recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Juri Markovitš Nagibin** (ven. Ю́рий Ма́ркович Наги́бин; 3. huhtikuuta 1920 Moskova Neuvosto-Venäjä – 17. kesäkuuta 1994 Moskova, Venäjä) oli venäläinen kirjailija. Nagibinin novellikirjallisuutta ja elokuvakäsikirjoituksia julkaistiin ainakin Neuvostoliiton aikana. Nagibin asui Moskovassa, jossa hän syntyi ja kuoli.

Nagibinin isä teloitettiin vastavallankumouksellisena ennen Juri-pojan syntymää, ja hänen isäpuolensa Mark Leventhal oli juutalainen. Tästä syystä Juri Nagibin joutui kärsimään antisemitismistä.

Tuotanto
--------

Juri Nagibin osallistui toiseen maailmansotaan, ja hänen tuotantonsa ottaa huomioon myös ne, jotka eivät sieltä palanneet. Hänen ensimmäiset julkaistut kokoelmansa olivat Mies rintamalta ja Suuri sydän. Nagibinin päätuotanto oli novelleissa, joissa hänellä oli psykologisesti suuntautunut moraalinen sävy ja tarkka mutta erikoisena pidetty kerronta. Hän kuvasi paljon lapsuudenaikaisia kokemuksiaan ikään kuin metaforin ja monimerkityksellisin vertauksin, esimerkiksi kertomuksessaan *Чистые пруды* (Tšistyje prudy), joka on samalla hänen lapsuudenmaisemansa nimi Moskovassa. Hänellä oli varsin rikas kielikuva-arsenaali, ja sen käytöstä tyylikeinona hän sai sekä positiivista että negatiivista palautetta. Välillä hänen kerrontansa meni lähelle mystiikkaa, kuten kertomuksessassa *Заброшенная дорога* (Kadonnut tie). Tunnetumpia teoksia olivat Punapäinen vihreä lintu, Talvinen tammi, fantasiateos Menestyksen huippu ja kokoelmat Lapsuteni kesä, Lapsuuteni kujat sekä elokuvanakin toteutettu pienoisromaani Sivuja Trubnikovin elämästä.

Suomennetut teokset
-------------------

* *Kertomuksia* (*Rasskazy*, 1957), novellikokoelma. Suom. Toivo I. Ahava. Karjalan ASNT:n valtion kustannusliike, Petroskoi. 1959
	+ Hazaralainen ornamentti
	+ Isänsä poika
	+ Kalliokynnys
	+ Komarov
	+ Nouse reestä, ollaan perillä
	+ Piippu
	+ Talvinen tammi
	+ Vaganov
	+ Vastanainut
	+ Weimar ja sen ympäristö
	+ Yövieras

* "Lassilaa etsimässä", teoksessa: *Helsinki Moskova: kirjailijat kertovat*, Helsinki: Tammi 1983 ISBN 951-3058948

Lähteet
-------

1. 1 2  S.N.Plušnikova: "Юрий Нагибин", *Чистые пруды*, s. 7–17. Lukemisto; esipuheen kirjailija-esittely. Suomentanut Anita Mitrošin. Moskova: Издательство "Русский язык", 1983. Ч 4602010000–159/015(01)–83.
2. ↑  Juri Markowitsch Nagibin *Brockhaus für Bibliotheken*. Viitattu 14.7.2021 (saksaksi).


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Chile
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Katalonia
* Saksa
* Italia
* Israel
* Yhdysvallat
* Ruotsi
* Latvia
* Japani
* Tšekki
* Australia
* Korea
* Kroatia
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* IdRef

 |

 |

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.
Kourtaliótiksen rotkoKourtaliótiksen rotkoa.

|  |  |
| --- | --- |
| Sijainti | 
Ágios Vasíleios, Réthymno, Kreeta, Kreikka |

Hallinto| Nimi alkuperäiskielellä | 
Φαράγγι ΚουρταλιώτηΚουρταλιώτικο Φαράγγι |
| Tyyppi | 
defile (käännä suomeksi)View and modify data on Wikidata  |

muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa WikidataaTietolaatikon dokumentaatioNäytä Wikidatasta tulevat arvot

**Kourtaliótiksen rotko** (kreik. Φαράγγι Κουρταλιώτη, *Farángi Kourtalióti*) eli **Kourtaliótikon rotko** (Κουρταλιώτικο Φαράγγι, *Kourtaliótiko Farángi*) on rotko Kreetan saarella Kreikassa. Se sijaitsee Ágios Vasíleioksen kunnassa noin 22 kilometriä etelään Réthymnosta.

Kourtaliótiksen rotkoa.
Rotkon pituus on noin kolme kilometriä. Se saa alkunsa Koxarén kylän laaksosta ja kulkee Kouroúpa-vuoren ja Xiró Óros -vuoren välissä. Eteläpäässään rotko yhtyy sen itäpuoliseen Fratín rotkoon. Rotkossa virtaa Kourtaliótis- eli Megálos Potamós -joki, joka virtaa alajuoksullaan läpi Prévelin palmumetsän ja laskee mereen Prévelin rannalla.

Rotkovaellus alkaa Koxarén ja Asómatoksen kylien väliseltä tieltä, josta on portaat alas rotkoon. Vaellusta voi jatkaa aina Prévelin rannalle asti.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Φαράγγι Κουρταλιώτη *Cretan Beaches*. Viitattu 7.9.2020.
2. ↑  Φαράγγι Κουρταλιώτη *TerraBook*. Viitattu 7.9.2020.
3. ↑  Φαράγγι Κουρταλιώτη *Agia Galini*. Viitattu 7.9.2020. [vanhentunut linkki]

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Kourtaliótiksen rotko** Wikimedia Commonsissa
**Yhdeksän lyyristä runoilijaa** (myös *yhdeksän meelistä runoilijaa*) on nimitys, jota käytetään Kreikan arkaaisen kauden merkittävimmistä runoilijoista. Tällainen yhdeksän henkilöä käsittävä kaanon muodostui hellenistisenä aikana aleksandrialaisten tekstikriitikoiden parissa.

Yhdeksän lyyristä runoilijaa olivat:

* Alkman (600-luku eaa.) - kuorolyriikka
* Sapfo (n. 600 eaa.) - monodinen lyriikka
* Alkaios (n. 600 eaa.) - monodinen lyriikka
* Anakreon (500-luku eaa.) - monodinen lyriikka
* Stesikhoros (500-luku eaa.) - kuorolyriikka
* Ibykos (500-luku eaa.) - kuorolyriikka
* Simonides Keoslainen (500-luku eaa.) - kuorolyriikka
* Pindaros (400-luku eaa.) - kuorolyriikka
* Bakkhylides (400-luku eaa.) - kuorolyriikka

Antiikin kreikkalaisissa lähteissä näistä runoilijoista käytetään yleensä termiä *melikos* (sanasta *melos*, "laulu"), mutta jotkut lähteet käyttävät termiä *lyrikos*, joka tuli myöhemmin yleiseen käyttöön latinan kielessä (*lyricus*) ja nykykielissä.

Näiden runoilijoiden runous jaetaan yleensä kuorolyriikkaan (*khorōidia*) ja monodiseen lyriikkaan (*monōidia*). Eräät nykytutkijat ovat kuitenkin kyseenalaistaneet tämän jaottelun. Antiikin ajalla oppineet määrittelivät lajityypin runomitan, eivät sisällön perusteella. Näin osa runoudesta, joka nykyään luettaisiin lyyriseksi, on kuitenkin jätetty pois; tällaisia runouden lajeja ovat elegia ja jambirunous.

Lähteet
-------

1. 1 2  Saïd, Suzanne & Trédé, Monique: *A Short History of Greek Literature*, s. x, 21. Käännös Trista Selous et al.. London & New York: Routledge, 1999. ISBN 0-415-12272-4.
2. ↑  Davies, M.: Monody, Choral Lyric, and the Tyranny of the Hand-Book.  *Classical Quarterly*, 1988, NS 38. vsk, nro 1, s. 52-64. Artikkelin verkkoversio.
**Gallhammer** on vuonna 2003 perustettu japanilainen black metalia soittava naistrio.

Historia
--------

Gallhammerin idea kehittyi vuonna 2002, kun *Vivian* tahtoi perustaa yhtyeen Hellhammerin pimeiden tunnelmien ympärille. Muut jäsenet liittyivät yhtyeeseen seuraavana vuonna ja Gallhammer luotiin virallisesti helmikuussa 2003, ennen kuin yksikään jäsen edes osasi soittaa soittimiaan. Heidän vaikutteensa ja musiikkimakunsa vaihteli suuresti.

*Vivian* oli ollut vokalistina grindcore-yhtyeessä ja oli soittanut myös saksofonia eräässä noise-ryhmittymässä. *Risa* oli ollut vokalistina avant garde -yhtyeessä ja *Mika* oli laulanut rockyhtyeessä. Gallhammer oli jo äänittänyt ensimmäisen demonsa, joka oli rajattu vain 30:een kappaleeseen ja oli soittanut ensimmäisen keikkansa Koiwan Death Festillä. Ensimmäisillä keikoilla soittolista sisälsi paljon covereita Hellhammerilta ja Amebixilta, yhtyeen pääesikuvilta. Muutama kuukausi myöhemmin heinäkuussa demo nimeltään *Gallhammer* julkaistiin, Vivianin näkemys Gallhammerista oli otettu käyttöön; pimeää, raakaa sekä turmeltumatonta black metalia.

Seuraavana vuonna, huhtikuussa 2004, uusi demo nimeltään *Endless Nauseous Days* näki päivänvalon ja yhtye alkoi suunnitella debyyttialbumiaan, joka tulisi sisältämään uudelleennauhoitettuja kappaleita edellisiltä demoilta, yhtye jatkoi live-esiintymisiään ympäri Tokiota. 11. marraskuuta 2004 'Hello From The Gutter' Records julkaisi ensialbumin *Gloomy Lights*. Kahdeksan raitaa sisältävä levy oli kuin omistuskirjoitus yhtyeen esikuville, mutta toi samalla esiin Gallhammerin omia pimeitä tunnelmia.

Vuoden 2005 kuluessa Gallhammer jatkoi keikkailua ympäri Tokiota, ja viimein tammikuussa 2006 se allekirjoitti Peaceville Recordsin kanssa levytyssopimuksen, joka poiki tammikuun 2007 lopulla julkaistun kokoelma-albumin. Albumi sisälsi perinteisen CD:n lisäksi myös live-DVD levyn, jolla oli materiaalia yhtyeen kuudesta esiintymisestä vuosilta 2005 ja 2006.

Syyskuussa 2007 Peaceville Records julkaisi yhtyeen studioalbumin *Ill Innocencen*. Yhtye kävi Euroopan kiertueella 24. syyskuuta 2007 alkaen. Kiertueella yhtyeellä oli neljä konserttia Suomessa.*lähde?*

Diskografia
-----------

### Demot

* *The First Reh-tape* (2003)
* *Gallhammer* (2003)
* *Endless Nauseous Days Demo* (2004)
* *The Worship* (2004)

### Kokopitkät

* *Gloomy Lights* (2004)
* *Ill Innocence* (2007)
* *The End* (2011)

### Livet

#### DVD:t

* *The Dawn of...* (2007)
* *Ruin Of A Church* (2008)

### Kokoelmat

* *The Dawn of...* (2007)

Aiheesta muualta
----------------

* Yhtyeen viralliset kotisivut
* Gallhammer Myspacessa (englanniksi)
* Gallhammer Encyclopaedia Metallum -sivustolla (englanniksi)
* Gallhammer Last.fm:ssä (englanniksi)

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Gallhammer**.
**Kouroulamini** on maalaiskunta Sikasson alueen Bougounin piirissä Malissa. Sen keskuskylä N’Tentou sijaitsee 27 kilometriä Bougounista länteen. Kunnassa on 6 200 ja kylässä 1 400 asukasta (vuonna 2009).

Kouroulaminin kunta rajoittuu pohjoisessa Bougounin piirin Sidon, idässä Faradiélén ja Tiémala-Banimonotién, lännessä Faragouaranin ja etelässä Yanfolilan piirin Bolo-Foutan ja Djiguiya De Kolonin kuntiin. Itärajalla virtaa Baouléjoki. Kasvillisuus on heinäsavannia ja galleriametsiä.

Kuntaan kuuluu kahdeksan kylää. Asukkaat ovat etupäässä bambaroita.

N’Tentoun kautta kulkee Bougounin ja Yanifolilan välinen maantie RN8. Seudun pääelinkeinot ovat maanviljely ja karjanhoito. Tärkeimmät viljelykasvit ovat maissi, durra, hirssi, fonio, riisi sekä myytäväksi kasvatettavat puuvilla, maapähkinä ja mangot. Kotieläimiä ovat naudat, lampaat, vuohet ja aasit. Kaupankäynti suuntautuu Faragouaraniin, Bougouniin ja Torakoroon.

Lähteet
-------

1. 1 2  4ème recensement général de la population et de l’habitat. Résultats définitifs, tome 0: Répertoire des villages *instat-mali.org*.  Arkistoitu 7.1.2017. Viitattu 15.6.2018.
2. ↑  Mali - Région de Sikasso: Carte de référence *reliefweb.int*. Viitattu 15.6.2018.
3. 1 2 3  Plan de sécurité alimentaire: Commune rurale de Kouroulamini 2006-2010 *aec.msu.edu*.  2006.  Arkistoitu 13.6.2010. Viitattu 15.6.2018.
**Kim Kang-hoon** (hangul: 김강훈; hanja: 金康熏; uudistettu latinisaatio: *Gim Gang-hun*, syntyjään **Kim Jong-woon**, hangul: 김종운; hanja: 金鐘雲; uudistettu latinisaatio: *Gim Jong-un*; 24. elokuuta 1984), tunnetaan paremmin taiteilijanimellä **Yesung** (hangul: 예성; hanja: 藝聲; uudistettu latinisaatio: *Yeseong*) on eteläkorealainen laulaja ja näyttelijä. Hän on poikabändi Super Juniorin ja sen alaryhmien, Super Junior-K.R.Y.:n, Super Junior-H:n ja S. M. The Balladin jäsen. Hänen taiteilijanimensä Yesung on peräisin koreankielisestä termistä "예술가의 성대" (*yesulga-ui seongdae*), joka tarkoittaa ’taiteilijan äänihuulet’. Hän teki soolodebyyttinsä 19. huhtikuuta 2016 mini-albumilla *Here I Am*.

Lähteet
-------


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Korea

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |

 |
Saint-Denis’n kaupungintalon kattokruunu Réunionilla.
**Kattokruunu** on katosta riippuva valaisinrakennelma, jossa on useita keskustasta ulkonevia käsivarsia lamppujen kannattelemiseen. Ensimmäisissä kattokruunuissa ei käytetty lamppuja vaan kynttilöitä. Kattokruunut ovat usein hyvin koristeellisia useine lamppuineen ja lasisine muodostelmineen, joiden tehtävänä on murtaa valoa näyttävästi.

Kattokruunun lyhyt historia
---------------------------

Ensimmäiset kattokruunut kehitettiin keskiajalla kirkkoihin ja luostareihin suurten salien valaisemiseksi. Ne olivat usein puisia ristejä, joihin lyötyihin piikkeihin kynttilöitä voitiin kiinnittää. Rakennelmat hilattiin köyden varassa ylös. 1100- ja 1200-luvulla käytettiin avoimia pronssi- tai rautarenkaita, joiden yläpinnassa oli kynttilöiden kiinnityspiikit.

1400-luvulta lähtien palatseissa ja varakkaiden kodeissa saattoi nähdä jo monimutkaisempia rengas- ja kruunumallisia kattokruunuja. Kattokruunun asema statussymbolina vahvistui, ja 1700-luvun alussa koristeelliset messinkisin käsivarsin ja lukemattomin kynttilöin varustetut kruunut olivat jo yleisiä esimerkiksi kauppiaiden kodeissa. Lasin käsittelyssä edistyttiin, ja 1700-luvun aikana lyijylasin valmistuskustannukset putosivat.*lähde?* Tämän lasityypin valoa hajottavat ominaisuudet tekivät siitä ihanteellisen ja suositun materiaalin kattokruunuihin, ja näin syntyi niin sanottu kristallikruunu. 1700- ja 1800-lukujen aikana kehiteltiin yhä hienompia kattokruunuja, kunnes rakennelman viehätys ja suosio laskivat ensin kaasu- ja sitten sähkövalon yleistyessä.

Muuta
-----

Kattokruunut saattavat olla selvästi muita katosta riippuvia valaisimia painavampia, ja jotkut vaativat erityisiä kattokiinnikkeitä tai katon vahvistamista.

Kuvagalleria kattokruunuista
----------------------------

* Kattokruunu Kuubassa alhaaltapäin katsottuna.Kattokruunu Kuubassa alhaaltapäin katsottuna.
* Kattokruunu Japanin Kobessa.Kattokruunu Japanin Kobessa.
* Barbarossa-kattokruunu vuodelta 1170 Aachenin tuomiokirkossa.Barbarossa-kattokruunu vuodelta 1170 Aachenin tuomiokirkossa.
* Kattokruunu Pyhän Marian katedraalissa Hildesheimissä.Kattokruunu Pyhän Marian katedraalissa Hildesheimissä.
* Luista ja pääkalloista tehty kattokruunu Sedlecin luukirkossa Tšekissä.Luista ja pääkalloista tehty kattokruunu Sedlecin luukirkossa Tšekissä.

Lähteet
-------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **kattokruunu**.
1. ↑  Chandelier *Encyclopedia Britannica*. Viitattu 15.10.2013. (englanniksi)
2. ↑  Arvoesineistön hoito seurakunnassa (s. 59) Ev. lut. kirkkohallitus.  Arkistoitu 5.3.2016. Viitattu 15.10.2013.
3. ↑  Kristalli ja sen laatu Turun sanomat.  Arkistoitu 15.10.2013. Viitattu 15.10.2013.
**Arvi Kauppila** (1. helmikuuta 1882 Uusikirkko T.l. – 29. marraskuuta 1931 Lahti) oli suomalainen Suolahden tehtaiden ja Heinolan vaneritehtaan johtaja.

Kauppila kävi Kotkan kauppaoppilaitoksen. Hän oli muun muassa Ali Riihijärven omistaman Suolahden höyrysahan palveluksessa ja lopulta Riihijärven liikkeiden johdossa. Hän oli myös Suolahden Höyrylaiva Oy:n toimitusjohtajana ja Joh. Parviaisen Säynätsalon tehtailla isännöitsijänä ja Jyväskylässä Parviaisen liikkeen pääkonttorin konttoripäällikkönä.

Kauppila perusti yhdessä eräiden keskisuomalaisten liikemiesten kanssa vuonna 1918 Oy Suolahden Tehtaat-yhtiön, joka rakensi Suolahteen suuren vaneritehtaan. Hän oli Suolahden tehtaiden johtajana vuoteen 1929 saakka, jolloin hän siirtyi Heinolan vaneritehtaan johtajaksi. Hän kuoli marraskuussa 1931 halvauskohtauksen seurauksena Lahden sairaalassa.

Kauppila oli Äänekosken kunnanvaltuuston jäsenenä ja hän teki aloitteen Suolahden kauppalan muodostamisesta. Hän oli jäsenenä Suolahti-Kokkola ja Suolahti-Haapajärvi-rautatiekomiteoissa. Kauppila kirjoitti artikkeleita useisiin suomalaisiin, ruotsalaisiin ja englantilaisiin alan julkaisuihin.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Joht. Arvi Kauppila, Keskisuomalainen, 02.12.1931, nro 277, s. 2, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
**Aarno Karl-Erik Palmroth** (26. joulukuuta 1929 Hämeenlinna – 4. tammikuuta 2009 Kauniainen) oli suomalainen yritysjohtaja, joka sai teollisuusneuvoksen arvonimen.

Palmrothin vanhemmat olivat pankinjohtaja, majuri Kaarlo Palmroth ja Elsi (Elsie) Mai Liisa Brüning ja puoliso vuodesta 1956 Gunilla Elisabeth Lindroth. Toimitusjohtaja Ville Rajakaltio oli hänen enonsa. Palmroth kävi viisi luokkaa keskikoulua ja suoritti kauppakoulun tutkinnon vuonna 1950. Hän meni valmistuttuaan useaksi vuodeksi töihin A. Ahlströmin omistamalle Euran Paperille, edeten yrityksen apulaismyyntipäälliköksi. Työskenneltyään Tilgmannilla myyntikonttorin esimiehenä ja kirjapainon isännöitsijänä hän palasi Euran Paperiin markkinointijohtajaksi vuosiksi 1958–1975.

Palmroth oli pakkausteollisuuden asiantuntijana uranuurtajia Suomessa ja alan kotimaisen ja kansainvälisen yhteistyön edistäjä. Hän vaikutti merkittävästi siihen, että Euran Paperista tuli Suomen merkittävimpiä pakkausten valmistajia. Vuonna 1975 Palmroth siirtyi Rettigin palvelukseen, yhtiön metalli- ja makeisliiketoimintojen johtajaksi. 1980-luvulle hänen vastuulleen tuli myös yhtiön tupakkaliiketoiminta ja vuonna 1986 hänet nimitettiin Rettigin varatoimitusjohtajaksi. Rettig-Strengberg-yhtiön hallituksessa Palmroth oli 1977–1983 ja Rettig-yhtymän hallituksessa vuodesta 1989. Hänellä oli lisäksi useita pakkaus- ja elintarvikealan luottamustehtäviä. Purjelentoa harrastanut Palmroth oli Euran lentokenttää käyttävän Kauttuan ilmailukerhon puheenjohtaja. Teollisuusneuvoksen arvonimen hän sai vuonna 1990.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Aarno Palmroth *Biografiasampo*. Viitattu 23.2.2022.
**Arvi Mansikka** (9. heinäkuuta 1890 Viipuri – 20. heinäkuuta 1931 Viipuri) oli suomalainen lausuntataiteilija ja näyttelijä.

Arvi Mansikka kävi Viipurin klassillista lyseosta ja hän siirtyi sitten Suomalaisen Maaseututeatterin oppilaskouluun, josta hän valmistui näyttelijäksi 1910. Mansikka suoritti sitten myös rautatievirkamiestutkinnon ja hän toimi rautatievirkamiehenä, lehtimiehenä, näyttelijänä ja lausuntataiteilijana. Mansikka opetti lausuntaa Viipurin Kirkkomusiikkiopistossa ja Viipurin työväenopistossa sekä toimi myös yksityisopettajana. Hän oli luennoitsijana kansan- ja työväenopistoissa, seminaareissa ja oppikouluissa. Lisäksi Mansikka kirjoitti pakinoita ja teatteriarvosteluja Viipurissa ilmestyneisiin lehtiin. Lausujana Mansikka oli erityisesti tunnettu Krylov- ja Fröling-tulkinnoistaan.

Lähteet
-------

1. 1 2  Arvi Mansikka, Heinolan Sanomat, 23.07.1931, nro 80, s. 2, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
2. 1 2  Arvi Mansikka, Maakansa, 22.07.1931, nro 164, s. 3, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot

Aiheesta muualla
----------------

* Jätkät, Arvi Mansikka lausuu Parlophon levyllä vuonna 1931 (Youtube)
* Kapakassa, Arvi Mansikka lausuu Parlophon levyllä vuonna 1931 (Youtube)
Sillan kaiteeseen kiinnitetty laatta, jossa ovat Apollinairen runon alkusanat. Suomennos: "Mirabeaun sillan ali virtaa Seine, ja rakkautemme, pitääkö minun niitä muistaa, ilo tuli aina tuskan jälkeen. Vaikka yö tulisi ja hetki löisi, päivät menevät, minä pysyn."
**Pont Mirabeau** on Seinen yli johtava silta Pariisissa lähellä kaupungin läntistä rajaa. Se johtaa Pariisin 15. arrondissementista, Rue de la Conventionilta ja joen vartta pitkin kulkevalta Quai André Citroënilta, 16. arrondissementtiin, Auteuiliin, Place de Barcelone -nimiselle aukiolle jokivartta pitkin kulkevan Avenue de Versaillesin varrelle, josta sillan kohdalla haarautuvat Rue Mirabeau ja Rue de Rémusat.

Silta rakennettiin vuosina 1893–1896. Sen suunnittelivat insinöörit Jean Résal ja Amédée Alby. Silta sai nimensä Ranskan vallankumouksen aikaisena poliitikkona ja kirjailijana tunnetun Honoré Gabriel de Riquetti de Mirabeaun mukaan. 

Sillan välittömässä läheisyydessä 15. arrondissementin puolella sijaitsee RER:n C-linjan Javelin asema.

Vuonna 1975 silta julistettiin historialliseksi muistomerkiksi.

Silta on tullut kuuluisaksi Guillaume Apollinairen vuonna 1912 kirjoittamasta runosta *Le pont Mirabeau*, jossa hän vertaa ajan kulumista ja rakkauksien katoamista sillan ali kulkevaan virtaan. Runon ensimmäisen säkeistön sanat on kaiverrettu sillan kaiteeseen kiinnitettyyn laattaan.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  La construction du Pont Mirabeau *paris15histoire.com*.  Arkistoitu 3.3.2016. Viitattu 15.9.2018.
2. ↑  *Kartta + opas:; Pariisi*. Helsinki: Karttakeskus, 2015.  ISBN 978-952-266-355-9.
3. ↑  Pont Mirabeau *Structurae.info*. Viitattu 15.9.2018.
4. ↑  Monuments historiques: Pont Mirabeau Ranskan kultturiministeriö. Viitattu 15.9.2018.
5. ↑  "Le Pont Mirabeau" de Guillaume Apollinaire *French Today*. Viitattu 15.9.2018.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Pont Mirabeau** Wikimedia Commonsissa
**Aarno Veli Ahtaja** (alk. Ahlgrén, 21. lokakuuta 1898 Turku – 5. maaliskuuta 1978 Helsinki) oli suomalainen taidemaalari. Hänen töitään oli ensi kertaa julkisesti esillä Suomen Taiteilijain näyttelyssä Helsingissä vuonna 1928.

Ahtaja opiskeli Taideteollisessa keskuskoulussa vuosina 1921–1923 ja Suomen taideyhdistyksen piirustuskoulussa vuosina 1924–1927 sekä 1934. 

Ahtajan katsotaan saaneen vaikutteita A. W. Finchiltä, mutta hän kehitti omintakeisen, impressionismia lähellä olleen maalaustyylin. Hänen teoksissaan olivat keskeisessä osassa maisemat ja kaupunkikuvat, joista tunnettuja ovat muun muassa Loviisan kaupunkia ja Ruoveden järvimaisemia kuvaavat aiheet. Uransa loppupuolella hän maalasi myös Välimeren maihin liittyviä aiheita.

Ahtaja toimi opettajana Taideteollisessa oppilaitoksessa vuosina 1940–1952. Vuonna 1962 Ahtajalle myönnettiin Pro Finlandia -mitali.

Lähteet
-------

* Uppslagsverket Finland[vanhentunut linkki]
* Kuvataiteilijamatrikkeli

Aiheesta muualla
----------------

* Ahtaja, Aarno, s. 1898 – k. 1978. Suomen kuvataiteen bibliografia
* Aarno Ahtaja Kansallisgallerian kokoelmissa

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Uppslagsverket Finland

 |

 |
**Evan Fournier** (s. 29. lokakuuta 1992 Saint-Maurice) on ranskalainen koripalloilija.

Ura
---

Fournier aloitti koripallon vuonna 2000. Hän pelasi 15-vuotiaaksi asti Val-de-Marnessa, jossa hän voitti muun muassa nuorten Ranskan-mestaruuden kaudella 2004–2005. Fournier pelasi myös toisen alueen, Île-de-Francen, joukkueissa. Vuodesta 2007 lähtien hän pelasi INSEP:n joukkueissa. Fournier pelasikin otteluita Ranskan kolmostasolla. Kaudella 2009–2010 Fournier aloitti ammattilaisuransa JSF Nanterressa, joka pelasi tuolloin toisella sarjatasolla. Yhden kauden jälkeen hän siirtyi pääsarjajoukkue Poitiersiin. Kaudella 2010–2011 Fournier valittiin sarjan kehittyneimmäksi ja lupaavimmaksi pelaajaksi. Kaudella 2011–2012 hän pelasi sarjan tähdistöottelussa.

Fournier ilmoittautui NBA:n vuoden 2012 varaustilaisuuteen, jossa Denver Nuggets varasi hänet tilaisuuden 20:ntena pelaajana. Heinäkuussa 2012 hän allekirjoitti Denverin kanssa pelaajasopimuksen. Ensimmäisellä NBA-kaudellaan hän teki keskimäärin 5,3 pistettä ottelua kohden, mutta jo kaudella 2013–2014 hän paransi pistekeskiarvonsa 8,4 pisteeseen. Kesäkuussa 2014 hänet kaupattiin yhdessä Roy Devyn Marblen varausoikeuksien kanssa Orlando Magicille, jolloin Nuggets sai vaihdossa Arron Afflalon.

Vuonna 2019 Fournier voitti Ranskan maajoukkueessa pronssia Kiinan MM-kilpailuista, missä hänet valittiin lopputurnauksen tähdistöviisikkoon.

Lähteet
-------

1. ↑
2. ↑  Biography evanfournier.biz.  Arkistoitu 2.4.2013. Viitattu 17.7.2012. (englanniksi)
3. ↑  Hochman, Benjamin: Evan Fournier of France drafted by Denver Nuggets with 20th selection  29.6.2012. Denver Post. Viitattu 17.7.2012. (englanniksi)
4. ↑  Officiel : Evan Fournier signe avec les Nuggets  11.7.2012. Basket USA.  Arkistoitu 11.7.2012. Viitattu 17.7.2012. (ranskaksi)
5. ↑  Evan Fournier Basketball-Reference. Viitattu 30.6.2014. (englanniksi)
6. ↑  Denton, John: Magic Trade Afflalo; Acquire Fournier and Marble  26.6.2014. National Basketball Association. Viitattu 30.6.2014. (englanniksi)
7. ↑

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Evan Fournier** Wikimedia Commonsissa

* Virallinen kotisivu (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
* NBA:n pelaajaprofiili (englanniksi)

Ranskan joukkue – Koripallon MM-kilpailut 2014
4 Heurtel |
5 Batum |
6 Diot |
7 Lauvergne |
8 Lombahe-Kahudi |
9 Jackson |
10 Fournier |
11 Piétrus |
12 Gobert |
13 Diaw |
14 Tillie |
15 Gelabale |
Valmentaja Collet

Ranskan joukkue – Koripallon EM-kilpailut 2015
4 Westermann |
5 Batum |
7 Lauvergne |
8 Lombahe-Kahudi |
9 Parker |
10 Fournier |
11 Piétrus |
12 de Colo |
13 Diaw |
15 Gelabale |
16 Gobert |
19 Jaiteh |
Valmentaja Collet

Ranskan joukkue – Koripallon MM-kilpailut 2019
1 Ntilikina ·
2 M’Baye ·
5 Batum ·
10 Fournier ·
12 de Colo ·
17 Poirier ·
21 Albicy ·
25 Labeyrie ·
26 Lessort ·
27 Gobert ·
35 Toupane ·
90 Lacombe ·
Valmentaja Collet

Ranskan joukkue – Kesäolympialaiset 2020
1 Ntilikina ·
3 Luwawu-Cabarrot ·
4 Heurtel ·
5 Batum ·
7 Yabusele ·
10 Fournier ·
12 de Colo ·
17 Poirier ·
21 Albicy ·
27 Gobert ·
28 Cornelie ·
93 Fall ·
Valmentaja Collet
**Benetton B197** oli Pat Symondsin ja Nick Wirthin suunnittelema auto, jolla Benetton-talli kilpaili Formula 1 -kaudella 1997. Autoa ajoivat Jean Alesi ja Gerhard Berger, jotka molemmat olivat toista vuottaan tallissa. Berger joutui olemaan poissa kolmesta kilpailusta poskiontelo-ongelmien takia. Tämän takia Alexander Wurz korvasi hänet. Wurz teki debyyttinsä Kanadan Grand Prix'ssa.

Auto oli kehitetty versio edellisen kauden B196-autosta, jota molempien kuljettajien mielestä oli vaikeaa ajaa äärirajoille asti. B197 osoittautui kilpailukykyiseksi lähes jokaisessa kilpailussa, mutta sillä saavutettiin vain yksi voitto. Voitto tuli Saksan Grand Prix'sta, ja sen voitti Berger, joka oli juuri palannut auton rattiin sairauslomansa jälkeen. Auton suurin ongelma oli renkaiden saaminen tarpeeksi suureen lämpötilaan radoilla, joissa pitoa oli vähän. Erityisesti tämä ongelma näkyi aika-ajoissa. Berger ja Alesi onnistuivat kuitenkin molemmat saavuttamaan yhden paalupaikan kauden aikana. Kauden lopussa oli selvää, että talli joutuisi etsimään uudet kuljettajat seuraavaksi kaudeksi, sillä Berger jäi kauden lopussa eläkkeelle ja Alesi siirtyi Sauber-talliin.

Talli sijoittui valmistajien MM-sarjassa lopulta kolmanneksi ja saavutti 67 MM-pistettä.

Formula 1 -tulokset
-------------------

(**lihavointi** tarkoittaa paalupaikkaa) 

| Vuosi | Talli | Moottori | Renkaat | Kuljettajat | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 10 | 11 | 12 | 13 | 14 | 15 | 16 | 17 | Pisteet | Sijoitus |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1997 | Benetton | Renault V10 | **G** |  | AUS | BRA | ARG | SMR | MON | ESP | CAN | FRA | GBR | GER | HUN | BEL | ITA | AUT | LUX | JPN | EUR | **67** | **3.** |
| Jean Alesi | Kesk. | 6 | 7 | 5 | Kesk. | 3 | 2 | 5 | 2 | 6 | 11 | 8 | **2** | Kesk. | 2 | 5 | 13 |
| Gerhard Berger | 4 | 2 | 6 | Kesk. | 9 | 10 | Loukk. | Loukk. | Loukk. | **1** | 8 | 6 | 7 | 10 | 4 | 8 | 4 |
| Alexander Wurz |  |  |  |  |  |  | Kesk. | Kesk. | 3 |  |  |  |  |  |  |  |  |

ItaliaYhdistynyt kuningaskunta Benetton Formula Formula 1 -autot

* B186
* B187
* B188
* B189
* B189B
* B190
* B190B
* B191
* B191B
* B192
* B193
* B193B
* B194
* B195
* B196
* B197
* B198
* B199
* B200
* B201


Autot, jotka kilpailivat Formula 1 -kaudella 1997

* Williams FW19
* Ferrari F310B
* Benetton B197
* McLaren MP4/12
* Jordan 197
* Prost JS45
* Sauber C16
* Arrows A18
* Stewart SF01
* Tyrrell 025
* Minardi M197
* Lola T97/30
**Antti Jaakko Koivo** (alun perin **Koivuniemi**, 9. huhtikuuta 1932 Vaasa – 1. lokakuuta 2022) oli suomalaissyntyinen yhdysvaltalainen elektroniikan emeritusprofessori ja robotiikan tutkija. Hän on työskennellyt 1960-luvun alkupuolelta lähtien Purduen yliopistossa Indianassa.

Koivo valmistui diplomi-insinööriksi Teknillisestä korkeakoulusta vuonna 1956 ja toimi pari vuotta sähköteknisenä suunnittelijana Strömberg-yhtiössä. Hän jatkoi opintojaan Indianan yliopiston master-ohjelmassa ja suoritti tohtorintutkinnon Cornellin yliopistossa New Yorkin osavaltiossa vuonna 1963. Sen jälkeen hän sai tietokone-elektroniikan apulaisprofessuurin vuonna 1978 lähtien professuurin Purduen yliopistosta Indianassa. Vuosina 1973–1974 Koivo toimi Suomalaisen Tiedeakatemian vanhempana tutkijana ja on vieraillut myös Yhdysvaltain ilmavoimien tutkimuslaitoksissa, Hannoverin yliopistossa Saksassa ja Teknillisessä korkeakoulussa Espoossa.

Antti Koivon julkaisuihin kuuluu vuonna 1989 ilmestynyt *Fundamentals for Control of Robot Manipulators* (J. Wiley & Sons, Inc.). Hän toimi aktiivisesti yhdysvaltalaisissa ja kansainvälisissä robotiikka-alan järjestöissä ja tapahtumissa.

Antti Koivon nuorempi veli on Aalto-yliopiston elektroniikan emeritusprofessori Heikki Koivo.

Lähteet
-------

1. ↑  Antti Koivo Obituary *Legacy.com*.  30.11.2022. Viitattu 31.12.2022.
2. ↑  Antti Jaakko Koivo. (2008). *American Men & Women of Science: A Biographical Directory of Today's Leaders in Physical, Biological, and Related Sciences*. Gale. Artikkelin maksullinen verkkoversio, viitattu 27.4.2022.
3. 1 2  Career Synopsis, Dr. A.J. Koivo Purdue University. Viitattu 28.4.2022.
4. ↑  Heikki Koivo and Antti Koivo: Koivo who? *Avril Styrman / YouTube*.  16.12.2017. Viitattu 28.4.2022.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Ranska
* BnF data
* Israel
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Benetton B201** oli auto, jolla Benetton osallistui Formula 1 -kauteen 2001. Autoa ajoivat Giancarlo Fisichella, joka oli neljättä vuotta samassa tallissa ja Jenson Button, joka siirtyi talliin Williamsilta hyvän tulokaskauden 2000 jälkeen.

Kausi 2001 merkitsi Benettonille yhden aikakauden loppua. Talli, joka oli ollut olemassa kaudesta 1986 oli myyty vuonna 2000 Renaultille, joka toimitti moottoreita F1 -sarjaan ja ottaisi tallin kokonaan haltuunsa kaudelle 2002. Renaultin paluu Formula 1:een kolmen vuoden tauon jälkeen aiheutti vuoden aikana merkittäviä ongelmia.

Auton suurin ongelma oli epätavallisen laajakulmaiset (111°) moottoriasetukset. Vaikka tämä tarjosi potentilaalisen aerodynaamisen edun, koska se sopi alemmaksi runkoon, moottorin alkuperäinen muoto aiheutti puutteita hevosvoimissa ja luotettavuudessa. Kauden alkupuolisko oli katastrofi, koska autolla oli ongelmia päästä edes kahdenkymmenen parhaan joukkoon ja pystyi taistelemaan vain Minardia vastaan joukon hännillä. Giancarlo Fisichella onnistui kuitenkin saamaan pisteen Brasilian GP:ssä.

Kauden puolivälistä auto parani tasaisesti parannetulla aerodynamiikalla, tehokkaalla käynnistämisellä ja luistonestolla, joka toteutui kauden aikana. Molempien autojen pääsemistä pisteille Saksan GP:ssä seurasi erinomainen suoritus Fisichellan saavuttaessa kolmannen sijan Belgian GP:ssä. Sen jälkeen auto oli vakavasti otettava taistelija pisteistä, vaikka Jenson Button hävisi tallikaverilleen koko kauden. 

Talli sijoittui valmistajien MM-sarjassa seitsemänneksi kymmenellä pisteellä.

Formula 1 -tulokset
-------------------

**Lihavointi** tarkoittaa paalupaikkaa, *kursivointi* kilpailun nopeinta kierrosta. Muut selitteet löytyvät täältä.


| Kausi | Talli | Moottori | Renkaat | Kuljettajat | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 10 | 11 | 12 | 13 | 14 | 15 | 16 | 17 | Pisteet | Sijoitus |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2001 | Benetton | Renault V10 | **M** |  | AUS | MAL | BRA | SMR | ESP | AUT | MON | CAN | EUR | FRA | GBR | GER | HUN | BEL | ITA | USA | JPN | 10 | 7. |
| Italia Giancarlo Fisichella | 13 | Kesk. | 6 | Kesk. | 14 | Kesk. | Kesk. | Kesk. | 11 | 11 | 13 | 4 | Kesk. | 3 | 10 | 8 | 17 |
| Yhdistynyt kuningaskunta Jenson Button | 14 | 11 | 10 | 12 | 15 | Kesk. | 7 | Kesk. | 13 | 16 | 15 | 5 | Kesk. | Kesk. | Kesk. | 9 | 7 |

Lähteet
-------

* Giorgio Piola (toim.): *Formula 1 2001 Technical Analysis*. Milano: Giorgio Nada Editore, 2002. ISBN 88-7911-279-1. (englanniksi)

### Viitteet

1. 1 2 3 4  Piola 2002, s. 14

ItaliaYhdistynyt kuningaskunta Benetton Formula Formula 1 -autot

* B186
* B187
* B188
* B189
* B189B
* B190
* B190B
* B191
* B191B
* B192
* B193
* B193B
* B194
* B195
* B196
* B197
* B198
* B199
* B200
* B201


Autot, jotka kilpailivat Formula 1 -kaudella 2001

* Ferrari F2001
* McLaren MP4-16
* Williams FW23
* Benetton B201
* BAR 003
* Jordan EJ11
* Arrows A22
* Sauber C20
* Jaguar R2
* Minardi PS01
* Prost AP04
**Elliot Charles Gordon Pinhey** (10. heinäkuuta 1910 – 7. toukokuuta 1999) oli brittiläinen entomologi, joka tutki erityisesti Afrikan perhosia ja sudenkorentoja.

Pinhey aloitti uransa tiedeopettajana Britanniassa, mutta hän lähti maasta, kun hänen lääkärinsä oli kehottanut muuttamaan kroonisen sairastelun takia suotuisampaan ilmastoon. Pinhey saapui Etelä-Rhodesiaan vuonna 1939 ja jatkoi uraansa tiedeopettajana. Hän toimi myös hetken Rhodesian maatalousministerin tutkijana, jonka alaa oli hyönteisten vaikutus ihmistoimintaan.

Pinhey muutti vuonna 1948 Etelä-Afrikkaan Transvaal-museon palvelukseen. Seuraavana vuonna hän sai paikan Nairobista Coryndon-museon hyönteistieteen intendenttinä. Hän työskenteli Nairobissa Louis Leakeyn alaisuudessa ja pystyi keräämään laajan hyönteiskokoelman itäisestä ja keskisestä Afrikasta. Pinhey siirtyi 1955 Zimbabwen luonnonhistoriallisen museon selkärangattomien osaston intendentiksi. Sieltä hän jäi eläkkeelle vuonna 1980, ja siellä työskennellessään hän teki useita matkoja vaikeakulkuisille alueille Kongon tasavallan koillisosiin sekä Angolan, Kongon demokraattisen tasavallan ja Sambian rajaseudulle.

Pinhey julkaisi uransa aikana yli 60 tutkimusta, mukaan luettuna useita kirjoja. Vuonna 1962 julkaistua kirjaa *A Descriptive Catalogue of the Odonata of the African Continent* voidaan kutsua modernin afrikkalaisen sudenkorentotutkimuksen käynnistäjänä. Pinhey nimesi yli 400 hyönteislajia ja noin kymmenesosan kaikista afrotropiikin sudenkorennoista.

Lähteet
-------

1. ↑  Contents Volume 30 (2001) - Issue 1-4 *Odonatologica.com*. Societas Internationalis Odonatologica.  Arkistoitu 5.11.2014. Viitattu 4.11.2014. (englanniksi)
2. 1 2 3 4  Renowned Past Curators Natural History Museum of Zimbabwe.  Arkistoitu 5.11.2014. Viitattu 4.11.2014. (englanniksi)
3. ↑  Willis, Christopher & Samways, Michael: *Water Dancers of South Africa's National Botanic Gardens*, s. 28. Pretoria: South African National Biodiversity Institute, 2011. ISBN 978-1-919976-68-6. Teoksen verkkoversio (pdf) (viitattu 4.11.2014). (englanniksi)
4. ↑  Dijkstra, Klaas-Douwe B. & Martens, Andreas & Parr, Mike J.: Foreword, African Odonatology: past, present and future. (Proceedings of the 1st PHAON Meeting on African Odonata, Gällivare, 26 July 2001) *Cimbebasia*, 18. vsk, s. 161–166. Artikkelin verkkoversio (pdf). Viitattu 4.11.2014.  (englanniksi) (Arkistoitu – Internet Archive)


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Australia
* Alankomaat
* Portugali
* Ruotsi

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Lännenmies** on Reijo Mäen vuonna 2008 ilmestynyt yhdeksästoista Vares-dekkari.

Teoksen aiheita ovat 1970-luvun vasemmistoradikalismi, saksalainen terrorismi ja DEFAn tuottamat revisionistiset itäwesternit, joissa intiaanit esitettiin sorron kohteina ja lännen miehet pahoina.

Kirjassa esitellään kurikkalaislähtöinen rikosylikomisario Eero Pränni, jonka Jussi Vares on tavannut joskus kertausharjoituksissa.

Vastaanotto
-----------

Lännen mies oli ilmestymisvuonnaan neljänneksi myydyin kotimainen kaunokirjallinen teos. Turun Sanomien Kimmo Rantanen katsoi Mäen panostaneen kirjan kerronnalliseen puoleen. Savon Sanomien Marko Ikävalkoa häiritsi kirjailijan asennemaailma. Hän ei myöskään kyennyt päättelemään, mistä kirjan nimi tulee.

Lähteet
-------

1. ↑  Vuoden 2018 myydyimmät kirjat *kustantajat.fi*.  Arkistoitu 4.3.2016.
2. ↑  Rantanen, Kimmo: Murhien Turku *ts.fi*. Viitattu 11.11.2018.
3. ↑  Ikävalko, Marko: Reijo Mäki-Lännen mies *savonsanomat.fi – Savon Sanomat*. Viitattu 11.11.2018.
**Dieudonne "Dieumerci" Mbokani Bezua** (s. 22. marraskuuta 1985 Kinshasa, Zaire) on kinshasankongolainen jalkapalloilija. Hän on pelannut seuratasolla muun muassa Belgiassa, Englannissa ja Ukrainassa ja on pelipaikaltaan hyökkääjä.

Seurajoukkueura
---------------

Mbokani siirtyi kaudeksi 2006–2007 belgialaiseen Anderlechtiin lainasopimuksella Mazembestä. 7. toukokuuta 2007 pelatussa ottelussa Beverenia vastaan hän teki hattutempun. Hän pelasi kauden aikana yhteensä yhdeksän (9) ottelua ja teki niissä neljä (4) maalia. Kesällä 2007 Mbokani teki sopimuksen toisen belgialaisseura Standard Liègen kanssa, jota hän edusti seuraavat kolme kautta.

9. elokuuta 2011 Mbokani palasi takaisin Anderlechtiin ja hänestä maksettiin 3 miljoonan euron siirtokorvaus. Hänen paluunsa vanhaan seuraansa ei sujunut kuitenkaan odotetulla tavalla, sillä hän ehti loukkaantua jo ensimmäisissä harjoituksissaan, mikä tiesi kahden kuukauden sairauslomaa. Noin viikkoa myöhemmin hänen viisikuukautinen poikansa kuoli sydänhalvaukseen tämän nukkuessa.

Maajoukkueura
-------------

Mbokani on pelannut Kongon demokraattisen tasavallan maajoukkueessa 41 ottelua ja tehnyt niissä 18 maalia. Hän on maajoukkueensa kaikkien aikojen paras maalintekijä.

Lähteet
-------

1. ↑  Mbokani s'annonce à Anderlecht (Arkistoitu – Internet Archive) L'Équipe. Viitattu 19.11.2012. (ranskaksi)
2. ↑  Mbokani staat al een poosje aan de kant sporza.be. Viitattu 19.11.2012. (hollanniksi)
3. ↑  Zoontje van Dieumerci Mbokani is overleden sporza.be. Viitattu 19.11.2012. (hollanniksi)
4. ↑  Congo-Kinshasa - Record International Players  5.7.2018. RSSSF. Viitattu 1.8.2018. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Dieumerci Mbokanin tilastot National Football Teams -sivustolla (englanniksi)
**Genette Tate** oli 13-vuotias brittiläinen tyttö, joka katosi jakaessaan lehtiä iltapäivällä 19. elokuuta 1978. Kadonneen polkupyörä ja sanomalehdet löydettiin kapealta tieltä Aylesbearessa, Devonissa. Vain minuutteja ennen katoamistaan Tate oli puhunut kahden ystävänsä kanssa. On epäilty, että tyttö joutui sarjamurhaaja Robert Blackin uhriksi. Vuonna 1978 Black liikkui työnsä merkeissä punaisella Ford Transit -pakettiautolla, ja samanlaisen ajoneuvon nähtiin liikkuvan alueella hetkeä ennen Taten katoamista. Ajoneuvoa ei koskaan kyetty jäljittämään. Black pidätettiin vuonna 2005, mutta todisteiden puutteessa häntä ei saatu epäillystä rikoksesta oikeuteen. Myös Peter Tobinia on tutkittu tapauksen yhteydessä.

Tate katosi lähes näköetäisyydellä kotoaan, ja hänen polkupyöränsä pyörät pyörivät vielä, kun ensimmäiset todistajat saapuivat katoamispaikalle. Lehdet olivat levinneet eri puolille tietä. Epäiltyä murhaa on pidetty yhtenä Britannian hämmentävimmistä rikosmysteereistä vuosikymmenien aikana.

Taten katoamisessa on huomattavia samankaltaisuuksia vuonna 1969 tapahtuneen 13-vuotiaan April Fabbin katoamistapauksen kanssa.

Lähteet
-------

1. ↑  BBC News: Longest missing person inquiry - 20 years on
2. 1 2  Scotsman.com: Did Tobin also kill Genette?
3. ↑  Guardian.co.uk: Missing girl: police check unsolved 1969 file
*Tämä artikkeli kertoo suurlähettiläästä. Muusikko Antti Kuosmasesta on oma artikkeli.*
**Antti Juhana Kuosmanen** (s. 4. helmikuuta 1950 Juva) on suomalainen diplomaatti. Hän on toimi Suomen pysyvänä edustajana Taloudellisen yhteistyön ja kehityksen järjestössä OECD:ssä ja YK:n kasvatus- tiede- ja kulttuurijärjestössä Unescossa Pariisissa vuosina 2009-2013. Vuonna 2015 hän johti kuuden kuukauden ajan Suomen suurlähetystöä Singaporessa. Hän oli vuosina 2013–2015 Suomen korkean virkamiestason edustaja ASEMissa (Asia-Europe Meeting). Koulutukseltaan hän on filosofian kandidaatti.

Aikaisemmalla virkaurallaan ulkoasiainministeriössä Antti Kuosmanen on ollut Suomen suurlähettiläs Pekingissä, Kiinan kansantasavallassa sekä Mongoliassa (2005–2009), kauppapoliittisen osaston päällikkö (2002–2005), EU-sihteeristön apulaispäällikkö (1995–1996) sekä Länsi-Euroopan integraatiotoimiston päällikkö (1993–1994). Hän tuli ulkoasiainhallinnon palvelukseen vuonna 1976 ja palveli Suomen pysyvässä edustustossa Genevessä (1980–1984) ja EU-edustustossa Brysselissä (1988–1993). 

Antti Kuosmanen toimi EU:n ministerineuvoston pääsihteeristössä osastopäällikkönä vuosina 1996–2002. Hän on julkaissut teoksen "Finland's Journey to the European Union" (EIPA 2001) sekä lukuisia artikkeleita eri kirjoissa ja muissa julkaisuissa.

Antti Kuosmanen on naimisissa vuodesta 1975 Satu Kuosmasen, o.s. Eerikäinen, kanssa. Heillä on kaksi tytärtä. Hän siirtyi eläkkeelle 1.3.2018.
**Genevenjärvi** (ransk. *Lac Léman*, saks. *Genfersee* tai *Genfer See*, ital. *Lago Lemano*, retoromaaniksi *Lai de Genevra*) on Ranskan ja Sveitsin rajalla sijaitseva suuri ja syvä järvi. Kuunsirpin muotoisen järven pohjoisranta ja molemmat kärjet kuuluvat Sveitsiin, eteläranta Ranskaan.

Näkymä järvelle.
Genevenjärven pituus on 72 kilometriä, leveys enimmillään 13 kilometriä ja pinta-ala 582,4 neliökilometriä, josta 234 neliökilometriä Ranskassa ja 348,4 neliökilometriä Sveitsissä. Syvin kohta on 310 metriä Lausannen ja Évianin välillä, ja järven tilavuus on 89 kuutiokilometriä. Genevenjärvi on tilavuudeltaan Keski-Euroopan suurin järvi ja pinta-alaltaan toiseksi suurin Balatonin jälkeen. Se on myös Ranskan syvin järvi.

Järvi, jonka kautta Rhône virtaa idästä länteen, on 372 metriä merenpinnan tasoa ylempänä. Se on syntynyt Rhônen jäätikön vetäytyessä viimeisen jääkauden lopulla lähes 15 000 vuotta sitten.

Lähteet
-------

1. ↑  Hakulinen, Kerkko ja Paikkala, Sirkka: *Pariisista Papukaijannokkaan*, s. 52, 462. Suomenkieliset ulkomaiden paikannimet ja niiden vieraskieliset vastineet. Helsinki: Kotimaisten kielten keskus (Kotus), 2013. ISBN 978-952-5446-80-7. (suomeksi)
2. 1 2  *Perustietosanakirja*, s. 308. Gummerus, 1996. ISBN 951-20-4802-7.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Genevenjärvi** Wikimedia Commonsissa
**Ellis Islandin kunniamitali** (engl. *Ellis Island Medal of Honor*) on yhdysvaltalainen kunniamerkki. Sitä on jakanut Ellis Island Honors Society -niminen yhdistys vuodesta 1986 lähtien sellaisille yksilöille, jotka ovat tehnyt pyyteettömästi työtä Yhdysvaltojen tai sen kansalaisten hyväksi. Saajan pitää olla Yhdysvaltain kansalainen. Kunniamitalin saajat merkitään Yhdysvaltain kongressin virallisiin pöytäkirjoihin.

Kunniamitali jaetaan yleensä Ellis Islandilla järjestettävässä gaalassa.

Kunnianosoitusta jaetaan yhdessä luokassa:

* kunniamitalin nauha

Tunnettuja kunniamitalin saaneita henkilöitä ovat mm. Gerald Ford, Jimmy Carter, Ronald Reagan, Bill Clinton, George H. W. Bush, Tony Blair, Henry Kissinger, Frank Sinatra, Muhammad Ali, Bob Hope ja Lee Iacocca.

Lähteet
-------

1. ↑  Medalists *Ellis Island Honors Society*.  2023. Viitattu 9.7.2023. (englanniksi)
2. 1 2  Global Hotelier, Abdul Suleman, Awarded 2014 Ellis Island Medal of Honor *businesswire.com*.  17.6.2014. Viitattu 9.7.2023. (englanniksi)
**Asiakkaan syrjintä** tarkoittaa toistensa kaltaisten asiakkaiden kohtelemista eri tavoin. Se voi ilmetä eri hintoina, toimitusehtoina, laatuna tai tavaraerän määränä. Syrjinnän äärimuotoja ovat kieltäytyminen kauppasuhteesta ja useiden yritysten yhteisymmärryksessä toteuttama kieltäytyminen liiketoimista boikotoitavan yrityksen kanssa. Syrjinnän vaikutukset voivat kohdistua paitsi ostajaan myös syrjivän yrityksen kilpailijoihin.

Syrjiviä seuraamuksia voi liittyä kaikkiin kilpailunrajoituksiin. Syrjintä voi merkitä myös määräävän markkina-aseman väärinkäyttöä tai julkisen vallan harjoittamaa protektionismia. Jos eri alueiden markkinatilanteet vaikuttavat vähän toisiinsa, yritys voi periä korkeita hintoja korkeahintaisella alueella. Eri hintoja eri alueilla käyttämällä yritys voi pyrkiä estämään tuotteiden jälleenvientiä. Samoja hintoja käyttämällä yritys voi vaikeuttaa kilpailijoiden alueellisten hintaerojen hyödyntämistä. Syrjinnan välineenä voidaan käyttää myös uskollisuusalennuksia eli määräalennuksia, jotka eivät perustu suurten tilausten tuottamiin kustannussäästöihin.

Pitkäaikainen asiakkaan syrjintä on merkittävä kilpailun toimivuutta haittaava ongelma. Se ilmenee yleensä silloin, kun myyjällä on määräävä markkina-asema, joka estää syrjittyjen yritysten siirtymisen toisen myyjän asiakkaaksi, tai myyjä pystyy estämään syrjittyjen yritysten ostot syrjivän yrityksen toisilta asiakkailta. Vähäisempi kilpailuongelma on satunnainen tai ajoittainen syrjintä, joka voi ilmetä esimerkiksi markkinoiden siirtyessä tasapainotilasta toiseen. Suomessa pitkäaikainen syrjintä on kilpailunrajoituslain (480/1992, 4 §) mukaan vahingollista kilpailun rajoittamista.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  *Encyclopædia iuridica fennica,* Suomalainen lakimiesyhdistys 1994–1999, ISBN 951-855-135-9, osa I palstat 37–39.
Suomalaisia oopperalaulajia *La Bohèmen* produktiossa Suomen Kansallisoopperassa vuonna 1964: Caj Ehrstedt (vas.), Antti Kaleva (kesk.) ja Irma Urrila (oik.).
**Irma Rauha Kristiina Urrila-Andersson** (o.s. **Urrila**; s. 29. tammikuuta 1943 Helsinki) on suomalainen laulaja (sopraano). Hän voitti Yleisradion järjestämän laulukilpailun 18-vuotiaana keväällä 1961. Ensikonserttinsa hän antoi Helsingin Konservatoriossa 26. marraskuuta 1962 Pentti Koskimiehen säestämänä. Urrila aloitti lauluopinnot tätinsä Aino Eleniuksen johdolla ja jatkoi niitä Sibelius-Akatemiassa Jolanda di Maria Petrisin opissa sekä myöhemmin Milanossa Carla Castellanin ja Tomaso Jappellin johdolla. 

Urrila voitti Lonigon laulukilpailun 1965 ja tuli toiseksi Parman Verdi-kilpailussa 1966. Suomen Kansallisoopperassa Urrilalla oli solistikiinnitys syksystä 1965 kevääseen 1967, jonka jälkeen hän siirtyi Tukholman kuninkaalliseen oopperaan.

Urrila avioitui Norjaan ja siirtyi vuonna 1970 Oslon oopperaan. Urrilan laulajanura kesti yli 30 vuotta ja käsitti yli 40 oopperaroolia, joista mainittakoon Pamina (*Taikahuilu*), Zerlina (*Don Giovanni*), Kreivitär (*Figaron häät*), Mimì (*La Bohème*), Liù (*Turandot*), Lauretta (*Gianni Schicchi*), Tatjana (*Jevgeni Onegin*), Sophie (*Ruusuritari*) sekä Giacomo Puccinin *Madame Butterflyn* ja Richard Straussin *Arabellan* nimiosat. Oopperatyönsä ohella Irma Urrila on konsertoinut ahkerasti ja esiintynyt usein oratoriosolistina. Suomen, Ruotsin ja Norjan lisäksi hän on esiintynyt Tanskassa, Saksassa, Ranskassa, Brasiliassa ja Kreikassa. Laajempaan kansainväliseen tietoisuuteen Irma Urrila nousi Ingmar Bergmanin ohjaaman *Taikahuilun* elokuvaversion (1975) Paminana.

Veijo Murtomäki arvioi, että Urrila kuuluu Suomen sopraanohistorian "yhden käden sormilla laskettaviin suuruuksiin".

Levytyksiä
----------

* Irma Urrila: *Songs and Arias 1962–1982* (2 CD:tä). Finlandia Classics FINCLA 12 (2014).

Lähteet
-------

1. ↑  Haapakoski, Martti – Heino, Anni – Huttunen, Matti – Lampila, Hannu-Ilari – Maasalo, Katri: *Suomen musiikin historia: Esittävä säveltaide*, s. 279–280. Helsinki: WSOY, 2002. ISBN 951-0-23564-4.   

Urrila, Irma. *Uppslagsverket Finland.*
2. 1 2 3  Murtomäki, Veijo: Suuri tuntematon sopraanomme.  *Helsingin Sanomat*, 10.12.2014, s. B 2. Artikkelin verkkoversio.

Aiheesta muualla
----------------

* Irma Urrilan esitystuotanto Suomen äänitearkistossa (1901–1999)
* Urrila, Irma hakuteoksessa *Uppslagsverket Finland* (2012). (ruotsiksi)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Suomi (KANTO)
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Uppslagsverket Finland

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |