recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Kanadanranskalaiset** (ransk. *Canadien français*) ovat Kanadassa asuva ranskalainen kansa eli etninen ryhmä, joka polveutuu alueelle 1600-luvulta lähtien muuttaneista ranskalaisista siirtokuntalaisista. He muodostavat Kanadan ranskankielisen väestön pääosan. Kanadanranskalaisella voidaan tarkoittaa myös Kanadassa asuvaa äidinkieleltään ranskankielistä henkilöä, joka ei kuitenkaan etnisesti ole ranskalainen.

1700-luvun puolivälissä Ranskan Kanadassa syntyneitä uudisasukkaita siirtyi asumaan myös Pohjois-Amerikan muihin osiin, kuten Alabamaan, Louisianaan, Mississippiin, Missouriin, Illinoisiin, Detroit-Windsorin alueelle ja Kanadan preerialle erityisesti Etelä-Manitobaan. 1840- ja 1930-lukujen välillä 900 000 kanadanranskalaista muutti Uuteen-Englantiin, kuten Gall Riveriin ja New Bedfordiin. Yhdysvaltojen puolelle jääneet, kuten Acadian ranskalaisväestö, muodostivat lopulta suuren amerikanranskalaisen yhteisön. Samaan aikaan lukuisia kanadanranskalaisia muutti Etelä-, Pohjois- ja Itä-Ontarioon. He muodostavat ontarionranskalaisen yhteisön.

Kanadanranskalaisten osuus Kanadan väestöstä oli vuoden 2016 väestönlaskennassa vajaat kahdeksan miljoonaa henkilöä eli noin 23 prosenttia. Heistä valtaosa, noin 85 prosenttia, asuu Quebecin alueella. Quebecin ranskankielinen väestö on 1960-luvulta lähtien käyttänyt itsestään myös nimitystä *Québécois*, johon liittyy sekä kielellisiä, etnisiä että poliittisia ulottuvuuksia.

Tunnettuja kanadanranskalaisia
------------------------------

* Émile Nelligan
* Guy Lafleur
* Pierre Turgeon
* Michel Goulet
* Maurice Richard
* Garou
* Pierre Trudeau
* Céline Dion
* François Bourque
* Pierre Falardeau
* Pierre Bouvier
* Sébastien Lefebvre
* Éric Perrin

Lähteet
-------

1. ↑  Canadian Heritage: Some facts on the Canadian Francophonie *www.canada.ca*.  13.9.2019. Viitattu 2.1.2024.
2. ↑  Who's a Québécois? Harper isn't sure *web.archive.org*.  26.1.2007.  Arkistoitu 26.1.2007. Viitattu 2.1.2024.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Kansalliset Muokkaa Wikidatassa | 
* Israel
* Yhdysvallat
* Tšekki

 |

 |
**Mykolas Alekna** (s. 28. syyskuuta 2002) on liettualainen kiekonheittäjä. Alekna oli 19-vuotias voittaessaan ensimmäisen aikuisten arvokilpailumitalinsa yleisurheilun MM-kilpailuissa 2022. Tuolloin hän heitti 69,27 metriä ja tällä tuloksella hän otti hopeaa. Münchenin EM-kilpailussa 2022 Alekna voitti kultaa tuloksella 69,78. Alekna voitti kultaa alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa ennätyksellään 69,81 ja EM-kilpailuissa tuloksella 68,00 vuonna 2021. Hän voitti kultaa Espoossa heinäkuussa 2023 järjestetyistä alle 23-vuotiaiden EM-kilpailuista. Aleknan voittotulos 68,34 oli uusi kisaennätys. Saman vuoden Budapestin MM-kilpailuissa hän saavutti pronssia tuloksella 68,85.

Alekna heitti alle 23-vuotiaiden Euroopan ennätyksen 71,00 Berkeleyssä 29. huhtikuuta 2023. 14. huhtikuuta 2024 hän heitti Ramonassa Yhdysvalloissa tuloksen 74,35 ja rikkoi Jürgen Schultin nimissä olleen lähes 38 vuotta vanhan maailmanennätyksen. Tuossa kilpailussa hän ylitti jokaisella heitollaan 70 metrin rajan.

Mykolas Aleknan isä on kiekonheiton kaksinkertainen olympiavoittaja Virgilijus Alekna.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  World Athletics - Mykolas Alekna *worldathletics.org*. Viitattu 20.7.2022.
2. ↑  Championship record! Alekna throws 68.34m for discus gold in Espoo 2023
3. ↑  Mykolas Alekna Tilastopaja (vaatii kirjautumisen, maksullinen palvelu).  (englanniksi)
4. ↑  Forsberg, Paavo: 38 vuotta vanha maailmanennätys rikottiin vihdoin – Mykolas Alekna jysäytti huikean kiekkokaaren: "Nautin vain hetkestä" *Yle Urheilu*.  15.4.2024. Viitattu 15.4.2024.
5. ↑  Sippola, Joel: Yleisurheilulegendan poika hämmästyttää kehityksellään ja ennätyksellään – "Teknisesti hän on paljon parempi kuin isänsä" *yle.fi*.  30.6.2022. Viitattu 20.7.2022.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* World Athletics
* Tilastopaja 🔒

 |

 |
**Rustam Kasymdžanov** (uzb. *Rustam Qosimjonov*, ven. Рустам Касымджанов, s. 5. joulukuuta 1979) on uzbekistanilainen shakin suurmestari. Hän oli FIDE:n shakin maailmanmestari 2004–2005.

Rustam Kasymdžanovista tuli FIDE:n maailmanmestari Tripolin 2004 maailmanmestaruuskisoissa, jonka finaalissa hän voitti Englannin Michael Adamsin. Finaali oli äärimmäisen tasainen. Kasymdžanov johti sitä kahdesti, mutta Adams tasoitti tilanteen kummallakin kerralla heti seuraavassa pelissä. Nopean shakin katkaisupelissä Kasymdžanov voitti mustilla pelaamansa ensimmäisen pelin ja piti tasapelin valkeilla nappuloilla. 

Hänen parhaita tuloksiaan ovat 1998 Aasian mestaruus, toinen sija nuorten MM-kisoissa 1999, voitto Essenissä 2001, voitto Pamplonassa 2002 (voittaen blitz-katkaisupelissä Viktor Bologanin, kun molemmat olivat saavuttaneet turnauksessa tuloksen 3,5/6), voitto tuloksella 8/9 Vlissingen avoimissa 2003, jaettu ensimmäinen sija Liviu Dieter Nisipeanun kanssa tuloksella 6/9 Punessa 2005, pronssia tuloksella 9,5/12 ykköspöydällä maalleen shakin olympialaisissa 2000 ja toinen sija FIDE:n maailman cupissa 2002 (häviten Viswanathan Anandille finaalissa). Hän on pelannut arvostetussa Corus-turnauksessa Wijk aan Zeessa kahdesti, muttei pärjännyt hyvin kummallakaan kerralla: 1999 hän oli yhdestoista neljästätoista pelaajasta tuloksella 5/13, 2002 hän oli kolmastoista neljästätoista pelaajasta tuloksella 4,5/13. Hän pelasi ensimmäisen kertansa Linaresissa 2005, jakaen viimeisen sijan tuloksella 4/12.

Kasymdžanov on julkaissut useita shakkiaiheisia DVD-levyjä ChessBase-yhtiölle.

Lähteet
-------

1. ↑  FIDE Chess Profile FIDE. Viitattu 28.1.2014.
2. ↑  Kasimdzhanov mestariksi.  *Helsingin Sanomat*, 15.7.2004.

Aiheesta muualla
----------------

* FIDE-kortti: Rustam Qosimjonov (englanniksi)
* Rustam Qosimjonov ChessGames.com-sivustolla (englanniksi)
* Kasymdžanovin haastattelu ja hänen Tripolin turnauskertomuksensa New In Chess -lehdessä 2004/6

Shakin maailmanmestarit

|  |  |
| --- | --- |
| Kiistattomat (1886–1993): | 
* Steinitz
* Lasker
* Capablanca
* Euwe
* Alehin
* Smyslov
* Tal
* Botvinnik
* Petrosjan
* Spasski
* Fischer
* Karpov
* Kasparov

 |
| FIDE:n maailmanmestarit 1993–2006: | 
* Halifman
* Ponomarov
* Kasymdžanov
* Topalov

 |
| PCA:n maailmanmestarit 1993–2006: | 
* Kasparov
* Kramnik

 |
| Yhdistymisen jälkeen 2006 alkaen: | 
* Kramnik
* Anand
* Carlsen
* Ding

 |
Kasimovin vaakuna.
Kasimovin moskeija minareetteineen.
**Kasimov** (ven. Каси́мов, tat. Касыйм, *Qasıym*, tai Ханкирмән, *Xankirmən*) on kaupunki Rjazanin alueella Venäjällä. Se sijaitsee Okajoen rannalla 156 kilometriä Rjazanista koilliseen. Kaupunki on Kasimovin piirin keskus, mutta ei itse kuulu siihen, vaan muodostaa erillisen kaupunkipiirikunnan. Asukkaita on 34 500 henkeä (vuonna 2006).

Şahğəli -mausoleumi Kasimovissa.
Kaupungin on perustanut ruhtinas Juri Dolgoruki vuonna 1152. Aluksi sen nimenä oli Gorodets Meštšorski. Vuonna 1263 se mainitaan ruhtinas Aleksanteri Nevalaisen kuolinpaikkana. 1400-luvun puolivälissä Moskovan suuriruhtinas Vasili II lahjoitti alueen Kultaisen ordan kaanin pojalle Qasimille, joka oli siirtynyt Moskovan palvelukseen. Vuoteen 1681 saakka Kasimov oli tataarien Okajoella hallitseman Qasimin kaanikunnan pääkaupunki. Seudulla asuvaa tataariryhmää kutsutaan Kasimovin tataareiksi.

Vuonna 1773 Kasimovista tuli Rjazanin lääniin kuuluneen kihlakunnan keskus. 1800-luvulla seudulle syntyi teollisuutta. Nykyään kaupungissa on metalli-, metsä-, rakennustarvike-, tekstiili ja elintarviketeollisuutta.

Tataariajan nähtävyyksiä on kaupungin itäosassa sijaitseva 1400-luvun perustuksille 1700-luvulla rakennettu moskeija, jonka suuri sylinterin muotoinen minareetti on vuodelta 1470. Sen vieressä on minareetilla varustettu kaani Şahğalin mausoleumi (1505). Kaupungin kaakkoispuolella Staryi Posadin esikaupungissa sijaitsee sulttaani Əfğan Möxəmmədin mausoleumi (1647). Kasimovin keskustassa on lukuisia 1700–1800-luvulla rakennettuja ortodoksikirkkoja. Muita nähtävyyksiä ovat 1830-luvulla rakennettu kauppahalli, tulliportti (1786), 1700-luvun lopun ja 1800-luvun alun kauppiastalot. Kaupungissa toimii kotiseutumuseo.

Lähteet
-------

* *Goroda Rossii: entsiklopedija*, s. 181–182. Moskva: Bolšaja Rossijskaja Entsiklopedija, 1994. ISBN 5-85270-026-6.

### Viitteet

1. ↑  Ханкирмән татарлары, кайда сез? *tuganzhir.org*. Viitattu 8.3.2023.

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Kasimov**.
* Kasimovin kaupungin sivusto (Arkistoitu – Internet Archive) (venäjäksi)
* Kasimovin kaupungista ja piiristä kertova sivusto (Arkistoitu – Internet Archive) (venäjäksi)

Coat of arms of Ryazan oblastRjazanin alueen kaupungit
**Hallinnollinen keskus: Rjazan**  

Kasimov | Korablino | Mihailov | Novomitšurinsk | Rybnoe | Rjažsk | Sasovo | Skopin | Spas-Klepiki | Spassk-Rjazanski | Šatsk
Väkijoukot juhlivat päätöstä Yhdysvaltain korkeimman oikeuden rakennuksen ulkopuolella aamulla 26. kesäkuuta 2015.
**Obergefell vastaan Hodges** (engl. *Obergefell v. Hodges*) on Yhdysvaltain korkeimman oikeuden vuonna 2015 antama päätös, jonka mukaan samaa sukupuolta oleville pareille kuuluu perustuslain 14. lisäyksen nojalla oikeus mennä naimisiin. Muiden osavaltioiden tulee myös tunnustaa toisissa osavaltioissa solmitut avioliitot. Päätös annettiin 26. kesäkuuta 2015, ja äänet jakautuivat 5–4.

Päätöksen puolesta äänestivät Anthony Kennedy, Ruth Bader Ginsburg, Stephen Breyer, Sonia Sotomayor ja Elena Kagan. Enemmistön lausunnon kirjoitti Kennedy, joka oli kirjoittanut myös edellisten kolmen seksuaalivähemmistöjen oikeuksia laajentaneen tapauksen lausunnot. Kennedy perusteli päätöstä muun muassa lasten asemalla ja sillä, että perustuslain kirjoittajat antoivat tuleville sukupolville mahdollisuuden laajentaa vapauden merkitystä siitä, miten se aikoinaan ymmärrettiin.

Vastaan äänestivät oikeuden puheenjohtaja John Roberts, Antonin Scalia, Clarence Thomas ja Samuel Alito, jotka kaikki kirjoittivat oman eriävän mielipiteensä. He arvostelivat päätöstä muun muassa sillä perusteella, että perustuslaki ei sano asiasta mitään, ja päätös mitätöi useiden osavaltioiden avioliittolait sekä määrää vanhan yhteiskunnallisen instituution muuttumaan.

Samaa sukupuolta olevien parien oikeus avioliittoon on nykyään kirjattu myös lakiin. Marraskuussa 2022 kongressi läpäisi ja presidentti Joe Biden allekirjoitti Respect for Marriage Act -lain, joka turvaa samaa sukupuolta olevien oikeuden avioliittoon.

Lähteet
-------

1. ↑  Yhdysvaltain Supreme Court: Samaa sukupuolta olevien avioliitot perustuslaissa taattu oikeus  26.6.2015. Asianajajaliitto. Viitattu 23.10.2022.
2. ↑  Obergefell v. Hodges | Summary, History, Ruling, & Facts  2022. Encyclopædia Britannica. Viitattu 23.10.2022. (englanniksi)
3. 1 2  Liptak, Adam: Supreme Court Ruling Makes Same-Sex Marriage a Right Nationwide *The New York Times*.  26.6.2015. Viitattu 26.8.2017.
4. ↑  H.R.8404 - Respect for Marriage Act *NPR*.  13.12.2022. The US Congress.. Viitattu 8.12.2023.

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Obergefell vastaan Hodges**.
**Kiekonlyönti** (myös **kurranlyönti**) on suomalaiseen kansanperinteeseen kuuluva joukkuepeli. Sitä pelattiin usein pyhäiltaisin kahden kyläkunnan kesken maantiellä kylien puolivälissä. Toisinaan pelaamiseen käytettiin myös erityisesti raivattuja kiekkotantereita. Kiekko oli puinen ja sitä lyötiin puisilla kangilla. Peliä pidettiin ratkenneena, kun hävinnyt osapuoli oli ajettu oman kylänsä puolelle. Kiekonlyönti oli suosittua varsinkin Hämeessä. Se tunnetaan muun muassa Aleksis Kiven romaanista *Seitsemän veljestä*. Lajissa on tuttuja piirteitä monista nykyään suosituista lajeista, kuten baseballista, rugbysta, kriketistä, maahockeysta ja jääkiekosta.

Viimeisen sadan vuoden aikana kurranlyönti on menettänyt asemansa yleisenä kansanhuvina, vaikka se aiemmin kuului jokakesäisiin peleihin. Lajin aiemmasta levinneisyydestä kertoo etenkin se kirjava nimistö, jolla peliä on kutsuttu eri puolilla Suomea: *ajokonkari*, *ajonlyönti*, *hyrynlyönti*, *keilin heitto*, *kiekkeren lyönti*, *kiekonlyönti*, *kierikka*, *konkarin heitto*, *kyökän heitto*, *kähkerän lyönti*, *köhkörön heitto*, *pikapyörälyönti*, *pyöränlyönti*, *rillalyönti* ja *tiirikan lyöminen* sekä ruotsinkieliset nimet, kuten *slå trilla*, *rulla trilla* ja *kasta trissa*.

Jyväskylässä perustettiin 1990-luvun alussa kiekonlyönnin ainoa erikoisseura, Suomen Kurranlyöjät. 2020-luvun alussa lajia on elvytetty uudelleen Helsingissä.

Kiekonlyönti sekoitetaan toisinaan kyykkään, joka on vuosisatojen takaa periytyvä karjalainen ulkopeli.

Lähteet
-------

1. ↑  Elonet: Kansanomaista urheilua Ruovedellä (1940) (Videoleike, noin kohdasta 5'00 eteenpäin) *Elonet*. Kansallinen audiovisuaalinen instituutti. Viitattu 9.10.2018. (suomeksi)
2. 1 2 3  KURRANLYÖNTI | Aleksis Kiven Seura *aleksiskivenseura.fi*. Viitattu 10.10.2022.
3. ↑  Kärkkäinen, Pekka; Laitinen, Erkki & Sironen, Esa: Takaisin juurille? *SUHS.fi*. Viitattu 9.10.2018. (suomeksi)
4. ↑  Teronen, Arto: Perinnepelejä vitriinistä *LÄÄKETIETEELLINEN AIKAKAUSKIRJA DUODECIM*.  2015. Suomalainen Lääkäriseura Duodecim. Viitattu 9.10.2018. (suomeksi)

Aiheesta muualla
----------------

* SATU APO: SEITSEMÄN VELJEKSEN ETNOGRAFISESTA LUENNASTA : Humoristinen, draamallinen ja romanttinen paisuttelu
* Elonet: Kansanomaista urheilua Ruovedellä (1940)
* Aleksis Kiven Seura: Kurranlyönti
Johnson vuonna 2010
**Alex "Aj" Johnson** (s. 3. huhtikuuta 1989) on yhdysvaltalainen ammattikiipeilijä, joka on erikoistunut boulderointiin. Vuonna 2008 hän voitti ensimmäisenä yhdysvaltalaisena kiipeilijänä Yhdysvalloissa järjestetyn boulderoinnin maailmancupin osakilpailun. Vuonna 2010 hänestä tuli ensimmäinen boulderoinnin maailmancupin muualla kuin Yhdysvalloissa voittanut yhdysvaltalainen kiipeilijä ja ensimmäinen kaksi maailmancup kultaa voittanut yhdysvaltalainen kiipeilijä. Ollessaan 13-vuotias hän voitti avoimen sarjan Yhdysvaltainmestaruuden ensimmäisen kerran ja ollessaan 14-vuotias hän voitti avoimen sarjan Pohjois- ja Etelä-Amerikan mestaruuden. Yhdysvaltainmestaruuden hän on boulderoinnissa voittanut kuusi kertaa. Ulkokivillä hän on kiivennyt useita 8A+ ja 8B vaikeustasoisia boulder-reittejä.

Johnson kisasi boulderoinnin maailmancupeissa vuodesta 2008 vuoteen 2014. Vuonna 2016 hän lopetti kilpailun keskittyäkseen enemmän ulkokiipeilyyn ja mielenterveyteensä. Hän on kiivennyt lukuisia reittejä ensimmäisenä naisena ja tehnyt ensinousuja eli kiivennyt reittejä ensimmäisenä kiipeilijänä. Hän on toiminut myös kiipeilyvalmentajana. Vuonna 2018 hän päätti aloittaa taas kisoihin osallistumisen. Hän voitti hopeaa vuoden 2019 Yhdysvaltainmestaruuskisoissa boulderoinnissa ja oli samana vuonna paras yhdysvaltalainen boulderoinnin maailmancupin kokonaistuloksissa.

Johnson on yksi harvoista ammattikiipeilijöistä, joka on kertonut olevansa queer.

Lähteet
-------

1. ↑  Alex Johnson: Alex Johnsonin Facebook-päivitys *facebook.com*.  5.4.2020. Viitattu 16.4.2024.
2. ↑  Alex Johnson Bio *alexjohnsonclimbing.com*. Alex Johnson. Viitattu 16.4.2024.
3. 1 2 3  Alex Johnson *mountainhardwear.com*. Mountain Hardwear. Viitattu 16.4.2024.
4. ↑  Alex Johnson Talks About Pride Month and Shares Her Story *outsideonline.com*.  3.6.2022. Outside. Viitattu 16.4.2024.
**Fisher King Oy** oli vuosina 2013–2023 toiminut suomalainen elokuva- ja televisiotuotantoyhtiö, jonka perustivat Miikko Oikkonen ja Matti Halonen. Yhtiön osake-enemmistön omisti loppuvaiheessa saksalainen Beta Films, joka haki yhtiön konkurssiin joulukuussa 2023. Yhtiöllä oli maksuvaikeuksia jo vuonna 2016.

Fisher Kingin tuottamia, kansainvälisestikin menestyneitä televisiosarjoja ovat *Nymfit* (2014), *Sorjonen* (2016–2020), *Ihon alla* (2016), *Helsinki-syndrooma* (2022) ja *Estonia* (2023). Yhtiön elokuvatuotantoja olivat *Toiset tytöt* (2015), *Love Records – Anna mulle Lovee* (2016) ja *Sorjonen: Muraalimurhat* (2021).

Lähteet
-------

1. ↑  Parkkinen, Pia: Menestyssarja Sorjosen tuottanut yhtiö on asetettu konkurssiin *Yle Uutiset*.  5.12.2023. Viitattu 19.4.2024.
2. ↑  Lehtonen, Veli-Pekka: Jussi-voittajien laskut maksamatta – tunnettuja elokuvia ja tv-sarjoja tehnyt helsinkiläisyhtiö maksuvaikeuksissa.  *Helsingin Sanomat*, 5.9.2016. Artikkelin maksullinen verkkoversio. Viitattu 19.4.2024.
**Mrinalini Mukherjee** (1949 – 15. helmikuuta 2015) oli intialainen kuvanveistäjä. Mukherjee punoi makramee-menetelmällä voimakasvärisiä ja suurikokoisia teoksia makrameena. Aiheet liittyivät usein hindujen naisjumaluuksiin kuten Devi. Veistosten materiaalina oli torilta ostettu juutti ja hammppu, joka värjättiin okran, tiilen tai violetin väriseksi. Makrameeteosten ohella hän teki teoksia myös pronssiin ja saveen.

Mukherjee aloitti maalausopinnot Barodan Maharaya Sayajirao -yliopistossa vuonna 1965 ja jatkoi muraalimaalausopinnoilla.
Mukherjee stipendin vuonna 1971 Englantiin, jossa jatkoi työtään. Hänen teoksissaan on intialaisten perinteiden ja kansantaiteen ohella länsimaisia vaikutteita.

Mukherjeen teoksia on Tate Modernissa, Metropolitan Museum of Artissa, MoMassa ja intialaisten museoiden kokoelmissa. Mukherjeen isä oli intialaisen modernin maalauksen pioneereja ja äiti 
kuvanveistäjä Leela Mukherjee. 

* Devi 1982, makrameepunonta.*Devi* 1982, makrameepunonta.
* Rudra 1982. Venetsian biennaali 2022.*Rudra* 1982. Venetsian biennaali 2022.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Marja-Liisa Torniainen: Transformaatioita ja metamorfooseja kauhun ja toivon väliltä – surrealismin kuningattaria Venetsian biennaalissa *Kulttuuritoimitus*.  7.7.2020. Viitattu 16.4.2024.
2. ↑  -17862 Tate: Mrinalini Mukherjee 1949–2015 Viitattu 3.4.2024.
3. ↑  The Metropolitan Museum of Art: Mrinalini Mukherjee. Viitattu 3.4.2024.

Aiheesta muualla
----------------

* Mrinalini Mukherjee Asian Art Archivessa
**majakkalaiva, myöhemmin matalikolla meressä oleva pohjamajakka, pookit ja majakat**

majakkalaiva\_Kalbådagrund Itämerellä.
Raaseporiin ohjaava pooki\_segelskär, tunnusmajakan rakenne on betonia.
pooki\_storgadden.jpg Tammisaaren saariston kansallispuiston lähellä.
Sata vuotta sitten Kalbådagrundin matalikolla laivoja varoitti majakkalaiva Kalbådagrund. Paikalla nykyäänkin on avomerellä pohjamajakka, joka siis on rakennettu merenpohjaan. Lähellä on myös toinen majakka pienellä Kalboda luodolla. Tätä kutsutaan Porkkalan majakaksi. Pooki on korkea torni mikä opastaa vesitse tulevaa läheiseen kaupunkiin. Niistä suurimmissa on tähystyshuone ylhäällä luotseille. Sektoriloisto on synonyymi majakalle. 

**Tunnusmajakka** eli **pooki** (ruots. *båk, känningsbåk*) on merenkulun optinen apuväline. Tunnusmajakassa ei ole valolaitetta eli sektoriloistoa, vaan kyseessä on valaisematon, vain valoisana aikana selkeästi havaittava rakennelma. Tunnusmajakoita rakennettiin ohjaamaan aluksia väylälle, osoittamaan luotsin kohtauspaikkaa sekä paikantamisen helpottamiseksi.

Vuonna 1863 julkaistussa *Suomalaisessa meri-sanakirjassa* Albin Stjerncreutz määrittelee tunnusmajakan seuraavasti:

> »Båk, pooki. Se on ulommaisiin meren saariin tahi niemiin, merenkulkijoille maitten tuntomerkiksi rakennettu torni. Nämät pookit ovat monenmuotoisia, puisia tahi kivisiä, korkiampia tahi alempia sen jälkeen, kuinka kauwas veden alaiset matalat maista pistävät ulos mereen.» 
> 
> 

Suomen vanhin tunnusmajakka, Lyökin pooki, on rakennettu 1757, ja se valmistui heti Utön majakan jälkeen.

Katso myös
----------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **tunnusmajakat (daymarks)** Wikimedia Commonsissa

* 
* 
* Lyhytfilmi Utön majakkasaaresta Yle Arkivet: Material om fyren (ruotsiksi)
* Majakka
* Sektoriloisto

Wikipedia-sivuille vieviä nettiviitteitä
----------------------------------------

* sivu 1 projektisivu
* sivu 2 pooki\_segelskär
* sivu 3 Kalbådagrundin pohjamajakka
* sivu 4 luotsiasema
* sivu 5 pooki

1. ↑  projektisivu *Wiki loves monuments 2024*.  1.5.. Aurorakiitäjä. Viitattu 15.4.2024.
2. ↑  pooki\_segelskär *kulttuuriperintökohde*.  1.5.. Aurorakiitäjä. Viitattu 15.4.2024.
3. ↑  Kalbådagrund *Aikamatkalla Suomessa*.  1.5.. Aurorakiitäjä. Viitattu 15.4.2024.
4. ↑  luotsiasema *väylät ja reitit Suomessa*.  1.5.. Aurorakiitäjä. Viitattu 15.4.2024.
5. ↑  Storgaddenin pooki *väylät ja reitit Suomessa*.  1.5.. Aurorakiitäjä. Viitattu 15.4.2024.
**Mimosa** on naisen etunimi. Nimi johtuu kasvisuvun nimestä *Mimosa* (mimosat), joka on johdettu kreikan kielen *näyttelijää* tarkoittavasta sanasta *mimos*. Tämän suvun kasveilla, joista tunnetuin on tuntomimosa (*Mimosa pudica*), on kukka­symboliikassa vanhastaan useita merkityksiä, jotka ovat vaikuttaneet myös Mimosan käyttöön etunimenä: mimoosa merkitsee toisaalta valoa, mutta myös herkkä­tunteisuutta ja häveliäisyyttä.

Suomessa nimi Mimosa on tullut yleiseen käyttöön vasta 1900-luvun lopulla. Digi- ja väestötietoviraston mukaan Mimosa oli annettu nimeksi vuoden 2019 loppuun mennessä vähintään 2 217 naiselle ja vähintään yhdelle miehelle. Vuodesta 2015 lähtien Mimosan nimipäivä on 6. marraskuuta.

Tunnettuja Mimosa-nimisiä
-------------------------

* Mimosa Jallow, suomalainen kilpauimari
* Mimosa Pale, performanssitaiteilija ja kuvanveistäjä
* Mimosa Willamo, suomalainen näyttelijä

### Kuvitteellisia Mimosa-nimisiä

* Mimosa, hahmo *Asterix*-sarjakuvissa
* Mimosa, hahmo Camilla Mickwitzin animaatioissa ja kuvakirjoissa

Lähteet
-------

1. 1 2  Pentti Lempiäinen: *Suuri etunimikirja*, s. 162–163. WSOY, 1994. ISBN 951-0-23323-4.
2. ↑  Nimipalvelu Digi- ja väestötietovirasto. Viitattu 21.8.2020.
3. ↑  Uusia nimiä vuoden 2015 kalenteriin (pdf) Helsingin yliopiston almanakkatoimisto. Viitattu 23.12.2013.
Kymen läänin vaakuna vuosina 1962–1997.
**Kymen läänin vaakuna** oli Kymen läänin heraldinen tunnus. Sen heraldinen selitys kuului "halkoisen kilven oikeanpuolisessa punaisessa kentässä kaksi esiintyöntyvää, toisiaan vastaan iskevää käsivartta, joista oikea, haarniskoitu pitelee miekkaa ja vasen, rengaspanssarin peittämä paljaassa kädessä käyrää sapelia; kaikki hopeaa, paitsi aseiden kahvat kultaa; saatteena yläpuolella kultakruunu. Kilven vasemman, katkoisen puolen sinisessä yläkentässä nouseva, hyppäävä hopeinen lohi jonka varukset kultaa; hopeisessa alakentässä reunoihin ulottuva sininen verkko. Kilven päällä herttuakunnan kruunu."

Vaakunan historiaa
------------------

Kymen läänin epävirallinen vaakuna vuoteen 1962 saakka.Viipurin läänin Suomen puolelle jääneistä osista vuonna 1945 perustettu Kymen lääni käytti alkujaan tunnuksenaan Karjalan maakunnan vaakunaa. Vuonna 1939 annetus sinettiasetuksen mukaan läänien viranomaisten tuli käyttää sinettiensä tunnuksena niiden maakuntien vaakunoita, joiden alueilla lääni sijaitsi. Kun vuonna 1949 useita Kymijoen länsirannan kuntia siirrettiin Uudenmaan läänistä osaksi Kymen lääniä, katsottiin tarpeelliseksi päivittää sinettien aihetta. Karjalan vaakunan rinnalle otettiin Hämeen vaakuna, joka tuli halkoisen kentän vasempaan kenttään. Kyseistä vaakunaa ei koskaan virallisesti vahvistettu läänin tunnukseksi, mutta sitä käytettiin sinettien ohella muun muassa lääninrajojen tienvarsikylteissä.

Uusien läänien perustamisen myötä vuonna 1960 aloitettiin myös läänien vaakunoiden uudistaminen. Kymen läänin uuden vaakunan toteutti Suomen muiden silloisten lääninvaakunoiden tapaan heraldikko Ahti Hammar vuonna 1962, mutta sen alkuperäisen aiheen oli kuitenkin suunnitellut heraldikko Gustaf von Numers. Vaakunan halkoisen kilven heraldisesti oikeanpuolisessa kentässä oli Karjalan maakunnan vaakuna, viitaten läänin itäosiin nykyisen Etelä-Karjalan alueella. Vaakunan vasemmassa kentässä oli von Numersin vuonna 1951 suunnittelema Kymenlaakson maakuntaliiton vaakunan hyppäävä lohi ja verkko viittaamassa läänin länsiosiin. Vaakuna vahvistettiin virallisesti läänin tunnukseksi valtioneuvoston päätöksellä 18. tammikuuta 1962 ja se säilyi käytössä läänin lakkauttamiseen saakka vuonna 1997.

### Galleria

* Karjalan vaakunaKarjalan vaakuna
* Kymenlaakson vaakunaKymenlaakson vaakuna

Lähteet
-------

1. 1 2  Kymen läänin vaakuna *Europeana Heraldica*. Kansallisarkisto. Viitattu 13.8.2023.
2. 1 2  A. W. Rancken, Kauko Pirinen: *Suomen vaakunat ja kaupunkien sinetit*, s. 76. WSOY, 1949.
3. ↑  A. W. Rancken, Kauko Pirinen: *Suomen vaakunat ja kaupunkien sinetit*, s. 73. WSOY, 1949.
4. 1 2  Jussi Iltanen: *Suomen kuntavaakunat*, s. 195. Karttakeskus, 2013.
5. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive)
6. ↑  Kymen läänin vaakuna *Europeana Heraldica*. Kansallisarkisto. Viitattu 13.8.2023.
**Artemidoros Kapiton** (m.kreik. Ἀρτεμίδωρος ὁ Καπίτων, *Artemidōros ho Kapitōn*, lat. *Artemidorus Capito*; 100-luku) oli antiikin kreikkalainen lääkäri ja grammaatikko, joka tunnetaan Hippokrateen nimiin laitettujen teosten toimittajana.

Elämä
-----

Artemidoros toimi Roomassa keisari Hadrianuksen aikana eli noin vuosina 117–138. Hän oli sukua Dioskorideelle, joka toimitti myös Hippokrateen kirjoituksia. Galenos mainitsee Artemidoroksen usein.

Artemidoros Kapiton saattaa olla sama henkilö, johon viitataan antiikin ja keskiajan lähteissä vain nimellä **Kapiton** (Καπίτων, *Kapitōn*, lat. *Capito*), mutta tämä on epäselvää. Kapiton eli todennäköisesti ensimmäisellä vuosisadalla tai 100-luvulla, ja vaikuttaa kiinnittäneen erityistä huomiota silmäsairauksiin. Galenos ja Aetios Amidalainen lainaavat hänen ohjeitaan.

Teokset
-------

Artemidoros julkaisi kootun laitoksen Hippokrateen nimiin laitetuista teoksista. Galenos sanoo, että se oli hyvin arvostettu hänen aikanaan, ja että Artemidoroksen omana aikana se oli suuresti Hadrianuksen arvostama. Artemidorosta syytettiin kuitenkin siitä, että hän teki hippokraattiseen tekstiin huomattavia muutoksia ja muutti vanhoja lukutapoja uudenaikaistaessaan kieliasua.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Smith, William: "Artemidorus (13)", *Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology*. Boston: Little, Brown and Company, 1849–1867. Teoksen verkkoversio. (englanniksi)
2. ↑  Galenos: Kommentaari Hippokrateen teokseen *Ruumiinnesteistä* (*In Hippocratis De humoribus*) vol. xvi, s. 2; *Hippokrateen sanojen selitys* (*Hippocratis dictionum exoletarum explicatio*) vol. xix, s. 83, jne.
3. ↑  Smith, William: "Capito (4)", *Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology*. Boston: Little, Brown and Company, 1849–1867. Teoksen verkkoversio. (englanniksi)
4. ↑  Galenos: *Lääkkeiden koostumuksesta paikkojen mukaan* (*De compositione medicamentorum secundum locos*) 4.7. vol. xii. p.731; Aetios Amidalainen: *Kuusitoista kirjaa lääketieteestä* 2.3. 77, s. 332.
5. ↑  Galenos: Kommentaari Hippokrateen teokseen *Ihmisen luonnosta* (*In Hippocratis De natura hominis*) vol. xv, s. 21.
**Sea Shadow** oli Yhdysvaltain laivaston tutkassa näkymätön koealus, joka laskettiin vesille 1985.

Vaiheet
-------

Yhdysvaltain ilmavoimien saatua F-117 Nighthawk-lentokoneen valmiiksi, Yhdysvaltain laivasto halusi testata häiveteknologia soveltuvuutta merelle. Se aloitti 1982 koealuksen rakentamisen nimellä *Sea Shadow*. Myös koodilla IX-529 tunnettu alus valmistui 1984 Lockheed Martinin valmistamana. 40 miljoonaa euroa maksanut alus laskettiin vesille 1. maaliskuuta 1985.

Alus ei näkynyt tutkassa ja toimi hyvin kovassakin merenkäynnissä. Sille ei kuitenkaan löydetty käyttöä. Alus poistettiin käytöstä 2006 ja laivasto yritti tuloksetta tarjota alusta museoille. Lopulta alus huutokaupattiin 2012 kahden miljoonan euron hintaan kalifornialaiselle yritykselle. Kauppaehtona oli, että alus romutettaisiin.

Galleria
--------

* Alus telakallaAlus telakalla
* Laiva edestäLaiva edestä
* Aluksen ohjaamoAluksen ohjaamo

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6 7  Nurmi, Eero: Supersalainen sota-alus huutokaupattiin romutettavaksi  15.7.2012. Yle Uutiset. Viitattu 16.7.2012.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Sea Shadow (IX-529)** Wikimedia Commonsissa

* Laivan nykyinen sijainti kartalla
Rijksmuseum, Alankomaiden kansallismuseo
Rembrandt: *Yövartio* (1642)
Johannes Vermeer: *Maitotyttö* (1658–1660)
Frans Hals: *Portrait of a Young Couple*
**Rijksmuseum** (suom. *Kansallismuseo*) on Alankomaiden kansallismuseo, joka sijaitsee Museumpleinillä Amsterdamissa. Museon kokoelmien painopiste on Hollannin kultaisen kauden maalauksissa.

Museo perustettiin alun perin vuonna 1798 Haagiin Huis ten Boschiin, ja se avasi ovensa yleisölle vuonna 1800, jolloin se toimi hollantilaisten käskynhaltijoiden kokoelmien näyttelynä. Silloin se tunnettiin nimellä Nationale Kunst-Gallerij (suom. *Kansallinen taidegalleria*). Vuonna 1808 museo muutti Amsterdamiin kuningas Louis Napoleonin (Napoleon Bonaparten veli) käskystä. Kaupungin omistamat teokset, kuten Rembrandtin *Yövartio* (holl. *De nachtwacht*), tulivat osaksi kokoelmaa.

Vuonna 1885 museo muutti nykyiselle paikalle. Rakennuksen suunnitteli hollantilainen arkkitehti Pierre Cuypers, joka yhdisti työssään gotiikan ja renessanssin elementtejä. Museo sijaitsee hallitsevalla paikalla Museumpleinillä, lähellä Van Gogh Museumia ja Stedelijk Museumia. Rakennus on koristeltu hollantilaista taidehistoriaa mukaillen. Rembrandtin *Yövartiolla* on ollut oma salinsa museossa vuodesta 1906 lähtien. Vuonna 2003 museossa aloitettiin laajamittaiset peruskorjaustyöt ja restauroinnit, jotka kestivät vuoteen 2013 asti.

Maalauskokoelma käsittää muun muassa Jacob van Ruysdaelin, Frans Halsin, Johannes Vermeerin ja Rembrandtin oppilaiden teoksia.

Kuuluisimpia museossa esillä olevia teoksia
-------------------------------------------

### Rembrandt

* *Yövartio*
* *The Syndics of the Clothmaker's Guild*
* *The Jewish Bride*
* *The Anatomical Lesson of Dr. Deyman*
* *Peter Denying Christ*
* *Saskia with a Veil*
* *Portrait of Titus in a Monk Habit*
* *Self Portrait as the Apostle Paul*
* *Tobias, Anna and the Goat*

### Johannes Vermeer

* *Maitotyttö*
* *The Love Letter*
* *Woman in Blue reading a Letter*
* *The Little Street*

### Frans Hals

* *Portrait of a Young Couple*
* *The Company of Reynier Real*
* *Hilpeä juomaveikko*
* *Portrait of Lucas De Clercq*
* *Portrait of Nicolaes Hasselaer*
* *Portrait of a Man*

Lähteet
-------

1. ↑  Taco Dibbits new general director of the Rijksmuseum, Rijksmuseum, 30. toukokuuta 2016. Tieto on haettu Wikidatasta.
2. ↑  The Masterpieces Guide, Rijksmuseum Amsterdam 2003
3. ↑  Uudistettu Rijksmuseum palauttaa Amsterdamin museopääkaupunkien joukkoon *hs.fi*.  12.5.2013. Helsingin Sanomat. Viitattu 15.6.2013.

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Rijksmuseum Amsterdam**.
* Museon viralliset sivustot (tietoa kuudella eri kielellä)
* "Philips Wing"in (käytössä olevan siiven) museokartta (Arkistoitu – Internet Archive) (pdf)
**Mohammadia** (arab. المحمدية‎) on kaupunki ja piirikunnan keskus Mascaran maakunnassa Algeriassa. Se sijaitsee Tell-Atlasvuorilla 35 kilometriä Mascarasta pohjoiseen. Mohammadian kunnassa oli arviolta 104 600 asukasta vuonna 2018.

Mohammadian kunnan pinta-ala on 162 neliökilometriä. Se rajoittuu pohjoisessa Sidi Abdelmoumenen ja El Ghomrin, idässä Ferraguigin, etelässä Hacinen sekä lännessä Bou Hennin ja Mocta Douzin kuntiin. Kaupungin eteläpuolella ovat Beni Chougrane -vuoret ja sen pohjoispuolella levittäytyy Habran tasanko.

Paikalla on sijainnut roomalainen Castra Novan kaupunki. Ranskalaiset rakensivat sinne vuonna 1838 linnakkeen, joka sai kenraali Alexandre Charles Perrégaux’n mukaan nimen Perrégaux. Vuonna 1858 perustettiin samanniminen maataloussiirtokunta, josta tuli kunta vuonna 1870. Vuonna 1954 Perrégaux’ssa oli 27 400 asukasta, joista 7 400 oli eurooppalaisia. Algerian itsenäistyttyä ranskalaiset ja juutalaiset muuttivat pois ja kaupunki sai nimen Mohammadia.

Kaupunki on tärkeä maantie- ja rautatieliikenteen solmukohta, mutta sen talous on viime vuosikymmeninä taantunut. Maatalous kärsii veden puutteesta, ja säilyketehdas ja monet muut yritykset on jouduttu sulkemaan.

Lähteet
-------

1. 1 2  Monographie Wilaya de Mascara *Aniref*. Viitattu 15.4.2024.
2. 1 2  Pérregaux *Algérie: Ma mémoire*. Viitattu 15.4.2024.
3. 1 2  Commune de Mohammadia *Wilaya de Mascara*. Viitattu 15.4.2024.
4. ↑  *Geografitšeski entsiklopeditšeski slovar: Geografitšeskije nazvanija*, s. 497. Moskva: Bolšaja Rossijskaja entsiklopedija, 2003. ISBN 5-85270-216-1.
Kafkanás  
ΚαυκανάςKafkanáksen saari.

|  |  |
| --- | --- |
| Muut nimet | 
Kápros (Κάπρος) |
| Sijainti | 
40°36′57″N, 23°48′19″E, AristotélisChalkidikí, Keski-MakedoniaKreikka |
| Merialue | 
Traakianmeri, Egeanmeri, Välimeri |
| Korkein kohta | 
54 m |
| Pinta-ala | 
0,073 km² |

Väestö| Asukasluku | 
0 |

Karttamuokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa WikidataaTietolaatikon dokumentaatioNäytä Wikidatasta tulevat arvot

**Kafkanás** (kreik. Καυκανάς) eli **Kápros** (Κάπρος) on pieni Kreikan saari, joka sijaitsee Traakianmeressä Chalkidikín niemimaan itärannikon ja Olympiádan kylän edustalla. Saaren pinta-ala on noin 0,073 neliökilometriä ja se on asumaton (vuonna 2011). Hallinnollisesti Kafkanás kuuluu Aristotéliin kuntaan, Chalkidikín alueyksikköön ja Keski-Makedonian alueeseen.

Kafkanáksen etäisyys Chalkidikín rannikosta on noin 1,9 kilometriä ja suurin korkeus 54 metriä merenpinnasta laskettuna. Perinteessä saarta on pidetty paikkana, johon Kassandros karkotti Aleksanteri Suuren äidin Olympiaan. Toisen version mukaan karkotuspaikka olisi kuitenkin ollut mantereen puoleinen Stageiran kaupunki. Versiosta riippumatta läheinen Olympiádan kylä on nimetty Olympiaan mukaan tästä syystä. Kafkanákselta on tehty pienen antiikin aikaisen asutuksen löytöjä sekä joitakin löytöjä myös bysanttilaiselta ajalta.

Saari oli myynnissä ainakin vuonna 2016 Kreikan myydessä asumattomia saaria rahapulan vuoksi.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Πωλούνται όπως είναι... *Parallaxi*.  29.8.2016. Viitattu 20.5.2019.
2. ↑  Απογραφή Πληθυσμού - Κατοικιών 2011. Väestönlaskennan tulokset (XLS)  2011. The Hellenic Statistical Authority (Kreikan tilastokeskus ELSTAT).  Arkistoitu 16.10.2015. Viitattu 1.9.2014. (kreikaksi)
3. ↑  Καυκανάς, Νησάκι, Χαλκιδική *Greek Travel Pages*. Viitattu 20.5.2019.
4. 1 2  Καυκανάς, το πανέμορφο νησάκι του Στρυμωνικού κόλπου *Volvi Post*.  Arkistoitu 5.5.2019. Viitattu 20.5.2019.
5. ↑  Olympiada *Halkidiki Info*.  Arkistoitu 21.10.2019. Viitattu 20.5.2019.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Kafkanás** Wikimedia Commonsissa
**Pako tulevaisuudesta** (*Logan’s Run*) on vuonna 1976 ensi-iltansa saanut yhdysvaltalainen tieteiselokuva, jonka on ohjannut Michael Anderson. Elokuvan pääosissa nähdään Michael York ja Jenny Agutter, ja sivuosia esittävät Peter Ustinov ja Farrah Fawcett. Elokuva kertoo tulevaisuuteen sijoittuvasta dystopistisesta yhteiskunnasta. 

*Pako tulevaisuudesta* perustuu William F. Nolanin ja George Clayton Johnsonin samannimiseen vuonna 1967 julkaistuun romaaniin. Tekeillä on myös uusi elokuva samasta aiheesta, jonka ilmestymisajankohta ei ole tiedossa.*lähde?*

Vuonna 1966 ilmestyi sävyltään ja osin juoneltaankin samantyyppinen yhteiskuntakriittinen tieteiselokuva *Fahrenheit 451*. Molemmat elokuvat kuvaavat futuristista yhteiskuntaa, jossa kansalaisia hallitaan, ja yksi valvovien omista riveistä nousee vastarintaan havaitessaan olevansa väärällä puolella, taistelevansa väärien arvojen puolesta.

Juoni
-----

*Pako tulevaisuudesta* on tulevaisuuteen sijoittuva tarina hedonistisesta ja utopistisesta yhteiskunnasta, jossa kukaan ei elä vanhaksi. He uskovat "uusiutuvansa" karuselliksi kutsutun seremonian kautta, johon kaikki tietyn iän ylittäneet osallistuvat. Toisinaan kupoliin rakennetusta kaupungista yritetään paeta eli "juosta" tarkoituksena löytää Pyhätöksi kutsuttu turvapaikka kaupungin ulkopuolelta. "Juoksijoita" ottavat kiinni Nukkumatit, aseistetut poliisit, jotka "lopettavat" juoksijan. Kaupungin asukkaat uskovat että kuolema kohtaa vain niitä, jotka kaupungista poistuvat. Ikääntyvät ihmiset "uudistuvat" ja juoksijat "lopetetaan".

Michael Yorkin esittämä Nukkumatti nimeltään Logan 5 saa kaupungin toimintaa ohjaavalta tietokoneelta tehtäväkseen tekeytyä juoksijaksi ja etsiä Pyhättö kaupungin ulkopuolelta. Hänen onnistuu saada liittolaisekseen nuori Jennifer 6 ja hänen avullaan soluttautua juoksijoiden joukkoon. Jennifer 6:n kanssa hän pakeneekin lopulta kaupungista ja löytää ulkomaailman, villin luonnon. He tapaavat Peter Ustinovin esittämän vanhan herran, joka on elänyt koko ikänsä vapaassa maailmassa.

Maailman ja elämän todellinen luonne valkenee Loganille, joka on koko ikänsä elänyt valheellisessa, epätodellisessa maailmassa. Hän päättää välittää tiedon muillekin, ja vapauttaa kaupungin asukkaat heidän keinotekoisesta, valheellisesta pikkumaailmastaan, jossa yli 30-vuotiaita ei ole.

Arvioita
--------

*Video-oppaassa* vuodelta 1994 Bello Romano sanoo viihdyttävyyden jäävän elokuvassa välillä toiseksi mutta kehuu erikoistehosteita. Hän antaa elokuvalle kaksi tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota "keskinkertainen".

Lähteet
-------

1. ↑  Romano, Bello (toim.): *Video-opas 95, Yli 8500 elokuvaa, 2000 uutuutta*. WSOY, 1994. ISBN 951-0-19839-0.
**Jeninin pakolaisleiri** on palestiinalaisten pakolaisten leiri Jeninin kaupungin yhteydessä Palestiinan Länsirannalla. Yk:n UNRWA:n mukaan leirillä oli vuonna 2022 23 628 rekisteröityä pakolaista.

Maantiede
---------

Jeninin pakolaisleiri sijaitsee nimensä mukaisesti Jeninin kaupungin vieressä Palestiinan Länsirannalla. Se on Länsirannan palestiinalaisten pakolaisleireistä pohjoisin. Pinta-aöaa leirillä on 0,42 km².

Historia
--------

Jeninin pakolaisleiri perustettiin vuonna 1953 pakolaisille, joiden aikaisempi leiri oli tuhoutunut lumimyrskyssä.

Pakolaisleiri on tullut tunnetuksi Hamasin ja Islamilaisen jihadin kannattajien tukialueena. Leiri kärsi huomattavia tuhoja toisen intifadan aikaisen Jeninin taistelun aikana vuonna 2002. Israelin joukot etenivät palestiinalaistaistelijoiden puolustamaan leiriin 3–11. huhtikuuta ja monet sen rakennuksista tuhottiin. Palestiinalaiset syyttivät Israelia siviilien verilöylystä, minkä Israel kiisti. Yleisimpien arvioiden mukaan yhteenotossa kuoli 52–56 palestiinalaista, joista arviolta 22 oli siviilejä. Israelin joukot ovat tehneet iskuja leiriin useampaan otteeseen myös myöhemmin.

Väestö
------

Jeninin pakolaisleirillä asui vuonna 2022 Yhdistyneiden kansakuntien UNRWA:n mukaan 23 628 virallisesti rekisteröityä pakolaista. Leirillä voi kuitenkin asua myös pakolaisiksi rekisteröitymättömiä asukkaita. Huomattavia ongelmia leirin asukkaiden keskuudessa ovat olleet työttömyys ja köyhyys. Palestiinalaispakolaisten pakolaisleireistä tilanne on tältä osalta ollut yksi pahimmista.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Jenin camp UNRWA. Viitattu 14.4.2024. (englanniksi)
2. ↑  Tom Bateman: Jenin: Palestinians fear escalation after destructive West Bank assault *BBC News*.  5.7.2023. BBC. Viitattu 14.4.2024. (englanniksi)
3. ↑  Spencer C. Tucker: *The Encyclopedia of The Arab-Israel Conflict : A Political, Social, and Military History*, s. 539-540. ABC-CLIO, 2008. ISBN 978-1-85109-842-2. (englanniksi)
4. ↑  Yolande Knell ja David Gritten: Jenin: Israeli military launches major operation in West Bank city *BBC News*.  4.7.2023. BBC. Viitattu 14.4.2024. (englanniksi)
Itävaltalainen joukkotuhon muistotyöjärjestö (eng. Austrian Holocaust Memorial Service, "AHMS") perusti **Itävaltalaisen Holokaustin Muistopalkinnon** (eng. Austrian Holocaust Memorial Award, "**AHMA**") vuonna 2006. Palkinto myönnetään vuosittain henkilölle, joka on osoittanut erityistä vaivannäköä Shoan muistotyössä. Vuodesta 1992 nuoret itävaltalaiset ovat levittäneet AHMAa yli 20 maassa ympäri maailmaa, muun muassa Saksassa, Australiassa ja Yhdysvalloissa. Nuoret itävaltalaiset tuntevat vastuunsa maailmanlaajuisesti itävaltalaisten kansallissosialistien rikoksista.

17.10.2006 Pan Guang, kiinalainen historioitsija, sai ensimmäisen AHMA-palkinnon.

Brasilialaiselle journalistille, Alberto Dinesille, annettiin AHMA lokakuussa 2007 Itävallan konsulaatissa Rio de Janeirossa hänen pyrkimyksistään perustaa museo, joka olisi omistettu Stefan Zweigille, ja hänen kirjastaan "Morte no paraiso, a tragedia de Stefan Zweig".

17.3.2008 ranskalainen natsien uhri Robert Hébras, joka pakeni natsien joukkomurhia Oradourista, saa vuoden 2008 AHMAn Itävallan suurlähetystöltä Ranskassa.

Palkinnon saaneet
-----------------

  


| Vuosi | saaja | maa |
| --- | --- | --- |
| 2006 | Pan Guang |  Kiina |
| 2007 | Alberto Dines |  Brasilia |
| 2008 | Robert Hébras |  Ranska |
| 2009 | Jay M. Ipson |  Yhdysvallat |
| 2010 | Eva Marks |  Australia |
| 2011 | Auschwitzin juutalainen keskus, Oswiecim |  Puola |
| 2012 | Ladislaus Löb, Brighton |  Englanti |
| 2013 | Hugo Höllenreiner, Ingolstadt |  Saksa |
| 2014 | Margers Vestermanis, Riga |  Latvia |
| 2015 | Erika Rosenberg, Buenos Aires |  Argentiina |
| 2016 | Giorgio Frassineti, Predappio (Forlì) |  Italia |
| 2017 | Ruben Fuks, Belgrad |  Serbia |
| 2018 | Alla Gerber ja Ilja Altman, Moskova |  Venäjä |
| 2019 | Tomislav Dulic, Uppsala |  Ruotsi |
| 2020 | Dušan Stefančič, Ljubljana |  Slovenia |
|

Lähteet
-------

1. ↑  Austrian Holocaust Memorial Award Austrian Service Abroad. Viitattu 9.10.2021. (englanniksi)
2. ↑   Auschwitz Jewish center honored by Austrian ambassador], JTA.org, January 27, 2012

Aiheesta muualla
----------------

* Austrian Holocaust Memorial Service (Arkistoitu – Internet Archive)
**Musta-Maija Band** oli suomalainen rockyhtye, joka toimi vuosina 1981–1982 ja oli kotimaan ensimmäinen vakavimmin otettava yrittäjä naisrockrintamalla. Kitaristi Ellu oli neljä vuotta yrittänyt kasata naisrockbändiä menestyksettä, kunnes sopivat muusikot löytyivät. Bändi soitti punkkia ja vaihtoehtorokkia ja harjoitteli Lepakkoluolassa muiden sen aikaisten punk- ja vaihtoehtobändien kanssa. Kansan Uutiset kirjoitti viikkoa ennen yhtyeen naistenpäivän keikkaa artikkelin, jossa kerrottiin yhtyeen ohjelmistoon kuuluvan monia omia kappaleita, joista mainittakoon Neutronilapsi, Hehku, Sairas mieles tekee sulle kepposen ja Mau Mau Go Go. Treenauskämpällä kuultuna ne erottuivat miellyttävän persoonallisina monien nykybändien stereotyyppisistä keikkaohjelmistoista. Suoralta kädeltä Musta-Maija Band ei asetu tyylinsä puolesta uuden aallon leiriin, vaikka voidaankin liioittelematta todeta bändin asettaneen kyseenalaiseksi erinäisiä rockpuritanismin pääperiaatteita. Yhtye ei koskaan levyttänyt.
Yhtyeen hajottua Ani alkoi soittamaan kitaraa eri yhtyessä kuten Burundi, Jean Beam sekä The Shadow dance. Välly siirtyi Tavaramarkkinoihin rumpaliksi.

Esiintymiset
------------

Yhtye keikkaili ahkerasti ympäri Suomea, esiintyi muun muassa Naisten päivän tapahtumassa Vanhalla ylioppilastalolla vuonna 1981 sekä ruotsalaisen feministiyhtye Pink Champagnen kanssa Kulttuuritalolla vuonna 1982. 

Naistenpäivän Kaaos-tapahtuma yo-talolla oli Musta-Maija bändin ensi-ilta. Tytöt irroittelivat ihan niinkuin ramppikuumetta ei olisi keksittykään, hurja rokki sai yleisön transsiin. Kitaristi Änkyrän mukaan bändi ei rajoittunut mihinkään musiikilliseen suuntaukseen, vaan soitti rockin lisäksi vaikka ironista humppaa, ufo-musaa ja psykedeelistä musiikkia. Myös uusi aalto antoi vivahteen soundiin.
Naiseudesta yhtye kiteytti "olemme muusikkoja ja ihmisiä, emme ensisijaisesti naisia" 

Ydinaseettoman Pohjolan puolesta järjestetyssä Rauhanjunassa se oli mukana keväällä 1982. Yhtye esitti YLEn Tuubi-ohjelmassa kaksi kappaletta ja Leo Friman haastatteli sitä.

Yhtyeen kappaleita
------------------

* Neutronilapsi
* Hehku
* Sairas mieles tekee sulle kepposen
* Mau Mau Go Go
* Banaaniarmeija
* Missä on Marilyn
* Kaviaari
* Gestapo

Lähteet
-------

1. ↑  Soundi 5/82 Jyrki Siukonen
2. ↑
3. ↑
4. ↑  Kansan Uutiset 1.3.1981/Ilkka Laine
5. ↑
6. ↑  Marianne Holmén/Ulla-Maija Svärd Anna 11/1981
7. ↑  YLE Elävä arkisto:
8. ↑
9. ↑
**Mildred "Chick" Strand**, o.s. **Totman** (3. joulukuuta 1931 Berkeley, Kalifornia, Yhdysvallat – 11. heinäkuuta 2009) oli yhdysvaltalainen elokuvantekijä.

Elämä
-----

### Perhe

Mildred Strand syntyi vuonna 1931 Kalifornian Berkeleyssä. Hänen vanhempansa olivat pankkivirkailija Russel Totman ja kotiäitinä toiminut Eleanor Totman. Mildred sai lempinimensä "Chick" isältään.

### Ura

Strand alkoi 1960-luvulla järjestää takapihallaan miehensä Paul Anderson Strandin ja [[Kokeellinen elokuva|kokeellisen elokuvan impressaarin Bruce Baillien kanssa elokuvanäytöksiä. He kutsuivat näytöksiä happeningeiksi, joiden tarkoitus oli esitellä henkilökohtaisia ja usein esoteerisia audivisuaalisia kokeiluja. Näytöksistä kasvoi hiljalleen hyvin karnevalistisia tapahtumia, joissa Strand, Baillie ja monet muut pukeutuivat erilaisiin asuihin ja esiintyivät livenä.

Strand perusti 1961 *Canyon Cinemanews* -lehden. Se oli suunnattu paikallisille elokuvantekijöille, joilla ei ollut yhteyksiä Hollywoodiin, ja siinä oli julkistuksia, kirjeitä, pikkuilmoituksia ja oppaita.

Strand alkoi vuonna 1966 opiskella etnografiaa Los Angelesin yliopistossa. Samana vuonna hänen kolmeminuuttinen lyhytelokuvansa "Angel Blue Sweet Wings" esitettiin New Yorkin elokuvajuhlilla. The Film-Makers’ Cooperative kutsui sitä "kokeelliseksi elokuvarunoksi, joka juhlisti elämää ja haaveita". Strand oli vuonna 1967 perustamassa Canyon Cinema -yhteisöä, joka levitti kokeellisia elokuvia.

Strand alkoi 1960-luvun kuluessa entistä enemmän keskittyä elokuvamuotokuviin ihmisistä, joita hän kohtasi matkuessaan Meksikon San Miguel de Allenden ympäristössä. Hän teki toisen miehensä, taitelija Neon Parkin kanssa alueelle useita kesäretkejä. Strand rakasti Meksikon "psykedeliaa ja vapautta sekä ääniä ja tekstuureja". Tuolloin hän alkoi työstää tunnetuinta työtänsä, etnografisten elokuvien trilogiaa köyhästä Meksikon alkuperäisasukkaisiin kuuluneesta tuubansoittajasta Anselmo Aguascalientesista. Trilogian ensimmäinen osa "Anselmo" ilmestyi 1967. Strand käytti 20 vuotta Anselmon elämän kuvaamiseen. Seuraavat osat olivat "Cosas de Mi Vida" (1976) ja "Anselmo and the Women" (1986).

Strandin "Soft Fiction" ilmestyi 1979. Siinä viisi naista kertoo ajalleen poikkeuksellisesti suoraan henkilökohtaisia tarinoita seksuaalihistoriastaan. Yksi naisista muun muassa kertoi joutuneensa isoisänsä hyväksikäyttämäksi. Strand kertoi myöhemmin, että elokuva oli naisista, jotka olivat voittaneet. Elokuvan naiset eivät olleet uhreja vaan selviytyjiä, joista tuli voimakkaampia jatkaessaan elämää eteenpäin.

"Kristallnacht" ilmestyi myös 1979, ja se on eksistentialistinen kunnianosoitus Anne Frankille. "Fake Fruit Factory" (1986) puolestaan kuvasi valehedelmiä tekevän tehtaan naisia.

Strand elököityi vuonna 1996, ja hän kuoli 2009 syöpään.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6 7 8 9 10  Sean Malin: Overlooked No More: Chick Strand, Pioneering Experimental Filmmaker *NYTimes.com*.  1.9.2023. The New York Times Company. Viitattu 14.4.2024. (englanniksi)
2. 1 2 3  Jeremy Rossen: Chick Strand, Señora con Flores *Harvard Film Archive*. President and Fellows of Harvard College. Viitattu 14.4.2024. (englanniksi)
**Briastre** on kunta Pohjois-Ranskassa Nordin departementissa Hauts-de-Francen alueella. Se sijaitsee Sellejoen varrella, noin 20 kilometriä Cambrain kaupungista itään.

Bellevue British Cemetery Briastre
1000-luvulla kylä oli Saint-André du Cateaun luostarin hallinnassa, ja sitä kutsuttiin tuolloin nimellä Briastrum. Kylän pääasiallinen elinkeino oli maatalous, mutta 1800-luvulla siellä oli kutomo, tislaamo, kaksi panimoa, sokeritehdas ja sekä kaksi vesimyllyä. Saint-Pierren kirkko rakennettiin vuonna 1720. Kirkkoon tehtiin kunnostustöitä 1800-luvulla, ja portaali lisättiin siihen vuonna 1859.

Briastressa on ensimmäisessä maailmansodassa kaatuneille tehty hautausmaa Bellevue British Cemetery Briastre. Sinne on haudattu 141 vainajaa, joista yhdeksän on tuntematon. Hautausmaan on suunnitellut brittiläinen arkkitehti William Harrison Cowlishaw.

Lähteet
-------

1. ↑  Comparateur de territoire Institut National de la Statistique et des Études Économiques. Viitattu 14.4.2024. (ranskaksi)
2. ↑  Briastre Tourisme du Cambrésis. Viitattu 14.4.2024. (ranskaksi)
3. ↑  Belle Vue British Cemetery ww1cemeteries. Viitattu 14.4.2024. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Briastre** Wikimedia Commonsissa