recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Sylvia Bongo Ondimba
**Sylvia Bongo Ondimba**, o.s. *Valentin*, (s. 11. maaliskuuta 1963 Pariisi, Ranska) on Gabonin presidentin Ali Bongo Ondimban puoliso. 

Sylvia Valentin oli juuri syntynyt, kun hänen vanhempansa muuttivat Doualaan Kameruniin töihin. Suurimman osan lapsuudestaan hän vietti Kamerunissa. Vuonna 1974 perhe muutti Gaboniin. 

Ali Bongo Ondimba tapasivat vuonna 1988 ja solmivat avioliiton vuonna 1989. Pariskunta on adoptoinut neljä lasta. Vuonna 1990 Sylvia Bongo Ondimpa perusti oman yrityksen, omaisuudenhoitoyritys Alliance S.A.:n. Hän johtaa myös Gabonin suurinta kiinteistöyritystä. Hänen puolisostaan tuli Gabonin valtionpäämies vuonna 2009. Sitä ennen Ali Bongo Ondimba oli maan edellisen presidentin, isänsä, Omar Bongon hallinnon ministeri ja armeijan komentaja.

Sylvia Bongo Ondimba tekee hyväntekeväisyystyötä oman säätiönsä kautta. Perheen elämäntyyliä on laajalti arvosteltu. Bongojen väitetään omistavan useita loistoautoja ja 39 huvilaa Ranskassa. Sylvia Bongo Ondimba on kiistänyt säätiöönsä liittyvän korruptiota tai valtion varojen kätkemistä.

11. lokakuuta 2023 hän sai pidätysmääräyksen ja vangittiin.

Lähteet
-------

1. ↑  Nossiter, Adam: Son of Late Gabon Leader Declared Winner in Vote *The New York Times*.  3.9.2009. Viitattu 20.12.2020. (englanniksi)
2. ↑  Ghosh, Palash: Gabon’s Bongo Family: Living In Luxury, Paid For By Corruption And Embezzlement *International Business Times – IBT*.  15.2.2013. Viitattu 20.12.2020. (englanniksi)
3. ↑  La Fondation Sylvia Bongo Ondimba réfute les accusations de corruption *Gabon review*.  30.11.2012. Viitattu 20.12.2020. (ranskaksi)
4. ↑  GABON Au Gabon, l’ex-première dame Sylvia Bongo incarcérée *LeMonde Afrique*.  12.10.2023. Viitattu 12.10.2023. (ranskaksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Etusivu *Fondation Sylvia Bongo Ondimba*. Viitattu 20.12.2020. (ranskaksi)
* Ondimba, Sylvia Bongo: The world must support its widows *The Guardian*.  23.6.2011. Viitattu 20.12.2020. (englanniksi)
Sotatila Egyptissä: Egyptin armeijan tankkeja käytettiin tarkastuspisteessä lähellä Tahririn keskustaa Egyptin vallankumouksen aikana 2011.
**Sotalaki** eli sotatilalainsäädäntö on sotatilaa varten ennalta säädetty laki tai sotatilan aikana säädetty poikkeuksellisista oloista johtuva laki. Omalta osaltaan sotalakeja ovat myös ne sota-ajan rikoksia koskevat oikeussäännökset, joilla muutetaan sotaa edeltäviä säännöksiä ankarammiksi tai laajennetaan niiden vaikutuspiiriä. Nimitys on tavallisesti monikollisessa muodossa sotalait. Käsitettä ei pidä sekoittaa sotilaslakiin, jolla järjestetään puolustusvoimien henkilöstön oikeudellinen asema ja kansalaisten maanpuolustukseen liittyvät velvollisuudet.

Sotatilalainsäädäntö Suomessa
-----------------------------

Suomen aiempi sotatilalaki korvattiin 1991 puolustustilalailla, jonka nojalla maassa voidaan saattaa voimaan puolustustila turvaamaan valtiollista itsenäisyyttä ja ylläpitämään oikeusjärjestystä sodan tai kapinan aikana. Suomen vuoden 1919 hallitusmuodon (94/1919)   16 pykälän mukaan voitiin tavallisessa lainsäädäntöjärjestyksessä sodan tai kapinan aikana säätää välttämättömiä poikkeuksia kansalaisten oikeuksiin ja oikeusturvaan. Hallitusmuodon korvasi vuonna 2000 Suomen perustuslaki (731/1999). Hallitusmuodon nojalla säädettiin 1930 laki sotatilasta (303/1930). Sotatilalakia edelsi laki eräänlaisen omaisuuden käytöstä sodan aiheuttamissa poikkeuksellisissa oloissa (31/1917).

Lähteet
-------

1. ↑  *Otavan iso tietosanakirja,* Otava 1960–1965, hakusana sotalait.
2. ↑  *Nykysuomen sanakirja,* WSOY 1951–1961, hakusana sotalaki.
3. ↑  *Otavan iso tietosanakirja,* hakusana sotilaslait.
4. ↑  *Nykysuomen sanakirja,* hakusana sotilaslaki.
5. ↑  *Iso tietosanakirja,* WSOY 1995–1997, hakusana puolustustilalaki.
6. ↑  *Iso tietosanakirja,* Otava 1931–1939, hakusana sotatilalainsäädäntö.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Sotalaki** Wikimedia Commonsissa
**Erkki Matilainen** (25. huhtikuuta 1913 Iisalmi – 7. helmikuuta 1986 Helsinki) oli suomalainen kuvaamataidon opettaja ja taidemaalari.

Elämä ja ura
------------

Erkki Matilainen vuonna 1979.
Erkki Matilaisen vanhemmat olivat August Matilainen (1872–1941) ja Anna Sofia o.s. Stadigh (1867–1939). Perheessä oli kuusi lasta, pojat Kalle, Jussi, Lauri, Martti, Erkki ja tytär Anni. August Matilainen oli töissä Valtionrautateillä.

Erkki Matilainen pääsi ylioppilaaksi Iisalmen yhteislyseosta 1934 ja kouluttautui Helsingissä opettajaksi. Hän valmistui kuvaamataidonopettajaksi vuonna 1941 ja veistonopettajaksi vuonna 1946 Taideteollisesta keskuskoulusta. Hän opiskeli myös Suomen Taideakatemian koulussa taidemaalarilinjalla vuosina 1946–1949.

Matilainen opetti Helsingin normaalilyseossa kuvaamataidon lehtorina vuodesta 1949 vuoteen 1976. Hän opetti myös Suomen taideakatemian koulussa vuosina 1949–1977 ja Taideteollisessa oppilaitoksessa 1949–1965 ja Helsingin opettajakorkeakoulussa 1951–1953. Erkki Matilaiselle myönnettiin kouluneuvoksen arvonimi vuonna 1982.

Matilaisen puoliso vuodesta 1944 oli Eila o.s. Rossi (Eilan isä oli liikemies ja urheilumesenaatti Esa Rossi). Pariskunta sai kolme tytärtä ja yhden pojan. Toiseksi vanhin tyttäristä on kuvanveistäjä Anu Matilainen.

Taidemaalarina Matilainen piti ensimmäisen yksityisnäyttelynsä vuonna 1940 ja viimeinen yksityisnäyttely oli 1984. Matilainen teki myös joitakin julkisia veistoksia. Näistä *Vaikeitten aikojen 1939 – 45 muistomerkki* (tai *Vaikeiden aikojen muistomerkki*) on Iisalmessa Uudenkirkon lähellä, veistos on paljastettu vuonna 1971 (tai 1970). Matilainen suunnitteli Lappeenrantaan *Karjalan tykistörykmentin muistomerkin*, joka paljastettiin vuonna 1985.

### Valokuvia julkisista veistoksista

Vaikeiden Aikojen muistomerkki, Iisalmi, 1970.
* Karjalan tykistörykmentin muistomerkki, 1985, Lappeenranta.*Karjalan tykistörykmentin muistomerkki*, 1985, Lappeenranta.
* Karjalan tykistörykmentin muistomerkki, 1985, Lappeenranta. – Taustapuoli.*Karjalan tykistörykmentin muistomerkki*, 1985, Lappeenranta. – Taustapuoli.

Lähteet
-------

* Matilainen, Eevi: *Matilaisen taiteilijasuvun vaiheita Iisalmessa 1900–2000 luvuilla*. Iisalmen kaupunki. Teoksen verkkoversio.

### Viitteet

1. ↑  Matilainen, Liite 4
2. ↑  Matilainen, s. 1
3. 1 2 3  Matilainen, s. 2
4. ↑  Matilainen, s.2
5. 1 2 3  Matilainen, Liite 1, s. 2
6. 1 2  Puistojen ja kukkien Iisalmi Iisalmen kaupunki.  Arkistoitu 9.9.2018. Viitattu 19.4.2020.

Aiheesta muualla
----------------

* Erkki Matilainen Kuvataiteilijamatrikkelissa
* Sotapolku.fi - Matilainen, Erkki

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)

 |

 |
**Hans "Hasse" Evert Thomsén** (27. helmikuuta 1942 Göteborg – 26. huhtikuuta 2004 Kungälv, Ruotsi) oli ruotsalainen raskaansarjan nyrkkeilijä, joka saavutti olympiapronssia vuoden 1972 Münchenin kisoissa. Urallaan hän voitti neljä Ruotsin mestaruutta ja otteli kaikkiaan 120 amatööriottelua ennen kuin siirtyi ammattilaiseksi, jossa kilpaili vuosien 1973-1974 aikana viisi kertaa. Sen jälkeen hän toimi valmentajana.

Hasse Thomsen saavutti ensimmäisen Ruotsin raskaansarjan mestaruutensa vuonna 1969. Kolmena seuraavana vuonna eli 1970-1972 hän uusi maansa raskaansarjan mestaruuden. Näin hänet valittiin edustamaan Ruotsia vuoden 1972 kesäolympialaisissa Münchenissä. Niissä hän voitti ensimmäisessä ottelussa Kamerunin Jean Bassomben pistein 4-1. Sen jälkeen hän tyrmäsi Kanadan Carroll Morganin ja eteni völieriin, jossa Romanian Ion Alexe voitti hänet pistein 5-0.

Saavutettuaan olympiapronssin Thomsén päätti siirtyä ammattilaiseksi. Amatööriurallaan hän oli otellut 120 ottelua, joista 10 maaottelua ja niissä voittanut kuusi. Hänen ammattilaisdebyytti tapahtui elokuussa 1973 ja vuoden aikana hän otteli viisi kertaa, mutta hän ei pystynyt voittamaan yhtään niistä (yksi tappio, kolme päättyi tasapeliin, yksi julistettiin mitättömäksi). Epäonnistuttuaan ammattilaisena Thomsén ilmoitti pian urheilijauransa päättymisestä ja siirtyi valmentajaksi. Valmentajana hän kasvatti monia lahjakkaita nyrkkeilijöitä niin Ruotsissa kuin Norjassa.

Hän kuoli 26. huhtikuuta 2004 Kungälvin kaupungissa, jossa hän eli loppuvuodet elämästään.

Viitteet
--------

1. ↑  Hans Thomsén sports-reference.com. Viitattu 5.11.2022 (englanniksi).
2. ↑  Christer Franzén: Hans Thomsén  2004. Ringside. Viitattu 5.11.2022 (englanniksi).
3. ↑  Hans Thomsén  2004. Boxrec. Viitattu 5.11.2022 (englanniksi).
4. 1 2  Dödsfall i Sverige  30.4.2004. Helsingborgs Dagblad. Viitattu 5.11.2022 (ruotsiksi).
**Klaus Krogerus** (3. heinäkuuta 1918 Helsinki – 20. syyskuuta 1975 Tornio) oli suomalainen yritysjohtaja, toimittaja ja tietokirjailija. Hän kirjoitti opaskirjoja kaitafilmauksesta ja äänentoistosta ja toimi *Tekniikan Maailma* -lehden vakituisena avustajana.

Krogerus valmistui ekonomiksi Helsingin kauppakorkeakoulusta 1947 ja toimi sitten *Uusi Suomi* -sanomalehden kauppaosaston toimittajana, kunnes siirtyi 1948 Ouluun *Kaleva*-lehden levikkijohtajaksi. Vuonna 1953 hän muutti takaisin Helsinkiin *Talouselämä*-lehden levikkijohtajaksi. Toimittuaan J. Kyllästinen Oy:n konttoripäällikkönä ja Rahko-Radio Oy:n toimitusjohtajana hän työskenteli vapaana toimittajana. Vuonna 1963 hän siirtyi Suomen Filmiteollisuuden asiamieheksi Tornioon ja toimi 1963–1972 myös Tornion yhteislyseon matematiikan, fysiikan ja kemian lehtorina. Opetustyön jälkeen hän keskittyi tietokirjojen laadintaan sekä *Tekniikan Maailman* avustamiseen.

Teokset
-------

* *Uusi kaitafilmikirja.* Tekniikan Maailma, 1965. 2. uusittu painos 1967l
* *Nauhurit ja nauhoittaminen.* Seepra-sarja, WSOY 1970, 2. tark. p. 1970, 3. tark. p. 1975
* *Hyvä äänentoisto: Audio, Stereo, Hifi.* Seepra-sarja, WSOY 1971. 2. painos 1975 nimellä: *Hyvä äänentoisto: hifi, stereo, kvadro*
* *Kaitakuvaajan käsikirja*. T-kirjat, Tammi 1976. ISBN 951-30-3448-8.

### Suomennokset

* *Radiolaitteita rakentamaan*, suomennos Klaus Krogerus, alkuteos O. Lund-Johansen, *Radio-konstruktørens håndbog 6*, Tekniikan Maailma, 1961
* *Radiolaitteita rakentamaan 2*, suomennos Klaus Krogerus, alkuteos, Carl Christensen: *Hvorledes bygges. Radio-konstruktørens håndbog 7.* Tekniikan Maailma, 1968
* *Jokamiehen nauhurikirja*, suomennos Klaus Krogerus, alkuteos Curt Menke: *Tonbandfibel*. Karisto 1969.

Lähteet
-------

1. 1 2  Kuolleita: ekonomi Klaus Krogerus.  *Helsingin Sanomat*, 24.9.1975.
**Risten Sokki** (s. 2. heinäkuuta 1954 Kautokeino) on saamelainen kirjailija. Hänen pohjoissaamen kielellä kirjoitetut runoteoksensa ja lyhytproosansa pohjautuvat hänen sukunsa historiaan ja hänen kokemuksiinsa Pohjois-Norjassa.

Sokkin ensimmäinen runokokoelma *Bonán bonán soga suonaid* julkaistiin vuonna 1996, ja se oli vuonna 1997 ehdolla Pohjoismaiden neuvoston kirjallisuuspalkinnon saajaksi. Teoksen aiheena on Kautokeinossa vuonna 1852 tapahtunut niin kutsuttu Kautokeinon kapina. Yksi kapinan johtajista oli Sokkin esi-isä.

Vuonna 2007 Sokki julkaisi ensimmäisen lastenkirjansa *Mu ártegis eallin*. Teos voitti Pohjoismaiden ministerineuvoston rahoittaman lastenkirjallisuuspalkinnon samana vuonna.

Sokki on myös julkaissut kirjan perinteisestä saamelaisesta keittiöstä. Lisäksi hän on ollut osallistunut oppikirjojen tekemiseen saamenkielisille oppilaille.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Lill Tove Fredriksen: Risten Sokki *Store norske leksikon*.  26.1.2023.  (norjaksi)
2. 1 2 3 4 5  Risten Sokki | 16th International Conference on the Short Story in English *shortstoryinenglishcalabria2020.com*.  Arkistoitu 18.4.2023. Viitattu 18.4.2023. (englanniksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Yhdysvallat

 |

 |

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Ristin Sokki
Masabumi Hosono vuonna 1912.
**Masabumi Hosono** (細野 正文 *Hosono Masabumi*, 15. lokakuuta 1870 Hokura, Japani –  14. marraskuuta 1939 Japani) oli japanilainen virkamies ja RMS Titanicin ainoa japanilainen matkustaja. Hän oli toisen luokan matkustaja, joka selvisi Titanicilta sen upotessa.

Palattuaan Japaniin häntä pidettiin häpeällisenä ja kunniakkaan kuoleman välttelijänä. Hän menetti työnsä ja paikallinen etiikan professori julisti hänet täysin moraalittomaksi.

Laivamatka
----------

Masabumi Hosonon päiväkirja, jossa hän kuvailee sitä mitä hän oli nähnyt, kokenut ja kuullut Titanicista
Yöllä 14.–15. huhtikuuta 1912 Hosonon herätti stuertti, joka pyysi häntä laittamaan pelastusliivin päälleen. Sitten hän yritti päästä ylimmälle kannelle, missä pelastusveneet olivat. Matkalla hänet pysäytti miehistön jäsen, joka oletti hänen olevan kolmannen luokan matkustaja. Kuitenkin hän pääsi ohi ja käveli pelastusvenekannelle. Hosono huomasi neljä pelastusvenettä, joita oltiin laskemassa. Hän löysi pelastusveneen, jolloin miehistön jäsen huusi: "Tilaa vielä kahdelle." Noin aamukahdeksalta 15. huhtikuuta RMS Carpathia tuli pelastamaan. Myöhemmin hän kuvaili neljä erillistä räjähdystä, joiden jälkeen laiva katkesi.

Kuolemansa jälkeen
------------------

Hosonon tarina pysyi suvussaan häpeänä vuosikymmenien ajan. Hän ei koskaan puhunut siitä itse. Hosonon kuoleman jälkeen hänen tyttärentyttärensä löysi hänen päiväkirjansa ja julkaisi sen. James Cameronin 1997 Titanic-elokuvan jälkeen Haruomi Hosono, Masabumin pojanpoika ja Yellow Magic Orchestre -yhtyeen johtava jäsen, totesi olevansa "erittäin helpottunut" sillä häpeä oli "pyyhkäisty" suvusta.

Lähteet
-------

1. ↑  Margaret Mehl: The Last of the last *encyclopedia-titanica.org*.

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Masabumi Hosono  –  22. huhtikuuta 2018
**Suomen piispainkronikka** (käytetään myös nimeä *Suomen piispain kronikka*, alun perin *Catalogus et ordinaria successio Episcoporum Finlandesium*) on piispa Paavali Juustenin 1550–1570-luvulla laatima latinankielinen teos, joka sisältää Suomen siihenastisten piispojen lyhyet elämäkerrat. Teos jäi aikanaan julkaisematta, mutta historiantutkija Henrik Gabriel Porthan julkaisi sen 1700-luvulla nimellä *Chronicon episcoporum finlandensium*.

Paavali Juusten opiskeli Saksan Wittenbergissä uskonpuhdistuksen syntyaikoina. Erityisesti hän opiskeli Philipp Melanchthonin johtamana. Melanchthon painotti, että uskonpuhdistus merkitsi alkuperäiseen kristillisyyteen palaamista. Tämän vuoksi Juusten korosti teoksessaan yhteyttä keskiaikaan ja sen piispoihin. Teos on muodoltaankin samanlainen kuin vanhat hiippakuntahistoriat. Päälähteenä oli 1400-luvulla laadittu niin sanottu *Palmsköldin katkelma*, joka sisältää kahdeksantoista piispan elämäkerrat. Lisäksi Juusten käytti Turun tuomiokirkon arkistoa, johon hänellä oli mahdollisuus perehtyä ollessaan vuosina 1548–1554 tuomiokapitulin kirjurina.

Piispainkronikka ei ole luotettava keskiajan historian lähde, vaikkakin sen tiedot levisivät seuraavien vuosisatojen historiankirjoitukseen. Lähdekriittistä tutkimusmenetelmää käyttänyt Porthan havaitsi kronikan virheitä ja laati niistä väitöskirjansa 1780-luvulla. Kronikan epäluotettavuus johtuu kirjoittajan halusta korostaa piispojen saavutuksia.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Laura Kolbe (päätoim.): *Suomen kulttuurihistoria 1. Taivas ja maa*, s. 349–350. Helsinki: Tammi, 2002. ISBN 951-31-1842-8.
2. ↑  Jarl Gallén, De engelska munkarna i Uppsala – ett katedralkloster på 1100-talet, Historisk Tidskrift för Finland 1976 s. 17.
3. ↑  Jarl Gallén, *Åbo förstörelse 1198*, Historisk Tidskrift för Finland 1954.
4. ↑  Herman Schück, *Kansler och kapella regis under folkungatiden*, Historisk Tidskrift 2/1963.
5. ↑  Erkki Lehtinen: Suomen varhaishistorian ja ristiretkiajan kuvasta uskonpuhdistus- ja suurvalta-aikana. Historiallisia tutkimuksia LXXV, Jyväskylä 1968, s. 68.
Juan Tizol vuonna 1943
**Juan Tizol** (20. tammikuuta 1900 – 23. huhtikuuta 1984) oli puertoricolainen jazzpasunisti. Hänet tunnetaan erityisesti Duke Ellingtonin orkesterin vakiojäsenenä ja jazzstandardien "Perdido" ja "Caravan" säveltäjänä. Muita Tizolin säveltämiä kappaleita ovat "Bakiff", "Pyramid", "Conga Brava", "Sphinx" ja "Keb-Lah".

Elämä
-----

Tizol syntyi San Juanissa, Puerto Ricossa, ja muutti Yhdysvaltoihin vuonna 1920. Hän soitti eri yhtyeissä Washingtonissa ja vuonna 1929 liittyi Duke Ellingtonin orkesteriin. Hän soitti harvoin sooloja, mutta osoittautui tärkeäksi osaksi yhtyeen kokoonpanoa. Tizol osasi soittaa sekä veto- että venttiilipasuunaa, mutta toisin kuin useimmat jazzpasunistit, hän piti enemmän venttiilipasuunasta. Häntä pidetäänkin jazzin ensimmäisenä tärkeänä venttiilipasunistina. Ellington käytti Tizolin soittotaitoa instrumentilla hyväkseen kirjoittaessaan sovituksia orkesterille. Tizol pystyi venttiilipasuunallaan liikkumaan nopeammin pitemmän sävelalueen yli kuin mitä vetopasuunalla oli mahdollista.

Tizol jätti Ellingtonin yhtyeen kaksi kertaa liittyäkseen Los Angelesissa toimivaan Harry Jamesin orkesteriin. Ensin hän liittyi Jamesin kokoonpanoon vuonna 1944 ja pysyi siellä vuoteen 1951 asti, jolloin palasi Ellingtonin leipiin. Kaksi vuotta myöhemmin hän palasi taas Jamesin yhtyeeseen ja soitti siellä vuoteen 1960 asti. Vuonna 1960 hän soitti vielä vähän aikaa Ellingtonin kanssa ennen vetäytymistään musiikkielämästä.

Lähteet
-------

1. 1 2  Sandra Burlingame: Juan Tizol *JazzBiographies.com*.  Arkistoitu 18.5.2011. Viitattu 11. huhtikuuta 2010. (englanniksi)
2. ↑  Juan Tizol *Big Bands Database*. Viitattu 11. huhtikuuta 2010. (englanniksi)
3. 1 2 3  Scott Yanow: Juan Tizol *Allmusic*. Viitattu 11. huhtikuuta 2010. (englanniksi)
4. ↑  Evan Bailyn: Tizol, Juan *Music of Puerto Rico*.  Arkistoitu 13.7.2010. Viitattu 11. huhtikuuta 2010. (englanniksi)
5. ↑  Juan Tizol *All About Jazz*. Viitattu 11. huhtikuuta 2010. (englanniksi)

Duke Ellington

|  |  |
| --- | --- |
| Albumit | *...And His Mother Called Him Bill* |
| Kappaleet | 
* "Blood Count"
* "Caravan"
* "Chelsea Bridge"
* "In a Sentimental Mood"
* "It Don’t Mean a Thing (If It Ain’t Got That Swing)"
* "Lush Life"
* "Mood Indigo"
* "Prelude to a Kiss"
* "Perdido"
* "Satin Doll"
* "Solitude"
* "Something to Live For"
* "Take the ’A’ Train"
* "Things Ain’t What They Used to Be"

 |
| Soittajat | 
* Harold Ashby
* Louie Bellson
* Jimmy Blanton
* Mercer Ellington
* Otto Hardwick
* Al Hibbler
* Johnny Hodges
* Herb Jeffries
* Oscar Pettiford
* Billy Strayhorn
* Billy Taylor
* Clark Terry
* Juan Tizol
* Ben Webster

 |



|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Italia
* Israel
* Suomi (KANTO)
* Belgia
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Alankomaat
* Puola
* Portugali

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**Kanslianeuvoksen nimi ja arvo** (ruots. *kansliråd*) on Suomessa valtiovallan myöntämä arvonimi, joka ei liity mihinkään virkaan.

Arvonimen historiaa
-------------------

Arvo suotiin 1800-luvulla usein ansioituneille professoreille. Myöhemmin arvonimeä on myönnetty muun muassa tieteellisten seurojen toimihenkilöille ja yliopistojen virkamiehille. 

Autonomian ajan arvojärjestyksessä kanslianeuvoksen arvonimi kuului kuudenteen arvoluokkaan yhdessä kollegineuvoksen kanssa kun yliopistojen vakinaiset professorit kuuluivat seitsemänteen arvoluokkaan.

Kanslianeuvoksen arvonimi nykyään
---------------------------------

Kanslianeuvos on Suomessa tasavallan presidentin myöntämä arvonimi, joka kuuluu 6. ryhmään. Arvonimestä maksettavan veron määrä on joko 12 000 euroa tai 3 000 euroa.

Itsenäisyyden aikana arvonimi myönnettiin ensimmäisen kerran vuonna 1920. Vuosina 1918–2013 kanslianeuvoksen arvonimi on myönnetty 199 henkilölle.

Suomalaisia kanslianeuvoksia
----------------------------

Kanslianeuvoksia ovat tai ovat olleet:

* Kari T. Ahonen
* Veli Arrela
* Roger Broo
* Rafael Engelberg
* Onni Hallsten
* Lauri Jäntti
* Sakari Kajander
* Lauri Kaukonen
* Väinö Kaukonen
* Tero J. Kauppinen
* Heikki Koivula
* Jakob Axel Levonius
* Niilo Liakka
* Elias Lönnrot
* Gabriel Rein
* Johan Vilhelm Snellman
* Veikko Tavastila
* Juho Heikki Tunkelo

Katso myös
----------

* Kanslianeuvos

Lähteet
-------

1. ↑  *Uusi tietosanakirja.* Tietosanakirja Oy, 1962.*lähde tarkemmin?*
2. ↑  Aho, Seppo: *Valtionhoitajan ja tasavallan presidenttien 1918–2005 myöntämät arvonimet*, s. 54. Alavus: Aholis Oy, 2006. ISBN 952-91-9535-4.
3. ↑  Luettelot myönnetyistä arvonimistä vuoteen 2012 saakka. Helsinki: Valtioneuvoston kanslia, 2014.
4. ↑  Myönnetyt arvonimet 1993–2013. Helsinki: Valtioneuvoston kanslia, 2014.
**God Save Our Solomon Islands** (suom. *"Jumala varjelkoon Salomoninsaariamme"*) on Salomonsaarten kansallislaulu aina maan itsenäistymisestä vuonna 1978. Laulun ovat sanoittaneet Matila Balekana ja Panapasa Balekana, joka on myös säveltänyt hymnin.

Sanat englanniksi
-----------------

God bless our Solomon Islands from shore to shore
Bless all our people and all our lands
With your protecting hands
Joy, Peace, Progress and Prosperity
That men shall brothers be, make nations see
our Solomon Islands, our Solomon Islands
Our nation Solomon Islands
Stands forever more.

Käännös
-------

Jumala siunatkoon Salomoninsaariamme rannikolta rannikolle,
siunaa koko kansaamme ja koko maatamme
varjelevalla kädelläsi.
Ilo, rauha, edistys ja vauraus,
jotta kaikki ihmiset olisivat veljiä, auta kansakuntia näkemään,
että meidän Salomoninsaaremme, meidän Salomoninsaaremme,
meidän kansakuntamme, meidän Salomoninsaaremme
pysyvät ikuisesti.

Lähteet
-------

1. 1 2  Solomon Islands : National Anthem of the Solomon Islands God Save Our Solomon Islands *Anthems*. National Anthems of the World Organisation (NAW). Viitattu 14.12.2018. (englanniksi)
2. ↑  Solomon Islands National Anthems.info. Viitattu 14.12.2018. (englanniksi)
3. ↑  Solomon Islands *The World Factbook*. Central Intelligence Agency (CIA). Viitattu 14.12.2018. (englanniksi)
**Sethian** on vuonna 1998 perustettu suomalainen metalliyhtye.

Historia
--------

Yhtyeen perustivat hajonneen Nattvindens Gråtin laulaja Tapio Wilska ja kitaristi Jussi Koponen vuonna 1998. Ensimmäiset vuodet yhtye vietti hiljaiseloa, kun kaksikko sävelsi materiaalia ja etsi sopivia jäseniä täydentämään kokoonpanoa. Ensimmäisen demonsa yhtye äänitti Nightwishin kosketinsoittajan Tuomas Holopaisen ja myöhemmin Discossa rumpuja soittaneen Sami Karttusen avustuksella. Kappale "Altered States" julkaistiin italialaisen Black Widow Recordsin *Not of This Earth* -kokoelmalla.

Wilska ja Koponen soittivat 1990-luvun lopussa myös kahdella Wizzardin albumilla sekä yhtyeen kiertueilla, joiden jälkeen kaksikolla oli taas aikaa keskittyä Sethianiin. Yhtyeen kokoonpano oli kasvanut basisti Juuso Jalasmäellä ja kitaristi Marco Kautosella, mutta vakinaista rumpalia yhtyeellä ei vielä ollut. Vuoden 2001 lopussa yhtye äänitti promolevyn *Dream Domain* jälleen Holopaisen ja Karttusen avustuksella. Yhtyeen verkkosivustolla MP3-muodossa julkaistu levy herätti kiinnostusta ympäri maailman ja toi yhtyeelle myös levytyssopimuksen suomalaisen Spinefarm Recordsin kanssa. Ennen debyyttialbumin äänitystä Nightwishin rumpalia Jukka Nevalaista pyydettiin liittymään yhtyeeseen ja tämä suostui mieluusti. 

Sethianin debyyttialbumi *Into the Silence* ilmestyi 28. huhtikuuta 2003. Sen äänitti Tuomo Valtonen Savonlinnan Sundi Coop -studiolla syys–lokakuussa 2002 ja miksasi Mikko Karmila Helsingin Finnvox-studiolla tammi–helmikuussa 2003. Suurimman osan sävellyksista albumille tekivät Koponen ja Jalasmäki, ja sanoituksista vastasi Wilska. Holopainen toimi jälleen vierailevana kosketinsoittajana. Ennen albumin julkaisua yhtye totesi tarvitsevansa kolmannen kitaristin live-esiintymisiä varten, joten Jalasmäki siirtyi kitaran varteen ja basistiksi värvättiin Sam Silvennoinen. Sethianin live-esiintymisissä koskettimia on soittanut paremmin Timo Rautiainen & Trio Niskalaukauksen basistina tunnettu Nils Ursin.

Yhtye on parhaillaan kestoltaan määrittelemättömän pituisella "luovalla tauolla".

Jäsenet
-------

* Juuso Jalasmäki – kitara
* Marco Kautonen – kitara, laulu
* Jussi Koponen – kitara, laulu
* Jukka Nevalainen – rummut
* Sam Silvennoinen – basso
* Tapio Wilska – laulu

Diskografia
-----------

* *Into the Silence*  (2003, studioalbumi, Spinefarm Records)

Lähteet
-------

* Sethian biography 2003 (Arkistoitu – Internet Archive) Sethian. 2003.

### Viitteet

1. ↑  Not of This Earth (Arkistoitu – Internet Archive) Black Widow Records. Viitattu 29.11.2007.
2. ↑  Into the Silence (Arkistoitu – Internet Archive) Sethian. Viitattu 29.11.2007.
3. ↑  News (Arkistoitu – Internet Archive) Sethian. 20.4.2003. Viitattu 29.11.2007.

Aiheesta muualla
----------------

* Sethianin virallinen sivusto (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
* Sethian levy-yhtiö Spinefarmin sivustolla (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
* Laulaja Tapio Wilskan haastattelu Imperiumi.netissä (11/2003)
Ruotsalainen pappi Henric Schartau (1757-1825) pukeutuneena kaftaaniin ja papinkappaan.
Luulajan hiippakunnan piispa Ivar Hylander pukeutuneena kaftaaniin ja papinkappaan 1963
**Papinkappa** on pitkä, maahan saakka ulottuva musta viitta, jota papit ovat käyttäneet papintakin (kaftaanin) päällä. 

Ruotsissa ja Suomessa musta kappa oli osa papin arkiasua keskiajalta 1700-luvulle saakka, jolloin siitä tuli liturginen asu. Kappa kiinnitettiin yleensä kantajansa harteille nauhojen ja kaftaanin selkäpuolella olevien nappien avulla. Kustavilaisella ajalla, 1700-luvun lopulla papinkappa sai vaikutteita ranskalaisesta "abbékapasta", siitä tuli kapea, lähes laahusmainen vekitetty kangassuikale. Kappa oli osa papin virkapukua 1900-luvulle saakka, mutta sen jälkeen sen käyttö on vähentynyt ja lähes loppunut. Sitä ei enää mainita Suomen evankelis-luterilaisen kirkon piispainkokouksen hyväksymässä pappien virkapukua koskevissa ohjeissa.

Kappa oli alkuaan oppineen tunnusmerkki ja se palveli myös päällyskaapuna. Kappa oli yleensä villaa. 1700-luvun lopulta alkaen ylemmät papit ja teologian professorit saivat Ruotsi-Suomessa luvan kuninkaalta käyttää silkistä valmistettua kappaa. Kappaa pidettiin papinkauluksen (liperien) ohella osana papin säätypukua. Kun pappi tuomittiin menettämään pappisvirkansa, hänet tuomittiin "menettämään kappa ja kaulus". 1800-luvun alkupuolelle, jopa vuosisadan lopulle saakka papit omistivat kappansa ja vasta silloin alettiin kirkkoihin hankkia kappoja, jolloin siitä tuli eräänlainen liturginen vaate, jota käytettiin vain kirkossa.

Joskus seurakunnissa vietetään "perinnejumalanpalvelusta" esimerkiksi 1800-luvun käsikirjan mukaan, ja tällöin pappi voi olla jumalanpalveluksessa pukeutuneena kaftaaniin ja papinkappaan.

Lähteet
-------

1. 1 2  Bengt Stolt: *Kyrklig skrud enligt svensk tradition*, s. 16, 18-20. Diakonistyrelens bokförlag, 1964. (ruotsiksi)
2. ↑  papin\_ja\_lehtorin\_pukeutumisohjeet.pdf Piispainkokouksen ohje papin ja lehtorin virkapukeutumisesta *Asianro 2010–00582 Piispainkokous 14. – 15.9.2010*. Viitattu 5.8.2020. [vanhentunut linkki]
3. ↑  Martti Parvio: *Liturgisen vaatetuksen käyttäminen. Eripainos Sisälähetyslehti nːo 10/1970*. Sisälähetysseura, 1970.
4. ↑  Eino Sormunen: *Kirkollinen käsityötaide eli paramentiikka. Esteettisiä ja liturgisia ohjeita kirollisten käsitöiden hankkimiseen ja käyttämiseen Suomen kirkon oloja silmälläpitäen*, s. 11. Suomen käsityön ystävät, 1925.
5. ↑  Gudstjänst på gammalt sätt i Rättviks kyrka *dt.se*.  8. 12. 2010. Viitattu 5. 8. 2020. (ruotsiksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Papinkappa** Wikimedia Commonsissa
Daunorubisiini on tyypillinen antrasykliiniantibiootti
**Antrasykliinit** ovat ryhmä solunsalpaajina syöpien hoidossa käytettäviä antibiootteja. Antrasykliineille on tunnusomaista tetrasyklinen perusrakenne, joka koostuu sykloheksyyliryhmästä, hydroksyloidusta bentseeniryhmästä, p-kinoniryhmästä ja bentseeniryhmästä. Tetrasyklisen rengasrakenteeseen on asemassa 7 sijaitsevaan hiileen kiinnittynyt glykosidisella sidoksella aminosokeriryhmä. Luonnossa antrasykliinejä esiintyy *Streptomyces*-suvun bakteereissa ja tämän lisäksi niistä on kehitetty useita synteettisiä ja puolisynteettisiä analogeja ja johdannaisia.

Antrasykliineillä on bakteereja tappavia ominaisuuksia, mutta varsinaisina yleiskäyttöisinä antibiootteina niitä ei ole niiden haittavaikutusten ja myrkyllisyyden vuoksi käytetty. Ensimmäisen kerran antrasykliinien syöpäsoluja tappava ominaisuus raportoitiin vuonna 1959. Antrasykliinien vaikutusmekanismista ei ole täyttä yksimielisyyttä ja useita vaikutusmekanismeja on esitetty. Antrasykliinit voivat estää DNA:n jakautumisen joko interkalatoitumalla DNA:n kaksoiskierteen väliin tai katkaisemalla juosteen. Kaksoiskierteen katkeaminen johtuu antrasykliineista muodostuvien radikaalien muodostumiseen. Nämä radikaalit muodostavat elimistössä superoksidi- ja hydroksyyliradikaaleja, jotka vaurioittavat DNA:ta. Antrasykliinit voivat myös muodostaa kompleksin Fe3+-ionin kanssa ja tämä kompleksi sitoutuu voimakkaasti DNA:han. Tämä kompleksi voi myös katalysoida Fenton-reaktiota, jossa muodostuu hydroksyyliradikaaleja.

Kliinisessä käytössä olevia tai käytettyjä antrasykliinejä ovat muun muassa daunorubisiini, doksorubisiini, aklarubisiini, pirarubisiini, epirubisiini, idarubisiini ja amrubisiini. Antrasykliinejä käytetään erityisesti leukemian hoidossa, mutta myös useita kiinteitä kasvaimia muodostavissa syöpätaudeissa. Merkittävimpiin antrasykliinien haittavaikutuksiin kuuluu niiden sydäntoksisuudesta pitkäaikaisessa käytössä aiheutuva sydänvaurio.

Lähteet
-------

1. ↑  Alén, Raimo: *Kokoelma orgaanisia yhdisteitä: Ominaisuudet ja käyttökohteet*, s. 1203–1204. Helsinki: Consalen Consulting, 2009. ISBN 978-952-92-5627-3.
2. 1 2 3 4  Masaji Ohno, Masami Otsuka, Yoshinari Okamoto, Morimasa Yagisawa & Shinichi Kondo: *Antibiotics, 1. General, Ullmann's Encyclopedia of Industrial Chemistry*, John Wiley & Sons, New York, 2011. Viitattu 8.12.2014
3. 1 2  Richard B. Silverman: *The Organic Chemistry of Drug Design and Dryg Action*, s. 351–352, 367–370. Elsevier, 2004. ISBN 0-12-643732-7. (englanniksi)
4. ↑  Esa Jantunen, Jouko Remes, Esko Vanninen, Pekka Riikonen ja Tapio Nousiainen: Antrasykliinihoidon sydänhaitat.  *Duodecim*, 1996, 112. vsk, nro 14, s. 1274. Artikkelin verkkoversio. Viitattu 22.10.2023.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Antrasykliinit** Wikimedia Commonsissa
**Bryssel-efekti** (eng. *Brussels effect*) tarkoittaa ilmiötä, jossa Euroopan unionin sisämarkkinoilleen laatima sääntely omaksutaan myös muualla maailmassa. Käsitteen keksi vuonna 2012 Columbian yliopiston professori Anu Bradford, joka on käsitellyt ilmiötä etenkin teoksessaan *The Brussels Effect: How the European Union Rules the World* (2020).

Bradfordin mukaan Bryssel-efekti toteutuu kansainvälisten suuryritysten kautta. Koska EU:n sisämarkkinat ovat suuri markkina-alue, kansainvälisesti toimivat yritykset hyväksyvät EU:n asettamat säännöt tehdäkseen kauppaa Euroopassa. Nämä yritykset ryhtyvät noudattamaan EU-sääntelyä myös muualla maailmassa, sillä samojen sääntöjen noudattaminen on yksinkertaisinta ja edullisinta, ja lobbaamaan samanlaisten sääntöjen omaksumista myös muualla, jotta ne eivät joudu kansallisia yrityksiä huonompaan kilpailulliseen asemaan. Bradfordin mukaan EU:n kansainvälinen vallankäyttö on pääasiassa juuri tällaista Bryssel-efektin kautta ilmenevää sääntelyvaltaa.

Bryssel-efekti on vaikuttanut esimerkiksi kilpailusäännöissä, digitaalisessa taloudessa, kuluttajansuojassa ja ympäristölainsäädännössä. Malliesimerkkinä Bryssel-efektistä on pidetty EU:n yleistä tietosuoja-asetusta. EU on tavoitellut Bryssel-efektiä myös tekoälyasetuksella.

Bryssel-efektillä on kuitenkin myös rajansa. Jollain sääntelyn aloilla voimakeskus on muualla kuin Euroopassa, kuten finanssialan kohdalla Yhdysvalloissa, ja EU:n sisämarkkinoiden suhteellisen koon pieneminen voi heikentää Bryssel-efektiä. Myös EU:n sisämarkkinoiden toimintaa vaarantavat rajoitukset ja lobbaus ovat uhkia Bryssel-efektille. Bryssel-efekti ei myöskään toimi tehokkaana geopolitiikan välineenä esimerkiksi suurvaltapolitiikkaan vaikuttamisessa.

Samanlaisia käsitteitä
----------------------

Bryssel-efekti perustuu David Vogelin 1990-luvulla esittämään Kalifornia-efektiin, joka viittaa Kalifornian osavaltiossa laadittujen tiukempien ympäristöstandardien omaksumiseen myös muualla Yhdysvalloissa.

Lähteet
-------

1. 1 2  Hallamaa, Teemu: Analyysi: EU yrittää tekoälyasetuksella toisintaa Bryssel-efektiä, mutta muu maailma ei välttämättä seuraa nyt perässä *Yle Uutiset*.  14.6.2023. Viitattu 22.10.2023.
2. 1 2 3 4 5  Mäkinen, Juha: Professori Anu Bradford: EU hallitsee maailmaa *Ulkopolitiikka*.  3.12.2020. Viitattu 22.10.2023.
3. 1 2 3 4 5  Niemi, Tuure-Eerik: ​​EU on koko maailman Kalifornia, ja Brysselin säännöt ohjaavat maailmaa – mutta onko sillä väliä kriisien ja katastrofien maailmassa? *The Ulkopolitist*.  8.10.2021. Viitattu 22.10.2023.

Kirjallisuutta
--------------

* Bradford, Anu: *The Brussels Effect: How the European Union Rules the World*. Oxford University Press, 2020.
**Dhammachakra Pravartan Din** (marathiksi धम्मचक्र प्रवर्तन दिन), eli *dharmapyörän hyväksymisen päivä*, on Intiassa vietettävä buddhalainen juhlapäivä, jolloin muistetaan B. R. Ambedkarin kääntymistä buddhalaisuuteen ja navayana-suuntauksen perustamista. Sitä vietetään vuosittain 14. lokakuuta.

Perinteisesti Dhammachakra Pravatan Diniä on vietetty Nagpurissa, jossa Ambedkar kääntyi. Kaupunkiin saapuu jopa miljoonia buddhalaista, mutta juhlaa voidaan viettää myös paikallisesti. Navayana-buddhalaisten lisäksi paikalla on myös muiden buddhalaisuuden suuntauksien edustajia: esimerkiksi vuonna 2019 juhlallisuuksiin osallistui munkkeja Thaimaasta ja Myanmarista.

Vuonna 2020 juhla järjestettiin paljon pienemmässä mittakaavassa kuin aikaisemmin johtuen koronapandemiasta. Päivän seremoniat lähetettiin suorana netin kautta.

Lähteet
-------

1. 1 2  About Dhamma Chakra Pravartan Day 2020 and Its History *YGhar*.  12.6.2020. Viitattu 17.2.2021. (englanniksi)[vanhentunut linkki]
2. 1 2  Pandemic effect, Dhammachakra Pravartan Din will be a low key affair this year *The Live Nagpur*.  14.10.2020. Viitattu 17.2.2021. (englanniksi)
3. ↑  दीक्षाभूमीवर पार पडला 63 व्या धम्मचक्र प्रवर्तन दिनाचा मुख्य सोहळा *ABP Marathi*.  9.10.2019. Viitattu 17.2.2021.
**Nelsa Guambe** (s. 1987, Chicuque, Inhambane, Mosambik) on mosambikilainen poikkitaiteellinen taiteilija. Guambe asuu ja työskentelee Maputossa, Mosambikissa. Guambe on taidemaalari ja valokuvaaja sekä huonekalu- ja muotisuunnittelija.

Guambe on tunnettu erityisesti maalaustaiteestaan. Taiteessaan hän kuvaa nyky-Afrikkaa sekä nyky-Mosambikia ja sen urbaania elämää. Lisäksi hän omistaa ja työskentelee Piratas do Pau -yrityksessä, joka valmistaa ja myy käsintehtyjä, usein kierrätysmateriaaleista valmistettuja tuotteita, erityisesti huonekaluja. 

Guambella on ollut lukuisia yksityisnäyttelyitä Mosambikissa, mukaan lukien näyttelyt Núcleo de Artessa ja Mosambikin valokuvausyhdistyksessä. Lisäksi hän on ollut mukana lukuisissa yhteisnäyttelyissä esimerkiksi Núcleo de Artessa, mosambikilais-saksalaisessa kulttuuri-instituutissa, ranskalais-mosambikilaisessa kulttuurikeskuksessa. Hänen töitään on ollut esillä myös hänen perustamassaan ja omistamassaan DEAL -nimisessä luovassa tilassa. 

Ulkomailla Guamben töitä on ollut nähtävillä esimerkiksi yhteisnäyttelyssä Kapkaupungissa, Etelä-Afrikassa. Osana maailmaa kiertänyttä Pure Gold: upcycled/upgraded -yhteisnäyttelyä hänen töitään oli esillä muun muassa Hanoissa, Yangonissa, Lontoossa, Bangkokissa ja Hampurissa .

Taiteilijana Guambe on itseoppinut.  Guambe on valmistunut eteläafrikkalaisesta UNISAn yliopistosta opiskeltuaan hallintotiedettä ja kehitysmaatutkimusta. Aiemmin Guambe on työskennellyt kehityssektorilla ilmastonmuutokseen sopeutumisen ja luonnonkatastrofiriskien hallinnan parissa. 

Guambella on kaksoissisko, Nelly Guambe, joka on myös taiteilija. Yhdessä hänen kanssaan Nelsa Guambe pyörittää Mima-te -nimistä vaatebrändiä, joka yhdistää designin ja vintagevaatteet muokaten käytettyjä vaatteita myytäväksi.

Lähteet
-------

1. 1 2  Nelsa Guambe *Art And About Africa*.  Arkistoitu 8.12.2022. Viitattu 24.4.2021. (englanniksi)
2. ↑  Nelsa Guambe *Nando's*.  9.10.2019. Viitattu 24.4.2021. (englanniksi)
3. 1 2 3 4  MULHER WOMAN *PURE GOLD*. Viitattu 24.4.2021. (englanniksi)
4. 1 2 3  Nelsa Guambe *EMERGING PAINTING INVITATIONAL*. Viitattu 24.4.2021. (englanniksi)
5. ↑  Moz editor: Art exhibition by Nelsa Guambe *Mozambique*. Viitattu 24.4.2021. (englanniksi)
6. 1 2 3  mozambique: Nelly and Nelsa Guambe open 'Ndruye ni Ndruye' in Maputo @ BCI gallery *Mozambique*. Viitattu 24.4.2021. (englanniksi)
7. ↑  Mozambican Artist Nelsa Guambe Merging Art and Sustainable Design *atelier 55 - The Curator of Contemporary African Design*.  15.9.2017. Viitattu 24.4.2021. (englanniksi)
8. ↑  MsK NY: Unique dresses with a story: Mima-te *African Prints in Fashion*.  10.2.2014. Viitattu 24.4.2021. (englanniksi)
Riitta Lehtimäki Maalla-lehden kolumnikuvassa Kiljuskärjen huvilalla.
**Riitta Lehtimäki** (s. 1958) on suomalainen toimittaja ja tietokirjailija. Hän työskentelee vapaana toimittajana työosuuskunta Mediakunnassa. Aiemmin hän on työskennellyt opintosihteerinä Helsingin Seudun Journalistit ry:ssä. Toimittajana hän on työskennellyt Kotiliedessä ja Annassa, toimituspäällikkönä Avussa ja päätoimittajana Vivassa. Vuodesta 2005 ilmestynyt aikakauslehti Maalla on Riitta Lehtimäen oma lehti-idea. Hän kirjoittaa nykyään Maalla-lehden kolumneja, joissa hän pakinoi vanhojen talojen aiheuttamista iloista ja suruista niitä intohimoisesti rakastavien ihmisten elämässä. 

Lehtimäki on kirjoittanut Suomen Pankin johtokunnan jäsenen Sinikka Salon elämäkerran *Tahdon tähden* (2004, Otava) yhdessä Salon kanssa. Lehtimäki kirjoitti ja toimitti Naistoimittajat ry Kvinnliga Journalister ry:n 60-vuotishistoriikin *Nainen mediassa* (2006, Edita).

Riitta Lehtimäki valmistui filosofian maisteriksi Tampereen yliopistosta 1990. Hän on opiskellut myös lukuvuoden 1977-1978 pohjoismaisessa kansanopistossa Biskops Arnössä, josta lähtien hän on ollut kiinnostunut pohjoismaisista yhteiskunnista, niiden kielestä ja kulttuurista.

Et-lehdessä ollut Alzheimerin tautia käsittelevä juttu *Petter on hoitanut muistisairasta vaimoaan 20 vuotta: "Eeva ei ole puhunut kymmeneen vuoteen"*  oli ehdolla 2020 Edit aikakauslehtikilpailussa kolmen parhaan feature-jutun kategoriassa. Kunnioittavasti köyhyydestä – juttupalkinnon hän sai 2016 Kotiliedessä ilmestyneestä jutusta "Vähällä rahalla" yhdessä toimittaja, kirjailija **Pauliina Suden** kanssa.

Teokset
-------

* *Tahdon tähden Sinikka Salon elämäkerta yhdessä Sinikka Salon kanssa, Otava 2004. ISBN 951119657X*
* *Nainen mediassa Naistoimittajat ry. 60 vuotta, Edita 2006.* ISBN 951-37-4855-3

Lähteet
-------

* Työosuuskunta Mediakunta
* Helsingin Seudun Journalistit ry
* Naistoimittajat ry Kvinnliga Journalister rf
* Alhaiset palkkiot saavat osan freetoimittajista vaihtamaan alaa (Arkistoitu – Internet Archive) Journalisti 17.10.2019
* Viva vaihtaa päätoimittajaa Kauppalehti 26.10.2010
* 

### Viitteet

1. ↑  Riitta Lehtimäki *Mediakunta*. Viitattu 19.9.2023.
2. ↑  Jaana Virtanen: Riitta Lehtimäki HSJ:n opintosihteeriksi *Helsingin Seudun Journalistit*.  22.11.2018. Viitattu 19.9.2023.
3. ↑  SOSTE - Suomen sosiaali ja terveys ry - Kunnioittavasti köyhyydestä -tunnustukset on jaettu. *www.facebook.com*. Viitattu 19.9.2023.


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)

 |

 |
**August Reinhold Eskelin** (15. kesäkuuta 1851 Postlar, Kerava – 17. helmikuuta 1927 Ylitalo, Tuusula) oli suomalainen maanomistaja, tilallinen ja kievarin pitäjä. Eskelin oli Postlarin viljelijä vuosina 1869–1917, jonka jälkeen hän toimi Tuusulassa tunnetun Ylitalon tilan ja kestikievarin omistajana ja pitäjänä.

Elämäkerta
----------

August Reinhold Eskelin syntyi 15. kesäkuuta 1851 Tuusulassa. Eskelin toimi Postlarin kruunutilan vuokraviljelijänä yli 40 vuotta, jonka jälkeen hän osti vaimolleen Henrika Eskelinille ja pojilleen Olof ja Eskil Eskelinille Tuusulasta Ylitalon tilan. Talolle kuului kievarivelvollisuus ja sen myötä myös hollikyyditykset, joita Eskelinin suku hoiti aina vuoteen 1955 asti, jolloin säädettiin asetus kievarien lopettamisesta.

August Eskelinin jälkeen Ylitalon tilaa pitivät hänen poikansa, jotka suomensivat nimensä muotoon Otto ja Esko Eho.

August Eskelin oli myös perustamassa Keravan vapaapalokuntaa, sekä puhelinlaitosta. Eskelin oli myös aktiivinen kunnallispolitiikassa. Vapaapalokunnassa Eskelin oli mukana yli 30 vuotta. Eskelin on haudattu sukuhautaan Tuusulaan Paijalan hautausmaalle. Hauta on yksi Paijalan hautausmaan merkittävistä hautamuistomerkeistä

Eskelin kuoli sydänkohtaukseen kotonaan Ylitalossa Tuusulassa vuonna 1927, 75-vuoden ikäisenä.

Lähteet
-------

1. ↑  SSHY: Tuusula syntyneet 1849-1885 *sukuhistoria.fi*.  [vanhentunut linkki]
2. ↑  SSHY: Tuusula kuolleet 1920-1941 *sukuhistoria.fi*.  [vanhentunut linkki]
3. 1 2 3  Virtuaali-Tuusula *virtuaalituusula.fi*. Viitattu 18.6.2021.
4. ↑  30.5.1929 Keski-Uusimaa no 58, s. 1 *digi.kansalliskirjasto.fi*. Viitattu 18.6.2021.
5. ↑  Virtuaali-Tuusula *virtuaalituusula.fi*. Viitattu 18.6.2021.
6. ↑  22.2.1927 Nyland no 22, s. 3 *digi.kansalliskirjasto.fi*. Viitattu 18.6.2021.
**Babel** on Karin Mäkirannan ja Mikko Pykärin popyhtye.

Pykäri ja Mäkiranta löysivät toisensa Pykärin vuoden 2019 *O* -sooloalbumilla. *"Haaveilevan Karinan ja Pykärin yhteistyö on luontevaa, suorastaan järkiliitto"*, Helsingin Sanomat kirjoitti Pykärin ja Mäkirannan yhteiskappaleista *O* -albumilla.

Regina- ja Shine 2009 -yhtyeistä tuttu helsinkiläinen Pykäri on ollut 2000- luvun ensikymmenellä Suomen kansainvälisesti maineikkaimpia popmusiikin visionäärejä ja tuottajia. Pykärin albumit ovat keränneet kiitosta esimerkiksi Pitchfork-sivustolla.

Berliinissä asuvan Mäkirannan indieyhtye Karina oli ehdolla Pohjoismaiden vuoden parhaan albumin palkinnon (Nordic Music Prize) saajaksi debyytillään, jota Helsingin Sanomat luonnehti viiden tähden arviossaan yhdeksi hienoimmista suomalaisista esikoisalbumeista vuosikausiin.

Babel julkaisi debyytti-EP:n *Forever* indie levy-yhtiö PME Recordsin kautta 5.6.2020. Forever EP:n musiikkia kuullaan suomalaisessa elokuvassa Eden.

Diskografia
-----------

### Studioalbumit

* *Yoga Horror* (2022)
* *Marriage* (2023)

#### EP:t

* *Forever* (2020)
* *Honeyspell* (2021)
* *Mirrors* (2023)

Aiheesta muualla
----------------

* Babel yhtyeen Facebook -sivut
* Babel yhtyeen Instagram -sivut
* Babel yhtyeen Spotify
* PME Records

Lähdeluettelo
-------------

1. ↑  Levyarvostelut | Kymmenen vuotta sitten Justin Vernon oli mökkihöperö, nyt hän ajaa Teslaa ja luotsaa Bon Iver -kollektiivia, joka tekee viiden tähden musiikkia *Helsingin Sanomat*.  20.8.2019. Viitattu 18.9.2020.
2. ↑  Regina: Soita Mulle *Pitchfork*. Viitattu 18.9.2020. (englanniksi)
3. ↑  Jori Hulkkonen and Karina nominated for Hyundai Nordic Music Prize 2019 *Music Finland*. Viitattu 18.9.2020. (englanniksi)
4. ↑  Levyarvostelu | Nynnycharmin voitto! Karinan ensialbumi on hienoimpia kotimaisia esikoisia vuosikausiin – albumille viisi tähteä Ilkka Mattilalta *Helsingin Sanomat*.  6.3.2018. Viitattu 18.9.2020.
**Juho Fredrik Talassaari** oli suomalainen kanttori ja urkuri. Hänet tunnetaan Nummen seurakunnan pitkäaikaisena kanttoriurkurina. 

Talassaari syntyi Tampereella 19. maaliskuuta 1871 ja hänen vanhempansa olivat Kustaa Fredrik Teckemander, sekä Maria Kristiina Teckemander. Vuonna 1906 sukunimi Teckemander suomennettiin muotoon Talassaari. Talassaari meni naimisiin kansakoulunopettaja Iida Amanda Kilttin kanssa ja pari sai seitsemän lasta.

Vuonna 1903 Talassaari perheineen muutti Nummelle, Uudellemaalle, jonne Talassaari oli valittu kanttoriurkurin virkaan. Virassa Talassaari oli kuolemaansa asti, yhteensä 52-vuotta. Juho Fredrik Talassaari kuoli 8. huhtikuuta 1955 Nummella.

Lähteet
-------

1. ↑  Tampereen tuomiokirkkoseurakunta - syntyneet, 1865-1874 *sukuhistoria.fi*.  [vanhentunut linkki]
2. ↑  Tampereen tuomiokirkkoseurakunta - rippikirja, 1867-1876 *sukuhistoria.fi*.  [vanhentunut linkki]
3. ↑  Lavia - muuttaneet, 1891-1905 *sukuhistoria.fi*.  [vanhentunut linkki]
4. ↑  *Nummen historia*. Nummen kunta.
*Tämä artikkeli käsittelee historiallista maakuntaa. Samannimisestä lentotukialuksesta on oma artikkelinsa.*
Béarnin sjoittuminen kartalle
Béarnin topografinen kartta
**Béarn** (oksitaani: Bearn tai Biarn; baski: Bearno tai Biarno; latina: Benearnia tai Bearnia) on yksi Ranskan historiallisista maakunnista, joka sijaitsee Pyreneiden vuoristossa ja vuoriston alaisella tasangolla Lounais-Ranskassa. Béarnin pääkaupungit olivat Beneharnum (vuoteen 841), Morlaàs (noin vuodesta 1100), Orthez (1200-luvun toiselta puoliskolta) ja sitten Pau (1400-luvun puolivälistä alkaen).

Béarn rajoittuu lännessä Baskimaan Souleen ja Ala-Navarran maakuntiin, pohjoisessa Gascogneen (Landes ja Armagnac), idässä Bigorreen ja etelässä Espanjaan (Aragonia).

Nykyään Béarnin alueen tukipilareita ovat öljyteollisuus, ilmailu- ja avaruusteollisuus (helikopterien turboakselimoottoreiden valmistajan Turbomecan myötä), matkailu ja maatalous.

Alexandre Dumasin *Kolme muskettisoturia* -romaanissa päähenkilö D'Artagnan tuli Béarnista (hän mainitsee osallistuneensa siellä isänsä hautajaisiin toisessa kirjassa, *Twenty Years After*). Se, että d'Artagnania kutsutaan Gasconiksi, ei ole yllättävää eikä väärin, koska Béarn on osa Gascognea.

Historia
--------

### Etymologia

Nimi Béarn tulee *Beneharnumista*, muinaisten venarnilaisten pääkaupungista, jonka viikingit tuhosivat vuonna 840. Moderni Lescuren kaupunki on rakennettu Beneharnumin paikalle.

### Esihistoriallinen aika

Maataloutta ja metallurgiaa harjoitettiin alueella ensimmäisen kerran noin 4000 vuotta sitten. Béarnista on löydetty monia dolmeneja, tumuluksia ja megaliittejä, joka viittaa siihen, että esi-isien palvonta oli tärkeää uskonnollista toimintaa neoliittisessa Béarnissa. Megaliittien rakentaminen Béarnissa jatkui pronssikaudelle asti.

Linnoitettuja kyliä rakennettiin myös neoliittiseen Béarniin ja näiden jäännöksiä on löydetty Assonin, Bougarberin ja Lacqin läheltä.

### Antiikin aika

Liguurit miehittivät Béarnin noin 3000 vuotta sitten. Vuoteen 500 eaa. mennessä iberit näyttävät korvanneen liguurit. Useiden Béarnin kaupunkien nimet päättyvät -*os*-päätteisiin (esim. Gelos, Urdos ja Arros) viitaten iberiseen alkuperään.

Alueesta tuli osa Rooman valtakuntaa ensimmäisellä vuosisadalla eaa. Diocletianus sisällytti Bearnin roomalaiseen Novempopulanian provinssiin. Rooman vaikutus alueella hiipui viidennellä vuosisadalla eaa. ja Béarn koki useita barbaarien hyökkäyksiä. Vandaalit, visigootit, merovingit ja lopulta Karolingit valloittivat Béarnin.

500-luvulla kristinusko saapui Béarniin. Béarnin maalaisluonteen vuoksi kristinuskon vakiintuminen kesti pidempään kuin muualla Ranskassa.

Lähteet
-------

1. ↑  Béarn (Traditional province, France) *www.fotw.info*. Viitattu 9.1.2022.
2. ↑  Beneharnum/Benearnum, Lescar – Digital Atlas of the Roman Empire *imperium.ahlfeldt.se*. Viitattu 10.1.2022.

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Béarn