recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Australian Gutenberg-projekti** on vuonna 2001 perustettu Gutenberg-projektin australialainen versio, vaikkakaan virallista yhteyttä näiden kahden projektin välillä ei ole. Sen perusti vuonna 2001 Colin Choat. Projekti sisältää sähköisiä kirjoja, jotka ovat vapaasti levitettäviä Australiassa. Kirjoja tuotetaan vapaaehtoisvoimin.

Nykyisin Australian Gutenberg-projekti sisältää enemmän sähköisiä kirjoja kuin alkuperäinen Gutenberg-projekti. Tämä johtui pääasiassa Australian tekijänoikeuslaista, joka aikaisemmin vapautti teosten tekijänoikeudet 50 vuotta tekijän kuoleman jälkeen. Euroopassa ja monissa muissa maissa suoja-aika on 70 vuotta. Australian tekijänoikeuslainsäädäntöä muutettiin vuonna 2005 siten, että materiaali, jonka tekijänoikeus oli rauennut ennen 1. tammikuuta 2005, on vapaassa levityksessä. Tuosta päivästä eteenpäin sovelletaan 70 vuoden aikaa. Eli esimerkiksi vuonna 1954 kuolleen teokset ovat vapaassa levityksessä jos ne julkaistiin tuona vuonna. Vuonna 1955 ja sen jälkeen kuolleiden julkaisut ovat sitä aikaisintaan 1. tammikuuta 2026.

Katso myös
----------

* Tekijänoikeus
* Gutenberg-projekti
* Kanadan Gutenberg-projekti

Lähteet
-------

1. ↑  Project Gutenberg Australia, News and Reviews, väliotsake:*Changes to Australian Copyright Law*

Aiheesta muualla
----------------

* Project Gutenberg Australia kotisivut
**Riihiö** oli pieni kyläyhteisö Karjalankannaksella sijainneella Kivennavalla Vehmaisten kylän takana rajalle päin. Riihiö oli aivan rajan pinnassa, Venäjän puolella Lempaalanjärvi ja Lempaala. Kylässä oli talvisodan syttyessä vain kolme taloa: rajavartioston talo, metsänvartijantalo ja Kakon talo.

Vanhan rajan tuntumassa on nykyisin asutusta tuolla kohdin, mutta ei kuitenkaan Riihiön kohdalla vaan Inkerinmaan puolella.

Lähteet
-------

1. ↑  *Kivennapa kylästä kylään*, Kivennapalaisten pitäjäseura ry, 1987 s. 174-175 ISBN 951-99842-3-2

Kivennavan kylät
Ahjärvi • Hartonen • Hiirelä • Holttila • Ikola • Jalkala • Joutselkä • Jäppinen • Kanala • Karvala • Kaukolempiälä • Kauksamo • Kekrola • Kivennavan kirkonkylä • Kontu • Korpikylä • Kotselkä • Lavola • Liikola • Lintula • Lipola • Miettilä • Multala • Mustapohja • Pamppala • Patrikki • Pihlainen • Polviselkä • Raivola • Rantakylä • Rasala • Riihisyrjä • Riihiö • Rontu • Räikylä • Saarenmaa • Seppälä • Siiranmäki • Soppikylä • Suurselkälä (Suurselkä) • Tammiselkä • Tirttula • Tonteri • Uupune • Vaittila • Vanhakylä • Vehmainen • Voipiala • Vuottaa • Ylentelä
**Riikintaaleri** (ruots. *riksdaler*) on Ruotsissa 1500–1800-luvuilla käytössä ollut rahayksikkö. Nimitys riikintaaleri tulee ruotsin sanasta *rike*, valtakunta ja rahayksikön nimestä *taaleri*.

Vuoden 1870 riikintaaleri molemmilta puolin nähtynä.
Ensimmäiset taalerit lyötiin Kustaa Vaasan valtakaudella vuonna 1534. Nimitys *riksdaler* tuli käyttöön saksalaisen esikuvan (Reichstaler) mukaisesti 1500-luvun lopulla. Alkuperäisten riikintaalerien hopeapitoisuus oli korkea, joten ne eivät kiertäneet, vaan niitä varastoitiin arvometallina. Taalerin tilalle tuli vähemmän hopeaa sisältävä taalerin hopeakolikko (*daler silvermynt*). Vuodesta 1624 lähtien otettiin hopeavarojen vähenemisen takia käyttöön kuparitaaleri (*daler kopparmynt*), joka oli vastaavaa hopearahaa painavampi.

Kustaa III uudisti Ruotsin rahajärjestelmän vuonna 1777. Hopeapitoisuudeltaan vakioitu riikintaaleri jakautui 48 killinkiin (*skilling*) ja killinki edelleen 12 runstykkiin (*rundstycke*, suom. kirjaimellisesti "pyörylä"). Rahanvaihdossa tapahtui 50 prosentin devalvaatio.

Riikintaalerit korvattiin kruunuilla vuonna 1873 suhteessa 1:1.

Lähteet
-------

1. 1 2  Edvinsson, Rodney, "Swedish monetary standards in a historical perspective". Teoksessa Edvinsson, Rodney, Tor Jacobson & Daniel Waldenström (toim.): *Historical Monetary and Financial Statistics for Sweden, Volume I: Exchange rates, prices, and wages, 1277–2008*, s. 26–66. Tukholma: Ekerlid, Sveriges Riksbank, 2010. ISBN 978-91-7092-124-7. Teoksen verkkoversio (PDF) (viitattu 6.5.2020).
2. ↑  "Kustaa III:n rahauudistus (kirj. Pekka Sarvas)", *Vapauden aika – kustavilainen aika – kansanelämä 1700-luvulla*, s. 229. Suomen historia: osa 4. Weilin + Göös, 1986. ISBN 951-35-2493-0. (suomeksi)
**Tetrabutyyliammoniumbromidi** eli **TBAB** (C16H36NBr) on kvaternäärisiin ammoniumsuoloihin kuuluva orgaaninen yhdiste, joka koostuu tetrabutyyliammoniumkationista, jolla on vastaionina bromidianioni. Yhdistettä käytetään yleisesti kemianteollisuudessa muun muassa faasinsiirtokatalyyttinä.

Ominaisuudet
------------

Huoneenlämpötilassa tetrabutyyliammoniumbromidi on valkoista tai ruskehtavaa hygroskooppista kiteistä ainetta. Yhdiste liukenee muun muassa veteen, etanoliin, dikloorimetaaniin ja hieman tolueeniin.

Valmistus ja käyttö
-------------------

Tetrabutyyliammoniumbromidia valmistetaan tributyyliamiinin ja 1-bromibutaanin välisellä reaktiolla.

Tetrabutyyliammoniumbromidi on yksi yleisimmin käytetyistä faasinsiirtokatalyyteistä. Sen etuja ovat muun muassa edullisuus ja helppo kierrätettävyys reaktion jälkeen. Yhdistettä käytetään myös nukleofiilisen bromidi-ionin lähteenä reaktioissa, lisäaineena siirtymämetallien katalysoimissa uusia hiiliatomien välisiä sidoksia muodostavissa reaktioissa ja sulatettuna ionisena nesteenä sitä käytetään myös liuottimena reaktioissa.

Lähteet
-------

1. ↑  Tetrabutylammonium bromide – Substance summary *PubChem*. NCBI. Viitattu 4.12.2015.
2. 1 2 3 4 5  André B. Charette, Rafael Chinchilla & Carmen Nájera: *Tetrabutylammonium Bromide, e-EROS Encyclopedia of Reagents for Organic Synthesis*, John Wiley & Sons, New York, 2007. Teoksen verkkoversio Viitattu 10.12.2015
3. 1 2 3  Robert D. Ashford: *Ashford's Dictionary of Industrial Chemicals*, s. 1083. 2nd Edition. Wavelength Publications, 2001. ISBN 0-9522674-2-X. (englanniksi)
4. ↑  Marc Halpern: *Phase-Transfer Catalysis, Ullmann's Encyclopedia of Industrial Chemistry*, John Wiley & Sons, New York, 2000. Viitattu 10.12.2015
**Ummenajokas** oli Ranualta kotoisin olleen keksijä Matti Lohen vuonna 1926 rakentama moottorikelkan tapainen kulkuneuvo. Ummenajokkaan voimanlähteenä oli noin 1 hevosvoiman tehoinen DKW-merkkinen polkupyörän apumoottori, joka hihnan välityksellä pyöritti kelkan aisojen väliin kiinnitettyä puutynnyriä. Tynnyri oli pidon parantamiseksi nastoitettu hevosenkengännauloilla. Suksilla liikkuva kuljettaja ohjasi häntä vetävää laitetta aisoista.

Ummenajokas painoi noin 50 kiloa ja sillä saavutettiin jopa 30 kilometrin tuntinopeus. Matti Lohi käytti Ummenajokasta liikkumiseen ja tavaroiden kuljetukseen sekä myös ahmojen karkotukseen. Vuonna 1927 hän rakensi Ummenajokkaasta uuden version, jossa ajaja istui reen päällä.

Kemijärven Moottorikelkkamuseossa on Esa Kuhan vuonna 1998 valokuvan perusteella rakentama kopio Ummenajokkaasta.

Veikko Huovisen vuonna 1971 ilmestyneessä kirjassa *Veitikka : A. Hitlerin elämä ja toiminta* Adolf Hitler suunnittelee Ummenajokkaasta saksalaisten uutta salaista asetta itärintamalla käytävään sotaan.*lähde tarkemmin?*

Lähteet
-------

* Kemijärven Moottorikelkkamuseon Kelkkatietokanta (Arkistoitu – Internet Archive)
* Helmiä Kemijärven Moottorikelkkamuseossa (www.datsha.com suomalais-venäläinen verkkolehti 17.8.2002)
* Kemijärven Moottorikelkkamuseo Moottorikelkkailun historiaa (Arkistoitu – Internet Archive)
* Kela, Pertti: Ummenajokas - ensimmäinen suomalainen moottorikelkka vuodelta 1926.  *Kaleva*, 5.3.1989, s. 21.
**Yael Arad** (hepr. ‏יעל ארד‎, s. 1. toukokuuta 1967 Tel Aviv) on israelilainen judoka, kotimaansa ensimmäinen olympiamitalisti.

Arad aloitti judon harrastamisen kahdeksanvuotiaana. Laji oli tuohon aikaan Israelissa varsin tuntematon, ja harjoitusvastustajan puutteen vuoksi hän harjoitteli miesten joukkueen valmentajan ja muiden kokeneempien judokoiden kanssa. Puuttellisen rahoituksen vuoksi hän lähti sittemmin Japaniin, jossa sai asiantuntevaa valmennusta ja kehittyi judokana. Vuonna 1984 hän voitti ensimmäisen kansainvälisen turnauksensa. Hän harjoitteli uransa aikana myös Euroopassa. 

Arad saavutti suurimmat menestyksensä 61 kg:n painoluokassa. Hän sai pronssia EM-kilpailuissa Helsingissä 1989 ja Prahassa 1991 sekä Barcelonan MM-kisoissa 1991. Seuraavana vuonna hän saavutti Israelin kaikkien aikojen ensimmäisen olympiamitalin oltuaan Barcelonan olympialaisissa toinen 61 kg:n sarjassa. Loppuottelu ratkesi vasta tuomariäänestyksessä ranskalaisen Cathérine Fleury-Vachonin hyväksi.

Arad voitti 61 kg:n sarjan Euroopan-mestaruuden Ateenassa 1993. Myöhemmin samana vuonna hän sai hopeaa Hamiltonin MM-kilpailuissa. Tämän jälkeen hän sijoittui vielä viidenneksi sekä Tokion MM-kilpailuissa 1995 että Atlantan olympialaisissa 1996.

Maailmancupissa Arad voitti Pariisin ja Leondingin kilpailut 1992. Lisäksi hän oli kahdesti toinen ja kolme kertaa kolmas.

Arad on työskennellyt naisurheilun kehittämiseksi. Hänet valittiin Iaraelin olympiakomitean jäseneksi 1997.

Lähteet
-------

1. ↑  Yael Arad *sports-reference.com*.  Arkistoitu 25.5.2009. Viitattu 16.11.2010. (englanniksi)
2. 1 2 3 4 5  Yael Arad *jewishvirtuallibrary.org*. Viitattu 16.11.2010. (englanniksi)
3. 1 2 3 4  Sporting Heroes for 60 Years: No. 6 Yael Arad The Jerusalem Post. Viitattu 16.11.2010. (englanniksi)
4. 1 2 3  Yael Arad *judoinside.com*. Viitattu 16.11.2010. (englanniksi)
5. ↑  Judo at the 1992 Barcelona Summer Games: Women's Half-Middleweight Final Round *sports-reference.com*.  Arkistoitu 14.7.2014. Viitattu 16.11.2010. (englanniksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana

 |

 |
Karja ylittää Nigerjoen Ségoun lähellä.
**Yaaral** ja **degal** ovat fulbejen karjanhoitoon liittyviä vuosijuhlia Nigerin sisämaasuistossa Malissa. Ne on hyväksytty Unescon aineettoman kulttuuriperinnön luetteloon vuonna 2008.

Yaaralia vietetään Diafarabéssa tammikuussa, kun fulbepaimenten karjalaumat palaavat Sahelin laidunmailta ja ylittävät Nigerin haarajoen Diakan. Degal järjestetään Dialloubéssa huhtikuussa, jolloin karja siirtyy kuivan kauden viimeisille laitumille sisämaasuiston pohjoisosaan. Juhlien ajankohta riippuu laidunmaiden tilasta ja joen vedenkorkeudesta, mutta päiväksi valitaan aina fulbejen suotuisana viikonpäivänä pitämä lauantai.

Juhlallisuudet käsittävät erilaisia kilpailuja sekä musiikki-, tanssi- ja runoesityksiä. Todennäköisesti 1300-luvulta peräisin oleva ja 1800-luvun alussa säännöt saanut perinne ylläpitää fulbejen identiteettiä ja elämäntapaa. Siihen osallistuvat myös sisämaasuiston muut etniset ja ammattiryhmät: riisiä viljelevät nonot eli markat, hirssiä viljelevät bambarat ja kalastusta harjoittavat bozot. Juhlat vahvistavat siten alueen kansanryhmien välistä yhteistoimintaa ja yhteenkuuluvuuden tunnetta. Perinnettä uhkaavat paimentolaisuutta haittaava kuivuus ja nuorison muutto pois maaseudulta.

Lähteet
-------

1. ↑  UNESCO: The Cultural Space of the Yaaral and Degal *unesco.org*. Viitattu 16.7.2016.
2. ↑  Leblon, Anaïs: Les paradoxes du patrimoine: le yaaral et le degal, des fêtes de transhumance peules au Mali.  *Anthropologie et Sociétés*, vol. 37, no 1 (2013), s. 177-193. Artikkelin verkkoversio.
3. 1 2  UNESCO: Cultural space of the Yaaral and Degal *unesco.org*. Viitattu 16.7.2016.
**Camille Pleyel** (18. joulukuuta 1788 Strasbourg – 4. toukokuuta 1855 Montmorency) oli ranskalainen pianisti, musiikkikustantaja ja Pleyel-pianotehtaan omistaja. Hän oli säveltäjä Ignaz Pleyelin vanhin poika. Camille Pleyel tunnetaan myös Pariisin Salle Pleyel -konserttisalista ja hyvistä suhteistaan Frédéric Chopiniin, jonka instrumenteista Pleyel-pianotehdas vastasi. Chopinin ura sai alkunsa Camille Pleyelin järjestämistä salonkikonserteista.

Camille Pleyel opiskeli pianonsoittoa muun muassa Jan Dussekin johdolla. Vuonna 1815 hänestä tuli isänsä perustaman pianotehtaan osakas, ja isänsä kuoltua 1831 sen ainoa omistaja. Myös Pleyelin vaimo Marie, o.s. Moke (1811–1875), oli taitava pianisti opiskeltuaan Friedrich Kalkbrennerin johdolla. Avioliitto Pleyelin kanssa oli mahdollista vain purkamalla ensin nuorikon kihlaus säveltäjä Hector Berlioz’n kanssa. Avioliitto kesti vain neljä vuotta.

Vuonna 1830 Camille Pleyel avasi Pariisin rue Rochechouartilla 300-paikkaisen Salle Pleyel -konserttisalin. Myöhemmin vuonna 1927 yritys rakennutti nykyisen 3 000-paikkaisen salin rue du Faubourg Saint-Honorén varteen. Salle Pleyel toimii yhä sekä Orchestre de Paris’n että Ranskan radion sinfoniaorkesterin yhtenä vakiosalina.

Lähteet
-------

1. 1 2  Benjamin Vogel: Camille (Joseph Stephen) Pleyel The Fryderyk Chopin Institute. Viitattu 11.4.2018. (englanniksi)
2. ↑  Ignace Joseph Pleyel *Britannica.com*. Viitattu 10.4.2018. (englanniksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Italia
* Belgia
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Australia
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* RISM

 |

 |

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Camille Pleyel
Ashley Rickards lokakuussa 2014.
**Ashley Rickards** (s. 4. toukokuuta 1992) on yhdysvaltalainen näyttelijä, joka on tullut tunnetuksi Jenna Hamiltonin roolista televisiosarjassa *Awkward* ja Samantha "Sam" Walkerin roolista televisiosarjassa *Tunteet pelissä*.

Rickarsin läpimurtorooli oli vuoden 2011 indie-elokuvassa *Fly Away*, jossa hän esitti autistista tyttöä. Hän sai roolista parhaan roolisuorituksen palkinnon saman vuoden Arizonan filmifestivaaleilla.

Lähteet
-------

1. 1 2  Ashley Rickards Internet Movie Databasessa. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Ashley Rickards** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Synchronkartei

 |

 |
Camillo De Riso vuonna 1920.
**Camillo De Riso** (20. marraskuuta 1854 Napoli – 2. huhtikuuta 1924 Rooma) oli italialainen näyttelijä ja elokuvaohjaaja.

Pitkän teatteriuran tehnyt De Riso työskenteli vuodesta 1912 lähtien Ambrosio Filmillä, jossa hän muodosti Gigetta Moranon ja Eleuterio Rodolfiin kanssa menestyksekkään koomikkoryhmän. Vuonna 1913 De Riso siirtyi Gloria Filmsille, jossa hän loi oman Camillo-sarjan ja esiintyi Lyda Borellin rinnalla elokuvassa *Ma l’amor mio non muore!* (1913). 1910-luvun loppupuolella De Riso ohjasi muun muassa Leda Gysin ja Francesca Bertinin elokuvia. Hänen komediauransa jatkui 1920-luvun alkuun saakka.

Elokuvia
--------

* *Ma l’amor mio non muore!*, 1913 (näyttelijä)
* *Mariute*, 1918 (näyttelijä)

Lähteet
-------

1. ↑  Abel, Richard (ed.): *Encyclopedia of Early Cinema*, s. 239–240. Abingdon: Routledge, 2005. ISBN 0-415-23440-9.

Aiheesta muualla
----------------

* Internet Movie Database: Camillo De Riso (englanniksi)

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Puola

 |

 |
**Ableton Live** on sekvensseriohjelma, jota voidaan käyttää perinteisen audiotyöaseman (engl. *Digital Audio Workstation*, DAW) tavoin ja/tai instrumentinomaisesti. Ohjelma toimii sekä Windows- että Mac-käyttöjärjestelmissä. Ohjelman uusin versionumero oli helmikuussa 2021 11.0.2. Liven valmistaja on saksalainen Ableton AG.

Ableton Live mahdollistaa esimerkiksi näytteiden tai kokonaisten laulunosien toistamisen ja miksaamisen esitystilanteen mukaan halutussa järjestyksessä ja tempossa. Ableton Liven käyttölogiikka vapauttaa käyttäjän ennalta määritellyistä kappalerakenteista, joten ohjelma sopii myös instrumentiksi musiikin esitystilanteessa eikä pelkästään taltioimaan tai toistamaan olemassa olevia ääniraitoja lineaarisesti. Live sisältää nuotinnostoiminnon ja samplentarkan audioeditorin. Signaalinkulku efekteille on erilainen kuin muissa DAW-ohjelmissa. Live on painotettu esiintymiskäyttöön, ja kokeneen käyttäjän helpompi järjestellä, niputtaa ja sekvensoida nopeasti lavalla.*lähde?*

Lähteet
-------

1. ↑
2. ↑

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Ableton Live** Wikimedia Commonsissa
Yleinen esimerkki Béchamp-reaktiosta
**Béchamp-reaktio** on kemiallinen reaktio, jossa arseenihappo reagoi kuumennettaessa aktivoidun aktivoidun aromaattisen yhdisteen kanssa muodostaen arsonihapon. Reaktion raportoi ensimmäisen kerran Antoine Béchamp vuonna 1863 ja se on nimetty hänen mukaansa.

Béchamp-reaktio on mekanismiltaan elektrofiilinen aromaattinen substituutio ja tapahtuu aktivoiduille aromaattisille yhdisteille, joita ovat muun muassa aniliini, fenoli sekä niiden eri tavoin substituoidut johdannaiset. Reaktio vaatii tapahtuakseen 100–160 °C:n lämpötilan ja aniliinit reagoivat fenoleja herkemmin. Béchamp-reaktion saannot eivät ole erityisen korkeat ja erityisesti korkeissa lämpötiloissa sivureaktioissa muodostuu arsiinihappoja. Saantoja voidaan parantaa erottamalla ja kierrättämällä reagoimattomia lähtöaineita.

Lähteet
-------

1. 1 2  Alfred Hassner, Irishi Namboothiri: *Organic Syntheses Based on Name Reactions*, s. 38. Elsevier, 2011. ISBN 978-0-08-096630-4. Kirja Googlen teoshaussa (viitattu 5.1.2017). (englanniksi)
2. 1 2  Hans Adolfsson, David J. Ager, Jesus M. Aizpurua, Toyohiko Aoyama, Kim M. Baines: *Science of Synthesis: Houben-Weyl Methods of Molecular Transformations Vol. 4*, s. 13-14. Georg Thieme Verlag, 2014. ISBN 9783131779311. Kirja Googlen teoshaussa (viitattu 5.1.2017). (englanniksi)
3. ↑  G. O. Doak, G. Gilbert Long & Leon D. Freedman: *Arsenic Compounds, Kirk-Othmer Encyclopedia of Chemical Technology*, John Wiley & Sons, New York, 2014. Viitattu 5.1.2017
**Bändäri** tai **groupie** on tyypillisesti nuori nainen, joka hakeutuu ihailemansa rockmuusikon kanssa lyhyeen seksuaaliseen suhteeseen tai pitempiaikaiseksi seuralaiseksi muusikon kiertueen ajaksi.

Bändäreistä alettiin puhua vuoden 1965 tienoilla, kun rock-kulttuuri otti ensiaskeleitaan. Ilmiö oli tosin ollut olemassa jo aikaisemminkin. Sanaa 'bändäri' (engl. *groupie*) käytti ensimmäistä kertaa painettuna *Rolling Stone* -lehti vuonna 1969.

Led Zeppelinin solisti Robert Plantin mukaan varsinaiset bändärit ovat musiikkiin perehtyneitä musiikkidiggareita, jotka kiertävät bändin mukana, eivätkä vain nopeiden irtosuhteiden naisia. Joistain bändäreistä tuli muusikoiden "varavaimoja" kiertueiden ajaksi. Laulaja Frederikin mukaan bändäreiden kanssa harrastettiin keikkabusseissa ja hotellihuoneissa paljon muutakin kuin seksiä, kuten juteltiin, kuunneltiin musiikkia ja saunottiin. Bändärit saattoivat myös siivota keikkabussin ja pestä muusikoiden pyykit. Joistain bändäreistä tuli muusikkojen tyttöystäviä ja vaimoja.

Tunnettuja yhdysvaltalaisia bändäreitä olivat esimerkiksi Pamela Des Barres, Miss Sparky, Stacy, Cynthia Plaster Caster ja Lacy. Rockmuusikko Frank Zappa kokosi 1960-luvulla yhtyeen nimeltä The GTOs tuntemistaan "super-groupieista". Yhdysvaltain bändärikulttuuri hiipui 1980-luvulla AIDSin ja konservatismin nousun myötä.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Tuuli Saksala: Musiikin ilottaret eli bändäreitä etsimässä *Yle*.  4.2.2016. Viitattu 2.8.2018.
2. ↑  Mika Seppänen: Näin Frederik määrittelee bändärin *Ilta-Sanomat*.  12.3.2013. Viitattu 2.8.2018.
**Båtvikin rata** (ruots. *Båtviksbanan*) oli Suomen rataverkon osuus Kirkkonummen kunnassa. Se erkani Helsinki–Turku-radan eli rantaradan Kelan asemalta ja jatkui rannikolle Kantvikin kylään. Radalla ei ollut väliseisakkeita, ja sillä oli pääosin vain tavaraliikennettä. Se rakennettiin 1940-luvun puolivälissä alueen ollessa osa Neuvostoliitolle vuokrattua Porkkalan tukikohtaa.

Alun perin rata kulki vain Båtvikiin asti, josta oli yksi pistoraide satamalaiturille. Suomen Kaapelitehdas osti vuonna 1956 Båtvikin alueen itselleen. VR alkoi liikennöidä tehdasalueelle vuonna 1959. Myös Suomen Sokeri oli kiinnostunut alueesta, joten se osti sieltä itselleen tontin talvella 1961. Rataa jatkettiin Kantvikiin asti, jossa Suomen Sokeri toimi.

Båtvikin radalle rakennettiin vuonna 1963 sähköistyksen pylväs- ja ajojohtokoerata, jossa kokeiltiin erilaisia ajojohtopylväsvaihtoehtoja rantaradan sähköistystä varten. Ratalinjalla on tältä ajalta jäljellä pari betonista ajojohtopylvästä. Nokia kuljetti 1980-luvulla radalla edustusvieraita Vr1-höyryveturilla ja A41-salonkivaunulla. Nämä ovat museoituna Nokian tehdasalueella katoksessa.

VR Cargo lopetti liikennöinnin Båtvikin radalla maaliskuussa 2002, jolloin myös Kelan liikennepaikka lakkautettiin. Radalla säilyi neuvostoliittolainen kiskotus loppuun saakka. Båtvikin rata ja sen teollisuusraiteet purettiin syksyllä 2006, ja paikalla on jäljellä enää vain ratalinja.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Nummelin, Markku: *Rantarata*, s. 46–47. Kustantaja Laaksonen, 2008.

Aiheesta muualla
----------------

* Vaunut.org: Betoninen ajojohtopylväs Båtvikin radan varrella
* Vaunut.org: Kuva Vr1-veturista vuodelta 2006
* Vaunut.org: Kuva A41-salonkivaunusta vuodelta 2006
**Aviancan lento 11** oli reittilento, joka lähti Pariisista 27. marraskuuta 1983 klo 22.25 paikallista aikaa. Koneen reitin piti kulkea Madridin kautta Bogotáan, Kolumbiaan. Ollessaan laskeutumassa Madridiin kone joutui onnettomuuteen, jossa menehtyi 162 matkustajaa ja kaikki 19 miehistön jäsentä. 11 matkustajaa selvisi loukkaantumisilla.

Kone nousi matkalentokorkeuteen lentopinnalle 370. Kone otti yhteyden Madridin aluelennonjohtoon (ACC) 23.31 saaden selvityksen Madridin VOR:lle Pamplonan, Barahonan ja Castejónin kautta. Kello 23.46 Madrid selvitti koneen alas lentopinnalle 190.

Kello 23.56 Madridin aluelennonjohto selvitti koneen lentopinnalle 90 sekä luovutti koneen Madridin lähestymislennonjohdolle. Lähestymislennonjohto selvitti koneen ILS-lähestymiseen Barajasin kiitotielle 33. Kello 0.03 Madridin torni antoi Aviancalle laskeutumisselvityksen. Koneen piti aloittaa loppulähestyminen oikealla kaarrolla Madridin VOR-majakan päältä, mutta lentäjä aloitti kaarron liian aikaisin ja kone joutui alueen minimilaskeutumiskorkeuden alle.

Koneen oikea pääteline sekä ulommainen moottori osuivat noin 685 metrin (2 247 jalan) korkeudessa kukkulaan. Kolme sekuntia myöhemmin kone osui toiseen kukkulaan, kuusi sekuntia myöhemmin kolmanteen kukkulaan ja neljännellä osumalla koneen oikea siipi repesi irti. Repeämän seurauksena kone teki kärrynpyörän, hajosi viiteen kappaleeseen ja pysähtyi maastoon nurin päin.

Koneessa oli 173 matkustajaa ja 19 miehistön jäsentä. Matkustajista 162 kuoli ja 11 selviytyi loukkaantumisilla. Kaikki miehistön jäsenet menehtyivät. Kuolleiden joukossa olivat muun muassa perulainen runoilija Manuel Scorza, meksikolainen kirjailija Jorge Ibargüengoitia ja uruguaylainen kriitikko Ángel Rama.

Turmakone, Boeing 747, rekisterinumeroltaan HK-2910, oli vuokrattu SAS:lta Aviancalle.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Accident description *aviation-safety.net*. Aviation Safety Network.  Arkistoitu 6.8.2011. Viitattu 16.7.2015. (englanniksi)
2. ↑  Abdullah Sam: Avianca Flight 011 *Notes Read*.  10.1.2021. Viitattu 2.4.2022. (englanniksi)
Paolo Petrocelli ja Avi Avital (2022).
**Avi Avital** (hepr. ‏אבי אביטל‎; s. 1978 Beerseba) on israelilainen mandoliininsoittaja. Hän alkoi soittaa instrumenttiaan 8-vuotiaana ja opiskeli sitä Israelin lisäksi Padovan Cesare Pollini -konservatoriossa Italiassa. Vuonna 2007 Avital voitti pääpalkinnon solistien Aviv-kilpailussa, ja vuonna 2008 hän voitti Echo-palkinnon David Orlowsky Trion kanssa tekemästään levytyksestä. Vuonna 2010 Avital sai Grammy-ehdokkuuden "parhaan soitinsolistin" kategoriassa Avner Dormanin mandoliinikonserton levytyksestään.

Avital on julkaissut useita levytyksiä, joilla kuullaan klezmer- ja barokkimusiikkia sekä uutta taidemusiikkia.

Lähteet
-------

1. 1 2  Deutsche Grammophon: Avi Avital

Aiheesta muualla
----------------

* Viralliset sivut (englanniksi)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
	+ 2
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Puola

 |
|  |
| Taiteenala | 
* Grammy Awards
* MusicBrainz

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana

 |

 |
**Codex Mendoza** on kolmiosainen asteekkien koodeksi, joka tehtiin 1540-luvun alkupuolella eli noin 20 vuotta Meksikon espanjalaisvalloituksen jälkeen. Koodeksi sisältää asteekkien historiaa, päivittäistä elämää ja maakuntien maksamien pakkoverojen luetteloita. Nimensä se on saanut Antonio de Mendozalta, joka oli koodeksin valmistumisaikaan Uuden-Espanjan varakuningas. Alkuperäisteosta säilytetään Oxfordin yliopiston Bodleian Libraryssa.

Historia
--------

Codex Mendoza tehtiin espanjalaisvalloituksen jälkeen 1540-luvun alussa Espanjan kuningas Kaarle V:n käskystä. Koodeksi jouduttiin valmistamaan nopeasti, jotta se olisi ehtinyt laivoihin, jotka veivät aarteita Meksikosta Espanjaan. Matkalla Espanjaan ranskalaiset merirosvot hyökkäsivät koodeksia kuljettaneen espanjalaisaluksen kimppuun ja ryöstivät sen. Koodeksi säilyi kuitenkin vahingoittumattomana ja kulkeutui Ranskan hoviin. Se vaihtoi vielä tämän jälkeen omistajaa muutaman kerran, mutta päätyi sitten Bodleian Libraryyn.

Rakenne
-------

Asteekisotureita kuvattuna Codex Mendozassa.
Codex Mendoza koostuu 72 kuvasivusta, joissa on kuvien lisäksi lyhyet espanjankieliset selostukset. Koodeksi sisältää myös 63 sivua espanjalaisten laatimia kuvasivuja koskevia huomautuksia. Teos on jaettu kolmeen osaan, joista ensimmäinen kertoo asteekivaltion tekemien valloitusten historiasta, toinen valloitetuilta 38 maakunnasta maksetuista pakkoveroista ja kolmas asteekkien arkipäivän elämästä. Teoksen kaksi ensimmäistä osaa ovat todennäköisesti suoria kopioita jo ennen espanjalaisvalloitusta tehdyistä käsikirjoituksista. Viimeinen osio on todennäköisesti uusi.

### Koodeksin osat

Ensimmäinen kappale alkaa vuodesta 1325, jolloin asteekit löysivät Tenochtitlánin kaupunkisaaren. Muut sivut kertovat yhdeksän eri asteekihallitsijan tekemistä valloituksista. Jokaisen hallitsijan valloituksista kertovassa luettelossa on kyseistä hallitsijaa esittävä piirros, hallitsijan nimi hieroglyfimerkeillä ja valloitettujen kaupunkien nimiä kuvaavia hieroglyfimerkkejä. Jokaisen valloitetun kaupungin hieroglyfimerkissä on kuvattu luhistuva temppeli, joka symboloi kaupungin kukistumista. Toinen osa kuvaa valloitettujen alueiden maksamia veroja, joita maksettiin esimerkiksi maissilla, pavuilla, höyhenkoristeisilla asuilla ja jadesta tehdyillä koruilla. Viimeinen osa kuvailee asteekkimiesten ja -naisten elämää. Kuvailtuna on esimerkiksi lapsuus, koulu, naimisiin meno ja papiksi vihkimiset. Kuvia on myös erilaisista ammateista kuten höyhenkoristelusta ja paheista kuten juoruilu ja varastaminen.

Lähteet
-------

* Göran Burenhult: *Ihmisten suku – Mayoista maoreihin*. WSOY, 1994. ISBN 951-0-18782-8.

### Viitteet

1. 1 2 3  Burenhult 1994, s. 72
2. 1 2  Burenhult 1994, s. 73

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Codex Mendoza**.
* Codex Mendoza (Arkistoitu – Internet Archive) (PDF) Bloknot.info. (venäjäksi)
**Codename Eagle** on Refraction Gamesin kehittämä ja Take-Two Interactiven vuonna 1999 julkaisema ensimmäisen persoonan ammuntapeli. Pelin sanotaan olevan *Battlefield*-pelisarjan edeltäjä, koska vähän pelin julkaisun jälkeen Digital Illusions CE osti Refraction Gamesin.

Peli sai julkaisunsa jälkeen paljon positiivisia arvosteluita monipuolisen yksinpelinsä ja innovatiivisen moninpelinsä ansiosta. Peli myi yli 250 000 kappaletta.

Pelissä seikkaillaan vaihtoehtoisessa universumissa vuoden 1917 tietämillä, jolloin Venäjä uhkaa valloittaa koko maailman vastassaan liittoutunut läntinen maailma.

*Codename Eaglessa* on yksinpelitehtäviä, jossa pelaaja on liittoutuneen läntisen maailman agentti nimeltään Red, jonka päämäärän on tunkeutua vihollisen alueen sisälle ja sabotoida Venäjän valtakuntaa. Pelin vahvin puoli on kuitenkin moninpeli, joka tukee maksimissaan 16 pelaajaan yhtäaikaista peliä Internetissä tai lähiverkossa.

Pelaaminen
----------

### Pelimoottori

*Codename Eagle* käyttää *Refractor*-nimistä grafiikkamoottoria, jonka kehitystyöstä syntyi *Refractor 2* -grafiikkamoottori. Refractor 2 -grafiikkamoottoria käytettiin *Battlefield 1942*:ssa. Vaikkakin grafiikkamoottori on molemmissa suunnilleen sama, kehitystiimi kehittänyt niin moottoreissa on eroja; alkuperäinen Refractor-pelimoottori on selvästi epärealistisempi kuin jälkeläisensä Refractor 2. Kulkuneuvojen ja ihmisten fysiikanmallinnukset ovat myös selvästi erilaisia kuten myös pelimoottorien ulkoasu.

### Moninpeli

Codename Eaglen suosio johtuu erityisesti pelin moninpelistä ja sen kolmesta pelimuodosta: Deathmatch, Capture the Flag ja Teamplay.

Moninpelissä molemmilla joukkueilla on oma tukikohtansa. Jokaisessa tukikohdassa on omat lentokoneet, panssarivaunut, moottoripyörät ja helikopterit (jälkimmäisen saa päivityksen 1.41 mukana). Ajoneuvot ovatkin keskeinen osa peliä, koska niillä pääsee liikkumaan ympäri isoja kenttiä joissa matkat kestäisivät jalan paljon kauemmin. 

*Codename Eaglen* ja *Battlefield*-pelisarjan moninpelit ovat hämmästyttävän erilaisia. Kun *Codename Eagle* antaa pelaajan pelata omin neuvoineen ja antaa mahdollisuuden olla ns. "yhden miehen armeija", niin *Battlefieldit* taas panostavat tiimipeliin. *Codename Eaglessa* pelaaja voi esimerkiksi kerätä aseita ja muita tarvikkeita ympäri kenttään, kun taas *Battlefieldeissä* tarkka asepaketti pitää valita jo ennen peliin tuloa.

Aiheesta muualla
----------------

* Take Twon Codename Eagle -sivu (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
* Codename-Eagle (Arkistoitu – Internet Archive) - fanisivut (englanniksi)
Sivu Codex Las Huelgasista
**Codex Las Huelgas** (*Códice de canto polifonico*) on vuosien 1300–1325 välisenä aikana kerätty liturginen koodeksi. Sitä säilytettiin Kastilian Alfonso VIII:n perustamassa Santa María la Real de Las Huelgas -luostarissa Burgosissa, Espanjassa. Yleiseen tietoisuuteen käsikirjoitus on saatu kahden munkin löydettyä sen uudelleen vuonna 1904.

Codex Las Huelgas sisältää sekä monofonisia että polyfonisia lauluja 1000–1300-luvuilla suosituissa muodoissa, joihin kuuluvat conductus, sekvenssi, trooppi ja motetti. Koodeksiin kuuluu lähes 190 kappaletta, joista yli puolet ovat uniikkeja eli vain kyseisestä käsikirjoituksesta tiedettyjä. Kappaleet ovat merkittävällä todennäköisyydellä nunnien käyttöä varten luotuja. Codex Las Huelgasia on ollut kokoamassa ainakin Johannes Roderici. Jotkin käsikirjoituksen kappaleet ovat Perotinuksen ja Philippe le Chancelierin nimissä.

Vuonna 1971 Paul van Nevelin perustama Huelgas Ensemble on nimetty Codex Las Huelgasin mukaan.

Lähteet
-------

1. 1 2  Codex Las Huelgas University of Miami Libraries
2. ↑  Huelgas Ensemble AllMusic
Codex Calixtinuksen kuva apostoli Jaakobista.**Codex Calixtinus** on 1100-luvulta peräisin oleva käsikirjoitus, jota on säilytetty Espanjan Galiciassa Santiago de Compostelan katedraalissa. Käsikirjoitus liitetään paavi Calixtus II:een, joskin sillä arvellaan olleen useita kirjoittajia. Se on pääosaltaan pyhiinvaeltajille suunnattu matkaoppaan luontoinen teksti, lajissaan maailman vanhimpia. Sen laajuus on 225 sivua. Katedraalissa uskotaan olevan apostoli Jaakobin haudan, ja siksi kirkko on Euroopan suosituimpia pyhiinvaelluskohteita.

Käsikirjoituksen tekstillä pyritään vahvistamaan apostoli Jaakobin kulttia kuvaamalla hänen ihmetekojaan. Lisäksi tekstissä esitellään pyhiinvaellusreitin varrelta löytyvien asukkaiden tapakulttuureja ja annetaan neuvoja pyhiinvaeltajille. Käsikirjoituksessa on myös liturgisia tekstejä ja polyfonisia sävellyksiä.

Yksi kirjoittajista on todennäköisesti ollut ranskalainen munkki Aymerico Picaud, joka oli mukana paavin pyhiinvaelluksella 1109.

Mittaamattoman arvokkaaksi sanottu käsikirjoitus varastettiin katedraalista heinäkuussa 2011. Varkaus huomattiin 5. heinäkuuta 2011. Varas oli saanut käsiinsä kassakaapin avaimet. Käsikirjoitusta säilytettiin kirkon arkistossa kassakaapissa, jonka ympärillä oli turvatoimia vähän aiemmin vahvistettu. Poliisi löysi käsikirjoituksen erään kirkon entisen työntekijän autotallista vuonna 2012. Käsikirjoitus oli säilynyt hyvässä kunnossa.

Katso myös
----------

* Pyhän Jaakobin pyhiinvaellusreitti

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Codex Calixtinus**.

WikiaineistoWikiaineisto
Wikiaineistoon on tallennettu tekstiä aiheesta: 
***Codex Calixtinus*** (latinaksi)

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Johanna Kippo, Historiallinen käsikirjoitus varastettiin Espanjassa, Helsingin Sanomat 8.7.2011 sivu B 1
2. ↑  Govan, Fiona: Stolen Codex Calixtinus recovered in Spain *the Telegraph (verkkosivusto)*.  4.7.2012. Telegraph Media Group Limited. Viitattu 23.7.2016.

Aiheesta muualla
----------------

* Facsímil del Codex Calixtinus
**Codrongianos** (sardiksi *Codronzànu, Codronzànos*) on kaupunki ja kunta Italiassa Sardinian hallintoalueella Sassarin maakunnassa. Kunnassa on arviolta 1 309 asukasta (vuonna 2016) ja sen pinta-ala on 30,39 neliökilometriä. Se sijaitsee 317 metrin korkeudella merenpinnan yläpuolella.

Lähteet
-------

1. 1 2  Istat - Istituto nazionale di statistica: Altitudini dei comuni tramite DEM *Italian kuntien pinta-alat ja korkeus merenpinnasta*. Viitattu 16.04.2019. (italiaksi)
2. 1 2  Istat - Istituto nazionale di statistica: Bilancio demografico al 30/11/2016 *Italian tilastokeskuksen väestötilasto alueittain, maakunnittain ja kunnittain*. Viitattu 16.04.2019. (italiaksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Codrongianos** Wikimedia Commonsissa

Sassarin maakunta
Aggius | Aglientu | Alà dei Sardi | Alghero | Anela | Ardara | Arzachena | Badesi | Banari | Benetutti | Berchidda | Bessude | Bonnanaro | Bono | Bonorva | Bortigiadas | Borutta | Bottidda | Buddusò | Budoni | Bultei | Bulzi | Burgos | Calangianus | Cargeghe | Castelsardo | Cheremule | Chiaramonti | Codrongianos | Cossoine | Erula | Esporlatu | Florinas | Giave | Golfo Aranci | Illorai | Ittireddu | Ittiri | La Maddalena | Laerru | Loiri Porto San Paolo | Luogosanto | Luras | Mara | Martis | Monteleone Rocca Doria | Monti | Mores | Muros | Nughedu San Nicolò | Nule | Nulvi | Olbia | Olmedo | Oschiri | Osilo | Ossi | Ozieri | Padria | Padru | Palau | Pattada | Perfugas | Ploaghe | Porto Torres | Pozzomaggiore | Putifigari | Romana | San Teodoro | Sant’Antonio di Gallura | Santa Maria Coghinas | Santa Teresa Gallura | Sassari | Sedini | Semestene | Sennori | Siligo | Sorso | Stintino | Telti | Tempio Pausania | Tergu | Thiesi | Tissi | Torralba | Trinità d'Agultu e Vignola | Tula | Uri | Usini | Valledoria | Viddalba | Villanova Monteleone
**Grönlannin asutushistoria** alkaa ajalta muutamia tuhansia vuosia sitten, jolloin Grönlantia alkoivat asuttaa ihmiset, jotka olivat ehkä jotain sukua Amerikan intiaaneille. Nämä kansanryhmät asuttivat Grönlantia 300-400-luvuille saakka, jolloin ne katosivat. Joskus 1000-luvulla Grönlantiin tuli viikinkejä, joita johti Erik Punainen. Suurinpiirtein samoihin aikoihin imaantuivat myös inuiitit. Viikingit katosivat saarelta 1400-luvulla, jolloin Grönlannin ilmasto kylmeni. Tämän jälkeen Grönlannissa asui yksinomaan inuiitteja muutaman sadan vuoden ajan. 1700-luvulla erään norjalaisen lähetyssaarnaajan toimeksiannosta Grönlantiin rakennettiin pääkaupunki Nuuk. Nykyisin Grönlanti kuuluu Tanskaan, mutta tanskalaisia saaren väestöstä on vain 10 prosenttia ja suurin osa väestöstä on inuiitteja.

Lähteet
-------

1. ↑  Grönlanti *Hurtigrutenfin*. Viitattu 9.2.2023.

Katso myös
----------

* Skandinaavien varhaiset Grönlannin siirtokunnat
* Färsaarten asutushistoria
* Islannin asutushistoria

Aiheesta muualla
----------------

*
**Kansainvälinen valaistuskomissio**, paremmin tunnettu ranskankielisen alkuperäisnimen lyhenteestä **CIE** (*Commission Internationale de l´Eclairage*), on voittoa tavoittelematon, tieteellinen ja tekninen organisaatio, joka on vuosia työskennellyt valon, valaistuksen ja väritieteen parissa ja kehittänyt useita väreihin ja valaistukseen liittyviä standardeja. Tunnetuimpia CIE:n standardeja ovat useimmat väriavaruusmallit ja värieromittarit.

CIE perustettiin vuonna 1913 jatkamaan aiemman Commission Internationale de Photométrie toimintaa. CIE:n tavoitteina on mahdollistaa ja edistää kansainvälistä yhteistyötä väritieteeseen ja valaistukseen liittyvissä asioissa, luoda standardeja ja tehdä julkaisuja. Organisaatiolla on kansallisia jäsenkomiteoita 41 eri maassa, myös Suomessa.

Organisaatio
------------

CIE jakaantuu kahdeksaan osastoon, joista jokaisessa on valoon ja valaistukseen erikoistunut tekninen komitea.

1. Näkö ja väri
2. Valon ja säteilyn mittaaminen
3. Sisätilat ja valaistussuunnittelu
4. Liikenteen valo ja signaalitekniikka
5. Ulkovalaistus ja muut sovellukset
6. Valobiologia ja valokemia
7. Valaistuksen yleiset piirteet
8. Kuvateknologia

Tunnettuja standardeja
----------------------

* CIE 1924 fotooppinen valotehofunktio
* CIE 1931 XYZ -väriavaruus
* CIE 1976 L\*a\*b ja L\*u\*v-väriavaruudet
* CIE76, CIE94 ja CIEDE2000 -värieromittarit
* CIE standardivalaisin

Lähteet
-------

1. ↑  CIE *cie.co.at*.  2012.  Arkistoitu 23.12.2010. Viitattu 2.8.2012.
2. ↑  Wyszecki, G. W.S. (1982). *Color Science: Concepts and Methods, Quantitative Data and Formulae, 2nd Edition*. John Wiley & Sons, United States of America.
3. ↑  CIE Yleistä tietoa *cie.co.at*.  2012.  Arkistoitu 18.6.2012. Viitattu 2.8.2012.
4. ↑  CIE TCs *cie.co.at*.  Arkistoitu 22.5.2013. Viitattu 14.6.2013. englanti
**Vedenmies** on miespuolinen taruolento, joka elää vedessä. Eri kulttuureissa on omat tarinansa vedenmiehistä. Jotkut heistä ovat komeita ja miellyttäviä, toiset rumia ja vaarallisia.

Eri kulttuureissa
-----------------

Merenmies merenneidon seurassa venäläisessä piirroksessa 1860-luvulta.
Merenmiehet ovat naispuolisten merenneitojen vastineita ja elävät meressä. Heillä voi olla jalkojen tilalla kalanpyrstö, ja heitä on niin komeita kuin rumiakin.

Ruotsalaiset ja norjalaiset tuntevat virranveikon (ruots. *strömkarl*), joka istuu koskessa aamusta iltaan ja soittaa taidokkaasti viulua tai harppua. Virranveikko on myös hyvä kauppamies.

Norjalainen fossegrim Nils Bergslienin maalauksessa.
*Fossegrim* on norjalaisen perinteen vedenhenki, joka asuu yksikseen putouksissa ja putousten suvannoissa. Fossegrim on hyväntahtoinen, pieni ja kultahiuksinen mies, joka pitää musiikista, laulamisesta ja ihmisten seurasta.

Tanskan vesillä on kerrottu elävän merenherra, *havmand*. Hän on ystävällinen, kookas ja miellyttäväkasvoinen mies, jolla on parta ja joskus kalanpyrstö. Hänen sukulaisensa on merenmies Dinny Mara. Merenherra soittaa huilullaan mereen kadonneiden ihmisten sieluille.

Drakit ovat Englannissa keskiajalla tunnettuja polvenkorkuisia ja kurttunaamaisia olentoja, jotka voivat vetää ihmisiä veden alle.

Amazonian asukkaat puhuvat *encantadosta*, joka on delfiinin kaltainen vedenhenki ja ottaa joskus valkopukuisen ja hattupäisen ihmisen hahmon. Se viettelee joskus neitoja ja vie heidät veden alle, mistä heidät täytyy pelastaa shamaanien ja tietäjien taioilla.

Vesissä elelee tarujen mukaan vedenmiesten ohella muitakin miespuolisia vedenolentoja, kuten jumalia, haltioita, vedenhenkiä ja hirviöitä, sekä niiden naispuolisia vastineita.

Katso myös
----------

* Vedenväki

Lähteet
-------

* Hjelt, Marjut: *Veden valtiaat: totta & tarua*. SKS, 2012. ISBN 978-952-222-316-6.

### Viitteet

1. ↑  Hjelt 2012, s. 125.
2. ↑  Hjelt 2012, s. 119.
3. ↑  Hjelt 2012, s. 121.
4. ↑  Hjelt 2012, s. 126.
5. ↑  Hjelt 2012, s. 123.
6. ↑  Hjelt 2012, s. 122.
7. ↑  Hjelt 2012, s. 5–7.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Vedenmies** Wikimedia Commonsissa
Pljussan piirin sijainti Pihkovan alueen kartalla.
**Pljussan piiri** (ven. Плю́сский райо́н, *Pljusski raion*) on paikallinen itsehallintoalue Pihkovan alueella Venäjällä. Alueen pohjoisosassa sijaitsevan piirin pinta-ala on 2 577 neliökilometriä ja asukkaita oli 9 187 henkeä (vuonna 2010).

Vuonna 1927 perustetun piirin hallinnollinen keskus on Pljussan (ven. Плюсса, 3 450 as.) kaupunkimainen taajama. Lisäksi siihen kuuluu Zapljusjen (ven. Заплюсье, 1 096 as.) taajama ja 3 maalaiskuntaa:

* Ljady (ven. Ляды)
* Pljussan maalaiskunta, keskuspaikka Pljussa
* Zapolje (ven. Заполье)

Piirin kautta kulkee Pietarin ja Pihkovan välinen rautatie sekä Pietarin ja Valko-Venäjän rajan välinen M20-valtatie. Seudulla saa alkunsa Pljussajoki.

Talous perustuu metsäteollisuuteen sekä maidon ja perunan tuotantoon erikoistuneeseen maatalouteen.

Lähteet
-------

1. 1 2  Federalnaja služba gosudarstvennoi statistiki (Venäjän federaation tilastovirasto), www.gks.ru: Vserossijskaja perepis naselenija 2010. Tom 1. Tšislennost i razmeštšenije naselenija. (Koko Venäjän kattava väestönlaskenta 2010. Osa 1. Väestön lukumäärä ja jakauma. Taulukko 11 (MS Excel-taulukko))  2012. Moskova:  ИИЦ «Статистика России».  Arkistoitu 15.3.2013. Viitattu 27.7.2013. (venäjäksi)

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Pljussan piiri**.
* Pljussan piirin sivusto (Arkistoitu – Internet Archive) (venäjäksi)
* Pljussan seudulle omistettu sivusto (venäjäksi)

Pihkovan alueen piirit ja *kaupunkipiirit*
Bežanitsy • 
Dedovitši • 
Dno • 
Krasnogorodsk • 
Kunja • 
Loknja • 
Nevel • 
Novoržev • 
Novosokolnik • 
Opotška • 
Ostrov • 
Outova • 
Palkino • 
Petseri • 
*Pihkova* • 
Pihkova • 
Pljussa • 
Porhov • 
Puškinskije Gory • 
Pustoška • 
Pytalovo • 
Sebež • 
Strugi Krasnyje • 
Usvjaty • 
*Velikije Luki* • 
Velikije Luki
**Bandama** on Atlantin valtamereen laskeva joki Norsunluurannikolla. Sen pituus on 1 050 kilometriä ja valuma-alueen laajuus 97 000 neliökilometriä.

Joen muodostavat Valkoinen ja Punainen Bandama eli Marahoué, jotka saavat molemmat alkunsa Boundialin seudulta. Valkoinen Bandama virtaa ensin itään ja kääntyy sitten Ferkessédougoun luona etelään. Sen sivujokia ovat oikeanpuoleiset Solomougou ja Bou ja vasemmanpuoleiset Badénou ja Lokopho. Vuonna 1972 valmistunut Kossoun pato muodostaa 1 700 neliökilometrin laajuisen tekojärven, joka on Norsunluurannikon suurin järvi. Padon vesivoimalaitoksen kapasiteetti on 176 megawattia.

Kossoun alapuolella Valkoiseen Bandamaan yhtyy oikealta puolelta 550 kilometriä pitkä Punainen Bandama eli Marahoué, jonka valuma-alueen laajuus on 24 300 neliökilometriä. Joki kääntyy kaakkoon ja siihen yhdistyy vasemmalta puolelta N’zi, jonka pituus on 725 kilometriä ja valuma-alue 35 500 neliökilometriä.

Kossoun ja N’zin välillä on vuonna 1979 valmistunut Taabon pato, joka muodostaa 69 neliökilometrin laajuisen tekojärven. Padon vesivoimalaitoksen kapasiteetti on 210 megawattia.

Bandama laskee mereen Grand-Lahoun luona Tagban laguunin hiekkasärkässä olevan aukon kautta. Se on liikennöintikelpoinen alajuoksullaan muutaman kymmenen kilometrin matkalla.

Lähteet
-------

* Daddieh, Cyril K.: *Historical Dictionary of Cote d’Ivoire (The Ivory Coast), third edition*, s. 205–206. London: Rowman & Littlefield, 2016. ISBN 978-0-8108-7186-1.

### Viitteet

1. 1 2 3  *Le milieu naturel de la Côte d’Ivoire*, s. 115. Paris: Orstom, 1971. Teoksen verkkoversio.
2. ↑  Daddieh, s. 333–334.
3. ↑  Daddieh, s. 443.
4. ↑  Daddieh, s. 103.
**Bandcamp** on yhdysvaltalainen musiikkiyhtiö, jonka ovat perustaneet Ethan Diamond, Shawn Grunberger, Joe Holt ja Neal Tucker vuonna 2008.

Bandcampia verrataan Spotifyn kanssa mainitsemalla niiden vastakkaisuudet: rojaltien maksutavat, jakelijoiden kanssa toiminta ja muut piirteet tekevät niistä toistensa vastakohtia. Bandcamp antaa artistien ja levymerkkien asettaa itse omat hinnat ja alusta on avoin (riippumaton tietyistä jakelijoista). Julkaisijat ja tavaranmyyjät voivat liittyä palvelun toimintoihin sen ohjelmointirajapinnan kautta, johon saa pääsyn pyynnöstä.

Bandcamp on sekä suoratoistopalvelu että digitaalinen jakelupalvelu, josta ostettua musiikkia voi ladata itselleen. Musiikkia voi ladata muun muassa MP3- ja FLAC-muodoissa. Musiikin toistamiseen tarvittavan toiminnon voi lisätä toisille verkkosivuille.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  A Tale Of Two Ecosystems: On Bandcamp, Spotify And The Wide-Open Future *npr.org*.  19.8.2020. Viitattu 4.4.2022. (englanniksi)
2. ↑  Ethan Maffey: The Best Of Bandcamp: Get In On The Ground Floor With These Sell-It-Yourself Bands *bendsource.com*.  18.7.2012. Viitattu 4.4.2022. (englanniksi)
3. ↑  Bandcamp API *bandcamp.com*. Viitattu 30.4.2023. (englanniksi)
4. 1 2  Ennica Jacob: How to download music from Bandcamp in 3 different ways *businessinsider.com*.  31.12.2020. Viitattu 4.4.2022. (englanniksi)
5. ↑  Embedding Bandcamp music on other sites *get.bandcamp.help*. Viitattu 30.4.2023. (englanniksi)
**Bandar-e Anzali** (pers. ‏بندرانزلي‎, *Bandar-e Anzalī*) on kaupunki Iranissa Gīlānin maakunnassa. Se sijaitsee Kaspianmeren rannalla Anzalin laguunin suussa 40 kilometriä Raštista luoteeseen. Kaupungissa on 110 643 asukasta (vuonna 2006).

Paikkakunta mainitaan ensimmäisen kerran 1400-luvun lopussa. 1800-luvun alussa siitä tuli Iranin tärkein Kaspianmeren satama, josta oli yhteydet Bakuun ja Astrahaniin. Suuri merkitys oli myös venäläisten alueella harjoittamalla kalastuksella. Anzalin ja Raštin välinen maantie valmistui 1900-luvun alussa. Myöhemmin Anzalin ja Gazianin kylistä muodostui kaupunki, jonka Reza Pahlavi nimesi *Bandar-e Pahlaviksi*. Nykyisen nimensä se sai vuonna 1979.

Kaupungin asukkaat ovat etupäässä gilakkeja sekä Azerbaidžanista neuvostoaikana muuttaneita azereja. Kaupungissa on Iranin laivastotukikohta ja suuri satama, jonka kautta kulkee lähinnä Venäjän teollisuustuotteita, Azerbaidžanin ja Kazakstanin öljytuotteita sekä puutavaraa, kiveä ja kalaa. Uusi vapaakauppa-alue perustettiin vuonna 2003. Kaviaaria ja sammenlihaa tuottava Gazianin kalastusyritys työllistää yli kaksi tuhatta henkeä. Hyvien linja-autoyhteyksien ansiosta kaupunki on myös suosittu lomanviettopaikka.

Bandar-e Anzali on samannimisen piirikunnan hallinto- ja kauppakeskus. Seudun gilakkiväestö viljelee riisiä ja tupakkaa, tuottaa silkkiä, kalastaa ja tekee rottinkikäsitöitä.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Encyclopaedia Iranica: Anzalī, town in Gīlān at the mouth of the lagoon (mordāb) bearing the same name *iranicaonline.org*. Viitattu 9.3.2012. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Bandar-e Anzalin vapaakauppa-alue (Arkistoitu – Internet Archive) (persiaksi), (englanniksi)

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Bandar-e Anzali** Wikimedia Commonsissa