recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Pinsiön puukirkko.
**Pinsiö** on kylä Nokian, Hämeenkyrön ja Ylöjärven alueella. Maantieteellisinä rajoina ovat Pinsiön harju, Seinävuoren ja Kaitajärven maasto, Hopeatie ja Kivikesku. Pinsiö valittiin vuonna 2014 vuoden kyläksi Pirkanmaalla. Pinsiö onkin vireä ja kasvava kylä Tampereen talousalueella alle puolen tunnin ajomatkan päässä Tampereen keskustasta. 
Pinsiössä on ihastuttava kirkko, jonka kyläläiset rakensivat itse, ja se vihittiin käyttöön 4. joulukuuta 1950. Lokakuussa 2000 kirkossa sattui tulipalo, joka sai alkunsa sähkölaitteista. Tulipalon vuoksi kirkon 50-vuotisjuhla jouduttiin siirtämään.

Historiaa
---------

Pinsiö-sana juontuu todennäköisesti vironkielisestä sanasta *pinsu*, joka tarkoittaa kylmää, karua ja köyhää paikkaa. Sellainen paikka Pinsiö ei enää ole, sillä 400 hehtaaria suota on muutettu viljelymaaksi. Vanhimmat kalamajat ovat tutkitusti 1500-luvulta, mutta asutus on alkanut luultavimmin vasta 1700-luvulla.

Lähteet
-------

* Pinsiö-seura

Nokian kylät

|  |
| --- |
| Kulovesi | Pinsiö | Sarkola | Siuro | Sorva | Taivalkunta | Tottijärven kirkonkylä |

Hämeenkyrön taajamat, kylät, asuinalueet ja teollisuusalueet

|  |  |
| --- | --- |
| Taajamat | Kyröskoski • Sasi |
| Kylät | Haukijärvi • Heinijärvi • Herttuala • Hiironen • Hirvola • Ilottula • Jumesniemi • Järvenkylä • Kalkunmäki • Kierikkala • Komi • Kostula • Kuotila • Kyröspohja • Laitila • Lavajärvi • Lemmakkala • Mahnala • Muotiala • Myllymäki • Osara • Palko • Pappila • Parila • Pentinmaa • Pinsiö • Pukara • Pyöräniemi • Räystö • Sarkkila • Sasi • Sirkkala • Timi • Tokoinen • Tuokkola • Turkkila • Untila • Urjainen • Uskela • Vanaja • Vesajärvi • Äkönmaa |
| Asuinalueet | Hiidenlahti • Jokimetsä • Keskuspuisto • Kivimäki • Korkomäki • Kyröskoskenharju • Käpylä • Pappilanmetsä • Puronsuu • Parkumäki • Rantakulma |
| Teollisuusalueet | Harjunreuna • Kalalahti • Tippavaara |
Kraatterijärvi
**Whakaari** eli **White Island** on saari ja hyvin aktiivinen tulivuori Uudessa-Seelannissa 48 kilometrin päässä Pohjoissaaren itärannikolta.

Saarelle perustettiin 1885 rikkikaivos, jonka toiminta päättyi 1914, kun kraatterin seinä romahti. Kaivos ja kaivostyöntekijöiden kylä tuhoutuivat, ja 12 henkeä kuoli. Kaivostoimintaa yritettiin jatkaa 1920-luvulla, mistä jäljellä on matkailukohteeksi muuttuneita rakennuksia.

Tulivuori purkautui 9. joulukuuta 2019, ja ainakin 18 henkeä kuoli. Kun kaksi kadonnutta julistettiin myöhemmin kuolleiksi, virallinen uhriluku on 20.

Lähteet
-------

1. 1 2  Volcano: White Island *Geonet.org*. Viitattu 15.12.2019. (englanniksi)
2. 1 2  Marika Harjumaa: Uuden-Seelannin tulivuorenpurkauksen uhriluku nousi 18:aan *yle.fi, uutiset*.  15.12.2019. Viitattu 15.12.2019.
3. ↑  Final two missing after Whakaari/White Island eruption confirmed dead by coroner *Stuff*.  23.1.2020. Viitattu 25.12.2022. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Whakaari** Wikimedia Commonsissa
**65803 Didymos** on pikkuplaneetta, joka kuuluu Maan lähelle tuleviin Apollo-asteroideihin. Kappale löydettiin Spacewatch-ohjelmalla Kitt Peak Observatoryssä Yhdysvalloissa 11. huhtikuuta 1996. Didymoksen nimi tulee kreikan kielen kaksosta tarkoittavasta sanasta, sillä tällä pikkuplaneetalla on oma kuunsa. Ennen kuin Didymos sai nimensä se tunnettiin tunnuksella **1996 GT**. Asteroidi nimettiin 13. heinäkuuta 2004. Didymoksen kuun löysivät P. Pravec, L. A. M. Benner, M. C. Nolan, P. Kusnirak, D. Pray, J. D. Giorgini, R. F. Jurgens, S. J. Ostro, J.-L. Margot, C. Magri, A. Grauer, ja S. Larson 20. marraskuuta 2003.

Ominaisuudet
------------

Didymoksen läpimitta on 750 ± 100 metriä ja pyörähdysaika on 2,2593 tuntia. Kappaleen kuu on läpimitaltaan 170 ± 30 m sen keskietäisyys asteroidista on 1,18 ± 0,03 km. Kuun kiertoaika on 0,4958 ± 0,0002 päivää ja sen radan eksentrisyys on 0,06 ± 0,06/0,04. Didymoksen kiertoaika Auringon ympäri on suunnilleen 770 päivää eli 2,11 Maan vuotta, ja radan eksentrisyys on noin 0,383752 ja inklinaatio vain noin 3,4°. Didymoksen systeemin massa on 5,27x1011 kg

Tutkiminen
----------

ESA:n ja NASA:n yhteinen AIDA-hanke tutki Didymoksen systeemiä vuonna 2022. AIDA koostui kahdesta eri luotaimesta: Törmääjästä (DART) ja tutkivasta luotaimesta (AIM). DART törmäsi Didymoksen kuuhun ja AIM:in keräsi tiedot törmäyksen vaikutuksista pikkuplaneettaan ja sen kuuhun. Tarkoituksena oli tutkia Didymosta ja sen kuuta myös muutenkin, kuten selvittää kappaleiden tarkemmat massat ja geologia sekä pinnan ominaisuudet.

DART törmäsi Didymoksen kuuhun Dimorphokseen 26. syyskuuta 2022, kello 23.14 (UTC). Törmäys vastasi energialtaan 4,8 TNT-tonnia ja se lyhensi Dimorphoksen kiertoaikaa Didymoksen ympäri 32 minuuttia.

Katso myös
----------

* Double Asteroid Redirection Test (DART)

Lähteet
-------

1. 1 2  65803 Didymos (1996 GT) *JPL Small-Body Database Browser*. NASA. Viitattu 12.2.2015. (englanniksi)
2. 1 2  Wm. Robert Johnston: (65803) Didymos *Asteroids with Satellites Database--Johnston's Archive*.  20. syyskuuta 2014. Viitattu 12.2.2015. (englanniksi)
3. ↑  Discovery Circumstances: Numbered Minor Planets (65001)-(70000) Minor Planet Center. Viitattu 12.2.2015. (englanniksi)
4. ↑  Numbered minor planets Minor Planet Center. Viitattu 12.2.2015. (englanniksi)
5. ↑  Asteroid Impact & Deflection Assessment (AIDA) study ESA.  Arkistoitu 7.6.2015. Viitattu 12.2.2015. (englanniksi)
6. ↑  Miriam Kramer: Asteroid Deflection Mission AIDA Set To Crash Two Spacecraft Into Space Rock In 2022 *Huffington Post*.  25.3.2013. Viitattu 12.2.2015. (englanniksi)
7. ↑  Tariq Malik last updated: DART asteroid crash: What time will NASA probe hit Dimorphos on Sept. 26? *Space.com*.  23.9.2022. Viitattu 7.7.2023. (englanniksi)
8. ↑  NASA - Deep Impact's Impactor *www.nasa.gov*.  Arkistoitu 23.6.2016. Viitattu 7.7.2023. (englanniksi)
9. ↑  Roxana Bardan: NASA Confirms DART Mission Impact Changed Asteroid’s Motion in Space *NASA*.  11.10.2022. Viitattu 7.7.2023.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä:**(65802) 1996 BA3** | **Luettelo pikkuplaneetoista** | Seuraaja:**(65804) 1996 HT6** |
**Nule** (sardiksi *Nule*) on kaupunki ja kunta Italiassa Sardinian hallintoalueella Sassarin maakunnassa. Kunnassa on arviolta 1 380 asukasta (vuonna 2016) ja sen pinta-ala on 51,95 neliökilometriä. Se sijaitsee 650 metrin korkeudella merenpinnan yläpuolella.

Lähteet
-------

1. 1 2  Istat - Istituto nazionale di statistica: Altitudini dei comuni tramite DEM *Italian kuntien pinta-alat ja korkeus merenpinnasta*. Viitattu 16.04.2019. (italiaksi)
2. 1 2  Istat - Istituto nazionale di statistica: Bilancio demografico al 30/11/2016 *Italian tilastokeskuksen väestötilasto alueittain, maakunnittain ja kunnittain*. Viitattu 16.04.2019. (italiaksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Nule** Wikimedia Commonsissa

Sassarin maakunta
Aggius | Aglientu | Alà dei Sardi | Alghero | Anela | Ardara | Arzachena | Badesi | Banari | Benetutti | Berchidda | Bessude | Bonnanaro | Bono | Bonorva | Bortigiadas | Borutta | Bottidda | Buddusò | Budoni | Bultei | Bulzi | Burgos | Calangianus | Cargeghe | Castelsardo | Cheremule | Chiaramonti | Codrongianos | Cossoine | Erula | Esporlatu | Florinas | Giave | Golfo Aranci | Illorai | Ittireddu | Ittiri | La Maddalena | Laerru | Loiri Porto San Paolo | Luogosanto | Luras | Mara | Martis | Monteleone Rocca Doria | Monti | Mores | Muros | Nughedu San Nicolò | Nule | Nulvi | Olbia | Olmedo | Oschiri | Osilo | Ossi | Ozieri | Padria | Padru | Palau | Pattada | Perfugas | Ploaghe | Porto Torres | Pozzomaggiore | Putifigari | Romana | San Teodoro | Sant’Antonio di Gallura | Santa Maria Coghinas | Santa Teresa Gallura | Sassari | Sedini | Semestene | Sennori | Siligo | Sorso | Stintino | Telti | Tempio Pausania | Tergu | Thiesi | Tissi | Torralba | Trinità d'Agultu e Vignola | Tula | Uri | Usini | Valledoria | Viddalba | Villanova Monteleone
**Hullu puutarhuri** on Tuomari Nurmion albumi vuodelta 1992. Se perustuu Helsingin juhlaviikoilla 1991 Savoy-teatterissa pidettyyn konserttiin, jossa Nurmio esiintyi yhdessä vapaan jazzin piiristä tunnetuista muusikoista kootun, Hugry Tribal Marching Band -nimisen puhallinkokoonpanon kanssa. Levy on äänitetty osin Savoyssa ja osin Herodes-studiossa. Se julkaistiin Kauko Röyhkän ja Gabi Hakasen Herodes-levymerkillä.

*Helsingin Sanomien* Jukka Hauru luonnehti albumia mielipiteitä jakavaksi teokseksi, joka ei "rockaa" vaan velloo riitaisen rujosti. "Hugry Tribal Marching Band töräyttelee vakavaa retuperää ja Nurmio ähisee tomwaitsina unenomaisia tarinoita. Tunnelma avautuu repaleisena ja synkeänä freskona, jos avautuu." Haurun mielestä albumi kuitenkin poikkeaa ilahduttavasti valtavirrasta oudolla vakavuudellaan.

Vuonna 2006 albumi julkaistiin uudelleen kahden CD-levyn pakettina. Sen toinen levy on alun perin Yleisradion sisäiseen käyttöön tuotettu albumi *Tuomari Nurmio & Hugry Tribal Marching Band* (1992), jolle koottiin uusia versioita Nurmion aiemmin levyttämistä kappaleista. Albumin tuotti Jukka Hakoköngäs ja se äänitettiin Ylen M1-studiossa.

Kappaleet
---------

Kaikki sävellykset ja sanoitukset on tehnyt Nurmio ja sovitukset Nurmio, Jorma Tapio ja Tommi Viksten.

### A-puoli

1. On elo unta keijujen – 5.16
2. Hullu puutarhuri – 5.08
3. Katuvaisten laulu – 5.32
4. Vinoja sanoja – 4.12

### B-puoli

1. Aika on pysähtynyt – 3.20
2. Ruhtinas – 9.36
3. Rasva-Rainer – 3.25
4. Ikuisesti minun – 5.37

### CD2 (2006)

1. Valssi – 4.49
2. Valo yössä – 2.19
3. Liputtomat laivat – 4.48
4. Vapauden kaiho – 2.49 (säv. ja san. Hiski Salomaa)
5. Yksi pieni opetus – 3.22
6. Hyvästi kotimaa – 2.51
7. Ankara – 4.28
8. Lemmenloruja – 4.32 (*Something Stupid*, säv. Carson Parks)
9. Hotelli Voodoo – 4.26
10. Huda Huda – 3.06

Muusikot
--------

* Tuomari Nurmio – laulu
* Tommi Viksten – kitara
* Jorma Tapio – bassoklarinetti, saksofoni, sähköurut, vibrafoni
* Jussi Harju – tuuba
* Jouni Kannisto – saksofoni
* Tapani Rinne – klarinetti, saksofoni
* Jari Hongisto – pasuuna
* Matti Riikonen – trumpetti, kornetti
* Ulf Krokfors – kontrabasso
* Alf Forsman – rummut
* Markku Hillilä – lyömäsoittimet
* Antero Jakoila – efektikitara, basso raidalla A4
* Ari Vaahtera – basso raidalla B2

Muut tekijät
------------

* Eero Heikkinen – levynkansi
* Vertti Teräsvuori – valokuvat

Lähteet
-------

1. 1 2  Hauru, Jukka: Rujo, hullu puutarhuri.  *Helsingin Sanomat*, 28.12.1991, s. 16. Näköislehti (maksullinen).
2. ↑  Hullu puutarhuri *Heili-kirjastot, Finna-tietokanta*. Viitattu 3.6.2023.
**Uljas Antero Käkönen** (29. kesäkuuta 1906 Kaukola – 25. toukokuuta 1975) oli suomalainen yleisesikuntaeversti

Käkösen vanhemmat olivat Antti Käkönen ja Maria Niemi. Hän pääsi ylioppilaaksi Viipurin klassillisesta lyseosta 1926. Hän kävi kadettikoulun 1929–1930 ja sotakorkeakoulun yleisen osaston 1937–1939.

Käkönen palveli Karjalan rykmentissä nuorempana upseerina 1927–1929 ja 1930–1936 sekä adjutanttina ja komppanianpäällikkönä 1936–1937.

Käkönen toimi Suomen sotilasasiamiehen apulaisena Moskovassa 1939 ja uudelleen välirauhan aikana 1940–1941.

Jatkosodan aikana Käkönen toimi muun muassa VI Armeijakunnan tiedustelu-upseerina ja Päämajan tiedusteluosaston tiedustelutoimiston (Tied.1) päällikkönä. Jatkosodan jälkeen everstiluutnantti Käkönen oli järjestämässä Neuvostoliittoon kohdistunutta salaista radiotiedustelua ja puhelinkuuntelua yhdessä Reino Hallamaan ja Hannes Vehniäisen kanssa.

Käkönen pidätettiin 1945 asekätkentäjutun yhteydessä ja hän sai 12 kuukauden vankeustuomion. Käkönen joutui olemaan tutkintavankeudessa 2 vuotta 7 kuukautta. Vapauduttuaan Käkönen oli muun muassa Porin sotilaspiirin päällikkönä 1955–1960 ja viimeksi Hämeen sotilasläänin komentajana 1960–1963. Erottuaan vakinaisesta palveluksesta Käkönen asui Helsingissä ja kirjoitti useita muistelmateoksia.

Teoksia
-------

* *Sotilasasiamiehenä Moskovassa 1939*. Otava 1966
* *Tiedustelumatkalla Murmanskiin talvella 1941*. Otava 1968
* *Moskovassa ja Arkangelissa talvella 1941*. Otava 1969
* *Miehityksen varalta: päämajan tiedustelua 1943-45*. Otava 1970

Lähteet
-------

* Karjala 23/1970 : Pitäjä pitäjältä : Kaukola, Käkösen elämäkerta s. 6
* Find A Grave Memorial : Uljas Antero Käkonen
* Lauri Lehtonen 29.11.2007 : Stella Polariksen jälkeen, Maavoimien ELSO perinnekilta ry (Arkistoitu – Internet Archive)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Suomi (KANTO)

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Pekka Kiiski** (30. elokuuta 1897 Kurkijoki – 11. heinäkuuta 1976 Suonenjoki) oli suomalainen poliitikko. Kiiski toimi Maalaisliiton kansanedustajana vuosina 1948–1951 edustaen Kymen läänin vaalipiiriä. Kiiski toimi kunnallispolitiikassa Kurkijoen kunnanvaltuuston ja Suonenjoen kunnanvaltuuston jäsenenä, joista ensimmäisessä puheenjohtajana. Kiiski kävi kansakoulun, maamieskoulun, kansanopiston ja kansankorkeakoulun. Politiikan ulkopuolella Kiiski toimi maanviljelijänä Kurkijoella 1926–1939 ja 1942–1944 sekä Suonenjoella 1946–1976, Turunmaa-lehden toimittajana 1923–1924, Maakansan toimittajana 1924–1925, siirtoväen huollon varastopiirin esimiehenä Iisalmessa ja Helsingissä 1940–1941, siirtoväen sijoituksen ja asunto-olojen tarkastajana 1941–1943, maatalousministeriön asutusasiainosaston siirtoväen asutukseen liittyvien asioiden tarkastajana 1944–1946 ja Vapaussoturien huoltosäätiön matka-asiamiehenä. Kiisken vanhemmat olivat maanviljelijä Antti Kiiski ja Maria Veripää.

Lähteet
-------

1. ↑  .aspx Pekka Kiiski *Suomen kansanedustajat*. Eduskunta.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Eduskunta

 |

 |
**Lewis Henry Lockwood** (s. 16. joulukuuta 1930 New York, New York) on yhdysvaltalainen musiikkitieteilijä. Hän on tutkinut varsinkin italialaista renessanssimusiikkia sekä Ludwig van Beethovenin elämää ja teoksia.

Lockwood sai humanististen tieteiden kandidaatin arvon City University of New Yorkin Queens Collegesta vuonna 1952 ja maisterin arvon (*Master of Fine Arts*) Princetonin yliopistosta vuonna 1955. Hän opiskeli Fulbright-stipendin turvin Italiassa vuosina 1955–1956 ja suoritti asepalveluksen Yhdysvaltain 7. armeijan orkesterin sellistinä vuosina 1957–1958. Lockwood väitteli filosofian tohtoriksi Princetonin yliopistosta vuonna 1960. Lockwoodia opetti Princetonin yliopistossa Oliver Strunk. Lockwood itse opetti Princetonin yliopistossa vuosina 1958–1980 ja siirtyi sitten Harvardin yliopistoon, josta jäi eläkkeelle musiikin Fanny Peabody -tutkimusprofessorina vuonna 2002.

Lockwood on julkaissut lukuisia teoksia Beethovenista. Niiden joukossa ovat *Beethoven: Studies in the Creative Process* (1992) ja *Inside Beethoven's Quartets* (Juilliard String Quartetin kanssa, 2008). Vuonna 2003 Lockwood julkaisi elämäkertateoksen *Beethoven: The Music and the Life*, joka eteni finaaliin Pulitzer-palkintojen jaossa. Renessanssimusiikin tutkimuksensa pohjalta Lockwood julkaisi kirjan *Music in Renaissance Ferrara, 1400–1505* (1984, uudistettu versio 2008), jolla hän sai Marraro-palkinnon. Lockwood on kirjoittanut lisäksi arvosteluita *The New York Review of Booksiin*. Vuonna 2008 hän sai Renaissance Society of American Kristeller-palkinnon. Vuosille 1977–1978 hänelle myönnettiin Guggenheim-stipendi. Lockwoodilla on kunniatohtorin arvot Ferraran yliopistosta, New England Conservatory of Musicista ja Wake Forest Universitysta. Vuonna 2019 hänelle myönnettiin International Musicological Societyn Guido Adler -palkinto. Vuonna 2020 hänelle omistettiin Jeremy Yudkinin toimittama esseekokoelma *The New Beethoven: Evolution, Analysis, Interpretation* (2020).

Lockwood valittiin Yhdysvaltain taide- ja tiedeakatemian jäseneksi vuonna 1984 ja American Philosophical Societyn jäseneksi vuonna 2013. Lockwood toimi vuosina 1987–1988 American Musicological Societyn puheenjohtajana ja pääsi vuonna 1993 sen kunniajäseneksi. American Musicological Society jakaa vuosittain Lewis Lockwoodin mukaan nimettyä palkintoa ansiokkaasta edellisenä vuonna julkaistusta musiikkitieteellisestä teoksesta.

Lockwood meni 26. joulukuuta 1953 naimisiin Doris Hoffmanin kanssa. Avioliitosta syntyivät lapset Alison ja Daniel.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Lockwood, Lewis 1930- Encyclopedia.com, viitattu 17.11.2023
2. 1 2 3  Lewis Henry Lockwood American Academy of Arts and Sciences, viitattu 17.11.2023
3. 1 2 3 4 5  Lewis Lockwood Harvard University Department of Music, viitattu 17.11.2023
4. ↑  FACULTY HONOR: Wuthnow elected member of the American Philosophical Society Princeton University 27.6.2013, viitattu 17.11.2023
5. ↑  AMS Administration American Musicological Society, viitattu 17.11.2023
6. ↑  The Lewis Lockwood Award American Musicological Society, viitattu 17.11.2023
**Eeli Johannes Erkkilä** (21. marraskuuta 1909 Oulainen – 1. huhtikuuta 1963 Oulainen) oli suomalainen pienviljelijä joka toimi Maalaisliiton kansanedustajana ja ministerinä 1950-luvulla ja 1960-luvun alussa.

Erkkilän vanhemmat olivat maanviljelijä Heikki Erkkilä ja Anna Ylikivelä. Hän kävi kansakoulun ja oli sen jälkeen pienviljelijänä Oulaisissa. Erkkilä osallistui jo ennen sotia nuorisoseura- ja raittiusliikkeen toimintaan kotiseudullaan ja hänet valittiin Oulun raittiuspiirin piirisihteeriksi vuonna 1938. Erkkilä aloitti poliittisen uransa Maalaisliiton rivijäsenenä ja eteni vähitellen puolueen johtoelimiin toimien muun muassa Maalaisliiton Oulun piirin toiminnanjohtajana 1947–1951. Hän oli puolueen kansanedustajana vuosina 1951–1963 edustaen Oulun läänin vaalipiiriä. 

Erkkilä oli toisena sosiaaliministerinä Sukselaisen II hallituksessa 1959–1961, toisena kulkulaitosten ja yleisten töiden ministerinä Miettusen I hallituksessa 1961–1962, kulkulaitosten ja yleisten töiden ministerinä Miettusen I hallituksessa helmikuulta huhtikuulle 1962 ja sisäasiainministerinä Karjalaisen I hallituksessa 1962–1963. Erkkilä joutui jättämään ministerintehtävänsä sairauden vuoksi 8. helmikuuta 1963 ja hänen tilalleen sisäministeriksi nimitettiin Niilo Ryhtä.

Erkkilä oli Maalaisliiton puoluevaltuuskunnan ja MTK:n valtuuskunnan jäsen sekä jäsenenä useiden yritysten hallintoneuvostoissa. Hän oli mukana kunnallispolitiikassa Oulaisten kunnanvaltuuston puheenjohtajana vuodesta 1953 ja myös kunnanhallituksen jäsenenä. Politiikan ulkopuolella Erkkilä toimi Mustalaislähetyksen varapuheenjohtajana ja vuonna 1954 hänestä tuli Oulun raittiuspiirin puheenjohtaja.

Erkkilä oli naimisissa vuodesta 1938 Martta Elisabet Jääskelän kanssa.

Lähteet
-------

* .aspx Eeli Erkkilä *Suomen kansanedustajat*. Eduskunta.
* Eeli Erkkilä *Suomen ministerit*. Valtioneuvosto.
* Kirjastovirman artikkeli Eeli Erkkilästä (Arkistoitu – Internet Archive)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä:**Kauno Kleemola** | **Suomen kulkulaitosten ja yleisten töiden ministeri**1962 | Seuraaja:**Veikko Savela** |

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä:**Eemil Luukka** | **Suomen sisäasiainministeri**1962−1963 | Seuraaja:**Niilo Ryhtä** |

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Kansallisbiografia
* Eduskunta
* Valtioneuvosto
* Biografiasampo

 |

 |
**Lauri Johannes Solla** (12. lokakuuta 1911 Leppävirta – 21. heinäkuuta 1995 Leppävirta) oli suomalainen poliitikko, joka toimi kansanedustajana yhden vaalikauden ajan vuosina 1951–1954. Hänet valittiin vuoden 1951 vaaleissa eduskuntaan Kuopion läänin läntisestä vaalipiiristä. Solla edusti Maalaisliittoa.

Solla oli käynyt kansakoulun ja valmistunut maamieskoulusta vuonna 1933. Hän toimi maanviljelijänä kotikunnassaan Leppävirralla vuodesta 1925. Sollan vanhemmat olivat maanviljelijä Antti Juho Solla ja Emma Katariina Itkonen. Solla meni naimisiin vuonna 1941 Hilkka Pauliina Koivistoisen kanssa.

Eduskunnassa Solla oli jäsenenä laki- ja talousvaliokunnissa. Vain muutamaa viikkoa ennen vuoden 1954 eduskuntavaaleja Solla aiheutti yhdessä kokoomuksen Tuure Junnilan ja Niilo Kosolan kanssa ns. tulitikkuäänestyksellä vuoden 1954 eniten huomiota herättäneen eduskuntaskandaalin. Helmikuun 12. ja 13. päivien välisen yön kestäneessä täysistunnossa, äänestettäessä SKDL:n budjetin sosiaalimenoihin tekemistä lukuisista muutosesityksistä kolmikko kiilasi tulitikulla äänestysnappinsa näyttämään jatkuvasti *ei*-ääntä, jolloin he saattoivat poistua istuntosalista eduskunnan kahvilaan kyllästyttyään "äänestysmaratoniin". Puhemies K.-A. Fagerholm antoi Sollalle, Junnilalle ja Kosolalle tapauksen johdosta nuhteet ja varoituksen.

Kunnallispolitiikassa Solla toimi muun muassa Leppävirran kunnanvaltuuston puheenjohtajana sekä Maalaisliiton ja myöhemmin Keskustapuolueen Kuopion piirin puheenjohtajana. Hän oli myös Varkauden osuuspankin hallintoneuvoston puheenjohtajana. Sollalle myönnettiin kunnallisneuvoksen arvonimi vuonna 1979.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  .aspx Lauri Solla *Suomen kansanedustajat*. Eduskunta. Viitattu 1.9.2014.
2. ↑  Junnila, Tuure: *Toisinajatteleva Kekkosen tasavallassa*, s. 140. Porvoo: WSOY, 1980.
3. ↑  Blomstedt, Yrjö & Klinge, Matti (toim.): *Paasikiven päiväkirjat, osa 2 (1949–1956)*, s. 402–403. Porvoo: WSOY, 1986.

Aiheesta muualla
----------------

* .aspx Lauri Solla *Suomen kansanedustajat*. Eduskunta.

|  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * n
* k
* m
Maalaisliiton kansanedustajat 1951–1954 |
| --- |
|  |
| Eduskuntaryhmä(51) | 
* Aittoniemi
* Antila
* Erkkilä
* Eskola
* Haapaniemi
* Hautala
* Heljas
* Häppölä
* Ikonen
* Joukanen
* Jussila
* Kaarna
* Kaasalainen
* Kaasalainen
* Kalliokoski
* Kauppi
* Kekkonen
* Kinnunen
* Kleemola
* Kähönen
* Lahtela
* Lampinen
* Leivonen
* Luostarinen (1951–1953†)
* Luukka
* Mannila (1953–1954)
* Miettunen
* Miikki
* Murtomaa
* Niskala
* Niukkanen
* Pakkanen
* Palovesi
* Rankila
* Rantamaa
* Ryhtä
* Rytinki
* Rönkkö
* Saalasti
* Saari
* Sarjala
* Simonen
* Soininen
* Solla
* Sukselainen
* Tarkkanen
* Tiitu
* Vennamo
* Vilhula
* Virolainen
* Väänänen

 |

 |


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Eduskunta

 |

 |
**Raquel Rastenni** (oik. **Anna Rachel Rastén**, 21. elokuuta 1915 – 17. elokuuta 1998) oli tanskalainen venäjänjuutalaista syntyperää ollut laulaja. Rastennialoitti uransa tanssijana Helsingørin revyyssa 1936. Laulajana Rastenni debytoi vuonna 1938. Rastenni lauloi eri orkestereissa 1940-luvun alussa ja perusti vuonna 1940 oman swingtrion.

Juutalaisen taustansa vuoksi Rastenni pakeni Tanskan saksalaismiehityksen aikana Ruotsiin, jossa esitti kabareeta ja burleskia. Toisen maailmansodan jälkeen Rastenni palasi Tanskaan, jossa jatkoi uraansa. Rastennin suurimpia hittejä olivat *Vovsen i vinduet* (1953) ja *Hele ugen alene* (1953), joka myi yli 120 000 kappaletta. Rastenni oli Tanskan ensimmäinen artisti, jolle myönnettiin kultalevy.

Rastenni voitti vuoden 1958 Dansk Melodi Grand Prixin kappaleella *Jeg rev et blad ud af min dagbog* ja tuli näin valituksi Tanskan edustajaksi saman vuoden Eurovision laulukilpailuun. Kansainvälisessä Eurovision laulukilpailussa Rastenni sijoittui kymmenen kilpailijan joukosta kahdeksanneksi. Rastenni osallistui Dansk Melodi Grand Prixiin myös vuonna 1961 kappaleella *Hjemme hos os* sekä vuonna 1964 kappaleella *Vi taler samme sprog*, mutta ei noilla kerroilla Tullut valituksi Tanskan edustajaksi.

Lähteet
-------

* Tanska 1958: Raquel Rastenni – Jeg rev et blad ud af min dagbog *viisukuppila.fi*. Viitattu 17.3.2022.

### Viitteet

1. ↑  Denmark: Melodi Grand Prix 1958 *eurovisionworld.com*. Viitattu 17.3.2022.
2. ↑  Raquel Rastenni *eurovision.tv*. Viitattu 17.3.2022.
3. ↑  Denmark: Melodi Grand Prix 1961 *eurovisionworld.com*. Viitattu 17.3.2022.
4. ↑  Denmark: Melodi Grand Prix 1964 *eurovisionworld.com*. Viitattu 17.3.2022.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana

 |

 |
**Hopeatilhi** (*Hypocolius ampelinus*) eli vanhalta nimeltään harmaahypokoli on hopeatilhien heimoon kuuluva varpuslintu. Se on sukunsa ainoa laji.

Koko ja ulkonäkö
----------------

Hopeatilhen pituus on noin 23 cm, siipien kärkiväli 28–30 cm ja paino 48–57 g. Se on hieman tilheä kookkaampi, saman kokoinen kuin isolepinkäinen. Sen ruumiinmuoto on isolepinkäismäinen, pyrstö on melko pitkä ja koiras on väritykseltään harmaa ja musta. Koiraan käsi-ja kyynärsulat ovat mustat ja niiden kärjet valkoiset. Niskassa ja naamassa sillä on musta vyö. Naaras (kuvassa) on melko yksivärisen ruskehtavanharmaa, vain pyrstönkärki on musta.

Esiintyminen
------------

Hopeatilhi esiintyy suhteellisen pienellä alueella Irakissa, Iranissa, Afganistanissa, Pakistanissa ja Turkmeniassa. Se on lyhyen matkan muuttolintu, joka talvehtii pääosin Arabian niemimaalla ja Itä-Afrikassa. Pieni osa Iranin kannasta on paikkalintuja. Lajia ei ole tavattu Suomessa.

Elinympäristö
-------------

Hopeatilhen habitaattia ovat avoimet pensaikkomaat, taateli-istutukset ja puutarhat, mieluusti jokilaaksoissa.

Lisääntyminen
-------------

muni *Hypocolius ampelinus*
Hopeatilhen kuppimainen pesä on rakennettu risuista ja vuorattu ruohoilla, karvoilla ja untuvilla. Molemmat puolisot osallistuvat pesän rakentamiseen. Naaras munii 3–5, tavallisesti 4, munaa, joita molemmat emot hautovat yhteensä noin kaksi viikkoa. Poikasia ruokkivat molemmat emot. Pesii yleensä kaksi kertaa kesän aikana.

Ravinto
-------

Hopeatilhet syövät hedelmiä, marjoja ja hyönteisiä. Suuremmat hedelmät ne kuorivat ja poistavat siemenkivet, pienemmät ne nielevät kokonaisina. Ne ruokailevat pääasiassa latvustossa ja pensaikossa, harvemmin maassa.

Lähteet
-------

1. ↑  BirdLife International: *Hypocolius ampelinus* *IUCN Red List of Threatened Species. Version 2013.2*.  2012. International Union for Conservation of Nature, IUCN, Iucnredlist.org. Viitattu 22.2.2014. (englanniksi)
2. 1 2 3 4 5  Cramp, Stanley (päätoim.) 1988: Handbook of the Birds of Europe, the Middle East and North Africa. – Oxford University Press. Hongkong.

Aiheesta muualla
----------------

* Birding Israel (Arkistoitu – Internet Archive)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Taksonitunnisteet | 
* Wikidata: Q727891
* Wikispecies: Hypocolius ampelinus
* ARKive: hypocolius-ampelinus
* BirdLife: 22713263
* BOLD: 116951
* CoL: 6MRNN
* BOW: hypoco1
* eBird: hypoco1
* Euring: 10490
* GBIF: 2495005
* iNaturalist: 116935
* IRMNG: 10956651
* ITIS: 560545
* IUCN: 22713263
* NCBI: 583366
* Xeno-canto: Hypocolius-ampelinus

 |

 |
**St Andrew's Cathedral** on anglikaaninen katedraali Singaporessa. Sen nykyinen rakennus vihittiin 1862 ja se on maan vanhin säilynyt anglikaaninen kirkkorakennus. Nimensä se on saanut Skotlannin suojelupyhimys Pyhän Andreaan mukaan.

Rakennus
--------

Ilmakuvassa.
Sisätiloja.
St Andrew's Cathedral sijaitsee Singaporessa osoitteessa 11 St Andrew’s Road Mass Rapid Transit-linjaverkon City Hallin aseman vieressä. Arkkitehtuuriltaan se on saanut vaikutteita englantilaisesta gotiikasta. Katedraali on 68,58 metriä pitkä ja 35,5 metriä leveä. Kalkkilaastiset ja hiotut seinät saavat aikaan seinien sileän vaikutelman. Katedraali on tärkeä paikallisten anglikaanien keskus. Katedraalilla järjestetään jumalanpalveluksia englanniksi, mandariinikiinaksi, kantoninkiinaksi, hokkieniksi, tagalogiksi, indonesiaksi ja burmaksi.

Vuonna 2005 katedraalille valmistui Cathedral New Sanctuary-niminen lisärakennus. Koska katedraali on suojeltu historiallinen kohde, uudet tilat oli rakennettava maan alle. Uudet tilat sisältävät esimerkiksi kappelin, rukoushuoneen ja salin.

Historia
--------

Alkuperäinen Revere Bell Singaporen kansallismuseossa.
Nykyisen katedraalin paikalla sijaitsi alkujaan Singaporen brittiläisen siirtokunnan perustaja Stamford Rafflesin osoittamalla tontilla ollut St Andrewin kirkko. St Andrew eli Pyhä Andreas on Skotlannin suojelupyhmimys. Kirkko pyhitettiin Andreakselle, koska kirkon rakennuttaminen rahoitettiin suurelta osin paikallisilta skoteilta saaduilla lahjoituksilla. Alkuperäisen kirkon peruskivi muurattiin 9. marraskuuta 1835 ja ensimmäinen jumalanpalvelus pidettiin 18. kesäkuuta 1837. Kalkuttan piispa Daniel Wilson vihki kirkon 10. syyskuuta 1838. Singaporen yhdysvaltalaisen konsuli Joseph Balestierin vaimo Maria Revere lahjoitti alkuperäisen kirkonkellon, joka sai nimekseen Revere Bell. Kirkkoon rakenneettiin kellotorni, joka osoittautui altiiksi salamaniskuille. Kahden iskun jälkeen vuosina 1845 ja 1849 rakennsuta alettiin pitää turvattomana ja se suljettiin vuonna 1852.

Nykyisen kirkkorakennuksen peruskivi muurattiin 4. maaliskuuta 1856 ja rakennustyöt valmistuivat vuonna 1864. Rakennuksen suunnitteli Ronald MacPherson ja sen yksityiskohtia John Bennet. Rakennustöihin käytettiin intialaisia vankeja. Uuden kirkon ensimmäinen jumalanpalvelus pidettiin 1. lokakuuta 1861 ja sen vihki KS George E. L. Cotton 25. tammikuuta 1862. Vuonna 1870 kirkosta tehtiin Singaporen anglikaanisen hiippakunnan katedraali. Toisen maailmansodan Singaporen taistelun ja ilmapommitusten aikaan vuonna 1942 katedraalin tiloja käytettiin sairaalana. Kirkollinen toiminta keskeytyi japanilaismiehityksen ajaksi ja jatkui Japanin antauduttua vuonna 1945. 28. kesäkuuta 1973 katedraalista tehhtiin suojeltu historiallinen kohde.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Vernon Cornelius-Takahama & Joanna HS Tan: St Andrew's Cathedral *Singapore e-Encyclopaedia*. National Library Board Singapore. Viitattu 26.8.2022. (englanniksi)
2. ↑  St Andrew's Cathedral *Roots.gov.sg*. National Heritage Board. Viitattu 26.8.2022. (englanniksi)
**Palaióchora** (kreik. Παλαιόχωρα, myös *Palaiochóra*, Παλαιοχώρα) on Kreikan kylä, joka sijaitsee Kreetan saarella ja kuuluu Kántanos-Sélinon kuntaan, Chanián alueyksikköön ja Kreetan alueeseen. Se kuului aiemmin Pelekánoksen kuntaan ja vuodesta 2011 lähtien Kántanos-Sélinon kunnan Pelekánoksen kunnallisyksikköön. Kylän väkiluku on 1 675 (vuonna 2011). Palaióchora on Kántanos-Sélinon kunnan kuntakeskus.

Maantiede
---------

Palaióchoran kylä, suomeksi "Vanha kylä", sijaitsee Kreetan lounaiskulmassa Välimereen kuuluvan Libyanmeren rannalla. Kylä on kehittynyt mereen pistävälle niemelle Lefká Óri -vuoriston länsipään juurelle. Palaióchora muodostaa laajemman kyläyhdyskunnan (Τοπική Κοινότητα Παλαιόχωρας, *Topikí Koinótita Palaióchoras*), johon kuuluvat varsinaisen Palaióchoran kylän lisäksi kylät Achladiákes, Agía Triáda, Ánydroi, Asfendilés, Azogyrés, Kálamos, Platanés, Prodrómi, Spaniákos ja Vlithiás. Koko kyläyhdyskunnan väkiluku on 1 891.

Palaióchoran venetsialaisen linnan raunioita.
Palaióchoran Neitsyt Marian ilmestyksen (*Evangelismós tis Theotókou*) kirkko.

Historia ja turismi
-------------------

Palaióchorassa on 1200-luvulla rakennettu venetsialainen linnoitus. Nykyisin Palaióchora on suosittu rantalomakohde ja kylässä on kaksi uimarantaa, yksi niemen molemmin puolin. Palaióchora on myös lainelautailijoiden suosiossa. Kylässä puhaltavat tuulet soveltuvat edistyneille ja keskitasoisille lainelautailijoille. Palaióchorassa toimii useita erikielisiä lainelautailukouluja. Paikalliset asukkaat ovat vaurastuneet matkailun ansiosta niin, että ovat rakentaneet itselleen kokonaan uuden kylän vanhan Palaióchoran laitamille.

Liikenne
--------

Palaióchorasta kulkee laivoja muun muassa Gávdoksen saarelle, Elafonísiin ja Agía Rouméliin. Kylässä sijaitsee myös linja-autoasema, josta lähtee linja-autoja esimerkiksi Xylóskaloon Samarián rotkon pohjoispäähän sekä Chaniáan ja Kíssamokseen.

Lähteet
-------

1. 1 2  Απογραφή Πληθυσμού - Κατοικιών 2011. Väestönlaskennan tulokset (XLS)  2011. The Hellenic Statistical Authority (Kreikan tilastokeskus ELSTAT).  Arkistoitu 25.12.2013. Viitattu 1.9.2014. (kreikaksi)
2. ↑  Άρθρο 1: Νέα Αρχιτεκτονική της Αυτοδιοίκησης και της Αποκεντρωμένης Διοίκησης − Πρόγραμμα Καλλικράτης. (Kallikrates-suunnitelma, Kreikan virallinen lehti) *Εφημερίς της Κυβερνήσεως της Ελληνικής Δημοκρατίας*, 11.8.2010, nro Τεύχος Δεύτερο, Αρ. Φύλλου 1292.  Κεντρική Ένωση Δήμων Ελλάδας (ΚΕΔΕ). Artikkelin verkkoversio (PDF).  (kreikaksi) (Arkistoitu – Internet Archive)
3. 1 2 3 4  Andersson, Per J.: *Ateena ja Kreikan saaret*, s. 318–319. Ruots. alkuteos: Greklands öar och Aten, suom. Färm, Anna; Söderholm, Linda. Image Kustannus Oy, 2005. ISBN 952-99247-3-9.
4. 1 2 3 4  Hanna, Nick: *Kreeta*, s. 112. Engl. alkuteos: Globetrotter Travel Guide Crete, suom. Roinila, Maija. Köln, Saksa: Könemann Verlagsgesellschaft mbH, 2000. ISBN 3-8290-3261-7.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Palaióchora** Wikimedia Commonsissa
Palkealan ortodoksinen kirkko ennen sotia.
**Palkealan ortodoksinen seurakunta** oli suomalainen ortodoksinen seurakunta luovutetussa Karjalassa. Se kuului Karjalan hiippakunnan kuudenteen valvontapiiriin. Seurakunnan alue käsitti Raudun, Metsäpirtin, Sakkolan ja Vuokselan kunnat.

Seurakunnan jäsenmäärä
----------------------

Palkealan seurakunnassa oli 1 675 jäsentä vuonna 1935. Suurin osa seurakunnan jäsenistä asui Raudussa. Metsäpirtissä oli noin 260 ja Sakkolassa 35 seurakunnan jäsentä.

Kirkot
------

Palkealan seurakunnan pääkirkko sijaitsi Raudun kunnan Palkealan kylässä. Lisäksi Raudun Vakkilan kylässä oli profeetta Elian tšasouna. Aiemmin oli ollut tšasounat myös Palkealassa (purettu 1892) ja Sakkolan Petäjärvellä (poistettu käytöstä 1929). Molemmat seurakunnan pyhäköt vaurioituivat talvisodassa ja ne on purettu myöhemmin.

Historia
--------

Raudussa oli ortodoksinen seurakunta ainakin jo 1500-luvulla ja Palkeala oli tämän seurakunnan keskuksena. Seurakunta muutettiin luterilaiseksi 1600-luvun alussa Ruotsin harjoittaman luterilaistamisen johdosta. Palkealan alueen ortodoksit kuuluivat 1700-luvulta lähtien Inkerinmaan puoleiseen Matoksin seurakuntaan, kunnes Palkealan seurakunta perustettiin vuonna 1865.

Palkealan seurakunta lakkautettiin muiden luovutettujen alueiden seurakuntien tavoin vuonna 1949.

Lähteet
-------

1. 1 2  *Iso tietosanakirja 9*, s. 938. Helsinki: Otava, 1935.
2. ↑  *Iso tietosanakirja 8*, s. 1 006. Helsinki: Otava, 1935.
3. ↑  *Iso tietosanakirja 11*, s. 723. Helsinki: Otava, 1936.
4. 1 2  Palkealan ortodoksinen seurakunta  23.3.2008. Suomen Sukututkimusseura. Viitattu 25.3.2008.

* Karjalan ja Petsamon ortodoksiset kirkot ja kirkkotaide, toimittanut Kristina Thomenius ja Minna Laukkanen. Etelä-Karjalan taidemuseon julkaisuja 18:1b, Jyväskylä 1997. ISBN 951-785-018-2

Aiheesta muualla
----------------

* Suomen sukututkimusseura (Arkistoitu – Internet Archive)
**Kähäri** (myös **Kähärilä**, ven. Гончаро́во, *Gontšarovo*) on kylä entisessä Viipurin maalaiskunnassa Suomen luovuttamalla alueella Venäjällä. Kähäri sijaitsi Viipurin maalaiskunnan itäosassa ja sen naapurikyliä olivat Suurpero, Perojoensuu ja Kurikkala. Kylän länsirajalla virtasi Perojoki. Vuonna 1937 kylässä oli 87 asukasta. Kylä oli maatalousvaltainen. Vuonna 1937 siellä oli 152 ha peltoa, 41 ha niittyä ja 239 ha metsää.

Historia
--------

Talvisodan aikana Kähärin väestö evakuoitiin Keski-Suomeen. Moskovan rauhassa Yläsäiniö muun Viipurin maalaiskunnan kanssa luovutettiin Neuvostoliitolle. Jatkosodassa alue vallattiin takaisin 1941 ja väestö pääsi palaamaan koteihinsa, mutta uusi evakuointi oli edessä 1944.

Neuvostoliitossa Kähäristä tuli Gontšarovon kyläneuvoston keskuskylä. Kyläneuvosto käsitti usean entisen suomalaiskylän alueen Viipurin itäpuolelta entisen maalaiskunnan alueelta. Venäjällä vuonna 2006 tämä kyläneuvostoalue liitettiin edelleen osaksi laajempaa Gontšarovon maalaiskuntaa, johon tuli kuulumaan myös pääasiassa entiset Heinjoen ja Äyräpään kuntien alueet sekä laajempi alue entistä Viipurin maalaiskuntaa.

Lähteet
-------

1. 1 2  Kuujo Erkki, Lakio Matti: *Viipurin pitäjän historia II*, s. 264, 269 ja 273. Helsinki: Viipurin maalaiskuntalaisten pitäjäseura ry, 1982.

Viipurin maalaiskunnan kylät
Ahokas • Alasommee • Alasäiniö • Haankylä (Haka) • Hapenensaari • Hämäläinen • Ihantala • Juustila (Juustilanjoki) • Jyrkilä • Järvelä • Kaipola • Karppila • Kaukola • Kiiskilä • Kilpeenjoki • Kilpeenjoki–Sydänmaa • Kilpeenjoki–Vakkila • Konkkala • Korpelanautio • Kurikkala • Kähäri • Kärki • Kärstilä • Lahti • Lavola • Leppälä • Lihaniemi • Lyykylänjärvi • Mannikkala • Mälkki • Naulasaari • Nikoskela • Nuoraa • Näätälä • Pakkainen • Parkaus • Perojoensuu • Pien-Merijoki • Pietilä • Pihkala • Piispansaari • Porkansaari • Rapattila • Rasalahti • Repola–Lyykylä • Repola–Tervajoki • Rikkola • Ryysylä • Rääsiälä • Saarela • Samola • Savolainen • Suur-Merijoki • Suurpero • Tali • Terävälä • Tikkala • Tirhiä • Uskila • Uusikartano • Vahvaniemi • Vatikivi • Ventelä • Ykspää • Ylivesi • Yläsommee • Yläsäiniö
**Tero Salenius** on suomalainen näyttelijä, juontaja ja toimittaja.
Hänet tunnetaan parhaiten rooleistaan Yleisradion Radio Millennium-tv- ja radiosarjoissa, jossa Saleniuksen tunnetuin hahmo on sekopäinen "Tuottaja". Salenius on myös pääosassa monissa Radio Millennium -ohjelman musiikkivideoparodioissa, joista tunnetuin on Lauri Tähkä ja Elonkerjuu -yhtyeen Pitkät pellot -kappaleesta tehty "Ei enää pelitä". Videossa Salenius esittää laulaja Lauri Tähkää.

Tero Salenius seurusteli vuodesta 2011 lähtien YleX:n juontajan Tytti Shemeikan kanssa. Salenius ja Shemeikka avioituivat kesällä 2012.

Salenius juonsi vuoden 2014 aikana NRJ:llä Korppilan pursiseuraa yhdessä Renne Korppilan kanssa.

Tero Salenius näyttelee syksyllä 2017 ensi-iltansa saaneessa Rendel-elokuvassa Kurikkaa.

Muut työt
---------

Salenius on kirjoittanut vuonna 2010 englanninkielisen omakustanteisen kirjan *How To Fail As A Filmmaker* nimellä Tero M. Salenius.

Lähteet
-------

1. ↑  YleX: Puhujat ja juontajat: Radio Millennium  20.9.2010. YleX:  YleX.
2. ↑  YleX: Puhujat ja juontajat: Radio Millennium  30.10.2009. YleX:  YleX.
3. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive)
4. ↑  Kurikka ja Lahtaaja Rendelin promokuvauksissa Mikkelissä *Radio Mikkeli*.  Arkistoitu 3.10.2017. Viitattu 3.10.2017.
5. ↑  Tero M. Salenius: *How To Fail As A Filmmaker*. CreateSpace, 2010. ISBN 1449983553.

Aiheesta muualla
----------------

* Salenius kertoo Radio Millennium-ohjelman kuvauksista (Arkistoitu – Internet Archive)
* Tuottaja-hahmo haastattelussa Ylen sivuilla
* Radio Millennium YleX-kanavan sivuilla
* Saleniuksen kirja Amazon-sivustolla
* Salenius Elonetissä
*Tämä artikkeli käsittelee Tampereen Teiskossa sijaitsevaa leirikeskusta. Myös Töysän Isosaaressa on toiminut samanniminen leirikeskus.*
**Isosaaren leirikeskus** on Tampereen evankelis-luterilaisten seurakuntien leirikeskus, joka sijaitsee Kulkkilan Isosaaressa Teiskon Paarlahdessa. Siellä järjestettiin rippikoululeirejä 1950–2010-luvuilla. Nykyisin sitä voi vuokrata omatoimiseen käyttöön.

Seurakunnat hankki viiden hehtaarin kokoisen saaren omistukseensa vuonna 1935. Paikkaa käytettiin aluksi lähinnä poikatyöhön, ja sinne rakennettiin tällöin muun muassa vesikelkkamäki. Leiriläisiä varten saareen tehtiin myös pirttirakennus, joka valmistui talvisodan alla. 1950-luvulta alkaen saari otettiin vähitellen rippikoululaisten käyttöön, ja tätä uutta tarkoitusta varten alueelle tehtiin arkkitehti Pentti Turusen suunnittelemat majoitus-, ruokailu- ja opetustilat vuosina 1964–1965. Myöhemmin rakennuskantaa lisättiin ja uudistettiin tarpeen mukaan.

Seurakuntayhtymä päätti vuonna 2017 lopettaa rippikoulujen järjestämisen Isosaaressa. Leirikeskuksen rapistunut kunto nousi puheenaiheeksi kesällä 2018, kun *Aamulehti* ja *Iltalehti* julkaisivat valokuvia autioituneesta saaresta.

Lähteet
-------

1. ↑  Leiri- ja kurssikeskukset Tampere:  Tampereen ev.lut. seurakuntayhtymä. Viitattu 10.4.2020.
2. 1 2  Niemelä, Jari: *Tamperelaisen Tiedon Portaat: Tampereen asiat aasta yyhyn*, s. 61. Tampere: Tampere-Seura, 2008. ISBN 978-952-5558-05-0.
3. 1 2  Silfverhuth, Voitto: *Tampereen seurakuntahistoria 2: Tampereen evankelisluterilaiset seurakunnat vuodesta 1945 vuoteen 2010*, s. 105–106. Helsinki: Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, 2013. ISBN 978-952-222-465-1.
4. 1 2  Saarinen, Jussi: Mitä ihmettä on tapahtunut rippileirisaarelle Tampereella? Kuvat näyttävät leirikeskuksen rappion: Suurkeittiön ovet auki, pihalla roskia, nuotio nurmikolla *Aamulehti*.  5.7.2018, päivitetty 9.7.2018.  Arkistoitu 10.4.2020. Viitattu 10.4.2020.
5. ↑  Airikka, Kirsi: Mitä kuuluu leirikeskuksille? *Silta – tamperelainen seurakuntalehti*.  1.8.2018. Viitattu 10.4.2020.
6. ↑  Saarinen, Jussi: Mitä ihmettä on tapahtunut? Karut kuvat näyttävät leirikeskuksen rappion Tampereella: Suurkeittiön ovet auki, nuotio nurmikolla... *Iltalehti*.  6.7.2018. Viitattu 10.4.2020.

Aiheesta muualla
----------------

* Leirikeskuksen esittelyvideo (YouTube)
**KAIRA** (**K**ilpisjärvi **A**tmospheric **I**maging **R**eceiver **A**rray) on Oulun yliopiston alaisen Sodankylän geofysiikan observatorion tieteellinen mittalaite, joka sijaitsee Enontekiön Kilpisjärvellä. Se on monitaajuinen radiovastaanotin, jota käytetään ilmakehän, Maan lähiavaruuden ja tähtitieteen tutkimuksessa.

KAIRA-vastaanotin käyttää LOFAR-antenneja ja signaalikäsittelylaitteistoa. Se on itsenäinen passiivinen radiovastaanotin. KAIRA voi toimia myös Norjan Tromssassa sijaitsevan EISCAT VHF -tutkan vastaanottimena tai tehdä yhteisiä mittauksia muiden lähialueella olevien VHF-vastaanottimien kanssa. KAIRA rakennettiin myös koelaitteistoksi EISCAT\_3D-projektiin, jossa suunnitellaan suuren hajautetun ilmakehätutkan rakentamista. KAIRAn ovat rahoittaneet Oulun yliopisto, Lapin liiton koordinoima Euroopan aluekehitysrahasto sekä Sodankylän kunta.

KAIRAn teleskoopit ovat 34 m KAIRA LBA ja 30x50m KAIRA HBA.

Lähteet
-------

1. ↑

Aiheesta muualla
----------------

* KAIRA video englanti, mutta suomeksi tekstitettynä.
**Stefanos** (alun perin **Christakis Charalambides**, s. 29. huhtikuuta 1940 Bukavu, Belgian Kongo) on Tallinnan jo koko Viron metropoliitta ja Viron apostolisen ortodoksisen kirkon päämies.

Stefanos syntyi Belgian Kongossa kyproksenkreikkalaiseen perheeseen. Hän opiskeli lääketiedettä Louvainissa Belgiassa ennen kuin päätti lähteä pappisuralle ja siirtyi opiskelemaan Pariisiin Pyhän Sergein instituuttiin vuonna 1960. Hän opiskeli samanaikaisesti myös Sorbonnen yliopiston teologisessa tiedekunnassa ja erikoistui erämaaisiin.
Valmistuttuaan teologian maisteriksi hänet vihittiin diakoniksi vuonna 1963 ja papiksi 1968. Vuonna 1987 hänet vihittiin piispaksi ja nimitettiin Ranskan metropoliittakunnan apulaispiispaksi, joka vastasi Etelä-Ranskan seurakunnista. Piispana toimiessaan Stefanos tuotti ortodoksisuudesta ohjelmia Ranskan radioon ja kirjoitti kaksi kirjaa sekä satoja ortodoksista teologiaa käsitteleviä artikkeleita.

Vuonna 1999 ekumeeninen patriarkka nimitti Stefanoksen Viron ortodoksisen kirkon edustajien pyynnöstä Viron apostolisen ortodoksisen kirkon päämieheksi virkaa tilapäisesti hoitaneen Suomen ortodoksisen kirkon arkkipiispan Johannesta seuraajaksi. Viron presidentti Lennart Meri tuki Stefanoksen valintaa.

Stefanos on Viron ortodoksien piirissä arvostettu johtaja, mutta piispan välit Moskovan patriarkaattiin ja venäläisiin ortodokseihin on säilynyt ongelmallisena.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  PRESENTATION OF EOC (THE CURRICULUM VITAE OF METROPOLITAN STEPHANOS) *orthodoxa.org*.
2. 1 2 3  Metropoliitta Stefanos (1940-) LogosMedia.  Arkistoitu 21.10.2007. Viitattu 10.6. 2009.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Italia
* Yhdysvallat
* Alankomaat

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Gruen kirkkopalo** tapahtui Norjan Gruessa 26. toukokuuta 1822, kun Gruen kirkossa syttyi tulipalo kesken messun. Palossa kuoli 113 (joidenkin lähteiden mukaan 116 tai 117) henkilöä.

Palo
----

Kirkko oli helluntain vuoksi täynnä: siellä oli palon syttyessä 500–600 ihmistä. Palo sai alkunsa kirkon ulkoseinästä ja levisi pian sen sisälle. 10–15 minuutin kuluttua kirkko oli ilmiliekeissä, ja se paloi maan tasalle.

Evakuointia vaikeuttivat kirkon sisään aukeavat ovet. Palon levittyä kirkon sisään siellä syntyi paniikki, joka osaltaan haittasi evakuointia. Palossa kuolleista vain seitsemän oli miehiä. Lapsia kuoli ainakin 45. Paljon ihmisiä jäi loukkuun portaisiin, jotka johtivat parville, jossa yleensä istuivat naimattomat naiset. Rakennuksesta ulos päässeet yrittivät pitää ovia auki auttaakseen muita, mutta tulipalon kuumuuden ja ihmismassan aiheuttaman paineen vuoksi tämä oli vaikeaa. Palon uhreista voitiin tunnistaa vain vouti Dines Guldberg Høegh sapelinsa perusteella.

Palon syy ei koskaan selvinnyt. Erään teorian mukaan palon sytytti kynttilöiden sytyttämistä varten kirkkoon tuoduista kekäleistä lähtenyt kipinä. Toisen teorian mukaan palon aiheutti joku, joka kokeili polttolasia kirkon ulkopuolella.

Gruen kirkkopalon seurauksena Norjassa säädettiin seuraavana vuonna laki, jonka mukaan kaikkien julkisten rakennusten ovien tuli aueta ulospäin.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Joswig, Rebekka: 1822: Da 113 brant inne under pinsegudstjenesten  29.5.2009. Vårt land. Viitattu 23.6.2016. (norjaksi)

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Grue Church fire
**Olli Kervinen** (23. maaliskuuta 1924 Pyhäselkä – 23. maaliskuuta 1997 Ristiina) oli suomalainen agrologi ja toiminnanjohtaja, joka toimi Keskustan kansanedustajana Mikkelin läänin vaalipiiristä vuosina 1962–1966.

Kervinen suoritti maatalousopiston vuonna 1948. Hän työskenteli maanviljelijänä, maanviljelysseuran järjestökonsulenttina sekä toiminnanjohtajana Suur-Savon 4H-piirissä ja Mikkelin läänin maakuntaliitossa. Kunnallispolitiikassa Kervinen oli mukana toimien sekä kunnanvaltuuston että kunnanhallituksen puheenjohtajana Ristiinassa. Presidentin valitsijamiehenä hän toimi vuoden 1962 vaaleissa.

Kervisen vanhemmat olivat maanviljelijä Toimi Olli Kervinen ja Maija Liisa Kinnunen. Kervinen sai kotiseutuneuvoksen arvonimen vuonna 1977.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  .aspx Olli Kervinen *Suomen kansanedustajat*. Eduskunta.


|  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * n
* k
* m
Maalaisliiton ja keskustapuolueen kansanedustajat 1962–1966 |
| --- |
|  |
| Eduskuntaryhmä(53) | 
* Antila
* Erkkilä (1962–1963†)
* Halinen
* Hasu
* Hautala
* Holopainen
* Honkanen
* Häppölä
* Jaakkola
* Juntunen
* Jussila
* Jämsén
* Kaasalainen
* Kangas
* Karpola
* Kauppi (1963–1966)
* Kekkonen
* Kervinen
* Kinnunen
* Kleemola
* Kähönen
* Lahtela
* Lahti
* Laine
* Liinamaa
* Lintilä
* Luukka
* Mattila
* Niemelä
* Niskala (1962–1963†)
* Paarman
* Paaso
* Pakkanen
* Partanen
* Pekkarinen
* Pentti
* Pohjonen
* Ruutu
* Ryhtä
* Ryömä
* Räsänen
* Rönkkö
* Saloranta
* Sarjala
* Savela
* Sukselainen
* Suorttanen
* Svinhufvud
* Sääskilahti
* Timonen
* Uusitalo
* Vilmi (1963–1966)
* Virolainen
* Väänänen

 |

 |


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Eduskunta

 |

 |