recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Pyhän Johanneksen basilika** (*Pyhän Johannes Teologin basilika*, m.kreik. Ἅγιος Θεολόγος, *Hagios Theologos*) oli myöhäisantiikin aikainen basilikakirkko Efesoksen kaupungin lähellä Vähässä-Aasiassa, nykyisessä Selçukissa Turkissa. Se oli rakennettu apostoli Johanneksen perimätiedon mukaiselle hautapaikalle.

Nykyisin basilika on raunioina. Raunioita on kunnostettu, ja sen ympäristö muodostaa arkeologisen puiston.

Historia
--------

Basilikakirkko rakennettiin myöhäisantiikin aikana 400-luvulla. Sen paikalla oli vanhastaan ollut hauta, jota perinteessä pidetään Efesoksessa toimineen Johannes Teologin hautana. Tämä taas yhdistettiin evankelista ja apostoli Johannekseen viimeistään 100-luvulla. Basilika uusittiin 500-luvun puolessa välissä keisari Justinianuksen rahoituksella. Kun asutus siirtyi bysanttilaisella keskiajalla antiikin Efesoksen paikalta idemmäksi nykyisen Selçukin paikalle, kirkosta tuli kaupungin katedraali eli piispanistuin.

Rakennus
--------

Kirkko sijaitsi nykyisen Ayasolukin kukkulan eli Selçukin bysanttilais-osmaniaikaisen linnavuoren etelärinteessä. Lähellä sijaitsee linnoitusmuurin niin kutsuttu Vainojen portti. Sisäänkäynti kirkkoon oli länsipäästä nartheksin kautta. Länsipuolella nartheksin edessä oli myös kirkon atrium, jonka koko oli noin 34 × 37 metriä. Se mukaan lukien kirkon kokonaispituus oli noin 130 metriä. Kirkko oli pohjakaavaltaan ristinmuotoinen, ja sen katossa oli ristinmuodossa kuusi suurta kupolia. Niistä ristin keskellä, Johanneksen hautana pidetyn kohdan yläpuolella, ollut kupoli oli suurin ja korkein. Kirkon alla olleesta kryptasta on löydetty kolme hautaa, joista yhtä sanotaan apostolin haudaksi.

* Pienoismalli kirkosta 500-luvulla.Pienoismalli kirkosta 500-luvulla.
* Kirkon pohjapiirros.Kirkon pohjapiirros.
* Kirkon entistettyjä raunioita.Kirkon entistettyjä raunioita.
* Kirkon entistettyjä raunioita.Kirkon entistettyjä raunioita.
* Nk. apostoli Johanneksen hauta.Nk. apostoli Johanneksen hauta.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Scherrer, Peter (toim.): *Ephesus. New Guide*, s. 190–194. Authorised by Österreiches Archäologisches Institut and Efes Müzesi Selçuk. Graphis Ltd, 2000. ISBN 975-807-036-3.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Pyhän Johanneksen basilika** Wikimedia Commonsissa
**Podosinovets** (ven. Подоси́новец) on kaupunkimainen taajama, kaupunkikunta ja Podosinovetsin piirin hallinnollinen keskus Kirovin alueella Venäjällä. Se sijaitsee Jugiin laskevan Pušmajoen suussa 454 kilometriä Kirovista luoteeseen. Kirovin ja Kotlasin väliseltä rautatieltä haarautuvan sivuradan pääteasema Podosinovets sijaitsee 12 kilometrin päässä Demjanovon taajamassa. Asukkaita on 4 100 henkeä (vuonna 2010).

Paikkakunta on saanut nimensä lähistöllä sijainneesta Osinovetsin linnoituksesta, joka mainitaan historiallisissa lähteissä ensimmäisen kerran vuonna 1486. Podosinovetsin pogosta mainitaan vuonna 1626. 1800-luvulle saakka seudulla oli tärkeä laivalaituri, jonka kautta vietiin maataloustuotteita Arkangeliin. Vuonna 1924 Podosinovetsin kylästä tuli piirikeskus ja vuonna 1965 se sai kaupunkimaisen taajaman statuksen.

Podosinovetsissa toimii metsätila, meijeri ja leipätehdas. Palveluihin kuuluvat lastentarha, keskikoulu, piirin keskuskirjasto, kulttuuritalo ja sairaala. Taajamassa on kotiseutumuseo, käsityötaiteen keskus ja toimiva Jumalansynnyttäjän kirkko.

Lähteet
-------

1. ↑  *Bolšaja Sovetskaja Entsiklopedija, tom 20*, s. 128. Moskva: Sovetskaja Entsiklopedija, 1975.
2. ↑  Federalnaja služba gosudarstvennoi statistiki: Tšislennost naselenija Rossijskoi Federatsii po gorodam, posjolkam gorodskogo tipa i raionam na 1 janvarja 2010 g.  2010. Moskva:  Federalnaja služba gosudarstvennoi statistiki (Rosstat).  Arkistoitu 28.8.2009. Viitattu 23.10.2010. (venäjäksi)
3. 1 2  Podosinovski raion: Portret raiona: Istoritšeskaja spravka *municipal.ako.kirov.ru*.  Arkistoitu 5.3.2016. Viitattu 23.10.2010. (venäjäksi)
4. ↑  *Entsiklopeditšeski slovar Brokgauza i Jefrona (CD-rom)*. Moskva: Adept, 2002 (alkuperäisjulkaisu 1890–1907).

Aiheesta muualla
----------------

* Podosinovetsin piirin sivusto (Arkistoitu – Internet Archive) (venäjäksi)
* Podosinovetsin piirille omistettu sivusto (venäjäksi)
**Robert Paul "Robbie" Gould III** (s. 6. joulukuuta 1982) on yhdysvaltalainen amerikkalaisen jalkapallon pelaaja, pelipaikaltaan potkaisija. Hän edustaa NFL-liigassa pelaavaa San Francisco 49ersia. Gould on valittu NFL:n tähdistöotteluun Pro Bowliin kerran.

Pelaajaura
----------

Ennen ammattilaisuraansa Gould pelasi Pennsylvanian osavaltionyliopiston joukkueessa. Lokakuussa 2005 hän teki varaamattomana pelaajana ammattilaissopimuksen Chicago Bearsin kanssa ja korvasi joukkueen potkaisijana Doug Brienin. Aiemmin vuonna 2005 Gouldilla oli ollut sopimukset New England Patriotsin ja Baltimore Ravensin kanssa, mutta hän ei saanut pelipaikkaa kummastakaan joukkueesta.

Gould on ollut Chicago Bearsin paras pisteidentekijä jokaisella kaudella tulokaskaudestaan 2005 alkaen. Kaudella 2005 hän teki pisteitä 82, 2006 kaudella 143,2007 kaudella 126 ja 2008 kaudella 119. Kaudella 2006 hän teki toiseksi eniten pisteitä kaikista NFL-pelaajista San Diego Chargersin keskushyökkääjän LaDainian Tomlinsonin (186 pistettä) jälkeen. Gould teki runkosarjakaudella 2006 32 kolmen pisteen potkumaalia (jakoi NFL-tilaston kärkisijan St. Louis Ramsin Jeff Wilkinsin kanssa) ja 47 touchdownin jälkeistä lisäpistettä. Kaudella 2007 hän teki 31 kolmen pisteen potkumaalia (jakoi NFL-tilaston toisen sijan kahden muun pelaajan kanssa) ja 33 lisäpistettä.

Helmikuussa 2007 Gould pelasi Super Bowlissa, jossa Chicago Bears kohtasi Indianapolis Coltsin. Bears hävisi ottelun 17–29. Gould teki Bearsin pisteistä viisi, kun hän teki yhden kolmen pisteen potkumaalin ja kaksi touchdownin jälkeistä lisäpistettä. 

Vuonna 2008 Gould teki Bearsin kanssa jatkosopimuksen, joka on voimassa kauteen 2013. Jatkosopimuksen teon jälkeen hänestä tuli NFL:n parhaiten palkattu potkaisija. Kauden 2015 jälkeen Connor Barth syrjäytti Gouldin potkaisijan paikalta. Gould siirtyi vuoden sopimuksella New York Giantsiin. Maaliskuussa 2017 Gould teki kaksivuotisen sopimuksen San Francisco 49ersin kanssa.

Lähteet
-------

* Robbie Gould Chicago Bearsin verkkosivuilla (Arkistoitu – Internet Archive)
* Gould sivustolla NFL.com

### Viitteet

1. ↑  Robbie Gould Stats *pro-football-reference.com*. Viitattu 18.2.2019. (englanniksi)
2. ↑  Associated Press: Bears sign kicker Gould to extension through 2013 *NFL.com*.
3. ↑  Reports: Former Bears kicker Robbie Gould to sign with Giants NBC Sports. Viitattu 18.2.2019. (englanniksi)
4. ↑  San Francisco 49ers, Robbie Gould Reportedly Agree to Contract Bleacher Report. Viitattu 18.2.2019. (englanniksi)
**Robert Norman "Rob" Waddell** (s. 7. tammikuuta 1975 Te Kuiti, Uusi-Seelanti) on uusiseelantilainen soudun olympiavoittaja,, joka on kilpaillut myös purjehduksessa.

Waddell sijoittui soudun maailmanmestaruuskilpailuissa perämiehellisessä kaksikossa viidenneksi Indianapolisissa 1994 ja perämiehettömässä nelosessa kymmenenneksi Tampereella 1995. Atlantan olympialaisissa 1996 hän voitti yksiköissä B-finaalin eli sijoittui kokonaistuloksissa seitsemänneksi.

MM-kilpailuissa 1997 Waddell sijoittui yksiköissä kahdeksanneksi. Vuosina 1998 ja 1999 hän voitti yksiköissä maailmanmestaruuden. Sydneyn olympialaisissa 2000 hän voitti kultaa 1,65 sekunnin erolla olympiavoittoa puolustaneeseen Sveitsin Xeno Mülleriin. Se oli Uuden-Seelannin ainoa kultamitali Sydneyn kisoissa.

Olympiavoittonsa jälkeen Waddell keskittyi purjehdukseen ja osallistui vuoden 2003 America’s Cupiin Team New Zealandin venekunnassa, joka hävisi kilpailun sveitsiläishaastaja Alinghille. Waddell oli mukana myös vuoden 2007 America's Cupissa, jossa Team New Zealand hävisi haastajana jälleen Alinghille.

Waddell palasi soutuun ja pyrki vuonna 2008 Uuden-Seelannin olympiaedustajaksi yksikköön mutta hävisi karsinnoissa maailmanmestari Mahé Drysdalelle. Waddell pääsi Pekingin olympialaisiin kaksikossa, jossa hän souti Nathan Cohenin parina. He sijoittuivat neljänneksi.

Waddell osallistui kolmannen kerran purjehduksen America's Cupiin vuonna 2013, jolloin Uuden-Seelannin joukkue hävisi yhdysvaltalaiselle Oracle Team USA:lle.

Rob Waddell avioitui vuonna 1998 myös soutajana olympialaisissa kilpailleen Sonia Waddellin (o.s. Scown) kanssa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Rob Waddell *World Rowing*. Viitattu 8.12.2018. (englanniksi)
2. 1 2 3 4 5 6 7  Rob Waddell *Sports Reference*.  Arkistoitu 30.8.2009. Viitattu 8.12.2018. (englanniksi)
3. 1 2 3  Rob Waddell - A Hero with a Giant Heart  6.6.2014. New Zealand Maritime Museum.  Arkistoitu 29.8.2018. Viitattu 8.12.2018. (englanniksi)
4. ↑  Siukonen, Markku: *Urheilun vuosikirja 22*, s. 83. Kustannus-Notariaatti Oy, 2001. ISBN 952-5106-14-4.

  

Miesten yksikkösoudun olympiavoittajat
1900: Hermann Barrelet | 1904: Frank Greer | 1906: Gaston Delaplane | 1908: Harry Blackstaffe | 1912: William Kinnear | 1920: John Kelly | 1924: Jack Beresford | 1928: Henry Pearce | 1932: Henry Pearce | 1936: Gustav Schäfer | 1948: Mervyn Wood | 1952: Juri Tjukalov | 1956: Vjatšeslav Ivanov | 1960: Vjatšeslav Ivanov | 1964: Vjatšeslav Ivanov | 1968: Henri Jan Wienese | 1972: Juri Malyšev | 1976: Pertti Karppinen | 1980: Pertti Karppinen | 1984: Pertti Karppinen | 1988: Thomas Lange | 1992: Thomas Lange | 1996: Xeno Müller | 2000: Rob Waddell | 2004: Olaf Tufte | 2008: Olaf Tufte | 2012: Mahé Drysdale | 2016: Mahé Drysdale | 2020: Stéfanos Ntoúskos
**Setšuanin hyvä ihminen** (saks. *Der gute Mensch von Sezuan*) on yksi saksalaisen näytelmäkirjailijan, runoilijan ja teatteriohjaajan Bertolt Brechtin tunnetuimmista näytelmistä.
Näytelmä on syntynyt Brechtin maanpakovuosina 1938–1940: näytelmän kirjoittaminen on aloitettu Tanskassa 1938 ja se valmistui Ruotsissa 1940. Brecht valmisteli näytelmää vielä Suomessa viettämänään talvena 1940–1941. Suhrkamp Verlag julkaisi näytelmän vuonna 1942. 

Brechtiläinen teatteri on tunnettu yhteiskunnallisesta kantaaottavuudestaan. Tämä ulottuvuus on myös keskeinen *Setšuanin hyvässä ihmisessä*. Näytelmä on allegorinen ja sijoittuu Kiinaan, Setšuanin puolittain eurooppalaistuneeseen pääkaupunkiin. Näytelmässä kuvataan, kuinka jumalat saapuvat maan päälle etsimään hyvää ihmistä. Ainoaksi hyväksi ihmiseksi heidän tiellään osoittautuu prostitoitu Sen Te, jonka hyvyys ei kuitenkaan ole riittävä voidakseen suojella itseään. Näytelmän keskeinen kysymys onkin, mikä on väärin maailmassa, jossa hyvä palkitaan pahalla, ja jossa pahuus on elämisen ja selviytymisen edellytys.

Näytelmän on julkaissut suomeksi Otava Elvi Sinervon suomentamana.

Henkilöt: 
Kolme Jumalaa,
Sen Te,
Sui Ta,
Jang Sun, Vedenkaupustelija Wang,
Parturi Su Fu,
Rouva Talonomistaja Mi Tzy,
Leskivaimo Sin,
Kahdeksanhenkinen perhe,
Puuseppä Lin To lapsineen,
Mattokauppias ja hänen vaimonsa,
Poliisi,
Työtön mies,
Tarjoilija,
Ohikulkijat esinäytöksessä

Lähteet
-------

* Brecht, B. 1955, *Der gute Mensch von Sezuan*. Suhrkamp Verlag. Suom. Elvi Sinervo, 1982, *Setšuanin hyvä ihminen*. Otava. Keuruu. 5. painos. s. 5–135. ISBN 951-1-02669-1
* Olli Mäkelä: Esittely: Bertolt Brecht Suomen Näytelmäkirjailijaliitto 2011.
**Seulasarja** on joukko tarkoin määriteltyjä seuloja, joita käytetään kiviaineksen raekoostumuksen määrityksessä. Tietoa maa-aineksen raekoostumuksesta tarvitaan erityisesti maalajien luokittelemisessa.

Seulat
------

Seulojen aukkojen muoto on neliö tai pyöreäaukkoisen seulan reikien koon tulee vastata neliömäistä nimelliskokoa. Seulan aukon mitta tarkoittaa neliönmuotoisen aukon sivun mittaa. Eri seulojen aukkojen nimelliskoot ovat standardin SFS-EN 933-2 mukaan seuraavat:

* 0,063 mm
* 0,125 mm
* 0,250 mm
* 0,500 mm
* 1 mm
* 2 mm
* 4 mm
* 8 mm
* 16 mm
* 31,5 mm
* 63 mm
* 125 mm

Seulat 0,063–2 mm ovat verkkoseuloja, joissa neliömäiset aukot muodostuvat ristikkäin kudottujen lankojen väleihin. Seulat 4–125 mm ovat reikäseuloja, joissa levyyn on tehty samankokoisia neliönmuotoisia aukkoja.

Seulonta
--------

Jotta seulontatulokset olisivat vertailukelpoisia on myös seulonnan suorittaminen tarkoin määritelty ja se soveltuu sekä luonnonkiviainekselle että keinokiviainekselle. Lämpökaapissa (110 ±5 °C) kuivattu kiviaines kaadetaan aukkokooltaan suurimman seulan päälle ja seulan koneellisen tai käsin suoritetun ravistelun jälkeen punnitaan seulan päälle jääneen aineksen massa. Seulan aukkojen läpi mennyt aines siirretään pienempiaukkoisen seulan päälle. Seulonnan jälkeen punnitaan taas seulalle jääneen aineksen massa ja näin jatketaan kaikkien eri kokoisten seulojen kanssa. Hienoaineksen eli fillerin rakeisuuden määrityksessä käytetään ilmasuihkuseulontaa.

Lähteet
-------

* Standardi SFS-EN 933-1. Kiviainesten geometristen ominaisuuksien testaus. Osa 1. Rakeisuuden määrittäminen. Seulontamenetelmä. Suomen standardisoimisliitto 1998, korjattu 2003.
* Standardi SFS-EN 933-2. Kiviainesten geometristen ominaisuuksien testaus. Osa 2. Rakeisuuden määrittäminen. Seulasarjat, aukkojen nimelliskoko. Suomen standardisoimisliitto 1996.
**Setä Boonmeen edelliset elämät** (thaiksi ลุงบุญมีระลึกชาติ, *Lung Buỵmī ralụk chāti*) on thaimaalaisen elokuvaohjaajan Apichatpong Weerasethakulin elokuva, jonka ensi-ilta oli 2010 Cannesin elokuvajuhlilla. Elokuva palkittiin Cannesin elokuvajuhlilla vuonna 2010 pääpalkinnolla Kultaisella palmulla.

Elokuvan lähtökohtana on erään munkin antama kirja. Munkki kertoi Weerasethakulille luostarissa asuvasta miehestä, joka sanoi muistavansa edellisen elämänsä tapahtumia ja eläneensä kaikkiaan 200 vuotta. Ohjaaja sovitti tarinan omiin muistoihinsa, sillä häntä kiinnostaa erityisesti muisti. Elokuvan alussa vesipuhveli on karannut. Munuaistautia sairastavan kuolemansairaan Boonmee-sedän ympärille kertyy ihmisiä jättämään hänelle hyvästejä. Elokuvan lopussa Boonmeen ja ohjaajan äänet yhdistyvät, ja ohjaaja kertoo unensa.

Elokuvan pääosaa näyttelee rakennustyöläinen Jenjiro Pongpas. Hän on amatöörinäyttelijä, joita Weerasethakul usein käyttää, koska haluaa tallentaa myös heidän elämäänsä.

Vuonna 2016 *Setä Boonmeen edelliset elämät* äänestettiin BBC:n kyselyssä alkaneen vuosisadan 40 parhaan elokuvan joukkoon. Vastaajina oli 177 elokuva-asiantuntijaa eri puolilta maailmaa.

Lähteet
-------

1. ↑  Cannesin Kultainen palmu thaielokuvalle Yle.fi
2. 1 2  Veli-Pekka Lehtonen, Haamut ovat ohjaajan työkalu, Helsingin Sanomat, 26.5.2010 s. C 1.
3. ↑  The 21st Century’s 100 Greatest Films, BBC Culture 24.8.2016.
**Pakistanin Muslimiliitto (Q)** eli PML-Q on pakistanilainen puolue. Q on lyhenne sanoista Quaid-e-Azam, Suuri johtaja, joilla viitataan Muhammad Ali Jinnahiin. Puolue syntyi erkaantumalla Pakistanin muslimiliitto N:sta, joka puolestaan oli eronnut Muslimiliitosta. Puolue perustettiin Pervez Musharrafin johdolla vuonna 2001, ja jo 2002 sillä oli tarpeeksi kannattajia, että se sai pääministerin paikan. Aatemailmaltaan puolue on keskustaoikeistolainen.

Puolueen alamäki alkoi huonosti menneistä vuoden 2008 parlamenttivaaleista. Sen jälkeen siitä on eronnut erilaisia ryhmittymiä, joista osa on solminut liittoja muiden puolueiden kanssa.

Vuoden 2018 parlamentin alahuoneen vaaleissa puolue sai yhden prosentin äänistä ja viisi paikkaa parlamentin alahuoneeseen. Puolueen puheenjohtaja on Chaudhry Shujaat Hussain

Lähteet
-------

1. ↑  Pakistan's political parties explained *CNN*.  2008. Viitattu 27.6.2019.
2. ↑  PML-Q: Musharraf’s brainchild fractured, failing *Pakistan Today*.  2011. Viitattu 27.6.2019.
3. ↑  
Pakistan *The World Factbook*. Washington, DC:  Central Intelligence Agency.  (englanniksi) Viitattu 26.6.2019
**Pakistanin laivasto** (urduksi ‏پاک بحریہ, Pak Bahr'ya‎) on Pakistanin asevoimien merellinen puolustushaara. Se vastaa 1 046 kilometriä pitkän Arabianmeren rantaviivan sekä tärkeimpien satamien suojaamisesta. Laivastoa tukee tehtävissään rannikkovartiosto, merijalkaväki sekä puolisotilaallinen turvallisuusosasto.

Laivastoa ollaan modernisoimassa ja laajentamassa osana terrorisminvastaista sotaa. Vuodesta 2001 alkaen laivaston aluskanta ja sen tehtävät ovat lisääntyneet. Se muun muassa liittyi Naton osastoon 150 (engl. *Combined Task Force 150, CTF-150*).

Historia
--------

Pakistanin kuninkaallinen laivasto perustettiin 15. elokuuta 1947 maan itsenäistyessä. Puolustusvoimien jakokomitea jakoi Intian kuninkaallisen laivaston kahtia; toinen osa jäi Intialle ja toinen siirrettiin Pakistanille. Laivasto sai täten kaksi sluuppia, kaksi fregattia, neljä miinanraivaajaa, kaksi laivaston troolaria, neljä satamavenettä sekä noin 358 henkeä, joista upseereita oli noin 180. Näiden lisäksi maa sai joukon satamien suojaksi soveltuvia moottoriveneitä.

Laivasto ei osallistunut maasotana käytyyn Intian ja Pakistanin väliseen sotaan 1947. Vuoden 1956 perustuslaki muutti Pakistanin islamilaiseksi tasavallaksi, jolloin laivaston nimestä poistettiin termi kuninkaallinen ja sen lippu ja tunnus muutettiin nykyisiksi.

Britannian hallitus ilmoitti helmikuussa 1956 toimittavansa Pakistanille risteilijän ja neljä hävittäjää Yhdysvaltain hallituksen rahoitettua alusten siirron. Kalustoa täydennettiin vielä 1956-1963 toimittamalla kaksi hävittäjää, kahdeksan rannikkomiinanraivaajaa ja tankkeri.

Intian–Pakistanin sota 1965 oli ensimmäinen laivaston käymä sota. Sodan aikana laivasto tulitti Dwarkan rannikkokaupunkia. Maiden seuraava sota syttyi 4. joulukuuta 1971 Intian laivaston iskiessä Pakistanin laivaston tärkeimpään tukikohtaan Karachiin, jolloin kolme sen aluksista tuhoutui. Pakistanin laivaston sukellusvene upotti 8. joulukuuta Intian laivaston fregatin, mikä oli ensimmäinen sukellusveneen tekemä sotalaivan upotus taistelussa sitten toisen maailmansodan.

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Pakistan Navy

Lähteet
-------

* Gardiner, Robert (ed.): *Conway's All the World's Fighting Ships 1947–1995*. Lontoo, Englanti: Conway Maritime Press, 1995. ISBN 0-85177-605-1. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Mazumdar, Mrityunjoy: Fleet Review - Pakistan: Multiplying Limited Resources.  *Seaforth World Naval Review 2012*, 2011, III. vsk, s. 68-77. Barnsley:  Seaforth Publishing. ISBN 978-1-84832-120-5.   (englanniksi)
Nukleosomin kokoaminen osista. H4 on vain yksi nukleosomin osaproteiini.
**Histoni H4** on tumallisten solujen DNA:ta järjestävä proteiini, histoni, jota koodava geeni on **HIST4H4**. 

Yhdessä histoni H3:n kanssa H4 muodostaa tetrameerin, joka yhdessä histoneista H2A ja H2B muodostuneen dimeerin kanssa synnyttää kahdeksanmolekyylisen pallon. Tämän kompleksin ympärille kiertyy noin 146 emäsparia DNA:ta. Lisäksi H3-H4-kompleksiin liittyy liitinhistoni H1.

Histoni H4:n koko on noin 9 950 daltonia. Siinä on runsaasti alfakierrettä. Ihmisen H4:ssä on ainakin 102 aminohappoa. Hiivan histonin H4-proteiinia koodaa 104 aminohappoa

Lähteet
-------

1. ↑
2. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive)
3. ↑
4. ↑  Analyzing Nucleosome Repositioning and Positioning on the PH05 promoter photochemically[vanhentunut linkki]: Nadeera Dawlagala Smith College Advisor: Rebecca Hart and Paul J. Laybourn, Ph.D. Colorado State University

Aiheesta muualla
----------------

* Entrez Gene: HIST4H4 histone cluster 4, H4
Esimerkki histogrammista: 100 havainnon satunnaisotos normaalijakaumasta. X-akselilla havaintojen arvo ja Y-akselilla havaintojen lukumäärä.Histogrammissa voi olla erilevyiset pylväät, jolloin niiden osuus on verrannollinen pylvään pinta-alaan.
**Histogrammi** on tilastotieteessä yleisesti käytetty graafinen esitys eli diagrammi tilastollisesta luokitellusta aineistossa. Se on pylväskaavio, joka koostuu suorakulmion muotoisista pinnoista eli pylväistä. Histogrammissa pylvään pinta-ala on verrannollinen luokan prosentuaaliseen osuuteen.

Kuvaajan piirtäminen
--------------------

Pylväät piirretään vaaka-akselille, jonka asteikko seuraa aineiston lukuarvoja. Kunkin pylvään vasen ja oikea reuna piirretään asteikolle luokan alku- ja loppuarvojen kohdalle. Pylvään leveys kuvaa siten luokkaväliä. Pylvään korkeus määräytyy luokan sisältämien arvojen lukumäärän eli frekvenssin mukaan, kun luokitus on tasavälinen. Pylvään pinta-ala on aina verrannollinen frekvenssin suuruuteen. Kun luokitus on muu kuin tasavälinen, pylvään korkeus kuvaa luokan suhteellista frekvenssiä suhteutettuna luokkavälin pituuteen. Tällöin pystyakselilla on luokkien frekvenssitiheydet.

Histogrammi piirretään käsin laskemalla ensin kunkin luokan prosentuaalinen osuus. Sitten piirretään vaaka-akseli niin, että aineiston pienin ja suurin luokkaraja mahtuu vaaka-akselille. Pystyakselin korkeus piirretään halutun korkuiseksi niin, että syntyy tavoiteltu graafinen vaikutelma. Pystyakselin prosentuaalinen asteikko valitaan sellaiseksi, että korkein pylväs ulottuu diagrammin yläreunaan. Pylväiden korkeudet ovat prosenttuaalisen osuuden korkuisia. Pystyasteikoksi voidaan valita myös frekvenssit.

Joskus pylväiden leveys asetetaan yhtä suureksi, jolloin suorakaiteen korkeus on suoraan verrannollinen luokan frekvensseihin.

Värihistogrammi
---------------

Histogrammi voidaan luoda digitaalisesta kuvasta. Digitaalikameroissa ja kuvankäsittelyohjelmissa histogrammi muodostetaan kuvan pikseleistä, ja sen avulla voidaan säätää valotusta. Kuvan histogrammi muodostetaan pikseleiden kirkkausarvojen jakautumasta tai väreistä (esimerkiksi RGB-malli) kanavakohtaisesti.

Yhteys todennäköisyyslaskentaan
-------------------------------

Histogrammin reunakäyrää kutsutaan tiheysfunktioksi.Kun aineisto kasvaa suureksi ja luokkavälejä pienennetään, piirtyy histogrammi loivapiirteisenä. Histogrammin reunaviivaa voidaan approksimoida sileällä käyrällä, joka aineiston kasvaessa ja luokkavälien pienentyessä lähestyy ideaalista tiheysfunktion käyrää. Tiheysfunktio kuvaa jatkuvan satunnaismuuttujan arvojen todennäköisyyden jakautumista vaaka-akselilla.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Alatupa, Sami et al.: *Pitkä Sigma 6*, s. 6−41. (lukion pitkän matematiikan oppikirja). Helsinki: Otava, 2010. ISBN 978-951-31-5343-4.
2. ↑  Alatupa, Sami et al.: *Pitkä Sigma 6*, s. 153−180. (lukion pitkän matematiikan oppikirja). Helsinki: Otava, 2010. ISBN 978-951-31-5343-4.
**Historia regum Britanniae** ("Britannian kuninkaiden historia") on Geoffrey Monmouthilaisen kirjoittama fiktiivinen Britannian historia. Teos on kirjoitettu vuosien 1135 ja 1139 välillä.

Historia regum Britanniae oli yksi keskiajan suosituimmista teoksista. Se alkaa kertomuksella Brutus Troijalaisen käynnistämästä Britannian asutuksesta. Brutus on tarinan mukaan Aeneasin pojanpojanpoika. Yhdessä toverinsa Corineuksen kanssa he hävittävät jättiläiset, jotka tuohon aikaan hallitsivat Britanniaa. Corineus on Cornwallin myyttinen perustaja, jonka mukaan koko alue on nimetty.

Tätä kertomusta seuraavat kuvaukset varhaisten kuninkaiden hallituskausista aina Rooman valloitukseen asti. Mukana ovat muun muassa kertomukset siitä, kuinka Bladud perusti Bathin ja Leir (Lear) Leicesterin. Sitten seuraa tarina saksien tunkeutumisesta Britanniaan pahan vallananastajan Vortigernin ollessa vallassa. Vortimer onnistuu kuitenkin vastustamaan sakseja ja palauttaa laillisen sukulinjan valtaan. Tätä seuraavat kertomukset Aurelius Ambrosiuksen ja hänen veljensä Uther Pendragonin loistavista valtakausista. Niitä seuraa lopulta kertomus Arthurin valloituksista, joka on koko kronikan huipentuma. Luvuissa 106–111 esitellään velho Merlin, joka lausuu hämärän ja ilmestyksenomaisen ennustuksen Britannian tulevasta poliittisesta historiasta. Alun perin nämä luvut julkaistiin erikseen, joskus ennen vuotta 1136. Niiden pohjalta kehittyi Merlinille omistettujen poliittisten ennustusten tyylilaji.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Britannica, The Editors of Encyclopaedia: Historia regum Britanniae *Encyclopedia Britannica*. Viitattu 4.5.2021. (englanniksi)
Husön kartano ja tallirakennuksia.
**Husön ratsastuskeskus** on ratsastustalli Itä-Helsingin Talosaaressa (ruots. *Husö*). Talosaari kuului siihen osaan Sipoota, joka liitettiin Helsinkiin vuoden 2009 alussa.

Tallilla on n. 60 opetushevosta ja -ponia, yksityisomistajien hevosia sekä muita kotieläimiä. Siellä on valaistut ulkokentät, maneesi lämpiöineen ja maastoja. Maastoratsastusradalla on kiinteitä maastoesteitä.

Husön ratsastuskeskus on SRL:n hyväksymä talli. Se valittiin myös vuoden 2001 ratsastuskouluksi.

HuRa (Husön Ratsastajat ry) järjestää säännöllisesti seurakilpailuja Husössä.

Historia
--------

### 1800-luku

1800-luvun alkuun Husö oli tavallinen joskin varakas verotila. Omistajat olivat saman suvun eri sukupolven edustajia. Carl Gustaf Falck myi tilan poliisimestari Johan Jacob Frosteriukselle vuonna 1827. Asessori Gustaf Wilhelm Sallingre omisti Husön vuosina 1842-1856. Hän rakennutti kartanoon yksikerroksisen päärakennuksen aikakaudelle tyypilliseen empiretyyliin. Kartanoon johtava tie on rakennettu vasta 1860-luvulla, siihen asti tapahtui mantereelle suuntautuva liikenne lautalla, jolla kuljettiin Kappelinsalmen yli Östersundomiin.

### 1900-luku

Päärakennusta laajennettiin vuonna 1911 toisella kerroksella arkkitehti Waldemar Aspelinin piirustusten mukaan.

Vuodesta 1917 kartanon omistivat Bertel Frithiof Huber ja hänen vaimonsa Dolores (o.s. Thornberg). Tilan kokonaispinta-ala oli tuolloin 400 ha, peltoa oli 65 ha. Tilalloli kahdeksan hevosta ja lehmää. Erikoisalana oli perunan ja heinän viljely. Aikaisemmin tilalla oli ollut tiilitehdas. Huberin perhe myi Husön kartanon Helsingin kaupungille vuonna 1962. Vasta 47 vuoden kuluttua kartano päätyi Helsingin omalle alueelle vuoden 2009 alueliitoksessa.

Kaupunki vuokrasi rakennukset ja osan pelloista Olssonin perheelle, ja tilasta tuli hevostila. Olssonit harjoittivat ravi- ja ratsuhevoskasvatusta ja vähitellen myös ratsastuskoulutoiminta sai alkunsa. 

1984 ratsastuskoulu siirtyi Airi Iso-Lotilalle, ja tallit täyttyivät opetushevosista. Kartanon maille rakennettiin maneesi vuonna 1989. Uusi talli valmistui 1994.

### 2000-luku

Iso-Lotlan tytär Ani Paananen ja tämän puoliso Ilpo Paananen jatkoivat ratsastuskeskuksen pitämistä kesäkuuhun 2009 asti, jonka jälkeen Husön Ratsastuskeskuksen osti heiltä Thermanin perhe. Lähinnä perheen äiti Leila Therman on mukana päivittäisessä työssä ratsastuskeskuksessa.

Aiheesta muualla
----------------

* Tallin kotisivut
* HuRa:n kotisivut (Arkistoitu – Internet Archive)
Machiko Kyō, Marlon Brando ja Glenn Ford elokuvan promootiokuvassa.
**Elokuun teehuone** (*The Teahouse of the August Moon*) on yhdysvaltalainen komediaelokuva vuodelta 1956. Sen on ohjannut Daniel Mann ja pääosia esittävät Glenn Ford, Machiko Kyō, Eddie Albert sekä Marlon Brando, jonka roolina on japanilainen tulkki Sakini.

Elokuva pohjautuu John Patrickin Pulitzer-palkittuun näytelmään *Elokuun teehuone* vuodelta 1953. Näytelmän Patrick puolestaan sovitti Vern Sneiderin romaanista *The Teahouse of the August Moon* (1950).

Juoni
-----

Satiirisessa draamakomediassa toisen maailmansodan voittaneet Yhdysvaltojen miehitysjoukot pyrkivät "amerikkalaistamaan" Okinawan saaren väestöä heikoin tuloksin. Uusin demokratiaopein valittu paikallishallinto rakennuttaakin koulun sijasta geishojen teehuoneen, ja länsimaista kapitalismia ryhdytään harjoittelemaan myymällä bataattiviinaa amerikkalaisjoukoille. Kun eversti tulee tarkastukselle ja huomaa tämän kaiken, hän määrää teehuoneen ja viinapannut tuhottaviksi. Samaan aikaan Washingtonissa kylän amerikkalaistamisprojekti on kuitenkin palkittu esimerkillisenä hankkeena, ja eversti kääntää nopeasti kelkkansa.

Lähteet
-------

1. ↑  Shank, Theodore J. (toim.): *A Digest of 500 Plays*, s. 370. Macmillan, 5. painos 1977. ISBN 0-02-012690-5.

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:The Teahouse of the August Moon (film)
**Herakleen temppeli**, roomalaisittain **Herculeen temppeli**, oli antiikin aikainen Herakleelle omistettu kreikkalainen temppeli Akragaan kaupungissa Sisiliassa Italiassa. Temppelin rauniot sijaitsevat Valle dei Templi ("Temppelien laakso") -nimellä tunnetulla arkeologisella alueella nykyisen Agrigenton eteläpuolella.

Historia
--------

Herakleen temppeli oli rakennettu arkaaisen kauden lopulla noin vuonna 510 eaa. jonkin verran aiemmin kuin läheinen Olympoksen Zeuksen temppeli. Näin se on Akragaan suurista temppeleistä varhaisin. Temppelin ajoitus perustuu sen arkkitehtuurin joihinkin yksityiskohtiin. Temppeliä on kunnostettu tai paranneltu klassisella kaudella 400-luvun eaa. alkupuolella.

Temppelin rauniot.
Temppelin tunnistus Herakleelle omistetuksi perustuu lähinnä yhteen Ciceron tekemään mainintaan. Tutkimuksessa temppeli on tunnettu myös nimellä *Temppeli A*. Temppeliä kunnostettiin vuonna 1924.

Rakennus
--------

Temppelin pohjapiirros.
Herakleen temppeli sijaitsi lähellä Kultaiseksi portiksi nykyisin kutsuttua Akragaan kaupunginmuurin pääporttia. Sen länsipuolella sijaitsi Olympoksen Zeuksen temppeli ja hieman kauempana itäpuolella niin kutsuttu Concordian temppeli. Herakleen temppeli edusti doorilaista tyyliä. Siinä oli 6 × 15 pylvästä eli yhteensä 38 pylvästä, ja sen stylobaatin koko on noin 25,3 × 67 metriä. Sisällä temppelissä oli naos eli cella, jonka koko oli noin 13,9 × 47,7 metriä, ja itäpäässä pronaos ja länsipäässä opisthodomos, joiden kummankin etupuolella oli kaksi pylvästä (*distylos in antis*). Naoksen oven kummallakin puolella oli portaat ylempiin osiin.

Temppelin arkaaisuus näkyy muun muassa siinä, että se on melko pitkä suhteessa sen leveyteen, sekä sen pylväiden ja kapiteelien eli pylväänpäiden muodossa. Yhdeksän temppelin pylväistä on nykyisin kunnostettu, näistä osa kokonaisina.

Temppelin alttari oli tavan mukaisesti ulkona sen itäpuolella. Sen perustukset on löydetty.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6  Akragas, Temple of Herakles (Building) *Perseus*. Viitattu 1.2.2018.
2. 1 2 3 4 5  Stillwell, Richard & MacDonald, William L. & McAllister, Marian Holland (toim.): "AKRAGAS later AGRIGENTUM (Agrigento) Sicily", *The Princeton Encyclopedia of Classical Sites*. Princeton, N. J.: Princeton University Press, 1976. Teoksen verkkoversio.
3. ↑  Cicero: *In Verrem* 2.4.43.
4. ↑  Temple of Herakles (Hercules) *Agrigento's Valley of the Temples*. Viitattu 1.2.2018.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Herakleen temppeli** Wikimedia Commonsissa
**Her Greatest Love** (Isossa-Britanniassa nimikkeenä *Redemption*) on vuonna 1917 ensi-iltansa saanut J. Gordon Edwardsin ohjaama yhdysvaltalainen mykkä draamaelokuva, jonka pääosassa on Theda Bara. *Her Greatest Love* -elokuvan kautta Bara yritti päästä irti vamppirooleistaan. Elokuvassa hän näytteleekin "kilttiä tyttöä".

Adrian Johnson laati elokuvan käsikirjoituksen Ouidan (Marie Louise de la Ramée) vuonna 1880 ilmestyneestä romaanista *Moths*. *Her Greatest Love* kuvattiin työnimellä *The Greatest Sacrifice* sen tuotanto- ja jakeluyhtiön Fox Film Corporationin studioilla New Jerseyn Fort Leessä. *Her Greatest Love* sai Yhdysvaltain ensi-iltansa 2. huhtikuuta vuonna 1917. Elokuvan oletetaan olevan kadonnut.

Juoni
-----

Koko yksinkertaisen elämänsä ajan Vera Herbert (Theda Bara) on ollut naiivi ja käynyt englantilaista koulua. Hän menee vierailemaan häijyn äitinsä, lady Dollyn (Marie Curtis), luokse. Lady Dolly asuu avoimesti lordi Juran (Glen White) kanssa, mikä aiheuttaa ihmisissä pahennusta. Myöhemmin Vera tapaa ja rakastuu oopperalaulaja Lucies Coreszeen (Harry Hilliard). Veran äiti, jolla on sosiaalisia tavoitteita, vaatii tytärtään avioitumaan venäläisen prinssi Zuroffin (Walter Law) kanssa. Vera tottelee äitiään ja avioituu prinssin kanssa. Pian Vera saa selville, että hänen aviomiehensä on antanut rakastajattarelleen, kreivitär Jeanne DeSonnazille (Callie Torres), suojapaikan saman katon alta. Vera ei kestä tätä, ja lähtee hoitajansa (Alice Gale) kanssa prinssin Siperiassa sijaitsevaan kartanoon, jonne heitä seuraavat Correze ja lordi Jura. Correze haluaa Veran ottavan avioeron prinssistä, jotta he voisivat avioitua. Keskustelun aikana prinssi astuu huoneeseen, mikä johtaa prinssin ja lordi Juran väliseen riitaan, joka johtaa sanoista väkivaltaan. Kaksinkamppailu surmaa molemmat miehet, ja Correze ja Vera ovat tällöin vapaita avioitumaan.

Näyttelijät
-----------

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
|  Theda Bara  | … |  Hazel / Vera Herbert
  |
|  Marie Curtis  | … |  lady Dolly
  |
|  Walter Law  | … |  prinssi Zuoroff
  |
|  Glen White  | … |  lordi Jura
  |
|  Harry Hilliard  | … |  Lucies Coresze
  |
|  Callie Torres  | … |  kreivitär Jeanne DeSonnaz
  |
|  Alice Gale  | … |  hoitaja
  |
|  Grace Saum  | … |  sisäkkö
  |

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Her Greatest Love *silentera.com*. Silentera.com. Viitattu 21.5.2014. (englanniksi)
2. 1 2 3 4  Her Greatest Love(1917) *tcm.com*. TCM.com. Viitattu 21.5.2014. (englanniksi)
3. 1 2 3  Her Greatest Love (1917) *allmovie.com*. Allmovie.com. Viitattu 21.5.2014. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* *Her Greatest Love* Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
* *Her Greatest Love* AllMoviessa. (englanniksi)
* *Her Greatest Love* TCM Movie Databasessa (englanniksi)
* *Her Greatest Love* Silent era -sivustolla (englanniksi)
**Herakleia** (m.kreik. Ἡράκλεια, *Hērakleia*, myös Ἡρακλείη, *Hērakleiē*) oli lyhytikäinen antiikin aikainen kaupunki ja kaupunkivaltio (*polis*) Sikeliassa eli Sisilian saarella nykyisen Italian alueella. Se sijaitsi saaren länsiosissa lähellä Eryksiä, mutta sen tarkkaa sijaintipaikkaa ei tunneta.

Herakleian olemassaolo tiedetään vain antiikin ajan kirjallisista lähteistä. Niiden mukaan kaupungin perusti Dorieus, joka oli Spartan kuninkaallista sukua ja näin Herakleidi eli Herakleen jälkeläisenä pidetty. Dorieus noudatti Antikhares Eleonilaisen neuvoa, jonka Delfoin oraakkeli vahvisti, ja pyrki perustamaan Eryksin alueelle Spartan siirtokunnan. Perusteena tälle oli se, että Herakles oli käynyt seudulla retkillään ja maat Antikhareen mukaan kuuluivat edelleen Herakleen jälkeläisille.

Dorieuksen retkikunta on ajoitettu noin vuosiin 510–491/490 eaa. Diodoros Sisilialainen mainitsee, että yritys onnistui ja Herakleian kaupunki todella perustettiin. Foinikialaiset ja segestalaiset kuitenkin tuhosivat kaupungin jonkin aikaa sen perustamisen jälkeen, ja ajoivat siirtokuntalaiset pois. Dorieus sai surmansa. Tämän jälkeen jäljelle jääneet siirtokuntalaiset valtasivat Euryleonin johdolla Herakleia Minoan ja sieltä käsin Selinuksen, jossa tyranni Peithagoraan paikalle itsensä nostanut Euryleon puolestaan surmattiin.

Mika Waltarin romaanin *Turms, kuolematon* Dorieus vaikuttaa perustuvan historiallisten Dorieuksen ja Euryleonin hahmoihin ja osa romaanin juonesta kaupungin perustamishankkeeseen.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Hansen, Mogens Herman & Nielsen, Thomas Heine: "21 Herakleia", *An Inventory of Archaic and Classical Poleis*. An Investigation Conducted by The Copenhagen Polis Centre for the Danish National Research Foundation. Oxford: Oxford University Press, 2004. ISBN 0-19-814099-1.
2. 1 2  Stillwell, Richard & MacDonald, William L. & McAllister, Marian Holland (toim.): "ERYX (Erice) Sicily", *The Princeton Encyclopedia of Classical Sites*. Princeton, N. J.: Princeton University Press, 1976. Teoksen verkkoversio.
3. ↑  Herodotos: *Historiateos* 5.43.
4. 1 2  Malkin, Irad: *Myth and Territory in the Spartan Mediterranean*, s. 215–218. Cambridge University Press, 2003. ISBN 052152024X. Teoksen verkkoversio.
5. ↑  Diodoros Sisilialainen: *Historian kirjasto* 4.23.3.
**Heraion** (m.kreik. Ἡραῖον, *Hēraion*, lat. *Heraeum*) eli **Heraion Teikhos** (Ἡραῖον Τεῖχος, *Hēraion Teikhos*) oli antiikin aikainen kaupunki ja kaupunkivaltio (*polis*) Propontisessa Traakiassa nykyisen Turkin alueella. Se sijoitetaan lähelle nykyistä Tekirdağin maakunnan Karaevlia.

Maantiede
---------

Heraionin kaupunki sijaitsi Propontiin eli nykyisen Marmaranmeren pohjoisrannikolla. Samalla rannikolla siitä länteen sijaitsivat Bisanthe ja Panion, ja itään Perinthos ja Selymbria. Heraionin kaupunkivaltion hallussa ollut alue oli suhteellisen pienikokoinen, ja sen kooksi on arvioitu alle 25 neliökilometriä.

Historia
--------

Heraion oli kreikkalainen siirtokunta, ja sen emäkaupungiksi mainitaan yleensä Samos. Toisaalta on ehdotettu, että se olisi perustettu läheisestä Perinthoksesta käsin, joka itse oli Samoksen siirtokunta. Kaupungin kansalaisesta käytettiin etnonyymejä *Hēraiitēs* (Ἡραιίτης), *Hēraitēs* (Ἡραίτης) ja *Hēraeitēs* (Ἡραείτης).

Heraionin vaiheista tiedetään antiikin lähteistä vain vähän. 300-luvulla eaa. kuningas Kersoblepteen aikana kaupunki oli traakialaisten hallussa. Filippos II valtasi sen Makedonialle vuonna 352 eaa. Joissakin roomalaisaikaisissa lähteissä kaupunki esiintyy nimimuodoissa *Aerea*, *Hiereo*, *Hiererum* ja *Ereon*.

Rakennukset ja löydökset
------------------------

Nimen perusteella kaupunki on ollut linnoitus, joka on ollut ympäröity muurein. Samoin nimestä voidaan päätellä, että siellä olisi ollut Heralle omistettu pyhäkkö. Kaupungin paikalta on löydetty klassiselle, hellenistiselle ja roomalaisella kaudella ajoitettuja jäänteitä.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6 7  Hansen, Mogens Herman & Nielsen, Thomas Heine: "676. Heraion", *An Inventory of Archaic and Classical Poleis*. An Investigation Conducted by The Copenhagen Polis Centre for the Danish National Research Foundation. Oxford: Oxford University Press, 2004. ISBN 0-19-814099-1.
2. 1 2 3 4  Smith, William: "Heraeum", *Dictionary of Greek and Roman Geography*. Boston: Little, Brown and Company, 1854. Teoksen verkkoversio.
3. ↑  Heraīon *Pleiades*. Viitattu 1.11.2022.
4. ↑  Heraion Teichos (Thrace) 7 Aytepe - Ηραίον τείχος *ToposText*. Viitattu 1.11.2022.
5. 1 2  "52 B2 Heraion (Teichos)", *Barrington Atlas of the Greek and Roman World*. Princeton University Press, 2000. ISBN 978-0691031699.
6. ↑  Herodotos: *Historiateos* 4.90.
7. ↑  *Tabula Peutinigeriana*.
**Herakleia** (m.kreik. Ἡράκλεια, *Hērakleia*, lat. *Heracle(i)a*) oli antiikin aikainen kaupunki ja kaupunkivaltio (*polis*) Mygdoniassa Makedoniassa nykyisen Kreikan alueella. Sen tarkkaa sijaintia ei tunneta.

Herakleian arvellaan sijainneen Aksios-joen itärannalla. Erääksi sijaintipaikaksi on ehdotettu nykyisen Ágios Athanásioksen lähistöä Thessalonikin luoteispuolella. Sieltä on löydetty makedonialaisaikaisia hautoja. Herakleian kaupunkivaltioon kuuluneen alueen kokoa ei tunneta.

Myöskään Herakleian historiasta ei tiedetä paljoakaan. Kaupunki tunnetaan lähinnä epigrafisista lähteistä. Lisäksi sen mainitsee Stefanos Byzantionlainen. Kaikki lähteet ovat myöhäisiä, mutta kaupungin tiedetään olleen olemassa klassisella kaudella. Vaikka Herakleia on luetteloitu nykytutkimuksessa polisten eli itsenäisten kaupunkivaltioiden joukkoon, sen todellinen asema tunnetaan kuitenkin huonosti. Kaupungin kansalaisesta käytettiin etnonyymiä *Hērakleōtēs* (Ἡρακλεώτης).

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Hansen, Mogens Herman & Nielsen, Thomas Heine: "549. Herakleia", *An Inventory of Archaic and Classical Poleis*. An Investigation Conducted by The Copenhagen Polis Centre for the Danish National Research Foundation. Oxford: Oxford University Press, 2004. ISBN 0-19-814099-1.
2. ↑  Stefanos Byzantionlainen: *Ethnika* 304.3.
**Herajoki** on kylä ja kaupunginosa Riihimäellä. Alue sijaitsee valtatien 3 tuntumassa ja siellä sijaitsevat Würth Oy:n pääkonttori ja logistiikkakeskus sekä Valion tehdas. Alueen asukasluku oli vuonna 2015 noin 402. Alueella toimii myös Herajoen alakoulu.

Herajoen kylä on yksi Riihimäen kylistä, jotka mainitaan jo 1500-luvulta peräisin olevissa veroluetteloissa. Herajoella on vanhastaan sijainnut neljä taloa: Paakkola, Tupala, Laurila ja Parma eli Parmala. Laurila jaettiin 1750-luvulla Yli- ja Ali-Laurilaksi ja myös Tupala jaettiin kahtia 1700-luvulla. Paakkolan tila jaettiin vasta seurvaalla vuosisadalla, mutta vuodesta 1681 alkaen kestikievarina toiminut Parmala pysyi jakamattomana. Talo oli silloisen Hausjärven pitäjän vaurain verotalo 1720-luvulta 1800-luvun alkuun. Herajoen kylää vaurastutti myös sen sijainti Hämeenlinnasta Helsinkiin vievän talvitien varressa.

Herajoen alueelta tunnetaan myös runsaasti kivikautisia löytöjä. Alueen länsipuolella sijaitseva Penninmäki on Riihimäen ensimmäinen tunnettu kiinteä muinaisjäännös. Läheiseltä Silmäkenevalta, Laurilan tilan mailta löytyi helmikuussa 1928 kookas mäntypuinen muinaissuksi. Radiohiilimenetelmällä suksi on ajoitettu ajanlaskun vaihteeseen. Se kuuluu nykyään Riihimäen kaupunginmuseon esihistoriallisen huoneen näyttelyyn.

Lähteet
-------

1. ↑  Tilastokirja 2016 - Riihimäki Kotikaupunki (Arkistoitu – Internet Archive) (sivu 10, kohta Herajoki, vuosi 2015), riihimaki.fi, viitattu 31.7.2020.
2. ↑  Herajoen koulu - Riihimäen kaupunki, *riihimaki.fi*, viitattu 31.7.2020.
3. ↑  Riihimäen kaupungin ympäristön tila 2017 (Arkistoitu – Internet Archive) (sivu 7), *riihimaki.fi*, viitattu 31.7.2020.
4. 1 2 3  RIIHIMÄKI HERAJOKI PARMALA asemakaava-alueen muinaisjäännösselvitys 2006 (sivu 5 - Herajoen asutushistoria), viitattu 31.7.2020
5. ↑  Etelä-Suomessa hiihdettiin Jeesuksen aikoihin nahalla liukastetulla mäntysuksella, *yle.fi*, viitattu 31.7.2020
6. ↑  Riihimäki kotikaupunkipolku 2009 (Arkistoitu – Internet Archive) (sivut 7-9, kohde 6 - Kaupunginmuseo), riihimaki.fi, viitattu 31.7.2020.
**Latenttilämpö** (tunnus *Ql*) on se entalpiamuutos, joka tapahtuu aineen olomuodon muutoksen yhteydessä aineen lämpötilan pysyessä kuitenkin vakiona. Jos olomuodonmuutos tapahtuu vakiopaineessa, latenttilämpö vastaa olomuodonmuutoksessa vapautunutta tai sitoutunutta lämpöä. Latenttilämmön eli *piilevän lämmön* käsitteen kehitti skotlantilainen tiedemies Joseph Black 1750-luvulla. Black kehitti myös lämpökapasiteetin käsitteen, jota hän kutsui nimellä *havaittava lämpö* (engl. *sensible heat*), sillä toisin kuin latenttilämpö, se liittyy aineen lämpötilan muutoksiin.

Sulamisen yhteydessä käytetään termiä sulamisen latenttilämpö, joka esimerkiksi vedelle on noin 334 kJ/kg. Nesteen höyrystymisen yhteydessä puhutaan höyrystymisen latenttilämmöstä. Latenttilämmön suuruuteen vaikuttavat lämpötila ja paine, joskin paineen vaikutus voidaan usein jättää huomiotta.

Meteorologiassa keskeinen latenttilämmön muoto on vesihöyryyn sitoutunut lämpöenergia, joka vapautuu ilmakehään vesihöyryn tiivistyessä esimerkiksi pilviksi ja sateeksi. Sillä on tärkeä merkitys matalapainesysteemien kehityksessä: Varsinkin trooppisissa hirmumyrskyissä pääasiallinen energianlähde on latentti lämpö, joka vapautuu matalapaineen keskiosan ukkospilvissä tiivistymisen yhteydessä, ja lämmittää ympäröivää ilmaa siellä.

Lähteet
-------

1. ↑  Suomen Standardisoimisliitto: *SI-opas : 2019 : kansainvälinen suure- ja yksikköjärjestelmä = international system of quantities and units*. Suomen Standardisoimisliitto SFS ry, 2019. ISBN 978-952-242-411-2. Teoksen lataussivu.
2. ↑  Ilmatiede:havaittava lämpö – Tieteen termipankki *tieteentermipankki.fi*. Viitattu 31.5.2022.
3. ↑  K.C. de Berg: The Concepts of Heat and Temperature: The Problem of Determining the Content for the Construction of an Historical Case Study which is Sensitive to Nature of Science Issues and Teaching–Learning Issues.  *Science & Education*, 13.7.2006, 17. vsk, nro 1, s. 75. doi:10.1007/s11191-006-9040-z. ISSN 1573-1901. Artikkelin verkkoversio.  en
4. ↑  Christie John Geankoplis: *Transport Processes And Separation Process Principles*, s. 19–20. Prentice Hall, 2008. ISBN 0-13-101367-X. (englanniksi)
5. ↑  lämpö Ilmakehä-ABC Ilmatieteen laitos. Viitattu 20.3.2013.
6. ↑  Tropical weather and hurricanes: Hurricane development, movement and dissipation *Encycloepdia of Earth*. Viitattu 22.3.2013.
**Lateraalifrikatiivi** on konsonanttiäänne (kontoidi), joka tuotetaan muodostamalla kielen laitojen (tai yhden laidan) ja suunseinämän väliin sellainen puristuma, että ilma pääsee siitä vain vaivoin läpi tuottaen näin kuuluvaa friktiota eli hälyä. Lateraalifrikatiivit ovat frikatiivien alaluokka, eli ne ovat obstruentteja. Äänteellisiltä ominaisuuksiltaan lateraalifrikatiiveilla ei ole juurikaan yhteistä lateraalien kanssa, vaikka ne osittain samaan tapaan tuotetaankin.

Lateraalifrikatiivit maailman kielissä
--------------------------------------

Lateraalifrikatiivit ovat kokonaisuudessaan suhteellisen harvinaisia maailman kielissä, ja useissa kielissä niitä ei ole lainkaan. Eurooppalaisista kielistä kymrissä esiintyy soinniton lateraalifrikatiivi /ɬ/, joka merkitään kymrin oikeinkirjoituksessa *ll* (esimerkiksi *llaeth* /ɬai̯θ/ ’maito’).

Lateraalifrikatiiveja esiintyy myös eteläisessä Afrikassa puhutuissa kielissä, esimerkiksi sothossa (soinniton /ɬ/) ja xhosassa (soinnillinen /ɮ/). Myös monissa Väli-Amerikan alkuperäiskielissä esiintyy lateraalifrikatiiveja ja niitä sisältäviä affrikaattoja. Keinotekoisista kielistä lateraalifrikatiivin sisältävä affrikaatta /t͡ɬ/ esiintyy klingonissa (esimerkiksi *tlhIngan* /t͡ɬɪŋan/ ’klingoni’).

Merkintä
--------

Kansainvälisessä foneettisessa aakkostossa, IPA:ssa, lateraalifrikatiivien merkkejä on kaksi: soinniton dentaalinen, alveolaarinen tai postalveolaarinen [ɬ] ja soinnillinen dentaalinen, alveolaarinen tai postalveolaarinen [ɮ]. Visuaalisesti symbolit muistuttavat velarisoidun alveolaarilateraalin merkkiä [ɫ] (l jonka poikki menee lenkin sijaan aaltoviiva) ja alveolaarilateraalin sekä soinnillisen postalveolaarifrikatiivin jonoa [lʒ]. Näitä ei kuitenkaan tule sekoittaa toisiinsa.

Katso myös
----------

* Lateraali
* Frikatiivi

Lähteet
-------

* Wiik, Kalevi: *Fonetiikan perusteet*. Suomenkielinen oppikirja. Helsinki: WSOY kurssikirjat, 1981. ISBN 951-0-10324-1.

### Viitteet

1. ↑
Kerttu Horilan Maire-veistos kuvattuna 29.8.2018 Porin Eetunaukiolla.
**Maire** on kuvanveistäjä Kerttu Horilan vuonna 2010 valmistunut Porissa sijaitseva julkinen veistos. Pronssiin valettu ja panssariväreillä maalattu teos kuvaa puistonpenkillä istuvaa naisfiguuria. Teos painaa 300 kiloa.

### Teoksen toteutus

Horila on toteuttanut *Maire* -veistoksen Porin seudun nykytaiteen tukiyhdistys Lupaus ry:n järjestämään kutsukilpailuun. LUPAUS 2010 -kilpailussa pyydettiin taiteilijoilta ideoita Porin keskustaan sijoittuvasta taideteoksesta. Tuomaristo valitsi Kerttu Horilan ehdotuksen voittajaksi 19.3.2010.

*Maire* on tehty liikuteltavaksi veistokseksi, jonka sijoituspaikka muuttuu tilanteen ja yleisöjen mukaan. Veistoksen paljastustilaisuus järjestettiin 9.7.2010, jolloin se sijoitettiin Porin keskustaan, Eetunaukiolle. Teos kuuluu Porin kaupungin ulkoveistoskokoelmaan.

### Valmistustapa

Veistoksen muotin taiteilija valmisti eri menetelmällä kuin aikaisemmat keramiikkaveistoksensa. Yleensä Horila muotoilee keramiikkaveistoksensa käsin, jolloin hän aloittaa hahmon jaloista ja tekee kasvot aina viimeiseksi. Veistoksen osat hän polttaa paloina ja liimaa kiviliimalla yhteen. *Mairen* muottia varten taiteilija valmisti metallisen tukirungon, kiinnitti siihen poikittaisia tukipuita ja kanaverkkoa, sekä lopuksi päälle kuvanveistosavea.

### Mairen sijoituspaikat

Maire sijaitsee kesäisin Eetunaukiolla, Porin keskustassa sijaitsevan kävelykadun varrella. Talveksi Maire on siirretty Satakunnan ammattikorkeakoulun (SAMK) kampuksen aulaan, Matkakeskuksen läheisyyteen. Maire vieraili Raumalla kesällä 2013, jolloin Rauman taidemuseo lainasi sitä Kerttu Horilan näyttelyn ajaksi. Veistos sijoitettiin Hauenguanoon. Heinäkuussa 2016 *Maire* vartioi SuomiAreena-viikon ajan Porin kaupungin ympäristöviraston Pori-pihaa.

Lähteet
-------

* Porin taidemuseo: *Porin taidemuseon vuosikertomus 2010*, s. 52-53. Porin taidemuseo, 2010. Teoksen verkkoversio.  (Arkistoitu – Internet Archive)
* Heikki Horila, Kerttu Horila, Marja-Terttu Kivirinta, Henna Paunu: *Kerttu Horila*. Parvs Publishing, 2013. ISBN 978-952-5654-53-0.

### Viitteet

1. ↑  Porin taidemuseon vuosikertomus 2010 Porin taidemuseo.  Arkistoitu 19.10.2016. Viitattu 20.10.2016.
2. ↑  Reija Ypyä: Näin taiteilija loi naisen  26.4.2016. Et-lehti. Viitattu 20.10.2016.
3. 1 2  Porin taidemuseon vuosikertomus 2010 Porin taidemuseo.  Arkistoitu 19.10.2016. Viitattu 19.10.2016.
4. ↑  Reija Ypyä: Näin taiteilija loi naisen *Et-lehti*.  26.4.2016. Viitattu 20.10.2016.
5. ↑  Taide | Kerttu Horilan Maire-veistos pääsee talveksi sisätiloihin – ensin Maire ehostetaan *Satakunnan Kansa*.  28.9.2021. Viitattu 31.12.2021.
6. ↑  Maire on ollut kuvatuin nainen Rauman kesässä *Raumalainen.fi*. Viitattu 20.10.2016.
7. ↑  15.7. Pori-piha kutsuu väen ympäristöviraston sisäpihalle Porin kaupunki.  Arkistoitu 20.10.2016. Viitattu 20.10.2016.