recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Veli Matti Puurtinen** (31. toukokuuta 1949 Savonlinna – 24. lokakuuta 2017 Tampere) oli suomalainen muusikko, kapellimestari ja säveltäjä. Hänet tunnettiin erityisesti Suomen euroviisusävelmistä "La dolce vita" (1989, es. Anneli Saaristo) ja "Tule luo" (1993, es. Katri Helena), sekä karsintakappaleesta "Enkelin silmin" (1991, es. Arja Koriseva). 1970-luvun loppupuolen Puurtinen toimi Turun kaupunginteatterin kapellimestarina, ja hän on säveltänyt musiikin noin 40 näytelmään, mm. vuoden 1991 musikaaliin Myrskyluodon Maija. Hänen iskelmäsävellystuotantonsa käsittää 400–500 laulua, joita ovat levyttäneet muiden muassa Lea Laven, Anita Hirvonen, Reijo Kallio, Kake Randelin, Marion ja Anneli Saaristo. Televisiossa Puurtista on nähty ja kuultu Yle TV2 -kanavan ohjelmissa kuten *Tammerkosken sillalla*, *Thilia Thalia* ja *Tuttu Juttu Show*.

Savonlinnan lähellä varttunut Puurtinen lähti ylioppilastutkinnon jälkeen Jyväskylään opiskelemaan pianonsoittoa, orkesterinjohtoa, teoriaa ja musiikkitiedettä. Hän pääsi vuonna 1975 Turun kaupunginteatterin kapellimestariksi mutta jäi freelanceriksi vuonna 1979.

2000-luvulla Puurtisen elämää alkoivat vaikeuttaa tinnitus ja ääniyliherkkyys. Niinpä hän esiintymisten sijasta keskittyikin yhä enemmän säveltämiseen. Vuonna 2016 hänelle myönnettiin taiteilijaeläke. Puurtisella on kaksi jo aikuista tytärtä. Toinen tyttäristä, Satu Puurtinen, oli vuosina 2000–2007 naimisissa iskelmälaulaja Markku Aron kanssa.

Lähteet
-------

1. ↑  Mattlar, Mikko: Matti Puurtinen 1949–2017 (Muistokirjoitus.) *Helsingin Sanomat*.  28.10.2017. Viitattu 28.10.2017.
2. ↑  Säveltäjä Matti Puurtinen on kuollut *Yle Uutiset*.  25.10.2017. Viitattu 25.10.2017.
3. ↑  Virtamo, Keijo (toim.): *Otavan musiikkitieto: A–Ö*, s. 332. Helsinki: Otava, 1997. ISBN 951-1-14518-5.
4. 1 2 3  Luoma, Masi: Inspiraatio syntyy tilauksesta – sen jälkeen Matti Puurtinen laskeutuu työn ääreen. (Arkistoitu – Internet Archive) *Selvis* 2/2006. Viitattu 1.5.2017.
5. ↑  Taiteilijaeläke Tuulikki Elorannalle ja Tarja Ylitalolle. *Iltalehti* 13.7.2016. Viitattu 1.5.2017.
6. ↑  Matti Puurtinen on kuollut 68-vuotiaana - tytär muistelee lämmöllä *iltalehti.fi*. Viitattu 25.10.2017.
7. ↑  Ikävalko, Anneli: Markku Aro eroaa  8.11.2007. Ilta-Sanomat.

Aiheesta muualla
----------------

* Matti Puurtisen haastattelu ja teatterimusiikkituotantoa. (Arkistoitu – Internet Archive) Elvis ry.
* Matti Puurtinen Discogs-levytystietokannassa.
* Matti Puurtinen Ilona-teatteritietokannassa.
* Matti Puurtinen Radio- ja tv-arkiston Ritva-tietokannassa.
* Matti Puurtinen Äänitearkistossa. (Arkistoitu – Internet Archive)
* Matti Puurtinen Internet Movie Databasessa. (englanniksi)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Suomi (KANTO)

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Elonet

 |

 |
**Helsingin suojeluskuntatalo** on Helsingin Taka-Töölössä sijaitseva vuonna 1941 valmistunut H-kirjaimen muotoinen rakennus, joka nykyään on pääosin toimistokäytössä.

Rakennuksen on suunnitellut arkkitehti Toivo Jäntti. Rakennus on kaupunkikuvallisesti ja rakennustaiteellisesti arvokas, ja se on suojeltu sr-1-merkinnällä asemakaavassa.

Historia
--------

Rakennuksen vierustalla sijaitseva suojeluskuntatoiminnan muistokivi.
Rakennuksen suunnittelu aloitettiin vuonna 1936. Rahoitusvaikeuksien vuoksi rakennustyöt pääsivät käyntiin vasta vuonna 1939. Suojeluskuntataloon saatiin mittava rahalahjoitus Lotta Svärd -järjestöltä. Talo valmistui vuodenvaihteessa 1940–1941. Rakennus ehti olla suojeluskuntatalona vain vajaat neljä vuotta. Talo myytiin jatkosodan jälkeen Urlus-säätiölle, joka omistaa sen edelleen.

Talossa toimi ravintola Motti vuosina 1941–1987, 1997–2007 ja 2011–2012.

Lähteet
-------

1. 1 2  Helsingin suojeluskuntatalot – Suojeluskunnat ja Lotta Svärd *Suojeluskunnat ja Lotta Svärd*. Viitattu 19.8.2017.
2. ↑  Taka-Töölö, asemakaavan muutoksen selostus Helsingin kaupunkisuunnitteluvirasto. Viitattu 19.8.2017.
3. ↑  Helsingin korttelit kertovat osa 7 Sairaala ja vanha suojeluskuntatalo *Helsingin Sanomat*.  12.8.1994. Viitattu 19.8.2017.
4. ↑  Oy Motti, täydentäviä yhtiötietoja, Pörssitieto G. Kock

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Helsingin suojeluskuntatalo** Wikimedia Commonsissa

* Urlus-säätiön sivut
**Räpylä-Niiranen** on pohjoissavolaisessa kansanperinteessä esiintyvä henkilö, jonka sanotaan olleen veden alla yhtä kotonaan kuin maanpinnalla. Kertomusten mukaan hänellä oli käsissään ja jaloissaan räpylät kuten vesilinnulla ja hän pystyi sukeltamaan järvien pohjaan ja olemaan siellä pitkiä aikoja. Hänen kerrotaan kyenneen muun muassa talvella sukeltamaan avantoon järven rannassa ja kömpimään ulos toisesta avannosta järven vastarannalla. 

Räpylä-Niirasen kerrotaan asuneen Iisalmessa. Perimätiedon mukaan 1800-luvun loppupuolella oli vielä elossa vanhoja ihmisiä, jotka olivat nähneet hänet. Tämän perusteella hän on ilmeisesti elänyt 1700- ja 1800-lukujen taitteessa.

Erään tarinan mukaan Räpylä-Niiranen auttoi kerran nostamaan Iisalmen kirkon kelloa, joka oli isonvihan aikana upotettu läheiseen Poroveden Kirkonsalmeen jottei se joutuisi vainovenäläisten käsiin. Räpylä-Niiranen sukelsi pohjaan ja kiinnitti nostoköyden kelloon, ja talkooväki rupesi kiskomaan kelloa ylös. Pinnalle tultuaan kello kuitenkin lipsahti köysistä ja vajosi takaisin pohjaan. Räpylä-Niiranen yritti kiinnittää köyttä uudestaan, mutta palasi takaisin ja kertoi, että järvessä asuvat menninkäiset olivat kieltäneet viemästä kelloa: "Jos vielä kiinnität, jäät itse tänne kellon pantiksi". Kello jäi pohjaan. Toisen tarinan mukaan hän löysi Saunaniemen Saunakallion alle johtavan vedenalaisen käytävän: luolassa kävi kuitenkin niin kova virta, ettei hän uskaltanut mennä sitä tutkimaan.

Räpylä-Niiranen on myös Kansanmusiikki-instituutin julkaisemassa *Pelimanni 8bit* -videopelissä hahmo, joka antaa pelihahmolle kyvyn liikkua veden alla ja joka pelaajan täytyy päihittää kentän läpäistäkseen.

Lähteet
-------

* Simonsuuri, Lauri: *Myytillisiä tarinoita*. Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, 1975. ISBN 951-717-050-5.

Aiheesta muualla
----------------

* Tervo-seuran kokoamia tarinoita, mukana myös joitain tarinoita Räpylä-Niirasesta (Arkistoitu – Internet Archive)
Maxfield Parrish
**Maxfield Parrish**, koko nimeltään **Frederick Maxfield Parrish**, (25. heinäkuuta 1870 – 10. maaliskuuta 1966) oli yhdysvaltalainen kuvittaja ja taidemaalari, joka oli 1900-luvun alkupuolen suosituimpia kuvittajia Yhdysvalloissa.

Parrishin isä oli taidegraafikko ja taidemaalari Stephen Parris, ja isä luultavasti sekä kannusti että opasti poikaansa varhaisissa taideopinnoissa. Maxfield Parrish opiskeli aluksi arkkitehtuuria Haverford Collegessa vuosina 1888–1891. Sen jälkeen hän opiskeli Pennsylvania Academy of the Fine Artsissa vuosina 1891–1894 sekä Howard Pylen johdolla Drexel Institute of Artissa vuonna 1895.

Parrishin ura lehtien kuvittajana alkoi, kun teki Harper’s Weekly -lehden kansikuvan vuonna 1895. Hän teki monia kansikuvia myös Life- ja Collier's -lehdille. Parrish sai myös mainetta taitavana kirjankuvittajana, kun hänen kuvituksensa L. Frank Baumin *Mother Goose* -kirjaan julkaistiin vuonna 1897. Seuraavien vuosikymmenten aikana Parrish teki lukemattomia julisteita, lehtien kansikuvia sekä kirjojen kuvituksia ja mainoksia. Lisäksi Parrish maalasi muraalimaalauksia. Parrish oli 1920-luvulla Yhdysvaltojen parhaiten palkattu mainostaiteilija. Hänen suosionsa alkoi kuitenkin hiipua 1930-luvulla, mutta hänen kuvituksensa herättivät edelleen vastakaikua osassa amerikkalaista yleisöä. Parrishin työt kokivat renessanssin 1960- ja 1970-luvuilla.

Parrish tunnetaan parhaiten fantasiamaisemistaan, joissa esiintyy nuoria kauniita naisia. Hänen töissään on hyvin tarkat ääriviivat ja runsaasti yksityiskohtia sisältävät luonnonmaisemat. Kuvien erikoislaatuiset ja voimakkaat värit luovat unenomaisen vaikutelman.

Teoksia
-------

* Old King Cole (1894)*Old King Cole* (1894)
* Princess Parizade Bringing Home the Singing Tree, kuvitusta Tuhannen ja yhden yön tarinoihin (1906)*Princess Parizade Bringing Home the Singing Tree*, kuvitusta Tuhannen ja yhden yön tarinoihin (1906)
* The Young King of the Black Isles (1906)*The Young King of the Black Isles* (1906)
* Mary quite contrary (1921)*Mary quite contrary* (1921)
* Daybreak (1922)*Daybreak* (1922)
* Life-lehden kansikuva (1923)Life-lehden kansikuva (1923)

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  The Editors of Encyclopaedia Britannica: Maxfield Parrish *Encyclopædia Britannica*. Encyclopædia Britannica, inc. Viitattu 23.8.2020. (englanniksi)
2. 1 2 3  Maxfield Parrish (1870-1960) *Artists & Architects. National Academy Museum*.  Arkistoitu 17.6.2016. Viitattu 24.8.2020. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Maxfield Parrish** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Japani
* Alankomaat

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Taiteenala | 
* KulturNav
* Museum of Modern Art
* Musée d'Orsay
* Photographers' Identities
* RKD Artists
* ULAN

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**John Alexis Dittmar** (18. lokakuuta 1865 Helsinki – 16. helmikuuta 1925 Helsinki) oli suomalainen varatuomari ja asianajaja. Hän perusti yhdessä varatuomari A. E. Indreniuksen kanssa helsinkiläisen asianajotoimisto Dittmar & Indreniuksen.

John Dittmarin vanhemmat olivat kamarineuvos Fredrik Wilhelm Dittmar ja Alvina Matilda Uggla. Hän pääsi ylioppilaaksi Helsingin yksityislyseosta 1886. Hän aikoi aluksi sotilasuralle ja kävi Haminan kadettikoulun tullen 1888 reservin vänrikiksi mutta hän ryhtyi sitten opiskelemaan oikeustiedettä. Dittmar suoritti Helsingin yliopistossa oikeustutkinnon 1892 ja hän sai varatuomarin arvon 1895.

John Dittmar ja varatuomari A. E. Indrenius perustivat 1899 asianajotoimisto Dittmar & Indreniuksen. Dittmar oli toimiston osakkaana kuolemaansa saakka. Hän toimi useita vuosia siviiliviraston leski- ja orpokassan asiamiehenä, Privatbankenin hallintoneuvoston varapuheenjohtajana ja vuodesta 1915 kirkkovaltuusmiehenä. Dittmar kuului Suomen Asianajajayhdistyksen hallitukseen yhdistyksen perustamisesta asti.

John Dittmar oli naimisissa vuodesta 1898 Fanny Maria Eugenie af Hellenin kanssa. Dittmarin veli oli kauppa- ja teollisuusministeriön esittelijäneuvos ja hallitusneuvos Max Uno Dittmar (1874–1948). Toinen veli Arthur William Dittmar (s. 1864) palveli Suomen ja Venäjän armeijoissa ja sen jälkeen postivirkamiehenä kunnes hän kavallettuaan erään säästöpankin rahoja muutti Amerikkaan 1903 toimien siellä puutarhurina.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899
2. 1 2 3  Kuolleita, Uusi Suomi, 18.02.1925, nro 40, s. 5, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
3. ↑  Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899 : Max Uno Dittmar
4. ↑  Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899 : Arthur William Dittmar
**Puukemia Oy** oli vuosina 1943–1965 toiminut Oy Alkoholiliike Ab:n tytäryhtiö. Yhtiö tuotti voiteluöljynä käytettyä tervaöljyä ja jatkosodan aikana yhtiö käynnisti suuren etanoli- ja puusokeritehtaan rakentamisen Heinolan Hevossaareen. Tehdas ei koskaan valmistunut käyttökuntoon, mutta Hevossaareen rakennettiin sitä varten suuret varastoluolat ja tehdasrakennus sekä rautatie. Hevossaaren tehdas olisi valmistuessaan tuottanut vuodessa 10 000 tonnia spriitä lähinnä moottoripolttoaineena käytettäväksi. Tehdas olisi käyttänyt kemisti Olli Ant-Wuorisen kehittämää menetelmää puun sokeroimiseksi moottoripolttoainealkoholin raaka-aineeksi. Tätä varten rakennettiin koetehdas, joka toimi Oulussa. 

Puukemia Oy aloitti myös Leivonmäen Kivisuolla polttoturpeen ja halkojen tuottamisen tulevaa Hevossaaren tehdasta varten. Vuonna 1949 Alkon omistama Leivonsuo Oy aloitti turpeennoston ja jatkoi sitä vuoteen 1957 saakka. Tervaöljyn tuotanto päättyi 1950-luvulla ja 1961 yhtiö myi Hevossaaren tehdasalueensa Heinolan kaupungille.

Vuonna 1948 Jyväskylä-Päijänteen Laiva Oy myi vuonna 1920 rakennetun matkustajalaiva S/S Tarun Puukemia Oy:lle käytettäväksi turveproomujen hinaajana ja se sai uuden nimen S/S Hevossaari.

Lähteet
-------

1. 1 2  Täydentäviä yhtiötietoja : Puukemia Oy, Pörssitieto G. Kock
2. ↑  Kotimainen tervaöljy otettiin käyttöön voiteluaineiden tuotannossa jatkosodan aikana, Kemia 100-sivusto 13.5.2019
3. ↑  Suomen kemian historia : Olli Ant-Wuorinen
4. ↑  Päijänteen laivurit ry alusrekisteri S/S Taru (Arkistoitu – Internet Archive)

Aiheesta muualla
----------------

* Puukemian luolat, Tallinnan takapihoilta-blogi 11.5.2013
*Säveltäjä Aleksandr Nikolajevitš Serov*  
 Valentin Serov, 1887-1888
**Aleksandr Nikolajevitš Serov** (ven. Александр Николаевич Серов; 23. tammikuuta (J: 11. tammikuuta) 1820 Pietari – 1. helmikuuta (J: 20. tammikuuta) 1871 Pietari) oli venäläinen säveltäjä ja musiikkikriitikko. 

Serov kuului Richard Wagnerin ihailijoihin. Serovin tunnetuimmat oopperat, *Judith* (1863) ja *Rogneda* (1865), muistuttavat kuitenkin enemmänkin meyerbeeriläistä grand opéraa kuin Wagnerin kokonaistaideteoksia. Aleksandr Serovin poika Valentin on Venäjän arvostetuimpia muotokuvamaalareita. 

Serov joutui wagnerisminsa vuoksi muun muassa Anton Rubinsteinin ohella kansallismielisen "mahtavan pienen ryhmän" arvostelun kohteeksi.

Lähteet
-------

* Suomen historiallinen soittokuntaohjelmisto. Oopperaa ja romanssia.
* Russian opera (Arkistoitu – Internet Archive)
* St. Petersburg Guide: Valentin Serov (Arkistoitu – Internet Archive)
* Henry Bacon: *Oopperan historia*. Otava, 1995. ISBN 951-1-13273-3.

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Aleksandr Serov**.

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Belgia
* Yhdysvallat
* Ruotsi
* Latvia
* Tšekki
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* RISM
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**Union Plaani** on vuonna 2013 perustettu heinolalainen jalkapallon ja futsalin erikoisseura. Sen miesten edustusjoukkue pelaa neljänneksi korkeimmalla sarjatasolla Kolmosessa.

Seuran juuret ovat Heinolan 3. kaupunginosassa Plaaninmäellä, jonka itäreunalla sijaitsevaan Heinolan urheilupuistoon sen toiminta keskittyy. Alueen kentistä Plaanin stadion isännöi edustusjoukkueen otteluita, Mustanportinkadun tekonurmi oheisine luonnonnurmineen palvelee harjoituskäyttöä.

Seuran värit ovat sininen ja keltainen. Päijät-Hämeen maakuntavärejä edustamalla Union poikkeaa heinolalaisesta punapaitaperinteestä, mihin ovat kaupunginvaakunan mukaan nojanneet esimerkiksi entiset TUL-seurat HP-47 ja Peliitat.

Historia
--------

Omaa seuratoimintaa suunnitelleet puheenjohtaja Antti Heikkinen ja varapuheenjohtaja Juha Silvennoinen joutuivat harrastetyhjiön eteen keväällä 2013. Kaupungin perinneseura HP-47 lakkautti miesten edustusjoukkueensa pelaajapulaan vedoten. Saman kauden sarjaan ilmoittautuminen olisi ollut mahdotonta, joten Heikkinen ja Silvennoinen ryhtyivät odottamattomassa tilanteessa toimeen kasatakseen joukkueen vuoden päähän. Samana kesänä Union Plaani ilmoittautui yhdistysrekisteriin ja liittyi Palloliiton jäseneksi. Ensimmäiset harjoitusottelunsa edustusjoukkue pelasi vielä syksyllä.

Avauskaudellaan 2014 paikallisista voimista koostunut Jussi Aarikan valmentama joukkue voitti kaakon Kutosen pohjoislohkon häviämättä otteluakaan. Kesäksi 2015 Vitoseen noussut joukkue pysyi pitkälti samana ja toisti suoran nousun voittamalla sarjan länsilohkon tappiotilin aukeamisesta huolimatta. Samana vuonna Unionin ensimmäiset juniorijoukkueet aloittivat toimintansa.

Kaudella 2016 Unionin päävastuksia Nelosessa olivat niin ikään nuoret nousukkaat FC-84 Mikkelistä ja Virky Lappeenrannasta. Tasaväkisessä sarjassa Jani Lehtelän valmentama heinolalaisjoukkue ei kyennyt kolmanteen perättäiseen nousuun vaan jäi Neloseen myös seuraavaksi kaudeksi. Kesäksi 2017 omalla akatemiajoukkueella vahvistuneen seuran edustus uudistui ia varmisti nousunsa Kolmoseen jo ennen viimeistä kierrosta. Edistysaskeleita seuratoiminnassa olivat naisten joukkueen syntyminen, junioritoiminnan kasvu ja tekonurmen valmistuminen kaupungin keskustaan.

Talvella 2018 edustuksen päävalmentajaksi palkattu Raimo Nylund astui sivuun tehtävistään ennen sarjakauden alkua. Valmennusvastuun otti yhden kauden ajaksi Suomen urheiluopiston liikuntakoulutusta kehittänyt Jere Vasarainen. Seurahistorian vaikeimmaksi muodostunut kausi päättyi niukkaan säilymiseen Kolmosessa. Pelaajavalmentajan roolissa toiminut Jesse Rantanen allekirjoitti kauden päätteeksi kolmivuotisen päävalmentajasopimuksen.

Tilastot
--------

Edustus| kausi | sarja | sijoitus |
| --- | --- | --- |
| 2014 | Kutonen | 1. |
| 2015 | Vitonen | 1. |
| 2016 | Nelonen | 5. |
| 2017 | Nelonen | 1. |
| 2018 | Kolmonen | 11. |
| 2019 | Kolmonen | 10. |
| 2020 | Kolmonen | 8. |
| 2021 | Kolmonen | 7. |
| 2022 | Kolmonen | 8. |
| 2023 | Kolmonen | 4. |

Aiheesta muualla
----------------

* Seuran verkkosivut
* Union Plaani Transfermarkt.comissa
Yhteenveto Artemis II -lennon suunnitelmasta.
**Artemis II** on Artemis-ohjelman tuleva toinen lento, joka on tarkoitus laukaista syyskuussa 2025. Lennolla neljä astronauttia kiertää Kuun.

Lennolla olevien astronauttien nimet julkaistiin 3. huhtikuuta 2023. Lennon miehistössä ovat komentaja Reid Wiseman, lentäjä Victor Glover ja tehtäväspesialistit Christina Koch sekä Jeremy Hansen. Hansen on Kanadan avaruusjärjestön (CSA) astronautti ja ensimmäinen Yhdysvaltain ulkopuolinen, joka lentää Kuun ympäri. Kymmenen päivän tehtävä ei jää Kuun kiertoradalle eikä laskeudu vaan kiertää sen vapaasti.

Ennen Maan kiertoradalta lähtöä miehistö testaa kykyä ohjata Orion-alusta käsin Space Launch System (SLS) -raketin ylemmän osan (interim cryogenic propulsion stage, ICPS) lähellä. Lennon aikana miehistö testaa aluksen elossapito-, kommunikaatio- ja navigointijärjestelmiä.

Lähteet
-------

1. ↑  NASA Delays Next Artemis Missions to 2025 and 2026 *spacepolicyonline.com*. Viitattu 12.2.2024. (englanniksi)
2. ↑  NASA's Artemis 2 mission around Moon set for November 2024 *phys.org*.  7.3.2023. Viitattu 3.4.2023. (englanniksi)
3. 1 2  Robert Z. Pearlman: Four for the moon! NASA names Artemis 2 astronaut crew for 1st lunar mission since Apollo *space.com*.  3.4.2023. Viitattu 3.4.2023. (englanniksi)
**Soccer Club Riverball** on vuonna 2006 perustettu joensuulainen jalkapalloseura. Seuran joukkue pelaa kaudella 2022 Suomen neljänneksi korkeimmalla sarjatasolla Kolmosessa. Seuralla on myös futsaljoukkue, joka on pelasi kaudella 2012–2013 ensimmäistä kertaa kolmanneksi korkeimmalla sarjatasolla. SC Riverballin futsaljoukkue pelasi kaudella 2021–2022 toiseksi korkeimmalla sarjatasolla Futsal-Ykkösessä. Seuralla on ollut myös junioritoimintaa.

SC Riverballin juuret ovat vuonna 2002 ikämiesseuraksi perustetussa Riverballissa. Vuoden 2006 lopulla seura päätti eriyttää harraste- ja kilpatoiminnan, jolloin kilpatoimintaa varten perustettiin SC Riverball. Riverball on jatkanut toimintaansa JKKI-sarjoissa.

Lähteet
-------

1. ↑  SC Riverball *tulospalvelu.palloliitto.fi*. Viitattu 31.5.2022.
2. ↑  SC Riverball *tulospalvelu.palloliitto.fi*. Viitattu 31.5.2022.
3. ↑  Seura Riverball.  Arkistoitu 25.2.2011. Viitattu 3.10.2009.

Aiheesta muualla
----------------

* SC Riverballin kotisivut
**Forssan luontomuseo**, myös **Forssan luonnonhistoriallinen museo**, on Lounais-Hämeen luonnonsuojeluyhdistys ry:n omistama ja ylläpitämä paikallismuseo Forssassa. Museo sijaitsee historiallisella Kehräämöalueella keskustan kupeessa. 

Forssan luontomuseon tarina alkoi yhtä aikaa Lounais-Hämeen luonnonsuojeluyhdistyksen tarinan kanssa vuonna 1951. Perustamisensa aikoihin yhdistys alkoi tehdä laajamittaista tutkimustyötä koko Lounais-Hämeen alueella perustajansa professori Torild Branderin johdolla. Näistä tutkimuksista syntyi suuret määrät luonnontieteellisiä näytteitä ja muita aineistoja, jotka säilöttiin yhdistyksen toimistoon. Alusta lähtien aineistoja pääsi toimistoon pyynnöstä katsomaan ja tutkimaan, mutta kesti vuoteen 1968, että museo avattiin Virastotalossa yleisölle virallisesti.

Forssan kaupunki on tarjonnut museolle sen perustamisesta lähtien toimitilat ja vuosittaista toiminta-avustusta. Vuosien varrella museo joutui muuttamaan tiloista toiseen. Vuonna 1973 museo siirtyi Virastotalosta Palolaitoksen toisen kerroksen saliin. Siellä museo piti majaansa vuoteen 1987, jolloin Forssan kaupunki osti ja remontoi Kehräämöalueen. Museo siirtyi entiseen karhekehräämön taloon ja avasi ovensa siellä 1988.

Vuonna 2017 yhdistys sai varoja Euroopan maaseudun kehittämisen maatalousrahastosta perusnäyttelynsä uusimiseen. Kevään 2017 aikana museosali koki suuria muutoksia, kun näyttelytilaan rakennettiin Hämeen helmiä -lajistonäyttely sekä Suojassa-luonnonsuojelunäyttely.

Lähteet
-------

1. 1 2  Forssan luontomuseo: Museon tarina *luontomuseo.fi*. Viitattu 19.6.2018.
2. ↑  Antero Suoranta: Perustietoja Forssan Luonnonhistoriallisesta museosta.  *Lounais-Hämeen luonto*, 1992, nro 79, s. 5–19.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * n
* k
* m
Perustiedot Wikidatassa: Forssan luontomuseo (Q56402898)ohje |
| --- |
|  |
| esiintymä kohteesta | luonnontieteellinen museo, museo |
|  |
| valtio | Suomi |
|  |
| sijaitsee hallinnollisessa yksikössä | Forssa |
|  |
| sijainti | Forssan kehräämöalue |
|  |
| katuosoite | Wahreninkatu 4, 30100 Forssa |
|  |
| koordinaatit | 60°48′52″N 23°37′17″E﻿ / ﻿60.814472°N 23.621458°E﻿ / 60.814472; 23.621458 |
|  |
|  |

 |
**Ihmisen ja tietokoneen välinen vuorovaikutus** tai **HCI** (engl. *human-computer interaction*) tarkoittaa ihmisen ja tietokoneen välistä vuorovaikutusta ja sen tutkimusta. Kyseessä on monitieteinen tutkimusalue, jossa ihmisen ja tietokoneen toimintaa tarkastellaan useista eri näkökulmista. Tällaisia ovat esimerkiksi kognitiivinen psykologia, tietojenkäsittelytiede, käyttöliittymät, käytettävyys, käyttäjäkokemus ja ohjelmistot. Aihealueen perusoppikirjoissa jaotellaakin sisältöä esittelemällä ihmisen toiminta (esimerkiksi havaitsemisen ja ymmärtämisen perusrakenteet), tietokoneen tapa tarjota vuorovaikutuksellisia rakenteita vuorovaikutusvälineineen, sekä vuorovaikutuksen mallittaminen. Ihmisen ja tietokoneen välisen vuorovaikutuksen tutkimuksen tavoitteena on kehittää yhä luontevampia ja luonnollisempia vuorovaikutustekniikoita ja -rakenteita luomaan yhä helpompia ja monipuolisemmin ihmisen piirteitä huomioon ottavia vuorovaikutusratkaisuja.

Ihmisen ja tietokoneen vuorovaikutusta on tutkittu aktiivisesti 1970-luvulta alkaen, vaikka jo aiemminkin ihmisen ja tietokoneen vuorovaikutuksesta on esitetty vahvoja ajatuksia (esimerkiksi J. C. R. Licklider vuonna 1960 kirjassaan Man-Computer Symbiosis). 1980-luvun alussa ACM:n puitteissa perustettiin aihealuetta tarkasteleva ryhmä SIGCHI (CHI = Computer-Human Interaction), jolla on nyttemmin myös suomalainen vuonna 2001 perustettu paikallisyhdistys.

1990-luvulla itsenäiseksi käsitteeksi muodostuneella käytettävyydellä on vahvaa taustaa ihminen-tietokone-vuorovaikutuksen tutkimuksessa.

Suomessa alan tutkimusta tehdään muun muassa Aalto-yliopistolla , Tietotekniikan tutkimuslaitos HIITillä, Oulun yliopistolla , Jyväskylän yliopistolla , Tampereen yliopistolla. Teollisuudessa tutkimusta tehdään esimerkiksi Nokian tutkimuskeskuksessa.

Katso myös
----------

* Aivokäyttöliittymä

Lähteet
-------

1. ↑
2. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive)
3. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive)
4. ↑  Human-Technology Interaction (Cognitive Science) *In­for­maa­tio­tek­no­lo­gian tie­de­kun­ta*. Viitattu 9.11.2022. (englanniksi)
5. ↑

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Ihmisen ja tietokoneen välinen vuorovaikutus**.
* TAUCHI-tutkimuskeskuksen tutkimus
* IHTE-yksikön tutkimus (Arkistoitu – Internet Archive)
* SIGCHI Finland - HCI alan ihmisten yhdistys Suomessa
**Rahakanta** on mekanismi, joka määrää rahan arvon.

Historiallisesti rahan arvo on ollut sidottu jalometalliin, jolloin rahan arvo määräytyi sen sisältämän metallin arvon mukaan. Keskuspankki vaihtoi haluttaessa rahan vastaavaan määrään jalometallia. Yleisimmät metallit olivat hopea ja kulta.

Kultakanta oli käytössä suuressa osassa maailmaa aina 1930-luvulle asti (pois lukien Neuvostoliitto ja Kiina). Neuvostoliitossa toimeenpantiin rahauudistus 1922, jossa maa siirtyi kultakantaan. Käytännössä kuitenkaan kultakanta ei pätenyt kaikkiin hintoihin, koska maan ulkomaankauppa oli säännöstelty.

Arvo saattoi myös perustua sekä kultaan että hopeaan, jolloin käytettiin termiä kaksimetallikanta, tai samassa maassa saattoi olla käytössä eri metalleihin sidottuja rahoja.

Nykyisin kaikissa maailman maissa käytetään paperirahakantaa, jossa rahalla ei ole mitään tiettyä nimellisarvoa. Rahan arvo voi olla kelluva (kuten euro ja dollari), jolloin valuutan arvo määräytyy kysynnän ja tarjonnan perusteella, tai olla sidottu toiseen valuuttaan (kansalliset valuutat euroalueella ennen euron käyttöön ottoa) tai perustua valuuttakoriin eli useamman valuutan arvoon (Kiinan renminbi).

Lähteet
-------

1. ↑  Rahakanta, Kielitoimiston sanakirja
2. 1 2  Hauksana Rahakanta. Pieni tietosanakirja, Runeberg.org, viitattu 6.7.2019
**Kaksoisrangaistavuus** on vaatimus siitä, että jokin teko on säädetty rikokseksi sekä siellä, missä siitä on tarkoitus tuomita rangaistus, että siellä missä kyseinen teko on tehty. Kaksoisrangaistavuutta joudutaan arvioimaan mm. rikoksen johdosta tapahtuvissa luovutustilanteissa tai silloin, jos tuomitsemismaan kansalainen on kotiin palattuaan epäiltynä ulkomailla tehdystä rikoksesta.

Esimerkiksi Suomessa rikoslaki säätää, että ulkomailla tehdystä rikoksesta syyttäminen ja tuomitseminen täällä edellyttävät, että teko on ollut rangaistava myös siinä maassa, jossa se on tehty. Rikoksesta ei silloin Suomessa saa tuomita ankarampaa seuraamusta kuin siitä tekopaikan laissa säädetään. Suomessa ei saa nostaa syytettä teosta, josta jo on tekopaikan valtiossa tai toisessa Euroopan unionin jäsenvaltiossa nostettu syyte. Poikkeuksena ovat kuitenkin eräät ns. kansainväliset rikokset, joista voidaan syyttää ja tuomita silloinkin kun teko ei ole ollut rikos tekopaikalla. Kansainvälisiä rikoksia Suomessa ovat esimerkiksi lapsen seksuaalinen hyväksikäyttö, ihmiskauppa, kidutus ja joukkotuhonta.

Katso myös
----------

* Ne bis in idem - "ei kahdesti samassa asiassa"

Aiheesta muualla
----------------

* Rikoslain 1 luku, 5 - 13 § (Arkistoitu – Internet Archive)
*Tämä artikkeli käsittelee everstiä. Metsäneuvos Yrjö Pöyhösestä on eri artikkeli.*
**Yrjö August Pöyhönen** (22. marraskuuta 1897 – 10. lokakuuta 1971) oli Suomen Puolustusvoimien eversti ja sodan ajan rykmentin komentaja.

Pöyhönen osallistui vuonna 1918 Suomen sisällissotaan ja kävi Vöyrin sotakoulun. Hän palveli nuorempana upseerina ja komppanianpäällikkönä Terijoen Rajavalvontapataljoonassa sekä Käkisalmen Läänin Rykmentissä 1918-1921. Polkupyöräpataljoona 1:ssä hän palveli 1921-1928. Tampereen rykmentissä hän toimi yleisesikuntaupseerina 1928-1931. Yleisesikunnan tilitoimistossa hän työskenteli esiupseerina ja toimistopäällikkönä 1931-1939.

Talvisodan aikana ja jatkosodan alussa Pöyhönen oli Erkki Puomin seuraaja Päämajan tiedustelutoimiston päällikkönä 1939-1942.Jalkaväkikoulutuskeskus 3:n päällikkönä hän toimi 1942-1943. JR 11:n komentajan hän oli 4.2.1943-26.3.1944. Edelleen vuonna 1944 hän toimi Jalkaväkikoulutuskeskuksen päällikkönä. Kouvolan sotilaspiiriä hän johti 1944-1946, minkä jälkeen hän erosi aktiivipalveluksesta. Myöhemmin hän toimi liikemiehenä ajoneuvojen parissa.

Pöyhösen puoliso oli Pietarissa syntynyt Lydia Osetskaja (s. 1900). Heidän poikansa oli yritysjohtaja Lauri Pöyhönen.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Eversti Yrjö August Pöyhönen (4.2.1943–26.3.1944)  12.3.2008. Pohjan Prikaatin kilta.  Arkistoitu 23.8.2021. Viitattu 13.4.2013.
2. ↑  Kosonen, Matti: *Raja railona aukeaa: tiedustelua Neuvosto-Karjalassa vuosina 1920-1939*, s. 27. Joensuu: Ilias, 2001. ISBN 952-5309-18-5.
3. ↑  *Kuka kukin on 1978 : henkilötietoja nykypolven suomalaisista*, s. 764–765. Helsinki: Otava, 1978. ISBN 951-10475-5-8. Projekt Runeberg.
**Layla Kaylif** on brittiläis-arabiemiirikuntalainen laulaja-lauluntekijä sekä elokuvaohjaaja, -käsikirjoittaja ja -näyttelijä.

Elämä ja ura
------------

Kaylif syntyi Dubaissa brittiläiselle äidille ja arabiemiirikuntalaiselle isälle. Opiskeltuaan American Academy of Dramatic Artsissa hän suoritti oppiarvon arabian kielessä Oxfordin yliopistossa. Tämän jälkeen hän opiskeli kolmen vuoden ajan filosofian tohtoriksi. Tutkinnossaan hän syventyi dubailaisen kirjailija Muhammad al-Murrin novelleihin.

### Työ muusikkona

Kaylif sai levytyssopimuksen Ison-Britannian Edeliltä vuonna 1999. Hänen ensimmäinen albuminsa *Enough Rope* debytoi Top Ten -listoilla useissa Aasian maissa. Vuonna 2004 Kaylifin single "Shakespeare in Love" pääsi listoille esimerkiksi Libanonissa, Tanskassa, Turkissa, Filippiineillä, Malesiassa ja Singaporessa. Hän on muusikkona tullut tunnetuimmaksi juuri tällä singlellä. Kaylifia onkin pidetty ensimmäisenä kansainvälisen hitin levyttäneenä arabiemiirikuntalaisartistina. Hän on ollut kiinnostunut protestimusiikista ja kritisoinutkin musiikin keinoin terrorismin vastaista sotaa, jonka on katsonut perustuneen pitkitetyn sotimisen oikeuttamiseen pelkojen luomisella arabeita, lähi-itäläisiä ja muslimeita kohtaan.

### Työ elokuvaohjaajana

Opiskeltuaan London Film Academyssa Kaylif perusti vuonna 2014 Canopus Films -yhtiön toteuttaakseen omia käsikirjoituksiaan. Vuonna 2015 hän sai 12. Dubain kansainvälisillä elokuvajuhlilla IWC Schaffhausenin palkinnon draamakäsikirjoituksensa *The Letter Writer* toteuttamista varten. Palkinnon alkuperäinen arvo oli 100 000 Yhdysvaltain dollaria, josta Kaylif sai lopulta vain puolet, koska elokuvan toteuttaminen ei onnistunut kahden vuoden sisällä palkinnon myöntämisestä. Elokuva ilmestyi vuonna 2018.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6 7  The Letter Writer *FilmFreeway*.  (englanniksi)
2. 1 2 3  Seaman, Anna: Pop star takes aim at 'war on terror' *The National*.  25.10.2008.  (englanniksi)
3. ↑  Lenker, Margaret: Dubai Festival: Tyro Helmer Layla Kaylif Wins IWC Filmmaker Award *Variety*.  11.12.2015.  (englanniksi)
4. ↑  Layla Kaylif: the filmmaker discusses her new movie about Dubai *Emirates Woman*.  24.8.2018.  (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Layla Kaylif Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
**Vilhelm II** (25. helmikuuta 1848 Stuttgart – 2. lokakuuta 1921 Bebenhausen) oli viimeinen Württembergin kuningas vuosina 1891–1918. Württemberg kuului tuolloin Saksan keisarikuntaan.

Vilhelm II:n vanhemmat olivat Württembergin prinssi Fredrik ja prinsessa Katariina, jotka olivat keskenään serkkuja. Vilhelm liittyi vapaaehtoisena Preussin armeijaan ja osallistui vuosien 1870–1871 Ranskan–Saksan sotaan esikuntaupseerina Preussin kuninkaan päämajassa. Sen jälkeen hän palveli Württembergin armeijassa, jossa sai kenraalimajurin arvon. Vilhelm oli isänsä kautta enonsa, kuningas Kaarle I:n lähin perillinen, ja toimi useasti tämän sijaishallitsijana kunnes peri kruunun Kaarlen kuoltua 6. lokakuuta 1891. Vilhelm II syrjäytettiin vuoden 1918 Saksan vallankumouksen yhteydessä ja hän ilmoitti luopuneensa kruunusta 29. marraskuuta 1918.

Vilhelm II:n ensimmäinen puoliso oli vuonna 1882 kuollut Waldeckin prinsessa Maria ja toinen puoliso vuodesta 1886 Schaumburg-Lippen prinsessa Charlotta. Hänellä oli ensimmäisestä liitostaan yksi aikuiseksi elänyt tytär. Kruununprinssinä Vilhelm II:n hallitsijakaudella oli hänen kolmas serkkunsa, herttua Albrecht, josta Vilhelmin kuoltua vuonna 1921 tuli Württembergin suvun päämies.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  *Nordisk familjebok* (1921), s. 481–482 (ruotsiksi) Runeberg.org. Viitattu 8.1.2018.
2. ↑  *Nordisk familjebok*, täydennysosa (1926), s. 1238 (ruotsiksi) Runeberg.org. Viitattu 8.1.2018.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Vilhelm II (Württemberg)** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Alankomaat

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |

 |
Näkymä Vesikosken padolle alavirran suunnasta heinäkuussa 2018.
**Vesikoski** on koski Loimaan Vesikoskella Loimijoessa Kokemäenjoen vesistössä.

Lahkomyllyjen aika ja varhainen teollisuus
------------------------------------------

Vesikoskessa on ollut neljä ympäri vuoden käyvää myllyä ainakin jo 1500-luvun lopulla ja edelleen 1800-luvulla. Osakkaina näissä olivat koskea ympäröivän Vesikosken kylän talot. 1780-luvulla koskessa toimi myös sarkatamppi eli vanutuslaitos.

Naula- ja paperitehtaat ja voimalaitos
--------------------------------------

Koskivoimaan perustuva teollisuustoiminta oli alkanut Vesikoskesta pari kilometriä alavirtaan sijainneessa Hirvikoskessa 1880-luvulla sinne perustetun Loimaan naulatehtaan aloittaessa toimintansa. 1890-luvun alussa perustettiin Vesikoskeen tämän toiminnan laajennuksena Vesikosken mylly- ja naulatehdas. Kun Vesikosken naulatehdas 1903 paloi, kummatkin tehtaat osti tamperelainen Ferraria, joka pian hankki itselleen myös Jokioisten naulatehtaan jokioisissa ja keskitti toimintansa Loimaalle ja Jokioisiin. Metallituotanto jatkui Hirvikoskella, mutta Vesikoskelle perustettiin vuonna 1907 käynnistynyt Loimijoen paperitehdas. Sen toiminnan päätyttyä 1912 paperitehtaalle vuonna 1908 rakennetun sähkövoimalaitoksen toimintaa jatkoi Vesikosken voimalaitos. Vuonna 1921 perustettiin Vesikosken sähkölaitos, jonka Alastarolla toiminut Sallilan Sähkölaitos osti vuonna 1988. Tämä luopui voimalaitoksesta 1999 eikä voimalatoiminta 2000-luvulle tultaessa enää ollut käynnistynyt uudestaan.

Lähteet
-------

* Laakso, Veikko: *Suur-Loimaan historia II.Isonvihan päättymisestä 1900-luvun alkuun*. Loimaa: Suur-Loiman historiatoimikunta, 1994. ISBN 951-96316-1-5.

### Viitteet

1. ↑  Vesikoski *Karttapaikka*. Maanmittauslaitos. Viitattu 28.8.2018.
2. ↑  Laakso, Veikko: *Suur-Loimaan historia I. Esihistorialliselta ajalta vuoteen 1721*, s. 177-186, 194. Loimaa: Suur-Loiman historiatoimikunta, 1986. ISBN 951-99788-7-9.
3. ↑  Laakso 1994:182-192.
4. ↑  Laakso 1994:205-209.
5. ↑  Niemelä, Jari: *Suur-Loimaan historia III. Alastaro, Loimaa, Loimaan kunta, Mellilä ja Metsämaa 1900-luvulla*, s. 165-167. Loimaa: Suur-Loiman historiatoimikunta, 2003. ISBN 951-96316-2-3.
6. ↑  Kouri, Raija: Kurkistus Sallila Energian alkuvaiheisiin (pdf) Sallila Energia.  Arkistoitu 26.9.2015. Viitattu 25.9.2015.
7. ↑  Länsi-Suomen ympäristölupavirasto: Lupapäätös Nro 3/2005/4 (pdf)  2005. Valtion ympäristöhallinto. Viitattu 26.9.2015.

Aiheesta muualla
----------------

* Vesikoski-yhtiöt Pörssitiedossa.
Edith Hammar 2023.
**Edith Hammar** (s. 1992) on suomenruotsalainen kuvataiteilija. Hän on syntynyt Helsingissä ja asuu nykyisin Göteborgissa. Hammar on valmistunut kuvataiteen kandidaatiksi Tukholman Kungliga konsthögskolanista.

Vuonna 2020 hän debytoi sarjakuvateoksella Homo Line, joka ilmestyi suomalaisen Förlaget M -kustantamon julkaisemana. Örebron kaupungin Hammarilta tilaama julkinen veistos julkistettiin joulukuussa 2021. Örebron raatihuoneen edessä oleva pronssinen laatta on omistettu Ruotsin ensimmäisen HLBTIQ-mielenosoituksen muistolle.  Edith Hammarin taideteoksia on muun muassa Tukholman Moderna Museetin, Sveriges allmänna konstföreningin ja Haninge Konsthallin kokoelmissa.

Lähteet
-------

1. ↑  Homo Line *Förlaget*. Viitattu 19.4.2023. (ruotsiksi)
2. ↑  K.-G. Ekblom: Minnesmärket för homo- och bisexuellas rättigheter på plats *ÖrebroKuriren*.  17.12.2021. Viitattu 19.4.2023. (ruotsiksi)
3. ↑  Works – Edith Hammar – Artists – Moderna Museet *sis.modernamuseet.se*. Viitattu 19.4.2023.


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Yhdysvallat

 |

 |
**Otto Kalervo Peitsalo** (15. kesäkuuta 1910 Rauma – 17. joulukuuta 1978 Helsinki) oli suomalainen juristi ja toimitusjohtaja. 

Peitsalo kirjoitti ylioppilaaksi 1932 ja opiskeli sen jälkeen työn ohessa oikeustiedettä Helsingin yliopistossa suorittaen lainopin kandidaatin tutkinnon vuonna 1951. Peitsalo työskenteli OTK:n mainospäällikkönä 1941–1948 ja sosiaalipäällikkönä 1948–1953 sekä Kansa-yhtymän toisena johtajana 1953–1959. Tämän jälkeen hän oli Kansa-yhtymän ja Eläkekassa Tuen toimitusjohtaja eläkkeellejäämiseensä saakka. Peitsalo oli muun muassa OTK:n, Jälleenvakuutusyhtiö Varman, Kustannusosakeyhtiö Tammen, Kulutusosuuskuntien Keskusliiton ja Peruspankin johtokuntien jäsen.

Kalervo Pietsalon puoliso oli Inkeri Lemmetyinen (1913–1986), jonka kanssa hän avioitui 1939. Heidän poikansa oli muun muassa ulkomaalaisvirastossa johtajana työskennellyt Jorma Peitsalo. Kalervo Peitsalon isä oli kansanaedustaja ja osuustoimintamies Otto Peitsalo ja veli näyttelijä Ilmari Peitsalo. Hän kuoli 68-vuotiaana Helsingissä joulukuussa 1978. Peitsalo on haudattu perhehautaan Malmin hautausmaalle.

Lähteet
-------

1. 1 2  Kuolleita.  *Helsingin Sanomat*, 20.12.1978, s. 16. HS Aikakone (vain tilaajille). Viitattu 7.5.2020.
2. 1 2  *Kuka kukin on (Aikalaiskirja) 1978 : henkilötietoja nykypolven suomalaisista*, s. 706. Helsinki: Otava, 1978. ISBN 951-10475-5-8. Projekt Runeberg.
3. ↑  Otto Peitsalo *Malmin hautausmaa, Helsinki*. Suomen Sukututkimusseura. Viitattu 7.5.2020. [vanhentunut linkki]
**Mohammed bin Sulayem** (arab. محمد بن سليم‎, *Muḥammad ibn Sulayim*; s. 12. marraskuuta 1961 Dubai, Yhdistyneet arabiemiirikunnat) on arabiemiirikuntalainen entinen ralliautoilija ja nykyinen Kansainvälisen autoliitto FIA:n puheenjohtaja. Hänet valittiin puheenjohtajaksi 17. joulukuuta 2021 järjestetyssä äänestyksessä, jossa hän sai 61,2 % äänistä. Ennen puheenjohtajuuttaan hän oli toiminut vuodesta 2008 lähtien FIA:n varapuheenjohtajana.

Sulayem on rallin Lähi-idän mestaruussarjan 14-kertainen mestari ja alueen kaikkien aikojen menestyksekkäin kilpa-autoilija. MM-sarjassa hänen parhaat saavutuksensa ovat kaksi kuudetta sijaa.

Muuta
-----

Huhtikuussa 2009 Sulayem romutti Renault'n F1-auton näytösajossa Dubaissa menetettyään auton hallinnan kiihdytyksessä lähtösuoralla. Hän itse kuitenkin selvisi rajusta törmäyksestä vammoitta.

Lähteet
-------

1. ↑ . Tieto on haettu Wikidatasta.
2. 1 2   *EWRC.* (englanniksi) Viitattu 6.9.2014.
3. 1 2  Mohammed Ben Sulayem elected FIA President *Federation Internationale de l'Automobile*.  17.12.2021. Viitattu 17.12.2021. (englanniksi)
4. ↑  FIA:n varapuheenjohtaja romutti formulan! *Iltalehti.* Viitattu 6.9.2014.


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa

 |

 |
**Steve Shirreffs** (s. 18. helmikuuta 1976 Bethesda, Maryland, Yhdysvallat) on uransa lopettanut yhdysvaltalainen jääkiekkoilija, jonka pelipaikka oli puolustaja. Shirreffs pelasi ennen ammattilaiseksi siirtymistään yliopistokiekkoa Princetonin yliopiston joukkueessa neljä kautta. Calgary Flames oli varannut hänet myöhäisellä 9. kierroksen vuorolla vuonna 1995, mutta ei löytänyt hänelle käyttöä NHL-miehistössä. Yliopistouran jälkeen syksyllä 1999 Shirreffsin tie vei AHL-joukkue Portland Piratesin riveihin. Kauden aikana Shirreffs piipahti myös ECHL-liigassa Hampton Roads Admiralsin riveissä 14 ottelun verran. AHL:ssa otteluita kertyi 44.

Kaudelle 2000–2001 Shirreffs tuli pelaamaan Kärppiin. 42 ottelussa syntyi yksi maali ja yhdeksän syöttöä. Kauden jälkeen Shirreffs palasi takaisin Pohjois Amerikkaan pelaamaan AHL:n pudotuspelejä Portland Piratesin riveissä. Seuraavakaan kausi ei tuonut kaivattua NHL-kutsua, ja pelipaikka oli tiukassa jopa AHL:ssa. Cleveland Baronsin joukkueessa pelejä kertyi vain yhdeksän kappaletta kauden kuluessa muutoin ECHL:ssa. Tämä ei Shirreffsiä miellyttänyt ja niinpä hän suuntasi seuraavaksi kaudeksi takaisin Suomeen. Kaudeksi 2002–2003 Shirreffs teki sopimuksen Ässiin. Ässissä vierähti kaksi täyttä kautta, joiden jälkeen Shirreffs päätti lopettaa uransa.

Tilastot
--------

|   |   | Runkosarja |   | Pudotuspelit |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| Kausi | Joukkue | Liiga | O | M | S | Pist. | RM | O | M | S | Pist. | RM |
| 1995–1996 | Princetonin yliopisto | NCAA | 26 | 0 | 3 | 3 | 6 | – | – | – | – | – |
| 1996–1997 | Princetonin yliopisto | NCAA | 34 | 5 | 4 | 9 | 12 | – | – | – | – | – |
| 1997–1998 | Princetonin yliopisto | NCAA | 36 | 9 | 24 | 33 | 54 | – | – | – | – | – |
| 1998–1999 | Princetonin yliopisto | NCAA | 27 | 2 | 17 | 19 | 39 | – | – | – | – | – |
| 1999–2000 | Portland Pirates | AHL | 44 | 3 | 5 | 8 | 14 | – | – | – | – | – |
|  | Hampton Roads Admirals | ECHL | 14 | 3 | 3 | 6 | 8 | 10 | 0 | 1 | 1 | 25 |
| 2000–2001 | Kärpät | SM-liiga | 42 | 1 | 9 | 10 | 32 | 9 | 0 | 1 | 1 | 20 |
|  | Portland Pirates | AHL | – | – | – | – | – | 2 | 0 | 0 | 0 | 2 |
| 2001–2002 | Cleveland Barons | AHL | 9 | 0 | 2 | 2 | 0 | – | – | – | – | – |
|  | Reading Royals | ECHL | 66 | 10 | 24 | 34 | 67 | – | – | – | – | – |
| 2002–2003 | Ässät | SM-liiga | 43 | 6 | 12 | 18 | 54 | – | – | – | – | – |
| 2003–2004 | Ässät | SM-liiga | 40 | 7 | 10 | 17 | 50 | – | – | – | – | – |
| 3 kautta | yhteensä | SM-liiga | 125 | 14 | 31 | 45 | 136 | 9 | 0 | 1 | 1 | 20 |

Lähteet
-------

* Steve Shirreffs The Internet Hockey Databasessa (englanniksi)
* Steve Shirreffs *Elite Prospects*. Everysport Media Group AB.  (englanniksi)

### Viitteet

1. 1 2  Steve Shirreffs *Elite Prospects*. Everysport Media Group AB.  (englanniksi)
2. ↑  Steve Shirreffs The Internet Hockey Databasessa (englanniksi)
**Anton Haus** (13. kesäkuuta 1851 Tolmein – 8. helmikuuta 1917 Pulan satama) oli itävaltalainen suuramiraali ja Itävalta-Unkarin laivaston komentaja ensimmäisen maailmansodan aikana.

Haus liittyi Itävalta-Unkarin laivastoon vuonna 1869. Hän toimi opettajana Fiumen laivastoakatemiassa ja julkaisi merkittävän oppikirjan oseanografiasta ja merisään tutkimisesta. Hän komensi itävaltalaista korvettia, joka osallistui vuonna 1901 kansainvälisen liittouman mukana Kiinan boksarikapinan kukistamiseen. Hän oleskeli sen jälkeen miehitysjoukkojen mukana Pekingissä vuoteen 1902. Haus ylennettiin 1907 vara-amiraaliksi ja hän osallistui Itävalta-Unkarin edustajana toiseen Haagin konferenssiin samana vuonna. Vuonna 1912 hänestä tehtiin laivaston tarkastaja ja helmikuussa 1913 sotaministeriön laivasto-osaston johtaja. Hän sai samanaikaisesti myös laivaston komennettavakseen. Samassa yhteydessä hänet ylennettiin amiraaliksi.

Ensimmäisen maailmansodan aikana Haus toimi Itävalta-Unkarin laivaston komentajana ja häntä pidettiin taitavana strategina. Saksalaisten arvostelusta huolimatta hän pitäytyi näkemyksessään, jonka mukaan Itävalta-Unkarin taistelulaivastoa ei pitäisi vaarantaa lähtemällä hyökkäykseen, vaan säilyttää se ensisijaisesti ympärysvaltojen pelotteena Välimerellä. Muutkin merivoimien komentajat tukivat hänen linjaansa. Haus antoi kuitenkin kevyempien alusten suorittaa hyökkäyksiä Italian ja Albanian rannikoille samalla kun pääosa laivastosta suojasi Itävallan omaa rannikkoa Adrianmeren pohjukassa. Hän oli myös yksi harvoja itävaltalaisia komentajia, jotka tukivat Saksan ajatusta rajoittamattomasta sukellusvenesodasta. Haus ylennettiin huhtikuussa 1916 suuramiraaliksi. Hän kuoli helmikuussa 1917 keuhkokuumeeseen Pulan satamaan ankkuroidulla taistelulaiva *SMS Viribus Unitisilla*. Hänen seuraajakseen laivaston johtoon tuli amiraali Maximilian Njegovan.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  *Nordisk familjebok*, täydennysosa (1924), s. 300–301 (ruotsiksi) Runeberg.org. Viitattu 4.9.2014.
2. 1 2 3 4 5  Anton Haus (englanniksi) Firstworldwar.com. Viitattu 4.9.2014.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Fort Peckin reservaatti** (engl. *Fort Peck Indian Reservation*) on assiniboine-, dakota- ja lakota-intiaaneille varattu reservaatti, joka sijaitsee Montanassa. Reservaatin pinta-ala on 8 552 neliökilometriä, tehden siitä Yhdysvaltojen yhdeksänneksi suurimman intiaanireservaatin.

Maantiede
---------

Fort Peckin reservaatti sijaitsee koillis-Montanassa, noin 60 kilometriä Pohjois-Dakotan rajalta länteen ja 80 kilometriä Kanadan rajalta etelään. Missouri-joki määrittelee sen eteläisen reunan. Reservaatti kattaa yli kaksi miljoonaa eekkeriä maata.

Fort Peckin reservaatti kattaa suurimman osan Rooseveltin piirikunnasta. Reservaatti on noin 110 mailin pituinen (itä-länsi-suunnassa) ja 50 mailin levyinen (pohjois-etelä-suunnassa). Reservaatin kaksi suurinta kaupunkia ovat Wolf Point ja Poplar. Korkeudet vaihtelevat suurin piirtein 570 metrin ja 940 metrin välillä. Alueella on runsaasti villieläimiä. Kesät ovat lämpimiä ja talvet kylmiä.

Talous
------

Kukoistava teollisuusalue Poplarissa on yksi Montanan suurimmista työnantajista. Siellä toimii monenlaisia yrityksiä, mukaan lukien metallin työstö ja tuotantopistot. Elektroniikan valmistus, maanviljely, karjanhoito ja öljynporaustoiminta ovat myös merkittäviä.  Köyhyysaste on noin 25 prosenttia, mikä on selvästi korkeampi kuin Yhdysvaltojen keskiarvo.

Väestö
------

Vuonna 2017 reservaatin väkiluku oli 10 374. Miehiä oli 5 151 ja naisia 4 975.

Lähteet
-------

1. ↑  Biggest Indian Reservations In The United States *WorldAtlas*.  5.6.2018. Viitattu 6.2.2024. (englanniksi)
2. 1 2  Fort Peck Assiniboine and Sioux Tribes *TribalNations*
3. ↑  Introduction *Fort Peck Tribes*. Viitattu 6.2.2024. (englanniksi)
4. ↑  MONTANA: FORT PECK RESERVATION *PWNA*
5. ↑  Crow Reservation and Off-Reservation Trust Land, MT *United States Census Bureau*. Viitattu 6.2.2024. (englanniksi)