recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Riuttavuoren eli Nurmijärven kalliomaalaus** sijaitsee Nurmijärven Suurisaaressa Rautjärvellä Etelä-Karjalassa. Kalliomaalauksen löysi Minna Kähtävä-Marttinen arkeologisen muinaisjäännösinventoinnin yhteydessä vuonna 1997. Maalaus on ajoitettu kivikauteen.

Kallio ja sen sijainti
----------------------

Maalauskallio sijaitsee Suurisaaren kaakkoiskulmassa aivan niemen kärjen tuntumassa. Kallio on pinnaltaan rapautunutta ja jäkälän peitossa. Maalausta pääsee tarkastelemaan vain veneestä tai jään päällä seisten.

Maalaus
-------

Maalausalue on kooltaan 2,2×1,3 metriä ja sisältää kolme punavärialuetta. Vasemmanpuoleinen alue on 45×85 senttimetriä ja sisältää yhden lähes pystysuuntaisen valumajäljen. Tästä oikealle löytyy kaksi ovaalinmuotoista valeaa punaväriläikkää 1,5×1,3 metrin alueella. Maalaus on ilmeisesti tuhoutunut sään ja rapautumisen vaikutuksesta. Kuvioita peittää myös jäkälä, jonka alta voisi löytyä lisää yksityiskohtia.

Riippuen tarkastelijasta, kuvakentässä esiintyy 1−5 ihmishahmoa. Selvimmin tunnistettava kuvio esittänee osittain säilynyttä ihmishahmoa, jolla polvet on maalattu koukkuasentoon ja vasen käsi puoliksi ylös kohotettuna. Oikeaa kättä ei enää erota.

Lähteet
-------

* Kivikäs, Pekka: *Kallio, maisema ja kalliomaalaus*. Jyväskylä: Minerva, 2005. ISBN 952-5478-61-0.
* Lahelma, Antti: *A Touch of Red: Archaeological And Ethnographic Approaches To Interpreting Finnish Rock Paintings*. väitöskirja julkaistu sarjassa Iskos 15. Vaasa: The Finnish Antiquarian Society, 2008. Teoksen verkkoversio. (englanniksi)
* Muinaistaideyhdistys: Riuttavuori[vanhentunut linkki]
* Luukkonen, Ismo: Riuttavuori
* Muinaisjäännösrekisteri: Riuttavuori kalliomaalaus *Kulttuuriympäristön palveluikkuna kyppi.fi*.  9.11.2013. Museovirasto. Viitattu 4.12.2013.

### Viitteet

1. ↑  Muinaistaideyhdistys: Riuttavuori
2. 1 2  Museovirasto: Riuttavuori
3. 1 2  Lahelma, Antti: A Touch of Red, 2008, s.256, Liite III
4. ↑  Luukkonen, Ismo: Riuttavuori
5. ↑  Kivikäs, Pekka: Kallio, maisema ja kalliomaalaus, 2005, s.129
**Kivikirkon kalliomaalaus** sijaitsee suuressa siirtolohkareessa Saimaalla Sulkavalla Etelä-Savossa. Tuhoutuneen kalliomaalauksen löysivät Hannu Poutiainen ja Timo Sepänmaa vuonna 1990.

Siirtolohkare ja sen sijainti
-----------------------------

Saimaalla, Enonveden ja Haapaselän yhdistävässä kapeassa Lajunvirran salmessa, makaa Partalansaaren länsiosassa Karjulanmäen Kiviniemen itäpuolella suuri siirtolohkare, jota kutsutaan Kivikirkoksi. Lohkareen mitat ovat 17 metriä pitkä, 5−6 metriä pitkä ja noin 10 metriäkorkea. Sen pohjoissivulla avautuu sen alle luolamainen syvennys, minkä takia kivi on yleisesti tunnettu. Nykyinen järvenranta sijaitsee 170 metriä lännessä.

Maalaus
-------

Maalaus löytyy kiven itäsivulta metrin korkeudelta ja sen koko on noin 1 neliömetri. Punaväriä on levitetty halkeaman ympärille, mutta kiven pinnan rapautuminen alueen keskeltä on tuhonnut maalauksen. Mitään selviä kuvioita ei enää erotu.

Kiven eteläkyljellä on myös punaväriä, mutta se lienee luonnon omaa värjäytymää.

Lähteet
-------

* Lahelma, Antti: *A Touch of Red: Archaeological And Ethnographic Approaches To Interpreting Finnish Rock Paintings*. väitöskirja julkaistu sarjassa Iskos 15. Vaasa: The Finnish Antiquarian Society, 2008. Teoksen verkkoversio. (englanniksi)
* Muinaistaideyhdistys: Kivikirkko (Arkistoitu – Internet Archive)
* Luukkonen, Ismo: Kivikirkko
* Muinaisjäännösrekisteri: Kivikirkon kalliomaalaus *Kulttuuriympäristön palveluikkuna kyppi.fi*.  22.8.2006. Museovirasto. Viitattu 21.3.2014.

### Viitteet

1. 1 2  Museovirasto: Kivikirkko
2. ↑  Muinaistaideyhdistys: Kivikirkko
3. 1 2  Lahelma, Antti: A Touch of Red, 2008, s.266, Liite III
4. ↑  Luukkonen, Ismo: Kivikirkko
**Rajakiven kalliomaalaus** sijaitsee Konniveden rannalla Heinolassa Päijät-Hämeessä. Tämän pienen yksikuvioisen kalliomaalauksen löysivät Hannu Poutiainen ja Janne Kinnunen vuonna 2003.

Sijainti
--------

Maalaus sijaitsee Rajakivi-nimisessä siirtolohkareessa Konniveden pohjoispäässä Ulappaselän itärannalla Koivulahden pohjukassa. Siirtolohkareen korkeus on 6,5 metriä ja sijaitsee noin 60 metriä järvenrannasta, mutta se näkyy selvästi lahdelle.

Maalaus on tehty 1,3 metrin korkeudelle ilmeisesti maanpinnalla seisten, joten sen ajoittamiseen ei voi käyttää maankohoamisesta johtuvaa rannansiirtymäkronologiaa. Maalaus on lahdenpuoleisella sivulla eli itäkoillisessa.

Maalaus
-------

Maalaus on pieni punamultaläiskä, joka ei voi olla kallion luontaista värjäytymää. Sen muoto on epäsäännöllisen pyöreä ja on mitoiltaan 14×17 senttimetriä. Sen sanotaan esittävän vasemman käden painaumaa, mutta sormien jälkien puuttuminen tekee tunnistamisen epävarmaksi.

Lähteet
-------

* Lahelma, Antti: *A Touch of Red: Archaeological And Ethnographic Approaches To Interpreting Finnish Rock Paintings*. väitöskirja julkaistu sarjassa Iskos 15. Vaasa: The Finnish Antiquarian Society, 2008. Teoksen verkkoversio. (englanniksi) (Arkistoitu – Internet Archive)
* Muinaistaideyhdistys: Rajakivi[vanhentunut linkki]
* Luukkonen, Ismo: Rajakivi
* Muinaisjäännösrekisteri: Rajakiven kalliomaalaus *Kulttuuriympäristön palveluikkuna kyppi.fi*.  4.3.2004. Museovirasto. Viitattu 6.8.2012.

### Viitteet

1. 1 2 3 4  Museovirasto: Rajakivi
2. 1 2  Muinaistaideyhdistys: Rajakivi
3. ↑  Lahelma, Antti: A Touch of Red, 2008, s.208, Liite III
4. ↑  Luukkonen, Ismo: Rajakivi
**Ikoinniemen Haukkavuoren kalliomaalaus** sijaitsee Savonlinnassa Etelä-Savossa. Vaatimattoman kalliomaalauksen löysi Risto Kupiainen vuonna 1992 liittyen Hannu Poutiaisen, Martti Koposen ja hänen kalliomaalausten etsintäprojektiin. Maalauksella ei ole ajoitusta.

Kallio ja sen sijainti
----------------------

Ikoinniemi sijaitsee noin 7 kilometriä kaakkoon Savonlinnan tuomiokirkosta. Siellä kohoaa jyrkkänä Haukkavuori, jonka juurella on pieni Sorvalampi. Se oli muinoin kapea salmi Saimaan vesistössä aikana, jolloin sen vedenpinta oli nykyistä paljon korkeammalla. Nykyään lampi on 19 metrin päässä kallioseinämältä, jota erottaa lammesta metsäinen rantakaistale. Maalaukset sijaitsevat 3,8 metrin korkeudella maan pinnasta.

Maalauskallio sijaitsee 700 metrin päässä läheisestä Ikoinniemen linnavuoresta.

Maalaus
-------

Korkealla 3,8 metrin korkeudella erottuu kaksi katkelmallista ihmishamoa, jotka on maalattu allekkain. Ylimmän tikku-ukon pituus on 40 senttimetriä ja alempi on saman kokoinen, mutta ei niin selvä. Niiden ympärillä näkyy punaväriä 1,7×0,6 metrin alalla.

Lähteet
-------

* Lahelma, Antti: *A Touch of Red: Archaeological And Ethnographic Approaches To Interpreting Finnish Rock Paintings*. väitöskirja julkaistu sarjassa Iskos 15. Vaasa: The Finnish Antiquarian Society, 2008. Teoksen verkkoversio. (englanniksi)
* Muinaistaideyhdistys: Ikoinniemen Haukkavuori (Arkistoitu – Internet Archive)
* Luukkonen, Ismo: Ikoinniemen Haukkavuori
* Muinaisjäännösrekisteri: Ikoinniemen Haukkavuori *Kulttuuriympäristön palveluikkuna kyppi.fi*.  23.8.2005. Museovirasto. Viitattu 21.3.2014.

### Viitteet

1. 1 2 3 4  Museovirasto: Ikoinniemen Haukkavuori
2. ↑  Muinaistaideyhdistys: Ikoinniemen Haukkavuori
3. 1 2  Lahelma, Antti: A Touch of Red, 2008, s.214, Liite III
4. ↑  Luukkonen, Ismo: Ikoinniemen Haukkavuori
**Venäinniemen eli Venäjänniemen kalliomaalaus**  sijaitsee Kivijärvellä Suursaaren itäkärjessä Lemillä Etelä-Karjalassa. Kalliomaalaus ajoitetaan pronssikaudelle ja sen löysi Veikko Suonio vuonna 1980.

Kallio ja sen sijainti
----------------------

Kivijärven keskiosissa on Suursaari, jonka Uiminniemen itäisessä kärjessä on rannassa matala pystykallio. Kallio aukeaa itään ja jää lepikon taakse varjoon. Kallion erottaa rannasta parimetrinen kaistale maata, joten maalausta voi tarkastella ilman venettä.

Maalaus
-------

Maalattu alue on noin 14 metriä, mutta kallion kuluminen ja kuvioiden haalistuminen on hävittänyt maalaukset paikoin olemattomiksi. Parhaiten säilyneitä kuvioita löytyy kuva-alueen vasemmassa reunassa. Havaitut kuviot ja punaväriläikät, joita löytyy neljässä eri kohdassa, sijaitsevat 0,9−2,3 metriä järven pinnan yläpuolella.

Eteläisin eli vasemmanpuoleisin kuvio on epäselvä. Se saattaa esittää oikealle katsovaa eläintä. Tästä oikealle löytyy viivamaisia jälkiä, joista ainakin yksi on pysty- ja toinen vaakasuuntainen.

Keskeisin kuvakenttä erottuu selvimmin. Ylimmä on kaksi venekuviota, joiden välissä on kaksi ihmishahmoa. Veneet on maalattu kaarevalla viivalla, josta kohoaa "miehistöviivoja". Miehistöviivoja on vasempuoleisella veneellä 9 ja oikeanpuoleisella 7 ja veneiden pituudet ovat vastaavasti 37 ja 44 senttimetriä. Miehistöviivat ovat lähes tasapitkiä. Molemmilla veneillä on pitkänomainen "keulakaari", joka osoittaa vasemmalle. Ainakin toisessa veneessä kaaren päässä on sykeröä, mikä voi esittää hirvenpääkoristetta. Ihmishahmot ovat molemmat koukkupolvisia, viivamaisesti maalattuja hahmoja, joilla kädet on taivutettu alaspäin ja pää merkitty pienellä ympyrällä. Niiden pituudet ovat 26 ja 31 senttimetriä. Näiden alapuolelta erottuu selvät punamaalikeskittymät, joista erottuu mahdollisesti suormiviivoja. Nämä saattavat olla kämmenpainaumat. Vaikutelmaksi jää kallioon nojaaminen kaksin käsin. Muut kuvakentän kuviot ovat epäselviä kuviokatkelmia tai punavärivärjäymiä.

Kun siirrytään 6 metriä oikealle, löytyy vielä epämääräistä punaväriä tuhoutuneista kuvioista.

### Kaivaus

Maalauksen edustan rantaa on tutkittu vuonna 2005 ja järven pohjasta löytyi kvartsista valmistettuja kiviesineitä ja kvartsin työstämisessä syntyneitä iskoksia.

Lähteet
-------

* Lahelma, Antti: *A Touch of Red: Archaeological And Ethnographic Approaches To Interpreting Finnish Rock Paintings*. väitöskirja julkaistu sarjassa Iskos 15. Vaasa: The Finnish Antiquarian Society, 2008. Teoksen verkkoversio. (englanniksi) (Arkistoitu – Internet Archive)
* Luukkonen, Ismo: Venäjänniemi
* Muinaisjäännösrekisteri: Venäinniemen kalliomaalaus *Kulttuuriympäristön palveluikkuna kyppi.fi*.  23.3.2006. Museovirasto. Viitattu 17.8.2013.

### Viitteet

1. 1 2 3 4 5 6  Museovirasto: Venäjänniemi
2. 1 2 3 4 5  Lahelma, Antti: A Touch of Red, 2008, s.238, Liite III
3. ↑  Luukkonen, Ismo: Venäjänniemi
4. ↑  Lahelma, Antti: A Touch of Red, 2008, s.5
**Rapakon kalliomaalaus** (myös **Rapakko Saunalahdenniemi**) sijaitsee Savonlinnassa Etelä-Savossa. Siirtolohkareessa olevat kaksi vesilintua ovat ainoat varmat lintuaiheet suomalaisissa kalliomaalauksissa. Maalauksen löysi Risto Kupiainen vuonna 1993, kun hän etsi kalliomaalauksia Hannu Poutiaisen ja Martti Koposen kanssa. Maalaus on mahdollisesti kivikautinen.

Siirtolohkareen sijainti
------------------------

Saimaan Pihlajaveden Rapakonsaaren koillisosassa Saunalahdenniemen kärjen tuntumassa ja noin 30 metriä rannasta sijaitsee suuri osin kuutiomainen siirtolohkare, johon maalaus on tehty. Paikka sijaitsee voin 12,8 kilometriä Savonlinnan tuomiokirkosta länteen ja maalaus oli löydettäessä Kymmene Oy:n mailla. Saari on tavoitettavissa kesällä vain veneellä ja talvella salmen jään tulee olla vahvaa.

Maalaus
-------

Kiven itäkylkeen on maalattu kaksi vesilintua muistuttavaa yksinkertaista kuviota. Ne ovat kuin yhdellä sormella pyyhkäistyjä. Vaikka toteutus on yksinkertainen, syntyvä vaikutelma vie ajatukset joutseneen. Koska muitakin pitkäkaulaisia lintuja on olemassa, ei lopullista päätöstä voi lajin osalta tehdä.

Alempi lintu on 1,4 metrin korkeudella maasta ja se on 23 senttimetriä korkea ja 19 pitkä. Ylempi lintu on 15 senttimetriä pitkä ja korkea. Molemmat uivat vasemmallepäin ja ne näyttävät muodostavan parin.

Katso myös
----------

* Salmijärven kalliomaalaus sisältää yhden epävarman vesilintukuvion.

Lähteet
-------

* Kivikäs, Pekka: *Kallio, maisema ja kalliomaalaus*. Jyväskylä: Minerva, 2005. ISBN 952-5478-61-0.
* Lahelma, Antti: *A Touch of Red: Archaeological And Ethnographic Approaches To Interpreting Finnish Rock Paintings*. väitöskirja julkaistu sarjassa Iskos 15. Vaasa: The Finnish Antiquarian Society, 2008. Teoksen verkkoversio. (englanniksi)
* Muinaistaideyhdistys: Rapakko (Arkistoitu – Internet Archive)
* Luukkonen, Ismo: Rapakko
* Muinaisjäännösrekisteri: Rapakko Saunalahdenniemi *Kulttuuriympäristön palveluikkuna kyppi.fi*.  28.11.2012. Museovirasto. Viitattu 21.3.2014.

### Viitteet

1. 1 2  Museovirasto: Rapakko
2. 1 2  Muinaistaideyhdistys: Rapakko
3. 1 2 3  Lahelma, Antti: A Touch of Red, 2008, s. 236, Liite III
4. 1 2  Kivikäs, Pekka: Kallio, maisema ja kalliomaalaus, 2005, s. 94–95
5. ↑  Lahelma, Antti: A Touch of Red, 2008, s. 27, Osa "Location, subject matter and Dating"
6. ↑  Luukkonen, Ismo: Rapakko
7. ↑  Lahelma, Antti: A Touch of Red, 2008, s. 276, Liite III
**Sourunniemen kalliomaalaus** sijaitsee Saimaalla Puumalassa Etelä-Savossa. Kalliomaalaus on ajoitettu kivikauteen ja se löytyi vuonna 2004.

Kallio ja sen sijainti
----------------------

Saimaan Haapaselän etelärannalla, noin 7 kilometriä Puumalasta, työntyy pohjoiseen Sourunniemi. Niemen länsipuolella rannasta (ei aivan vedestä) nousee huomattava kalliojyrkänne, joka on 200 metriä pitkä. Kallion pohjoisosassa aivan rantapuuston takana sijaitsee maalauskohta noin 3 metrin korkeudella maasta mitattuna ja 7 metriä Saimaan vedenpinnasta mitattuna. Paikalle johtaa polku.

Maalaus
-------

Maalaus on varsin pieni ja ainoa tunnistettava kuvio esittää ihmishahmon yläosaa. Hahmolla vaikuttaisi olevan kolmiomainen pää samalla tavalla kuin Uittamon II ja Keltavuoren kuvioilla. Päästä kulkee vielä alaspäin vartaloviiva, mutta käsien ja jalkojen asennot jäävät arvaillujen varaan. Hahmon alapuolella näkyy heikosti punaväriä ja rytmikästä viivanvetoa, mutta kuvioista ei saa selvää. Vaikutelmaksi jää kolmioita rivissä, jota tukee vaakaviiva.

Maalauksen ajoitus perustuu kahteen asiaan. Maalauksen on voinut tehdä ainoastaan veden pinnan tasolta veneestä tai jäällä seisoen, joten Saimaan esihistoriallinen vedenkorkeus määrittää sen ajoituksen. Toisaalta myös kuvion motiivi on sama kuin Keltavuoren- ja Uittamonsalmen maalauksissa. Uittamonsalmen kuviolla vaikuttaisi olevan sama korkeus kuin Sourunniemen maalauksella. Onkin ehdotettu, että maalaus olisi tehty 5 200–5 000 vuotta sitten eli 3200–3000 eaa.

Lähteet
-------

* Kivikäs, Pekka: *Kallio, maisema ja kalliomaalaus*. Jyväskylä: Minerva, 2005. ISBN 952-5478-61-0.
* Lahelma, Antti: *A Touch of Red: Archaeological And Ethnographic Approaches To Interpreting Finnish Rock Paintings*. väitöskirja julkaistu sarjassa Iskos 15. Vaasa: The Finnish Antiquarian Society, 2008. Teoksen verkkoversio. (englanniksi)
* Luukkonen, Ismo: Sourunniemi
* Muinaisjäännösrekisteri: Sourunniemen kalliomaalaus *Kulttuuriympäristön palveluikkuna kyppi.fi*.  11.7.2007. Museovirasto. Viitattu 21.3.2014.

### Viitteet

1. 1 2  Museovirasto: Sourunniemi
2. 1 2  Kivikäs, Pekka: Kallio, maisema ja kalliomaalaus, 2005, s. 98-99
3. ↑  Luukkonen, Ismo: Sourunniemi
4. ↑  Lahelma, Antti: A Touch of Red, 2008, s.253, Liite III

Aiheesta muualla
----------------

* Muinaistaideyhdistys: Sourunniemi (Arkistoitu – Internet Archive),valokuva
**Haukkasalon kalliomaalaus** on Päijänteen Haukkasalon saaressa sen rantakalliossa oleva pieni kalliomaalaus Padasjoella Päijät-Hämeessä. Maalaus on ajoittamaton.

Kallio ja sen sijainti
----------------------

Kallio kuuluu Haukkasalon saareen, jonka jyrkänteessä erottuu maalausjälkiä 3−4 metrin korkeudella Päijänteen vedenpinnan yläpuolella.

Maalaus
-------

Kalliossa on jälkiä valumavesien jättämistä mineraalijäljistä ja joukossa on paljon luontaista hematiittia, joka näkyy punamultamaisen punaisena. Muutamien metrien matkalla on punaväriä siellä täällä. Jyrkänteen puolivälissä olevan männyn vierestä löytyy yksi maalattu jälki. Se esittää vasemmalle katsovaa täyteisesti maalattua hirveä, jonka vartalon yläreuna on melko selvä. Digitaalivalokuvaa vahvistamalla erottuu vielä jalat ja niiden alla olevat läikät. Hirven takana erottuu vielä punaväriläikkä, joka ei kuitenkaan esitä mitään. Maalattujen kohtien väliin on kuivunut vaalea mineraalijälki.

Hirvestä muutama metri kaakkoon päin löytyy lisää väriläikkiä, joita ei ole vielä valokuvattu. Ne muistuttavat pienien pystyviivojen ja kaaren vuoksi venekuviota. Tätä ei ole vielä varmistettu.

Lähteet
-------

* Luukkonen, Ismo: Haukkasalo
* Muinaisjäännösrekisteri: Haukkasalon kalliomaalaus *Kulttuuriympäristön palveluikkuna kyppi.fi*.  19.4.2012. Museovirasto. Viitattu 2.11.2013.

### Viitteet

1. 1 2  Museovirasto: Haukkasalo
2. ↑  Luukkonen, Ismo: Haukkasalo

Aiheesta muualla
----------------

* Siljander, Eero: Padasjoen Haukkasalon kalliomaalaus (Arkistoitu – Internet Archive), Hiisi 1/2013
**Bože, Tsarja hrani!** (ven. Боже, Царя храни!, "Jumala, suojele tsaaria!") oli Venäjän keisarikunnan virallinen ja viimeinen kansallislaulu. Se valittiin 1833 järjestetyssä kilpailussa*lähde?* ja toimi kansallislauluna vuoteen 1917, jolloin helmikuun vallankumous syöksi tsaarin vallasta ja viralliseksi kansallislauluksi valittiin "Marseljeesi". Laulun on säveltänyt viulisti Aleksei Fjodorovitš Lvov ja sanoittanut runoilija Vasili Žukovski.

Sanat
-----

Боже, Царя храни!
Сильный, державный,
Царствуй на славу, На славу нам!
( 2x :)
Царствуй на страх врагам,
Царь православный.
Боже, Царя, Царя храни!
( 2x :)
Translitteraatio
Bože, Tsarja hrani!
Silnyi, deržavnyi,
Tsarstvui na slavu, Na slavu nam!
( 2x :)
Tsarstvui na strah vragam,
Tsar pravoslavnyi.
Bože, Tsarja, Tsarja hrani!
( 2x :)
Sanatarkka suomennos
Jumala, suojele tsaaria!
Vahvaa, hallitsevaa,
Hallitse kunniaksi, meidän kunniaksemme!
( 2x :)
Hallitse vihollisten peloksi,
ortodoksinen tsaari.
Jumala, suojele tsaaria, meidän tsaariamme!
( 2x :)
### Suomen suuriruhtinaskunnassa käytetyt sanat

Siunattu olkohon
turvamme tuoja,
mahtava, mahtava
Ruhtinas!
( 2x :)
Lempeä laupias,
onnemme suoja,
siunattu, siunattu,
olkohon.
( 2x :)

Lähteet
-------

1. ↑  Russia (1833-1917) *nationalanthems.info*. Viitattu 3.1.2023. (englanniksi)
2. ↑  Klinge, Matti: *Krig, kvinnor, konst*. Helsinki: Schildts, 1997. (ruotsiksi)
3. ↑  Jakso 3: Keisarit ja Suomi: Aleksanteri II *Yle Areena*. Viitattu 3.1.2023.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Bože, Tsarja hrani** Wikimedia Commonsissa

* Russian Anthems museum (Arkistoitu – Internet Archive)
* Suomeksi versio hymnistä
**Voikosken kalliomaalaus** on pieni ja sään haalistama kalliomaalaus Sarkaveden eteläpäässä Voikosken niskan rantakalliossa Kouvolan puolella Mäntyharjun kanssa yhteisestä rajasta Kymenlaaksossa. Maalaus on haalistunut ja jäkälän peittämä. Sen löysi Timo Miettinen vuonna 1977.

Sijainti
--------

Kohde sijaitsee Voikosken niskalla sen itärannalla Kasakkaharjun länsilounaaseen aukeavassa pystykalliossa, joka sijaitsee pienen lahdelman rannalla rantapuiden takana. Paikalle pääsee jalan ja veneellä, mutta virtaukset tulisi huomioida jäällä kulkiessa.

Maalaukset
----------

Maalaukset ovat vaalenneet ja osin tuhoutuneet, eikä kaikkea saa näkyviin edes vahvistamalla punaväriä digitaalivalokuvista. Osa kuvioista on myös harmaan jäkälän peittämiä. Ne sijaitsevat 0,5−2,5 metriä järvenpinnan yläpuolella.

Vasemmanpuoleisin kuvio sijaitsee ylhäällä ja esittää kädetöntä koukkupolvista ihmistä. Se on 23 senttimetriä pitkä. Tämän oikealla puolella 20 senttimetriä pitkä pystyviiva, joka on katkelma jostakin kuviosta. Aivan alhaalla on ilmeisesti 26 senttimetriä pitkä ihmishahmo, mutta siltä puuttuu toinen käsi ja jalka. Timo Miettinen on erottanut ihmisellä ylös koukistetut kädet ja soikean pään. Jalan ja viereisen pyöreähkön kuvion välille on vedetty kaareva viiva. Antti Lahelma ehdottaa tulkintaa, jossa kuvio merkitsee oliota, joka on puoliksi ihminen ja puoliksi käärme.

Oikealla erottuu vaivoin venekuvio, joka on osittain jäkälien peittämä. Se on maalattu hieman vinosti vasemmalle nousevaksi. Jäkälän vuoksi ei voi sanoa, ovatko kuvataanko miehistöä viivoilla vai kolmioilla. Niitä näyttäisi olevan 5−6 jäsentä.

Katso myös
----------

Sarkavedessä on kaksi muutakin kalliomaalausta 9 kilometriä pohjoiseen noin 600 metrin etäisyydellä toisistaan:

* Kannonaluksen kalliomaalaus
* Haukkavuoren kalliomaalaukset

Lähteet
-------

* Lahelma, Antti: *A Touch of Red: Archaeological And Ethnographic Approaches To Interpreting Finnish Rock Paintings*. väitöskirja julkaistu sarjassa Iskos 15. Vaasa: The Finnish Antiquarian Society, 2008. Teoksen verkkoversio. (englanniksi) (Arkistoitu – Internet Archive)
* Muinaistaideyhdistys: Voikoski (Arkistoitu – Internet Archive)
* Luukkonen, Ismo: Voikoski
* Muinaisjäännösrekisteri: Voikosken kalliomaalaus *Kulttuuriympäristön palveluikkuna kyppi.fi*. Museovirasto. Viitattu 15.7.2013.

### Viitteet

1. 1 2 3  Muinaistaideyhdistys: Voikoski
2. 1 2 3 4  Luukkonen, Ismo: Voikoski
3. 1 2 3  Museovirasto: Voikosken kalliomaalaus
4. ↑  Lahelma, Antti: A Touch of Red, 2008, s.35-36
5. ↑  Lahelma, Antti: A Touch of Red, 2008, s.276, Liite III

Aiheesta muualla
----------------

* Luukkainen, Ismo: Suomen kalliomaalauksia, valokuvia
* Kivikäs, Pekka: Suomen kalliomaalaukset (Arkistoitu – Internet Archive), Kulttuurin Keski-Suomi
* Luettelo Suomen kalliomaalauksista ja ns. punamultaläiskistä Suomen muinaistaideseura ry.  Arkistoitu 30.10.2013. Viitattu 1.5.2011.
* Valkealan kylät: Kalliomaalaus - Voikoski, Sakaravesi (Arkistoitu – Internet Archive)
* Suomen Museo Online: Valkealan Voikosken kalliomaalaus[vanhentunut linkki], useita valokuvia
**Viidanmäen kalliomaalaus** sijaitsee Sulkavan kunnassa Saimaan rannalla Partalansaaren koillisosissa Sammallahdessa. Maalauskallio on jyrkkä ja kun maalaukset ovat ihmiselle korkealla, ei kuvioista saa välttämättä selvää.

Löytäminen ja tutkimus
----------------------

Viidanmäen kalliomaalaukset löysi Martti Koponen ja sen tarkasti Hannu Poutiainen vuonna 1992. Kuviot on inventoitu vuosina 2006 ja 2010.

Maalaukset
----------

Maalauskallio aukeaa lounaaseen ja on korkea ja jyrkkä. Kalliosta ei ole lohjennut lohkareita, mutta pinta on pakkasrapautunut. Punaväriä on havaittu 83,5-86,7 metriä merenpinnan yläpuolella, mikä on noin 6-9 metriä maasta. Alhaalta erottaa helposti suuret punaväriläiskät, mutta kuvioiden näkeminen vaatii aikaa.

Vasemmalle katsovaa hirveä esittävä kuvio on 32 senttimetriä pitkä. Sillä on kaksi lyhyttä jalkaa ja niin sanottu sydänpiste. Ihmistä esittää 35 senttimetriä korkea ja 19 leveä tikku-ukko. Muitakin haalistuneita kuvioita on, mutta niitä ei ole vielä tunnistettu.

Lähteet
-------

* Lahelma, Antti: *A Touch of Red: Archaeological And Ethnographic Approaches To Interpreting Finnish Rock Paintings*. väitöskirja julkaistu sarjassa Iskos 15. Vaasa: The Finnish Antiquarian Society, 2008. Teoksen verkkoversio. (englanniksi) (Arkistoitu – Internet Archive)
* Viidanmäki Suomen muinaistaideseura ry. Viitattu 6.5.2011. [vanhentunut linkki]
* Luukkonen, Ismo: Viidanmäki
* Muinaisjäännösrekisteri: Viidanmäen kalliomaalaus *Kulttuuriympäristön palveluikkuna kyppi.fi*.  22.7.2005. Museovirasto. Viitattu 5.2.2013.

### Viitteet

1. 1 2  Ismo Luukkonen: Pyhänpää (valokuvia)
2. ↑  Viidanmäen kalliomaalaus Suomen muinaistaideseura ry. Viitattu 1.5.2011. [vanhentunut linkki]
3. 1 2 3  Museovirasto: Viidanmäen kalliomaalaus
4. 1 2  Lahelma, Antti: A Touch of Red, 2008, s.265-266 (Liite III)
**Knife Girl** (oik. Lili Aslo, s. 2000-luvun alussa) on suomalainen popmuusikko.

Knife Girl on julkaissut paljon musiikkia Soundcloud-palvelussa. Hän sai levytyssopimuksen ja julkaisi ensimmäisen EP:n vuonna 2021. Ensimmäinen albumi *Uniform* ilmestyi 2022. Varhainen tuotanto on enimmäkseen Aslon yksin esittämää, mutta albumilla ja siitä irrotetuilla singleillä kuullaan myös yhtyesoittoa. Knife Girl julkaisi vuonna 2023 singlensä "Estrogen" ja "Fragile", hänen tulevalta CUM-albumiltaan. 

Knife Girl on ollut palkintoehdokkaana Emma-gaalassa ja Indie Awardsissa.

Diskografia
-----------

* Bye, EP, 2015
* Have Yourself a Merry Little Christmas, EP, 2018
* Little Death, EP, 2018
* Metro, EP 2021
* Oona, EP 2021
* Uniform, albumi, 2022
* CUM, albumi, 2023

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Knife Girl on liioitteleva poptähti, jota ei voi lannistaa – "Oikeasti oon huono näkemään itsessäni hyvää", kertoo 22-vuotias artisti Lili Aslo *YleX*.  29.1.2023. Viitattu 28.8.2023.
2. ↑  Antti Lähde: Entinen teini-ihme on nimeltään nyt Knife Girl, ja hänen esikoisalbuminsa rönsyilee hallitusti *Helsingin Sanomat*.  2022. Viitattu 28.8.2023.
3. ↑  Knife Girl *solitimusic.com*.

Aiheesta muualla
----------------

* Knife Girl *Soliti*
**Juri Nikolajevitš Klinskih** (ven. Ю́рий Никола́евич Клински́х; 27. heinäkuuta 1964 – 4. heinäkuuta 2000) oli venäläinen muusikko, laulaja, lauluntekijä, sovittaja, rock-yhtye Sektor Gazan perustaja. Hänet tunnettiin myös nimellä Juri Hoi.

Elämäkerta
----------

Klinskih syntyi 27. heinäkuuta 1964 Voronežissa. Vuodesta 1982 vuoteen 1984 Klinskih suoritti armeijan Puna-armeijassa. Palveluspaikka sijaitsi Venäjän Kaukoidässä. Vuodesta 1984 vuoteen 1986 hän työskenteli liikennepoliisina ja sen jälkeen jyrsinkoneen käyttäjänä tehtaassa. Hän alkoi kirjoittamaan lauluja jo kouluikäisenä ja aloitti esiintymiset vuonna 1987. Sektor Gazan hän perusti vuonna 1988. 4. heinäkuuta hän alkoi tuntea vakavia rinta ja vatsakipuja, mutta päätti olla peruuttamatta tapaamista liittyen musiikkivideon kuvaamiseen kappaletta *Ночь Страха* (Notš Straha) varten. Hän kuoli tuona päivänä 35-vuotiaana Voronežissa. Kuolemasta liikkui huhuja, että se olisi johtunut sydämen vajaatoiminnasta tai hepatiitti C:stä johtuen runsaasta alkoholin käytöstä tai mahdollisesti huumeiden väärinkäytöstä. Hänen kuolemansa tarkkaa syytä ei vieläkään tiedetä, koska virallista tutkimusta ei koskaan suoritettu. Hänet on haudattu Voronežin Levoberežnin hautausmaalle.

Diskografia
-----------

### Sooloalbumi

1981—1985 — Акустический альбом 

### Sektor Gaza

#### Demo albumit

* 1989 — Плуги-вуги
* 1989 — Колхозный панк

#### Albumit

* 1990 — Зловещие мертвецы
* 1990 — Ядрёна вошь
* 1991 — Ночь перед Рождеством
* 1991 — Колхозный панк
* 1992 — Гуляй, мужик!
* 1993 — Нажми на газ
* 1993 — Сектор газа
* 1994 — Танцы после порева
* 1994 — Кащей Бессмертный
* 1996 — Газовая атака
* 1997 — Наркологический университет миллионов
* 1997 — Сектор газа
* 2000 — Восставший из Ада

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana

 |

 |
**Lyseonmäen koulu**, kutsumanimeltään *Lyska*, on Heinolan ainoa peruskoulun yläkoulu (luokka-asteet 7–9). Se sijaitsee Heinolan keskustan pohjoispuolella Seminaarin alueella. Koulun rehtorina työskentelee Jani Alatalo. Lyseonmäen koulussa opiskeli yhteensä 483 oppilasta vuonna 2022.

Historia
--------

Koulun toiminta sai alkunsa jo vuonna 1847 poikien yläalkeiskouluna. Suomessa päätettiin 1870-luvun alussa korvata yläalkeiskoulut lyseoilla, minkä vuoksi myös Heinolan yläalkeiskoulu lakkautettiin vuosina 1874-1877.

Suomenkielinen reaalikoulu perustettiin Heinolaan vuonna 1874, ja se lakkautettiin vuosina 1884-1888, kun reaalikoulu muutettiin vuonna 1883 annetulla asetuksella alkeiskouluksi, johon myös tytöt pääsivät vuonna 1890. Alkeiskoulut muutettiin puolestaan keskikouluiksi vuonna 1914.

Heinolan keskikoulu ja jatkoluokat yhdistettiin Heinolan yhteislyseoksi vuonna 1950. Yhteislyseo lopetti toimintansa kuitenkin vuonna 1975, ja silloin Heinolaankin syntyi kaikille yhteinen peruskoulu, jossa Lyseonmäen yläaste ja lukio jatkoivat toimintaansa samassa rakennuksessa.

Lyseonmäen koulun yhteydessä toiminut Lyseonmäen lukio (1975–2002) liitettiin vuonna 2002 osaksi tuolloin muodostettua Heinolan lukiota.

Lähteet
-------

1. 1 2  Perusopetuksen oppilaat vuosiluokilla 1​–9 Opetushallinnon tilastopalvelu Vipunen. Viitattu 12.2.2024.
2. ↑  Meidän koulumme  2022. Heinolan kaupunki. Viitattu 8.11.2022.
3. 1 2 3  Entiset koulumuodot  1997. Lyseonmäen koulu. Viitattu 8.11.2022.
4. ↑  Peltola, K: Heinolan lukio ja Heinola-Seura rakensivat yhteistä Heinolaa  2009. Heinola-Seura. Viitattu 8.11.2022.

Aiheesta muualla
----------------

* Koulun verkkosivu
**Moskova ei usko kyyneliin** (ven. Москва слезам не верит, *Moskva slezam ne verit*) on neuvostoliittolainen elokuva, joka valmistui vuonna 1979. Elokuvan on käsikirjoittanut Valentin Tšernyh ja ohjannut Vladimir Menšov. Pääosia näyttelevät Aleksei Batalov ja Menšovin vaimo Vera Alentova.

Elokuvasta tuli Neuvostoliiton suosituimpia elokuvia. Katsojia oli 80 miljoonaa, kun yleensä suosikkielokuvilla katsojia oli 40–70 miljoonaa. Elokuva palkittiin myös Oscarilla (paras ulkomaalainen elokuva).

Juoni
-----

Maalaistytöt Katerina, Ludmila ja Antonina saapuvat Moskovaan vuonna 1958 ja joutuvat asuntolassa asumaan yhteiseen huoneeseen. Myöhemmin heistä tulee ystäviä.

Katerina työskentelee tehtaassa ansaitakseen rahaa. Hän tapaa juhlissa televisiossa työskentelevän kameramiehen Rudolfin. Rudolf viettelee Katerinan, ja sen seurauksena Katerina tulee raskaaksi. Rudolf ei suostu menemään naimisiin tytön kanssa, ja Katerina jää yksin lapsensa kanssa. Yläluokkaan kuuluva Rudolfin äiti tarjoaa Katerinalle rahaa, jotta tämä jättäisi hänen poikansa rauhaan, mutta Katerina ei suostu ottamaan rahoja vastaan. Samaan aikaan Antonina menee naimisiin rakennustyöläisen Nikolain kanssa, ja Ludmila pyörittelee miehiä ympärillään.

Neljätoista vuotta myöhemmin Katerina on tehtaan johtaja ja murrosikäisen Aleksandran äiti. Katerina tapaa Goša-nimisen miehen, ja he alkavat seurustella. Yllättäen paikalle saapuu Rudolf, joka haluaa sopia välinsä naisen kanssa ja tavata tyttärensä.

Näyttelijät
-----------

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
|  Vera Alentova  | … |  Katerina "Katja" Tihomirova
  |
|  Aleksei Batalov  | … |  Georgi "Goša" Ivanovitš
  |
|  Irina Muravjova  | … |  Ludmila
  |
|  Aleksandr Fatjušin  | … |  Sergei
  |
|  Raisa Rjazanova  | … |  Antonina
  |
|  Boris Smortškov  | … |  Nikolai
  |
|  Juri Vasiljev  | … |  Rodion "Rudolf" Ratškov
  |
|  Natalia Vavilova  | … |  Aleksandra
  |

Lähteet
-------

1. ↑  Moskova ei usko kyyneliin.Mahorkka.org. Viitattu 12.2.2024.

Aiheesta muualla
----------------

* Arvioita filmistä. Rottentomatoes.com. (englanniksi)
Runosmäen koulu, Pekka Pitkänen 1977–1979.
**Runosmäen koulu** oli Turun Runosmäessä vuodesta 1975 vuoteen 2015 toiminut peruskoulu. Koulurakennus suljettiin sisäilmaongelmien vuoksi joulukuussa 2014, jolloin lapset ja henkilökunta siirtyivät Lyseon ja Pallivahan koulurakennuksiin sekä Kaerlantiellä ja Paltankadulla oleviin päiväkoteihin. Jo 2013 oli tehty päätös Runosmäen koulun lakkauttamisesta 2016, mutta koulun sulkeminen aikaisti lakkautuspäätöstä vuodella niin, että koulun viimeiseksi lukuvuodeksi jäi 2014–2015.

Rakennus
--------

Arkkitehti Pekka Pitkäsen suunnittelemassa, vuosina 1977–1979 valmistuneessa koulurakennuksessa toimi myös päiväkoti. Siinä toimii yhä Turun kaupunginkirjaston sivukirjasto. Betonielementeistä tehtyä harmaata rakennusta piristävät kirkkaan väriset puuosat ikkunoiden alapuolella.

Syksyllä 2015 koulun tiloihin kaavailtiin tilapäisiä hätämajoitustiloja turvapaikanhakijoille, mutta hanke herätti vihamielistä vastarintaa. Joulupäivänä 2015 koulu yritettiin polttaa.

Lähteet
-------

1. ↑  Runosmäen koulu suljetaan jo joulukuun alussa *Turun Sanomat*.  24.11.2014. Viitattu 8.10.2017.
2. ↑  Runosmäen koulu katoaa lopullisesti *Turkulainen*.  10.2.2015.  Arkistoitu 8.10.2017. Viitattu 8.10.2017.
3. ↑  Kupila, Sanna ym.: "Runosmäen koulu", *Turun koulut. Keskustan ulkopuolisten koulujen inventointi ja arvottaminen*, s. 24. Turun kaupungin museokeskus, rakennusvalvonta ja kaupunkisuunnittelu, 2016. Teoksen verkkoversio (viitattu 8.10.2017).
4. ↑  Turun Runosmäen kouluun on tulossa hätämajoitustiloja *Yle Uutiset*.  23.9.2015. Viitattu 8.10.2017.
5. ↑  Pihkala, Esko: Keskustelu turvapaikanhakijoista sai Runosmäen raivon valtaan *Turun Sanomat*.  29.9.2015. Viitattu 8.10.2017.
6. ↑  Runosmäen koulu yritettiin polttaa *Aamuset*.  25.12.2015.  Arkistoitu 8.10.2017. Viitattu 8.10.2017.
**Sakura Taisen** (länsimaissa nimellä **Sakura Wars**) on Segan julkaisema seikkailu-/roolipelisarja.

Sarjan ensimmäinen peli *Sakura Taisen* (1996) kehitettiin tavoitteena tuoda roolipelisarja Segan pelikonsoleille. Pinnalta peli näyttää bishōjo-pelin ja taktisen roolipelin yhdistelmältä, joka sijoittuu vaihtoehtoiseen historiaan 1920-luvulle. Hahmot ohjaavat mecha-robotteja ja taistelevat demoneja vastaan salaisesti ja julkisesti esiintyvät teatterissa.

Sarjan viides osa *Sakura Wars: So Long, My Love* oli ensimmäinen länsimaihin lokalisoitu versio.

Alkuperäiset pelit sijoittuvat Japaniin, mutta myöhemmissä on tapahtumapaikkoina myös Pariisi ja New York. Sarjaan kuuluvissa peleissä on myös eri pelimekaniikoita.

Sarjan uusin peli on vuonna 2020 julkaistu *Sakura Wars*, joka sijoittuu vuosikymmenen päähän alkuperäisen pelisarjan jälkeen. Pelin toiminnallinen taistelu eroaa aiemmasta vuoropohjaisesta strategiasta.

Kehitys
-------

Pelisarjan kehitys alkoi vuonna 1994, jolloin Segan varajohtaja Shouichirou Irimajiri otti yhteyttä Red Company -yhtiön perustaneeseen Ohji Hiroihin. Manga-taiteilija Kōsuke Fujishima avusti hahmojen suunnittelussa ja Kouhei Tanaka musiikissa. Animaatioita varten mukaan tuotiin Hidenori Matsubara ja Futoshi Nagata retrofuturistisien robottien suunnitteluun. Satoru Akahori tuotiin mukaan käsikirjoitusta varten. Ensimmäisen pelin kehitys vei tuplasti suunniteltua enemmän aikaa mutta oli huomattavan suosittu julkaisun aikaan. Pelin ilmeessä ja myös sen ohjekirjassa käytettiin Taishō-kauden tyyliä usein tavoin.

Pelit
-----

* *Sakura Taisen* (1996)
* *Sakura Taisen 2: Kimi, Shinitamou Koto Nakare* (1998)
* *Sakura Taisen 3: Paris wa Moeteiru ka* (2001)
* *Sakura Taisen 4: Koi seyo Otome* (2002)
* *Sakura Wars: So Long, My Love* (2005, *Sakura Taisen V: Saraba Itoshiki Hito yo*)
* *Sakura Wars* (2020)

### Spin-off-pelit

* *Hanagumi Taisen Columns* (1997)
* *Sakura Taisen V Episode 0: Arano no Samurai Musume* (2004)

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Malindy Hetfeld: Sakura Wars review - heartfelt, over-the-top anime romp *eurogamer.net*.  4.5.2020. Viitattu 21.8.2020. (englanniksi)
2. 1 2 3 4 5 6 7 8  William Van Hecke: Sakura Taisen (Introduction) *hardcoregaming101.net*.  11.10.2014. Viitattu 21.8.2020. (englanniksi)
3. 1 2  Jenni Lada: Important Importables: Sakura Taisen *gamertell.com*.  24.4.2009.  Arkistoitu. Viitattu 23.10.2020. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Pelisarja MobyGamesissä (englanniksi)
**James Allison** (s. 22. helmikuuta 1968 Louth, Lincolnshire) on brittiläinen insinööri. Hän toimii Formula 1 -talli Mercedeksen teknisenä johtajana.

Ura Formula 1 -sarjassa
-----------------------

Allison valmistui Cambridgen yliopistosta vuonna 1989 ja seuraavana vuonna hän sai ensimmäisen F1-pestinsä Benetton Formulan suunnittelijana. Vuonna 1992 hän siirtyi Larrousselle palaten kahden vuoden päästä takaisin Benettonille, jossa hän toimi vuoteen 1999 asti.

James Allison (vas.) ja Pat Fry Ferrari-tallissa vuonna 2014.
Vuonna 1999 Allison siirtyi ensimmäisen kerran Scuderia Ferrarin leipiin. Hän toimi tallilla kuusi vuotta, kunnes vuonna 2005 hän palasi takaisin Renault F1:ksi nimensä muuttaneelle Benettonille, jossa hän toimi teknisen johtajan sijaisena vuoteen 2009, jolloin hänestä tuli Renaultin tekninen johtaja. Talli muutti nimensä Lotus Renault GP:ksi vuonna 2011. Toukokuussa 2013 Allison irtisanoutui Lotukselta ja saman vuoden heinäkuussa hän palasi Ferrarille, nyt tekniseksi johtajaksi, jossa roolissa hän toimi heinäkuuhun 2016 saakka. 16. helmikuuta 2017 Allison vahvistettiin Mercedeksen tekniseksi johtajaksi, jossa työssä hän aloitti 1. maaliskuuta. Huhtikuussa 2021 uutisoitiin, että hän jättää teknisen johtajan tehtävät Mike Elliottille ja siirtyy pääjohtajaksi tekniselle toimisto-osastolle, jossa keskittyy kaudesta 2022 lähtien sarjaan tuleviin sääntömuutoksiin.

Allison oli naimisissa Rebecca Allisonin kanssa, kunnes tämä kuoli alkuvuodesta 2016. Heillä on kolme lasta.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5
2. ↑  Ferrarin tekniikkavelho James Allison jättää tallin *MTV Sport*.  27.7.2016. Viitattu 28.7.2016.
3. ↑  Bottaksen rinnalle lisää voimaa – Mercedes pestasi arvostetun tekniikkapomon *MTV Sport*.  16.2.2017. Viitattu 16.2.2017.
4. ↑  Mercedes announce new Technical Director as James Allison steps back from day-to-day role *Formula1.com*.  9.4.2021. Formula One World Championship Limited. Viitattu 10.4.2021. (englanniksi)

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.
**Jan Andersson** (s. 1973), on suomalainen toimittaja, joka on työskennellyt marraskuusta 2018 lähtien MTV Uutisten uutisankkurina ja vaaliohjelmien juontajana. Ennen siirtymistään MTV:lle Andersson työskenteli 21 vuoden ajan toimittajana ja ajankohtaisohjelmien juontajana Ylellä. 

Ennen toimittajaksi siirtymistään Andersson toimi lukion historian opettajana.

Ylellä Andersson tuli tunnetuksi muun muassa vaalilähetysten, A-studion, A-talkin, Ajankohtaisen Kakkosen ja Aamu-TV:n juontajana. Hän oli yksi Ylen silloisen päätoimittajan Atte Jääskeläisen kriitikoista Sipilä-gatessa.

3. lokakuuta 2018 julkaistiin tieto Anderssonin siirtymisestä MTV:n uutistenlukijaksi ja vaaliohjelmien juontajaksi.

Andersson puhuu äidinkielenään ruotsia, mutta on työskennellyt koko uransa ajan suomen kielellä, jota hän puhuu täydellisesti. Hänet tunnetaan tiukasta haastattelutyylistään, ja Helsingin Sanomat valitsikin hänet vuonna 2011 vuoden jankkaajaksi.

Lähteet
-------

1. ↑  Kova kaappaus MTV:ltä: Ylen huippusuosittu ruutukasvo siirtyy kanavan uutisankkuriksi *is.fi*.  3.10.2018. Viitattu 3.10.2018.
2. ↑  Hän on MTV:n uusi uutisankkuri – "Tulen jankkaamaan ja vaatimaan vastauksia myös Maikkarilla" *mtv.fi*.  3.10.2018. Viitattu 3.10.2018.
**Haldor Røyne** (10. syyskuuta 1908 Øystre Slidre – 1979) oli perinteistä norjalaista hardangerviulua soittava mestaripelimanni Valdresin alueelta Norjasta.
Haldor oli naimisissa Ingrid Julie Engerin (s. 28. elokuuta 1917) kanssa, joka oli kotoisin Redalenista. Perheeseen syntyi viisi lasta: Torsten, Liv-Randi, Helge, Astrid, ja Håvard.

Haldor Røyne tuli Øystre Slidren suurimmasta kansanmuusikkosuvusta. Hänen isänsä oli Torstein Røyne ja äiti Rangdi Haldorsdotter Rudi. Hän aloitti viulunsoiton isänsä rakentamalla hardangerviululla noin kymmenvuotiaana. Hän oli myös teini-iästä alkaen Røynen kotitilalle töihin tulleen pelimanni Ola Okshovdin oppilaana. Røyne säilytti Okshovdin opettaman perinteisen soittotyylin koko elämänsä ajan.

Hän opiskeli ensin kaksi vuotta Storhoven maatalouskoulussa (Storhove Landbruksskole), ja valmistui 1938 Åsin maatalouskoulussa (Landbrukshøyskolen på Ås). Hän työskenteli joitakin vuosia Leirassa sijaitsevassa Valdresin maatalouskoulussa (Valdres landbruksskole). Suurimman osan elämästään hän teki töitä Oslon lähettyvillä sijaitsevassa Åsin maatalouskoulussa.

Haldor Røyne oli Norjassa tärkeä tietolähde koskien Valdresin alueen vanhoja pelimanneja, ja hän esiintyi monessa radio-ohjelmassa Norjan yleisradioyhtiössä NRK:ssa. Hän myös äänitti useita omia pelimannimusiikkiäänitteitä kotonaan 1960-1970 -luvulla. Lisäksi Haldor kirjoitti lukuisia artikkeleita Norjalaisesta kansanmusiikista sekä rakensi perinteisiä hardangerviuluja ja kanteleentyyppisiä langeleik -dulcimereita.

Jørn Hilme-festivaalilla myönnetään vuosittain Haldor Røynen nimikkopalkinto Valdresin alueen perinnemusiikin taitajille.

Lähteet
-------

* Haldor Røyne, CD Roots (Arkistoitu – Internet Archive)

### Viitteet

1. 1 2 3  CD Roots


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Yhdysvallat

 |

 |
**Pyhä Kasimir** (3. lokakuuta 1458 Wawelin linna, Krakova, Puolan kuningaskunta – 4. maaliskuuta 1484 Grodno, Liettuan suuriruhtinaskunta) oli puolalainen prinssi, kuningas Kasimir Jagiellon ja kuningatar Elisabet Itävaltalaisen poika sekä Liettuansuuriruhtinas vuonna 1471. Hän oli kolmas poika kolmestatoista lapsesta ja syntyi Krakovan kuninkaallisessa palatsissa, Wawelin linnassa.

Hän eli askeettista elämää, omisti itsensä elinikäiselle selibaatille, osoitti suurta hartautta Neitsyt Mariaa kohtaan ja tuki köyhiä.

Hän toisti usein kolme vuosisataa vanhaa hymniä "Omni die dic Mariae" joka tunnetaan myös nimellä "Daily, daily sing to Mary" tai pyhän Kasimirin hymninä. Kasimirin isä lähetti poikansa armeijan johdossa kaappaamaan Unkarin valtaistuimen siellä olevien aatelisten pyynnöstä mutta hänen joukkojaan pakeni rintamalta ja hän joutui palaamaan kotiin.

Hän palasi opintoihinsa ja rukouksiinsa, toimi hetken varakuninkaana isänsä poissaollessa ja kieltäytyi avioliitosta keisari Fredrik III:n tyttären kanssa selibaattinsa takia. Hän kuoli 23-vuotiaana keuhkotautiin ja paavi Adrian kanonisoi hänet vuonna 1522.

Hän eli neljän paavin hallintokauden aikana: Callistus III (1455-1458), Pius II (1458-1464), Paavali II (1464-1471) ja Sixtus IV (1471-1784). Hän on poikamiesten, prinssien, kuninkaiden, naimattomien maallikoiden, Liettuan, Puolan, Grodnon hiippakunnan suojeluspyhimys sekä suojeluspyhimys ruttoa vastaan ja hänen tunnuksiaan ovat kruunu ja lilja. Pyhimyksen muistopäivää vietetään 4. maaliskuuta.

Pyhää Kasimiria on muistettu roomalaiskatolisessa messussa seuraavanlaisella latinankielisellä kollehtarukouksella:

> »Orémus.Deus, qui inter regáles delícias et mundi illécebras sanctum Casimírum virtúte constántiæ roborásti: quǽsumus; ut eius intercessióne fidéles tui terréna despíciant, et ad cœléstia semper aspírent.» 
> 
>

Galleria
--------

* 
* 
* 
* 
* 
*

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6 7 8 9  Saint Casimir of Poland *CatholicSaints.Info*.  4.3.2009. Viitattu 31.12.2021. (englanniksi)
2. 1 2 3  Optional Memorial of St. Casimir of Poland - March 04, 2014 - Liturgical Calendar *www.catholicculture.org*. Viitattu 31.12.2021.
3. 1 2  Catholic Online: St. Casimir of Poland - Saints & Angels *Catholic Online*. Viitattu 31.12.2021. (englanniksi)
4. 1 2 3  Catholic Online: St. Casimir - Saints & Angels *Catholic Online*. Viitattu 31.12.2021. (englanniksi)
5. ↑  CATHOLIC ENCYCLOPEDIA: List of Popes *www.newadvent.org*. Viitattu 31.12.2021.
6. ↑  CATHOLIC ENCYCLOPEDIA: Pope Callistus III *www.newadvent.org*. Viitattu 31.12.2021.
7. ↑  CATHOLIC ENCYCLOPEDIA: Pope Sixtus IV *www.newadvent.org*. Viitattu 31.12.2021.
8. ↑  Sancta Missa *divinumofficium.com*. Viitattu 31.12.2021.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
	+ 2
	+ 3
* VIAF
	+ 2

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Australia
* Puola
* Vatikaani

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* RISM
* IdRef

 |

 |
| "Uptown Funk"Mark Ronson ft. Bruno Mars |
| --- |
| Singlen "Uptown Funk" kansikuva |
| Singlen tiedot |
|  Albumilta | *Uptown Special* |
|  B-puoli | "*Feel Right* (CD)" |
|  Äänitetty  | 2014 |
|  Julkaistu | 10. marraskuuta 2014 |
|  Formaatti | Digitaalinen lataus  CD  12" |
|  Tuottaja(t) | Mark Ronson  Bruno Mars  Jeff Bhasker |
|  Tyylilaji | Funk, boogie, disco |
|  Kesto | 04.30 |
|  Levy-yhtiö | Sony, Columbia, RCA |
| Mark Ronsonin muut singlet |
| "Anywhere in the World"2012 | "Uptown Funk"2014 |  |

**Uptown Funk** (tyyliteltynä **UpTown Funk!**) on brittiläisen tuottajan Mark Ronsonin single hänen neljänneltä studioalbumiltaan *Uptown Special.* Singlellä laulaa yhdysvaltalainen laulaja-lauluntekijä Bruno Mars. 

Uptown Funk oli kaupallinen menestys, ja se saavutti ensimmäisen sijan Yhdysvaltain Billboard Hot 100-listalla, sekä useiden muiden maiden listoilla. Kappale voitti BRIT Awardseissa vuoden brittiläisen singlen palkinnon.

Aiheesta muualla
----------------

* Uptown Funk YouTubessa
Baiba Bendika 2017
**Baiba Bendika** (s. 27. kesäkuuta 1991 Cēsis) on latvialainen ampumahiihtäjä. Ampumahiihdon maailmancupissa hän kilpaili ensimmäisen kerran Östersundissa kaudella 2010–2011. Ensimmäiset maailmancupin pisteensä hän saavutti Canmoren pikakilpailussa helmikuussa 2016 sijoituttuaan viidenneksi. Ennen sitä hän oli ollut parhaimmillaan 41:s. Aikaisemmin latvialaisista naisampumahiihtäjistä kymmenen joukkoon maailmancupissa oli sjoittunut vain Madara Līduma, jonka paras sijoitus oli kymmenes. Bendika sijoittui pariviestin maailmancupkilpailussa Andrejs Rastorgujevsin kanssa kolmanneksi Nové Městossa kaudella 2022–2023.

Bendika on osallistunut kymmenen kertaa MM-kilpailuihin ja kaksi kertaa olympialaisiin. Östersundin MM-kilpailuissa 2019 hän sijoittui pikakilpailussa 17:nneksi. Anterselvan MM-kilpailuissa 2020 hän oli takaa-ajossa yhdeksäs ja pikakilpailussa 12:s. Pokljukan MM-kilpailuissa 2021 hän sijoittui yhteislähdössä yhdeksänneksi. Nové Měston MM-kilpailuissa 2024 hän oli pikakilpailussa viides ja takaa-ajossa yhdestoista. Hän voitti pikakilpailun Euroopan-mestaruuden Duszniki-Zdrój'ssa 2021.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Baiba Bendika biathlonresults.com:  IBU. Viitattu 10.2.2024. (englanniksi)
2. ↑  Biatloniste Bendika sensacionāli izcīna piekto vietu Pasaules kausa posmā *delfi.lv*.  5.2.2016. Viitattu 5.2.2016. (latviaksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Baiba Bendika** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa | 
* VIAF

 |

 |
Monte Rite

|  |  |
| --- | --- |
| Sijainti | 
Bellunon maakunta, Veneto, Italia |
| Vuoristo | 
DolomiititView and modify data on Wikidata  |
| Korkeus merenpinnasta | 
2 183 m |
| Prominenssi | 
605 m |

Kartta

|  |  |
| --- | --- |
| Koordinaatit | 
46° 23′ 04″ P, 12° 15′ 28″ IView and modify data on Wikidata  |

muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa WikidataaTietolaatikon dokumentaatioNäytä Wikidatasta tulevat arvot

**Monte Rite** on Bellunon maakunnassa Venetossa Italiassa sijaitseva 2 183 metriä korkea vuori.

Historia
--------

1900-luvun sodissa Monte Rite nähtiin hyvänä puolustuspaikkana Itävalta-Unkarin keisaria Frans Joosefia vastaan. Lopulta huipulle rakennettiin linnoitus 1912–1914. Ensimmäisen maailmansodan aikana linnoitus kesti hyvin ja kesti molempien armeijoiden yrityksiä kaataa se. Myöhemmin se tarjosi suojaa partisaaneille ja toimi toisen maailmansodan jälkeen kylän asukkaiden varastona. Vuonna 1998 Reinhold Messner löysi Monte Riten. Linnoituksesta muokattiin museo vuonna 2002 YK:n kansainvälisenä vuoristovuotena.

Lähteet
-------

1. ↑  Monte Rite *PeakVisor*. Viitattu 24.7.2023. (englanniksi)
2. ↑  Museum / Messner Mountain Museen *www.messner-mountain-museum.it*.  Arkistoitu 24.7.2023. Viitattu 24.7.2023.