recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Hans im Glück** on lauta- ja korttipelejä julkaiseva yhtiö, jonka toimipiste sijaitsee Münchenissä, Saksassa. Hans im Glück on julkaissut useita suosittuja lautapelejä, vaikka on kooltaan pieni verrattuna alan suuriin pelitaloihin. Yhtiön nimi tulee Grimmin veljesten sadusta, joka sanatarkasti käännettynä tarkoittaa *Hans Onnekas*. Rio Grande Games on julkaissut monia yhtiön saksaksi julkaisemia pelejä englanninkielisinä.

Historiaa
---------

Yhtiön perustajat Bernd Brunnhofer ja Karl-Heinz Schmiel aloittivat pelien tuottamisen autotalliin perustamassaan työpajassa vuonna 1983. Neljä vuotta myöhemmin Schmiel jätti yrityksen ja Brunnhofer on siitä lähtien ollut päävastuussa Hans im Glückin peleistä toimien toimittajana ja julkaisijana. Hans im Glückin ensimmäinen kaupallinen menestys oli Drunter & Drüber, joka sijoittui Deutscher Spiele Preis -listan kolmannelle sijalle vuonna 1991.

Hans im Glück on tunnettu maailmanlaajuisesti julkaisemiensa pelien loistavasta laadusta. Pelitalon toistaiseksi suurin hitti on ollut miljoonia kappaleita myynyt Carcassonne. Vuonna 1993 Hans im Glück tuli osaksi Berliner Blatz -peliyritystä, joka julkaisee pelejä nimellä Schmidt Spiele. Hans im Glück on julkaissut yli 70 lauta- ja korttipelinimikettä.

Palkittuja pelejä
-----------------

* Drunter & Drüber – Spiel des Jahres 1991
* Modern Art – Deutscher Spiele Preis 1993
* Manhattan – Spiel des Jahres 1994
* El Grande – Spiel des Jahres 1996, Deutscher Spiele Preis 1996
* Euphrat und Tigris – Deutscher Spiele Preis 1998
* Carcassonne – Spiel des Jahres 2001, Deutscher Spiele Preis 2001
* Amun-Re – Deutscher Spiele Preis 2003
* Saint Petersburg – Deutscher Spiele Preis 2004

Aiheesta muualla
----------------

* Hans im Glück (Arkistoitu – Internet Archive)in kotisivu
* BoardGameGeekin lista Hans im Glückin peleistä (Arkistoitu – Internet Archive)
Hans Speidel
**Hans Speidel** (s. 28. lokakuuta 1897 Metzingen – 28. marraskuuta 1984 Bad Honnef) oli saksalainen Wehrmachtin kenraali, josta toisen maailmansodan jälkeen tuli ensimmäinen saksalainen Nato-komentaja kylmän sodan aikana. Hän oli vuonna 1944 mukana heinäkuun 20. päivän salaliitossa Adolf Hitlerin murhaamiseksi.

Speidel aloitti sotilasuransa 1914 opiskellessaan samalla taloustieteitä ja filosofiaa Tübingenin yliopistossa ja Berliinin teknillisessä korkeakoulussa. Hän palveli jo ensimmäisessä maailmansodassa ja toimi maailmansotien välillä muun muassa sotilasattaseana Pariisissa. Toisessa maailmansodassa hän toimi muun muassa Erwin Rommelin alaisena esikuntatehtävissä. Speidel pidätettiin Hitlerin murhayrityksen yhteydessä 1944 ja oli vangittuna seitsemän kuukautta, kunnes pakeni liittoutuneiden joukkojen suojaan.

Sodan jälkeen Speidel opetti nykyajan historiaa Tübingenin yliopistossa 1949–1955 ja toimi samalla liittohallituksen sotilasneuvonantajana. Vuosina 1955–1957 hän toimi Saksan liittotasavallan puolustusvoimien yleisesikunnan päällikkönä ja nimitettiin sitten komentajaksi Naton Euroopassa oleville maajoukoille, joista huomattava osa oli saksalaisia. Hän toimi tässä tehtävässä vuoteen 1963 asti.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Berger, Joseph: Gen. Hans Speidel, Who Plotted to Kill Hitler, The New York Times 29.11.1984. Viitattu 6.11.2014.
2. 1 2 3 4  Simkin, John: Hans Speidel, Spartacus Educational, elokuu 2014. Viitattu 6.11.2014.
3. 1 2  Iloniemi, Jaakko: "Spiedel, Hans (1897)", teoksessa Huovinen, Pentti ja Siikala, Kalervo (toim.): *Maailmanpolitiikan kasvot*, s. 177–178. Helsinki: Weilin & Göös, 1963.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Hans Speidel** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Ranska
* BnF data
* Katalonia
* Saksa
* Israel
* Belgia
* Yhdysvallat
* Japani
* Tšekki
* Kreikka
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC
* IdRef

 |

 |
Moto Morini Corsaro 1200
**Moto Morini** on italialainen moottoripyörävalmistaja. Yrityksen perusti Alfonso Morini Bolognassa vuonna 1937.*lähde?*

Aikaisemmin Morini oli valmistanut moottoripyöriä Mario Mazzettin kanssa nimellä **MM**. Moto Morini siirtyi Cagivan alaisuuteen vuonna 1987. Vuonna 1996 se siirtyi Texas Pacific Groupiin alaisuuteen, joka oli ostanut myös Ducatin. Vuonna 1999 Morini Franco Motori spa osti oikeudet nimen Moto Morini käyttöön. Morini Franco Motori span oli perustanut Alfonso Morinin veljenpoika vuonna 1954. Vuonna 2010 yritys päätyi konkurssiselvitykseen,  mutta se aloitti uudelleen moottoripyörien valmistuksen vuonna 2012.*lähde?*

Lähteet
-------

1. ↑

Aiheesta muualla
----------------

* Moto Morini

Italialaisia moottoripyörävalmistajia

* Aprilia
* Benelli
* Beta
* Bimota
* Cagiva
* Ducati
* Fantic
* Garelli
* Gilera
* Innocenti
* Italjet
* Laverda
* Malaguti
* Minarelli
* Mondial
* Morbidelli
* Motobi
* Moto Guzzi
* Moto Morini
* MV Agusta
* Piaggio
* Vespa
* Vyrus
Hoban meteoriitti ennen rakennelmien tekoa sen ympärille.
Hoban meteoriitti.
**Hoban meteoriitti** eli **Hoba Westin meteoriitti** on maailman suurin tunnettu kokonainen meteoriitti. Se on rautameteoriitti ja siten maailman suurin maan pinnalla oleva luonnollinen rautamöhkäle. Hoban meteoriitti painaa hieman yli 60 tonnia. Meteoriitin mitat ovat 2,7 × 2,7 × 0,9 metriä, ja kappale lepää pöytämäisesti maan pinnalla. Se on Hoba Westin farmilla Grootfonteinin lähellä Namibiassa. Meteoriitti putosi arviolta yli 80 000 vuotta sitten. Hoban meteoriitti luokitellaan pääosin rautaa sisältäväksi nikkelipitoiseksi ataksiitiksi. Meteoriitti löytyi vähän ennen vuotta 1920.

Lähteet
-------

1. ↑  Top 10 Meteorites *Science Discovery.com*.  Arkistoitu 2.10.2012. Viitattu 2.1.2013.

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Hoban meteoriitti**.
* Giant Crystal Project on the Hoba meteorite with Virtual Visit (Arkistoitu – Internet Archive)
**Tero Kristian Halvorsen** on suomalainen tietokirjailija ja levytuottaja, joka sai Suomen ensimmäisen Pro Opera -palkinnon vuonna 2011. Halvorsen on tuottanut yli 40 CD-levyä, pääasiassa suomalaisten oopperalaulajien tuotantoa (kuten Aulikki Rautawaara, Lea Piltti, Liisa Linko-Malmio, Ilona Koivisto, Irma Urrila, Maiju Kuusoja, Heljä Angervo, Kim Borg, Hannu Heikkilä, Lauri Lahtinen, Matti Lehtinen, Martti Talvela, Matti Tuloisela, Veikko Tyrväinen, Usko Viitanen) sekä viulisti Heimo Haiton ja pianisti Maire Halavan äänityksiä. Hän on julkaissut omalla Finlandia Classics -levymerkillään myös aiemmin levyllä julkaisemattomia Helvi Leiviskän, Tauno Marttisen ja Erkki Salmenhaaran orkesteriteoksia. Halvorsen toimii päivätyönään Kansallisen audiovisuaalisen arkiston arkistonhoitajana.

Teokset
-------

* Halvorsen, Tero: *Seija Silfverberg – ballerina kuin liekki*. Helsinki: Fuga Oy, 2022. ISBN 978-952-68781-3-3.
* Halvorsen, Tero (toim.): *Kauko Käyhkö*: *Musiikkiluettelo 1937*–*1996*. Suomen Äänitearkisto, 1996. ISBN 951-9222-24-3.

Lähteet
-------

1. 1 2  Tero Halvorsen nappasi uuden oopperapalkinnon. MTV 7.12.2011 (Web Archive).
2. ↑  Lehti: Salon Seudun Sanomat 28. joulukuuta 2014 sivu 11.
3. ↑  Tero Halvorsen sai tunnustuksen työstään. Kymen Sanomat 2011 (Web Archive).
4. ↑  Levytuottaja etsii kadonneita nauhoja. Iltalehti 2014 (Web Archive).
5. ↑  Pekka Gronow: The story of Finlandia Classics – How an archivist single-handedly rescued Finnish historical treasures of song *FMQ*.  1.2.2022. Viitattu 27.4.2022. (englanniksi)


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Taiteenala Muokkaa Wikidatassa | 
* MusicBrainz

 |

 |
Huygensin periaatetta havainnollistava kuva, johon alkeisaallon synnyttävä piste on merkitty keltaisella, alkeisaalto harmaalla ja alkeisaaltojen summa-aalto vihreällä.
**Huygensin periaate** tai **Huygensin–Fresnelin periaate** on aallon etenemisen kuvailuun käytetty tarkastelutapa. Sen mukaan jokainen etenevän aaltorintaman piste toimii uuden aallon, ns. alkeisaallon lähteenä. Periaate on nimetty alankomaalaisen fyysikon Christiaan Huygensin ja ranskalaisen Augustin Jean Fresnelin mukaan.

Huygensin periaate tarkoittaa sitä, että etenevää aaltoa voidaan pitää jokaisesta aaltoliikkeen jo läpäisemästä väliaineen pisteestä lähteneiden alkeisaaltojen summana. Tämä näkökulma auttaa ymmärtämään useita aaltoliikkeen ilmiöitä kuten diffraktiota. Sen avulla voidaan johtaa muun muassa taittumis- ja heijastumislait. 

Tasoaallon diffraktio kun esteessä olevan raon leveys on yhtä suuri kuin aallonpituus.
Huygensin periaate esitetään usein antamalla aaltojen törmätä seinään, jossa on aallonpituuteen verrattuna pienikokoinen reikä. Jos esimerkiksi vedessä kulkevat tasoaallot osuvat tällaiseen seinään, havaitaan toisella puolella reiästä lähteviä puoliympyräaaltoja. Samaa ilmiötä kuvaa tilanne, jossa kahden huoneen välissä on avoin ovi. Jos ääniaalto lähtee liikkeelle huoneen etäisimmästä nurkasta, toisessa huoneessa oleva henkilö kuulee äänen ikään kuin se tulisi ovesta. Hänen näkökulmastaan värähtelevä ilma oviaukossa on äänen lähde.

Katso myös
----------

* Fermat'n periaate
* Youngin kaksoisrakokoe

Lähteet
-------

1. ↑  Serway, Raymond; & Jewett, John: *Physics for Scientists and Engineers with Modern Physics*, s. 1071. Cengage Learning, 2013. ISBN 9781133954057. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Huygensin periaate** Wikimedia Commonsissa
**Pälvisilsa** (ihmislääketieteessä myös *Tinea capitis*) on ihon zoonoosi sieni-infektiosairaus.

Eläimillä
---------

Eläimillä pälvisilsaa aiheuttaa *Trichophyton verrucosum* -sieni. Pälvisilsaa esiintyy pääasiassa naudoilla mutta myös muilla koti- ja lemmikkieläinlajeilla maailmanlaajuisesti.

Eläimillä pälvisilsa ilmenee pyöreinä ja karvattomina läikkinä, jotka suurenevat ajan myötä. Läikkiä esiintyy erityisesti päässä ja kaulalla. Oireet esiintyvät voimakkaimpina nuorilla eläimillä. Pälvisilsa ei aiheuta kutinaa, mutta oireileviin kohtiin voi kehittyä kutiavia sekundaaritauteja. Eläinten pälvisilsaa hoidetaan lääkepesuaineilla.

Ihmisillä
---------

Ihmisillä pälvisilsaa (*Tinea capitis*) aiheuttavat useat eri sienilajit. Sitä esiintyy yleisimmin lapsilla. Ihmisen pälvisilsa aiheuttaa hilsettä ja punoitusta päänahkaan ja sieni-infektioon voi liittyä sekundaarinen bakteeri-infektio. Ihmisen pälvisilsaa hoidetaan sienilääkkeillä ja mahdollisesti antibiooteilla.

Itäminen, leviäminen, ennaltaehkäisy
------------------------------------

Pälvisilsan itämisaika on kolmesta kuuteen viikkoa.

Pälvisilsa leviää sekä suorana että epäsuorana kosketustartuntana ja suljetuissa tiloissa jopa ilmassa pölyn mukana. Sieni-itiöt voivat säilyä ihanteellisissa olosuhteissa (alle 10 C lämpötila, kuivassa) jopa kymmenen vuotta. Nauta voi levittää tautia useita kuukausia oireiden häviämisen jälkeen. Terve ja tautia vastaan rokotettu eläin voi levittää itiöitä karvoissaan ja eläintilalla tauti voi puhjeta pitkänkin ajan jälkeen uudestaan.

Eläimille on kehitetty pälvisilsarokote, joka sarjassa annettuna antaa elinikäisen immuniteetin tautia vastaan.

Lähteet
-------

1. ↑  Pälvisilsa *terveysportti.fi*.. Viitattu 23.3.2009.
2. 1 2 3 4  Pälvisilsa Eläintautien torjuntayhdistys ETT ry. Viitattu 23.3.2009.
3. 1 2  Ihosairauksia FARMIT.NET.  Arkistoitu 12.9.2007. Viitattu 23.3.2009.
4. 1 2 3  Ihon sienitaudit Therapia Fennica. Viitattu 23.3.2009.
5. ↑  Nautarokotteet Evira.  Arkistoitu 4.8.2008. Viitattu 23.3.2009.
Pikalukituksilla varustettu kolmipistenostolaite traktorin takana. Ylhäällä työntövarsi ja sen alapuolella kaksi vetovartta.
Periaatepiirros kolmipistenostolaitteesta:  
1: Nostovarsi  
2: Työntövarsi  
3: Traktorin runko  
4: Hydraulisylinteri  
5: Nostotanko  
6: Vetovarsi  
7: Pikakytkentäkoura.
**Nostolaitteet** ovat traktorissa työkoneiden kiinnittämiseen tarkoitettuja tukivarsia. Nostolaite voi sijaita traktorin edessä tai takana, joista takana sijaitseva nostolaite on yleisempi. Nostolaitteiden nostovarret operoivat yleensä myös vetokoukkua, eli avoinna oleva vetokoukku nostetaan lukitukseen nostovarsien välittämän voiman avulla. Nykyaikaisen maataloustraktorin nostolaitteen nostovoima on traktorin koosta riippuen noin 5–13 tonnia.

Kolmipistenostolaite
--------------------

Kolmipistenostolaite on yleinen liitäntämalli traktorin ja työkoneen välillä. Nostolaitteisiin kuuluu kaksi vetovartta ja yksi työntövarsi, jotka toimivat yleensä hydraulisesti. Kolmipistetuenta muodostaa traktorin takaa katsottuna tasakylkisen kolmion, jonka kärki osoittaa ylöspäin; tämän kärjen päässä on työntövarsi ja alakulmissa vetovarret.

* **Työntövarsi** on sijoitettu nostovarsien yläpuolelle ja vaakasuunnassa niiden keskikohtaan. Työntövarren tehtävä on kontrolloida liitetyn laitteen traktorin suuntaista kallistuskulmaa. Työntövarren pituudensäätö voi olla kierteellä tai hydraulisylinterillä toteutettu.
* **Vetovarret** säätävät liitetyn laitteen korkeutta ja niillä myös rajoitetaan laitteen sivuttaisliike, käyttäen vetovarsissa olevia sivurajoittimia. Vetovarren säädettävällä nostotangolla voi säätää vetovarsien keskinäistä korkeuseroa, ja täten liitetyn laitteen sivukallistuskulmaa.

### Kaksipistenostolaite

Kolmipistenostolaite toimii myös *kaksipistenostolaitteena*, jolloin työntövarsi jätetään kytkemättä. Kaksipisteisenä vetovarret säätävät laitteen korkeuden ja rajoittavat sivuvapauden. Kaksipistekytkentää saatetaan käyttää esimerkiksi paalikoneissa, joissa ei ole tarvetta kolmannen tuennan tarjoamalle pituussuntaisen kallistuksen kontrolloinnille.

Nostolaitekategoriat
--------------------

Käännettävä vetovarren kytkentäpallo, kategoria 1 tai 2
Kolmipistenostolaitteet varustettu pikakytkentäkourin, ja työkone kytketty 80mm vetokuulaan (Case IH)
Nostolaitekategorioita on 5.

| Kategoria | Traktorin teho | Työntövarren tapin ø | Vetovarren tapin ø | Vetovarsien etäisyys leveyssuunnassa |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 0 | Alle 20 hv (15 kW) | 5⁄8 in (16 mm) | 5⁄8 in (16 mm) | 20 in (510 mm) |
| 1 | 20 - 45 hv (15 - 34 kW) | 3⁄4 in (19 mm) | 7⁄8 in (22 mm) | 28 in (710 mm) |
| 2 | 40 - 100 hv (30 - 75 kW) | 1 in (25 mm) | 1 1⁄8 in (29 mm) | 34 in (860 mm) |
| 3 | 80 - 225 hv (60 - 168 kW) | 1 1⁄4 in (32 mm) | 1 7⁄16 in (37 mm) | 40 in (1 000 mm) |
| 4 | Yli 180 hv (130 kW) | 1 3⁄4 in (44 mm) | 2 in (51 mm) | 48 in (1 200 mm) |

Lähteet
-------

1. ↑
**Jonathan Viscosi** (s. 18. maaliskuuta 1991 Ottawa, Ontario) on italialaiskanadalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan maalivahti. Viscosi edustaa ruotsalaista Siriusta.

Viscosi opiskeli stipendillä Buffalon yliopistossa ennen saapumistaan Eurooppaan ja Englantiin. Hänen ensimmäinen seuransa Englannissa oli kahdeksannella sarjatasolla pelannut Tiverton Town.  Viscosi pelasi kaikkiaan kuudessa Englannin alasarjajoukkueessa sekä Ruotsin kolmannen sarjatason Oskarshamnissa ennen saapumistaan Turkuun. Ennen Ruotsiin siirtymistään hän kävi Turussa toisen Veikkausliigajoukkueen FC Interin testissä kuitenkaan saamatta sopimusta silloin.

Viscosi pelasi TPS:ssa  Ykkösessä kaudella 2017 kaikki 27 ottelua ja lisäksi Suomen Cupissa 5 ottelua. TPS nousi kauden päätteeksi Veikkausliigaan voittamalla Ykkösen kolmen pisteen erolla FC Honkaan. Viscosi pelasi kauden aikana 15 nollapeliä ja Ykkösen pelaajat äänestivätkin hänet kauden jälkeen sarjan parhaaksi maalivahdiksi.

1. marraskuuta 2017 TPS tiedotti solmineensa yksivuotisen jatkosopimuksen Viscosin kanssa. Hän pelasi kaudella 2018 Veikkausliigassa 32 ottelua ja molemmat karsintaottelut Ykkösen toiseksi sijoittunutta joukkuetta vastaan.

Lähteet
-------

1. ↑  Viscosi Jonathan *TPS Jalkapallo*.  9.4.2018.  Arkistoitu 10.4.2018. Viitattu 9.4.2018.
2. 1 2  Jonathan Viscosi erilaista polkua TPS:n maalille *Aamuset*.  27.5.2017.  Arkistoitu 9.4.2018. Viitattu 9.4.2018.
3. 1 2 3 4  Jonathan Viscosi Transfermarkt-sivustolla (englanniksi)
4. ↑  TPS nousee Veikkausliigaan *Palloliitto*.  21.10.2017. Viitattu 9.4.2018.
5. ↑  Pelaajat äänestivät Ykkösen pelipaikkojen parhaat *Palloliitto*.  4.11.2017. Viitattu 9.4.2018.
6. ↑  Veikkausliigaan noussut TPS solmi useita uusia pelaajasopimuksia *TPS Jalkapallo*.  1.11.2017. Viitattu 9.4.2018.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Jonathan Viscosi** Wikimedia Commonsissa
**Jonathan Vindician** (**J. V.**) **Wartiovaara** (vuoteen 1906 **Weckman**; 23. elokuuta 1875 Antrea – 9. joulukuuta 1937 Helsinki) oli suomalainen virkamies, joka toimi Valtiokonttorin ylitirehtöörinä 1915–1937. Hän oli Suomen valtiovarainministerinä 1920–1921. Puoluekannaltaan Wartiovaara oli kokoomuslainen.

Wartiovaaran vanhemmat olivat lääninrovasti William Weckman ja Mirjam Salome Colliander, joilla oli yhteensä 14 lasta. Wartiovaara pääsi ylioppilaaksi 1893 ja suoritti filosofian kandidaatin tutkinnon 1896 ja ylemmän hallintotutkinnon 1903. Hän oli Suomen Pankin pääkonttorin ylimääräinen virkailija 1899–1900, pankin Pietarin-konttorin virkailija 1900–1903 sekä senaatin valtiovaraintoimituskunnan 1. apukamreeri 1904. Wartiovaarasta tuli Valtiokonttorin kasööri 1910, mutta hän toimi myös senaatin valtiovaraintoimituskunnassa vt. kamreerina.

Vuosina 1915–1937 Wartiovaara oli Valtiokonttorin ylitirehtöörinä eli pääjohtajana, mihin tehtävään hänet nimitettiin J. K. Paasikiven seuraajaksi. Finanssihallinnon asiantuntijana hän oli niin sanotun amiraalisenaatin valtiovarainpäällikköjen avustaja. Poikkeuksellisesti Wartiovaara saattoi jatkaa virassaan myös helmikuun vallankumouksen jälkeen ja Setälän senaatti kutsui hänet syksyllä 1917 finanssisenaattori Leo Ehrnroothin erityisavustajaksi. Sisällissodan aikana hänen onnistui piiloutua punakaarteilta valtiokonttorin kassaholvin avainten kanssa. Sodan jälkeen Wartiovaara oli mukana komiteassa, joka valmisteli alustavaa rauhansopimusta Suomen ja Neuvosto-Venäjän välille. Hän olikin sitten valtiovarainministerinä 1920–1921 toimineessa Erichin hallituksessa, joka solmi Tarton rauhan. Wartiovaara oli myös mukana rauhanneuvotteluissa.

Valtiontalouden muodolliseen puoleen perehtyneenä Wartiovaara valvoi virastotyön tarkkuutta ja täsmällisyyttä, mutta ei kannattanut radikaaleja uudistuksia. 1920- ja 1930-luvuilla hän oli mukana aktiivisesti Suomen ilmapuolustusta tukeneissa järjestöissä.

Wartiovaaran puoliso oli Siiri Nystén. Heidän vanhin poikansa oli suurlähettiläs Otso Wartiovaara. Nuorempi poika oli liikennelentäjä ja tytär lääkäri.

Lähteet
-------

1. ↑  WECKMAN (→ WARTIOVAARA) Jonathan Vindician. *Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899*. Helsingin yliopiston verkkojulkaisu.
2. ↑   Jonathan Wartiovaara *Suomen ministerit*. Valtioneuvosto.
3. 1 2 3 4  Uola, Mikko: / Wartiovaara, Jonathan Vindician *Kansallisbiografia-verkkojulkaisu (maksullinen)*.  30.7.2007. Helsinki:  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura.
4. ↑  Valtiokonttorin historiasivut
5. ↑  Juhani Kirpilä, Sisko Motti, Anna-Marja Oksa (toim.): *Suomen lääkärit 1962*, s. 727. Helsinki: Suomen Lääkäriliitto, 1963.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä:**Johannes Lundson** | **Suomen valtiovarainministeri**1920–1921 | Seuraaja:**Risto Ryti** |

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Kansallisbiografia
* Valtioneuvosto
* Biografiasampo
* Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899

 |

 |
**Jonathan Tehau** (s. 9. tammikuuta 1988) on tahitilainen jalkapalloilija, joka pelaa kotimaansa pääsarjan AS Dragonissa. Hän on Dragonin lisäksi edustanut myös muita kotimaansa seuroja. Hän voitti Tahitin jalkapallomaajoukkueen riveissä OFC Nations Cupin vuonna 2012 ja näin Tahiti pääsi pelaamaan vuoden 2013 Confederations Cupiin. Itse turnauksessa Tehau teki Tahitin historian ensimmäisen ja tähän mennessä ainoan maalin Nigeriaa vastaan 1-6 hävityssä ottelussa. Samassa ottelussa Tehau teki myös oman maalin ja näin hänestä tuli kaikkien aikojen ensimmäinen pelaaja, joka on tehnyt Confederations Cupissa molempiin päihin maalin samassa ottelussa. Hän pelasi myös Tahitin turnauksen muissa otteluissa; 0-10-häviössä Espanjaa vastaan ja 0-8-häviössä Uruguayta vastaan. Tehaun veljet Lorenzo Tehau ja Alvin Tehau sekä serkku Teaonui Tehau pelasivat myös 2013 Confederations Cupissa ja kuuluvat Tahitin maajoukkueeseen.

Lähteet
-------

* 
* 

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Jonathan Tehau
Louvren taidemuseossa oleva maalaus, jossa nuori mies ja teini harrastavat reisiyhdyntää.
**Reisiyhdyntä** on seksin muoto, jossa mies laittaa siittimensä partnerin yhteenpuristettujen reisien väliin. Reisiyhdyntää on käytetty keinona välttää raskaus ja säilyttää neitsyys.*lähde?*

Reisiyhdynnässä naisen kanssa siitin asetetaan reisien väliin niin ylös, että sen varsi koskettaa häpyhuulia, mutta terska on irti emättimestä.*lähde?*

Jotkin naiset kokevat reisiyhdynnän tuottavan vaginan penetraatiota voimakkaampaa mielihyvää.

Myös reisiyhdynnässä siemennestettä saattaa joutua emättimeen ja kondomin käyttö on tarpeen suojaamaan sukupuolitaudeilta. Liukaste voi olla tarpeen.*lähde?*

Lähteet
-------

1. ↑  Nautinnollinen seksi. Karisto oy, Hämeenlinna. 1997, s. 108. ISBN 951-23-3763-0
2. ↑  Alex Comfort: Rakasta hellästi. WSOY 1972 s. 178-180. ISBN 951-0-06401-7

Aiheesta muualla
----------------

* How to Have Interfemoral Sex - eHow Relationships & Family (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Sotilaan housut 1950–1960-luvulta. Materiaali on villakangasta. Edessä taskut ja lisäksi isot reisitaskut.
**Reisitaskuhousut** ovat housut, joissa on yksi tai useampi tasku lantionkorkeuden lisäksi myös lahkeiden yläosissa, reisien kohdalla. Reisitaskuhousut olivat alun perin tarkoitettu retkeilyyn ja eräharrastuksiin, mutta sittemmin ne on tunnettu työ- ja vapaa-ajan vaatteena. Niitä tehdään muun muassa viranomaiskäyttöön esimerkiksi sotilaille ja poliiseille. 

Ennen reisitaskuhousujen materiaali oli villa,*lähde?* mutta nykyään housut on tehty usein kestävästämmästä materiaalista. Housujen malli on yleensä rento, esimerkiksi farkkumainen. Materiaali voi olla farkkukankaasta. Reisitaskut olivat muodin huipulla 1990-luvulla, mutta nykyisin niitä käytetään pääosin käytännöllisistä syistä.*lähde?*

Reisitaskuhousut khaki-kankaasta
Housuissa on enemmän taskuja erilaisille säilytystiloille, eli esimerkiksi taskulamput ja muut työkalut löytyvät käden ulottuvilta.
Taskut voi olla myös vetoketjulla suljettavat. Housuissa saattaa olla myös vyötärön- ja nilkankiristysnyörit sekä erilaisia muita yksityiskohtia, joilla parannetaan käytettävyyttä.

Historia
--------

Reisitaskuhousut olivat alun perin armeijan käytössä. Taistelukäytössä ne nähtiin ensin brittijoukoilla vuonna 1938 ja Yhdysvaltain sotilailla 1940-luvun puolessa välissä toisessa maailmansodassa. Englanninkielisen nimen *cargo pants* sana cargo (suom. "rahti") kuvasti isoja taskuja. Konsepti kopioitiin myös laskuvarjojoukoille, kun tarvittiin lisää kantamuksia ja ammuksia matkaan.

Lähteet
-------

1. ↑  Reisitaskuhousut - Miesten ja Naisten Reisitaskuhousuja - Salainen Agentti *salainenagentti.fi*.
2. ↑  The History of Cargo Pants | Our Everyday Life *oureverydaylife.com*.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Reisitaskuhousut** Wikimedia Commonsissa
**Washington Capitols** oli vuosina 1946–1951 toiminut NBA-seura. Capitols pelasi parhaimmillaan sarjan loppuotteluissa.

Historia
--------

Seura perustettiin vuonna 1946 BAA:n syntymisen myötä. Joukkueen omistajana toimi Mike Uline ja seura oli ainoita BAA-seuroja, jolla ei ollut yhteyttä jääkiekkoseuroihin. Capitolsin ensimmäiseksi päävalmentajaksi hankittiin Red Auerbach, joka keräsi joukkueen laivaston miehistä. Joukkue voitti kauden aikana 49 ottelua ja hävisi vain 11. Pudotuspeleissä seura eteni välieriin saakka. Kaudella 1948–1949 Capitols voitti jälleen divisioonansa mestaruuden ja eteni aina sarjan loppuotteluihin asti. Loppuottelusarjassa seura kohtasi Minneapolis Lakersin, mutta loukkaantumisista kärsinyt Capitols hävisi ottelusarjan voitoin 4–2. Kolmen kauden jälkeen Auerbach lähti seurasta. Seuran kahtena viimeisenä kautena joukkue hävisi enemmän pelejä kuin voitti. Kaudella 1950–1951 joukkueessa pelasi sarjan historian ensimmäinen afroamerikkalainen pelaaja, Earl Lloyd. Vuonna 1951 seura jättäytyi pois NBA:sta.

Lähteet
-------

1. ↑  Shouler, Ken: The Consummate Coach ESPN. Viitattu 11.2.2011. (englanniksi)
2. 1 2  Red Auerbach: Dynasty Builder Jock Bio.  Arkistoitu 10.2.2012. Viitattu 11.2.2011. (englanniksi)
3. 1 2  Washington Capitols Franchise Index Basketball-Reference.  Arkistoitu 1.8.2016. Viitattu 11.2.2011. (englanniksi)
4. ↑  Mikan, Lakers Begin Championship Run NBA. Viitattu 11.2.2011. (englanniksi)
5. ↑  Sperars, Marc J.: First black player recalls NBA days  4.2.2008. The New York Times. Viitattu 11.2.2011. (englanniksi)
6. ↑  Corio, Ray: Question Box  22.5.1989. The New York Times. Viitattu 11.2.2011. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Basketball-Reference (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
**WWJ** on yhdysvaltalainen radioasema Detroitissa Michiganissa, joka aloitti toimintansa nimellä 8MK 20. elokuuta 1920. Se on oman ilmoituksensa mukaan maailman ensimmäinen säännöllistä ohjelmaa lähettävä radioasema.

Historia
--------

Aseman perusti Scrippsin perhe nimellä 8MK. Sen ensimmäinen lähetys alkoi kello 8.15 Detroit News Buildingin tiloista sanoilla "*This is 8 MK calling*". Ensimmäinen lähetys kuultiin arviolta 30 kodissa Detroitissa. Aseman omisti Detroit Evening News -lehti, jonka James Edmund Scripps oli perustanut 1873. Hän kiinnostui radiotoiminnasta 1902 kuultuaan kokeellista Thomas E. Clarkin langatonta lähetystä. Hän osallistui poikansa William Edmund Scrippsin kanssa yksityiseen näytökseen, jossa Clark esitteli heille langatonta morse-koodin lähettämistä. He myös rahoittivat Clarkin tutkimustyötä.

William-pojasta tuli innokas radioharrastaja 1918, josta 8MK sai alkunsa. J.E. Scripps oli kuollut jo 1906, mutta lehtiyhtiö oli suopea entisen johtajansa pojan kokeiluille.

13. lokakuuta 1921 asema sai kaupallisen luvan ja sen tunnukseksi tulivat kirjaimet *WBL*. 3. maaliskuuta 1922 aseman tunnukseksi vaihtui nykyisinkin käytössä oleva *WWJ*. Nykyisin aseman omistaa CBS.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  History of Michigan AM Broadcasting  2008. Michiguide.com.  Arkistoitu 7.3.2008. Viitattu 6. huhtikuuta 2008. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Radioaseman sivusto
Keskuskartano (1962) on suuri asuin- ja liikerakennus Porissa.
**Charles Eero Wilho Hagan** (17. toukokuuta 1922 Helsinki – 7. helmikuuta 1998 Nakkila) oli suomalainen arkkitehti.

Charles Haganin vanhemmat olivat kirjailija Elsa Soini ja konsuli Eero Hagan. Hagan kirjoitti ylioppilaaksi Helsingin toisesta suomalaisesta lyseosta 1942 ja valmistui arkkitehdiksi Teknillisestä korkeakoulusta 1949. Tämän jälkeen hän työskenteli arkkitehtina Asuntorakennustuotannon valtuuskunta Aravassa, ja opetti myös vuodesta 1951 lähtien tyylioppia Suomen taideakatemiassa, kunnes perusti oman arkkitehtitoimiston Porin 1954. 

Hän oli suunnittelemassa Riihikedon kaupunginosan arava-aluetta ja vuosina 1968–1985 Hagan toimi Porin apulaisasemakaava-arkkitehtina. Hänen työnsä ovat enimmäkseen Porin seudulle valmistuneita rivi- ja omakotitaloja sekä kesähuviloita. Muista töistä tunnetuimpia ovat yhdessä Olaf Küttnerin kanssa suunniteltu Hotelli Juhana Herttua sekä Keskuskartano, joka valmistuessaan oli Pohjoismaiden suurin vuokratalo. Oman yksityiskotinsa *Villa Präskinrinteen* Hagan suunnitteli ja rakennutti Nakkilaan vuonna 1961. Se toimi myös hänen koetalonaan ja muuttui aina uusien suunnitelmien mukaan.

Töitä
-----

* Hotelli Juhana Herttua, Pori, 1955
* As. Oy Koivistonportti, Pori, 1959
* Keskuskartano, Pori, 1961–1962

Kirjallisuutta
--------------

* *Arkkitehti Charles Hagan 60 vuotta*. Pori: Juhlatoimikunta, 1982.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Pakkanen, Susanna: Kuolleita: Arkkitehti Charles Hagan. (Maksullinen artikkeli.)  26.2.1998. Helsingin Sanomat. Viitattu 29.6.2018.
2. ↑  Malmberg, Raili: "Soini, Elsa (1893–1952)", *Suomen kansallisbiografia, osa 9*, s. 159–160. Helsinki: Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, 2007. ISBN 978-951-746-450-5. / Teoksen verkkoversio.
3. ↑  Kuusikari, Sanna – Rosendahl, Suvi: *Riihikedon arava-alueen rakennusinventointi 2016*, s. 18. Pori: Porin kaupunki – Satakunnan Museo, 2016. Teoksen verkkoversio (PDF).  (Arkistoitu – Internet Archive)
4. ↑  Hotelli Juhana Herttua Porissa avataan tänään.  *Helsingin Sanomat*, 27.11.1955, s. 25. Artikkelin maksullinen verkkoversio.. Viitattu 29.6.2018.
5. ↑  Kemppi-Vienola, Vuokko: Satakunnan arkkitehtuurikartasto: Pori (PDF)  2013. Satakunnan arkkitehdit SataSAFA.  Arkistoitu 28.5.2015. Viitattu 29.6.2018.
**Waaqa** (myös **Waq** , **Waaq** tai **Waaqo**) on varhainen monoteistinen etninen uskonto ja perinteinen nimi Jumalalle Afrikan sarvessa asuvien kuusilaisia kieliä puhuvien kansojen keskuudessa.

Lähetystyötä tekevät uskontokunnat ovat omineet Waaqan. Muslimien mukaan Waaqa on Allah ja tulisi palvoa Islamin menoin. Kristittyjen mukaan Waaqa on Jumala ja tulisi palvoa kristityin menoin. Myös paikallisten juutalaisten mukaan Waaqa on Jehova ja tulisi palvoa juutalaisten menoin.

Waaqa liittyy varhaiseen monoteismiin jo ennen kuin Abrahamilainen uskonto syntyi. Waaqaa pidetään Oromo-kansan ja somalien alkuperäisenä Jumalana. Somalit käyttävät edelleen **Waaq** - *taivasjumalaa* Allahin synonyyminä.

Lähes 10000 vuotta vanhat luolamaalaukset Laas Geelin luolassa tallentavat Afrikan sarven varhaisia etnisiä uskomuksia.
Oromoiden luomistarun mukaan Waaqa loi taivaat ja maan ja sitten ensimmäisen miespuolisen ihmisen. Maa ei kuitenkaan ollut vielä valmis ihmiselle. Niinpä Waaqa hautasi miehen arkussa, jossa oli ruokaa ja tarvikkeita siihen asti kun maailma tulisi valmiiksi, sillä maailma piti viimeistellä vielä rikillä ja tulella. Maailman viimeistelyssä kului vielä seitsemän vuotta, ja mies kyllästyi ahtaaseen paikkaansa. Niin hänelle luotiin nainen kumppaniksi. Nyt ihmisellä oli jotain tekemistä ja lopputuloksena oli 30 lasta. Ihmistä hävetti aikaansaannoksensa ja hän yritti piilotella osan lapsistaan, mutta Waaqa muutti nämä viisaudessaan villieläimiksi.

Lähetystyöstä huolimatta Waaqa on edelleen Oromoitten tärkein perinteinen uskonto. Waaqa on ainoa jumala; mahtavin ja kaiken yläpuolella ja kaiken hallitsija. Hänen tahtonsa on vankkumaton ja kumoamaton. Hän palkitsee hyvää ja rankaisee pahaa ja hän vaatii palvontamenoja. Hänen seuraajansa palvovat häntä säännöllisesti ja omistautuneena hänelle. Toisin sanoen Waaqa on kuin mikä tahansa monotestinen uskonto.

Katso myös
----------

* Afrikan sarvi
* Oromot
* Somalit
* Saar-riitti

Lähteet
-------

1. 1 2  Mohamed Diriye Abdullahi, *Culture and Customs of Somalia*, (Greenwood Publishing Group: 2001).
Kiinalainen kirjoitusmerkki *wa* tai *wō*, jossa on ihmistä merkitsevä radikaali 亻 ja foneettinen osa 委
**Wa** (jap. 倭, kiin. 倭, *Wō*) on varhaisin tunnettu Japanista käytetty nimi eli kiinalainen kirjoitusmerkki. Luultavasti se esiintyy ensimmäisen kerran *Shanhaijing*-teoksessa, varmuudella kuitenkin *Hanshu*-kronikassa eli "Han-dynastian kirjassa", joka on kirjoitettu 1. vuosisadalla. Vastaavasti japanilaisiin viitattiin sanalla *wajin* (倭人).

Sanaa käytettiin Kiinassa ja Koreassa viittaamaan Japaniin, mutta myös japanilaiset käyttivät sitä itsestään 600-luvulle saakka kommunikoidessaan kiinalaisten kanssa; tällaisesta käytöstä osoittavat esimerkiksi Wan viisi kuningasta (*Wa no goō*), jotka kutsuivat itseään "Wan kuninkaiksi" (*Wa no kokuō*). Koreassa nimi on tavattu muun muassa goguryeolaisesta Gwanggaeton steelasta. Prinssi Shōtokun jälkeen japanilaiset alkoivat kutsua omaan maataan nimellä *Nippon* tai *Nihon* (日本), ja myös kiinalaiset ryhtyivät käyttämään tätä nimeä 700-luvulta alkaen.

Sanan merkitys lienee vaihdellut: 200-luvun *Sanguozhissa* käytetyn termin on päätelty viittaavan erityisesti Länsi-Japaniin, Kyūshūn, Shikokun ja Chūgokun alueisiin. 400-luvun *Songshussa* sana lienee puolestaan viitannut Yamato-valtioon, jota se nyt alkoi merkitä, ja kirjoitusmerkkikin alettiin Japanissa lukea "Yamato".

*Wa*-nimen etymologiasta ei ole varmuutta. Vanhastaan sen on selitetty esimerkiksi tulleen japanin itseen viittaavasta sanasta *wa* (吾) tai merkitsevän tottelevaista, alistuvaa henkilöä. Myöhemmin sen on päätelty tarkoittaneen "kääpiötä, lyhyttä ja kumaraselkäistä ihmistä" muun muassa historiallisen sanakirjan *Shuowen jiezi* määritelmän perusteella. Halventavan merkityksensä vuoksi merkki korvattiin Japanissa positiivisella, harmoniaa tarkoittavalla merkillä 和, joka lausutaan samalla tavalla.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  倭 Kotobank / 
ブリタニカ国際大百科事典 小項目事典 / 世界大百科事典 第２版 / 日本大百科全書(ニッポニカ). Viitattu 2.9.2017.
2. ↑  Henshall, Kenneth: *Historical Dictionary of Japan to 1945*, s. 455. Scarecrow Press, 2013. ISBN 9780810878723. Teoksen verkkoversio.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Wa** Wikimedia Commonsissa
Kaldajakovin patsas hänen nimikkopuistossaan
**Šamši Kaldajakov** (kaz. Шәмші Қалдаяқов, *Şämşı Qaldaiaqov*; 15. elokuuta 1930 Šaulder – 29. helmikuuta 1992) oli kazakstanilainen säveltäjä. Hän sävelsi maansa kansallislauluksi vuonna 2006 valitun kappaleen "Meniñ Qazaqstanım", jonka sanat ovat runoilija Žumeken Nažimedenovin käsialaa.

Kaldajakov syntyi Jamšid Donbajev -nimisenä perheeseen, jonka seppänä työskennellyt isä soitti dombraa ja äiti lauloi. Myös poika kiinnostui tässä ympäristössä varhain musiikista. Toisen maailmansodan aikana Kaldajakov karkasi kotoaan sekä koulusta ja aloitti työskentelyn traktorikuskina. Korkeakoulusta valmistuttuaan hän työskenteli karjanhoidon parissa. Hänet lähetettiin suorittamaan asepalvelusta Sahalinin saarelle. Vuonna 1955 Kaldajakov aloitti musiikkikorkeakouluopinnot Taškentissa, josta siirtyi Almatyyn ja sen konservatorioon vuonna 1956. Vuonna 1959 hän joutui jättämään konservatorion "vääränlaisen harmonian" johdosta; hän yhdisteli kazakkien kansanlauluperinteitä ja valssirytmejä, joilla pääsi nuorten kazakstanilaisten keskuudessa suosioon. Laulaja Žamal Omarova tulkitsi hänen kappaleitaan menestyksekkäästi maan radioasemilla.

Kaldajakov opiskeli myös journalismia Almatyssa ja työskenteli kirjoittajana. Hän pyrki kolmesti Kazakstanin säveltäjäliiton jäseneksi, mutta hakemukset hylättiin muun muassa puutteellisen koulutuksen tähden. "Meniñ Qazaqstanım" -kappaletta (tulevaa Kazakstanin kansallislaulua) käytettiin Neuvostoliittoa vastaan 1980-luvun loppupuolella järjestetyissä mielenilmauksissa. Säveltäjä kärsi pitkäaikaisesta sairaudesta viimeisinä vuosinaan, mutta ehti saada Kazakstanin kansantaiteilijan arvonimen pari kuukautta ennen kuolemaansa. Kaldajakov hyväksyttiin myös Kazakstanin säveltäjäliittoon postuumisti. Vuonna 1992 Šymkentissä alettiin järjestää hänen mukaansa nimettyä kansainvälistä laulukilpailua. Kazakstanissa on nimetty Kaldajakovin mukaan teitä ja patsaita. Hänelle on omistettu myös puisto.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Shamshi Kaldayakov – the father of Kazakh waltz Info Shymkent


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana

 |

 |
**Šhara** tai **Šuhara** (arab. شهارة‎, *Šahāra*) on kylä Jemenin Amranin maakunnassa.

Maantiede
---------

Šaharan silta.
Paikallisia taloja.
Šahara sijaitsee Jemenissä saman nimisellä vuorella noin 90 kilometriä Punaisenmeren rannikolta sisämaahan ja 110 kilometriä maan pääkaupunki Sanaasta pohjoiseen.

Historia
--------

Šahara on liitetty Jemenin islamia edeltäneen ajan hallitsija Tubba'an eli kuningas As'ad al-Kamiliin. Vuonna 1085 sen valitsi tukikohdakseen emiiri Dhu al-Sharafyn Muhammad bin Dja'far ja hänen hautansa sijaitsee Šaharassa. Kaupunkia hallitsee Šahara al-Ra's-niminen linnoitus. Kaupungilla on kolme porttia, Bab al-Nahr, Bab al-Nasr ja Bab al-Saraw. Kaupungin päämoskeijan sanotaan rakennetun vuonna 1620. Vuoden 1902 paikkeilla rakennettiin Šaharan tunnettu silta imaami Yahya Muhammad Hamid ed-Dinin käskystä. Aikanaan paikka tunnettiin myös runoilijoistaan, kuten vuonna 1702 kuolleesta Zaynat bin Muhammad al-Šahariyyata. Osmanit yrittivät vallata Šaharan useampaan otteeseen. Mustafa Asim pašša piiritti sitä turhaan jo vuonna 1587 ja samaan tapaan epäonnistui piiritys vuosisatoja myöhemmin vuonna 1905.

Väestö
------

Kylää suuremman piirikunnan asukasluku oli vuoden 2004 väestönlaskennan mukaan 43 738. Sen asukkaat ovat pääasiassa zaidilaisia muslimeja.

Lähteet
-------

1. 1 2  C.E. Bosworth, E. van Donzel, W.P. Heinrichs ja G. Lecomte: *Encyclopaedia of Islam, Volume IX (San-Sze)*, s. 201. BRILL, 1998. ISBN 9789004104228. (englanniksi)
2. ↑  Michael Izady: Yemen Ethnic and Religious Composition (detailed) *Gulf 2000 Project*. Columbia University. Viitattu 21.2.2020. (englanniksi)
**Kaarakkalan työväentalo** oli Vieremän kunnan (vuoteen 1922 osa Iisalmen maalaiskuntaa) Kaarakkalan kylässä sijainnut työväentalo.

Historiaa
---------

Kaarakkalan työväenyhdistyksen perustamisvuodesta tai talon rakentamisen ajankohdasta ei ole tietoa. Yhdistys liittyi 1920-luvun alussa Suomen Sosialistiseen Työväenpuolueeseen.
 1920-luvulla talolla järjestettiin iltamia ja kesäjuhlia. Vielä keväällä 1930 talolla pidettiin tanssi-iltama, mutta saman vuoden lokakuussa talo määrättiin kommunistilakien nojalla suljettavaksi, ja yhdistys lakkautettiin.  Talo luovutettiin sittemmin valtiolle. Kun taloa oltiin sulkemassa, nimismies käski pistoolilla uhaten yhdistyksen sihteeriä luovuttamaan yhdistyksen pöytäkirjat. Sihteeri ei kutenkaan tähän suostunut. Pöytäkirjat oli piilotettu piisin eli tulisijan juuressa olleeseen hiekkalaatikkoon. Vielä vuonna 1936 Kaarakkalan pienviljelijäosasto (mahdollisesti työväenyhdistyksen seuraaja) piti talolla iltamat, mutta seuraavana vuonna talo myytiin valtion huutokaupassa.

Rakennus
--------

Talo oli hirsirunkoinen ja mitoiltaan noin 10 x 10 x 3 metriä.

Lähteet
-------

1. 1 2  Salomaa, Tapani: *Vieremän kirja*. Vieremä: , 1984. ISBN 951-99533-5-3.
2. ↑  Iisalmen Sanomat *digi.kansalliskirjasto.fi*.  20.5.1930, no 55. Viitattu 13.10.2022.
3. ↑  Savon Sanomat *digi.kansalliskirjasto.fi*.  2.10.1930, no 111. Viitattu 13.10.2022.
4. ↑  Iisalmen Sanomat *digi.kansalliskirjasto.fi*.  6.8.1936, no 85. Viitattu 13.10.2022.
5. 1 2  Iisalmen Sanomat *digi.kansalliskirjasto.fi*.  25.3.1937, no 33. Viitattu 13.10.2022.
**Akseli Edvard Haikio** (10. maaliskuuta 1875 Kuusjoki – 14. maaliskuuta 1954 Paimio) oli suomalainen liikemies ja maanviljelijä. 

Akseli Haikion vanhemmat olivat tilanomistaja Elias Wilhelm Haikio ja Vilhelmiina Karoliina Junttila. Haikio kävi kauppaopiston 1900 ja toimi Puutavara Oy Piikkiön Sahan hoitajana 1902–1909. Haikio sai kunnallisneuvoksen arvonimen 1929. Hän lahjoitti 1944 Piikkiössä sijaitsevan Tuorlan kartanon ja sen irtaimiston Turun yliopistolle. Myöhemmin tila siirtyi valtiolle ja lopulta Paimion ja Kaarinan kaupungeille. Aiemmin hän lahjoitti Paimion seurakunnalle 33 aarin alueen vuonna 1926 vietetyn seurakunnan 600-vuotisjuhlan yhteydessä. Yliopisto perusti Tuorlan kartanon läheisyyteen Tuorlan observatorion, ja itse Tuorlan tilalla toimii Varsinais-Suomen maaseutuoppilaitokseen kuuluva Tuorlan maatalousoppilaitos.

Lähteet
-------

1. ↑  Akseli Haikion kuolinilmoitus (maksullinen artikkeli) Helsingin Sanomat 16.3.1954, HS Aikakone. Viitattu 23.3.2018.
2. ↑  L. Arvi P. Poijärvi, Ilmari Havu, Mauno Jääskeläinen (toim.): *Kuka kukin on (Aikalaiskirja). Henkilötietoja nykypolven suomalaisista 1950*, s. 146. Helsinki: Kustannusosakeyhtiö Otava, 1949.
3. ↑  Otavan Iso tietosanakirja, osa 3, palsta 277. Otava, 1968.
4. ↑  Virtuaalikylä
5. ↑  Paimion seurakunta (Arkistoitu – Internet Archive)
6. ↑  Tuorlan maatalousoppilaitos *Valtakunnallisesti merkittävät rakennetut kulttuuriympäristöt RKY*. Museovirasto.
**Anthony Olubunmi Okogie** (s. 16. kesäkuuta 1936 Lagos) on nigerialainen roomalaiskatolinen arkkipiispa ja yksi kirkkonsa kardinaaleista. Hänet vihki papiksi Lagosin arkkihiippakuntaan John Kwao Amuzu Aggey 11. joulukuuta 1966, ja hänet nimitettiin Oyon hiippakunnan vihkipiispaksi sekä Masculan titulaaripiispaksi 5. kesäkuuta 1971. Piispaksi vihkiminen seurasi 29. elokuuta. Pääkonsekraattorina toimi Owen McCoy, jota avustivat Anthony Saliu Sanusi ja Alexius Obabu Makozi.

Okogie nimitettiin 19. syyskuuta 1972 Lagosin vihkipiispaksi ja 13. huhtikuuta 1973 sen arkkipiispaksi, jona hän toimi, kunnes jäi eläkkeelle 25. toukokuuta 2012.

Okogie ylennettiin kardinaaliksi 21. lokakuuta 2003, jolloin hänet nimitettiin Beata Vergine Maria del Monte Carmelo a Mostaccianon kardinaalipapiksi. Hänet asetettiin kardinaalipapiksi 22. toukokuuta 2004. Hän osallistui vuoden 2005 konklaaviin.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Catholic-Hierarchy.org: Anthony Olubunmi Cardinal Okogie


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Yhdysvallat
* Alankomaat

 |

 |
**Ants Antson** (11. marraskuuta 1938 Tallinna – 31. lokakuuta 2015) oli virolainen pikaluistelija ja olympiavoittaja, joka edusti aktiiviurallaan Neuvostoliittoa.

Urheilu-ura
-----------

Antson kuului vuodesta 1963 entisen huippuluistelija Boris Šilkovin valmentamaan Neuvostoliiton maajoukkueeseen. Vuonna 1964 Antson voitti Euroopan mestaruuden. Samana vuonna Innsbruckin olympialaisissa hän voitti kultaa 1 500 metrillä. Lisäksi hän luisteli 11. helmikuuta Oslossa 3 000 metrillä uuden maailmanennätyksen 4.27,3. Saavutustensa myötä hänelle myönnettiin Oscar Mathisen -palkinto. Samoin hänet valittiin vuonna 1964 Viron vuoden urheilijaksi.

Antson edusti MM- ja EM-kisoissa Neuvostoliittoa. MM-kisoissa hän oli 15:s vuonna 1964, viides vuonna 1965, 15:s vuonna 1966 ja neljäs vuonna 1967. Vuoden 1964 Euroopan mestaruuden jälkeen hän oli kuudes vuonna 1965, 12:s vuonna 1966, neljäs vuonna 1967 ja 16:s vuonna 1968.

Vuonna 1967 Antson voitti Neuvostoliiton yleisluistelumestaruuden. Hopeaa hän saavutti vuosina 1965 ja 1968 ja pronssia 1966.

Kilpauran jälkeen
-----------------

Uransa jälkeen Antson toimi Tallinnan Kalevissa vuosina 1970–1977 valmennustehtävissä erityisesti pyöräilijöiden valmentajana. Sen jälkeen hän johti Tallinnan Pyöräilyvelodromia. Vuosina 1993–2000 hän oli Tallinnan kaupunginhallituksessa ja osastopäällikkönä Viron Kulttuuri- ja urheiluministeriössä. Antsonilla oli kunniatehtävä kantaa juuri itsenäisyytensä takaisin saaneen Viron joukkueen lippua Albertvillen talviolympialaisissa 1992.

Antson kuoli 76-vuotiaana 31. lokakuuta 2015.

Henkilökohtaiset ennätykset
---------------------------

* 500 m: 40,7, 16. tammikuuta 1968, Alma-Ata
* 1 500 m: 2.07,2 16. helmikuuta 1968, Grenoble
* 5 000 m: 7.34,8 16. tammikuuta 1968, Alma-Ata
* 10 000 m: 15.57,7 18. tammikuuta 1968, Oslo

Parhaimmillaan Antson oli "aateliskalenterin" neljännellä sijalla.

Lähteet
-------

* Ants Antson Bio, Stats and Results (Arkistoitu – Internet Archive) Olympics at Sports-Reference.com (englanniksi)
* Antson Skateresults.com-tietokannassa (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
* Antson Virolaisessa ESBL-tietokannassa (viroksi)

### Viitteet

1. ↑

  

Miesten 1 500 metrin pikaluistelun olympiavoittajat

|  |
| --- |
| 1924: Clas Thunberg |
1928: Clas Thunberg |
1932: Jack Shea |
1936: Charles Mathiesen |
1948: Sverre Farstad |
1952: Hjalmar Andersen |
1956: Jevgeni Grišin / Juri Mihailov |
1960: Roald Aas / Jevgeni Grišin |
1964: Ants Antson |
1968: Kees Verkerk |
1972: Ard Schenk |
1976: Jan Egil Storholt |
1980: Eric Heiden |
1984: Gaétan Boucher |
1988: André Hoffmann |
1992: Johann Olav Koss |
1994: Johann Olav Koss |
1998: Ådne Søndrål |
2002: Derek Parra |
2006: Enrico Fabris |
2010: Mark Tuitert |
2014: Zbigniew Bródka |
2018: Kjeld Nuis |
2022: Kjeld Nuis |


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Yhdysvallat

 |

 |
**Beduiinienpaimenkoira** on arabialainen koirarotu.

Ulkonäkö
--------

Beduiinienpaimenkoiralla on pitkä pää, kärkeä kohti suippeneva kuono, riippuvat korvat, vankkarakenteinen runko ja tuuhea häntä. Beduiinit jättävät karvapeitteen takkuiseksi ja ruokkoamattomaksi. Väritys vaihtelee. Säkäkorkeus vaihtelee 51–61 cm ja paino 18–25 kg välillä.

Luonne ja käyttäytyminen
------------------------

Rotu on kovaluonteinen, peloton, ahkera ja sitkeä. Se on nopealiikkeinen ja miellyttämishaluinen. Se on sopeutunut hiekkamyrskyihin, aavikon kuumuuteen, niukkaan ruokavalioon ja beduiinien ankaraan elämäntapaan.

Alkuperä
--------

Beduiinienpaimenkoira on alkuperältään vaeltava paariakoira, jonka beduiinit ovat kesyttäneet ja josta he ovat muokanneet paimentavan koiran. Sitä kasvattavat sekä Pohjois-Afrikan että Lähi-idän paimentolaisheimot. Sitä käytetään paitsi lampaiden, toisinaan myös vuohien ja kamelien paimennukseen. Ei ole selvää, onko rotu mahdollisesti sukua muille, suunnilleen samankokoisille Pohjois-Afrikan ja Lähi-idän paimen- ja laumanvartijakoiraroduille.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Morris, Desmond. *Dogs - The Ultimate Dictionary of Over 1000 Dog Breeds*, s. 446. Trafalgar Square, 2008: North Pomfret, Vermont.

Katso myös
----------

* Aidi
* Algerianpaimenkoira
* Egyptinpaimenkoira
* Syyrianpaimenkoira
**Bedřich Tylšar** (s. 9. heinäkuuta 1939 Vrahovice) on tšekkiläinen käyrätorvensoittaja.

Tylšar aloitti musiikkiopintonsa musiikkikoulussa Prostějovissa, jossa soitti viulua, trumpettia ja sitten käyrätorvea vuosina 1950–1953. Vuosina 1953–1958 hän suoritti käyrätorven- ja alttoviulunsoiton opintoja konservatoriossa Kroměřížissa. Tylšar aloitti työskentelyn ensimmäisenä käyrätorvensoittajana Zlínin Bohuslav Martinů -filharmonikoissa (1958–1963) ja saattoi opintonsa loppuun Musiikin ja esittävien taiteiden Janáček-akatemiassa Brnossa (1962–1967). Vuosina 1963–1968 Tylšar soitti ensimmäistä käyrätorvea Prahan sinfoniaorkesterissa ja vuosina 1968–1970 Münchenin filharmonisessa orkesterissa. Tämän jälkeen hän palasi vielä vuodeksi Prahan sinfoniaorkesteriin. Vuosina 1972–2001 Tylšar soitti Tšekin filharmonisessa orkesterissa. Lisäksi hän oli vuosina 1992–2006 Solistes Européens Luxembourgin jäsen.

Tylšar loi orkesterityönsä ohella merkittävän solistisen uran pitämällä satoja konserttia johtavien tšekkiläisten ja ulkomaalaisten orkesterien kanssa, usein yhdessä veljensä Zdeněk Tylšarin kanssa. Hän on tehnyt lukuisia levytyksiä sekä radio- ja televisioäänityksiä. Tylšar on työskennellyt myös kamarikokoonpanoissa. Tylšarin ohjelmisto on ulottunut Joseph Haydnin ja Wolfgang Amadeus Mozartin teoksista nykymusiikkiin; hän on myös kiinnittänyt erityistä huomiota tšekkiläisten säveltäjien ohjelmistoon.

Tylšar aloitti vuonna 1973 työskentelyn Prahan konservatorion professorina. Hänen johdollaan opiskelleisiin muusikkoihin ovat kuuluneet Radek Baborák, Ondřej Vrabec, Přemysl Vojta ja Kateřina Javůrková. Tylšar on ollut opettamassa myös mestarikursseilla sekä Tšekissä että useissa muissa maissa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Bedřich Tylšar Vrahovice
2. ↑  BEDŘICH TYLŠAR Naxos


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Israel
* Suomi (KANTO)
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Puola

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |