recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
*Tämä artikkeli käsittelee mekaniikan osa-aluetta. Sanan muita merkityksiä on täsmennyssivulla.*
**Dynamiikka** (< kreik. δύνᾰμις, *dynamis*) on mekaniikan osa, joka tutkii voimien vaikutusta kappaleiden liikkumiseen. 

Mekaniikka on perinteisesti jaoteltu osa-alueisiin kahdella eri tavalla, joissa erityisesti dynamiikan suhde statiikkaan ja kinematiikkaan määritellään eri tavoin. Erityisesti fysiikan koulutuksessa mekaniikka jaetaan usein kinematiikkaan ja dynamiikkaan, joista ensimmäinen tutkii liikettä geometrisesti välittämättä liikkeen syistä. Dynamiikka sen sijaan tutkii voimien vaikutusta liikkumiseen. Tässä jaottelussa statiikka ymmärretään dynamiikan erikoistapauksena jossa kappaleeseen vaikuttavat voimat ja momentit kumoavat toisensa, samoin kuin lepo voidaan ymmärtää liikkeen erikoistapauksena. Tässä merkityksessä dynamiikka on yleistermi, joka käsittää kaikki mekaniikan alaan kuuluvat ilmiöt. 

Moniin fysiikan aloihin viitataan dynamiikka-loppuisella nimellä: esimerkiksi termodynamiikka, kvanttisähködynamiikka. Erityisesti englanninkielisessä kirjallisuudesta sähköopille käytetään nimeä klassinen sähködynamiikka. Tässä dynamiikka ymmärretään yllä annetussa merkityksessä, jolloin se sisältää myös staattiset ilmiöt.

Soveltavan fysiikan koulutuksessa sen sijaan on perinteisesti jaoteltu mekaniikka siten että statiikka ja dynamiikka erotetaan toisistaan. Dynamiikka puolestaan jaetaan kinematiikkaan ja kinetiikkaan, missä kinematiikka ymmärretään samoin kuin yllä. Kinetiikassa taas tutkitaan systeemiin vaikuttavien voimien ja niiden aiheuttamien liikkeiden välisiä suhteita. Kinetiikka ja dynamiikka ovat siis pitkälti toistensa synonyymeja.

Katso myös
----------

* Aerodynamiikka
* Ballistiikka
* Hydrodynamiikka
* Termodynamiikka
* Virtausdynamiikka

Lähteet
-------

* Salmi, Tapio: *Teknillisen mekaniikan perusteet*. Tampere: Klingendahl Paino Oy, 2006. ISBN 952-9835-80-9.

### Viitteet

1. 1 2  kinetics | dynamics | Britannica *www.britannica.com*. Viitattu 22.3.2022. (englanniksi)
2. ↑  Kaarle ja Riitta Kurki-Suonio: *Vuorovaikuttavat kappaleet: mekaniikan perusteet*. Limes ry, 1991. ISBN 951-745-143-1.
3. ↑  Salmi s. 287

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Dynamiikka** Wikimedia Commonsissa

Kirjallisuutta
--------------

* Salonen, Eero-Matti: *Dynamiikka I*. Espoo: Otatieto, 2003 (1978). ISBN 952-672-303-9.
* Salonen, Eero-Matti: *Dynamiikka II*. Espoo: Otatieto, 2004 (1999). ISBN 952-672-281-4.
**Darik’s Boot and Nuke** (**DBAN**) on avoimen lähdekoodin tietokoneohjelma, joka on tarkoitettu massamuistilaitteiden, kuten kiintolevyjen ja muistitikkujen, tyhjentämiseen kaikesta tiedosta niin, että tiedostot eivät enää ole palautettavissa. Massamuistin tyhjennys tulee kysymykseen silloin, kun laite kierrätetään tai luovutetaan kolmannelle osapuolelle.

Ohjelma voidaan ajaa miltä tahansa boottaavalta medialta, kuten USB-muistilta, CD-levyltä tai DVD-levyltä ja se on Linux-pohjainen. DBAN tukee IDE- (PATA), SCSI- ja SATA-kovalevyjä. DBAN voidaan määrittää siten, että se tyhjentää jokaisen tietokoneella olevan kovalevyn.

DBAN-projektia tukee ja osaltaan rahoittaa *GEEP*, joka on ATK- ja elektroniikkaromun kierrätykseen keskittynyt yritys.

Suomalainen Blancco osti DBANin vuoden 2012 syyskuussa. Blancconin toimitusjohtaja Kim Väisänen sanoi, että GEEP pysyy osana kehitystä ja että DBAN tulee pysymään ilmaisena ohjelmana.

Lähteet
-------

1. ↑  Fitzgerald, Thomas J.: Deleted but Not Gone *The New York Times*.  3.11.2005. Viitattu 12.7.2009. (englanniksi)
2. 1 2  Blancco’s Acquisition of DBAN from GEEP Solidifies Company Position as Global Leader in Data Erasure *Blancco*.  Arkistoitu 21.3.2014. Viitattu 5.1.2015. (englanniksi)()
3. ↑  About DBAN DBAN.  Arkistoitu 8.7.2009. Viitattu 12.7.2009. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* DBANin virallinen sivusto (englanniksi)
Reijo Ikonen
**Reijo Ikonen** (s. 1959) on suomalainen oopperalaulaja ja tenori. Reijo Ikonen on esiintynyt tenoriosissa Suomen Kansallisoopperassa, Savonlinnan oopperajuhlilla ja Suomen oopperaliiton palveluksessa, solistina kirkkomusiikkiteoksissa sekä konsertoinut ulkomailla. 

Ikosen ensimmäinen CD-äänite ilmestyi vuoden 2001 helmikuussa nimellä *Surusta nousee laulu*, joka sai kultalevyn vuonna 2006. Sitä on myyty yli 20 000 kappaletta. Ensimmäisen levyn jälkeen on ilmestynyt kolme uutta äänitettä, *Jouluaamun rauha*, *Yksin Rakkaus* sekä *Tenorissimo*.

Konsertit
---------

Reijon Ikonen on konsertoinut kotimaan lisäksi mm. Ruotsissa, Hollannissa, Kanadassa, Yhdysvalloissa ja Espanjassa. Kanadan kiertueella hän oli myös mukana televisio-ohjelmassa.

Vuosina 2004 ja 2005 hän oli mukana White Christmas -joulukonserttikiertueella ympäri Suomea tangokuninkaallisten kanssa.  

Vuodesta 2009 alkaen Reijo Ikonen on esiintynyt Tenorissimo-kokoonpanon kanssa eripuolilla Suomea sekä Suomen kulttuurirahaston myöntämällä apurahalla USA:ssa. 

Marraskuussa 2013 Tenorissimo piti konsertin Brysselissä. Vuonna 2017 Tenorissimolla on koko maan kattava Mauno Kuusisto 100 vuotta -juhlakonserttikiertue.

Äänitteet
---------

* *Surusta nousee laulu* (2001) (kultalevy 2006)
* *Jouluaamun rauha* (2003)
* *Yksin rakkaus* (2005)
* *Tenorissimo* (2009)

Aiheesta muualla
----------------

* Ikosen verkkosivu (Arkistoitu – Internet Archive)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Taiteenala Muokkaa Wikidatassa | 
* MusicBrainz

 |

 |
**Annantehtaan seurakunta** oli ortodoksinen seurakunta Suojärvellä Raja-Karjalassa Suomen Neuvostoliitolle luovuttamalla alueella. Seurakunta kuului Karjalan hiippakunnan neljänteen valvontapiirin ja käsitti Suojärven kunnan eteläosan. Vuonna 1935 seurakunnan väkiluku oli 4 383.

Seurakunnan vuonna 1889 rakennettu pääkirkko, Annantehtaan kirkko, sijaitsi Karatsalmen kylässä, jota kutsuttiin myös Annantehtaaksi. Lisäksi seurakunnalla oli yhdeksän tsasounaa. Tsasounat sijaitsivat Hautavaarassa, Kaipaassa, Salonkylässä, Kukonniemessä, Karatsalmella, Kotajärvellä, Hantsakanniemessä ja kaksi Hyrsylässä. Seurakunnan kirkko ja tsasounat tuhoutuivat sodissa, lukuun ottamatta Hautavaaran tsasounaa, joka on nykyisin asuintaloina.

Historia
--------

Kreivitär Anna Orlova-Tshesmenskaja perusti Suojärven Karatsalmen kylään Pyhän Annan rautaruukin vuonna 1809. Tehtaan työläiset ja kyläläiset kaipasivat omaa kirkkoa. Työläiset keräsivät rahasumman, jolla rakennettiin Annantehtaan ensimmäinen kirkko vuonna 1878. Kirkko paloi vuonna 1883. Uusi kirkko rakennettiin vuonna 1889 ja se oli pyhitetty apostolien Pietarin ja Paavalin muistolle. Annantehtaasta muodostettiin Suojärven ortodoksisen seurakunnan alainen kappeliseurakunta vuonna 1896. Vuonna 1920 Suojärven ortodoksinen seurakunta jaettiin kahtia ja Annantehtaan kappelista tuli itsenäinen seurakunta. Seurakunta lakkautettiin sotien jälkeen muiden luovutettujen alueiden seurakuntien tavoin.

Lähteet
-------

* Koponen Paavo: *Karjalan kirkkokummut*. Espoo: Tammi, 1999. ISBN 951-31-1431-7.

### Viitteet

1. ↑  *Iso tietosanakirja 12*, s. 974. Helsinki: Otava, 1937.
2. 1 2  Koponen 1999, s. 163
3. 1 2  Koponen 1999, s. 165
4. ↑  Havu Markku: Karatsalmi *Suojärven Pitäjäseura ry:n sivut*.  10.3.2006. Suojärven Pitäjäseura ry.  Arkistoitu 16.1.2009. Viitattu 1.12.2009.
**IronPython** on Python-ohjelmointikielen C#-kielinen toteutus .NET- ja Mono-alustoille. Versio 1.0 julkaistiin 5. syyskuuta 2006.

IronPython on kirjoitettu kokonaan C#-kielellä ja sen lähdekoodi on saatavilla Microsoftin luoman jaetun lähdekoodin mallin mukaisella Shared Source -lisenssillä. IronPython julkaistiin aluksi Common Public License -lisenssillä.

Ominaisuuksia
-------------

Eräs IronPythonin tärkeimmistä ominaisuuksista on sen toiminta laajennoskerroksena (*extensibility layer*) .NET-tekniikalla toteutetuille sovelluskehyksille. On suhteellisen helppoa integroida IronPython-tulkki olemassa olevaan .NET-sovelluskehykseen. Kun tällainen sovelluskehys on valmis, kehyksen .NET-olioiden käyttäminen on mahdollista Python-kielisillä komentosarjoilla.

IronPython käyttää reflektiota: kun tulkille annetaan viite .NET-olioon, IronPython pääsee käsiksi olion muuttujiin ja metodeihin. Tällä tekniikalla voidaan toteuttaa C#-kielinen ohjelma, joka käyttää Python-kielisiä lisäosia.

Lähteet
-------

1. ↑

Aiheesta muualla
----------------

* IronPython
* Microsoft Shared Source Initiative

.NET Framework

|  |  |
| --- | --- |
| Arkkitehtuuri: | 
* Common Language Infrastructure
* .NET assembly
* .NET metadata
* Base Class Library

 |
| Yhteisen kielen perusrakenne: | 
* Common Language Runtime
* Common Type System
* Common Intermediate Language
* Virtual Execution System

 |
| Kielet: | 
* C#
* Visual Basic .NET
* C++/CLI (Managed)
* J#
* JScript .NET
* Windows PowerShell
* IronPython
* F#

 |
| Windows Foundations: | 
* Presentation
* Communication
* Workflow
* CardSpace

 |
| Aiheeseen liittyviä: | 
* Windows Forms
* ASP.NET
* ADO.NET
* .NET Remoting
* XAML

 |
| Muita toteutuksia: | 
* .NET Compact Framework
* .NET Micro Framework
* Shared Source CLI
* Portable.NET
* Mono

 |
| Kehitysympäristöjä: | 
* Visual Studio
* SharpDevelop
* Delphi

 |
Annantehtaan ortodoksinen kirkko Karatsalmella Suojärvellä.
**Annantehtaan kirkko eli apostolien Pietarin ja Paavalin kirkko** oli luovutetulla alueella sijainneen Suojärven kunnan eteläosan käsittäneen Annantehtaan ortodoksisen seurakunnan pääkirkko. Apostolien Pietarin ja Paavalin muistolle pyhitetty Annantehtaan kirkko rakennettiin vuonna 1889, kun edellinen 1878 valmistunut kirkko oli palanut 1883 tai 1887.

Bysanttialaista tyylisuuntausta edustanut kirkko oli hirsirakenteinen ja siinä oli kimpikatto. Rakennus oli muodoltaan kuutiomainen, jonka länsisivulla oli eteishuone ja itäsivulla taitteinen alttariapsis. Pohjois- ja eteläsivujen suuria pari-ikkunoita ja länsisivun sisäänkäyntiä koristivat bysanttilaissävytteinen suippokaarikehys. Matalan ja pyramidimaisen katon huipulla oli kahdeksankulmainen sipulikupoli, jonka jalusta oli koristeltu myös suippokaariaiheisesti.

Kirkossa ei alkujaan ollut ollenkaan kellotornia. Ennen vuotta 1917 kirkon länsisivun eteishuoneen eteen oli suunniteltu kahdeksankulmaista kellotornia, jonka alimman kerroksen fasadit ja kellotasanteen ääniaukot olisi koristeltu runkohuoneen tavoin suippokaarilla. Tätä laajennussuunnitelmaa ei kuitenkaan toteutettu ja kun kirkkoa vuonna 1934 korjattiin, rakennettiin sen viereen hirrestä erillinen avoin kellokatos, jossa oli viisi kelloa. Kellojen kokonaispaino oli 350 kiloa. Kirkkorakennuksen pinta-ala oli 132 neliömetriä ja kellokatoksen pinta-ala oli neljä neliötä.

Talvisodan taistelut tuhosivat kirkon. Suojärven kiireellisen evakuoinnin vuoksi, kirkon esineistöä ei saatu pelastettua. Suojärvi vallattiin takaisin jatkosodan alussa vuonna 1941 ja asukkaat pääsivät takaisin kotiseudulleen. Kirkon puuttuessa pidettiin jumalanpalvelukset tilapäistiloissa. Vuonna 1943 Annantehtaan uusi kirkko ja pappila päätettiin rakentaa Karatsalmen sijasta Suojärven keskustaajamaan Suvilahteen ja Karatsalmelle päätettiin rakentaa rukoushuone. Kumpaakaan rakennushanketta ei ehditty aloittaa ennen jatkosodan loppua, jolloin alue oli taas evakuoitava.

Lähteet
-------

* Koponen Paavo: *Karjalan kirkkokummut*. Espoo: Tammi, 1999. ISBN 951-31-1431-7.
* Thomenius Kristina & Laukkanen Minna (toim.): *Karjalan ja Petsamon ortodoksiset kirkot ja kirkkotaide*. Lappeenranta: Etelä-Karjalan taidemuseon julkaisuja 18:1b, 1997. ISBN 951-785-018-2.
* Pohjola Leo: *Vaienneet temppelit - Suomen Neuvostoliitolle luovuttaman alueen kirkot sanoin ja kuvin*. Jyväskylä: Kustannusliike Pohjola, 1953.

### Viitteet

1. 1 2  Havu Markku: Karatsalmi *Suojärven Pitäjäseura ry:n sivut*.  10.3.2006. Suojärven Pitäjäseura ry.  Arkistoitu 16.1.2009. Viitattu 27.12.2009.
2. 1 2 3 4  Koponen 1999, s. 165
3. 1 2  Kemppi Hanna: *Seurakuntakirkkojen ja rukoushuoneiden hakemisto*, s. 130. Teoksessa: Thomenius & Laukkanen Minna. , 1997.
4. 1 2 3 4 5  Kemppi Hanna: *Karjalan ja Petsamon ortodoksisten seurakuntien arkkitehtuuri*, s. 86-87. Teoksessa: Thomenius & Laukkanen. , 1997.
5. ↑  Pohjola, s. 134.
6. 1 2  Savinainen Päivi: *Piirteitä ortodoksisten seurakuntien ja luostarien evakuoinnista*, s. 28–29. Teoksessa: Thomenius & Laukkanen. , 1997.
**Irmeli Vuorela**, o.s. *Ståhlberg*, (23. huhtikuuta 1938 Helsinki − 16. maaliskuuta 2012 Helsinki) oli suomalainen geologi, joka oli luomassa 1970-luvulla työmenetelmiä siitepölyanalyysin käyttämiseen tutkittaessa esihistoriallisen ihmisen vaikutuksia luontoon. Hänen elämäntyönsä tällä saralla johti hedelmälliseen yhteistyöhön arkeologian ja luonnonhistorian parissa.

Vuorela oli Juho ja Mary Ståhlbergin kolmilapsisen perheen keskimmäinen. Hänen isänsä Juho Ståhlberg oli lakimies ja isoisänsä Kaarlo Juho Ståhlberg Suomen ensimmäinen presidentti. Käytyään ensin Helsingin Suomalaisen Yhteiskoulun shän iirtyi Helsingin yliopistoon 1957 lukemaan geologiaa ja paleontologiaa sekä kasvitiedettä ja maantiedettä. Hän meni naimisiin vuonna 1960 Pekka Vuorelan kanssa ja heille syntyi kaksi lasta. Hän valmistui maisteriksi 1965, suoritti lisensiaatin tutkinnon vuonna 1969 ja väitteli geologiassa ja paleontologiassa tohtoriksi vuonna 1975 aiheenaan "The influence of man on the vegetation of southwestern Finland as shown by pollen diagrams".

Vuorela suoritti arkeologian läheisesti liittyvillä kohteilla lukuisia siitepölyanalyysejä, joilla ihmisen vaikutusta luontoon havainnoitiin kasvillisuuden muutoksien kautta. Häneltä on myös paljon viitattu artikkeli, jossa kuvaillaan siitepölyloukkujen käyttämistä viljelykasvien siitepölyn leviämisen mallintamisessa. Dosentin tittelin hän vastaanotti 1983, ja hän luennoi noin 20 vuotta Helsingin yliopistossa. Vuonna 1987 hän siirtyi töihin Geologian tutkimuskeskukseen ja jäi vuonna 2001 eläkkeelle.

Vuorela osallistui 1990−2002 Pohjoismaiden neuvoston toimintaan. Hän oli myös Punaisen Ristin aktiivi, jolla oli yhteyksiä myös muihin järjestöihin (European Council Network PACT ja European Science Foundation).

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Hicks, Sheila & Miller, Urve: In Memoriam Laila Irmeli Vuorela 1938–2012.  *Geologi*, 2012, nro 3, s. 60-61. Helsinki:  Suomen Geologinen Seura. ISSN 0046-5720. Artikkelin verkkoversio (pdf). Viitattu 25.3.2013.  (englanniksi) (Arkistoitu – Internet Archive)


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Tšekki

 |

 |
**Siobhan Dowd** (4. helmikuuta 1960 – 21. elokuuta 2007) oli englantilainen lastenkirjailija. Hän kuoli kesken parhaan luomisvaiheensa vuonna 2007. Ennen hänen kuolemaansa rintasyöpään perustettiin hyväntekeväisyysjärjestö Siobhan Dowd Trust, joka käyttää kirjailijan tekijänoikeuspalkkiot heikossa asemassa olevien lasten lukutaitojen parantamiseen.

Dowdin ensimmäinen romaani oli *Swift Pure Cry* (2006). Se on kertomus teini-ikäisestä Corkin kreivikunnassa Irlannissa asuvasta tytöstä nimeltä Shell. Teos voitti vuoden 2007 Branford Boase -palkinnon ja Eilís Dillon -palkinnon. Dowdin toisen romaanin *London Eye Mystery* julkaisi David Fickling kesäkuussa 2007. Se voitti NASEN / TES -opetuksen erityistarpeiden lastenkirjapalkinnon ja oli ehdokkaana vuoden 2008 Carnegie-mitalin saajaksi. Sille myönnettiin Southwark-koulujen kirjapalkinto. Toukokuussa 2008 Dowd sai postuumisti 10 000 euron arvoisen Vuoden Bisto -kirjapalkinnon *The London Eye Mystery* -teoksesta. Tammikuussa 2009 se voitti Salfordin lastenkirjapalkinnon, ja tammikuussa 2010 Dolly Grayn lastenkirjallisuuspalkinnon.

Kuolemansa aikaan Dowd oli valmistunut kaksi muuta romaania, jotka on sittemmin julkaistu. *Bog Child* (helmikuu 2008) voitti Carnegie-mitalin ja pääsi Guardian Award -luettelon. Se kertoo pojasta, joka löytää nuoren tytön ruumiin kaivaessaan turvetta 1980-luvulla Irlannissa. Toinen postuumi teos *Solace of the Road* (tammikuu 2009) valittiin ehdokkaaksi sekä Guardian-palkinnon saajaksi että Costa Book Award -kilpailun loppuvaiheeseen.

Dowd oli kehittänyt vähää ennen kuolemaansa vielä yhden idean: lastenromaanin nuoresta pojasta, joka oli selvillä äitinsä kuolemaanjohtavasta sairaudesta. Hän oli keskustellut siitä ja sopinut kirjoittavansa sen Walker Books -lehden toimittaja Denise Johnstone-Burtin kanssa, joka työskenteli myös tunnustetun *Chaos Walking* -trilogian kirjoittajan Patrick Nessin kanssa. Walker järjesti Nessin kirjoittamaan tarinan; myöhemmin Walker ja Ness järjestivät Jim Kayn tekemään siitä elokuvan. *A Monster Calls* (suom. *Hirviön kutsu*) julkaistiin toukokuussa 2011. Vuonna 2012 se voitti Carnegie-mitalin (Ness) vuoden parhaana lasten ja nuorten aikuisten kirjana. Elokuva *A Monster Calls* sai ensi-iltansa vuonna 2016.

Lähteet
-------

1. ↑  Carnegie medal posthumously awarded to Siobhan Dowd. The Guardian 25.6.2009. Viitattu 22.4.2020.(englanniksi)
2. ↑  Siobhan Dowd : Rising star of children's literature. Independent 2007. Viitattu 22.4.2020.(englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* *A Monster Calls* Internet Movie Databasessa. (englanniksi)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Japani
* Tšekki
* Kreikka
* Korea
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
Ennen toisen maailmansodan alkua ja sen aikana Japaniin ja sen miehittämille alueille Kiinassa asutettiin juutalaisia. Samaan aikaan Euroopassa juutalaisuusvastaisuus kasvoi ja johti lopulta holokaustiin.

Huolimatta siitä, että on vain vähän todistusaineistoa siitä, että japanilaiset missään vaiheessa suunnittelivat juutalaisvaltion tai autonomisen juutalaisalueen perustamista, rabbi Marvin Tokayer ja Mary Swartz laativat aiheesta osin fiktiivisen teoksen nimeltä "The Fugu Plan" vuonna 1979. Teoksessa Tokayer ja Swartz nimeävät Fugu-suunnitelmaksi joukon 1930-luvulla kirjoitettuja muistioita, joissa ehdotetaan saksalaisten vainoa pakenevien juutalaisten asuttamista japanilaisille alueille. Ajatuksen kannattajat pitivät suunnitelmaa riskialttiina, mutta arvioivat sen tarjoavan mahdollisia hyötyjä. Suunnitelma nimettiin japanilaisen Takifugu rubripes pallokalan mukaan. 

Tokayer ja Swartz perustavat väitteensä kapteeni Koreshiga Unuzikan antamiin lausuntoihin. Heidän mukaan suunnitelmaa hahmoteltiin ensimmäisen kerran vuonna 1934 ja lopullisen muodon se sai vuonna 1938. Kolmen vallan sopimuksen allekirjoittaminen vuonna 1941 kuitenkin esti suunnitelman täydellisen toteuttamisen.

Jerusalemin heprealainen yliopiston professori Ben-Ami Shillonyn mukaan Tokyaerin ja Swartzin käyttämät väitteet on irrotettu asiayhteydestään ja heidän käyttämänsä käännökset olivat puutteellisia. Shillony kyseenalaistaa sen suunnittelivatko japanilaiset missään vaiheessa juutalaisvaltion tai autonomisen alueen perustamista. 

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Jewish settlement in Imperial Japan
**Juutalaisitalia** (omakielisiä nimityksiä *latino* tai *volgare*) on Italian juutalaisten puhumasta italian kielen variantista käytetty nimitys.

Juutalaisitalia muodostui keskiajan alussa keski- ja eteläitalialaisten murteiden pohjalta. Varsinkin Roomassa se säilytti arkaaisia 1200-luvun puhekielen piirteitä. Kielellä on laadittu uskonnollista ja maallista kirjallisuutta lähinnä heprealaista kirjaimistoa käyttäen. Italiassa kirjakielen historia ulottuu keskiajalta 1600-luvulle saakka, Korfun juutalaisyhteisö käytti sitä 1500–1700-luvuilla. 1600-luvulta lähtien Italian juutalaisten puhumista murteista käytettiin nimitystä *italkia*.

Nykyään juutalaisitalia on jäänyt lähes kokonaan pois käytöstä ja sen puhujia on enää hyvin vähän. Ethnologuen arvion mukaan kielellä olisi noin 200 puhujaa, joiden lisäksi noin 4 000 henkilöä käyttää joitakin kielen elementtejä satunnaisesti. Kielen puhujat asuvat pääasiassa Roomassa ja muutama saattaa olla vielä jäljellä myös Korfulla.

Lähteet
-------

1. ↑  Anhava, Jaakko: *Maailman kielet ja kielikunnat (3. painos)*, s. 73. Tampere: Gaudeamus, 2005. ISBN 951-662-734-X.
2. 1 2  Jewish Language Research Website: Judeo-Italian *jewish-languages.org*.  Arkistoitu 23.11.2010. Viitattu 27.11.2010. (englanniksi)
3. 1 2  Elektronnaja jevreiskaja entsiklopedija: Jevreisko-italjanski jazyk *eleven.co.il*. Viitattu 27.11.2010. (venäjäksi)
4. ↑  Judeo-Italian *Ethnologue*. Viitattu 27.4.2011. (englanniksi)
5. ↑  Tapani Salminen: Italkian *Endangered languages in Europe*. Viitattu 27.4.2011. (englanniksi)
Darren Clarke
**Darren Clarke** (14. elokuuta 1968 Dunganron, Pohjois-Irlanti) on pohjoisirlantilainen golfaaja.

Clarke aloitti ammattilaisuransa golfissa vuonna 1990. Hän on voittanut ammattilaisena 22 kilpailua,*selvennä* joista yksi on major-turnauksen voitto vuoden 2011 British Openissa.

Clarken lyöntipituus draiverilla on keskimäärin 270 metriä, ja hän oli vuoden 2010 PGA-kiertueen paras raffilyöjä.

Yksityiselämä
-------------

Darren Clarken vaimo kuoli syöpään vuonna 2006, ja Clarce jäi kahden pojan yksinhuoltajaksi. Vain vähän tämän jälkeen hänet valittiin edustamaan Eurooppaa vuoden 2006 Ryder Cupiin, missä hän voitti kaikki kolme otteluaan. Seuraavana vuonna hänen pelinsä romahti ja hän voitti satunnaisesti turnauksia. Vuonna 2010 hän meni uudestaan naimisiin. Vuonna 2011 hän osallistui 20. kerran British Openiin ja voitti sen.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  STT: Pohjoisirlantilaisesta tuli sankari.  *Aamulehti*, 18.7.2011, s. B20.
2. ↑  Mikko Pulliainen: Darren Clarken pitkä tie.  *Aamulehti*, 18.7.2011, s. B20.
**Juutalaiskreikka** eli **jevani** (kreik. ρωμανιώτικα, *romaniótika* tai γεβανικά, *gevaniká*) on Kreikan juutalaisten puhumasta kreikan kielen variantista käytetty nimitys.

Juutalaiset ovat käyttäneet kreikkaa jo antiikin aikana lingua francana sekä jokapäiväisen kanssakäymisen ja kulttuurin kielenä. 1400-luvun lopussa monet Kreikan juutalaiset sulautuivat ladinoa puhuneisiin Espanjan juutalaisiin, mutta romaniottien ryhmä käytti kreikkaa puhe- ja osittain myös kirjakielenään aina toiseen maailmansotaan saakka. Heidän puhumassaan kreikassa oli aramealaisia, hepreankielisiä ja 1400-luvulta lähtien myös turkkilaisia vaikutteita. Sen kirjoittamiseen käytettiin heprealaista kirjaimistoa.

Ennen toista maailmansotaa juutalaiskreikkaa puhuttiin Kastorián, Ioánninan ja Chalkídan kaupunkien sekä Korfun ja Zákynthoksen saarten juutalaisyhteisöissä. Kieli säilyi pitkään myös Istanbulin karaiiteilla. Toisen maailmansodan jälkeen holokaustista selvinneet Kreikan juutalaiset siirtyivät puhumaan kreikan yleiskieltä tai uusien kotimaidensa kieliä. Nykyään juutalaiskreikalla on tuskin lainkaan kieltä sujuvasti taitavia puhujia.

Lähteet
-------

1. ↑  Anhava, Jaakko: *Maailman kielet ja kielikunnat (3. painos)*, s. 87. Tampere: Gaudeamus, 2005. ISBN 951-662-734-X.
2. 1 2  Jewish Language Research Website: Judeo-Greek *jewish-languages.org*.  Arkistoitu 23.10.2005. Viitattu 27.11.2010. (englanniksi)
3. ↑  Elektronnaja jevreiskaja entsiklopedija: Jevreisko-gretšeski jazyk *eleven.co.il*. Viitattu 27.11.2010. (venäjäksi)
4. ↑  Elektronnaja jevreiskaja entsiklopedija: Romanioty *eleven.co.il*. Viitattu 27.11.2010. (venäjäksi)
**Juustokehä** tai **juustomuotti** on perinteisesti puusta koverrettu tai koottu kehikko, jonka pohjan kuviot antavat maitojuustolle koristeellisen pinnan. Juustokehään on saattanut kuulua myös kansi, jonka päälle juuston tiivistymistä edesauttava paino on sijoitettu.

Suomessa kehät ovat yleensä suorakaiteen muotoisia, mutta Ruotsissa ja Suomen Lapissa tavataan myös pyöreitä malleja. Korkeita juustomuotteja on voitu käyttää myös pääsiäispashan valmistamisessa.

Perinteisesti juustomuotin pohja on koverrettu käsityönä taltalla, puukolla tai lovileikkausveitsellä. Kaunis juustomuotti on ollut näyte tekijänsä kädentaidoista ja talon arkiesineiden muotoilusta; vanhoja juustomuotteja on esillä esimerkiksi paikallista tai alueellista kulttuuriperintöä esittelevissä kotiseutu- ja erikoismuseoissa.

Sittemmin erilaisten jyrsimien käyttö on yleistynyt. Jyrsinkoneella voidaan tehdä kehän pohja tekemällä malline, jossa on symmetrisen kuvion neljännes. Jyrsittäessä mallinetta kierretään jyrsimiskertojen välillä neljänneskierros.

Uudemmat juustomuotit on voitu valmistaa myös muista materiaaleista kuten muovista.

Kuvia juustokehistä
-------------------

* Hannun vaakunan jyrsinmallineHannun vaakunan jyrsinmalline
* JuustokehiäJuustokehiä
* 
*

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Arkistoitu kopioAineiston selaus: Juustonvalmistus (53 kohdetta) (esimerkkejä museokokoelmiin kuuluvista juustokehistä eil juustomuoteista) suomenmuseotonline.fi.  Arkistoitu 8.8.2016. Viitattu 27.7.2016.
2. 1 2  Arkistoitu kopioJuustokehä (Emil Cedercreutzin museon tammikuun kuukauden esine)  Tammikuu 2015. harjavalta.fi.  Arkistoitu 1.7.2016. Viitattu 27.7.2016.
3. ↑  Maria Bonnor: Museot jakautuvat kahteen kastiin – mitä virkaa on rukinlapoja esittelevillä paikallismuseoilla?  7.7.2015. yle.fi. Viitattu 27.7.2016.
**Rosh Pinna** on mošav Israelin Pohjoisella hallintoalueella. Sen asukasluku oli vuoden 2018 lopussa 3 120.

Maantiede
---------

Vanha tie Safediin.
Rosh Pinna sijaitsee Israelin pohjoisosassa Kanaaninvuoren juurella ja Hulanlaakson eteläpuolella. Vuoren rinnettä ylöspäin sijaitsee Safedin kaupunki ja Hatzor HaGlilit.

Historia
--------

Brittien tullirakennus 1939.
Rosh Pinnan perustivat joukko Safedista saapuneita uskonnollisia juutalaisia vuonna 1878. Alun perin he kutsuivat paikkaa nimellä Gel Oni viereisen Ja'unan arabikylän mukaan. Paikkakuntaan on sittemmin joskus viitattu "Israelin ensimmäisenä kylänä", mutta juutalaisasutus kesti aluksi vain muutamia vuosia. Ensimmäiset asukkaat kohtasivat useita vaikeuksia ja Gel Oni hylättiin vain hieman yli kahden vuoden jälkeen.

Uusia siirtoaisia saapui kuitenkin jo vuonna 1882, tällä kertaa Romaniasta. Paikkakunnalle annettiin uusi nimi Rosh Pinna eli "kulmakivi" viittauksena Psalmien kirjan säkeeseen. He alkoivat viljellä maata kasvattaen esimerkiksi tupakkaa ja silkkitoukkia. Paikalliset kohtasivat edelleen taloudellisia vaikeuksia huolimatta Edmond de Rotchildilta saadusta taloudellisesta tuesta. Arabikapinan aikana paikkakuntaa vastaan hyökättiin useampaan otteeseen. Vuonna 1938 kolme paikallista tuomittiin ja yksi hirtettiin arabien bussia vastaan tehdystä kostoiskusta. Gideon Mer tutki malariaa laboratoriossaan Rosh Pinnassa vuodesta 1929.

Israel itsenäistyi vuonna 1948 ja Rosh Pinnan viereen perustettiin *ma’barah*, eli uusien juutalaisten siirtolaisten väliaikainen asutus. Osa heistä muutti sittemmin viereiseen Hatzor HaGlilitiin tai muualle Israeliin. Oman kunnanvaltuustonsa paikka sai vuonna 1949.

Talous
------

Osa paikallisista harjoittaa edelleen maanviljelyä, mutta matkailusta on tullut huomattava elinkeino. Monet paikallisista tarjoavat aamiaismajoitusta eli *zimmerim*.

Väestö
------

Rosh Pinnan asukasluku oli vuoden 2018 lopussa 3 120. Vuonna 2002 vastaava lukema oli 2 210 ja vuonna 1953 1 480.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6  Fred Skolnik ja Michael Berenbaum: *Encyclopaedia Judaica Volume 17 Ra-Sam*, s. 466-467. Thomson Gale, 2007. ISBN 978-0-02-865928-2. (englanniksi)
2. 1 2 3  Avigayil Kadesh: Rosh Pina: Israel’s first village Israel Ministry of Foreign Affairs. Viitattu 11.2.2020. (englanniksi)
3. ↑  List of localities, in Alphabetical order (pdf) Central Bureau of Statistics. Viitattu 11.2.2020. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Rosh Pinna** Wikimedia Commonsissa
Rosia Bay.
Rosia Bay vanhassa postikortissa.
**Rosia Bay** on lahti lähellä Gibraltarin eteläkärkeä, niemen lounaispuolella. Se on Gibraltarin alueen ainoa luonnonsatama. Lahtea suojelee Parson's Lodgen linnoitus.

Brittilaivastolla oli pitkään lahdella varustelutelakka, jossa sen laivoihin lastattiin juomavettä ja muonavaroja. Sinne rakennettiin amiraali Nelsonin laivastoa varten suuret vesisäiliöt, jotka päätettiin purkaa vuonna 2006. Säiliöihin kerättiin telakan rakennusten katoilta valunut vesi, joka säilöttiin hermeettisesti maanalaisiin säiliöihin, joista se voitiin tankata laivojen juomavesitankkeihin painovoiman avulla.

Nykyisin lahdella on uimaranta ja kahviloita, jotka houkuttelevat matkailijoita. Luonnonrannan lisäksi sinne onkaivettu kaksi uima-allasta. *Nelsons Anchorage* -museossa näkee paikan, jossa Horatio Nelsonin ruumis tuotiin maihin Trafalgarin taistelun jälkeen. Juorujen mukaan hänen ruumiinsa oli säilötty rommitynnyriin, ja se vaihdettiin täällä toisenlaiseen alkoholiin. Britannian kuninkaallinen laivasto on aina kiistänyt tämänsuuntaiset huhut.

Lähteet
-------

1. ↑  Parsons Lodge (Arkistoitu – Internet Archive) *Gibraltar Official Tourism Website*
2. ↑  Rosia Tanks a Great Gibraltar Loss says Naval Dockyards Society VOX.  Arkistoitu 4.9.2012. Viitattu 30.9.2012.
3. ↑  The magnitude and extent of the historical importance of Rosia Tanks site *Panorama*. Viitattu 30.9.2012.
4. ↑  Rosia Bay Gibraltar Travel Guide. Viitattu 30.9.2012.
5. ↑  Nelson’s Anchorage – 100 Ton Gun *Historical Gibraltar Attractions (continued)*.  Arkistoitu 26.2.2012. Viitattu 30.9.2012.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Rosia Bay** Wikimedia Commonsissa
**Metsäkoulu** oli Suomessa aiemmin toiminut metsäalan oppilaitos.

Metsäkoulut 1930-luvun Suomessa
-------------------------------

Metsäkoulujen entinen nimi oli *metsänvartijakoulu*. Metsäkoulujen tarkoitus oli kouluttaa nuoria miehiä metsätyönjohtajiksi. 

Oppiaika metsäkouluissa kesti kaksi vuotta, ja alkoi lokakuun 1. päivänä ja päättyi toisen oppivuoden syyskuun 15. päivänä.

### Oppilasvalinta

Oppilaita otettiin kouluun metsähallituksen määräämä luku joka toinen vuosi. Oppilaaksi pyrkivän tuli olla vähintään 18 vuotta täyttänyt ja enintään 30 vuotta täyttänyt, ja hänen oli lähetettävä omakätinen hakemus koulun johtajalle pyrkiessään oppilaaksi metsäkouluun. 

Hakemus oli toimitettava koulun johtajalle ennen kesäkuun loppua ja siihen oli liitettävä seuraavat asiakirjat:

 mainetodistus;
 lääkärintodistus siitä, että hakijalla on terve ja virheetön ruumiinrakenne, tarkka näkö ja kuulo sekä ettei hän sairasta tarttuvia tauteja;
 vanhempien tai holhoojan lupa kouluun menemiseen, jos hän on alaikäinen;
 päästötodistus yläkansakoulusta tai todistus vastaavan tietomäärän omaamisesta;
 todistus siitä, että hakija on suorittanut käytännöllisiä töitä metsätalouden alalla vähintään yhden vuoden ajan;
 todistukset, joista käy selville hakijan toiminta viimeksi kuluneiden neljän vuoden aikana.
Hakemusten perusteella koulun johtaja kutsui pääsykokeita suorittamaan niin monta hakijaa, että niiden luku vastasi kouluun otettavien oppilaiden kaksinkertaista määrää. Kokeiden sekä kokeista saamansa yleiskäsityksen mukaan koulun opettajakunta valitsi oppilaat kouluun, ja koulun johtaja lähetti heille kutsun ennen syyskuun 1. päivää.

Katso myös
----------

* Normaalimetsäkoulu

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Hakkila, Esko (toim.): "Metsäkoulu", *Lakiasiain käsikirja*, s. 657. Porvoo: Werner Söderström Oy, 1938.

### Lakiviitteet

1. ↑  Laki metsäkouluista (37/1922, annettu 17.2.1922).
2. ↑  Asetus metsäkouluista (38/1922 ja 155/1931).
**Atlus** on japanilainen videopelejä kehittävä ja julkaiseva yritys. Se on tunnettu kehittämästään/julkaisemastaan roolipelisarjasta *Shin Megami Tensei* (johon kuuluu myös *Persona* -pelisarja). 

Vuonna 2013 Sega osti Atlusin emoyhtiön Indexin sen jouduttua talousvaikeuksiin.

Atlus on myös julkaissut pelisarjojen *Nekketsu Kouha: Kunio-Kun* ja *Double Dragon* osia. Nämä kaksi pelisarjaa ovat alun perin konkurssiin menneen yrityksen Technos Japan Corporation aikaansaannoksia.

Muita tunnettuja pelejä ovat *Snowboard Kids* ja *Snowboard Kids 2* Nintendo 64:lle sekä *Trauma Center* Nintendo DS:lle.

Atlus USA on vuonna 1991 perustettu Atlusin tytäryhtiö, joka vastaa pelien julkaisemisesta Japanin ulkopuolella.

Atlusin kehittämät pelit
------------------------

Parhaiten tunnettuja Atlusin kehittämiä pelejä ja pelisarjoja ovat:

* *Megami Tensei* -pelisarja
* *Trauma Center* -pelisarja
* *Catherine*

Atlus USA:n julkaisemat pelit
-----------------------------

*Pääartikkeli: Luettelo Atlus USA:n julkaisemista videopeleistä*

Lähteet
-------

1. ↑  Wesley Yin-Poole: Atlus' message to fans after Sega buyout  20.9.2013. Eurogamer. Viitattu 7.11.2020. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Profiili MobyGamesissä (englanniksi)
* Profiili MobyGamesissä (2) (englanniksi)
* Atlusin Japanin kotisivut (japaniksi)
* Atlusin Yhdysvaltojen kotisivut (englanniksi)
**Rosetta** on ranskalais-belgialainen Jean-Pierre ja Luc Dardennen ohjaama elokuva vuodelta 1999. Se kertoo Émilie Dequennen esittämästä 17-vuotiaasta Rosetasta, joka asuu asuntovaunussa alkoholisoituneen äitinsä kanssa. Hän yrittää löytää ja pitää työn, jotta pystyisi muuttamaan pois asuntovaunusta ja äitinsä luota.

*Rosetta* palkittiin Cannesin elokuvajuhlien pääpalkinnolla, Kultaisella palmulla. Lisäksi Dequenne sai Cannesin parhaan naisnäyttelijän palkinnon. Dequenne oli ehdolla lisäksi lupaavimman naisnäyttelijän César-palkintoon. Elokuva sai loistavan vastaanoton Belgiassa, missä se sai ensi-iltansa syyskuussa 1999. Sitä kävi katsomassa loppuvuoden aikana yli 185 000 katsojaa, mikä oli sitä levittäneen yrityksen mukaan paras tulos miesmuistiin.

*Rosettaa* on verrattu Vittorio de Sican neorealistisiin elokuviin ja Robert Bressonin *Mouchetteen*, vaikkakin siitä puuttuu De Sican sentimentaalisuus ja Bressonille tyypillinen kristillinen armo.

Belgialainen sosialistijohtaja Laurette Onkelinx ehdotti *Rosetan* inspiroimana niin kutsuttua Rosetta-suunnitelmaa, jonka tarkoituksena oli helpottaa alle 25-vuotiaiden työllisyystilannetta. Belgiassa hyväksyttiinkin elokuvan yllyttämänä laki, joka kielsi työntekijöitä maksamasta nuorilla työntekijöille minimipalkkaa alittavaa palkkaa.

Lähteet
-------

1. ↑  Rosetta: Awards *Allmovie*. Viitattu 2.5.2011. (englanniksi)
2. 1 2  Echikson, William: Where Many Lives Are Like Sad Movie Lines *BW Online*.  10.1.2000. Bloomberg L.P. Viitattu 2.5.2011. (englanniksi)[vanhentunut linkki]
3. 1 2  Costello, Michael: Rosetta: Review *Allmovie*. Viitattu 2.5.2011. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* *Rosetta* Internet Movie Databasessa. (englanniksi)

|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
| 

| * n
* k
* m
Dardennen veljesten ohjaamat elokuvat |
| --- |
|  |
| 
* *Falsch* (1987)
* *Teitä ajatellen* (1992)
* *Lupaus* (1996)
* *Rosetta* (1999)
* *Le fils* (2002)
* *Lapsi* (2005)
* *Dans l’Obscurité* (2007)
* *Le silence de Lorna* (2008)
* *Le Gamin au vélo* (2011)
* *Kaksi päivää, yksi yö* (2014)
* *Tuntematon tyttö* (2016)
* *Le Jeune Ahmed* (2019)

 |

 |
Zanuck vastaanottamassa Oscar-palkintoa vuonna 1947.
**Darryl Francis Zanuck** (5. syyskuuta 1902 – 22. joulukuuta 1979) oli Oscar-palkittu yhdysvaltalainen tuottaja, näyttelijä, ohjaaja ja käsikirjoittaja.

Zanuck syntyi Nebraskan osavaltiossa, mutta muutti 6-vuotiaana äitinsä kanssa Los Angelesiin. Jo 8-vuotiaana hän esiintyi ensimmäisessä elokuvassaan, tosin vain extran roolissa. Hänen isänsä ei kuitenkaan ollut mielissään poikansa näyttelijäinnostuksesta, vaan kutsui tämän takaisin kotiin Nebraskaan. Vuonna 1917 Zanuck liittyi Yhdysvaltain armeijaan ja palveli muutaman vuoden ajan Ranskassa. Yhdysvaltoihin palattuaan hän päätti koettaa kykyjään käsikirjoittamisen parissa. Hän saikin myytyä muutamia käsikirjoituksiaan eri elokuvayhtiöille. Vuonna 1924 Zanuck sai vakituisen paikan Warner Bros. -yhtiöstä. Hän siirtyi ensin hallintopuolelle ja kohosi lopulta yhtiön tuotantopuolen johtoon vuonna 1931. 

Kahta vuotta myöhemmin Zanuck kuitenkin jätti yhtiön työskennelläkseen sen sijaan Twentieth Century Pictures -yhtiölle. Vuonna 1935 hän kumppaneineen osti Fox-yhtiön ja liitti sen yhteen vanhan yhtiönsä kanssa. Tästä muodostuneelle uudelle yhtiölle annettiin nimeksi 20th Century Fox. Zanuck toimi sen varapääjohtajana. Toisen maailmansodan aikaan hän otti vapaata yhtiöstä ja palveli jälleen armeijassa. 1950-luvulla hän vetäytyi yhtiöstä tuottaakseen itsenäisesti elokuvia Euroopassa. Zanuck palasi kuitenkin jo vuonna 1962 takaisin yhtiön johtoon. Hän myös nimitti poikansa Richard D. Zanuckin tuotannon johtajaksi, mikä osoittautui virheeksi, sillä vuonna 1971 hänen poikansa yhdessä yhtiön johtokunnan kanssa pakotti Zanuckin eroamaan virastaan.

Zanuck kuoli keuhkokuumeeseen vuonna 1979. Hänet on haudattu Kaliforniaan. Hänellä on lisäksi tähti Hollywood Walk of Famella.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Arnold, Gary: Motion Picture Producer Darryl F. Zanuck Is Dead at 77 *Washington Post*.  24.12.1979. Viitattu 4.7.2018. (englanniksi)[vanhentunut linkki]

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Darryl F. Zanuck**.
* Darryl F. Zanuck Internet Movie Databasessa. (englanniksi)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Katalonia
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Japani
* Australia
* Alankomaat
* Puola
* Portugali

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie
* Trove
* Elonet

 |
|  |
| Muut | 
* NARA
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**Atmel** oli vuonna 1984 perustettu yhdysvaltalainen puolijohdevalmistaja. Sen tuotteita ovat muun muassa mikrokontrollerit (Intel 8051 -yhteensopivat ja oma AVR arkkitehtuuri), radiotaajuuslaitteet, EEPROM- ja flash-muistit, ASICit ja WiMAX.

Yrityksen perustaja George Perlegos toimi yhtiön pääjohtajana vuoteen 2006 asti, jolloin Atmelin johtokunta erotti hänet. 
Julkisessa kirjeessään Perlegos sanoi tilanteen Atmelissa käyneen mahdottomaksi, koska pääjohtajalle ei kuulemma näytetty yrityksen toimintaan liittyviä dokumentteja. Perlegos on ilmoittanut pitävänsä joitakin johtokunnan toimintatavoista moraalisesti arveluttavina ja jopa laittomina.

Microchip Technology osti Atmelin vuonna 2016 noin 3,6 miljardilla dollarilla.

Lähteet
-------

1. ↑  Santa Clara Valley Historical Association: Atmel  2008. siliconvalleyhistorical.org. Viitattu 31.7.2014. (englanniksi)
2. ↑  Atmel’s Mess: You’re Fired. No, You Are. New York Times. Viitattu 24.1.2017.
3. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive)
4. ↑  Assis, Claudia: Microchip Technology buys chip maker Atmel in $3.56 billion deal *MarketWatch*.  19.1.2016. Viitattu 27.2.2022. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Atmel Corporation
**Kurtakon työväentalo** sijaitsi Kolarista Kaukoseen johtavan tien varrella Kurtakon kylässä Kittilän ja Ylläsjärven tien risteyksessä. Talon omistivat SKP:n Kurtakon osasto, Demokraattiset naiset ym..

Rakennus
--------

Työväentalo rakennettiin vuonna 1947. Talo oli yksikerroksinen, puurunkoinen, ja siinä oli lautaverhous sekä huopakate. Sisäseinät ja katto oli verhottu pahvilla. Lattia oli syrjällään olevaa mäntylautaa. Ikkunat olivat yksinkertaiset. Talossa oli vain yksi huone, joka muodostui salista ja näyttämöstä.

1950-luvun lopulla suunniteltiin talon laajentamista, jota varten oli lahjoituksina Kurtakon kylältä saatu puutavaraa. Laajennusta ei kuitenkaan toteutettu, koska samaan aikaan rakennettiin Kolarin työväentaloa ja puutavara lahjoitettiin Kolariin.

Talon myöhemmät vaiheet
-----------------------

Lapin työväentalojen peruskartoituksen aikana vuonna 1997 talossa ei enää 30 vuoteen ollut toimintaa. Työväenyhdistys omisti talon vuoteen 2002, jonka jälkeen talossa jatkoi toimintaa kyläyhdistys ja talossa tehtiin remontti EU-tukirahoilla.

Kyläyhdistys piti talossa kahvilaa ja huvitilaisuuksia vuosina 2002–2007. Vuosina 2007–2010 talossa oli kahvila ja matkamuistomyymälä. Vuonna 2011 taloon tehtiin perusteellinen remontti ja se muutettiin asuintiloiksi. Nykyisin talo on yksityisomistuksessa, ja siellä toimii taidepaja ja lahjatavaramyymälä

Viitteet
--------

1. 1 2 3 4  *Lapin työväentalot. Peruskartoitus 1997*, s. 84. Kansantalojen Lapin Piirijärjestö ry, 1997.
2. 1 2  Vanhan työväentalon tarina 1947–2019 *taloni1947.blogspot.com*. Viitattu 22.10.2022.
3. ↑  Kuukkeli *kuukkeli.com*. Viitattu 22.10.2022.
**Kurtis Eugene "Kurt" Warner** (s. 22. kesäkuuta 1971 Burlington, Iowa) on yhdysvaltalainen entinen amerikkalaisen jalkapallon pelaaja, pelipaikaltaan pelinrakentaja.

Warner teki varaamattomana pelaajana sopimuksen Green Bay Packersin kanssa vuonna 1994. Hyvin epätodennäköiseltä näyttäneen läpimurtonsa Warner teki vuosina 1998–2003 St. Louis Ramsin riveissä, ja saavutti vielä vuosina 2005–2009 menestystä Arizona Cardinalsissa. 

Ramsin kanssa Warner voitti kerran Super Bowlin. Hänet valittiin urallaan neljästi NFL:n tähdistöotteluun Pro Bowliin.

Lopetettua uransa kauden 2009 jälkeen Warner on toiminut NFL Networkin asiantuntijana. 

Warner valittiin amerikkalaisen jalkapallon Hall of Fameen vuonna 2017.

Lähteet
-------

1. ↑  Pro Football Hall of Fame's Class of 2017 | Pro Football Hall of Fame Official Site *www.profootballhof.com*. Viitattu 20.1.2018. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Kurt Warner** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Yhdysvallat

 |

 |

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.
**Atle Sponberg** (s. 17. lokakuuta 1964 Gjøvik, Norja) on norjalainen viulisti.

Koulutus
--------

Sponberg on opiskellut Norjan valtiollisessa musiikkikorkeakoulussa Isac Schuldmanin johdolla sekä Amsterdamissa Herman Krebbersin oppilaana. Hän on myös osallistunut Isaac Sternin, Shlomo Mintzin, Henryk Szeryngin ja Mstislav Rostropovitšin mestarikursseille.

Ura
---

Sponberg edusti vuonna 1982 Pohjoismaita Eurovisionin kilpailussa *Young musician of the Year*. Hän sai Szeryng-palkinnon opiskeluaikanaan.

Sponberg on Norjan Kringkastingsorkesteretin konserttimestari sekä Norjan kamariorkesterin johtaja. Hän on pitänyt useita solistikonsertteja esimerkiksi Bergenin *Festspillenellä* sekä Oslon kamarimusiikkijuhlilla.

Tunnustuksia
------------

* Gammleng-palkinto 2006 klassisen musiikin luokassa
* KORK-palkinto 2006

Levytyksiä
----------

* *Tango for 3* (Kirkelig Kulturverksted, 1990). Juan José Mosalinin, bandoneon, Steinar Haugerudin, basso, ja Sverre Indris Jonerin, piano, kanssa
* *Gjøvik Sinfonietta* (Bergen Digital Studio, 1995). Eva Knardahlin kanssa, joht. Rolf Bækkelund
* *Maurice Ravel, Zoltán Kodály, Johan Halvorsen* (Simax, 1995). Øystein Birkelandin ym. kanssa.
* *Quietude, Norwegian Moods* (Pro Musica, 2004). Gjøvik Sinfonietta. Norj. säveltäjiä.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Atle Sponberg *www.levendeklassisk.no*. Viitattu 13.4.2009. (norjaksi)[vanhentunut linkki]


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Puola

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |

 |
**František Kučera** (3. helmikuuta 1968, Praha, Tšekkoslovakia) on tšekkiläinen entinen jääkiekkoilija ja olympiavoittaja. Kučeran pelipaikka oli puolustaja. Kučera voitti olympiakultaa Naganon olympialaisissa 1998. Hän pelasi NHL:ssä yhdeksän kauden aikana 465 ottelua tehden niissä 24 maalia ja 95 syöttöä.

Ura
---

Kučera aloitti pelaajauransa TJ Sparta ČKD Prahassa kaudella 1984–85. Chicago Blackhawks varasi hänet vuoden 1986 varaustilaisuuden 77. pelaajana. Kaudelle 1988–89 Kučera siirtyi pelaamaan Dukla Jihlavaan. Hän saavutti uransa ensimmäisen MM-mitalin Ruotsin MM-kilpailuissa 1989, kun Tšekkoslovakia oli kolmas. Hän siirtyi pelaamaan Chicagoon kaudella 1990–91. Hän pelasi ensimmäisellä kaudellaan Blackhawksissa 40 peliä ja saman kauden aikana myös IHL-seura Indianapolis Icessa 25 ottelua. Kučera pelasi Blackhawksissa aina kauteen 1993–94 saakka, jonka aikana hän siirtyi Hartford Whalersiin. Kaudella 1994–95 Kučera pelasi Whalersin lisäksi kotimaansa Sparta Prahassa 16 ottelua. Seuraavalla kaudella hän siirtyi kesken kauden Hartfordista Vancouver Canucksiin, jossa pelasi yhteensä 26 ottelua. Kaudella 1996–97 Kučera pelasi useissa AHL- ja IHL-seuroissa ja siirtyi saman kauden aikana Philadelphia Flyersiin. Hän palasi kotimaahansa Sparta Prahaan kaudelle 1997–98. Kučera voitti olympiakultaa Naganon olympialaisissa sekä MM-pronssia Sveitsin MM-kilpailuissa samana vuonna. Hänet valittiin MM-turnauksen parhaaksi puolustajaksi ja tähdistökentälliseen.

Kučera palasi uudestaan NHL:ään kaudelle 2000–01, jolloin hän pelasi Columbus Blue Jacketsissa 48 ottelua ja Pittsburgh Penguinsissa seitsemän ottelua. Hän voitti samana vuonna MM-kultaa Saksan MM-kilpailuissa. Seuraavalla kaudella hän pelasi vielä Washington Capitalsissa 56 ottelua, mutta siirtyi takaisin Sparta Prahaan, jossa lopetti pelaajauransa kauden 2004–05 jälkeen.

Kučera pelasi NHL:ssä 465 ottelua tehden niissä 24 maalia ja 95 syöttöä. Pudotuspeleissä hän pelasi 12 ottelua. Pelaajauransa jälkeen Kučera on toiminut HC Letci Letňanyn alle 20-vuotiaiden joukkueen apuvalmentajana sekä seuran presidenttinä.

Lähteet
-------

1. ↑  1986 NHL Entry Draft Elite Prospects. Viitattu 2.6.2021. (englanniksi)
2. 1 2 3  Frantisek Kucera Elite Prospects. Viitattu 2.6.2021. (englanniksi)
3. ↑  Frantisek Kucera NHL. Viitattu 2.6.2021. (englanniksi)
4. ↑  Frantisek Kucera Hockey Reference. Viitattu 2.6.2021. (englanniksi)
5. ↑  Frantisek Kucera Hockey Database. Viitattu 2.6.2021. (englanniksi)
**Atli Heimir Sveinsson** (21. syyskuuta 1938 Reykjavík – kuolema ilmoitettu 21. huhtikuuta 2019) oli islantilainen säveltäjä ja musiikkipedagogi.

Atli syntyi musikaaliseen perheeseen. Hänet lähetettiin 9-vuotiaana Heinz Edelsteinin johtamaan musiikkikouluun. Atli opiskeli sitten Reykjavíkin musiikkiopistossa pianonsoittoa Rögnvaldur Sigurjónssonin johdolla ja sai diplominsa vuonna 1957. Hän jatkoi opintojaan vuodesta 1959 Kölnin musiikki- ja tanssiyliopistossa. Hänen opettajiaan olivat Günter Raphael, Rudolf Petzold, Bernd Alois Zimmermann, Wolfgang von der Nahmer, Karl Hermann Pillney ja Hans Otto Schmidt-Neuhaus. Diplominsa sävellyksessä ja musiikin teoriassa Atli sai vuonna 1963. Samana vuonna hän osallistui Darmstadtin kesäkurssille, jolla tapasi Olivier Messiaenin, Pierre Boulez'n, György Ligetin ja Bruno Madernan.

Atli suoritti vielä vuonna 1964 opintoja Karlheinz Stockhausenin ja vuonna 1965 Alankomaissa Gottfried Michael Koenigin johdolla. Jälkimmäisen opastuksella hän perehtyi elektroniseen musiikkiin. Atli palasi Islantiin, perusti Reykjavíkin musiikkiopistoon sävellysluokan ja työskenteli vapaana tuottajana Islannin radioyhtiö Ríkisútvarpiðissa. Atlin johdolla opiskelivat muiden muassa Atli Ingólfsson, Haukur Tómasson, Þorsteinn Hauksson ja Kjartan Ólafsson. Atli järjesti ISCM:n festivaalin ja yleiskokouksen Islannissa vuonna 1973. Hän toimi Pohjoismaisen säveltäjäneuvoston puheenjohtajana vuosina 1974–1976 ja organisoi Pohjoismaiset musiikkipäivät Reykjavíkissa vuonna 1976. Atlille myönnettiin vuonna 1976 Pohjoismaiden neuvoston musiikkipalkinto ensimmäisenä islantilaisena. Palkinnon hänelle tuonut teos oli huilukonsertto. Vuonna 1980 Atli perusti islantilaisen nykymusiikkifestivaali Myrkir músíkdagarin. Vuonna 1992 hän sai Alltingiltä elinikäisen kunniapalkan. Vuonna 1993 hänet valittiin Ruotsin kuninkaallisen musiikkiakatemian jäseneksi.

Atlin tuotantoon kuuluu esimerkiksi kuusi sinfoniaa, yhdeksän konserttoa sekä oopperoita, kuten *Damask Drum* ja *Vikivaki*. Balettioratorion *Tíminn og vatnið* Atli sävelsi Steinn Steinarrin runoteokseen.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Atli Heimir Sveinsson Classical Music Daily
2. 1 2 3  Atli Heimir Sveinsson Wise Music Classical


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Suomi (KANTO)
* Yhdysvallat
* Ruotsi
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* IdRef

 |

 |