recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Yhdistys- ja vakuuskirja** (ruots. *Förenings- och säkerhetsakten*) vuodelta 1789 oli perustuslain tasoinen säädös, joka muutti vuoden 1772 hallitusmuotoa ja siten laajensi Ruotsin kuninkaan Kustaa III:n valtaoikeuksia.

Yhdistys- ja vakuuskirja poisti valtiopäiviltä aloiteoikeuden ja oikeuden päättää hyökkäyssodasta. Valtiopäivät säilyttivät kuitenkin oikeuden päättää veroista.

Toinen merkittävä muutos oli valtaneuvoston lakkauttaminen. Koska osa valtaneuvostosta oli aiemmin toiminut korkeimpana oikeutena, täytyi sen lakkauttamisen jälkeen perustaa uusi erillinen korkein oikeus. Näin tuomiovalta erotettiin toimeenpanovallasta Montesquieun vallan kolmijako -opin mukaisesti.

Yhdistys- ja vakuuskirja myös kavensi aateliston yksinoikeutta moniin virkoihin. Muun muassa tästä syystä aatelisto ei hyväksynyt sitä ennen vuoden 1800 valtiopäiviä. Koska vuoden 1772 hallitusmuodon mukaan säätyprivilegioita sai muuttaa vain kaikkien säätyjen suostumuksella, oli yhdistys- ja vakuuskirja tässä suhteessa perustaltaan laiton 1800 valtiopäiviin asti.

Toisin kuin aateliset, talonpojat olivat hyvin tyytyväisiä yhdistys- ja vakuuskirjaan, sillä siihen sisältyi monia talonpojan asemaa parantavia uudistuksia. Esimerkiksi verorästit eivät enää voineet johtaa perintötilan muuttamiseen kruununtilaksi. Talonpojat saivat myös oikeuden ostaa verovapaita rälssitiloja, joita siihen saakka olivat saaneet omistaa vain aateliset sekä vuodesta 1723 lähtien myös porvarit.

Ruotsissa yhdistys- ja vakuuskirja oli voimassa vuoteen 1809. Suomessa se säilyi voimassa 110 vuotta pidempään, aina vuoden 1919 hallitusmuodon voimaantuloon saakka. Venäjän vallan aikana yhdistys- ja vakuuskirja oli äärimmäisen hallitsijavaltaisuutensa vuoksi usein Suomen valtiollisen ja yhteiskuntaelämän kehityksen suurena esteenä. Samaan aikaan yhdistys- ja vakuutuskirjan kanssa oli vahvistettu myös erilliset vakuutukset porvaris- ja talonpoikaissäädyille, ja ne olivat Suomessa eräiltä osin voimassa vuoteen 1995 saakka.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  WSOY Iso tietosanakirja 10, s. 357, WSOY 1997 ISBN 951-0-20163-4
2. 1 2 3 4  Pentti Virrankoski: *Suomen historia 1*, s. 337–338. Suomalaisen kirjallisuuden seura, 2001. ISBN 951-746-341-3.
3. 1 2  Johanna Aminoff-Winberg: *Ritarihuone ja Suomen aatelissuvut*, s. 70–71. Suomentanut Salla Korpela, Wilhelm Brummer. Helsinki: Minerva, 2013. 978-952-492-781-9.
4. ↑  Salme Vehvilä, Matti J. Castrén: *Suomen historia lukioluokkia varten*, s. 66–67. WSOY, 1975. ISBN 951-0-00592-3.
5. ↑  Suomen Hallitusmuoto 17.7.1919/94, 95 §.
6. ↑   *Otavan iso tietosanakirja*, osa 10, palsta 336. Helsinki: Otava, 1965.
7. ↑  Laki säätyjen erioikeuksien lakkauttamisesta 17.7.1995/971.

Aiheesta muualla
----------------

* Lisää luettavaa aiheesta **Yhdistys- ja vakuuskirja** on Wikiaineistossa (ruotsiksi)
Vlas Tšubar
**Vlas Tšubar** ukr. Влас Чубар (22. helmikuuta 1891 Fedorivka, Jekaterinoslavin kuvernementti – 26. helmikuuta 1939) oli ukrainalainen talousasioiden johtaja ja Ukrainan kommunistisen puolueen johtaja. Tšubar oli ensimmäinen ukrainalainen, joka valittiin Neuvostoliiton kommunistisen puolueen keskuskomitean politbyroon jäseneksi.

Tšubar kävi Oleksandrivsken mekaanis-teknillisen koulun 1904–1911 ja liittyi vuonna 1907 bolsevikkipuolueeseen. Vuoden 1911 jälkeen hän työskenteli tehtaissa eri paikkakunnilla Venäjällä ja Ukrainassa. Vuoden 1917 lokakuun vallankumouksen aikana hänet nimitettiin Pietarin tykistöhallinnon komissaariksi, minkä jälkeen hän toimi Venäjällä useissa hallinnollisissa tehtävissä. Ukrainassa Tšubarin ura kesti vuodet 1919–1934.

Vuoden 1925 tienoilla Tšubar johti ukrainalaistamiskomiteaa. Oleksandr Šumskyi suositteli häntä Lazar Kaganovitšin sijasta turhaan CP(B)U:n ensimmäisen sihteerin virkaan.

Ukrainalaisena hallintovirkailijana ja puoluejohtajana Tšubar puolusti tasavallan taloudellisia etuja. Hän korosti toiminnan laajentamisen tarvetta paikallisella tasolla. Raportoidessaan teollistumisesta CP(B)U:n 11. kongressille Harkovassa vuonna 1930 Tšubar vaati Ukrainan hallintoa valvomaan Ukrainan alueella toimivia liittovaltion yrityksiä. Kolmannessa Ukrainan CP(B)U-konferenssissa Harkovassa 1932 hän ja Oleksandr Šlih’ter ilmaisivat kantanaan, että kollektivisointimenetelmä ja kollektivisoinnin vauhti olivat epärealistisia ja viljankokoamissuunnitelma liian kunnianhimoinen. Tšubar vastusti kuitenkin vuonna 1926 Mykola Skrypnykin, Andri H’vylian ja Jevhen Hirtšakin kanssa Mykola H’vylovyin ja Oleksandr Šumskyin näkemystä kulttuurisesta itsenäisyydestä. Tšubar pelkäsi, että se johtaisi Ukrainan SNT:n erottamiseen Neuvostoliitosta.

Tšubar pidätettiin vuonna 1937, ja myöhemmin hänet joko ammuttiin tai hän kuoli vankina. Hänen maineensa palautettiin 1960-luvulla.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Yaroslav Bilinsky: Chubar, Vlas *Internet Encyclopedia of Ukraine*.  1984. Viitattu 17.10.2023. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Vlas Tšubar** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Puola

 |

 |
**Anu Saarni** (o.s. **Hirvonen**, s. 8. huhtikuuta 1976 Turku) on suomalainen jääkiekkoilija ja jääkiekkotuomari. Hän pelasi jääkiekkoa kauteen 1995–1996 saakka ja siirtyi pelaajauransa lopulla tuomariksi. Hän tuomitsi useissa arvokilpailuissa ja kolme kertaa niiden loppuottelussa. Hänet nimettiin vuonna 2022 Jääkiekkoleijonaksi numero 267.

Saarni aloitti pelaajauransa turkulaisessa Kiekko-67:ssä, jossa hän vielä kaudella 1992–1993 pelasi I-divisioonassa joukkueensa 12 ottelusta 11:ssä ja teki neljä maalia sekä sai yhden syöttöpisteen. Kaudella 1993–1994 hän pelasi Turun Palloseurassa I-divisioonassa kahdeksan ottelua tehopistein 2 + 4 = 6 ja SM-sarjan karsintasarjassa kymmenen ottelua tehopistein 1 + 1 = 2. Kaudella 1994–1995 Saarni teki I-divisioonan kahdeksassa ottelussaan yhden maalin ja sai yhden syöttöpisteen, ja SM-sarjan karsintasarjassa hän kymmenessä ottelussa teki yhden maalin ja antoi yhden maalisyötön. TPS sijoittui karsintasarjaksi toiseksi ja nousi SM-sarjaan. Kaudella 1995–1996 Saarni pelasi SM-sarjassa 14 ottelua ilman tehopisteitä ja SM-sarjan karsintasarjassa, jossa TPS säilytti pääsarjapaikkansa, kymmenen ottelua, joissa hänelle merkittiin yksi syöttöpiste.

Saarni oli tuomarina olympialaisissa Salt Lake Cityssä 2002 ja Torinossa 2006, viisi kertaa naisten MM-kilpailuissa sekä kahdesti alle 18-vuotiaiden naisten MM-kilpailuissa. Naisten MM-kilpailuissa 2004 ja 2005 sekä Torinon olympialaisissa 2006 hän tuomitsi loppuottelun. Lisäksi hän tuomitsi useita muita maaotteluita ja naisten SM-sarjaotteluita.

Suomen Jääkiekkoliitto on nimennyt vuoden parhaalle naistuomarille annettavan kiertopalkinnon Anu Hirvonen -palkinnoksi.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6 7 8  Jääkiekkoleijona nro 267 (2022): Anu Saarni (os. Hirvonen) *Leijonat.fi*.  11.11.2022. Suomen Jääkiekkoliitto. Viitattu 15.4.2024.
2. 1 2  Mennander, Ari (päätoim.): *Jääkiekkokirja 1996–1997*, s. 113, 116. Semic Sport Oy, 1996. ISBN 951-876-524-3.
3. ↑  Mennander, Ari (päätoim.): *Jääkiekkokirja 1993–1994*, s. 115. Semic Sport Oy, 1993. ISBN 951-876-313-5.
4. ↑  Mennander, Ari (päätoim.): *Jääkiekkokirja 1994–1995*, s. 125–126. Semic Sport Oy, 1994. ISBN 951-876-384-4.
5. ↑  Mennander, Ari (päätoim.): *Jääkiekkokirja 1995–1996*, s. 113–114. Semic Sport Oy, 1995. ISBN 951-876-448-4.
6. ↑  Itälä, Sakari: Anu Hirvonen tuomitsee naisten kiekkofinaalin *Turun Sanomat*.  20.2.2006. Viitattu 15.4.2024.
**Tsipuro** (kreik. τσίπουρο, *tsípouro*) eli **tsikudia** (τσικουδιά, *tsikoudiá*) eli **(kreetalainen) raki** (ρακί tai ρακή, *rakí*) on kreikkalainen viinirypälemäskistä tislattu kirkas maustamaton viina.

Tsipuro muistuttaa maultaan hyvää pontikkaa, jossa on vieno viinirypäleen vivahde. Alkoholipitoisuus on kaupoissa myytävässä tsipurossa yleensä noin 37–40 %, muutoin jopa 60 %.

Pullo kreetalaista tsikudiaa eli rakia.
Tsipuroa alettiin valmistaa noin seitsemänsataa vuotta sitten Athos-vuoren eli Pyhän Vuoren luostareissa. Tsipuroa tarjotaan Athoksella ja muissa kreikkalaisissa luostareissa pyhiinvaeltajille. Erityisesti Kreetalla tsipuro tunnetaan paitsi tsikudiana myös nimellä *raki*, mikä viittaa tällöin siis maustamattomaan viinaan, ei turkkilaiseen rakiin eli ouzon kaltaiseen anismaustettuun viinaan. Tsikudia sai saarella turkkilaisperäisen rakin nimen osmanivallan aikana, koska juomissa on makua lukuun ottamatta paljon yhtäläisyyksiä. Myös Kreetalla viinan valmistus on perinteisesti kotona tapahtuvaa. Raki on saarella oleellinen osa kulttuuria ja yhteisöllisyyttä. Tsipuroa valmistetaan lisäksi erityisesti Thessaliassa, Epeiroksessa ja Makedoniassa. Kykladeilla ja muilla Kreikan saarilla tunnetaan tsipuron kaltainen viina nimellä souma, Kyproksella nimellä zivania.

Tsipuroa valmistetaan viininkorjuun jälkeen aina loka-joulukuussa. Se tehdään rypälemäskistä eli viininvalmistuksessa ylijääneistä rypäleiden kuorista. Kuoret puristetaan ja niiden annetaan käydä tynnyreissä 40 päivää. Tämän jälkeen mäski laitetaan kiehumaan pronssikattilaan. Alkoholi höyrystyy kattilaan liitettyihin putkistoihin. Putkia viilennetään ulkopuolelta vedellä, jolloin alkoholi tiivistyy jälleen nesteeksi, joka valutetaan pulloihin.

Muualla samankaltaisia juomia ovat esimerkiksi Italian grappa ja Keski-Anatolian arrak (Aragh Sagi). Suomessa tsipuroa saa Alkosta sekä useista ravintoloista.

Lähteet
-------

1. 1 2  Raki / Tsikoudia *Sfakia Crete*. Viitattu 18.6.2018.
2. 1 2 3  Cretan Raki – The Nectar Of Crete *Cretico*. Viitattu 18.6.2018.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Tsipuro eli tsikudia** Wikimedia Commonsissa
**Garry Hoy** (28.1.1954 - 9.7.1993) oli kanadalainen lakimies joka kuoli pudottuaan Toronto-Dominion Centre -tornitalon 24. kerroksesta Torontossa, Ontariossa. Yrittäessään todistaa ryhmälle opiskelijoita rakennuksen ikkunoiden olevan särkymättömiä, hän ryntäsi ikkunaa päin. Lasi ei särkynyt hänen osuessaan siihen, mutta ikkunan kehys irtosi ja Hoy putosi kuolemaansa.

Tausta
------

Garry Hoy oli lakiasioiden asiantntija torontolaisessa Holden Day Wilson -yhtiössä. Esitellessään Toronto-Dominion Centreä opiskelijoille, hän yritti esitellä rakennuksen ikkunoiden lujuutta ryntäämällä päin ikkunaa. Hän oli ilmeisesti tehnyt saman tempun monta kertaa aiemminkin, jolloin hän oli vain turvallisesti kimmonnut lasista takaisin. Yritettyään temppua kerran ja huomattuaan lasin kestävän, Hoy yritti vielä kerran. Tällä kertaa Hoyn ryntäyksestä aiheutunut voima sai ikkunan irtoamaan kehyksestään, jolloin koko ikkunalasi ja Hoy itse putosivat rakennuksesta. Tämä tapahtui pienessä kokoushuoneessa jonka viereisessä hallituksen kokoushuoneessa pidettiin uusien opiskelijoiden vastaanottoa.

*Toronto Star* -lehden haastattelussa rakennusinsinööri Bob Greer sanoi "En tiedä mistään rakennussäädöksestä koko maailmassa joka antaisi 73-kiloisen miehen rynnätä päin ikkunalasia sen särkymättä." Toisessa haastattelussa yhtiön yhteyshenkilö kertoi että lasi ei särkynyt vaan irtosi liitoksistaan, johtaen Hoyn kuolemaan.

Hoyn kuolema oli yksi syistä jotka johtivat Holden Day Wilson -yhtiön sulkemiseen vuonna 1996, joka oli suurin lakiyhtiön sulkeminen Kanadassa.

Populaarikulttuurissa
---------------------

Hoyn tapaukseen viitataan monissa televisio-ohjelmissa kuten *Myytinmurtajat* ja *1000 Ways to Die* (jaksossa "Unforced Errors").

Hoyn kuolemasta tehtiin myös kuvitteellinen juonenkäänne kanadalaisen TV-sarjan *Workin' Moms* viidennellä kaudella.

Viitteet
--------

1. ↑  Mikkelson, Barbara; Mikkelson, David P. (21.1.2007): "Through a Glass, Quickly", *Snopes*. Viitattu 5.9.2011.
2. 1 2  Metzger, Patrick (3.1.2013): "Toronto Urban Legends: The Leaping Lawyer of Bay Street", *Torontoist*. Viitattu 23.1.2018.
3. ↑  McNish, Jaquie (14.3.2007): "Law firm Goodman and Carr shutting down", *The Globe and Mail*. Viitattu 15.1.2019.
***Hanna Ankka*** on Walesilainen Elke ja Jack Counsellin ideoima stop-motion animoitu sarja.  

Hanna Ankka auttaa yhdessä poikansa Fransun kanssa apua tarvitsevia eläinlapsia erilaisissa pulmissa. Sarja käsittelee esikouluikäisten katsojien kohtaamia ongelmia.

Tunnuslaulu
-----------

*Ootsä ankka onneton taikka nalle säikky niin?*  

*Jos oot sä suulas lepakko, luota Hannan ohjeisiin!*  

*Moo, bää, kvaak kvaak, kvaak kvaak,* 
*sun pulmas Hanna hoitaa.*  

*Moo, bää, kvaak kvaak, kvaak kvaak.*  

*Nyt kaikki soittelemaan!*  

*Jos siivet ilmaan kanna ei, kuka auttaa silloin voi?*  

*Tai miks on suuri kirahvi? Ehkä Hanna neuvoin sois!*  

*Moo, bää, kvaak kvaak, kvaak kvaak,* 
*sun pulmas Hanna hoitaa.*  

*Moo, bää, kvaak kvaak, kvaak kvaak.*  

*Nyt kaikki soittelemaan!*

Suomenkieliset äänet
--------------------

  


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
|  Tiina Pirhonen  | … |  Hanna
  |
|  Aleksis Sankari  | … |  Fransu
  |
|  Johanna Viksten  | … |  
  |
|  Susa Saukko  | … |  
  |
|  Markku Huhtamo  | … |  
  |
|  Johannes Tervo  | … |  
  |
|  Tuomas Vapaavuori  | … |  
  |
|  Annituuli Kasurinen  | … |  
  |
|  Ralf Ähberg  | … |  
  |
|  Patrick Carlson  | … |  
  |

Viitteet
--------

1. ↑  TV Toons: Hana's Helpline  2009. Toonhound.
2. ↑  Hana's Helpline Hoho Entertainment.
3. ↑  Hana's Helpline Imbd.
4. ↑  Sarjan lopputekstit
**Maria Matinmikko** (s. 18. elokuuta 1983 Oulu) on suomalainen runoilija ja prosaisti. Hän saanut palkintoja ja ollut palkintoehdokkaana useita kertoja.

Matinmikon esikoisrunokokoelma *Valkoinen* ilmestyi maaliskuussa 2012 ntamon kustantamana. Matinmikko sai teoksesta Yleisradion Tanssiva karhu -runopalkinnon. Kyseessä oli ensimmäinen kerta, kun palkinto myönnettiin esikoisteokselle. *Valkoinen* oli ehdolla myös Helsingin Sanomien esikoiskirjapalkinnon saajaksi. Väritrilogian toisen osan, *Musta*, julkaisi Mahdollisen Kirjallisuuden Seura marraskuussa 2013 ja kolmannen, *Värit*, Siltala vuonna 2017. Matinmikko sai siitä Kalevi Jäntin palkinnon ja runousyhdistys Nihil Interitin palkinnon.

Matinmikon viides kokoelma *Valonhämy* ilmestyi 2023. 

Matinmikko asuu Turussa. Hän on valmistunut filosofian maisteriksi Helsingin yliopistosta pääaineenaan estetiikka. Hän on opiskellut myös teoreettista filosofiaa, taidehistoriaa, uskontotiedettä ja kirjallisuutta. Kirjoittamista Matinmikko on opiskellut muun muassa Oriveden Opiston sanataiteen ohjelmassa ja Oulu-opistossa. Hän on Kirjailijaliiton jäsen ja on ollut Nuoren Voiman Liiton hallituksessa.

Teokset
-------

* *Valkoinen*. [Helsinki]: ntamo, 2012. ISBN 978-952-215-175-9.
* *Musta*. Vantaa: Mahdollisen Kirjallisuuden Seura, 2013. ISBN 978-952-93-2818-5.
* *Värit*. Helsinki: Siltala, 2017. ISBN 978-952-234-427-4.
* *Lähes tunnistamaton mahdollisuus menettää*. Markku Eskelinen ja Maria Matinmikko. Post-Oulipo ry ja Mahdollisen Kirjallisuuden Seura, 2018. ISBN 978-952-94-1104-7
* *Kolkka: Runoromaani*. Helsinki: Siltala, 2019. ISBN 978-952-234-564-6
* *Valohämy: taide, maisema ja maailmanloppu*. Helsinki: Siltala, 2023. ISBN 978-952-388-195-2.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Matinmikko, Maria *Kirjasampo.fi*. Viitattu 29.7.2023.
2. ↑  Vesalainen, Suvi: Tanssiva Karhu -runopalkinto Maria Matinmikon Valkoiselle *Yle Uutiset*.  15.1.2013. Viitattu 29.7.2023.
3. ↑  Petäjä, Jukka: Kymmenen kirjaa tavoittelee Helsingin Sanomien kirjallisuuspalkintoa *HS.fi*.  24.10.2012. Viitattu 29.7.2023.
4. 1 2  Maria Matinmikon kotisivut *mariamatinmikko.com*. Viitattu 6.9.2015.
5. 1 2  Maria Matinmikko Siltala. Viitattu 29.7.2023.

Aiheesta muualla
----------------

* Matinmikon kotisivu
* Nortela, Mikko: Kolme väriä: Musta *Kiiltomato.net*.  3.2.2014.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Kansalliset Muokkaa Wikidatassa | 
* Suomi (KANTO)

 |

 |
**Folkodiini** on morfinaanialkaloidi, jolla on 3-asemassa 2-morfolinoetyyliryhmä. Sen kemiallinen kaava on C23H30N2O4 ja jonka moolimassa on 398.5 grammaa moolia kohden.

Folkodiinia on käytetty lääkkeenä kuivaan yskään 1950-luvulta lähtien. Vuonna 2022 se oli käytössä seitsemässä Euroopan unionin jäsenvaltiossa.

Vuonna 2021 Länsi-Australiassa julkaistiin tutkimus, jonka mukaan folkodiinista oli vaarana saada anafylaksia liittyen neuromuskulaarisiin lääkkeisiin. Vuonna 2022 todettiin folkodiinin ja neuromuskulaaristen salpaajien aiheuttamien anafylaktisten reaktioiden välillä olevan merkittävä yhteys. Tästä johtuen EMA ilmoitti joulukuussa 2022, että folkodiinia sisältävät lääkkeet vedetään pois marrkinoilta Euroopan unionin alueella.

Lähteet
-------

1. 1 2  Pholcodine *PubChem*. Viitattu 15.4.2024. (englanniksi)
2. 1 2  Art. 107i Procedure - Pholcodine - EMEA/H/A-107i/1521 - Annex I-II (PDF) *ec.europa.eu*.  2022. Viitattu 15.4.2024.
3. ↑  EMA recommends withdrawal of pholcodine medicines from EU market *European Medicines Agency*.  2.12.2022. Viitattu 15.4.2024. (englanniksi)
Mayo-klinikan päärakennus.
**Mayo-klinikka** (engl. *Mayo Clinic*) on voittoa tavoittelematon sairaala ja lääketieteen tutkimusyksikkö, jonka päämaja on Rochesterissa, Minnesotassa. Se on maailman ensimmäinen ja suurin voittoa tavoittelematon integroidun hoidon sairaalaryhmittymä,*selvennä*ja siellä työskentelee yli 3 800 lääkäriä ja tutkijaa sekä 50 900 terveydenhuollon työntekijää. Sairaala on keskittynyt vaikeiden tapauksien hoitoon erikoissairaanhoidossa. Se käyttää tutkimukseen yli 660 miljoonaa dollaria vuodessa.

Tohtori William Worral Mayo muutti perheineen Rochesteriin vuonna 1864 ja avasi lääkärin praktiikan, joka kehittyi hänen poikiensa johdolla Mayo-klinikaksi. Sitä pidetään laajasti yhtenä maailman parhaista sairaaloista, ja U.S. News & World Report -aikakauslehti arvioi sen 2014–2015 listallaan Yhdysvaltojen parhaaksi sairaalaksi. Se on ollut kyseisen listan kärkipäässä yli 20 vuotta.

Mayo-klinikalla on sairaalakampukset Rochesterissa, Arizonan Scottsdalessa ja Phoenixissa sekä Floridan Jacksonvillessä.

Mayo Clinicilla on lisäksi Mayo Clinic Health System -sairaalaketju, johon kuuluu 16 sairaalaa ja 44 klinikkaa (terveyskeskusta) Minnesotassa, länsi-Wisconsinissa ja pohjois-Iowassa.

Lähteet
-------

1. ↑  Research Facts and Funding - About - Mayo Clinic Research *www.mayo.edu*. Viitattu 11.1.2017.
2. ↑  Mayo Clinic locations Mayo Foundation for Medical Education and Research. Viitattu 18.7.2015. (englanniksi)
3. ↑

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Mayo-klinikka**.
* Mayo-klinikan sivusto (englanniksi)

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Mayo Clinic
Angelica Schuyler Church
Angelica Schuyler Church (os. Schuyler /ˈskaɪlər/; 20. helmikuuta 1756 – 6. maaliskuuta 1814) oli amerikkalainen seuralainen. Hän oli manner-armeijan kenraalin Philip Schuylerin vanhin tytär, Elizabeth Schuyler Hamiltonin sisar ja Alexander Hamiltonin käly.

### Nuoruus

Schuyler syntyi Yhdysvalloissa Albaniassa 20. helmikuuta 1765. Schuyler oli vanhin neljästätoista sisaruksestaan. Schuylerin suku oli varakas, ja Schuylerin perheen on arvioitu omistaneen noin 200 orjaa vuosien aikana. Angelica tuli täysi-ikäiseksi Amerikan vallankumousta edeltävinä vaikeina aikoina ja tapasi monia merkittäviä vallankumouksellisia johtajia. Hänen isänsä arvoaseman sekä poliittisen aseman vuoksi Schuylerien talossa oli monia kokouksia ja sotaneuvotteluja.

Yksi Schuylerin talossa vuonna 1776 vieraillut henkilö oli John Barker Church, brittiläinen kauppias, joka tienasi sodan aikana toimittamalla amerikkalaisia ​​ja ranskalaisia ​​armeijoita. Heidän tapaamisensa ja sitä seuranneen seurustelun aikaan Church oli Mannerkongressin lähetystyössä tarkastaakseen armeijan huoltoasiakirjoja. Angelica karkasi naimisiin Johnin kanssa vuonna 1777. Heillä oli kahdeksan yhteistä lasta.

### Elämä Euroopassa

Vuonna 1783 Angelica ja hänen perheensä lähtivät Eurooppaan, johon he jäivät asumaan 16 vuodeksi lyhyitä Amerikan vierailuja lukuun ottamatta.

Vuodesta 1783 vuoteen 1785 Angelica ja hänen perheensä asuivat Pariisissa, kun John suoritti tehtäviään Yhdysvaltain lähettiläänä Ranskan hallituksessa. Angelica oli kiinnostunut poliitikasta, ja Pariisissa hän ystävystyi pian Benjamin Franklinin kanssa, joka oli silloin Amerikan Ranskan ministeri. Hän solmi myös kestäviä ystävyyssuhteita Franklinin seuraajan Thomas Jeffersonin ja markiisi de Lafayetten kanssa.

Lyhyen New Yorkin vierailun jälkeen vuonna 1785 perhe purjehti Englantiin ja asettui asumaan Lontooseen. Hyvin varakkaan miehen vaimona Angelica liittyi sosiaaliseen piiriin. Hän myös ystävystyi ja sponsoroi emigranttia amerikkalaista taidemaalari John Trumbullia, jonka töihin kuului joitain tunnetuimpia muotokuvia Yhdysvaltain vapaussodan aikakaudelta. Taiteilijat Richard ja Maria Cosway kuuluivat myös hänen läheisiin tuttuihinsa Euroopassa.

John toimi parlamentin jäsenenä vuosina 1790–1796. Tänä aikana Angelica vieraili kotona vuonna 1789 osallistuakseen George Washingtonin virkaanastujaisiin Yhdysvaltojen ensimmäisenä presidenttinä.

1. ↑  **Määritä nimeke!** *fi.wikipedia.org*.
**Kim Casali** (9. syyskuuta 1941 – 15. kesäkuuta 1997) oli uusiseelantilainen sarjakuvapiirtäjä, joka teki 1970-luvulla *Rakkautta on...* -nimistä sarjakuvaa.

Kim Casali tapasi tulevan miehensä, italialaisen Roberto Casalin hiihtokeskuksessa Los Angelesin lähellä. Roberto Casali rohkaisi häntä piirtämään lisää humoristisia sarjakuvia tapahtumista laskettelurinteessä, ja Kim Casali alkoi piirtää kuvia myös viesteihin, joita jätti Roberto Casalille. Ensimmäisessä kuvitetussa viestilapussa oli allekirjoituksena myöhemmin tutuksi tuleva pisamainen suurisilmäinen tyttö, jolla oli pitkät vaaleat hiukset.

Casali kokosi sarjakuvistaan alkuun pieniä kirjasia. Los Angeles Times ryhtyi julkaisemaan sarjakuvaa vuoden 1970 alussa. 
Samoihin aikoihin Erich Segal julkaisi romaanin nimeltä *Love Story*. New York Timesin bestsellerlistalla 41 viikkoa olleesta romaanista ja samannimisestä elokuvasta tuli suosittuja. Elokuvan sloganina oli "Love means never having to say you're sorry". Casalin versiossa rakkautta on pyytää anteeksi.

Sarjakuvia julkaistiin sanomalehdissä 50 maassa ja niistä tuli suosittuja. Parhaimmillaan sarjakuva tuotti 1970-luvulla Casalille 4-5 miljoonaa puntaa vuodessa.

Aviomiehen sairastuttua syöpään 1975 päivittäistä sarjakuvien piirtämistä ja käsikirjoittamista jatkoi lontoolainen Bill Asprey Kim Casalin nimellä. Vuonna 2020 sarjakuva oli ilmestynyt viisikymmentä vuotta, tästä 45 vuotta Bill Aspreyn tekemänä. Kim Casalin kuoltua 1997 sarjakuvan peri hänen poikansa Stefano Casali.

Casalin aviomies kuoli 31-vuotiaana vuonna 1976. Runsas vuosi miehen kuoleman jälkeen Casali synnytti miehelleen kolmannen lapsen keinohedelmöityksellä. Vastaavaa ei ollut tapahtunut aiemmin, ja tapaus herätti huomiota myös Suomessa.

Lähteet
-------

1. ↑  Bill Asprey: Love is... 50 yers young *artfulaspreycartoons.co.uk*.  2020. Viitattu 14.4.2024. en
2. ↑  Tehokasta spermaa (sivu 18, Maailman ihmisiä -osasto) *Helsingin Sanomat*.  4.7.1977. Viitattu 14.4.2024.
Worcesterkastiketta
**Worcesterkastike** eli **worcestershirekastike** [vorsester- t. wustə-] on käyttämällä valmistettu voimakkaanmakuinen ja väriltään musta tai tummanruskea maustekastike. Kastiketta valmistaa muun muassa Lea & Perrins, jonka kastiketta myydään tuotenimellä Worcestershire sauce.

Kastike on saanut nimensä Englannin Worcesterin kaupungin ja sitä ympäröivän Worcestershiren kreivikunnan mukaan. Sen valmistus alkoi Worcesterissa vuonna 1838.

Worcesterkastikkeen kehittivät englantilaiset apteekkarit John Lea ja William Perrins. He saivat vuonna 1835 lordi Sandysiltä tehtäväksi kehittää kastikkeen, joka muistuttaisi lordin Intiassa maistamia kastikkeita. Apteekkarit eivät mielestään onnistuneet valmistamaan oikeanlaista kastiketta ja unohtivat tekemänsä kastikkeen kellarissa olevaan tynnyriin kahdeksi vuodeksi. Kun he sattumalta löysivät sen uudelleen, se osoittautui maustetun viinin makuiseksi. Lea & Perrins alkoi valmistaa sitä, ja siitä tuli nopeasti suosittua.

Nykyisin worcesterkastiketta valmistavat muutkin kuin Lea & Perrins. Jokaisella valmistajalla on hiukan erilainen salainen resepti. Kastikkeen tärkeimmät raaka-aineet ovat tamarindipuun hedelmä, chili, anjovis, mallasviinietikka, melassi, sipuli, valkosipuli, sokeri ja erilaiset mausteet. Sekoitettu kastike laitetaan kolmeksi vuodeksi puutynnyriin, jossa se kypsyy ja saa sherryn kaltaisen mausteisen ja makeahkon aromin.

Worcesterkastiketta käytetään erityisesti kevyisiin kastikkeisiin ja höystöihin sekä kala- ja munaruokiin. Sitä käytetään myös grillatun lihan marinoimiseen. Worcesterkastike on yksi Bloody Mary -cocktailin ainesosista.

Lähteet
-------

1. ↑  Turtia, Kaarina: *Gastronomian sanakirja*, s. 640. Helsinki: Otava, 2009. ISBN 978-951-1-18546-8.
2. 1 2 3  Iburg, Anne: *Syötävän hyvä maustekirja*, s. 282–283, 289. Suomentanut Aarnio, Juuso. Readme.fi, 2010. ISBN 978-952-220-265-9.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Worcesterkastike** Wikimedia Commonsissa
Keski-Afrikka oli aina 1800-luvun lopun saakka vapaa muun maailman vaikutteista, paitsi 1500-luvulla orjakaupan mukana saapuneista ruoka-aineista (kassava, chilipippuri ja pähkinät). Näillä ruoka-aineilla on suuri merkitys ruokakulttuurin. Keski-Afrikan ruoanvalmistusmenetelmät ovat säilyneet kuitenkin kaikkein perinteisimpinä. 

Tavallisia aineksia ovat banaanit ja maniokit eli kassavat. Paikallisia aineksia käytetään ruokien valmistamiseen, tästä esimerkkinä pinaattimuhennos, joka keitetään tomaattien, pippureiden, chilien, sipuleiden ja pähkinävoin kanssa.

Toinen suosikki on bambarariisistä, pähkinävoista ja sokerista valmistettu puuro. Naudanliha ja kana ovat suosituimpia raaka-aineita liharuokiin, mutta myös krokotiileja, apinoita, antilooppeja ja pahkasikoja syödään satunnaisesti.

Fufu on tyypillistä ruokaa Länsi- ja Keski-Afrikan alueella. Se on tärkkelyspitoinen juureksista, kuten jamssista tai maniokista, ja keittobanaanista valmistettu jauhopallo. Myös riisistä valmistetaan fufuja. Niitä tarjoillaan grillatun lihan ja kastikkeiden tai keittojen kera. Fufua syödään repimällä jauhopallosta irti palasia, joita dipataan sitten kastikkeeseen tai keittoon.

Lähteet
-------

1. ↑  The Basic African Dish with No Good Name Washington University in St. Louis.  Arkistoitu 30.8.2011. Viitattu 14.6.2012. (englanniksi)
**Anneli Sipiläinen** (s. 12. maaliskuuta 1940 Nokia) on suomalainen kuvanveistäjä ja professori.

Sipiläinen kävi oppikoulun Tampereella ja opiskeli sitten Suomen Taideakatemian koulussa 1967–1971. Hän aloitti opetustyönsä Taideteollisessa korkeakoulussa tilapäisenä tuntiopettajana 1975–1976 ja eteni sitten apulaisprofessoriksi ja vuonna 1998 professoriksi.

Sipiläinen on Suomen Taiteilijaseuran jäsen ja toiminut 1980-luvun loppupuolella Kuvanveistäjien liiton johtokunnan jäsen ja varapuheenjohtaja. Valtion taidetoimikunnan jäsenenä hän oli 1986–1988 ja Hämeen taidetoimikunnan jäsenenä vuodesta 2000.

Sipiläinen toimi Puolan taiteilijaliiton kansainvälisen muotokuvakilpailun tuomariston jäsenenä Gdanskissa 1988. Opintomatkoja hän on tehnyt Puolan lisäksi Tšekkoslovakiaan, Saksan demokraattiseen tasavaltaan ja Neuvostoliittoon.

Anneli Sipiläisen suosimia materiaaleja ovat pronssi ja puu sekä luonnosta löytyvät kierrätysmateriaalit, mutta hän on kokeillut myös muun muassa betonia ja terrakottaa. Aiheena on useimmiten ihminen, usein lapset, mutta myös abstraktimmat muodot. Otso Kantokorven mukaan Sipiläisen robusteimmisakin teoksissa on aina mukana veistojäljen herkkyys: "Koostaan huolimatta ne eivät julista vaan tuottavat katsojalle halun vaihdella tarkastelukulmaa: tutkiskella sekä kokonaisuutta että pintastruktuuria. Ne tuottavat myös halun koskea."

Hyvinkään taidemuseossa järjestettiin helmi-maaliskuussa 2015 Anneli Sipiläisen 75-vuotisjuhlanäyttely.

Kuvia julkisista teoksista
--------------------------

* Lintutyttö, 1970, Hyvinkää.*Lintutyttö*, 1970, Hyvinkää.
* Lieska-Liisa, 1975, Hyvinkää.*Lieska-Liisa*, 1975, Hyvinkää.
* Sisarukset, 1977, Hyvinkää.*Sisarukset*, 1977, Hyvinkää.
* Ystävyys­kaupunki­veistos / Kiev-Tampere, rengas ystävyys­kaupunki­ketjussa, 1981, Tampere.*Ystävyys­kaupunki­veistos / Kiev-Tampere, rengas ystävyys­kaupunki­ketjussa*, 1981, Tampere.
* Kohtaaminen sillalla, 1984, Nokia.*Kohtaaminen sillalla*, 1984, Nokia.
* Matkan varrella, 1987, Riihimäki.*Matkan varrella*, 1987, Riihimäki.
* Puutarhamaisema, 1987, Hyvinkää.*Puutarhamaisema*, 1987, Hyvinkää.
* Uurnalehdon korkokuva, 1994, Hyvinkää.*Uurnalehdon korkokuva*, 1994, Hyvinkää.
* Arjen kulku, 1999, Hyvinkää, yhdessä Maija Helasvuon kanssa.*Arjen kulku*, 1999, Hyvinkää, yhdessä Maija Helasvuon kanssa.
* Äiti maan lapset, 2011, Kotka.*Äiti maan lapset*, 2011, Kotka.

Lähteet
-------

1. ↑  Curriculum Vitae (taiteilijan kotisivu) *Anneli Sipiläinen*. Viitattu 9.6.2019.
2. 1 2 3  Sipiläinen-Suomela, Anneli (Arkistoitu – Internet Archive), Opettajamatrikkeli 1973-2003, Taideteollinen korkeakoulu. Viitattu 5.6.2016.
3. 1 2  Kuvanveistäjä Anneli Sipiläisen 75-vuotisjuhlanäyttely 6.2.–29.3.2015 (Arkistoitu – Internet Archive), Hyvinkään taidemuseo 8.5.2015. Viitattu 6.6.2016.
4. ↑  Kantokorpi, Otso: Poistaa, lisätä ja sijoittaa – Anneli Sipiläinen, Hannu Siren (Arkistoitu – Internet Archive), Kritiikit 6-06, *Taide*-lehti 2006. Viitattu 6.6.2016.
Colleen Ballinger esittämässä Miranda Sings -hahmoaan.
Colleen Mae Ballinger (s. 21. marraskuuta 1986) on yhdysvaltalainen näyttelijä, koomikko ja laulaja-lauluntekijä. Ballinger on parhaiten tunnettu Miranda Sings -hahmostaan, jonka tarkoituksena on parodioida tyttöä, joka luulee osaavansa laulaa. Ballinger on myös vlogannut ja kirjoittanut kirjoja.

Ura
---

Ballinger aloitti YouTube-kanavansa nimeltään Miranda Sings vuonna 2008. Ballinger teki kanavalleen videoita, joissa hän näytteli hahmoaan Miranda Singsiä, joka on huono laulaja mutta ei itse tiedä tätä. Videot saivat nopeasti huomiota, ja nykyään kanavalla on yli miljoona tilaajaa. 

Ballinger näytteli hahmoaan myöhemmin myös Netflix-komediasarjassaan Haters Back Off!, jonka Ballinger itse käsikirjoitti. Sarja sai kaksi tuotantokautta. 

Ballinger on pitänyt kiertueita esiintyen Miranda-hahmona. No Offense-kiertue tapahtui vuonna 2018.

Ballinger on myös kirjoittanut kaksi kirjaa, Selp-Helf (2015) ja My Diahhre (2018) joista tuli New York Times bestsellereitä. Kirjat on myös kirjoitettu Miranda-hahmon näkökulmasta.

### Palkinnot

| Palkintogaala | Ehdokkuus | Sijoitus |
| --- | --- | --- |
| Teen Choice Award 2015 | Choice Web Star Comedy | palkittiin |
| People's Choice Award 2017 | Favourite YouTube star | ehdolla |
| Teen Choice Award 2017 | Choice Web Star Comedy | ehdolla |
| Nickelodeon Kids' Choice Award 2019 | Favourite Social Star | ehdolla |
| Nickelodeon Kids' Choice Award 2023 | Favourite Female Creator | ehdolla |

Henkilökohtainen elämä
----------------------

Ballinger on perheenäiti, ja hän on avoimesti kertonut perhe-elämästään sosiaalisessa mediassa. 

Ballinger tapasi ensimmäisen miehensä Joshua Evansin vuonna 2009 YouTuben kautta. Pari oli naimisissa yhden vuoden (2015-2016).

Ballingerin nykyinen aviomies Erik Stocklin näytteli Haters Back Off! sarjassa. Vuonna 2018 pari meni kihloihin ja Ballinger kertoi olevansa raskaana. Ballinger ja Stocklin saivat myös kaksoset vuonna 2021.

Kritiikki
---------

Ballinger alkoi saamaan kritiikkiä toistuvasti vuonna 2023, kun YouTubettaja Adam McIntyre puhui sosiaalisessa mediassa avoimesti kokemuksistaan Ballingerin perustamassa viestittelyryhmässä. Ballinger oli myöntänyt jo aiemmin lähettäneensä esimerkiksi alusvaatteita alaikäiselle fanilleen. Vuonna 2023-2024 väitteitä Ballingerista esittivät muutkin ryhmään kuuluneet nuoret, mutta Ballinger kiisti väitteet videollaan Hi.

Ballinger on sittemmin saanut kritiikkiä myös Haters Back Off! -sarjastaan, sillä Ballinger oli muiden sarjaa työstävien mukaan käyttäytynyt sopimattomasti ja jopa rasistisesti kuvauksissa.



1. ↑  Colleen Ballinger bio *imdb.com*.
2. ↑   *biography.com*.
3. ↑  McIntyre *indy100.com*.
4. ↑   *businessinsider.com*.
5. ↑   *wionews.com*.
**Pfeiffer Georgi** (s. 27. syyskuuta 2000 Berkeley, Gloucestershire) on englantilainen maantie- ja ratapyöräilijä. Hän aloitti ammattilaisuransa Team Sunwebissa vuonna 2019 ja edustaa edelleen samaa joukkuetta, nykyiseltä nimeltään Team dsm-firmenich PostNLx. Hän on menestynyt etenkin yksipäiväisissä kilpailuissa.

Georgi mursi kaksi nikamaa Belgiassa sattuneessa kolarissa vuonna 2020, minkä jälkeen hän oli useita kuukausia kuntoutuksessa. Hän saavutti maantieajon alle 23-vuotiaiden MM-hopeaa 2022. Hän voitti UCI Women's World Tour -sarjaan kuuluneen Classic Brugge–De Panne -kilpailun 2023 runsaan minuutin erolla Elisa Balsamoon. Hän on voittanut maantieajon Britannian-mestaruuden vuosina 2021 ja 2023.

Ratapyöräilyssä Georgi on saavuttanut pudotusajon EM-hopeaa 2022.

Saavutuksia
-----------

### Maantiepyöräily

Lähteet: Pro Cycling Stats, Cycling Archives

2017
Junioreiden Gent–Wevelgem, voitto
EPZ Omloop van Borsele, pistekilpailun ja nuorten kilpailun voitto
MM-kilpailut, junioreiden maantieajossa kuudes, aika-ajossa seitsemäs
2018
Trofeo Da Moreno - Piccolo Trofeo Alfredo Binda, voitto
Healthy Ageing Tour Junior Women, kokonaiskilpailun ja 2. etapin voitto
Watersley Ladies Challenge, kokonaiskilpailun ja 1. etapin voitto
MM-kilpailut, junioreiden aika-ajossa neljäs
2021
Holland Ladies Tour, kokonaiskilpailussa kuudes, nuorten kilpailun voitto
La Choralis Fourmies Féminine, voitto
Maantieajon Britannian-mestaruus
Ronde van Drenthe, kuudes
2022
Alle 23-v. aika-ajon Britannian-mestaruus
Baloise Ladies Tour, nuorten kilpailun voitto
Postnord Vårgårda WestSweden RR, toinen
MM-kilpailut, alle 23-v. maantieajossa hopeaa
2023
Omloop Het Nieuwsblad, viides
Classic Brugge–De Panne, voitto
RideLondon Classique, kokonaiskilpailussa viides
Dwars door de Westhoek, voitto
Maantieajon Britannian-mestaruus
MM-kilpailut, sekaviestissä neljäs
Holland Ladies Tour, kokonaiskilpailussa neljäs
EM-kilpailut, maantieajossa neljäs
Binche–Chimay–Binche, voitto
2024
Trofeo Alfredo Binda – Comune di Cittiglio, viides
Pariisi–Roubaix, kolmas
Amstel Gold Race, neljäs
### Ratapyöräily

Lähteet: Cycling Archives, TheSports.org

2017
Nuorten EM-kilpailut, pudotusajossa ja pariajossa pronssia
Pariajon Britannian-mestaruus
Junioreiden pariajon Britannian-mestaruus
2018
Junioreiden pisteajon Britannian-mestaruus
Nuorten MM-kilpailut, pisteajossa ja joukkuetakaa-ajossa neljäs, pariajossa viides
2022
EM-kilpailut, pudotusajossa hopeaa, pariajossa neljäs, omniumissa kuudes

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Pfeiffer Georgi *procyclingstats.com*. Viitattu 15.4.2024. (englanniksi)
2. 1 2 3 4 5 6  Pfeiffer Georfi *cyclingarchives.com*. Viitattu 7.4.2024. (englanniksi)
3. ↑  Pfeiffer Georgi: British champion on crashing, confidence and her breakthrough *bbc.com*.  16.11.2021. Viitattu 7.4.2024. (englanniksi)
4. ↑  2023 » 6th Classic Brugge-De Panne WE (1.WWT) *procyclingstats.com*. Viitattu 7.4.2024. (englanniksi)
5. 1 2  Track Cycling - Pfeiffer Georgi *the-sports.org*. Viitattu 7.4.2024. (englanniksi)
**Mimosa Pale** (s. 1980) on suomalainen performanssitaiteilija ja kuvanveistäjä. Pale tekee installaatioita, videoita sekä performansseja.

Palen teokset ovat yhdistelmä kuvanveistoa ja performanssia. Niissä on usein karnevalistisuutta ja humoristisuutta sekä runsaasti vuorovaikutusta yleisön kanssa. Paikkana voi olla katu, kirkko, kabaree tai galleria.

Vuonna 2007 huomiota herätti Palen teos *Mobile Female Monument*. Jättikokoinen naisen sukuelin oli pyörien päällä ja Pale kuljetti sitä ympäri Helsinkiä Design Weekin aikana.
Silikonista ja vaahtomuovista tehty teos näytti takaapäin jättimäiseltä nenältä. Kadulla nähty teos performatiivisine kuljetuksineen oli osa Kuvataideakatemian lopputyönäyttelyä. Pale siirsi veistoksen Sörnäisistä Tennispalatsin näyttelyyn kolmesti viikossa puolen päivän aikaan. *Mobile Female Monument* sai Vuoden esteettinen teko -palkinnon myöhemmin samana vuonna. Palkinnon myöntänyt Suomen estetiikan seura perusteli teoksen haastavan kuvanveiston maskuliinisia perinteitä. Seuran mukaan teos on päällimmäisen provokatiivisuuden sijaan puheenvuoro syntymisen kauneudesta.

Palelta on ollut esillä myös rinta-aiheinen *Maternal Bio Power Plant* -teos Käsitekesä-tapahtumassa Kokemäellä vuonna 2014.
Lannasta syntynyt 2,5 metriä korkea ja 10 metrin levyistä teosta tehtiin kuukauden verran kaivurien, assistenttien ja lihasvoiman avulla.

Lähteet
-------

1. ↑  Mimosa Pale  2014. Kokemäki:  Käsitekesä. Viitattu 15.4.2024.
2. ↑  Kuiskaaja: Vedä taidehattu päähäs *Helsingin Sanomat*.  8.9.2012. Viitattu 15.4.2024.
3. ↑  Onko tässä mitään häpyä?  20.12.2007. Ilta-Sanomat. Viitattu 15.4.2024.
4. ↑  Merituuli Ahola: 2,5-metrinen häpy hämmästytti ohikulkijoita Helsingin keskustassa. Performanssitaiteilija Mimosa Pale siirsi lopputyönsä näyttelyyn. Helsingin Sanomat 23.5.2007. Viitattu 15.4.2024.
5. ↑   Viitattu 15.4.2024.
6. ↑  Elli-Alina Hiilamo, IIta-Sanomat 28.6.2014. Viitattu 15.4.2024.
7. ↑  Tiia-Maria Taponen: 170 tonnin lantatissin luonut taiteilija: "Järkytyin ajatuksesta" Iltalehti 28.6.2014. Viitattu 15.4.2024.

Aiheesta muualla
----------------

* Mimosa Pale Kansallisgallerian kokoelmissa
* Mimosa Palen verkkosivut
**Mesodermi** on yksi alkionkehityksen alussa määräytyvistä alkiokerroksista, joka sijaitsee alkiolevyssä endodermin ja ektodermin välissä. 

Mesodermin soluista syntyy mm. selkäranka, selkäjänne, sydän, verisuonet, verisolut, munuaiset, lihakset, luita, ruumiinontelon seinämä ja ihon verinahka. Varhaisessa mesodermissa sijaitsee alkion gastrulaation aloittava organisaattorikeskus.

Muodostus
---------

Mesodermi syntyy varhaisesta ektodermista endodermin indusoimana. Parhaiten **mesodermin** induktio tunnetaan kynsisammakolla (*Xenopus*), jonka yksilönkehitystä on tutkittu runsaasti. *Xenopus*-varhaisalkio on jakautunut kahteen erinäköiseen puoliskoon: vaaleampaan ruskuaisen täyttämään vegetaaliseen puoleen ja pigmentoituneeseen tummaan animaaliseen puoleen. Vegetaalisesta puolesta kehittyy endodermi ja animaalisesta puolesta pääsääntöisesti ektodermi. Vegetaalinen puoli sisältää erityisiä munasolusta perittyjä proteiineja (mm. Vg-1 ja VegT), jotka viestittävät osaa animaalisesta puolesta kehittymään mesodermiksi. 

Erilaiset monimutkaiset viestireitit vaikuttavat mesodermin erilaistumiseen moniksi mesodermityypeiksi.

Mesodermityypit
---------------

Alla on lueteltuna alkion mesodermityypit, sekä niistä kehittyvät yksilön osat.

1. Kordamesodermi: selkäjänne
2. Dorsaalimesodermi: selkäranka, kylkiluut, lihaksia, verinahka
3. Lateraalilevymesodermi: sydän ja verenkiertoelimistö, ruumiinontelon seinämä
4. Intermediaarinen mesodermi: munuaiset, sukupuolirauhaset
5. Pään mesodermi: kasvojen luustolihakset

Katso myös
----------

* Gastrulaatio
* Kehitysbiologia

alkionkehitys · alkio
hedelmöittyminen · tsygootti · vakoutuminen · morula (solurykelmä-aste) · blastula · alkiorakkula (blastokysti) · gastrulaatio · alkiolevy · ektodermi: neurulaatio · hermostopiena · endodermi · mesodermi: somiitti
**Jorma Voitto Juhani "Jokke" Seppälä** (s. 24. kesäkuuta 1953 Anjala) on suomalainen muusikko, jonka levytysura alkoi 1970-luvun alussa rockyhtye Sessionissa. Sessionista Seppälä siirtyi Kisun taustayhtyeeseen, jossa soitti myös hänen pikkuveljensä Jarmo "Jakke" Seppälä. Vuonna 1976 veljekset soittivat Danny Show’ssa ja sen jälkeen Virve Rostin taustayhtyeessä. Vuonna 1979 ilmestyi Jokke ja Jakke Seppälän yhteisalbumi *2 Seppälää*. Vuonna 1980 Jokke osallistui Syksyn sävel -kilpailuun kappaleella "Lauantaiyö" ja julkaisi sooloalbuminsa *Move on*. Näihin aikoihin Seppälällä oli yhtye yhdessä Pepe Willbergin kanssa. Toinen sooloalbumi *Find my girl* julkaistiin vuonna 1982. 

1980-luvulla Seppälä oli usein televisiossa taustakuorolaulajana muun muassa Euroviisuissa (1983–1986 ja 1989). Hän oli myös mukana televisio-ohjelmassa *Perjantaipörssi* sekä Euroviisukarsinnoissa vuosina 1985 ja 1986. Vuonna 1985 Seppälä lauloi Pave Maijasen kappaleen "Jossain..." ja seuraavana vuonna mukana oli Seppälän oma kappale "Kaamoksen maa". "Kaamoksen maan" esitti Gruppo Jokke (Jokke Seppälä, Anita Pajunen, Rele Kosunen ja Leena Nilsson). Vuoden 1985 Knokke Cupissa Seppälä edusti Suomea yhdessä Ami Aspelundin ja Maarit Hurmerinnan kanssa.

Vuonna 1991 Seppälä sävelsi Samuli Edelmannille Syksyn sävelessä toiseksi sijoittuneen ja hitiksi muodostuneen kappaleen "Pienestä kii". Seppälä on säveltänyt mainosmusiikin lisäksi kappaleita monille muillekin artisteille ja tuottanut muun muassa The Kidsin kaksi albumia sekä Kurren, Jaana Lammin ja Marjorien levyjä.

Diskografia
-----------

* *2 Seppälää* (1978)
* *Move on* (1980)
* *Find my girl* (1982)
* *Säveltäjän omakuva* (2003)

Lähteet
-------

* Latva, Tony; Tuunainen, Petri: *Iskelmän tähtitaivas: 500 suomalaista viihdetaiteilijaa*. Helsinki: WSOY, 2004. ISBN 951-0-27817-3.

### Viitteet

1. ↑  Kaivanto, Petri: Estradeja ja sessioita  21.10.2013. Suomen Musiikintekijät. Viitattu 15.4.2024.

Aiheesta muualla
----------------

* Jokke Seppälän esitystuotanto Suomen äänitearkistossa (1901–1999)
* Jokke Seppälän sävellystuotanto Suomen äänitearkistossa (1901–1999)
* Jokke Seppälän sanoitustuotanto Suomen äänitearkistossa (1901–1999)
* Jokke Seppälän sovitustuotanto Suomen äänitearkistossa (1901–1999)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Taiteenala Muokkaa Wikidatassa | 
* MusicBrainz

 |

 |
**Linnéa Mynttinen** (s. 12. maaliskuuta 1936) on palkittu Punaisen Ristin Ennakkoluuloton Edelläkävijä -tunnustuksella. Punainen Ristin tunnustuksen voi saada yhteisöt tai ihmiset, jotka ovat edistäneet ihmisten yhdenvertaista kohtelua. Punaisen Ristin mukaan Mynttinen on toiminut rohkaisevana esimerkkinä ja on murtanut turvapaikanhakijoihin liittyviä stereotypioita. Hän on antanut turvapaikanhakijalle mahdollisuuden oppia kieltä ja edistänyt tämän kotoutumista. Tärkeää on ollut myös toivon antaminen ja mahdollisuus kuulua suomalaiseen yhteiskuntaan. 

Mynttinen otti tammikuussa 2016 irakilaisen pakolaisen, Ali Kemil al-Sammarnaien, henkilökohtaiseksi avustajakseen. Kirkkonummelainen Mynttinen nousi julkisuuteen osallistumalla paljon porua herättäneeseen Ylen A2-illan turvattomuuskeskusteluun maaliskuun alussa. Keskustelussa hän arvosteli suorin sanoin muukalaisvastaisuutta.

Lähteet
-------

1. ↑ . Tieto on haettu Wikidatasta.
2. ↑  Turvapaikanhakijan palkannut eläkeläinen palkitaan ennakkoluulottomuudesta *Yle Uutiset*. Viitattu 19.3.2021.
3. ↑  Yle: 80-vuotiaan Linnéa-rouvan avustaja kertoo perheenyhdistämistaistelustaan: Lapset eivät enää puhu minulle *mtvuutiset.fi*.  25.9.2016. Viitattu 19.3.2021.
4. ↑  Uutiset | Rasistit haukkunut Linnéa Mynttinen palkitaan – toivoo irakilaisen Alin auttavan häntä loppuun saakka *Helsingin Sanomat*.  21.3.2016. Viitattu 19.3.2021. [vanhentunut linkki]
**Josep Llorens i Artigas** (1892 – 1980) oli espanjalainen keraamitaiteilija ja taidekriitikko.

Elämä
-----

Llorensin ja Joan Mirón tekemä muraali Artium-museossa.
Llorens syntyi 1892 Barcelonassa. Hän opiskeli kaupungissa piirtämistä Llotjan taidekoulussa ja vuodesta 1912 lisäksi keramiikkaa ja maalaustaidetta Cercle Artístic de Sant Lluc -taideyhteisössä ja käsityökoulussa, jossa tapasi monia taiteilijoita, kuten Joan Mirón. Llorens matkusti 1917 Pariisiin avustuksen turvin laajentamaan taitojaan keraamikkona. Hän kirjoitti siellä myös taidekritiikkejä moniin alan lehtiin. Llorens palasi Pariisiin 1920-luvulla ja teki yhteistyötä Pablo Picasson kanssa. Hän työskenteli 1930-luvulla muun muassa Georges Braquen kanssa ja sai töitään näyttelyihin muun muassa Pariisiin, New Yorkiin, Tukholmaan ja Berniin.

Llorens palasi Barcelonaan 1941 ja aloitti pian sen jälkeen yhteistyön Mirón kanssa. He tekivät ruukkuja, patsaita ja keraamisia seinämaalauksia. Heidän töihinsä kuuluvat esimerkiksi seinämaalaukset Unescon rakennuksessa Pariisissa, Harvardin yliopistolla ja Barcelonan lentoasemalla. Miró teki ensimmäiset keraamiset kokeilunsa juuri Llorensin kanssa, kun hän maalasi Llorensin vaasien tai laattojen päälle. Miró teki lopulta patsasmalleja, joista Llorens teki savisia veistoksia. Miró jatkoi vuodesta 1953 yhteistyötä myös Llorensin pojan Joan Gardy-Artigasin kanssa.

Llorens palkittiin vuonna 1956 Guggenheim-palkinnolla ja vuonna 1971 hän sai espanjalaisen taiteiden kultamitalin. Llorens kuoli Barcelonassa 1980.

Lähteet
-------

* Rodgers, Eamonn J. (toim.): *Encyclopedia of Contemporary Spanish Culture*. ISBN 0-415-13187-1. Lontoo: Routledge, 1999. Google-kirjat (viitattu 7.10.2011). (englanniksi)

### Viitteet

1. 1 2 3  Josep Llorens Artigas *spainisculture.com*.  Arkistoitu 29.7.2012.
2. 1 2  Rodgers, s. 413.
3. ↑  Collection Online: Alicia *Guggenheim.org*. The Solomon R. Guggenheim Foundation.  Arkistoitu 3.1.2013. Viitattu 7.10.2011. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Tallers Josep Llorens Artigas -säätiö (katalaaniksi) (englanniksi) (espanjaksi) (ranskaksi)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Katalonia
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Alankomaat

 |
|  |
| Taiteenala | 
* RKD Artists
* ULAN

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Korarou** on järvi Malissa. Se sijaitsee Bandiagaran–Homborin ylängön pohjoispuolella Moptin alueen Douentzan piirissä.

Pohjois-eteläsuuntainen kapea järvi on 20–30 kilometriä pitkä. Veden ollessa korkeimmilaan se ulottuu pohjoisessa aina Kersaniin saakka. Pinta-ala vaihtelee 80 ja 170 neliökilometrin välillä. Korarouta ruokkivat etupäässä etelästä Bandiagaran ylängöltä ja idästä Goundouroun vuorilta heinä-syyskuussa valuvat sadevedet, mutta marras-tammikuussa siihen voi virrata myös Nigerjoen tulvavesiä Aougoundoujärven suunnasta. Järven valuma-alueen laajuus on 3 200 neliökilometriä.

Nykyään Koraroussa on vettä yleensä vain heinä-lokakuussa. Poikkeuksellisen kosteina vuosina se voi kuivua vasta maaliskuussa. Järvellä harjoitetaan riisin viljelyä, karjanhoitoa ja kalastusta. Sen rannalla sijaitsee Koraroun kunnan keskuskylä Diona.

Lähteet
-------

1. ↑  *Monographie hydrologique du fleuve Niger. Tome II: Cuvette Lacustre et Niger Moyen*, s. 12–13. Paris: Orstom, 1986. ISBN 2-7099-0790-9. Teoksen verkkoversio.
2. ↑  *The Niger, a lifeline: Effective water management in the Upper Niger Basin*, s. 58. Lelystad, Sévare, Amsterdam, Veenwouden: Rijkswaterstaat, Wetlands International, Institute for Environmental studies, Altenburg & Wymenga ecological consultants, 2005. ISBN 90-807150-6-9. Teoksen verkkoversio.  (Arkistoitu – Internet Archive)
3. ↑  Plan de Securite Alimentaire: Commune Rurale de Korarou 2006–2010 *fsg.afre.msu.edu*.  Arkistoitu 6.3.2016. Viitattu 31.3.2017.