusväreissä ja turkisten värjäykseen.

Lähteet
-------

1. ↑  2-Aminophenol – Substance summary *PubChem*. NCBI. Viitattu 11.9.2016.
2. 1 2 3 4 5  Alén, Raimo: *Kokoelma orgaanisia yhdisteitä: Ominaisuudet ja käyttökohteet*, s. 588. Helsinki: Consalen Consulting, 2009. ISBN 978-952-92-5627-3.
3. 1 2  o-Aminofenoli kansainvälinen kemikaalikortti Viitattu 11.9.2016
4. 1 2 3  Stephen C. Mitchell & Rosemary H. Waring: *Aminophenols, Ullmann's Encyclopedia of Industrial Chemistry*, John Wiley & Sons, New York, 2000. Viitattu 11.9.2016
5. 1 2 3  Susan Budavari (päätoim.): *Merck Index*, s. 80–81. 12th Edition. Merck & Co. 1996. ISBN 0911910-12-3. (englanniksi)
6. 1 2 3  Thomas Scott, Mary Eagleson: *Concise encyclopedia chemistry*, s. 62. {{{Julkaisija}}}, 1994. (englanniksi)
7. 1 2  Richard P. Pohanish: *Sittig's Handbook of Toxic and Hazardous Chemicals and Carcinogens*, s. 137. William Andrew, 2011. ISBN 9781437778694. Kirja Googlen teoshaussa (viitattu 11.6.2016). (englanniksi)