recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Jenny Lehtinen** (s. 28. huhtikuuta 1978 Espoo) on suomalainen radiotoimittaja ja mediapersoona. Lehtinen juonsi YleX-radiokanavan iltapäivälähetyksiä vuosina 2004–2012. Hän aloitti työt YleX:llä vuonna 2004, jolloin hän teki *Kromosomi X* -ohjelmaa yhdessä Marja Hintikan kanssa. Myöhemmin Lehtinen siirtyi *YleX Iltapäivä* -ohjelmaan, jota hän juonsi yhdessä Aino Töllisen ja Juuso "Mäkkäri" Mäkilähteen kanssa. Tammikuussa 2012 hän siirtyi ohjelman tuottajaksi. Kesällä 2013 Lehtisellä oli nimeään kantava iltapäiväohjelma Yle Puheella, jossa käsiteltiin perinteisten kuolemansyntien roolia nyky-yhteiskunnassa.

Syksystä 2015 lähtien hän esiintyi *Marja Hintikka Live* -ohjelman vakiokommentaattorina. Vuonna 2016 hän alkoi pitää elämäntapamuutokseen pyrkivää *Jenny ja läskimyytinmurtajat* -nettiprojektia, jota esitettiin myös radiossa. Vuoden 2017 alussa Lehtinen aloitti Yleisradiossa vuoden mittaisen verkkokonaisuuden: armolliseen ja pysyvään elämänmuutokseen tähtäävän *Vaakakapina-*projektin. Vielä samana vuonna aihe laajeni omaksi tv-ohjelmakseen. Omalla nimellään kulkevaa *Jenny+*-ohjelmaa Lehtinen juontaa yhdessä ystävänsä Saara Sarvaksen kanssa. Viikoittaisen hyvinvointiin keskittyvän ohjelman ohjelman kolmas kausi alkoi syksyllä 2018 Yle Areenassa ja TV2:lla.

Nykyään Jenny Lehtinen on Yle Radio Suomen juontaja.

Palkintoja
----------

* 2016 – Kultainen Venla osana ohjelmasta *Marja Hintikka Live*
* 2017 – Kultainen Venla ohjelmasta *Jenny+*

Lähteet
-------

1. ↑  Marja Hintikka Livestä tuttu Jenny Lehtinen syömishäiriöstään: "Lääkitsin ADHD:täni sokerilla" *Me Naiset*.  6.6.2016. Viitattu 28.12.2016.
2. ↑  Koko kansan rakastama juontajatar päättää juontouransa *YleX*.  31.1.2012. Viitattu 5.3.2016.
3. ↑  Tasokasta keskustelua tunneaiheista *Helsingin Sanomat*.  18.6.2013. Viitattu 5.3.2016.
4. ↑  Jenny Lehtinen *Yle Areena*. Viitattu 5.3.2016.
5. ↑  Mutta missä ovat läskit äijät? *Helsingin Sanomat*.  19.7.2016. Viitattu 9.1.2017.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Yle

 |

 |
**Eksyksissä Amerikassa** (myös **Eksynyt Amerikassa**, **Jäljet johtavat Amerikkaan** tai **Jäljet katoavat Amerikkaan**, *Lost in America*) on Albert Brooksin ohjaama komediallinen road movie vuodelta 1985. Brooks on käsikirjoittanut elokuvan yhdessä Monica Johnsonin kanssa ja näyttelee elokuvan toista pääosaa Julie Hagertyn rinnalla. Elokuvan pääkuvaajana toimi amerikansuomalainen Eric Saarinen.

Juoni
-----

Suuren mainostoimiston luova johtaja (Brooks) ottaa lopputilin töistään, kun hänen odottamansa ylennys menee sivu suun ja hänet halutaankin siirtää Los Angelesista New Yorkiin. Myös vaimo (Hagerty) jättää työnsä, ja lapseton pariskunta lähtee matkailuautolla etsimään itseään ja Amerikkaa. Las Vegasissa he pelaavat kaikki säästönsä. Puilla paljailla he asettuvat joksikin aikaa Arizonan pikkukaupunkiin tekemään pätkätöitä, kunnes päättävät jatkaa matkaa New Yorkiin palatakseen entisen kaltaisiin työpaikkoihin.

Vastaanotto
-----------

*Helsingin Sanomien* Helena Ylänen piti *Lost in Americaa* mielenkiintoisen erilaisena Hollywood-elokuvana, Albert Brooksille tyypillisenä toteavana ja vakavana komediana, joka yhdistää mukavasti tapakomedian ja road movien aineksia. *Video-oppaassa* vuodelta 1994 Roope Lehtinen piti elokuvaa varsin huvittavana komediana, jossa pilkataan sekä 1980- että 1960-luvun elämäntyylejä. Hän antoi elokuvalle kolme tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota "hyvä".

Vuonna 2000 American Film Institute otti *Lost in American* mukaan sadan hauskimman amerikkalaiskomedian listalleen. *The New York Timesin* kriitikot valitsivat elokuvan vuonna 2004 yhdeksi kaikkien aikojen tuhannesta parhaasta elokuvasta maailmassa.

Lähteet
-------

1. ↑  *Eksyksissä Amerikassa* Elonet.
2. 1 2  Ylänen, Helena: Juppipariskunta eksyy Amerikassa.  *Helsingin Sanomat*, 1.5.1987, s. 46. Näköislehden aukeama (tilaajille).
3. ↑  Lehtinen, Roope: "Eksyksissä Amerikassa", *Video-opas 95, Yli 8500 elokuvaa, 2000 uutuutta*. WSOY, 1994. ISBN 951-0-19839-0.
4. ↑  The Best 1,000 Movies Ever Made. (Perustuu teokseen *The New York Times Guide to the Best 1,000 Movies Ever Made*, St. Martin's Griffin 2004.) *The New York Times*.  Arkistoitu 11.7.2016. Viitattu 28.1.2022. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* *Eksyksissä Amerikassa* Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
**Karstinpaimenkoira** (sloveeniksi *kraški ovčar*) eli **kraševec** on slovenialainen koirarotu. Vaikka se tunnettiin aiemmin nimellä "illyrianpaimenkoira", sitä ei tule sekoittaa kosovolaiseen rotuun nimeltä illyrianpaimenkoira.

Ulkonäkö
--------

Karstinpaimenkoira on keskikokoinen, pitkäkarvainen ja tiivisrakenteinen molossityyppinen paimenkoira. Uros on 57–63 cm korkea (ihanne 60 cm) ja painaa 30–42 kg. Narttu on 54–60 cm korkea (ihanne 57 cm) ja painaa 25–37 kg.
Karvapeite on kaksikerroksinen ja väri vaihtelee raudanharmaan eri sävyihin, joista tumma on toivotuin.

Luonne
------

Karstinpaimenkoira on rohkea, luotettava, itsenäinen ja viisas. Se tarvitsee paljon tilaa ympärilleen ja sillä olisikin hyvä olla suuri piha vahdittavanaan. Se on hyvä vahti- ja suojeluskoira, mutta myös sopiva seurakoira itsenäistä luonnetta arvostaville ja aktiivisille ulkoilmaihmisille. Karstinpaimenkoiraa ei saa painostaa liikaa, vaan sen luottamus tulee ansaita johdonmukaisella ja määrätietoisella kouluttamisella.

Alkuperä
--------

Karstinpaimenkoira on hyvin vanha vuoristokoira, mutta on epäselvää miten se alun perin saapui Karstin alueelle. Se on kaukaista sukua Eurooppaan tuodulle tiibetinmastiffille ja todennäköisesti Slovenian halki vaeltaneiden heimojen paimenkoirien jälkeläinen. Jo 1600-luvulta löytyy maininta koirista, jotka ovat luultavasti sen esi-isiä. Vuonna 1939 FCI hyväksyi rodun nimellä *illyrianpaimenkoira*, mutta koska myös sarplaninac rekisteröitiin samalle nimelle syntyi paljon sekaannuksia. Väärinkäsitykset vaaransivat karstinpaimenkoirien kannan ja myös toinen maailmansota vaikutti siihen negatiivisesti. Sen jälkeen ei ollut jäljellä kuin enää joitain yksilöitä ja rotu oli vaarassa kadota kokonaan. Vuonna 1968 FCI lopulta tunnusti sen omaksi rodukseen.

Katso myös
----------

* Illyrianpaimenkoira
* Šar tip
* Sarplaninac

Lähteet
-------

* FCI -Karst Shepherd Breed Standard
* The Slovenian Society of owners and breeders of the Karst Shepherd -esite

### Viitteet

1. ↑  Karstinpaimenkoira. KoiraNet-jalostustietojärjestelmä, Suomen Kennelliitto. Viitattu 11.8.2019.

Aiheesta muualla
----------------

* Društvu ljubiteljev in vzrediteljev kraških ovčarjev Slovenije
* Suomen Kennelliitto: Karstinpaimenkoira

Karstinpaimenkoiran pää.
Karstinpaimenkoira, jolla on toivottu tumma väritys ja musta maski.
**Blidan maakunta** (arab. ولاية البليدة‎, *Wilāya al-Bulayda*) eli wilaya on hallintoalue Algerian pohjoisosassa. Sen keskus on Blidan kaupunki. Maakunnan pinta-ala on 1 478,62 neliökilometriä. Asukkaita on 1 275 600 henkeä (vuonna 2018, arvio).

Blidan maakunta rajoittuu pohjoisessa Tipazan ja Algerin, idässä Boumerdèsin ja Bouiran, etelässä Médéan ja lännessä Aïn Deflan maakuntiin. Luonnonalueita ovat Mitidjan tasanko ja Atlasvuoret. Ilmasto on välimerellinen. Talvet ovat leutoja ja sateisia ja kesät kuumia ja kuivia.

Maakunta jakautuu hallinnollisesti kymmeneen piirikuntaan eli daïraan, joihin kuuluu 25 kuntaa. Piirikuntien keskukset ovat Blida, Boufarik, Bougara, Bouinan, El Affroun, Larbaâ, Meftah, Mouzaïa, Oued Alleug ja Ouled Yaïch.

Blidan kautta kulkee Algerista länteen ja etelään suuntautuva valtatie sekä Oraniin johtava rautatie. Boufarikissa on sotilaskäytössä oleva lentokenttä.

Maakunnan pääelinkeino on maanviljely, joka tuottaa vihanneksia, sitrushedelmiä, viinirypäleitä, perunaa, viljaa, maitoa ja lihaa. Lisäksi on muun muassa elintarvike- ja metalliteollisuutta. Blidassa ja El Affrounissa on yliopistot.

Matkailunähtävyyksiä ovat Chréan kansallispuisto ja laskettelukeskus Atlasvuorilla, Chiffan rotkot, Hammam Melouanen kuumat lähteet, Blidan vanha kaupunki ja moskeijat sekä turkkilaisaikainen Azizan palatsi Beni Tamoun kunnassa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Monographie Wilaya de Blida *Aniref*. Viitattu 17.3.2024.
2. ↑  Chréa Biosphere Reserve, Algeria *Unesco*. Viitattu 29.9.2021.
3. ↑  Ski resort Chréa *Skiresort.info*. Viitattu 17.3.2024.
4. ↑  Sites touristiques *Direction de Tourisme et de l’Artisanat Blida*. Viitattu 17.3.2024.

AlgeriaAlgerian maakunnat

* Adrar
* Aïn Defla
* Aïn Témouchent
* Alger
* Annaba
* Batna
* Béchar
* Béjaïa
* Béni Abbès
* Biskra
* Blida
* Bordj Badji Mokhtar
* Bordj Bou Arreridj
* Bouira
* Boumerdès
* Chlef
* Constantine
* Djanet
* Djelfa
* El Bayadh
* El Meghaïer
* El Meniaa
* El Oued
* El Tarf
* Ghardaïa
* Guelma
* Illizi
* In Guezzam
* In Salah
* Jijel
* Khenchela
* Laghouat
* Mascara
* Médéa
* Mila
* Mostaganem
* M’Sila
* Naâma
* Oran
* Ouargla
* Ouled Djellal
* Oum El Bouaghi
* Relizane
* Saïda
* Sétif
* Sidi Bel Abbès
* Skikda
* Souk Ahras
* Tamanrasset
* Tébessa
* Tiaret
* Timimoun
* Tindouf
* Tipaza
* Tissemsilt
* Tizi Ouzou
* Tlemcen
* Touggourt
Diagrammi järjestelmän toiminnasta
**Space Fence** (suom. *avaruusaita*) on Yhdysvaltain avaruusvoimien käyttämä avaruuden valvontajärjestelmä, jota käytetään tarkkailemaan Maapallon kiertoradalla kulkevia esineitä, kuten satelliitteja ja avaruusromua.

Historia
--------

Yhdysvaltojen aikaisempi avaruuden esineiden valvontajärjestelmä oli Air Force Space Surveillance System, joka poistettiin käytöstä vuonna 2013. Vuoden 2009 suunnitelmien mukaan sitä piti uudistaa, mutta lopulta järjestelmä päädyttiin korvaamaan kokonaan. Lockheed Martin voitti tarjouskilpailun järjestelmän suunnittelusta vuonna 2014.

Yhdysvaltain avaruusvoimat julisti järjestelmän käyttöön 28. maaliskuuta 2020.

Toiminta
--------

Tutka-asema
Space Fencen tutka-asema sijaitsee Kwajeleinin atollilla Marshallsaarilla. Tutka käyttää S-aaltoja. Aiempaa pienemmän aallonputuuden aallot ja yli tuhatkertainen taajuus mahdollistavat hyvin pienien kohteiden, jopa noin kymmensenttisten esineiden seuraamisen. Tästä on hyötyä etenkin pienen avaruusromun tarkkailussa ja siten satelliittien kanssa tapahtuvien törmäysten välttämisessä.

Lähteet
-------

1. ↑  Spaceflight Now | Breaking News | Lockheed Martin wins contract for Space Fence *spaceflightnow.com*. Viitattu 18.3.2024. (englanniksi)
2. 1 2  Sandra Erwin: Space Fence surveillance radar site declared operational *SpaceNews*.  28.3.2020. Viitattu 18.3.2024. (englanniksi)
3. ↑  Smithsonian Magazine, Roger Mola: How Things Work: Space Fence *Smithsonian Magazine*. Viitattu 18.3.2024. (englanniksi)

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Space Fence
**Street Gastro** oli vuosina 2013–2019 toiminut suomalainen pikaruokaketju, joka tuli tunnetuksi täytetyistä leivistään. Se aloitti toimintansa katuruokarekkana, ja ensimmäinen kivijalkaravintola perustettiin Vaasankadulle Helsingin Harjuun. Sen jälkeen ketju laajentui etenkin kauppakeskuksiin, kuten Helsingin Rediin, Ainoaan ja Vantaan Dixiin. Korkeimmillaan Street Gastrolla oli seitsemän ravintolaa, ja ne sijaitsivat pääkaupunkiseudulla. Street Gastro työllisti tuolloin noin kymmenen ihmistä.

Ketju hakeutui konkurssiin syyskuussa 2019. Yrityksen perustaneet Pasi Hassinen ja Pertti Kallioinen kertoivat toimipisteiden osoittautuneen kannattamattomiksi kauppakeskuksissa, ja erityisesti Dixin ravintolaa he luonnehtivat "taloudelliseksi katastrofiksi". Hassinen ja Kallioinen perustivat maaliskuussa 2018 uuden pikaruokaketjun, Bun2Bunin.

Lähteet
-------

1. 1 2  Timonen, Vilma: Pikaruokaketju Street Gastro ajautui vaikeuksiin: Seitsemästä ravintolasta jäljellä enää yksi *Helsingin Sanomat*.  6.7.2019. Viitattu 30.10.2023.
2. 1 2 3  Siippainen, Aapo: Vauhdilla laajentunut Street Gastro sulki 6 ravintolaa – Yrittäjä jyrähtää: "Kauppakeskusten todellisuus on toista, mitä luvattiin" *Helsingin Uutiset*.  5.7.2019. Viitattu 30.10.2023.
3. ↑  Paavilainen, Kaisa: HS: Street Gastro on hakeutunut konkurssiin *City*.  1.10.2019. Viitattu 30.10.2023.
BAC 1-11
**Hunting Aircraft** oli brittiläinen Gravesendissä toimiva lentokonevalmistaja, joka perustettiin vuonna 1933 nimellä **Percival Aircraft Co**. Vuonna 1936 siitä tuli Percival Aircraft Ltd ja yhtiö muutti toimintansa Lutoniin.

Yhtiöstä tuli vuonna 1944 osa Hunting Group-yritysryhmää. Yhtiön nimi muuttui muotoon **Hunting Percival Aircraft** vuonna 1954 ja lopulta **Hunting Aircraftiksi** vuonna 1957. Vuonna 1960 yhtiö yhdistettiin British Aircraft Corporationiin (BAC), josta tuli myöhemmin osa British Aerospace -yhtiötä. Nimi oli 2006 oli BAE Systems.

Yhtiö valmisti etenkin koulukoneita. Yhtiön tunnetuin kone oli Jet Provost.

Yhtiön lentokoneita
-------------------

* Percival Gull
* Percival Proctor
* Percival Prentice
* Percival Prince
* Percival Pembroke
* Percival P.56 Provost
* Hunting H126- STOL-koekone
* Hunting Percival Jet Provost
* BAC 1-11 (oli Huntingin aloittama suunnitelma, jonka toteutti BAC)

Lähteet
-------

1. 1 2  Hunting Aircraft BAE Systems. Viitattu 9.7.2018.

Aiheesta muualla
----------------

* Tietoja yhtiöstä
*Tämä artikkeli käsittelee Gallen-Kallelan maalausta. Ad Astra on myös James Grayn tieteiselokuva.*
Akseli Gallen-Kallela: *Ad Astra*, toinen versio vuodelta 1907.

Symbolismi   
 

---

Fernand Khnopff, Hopeinen tiara, 1911.
 Fernand Khnopff, *Hopeinen tiara*, 1911. 

Symbolismi 

Fin de siècle | Romantiikka | Dekadenssi | Symbolismi kirjallisuudessa | Venäläinen symbolismi

Symbolisteja 

Léon Bakst | Charles Baudelaire | Aubrey Beardsley | Arnold Böcklin | Magnus Enckell | Gustav Klimt | Max Klinger | Stéphane Mallarmé | Gustave Moreau | Mihail Nesterov | Edgar Allan Poe | Sully Prudhomme | Arthur Rimbaud | Konstantin Somov | Émile Verhaeren | Paul Verlaine

Symbolismia 

*Pahan kukat* | *Ad Astra* | *Haavoittunut enkeli* | *Halla* | *Kuoleman puutarha* | *Köynnöksenkantajat* | *Lemminkäisen äiti* | *Symposion* | *Terror Antiquus*

 

 

 

 

 

 

 

 

 

 

 

 

**Ad Astra** (latinankielisestä sanonnasta *per aspera ad astra*, "vaikeuksien kautta tähtiin") on Akseli Gallen-Kallelan vuonna 1894 maalaama symbolistisen tyylisuunnan teos. Taiteilija teki maalauksesta toisinnon vuonna 1907. Maalaus kuvaa punaisessa meressä seisovaa alastonta naista, jonka hulmuavat hiukset muodostavat auringon kehän kaltaisen kehyksen hänen kasvoilleen. Kosteasilmäisen naisen kädet ovat kohotettuina taivasta kohti; vuoden 1907 versiossa naisella on kämmenissä stigmat. Taustalla paistaa suuri täysikuu.

Gallen-Kallela maalasi useita kansallisromanttisia teoksia, muun muassa Kalevala-aiheita. *Ad Astra* voidaan tulkita eräänlaiseksi versioksi Aino-tarinasta.*kenen mukaan?* Maalaus toimi alttaritauluna Gallen-Kallelan lasten ristiäisissä. Gallen-Kallelan itsensä mukaan maalaus kuvaa ylösnousemusta ja lisäksi hahmo on maailman vapauttajan asennossa ristinpuulla.

Maalauksen ensimmäinen versio kuuluu yksityiskokoelmaan, toinen versio kuuluu Villa Gyllenbergin taidemuseon kokoelmaan.

Katso myös
----------

* Symposion (Gallénin ensimmäinen merkittävä symbolistinen maalaus)

Lähteet
-------

1. ↑  i (Arkistoitu – Internet Archive)
2. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive)
3. ↑  Tampereen Taidemuseo
4. ↑  Valkonen, Markku: *Kuvien Suomi. Suomen taiteen vuosisadat*, s. 82. Helsinki: Otava, 1992. ISBN 951-1-12418-8.
**Mika Vermeulen** (s. 26. kesäkuuta 1999) on itävaltalainen maastohiihtäjä. Hän oli lahjakas yhdistetyssä, mutta siirtyi maastohiihdon puolelle. Hän on kilpaillut myös maantiepyöräilyssä. Hän on saanut nimensä suomalaiselta hiihtäjältä Mika Myllylältä.

Vermeulun sijoittui nuorten MM-kilpailuissa parhaimmillaan viidenneksi alle 23-vuotiaiden 15 kilometrin perinteisen hiihtotavan kilpailussa 2022. Aikuisten arvokilpailuihin hän on osallistunut Seefeldin MM-kilpailuista 2019 lähtien. Hän sijoittui Pekingin olympialaisissa 2022 yhdistelmäkilpailussa 16:nneksi. Planican MM-kilpailuissa 2023 hän oli 50 kilometrin perinteisen hiihtotavan kilpailussa 19:s.

Vermeulen kilpaili maailmancupissa ensimmäisen kerran Davosisa joulukuussa 2020. Hän saavutti tuolloin myös ensimmäiset maailmancupin pisteensä oltuaan 15 kilometrin vapaan hiihtotavan kilpailussa 25:s. Kymmenen parhaan joukkoon hän sijoittui ensimmäisen kerran oltuaan neljäs Rukan 20 kilometrin vapaan hiihtotavan yhteislähtökilpailussa marraskuussa 2023. Ensimmäisen palkintosijansa hän saavutti oltuaan samalla kaudella kolmas Canmoren 15 kilometrin vapaan hiihtotavan yhteislähtökilpailussa. Maailmancupin kokonaiskilpailussa hän sijoittui seitsemänneksi ja normaalimatkojen cupissa viidenneksi.

Lähteet
-------

1. ↑  Mika Vermeulen *olympics.com*.
2. 1 2  Itävaltalaispoika sai nimensä Mika Myllylän mukaan – nyt hän ottaa mallia Iivo Niskasesta: "Ei ole muuta esimerkkiä" *Yle Urheilu*.  19.12.2021. Viitattu 22.3.2024.
3. ↑  Mika Vermeulen *procyclingstats.com*. Viitattu 23.3.2024. (englanniksi)
4. 1 2  Mika Vermeulen Kansainvälinen hiihtoliitto (FIS).  (englanniksi)

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Mika Vermeulen
Ellen Nisbeth (2013)
**Ellen Nisbeth** (s. 16. kesäkuuta 1987) on ruotsalainen alttoviulisti.

Nisbeth opiskeli Tukholman kuninkaallisessa musiikkikorkeakoulussa, Norjan valtiollisessa musiikkikorkeakoulussa ja Royal College of Musicissa. Hänen opettajiensa joukossa oli Peter Herresthal. Nisbeth sai vuonna 2012 ensimmäisenä alttoviulistina Ruotsin solistipalkinnon (*Solistpriset*) ja vuonna 2013 yksimieliseltä tuomaristolta Pohjoismaisen solistipalkinnon.

Nisbeth kantaesitti vuonna 2014 Daniel Blendulfin johtaman Ruotsin radion sinfoniaorkesterin kanssa alttoviulukonserton, jonka oli säveltänyt häntä varten Britta Byström. Jo vuonna 2013 Nisbeth oli kantaesittänyt Suomessa radiolähetyksenä Byströmin sooloalttoviulusävellyksen *Dream Day*. Vuonna 2014 hän lisäksi kantaesitti Thomas Rimulin johtaman Ensemble Ernstin kanssa Arne Nordheimin sellolle laatimasta *Tenebrae*-konsertosta alttoviulukonsertoksi muunnetun version. Tämän version olivat orkestroineet yhdessä Nisbeth ja Rimul. Byströmin lisäksi Nisbethin säveltäjäyhteistyökumppaneihin ovat kuuluneet Andrea Tarrodi, Katarina Leyman, Susanna Risberg ja Outi Tarkiainen.

Kapellimestareita, joiden kanssa Nisbeth on tehnyt yhteistyötä, ovat olleet muiden muassa Daniel Blendulf, Neeme Järvi, Peter Gülke ja Santtu-Matias Rouvali. Kaudella 2017/2018 Nisbeth tuli valituksi yhdeksi European Concert Hall Organisationin (ECHO) "nousevista tähdistä", jolloin hän pääsi konsertoimaan pitkin Eurooppaa pianisti Bengt Forsbergin kanssa. Muiden Nisbethin kanssa työskennelleiden muusikoiden joukossa ovat olleet Martin Fröst, Leif Ove Andsnes, Akiko Suwanai, Daniel Hope, Ray Chen, Natalie Clein, Truls Mørk, Martin Helmchen ja Aleksandr Melnikov. Poikkitaiteellista yhteistyötä Nisbethin kanssa ovat tehneet esimerkiksi Anita Wallin ja Maxida Märak.

Nisbeth pääsi Stavangerin yliopiston apulaisprofessoriksi vuonna 2015. Hän on opettanut myös Edsbergin musiikki-instituutissa, vieraillut luennoitsijana monissa yliopistoissa ja pitänyt mestarikursseja.

Lähteet
-------

1. ↑  Ellen Nisbeth DR
2. 1 2 3 4  About (Arkistoitu – Internet Archive) Ellen Nisbeth


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |

 |
Riffin melodia nuotteina
**Aasiariffi** on lyhyt musiikinpätkä, riffi, joka yhdistetään etenkin länsimaisessa populaarikulttuurissa usein Japaniin, Kiinaan tai yleisemmin Itä-Aasiaan. Riffillä on englanninkielessä useita nimiä, kuten "Oriental riff", "Asian riff", "The Chinese Melody", "The Stereotypical Oriental Tune", "The Asian Jingle". Välillä riffin yhteydessä kuullaan myös gongin kumaus.

Riffin nuotit noudattelevat pentatonista asteikkoa, joka saa sen muistuttamaan aasialaista musiikkia.

Aasiariffi on länsimainen keksintö, jota on käytetty ensimmäisen kerran jo vuonna 1847 *Aladdin* -nimisen lavashow'n kiina-aiheisessa kohtauksessa. Riffiä on käytetty myös aasialaisten itsensä toimesta ainakin japanilaisessa anime-sarjassa *The Super Dimension Fortress Macross* sekä japanilaisissa videopeleissä.

Riffi esiintyy monissa populaarimusiikin teoksissa. Yksi tunnetuimpia näistä on vuoden 1974 listaykkönen, Carl Douglasin "Kung Fu Fighting" (suomeksi Frederikin esittämänä "Kung-Fu taistelee"). Muita kappaleita ovat The Coastersin "Bad Detective" (1964), Rushin "A Passage to Bangkok" (1976), Bebop Deluxen "Blazing Apostles" (1976), The Vaporsin "Turning Japanese" (1980), David Bowien "China Girl" (1983) ja Peter Bjorn and Johnin "Young Folks" (2006). Tietokonepeleissä riffin voi kuulla esimerkiksi peleissä *Yie Ar Kung-Fu* (1985), *International Karate* (1986) ja *IK+* (1987).

AasiariffiKotoa matkivalla syntetisoidulla äänellä soitettu aasiariffi.Äänitiedostojen kuunteluohjeet

Lähteet
-------

1. ↑  The Musical Cliché Figure Signifying the Far East *chinoiserie.atspace.com*. Viitattu 11.9.2019. (englanniksi)
2. ↑  Interrogasian: Hyphen’s sensei of sensibility answers your questions about Asian culture *Hyphen*.  13.4.2010. Viitattu 11.9.2019. (englanniksi)
3. ↑  Martland, Lisa: Radio: Light Programme *The Stage*.  7.6.2010. Viitattu 11.9.2019. (englanniksi)[vanhentunut linkki]

Katso myös
----------

* Johtoaihe
* The Streets of Cairo – vastaava "arabialainen" melodia

Aiheesta muualla
----------------

* Martin Nilsson: The Musical Cliché Figure Signifying The Far East: Whence, Wherefore, Whither?

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Oriental riff
Frederik Vermehren noin 1890-luvulla.
**Johan Frederik Nikolai Vermehren** (1823–1910) oli tanskalainen taidemaalari. Opiskeltuaan aluksi kotimaassaan hän teki vuoden 1855 jälkeen useita opintomatkoja Italiaan, Hollantiin ja Ranskaan. Aluksi hän maalasi etupäässä laatukuvia, joiden aiheet ovat suurimmaksi osaksi kansanelämästä, kuten *Reservisotilaan hyvästijättö* (1849), *Kylväjä* ja *Herneitä silpivä nainen* (1860), *Sakinpelaajat*, *Käynti vanhan sairaan palvelijattaren luona*, *Juutinmaalainen paimen* ja *Isoisä* (1896). Myöhemmin hän siirtyi muotokuvauksen alalle.

Tunnetuimpia hänen muotokuvistaan ovat näyttelijätär Anna Nielsenin, taiteilija Jørgen Sonnen, näyttelijä Louise Phisterin, kenraali H. Jonquières’in ja monien muiden merkittävien henkilöiden muotokuvat.

Maalauksia
----------

* Kylväjä, 1859.*Kylväjä*, 1859.
* Kalastajavaimo Hornbækista, 1883.*Kalastajavaimo Hornbækista*, 1883.

Lähteet
-------

1. 1 2  Vermehren, Johan Frederik Nikolai, Tietosanakirja. Osa 10, palsta 982. Tietosanakirja-osakeyhtiö 1919

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Frederik Vermehren** Wikimedia Commonsissa
**Alakylä** (vuoteen 1960 **Alasydänmaa**, myös **Ala-Sydänmaa**) on kylä, joka sijaitsee Haapaveden kaupungin lounaiskulmassa, rajoittuen etelässä Nivalaan ja lännessä Ylivieskaan.

Seutua on luonnehdittu viehättäväksi, syrjäiseksi, hyvin säilynyttä perinteistä rakennuskantaa omaavaksi kyläksi, jota rakentaminen ei ole pilannut.

Asutus
------

Alasydänmaalla oli 1850-luvulla kymmenen tilaa: Aittola, Kokko, Matola, Murto, Ojakangas, Perkkiö, Pyöriä, Rasva, Veivo ja Yrtti. 1950-luvun alussa kylällä oli 44 taloa ja asukkaita noin 260. Vuoden 1970 jälkeen kylän asukasluku alkoi vähentyä peltojen paketointilain myötä. Nuoret muuttivat työn perässä muualle, lähinnä Ruotsiin ja Etelä-Suomeen. Vanhemmat panivat pellot pakettiin ja muuttivat kirkonkylälle. Vuonna 2005 asuttiin 22 talossa, joista kolme oli uusia. Asukkaita oli yhteensä noin 60. Kesäkäytössä olevia taloja oli 11 kappaletta. Asumattomia ja hävinneitä asuinpaikkoja oli yhteensä 27.

Palvelut
--------

Kylälle rakennettiin koulu*selvennä* vuonna 1929. Oppilaita oli tuolloin noin 50. Suurten ikäluokkien aikuistuttua oppilaat vähenivät ja koulun toiminta loppui vuonna 1972. Samoihin aikoihin loppui kauppa Suojalasta*selvennä* ja kauppa-auto kulki vielä joitakin vuosia sen jälkeen. Alasydänmaan nimi muutettiin Alakyläksi vuonna 1960. Sen jälkeen kun kylän nimi vaihtui Alakyläksi, liitettiin osoitteisiin tiennimet ja -numerot. Sitä ennen riitti osoitteeksi pelkkä Alasydänmaa.

Malmikartoitus
--------------

Alakylällä suoritettiin malmikartoitusta vuosina 1954–1957. Geologisen tutkimuslaitoksen mukaan alueelta löytyi noin 15 kilometriä pitkä ja 1–3 kilometriä leveä yhtenäinen vyöhyke, jolla esiintyy runsaasti magneettisia häiriömaksimeja. Alueen maanpeitteen paksuus vaihtelee tyypillisesti 0,5 metristä 1,5 metriin, joten magneettisten häiriöiden aiheuttajat oli suhteellisen helppo tunnistaa. Koekuoppien perusteella voitiin päätellä, että magneettiset häiriöt aiheutti runsas magneetti- ja rikkikiisupitoisuus. Lisäksi löydettiin kuparikiisua ja sinkkivälkettä. Viimeksi mainittujen malmien esiintymistä tutkittiin tarkemmin vuosina 1955–1957. Kuparipitoisuudeksi osoittautui parhaissa kohdissa 1 prosentti, sinkkivälkkeen pitoisuus oli 1,5–2 prosenttia. Kerrokset olivat kuitenkin sen verran ohuita tai pesäkeluonteisia, ettei niitä pidetty taloudellisesti kannattavina.

Lähteet
-------

1. ↑  Ala-Sydänmaa *Kansalaisen karttapaikka*. Maanmittauslaitos. Viitattu 19.12.2016.
2. ↑  FCG: Ylivieskan Tuomiperän tuulivoimapuisto (PDF) *Maisema- ja kulttuuriympäristöselvitys*.  2.10.2013.  Arkistoitu 20.12.2016. Viitattu 16.12.2016.
3. 1 2  toim. Salli Haikola: *Alasydänmaasta Alakyläksi*, s. 9–10. Kalevaprint Oy, 2008.
4. ↑  Haapaveden tutkimukset – selostus (PDF)  1958. GTK. Viitattu 16.12.2016.
Mohammed Beck Hadjetlaché
**Mohammed Beck Hadjetlaché** (oikealta nimeltään **Kasi Beck Ahmetukov**) (1870 Istanbul, Osmanien valtakunta – 1929 Tukholma, Ruotsi) oli tšerkessisyntyinen toimittaja, kirjailija ja Venäjän valkoisen armeijan jäsen, joka taisteli bolševikkeja vastaan Venäjän sisällissodassa. Beck Hadjetlaché käytti monia salanimiä.

Elämäkerta
----------

Mohammed Beck Hadjetlaché syntyi islaminuskoiseen tšerkessiperheeseen, joka oli paennut Venäjän Tšerkessiasta Turkkiin aikana, jolloin Venäjä kävi sissisotaa tšerkessikapinallisia vastaan. Beckin isä oli baššibazukki, joka oli kaatunut Turkin sodassa. Beck palasi vuonna 1882 Venäjälle, jossa hänet adoptoitiin Ettingerin perheeseen. Perhe oli lapseton ja kutsui häntä nimellä Grigori. 1890-luvulla Beck kirjoitti novelleja myös salanimellä Hadjetlaché.

Vuonna 1902 Beck liittyi Sosialistivallankumoukselliseen puolueeseen. Vuonna 1908 hän julkaisi *Muslimi*-lehteä Pariisissa ja *Islamin maailma* -sanomalehteä Pietarissa. 

Vuonna 1916 Hadjetlaché tarjoutui toteuttamaan "saksalais- ja turkklaisvastaista propagandakampanjaa muslimien keskuudessa maailmanlaajuisesti" Venäjän hallitukselle ja pyysi taloudellista tukea.Vuonna 1917 hänet värvättiin silloiseen MI1c:hen, kun hän työskenteli Pietarissa brittiläisessä propagandayksikössä nimeltä anglo-venäläinen komissio. Kapteeni John Dymoke Scale johti häntä agenttina.

Kun kommunistit saivat vallan, Hadjetlaché lähti Neuvosto-Venäjältä ja muutti vuonna 1918 Ruotsiin, jossa hän organisoi valkoista terroria. Hadjetlachén ryhmän 20 jäsentä suunnitteli vastaiskuja bolševikkeja vastaan Tukholmassa. Hadjetlaché osti Tukholman ulkopuolelta talon, johon hän kutsui punaisia. Tapettuaan heidät hän heitti ruumiit läheisiin järviin. Poliisi sai kiinni joukon vuonna 1919 ja löysi kolme ruumista järvestä. Teoistaan Hadjetlaché sai elinkautisen vankeusrangaistuksen. Hän kuoli vuonna 1929 Tukholman Långholmenin vankilassa.

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Yhdysvallat
* Ruotsi

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
Kheiron ja Akhilleus. Roomalaisaikainen fresko Herculaneumista.
**Kheiron** (m.kreik. Χείρων, *Kheirōn*, lat. *Chiron*) on kreikkalaisessa mytologiassa Thessaliassa asuva viisas kentauri. Hän opetti monia ihmissankareita, kuten Akhilleusta ja Heraklesta. Kheiron on tunnettu viisaudestaan, lempeydestään ja lääkintätaidoistaan.

Toisin kuin muut kentaurit, jotka polveutuivat kuningas Iksionista, Kheiron oli titaani Kronoksen ja erään merenneidon poika. Täten hän myös oli ylijumala Zeuksen velipuoli. Hevosmaiset piirteensä hän oli saanut siitä, että Kronos oli lähestynyt hänen äitiään hevosen olomuodossa.

Khreiron oli muista kentaureista poiketen viisas ja hyväluonteinen. Koulutuksensa hän sai tieteiden ja taiteiden jumala Apollonilta ja metsästyksen jumalatar Artemiilta. Hänet tunnettiin taidoistaan ​​metsästyksen, lääketieteen, musiikin ja ennustamisen alalla. Hän oli myös erinomainen lyyransoittaja. Kheiron asusti muiden kentaurien tapaan Pelion-vuorella. Siellä hän myös opetti Kreikan suurimpia sankareita, kuten Heraklesta, Nestoria, Iasonia, Theseusta, Odysseusta ja monia muita. Juuri Kheiron opetti Peleukselle miten saada itselleen nereidi Thetiksen. Peleuksen ja Thetiksen poika Akhilleus annettiinkin Kheironin kasvatettavaksi. *Argo*-laivan argonautit saivat häneltä kalenterin.

Apollon uskoi poikansa Asklepioksen Kheironin vastuulle. Kun kentauri palasi kotiinsa kantaen vauvaa, hänen tyttärensä Okyroe tuli häntä vastaan, ja lapsen nähdessään puhkesi ennustamaan kunniaa, joka hänen oli määrä saavuttaa. Asklepios sai Kheironilta kaiken lääketieteellisen osaamisensa. Asklepioksesta tuli aikuisena tunnettu lääkäri, ja kerran hän onnistui jopa herättämään kuolleita henkiin. Haades paheksui tätä, ja Zeus hänen pyynnöstään iski rohkeaa lääkäriä salamalla ja tappoi hänet. Lopulta Asklepios nousi lääkintätaidon jumalaksi.

Toisin kuin muut kentaurit, Kheiron kuului kuolemattomiin. Hänen kohtalokseen koitui kuitenkin äkkipikainen Herakles, joka ampui vahingossa opettajaansa Hydran vereen kastetulla myrkkynuolella. Kheironin tuskat olivat niin valtaisia, että hän rukoili Zeukselta kuolemaa. Zeus korotti Kheironin kuoltua hänet tähtitaivaalle Jousimiehen tähdistöksi.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Juha Honkala: *Mytologian sanakirja*, s. 125. Helsinki: WSOY, 2000. ISBN 951-0-24578-X.
2. ↑  Bulfinch, Thomas: *Bulfinch's Mythology*. Lee & Shepard, 1867. Teoksen verkkoversio (viitattu 17.10.2023). (englanniksi)

Kirjallisuutta
--------------

* Alf Henrikson: *Antiikin tarinoita 1–2*. WSOY, 1993. ISBN 951-0-18515-9.
* Anto Leikola: *Seireenejä, kentaureja ja merihirviöitä*. Kustannusosakeyhtiö Tammi, 2002. ISBN 951-31-2372-3.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Kheiron** Wikimedia Commonsissa
**Westfälische dachsbracke** ("westfaleninmäyräajokoira"), jota kutsutaan toisinaan englanniksi ja ranskaksi "westfaleninbassetiksi" (engl. *Westphalian Basset*, ransk. *basset de Westphalie*) on saksalainen koirarotu. Se on muunnos saksanajokoirasta (Deutsche Bracke) ja kuuluu FCI-roturyhmään 6.

Ulkonäkö
--------

Westfälische dachsbracke on melko pitkänomainen, matalaraajainen ja vahvarakenteinen metsästyskoira. Rodun säkäkorkeus on 30–38 senttimetriä.

Karvapeite on karkeaa ja tiheää. Väritys vaihtelee punaisesta keltaiseen manttelikuviolla. Päässä on valkoinen otsajuova. Kuono ja kaulus ovat valkoisia. Valkoista karvaa on myös rinnassa, vatsassa ja hännänpäässä. Suklaanruskea väri luetaan virheeksi.

Luonne ja käyttäytyminen
------------------------

Rotu on älykäs, ystävällinen, rauhallinen, sopeutuvainen ja tottelevainen, ja sillä on tarkka hajuaisti.

Alkuperä
--------

Rotu syntyi 1800-luvun loppupuolella, kun saksanajokoiraa risteytettiin steinbracken kanssa tavoitteena luoda rotu, joka sopi paremmin muuttuneisiin metsästyssääntöihin. Toisten lähteiden mukaan sen jalostukseen olisi käytetty saksalaisia ajokoiria ja mäyräkoiraa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6  Die Bracken *deutscher-bracken-club.de*. Deutsche Bracken-Club.  Arkistoitu 27.11.2016. Viitattu 26.11.2016. saksa
2. 1 2 3 4 5  Westphalian Dachsbracke (pdf) *fci.be*.  6.5.1997. The Fédération Cynologique Internationale. Viitattu 26.11.2016. englanti
3. ↑  KoiraNet jalostustietojärjestelmä *jalostus.kennelliitto.fi*. Suomen Kennelliitto – Finska Kennelklubben ry. Viitattu 26.11.2016.
4. 1 2 3  Gondrexon, A. & Browne, I. *Maailman koiraopas*: s. 144. Weilin+Göös, Helsinki: 1974. ISBN951-35-1120-0.
**xAPI** (Experience API tai TinCan API) on sähköiseen oppimiseen liittyvä ohjelmointirajapinta. Sen välityksellä erilaiset oppimiskokemukset ja oppimista seuraavat järjestelmät voivat keskustella keskenään. Oppimistehtävät kuten esimerkiksi videon katsominen, verkkomateriaalin lukeminen, testien suorittaminen, mobiilipelien pelaaminen tai valmennuspäivään osallistuminen voidaan koostaa ja taltioida jatkokäsittelyä ja tulkintaa varten tietokantaan (Learning Record Store, LRS). LRS-järjestelmä voi olla olemassa itsenäisenä tai se voi sisältyä perinteiseen verkko-oppimisympäristöön.

Kuvaus
------

xAPI on kehitetty SCORM (Sharable Content Object Reference Model) -standardin seuraajaksi. SCORM on laajalti käytössä oleva tapa paketoida verkossa opiskeltavaa sisältöä. Sen rajoituksena voidaan kuitenkin pitää sitä, että oppimiskokemusten seuranta rajoittuu vain yksittäiseen oppijaan, joka toimii yksittäisen verkkosisällön, selaimen ja oppimisympäristön sisällä. 

xAPI:n avulla koulutusten tarjoajille tulee mahdolliseksi muun muassa seurata oppimista muuallakin kuin verkkoselaimessa , kuten mobiilipeleissä, simulaatioissa sekä kasvokkain tapahtuvissa koulutuksissa. Oppimissuoritteita voidaan seurata myös alusta- ja järjestelmäriippumattomasti (esim. suoritus aloitetaan mobiililaitteella ja viedään loppuun tietokoneella). 

Teknisesti xAPI on avoimeen lähdekoodiin perustuva REST-pohjainen Web service-rajapinta, jonka sisältö kuvataan JSON JavaScript Object Notation -muodossa. JSON-lausekkeet ovat yksinkertaisimmillaan muotoa "joku teki jotain" eli "aktori-verbi-objekti".

Lähteet
-------

1. ↑  How to Explain AICC, SCORM 1.2, and SCORM 2004 to Anyone *elearningfreak.com*. Viitattu 21 October 2015.
2. ↑  An Introduction to the Tin Can API *An Introduction to the Tin Can API*. The Training Business.  Arkistoitu 10 maaliskuu 2013. Viitattu 31 July 2012.
3. ↑  eLogic Learning Partners with Rustici Software to be an Early Adopter of the Next Generation of SCORM Standards Known as the 'Tin Can API' SFGate.  Arkistoitu 30 heinäkuu 2012. Viitattu 31 July 2012.
**Viranhaltija** on Suomessa yleisesti johonkin virkaan nimitetty henkilö tai erityisesti henkilö, joka on virkasuhteessa kuntaan.

Kunnassa
--------

*Kunnallisesta viranhaltijasta annetussa laissa* viranhaltijalla tarkoitetaan henkilöä, joka on virkasuhteessa kuntaan.

### Taustaa

Ennen kunnallisesta viranhaltijasta annetun lain (viranhaltijalaki) säätämistä viranhaltijoista säädettiin kuntalaissa ja kunnallisen viranhaltijan palvelussuhdeturvasta annetussa laissa (28.6.1996/484). Vuoden 1976 kunnallislain mukaan viranhaltijat olivat a) virkojen vakinaisia haltijoita eli vakinaisia viranhaltijoita, b) virkojen väliaikaisia hoitajia eli viransijaisia tai avoimen viran hoitajia tai c) tilapäisiä viranhaltijoita. Tästä jaosta luovuttiin viranhaltijalain säätämisen yhteydessä siten, että viranhaltija otetaan virkasuhteeseen joko toistaiseksi tai määräajaksi.

### Asema

Kuntalain mukaan tehtävää, jossa käytetään julkista valtaa, hoidetaan virkasuhteessa. Viranhaltijoiden asema eroaa kunnan työntekijöiden asemasta siinä, että heidän palvelussuhteensa on julkisoikeudellinen, ja heidän asemansa määräytyy eri lakeihin sisältyvien erityisten säännösten mukaan. Viranhaltija otetaan virkasuhteeseen toistaiseksi tai määräajaksi.

### Vastuu

Viranhaltija on vastuussa vahingosta, joka on aiheutunut hänen virheellisestä menettelystään. Perustuslain 118 §:n mukaan virkamies vastaa virkatoimiensa lainmukaisuudesta.

Valtiolla
---------

*Pääartikkeli: Virkamies*
Valtion virassa olevia henkilöitä kutsutaan virkamiehiksi, ja heidän asemaansa sääntelee valtion virkamieslaki.

Katso myös
----------

* Viranhaltijapäätös

Lähteet
-------

1. ↑  Laki kunnallisesta viranhaltijasta *Finlex*.  11.4.2003/304. Viitattu 20.9.2013.
2. 1 2 3  Hannus, Arno – Hallberg, Pekka – Niemi, Anne E.: *Kuntalaki*, s. 251–258. 4. uudistettu painos. Helsinki: WSOYpro, 2009. ISBN 978-951-0-33184-2.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuntalaki, 6. luku *Finlex*.  (11.4.2003/305).  Arkistoitu 23.2.2017. Viitattu 20.9.2013.
**Timon Haugan** (s. 27. joulukuuta 1996) on norjalainen alppihiihtäjä.

Haugan saavutti nuorten MM-kilpailuissa hopeaa suurpujottelussa 2017. Cortina d'Ampezzon MM-kilpailuissa 2021 hän oli parisuurpujottelussa neljästoista. Hän saavutti Courchevelin / Méribelin MM-kilpailuissa 2023 hopeaa joukkuekilpailussa ja pronssia parisuurpujottelussa.

Haugan kilpaili maailmancupissa ensimmäisen kerran Madonna di Campiglion pujottelussa joulukuussa 2017, ja sai heti maailmancupin pisteitä oltuaan 24:s. Ensimmäisen palkintosijansa – ja ylipäätään ensimmäisen sijoituksensa kymmenen parhaan joukkoon – hän saavutti oltuaan toinen Chamonix'n pujottelussa helmikuussa 2020. Helmikuussa 2023 hän sijoittui Palisades Tahoen pujottelussa toiseksi. Tammikuussa 2024 hän sijoittui Schladmingin pujottelussa toiseksi. Maaliskuussa 2024 hän sijoittui kolmanneksi Aspenin toisessa suurpujottelussa. Hän voitti Saalbach-Hinterglammin pujottelun. Hän sijoittui maailmancupin kokonaiskilpailussa seitsemänneksi ja pujottelucupissa kolmanneksi.

Haugan on voittanut kaksi Eurooppa-cupin osakilpailua. Hän sijoittui Eurooppa-cupin kokonaiskilpailussa kolmanneksi ja pujottelucupissa toiseksi kaudella 2018–2019.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Timon Haugan Kansainvälinen hiihtoliitto (FIS).  (englanniksi)
Cyprien Sarrazin
**Cyprien Sarrazin** (s. 13. lokakuuta 1994) on ranskalainen alppihiihtäjä. Hän asuu Veynes'ssä ja edustaa 
E.C. Champsaur -seuraa.

Sarrazin kilpaili maailmancupissa ensimmäisen kerran Chamonix'ssa helmikuussa 2016 sijoittuen alppiyhdistetyssä 29:nneksi. Ensimmäisen voittonsa hän saavutti uransa seitsemännessä maailmancup-kilpailussa, Alta Badian parisuurpujottelussa joulukuussa 2016. Tätä ennen hän oli sijoittunut maailmancupin osakilpailussa parhaimmillaan 24:nneksi. Hän oli toinen Alta Badian suurpujottelussa joulukuussa 2019.

Kolmena seuraavana kautena Sarrazinin parhaat maailmancup-sijoitukset olivat kuudes sija Val Gardenan syöksylaskussa joulukuussa 2022 ja kahdeksas sija Cortina d’Ampezzon supersuurpujottelussa tammikuussa 2023. Hän sijoittui joulukuussa 2023 neljänneksi Val Gardenan supersuurpujottelussa ja syöksylaskussa. Vajaat kaksi viikkoa myöhemmin hän otti uransa toisen maailmancup-voiton Bormion syöksylaskussa. Tammikuussa 2024 hän sijoittui toiseksi Wengenin molemmissa syöksylaskuissa ja voitti supersuurpujottelun. Hän voitti Kitzbühelin molemmat syöksylaskut. Hän sijoittui syöksylaskun maailmancupissa toiseksi ja maailmancupin kokonaiskilpailussa viidenneksi.

Sarrazin on voittanut neljä Euroopan cupin ja kaksi Etelä-Amerikan cupin kilpailua, jotka yhtä lukuun ottamatta ovat olleet suurpujottelua.

Sarrazin kilpaili Pekingin olympialaisissa 2022 suurpujottelussa mutta keskeytti ensimmäisessä laskussaan.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Cyprien Sarrazin Kansainvälinen hiihtoliitto (FIS).  (englanniksi)
Sumukammion läpäisevä varattu hiukkanen synnyttää hiukkasen radan mukaisen sumujäljen.**Hiukkasilmaisin** eli **säteilyilmaisin** on laite, jolla havaitaan subatomisia hiukkasia.

Useimmat ilmaisimet toimivat perustuen säteilyn ja ilmaisimen sisältämän väliaineen vuorovaikutukseen siten, että laitteen läpäisevä hiukkanen ionisoi väliaineen atomeita eli irrottaa niistä elektroneita. Väliaine riippuu ilmaisintyypistä ja se voi olla nestettä, kaasua tai kiinteää ainetta. Hiukkasilmaisimissa on yleensä jonkinlainen signaalinkäsittelyjärjestelmä, joka muuntaa laitteen tekemän hiukkashavainnon ihmisaistein käsiteltävään muotoon. 

Yksinkertaisimmillaan hiukkasilmaisimella voidaan todentaa säteilyn olemassaolo. Eri ilmaisimilla tai niistä muodostetuilla ilmaisinkokonaisuuksilla voidaan vaikkapa määrittää hiukkasen rata, laskea ilmaisimen läpäisevien hiukkasten määrä tai laskea säteilyannos. Fysiikan perustutkimuksessa ilmaisimia käytetään havaitsemaan esimerkiksi kosmista säteilyä tai hiukkastörmäytyskokeissa syntynyttä säteilyä. Lisäksi ilmaisimista on hyötyä säteilysuojelussa, esimerkiksi dosimetriä käytetään mittaamaan säteilyannosta ja geigermittaria säteilyn voimakkuutta.

Hiukkasilmaisintyyppejä
-----------------------

Eräs tapa kategorisoida hiukkasilmaisimet on jaotella ne kaasutäytteisiin ilmaisimiin, kiinteän materiaalin ilmaisimiin ja visuaalisiin ilmaisimisiin alla olevan taulukon mukaisesti. (Taulukko ei sisällä jokaista ilmaisintyyppiä.)

| **Kaasutäytteiset ilmaisimet** | **Kiinteän materiaalin ilmaisimet** | **Visuaaliset ilmaisimet** |
| --- | --- | --- |
| * Ionisaatiokammio
* Verrannollisuuslaskuri
* Geiger-mittari
* Kipinäkammio
 | * Tuikeilmaisin
* Kiinteän materiaalin puolijohdeilmaisin
 | * Sumukammio
* Kuplakammio
* Diffuusiosumukammio
* Ydinemulsio
* Tšerenkov-ilmaisin
* nestemäinen puolijohdeilmaisin
 |
|

Lähteet
-------

1. ↑  Somani: *Dictionary of Ecology and Environment*, s. 1196. Mittal Publications, 1992. ISBN 9788170993926. (englanniksi)
2. ↑  Tarja Ikäheimonen (toim.): *Säteily ja sen havaitseminen*, s. 116. Luku 4, Säteilyn ilmaisimet. Säteilyturvakeskus, 2002. ISBN 9517125038. Teoksen verkkoversio (viitattu 8.11.2012).
3. ↑  *Introduction to Elementary Particles*, s. 7. John Wiley & Sons, 2008. ISBN 9783527618477. (englanniksi)
4. ↑  Syed Naeem Ahmed: *Physics and Engineering of Radiation Detection*, s. 662. Academic Press, 2007. ISBN 9780120455812. (englanniksi)
5. ↑  Harry LeVine: *Medical Imaging*, s. 87. ABC-CLIO, 2010. ISBN 9780313359699. (englanniksi)
6. ↑  Sharma: *Atomic And Nuclear Physics*, s. 255-256. Pearson Education India, 2008. ISBN 9788131719244. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Hiukkasilmaisimet**.
**Mauri Uuno Kalervo Suomalainen** (25. syyskuuta 1925 Kuopio – 8. kesäkuuta 2001) oli suomalainen pikaluistelija ja pikaluisteluvalmentaja.

Mauri Suomalainen aloitti kilpailu-uransa TUL:n Helsingin Työväen Luistelijoiden riveissä. Hänestä tuli TUL:n Luisteluliiton yhteistyösopimuksen mukaisesti ensimmäinen TUL:n edustaja, joka edusti Suomea nuorten pikaluistelumaaottelussa vuonna 1942. Miesten sarjoissa hä nousi TULn kärkeen sodan jälkeen vuonna 1946 voittaen miesten sarjan matkamestaruuksia. Hän voitti TUL:n yleismestaruuden vuosina 1948 ja 1949. 

Suomalaisella parhaaksi matkaksi vakiintui 500 metriä. Suomalainen edusti Suomea vuonna 1948 niin EM- kuin MM-kisoissa. Hän ei päässyt luistelemaan kumassakaan kisassa viimeistä matkaa, mutta 500 metrillä hän oli kilpailijoiden parhaimmistoa; MM-kisoissa peräti kolmas 500 metrillä. Vuoden 1948 St. Moritzin olympialaisten karsinnoissa Suomalainen oli TUL:n luistelijoista vahvin kisaehdokas erityisesti olympialaisten 500 metrille, mutta sijoittuminen kisoja edeltävissä SM-kisoissa vasta 9:ksi pudotti hänet kisajoukkueesta.

Suomalainen pääsi vielä vuonna 1950 EM-kisaedustajaksi. Tässä vaiheessa hän siirtyi edustamaan Suomen Luisteluliiton alaista Helsingin Luistinkiitäjiä. Vuoden 1951 SM-kisoissa hän voitti 500 metrin Suomen mestaruuden 500 metrillä. Oma aktiiviura jatkui aina vuoteen 1956 asti.

Oman luistelu-uransa jälkeen Suomalainen toimi luisteluvalmentajana syksystä 1956 alkaen. Henkilökohtaisia valmennettavia olivat mm. Kaija Mustonen ja Keijo Tapiovaara,

Toisena lajina pyöräilyuran päätyttyä Suomalaisella oli ratapyöräily, jossa hän edusti helsinkiläistä Pyörä-Toverit -seuraa aina 1960-luvulle asti.

Henkilökohtaiset ennätykset
---------------------------

* 500 metriä 44,3 (Tampere, 18. helmikuuta 1951)
* 1 000 metriä 1.38,2 (Pälkäne, 15. maaliskuuta 1962)
* 1 500 metriä 2.25,2 (Rovaniemi, 13. maaliskuuta 1952)
* 3 000 metriä 5.03,7 (1959)
* 5 000 metriä 8.58,7 (Hämeenlinna, 12. tammikuuta 1955)
* 10 000 metriä 18.53,8 (Helsinki, 09. maaliskuuta 1949)

Lähteet
-------

* Virtamo, Keijo (toim.): *Fokus Urheilu 2: Mauri Suomalainen*, s. 608. Kustannusosakeyhtiö Otava, 1970.

### Viitteet

1. ↑  Auli K: Billiongraves: Mauri Uuno Kalervo Suomalainen, Maunulan uurnalehto, Helsinki *fi.billiongraves.international*.  25.5.2019. Viitattu 8.7.2021.
2. ↑  Kirkko Helsingissä: Suomalainen Mauri Uuno, Maunulan hautausmaa alue 00, kortteli 032, rivi 17, paikkanumero 00312 *hautahaku.fi*. Viitattu 8.7.2021.
3. ↑  Mauri Suomalainen, Urheilumme kasvot, Osa1, sivu 912, vastaavat toimittajat Risto Rantala, Markku Siukonen ja Seppo Tukiainen, Oy Scandia Kirjat Ab, 1979 Keuruu
**Herman Starckjohann** (21. maaliskuuta 1889 Viipuri – 23. kesäkuuta 1944 Lahti) oli suomalainen konsuli ja viipurilaisen rautakaupan Oy Starckjohann & Co Ab:n johtaja.

Starckjohann meni koulun päätettyään 1908 isänsä omistaman, osakeyhtiöksi muutetun Oy Starckjohann & Co Ab:n palvelukseen. Hän oli eri tehtävissä liikkeessä vuoteen 1918 saakka, jolloin siirtyi ulkomaille työskennellen siellä rauta-alan liikkeissä Saksassa. Palattuaan Suomeen Starckjohann tuli 1918 Oy Starckjohann & Co Ab:n johtokunnan jäseneksi ja johtajaksi. Espanjan varakonsuli hänestä tuli 1921. Talvisodan jälkeen Oy Starckjohann & Co Ab:n toiminta siirtyi Viipurista ensin Pietarsaari|Pietarsaareen]] ja sitten Lahteen. Jatkosodan aikana Starckjohann pääsi palaamaan Viipuriin ja käynnistämään siellä yrityksen toimintaa uudelleen mutta kesäkuussa 1944 hän joutui taas lähtemään Viipurista venäläisten suurhyökkäyksen alettua.

Herman Starckjohann kuoli 55-vuotiaana heinäkuussa 1944 Lahdessa lyhyen sairauden jälkeen.

Lähteet
-------

1. 1 2  50-vuotias. Konsuli Herman Starckjohann, Helsingin Sanomat, 21.03.1939, nro 78, s. 6, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
2. ↑  Kuolinilmoitus, Hufvudstadsbladet, 27.06.1944, nro 169, s. 2, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
3. 1 2 3  Konsul Herman Starckjohann död, Hufvudstadsbladet, 27.06.1944, nro 169 (2. painos), s. 6, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
**Rönölä** (ven. Кондакопшино, *Kondakopshino*) oli inkeriläinen kylä, joka kuului Venjoen luterilaisen seurakuntaan. Nykyyään entinen kylän alue kuuluu hallinnollisesti Leningradin alueen Pushkinin kaupunkiin. 

Kylä mainitaan eri nimillä (*Kandakoua*, *Kandakowa Ödhe*, *Condakoffzina* jne) Ruotsin 1600-luvun asiakirjoissa. Kylän venäläinen nimi on peräisin henkilönnimestä Kondakov tai Kondratij

Vuonna 1849 kylässä ("Rönölä ja Hourinautio") asui 120 ihmistä (59 miestä ja 61 naista), kaikki inkeriläisiä (savakoita).

1900-luvun alussa kylässä toimi sonniyhdistys, maito-osuukunta ja osuuskauppa.

Vuonna 1926 kylässä oli 40 taloa ja 197 asukasta, kaikki inkeriläisiä. Rönölän suurin suku oli Suomalainen, muut suvut olivat Airi, Jakonen, Luukkonen ja Pöyhönen.
Toisen maailmansodan aikana kylä oli saksalaisjoukkojen miehittämä. Vuonna 1943 inkeriläisiä vietiin Viron kautta Suomeen. Sodan jälkeen osa heistä jäi Suomeen, jotkut pakenivat Ruotsiin. Neuvostoliittoon palanneet eivät vastoin lupauksia päässeet kotikyläänsä, vaan heidät karkotettiin eri puolille Venäjää.

Lähteet
-------

Thureson, Birger: *Inkerin Lilja*. RV-kirjat, 1986. ISBN 951-605-911-2. 

### Viitteet

1. ↑  Kepsu, Saulo: *Inkerin pogostat*, s. 268. Helsinki: Kotus, 2020. Teoksen verkkoversio.
2. ↑  von Köppen, Peter: Erklärender Text zu der ethnographischen Karte des St. Petersburger Gouvernements *digi.kansalliskirjasto.fi*. St.-Petersburg, 1867.
3. ↑  Venjoki. Katsaus kuluneen vuoden vaiheisiin.  *Neva*, 13.01.1915, nro 4, s. 3. Artikkelin verkkoversio.
4. ↑  Inkeriläisten asuttujen paikkojen luettelo vuosien 1926-1928 Leningradin alueen väenlaskun ainehiston mukaan *scribd.com*.