recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Baray** on Angkorin khmerien arkkitehtuurissa iso tekoallas, jonka pinta-ala on vähintään 20 ha ja jossa on ainakin syöttökanava ja useimmiten myös poistokanava. Barayt ovat suorakaiteen muotoisia ja niiden itä-länsi-sivun suhde pohjois-etelä-sivuun on noin 2:1.

Hydrologian asiantuntijoiden mukaan barayt olivat oleellinen osa Angkorin keinokastelujärjestelmää. Monet historioitsijat ovat kyseenalaistaneet tämän ja näkevät barayt ennemminkin temppelien kaltaisina seremoniallisina rakennelmina. Kiistan ydinkysymyksenä on, riippuiko Angkorin maatalousyhteiskunta keinokastelusta vai ei.

Angkorin suurimmat barayt ovat läntinen ja itäinen baray.

Läntinen baray
--------------

Satelliittikuva Angkorista. Läntinen baray on vasemmalla ja itäinen oikealla.
Läntinen baray on Angkorin alueen suurin baray. Sen pituus on 8 km ja leveys 2,1 km. Tilavuudeltaan se on noin 50–156 miljoonaa m³. Läntinen baray oli kuningas Suryavarman I:n (hallitsi 1002–1050) merkittävin rakennusprojekti. Sen rakentamiseen tarvittiin senaikaisilla menetelmillä arviolta yli 200 000 henkilötyövuotta.

Itäinen baray
-------------

Yasovarman I rakennutti itäisen barayn hallituskaudellaan n. 889/890–n. 910/912. Sen pituus on 7,8 km ja leveys 1,7 km. Nykyään barayssa ei ole enää vettä. Rajendravarman II (hallitsi 944–n. 968) rakennutti myöhemmin Itä-Mebonin temppelin itäiselle baraylle tekemälleen keinotekoiselle saarelle.

Lähteet
-------

* Kummu, Matti: Vesivarojen hallinta muinaisessa Angkorissa.  *Vesitalous*, 2008, nro 1, s. 26-30. Artikkelin verkkoversio. Viitattu 24.1.2011. [vanhentunut linkki]
* Stark, Miriam T.: "Pre-Angkorian and Angkorian Cambodia" teoksessa Glover, Ian & Bellwood, Peter: *Southeast Asia. From prehistory to history*, s. 89-119. New York: Routledge Curzon Press, 2004. Teoksen verkkoversio (PDF) (viitattu 2.1.2011). (englanniksi) (Arkistoitu – Internet Archive)

### Viitteet

1. 1 2 3   Kummu 2008, s. 28
2. ↑   Kummu 2008, s. 26-30
3. ↑   Stark 2004, s. 108
4. 1 2   Stark 2004, s. 106
5. ↑  East Baray *www.siemreapcambodia.org*.  1.3.2009. Viitattu 29.1.2011. (englanniksi)
Kirjan talo.
**Kirjan talo** on Helsingin Kruununhaassa Kirjatyöntekijänkatu 10:ssä sijaitseva Helsingin Kirjatyöntekijäin Yhdistys ry:n omistama seitsemänkerroksinen talo, jossa on kokoustiloja, asuntoja, ravintola, ullakkosauna ja juhlasali. Funktionalismia edustava talo on valmistunut 1935, ja se on peruskorjattu 1987. Talon on suunnitellut arkkitehti Georg Jägerroos. Kirjatyöntekijäin yhdistys osti talon paikalla sijainneen puutalon jo 1922.

Kirjan talossa toimi 1950-luvulla Levytukun äänitysstudio. Talossa on äänitetty muun muassa Aikamiesten kuoron kappale "Iltatuulen viesti". Elannon Näyttämö on toiminut talossa vuodesta 2012 alkaen.

Talossa toimi vuodesta 1935 ravintola Kirja, joka muutettiin vuonna 2007 yksityisklubiksi. Se oli 1960–1970-luvuilla kulttuuriväen suosiossa.

Lähteet
-------

1. ↑  Helsingin Kirjatyöntekijäin Yhdistys ry: Kirjan talo (Arkistoitu – Internet Archive)
2. 1 2  Oskar Lindman: Kirjan talo Helsingin Kruununhaassa on suomalaisen kulttuurin keskus, puolilehti.fi-verkkolehti 7.1.2015
3. ↑  Sami Soininen: Painoväen vanha kohtauspaikka Helsingin Sanomat 27.2.2007. Viitattu 1.9.2022.
Martin Page
**Martin Page** (s. 1975) on ranskalainen kirjailija.

Martin Page on tunnettu esikoiskirjastaan *Comment je suis devenu stupide* (2001), joka suomennettiin vuonna 2003 nimellä *Miten minusta tuli tyhmä* (Like). Kirja voitti Euregio Schüler -kirjallisuuspalkinnon vuonna 2004.

Lähteet
-------

1. ↑  How I Became StupidArkistoitu kopio *Meuse-Rhine Journal*.  23.3.2003.  Arkistoitu 14.7.2011. Viitattu 20.10.2013.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Belgia
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Korea
* Alankomaat
* Puola
* Portugali

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Martin Page (author)
Kirjasalon kylät ja kartano vuoden 1885 kartalla.
**Kirjasalo** (ven. Кирьясалы, *Kirjasaly*) on entinen kyläryhmä Inkerissä nykyisen Leningradin alueen Seuloskoin piirin Kuivaisin kunnan alueella. Se sijaitsi Karjalankannaksen keskiosassa Suomen ja Venäjän vanhan rajan tekemässä mutkassa. Pohjoisessa ja idässä alue rajoittuu Tungelmajokeen ja idässä Saijanjokeen.

Kyläryhmän osia olivat Autio, Pusanmäki, Tikanmäki, Uusikylä ja Vanhakylä. Seudulla oli myös Kirjasalon kartano ja tulliasema. Suomen puolelle Lipolan kylään (nykyinen Kotovo) johti kivetty maantie.

Kirjasalo mainitaan 1600-luvun kartoissa. Sen asukkaat olivat luterilaisia inkerinsuomalaisia, jotka kuuluivat Lempaalan seurakuntaan. Vuoteen 1861 saakka he olivat kartanonherrojen maaorjia. Pietarin kihlakunnan Korkiamaan volostiin kuuluneissa kylissä oli vuonna 1905 yhteensä 344 asukasta.

Vuosina 1919–1920 Kirjasalo oli Suomen tukemien inkeriläisten joukkojen miehittämä (Kirjasalon tasavalta). Vuonna 1926 perustettiin Kuivaisin piiriin kuulunut suomalainen kansallinen kyläneuvosto. Sen alueella asui 356 suomalaista, 53 venäläistä ja kolme muiden kansallisuuksien edustajaa. Kirjasalon suomalaiset karkotettiin muualle Neuvostoliittoon 1930-luvun puoliväliin mennessä. Kyläneuvosto lakkautettiin vuonna 1936.

Nykyään Kirjasalo on täysin asumatonta seutua. 1990-luvulle saakka sitä käytettiin laidunmaana. Hylättyjen peltojen keskellä voi nähdä rakennusten perustuksia ja villiintyneitä omenapuita. Seudulla on myös suomalaisten jatkosodan aikana rakentamien linnoituslaitteiden jäännöksiä sekä vuonna 1919 kaatuneiden puna-armeijalaisten veljeshauta muistomerkkeineen.

Lähteet
-------

1. ↑  EKI kohanimeandmebaasi *eki.ee*. Viitattu 17.10.2015.
2. ↑  1920-luvun asiakirjoissa käytetty muoto.
3. ↑  *Pamjatnaja knižka S.-Peterburgskoi gubernii na 1905 g.*, s. 354. Sankt-Peterburg: S.-Peterburgski gubernski statistitšeski komitet, 1905. Teoksen verkkoversio (viitattu 16.1.2012). (venäjäksi)
4. ↑  Janson, P.M.: *Natsionalnyje menšinstva Leningradskoi oblasti (sbornik materialov)*, s. 22. Leningrad: Orgotdel Leningradskogo Oblispolkoma, 1929.
5. ↑  Musajev, V.I.: *Polititšeskaja istorija Ingermanlandii v kontse XIX–XX veke*, s. 238. Kišinjov: Nestor-historia, 2001. ISBN 9975-9606-4-2.
**BMW E36** on BMW 3-sarjan kolmannen sukupolven malli, jota valmistettiin vuosina 1990–2000. Se korvasi edeltäneen E30-mallin ja seuraajaksi tuli E46. Mallisarjaan kuului myös kolmeovinen hatchback-malli Compact (E36/5).

BMW 3-sarja (E36) 1990–2000
---------------------------

BMW E36:n valmistus alkoi vuonna 1990, ja ensimmäisenä esitelty korimalli oli neliovinen sedan. Mallin pyöräntuentana taka-akselilla oli uudenlainen monivarsituettu Z-tyyppinen multi-link-monivarsituenta, jota oli aiemmin käytetty BMW Z1 -mallissa. 

BMW 318is Coupé
Vuoden 1997 Euro NCAP -kolaritestistä E36 sai tulokseksi vaatimattomat yksi ja puoli tähteä viidestä.

BMW 328i Cabrio
Coupé esiteltiin vuonna 1992 ja cabriolet vuotta myöhemmin. Vuonna 1994 tuli täysin uusi korimalli – kolmiovinen hatchback, joka sai nimen Compact. Viimeisenä markkinoille tuli farmarimalli Touring vuonna 1995. Se oli urheilullinen niin sanottu "elämäntapafarmari", jonka tavaratila ei ollut erityisen suuri.

Malli koki vuonna 1996 pienen kasvojenkohotuksen, jossa etupuskuria ja -säleikköä muutettiin ja vilkuista tuli kirkaslasiset.

BMW E36 Touring
Mallisarjaa alettiin korvata asteittain vuodesta 1998 lähtien, kun uusi E46-sukupolvi oli tullut markkinoille. Avomallit pysyivät tuotannossa vuoteen 2000 saakka.

BMW M3
------

BMW M3 E36 Coupé
Urheilumalli M3 esiteltiin vuonna 1992. Sitä valmistettiin sedan-, coupé- ja avomalleina. Moottorina oli 3,0-litrainen kuusisylinterinen rivimoottori, joka tuotti 285 hevosvoimaa tehoa. Vuonna 1995 moottori vaihtui 3,2-litraiseksi (320 hv) ja manuaalivaihteistosta tuli kuusiportainen.

BMW M3 E36 Cabriolet

Lähteet
-------

1. ↑  BMW 3-sarja 1997 Euro NCAP. Viitattu 6.9.2016. (englanniksi)
2. 1 2  BMW 3 Series (1991–1998) review *RAC Drive*. Viitattu 6.9.2016. (englanniksi)
3. ↑  BMW 3 Series Compact (1994–2001) review *RAC Drive*. Viitattu 24.1.2017. (englanniksi)
4. ↑  BMW 3 Series Touring (1995–1999) review *RAC Drive*. Viitattu 6.9.2016. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **BMW 3-sarja (E36)** Wikimedia Commonsissa
**Barzan Ibrahim Hassan al-Tikriti** (arab.  برزان إبراهيم الحسن التكريتي ‎ ,17. helmikuuta 1951 – 15. tammikuuta 2007) oli Irakin tiedustelupalvelu Mukhabaratin johtaja vuosina 1979–1983, Irakin YK-lähettiläs Genevessä vuosina 1988–1997 ja yksi Saddam Husseinin kolmesta velipuolesta. Al-Tikriti tuomittiin kuolemaan rikoksista ihmisyyttä vastaan Saddam Husseinin ja Irakin vallankumousoikeuden tuomarin Awad Hamad al-Bandarin tavoin vuonna 1982 tapahtuneesta al-Dujailin šiiakylän hävittämisestä ja 148 kyläläisen teloittamisesta. Kylään iskettiin sen jälkeen, kun Hussein oli joutunut siellä salamurhayrityksen kohteeksi. Yhdysvaltalaisjoukot vangitsivat al-Tikritin Bagdadissa huhtikuussa 2003.

Al-Tikriti oli määrä teloittaa Husseinin kanssa samana päivänä 30. joulukuuta 2006, mutta teloitusta lykättiin hieman yli kaksi viikkoa, kunnes hänet ja al-Bandar hirtettiin 15. tammikuuta 2007 kello kolmelta aamulla Camp Al-Adalan tukikohdassa. Teloituksessa Barzanin pää irtosi väärin mitoitetun hirttoköyden vuoksi, mikä raivostutti monia sunnimuslimeja.

Yhdysvaltain Irakin sodan aikana julkaisemissa etsintäkuulutuspelikorteissa Barzan Ibrahim al-Tikriti edustaa ristiviitosta.

Lähteet
-------

* HS: Saddamin lähimiehet teloitettiin (Arkistoitu – Internet Archive)
* MTV3: Kaksi Saddamin liittolaista hirtettiin Bagdadissa
* BBC News: Saddamin lähimiesten hirttäminen kuvattiin

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa | 
* VIAF
* WorldCat

 |

 |
**Jorma Pilke** (s. 1. huhtikuuta 1943 Helsinki) on suomalainen toimittaja, mediakouluttaja ja eläkkeellä oleva Yleisradion entinen ohjelmapäällikkö.

Pilke toimi Yleisradiossa nuortenohjelmien toimittajana ja päällikkönä 1964–1991, ja sen jälkeen hän oli Yleisradiossa digitaalisen median kehittämis- ja päällikkötehtävissä 1992–2006. Pilke oli muun muassa kehittämässä Nettiradio Mikaelia. Eläkkeelle jäätyään Pilke on ollut mukana erilaisissa mediakasvatus- ja verkkodemokratiaprojekteissa. Hän oli mukana perustamassa Suomen Verkkodemokratiaseuraa, joka pyrki edistämään avoimen datan hyväksikäyttöä ja visualisointia. Toinen Pilkkeen vetämistä hankkeista on nuorille tarkoitettu *Curly*-verkkolehti.*lähde?*

Pilke on kirjoittanut radiokuunnelmia sekä sketsejä radion nuortenohjelmiin. Hän on kirjoittanut myös veneilyalan lehtiin sekä tehnyt useita artikkeleita nuorisotyötä käsitteleviin kirjoihin ja julkaisuihin. Pilke oli mukana Yleisradion 1990-luvulla tuottamassa poliittisessa satiirisarjassa *Iltalypsy* erikoistoimittaja Aimo Surakkana.*lähde?*

Radiokuunnelmia
---------------

* *Salamasyöksyjät vauhdissa*: sketsikuunnelma.
* *Omituiset vappupallot*: satukuunnelma lapsille.
* *Syyssysäys*: sketsikuunnelma.
* *Koululaisagentti iskee*: seikkailukuunnelma.
* *Seikkailu talventorjuntapäämajassa*: seikkailukuunnelma.
* *Joulupukin kadonnut lahjasäkki*: pienoiskuunnelma
* *Vaihdeviihdettä vapaasti*: sketsikuunnelma
* *Katamaraani*: seikkailukuunnelma
* *Seikkailu Lapissa*: 3-osainen nuorten seikkailukuunnelma
* *Rahtilento 378*: 2-osainen kuunnelma nuorille. 1976

Muuta kirjallista tuotantoa
---------------------------

* *Visailua koululaisille*. WSOY 1970

Palkinnot
---------

* Valtion tiedonjulkistamispalkinto 1975 Yleisradion nuortenohjelmista

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Nuorisokirjailijat : Jorma Pilke
2. ↑  Jorma Pilke LinkedIn [vanhentunut linkki]

Aiheesta muualla
----------------

* Jorma Pilke avoimen datan ja nuorten puolesta, YLE Lappi 16.3.2012
**Liberty X** (alun perin **Liberty**) on englantilais-irlantilainen popyhtye, jonka jäseniä ovat Michelle Heaton, Tony Lundon, Kevin Simm, Jessica Taylor ja Kelli Young.

Yhtyeen perustajat olivat viisi *Popstars*-finalistia, jotka eivät päässet voittajista koottuun Hear'Say-yhtyeeseen. Liberty X kuitenkin julkaisi kymmenen peräkkäistä UK top 20 -singleä ja pääsi singlelistoille ulkomaillakin ollen siten kaupallisesti menestyneempi kuin Hear'Say. Yhtyeen debyyttialbumi *Thinking It Over* julkaistiin 27. toukokuuta 2002. Sillä oli heidän menestyksekkäin singlensä "Just a Little", joka voitti BRIT Awardsissa parhaan singlen kategorian ja oli Englannissa 2000-luvun ensimmäisen vuosikymmenen viidenneksi soitetuin kappale radiossa. Seuraava studioalbumi oli lokakuussa 2003 julkaistu *Being Somebody*, jonka tunnetuin single oli Richard X:n tuottama "Being Nobody". Levyn myynti jäi kuitenkin vaatimattomaksi ja sen julkaisun jälkeen yhtye vaihtoi levy-yhtiötä ja piti taukoa. Loppuvuodesta 2005 yhtye julkaisi viimeisimmän eli kolmannen studioalbuminsa *X*, joka jäi brittilistalla sijalle 27 myyden vain 10 000 kappaletta. Vuonna 2007 yhtye ilmoitti hajoamisestaan.

Lokakuussa 2012 ITV julkisti tiedon, jonka mukaan Liberty X ja viisi muuta saman aikakauden popyhtyettä – B\*Witched, Honeyz, 911, Five ja Atomic Kitten – koottaisiin uudestaan ITV2:n sarjaa *The Big Reunion* varten. Televisiosarjaa seuranneen konsertin suosion takia Liberty X lähti vielä Englannin-kiertueelle, mutta 29. toukokuuta 2013 Heaton sanoi yhtyeen lopettavan jälleen kiertueen jälkeen, eli joulukuussa 2013.

Diskografia
-----------

* *Thinking It Over* (2002)
* *Being Somebody* (2003)
* *X* (2005)

Lähteet
-------

1. ↑  http://www.libertyxofficial.com *libertyxofficial.com*.  Arkistoitu 12.10.2013. Viitattu 5.10.2013. (englanniksi)
2. ↑  The Kylie hit you can't get out of your head *bbc.co.uk*. Viitattu 5.10.2013. (englanniksi)
3. ↑   *mirror.co.uk*. Viitattu 5.10.2013. (englanniksi)
**Jorma Mattias Rinne** (20. huhtikuuta 1936 Sauvo – 25. toukokuuta 2003) oli suomalainen kiekonheittäjä. Rinne voitti kiekonheiton Suomen mestaruuden Joensuussa 1972 tuloksella 57,88. SM-pronssia hän sai 1970 ja 1971. Ennätyksensä 63,50 hän heitti Hämeenlinnassa kesäkuussa 1973. Tuloksellaan hän on Suomen kaikkien aikojen kymmenenneksi paras kiekonheittäjä.

Rinteen varsinainen läpimurto tapahtui vuonna 1970, jolloin hän pääsi ensimmäisen kerran yli 60 metriä (62,22) ja myös maajoukkueen vakiokalustoon. Näin vuonna 1956 alkanut kehitys (41,01) johti arvosaavutuksiin. Vuodet 1961–1969 Rinne kuului kansallisen keskitason heittäjiin. Hänen vuosittaiset tuloksensa pysyivät alle 56 metrin. Maaotteluissa Rinne esiintyi toistakymmentä kertaa.

Rinne oli Helsingin EM-kisojen 1971 kiekonheitossa kahdeksas ja Münchenin olympialaisissa 1972 yhdestoista. Seuratasolla Rinne edusti Hämeenlinnan Tarmoa vuodesta 1972. Rinteen aiemmat seurat olivat Turun Riento ja Turun Urheiluliitto. Rinne oli ammatiltaan esimies ja hänen kotikuntansa oli Hämeenlinna.

Lähteet
-------

1. ↑  Find a Grave: Jorma Mattias Rinne, Vanaja Cemetery, Hämeenlinna Municipality *findagrave.com*. Viitattu 27.12.2022. (englanniksi)
2. 1 2 3  Urheilumme Kasvot Osa 2, Rinne, Jorma, sivu 1252, vastaavat toimittajat Risto Rantala, Markku Siukonen, Seppo Tukiainen, Oy Scandia Kirjat Ab, Keuruu 1974
3. ↑

Aiheesta muualla
----------------

* Jorma Rinne Tilastopaja (vaatii kirjautumisen, maksullinen palvelu).
Andréa Ferreol vuonna 2014.
**Andréa Ferréol** (s. 6. tammikuuta 1947 Aix-en-Provence, Ranska) on ranskalainen näyttelijä.

Andréa Ferréol opiskeli teini-ikäisenä teatterialaa Jean-Laurent Cochetin ja Antoine Bourseillerin opastuksella vanhempiensa kieltoa uhmaten. Opinnot jatkuivat Pariisin kaunotaiteiden instituutissa.

Hän tuli suuren yleisön tuntemaksi roolistaan Marco Ferrerin elokuvassa *Suuri pamaus* (*La Grande Bouffe*, 1973). Ensiesityksessään Cannesin elokuvajuhlilla filmi aiheutti skandaalin Ferréolin pitämän vaginamonologin takia. Ferréolin lukuisista elokuvarooleista klassikoiksi ovat kuitenkin nousseet elokuvat Volker Schlöndorffin *Peltirumpu* (*Die Blechtrommel*, 1979), Ettore Scolan *Hyvää yötä, majesteetti* (La nuit de Varennes, 1982) ja François Truffautin *Viimeinen metro* (*Le dernier métro*, 1980) ja Joël Sérian *Kuumat kukkulat* (*Les Galettes de Pont-Aven*, 1975). 

Hän sai vuosina 1976 ja 1981 parhaan naissivuosan César-palkinnon rooleistaan elokuvissa *Kuumat kukkulat* ja *Viimeinen metro* sekä vuonna 1977 parhaan naissivuosan David di Donatello -palkinnon elokuvasta *Sano se kukkasin* (*Sono pazzo di Iris Blond*, 1996). Hän kuuluu Kunnialegioonaan (2013).

Lähteet
-------

1. ↑  Porträt der Schauspielerin Andréa Ferréol. Thomas Staedli. Viitattu 7.4.2018.(saksaksi)
2. ↑  Entretien avec Andréa Ferréol à l'affiche des "Monologues du vagin". Web Archive 2010. Viitattu 7.4.2018.(ranskaksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Andréa Ferréol Internet Movie Databasessa. (englanniksi)

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Andréa Ferréol**.

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Australia
* Alankomaat

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie
* Trove
* Elonet

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* IdRef

 |

 |
**Gunnar Arthur Erickson** (3. toukokuuta 1894 Lapväärtti – 5. helmikuuta 1973 Vaasa) oli suomalainen sahaus- ja merenkulkualojen yrittäjä ja yritysjohtaja, joka sai kauppaneuvoksen arvonimen.

Ericksonin vanhemmat olivat sahanomistaja John Erickson, aiemmin Johannes Teir, ja kauppias Ida Mathilda Carlsdotter Grannas ja puoliso vuodesta 1922 Elna Maria Forsnabba. Erickson kävi kansakoulun ja suoritti kirjanpitokursseja ja rannikkokapteenin tutkinnon. Hän oli John Ericksons Exportsågin isännöitsijä Sulvassa 1915–1920, Kronvik Träindustri Ab:n eli vuodesta 1938 Ab Kronvik Oy:n isännöitsijä 1920–1925, toimitusjohtaja 1925–1957 ja osakas ja hallituksen puheenjohtaja 1925–1962. Erickson oli myös Wasklot Stevedoring, Erickson och Co:n perustaja, toimitusjohtaja ja hallituksen puheenjohtaja vuodesta 1929, Ab Ostrobotnia Stevedore Oy:n toimitusjohtaja ja hallituksen puheenjohtaja vuodesta 1938, Ab Vasa Rederin toimitusjohtaja 1939–1948 ja hallituksen jäsen 1939–1952 sekä Ab Kronvik Shipping Co Oy:n toimitusjohtaja ja hallituksen puheenjohtaja vuodesta 1954. Hänellä oli lisäksi useita luottamustehtäviä. Kauppaneuvoksen arvonimen Erickson sai 1954. Suomen sisällissotaan hän osallistui valkoisten puolella ja haavoittui Tampereen taistelussa, hänen isänsä menehtyi sodassa.

Lähteet
-------

1. 1 2  Gunnar Erickson *Biografiasampo*. Viitattu 16.9.2022.
2. ↑  Dödsfall.  *Hufvudstadsbladet*, 6.2.1973, nro 35, s. 5. Kansalliskirjasto. Viitattu 16.9.2022.
**The Trammps** oli yhdysvaltalainen disko- ja soulyhtye Philadelphiasta, Pennsylvaniasta. Yhtye tunnetaan erityisesti vuoden 1977 hitistään "Disco Inferno". Aliarvostetuksi katsotulla yhtyeellä oli yhteensä kolme Top 10 -hittiä Yhdysvaltain R&B-listalla vuosien 1972–1978 välillä.

Yhtye aloitti 1960-luvulla nimellä *The Volcanos*. Lopulta yhtyeen nimeksi kuitenkin tuli *The Trammps* ja 1970-luvulla kokoonpanoksi vakiintui Jimmy Ellis (laulu), Norman Harris (kitara), Stanley Wade (basso), Robert Upchurch (laulu) ja Earl Young (rummut).

Yhtyeen ensimmäinen listalle noussut single oli Judy Garlandin alun perin 1930-luvulla esittämä kappale "Zing! Went the Strings of My Heart", joka nousi sijalle 17 Yhdysvaltain R&B-listalla vuonna 1972. Vuonna 1976 "Hold Back the Night" (sija 35.) ja "That's Where the Happy People Go" (sija 27.) nousivat Billboard Hot 100 -listalle. Seuraavana vuonna 1977 "Disco Inferno" muodostui yhtyeen suurimmaksi hitiksi sen noustua Billboardin listalla sijalle 11. Samojen vuosien 1976 ja 1977 albumeja *Where the Happy People Go* ja *Disco Inferno* on kutsuttu tanssimusiikin mestariteoksiksi. Sen sijaan vuonna 1978 ilmestynyttä *The Trammps III* -albumia ei pidetä yhtä onnistuneena julkaisuna.

Yhtye hajosi 1980-luvun alussa.

Diskografia
-----------

### Studioalbumit

* *The Legendary Zing Album*  (1972)
* *Trammps*  (1975)
* *Where the Happy People Go*  (1976)
* *Disco Inferno*  (1976)
* *Disco Champs*  (1977)
* *The Trammps III*  (1977)
* *The Whole World's Dancing*  (1979)
* *Mixin' It Up*  (1980)
* *Slipping Out*  (1980)

Lähteet
-------

### Viitteet

1. 1 2 3  The Trammps Biography soultracks.com. Viitattu 14.10.2010.  (englanniksi)
2. 1 2 3  The Trammps Allmusic allmusic.com. Viitattu 14.10.2010.  (englanniksi)
3. ↑  The Trammps Allmusic Chart Positions allmusic.com. Viitattu 14.10.2010.  (englanniksi)
| "Libertà"Al Bano & Romina Power |
| --- |
|  |
| Singlen tiedot |
|  Albumilta | *Libertà!* |
|  A-puoli | "Libertà" |
|  Julkaistu | 1987 |
|  Tyylilaji | pop |
|  Kesto | 04.17 |
|  Levy-yhtiö | WEA |
| muut singlet |
|  | "Libertà" |  |

**Libertà** on italialaisen popduo Al Bano & Romina Powerin single vuodelta 1987. Sen sävelsivät ja sanoittivat Hans-Joachim Horn-Bernges, Romina Power, Howard Victor Carpendale, Vito Pallavicini ja Willy Molco. Singlen b-puolena on Albano Carrisin ja Molcon teos "Incredibile appuntamento". Singlen molemmat puolet julkaistiin Al Bano & Romina Powerin studioalbumilla *Libertà!* vuonna 1987. "Libertà" on julkaistu myös 12-tuumaisena maxisinglenä.

"Libertà" on hidastempoinen hymni vapauden puolesta. Sanoituksessa vapautta puhutellaan yksikön toisessa persoonassa ("Libertà, quanti hai fatto piangere", "Io vivrò per avere te"; "vapaus, kuinka monen olet saanutkaan itkemään", "minä elän, jotta saan sinut").

Lähteet
-------

1. 1 2  Al Bano & Romina Power – Libertà! *Discogs.com*. Viitattu 16.5.2023. (englanniksi)
2. ↑  Al Bano & Romina Power – Libertà! *Discogs.com*. Viitattu 16.5.2023. (englanniksi)
3. ↑  Al Bano & Romina Power – Libertà! *Discogs.com*. Viitattu 16.5.2023. (englanniksi)
4. ↑  Al Bano & Romina Power : Libertà! (1987) *Lyricstranslate.com*. Viitattu 16.5.2023. (italiaksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Chordify.net: Al Bano & Romina Power - Libertà
* Corriere dello Spettacolo: "LIBERTÀ" DI ALBANO E ROMINA POWER: OLTRE LA CANZONE D’AMORE
**Bonnin vanha raatihuone** (saks. *Altes Rathaus*) on tunnettu nähtävyys Bonnin kaupungissa, Saksan Nordrhein-Westfalenissa. Se sijaitsee Marktplatzin itäisellä laidalla.

Raatihuone rakennettiin vuosina 1737–1738, ja se korvasi keskiaikaisen rakennuksen. Raatihuone edustaa rokokoota, ja sen suunnitteli arkkitehti Michel Leveilly. Peruskiven muurasi vaaliruhtinas Clemens August 24. huhtikuuta 1737. Raatihuone otettiin käyttöön 1738, mutta se saatiin kokonaan valmiiksi vasta noin vuonna 1780.

Kunnallishallinto siirtyi pois raatihuoneesta vuonna 1978, kun uusi raatihuone rakennettiin Nordstadtiin. Vanha raatihuone peruskorjattiin vuosina 2010–2011, ja sitä käytetään edelleen kaupungin edustustehtävissä. Vanhassa raatihuoneessa on myös mahdollista mennä naimisiin.

Lähteet
-------

1. 1 2  Bonns „gute Stube" Stadt Bonn. Viitattu 9.7.2023. (saksaksi)
2. 1 2  Altes Rathaus Bonn *altes-rathaus-bonn.de*. Viitattu 9.7.2023. (saksaksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Bonnin vanha raatihuone** Wikimedia Commonsissa

* Rakennuksen virtuaalinen esittely
Niilo Rikula, *Gunnar Bärlund*, 1991 Vallila, Helsinki.
**Gunnar Bärlund** on Helsingin Vallilassa sijaitseva, kuvanveistäjä Niilo Rikulan toteuttama patsas ammattinyrkkeilijä Gunnar "GeeBee" Bärlundista. Se on pystytetty vuonna 1991. Teos sijaitsee Paavalinpuistossa Paavalinkirkon vieressä. Sijantipaikka on Bärlundin kotikadun Sammatintien varressa, jonka talonumerossa 8, asunnossa H 53 hän asui vuosina 1928–1936 ja 1941–1942. Talon seinässä on tästä muistolaatta, joka paljastettiin elokuussa 2021.

Pieneen puistoon pystytetty luonnollista kokoa suurempi realistinen veistos on pronssia ja sen jalusta graniittia. Patsaassa "GeeBee" on juuri iskemässä, suojaten samalla toisella kädellään päätään ja vartaloaan. Bärlundin omaisten aloitteesta veistoksen jalustaan on kiinnitetty pieni messinkilaatta, jossa on teksti: "In Loving Memory Eva Bärlund 1912–2006". Patsaan jalustassa lukee metallisin kohokirjaimin "GeeBee Gunnar Bärlund 1911–1982".
Kilpailun muistomerkistä järjesti Hermanni-Vallila-seura.

Lähteet
-------

1. ↑  Julkiset veistokset Helsingin kaupungin taidemuseo. Viitattu 11.6.2021.
Monogalian piirikunnan oikeus- ja hallintorakennus
Länsi-Virginian sijainti Yhdysvalloissa
**Monongalian piirikunta** on piirikunta Länsi-Virginian osavaltiossa Yhdysvalloissa. Piirikunta on perustettu vuonna 1776 ja sen nimi juontuu Monongahela-joesta. Vuonna 2010 piirikunnan asukasluku oli 96 189. Piirikunnan hallintokeskus on Morgantown.

Maantiede
---------

Piirikunnan pinta-ala on 950 km², josta maata on noin 930 km² ja vesistöjä 15 km².

Väestö
------

Vuoden 2000 väestönlaskennan mukaan Monongalian piirikunnassa oli 81 866 asukasta, 33 446 taloutta ja 18 495 perhettä. Väestötiheys oli 88/km². Asukkaista yli 92 prosenttia oli valkoihoisia. Piirikunnan talouksien mediaanitulo oli 28 625 dollaria ja perheiden 43 628 dollaria. Miesten mediaanitulo oli 33 113 dollaria ja naisten 23 828 dollaria. Tulot henkilöä kohden olivat 17 106 dollaria. Noin 11,3 prosenttia perheistä ja 22,8 prosenttia koko väestöstä, 17,9 prosenttia alle 18-vuotiaista ja 8 prosenttia yli 65-vuotiaista eli köyhyysrajan alapuolella.

Lähteet
-------

1. ↑  West Virginia Counties. Wvculture.org. Retrieved on 24.7.2013.
2. ↑  State & County QuickFacts United States Census Bureau.  Arkistoitu 6.8.2011. Viitattu 10.1.2014.
3. ↑  Find a County National Association of Counties. Viitattu 7.6.2011.
4. ↑  2010 Census Gazetteer Files  22.8.2012. United States Census Bureau. Viitattu 30.7.2015.
5. ↑  American FactFinder United States Census Bureau. Viitattu 14.5.2011.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Monongalian piirikunta** Wikimedia Commonsissa
Barakuningas 1900-luvun vaihteen valokuvassa.
**Barat** ovat malagasseihin kuuluva etninen ryhmä Madagaskarissa. Heitä arvioidaan olevan lähes 375 000 henkeä.

Barat asuvat Madagaskarin sisämaan eteläosassa Ihosyn ja Betrokan ympäristössä. Alun perin he ovat kotoisin maan lounaisosasta Toliaran seudulta. Ulkonäöltään he muistuttavat bantuja. Barat jakautuvat useisiin alaryhmiin. Viime aikoina he ovat sekoittuneet betsileoihin.

Perinteinen elinkeino on paimentolaisuuteen perustuva karjanhoito. Betsileoilta barat ovat oppineet riisin viljelyn. Miehet ovat usein moniavioisia ja naisten asema on heikko.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Olson, James S.: *The Peoples of Africa: an Ethnohistorical Dictionary*, s. 72. Westport: Greenwood Press, 1996. ISBN 0-313-27918-7.
2. 1 2 3  Bradt, Hilary: *Madagascar: The Bradt Travel Guide, seventh edition*, s. 26. Chalfont St Peter: Bradt Travel Guides, 2002. ISBN 1-84162-051-3.
3. ↑  *Encyclopedia of African History and Culture, volume III*, s. 28. New York: Facts on File, 2005. ISBN 0-8160-5271-9.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Barat** Wikimedia Commonsissa
**Mauthausen-sarja** tai **Mauthausen-kantaatti** (kreik. Μαουτχάουζεν, *Maoutcháouzen*) on kreikkalaisen säveltäjän Míkis Theodorákisin vuonna 1966 säveltämä neljän aarian laulusarja, joka on sävelletty Iákovos Kampanéllisin runoihin. Kampanéllis oli yksi Mauthausen-Gusenin keskitysleiriltä selvinneistä, ja laulusarja kertoo runoilijan henkilökohtaisista kokemuksistaan leirillä. Sarja sovitettiin laulettavaksi kreikaksi, hepreaksi, saksaksi ja englanniksi.

Laulusarja sisältää neljä aariaa. Ensimmäinen on nimeltään *Ásma asmáton* (Laulujen laulu), jossa vangittu nuorukainen yrittää epätoivoisesti etsiä rakastamaansa tyttöä, kysellen vangeilta, "oletteko nähneet rakkaintani". Toisessa aariassa, *O Antónis* (Antonis), vankileirin juutalainen kärsii pakkotyöstä Wiener Grabenin louhoksessa. Kolmas, *O drapétis* (Karannut), kertoo karkulaistarinan tuhoamisleiristä. Viimeisessä aariassa, *Ótan teleiósei o pólemos* (Kun sota on loppunut), kaksi rakastavaista kohtaavat toisensa sodan päätyttyä.

Mauthausen-sarjan alkuperäisinä esittäjinä toimivat María Farantoúri (kreikaksi, *I balánta tou Mauthausen*), Elinoar Moav Veniadi (hepreaksi), Gisela May (saksaksi) ja Nadia Weinberg (englanniksi).

Lähteet
-------

1. ↑  Music and the Holocaust: Mauthausen *Music and the Holocaust*. Viitattu 5.1.2016.
2. ↑  Iakovos Kambanellis obituary *The Guardian*. Viitattu 5.1.2016.
3. ↑  Oron, Yaʾir: *The Pain Of Knowledge: Holocaust And Genocide Issues In Education*, s. 57. Transaction Publishers. ISBN 1412838177. Teoksen verkkoversio.
4. ↑  Laulujen tekstitykset.
5. ↑  Hatikvah Music - Mauthausen *Hatikvah Music International*. Viitattu 5.1.2016.

Aiheesta muualla
----------------

* Laulujen sanoitukset kreikaksi, saksaksi, hollanniksi, italiaksi, ranskaksi ja englanniksi

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.
Vanhan Uppsalan kirkko.
Kuningaskummut.
**Vanha Uppsala** (ruots.  sv-Uppsala.ogg [- ɵpːˈsɑːla]**(ohje)**, *Gamla Uppsala*, vanh. ja aik. suom. *-Upsala*) on pitäjä, entinen kunta ja entinen taajama sekä Uppsalan kaupungin entinen keskusta Uplannissa Keski-Ruotsissa. Se sijaitsee viisi kilometriä Uppsalan nykyisestä keskustasta pohjoiseen.

Vanhassa Uppsalassa on laaja tasanko, jossa on vanha kivikirkko ja kolme valtavaa hautakumpua kansainvaellusajalta (400–500-luvulta), jotka kuuluvat Ruotsin tunnetuimpiin muinaisjäännöksiin. Alueella sijaitsivat myös Moran kivet, jotka toimivat Ruotsin kuninkaiden kruunauspaikkana ainakin keskiajalla. 

Vanha Uppsala oli etenkin ennen kristinuskoa merkittävä keskus, jonka kuuluisia pakanallisia juhlia Adam Bremeniläinen kuvasi vuonna 1070. Vanha Uppsala oli Ruotsin arkkipiispanistuimena vuodesta 1164 vuoteen 1273, jolloin arkkipiispainistuin siirrettiin Östra Arosiin, josta myöhemmin tuli nykyinen Uppsala.

Kuningaskummut
--------------

Kolmea Vanhan Uppsalan suurta 400–500-luvuille ajoitettua vierekkäistä hautakumpua kutsutaan kuningaskummuiksi. Niitä pidetään Ruotsin vanhimpana kansallisena symbolina, ja niillä on jopa kuvitettu Ruotsin kansallisidentiteetistä kertovien kirjojen kansia.

Kumpujen uskottiin pitkään sisältävän myyttisten ensimmäisten Ynglinga-kuninkaiden jäännökset, kuten Yngligatal-runon perusteella on päätelty. Tulkintaa ei nykyisin pidetä uskottavana, ja uudemman tutkimuksen mukaan ainakin yhteen kumpuun onkin haudattu nainen tai nainen ja nuori mies.

Kirkko
------

Ruotsin arkkipiispanistuimena vuoteen 1273 asti toiminutta vanhan Uppsalan kirkkoa alettiin rakentaa luultavasti jo 1000-luvulla, mutta se saatiin valmiiksi 1100-luvulla. Kivikirkkoa saattaa olla edeltänyt puukirkko ja mahdollisesti paikalla on aiemmin sijainnut pakanallinen temppeli. Vuoden 1240 tulipalon jälkeen osa kirkosta hävitettiin, mutta kuisti ja sakaristo lisättiin. Holvi ja liitumaalaukset tehtiin 1400-luvulla. Kirkon puuveistoksiin kuuluvat krusifiksit 1100-, 1200- ja 1400-luvuilta.

Pitäjä ja taajama
-----------------

Gamla Uppsalan maalaiskunta liitettiin Uppsalan kaupunkiin vuonna 1947. Gamla Uppsala on myös entinen taajama, joka on sittemmin kasvanut yhteen muun Uppsalan taajaman kanssa.

Väestönkehitys
--------------


| Gamla Uppsalan taajaman väestönkehitys 1960–2010 |
| --- |
| Vuosi |  |  | Asukkaita |  |
| 1960 |    | 1 244 |
| 1965 |    | 1 180 |
| 1970 |    | 1 562 |
| Lähde: Statistiska centralbyrån (SCB). Gamla Uppsala kasvoi yhteen Uppsalan kanssa vuonna 1975. |

Lähteet
-------

1. ↑  Hakulinen Kerkko, Paikkala Sirkka: "Taulukko 1", *Pariisista Papukaijannokkaan*, s. 200. Eksonyymit (suomenkieliset nimet). Helsinki: Kotimaisten kielten keskus, 2013. ISBN 978-952-5446-80-7.
2. 1 2  Befolkning i tätorter 1960-2010 (XLS)  29.5.2012. Statistiska centralbyrån. Viitattu 12.12.2012. (ruotsiksi)

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Vanha Uppsala**.
* Riksantikvarieämbetet: Gamla Uppsalas historia (Arkistoitu – Internet Archive)
**Bogusław Plich** (s. 2. marraskuuta 1959 Łódź) on puolalainen jalkapallovalmentaja ja entinen jalkapalloilija. Hän on toiminut muun muassa Naisten Liigassa pelanneen NiceFutiksen päävalmentajana. 

Plich pelasi urallaan yhteensä 47 ottelua Puolan pääsarjassa Legia Varsovan ja Zagłębie Sosnowiecin joukkueissa. Suomeen hän siirtyi 1989 ja edusti neljän kauden ajan Rauman Palloa. 

Plich palasi Raumalle vuonna 1999 ja alkoi valmentaa Pallo-Iirojen naisten joukkuetta luotsaten joukkueen Ykkösestä Naisten SM-sarjaan heti ensimmäisellä kaudella. Seuraavalla kaudella Plich onnistui pitämään Pallo-Iirojen naisten joukkueen Naisten SM-sarjassa. Plich on toiminut myös juniorivalmennuksen parissa sekä muun muassa Pallo-Iirojen päävalmentajana kaudella 2002. Vuonna 2013 Plich aloitti FC Rauman naisten joukkueen valmennusryhmässä, kunnes hänet valittiin kesäkuun alussa NiceFutiksen päävalmentajaksi Sami Rintasen tilalle.

Lähteet
-------

1. ↑  Historia Legii Warszawa Viitattu 4.6.2013.
2. ↑  90minut Viitattu 4.6.2013.
3. ↑  Porin NiceFutikselle raumalainen valmentaja  1.6.2013. Länsi-Suomi. Viitattu 4.6.2013.
4. ↑  Nice Futis vaihtaa päävalmentajaa.  3.6.2013. NiceFutis. Viitattu 4.6.2013.
Pokrovan kirkko Nerli-joen rannalla.
**Bogoljubovo** (ven. Боголю́бово) on kylä ja maalaiskunta Vladimirin alueen Suzdalin piirissä Venäjällä. Se sijaitsee Kljazmaan laskevan Nerli-joen suulla 10 kilometriä Vladimirista koilliseen. Asukkaita on 4 200 henkeä (vuonna 2002).

Neitsyt Marian syntymän kirkko ja ruhtinas Andrein linnan torni Bogoljubovossa.
Juri Dolgorukin poika, Vladimir-Suzdalin ruhtinas Andrei Bogoljubski rakennutti vuosina 1158–1165 Nerli-joen suulle Bogoljubovon linnan, jota hän käytti asuinpaikkanaan. Andrein kuoltua sen ryösti Rjazanin ruhtinas Gleb vuonna 1177, ja 1230-luvulla mongolivalloittajat hävittivät linnoituksen. 1600-luvulla paikalle rakennettiin luostari.

Bogoljubovon linnoituksesta on säilynyt maavallien ja muurien jäänteitä, kivinen torni sekä Jumalansynnyttäjän kirkon perustukset, joille vuonna 1751 pystytettiin uusi barokkityylinen kirkko. Konstantin Tonin suunnittelema luostarin venäläistyylinen pääkirkko ja asuinrakennukset on rakennettu 1800-luvulla.

Puolentoista kilometrin päässä Bogoljubovosta sijaitsee yksi Venäjän keskiaikaisen arkkitehtuurin helmistä, Pokrovan kirkko Nerli-joen rannalla. 

Bogoljubovon rakennusmonumentit sisältyvät UNESCOn maailmanperintöluetteloon osana laajempaa Vladimirin ja Suzdalin valkoiset monumentit -kohdetta.

Katso myös
----------

* Venäjän kultainen rengas

Lähteet
-------

* *Bolšaja Sovetskaja Entsilopedija, tom 3*, s. 448. Moskva: Sovetskaja Entsiklopedija, 1970.

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Bogoljubovo**.
* Bogoljubovo Vladimir-Suzdalin museon sivustolla (Arkistoitu – Internet Archive) (venäjäksi)
WikibooksWikibooks 
Wikikirjastossa on aihe: **Bogointialainen puolustus**. 
*Tässä artikkelissa käytetään algebrallista merkintätapaa kuvailemaan shakkisiirtoja.*

**Bogointialainen puolustus** on shakkiavaus, joka alkaa tyypillisesti:

`1. d4 Rf6 2. c4 e6 3. Rf3 Lb4+`
Avaus on nimetty kehittäjänsä Jefim Bogoljubovin mukaan. Kolmannella siirrollaan valkea välttää Nimzo-intialaisen puolustuksen, ellei vastaa mustan siirtoon 3...Lb4+ siirrolla 4. Rc3

Bogointialaista puolustusta on käyttänyt muun muassa maailmanmestari Garri Kasparov.

Muunnelmia
----------

`4. Ld2 Lxd2+`
`4. Ld2 De7`
`4. Ld2 a5`
`4. Ld2 c5 5. Bxb4 cxb4` *mustalla on kaksoissotilas*
`4. Rbd2`

Transponointeja
---------------

`3...b6` *Kuningatarintialainen puolustus*
`3...d5` *torjuttu Kuningatargambiitti*
`3...Lb4+ 4.Rc3` *Nimzo-intialainen puolustus*

Katso myös
----------

* Intialaiset puolustukset

Aiheesta muualla
----------------

* Artikkeli Bogointialaisesta puolustuksesta (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
* Bogointialaisen puolustuksen pelejä (englanniksi)
**Andrew Patrick Wood** (8. tammikuuta 1966 – 19. maaliskuuta 1990) oli yhdysvaltalainen rock-laulaja. Hän oli grunge-yhtyeen Mother Love Bonen keulakuvana sen perustamisesta saakka, aikaisemmin Wood toimi lyhytikäisen Malfunkshun-yhtyeen laulajana. Woodilla oli pitkään ollut suuri riippuvuus heroiiniin, joka vei häneltä lopulta hengen vuoden 1990 keväällä juuri ennen Mother Love Bonen ensimmäisen pitkäsoiton julkaisua. Woodilla oli myös paljon soolomateriaalia tehtynä, mutta nämä ovat toistaiseksi jääneet julkaisematta. Hänen kunniakseen perustettiin projektiluonteinen yhtye Temple of the Dog.

Kuoleman jälkeen
----------------

Woodin muistoksi Mother Love Bonen jäsenet ja silloisen Soundgardenin jäsenet Chris Cornell ja Matt Cameron perustivat yhdessä muusikoiden Eddie Vedderin ja Mike McCreadyn superyhtyeen Temple of the Dogin ja julkaisivat samalla nimellä albumin vuonna 1991. 

Wood nousi kuolemansa jälkeen grunge genren jonkinmoiseksi legendaksi, ja hän on ollut monille genren muusikoille inspiraation lähde. Esimerkiksi Alice in Chainsin kitaristi Jerry Cantrell teki kappaleen *Would?*, joka on saanut vaikutteita Woodista. Kappale julkaistiin yhtyeen menestysalbumilla *Dirt* (1992).

Diskografia
-----------

### Malfunkshun

#### Albumit

* *Return to Olypmus* (1995, postuumi)

#### Julkaisut kokoelmilla

* "With Yo' Heart (Not Yo' Hands)" ja "Stars-N-You" kokoelmalla *Deep Six* (1986)
* "My Only Fan" ja "Shotgun Wedding" kokoelmalla *Another Pyrrhic Victory: The Only Compilation Of Dead Seattle God Bands* (1989)

### Mother Love Bone

#### EP:t

* *Shine* (1989)

#### Albumit

* *Apple* (1990, postuumi)
* *Stardog Champion* (1992, kokoelma)

#### Singlet

* *Stardog Champion* (Promo) (Stardog/Mercury Records, 1990)
* *This Is Shangrila* (Promo) (Stardog/Mercury Records, 1990)
* *Stardog Champion* (Promo) (Stardog/Mercury Records, 1992)
* *Capricorn Sister* (Promo) (Stardog/Mercury Records, 1992)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana

 |

 |
**Société Nouvelle Maison de la Ville de Tunis** tai **SNMVT Monoprix** (arab. مونوبري‎) on tunisialainen vähittäiskauppaketju, jonka päämaja sijaitsee Mégrinessa, Tunisian pohjoisosassa.

Historia
--------

Monoprix'n perusti André Lévy-Despas vuonna 1933 Tunisissa ja noin neljä vuotta myöhemmin kauppa alkoi levitä myös muihin kaupunkeihin, kuten Bizertaan, Sfaxiin, Sousseen, Menzel Bourguibaan, Lafayetteen, Monastiriin ja La Marsaan. Lévy-Despasin kuoltua hänen vaimonsa nousi toimitusjohtajaksi vuonna 1974 siihen asti, kunnes Habib Kammounin yritys osti Monoprix'n vuonna 1992. Kolme vuotta myöhemmin se siirtyi pörssiosakkeeksi, jonka myötä tunisialainen Groupe Mabrouk osti kauppaketjun omistukseensa toukokuussa 2000. Kuusi vuotta myöhemmin Monoprix laajensi toimintaansa ja perusti sivuttaismyymälät Monoprix Gourmet ja Monoprix Kids House. Sittemmin vuonna 2009 Monoprix solmi yhteistyösopimuksen ranskalaisen Monoprix'n kanssa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6 7  Historique du groupe *Monoprix.tn* Viitattu 16.7.2012 (ranskaksi)
2. ↑  Mentions légales (Arkistoitu – Internet Archive) *snmvt* Viitattu 16.7.2012 (ranskaksi)
Emil Liedgren
**Karl Gustaf Emil Liedgren** (21. helmikuuta 1879 Rystad, Itä-Götanmaa – 9. syyskuuta 1963 Västerås) oli ruotsalainen teologi, virsirunoilija ja virsitutkija.

Liedgren kävi koulua Linköpingissä ja opiskeli Uppsalan yliopistossa. Vuonna 1900 hän suoritti filosofian kandidaatin, vuonna 1905 teologian kandidaatin ja vuonna 1912 teologian lisensiaatin tutkinnot sekä vuonna 1921 teologian tohtorin tutkinnon. Hänen väitöskirjansa vuodelta 1916 käsitteli virsirunoilija, arkkipiispa Johan Olof Wallinia. Liedgren toimi lukion opettajana Uumajassa, Örebrossa ja Västeråsissa. Vuonna 1939 hänelle myönnettiin professorin arvonimi.

Virsitutkijan työssä Liedgreniä kannusti mm. arkkipiispa Nathan Söderblom. Hän kirjoitti artikkeleja mm. vuoden 1819 virsikirjasta, ns. Wallinin virsikirjasta, anglosaksisesta hengellisestä lauluperinteestä ja sen tulos­ta Pohjolaan. Hänen hengellisenä taustanaan oli nuorkirkkoliike. Liedgren liittyi läheisesti liikkeen johdossa olleiden kolmen teologin, Johan A. Eklundin, Nathan Söderblomin ja Einar Billingin ajatuksiin, kaikki he olivat myös virsirunoilijoita. Liedgren oli Ruotsin virsikomitean jäsenenä 1934–1936 ja omien virsiensä kautta hänet lasketaan Ruot­sin 1900-luvun alkupuolen merkittävämpiin virsirunoili­joihin.

Ruotsin kirkon virsikirjassa on viisi Liedgrenin kirjoittamaa ja kaksi hänen kääntämäänsä virttä. Suomenruotsalaisessa virsikirjassa on myös viisi hänen virttään. 

**Liedgrenin kirjoittamat virret Ruotsin kirkon virsikirjassa**

* 216 Mestari, kaikki sinua etsimme (Mästare, alla söka dig, suom. Per Boreman 1946, Anna-Maija Raittila 1968, 1997)
* 233 Herra, kätket sydämeesi (Fader, du vars hjärta, suom. Georg Gripenstad 1966, uud. suom. Anna-Maija Raittila 1999)
* 284 Sana ikuinen, puhuit taitaen (Ord av evighet, suom Georg Gripenstad 1966, uud. suom. Pekka Kivekäs 1997)
* 378 Luotasi, oi Jumalamme (Gud, hos dig är livets källa, suom. Per Boreman 1942, Oskari H. Jussila 1944, uud. suom. Anna-Mari Kaskinen 1996)
* 530 Tien tunnen puistoon vilpoiseen (En dunkel örtagård jag vet, suom. Erik Ulrik Eriksson 1943, Lauri Pohjanpää 1946, uud. suom. Anna-Maija Raittila 1997)

Lähteet
-------

1. 1 2  Oscar Lövgren: *Psalm- och sånglexikon*, s. 369. Gummesons bokförlag, Stockholm, 1964. (ruotsiksi)
2. ↑  Per Olof Nisser, Inger Selander, Hans Bernskiöld: *Psalmernas väg. Kommentaren till text och musik i Den svenska psalmboken.*
 Band 2 Psalmerna 205–429.*, s. 39. Wessmans musikförlag AB Visby ISBN 978-91-877-052-0, 2017. (ruotsiksi)*


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Saksa
* Suomi (KANTO)
* Ruotsi
* Alankomaat
* Vatikaani

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |

 |
**Pezinok** (unk. *Bazin*, saks. *Bösing*) on kaupunki Slovakian lounaisosassa Bratislavan alueella. Vuonna 2021 kaupungissa asui vajaa 25 000 asukasta.

Historia
--------

Ensimmäinen maininta Pezinokin alueesta on vuodelta 1208 nimellä "Terra Bozin". Seuraavat vuosisadat siellä harjoitettiin erityisesti kaivostoimintaa, mutta 1500-luvulla viininkasvatus tuli yhä suositummaksi. Pezinok sai vapaan kuninkaallisen kaupungin aseman vuonna 1647.

Pezinok alkoi teollistua 1800-luvun kuluessa. Kaupunkiin perustettiin muun muassa rikkihappo-, naula- sekä tiilitehtaat. Siitä muodostui myös tärkeä liikenteen solmukohta Pienkarpaattien alueella uuden rautatien rakentamisen jälkeen.

2000-luvulla Pezinok on ollut uutisissa uuden kaatopaikan rakentamiseen liittyneiden epäselvyyksien vuoksi. Kaatopaikkaa vastustamaan syntyi laaja kansalaisliike, johon otti osaa muun muassa Slovakian tuleva presidentti Zuzana Čaputová.

Teollisuus
----------

Nykyään Pezinok on tunnettu erityisesti viinintuotannostaan.

Nähtävyyksiä
------------

Kaupungin vanha keskusta on tehty ruutukaavan mukaan ja siellä sijaitsee vanhoja porvaritaloja. Muita nähtävyyksiä ovat 1200-luvulla rakennettu linna sekä vanha renesanssityylinen kaupungintalo.

Urheilu
-------

Kaupungin koripalloseura MBK Pezinok ei ole pelannut aikuisten sarjassa sitten vuoden 2011. Se on silti yhä Slovakian koripalloliigan menestynein joukkue.

Ystävyyskaupungit
-----------------

*Lähde*

* Unkari Mosonmagyaróvár, Unkari
* Tšekki Mladá Boleslav, Tšekki
* Itävalta Neusiedl am See, Itävalta
* Slovenia Izola, Slovenia

Kuuluisia asukkaita
-------------------

* Zuzana Čaputová, Slovakian presidentti

Lähteet
-------

1. ↑  Hustota obyvateľstva - obce [om7014rr\_ukaz: Rozloha (Štvorcový meter)] Statistical Office of the Slovak Republic. Viitattu 31.3.2022. (slovakiksi)
2. ↑  Základná charakteristika Statistical Office of the Slovak Republic. Viitattu 18.7.2023. (slovakiksi)
3. ↑  Počet obyvateľov podľa pohlavia - obce (ročne) Statistical Office of the Slovak Republic. Viitattu 26.6.2023. (slovakiksi)
4. 1 2 3  História Pezinok. Viitattu 18.7.2023. (slovakiksi)
5. ↑  Balogová, Beata: European court rules in Pezinok case *The Slovak Specator*.  21.1.2013. Viitattu 18.7.2023. (englanniksi)
6. ↑  Stoll, Daniel: Pezinok wine-makers preserve tradition, quality *The Slovak Spectator*.  28.2.2000. Viitattu 18.7.2023. (englanniksi)
7. ↑  Pezinok sa odhlásil z mužskej extraligy *Basket.sk*.  3.1.2011. Viitattu 18.7.2023. (slovakiksi)
8. ↑  Partnerské mestá Pezinok. Viitattu 17.7.2023. (slovakiksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kaupungin kotisivut (slovakiksi)

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Pezinok**.
**Elsa Gustafva Aarni** (19. marraskuuta 1890 Tampere – 22. lokakuuta 1969) oli suomalainen näyttelijä.

Elämä ja ura
------------

Elsa Aarnin vanhemmat olivat kirjuri August Wallenius (Vanamo) ja Fanny Fihlman. Ennen teatteriuraansa hän toimi jonkin aikaa liikeapulaisena. Varojen puutteessa Aarnin teatteritaiteelliset opinnot jäivät yhteen lukukauteen Suomen Kansallisteatterin oppilaskoulussa.

Aarni oli kiinnitettynä Tampereen Teatteriin vuosina 1909 sekä 1918–1925 ja 1940–1947. Kaudella 1909–1910 hän näytteli Tampereen Työväen Teatterissa ja vuosina 1911–1917 kiertuenäyttelijänä. Kauden 1926–1927 Aarni näytteli helsinkiläisen Kansan Näyttämön riveissä. Vuosina 1929–1940 hän työskenteli Kotkan Näyttämöllä näyttelijänä ja ohjaajana.

Aarnin näyttämötehtäviä olivat muun muassa Kirsti ja Elina *Elinan surmassa*, Katri ja Sigrid *Daniel Hjortissa* ja rouva Tabret näytelmässä *Pyhä liekki*. Hänen rooleihinsa lukeutuivat niin ikään Loviisa Hella Wuolijoen näytelmissä *Niskavuoren naiset* ja *Niskavuoren leipä*, Vappo näytelmässä *Anu ja Mikko* sekä Gina Henrik Ibsenin näytelmässä *Villisorsa*.

Aarni ohjasi muun muassa näytelmät *Tapahtui kaukana*, *Onni alkaa huomenna* ja *Poikani pääkonsuli*.

Elsa Aarni avioitui teatterinjohtaja Kaarlo Aarnin kanssa 1918. Liitto päättyi Kaarlo Aarnin kuolemaan 1954. Hänellä oli lapset Leena (s. 1918), Maisa (s. 1921) ja Pentti (s. 1925).

Lähteet
-------

* *Kotimaisia näyttämötaiteilijoita sanoin ja kuvin*. Viipuri: Kustannusliike Opas, 1930.
* *Teatterin maailma – Maamme teatterit ja niiden taiteilijat*. Toim. Verneri Veistäjä. Helsinki: Kustannusosakeyhtiö Tammi, 1950.
* *Teatterin maailma – Suomen teatterilaitos ja teatteriväki*. Toim. Verneri Veistäjä. Helsinki: Kustannusosakeyhtiö Tammi, 1965.
* *Suomen teatterit ja teatterintekijät*. Toim. Timo Martin, Pertti Niemi ja Ilona Tainio. Helsinki: Kustannusosakeyhtiö Tammi, 1974. ISBN 951-30-2505-5.

### Viitteet

1. ↑  *Kotimaisia näyttämötaiteilijoita sanoin ja kuvin*, s. 3.
2. 1 2 3 4  *Teatterin maailma 1965*, s. 126 ja 127.
3. ↑  *Teatterin maailma 1950*, s. 141.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Elonet

 |

 |