recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Iso-BeltIso-Belt

**Iso-Belt** (tansk. *Storebælt*) on Tanskan saarten, Fynin ja Sjællandin, välissä sijaitseva salmi. Se on levein Tanskan salmista. Iso-Belt on 64 kilometriä pitkä ja leveys kapeimmassa kohdassa on 20 kilometriä.

Sana *belt* on latinan sanan *balteus* ’vyö’ (myös sanan Baltia) sukulaissana. Germaanisissa kielissä se tarkoittaa vanhastaan merensalmea. Islantilaisessa saagassa tavataan Tanskan salmiin viittaava nimi, Beltisund, jo 1200-luvulla. Vuonna 1660 eräs saksankielinen kartta liittää sanan eteen jo suureen kokoon viittaavan etuliitteen, kirjaamalla muodon *Der Grosse Beldt*.

Salmen läpi kulkee yli 20 metrin syvyinen laivaväylä, ja näin ollen se on tärkein merireitti*lähde?* Itämeren ja Pohjanmeren välillä. Salmi on muun muassa kampelan, meritaimenen, turskan ja nokkakalan elinympäristöä.

Ison-Beltin silta.
Vuonna 1997 salmen yli avattiin kaksiosainen Ison-Beltin silta, joka yhdistää Fynin ja Sjællandin saaret Sprogøn saaren kautta. Fynistä Sprogøhön kulkee matala auto- ja rautatiesilta (läntinen silta). Sprogøltä Själlannille vie siltayhdistelmä (itäinen silta), joka on 6 790 metriä pitkä. Siltayhdistelmän keskellä on riippusilta, jonka alituskorkeus on 65 metriä merenpinnasta. Sillan ylitys on maksullista. Esimerkiksi enintään 3,5 tonnia painavan henkilöauton ylitysmaksuna perittiin 33 euroa kesällä 2015. Rautatie kulkee itäisen Sprogøltä Själlannille tunnelissa.

Suomen ja Tanskan välinen riita 1991–1992
-----------------------------------------

Ison-Beltin sillan rakentamisen alettua 1991 Suomi haastoi Tanskan kansainväliseen tuomioistuimeen vapaan kauttakulkuoikeuden rikkomisesta, koska sillan valmistuttua Rauma-Repola Oy:n valmistamat öljynporauslautat eivät olisi mahtuneet kulkemaan sillan ali. Suomi veti riidan pois ennen pääkäsittelyä, koska Tanskan pääministeri oli puhelinneuvottelussa suostunut maksamaan korvauksia Suomen valtiolle siitä, että Rauma-Repola muuttaa lauttojen tuotantotapaa sellaiseksi, että ne voidaan kuljettaa sillan ali. Suomen asiamiehenä jutussa oli Martti Koskenniemi.

Lähteet
-------

1. 1 2  Hakulinen, Kerkko: "Iso-Belt", *Paikannimet*, s. 224. Helsinki: WSOY, 2006. ISBN 951-0-27676-6.
2. ↑  Toll Charges Storebaelt.dk.  Arkistoitu 13.11.2017. Viitattu 31.7.2015. (englanniksi)

  

Itämeren osat

|  |  |
| --- | --- |
| Pohjanmereltä varsinaiselle Itämerelle | 
* (Skagerrak)
* Kattegat
* Belttienmeri
* Tanskan salmet
	+ Juutinrauma
	+ Iso-Belt
	+ Vähä-Belt
	+ Samsøn Belt
	+ Langelandin Belt
	+ Fehmarnin Belt
* Kielinlahti
	+ Kielinvuono
	+ Eckernfördenlahti
	+ Schlei
	+ Flensburginvuono
* Mecklenburginlahti

 |
| Varsinainen Itämeri | 
* Arkonan allas
* Bornholmin allas
* Gotlanninmeri
	+ Gdańskinlahti
	+ Gotlannin allas

 |
| Suuret lahdet | 
* Riianlahti
* Suomenlahti
* Pohjanlahti
	+ Ahvenanmeri
	+ Saaristomeri
	+ Selkämeri
	+ Merenkurkku
	+ Perämeri

 |
**Ismo Valkoniemi** (s. 17. marraskuuta 1963 Hattula) on suomalainen Samaria-lähetyksen toiminnanjohtaja.

Perhe
-----

Valkoniemi on viettänyt lapsuutensa Hämeenlinnassa ja asuu Porvoossa. Hän on kirjoittanut kokemustensa pohjalta kaksi kirjaa. Valkoniemen perheeseen kuuluu vaimonsa Päivi Valkoniemen lisäksi kolme aikuista lasta ja neljä lastenlasta. Koulutukseltaan hän on teologian maisteri.

Ura
---

Valkoniemi on työskennellyt 1985–1987 Etelä-Hämeen Osuuskaupan eri esimiestehtävissä, 1988–1989 Seppälä Oy:n Hämeenlinnan myymäläpäällikkönä, yrittäjänä vuosina 1985–1992 sekä 1994-2001. Hän joutui 1990-luvun laman seurauksena arvioimaan elämänsä perustan uudelleen, josta kokemuksesta nousevat aiheet hänen kirjoittamilleen kirjoille. Vuodesta 1992 Valkoniemi on työskennellyt kristillisten päihdejärjestöjen esimiestehtävissä: 1992–1997 ja 9. joulukuuta 2009 alkaen jälleen toiminnanjohtajana Uuden kasvun yhdistys ry:ssä, 1997–2001 hallituksen puheenjohtajana ja toiminnanjohtajana Hämeenlinnan Sininauha ry:ssä, 2001–2006 talouspäällikkönä Sininauhaliitossa, 2006–2008 toiminnanjohtajana Kristillinen alkoholisti- ja narkomaanityö ry:ssä sekä 1. syyskuuta 2008 alkaen toiminnanjohtajana Samaria rf:ssa. Lisäksi hän on perustanut tekstiilikierrätystä teollisesti harjoittavan Dafecor Oyn 1994, jonka toimitusjohtajana hän työskenteli vuoteen 2001 asti. Yritys palkittiin Hämeen ympäristöpalkinnolla vuonna 2000 ekologisesta ja sosiaalisesta vastuunkannosta yhteiskunnassa.

Teokset
-------

Kirjat
* *Seinätön vankila - velkaongelmasta toivon näkymiin*, Sininauhaliitto ja Päivä Osakeyhtiö, 2004
* *Mammonan maailmasta Kuninkaan perilliseksi*, Päivä Osakeyhtiö, 2008
* *Från Mammons träl till Kungens arvinge*, Päivä Osakeyhtiö, 2009

Äänitteet
* *Saviruukku, Tämä hetki*, cd, kasetti, laulajana, kitaristina ja tuottajana, Hyvän toivon yhdistys ry 1995
* *Päivi ja Ismo Valkoniemi & Con Grazioso band, Kasvot peilin*, cd, kasetti, 1998)
* *Valkoniemi project, Kulkuri*, cd, 2002
* *Päivi ja Ismo Valkoniemi, Sillan varjossa*, cd, 2009
* *Toivon säveliä*, cd, tuottajana ja laulajana Sininauhaliitto ja Päivä Osakeyhtiö, 2004

Muut
* *Kristillinen päihdetyö - kristillisyys arjessa*. Käytännöllisen teologian seminaaritutkielma; Helsingin avoin yliopisto 2006 sekä kandidaatin tutkielma. Joensuun yliopisto 2008.
* Olemmeko suhteessa Jumala? *Sosiologian kanditutkielma. Jyväskylän avoin yliopisto 2013 sekä Itä-Suomen yliopisto 2013.*
* Suomalaisen miehen häpeä - Pastoraaliteologian käytännöllinen silta yli aatteiden ja dogmien

Lähteet
-------

* Kuka Ismo Valkoniemi?

### Viitteet

1. ↑  Kuka Ismo Valkoniemi?
2. ↑  Hämeen ympäristöpalkinto 1989–2014
3. ↑  Ismo Valkoniemi: Sosiologian kanditutkielma *Olemmeko suhteessa Jumala?*.  10.6.2013. www.academia.edu / Jyväskylän avoin yliopisto.
4. ↑  Ismo Valkoniemi: Pro gradu-tutkielma *Suomalaisen miehen häpeä - Pastoraaliteologian käytännöllinen silta yli aatteiden ja dogmien*.  20.5.2016. Itä-Suomen yliopiston kirjasto.
*Tämä artikkeli käsittelee anatomian professoria. Elokuvaaja Ismo Virtasesta on eri artikkeli.*
**Ismo Virtanen** (18. maaliskuuta 1949 Laitila – 5. kesäkuuta 2010 Helsinki) oli suomalainen anatomian professori Helsingin yliopistossa.

Virtanen valmistui ylioppilaaksi vuonna 1968 ja lääketieteen lisensiaatiksi vuonna 1975. Hän väitteli lääketieteen tohtoriksi vuonna 1978 aiheella "Structural asymmetry and composition of rat liver nuclear membranes". Uransa alussa hän toimi elektronimikroskopian laitoksen assistenttina, Suomen Akatemian tutkimusassistenttina sekä nuorempana ja vanhempana tutkijana. Uransa alkupuolella hän tutki erityisesti lektiinien käyttöä solubiologiassa.

Vuonna 1986 Virtanen nimitettiin lääketieteellisen solubiologian professoriksi Linköpingin yliopistoon. Vuonna 1987 hän toimi patologian laitoksen laboraattorina Helsingin yliopistossa ennen nimitystään anatomian professoriksi vuonna 1988. Vuosina 1998–2003 Virtanen johti biolääketieteen laitosta.

Uransa aikana Virtanen julkaisi lähes 700 tieteellistä artikkelia, joita on siteerattu yli 20 000 kertaa. Hänen ansioitaan tutkijana kuvaa korkea Hirsch-indeksi 72.

Virtanen tutki solunsisäisiä välikokoisia filamentteja ja kehitti menetelmiä integriinien tutkimukseen. Lisäksi Virtanen ohjasi 23 väitöskirjaa ja toimi *Journal of Molecural Histology* -lehden päätoimittajana. Hän oli jäsen myös 14 muussa kansainvälisessä tieteellisessä julkaisussa. Erityisesti 1980- ja 1990-luvuilla Virtanen kiersi laajalti luennoimassa. Vuosina 1991–2003 Virtanen toimi lääketieteen historian laitoksen ja museon esimiehenä.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Panula, Pertti: Muistot: Ismo Virtanen *Helsingin Sanomat*.  15.5.2011.  Arkistoitu 14.12.2014. Viitattu 7.12.2014.
2. 1 2 3  Panula, Pertti & Lehto, Veli-Pekka: Ismo Virtanen menehtyi sairauskohtaukseen Biomedicum.  Arkistoitu 22.12.2015. Viitattu 7.12.2014.


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)
* Belgia

 |

 |
Britannicus ja hänen äitinsä Messalina.
Britannicus lapsena.
**Tiberius Claudius Caesar Britannicus** (12. helmikuuta 41 – 11. helmikuuta 55) oli Rooman keisarin Claudiuksen ja hänen kolmannen vaimonsa Messalinan poika. Hänet nimitettiin kruununperilliseksi heti syntyessään. Claudius oli tuolloin hallinnut alle kuukauden. Hänen nimensä oli alkujaan Tiberius Claudius Caesar Germanicus. Nimen Britannicus hän sai vuonna 43 Britannian valtauksen jälkeen. Claudius itse ei tätä kunnianimeä halunnut vaan antoi sen pojalleen.

Britannicuksen äiti Messalina kuoli vuonna 48 juoniteltuaan Claudiusta vastaan. Britannicus oli tällöin vielä lapsi ja Claudiuksen valta-asema oli heikko. Claudius meni naimisiin Augustuksen lapsenlapsen lapsen ja veljentyttärensä Agrippina nuoremman kanssa ja vuonna 50 adoptoi tämän pojan Neron, joka nimitettiin myös kruununperilliseksi. Britannicusta vanhempana Nero oli etusijalla perimyksessä.

Claudius kuoli 13. lokakuuta 54 ja Nero murhautti Britannicuksen 11. helmikuuta 55.

Lähteet
-------

1. 1 2  Hornblower, Spawforth & Eidinow: "Claudius Caesar Britannicus, Tiberius", *The Oxford Classical Dictionary*. Oxford University Press, 2012. ISBN 9780199545568.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
	+ 2
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Puola

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
Sendain metron 2000-sarjan juna vuonna 2021
**Sendain metro** (jap. 仙台市地下鉄, *Sendai-shi chikatetsu*) on Japanin Sendain kaupunkia palveleva metrojärjestelmä. Sitä hallinnoi Sendain kaupungin liikennelaitos (jap. 仙台市交通局, *Sendai-shi kōtsūkyoku*). Järjestelmään kuuluu kaksi linjaa, Nanboku-linja ja Tōzai-linja, joiden yhteispituus on 28,7 kilometriä ja joilla on 29 asemaa. Vuonna 2016 Sendain metro kuljetti noin 84 miljoonaa matkustajaa; päivittäin matkustajia oli keskimäärin 229 000.

Historia
--------

Sendain kasvaessa toisen maailmansodan jälkeen sen kaupunkialue laajeni ja liikenne autoistui, mikä johti pahenevaan ruuhkautumiseen. Kaupunki perusti vuonna 1963 komitean, jonka tehtävänä oli löytää kaupungille nopea ja tehokas julkisen liikenteen järjestelmä. Komitea ehdotti pohjois–eteläsuuntaisen metrolinjan rakentamista. Kaupungin raitioliikenne lakkautettiin vuonna 1976. Nanboku-linjan rakennustyöt aloitettiin toukokuussa 1981 ja valmiiksi linjan ensimmäinen osa saatiin vuoden 1987 heinäkuussa. Nykyisen pituutensa linja saavutti vuoden 1992 laajennuksen myötä. Toisen linjan eli Tōzai-linjan rakentaminen käynnistyi vuonna 2006 ja se avattiin joulukuussa 2015.

Linjat
------

Sendain metroon kuuluu kaksi linjaa, pohjois–eteläsuuntainen Nanboku-linja ja itä–länsisuuntainen Tōzai-linja. Ne kohtaavat toisensa kaupungin keskustassa Sendain rautatieasemalla, josta on vaihtoyhteys JR Higashi-Nihonin rautatielinjoille ja Tōhoku Shinkansen -suurnopeusjunalinjalle. Metrolinjat muodostavat ristin muotoisen joukkoliikenteen runkoverkon, joka palvelee kaikkia neljää ilmansuuntaa.

| Väri | Kirjain | Linja | Japaniksi | Reitti | Pituus |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Vihreä | N | Nanboku-linja | 南北線 | Izumi-chūō–Tomizawa | 14,8 km |
| Sininen | T | Tōzai-linja | 東西線 | Yagiyama dōbutsukōen–Arai | 13,9 km |

Lähteet
-------

1. 1 2 3  仙台市交通局事業概要 ４ 高速鉄道事業 Sendai City Transportation Bureau. Viitattu 15.11.2018.
2. 1 2 3 4  仙台市地下鉄 日本地下鉄協会. Viitattu 15.11.2018.
3. ↑  仙台市交通局事業概要 １ 沿革 Sendai City Transportation Bureau. Viitattu 15.11.2018.
4. ↑  仙台市交通局事業概要 （２）営業設備，営業路線 Sendai City Transportation Bureau. Viitattu 15.11.2018.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Sendain metro** Wikimedia Commonsissa

* Sendain metro Sendain kaupungin liikennelaitoksen sivuilla (japaniksi)

  


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * n
* k
* m
Japanin metrojärjestelmät |
| --- |
|  |
| Julkinen palvelu | Fukuokan metro · Jokohaman metro · Kioton metro · Kōben metro · Nagoyan metro · Sapporon metro · Sendain metro · Toei-metro (Tokio) |
|  |
| Yksityinen yritys | Hiroshiman pikaliikenne · Jokohama-pikarautatie · Osakan metro · Saitama-pikarautatie · Tōkyō metro (Tokio) · Tōkyō rinkai -pikarautatie · Tōyō-pikarautatie |

 |
**Jarna Kuiva** on Pirkka-Pekka Peteliuksen luoma ja esittämä sketsihahmo, joka tuli tunnetuksi radion *Yömyöhä*-ohjelmista. Jarnan tunnettu hokema on "Se on kyllä hyvä…!". Petelius kertoo *Toopelivisio*-kirjassa, että hän kehitti Jarnan eräästä *Mutapainin ystävät* -viihdesarjan sketsistä, missä eräs hahmo kertoi Jarnasta ja hänen edesottamuksistaan. Sitten siitä hahmosta, joka kertoi Jarnasta, kehittyi myöhemmin itse Jarna Kuiva. Hahmo esiintyi myös television puolella sketsisarjoissa *Hei hulinaa* ja *Hui helinää*.

Jarnan luonne
-------------

Jarna on ongelmanuori, jonka keskeinen elämäntehtävä on siirtyä paikasta toiseen viritetyn mopon maksiminopeudella. Jarna on yleensä ilkeä kaikkia muita kohtaan, varsinkin Pedro Hietasta, jota hän siaksi ja karvanaamaksi tapasi sanoa. Jarna haukkuu sumeilemattomasti ketä tahansa ja monissa *Yömyöhissä* hän tapasi heittää jonkun sarjan vieraista ulos studiosta.

Jarnan perhe
------------

Ensimmäisessä *Yömyöhässä* Jarna sanoo äitinsä nimen olevan Vilma, vaikka myöhemmin se on aina ollut Jaana. Jarnan suku on valtava, ja Jarnalla on yhteensä 35 sisarta, joiden kaikkien nimi alkaa J-kirjaimella "paitsi se yksi joka alkaa M-kirjaimella", kuten Jarna itse *Yömyöhässä* totesi. Jarnalla on kotona myös sirmakkaa soittava sika, jonka nimi on Pedro, ja karvanaamainen kissa.

Jarnan bändi
------------

Jarna soittaa myös yhtyeessä *200 grammaa meetvurstia*, jonka hän on perustanut sukunsa kanssa. Jarna soittaa siinä meetvurstin siivuja.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Annala, Jukka: *Toopelivisio*, s. 154. Teos, 2006. ISBN 951-851-066-0.
2. ↑  Heikkinen, Susan: *Sketsofrenia – Sata suomalaista sketsihahmoa*, s. 147. Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, 2016. ISBN 978-952-222-610-5.
*Tämä artikkeli kertoo Saksassa vuonna 1968 sattuneesta lento-onnettomuudesta. Samaa lennonnumeroa käyttänyt kone syöksyi maahan myös Itävallassa vuonna 1964.*

**British Eagle International Airlinesin lento 802** oli British Eagle International Airlinesin reittilento Lontoon Heathrow’n lentoasemalta Innsbruckiin. Lennolla 9. elokuuta 1968 käytetty Vickers Viscount 739A syöksyi Bundesautobahn 9:lle Langenbruckissa Baijerissa, Länsi-Saksassa. Lennolla oli 44 matkustajaa ja neljä miehistön jäsentä, jotka kaikki kuolivat onnettomuudessa.

Tapahtumat
----------

Lento 802 lähti Lontoosta kello 11.37. Lento eteni normaalisti 6 000 metrin korkeudessa, kunnes Münchenin lennonjohto otti kello 14.02 paikallista aikaa koneeseen yhteyden kertoen sen sijainnin ja antaen sille luvan laskeutua alaspäin. Lennolta ei kuitenkaan kuulunut vastausta, ja se katosi pian tutkasta. Kone syöksyi Bundesautobahn 9:lle Langenbruckissa kello 14.17 ja syttyi tuleen. Molempien siipien uloimmat osat löytyivät jonkin matkaa onnettomuuspaikalta länteen.

Kaikki 44 matkustajaa ja neljä miehistön jäsentä kuolivat onnettomuudessa. Lisäksi yksi autoilija loukkaantui. Onnettomuuden uhreista 44 oli brittejä. Koneen kapteeni oli australialainen, ja matkustajien joukossa oli israelilainen aviopari ja 14-vuotias itävaltalainen.

Keskiyöhön mennessä uhrien ruumiista oli löydetty 47, ja viimeinen löytyi tuntia myöhemmin. Uhrit vietiin seuraavana aamuna tunnistettavaksi Ingolstadtin eteläisen hautausmaan ruumishuoneelle. Uhreille järjestettiin 15. elokuuta muistotilaisuus Manchingin lentoasemalla, josta heidän ruumiinsa sen jälkeen lennätettiin kotimaihinsa.

Onnettomuuden syy
-----------------

Mustan laatikon tietojen perusteella selvisi, että koneen generaattori oli lakannut toimimasta lähes puoli tuntia ennen onnettomuutta. Miehistö ei todennäköisesti huomannut tätä, sillä generaattorin varoitusvalo sijaitsi ohjaamon katossa perämiehen takana. Seuraavien 25 minuutin ajan mittarit ja koneen muut järjestelmät toimivat akkujen varassa. Jännitteen laskiessa mittarit alkoivat näyttää enenevässä määrin virheellisiä lukemia ja lakkasivat lopulta kokonaan toimimasta gyroskooppien pysähdyttyä.

Mittarien antaman väärän tiedon vuoksi miehistö menetti asentotajunsa ja teki ohjausliikkeitä, joiden seurauksena kone päätyi hallitsemattomaan syöksyyn. Syöksyn aiheuttama kuormitus johti siipien uloimman osan irtoamiseen. Kun kone tuli syöksyessään ulos pilvistä ja miehistö pystyi maanpinnasta päättelemään koneen asennon, he eivät saaneet enää oikaistua syöksyä koneen kärsimien vaurioiden vuoksi.

Generaattorivian aiheuttajaa ei saatu varmuudella selvitettyä. Mahdollisena syynä pidettiin vikaa generaattorin toimintaa ohjanneessa piirilevyssä.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Glas, Andreas: "Ich habe keinen ganzen Menschen gesehen"  9.8.2017. Süddeutsche Zeitung. Viitattu 19.9.2019. (saksaksi)
2. 1 2 3 4 5 6 7  Accident description Aviation Safety Network. Viitattu 19.9.2019. (englanniksi)
3. ↑  Eagle Viscount crash cause.  *Flight International*, 16.1.1969, 95. vsk, nro 3123, s. 82.  Iliffe Transport Publications. Lehden verkkoversio (PDF). Viitattu 19.9.2019.  (englanniksi)
**British Celanese** oli vuonna 1916 perustettu englantilainen kemianalan yritys. Se säilyi itsenäisenä yrityksenä vuoteen 1957, jolloin siitä tuli Courtauldsin tytäryhtiö.

Historia
--------

Henri ja Camille Dreyfus perustivat vuonna 1912 Sveitsiin Baseliin Cellonit Gesellschaft Dreyfus and Co -nimisen yrityksen. Britannian hallitus kutsui vuonna 1916 veljekset Britanniaan valmistamaan äskettäin kehitettyä selluloosa-asetaattiseostetta. British Cellulose and Chemical Manufacturing Co rekisteröitiin 18. maaliskuuta 1916. Vuonna 1923 yrityksen nimi muutettiin British Celanese Ltd:ksi.  Britannian hallitus patentoi Henri Dreyfusin kehittämän prosessin, joka alensi selluloosa-asetaatin tuotannossa tärkeän reagenssin etikkahappoanhydridin tuotantokustannuksia.

Henri Dreyfus kuoli vuonna 1944. Camille Dreyfus kuoli vuonna 1956.

Vuonna 1957 British Celanese siirtyi Courtauldsille. Clarifoilin tuotantoa lukuun ottamatta tehdas suljettiin 14. marraskuuta 2012.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  British industrial history: British Celanese Grace's guide. Viitattu 19.3.2023. (englanniksi)
2. ↑  "The Cellulose Inquiry". *Flight* (21.8.1919) No. 556 XI (34) s. 1119 (Archive.org) Viitattu 19.3.2023
3. ↑  Dorothy Dinsmoor: Camille & Henry Dreyfus: Two Pioneers *dreyfus.org*.  Arkistoitu 7.10.2015. Viitattu 19.3.2023. (englanniksi)
4. ↑  Our history Celanese Acetate.  Arkistoitu 18.3.2012. Viitattu 19.3.2023. (englanniksi)
5. ↑  Celanese Acetate History ([vanhentunut linkki]) Celanese Acetate.  Arkistoitu. Viitattu 19.3.2023. (englanniksi)
6. ↑  Henri Dreyfus - Graces Guide *gracesguide.co.uk*. Viitattu 19.3.2023. (englanniksi)
7. ↑  Robin Johnson: Last workers leave Derby's Celanese Acetate today as plant closes after almost 100 years (Archive.org) Derby Telegraph.  Arkistoitu 17.1.2013. Viitattu 19.3.2023. (englanniksi)
Senegalin alueet
**Senegalin alueet** (ransk. *régions*) ovat Senegalin aluehallinnollisia yksiköitä. Maa jakautuu 14 alueeseen. Alueet jakautuvat edelleen departementeiksi, joita on 34.

| Maakunta | Väkiluku 2005 | Pääkaupunki | Pinta-ala (km2) |
| --- | --- | --- | --- |
| Dakarin alue | 2 459 292 | Dakar | 550 |
| Diourbelin alue | 1 183 095 | Diourbel | 3 359 |
| Fatickin alue | 652 361 | Fatick | 7 935 |
| Kaffrinen alue | 467 748 | Kaffrine | 11 853 |
| Kaolackin alue | 664 959 | Kaolack | 4 157 |
| Kédougoun alue | 111 207 | Kédougou | 16 896 |
| Koldan alue | 513 138 | Kolda | 13 718 |
| Lougan alue | 729 606 | Louga | 29 188 |
| Matamin alue | 478 573 | Matam | 25 083 |
| Saint-Louisin alue | 763 347 | Saint-Louis | 19 054 |
| Sédhioun alue | 399 365 | Sédhiou | 7 293 |
| Tambacoundan alue | 557 884 | Tambacounda | 42 706 |
| Thiès'n alue | 1 385 227 | Thiès | 6 601 |
| Ziguinchorin alue | 453 448 | Ziguinchor | 7 339 |

Historia
--------

Siirtomaa-aikana Senegal oli jaettu cerlcles'hin, jotka oli jaettu edelleen kantoneihin. Itsenäistymisen jälkeen maa jaettiin seitsemään alueeseen, 27 depardementtiin ja 85 arrondisementtiin. Senegalin alueet olivat tuolloin Cap Vert, Casamance, Diourbel, Fleuve, Sénégal Oriental, Sine-Saloum ja Thiès.

Vuonna 1976 Diourbelin alueesta erotettiin Lougan alue. Vuonna 1984 jaettiin Casamance Koldan ja Ziguinchon alueiksi, Sine-Saloum Fatickin ja Kaolackin alueiksi ja Cap Vertin nimi muutettiin Dakariksi, Fleuven Saint-Louisiksi ja Sénégal Orientalin Tambacoundaksi. Vuonna 2002 Saint-Louisin alueesta erotettiin Matam. Vuonna 2008 Kaolackista erotettiin Kaffrine, Tambacoundasta Kédougou ja Sédhiou Koldasta.

Katso myös
----------

* Senegalin departementit

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Regions of Senegal Statoids. Viitattu 4.2.2010. (englanniksi)
**Antuhnovo** (ven. Антухново) on järvi Luoteis-Venäjällä Pihkovan alueen Outovan piirissä.

Maantietoa
----------

Järvi on 550 metriä pitkä, 250 metriä leveä ja sen pinta-ala on 5,0 hehtaaria. Se on Gdovkan läpivirtausjärvi, joka sijaitsee jokilaaksoa leveämmässä painaumassa. Sekä järven ylä- että alapää on soistunut umpeen. Järvi sijaitsee metsäalueella ja lähimmät kylämäiset asuinpaikat ovat kolme kilometriä koilliseen sijaitseva Slydka (ven. Слудка ), viisi kilometriä luoteessa oleva Seltsy (ven. Сельцы) ja yhdeksän kilometriä kaakossa sijaitseva Trutnevo (ven. Трутнево). Antuhnovo on autio.

Luontoarvoja
------------

Järvessä elää ainakin hauki, särki, ahven, ruutana, kiiski ja mutakala. Järvessä on mutapohja ja sen rannat kasvavat turvettä ja rantaveteen on kaatunut kuoleita puita. Vedessä kelluu toisinaan turvelauttoja.

Vesistösuhteita
---------------

Antuhnovo sijaitsee Gdovkan valuma-alueella sen pääuomassa. Gdovka laskee Peipsijärveen, jonka alue muodostaa Narvanjoen vesistöalueen keskiosan. Peipsijärven laskujoki Narvanjoki jatkaa pohjoiseen päin ja laskee lopuksi Suomenlahteen. Järveen ei laske muita ojia kuin Gdovka, joka on samalla sen laskujoki. Järven valuma-alueen koko on 28,7 neliökilometriä .

Huomautuksia
------------

1. 1 2 3 4 5 6  Kohteen pituus, leveys ja ympäristön kasvillisuus, asutus ja nimistöä on tarkistettu Internetin Google-, Bing-, ACME- tai Yandex-karttapalvelusta käyttäen järven koordinaatteja.
2. ↑  Järven tilavuus on laskettu kertomalla järven pinta-ala sen keskisyvyydellä.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Pihkovan alueen kartta: sivu 5 (Arkistoitu – Internet Archive), viitattu 2.6.2020
2. 1 2 3 4 5 6 7  Pihkovan alueen järviä (Excel) (arkistoitu, 22.5.2014)  luotu 7.9.2013. pskov.ru:  Pihkovan alueen valtion lupa- ja ympäristöhallintokomitea.  Arkistoitu 30.6.2019. Viitattu 2.6.2020. (venäjäksi)
3. 1 2 3  Neuvostoajan kartta: Лист O-35-Б, Луга (Luga), 1:200 000, viitattu 2.6.2020
**Anturainen** (*Buglossidium luteum*) on merianturoihin kuuluva pieni kampelakala, joka elää Koillis-Atlantin ja Välimeren rannikkovesissä.

Ulkonäkö
--------

Täysikasvuisen anturaisen pituus on keskimäärin 8 cm ja enimmillään 15 cm. Sillä on soikea ruumis, jossa on 36–38 selkänikamaa. Selkäevä alkaa pään etureunasta ja siinä on 65–78 pehmeää ruotoa. Lyhyemmässä peräevässä ruotoja on 49–63. Silmällisellä puolella on pieni rintaevä, jossa on 3–5 ruotoa; silmättömällä puolella rintaevä on surkastunut yhdeksi pitkäksi ja 1–2 lyhyeksi ruodoksi. Pyrstöevä on yhdistynyt selkä- ja peräevään kalvolla.

Silmällinen puoli on hiekankeltainen tai vaaleanruskea ja siinä on yksi ruskea tai kaksi harmaata täplää. Selkä- ja peräevässä joka neljäs tai seitsemäs ruoto on muita tummempi. Ylempi silmä sijaitsee yli oman läpimittansa päässä pään yläreunasta. Silmättömän puolen sierain on kiinni ja silmällisen puolen sieraimeen liittyy taaksepäin osoittava putki, joka ulottuu alemman silmän etureunaan saakka. Kylkiviiva muodostuu 55–70 kulmikkaasta, huokoisesta suomusta eikä se ole näkyvissä silmän yläpuolella.

Levinneisyys
------------

Anturainen elää Atlantin valtameren itäosissa ja Välimeressä. Levinneisyysalue ulottuu pohjoisessa Islannin ja Skotlannin etelärannikolle ja siihen kuuluvat Pohjanmeri, Kattegat ja Itämeri sekä Välimeressä Adrianmeri, Marmarameri ja Bosporinsalmi.

Elintavat
---------

Anturainen pysyttelee mannerjalustan ja -rinteen alueella 5–450 metrin syvyydessä, yleisimmin kuitenkin 10–40 metrin syvyydessä. Se viihtyy hiekkapohjalla ja käyttää ravinnokseen monenlaisia pohjaeläimiä, kuten äyriäisiä (hankajalkaisia, katkoja ja *Cumacea*-lahkon kuoriäyriäisiä), simpukoita sekä monisukasmatoja. Anturainen kutee Välimeressä helmikuussa, Biskajanlahdessa maalis–kesäkuussa ja Englannin kanaalissa, Pohjanmeressä sekä Irlannin länsipuolella heinä–elokuussa.

Kalastus ja käyttö
------------------

Anturaisen kaupallinen merkitys on vähäinen.

Lähteet
-------

1. ↑  Munroe, T.A. & Herdson, D.: *Buglossidium luteum* *IUCN Red List of Threatened Species. Version 2016.3*.  2010. International Union for Conservation of Nature, IUCN, Iucnredlist.org. Viitattu 3.4.2017. (englanniksi)
2. 1 2 3 4  *Buglossidum luteum* (peilipalvelin) *FishBase*. Froese, R. & Pauly, D. (toim.). (englanniksi)
3. 1 2 3  Solenette (Buglossidium luteum) (html) *Marine Species Identification Portal*. ETI BioInformatics.  Arkistoitu 5.3.2016. Viitattu 11. kesäkuuta 2010. (englanniksi)


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Taksonitunnisteet | 
* Wikidata: Q244454
* Wikispecies: Buglossidium luteum
* ADW: Buglossidium\_luteum
* BOLD: 78402
* CoL: NPNK
* EPPO: SOLALU
* EUNIS: 124021
* FishBase: 53
* Fossilworks: 302154
* GBIF: 2409909
* iNaturalist: 96130
* IRMNG: 10144921
* ITIS: 173021
* IUCN: 155044
* NBN: NBNSYS0000174228
* NCBI: 90071
* Plazi: A9004F3D-91E8-A91F-5370-342DE50CE4CE
* WoRMS: 127153

 |

 |
Vähän-Aasian länsirannikon kreikkalaiset pääalueet ja kreikkalaisia siirtokuntia. Aioliin ja aiolialaisten alue punaisella, joonialaisten alue vihreällä ja doorilaisten alue sinisellä.
**Aiolis** (m.kreik. Αἰολίς, myös *Aiolia*, Αἰολία, lat. *Aeolis/Aeolia*) oli antiikin kreikkalainen alue Vähän-Aasian luoteisrannikolla nykyisen Turkin alueella. Siihen kuului myös muun muassa Lesboksen saari rannikon edustalla. Aluetta asuttivat aiolialaiset.

Maantiede
---------

Aioliin alue käsitti Vähän-Aasian rannikon Adramyttioninlahden ja Kymenlahden ympäristössä, sekä rannikon edustalla olleet saaret, joista suurin ja merkittävin on Lesbos. Kreikkalaisten asuttama alue ulottui rannikolta noin 16–20 kilometriä sisämaahan. Aioliin eteläpuolella rannikolla sijaitsi Joonia. Joonian ja Aioliin rajana toimi Hermos-joki, jonka varrella Fokaia oli jo Joonian aluetta. Pohjoisessa Aiolis ulottui Lektonin niemelle Adramyttioninlahden suun pohjoispuolelle. Aioliin pohjoispuolella sijaitsi Troas ja itäpuolella Myysia ja Lyydia. Strabon luki Aioliin alueen osaksi Myysiaa laajasti käsitettynä.

Herodotos kuvasi Aioliin Jooniaa hedelmällisemmäksi mutta ilmastoltaan huonommaksi.

### Polikset

Aioliin polikset eli kaupunkivaltiot olivat:

 
* Adramyttion
* Aigai
* Aigiroessa
* Antissa, Lesbos
* Arisba, Lesbos
* Atarneus
* Autokane
* Boione
* Elaia
* Eresos, Lesbos
* Gambrion
* Gryneion
* Halisarna
* Herakleia
* Iolla
* Karene
* Khalkis
* Killa
* Kisthene
* Kyllene
* Kyme
* Larissa
* Leukai
* Melanpagos
* Methymna, Lesbos
* Myrina
* Mytilene, Lesbos
* Nasos
* Neonteikhos
* Notion
* Palaigambrion
* Parthenion
* Perperene
* Pitane
* Pordoselene
* Pyrrha, Lesbos
* Temnos
* Tisna

 
### Muita kaupunkeja

Aioliin muita kaupunkeja tai asutuksia olivat muun muassa:

* Attea
* Koryfantis

Historia
--------

Kymen lyömä tetradrakhkma, n. 165–140 eaa.
Aiolis sai nimensä kreikkalaisesta aiolialaisten heimosta, joka asutti alun perin muun muassa Thessaliaa ja Boiotiaa. Aiolialaiset perustivat siirtokuntia Lesbokselle ja tämän jälkeen Aioliin rannikolle 1000-luvulta eaa. lähtien. Aiolialaiset puhuivat aiolialaisia murteita.

Aioliin eteläosan 12 kaupunkia muodostivat *Aioliin liiton* eli kahdentoista kaupungin liiton (*dodekapolis*). Liiton tärkein kaupunki oli Kyme ja sen uskonnollisena keskuksena toimi Gryneionissa sijainnut Apollonille omistettu temppeli.

Aioliin kaupunkeihin kuului alun perin myös Smyrna, joka päätyi myöhemmin joonialaisten valtaan.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Castrén, Paavo & Pietilä-Castrén, Leena: "Aiolialaiset, Aiolian liitto, Aiolis", *Antiikin käsikirja*, s. 18. Helsinki: Otava, 2000. ISBN 951-1-12387-4.
2. 1 2 3 4 5 6  Smith, William: "Aeolis", *Dictionary of Greek and Roman Geography*. Boston: Little, Brown and Company, 1854. Teoksen verkkoversio.
3. ↑  Hansen, Mogens Herman & Nielsen, Thomas Heine: *An Inventory of Archaic and Classical Poleis*. An Investigation Conducted by The Copenhagen Polis Centre for the Danish National Research Foundation. Oxford: Oxford University Press, 2004. ISBN 0-19-814099-1.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Aiolis** Wikimedia Commonsissa
Suomalaiset puulla toimivat **lämmitysuunit** toimivat pääsääntöisesti vastavirtaperiaatteella. 

Vastavirtauuni kehitettiin Ruotsin valtakunnassa 1700-luvulla arkkitehti Carl Johan Cronstedtin ja insinöörikenraali Fabian Wreden yhteistyönä. Tavoitteena oli tehostaa kylmien ja vetoisten kasarmien lämmitystä.

Vastavirtauunin toimintaperiaatteena on johtaa tulipesässä syntyvät kuumat palokaasut uuniin kylkiin muurattuja poskikanavia pitkin takaisin alas ja vasta sitten varsinaista savukanavaa pitkin ylös savupiippuun. Tämä tehostaa merkittävästi lämmön talteenottoa.

Pönttöuuniksi nimetty vastavirtauuni oli hyvin yleinen lämmityslaite vielä 1950-luvun Suomessa.

Lähteet
-------

1. 1 2  Lukijan mielipide | Vastavirtauuni oli aikoinaan mullistava keksintö *Helsingin Sanomat*.  24.12.2021. Viitattu 3.1.2022.
2. 1 2  Lukijan mielipide | Vastavirtauuni oli aikoinaan mullistava keksintö *Helsingin Sanomat*.  24.12.2021. Viitattu 3.1.2022.
3. ↑  Carl Johan Cronstedt: *Beskrifning på ny inrättning af kakelugnar til weds besparning. Jämte bifogade kopparstycken. Utgifwen af præsidenten grefwe C.J. Cronstedt*. {{{Julkaisija}}}, 1767. Teoksen verkkoversio (viitattu 3.1.2022).
**Cambrain kaksoishäät** huhtikuussa 1385 olivat Cambrain kaupungissa kahdeksan päivää kestänyt hääjuhlatapahtuma, jossa Baijerin herttuan Albrekt I:n tytär avioitui Burgundin herttuan Filip Rohkean pojan kanssa ja Filipin tytär Albrektin pojan kanssa. Hääparit olivat (suluissa ikä):

* Margareeta Baijerilainen (22) ja Juhana Peloton (13)
* Margareeta Burgundilainen (10) ja Vilhelm II (20)

Häävieraita oli paikalla 20 000, heidän joukossaan Ranskan kuningas Kaarle VI, Itävallan kruununprinssi Albrekt, Baijerin Ludvig Parrakas sekä kronikoitsija Jean Froissart, joka kirjasi tapahtumia muistiin. Kaksoishäät merkitsivät Baijerin Wittelsbach- ja Burgundin Valois-sukujen liittoa, joka näkyi käytännössä muun muassa vuonna 1408, kun nämä suvut kukistivat Liègen asukkaiden kapinan Othéen taistelussa.

Lähteet
-------

1. ↑  Krenn, Dorit-Maria & Wild, Joachim: „fürste in der ferne" Das Herzogtum Niederbayern-Straubing-Holland 1353 – 1425 (pdf) *Haus der Bayerischen Geschichte*. Viitattu 14.3.2020. (saksaksi)
2. ↑  Jacqueline of Bavaria in September 1425, a lonely princess in Ghent? (pdf) *thericardian.online*. Viitattu 14.3.2020. (englanniksi)
**Lämmönjohtavuus** (toisinaan myös *lämmönjohtavuuskyky*, tunnus **λ**) kuvaa, miten hyvin jokin materiaali johtaa lämpöä. Mitä suurempi lämmönjohtavuuslukema on, sitä paremmin lämpö johtuu. Lämmönjohtavuus ilmoittaa siirtyvän lämpötehon *P* poikkipinta-alaa *A* ja tiettyä materiaalissa vallitsevaa lämpötilagradienttia *dT/dx* kohti. SI-järjestelmän mukaisesti lämmönjohtavuudelle tulee yksiköksi watti / kelvin·metriä kohti eli *W/(K·m)*. 

{\displaystyle \lambda ={\frac {P}{A\cdot ({\frac {dT}{dx}})}}}
Materiaalille ominaisen lämmönjohtavuuden avulla voidaan laskea jonkin kappaleen (poikkipinta-ala *A* ja pituus *l*) lämpöresistanssi *Rth*:

{\displaystyle R\_{th}={\frac {l}{\lambda \cdot A}}}

**Aineiden lämmönjohtavuuksia**| Aine | LämmönjohtavuusW/(K·m) |
| --- | --- |
| Timantti | 1000..2600 |
| Hopea | 430 |
| Kupari | 390 |
| Kulta | 320 |
| Alumiini | 236 |
| Rauta | 50..80 |
| Teräs | 20..50 |
| Lasi | 1 |
| FR4 piirilevymateriaali | 0,3..0,8 |
| Vesi | 0,6 |
| Puu | 0,04..0,12 |
| Polyuretaanivaahto | 0,02 |

**Laskentaesimerkkejä liittyen piirilevyihin:**

* Lämpöresistanssi 100 mm² kokoisen ja 1 mm paksun piirilevypalasen läpi pinnasta vastapuolen pintaan (FR-4)

*100 mm² = 0,000100 m²*
*Rth = l / (λ·A) = 0,001 m / (0,5 W/(K·m)·0,000100m²) = 20 K/W*
* Lämpöresistanssi 10 mm leveää ja 10 mm pitkää ja 1 mm paksua piirilevyn palasta pitkin reunasta vastakkaiseen reunaan (FR-4)

*Rth = l / (λ·A) = 0,010 m / (0,5 W/(K·m)·0,010 m·0,001 m) = noin 2000 K/W*
* Lämpöresistanssi 10 mm leveää ja 10 mm pitkää piirilevyn kuparifoliota pitkin reunasta vastakkaiseen reunaan (paksuus 0,035 mm)

*Rth = l / (λ·A) = 0,010 m / (390 W/(K·m)·0,010 m·0,000035 m) = noin 73 K/W*
Käytännössä näistä arvoista voi päätellä, että lämpö kulkee piirilevyissä kohtuullisesti lasikuidun läpi vastapuolelle, mutta piirilevyllä lämpö leviää lähinnä vain folioiden vaikutuksesta. 

  

Toisinaan lämmönjohtavuudella tarkoitetaan myös *lämpökonduktanssia*, lämpöresistanssin käänteissuuretta, vaikka lämmönjohtavuus varsinaisesti on materiaalin ominaissuure.

Katso myös
----------

* Lämpöimpedanssi
* Lämmönläpäisykerroin

Lähteet
-------

1. ↑  Suomen Standardoimisliitto: SI-opas (myös painettuna, ISBN 952-5420-93-0) (PDF) (Sivu 20.) *SFS-oppaat*.  04.11.2002. Suomen Standardoimisliitto.  Arkistoitu 31.8.2012. Viitattu 18.12.2011.
2. ↑  Thermal Conductivity *hyperphysics.phy-astr.gsu.edu*. Viitattu 23.2.2019.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Lämmönjohtavuus** Wikimedia Commonsissa
**Vatsassahautojat** (*Rheobatrachus*) on australianhammaskonnien (Myobatrachidae) heimoon kuuluva sammakkoeläinten suku, johon kuuluu kaksi sukupuuttoon kuollutta lajia. Suku on saanut nimensä siitä, että molemmat lajit hautoivat poikasensa vatsassaan. Vatsassahautojia tavattiin vain pienellä alueella Itä-Australian sademetsissä.

Lajeista ensimmäinen löydettiin vuonna 1973. Vuonna 1979 sammakon tulevaisuuden uskottiin olevan turvattu suurten poikasmäärien takia, mutta jo myöhemmin samana vuonna täysikasvuiset yksilöt olivat kadonneet eikä yhtään yksilöä löydetty. Viimeinen tunnettu vatsassahautoja kuoli laboratoriossa vuonna 1983.

Vatsassa haudonta
-----------------

Vatsassahautojíen elinkierrossa oli niille ainutlaatuinen, erikoinen koukero, jossa jälkeläiset kehittyivät aikuisen vatsassa. Naaras nieli joko hedelmöittyneet munat tai nuijapäät, mutta sitä ei saada koskaan enää tietää. Munien tai toukkien sisältämät kemialliset aineet ilmeisesti lopettivat naaraan mahahappojen tuotannon. Kantaessaan poikasia naaras paastosi. Vatsa muuttui hautomoksi, kunnes poikaset "syntyivät" suun kautta. Tämän jälkeen naaraan ruoansulatus palasi normaaliksi. Sammakoiden kykyä lopettaa ja aloittaa mahahappojen tuotanto olisi voitu ehkä hyödyntää lääketieteessä mahahaavojen hoidossa, mutta tämä tilaisuus menetettiin sammakoiden myötä.

Lajit
-----

Vatsassahautojiin kuului kaksi lajia, vatsassahautojakonna *Rheobatrachus silus* ja pohjoinen vatsassahautojakonna *Rheobatrachus vitellinus*.

Lähteet
-------

* George C. McGavin: Lajinsa viimeiset, Otava, 2007. ISBN 978-951-1-21182-2

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Taksonitunnisteet | 
* Wikidata: Q550093
* Wikispecies: Rheobatrachus
* AFD: Rheobatrachus
* ASW: Rheobatrachus
* CoL: 78HH
* EoL: 41278
* GBIF: 2424602
* iNaturalist: 26671
* IRMNG: 1042871
* ITIS: 208110
* NCBI: 326984
* uBio: 5757743

 |

 |
**Silja Syrjälä** (s. 28. kesäkuuta 1998 Ilmajoki) on suomalainen pesäpalloilija, joka edustaa Superpesiksessä pelaavaa Seinäjoen Maila-Jusseja. Kaudella 2015 alkaneella Superpesisurallaan Syrjälä on edustanut myös Kankaanpään Mailaa ja Lapuan Virkiää. 25.7 2018 mennessä Syrjälä on pelannut Superpesiksen runkosarjassa 70 ottelua, joissa on lyönyt kolme kunnaria ja 38 tavallista juoksua, tuonut 54 juoksua ja kerännyt 261 kärkilyöntiä. Yhdeksässä pudotuspeliottelussa hän on tuonut kuusi juoksua ja kerännyt 22 kärkilyöntiä. Kaudeksi 2020 Syrjälä siirtyi Virkiästä takaisin Seinäjoen Maila-Jussien joukkueeseen.

Silja Syrjälä osallistui B-tyttöjen Itä-Länsi-otteluun 2017 Imatralla. Syrjälä valittiin vuoden 2021 Itä-Länsi-ottelussa ottelun parhaaksi pelaajaksi. Hänet valittiin myös vuoden 2022 Itä-Länsi-otteluun.

Myös hänen kaksossisarensa Sanni Syrjälä pelaa Superpesistä.

Saavutukset
-----------

* Superpesiksen kärkilyöntikuningatar: 2021

Lähteet
-------

1. ↑
2. ↑
3. ↑
4. ↑
5. ↑
6. ↑
7. ↑  Jymypaukku siirtomarkkinoilla! Kammi-Rahnasto palaa Virkiän lukkariksi *Ilkka*.  13.10.2017. Viitattu 30.4.2019.
**Magnus Linder** (myös **Magnus Öggenpoika**; 28. helmikuuta 1709 Ruotsi – 17. tammikuuta 1799 Vihti) oli ruotsalaissyntyinen suomalainen virkamies, joka toimi Suomen vuorimestarina vuosina 1747–1787. Hän oli Suomen Linder-suvun kantaisä, ja hänen avioliittonsa kautta Mustion ruukki ja kartano tulivat suvun omistukseen.

Linderin suku oli lähtöisin Ruotsin Lenhovdasta, jonka nimi kirjoitettiin tuolloin muodossa Lindhovda tai Lindhofda. Hän oli metsänvartija Ögge Andersinpojan nuorin lapsi. Hänen isänsä muutti vuonna 1712 Algutsbodaan. Magnus kävi koulunsa Växjön kymnaasissa ja aloitti vuonna 1731 opinnot Uppsalan yliopistossa. Hän ja hänen vanhempi veljensä Anders ottivat käyttöön synnyinpitäjänsä nimestä johdetun sukunimen *Linder*. Linder opiskeli lakia ja tutustui ruukkeihin ja kaivoksiin, joten hän sai vuonna 1735 toimen vuorikollegion palkattomana auskultanttina ja vuonna 1740 ylimääräisenä notaarina. Hän vieraili Suomessa ensi kerran vuonna 1737 tutustumassa ruukkeihin.

Linder hoiti Suomen vuorimestarin tehtävää vuodesta 1741 iäkkään Johan Festingin puolesta, tosin hän pääsi aloittamaan työn Suomessa vasta venäläismiehityksen jälkeen vuonna 1744. Linder nimitettiin virallisesti Suomen vuorimestariksi Festingin jäätyä eläkkeelle vuonna 1747. Linder kehitti tarmokkaasti Suomen vuorihallintoa, joka oli rappeutunut 1700-luvun alkupuolella miehityskausien ja Festingin saamattomuuden vuoksi. Linder järjesti uudelleen ruukkien ammattikuntalaitoksen ja perusti vuonna 1757 Suomen vuorivoudin viran. Hän jäi eläkkeelle korkeassa iässä vuonna 1787.

Linder perusti Helsingin pitäjään Sillbölen kaivoksen löydettyään sieltä vuonna 1744 rautamalmiesiintymän. Yksi hankkeeseen osallistuneista liikekumppaneista oli Mustion ruukin omistaja Henric Johan Kreij, jonka tyttären Anna Christinan Linder nai vuonna 1748. Heille syntyi neljä lasta. Vuonna 1756 Kreij luovutti Mustion ruukin omistuksen kahdelle tyttärelleen ja näiden puolisoille, Linderille ja Joachim von Glanille. Linder ei johtanut ruukkia itse, mutta se vuokrattiin vuonna 1774 hänen pojalleen Magnus Linder nuoremmalle. Linder luovutti vuonna 1782 osuutensa Mustion ruukista pojalleen, joka osti neljä vuotta myöhemmin myös von Glanin osuuden.

Linder osti apeltaan Kreijilta Vanjärven kartanon Vihdissä vuonna 1752. Hän asui siellä viimeiset vuotensa.

Lähteet ja huomautukset
-----------------------

1. ↑  kastamispäivä
2. 1 2 3 4 5 6 7 8  Georg Haggrén: / Linder, Magnus (1709 - 1799) *Kansallisbiografia-verkkojulkaisu (maksullinen)*.  30.11.2001. Helsinki:  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura.
3. 1 2 3 4 5 6 7  Georg Haggrén: Linder, Magnus (ruotsiksi) *Biografiskt lexikon för Finland*. Viitattu 25.5.2023.
4. 1 2 3  HG-m: Linder, släkt (ruotsiksi) *Svensk Biografiskt Lexikon* (1980–1981), Ruotsin valtionarkisto. Viitattu 25.5.2023.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Kansallisbiografia
* Biografiskt Lexikon

 |

 |
**Dilly** on maalaiskunta ja sen keskuskylä Koulikoron alueen Naran piirissä Malissa. Se sijaitsee Naran ja Nioron välisen tien varrella 52 kilometriä Narasta länteen. Kunnassa on 38 400 ja keskuskylässä 5 100 asukasta.

Dillyn kunta rajoittuu idässä Naran piirin Korongan ja Ouagadoun, etelässä Niamanan ja Falloun ja lännessä Dabon ja Dogofryn kuntiin sekä pohjoisessa Mauritaniaan. Kuntaan kuuluu 55 kylää. Asukkaista 81 % on fulbeja ja 10,8 % bambaroita. Nomadeja on yksi neljäsosa.

Paikallisia elinkeinoja ovat maanviljely, karjanhoito, pienimuotoinen kaupankäynti ja käsityöammatit. Tärkeimmät viljelykasvit ovat hirssi, durra, maapähkinä ja lehmänpapu. Kotieläimiä ovat naudat, lampaat, vuohet, aasit, hevoset ja siipikarja. Palveluihin kuuluvat koulut ja terveyskeskus.

Lähteet
-------

1. 1 2  4ème Recensement Général de la Population et de l’Habitat du Mali (RGPH). Resultats definitifs. Tome 0: Repertoire des villages *instat-mali.org*.  2013.  Arkistoitu 7.1.2017. Viitattu 1.8.2016.
2. ↑  Mali - Région de Koulikoro: Carte de référence *reliefweb.int*. Viitattu 1.8.2016.
3. 1 2  Plan de sécurité alimentaire: Commune rurale de Dilly 2007–2011 *fsg.afre.msu.edu*.  2007. Viitattu 1.8.2016. [vanhentunut linkki]
**Lars Magnus Muhrén** (s. 4. marraskuuta 1974) on ruotsalainen jääpalloilija. Hän edustaa Ruotsin Elitserienissä pelaavaa Sandvikens AIK:ta. Hänet nimettiin neljänä peräkkäisenä vuotena 2002–2005 Ruotsin vuoden jääpalloilijaksi, ja häntä pidettiin huippuvuosinaan 2000-luvulla yhtenä maailman parhaista hyökkääjistä.

Muhrénin kasvattajaseura on Skutskärs IF, josta hän siirtyi kaudelle 1993–1994 Sandviken AIK:n riveihin. Sandvikenin riveissä hän saavutti neljä Ruotsin jääpallomestaruutta vuosina 1997, 2000, 2002 ja 2003. Vuonna 2000 hänestä tuli Elitserienin maalikuningas 55 maalilla. Lisäksi hän oli viisi kertaa Elitserienin pistekuningas vuosina 1997, 2000, 2002, 2004 ja 2009.  Kaudella 2002 Muhrén oli voittamassa Sandvikenin riveissä Jääpallon maailmancupia. 

Syksyyn 2005 mennessä Muhrén pelasi 12 kautta Sandvikenissä. Syksyllä 2005 hän siirtyi seuraavaksi kahdeksi kaudeksi Venäjän pääsarjaan. Ensimmäisen kauden niistä hän pelasi Krasnogorskin Zorkissa.  Seuraavaksi kaudeksi hän siirtyi Moskovan Dynamon riveihin.  Vaikka Muhrén oli Dynamon riveissä voittamassa Champions Cupin syyskuussa, Dynamo-kausi syksyllä 2006 ei ollut onnistunut.  Peliaika oli jäänyt vähäiseksi. Niinpä hän siirtyi vuoden lopulla Raketa Kazaniin loppukaudeksi. 

Syksyllä 2007 Muhrén palasi takaisin Sandvikenin riveihin. Hän pelasi seurassa seuraavat kolme kautta. Syksyllä 2010 tehty sopimus kakkostasolla eli Allsvenskanissa pelanneessa GAIS:ssa oli askel, jossa Muhrén nähtiin göteborgilaisseuran nostajana Elitserieniin.  GAIS nousikin Muhrénin johdolla kaudeksi 2011 Elitserieniin. Muhrén pelasi vielä kauden 2012–2013 GAIS:ssa, mutta palasi sen jälkeen jälleen Sandvikeniin.

Saavutukset
-----------

**Maajoukkueessa**

* MM-kultaa: 1997, 2003, 2005

**Seurajoukkueissa**

* Ruotsin mestari: 1997, 2000, 2002 ja 2003
* Jääpallon maailmancup-mestari: 2002
* Jääpallon Champions Cup: 2006

**Henkilökohtaisesti**

* Ruotsin vuoden jääpalloilija: 2002, 2003, 2004, 2005

Lähteet
-------

* International Bandy Database

### Viitteet

1. ↑  Minst 50 A-kamper  14.1.2013. svenskbandy.se. Viitattu 21.5.2013. (ruotsiksi)
2. ↑  Årets Man svenskbandy.se. Viitattu 23.4.2013. (ruotsiksi)
3. ↑  Statistik SAIK Bandy. Viitattu 21.5.2013. (ruotsiksi)
4. ↑  Ljusdal World Cup 2002  Lokakuu 2002. Vesta Bandy. Viitattu 21.5.2013. (suomeksi)
5. ↑  Magnus Muhrén klar för Zorkij  18.4.2005. Expressen.se. Viitattu 21.5.2013. (ruotsiksi)
6. ↑  Magnus Muhrén till Dynamo Moskva  24.5.2006. Expressen.se. Viitattu 21.5.2013. (ruotsiksi)
7. ↑  Muhrén avgjorde helrysk final i Champions Cup  24.9.2006. Dagens Nyheter. Viitattu 21.5.2013. (ruotsiksi)
8. ↑  Muhrén vill bort från Dynamo  21.12.2006. Dagens Nyheter. Viitattu 21.5.2013. (ruotsiksi)
9. ↑  Magnus Muhrén ska sätta Gais och Göteborg på bandykartan  26.10.2010. Dagens Nyheter. Viitattu 21.5.2013. (ruotsiksi)
10. ↑  Muhrén klar för Sandviken  27.3.2013. Dagens Nyheter. Viitattu 21.5.2013. (ruotsiksi)
**Aaltoherttuakala** (*Centropyge potteri*) on keisarikalojen heimoon kuuluva kalalaji.

Ulkonäkö ja koko
----------------

Aaltoherttuakala kasvaa noin 10 cm pitkäksi. Sen pohjaväri on oranssinsävyinen ruosteenruskea, ja väri tummenee kohti alaperää. Tumma alue erottuu selkeämmin koirailla kuin naarailla. Kalan kuviointi on lemmikinsinisiä juovia.

Levinneisyys ja elinympäristö
-----------------------------

Aaltoherttuakala on kotoperäinen laji Havaijilla ja Johnstonin atollilla. Ne viihtyvät riuttojen merenpuolisilla rinteillä kallio-, kivikko- tai korallipohjan päällä. Nuoret yksilöt uivat joskus 5 m:n syvyydessä, aikuiset kalat syvemmällä.

Käyttäytyminen
--------------

Aaltoherttuakalat ovat syntyessään sukupuolettomia. Muut kehittyvät aikuistuessaan naaraiksi, mutta parven voimakkaimmasta kalasta tulee koiras. Kalat kutevat iltahämärän aikaan viikkoa ennen täysikuuta.

Aaltoherttuakalat syövät levää ja muuta merenpohjan kariketta.

Aaltoherttuakala akvaariokalana
-------------------------------

Aaltoherttuakaloja pidetään meriakvaarioissa. Ne pärjäävät parhaiten riutta-akvaariossa, mutta saattavat näykkiä koralleja tai merivuokkoja ja muita selkärangattomia. Kalojen on hiukan vaikea tottua syömään valmisruokia, kuten hiutaleita. Tämän vuoksi ne sopeutuvat parhaiten kypsiin riutta-akvaarioihin, joissa on paljon elävää kiveä, jonka pinnalta kala voi aluksi syödä levää ja lietettä.

Lähteet
-------

1. 1 2  Pyle, R. & Myers, R.: *Centropyge potteri* *IUCN Red List of Threatened Species. Version 2014.3*.  2010. International Union for Conservation of Nature, IUCN, Iucnredlist.org. Viitattu 22.12.2014. (englanniksi)
2. 1 2 3 4  Potter's Angelfish  2009. Reefkeeping. Viitattu 22.12.2014.
3. 1 2  *Centropyge potteri* (peilipalvelin) *FishBase*. Froese, R. & Pauly, D. (toim.). Viitattu 22.12.2014. (englanniksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Taksonitunnisteet |
| --- |
|  |
| Centropyge potteri | 
* Wikidata: Q958058
* Wikispecies: Centropyge potteri
* ADW: Centropyge\_potteri
* BOLD: 47199
* CoL: SB9S
* FishBase: 7812
* GBIF: 2396492
* iNaturalist: 96961
* IRMNG: 10854663
* ITIS: 169615
* IUCN: 165899
* NCBI: 109733
* WoRMS: 278848

 |
|  |
| Holacanthus potteri | 
* Wikidata: Q106416136
* CoL: 3M73S
* GBIF: 5211489
* IRMNG: 10728488
* ITIS: 610489
* WoRMS: 308804
* ZooBank: A3AD4A37-B0E9-4C48-8074-DD93A0D2D6D7

 |

 |
Douglas B-18A Bolo lennolla.
**Douglas B-18 Bolo** on ennen toista maailmansotaa Yhdysvalloissa käyttöön otettu keskiraskas pommikone. Konetyypin määrittely ja tuotantotilaukset tehtiin vuoden 1936 tammikuussa. Alkusarjan tuotanto käsitti 133 konetta.

Konetyypin rakenne perustui varsin pitkälle saman valmistajan matkustajakonetyyppeihin DC-2 ja DC-3. Voimanlähde oli 2 × Wright R-1820-53 Cyclone -tyyppiset tähtimoottorit. Teho oli tuhat hevosvoimaa. Myöhemmin konetta valmistettiin kahdessa tuotantosarjassa kaikkiaan 217 koneyksilöä. Koneen huippunopeus oli 346 km/h ja lakikorkeus 7 285 metriä. Pommikuormaa kone pystyi kuljettamaan maksimissaan 2 948 kilogrammaa. Puolustusaseina oli eri ampumoihin sijoitetut kolme 7,62 mm konekivääriä, jotka olivat eri ampumoissa jokainen.

Konetyyppi vedettiin etulinjan käytöstä vuoteen 1942 mennessä ja korvattiin lähinnä Boeing B-17:llä. Sitä saatettiin käyttää kuitenkin sukellusveneitä vastaan tehdyssä toiminnassa (ASW).

Lähteet
-------

* Mondey, David: The Hamlyn Concise Guide to American Aircraft of World War II, Chartwell Books, Lontoo Englanti ISBN 0-7858-1361-6 (s. 110–111) (englanniksi)

### Viitteet

1. ↑  Mondey: s. 110
2. ↑  Mondey: s. 111

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Douglas B-18 Bolo** Wikimedia Commonsissa