recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Stigma** (isona kirjaimena **Ϛ**, pienenä **ϛ**) on kreikkalainen kirjainmerkki, joka on sigman (sen itäisessä muodossa C) ja taun (Τ) ligatuuri. Se esiintyy keskiaikaisissa käsikirjoituksissa ja oli käytössä kreikkalaisissa numeroissa luvun 6 merkkinä. Tämä on peräisin siitä, että stigma muistuttaa ulkoasultaan loppusigman kaltaiseksi kehittynyttä digammaa, joka oli luvun 6 alkuperäinen merkki.

Stigmaa muodostui digamman korvikkeeksi numeromerkkinä, koska digamma oli muutoinkin jäänyt pois käytöstä jo antiikin aikana ja oli ollut käytössä enää numeromerkkinä. Stigmaa käytetään kreikassa joskus, erityisesti kirkkotaiteessa, edelleen luvun 6 merkkinä tai järjestysluvun (6:s) symbolina, mutta yleisimmin tässä käytössä on nykyisin merkintä στʹ (tai ΣΤʹ).

Lähteet
-------

1. ↑  Kiilunen, Jarmo & Nikki, Nina: *Alfasta oomegaan. Uuden testamentin kreikan tukipaketti*, s. 289. Suomen eksegeettisen seuran julkaisuja 103. Helsinki: Suomen eksegeettinen seura, 2013. ISBN 978-951-9217-58-1.
2. ↑  Other Ligatures: Stigma ligature *Greek Unicode*. Viitattu 15.1.2018.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Stigma** Wikimedia Commonsissa
Belušić Koperissa
**Josip Belušić** (12. maaliskuuta 1847 Labin – 8. tammikuuta 1905 Trieste) oli kroatialainen keksijä ja fysiikan ja matematiikan professori, syntynyt Itävallan valtakunnassa. Belušić syntyi nykyisellä Kroatian alueella Itävallan keisarikunnan aikana ja sai koulutuksen Pazinin ja Koperin välillä. Pazinin pastorit huomasivat ensimmäiset hänen kykynsä luonnontieteisiin. Hän suoritti opintonsa Wienissä ja oli fysiikan ja matematiikan professori Koperissa ja Castelnuovossa lähellä Triestettä. Belušić muistetaan lähinnä keksinnöstään nopeusmittarista, jonka hän patentoi vuonna 1888 ja esitteli maailmalle vuonna 1889 Pariisin yleisnäyttelyn aikana, kun hän oli suorittanut kaksi kokeilua Istrian ja Triesten välillä vuosina 1887 ja 1889. Belušićin keksintö oli myös historian ensimmäinen valvontalaite, edelläkävijä mittauslaitteiden käytössä nykyään kuorma-autoissa, linja-autoissa ja takseissa. Belušićia pidetään siis myös nykyaikaisten valvontalaitteiden isänä.

Elämäkerta
----------

Belušić syntyi lähellä Labinia, Istriassa, ja varttui pienessä kaupungissa Županićissa, kylässä entisen Itävallan valtakunnan laidalla. Hän oli opettaja Keisarillisen koulun Koperissa ja myöhemmin Wienissä. Belušić esitteli keksintöään Pariisin vuoden 1889 yleisnäyttelyssä, jolloin Eiffel-torni esiteltiin. Belušić nimitti laitteensa alun perin "Nopeusmittariksi". Hän kuitenkin nimitti sen uudestaan ​​"Controllore automatico per screenure" esittäessään sen Pariisissa. Pariisin yleisnäyttelyn vuonna Ranskan pääkaupunki ilmoitti kilpailun parhaan laitteen valinnasta paikallisten liikennepalvelujen seurantaan, ja Belušićin nopeusmittari valittiin, koska se oli tarkin laite. Kesäkuussa 1890 Ranskan keksijöiden akatemia ylisti Belušićia ja myönsi hänelle tutkintotodistuksen ja kultamitalin julistaen hänet myös kunniajäseneksi. Belušićin laite mitasi nopeuden, matkan keston, matkustajien määrän sekä matkustajien lähtö- ja saapumisajan. Emme tiedä, mitä tapahtui keksijälle, joka kuoli Triestessä 8. tammikuuta 1905.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Ivanjko, Gordana: Josip Belušić, an Istrian who invented the speedometer in 1888 and changed the world 24 sata.
2. 1 2 3  Malline:Cite encyclopedia
3. ↑  Milanović, Božo: Hrvatski narodni preporod u Istri, 1967, page 406
4. 1 2 3  Jouvin, Bernard: Compteur de vitesse: saviez-vous qu'il a 130 ans? L'Est Républicain.
5. ↑  Uređaj koji mjeri brzinu vožnje auta izumio je Istranin 24 sata.
6. ↑  Alić, Marsela: Josip Belušić izumio je velocimetar – brzinomjer, tahograf i taksimetar u jednom (1847.) povijest.
7. ↑  Patricia Kiš Terbovc: HRVATSKA SVIJETU Na izložbi i prvi ribar na svijetu, otac nadzorne kamere te izumitelj "zaslužan" za treću smjenu Jutarnji list.
8. ↑  Jamičić, Željko (2008). "Josip Belušić – Izumitelj tahografa" hr. *Mir Ugled Povjerenje* **3**: 48–49. Ministry of Internal Affairs, Croatia.
9. ↑  Milanović, Božo (1973). *Hrvatski narodni preporod u Istri*. Istarsko književno društvo sv. Cirila i Metoda, 406.
10. ↑  Richard W. Bulliet (2020). *The Wheel: Inventions and Reinventions*. New York, NY: Columbia University Press, 129. ISBN 9780231540612.
*Tämä artikkeli kertoo Latvian ja Liettuan mytologian hahmosta. Laima on myös Latvialainen makeistehdas.*
**Laima** ("onni"; myös **Laime**, **Laimas māte**) on Latvian mytologiassa ja Liettuan mytologiassa kohtalon ja onnen, sekä hyvän että pahan, personoituma. Hänet yhdistettiin synnytykseen, avioliittoon, kuolemaan, hedelmällisyyteen ja kotielämään. Hän on myös raskaana olevien naisten suojelija.

Laima ja hänen siskonsa Karta ja Dekla ovat kohtalon kolminaisuuden jumaluus. Laiman ollessa huomattavasti muita suositumpi Deklalla ja Kartalla on kuitenkin samanlaiset tehtävät. Nykyajan uuspakanallisessa uskonnossa, Dievturibassa, näitä kolmea jumalatarta nimitetään kolmeksi Laimaksi, mikä osoittaa että he ovat saman jumaluuden kolme erilaista muotoa. Vaikka Laima tekee lopullisen päätöksen, kaikki kolme päättävät yhdessä kunkin henkilön kohtalosta.

Liettuan mytologiassa Laima ei ole ainoastaan kohtalon, hedelmällisyyden ja avioliiton jumalatar, mutta myös pimeyden ja valon. Laima yhdistettiin käkeen ja nähtiin usein sen muodossa. Laiman seurueeseen kuuluvat jumalattaret Laimė ja Dalia. Laima määrittää vastasyntyneiden kohtalon. Laiman sisaruksia ovat Giltinė, Dekla, Karta ja Magyla.

Laiman pyhä puu on lehmus. Kansanlauluissa ja -tarinoissa hän on kukkuva käki lehmuksessa. Lehmuksessa on kolme, viisi, kuusi, seitsemän tai yhdeksän haaraa. Nämä numerot ovat Laiman maagisia numeroita. Laiman alttari on kivi, jolla on naisen muodot. Sellaiset toteemit lisäsivät naisten hedelmällisyyttä. 

Useat balttilaiset kansanlaulut kertovat miten Laima järjesti Aušrinėn nimenantojuhlan (kastajaiset). Hän kutsui kaikki tähdet (Žvaigždės, Latvian Zvaigznes), mutta ei kutsunut Saulėa.Keskiajalla ja 1700-luvulla Liettuassa pidettiin Laiman kunniaksi useita erilaisia rituaaleja.
**Rikosoikeus** 

Oikeuden vaaka
 Oikeuden vaaka 

 

Rikos

Rikosvastuu 

* Vastuu
* Tahallisuus
* Huolimattomuus
* Laiminlyöntirikos
* Syyksiluettavuus
* Oikeudenvastaisuus
* Tunnusmerkistö
* Syyllisyys


Vastuuvapausperusteet 

* Syyntakeisuus
* Syyntakeettomuus
* Hätävarjelu
* Pakkotila


Rikosprosessi 

* Rikosilmoitus
* Esitutkinta
* Syyteharkinta
* Vanhentuminen


**Laiminlyöntirikos** on rikoslaissa rangaistavaksi säädetty jonkin teon tekemättä jättäminen. *Varsinainen laiminlyöntirikos* (lat. *delictum omissionis*) on rikos, jossa teon tekemättä jättäminen sinänsä on rangaistavaa. Tällöin loukataan käskynormia, joka asettaa tietyn velvollisuuden kaikille oikeusalamaisille. Esimerkiksi jos tietää toisen olevan hengenvaarassa ja jättää antamatta tai hankkimatta tälle apua, niin laiminlyöjää rangaistaan pelastustoimen laiminlyönnistä sakolla tai vankeudella (rikoslain 21 luvun 15 pykälä).

*Epävarsinainen laiminlyöntirikos* (*delictum commissivum per omissionem*) käsittää vain tietylle henkilölle asetetun velvollisuuden laiminlyömisen. Tällöin loukataan kieltonormia tai yhtä aikaa sekä kielto- että käskynormia. Tällainen erityinen velvollisuus voi perustua oikeusjärjestykseen, oikeustoimeen, sopimukseen, virkaan tai henkilön aiempaan toimenpiteeseen. Seurauksen aiheuttaneen laiminlyönnin tekijän tulee olla henkilö, jolla olisi ollut velvollisuus estää seuraus eli hänellä oli vastuuasema seurauksen torjunnassa. Esimerkiksi entinen huumepoliisin päällikkö Jari Aarnio tuomittiin käräjäoikeudessa syylliseksi murhaan, kun hänen katsottiin laiminlyöneen virkavelvollisuutensa jättämällä ilmoittamatta murhan suunnittelusta, vaikka hän oli siitä tietoinen. Hovioikeus kuitenkin vapautti hänet.

Lähteet
-------

* *Otavan iso tietosanakirja*, Otava 1960–1965.

### Viitteet

1. ↑  Tuomas Rimpiläinen: Jari Aarnio on syyllinen murhaan – käräjäoikeus tuomitsi ex-poliisipomon elinkautiseen ja vapautti rikollispomon 17 vuoden takaisesta teosta *Yle*.  22.12.2020. Viitattu 23.12.2020.
2. ↑  Hovioikeus vapautti Jari Aarnion murhasyytteestä: ei tiennyt suunnitelmasta eikä ollut velvollinen estämään palkkamurhaa – Aarnio tyytyväinen tuomioon *Yle Uutiset*.  4.2.2022. Viitattu 26.6.2022.
Tervareitin toimitus Muhoksella
**Tervareitti** on Oulujokilaaksossa Muhoksella, Utajärvellä ja Vaalassa ilmestyvä paikallislehti. 

Lehti ilmestyy kerran viikossa torstaisin. Lehteä julkaisee Tervareitti Oy, jonka toimitusjohtaja ja päätoimittaja on Elina Jyrinki. Tervareitin virallinen LT-levikki vuodelta 2014 oli yhteensä 5 671 kappaletta. Tervareitin paperilehden arvioitu lukijapeitto 15–84-vuotiaista henkilöistä toukokuussa 2016 oli Muhoksella 69 %, Vaalassa 77 % ja Utajärvellä 85 %.

Lehti perustettiin vuonna 1959, sen ensimmäinen numero ilmestyi marraskuussa *Muhos*-lehden nimellä. Perustaja oli Muhos-seura. *Tervareitti*-nimi otettiin käyttöön 1962, kun lehden levikki oli laajentunut Oulujokilaakson alueelle. Maaliskuussa 1969 lehti siirtyi Muhoksen, Utajärven ja Vaalan Lions-klubien omistukseen. Julkaisija muutettiin osakeyhtiöksi helmikuussa 1985.

Lehden 60-vuotisjuhlanumero ilmestyi 31. lokakuuta 2019.

Lähteet
-------

1. ↑  Tervareitti
2. ↑  Tervareitin kotisivut
3. ↑  Tervareitin yhteystiedot
4. ↑  Tervareitti 31.1.2018 (Arkistoitu – Internet Archive)
5. ↑  Tervareitin mediatiedot
6. 1 2  Tervareitti, n:o 56, torstai 31.10.2019. 40 s.
7. ↑  Kauhanen Jouni, Ollikainen Marianne, Rönkä Aino, Polvi Elina: *Tervareitti 50 vuotta Oulujokilaakson asialla*. Tervareitti, 2009. ISBN 978-952-92-5936-6.
8. ↑  LC Vaala 40-vuotishistoriikki 2.2.1965–2.2.2005. 21 s. (Arkistoitu – Internet Archive)
**Tauno Aukusti Aho** (10. heinäkuuta 1914 Hibbing, Minnesota, Yhdysvallat – 1996 Kuortane, Suomi) oli suomalainen harmonikansoittaja ja mestaripelimanni. Häntä pidetään eräänä 1900-luvun merkittävimmistä suomalaisista kaksirivisen harmonikan taitajista.

Tausta
------

Aho syntyi Minnesotassa ja oli Kusti Ahon ja Hilja o.s. Mustapään esikoinen. Jo pienenä hän kuuli isänsä ja serkkunsa "Kaarangan Jaakkoon" kaksirivisen soittoa. Hän alkoi soittaa, aluksi isältään salaa, isänsä kaksirivistä jo 5–6-vuotiaana. Perhe muutti Suomeen Taunon käytyä kaksi vuotta koulua. Aluksi lomamatkaksi aiottu matka muuttuikin muuttomatkaksi, ja isä-Kusti lähti yksin takaisin Amerikkaan.

Pelimanni
---------

Aho alkoi soittaa tansseja jo 13–14-vuotiaana, ja rippikoulun jälkeen hän hankki viisirivisenkin. Jatkosodan loppuaikoina Aho osallistui myös viihdytyskiertueille muun muassa yhdessä Viljo Vesterisen kanssa.

Soitettuaan pitkään viisirivistä Ahon kiinnostus takaisin kaksiriviseen elpyi 1950-luvulla.

Palkinnot ja tunnustukset
-------------------------

* Suomen pelimannimestari 1977
* Mestaripelimannin arvonimi 1977
* Valtion taiteilijaeläke 1986

Levytykset
----------

* Sitähä voi inspiroira (Sibelius-Akatemia, 1978)
* Mestaripelimanni (Kuortaneen kulttuurilautakunta, 1985)

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Markku Lepistö: *Tauno Aho ja soittotyyli polkan soitossa*. Tutkielma Sibelius-Akatemian musiikin kandidaatin tutkintoa varten. Helsinki: Sibelius-Akatemia, 1990. Teoksen verkkoversio (pdf) (viitattu 31.3.2008).  (Arkistoitu – Internet Archive)
2. ↑  *Suuri Musiikkitietosanakirja 2 C-Ha*, s. 258-260. Espoo: Weilin + Göös, 1990. ISBN 951-35-4726-4.

Aiheesta muualla
----------------

* Tauno Ahon esitystuotanto Suomen äänitearkistossa (1901–1999)

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)

 |

 |
**Tauno Ilmari Einiö** (11. helmikuuta 1940 Orimattila – 10. lokakuuta 2018 Lahti) oli suomalainen päätoimittaja.

Einiö oli *Loviisan Sanomien* pitkäaikainen päätoimittaja, toimitusjohtaja ja hallituksen puheenjohtaja. Sitä ennen hän oli orimattilalaisen *Pitäjänsanomat*-lehden toimitussihteeri ja vuodesta 1966 loviisalaisessa Nordström-yhtiöiden kustantamassa *Nuorison Päivälehdessä* eli *Päiviksessä*. *Loviisan Sanomien* päätoimittajana ja toimitusjohtajana hän toimi kesäkuusta 1967 kesäkuuhun 1997 ja vielä hallituksen puheenjohtajana vuoteen 2012 saakka. Einiö perheineen oli vuoteen 1997 saakka myös lehtiyhtiön suurimpia osakkeenomistajia.

Einiöllä oli useita luottamustoimia. Hän oli Paikallislehtien liiton hallituksen jäsen ja Julkisen sanan neuvoston varapuheenjohtaja. Hän toimi Loviisan Yrittäjien puheenjohtajana. Hänet valittiin vuonna 1987 Loviisan vuoden yrittäjäksi.

Lähteet
-------

1. ↑  Kuolinilmoitus, Helsingin Sanomat 3.11.2018 s. C 21
2. 1 2  Arto Henriksson: Loviisan Sanomien emerituspäätoimittaja Tauno Einiö on kuollut *Loviisan Sanomat*.  10.10.2018.  Arkistoitu 3.11.2018. Viitattu 3.11.2018.
3. ↑  Yrittäjäpalkinnot, Loviisan yrittäjät, viitattu 3.11.2018

Aiheesta muualla
----------------

* Auli Henriksson, Tauno Einiön haastattelu, (Arkistoitu – Internet Archive) Loviisan Sanomien juhlanumero s. 28–29
Tauno Jylhä (kesk.) esittelemässä eläke­lakien vaikutuksia vuonna 1962.
**Tauno August Jylhä** (15. elokuuta 1908 Tampere – 6. helmikuuta 1967 Helsinki) oli Eläketurvakeskuksen ensimmäinen toimitusjohtaja ja Kansaneläkelaitoksen pitkäaikainen yliaktuaari.

Jylhän vanhemmat olivat puuseppä ja tehtailija Ahto August Jylhä ja Augusta Sofia Ahlfors. Hän valmistui matematiikka pääaineenaan filosofian kandidaatiksi Helsingin yliopistosta 1934, tutki sen jälkeen vuoden verran funktioteoriaa Göttingenin yliopistossa ja toimi matematiikan assistenttina Helsingin yliopistossa ja Teknillisessä korkeakoulussa. Vaikka Jylhä ei luopunut tutkimustyöstä kokonaan, niin 1938 hän aloitti pitkäaikaisen virkamiesuransa vasta perustetussa Kansaneläkelaitoksessa. Jylhä toimi siellä yliaktuaarina ja 1941–1961 vakuutusteknillisen osaston päällikkönä. Hän oli keskeisesti mukana kansaneläkelain uudistustyössä, toimiessaan 1945–1954 sosiaalivakuutuskomitean kansaneläkejaoston puheenjohtajana. Jylhä esitti jo 1957 automaattisen tietojenkäsittelyjärjestelmän hankkimista Kansaneläkelaitokselle. 1960 alkanut tietokoneiden käytto eläkkeiden laskemisessa ja maksatuksessa oli ensimmäinen laatuaan Euroopassa ja samalla Suomen huomattavin konttoriautomaatiohanke. 1950-luvun lopulla Jylhä myös esitti sairausvakuutuksen periaatteet, jotka toteutuivat pitkälle 1960-luvulla, ja myöhemmin 1970-luvulla toteutuivat hänen hahmottelemansa kansaneläke- ja sairausvakuutuksia hoitavat paikallistoimistot yhteisine keskitettyine tietojärjestelmineen.

Vuonna 1961 Jylhästä tuli Eläketurvakeskuksen ensimmäinen toimitusjohtaja. Työeläkejärjestelmän kehittämiseen hän ei kuitenkaan ehtinyt juuri enää puuttua, vaan se oli vielä pahasti kesken hänen kuollessaan 1967.

Jylhän puoliso vuodesta 1939 oli Katri Julia Haulio.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Häggman, Kai: "Jylhä, Tauno (1908–1967)", *Suomen kansallisbiografia, osa 4*, s. 559–560. Helsinki: Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, 2004. ISBN 951-746-445-2. / Teoksen verkkoversio.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Kansallisbiografia
* Biografiasampo

 |

 |
Taun palatsi
**Taun palatsi** (ransk. *Palais du Tau*) sijaitsee Reimsissä Ranskassa. Se oli Reimsin arkkipiispan palatsi ja se oli yhdistetty Ranskan kuninkaisiin, joiden kruunajaiset pidettiin läheisessä Notre-Damen katedraalissa.

Vielä 500- ja 600-luvuilla paikalla sijaitsi roomalaisgallialainen huvila, josta tuli myöhemmin karolingipalatsi. Nykyistä nimeä on käytetty ainakin vuodesta 1131, jolloin se mainitaan ensimmäisen kerran rakennuksen suunnitelmissä. Nimi tulee siitä, että rakennus muistuttaa T-kirjainta (kreikkalaisissa aakkosissa kirjain tau). Rakennus uudelleenrakennettiin goottilaisella tyylillä 1498–1509 ja Jules Hardouin-Mansart ja Robert de Cotte muokkasivat sen nykyiseen barokkiasuunsa vuosien 1671 ja 1710 välisenä aikana. Palatsin vanhin osa on sen kappeli, joka on vuodelta 1207. Rakennus vaurioitui tulipalossa 19. syyskuuta 1914 ja korjattiin vasta toisen maailmansodan jälkeen.

Palatsi toimi Ranskan kuninkaiden asuntona ennen heidän kruunajaistaan. Kuningas puettiin palatsissa ennen siirtymistään varsinaiseen kruunajaistapahtumaan Notre-Damen katedraaliin. Myös juhla-ateria pidettiin myöhemmin palatsissa. Ensimmäinen rekisteröity kruunajaisateria pidettiin vuonna 990 ja tuorein vuonna 1825.

Palatsissa on toiminut Musée de l'Œuvre -museo vuodesta 1972. Siellä esitetään katedraalin patsaita ja gobeliinejä, pyhäinjäännöslippaita ja muita esineitä, jotka liittyvät kruunajaisiin.

Taun palatsi on UNESCOn maailmanperintökohdessa yhdessä Reimsin Notre-Damen ja entisen Saint-Remin basilikan kanssa. Paikalla käy noin 100 000 vierailijaa vuosittain.

Lähteet
-------

1. ↑  Cathedral of Notre-Dame, Former Abbey of Saint-Rémi and Palace of Tau, Reims Unesco. Viitattu 17.5.2015.

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Taun palatsi**.
RanskaUnescon maailmanperintökohteet Ranskassa

* Albi
* Alppien paalutalot
* Amiensin katedraali
* Arc-et-Senans’n kuninkaallinen suolatehdas
* Arlesin roomalaiset ja romaaniset monumentit
* Avignonin historiallinen keskusta ja Palais des Papes
* Belgian ja Ranskan kellotornit (jaettu Belgian kanssa)
* Bourges'n katedraali
* Canal du Midi
* Causses ja Cévennes
* Chaîne des Puys
* Chartresin katedraali
* Chauvet’n luola
* Cordouanin majakka
* Euroopan suuret kylpyläkaupungit
* Fontainebleaun palatsi ja puisto
* Fontenayn apottiluostari
* Girolatan niemi, Porton niemi, Scandolan luonnonreservaatti ja Piano Calanches Korsikassa
* Carcassonne
* Le Corbusierin arkkitehtoniset työt
* Le Havre
* Loiren laakso Sully-sur-Loiren ja Chalonnes-sur-Loire välillä
* Lyon
* Mont Saint-Michel
* Nancyn aukiot: Place Stanislas, Place de la Carrière ja Place d’Alliance
* Nord-Pas-de-Calais’n kaivosalue
* Notre-Damen katedraali, entinen Saint-Remin basilika sekä Taun palatsi Reimsissa
* Nizza
* Orangen roomalainen teatteri ja sen ympäristöt sekä "riemukaari"
* Provins
* Monte Perdido
* Ranskan eteläiset alueet
* Saint-Émilion
* Saint-Savin-sur-Gartempen luostari
* Santiago de Compostelan pyhiinvaellusreitit
* Seinen jokivarsi Pariisissa
* Grande Île
* Pont du Gard
* Uuden-Kaledonian laguunit
* Vaubanin linnoitukset
* Versailles’n palatsi puistoineen
* Vézelay
* Vézère
**Mario Jerrel Williams** (s. 31. tammikuuta 1985, Richlands, Pohjois-Carolina) on yhdysvaltalainen entinen amerikkalaisen jalkapallon pelaaja, pelipaikaltaan puolustuksen linjamies. Hän pelasi 11 kautta NFL-liigassa edustaen Houston Texansia, Buffalo Billsiä ja Miami Dolphinsia.

Williams oli NFL:n varaustilaisuuden ensimmäinen varaus vuonna 2006. Hänet valittiin urallaan neljästi NFL:n tähdistöotteluun Pro Bowliin.

NFL-ura
-------

Houston Texans varasi Pohjois-Carolinan valtionyliopiston joukkueessa yliopistojalkapalloa pelanneen Williamsin vuoden 2006 NFL:n varaustilaisuuden ensimmäisenä pelaajana vuonna 2006. Williams pelasi Texansissa viisi kautta, joiden aikana hän vakiinnutti asemansa yhtenä liigan parhaimmista puolustuksen linjamiehistä. Kauden 2011 jälkeen Williamsista tuli rajoittamaton vapaa pelaaja, joten hän oli vapaa neuvottelemaan minkä tahansa seuran kanssa.

Williams teki maaliskuussa 2012 kuuden vuoden sopimuksen Buffalo Billsin kanssa. Sopimuksen arvo voi parhaimmillaan nousta yli 100 miljoonaan dollariin, joka tekee siitä NFL-historian rahakkaimman puolustajan tekemän sopimuksen.

Bills vapautti Williamsin sopimuksestaan neljän kauden jälkeen. Hän teki maaliskuussa 2016 kaksivuotisen sopimuksen Miami Dolphinsin kanssa. Williams pelasi Dolphinsissa vain yhden kauden, sillä joukkue purki hänen sopimuksensa huonosti pelatun kauden jälkeen.

Lähteet
-------

1. ↑  Mario Williams Stats *pro-football-reference.com*. Viitattu 2.6.2019. (englanniksi)
2. ↑  Buffalo Bills agree to six-year deal with Mario Williams *espn.go.com*.  15.3.2012. ESPN. Viitattu 29.1.2013. (englanniksi)
3. ↑  Mario Williams signs two-year deal with Dolphins *nfl.com*. Viitattu 2.6.2019. (englanniksi)
4. ↑  Christian D'Andrea: Mario Williams released after 1 disappointing season with Dolphins SB Nation. Viitattu 2.6.2019. (englanniksi)
Manuselan kansallispuisto

|  |  |
| --- | --- |
| Sijainti | 
Molukit, Indonesia |
| Pinta-ala | 
1 890,0 km2View and modify data on Wikidata  |

Hallinto| Tyyppi | 
Indonesian kansallispuistoView and modify data on Wikidata  |
| Perustettu | 
1997View and modify data on Wikidata  |

Karttamuokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa WikidataaTietolaatikon dokumentaatioNäytä Wikidatasta tulevat arvot

**Manuselan kansallispuisto** sijaitsee Seramin saarella, Molukkien saaristossa Indonesiassa. Suojelualue on 1 890 km² kokoinen ja kattaa saaresta 11 prosenttia. Puisto on metsäinen ja suojelee erilaisia metsätyyppejä vuoristosademetsiin saakka. Binaiya on puiston korkein huippu ja yltää 3 027 metriin merenpinnasta. Puiston kallioperä on suurelta osin kalkkiveä, joka muodostaa laajoja karstimaisemia. Goa HatuSakan luolamuodostelma on tämän hetkisen tiedon mukaan syvin luola koko Indonesiassa.

Eläimistö
---------

Seramilla on huomattavan paljon endeemisiä lintulajeja, joiden suojelussa tämä puisto on ensisijainen. Manuselassa elää 14 Seramille endeemistä tai lähes endeemistä lintulajia: sininiskaluri, molukkienkakadu, seraminluri, etelämolukkienkalastaja, seraminkaljumesikko, seraminvihermesikko, seraminrilli, harmaahuppurilli, ja seraminkäpinkäinen, seraminkuhankeittäjä, seramintornipöllö, seraminmonarkki, seraminkuningaskottarainen, molukkienkukastaja.

Seramin saaren nisäkäslajisto on sekoitus aasialaisia lajeja (jyrsijöitä ja lepakoita) ja australialaisia pussieläimiä. Manuselan alue on ainoa maailmassa, jossa on tavattu salaperäistä seramsaarenpussimäyrää (*Rhynchomeles prattorum*). Laji kuvattiin seitsemästä yksilöstä, jotka pyydystettiin alueelta vuonna 1920 ja on sukunsa ainoa laji. Tämän jälkeen lajia ei tiettävästi ole havaittu, mutta Seramin eläimistö on niin huonosti tunnettua, että on täysin mahdollista, että laji on edelleen elossa. 

*Melomys fraterculus*-banaanirotta on ison metsähiiren kokoinen jyrsijä, jota ei myöskään tavata muualla.

Suojelu ja uhat
---------------

Ensimmäiset suojelualueet Manuselan vuoristossa perustettiin 1972. Alueella 1978 tehtyjen kartoitusten perusteella ehdotettiin alueiden yhdistämistä yhdeksi suureksi kansallispuistoksi, joka sitten perustettiin vuonna 1997. Seramin metsäala on vähentynyt nopeasti ja laittomia hakkuita on tapahtunut myös kansallispuiston alueella. Molukkienkakadu on arvostettu lemmikkieläin ja niiden laiton pyynti luonnosta uhkaa koko lajin luonnonvaraista kantaa. Manuselan kansallispuistoa pidetään lajin vahvana alueena.

Asutus
------

Manuselan kansallispuiston alueella on useita kyliä. Perinteisesti alueella on asunut paikallisen malaijilais-polynesialaiskielen, manuselan, puhujia.

Lähteet
-------

1. ↑  Cave and Karst Prospecting within Seram Island *scribd.com*.
2. ↑  Seram 2015\_Sapalewa Underground River *it.scribd.com*.
3. ↑  BirdLife International: Saving Asia's threatened birds (Arkistoitu – Internet Archive), 2003, retrieved 18 May 2010
Manvendra Singh Gohil
**Manvendra Singh Gohil** (s. 23. syyskuuta 1965) on intialainen prinssi, joka tunnetaan seksuaali- ja sukupuolivähemmistöjen oikeuksien ajajana sekä AIDS-aktivistina. Hän on entisen Gujaratissa sijainneen Rajpiplan ruhtinaskunnan kruununperijä sekä maansa ensimmäinen julkisesti homoseksuaalinen prinssi.

Gohil päätti vuonna 2006 paljastaa julkisuuteen olevansa homoseksuaali. Tämä paljastui sai hänen äitinsä katkaisemaan välinsä häneen. Hänen isänsä puolestaan järkyttyi ja ajatteli, että hänet voisi eheyttää heteroseksuaaliksi. Sen jälkeen hän perusti Lakshya Trust -hyväntekeväisyyssäätiön helpottaakseen seksuaali- ja sukupuolivähemmistöjen asemaa kotiosavaltiossaan Gujaratissa. Vuotta myöhemmin hänet kutsuttiin vieraaksi The Oprah Winfrey Show -keskusteluohjelmaan, joka toi hänelle runsaasti julkisuutta. Hänen välinsä isäänsä parani aikaa myöten. Gohilin mukaan hänen perheensä yritti eheyttää hänet heteroksi elintapojen muutoksella, kuten kasvisruokavaliolla, sekä uskonnollisilla rituaaleilla.

Gohil on puhunut järjestettyjä avioliittoja vastaan, jollaiseen hän itsekin ajautui vuonna 1991 sukulaisten naitettua hänet Jhabuan ruhtinassuvun prinsessalle. Kyseinen avioliitto päättyi vuoden jälkeen. Saamansa julkisuuden seurauksena hänet on kutsuttu puhujaksi useiden yliopistojen homoseksuaalisuutta käsitteleville luennoille. Niiden lisäksi hän on toiminut keulakuvana muutamissa pridekulkueissa eri puolilla maailmaa. Hänen hyväntekeväisyyshankkeisiinsa kuuluu muun muassa palatsinsa ovien avaaminen seksuaali- ja sukupuolivähemmistöille. Suojapaikan ohella hän on tarjonnut sekä terveyspalveluita että ammattikoulutusta. Hän perusteli palatsinsa ovien avaamista sillä, että lapsettomana hänelle tarjoutui tilaisuus avata ovet hyvään tarkoitukseen.

Lähteet
-------

1. ↑  ABOUT Manvendra Singh Gohil *Lakshya Trust*. Viitattu 24.1.2020.
2. 1 2  How Prince Manvendra Singh Gohil is fighting for LGBTQ rights *Economic Times*.  10.7.2018. Viitattu 24.1.2020.
3. 1 2 3  Dutta, Vishal: Manvendra Singh Gohil: Meet the gay prince who was open about his homosexuality *Economic Times*.  15.12.2013. Viitattu 24.01.2020.
4. 1 2  This Indian gay prince has opened his palace doors for the LGBT community *India Today*.  11.1.2018. Viitattu 24.1.2020.
5. 1 2  Soni, Preeti: World's first openly gay prince had endured shock therapy and marriage to cure his sexual orientation *Business Insider*.  7.9.2019. Viitattu 24.1.2020.
6. ↑  India’s first openly gay prince Manvendra Singh Gohil leads AHF’s LA Pride Parade *Indian Express*.  18.6.2016. Viitattu 24.1.2020.


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Yhdysvallat

 |

 |
Tunnelin pää Italiassa.
Tunnelin pää Ranskassa.
**Mont Blancin tunneli** on Mont Blancin vuoren läpi kulkeva maantietunneli Ranskan ja Italian välillä. Tunneli avattiin 19. heinäkuuta 1965, ja se on 11,6 kilometriä pitkä. Valmistuessaan Mont Blancin tunneli oli maailman pisin maantietunneli. Tunneli lyhensi Rooman ja Pariisin välistä ajoaikaa noin 20 tunnilla*lähde?*. Tunneli alittaa yli 4 000 metriä korkeat Mont Blancin massiivin huiput noin 1 300 metrin korkeudessa.

Historiaa
---------

Italia ja Ranska sopivat yhteisestä tunnelihankkeesta vuonna 1949. Sveitsi tuli mukaan hankkeeseen vuonna 1953. Italialaiset ja ranskalaiset työryhmät aloittivat tunnelin tekemisen vuorten vastakkaisilta puolilta 30. toukokuuta 1959. Tunnelit yhdistettiin 5 850 metrin päässä tunnelin sisääntuloaukoista. Tunnelin rakentaminen vaati sekä rahaa että kuolonuhreja, sillä useita työntekijöitä jäi kivi- ja lumivyöryjen alle. Tunnelia kaivettaessa noin miljoona kuutiota kiveä irrotettiin ja kuljettiin ulos tunnelista. Tunnelin rakentaminen kesti 6,5 vuotta, ja sen saattaminen suunnitelmien tekemisestä lähtien kokonaan valmiiksi vei 19 vuotta.

Onnettomuudet
-------------

24. maaliskuuta 1999 tunnelissa tapahtui tuhoisa tulipalo. Kuorma-auto, joka kuljetti margariinia ja jauhoja, syttyi palamaan. Tunnelin katto romahti ja asfaltti suli tulipalon kuumuudessa. Tulipalossa kuoli 39 ihmistä.

Lähteet
-------

1. ↑  The Mont Blanc tunnel: an international tourist and economic communication axis since 1965 *tunnelmb.net*.  Arkistoitu 15.11.2008. Viitattu 2.6.2016. (englanniksi)
2. ↑  *Maailman ihmeet*, s. 60–63. Suom. Toini Havu, kuvatoim. Roland Gööck. Suuri suomalainen kirjakerho, 1972 (uusi p.). ISBN 951-643-543-2.
3. ↑  Teknisiä tietoja Mont Blancin tunnelista *Link through the Alps*. GEIE-TMB.  Arkistoitu 15.11.2008. Viitattu 14.03.2011. (englanniksi)
4. ↑  Keith Barry: July 16, 1965: Mont Blanc Tunnel Opens *Wired.com*.  16.6.2010. Viitattu 14.3.2011. (englanniksi)
5. ↑  Tietoja Mont Blancin tunnelista *Tunnel del Monte Bianco*. Structurae, Nicolas Janberg ICS. Viitattu 14.3.2011. (englanniksi)
6. ↑  Tulipaloihin liittyvää asiaa Mont Blancin tunnelista *Mont Blanc Tunnel, Italy*. One Stop Shop in Structural Fire Engineering, Professor Colin Bailey, University of Manchester. Viitattu 14.3.2011. (englanniksi)
7. ↑  Euroopan tunnelit: Tikittävä aikapommi? *tekniikanmaailma.fi*. Viitattu 2.6.2016.
**The Skull** on chicagolaisen Trouble-yhtyeen toinen ja synkin doom metal -albumi. Se julkaistiin vuonna 1985. Edeltäjänsä tapaan sitä pidetään yhtenä genren klassikoista. Albumi nauhoitettiin Preffered Sound -studiossa Woodland Hillsissa ja Track Recordilla Los Angelesissa. Albumin tuottivat jälleen Bill Metoyer, Brian Slagel ja Trouble. Ennen albumin julkaisua yhtye teki haastattelun eräällä yhdysvaltalaisella kaapelikanavalla ja esitti livenä studiossa vanhan ja uuden albumin kappaleita. Albumilla yhtye antaa erityiskiitokset roudarille Ron Holznerille, joka toimi basistina kiertuilla Sean McAlliserin lähdettyä yhtyeestä. Albumin nauhoitusten jälkeen myös rumpali Jeff Olson jätti yhtyeen ja hänen tilalleen tuli Dennis Lesh.

Musiikillisesti albumi jatkaa Judas Priestin ja Black Sabbathin perinteiden mukaista raskasta linjaa. *The Skull* on yhtyeen painostavin, synkin ja masentavin albumi. Sanoituksissa kuitenkin heijastui toivon kipinä kristillisestä näkökulmasta, näennäisestä lohduttomuudesta huolimatta. Sanoittaja Eric Wagner on kertonut eräässä haastattelussa, että tuolloiset raamatulliset sanoitukset olivat paras tapa ilmaista yhtyeen tuntemuksia, ilman mitään evankeliointitarkoitusta. Ennen kaikkea sanat kuvastavat yhtyeen tuolloista huonoa henkilökohtaista olotilaa. Myöhemmin sanoitukset muuttuivat henkilökohtaisemmiksi, raamatullisten teemojen jääden taka-alalle. *The Skull* jäi edeltäjänsä varjoon, vaikka monet pitävät sitä yhtenä 1980-luvun merkittävimmistä doom metal -albumeista.

Kappaleet
---------

1. Pray for the Dead – 5.52
2. Fear No Evil – 4.11
3. The Wish – 11.34
4. The Truth Is, What Is – 4.36
5. Wickedness of Man – 5.46
6. Gideon – 5.09
7. The Skull – 5.53

Kokoonpano
----------

* Eric Wagner –­ laulu
* Rick Wartell –­ kitara
* Bruce Franklin –­ kitara
* Sean McAllister ­– basso
* Jeff Olson – rummut

Arviot
------

* Allmusic: 3/5 tähteä

Lähteet
-------

1. ↑  Trouble.de → music → the skull
2. ↑  Spotify: Trouble – The Skull (Remastered 2020) *open.spotify.com*. Viitattu 22.11.2022.
3. ↑

Aiheesta muualla
----------------

* The Skull Discogsissa.  (englanniksi)
* Albumi *The Skull* Encyclopaedia Metallum -sivustolla (englanniksi)
**Maxwell "Max" Scott Green** (s. 15. joulukuuta 1984) on yhdysvaltalainen basisti, laulaja, taustalaulaja sekä yksi perustajajäsenistä Escape the Fate -yhtyeessä. Hän on Violent New Breed:in solisti, lauluntekijä ja kitaristi.

Hän teki osan Escape the Faten screameista yhdessä laulaja Craig Mabbittin kanssa. Green esiintyy yhdessä Craig Mabbittin kanssa myös Attack Attack!:in laulaja Caleb Shomon kappaleessa *All That I'm About*.

Max aloitti nuorempana kitaran soittamisen, mutta päätyi soittamaan bassoa. Hän ystävystyi 16-vuotiaana kykykilpailussa Ronnie Radken kanssa ja he perustivat yhdessä Escape the Fate-yhtyeen vuonna 2004. Radken jouduttua vankilaan vuonna 2008 he kuitenkin riitautuivat ja heidän tiensä erosivat. Green kärsi huumeriippuvuudesta, mutta pääsi kuiville vuonna 2013 ja ystävystyi taas Radken kanssa.

Escape the Fatesta lähdettyään hän ryhtyi The Natural Born Killersin soolokitaristiksi. Green lopetti TNBK:ssa vuoden 2013 heinäkuussa ja palasi hetkeksi takaisin Escape the Fate:en. Soitettuaan ETF:ässä puoli vuotta, toukokuun 9. päivänä 2014 Green ilmoitti siirtyvänsä Ronnie Radke:n bändiin Falling in Reverse:en.

Max Green kuitenkin lopetti Falling in Reversen basistina myöhemmin samana vuonna perustaakseen uuden bändin - Violent New Breed:in.

Lähteet
-------

1. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive)
2. ↑  A conversation with Ronnie Radke & Max Green (pt.1): Sobriety *youtube.com*.
3. ↑  Max Green exits Falling In Reverse *altpress.com*.
4. ↑  Max Green (ex-ETF) Starts Violent New Breed *propertyofzack.com*.


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana

 |

 |
**Zoltán Takács** (s. 1959 Budapest) on unkarilaissyntyinen, myöhemmin Suomessa asunut ja työskennellyt viulisti. Hän opiskeli Franz Liszt -musiikkiakatemiassa synnyinkaupungissaan ja sai viuludiplominsa vuonna 1983. Hän sai lisäksi opetusta kamarimusiikissa ja pedagogiikassa Semjon Snitkovskilta ja János Pallagilta. Hän osallistui kursseille, joita pitivät Brenton Langbein, Christopher Warren-Green, Ruggiero Ricci ja Atso Almila.

Takács harkitsi nuorena vaihtoehtoisesti lääkärin uraa. Hän soitti useissa unkarilaisorkestereissa ennen uraansa Suomessa, johon saapui 1980-luvulla ja asettui asumaan. Hän toimi konserttimestarina Tapiola Sinfoniettassa ja soitti Suomalaisessa Kamariorkesterissa ennen pääsemistään Radion sinfoniaorkesteriin, jossa hänestä myös tuli konserttimestari. Hän on vieraillut konserttimestarina Adelaiden sinfoniaorkesterissa.

Takács on pitänyt konsertteja solistina ja esiintynyt kamarimuusikkona kansainvälisesti; esiintymisurallaan hän on käynyt useissa Euroopan maissa, Yhdysvalloissa, Venezuelassa ja Perussa. Takács on vuoden 1989 Bartók-palkinnon voittaja.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  YLE: Radion sinfoniaorkesteri: Zoltán Takács
2. 1 2  YLE: Kansainvälinen RSO – Zoltán Takács
3. 1 2  Tampere: Sibelius–Bartók-juhlakonsertti kunnioittaa Suomen ja Unkarin huippusäveltäjiä
**Warner Records Inc.** (**WBR**) on osakeyhtiö ja levymerkki, jonka liiketoiminnan Warner Bros. avasi 19. maaliskuuta 1958 Burbankissa. Se on nykyään osa Warner Music Groupia. Warner Recordsin alamerkkejä ovat muun muassa Sire Records, Reprise Records, Nonesuch ja Maverick Records.

Esimerkiksi Bill Haleyn levytys vuodelta 1960 tehtiin Warner Bros. Recordsille.
Warner Bros. Records on osa Warner Music Groupia, jonka Burbankin toimipiste on kuvassa.Warner Recordsin ja sen levymerkkien artisteihin ovat kuuluneet muun muassa Frank Sinatra, Count Basie, Duke Ellington, The Kinks, Joni Mitchell, Jimi Hendrix, Randy Newman, Black Sabbath, The Grateful Dead, The Mothers of Invention, Van Morrison, Neil Young, Jethro Tull, Alice Cooper, Captain Beefheart, James Taylor, Ry Cooder, Gordon Lightfoot, The Band, The Doobie Brothers, Little Feat, T-Rex, Bonnie Raitt, The Allman Brothers, Richard Pryor, Rod Stewart, George Harrison, Prince, Van Halen, The Traveling Wilburys, Steve Martin, The Sex Pistols, Talking Heads, Steve Winwood, Dire Straits, Paul Simon, ZZ Top, Quincy Jones, The Who, Eric Clapton, Madonna, Miles Davis, k.d. lang, Randy Travis, Emmylou Harris, Faith Hill, John Fogerty, Hank Williams, Jr. R.E.M. Red Hot Chili Peppers, Candlebox, Green Day, Jane's Addiction, Seal, Tom Petty, Tevin Campbell ja monet muut.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Arkistoitu kopioFrequently Asked Questions warnerbrosrecords.com.  Arkistoitu 16.7.2011. Viitattu 7.9.2017. (englanniksi)
2. 1 2 3 4 5 6 7  Company Overview of Warner Bros. Records Inc. (myös välilehti People) bloomberg.com. Viitattu 7.9.2017. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Virallinen kotisivu
**SciShow** on tiedeaiheisia videoita julkaiseva YouTube-kanava. Kanavan on perustanut yhdysvaltalainen Hank Green. Maaliskuussa 2017 kanavalla on yli neljä miljoonaa tilaajaa ja yli 600 miljoonaa katselukertaa. Kanavan ensimmäinen video julkaistiin 2. joulukuuta 2011.

Sisältö
-------

Kanava julkaisee englanninkielisiä tiedeaiheisia videoita muun muassa tiedeuutisista, tieteen historiasta, fysiikasta, kemiasta, biologiasta ja psykologiasta. Maaliskuussa 2017 kanavalla julkaistaan uusi video päivittäin. Maanantaisin aiheena on maailma, tiistaisin katsojien kysymykset, keskiviikkoisin keskustelu tai tietovisa, torstaisin jälleen maailma, perjantaisin tiedeuutiset, lauantaisin lyhyet katsojien kysymykset ja sunnuntaisin video, jossa listataan asioita.

Rahoitus
--------

Kanava saa rahoituksensa Patreon-joukkorahoitusalustan avulla. Patreonissa kanavalla oli 19. maaliskuuta 2017 5 679 tukijaa, jotka lahjoittivat kanavalle kuukausittain yhteensä 21 656 dollaria.

Muut kanavat
------------

Kanavalla on kolme sisarkanavaa: lapsille tarkoitettu *SciShow Kids*, avaruuteen keskittyvä *SciShow Space* ja psykologiaan keskittyvä *SciShow Psych*.

Lähteet
-------

1. ↑  SciShow.com – About *scishow.com*.  Arkistoitu 21.4.2017. Viitattu 19.3.2017. (englanniksi)
2. 1 2  SciShow Preview *youtube.com*. Viitattu 19.3.2017. (englanniksi)
3. 1 2 3  SciShow – About *youtube.com*. Viitattu 19.3.2017. (englanniksi)
4. 1 2  SciShow is creating YouTube Videos about Science - Patreon *patreon.com*. Viitattu 19.3.2017. (englanniksi)
5. ↑  SciShow - Channels *youtube.com*. Viitattu 19.3.2017. (englanniksi)
**Sammonlahden kirkko** on Sammonlahden seurakunnan kirkkorakennus Lappeenrannassa. Virvoittavien vetten tykö -niminen kirkko valmistui vuonna 1992. Sen suunnitteli paikallinen arkkitehtuuritoimisto Riitta ja Kari Ojala. Kirkko ja sen yhteydessä oleva seurakuntakeskus on rakennettu betonista, punatiilestä ja Ristijärven harmaasta graniitista.

Kirkkosaliin mahtuu noin 490 henkilöä. Sali on muodoltaan pyöreä, ja alttari on salin keskellä. Alttaritauluna on yksinkertainen Andreaan risti, jonka läpi luonnonvalo pääsee saliin. Lisäksi alttarin takana on Brita Flanderin toteuttama, lasista ja graniitista valmistettu teos. Kirkkosalia hallitsevat sinisen ja vihreän sävyt. Sisääntuloaulassa on Anna-Maria Osipowin enkeliä esittävä veistos. Kirkon valmistumisvuonna rakennetut urut on suunnitellut Kangasalan Urkurakentamo. Uruissa on 25 äänikertaa, ja ne edustavat pohjoissaksalaista tyyliä.

* Sammonlahden kirkko sisältäSammonlahden kirkko sisältä
* Kirkon sivuikkunoitaKirkon sivuikkunoita

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Sammonlahden kirkko Lappeenrannan ev. lut. seurakunnat. Viitattu 28.11.2019.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Sammonlahden kirkko** Wikimedia Commonsissa
**Peugeot 607** on Peugeot’n vuosina 1999–2010 valmistama edustusluokan neliovinen sedan, joka korvasi Peugeot 605:n. 607:n seuraajaksi tuli myös 407-mallin korvannut Peugeot 508.

Vuoden 2002 Euro NCAP -kolaritestistä 607 sai tulokseksi neljä tähteä viidestä.

Facelift-mallin Peugeot 607.
607 esiteltiin Frankfurtin autonäyttelyssä syksyllä 1999. Bensiinimoottoreina olivat nelisylinterinen 2,2-litrainen ja 3,0-litrainen V6. Dieselmoottorit olivat yhteispaineruiskutteisia HDi-moottoreita. Tarjolla olivat nelisylinteriset 2,0- ja 2,2-litraiset sekä 2,7-litrainen V6.

Malli koki vuoden 2004 lopulla kasvojenkohotuksen, jossa suurimmat muutokset tehtiin keulan alueella. Etupuskurin säleikköä uudistettiin, sumuvaloista tuli pyöreät ja Peugeot-logo kasvoi aiempaa suuremmaksi. 

Peugeot 607 Paladine

Peugeot 607 ei menestynyt Ranskan ulkopuolella, mutta etenkin kotimaassaan autoa käytettiin usein virallisena edustusautona. Geneven autonäyttelyssä keväällä 2000 esiteltiin vain yhden kappaleen verran valmistettu 50 senttimetriä pidennetty erikoismalli 607 Paladine, jonka takaosa on avonainen. Ranskan presidentti Nicolas Sarkozy käytti autoa virkaanastujaisissaan toukokuussa 2007.

Lähteet
-------

1. ↑  Peugeot 607 2002 Euro NCAP. Viitattu 7.9.2018. (englanniksi)
2. ↑  Epäonnistunein ranskalaisauto *Tekniikan Maailma*.  9.7.2011. Viitattu 19.9.2018.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Peugeot 607** Wikimedia Commonsissa

Peugeot’n automallit

|  |  |
| --- | --- |
| Nykyiset henkilöautomallit | 
* 108
* 208
* 301
* 308
* 408
* 508
* 2008
* 3008
* 5008
* Rifter
* Traveller

 |
| Nykyiset hyötyajoneuvot | 
* Partner
* Expert
* Boxer
* Pick Up
* Landtrek

 |
| Entiset mallit | 
* 104
* 106
* 107
* 1007
* 201
* 202
* 203
* 204
* 205
* 206
* 207
* 301
* 302
* 304
* 305
* 306
* 307
* 309
* 401
* 402
* 403
* 404
* 405
* 406
* 407
* 504
* 505
* 601
* 604
* 605
* 607
* 806
* 807
* 4007
* 4008
* Bipper
* RCZ
* Hoggar
* iOn
* D3
* D4
* J5
* J7
* J9

 |
**Sara Jane Moore** (s. 15. helmikuuta 1930) on yhdysvaltalainen nainen, joka yritti ampua presidentti Gerald Fordin vuonna 1975. Moore tuomittiin elinkautiseen vankeusrangaistukseen, josta hän pääsi ehdonalaiseen 32 vuoden päästä joulukuussa 2007.

Moore oli ollut tekemisissä vasemmistoradikaalien kanssa, ja hän uskoi presidentin murhan aloittavan vallankumouksen. Hän oli ollut kirjanpitäjänä People In Need -ruokajakelussa, joka perustettiin Patty Hearstin kidnapanneen Symbioottinen vapautusarmeija -terroristijärjestön vaatimuksesta. Hän oli myös FBI:n ilmiantaja. Juuri ennen murhayritystä Yhdysvaltain salainen palvelu takavarikoi Moorelta .45-kaliiperin revolverin, jolloin Moore osti uuden aseen.

Tilanne noin sekunti ampumisen jälkeen.
Moore yritti ampua presidenttiä St Francis Hotellin edessä San Franciscossa 22. syyskuuta 1975, eli 17 päivää sen jälkeen, kun Charles Mansonin seuraaja Lynette Fromme oli yrittänyt tappaa Fordin Sacramentossa. Moore seisoi väkijoukossa noin 12 metrin päässä presidentistä ja laukaisi .38-kaliiperisen revolverin tätä kohti. Mooren vieressä seisonut entinen sotilas Oliver W. Sipple sai kuitenkin tönäistyä hänen kättään, jolloin luoti osui hotellin seinään. Yksi henkilö loukkaantui lievästi rakennuksesta kimmonneesta luodista.

Puolustusasianajajat olisivat halunneet vedota mielenterveysongelmiin, mutta Moore tunnusti syyllisyytensä, ja hänet tuomittiin elinkautiseen vankeusrangaistukseen. Vuonna 1979 Moore karkasi vankilasta, mutta hänet saatiin kiinni muutamassa tunnissa ja siirrettiin liittovaltion vankilaan.

Koska Moore oli suorittanut tuomiostaan 30 vuotta, käyttäytynyt hyvin eikä häntä pidetty uhkana muille, liittovaltion silloisten sääntöjen mukaisesti hän pääsi ehdonalaiseen vapauteen. Moore pääsi vankilasta 31. joulukuuta 2007, noin vuosi presidentti Fordin kuoleman jälkeen. Toukokuussa 2009 hän antoi televisiohaastattelun *The Today Show:lle*. Hän kertoi katuvansa tekoaan.

Sara Jane Moore ja Lynette Fromme ovat ainoat naiset, jotka ovat yrittäneet tappaa Yhdysvaltain presidentin.

Lähteet
-------

1. 1 2  DeMarco, Gerald: Hinckley, Moore and Fromme all tried to kill a president. And soon all three will be free *Los Angeles Times*.  28.5.2009. Viitattu 29.1.2017. (englanniksi)
2. ↑  Taylor, Michael: Sara Jane Moore, who tried to kill Ford in '75, freed on parole *SFGate*.  1.1.2008. Viitattu 29.1.2017. (englanniksi)
3. 1 2 3  Riley, Duncan: Attempted Ford assassin: ‘I think it was wrong’ *Today.com*.  28.5.2009.  Arkistoitu 2.2.2017. Viitattu 29.1.2017. (englanniksi)
4. 1 2  Archibold, Randal C: One of Ford’s Would-Be Assassins Is Paroled *The New York Times*.  1.1.2008. Viitattu 29.1.2017. (englanniksi)
5. ↑  Blakemore, Erin: These Two Female Assassins Independently Tried to Kill Gerald Ford *Smithsonianmag.com*.  3.6.2015. Viitattu 29.1.2017. (englanniksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC

 |

 |
Sara Hershkowitz
**Sara Hershkowitz** on yhdysvaltalainen ooppera- ja konserttilaulaja, joka on äänialaltaan sopraano.

Hershkowitz on lähtöisin Los Angelesista. Hän sai kandidaatin arvon laulussa Manhattan School of Musicissa. Lisäksi hän opiskeli Aix-en-Provencen festivaalin Académie lyriquessa ja osallistui Salzburgin musiikkijuhlien nuorten laulajien hankkeeseen. Hershkowitz oli kiinnitettynä Bremenin teatteriin oopperalaulajana vuosina 2007–2012. Hänen oopperaohjelmistoonsa on kuulunut rooleja muiden muassa Wolfgang Amadeus Mozartin, Johann Strauss II:n, Engelbert Humperdinckin, Jacques Offenbachin, Richard Straussin,, Benjamin Brittenin, Alexander von Zemlinskyn ja György Ligetin teoksissa. Hershkowitzin konserttiohjelmistoon kuuluneiden teosten joukossa ovat olleet muiden muassa Antonio Vivaldin *Gloria*, Ludwig van Beethovenin yhdeksäs sinfonia ja Johannes Brahmsin *Saksalainen sielunmessu*. Vuonna 2019 Hershkowitz loi Claire Claremontin roolin Michael Wertmüllerin teoksen *Diodati. Unendlich* kantaesityksessä.

Hershkowitz voitti yleisöpalkinnon Wienin Klassik-Mania-laulukilpailussa. Vuonna 2020 hän sai kolmannen ehdokkuutensa parhaan laulajan kategoriassa *Opernweltin* kilpailussa. Hershkowitz on toiminut myös laulaja-lauluntekijänä pseudonyymillä Sara Shiloh Rae yhtyeessään Bluebird Junction. Hän on tulkinnut klassisen ohjelmistonsa lisäksi bluegrassiin, americanaan tai kansanmusiikkiin luettavaa musiikkia.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Sara Hershkowitz LA Phil, viitattu 30.4.2023
2. 1 2 3  Sara Hershkowitz Doreen Lutz Artists, viitattu 30.4.2023
3. 1 2 3 4  Sara Hershkowitz HK Phil, viitattu 30.4.2023


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat

 |

 |
Viktoria Savs
**Viktoria Savs** (27. kesäkuuta 1899 Bad Reichenhall - 31. joulukuuta 1979 Salzburg) oli itävaltalainen ensimmäisen maailmansodan naissotilas. 

Viktoria Savsin isä kutsuttiin Ensimmäisen maailmansodan alettua Itävalta-Unkarin armeijaan ja rintamapalvelukseen. Isä haavoittui vuonna 1915 ja tuli kotiin topiumaan. 16- vuotias Viktoria pyysi isältään lupaa päästä armeijaan.  

Isä yritti vakuuttaa tytärtään, että ei kannattaisi, mutta turhaan. Viktoria Savs ilmoittautui armeijaan yhdessä isänsä kanssa nimellä Viktor Savs. Pari esimiestä oli selvillä asian todellisesta laidasta. Palveltuaan vuoden asettomana apusotilaana, hän halusi päästä rintamalle. Hän pääsi rintamalle ja oli mukana Sasso di Seston taistelussa, missä johti 20 vangittua italialaista sotilasta vihollisen tykistötulen läpi itävaltalaisten puolelle. Hänet palkittiin urheudestaan ja esimerkellisyydestään urhoollisuusmitalilla ja Karl Troop- mitalilla. 

Savs niitti mainetta suorastaan uhkarohkeana sotilaana. 27. toukokuuta 1917 hän oli suorittamassa vapaaehtoistehtävää, kun haavoittui vakavasti. Hänen oikea jalkansa murskaantui ja jäi roikkumaan jänteiden varaan. Hän yritti itse amputoida sen, mutta taistelutoverit estivät. Hänet vietiin sotilassairaalaan missä tehtiin amputaatio. Sen yhteydessä hänen sukupuolensa paljastui. Hänet erotettiin armeijasta. Tämän jälkeen hän palveli Punaisessa Ristissä. Asia tuli julkisuuteen ja Savsia pidettiin suurena sankarina. 

Sodan jälkeen Savs palasi kotiinsa, mutta alue oli luovutettu Italialle ja Savs ei pitänyt asiasta. Hän muutti ensin Hall in Tiroliin ja vuonna 1928 Salzburgiin, missä oli vähän aikaa asunnoton. Hän työskenteli taloudenhoitajana ja liittyi kansallissosialistiseen puolueeseen. Vuonna 1936, kun Savs asui Berliinissä, Adolf Hitler lahjoitti hänelle 150 markkaa uuden proteesin hankkimiseen. Vuonna 1938 hän palasi Salzburgiin, misasä työskenteli armeijan palveluksessa ja vuonna 1942 hän työskenteli miehitetyssä Belgradissa.

Savs ei avioitunut. Vanhempana hän adoptoi itseään 20 vuotta nuoremman naisen tyttärekseen. Tämän sanottiin olleen normaali käytäntö naisten välisissä suhteissa.

Viitteet
--------

1. ↑
2. ↑
3. ↑
4. ↑
5. ↑
6. ↑


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Tšekki

 |

 |
**Viktor Maksimovitš Žirmunski** (ven. Ви́ктор Макси́мович Жирму́нский) (2. elokuuta 1891 Pietari – 31. tammikuuta 1971 Leningrad) oli venäjänjuutalainen filologi ja kirjallisuudentutkija. Žirmunski oli Saratovin yliopiston ja Pietarin valtionyliopiston professori sekä Neuvostoliiton tiedeakatemian jäsen.

Tieteellinen työ
----------------

Žirmunski oli germanisti, joka oli kiinnostunut myös yleisestä kieliteoriasta. Hän tutki mm. kieliopin muuttumista käyttäen aineistonaan Venäjän saksankielisiä väestöryhmiä. Kirjallisuudentutkijana hän oli lähellä venäläisen formalismin koulukuntaa. Osan tutkimuksistaan Žirmunski kirjoitti saksaksi.

Aiheesta muualla
----------------

* Biografia ja tieteellisten töiden luettelo (Arkistoitu – Internet Archive) (Venäjäksi)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Italia
* Israel
* Yhdysvallat
* Ruotsi
* Tšekki
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |