recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Ukko Nooa** (ruots. *Gubben Noak*) on tunnettu parodinen laulu Raamatun Nooasta. Se on lastenlaulu mutta ruotsiksi myös juomalaulu. Laulun sanat on tehnyt ruotsalainen Carl Michael Bellman. Sävelmän alkuperä on tuntematon. 

Suomessa ja Ruotsissa pianonsoiton opettelu alkaa lapsilla usein Ukko Nooasta C-duurissa, koska melodiaan tarvitaan vain viittä valkoista kosketinta C:stä G:hen. Suppean sävelalueen melodia sopii monien muidenkin soitinten ensimmäisiin kokeiluihin.

Oskar Merikanto on tehnyt kappaleen pohjalta pianolle tunnetun variaatioteoksen.

Laulun nuotit F-duurissa.

Sanat ruotsiksi
---------------

Gubben Noak, gubben Noak
var en hedersman.
När han gick ur arken
plantera’ han på marken
mycket vin, ja, mycket vin, ja,
detta gjorde han.

Tunnetuimmat sanat suomeksi
---------------------------

Ukko Nooa, Ukko Nooa oli kunnon mies.
Kun hän meni saunaan, pani laukun naulaan.
Ukko Nooa, Ukko Nooa oli kunnon mies.
Ukko Nooa, Ukko Nooa oli kunnon mies.
Kun hän tuli saunasta, otti laukun naulasta.
Ukko Nooa, Ukko Nooa oli kunnon mies.*lähde?*

  

WikiaineistoWikiaineisto
Wikiaineistoon on tallennettu tekstiä aiheesta: 
***Ukko Noak*** 

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: sv:Gubben Noak
**Heikki Ilmari Vapaatalo** (s. 13. huhtikuuta 1939 Tyrvää) on suomalainen lääkäri ja emeritusprofessori. Hän on ollut farmakologian professori Oulussa, Tampereella ja Helsingissä. Hänen tutkimuskohteenaan on ollut autonomisen hermoston farmakologia, sykliset nukleotidit ja prostaglandiinit sekä lääkehoito ja toksikologia.

Heikki Vapaatalon vanhemmat olivat rakennusmestari Pentti Vapaatalo ja Aino Lähteenmäki. Vapaatalo kirjoitti ylioppilaaksi Hämeenlinnan lyseosta vuonna 1957. Vapaatalo valmistui lääketieteen ja kirurgian tohtoriksi 1968 ja opiskeli 1970-luvun alussa Saksassa (Hannoverin lääketieteellinen korkeakoulu). Hän työskenteli assistenttina Helsingin yliopistossa 1965–1968, dosenttina 1969–1992, apulaisopettajana 1969–1971. Vuosina 1972–1974 hän oli Oulun yliopistossa apulaisprofessori, vuosina 1975–1992 Tampereen yliopiston biolääketieteen (farmakologian) professori ja 1992–2002 Helsingin yliopiston farmakologian professori.

Vapaatalo on toiminut peräti noin 50 väitöskirjan ohjaajana. Nuorten tutkijoiden ohjausansioista hän on saanut mm. Maud Kuistilan palkinnon. Laajan tieteellisen toiminnan ohella Vapaatalolla on ollut monipuolinen ura eri organisaatioiden hallintoelimissä ja asiantuntijatehtävissä, mm. Tampereen ja Helsingin yliopistoissa, useissa lääketiedettä ja lääketutkimusta sivuavissa säätiöissä sekä lääke- ja laboratorioalan yhtiöissä.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Kuka kukin on 1978 (Runeberg.org)
2. ↑  Facta 2001, WSOY 1985, 17. osa, palsta 723
3. ↑  *Tyrvään yhteiskoulu – Vammalan lukio 1904–1979*, s. 341. Vammala: Vammalan lukio, 1979. ISBN 951-95031-7-X.
4. ↑  Tampereen suomalainen klubi (Arkistoitu – Internet Archive)
5. ↑  Helsingin yliopiston opettajat ja virkamiehet[vanhentunut linkki]


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)
* Belgia
* Alankomaat

 |

 |
**Burhanuddin Rabbani** (1940 – 20. syyskuuta 2011) oli Afganistanin presidentti. Hän hallitsi nimellisesti kommunistien Afganistanin demokraattisen tasavallan kaatumisen jälkeen 1992–1998, ennen kuin talibanit karkottivat hänet Kabulista. Rabbani oli kuitenkin kansainvälisesti tunnustettu Afganistanin presidentti vuoteen 2001. Hänen seuraajakseen tuli ISAF:n tukema Hamid Karzai.

Etnisesti Rabbani oli tadžikki, persiaa puhuva sunni. Hän opiskeli šariaa Kabulin ja Kairon yliopistoissa.

Rabbani oli 1970-luvulla Kabulin yliopiston šarian luennoitsija ja oli tuolloin 1968 perustetun Jamiat-i Islami-yi Afghanistanin ('islamilainen yhteiskunta') -nimisen mujahideen-uskonsoturien ryhmittymän johdossa. Ryhmä on aika ajoin ollut myös poliittinen puolue. Rabbani oli sen nimellinen johtaja, mutta sen todellinen voimamies oli tuolloin asevoimien komentaja Ahmad Shah Massoud. Hän pysyi sen johdossa kuolemaansa saakka.

Mujahideen-joukot valtasivat 15. huhtikuuta 1992 Kabulin kommunistihallitukselta. Kahden kuukauden kuluttua Rabbani nimitettiin maan väliaikaiseksi presidentiksi. Gulbuddin Hikmatyar ei hyväksynyt sopimusta vaan jatkoi pääkaupungin pommitusta raketein kolmen vuoden ajan, kunnes hänet ajettiin sen läheltä helmikuussa 1995. Kun suurin osa puolueista boikotoi presidentinvaalia, Rabbani valitutti itsensä uudelleen presidentiksi šurassa joulukuussa 1992. Se vain kiihdytti vastarintaa, ja Hikmatyar ja Abdul Rashid Dostum liittoutuivat syrjäyttämään Rabbanin ja Massoudin vallasta. Kolmannes kaupunkia raunioitui vuoden 1994 taisteluissa, joissa kuoli noin 25 000.

Rabbani joutui pakenemaan Kabulista Talibanin valloittaessa sen 1996, mutta hän oli edelleen kansainvälisesti tunnustettu presidentti, kunnes Hamid Karzai valittiin marraskuussa 2001.

Rabbani kuoli Kabulissa tehdyssä pommi-iskussa 20. syyskuuta 2011. Rabbania tuli tapaamaan kaksi Talibanin edustajiksi esittäytynyttä miestä, joita pidetään syyllisinä iskuun.. Kun Esmatullah-niminen mies halasi Rabbania, hänen turbaanissaan ollut pommi räjähti.

Lähteet
-------

* War on Terror, After the Taleban BBC
* Human Rights Watch, Afganistan Report

### Viitteet

1. ↑  Turbaanipommi tappoi Afganistanin rauhanneuvoston johtajan, Helsingin Sanomat 21.9.2011 sivu B 3
2. 1 2 3  Heikki Aittokoski, Kuolema tuli Talebanilta "myönteisenä viestinä", Helsingin Sanomat 22.9.2011 sivu C 6. Artikkelin verkkoversio[vanhentunut linkki]
3. ↑  Abasin Zaheer: JIA to see leadership changes: Faqiri  20.2.2011. Pajhwork Afghan News.  [vanhentunut linkki] Peilipalvelin
4. ↑  Afghan peace council head Rabbani killed in attack BBC News South Asia, 20.9.2011


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Yhdysvallat

 |

 |
Hotelli Tornin torni.
**Pidot Tornissa** on Yrjö Kivimiehen toimittama ja Gummeruksen julkaisema kirja hotelli Tornissa 1937 pidetyn kulttuuripoliittisen keskustelutilaisuuden pohjalta. Keskustelut tallennettiin pikakirjoituksella. Keskustelijat esiintyvät teoksessa salanimillä. Esimerkiksi Tatu Vaaskiven nimimerkki on 'Kirjailija', Cajanderin III hallituksen sisäministerinä tuolloin toimineen Urho Kekkosen 'Ministeri' ja julkaisun toimittaja Kivimiehen 'Konservatiivi'. Muita keskustelijoita olivat Martti Haavio (Dosentti), Lauri Viljanen (Esteetikko), Niilo Mäki (Filosofi), Helvi Hämäläinen (Pikku rouva), Esko Aaltonen (Lehtimies), Sakari Pälsi (Suuri tuntematon), Kustaa Vilkuna (Kansatieteilijä), Lauri Hakulinen (Kielimies), Kaarlo Marjanen (Kriitikko), Olavi Paavolainen (Kulttuurimatkailija), Jussi Teljo (Pessimisti) ja Matti Kurjensaari (Radikaali).

Teos kuuluu Gummeruksen "Ihminen ja maailma" -sarjaan sen neljäntenä kirjana. Teoksen nimeen on viitattu myös myöhempien keskustelukirjojen ja poliittisten keskusteluiden yhteydessä: Eino S. Repo toimitti kirjan *Toiset pidot Tornissa* (1954) myös Gummeruksen kustantamana ja Erno Paasilinna Kariston kustantaman *Pidot Aulangolla: viisi keskustelua* vuonna 1963 sekä Otavan kustantaman *Pidot Suomessa* vuonna 1972. Myös klassiseen tekstiin, Platonin dialogiin *Pidot*, kytkeytyvä ilmaisu on säilyttänyt kantavuuttaan vuosikymmeniä: Tiina Hallman otsikoi vuonna 1990 arvionsa teoksesta *Ulkopolitiikka murroksessa: Suomi kylmän sodan jälkeen* muodossa 'Ulkopoliittiset pidot Tornissa'. Perinne oli voimissaan vielä vuonna 2002, jolloin julkaistiin *Bileet Tornissa* tallenteena keskusteluista, joihin ottivat osaa mm. Jukka Relander, Teemu Mäki, Markus Jäntti, Arno Kotro, Kirsi Piha ja Risto Murto; ja 2007, jolloin julkaistiin *Puhepidot Tornissa* mm. Sam Inkisen toimesta.

Lähteet
-------

1. ↑  Gummerus ja Pidot tornissa *Kirjailijat Oulussa*.  2002. Oulun kaupunginkirjasto-maakuntakirjasto.  Arkistoitu 19.10.2013. Viitattu 29.9.2013.
2. ↑  Antti Vesikko : Kansakunnan resonoivat muistot - Olavi Paavolaisen jatkosodan päiväkirja Synkkä yksinpuhelu I-II (1946) kansallisen identiteettiprojektin uudelleenarviona, Valtio-opin pro gradu-tutkielma, Yhteiskuntatieteiden ja filosofian laitos, Jyväskylän yliopisto 2011, Tornin pitojen osanottajalista s. 63
3. ↑  Hallman, Tiina: Ulkopoliittiset pidot Tornissa.  *Ydin*, 1990, 24. vsk, nro 5, s. 33.  (suomeksi)
4. ↑  SIVUSILMIN | Bileet Tornissa *Helsingin Sanomat*.  30.3.2002. Viitattu 3.11.2021.

Kirjallisuutta
--------------

* Kivimies, Yrjö: *Pidot tornissa*. Sarja: Ihminen ja maailma : Gummeruksen tietosarja; n:o 4. Jyväskylä: Gummerus, 1937. (suomeksi)
* "Tornin pidot : korkokuva 30-luvusta? (kirj. Heikki Mikkeli)", *Ajan paineessa : kirjoituksia 1930-luvun suomalaisesta aatemaailmasta*, s. 16–39. Suomalaisen kirjallisuuden seuran toimituksia 758. Helsinki: Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, 1999. ISBN 951-746-130-5.
* Markus Junttila: *Miksi intellektuellit aina lyllertävät Torniin? Älymystön suhde kansanluonteeseen, kulttuuriin sekä demokratiaan vuosien 1937-1972 välisenä aikana Pidot-kirjasarjassa.* Pro gradu -tutkielma. Oulun yliopisto, 2020.
Jorma Tolonen
**Jorma Nyyrikki Tolonen** (19. kesäkuuta 1908 Lahti – 24. kesäkuuta 1967 Espoo) oli suomalainen matkailualan vaikuttaja ja päätoimittaja.

Henkilöhistoria
---------------

Tolonen tuli ylioppilaaksi 1927 Kuopiossa ja valmistui filosofian maisteriksi Helsingin yliopistosta 1933. Hän toimi Suomen Matkailuliiton, aiemmin Suomen Matkailuyhdistys, toimitussihteerinä 1936–1937, toimistopäällikkönä 1937–1943, apulaisjohtajana 1943–1947, johtajana 1947–1953 ja toimitusjohtajana vuodesta 1954. Tolonen oli *Suomen matkailun* päätoimittaja 1947–1955, *Suomen kulkuneuvojen* päätoimittaja vuodesta 1947 ja *Coming Events in Finlandin* 1950–1955. Hänellä oli useita matkailuun liittyviä kansallisia ja kansainvälisiä luottamustehtäviä. Työuransa alkuvaiheessa Tolonen toimi myös vt. lehtorina Oulussa.

Jorma Tolosen vanhemmat olivat sosiaalineuvos Eemil Adolf Tolonen ja Helmi Maria Elisabeth Koskinen ja puoliso vuodesta 1942 toimittaja Maire Tolonen o.s. Virtanen.. Heidän neljästä lapsestaan nuorin on muusikko Jukka Tolonen.

Julkaisuja
----------

* *Jalmar Castrén matkailumiehenä: esitelmä, 1946*
* *Matkailun taloudellisen merkityksen tutkimisesta*, 1961, julkaisussa *Suomen matkailu*, 26 (1961): 1, ss. 6–10
* *Suomen Matkailijayhdistys 1887–1962*, 1962, julkaisussa *Suomen matkailu*, 27 (1962): 2, ss. 8–11
* *Onko suomalainen turisti unohdettu kotimaassaan?*, 1965, Sirkka Saarivuori, A. Marte, Jorma Tolonen, julkaisussa *Suomen nainen*, 53 (1965): 5, ss. 8–9, 9–10

Lähteet
-------

1. 1 2 3   Kuka kukin on (Aikalaiskirja) 1954, ss. 895–896 (Viitattu 24.5.2019)
2. 1 2  Kuolleita. *Helsingin Sanomat*, 27.6.1967, s. 7.
3. ↑  Toimitusjohtaja Jorma Tolonen 50-vuotias. *Helsingin Sanomat*, 19.6.1958, s. 8.
4. ↑  Jorma Tolosen kuolinilmoitukset.  *Helsingin Sanomat*, 28.6.1967, s. 2. Näköislehden aukeama (tilaajille).
5. ↑  Jukka Tolonen Takana loistava tulevaisuus *City*.  2007. Viitattu 12.5.2019.

Aiheesta muualla
----------------

* *Toimitusjohtaja Jorma Tolonen kuollut*, Suomen matkailu, 32 (1967): 4, s. 1
San Giorgion palatsi Genovassa. Valokuva on vuodelta 2009.
**Genovan konferenssi** järjestettiin 10. huhtikuuta – 19. toukokuuta 1922 Italian Genovassa. Kokouspaikkana oli San Giorgion palatsi. Yhdistyneen kuningaskunnan pääministeri David Lloyd George kutsui Euroopan valtiot koolle Genovaan neuvottelemaan maanosan taloudesta. Kutsuttujen joukossa olivat Neuvosto-Venäjä, joka oli sekä takavarikoinut maassa olevan ulkomaisen omaisuuden että kieltäytynyt maksamasta Venäjän keisarikunnan velkoja, ja Saksa, jolle oli määrätty Versailles’n rauhassa valtavat sotakorvaukset. Yhdysvallat jättäytyi pois konferenssista, mutta siihen osallistui yhteensä 19 valtiota. Genovan konferenssissa pyrittiin sopimaan Euroopan taloudellisesta jälleenrakennuksesta, suhteiden solmimisesta Neuvosto-Venäjän kanssa, kultakantaan paluusta ja Saksan tukemisesta. Genovan konferenssia edelsi Brysselin talouskonferenssi, johon Saksaa ja Neuvosto-Venäjää ei kutsuttu.

Genovan konferenssin sivutuote oli Neuvostoliiton ja Saksan tekemä Rapallon sopimus. Neuvosto-Venäjän ulkoasiainkansankomissaari Georgi Tšitšerin ja Saksan hallituksen jäsen Walther Rathenau olivat tavanneet toisensa salassa Rapallossa ja sopineet maiden välisestä taloudellisesta yhteistyöstä. Varsinaisissa tavoitteissaan Genovan konferenssi epäonnistui, ja tilanne Euroopassa säilyi ennallaan.

Suomen valtuuskunnan johtajana oli pääministeri J. H. Vennola. Jäseninä seurasivat mukana Ernst Nevanlinna, Carl Enckell, K. G. Idman ja Väinö Tanner. Lisäksi mukana olivat sihteerinä toiminut Aarno Yrjö-Koskinen ja rouva Ines Nevanlinna.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Genovan konferenssi 1922 epäonnistui tavoitteessaan selvittää kansainväliset taloussuhteet *eurojatalous.fi*.
2. 1 2 3  Tanner, Väinö: *Kahden maailmansodan välissä. Muistelmia 20- ja 30-luvuilta*, s. 55-57. Tammi, 1966.
Evelyn Wood
**Henry Evelyn Wood** (9. helmikuuta 1838 Braintree, Essex – 1. joulukuuta 1919 Lontoo) oli brittiläinen sotamarsalkka.

Evelyn Woodin isoisä oli kuningasperheen ystävänä tunnettu parlamenttiedustaja Matthew Wood, ja hänen setänsä oli lordikansleri William Wood. Evelyn palveli aluksi laivastossa ja osallistui sen riveissä Krimin sotaan, mutta siirtyi 1855 luutnantiksi ratsuväkeen. Wood osallistui myös Intian sepoykapinan kukistamiseen ja yleni vuoteen 1873 mennessä everstiluutnantiksi. Hän palveli Garnet Wolseleyn alaisuudessa Ašantin kuningaskuntaa vastaan suunnatulla sotaretkellä ja komensi armeijan oikeaa siipeä keskeisissä taisteluissa, kuten Kumasin valtauksessa helmikuussa 1874. Sodan jälkeen hänet ylennettiin everstiksi. Zulu-sodassa vuonna 1879 Wood komensi tuhannesta brittien puolelle siirtyneestä zulusta muodostettua joukkoa ja löi moninkertaisesti ylivoimaisen vihollisen Kambulassa vain kaksi päivää sen jälkeen, kun muu brittiarmeija oli kärsinyt tappion Isandlwanan taistelussa. Hänen saavutettuaan vielä toisen voiton Kambulan taistelussa maaliskuussa 1879 hänet ylennettiin kenraalimajuriksi ja palattuaan kotimaahan myöhemmin samana vuonna hänet aateloitiin. Hän osallistui eteläisessä Afrikassa myös ensimmäiseen buurisotaan 1880–1881.

Vuoden 1882 Egyptin-sotaretken aikana Wood komensi prikaatia ja brittijoukkojen miehitettyä maan hänet nimitettiin joulukuussa 1882 Egyptin armeijan ylipäälliköksi (*sirdar*). Hän osallistui myös vuosien 1884–1885 Niilin retkeen. Tämän jälkeen Wood oli kotimaassa itäisen sotilasalueen komentajana 1886–1888 ja Aldershotin alueen komentajana 1889–1893. Hänet ylennettiin kenraaliluutnantiksi 1891 ja 1895 kenraaliksi. Vuosina 1893–1901 hän toimi sotaministeriössä päämajoitusmestarina. Wood oli vielä 1901–1904 toisen armeijakunnan komentaja ja sai 1903 ylennyksen sotamarsalkaksi.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  *Nordisk familjebok* (1921), s. 1064–1065 Runeberg.org. Viitattu 18.1.2014. (ruotsiksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
	+ 2
* BnF data
	+ 2
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Australia
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC
* IdRef

 |

 |
Malline:Databox
**NTRNZ media Oy** on vuonna 2004 perustettu tv-tuotantoyhtiö ja markkinointitoimisto. Yrityksen perustaja ja vastaava luova johtaja on Teemu Hostikka ja toimitusjohtaja Hanna Mustonen. NTRNZ median hallitukseen kuuluu mm. suomalainen näyttelijä Peter Franzén.

NTRNZ media on tunnettu kotimaassa ja kansainvälisesti menestyneillä tuotannoillaan. Yhtiön ensimmäinen oma tuotanto Eränkävijät on voittanut neljä Kultaista Venlaa ja myyty yli 30 maahan. Sarjan kahdeksas tuotantokausi alkaa lokakuussa 2023. Sarjan kansainvälisen version Eränkävijät: Alpeilta Arktiselle kaksi kautta nähtiin Yle TV1:llä 2019 ja 2021.

NTRNZ median toinen suurmenestys on historiadokumenttisarja Vaietut arktiset sodat, joka on laajimmalle levinnyt suomalaissarja koskaan. Sarjan esitysoikeudet on myyty yli sataan maahan. Sen osti ensimmäisten joukossa The Walt Disney Company, jonka lisäksi sen ovat hankkineet mm. RTL, Al Jazeera, BBC sekä australialainen SBS.

Suomen luontoa ja taikuri Henri Kemppaisen taikuutta yhdistävä Magic in Lapland on myös yksi NTRNZ median kansainvälisesti laajimmalle levinneistä tv-sarjoista. Sarjaa esitetään miljoonayleisöille Pohjois- ja Etelä-Amerikassa.

Elokuussa 2023 ensi-iltansa MTV-kanavalla ja Katsomossa sai NTRNZ median tuottama neliosainen sarja Uskomattomat ympäristörikokset, joka esittelee Suomessa viime vuosina esiin tulleita merkittävimpiä ympäristörikoksia.

NTRNZ median markkinointityöt on palkittu kahdesti kuntamarkkinoinnin SM-kisoissa. Vuonna 2021 Pudasjärven kunnalle tehty Järjen äärellä -kampanja voitti kilpailussa hopeaa ja vuonna 2022 Oulun matkailun Pohjolan rengastie -brändi palkittiin pronssilla.

NTRNZ media on ollut Vuoden toimisto -markkinointiviestintäkilpailun finalisti 2021 ja 2022 sekä Vuoden Huiput -kilpailun shortlistalla vuonna 2023 kahdella työllä. Lisäksi yritys on palkittu Oulun kaupungin Vuoden vientiyritys 2021 -palkinnolla.

Yrityksellä on toimipisteet Oulun lisäksi Helsingissä ja Levillä ja se työllistää noin 20 henkilöä.

Tuotannot
---------

  

* Eränkävijät (2016-)
* Magic in Lapland (2019)
* Eränkävijät: Alpeilta Arktiselle (2019-2021)
* Vaietut arktiset sodat (2022)
* Uskomattomat ympäristörikokset (2023)

Palkinnot
---------

  

* Kultainen Venla (2017, 2018, 2019, 2020)
* Intermediaire-Globe Gold, World Media Festival (2022)
* Kuntamarkkinoinnin SM (hopea 2021, pronssi 2022)
* Vuoden vientiyritys 2021, Oulun kaupunki
**Kuumat linjat** (videona **Vakoojapeli**, *Hot Enough for June* tai *Agent 8 ¾*) on Ralph Thomasin ohjaama brittiläinen vakoilukomedia vuodelta 1964. 

Dirk Bogarde näyttelee aloittelevaa lontoolaiskirjailijaa, jonka työvoimatoimisto lähettää lasitehtaan työhaastatteluun ja haastattelija (oikeasti vakoilueversti) saman tien Prahaan, koska mies on syntynyt siellä ja osaa kieltä. Työ osoittautuu vakoiluun liittyväksi, mutta työsuhde-etuna on viileän viehättävä autonkuljettaja Vlasta, joka kuitenkin paljastuu paikallisen poliisipäällikön tyttäreksi.

Rooleissa
---------

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
|  Dirk Bogarde  | … |  Nicholas Whistler 
  |
|  Sylva Koscina  | … |  Vlasta Simenova 
  |
|  Robert Morley  | … |  eversti Gunliffe 
  |
|  Leo McKern  | … |  poiisipäällikkö Simenova 
  |
|  Roger Delgado  | … |  Josef
  |

Vastaanotto
-----------

*Helsingin Sanomissa* Paula Talaskivi piti uutuuselokuvaa näppärästi tehtynä ja vauhdikkaana värikomediana, joka tarjoaa niin hupia kuin jännitystäkin.

*Video-oppaassa* (WSOY 1994) Bello Romano piti tätä varhaisten James Bond -elokuvien menestyksen myötä syntynyttä parodiaa parempana agenttikomediana kuin esimerkiksi *Casino Royale* ja antoi sille kolme tähteä viidestä, joka vastaa sanallista arviota "hyvä".

Lähteet
-------

1. 1 2  Talaskivi, Paula: Viikon filmejä.  *Helsingin Sanomat*, 20.09.1964, s. 15. Näköislehti (maksullinen).
2. 1 2  "Vakoojapeli / Kuumat linjat", *Video-opas 95*, WSOY 1994
**Mark Vasiljevitš Gorbatšov** (ven. Марк Васи́льевич Горбачёв, 23. maaliskuuta 1902 Soutjärven kunnan Kalinansaaren kylä – 16. helmikuuta 1964 Petroskoi) oli neuvostoliittolainen poliitikko.

Mark Gorbatšov syntyi vepsäläiseen talonpoikaisperheeseen. Hän jäi varhain orvoksi ja lähti koulun jälkeen Pietariin uunintekijän oppipojaksi. Hän työskenteli Karjalassa metsätöissä, Aleksanterintehtaan uunintekijänä ja Muurmannin radan työläisenä. Vuosina 1919–1926 Gorbatšov toimi paikallisen sanomalehden kuriirina ja ekspediittorina.

Vuonna 1926 Gorbatšov siirtyi valtionpankkiin, jossa hän yleni harjoittelijasta osastopäälliköksi. Vuonna 1931 hän meni opiskelemaan Leningradin finanssiakatemiaan, josta valmistuttuaan hän palasi Neuvosto-Karjalaan valtionpankin tehtäviin.

Gorbatšov nimitettiin Karjalan autonomisen tasavallan raha-asiain kansankomissaarin sijaiseksi syyskuussa 1937. Lokakuusta 1937 lähtien hän toimi Karjalan ASNT:n toimeenpanevan keskuskomitean puheenjohtajana ja heinäkuusta 1938 tasavallan korkeimman neuvoston puhemiehistön puheenjohtajana. Gorbatšovilla oli vähän hallintokokemusta, ja hänen nimityksensä liittyy suurelta osin tasavallassa toteutettuihin puhdistuksiin.

Gorbatšov toimi Karjalais-suomalaisen neuvostotasavallan korkeimman neuvoston puhemiehistön varapuheenjohtajana vuosina 1940–1951. Hän valmistui NKP(b):n keskuskomitean puoluekorkeakoulusta vuonna 1944. Vuosina 1951–1956 Gorbatšov oli Karjalais-suomalaisen SNT:n oikeusministeri ja vuosina 1956–1961 Karjalan ASNT:n terveydenhuolto- ja sosiaaliturvaministeri. Hänet valittiin kahdesti Neuvostoliiton korkeimman neuvoston edustajaksi.

Lähteet
-------

1. ↑  *Karelija: entsiklopedija. Tom 1*, s. 259. Petrozavodsk: Petropress, 2007. ISBN 978-5-8430-0123-0.
2. 1 2 3 4  Gorbatšov Mark Vasiljevitš *Imena v istorii karelii*. Viitattu 1.4.2020.
3. ↑  Gorbatšov Mark Vasiljevitš *Spravotšnik po istorii Kommunistitšeskoi partii i Sovetskogo Sojuza 1898–1991*. Viitattu 1.4.2020.
4. ↑  S. N. Filimontšik: "Hozjajeva zemli" ili "hodoki"? Sovety Karelii v uslovija konstitutsionnoi reformy vtoroi poloviny 1930-h godov.  *Trudy Kolskogo nautšnogo tsentra RAN: Gumanitarnyje issledovanija, vypusk 16*, 2019, nro 2, s. 109–122. Artikkelin verkkoversio.
Ohjus heti laukaisun jälkeen, ennen rakettimoottorin käynnistymistä ja myöhempää nuolien irtoamista.
**Starstreak** on Britanniassa valmistettava lyhyen matkan, laserohjattava ilmatorjuntaohjus. Aseen erikoisuus on sen taistelukärki, joka muodostuu kolmesta erillisestä räjähtävästä nuolesta. 

Valmistaja lupaa, että ohjuksen voi laukaista heti, kun ampuja havaitsee maalin. Tähtäimen jäähdyttämistä tai lentoradan ennakkolaskentaa ei tarvita. Kolme erillään lentävää nuolta on tarkoitettu parantamaan osumistodennäköisyyttä ja ne ohjautuvat maaliin laservalaisun avulla. Nuolissa on tunkeutumiskykyinen wolframista tehty kärki ja sirpaleräjähde. Ase voi tehdä automaattisesti itsensä vaarattomaksi tietyn lentoajan jälkeen vahinko-osumien estämiseksi.

Ase otettiin käyttöön Britanniassa 1997 ajoneuvoon asennettavana yksiputkisena mallina, mutta siitä on sittemmin kehitetty moniputkinen versio ja myös olkapäältä laukaistava versio.

Tekniset tiedot
---------------

*Starstreak*

* Pituus: 1,39 m
* Halkaisija: 0,27 m
* Nopeus: Mach 3
* Kantama: 5,5 km
* Lakikorkeus: 1 000 m

*Starstreak II*

* Kantama; 7+ km
* Nopeus: Mach 3+
* Paino: 14 kg (pelkkä ohjus)

  

Valmistaja: Thales Air Defence (Thales Group)

Lähteet
-------

1. 1 2  STARStreak High Velocity Missile (Valmistajan esite)  2018. Thales UK. Viitattu 10.3.2022.
2. ↑  Andrew Chuter: Britain mulls giving ‘Starstreak’ air-defense weapons to Ukraine *defensenews.com*.  9.3.20222. Viitattu 10.3.2022.
3. ↑  STARSTREAK HIGH VELOCITY MISSILE *armedforces.co.uk*. Viitattu 10.3.2022.

Aiheesta muualla
----------------

* Indonesia-Purchases-Air-Defense-System-From-Thales  *defensenews.com* 14.1.2014
Parsinavetta.
**Parsinavetta** on toinen navetan kahdesta päätyypistä. Parsinavetassa naudat on kiinnitetty parteen, jossa ne seisovat tai makaavat mutta eivät kykene kääntymään ympäri. Lypsylehmät on pääsääntöisesti päästettävä laitumelle kahden kuukauden ajan vuodesta. Toisen tyypin muodostaa pihatto, jossa eläimet liikkuvat vapaasti rakennuksen lattialla tai sen ulkopuolella mutta eivät välttämättä pääse laitumelle.

Parsinavetoiden käyttö on Euroopassa melko harvinaista. Suomessa lypsylehmistä 41 % pidettiin parsinavetoissa vuonna 2016.

Eläinsuojelun kannalta
----------------------

Parsinavetat ovat maailmalla pääsääntöisesti laillisia. Ne on kielletty Alankomaissa, Itävallassa, Norjassa (vanhat navetat 30 vuoden siirtymäajalla) ja Tanskassa. Ruotsissa uusien parsinavetoiden rakentaminen on ollut kiellettyä vuodesta 2007.  

Suomessa parsinavetat ovat eläinsuojelulain mukaan laillisia. Lain mukaan kaikkien parsinavetassa elävien lehmien on päästävä kesäisin ulos vähintään 60 päiväksi. Eläinsuojelujärjestöt ovat vaatineet parsinavetoiden kieltämistä, jotta lehmät voisivat paremmin kyetessään liikkua. Sipilän hallituksen jouluna 2017 julkaistussa lakiluonnoksessa ei kuitenkaan kielletä parsinavettoja. Uuden lain on tarkoitus tulla voimaan vuoden 2019 alussa. Maa- ja metsätalousministeriö ei aio enää myöntää investointitukea uusien parsinavettojen rakentamiseen tai vanhojen laajentamiseen.

Katso myös
----------

* Pihattonavetta

Lähteet
-------

1. 1 2  Tuottajajärjestö jakaa virhetietoa faktana - Animalia ry *Animalia ry*.  2.6.2017.  Arkistoitu 6.6.2017. Viitattu 8.6.2017.
2. ↑  *Tietohaarukka - tilastotietoa elintarvikealasta 2017*, s. 29. Ruokatieto. Teoksen verkkoversio.  (Arkistoitu – Internet Archive)
3. ↑  Uusi eläinsuojelulaki kieltämässä parsinavetat *Maaseudun Tulevaisuus*. Viitattu 8.6.2017.
4. 1 2 3  Juho Mäkelä: Eläinsuojelulaki on uudistumassa: Sikojen tiineytyshäkit kielletään, sonneja ei saa pitää kytkettyinä – eläinsuojelujärjestöt pettyivät *Helsingin Sanomat*.  7.6.2017. Sanoma Media Finland Oy. Viitattu 8.6.2017.
5. ↑  Yle: Tuhannet suomalaiset lehmät eivät pääse koskaan ulos *yle.fi*.
6. ↑  Luonnos hallituksen esitykseksi laiksi eläinten hyvinvoinnista *Lausuntopalvelu.fi*. Maa- ja metsätalousministeriö. Viitattu 15.7.2018.
**Aimo Yrjö Paavali Vihervuori** (25. tammikuuta 1922 Hämeenlinna – 16. syyskuuta 2007 Hämeenlinna) oli suomalainen yritysjohtaja, joka sai kauppaneuvoksen arvonimen.

Vihervuoren vanhemmat olivat asemapäällikkö Yrjö Vihervuori ja Lempi Thulin ja puoliso vuodesta 1949 Viivi Karin Lemmikki (Pipsa) Nieminen. Juristi Pekka Vihervuori on heidän poikansa. Aimo Vihervuori tuli ylioppilaaksi Hämeenlinnan yhteiskoulusta 1945 ja valmistui agronomiksi 1951 ja mainoshoitajaksi Myynti- ja mainoskoulusta 1960. Hän oli Hämeen läänin maanviljelysseuran viljelysmaiden luokittelija 1950–1951, Etelä-Hämeen Kansallisliiton nuorisosihteeri 1952–1954 ja *Hämeen Sanomia* julkaisevan Hämeen Sanomat Oy:n ilmoitus- ja mainospäällikkö 1954–1962, apulaisjohtaja 1962–1964, toimitusjohtaja 1964–1987 ja hallituksen jäsen 1979–1993. Hämeenlinnan kaupunginvaltuuston jäsen hän oli 1957–1996, varapuheenjohtaja 1968, 1976–1984 ja 1987–1988 ja puheenjohtaja 1985–1986 sekä kaupunginhallituksen jäsen 1958–1962, 1967 ja 1969–1972. Vihervuorella oli lisäksi lukuisia muita luottamustehtäviä. Sotilasarvoltaan hän oli reservin majuri (1978). Kauppaneuvoksen arvonimen Vihervuori sai 1979.

Lähteet
-------

1. 1 2  Vilkuna, Anna-Maria: Kauppaneuvos Aimo Vihervuori (1922–2007). *Suomen talouselämän vaikuttajat* -verkkojulkaisu (maksullinen). 5.9.2011. Suomalaisen Kirjallisuuden Seura. Viitattu 30.11.2022.
2. 1 2  Aimo Vihervuori *Biografiasampo*. Viitattu 30.11.2022.
3. ↑  Kuka kukin on 1978, s. 1082. Viitattu 30.11.2022.
4. ↑  Ihmiset. Kuolleet. Kauppaneuvos Aimo Vihervuori. (Tilaajille) *Helsingin Sanomat*.  7.10.2007. Viitattu 30.11.2022.
**Rosenholz-aineisto** (engl. *Rosenholz files*, saks. *Rosenholz*) on 280 000 tiedoston kokoelma, joka sisältää tietoa Itä-Saksan tiedustelupalvelun ulkomaanvakoiluosaston (*Hauptverwaltung Aufklärung*, HVA) työntekijöistä. Listassa on pääasiassa entisessä Länsi-Saksassa työskennelleiden HVA:n agenttien oikeita nimiä.

Operaatio Rosewoodissa Yhdysvaltain keskustiedustelupalvelu CIA sai Itä-Saksan hajotessa haltuunsa kokoelman erittäin salaisia asiakirjoja ja mikrofilmejä. Pitkien neuvotteluiden jälkeen aineisto toimitettiin Saksaan vuonna 2003. Palautuksen jälkeen BStU tarkisti tiedostot käännös- ja muiden virheiden varalta. Maaliskuusta 2004 asiakirjat ovat olleet periaatteessa julkisia, mutta niiden katseluun tarvitaan erillinen lupa. Vuonna 1990 alkanut "Operation Rosewood" (koodinumero 9910111-H) päättyi Yhdysvaltain puolustusministeriössä 17.3.2000.

Rosenholz-aineisto sisältää kolme kortistoa:

* F-16-kortit, HVA:n henkilötietokortisto
* F-22-kortit, tapahtumakortit
* Tilastokortit, *"Statistikbögen"*

Suomessa Korkein hallinto-oikeus (KHO) päätti helmikuussa 2012 ettei suojelupoliisin (Supo) tarvitse luovuttaa medialle aineistoa. Oikeuden mukaan aineisto on saatu osana tiedustelupalvelujen luottamuksellista tietojenvaihtoa. KHO arvioi, että Supon tietojen saanti voisi jatkossa vaarantua. Suomessa samankaltaisen Tiitisen listan salaaminen on aiheuttanut kuohuntaa mediassa.

Lähteet
-------

* Ten Years of German Unification – National Security and the Future 1. vuosikerta, 2. numero, 2000
* DoD Inspectors Still Select Creative Names for their Investigations (Arkistoitu – Internet Archive) – Michael Ravnitzky/Russ Kick, The Memory Hole 6.8.2003

### Viitteet

1. ↑  Ulkoasiainministeriö (Arkistoitu – Internet Archive)
2. ↑  KHO: Supon ei tarvitse luovuttaa Rosenholz-aineistoa *Helsingin Sanomat*.  8.2.2012. Viitattu 8.2.2012.

Aiheesta muualla
----------------

* Stasi – Dunkelgrau auf Hellgrau – Die Zeit 11. syyskuuta 2003
* Stalinismus – Wunderland DDR – Die Zeit 2. lokakuuta 2003
* Der diskrete Charme der Demokratie – Die Zeit 29. heinäkuuta 2004
* DDR-SPIONAGE – Jetzt sind auch die Wessis dran (Arkistoitu – Internet Archive) – Die Zeit
Henri Berthelot vuonna 1919.
**Henri Mathias Berthelot** (7. joulukuuta 1861 Fleurs – 29. tammikuuta 1931 Pariisi) oli ranskalainen kenraali, joka palveli ensimmäisessä maailmansodassa.

Berthelot valmistui Saint Cyrin sotilasakatemiasta vuonna 1883 ja palveli 1885–1887 Tonkinissa sekä myös muissa Ranskan siirtomaissa. Vuodesta 1907 hän oli sijoitettuna Ranskan pääesikuntaan, ja yleni 1910 everstiksi sekä 1913 kenraalimajuriksi. Ennen sotaa hän osallistui yhdessä Joseph Joffren kanssa suunnitelma XVII:n laatimiseen. Maailmansodan ensimmäisten dramaattisten kuukausien aikana Berthelot toimi Joffren esikuntapäällikkönä Ranskan päämajassa. Hänet nimitettiin marraskuussa 1914 Soissonsin reservijoukkojen, tammikuussa 1915 53:nnen jalkaväkidivisioonan ja heinäkuussa 32:nnen armeijakunnan komentajaksi. Hänet ylennettiin divisioonankenraaliksi Champagnen taistelun jälkeen syksyllä 1915, ja seuraavana vuonna hän osallistui Verdunin taisteluun.

Lokakuusta 1916 maaliskuuhun 1918 Berthelot komensi Romaniassa olleita ranskalaisia apujoukkoja. Romanian antautumisen jälkeen hän palasi länsirintamalle. Heinäkuusta syyskuuhun 1918 hän komensi Ranskan viidettä armeijaa ympärysvaltojen suuressa vastahyökkäyksessä ja siihen liittyneessä toisessa Marnen taistelussa. Romanian liityttyä uudelleen sotaan Berthelot palasi sinne lokakuussa 1918 ranskalaisten ja englantilaisten joukkojen ylipäälliköksi. Sodan jälkeen Berthelot nimitettiin 1919 Metzin sotilaskuvernööriksi ja Ranskan korkeimman sotaneuvoston jäseneksi. Myöhemmin hän oli vielä Strasbourgin sotilaskuvernöörinä.

Lähteet
-------

1. 1 2  Henri Berthelot (englanniksi) Firstworldwar.com. Viitattu 9.2.2014.
2. 1 2  *Nordisk familjebok*, täydennysosa (1922), s. 593 (ruotsiksi) Runeberg.org. Viitattu 9.2.2014.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Taiteenala | 
* Te Papa (New Zealand)

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**Rouva Anni Lagerborg** eli **Lukeva nainen** on suomalaisen taiteilijan Magnus Enckellin öljyvärityö kankaalle vuodelta 1914. Kooltaan tämä maalaus on 73 cm × 43 cm, ja se kuuluu Ateneumin taidemuseon Ester ja Jalo Sihtolan kokoelmiin.

*Rouva Anni Lagerborg* -maalauksessa malli lukee kirjaa. Magnus Enckell maalasi hänet voimakkain värein violettiin pukuun ja hattuun pukeutuneeksi.

Ateneumin taidemuseolla on hallussaan kolme Magnus Enckellin työtä tästä rouvasta. Näistä vanhin on vuodelta 1912, jolloin hän teki vesivärein maalauksen istuvasta rouva Anni Lagerborgista, 35 cm × 26 cm. Viimeinen *Rouva Anni Lagerborg* -työ on vuodelta 1916 oleva hiilityö, 39,5 cm × 30,5 cm, jossa rouva on pukeutunut samaan asuun kuin tässä öljyvärityössä. Myös hiilityö kuuluu Ateneumin taidemuseon Ester ja Jalo Sihtolan kokoelmaan.

Rouva Anni Lagerborg oli naimisissa insinööri Zittingin kanssa, josta hän kuitenkin erosi ja lähti nunnaksi Italiaan.

Lähteet
-------

1. ↑  Valtion taidemuseo: Kokoelmat. Asiasanat: Rouva Anni Lagerborg. (Arkistoitu – Internet Archive) Viitattu 8.3.2013.

Aiheesta muualla
----------------

* Öljyvärityö Suomen Kansallisgalleriassa. (Arkistoitu – Internet Archive)
* Hiilityö Suomen Kansallisgalleriassa. (Arkistoitu – Internet Archive)
* Vesivärityö Suomen Kansallisgalleriassa. (Arkistoitu – Internet Archive)
**La Wally** on Alfredo Catalanin ooppera, nelinäytöksinen *dramma lirico*. Luigi Illica kirjoitti teoksen libreton, joka perustuu Wilhelmine von Hillernin romaaniin vuodelta 1875. Ooppera kantaesitettiin 20. tammikuuta 1892 La Scalassa. Metropolitan-oopperassa se esitettiin ensimmäistä kertaa vuonna 1909.

Oopperasta tunnetaan etenkin sen sankarittaren ensimmäisessä näytöksessä laulama aaria "Ebben? Ne andrò lontana". Catalani sävelsi aarian alun perin vuonna 1878 Jules Vernen runoon "Chanson groenlandaise",. Runon alkuperäinen nimi on "Chanson scandinave" (1856), ja Verne muokkasi sitä teostaan *Le pays des fourrures* (*Turkiksien maassa*, ks. tätä) varten, jossa se on siis nimellä "Chanson groenlandaise". Se on julkaistu myös Vernen tekstejä sisältävässä teoksessa *Textes oubliés* (1979, Union Général d'Éditions, Collection 10-18, No. 1294).

Lähteet
-------

1. ↑  András Batta: Ooppera, s. 14-15 (ISBN 3-8290-5833-0)
2. 1 2  Allmusic.com: La Wally, opera (dramma musicale) in 4 acts > Description
3. ↑  DelTeatro.it: Wally, La (Arkistoitu versio)
4. ↑  Verne.garmtdevries.nl
5. ↑  Jules Verne Forum (Arkistoitu – Internet Archive)
**Friedrich Mohs** (29. tammikuuta 1773 Gernrode, Pyhä saksalais-roomalainen keisarikunta – 29. syyskuuta 1839 Belluno, Itävallan keisarikunta) oli saksalainen mineralogi, joka kuuluu uranuurtajiin kivennäis- ja kideopin alalla. Mineraalien kovuusasteikko on nimetty Mohsin mukaan.

Elämä
-----

Mohs syntyi Gernrodessa Harzin vuoristossa 29. tammikuuta 1773. Hän opiskeli Hallessa ja Freiburgin kaivosakatemiassa. Hän opiskeli vielä Itävallassa mineralogiaa ja kaivostoimintaa, ja hänestä tuli mineralogian professori Gratzissa vuonna 1812. Abraham Wernerin kuoltua vuonna 1817 hänet nimitettiin Freiburgin kaivosakatemian mineralogian oppituoliin, ja vuonna 1826 hänestä tuli Wienin keisarillisen kabinetin mineralogian professori ja ylitarkastaja. Hän kuoli Agardossa Bellunon lähellä Italiassa 29. syyskuuta 1839.

Lähteet
-------

1. 1 2  Mohs, Friedrich *Tietosanakirja*.  1909-1922. Viitattu 17.10.2021.
2. 1 2  Friedrich Mohs *Encyclopaedia Britannica*.  1911. Viitattu 17.10.2021.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
	+ 2
* ISNI
	+ 2
* VIAF
	+ 2

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Italia
* Yhdysvallat
	+ 2
* Tšekki
* Kroatia
* Alankomaat

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* Leopoldina
* Mathematics Genealogy Project

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Lento unelmiin** (*Radio Flyer*) on yhdysvaltalainen perhe-elokuva vuodelta 1992. Yksinhuoltajaäidin pojista väkivaltaisen isäpuolen vallan alla kertovan elokuvan on käsikirjoittanut David M. Evans ja ohjannut Richard Donner. Poikia näyttelevät Elijah Wood ja Joseph Mazzello ja aikuisrooleja muiden muassa Lorraine Bracco, John Heard ja Adam Baldwin. Kehyskertomuksessa tarinan kertojaa, toista pojista aikuisena, esittää Tom Hanks. Fantasiaa ja todellisuutta yhdistävässä tarinassa pojat rakentavat lelukärrystään lentokoneen paetakseen.

Vastaanotto
-----------

Elijah Wood palkittiin roolityöstään Young Artist -palkinnolla. Myös Mazzello oli ehdokkaana palkintoon omassa ikäsarjassaan.

Olavi Similä sanoi Video-oppaassa vuodelta 1994 elokuvan löytävän poikkeuksellisen hyvin lasten maailman ja sielunelämän, makeiluun sortumatta. Hän antoi elokuvalle neljä tähteä asteikolla 1–5, mikä vastaa sanallista arviota "erinomainen".

Lähteet
-------

1. ↑  Romano, Bello (toim.): *Video-opas 95*, WSOY 1994, s. 348.

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Radio Flyer (film)
**Jan Schugk** on tunnettu suomalainen lääkäri, jolla on ollut runsaasti luottamustehtäviä. Hän opiskeli lääketiedettä Helsingin yliopistossa ja toimi Lääketieteen kandidaattiseuran puheenjohtajana ja Nuorten lääkärien yhdistyksen puheenjohtajana ja myöhemmin Helsingin alumniyhdistyksen hallituksessa. Työelämässään hän toimi asiantuntijalääkärinä Elinkeinoelämän keskusliitossa, josta hän siirtyi vuonna 2019 eläkevakuutusyhtiö Varman ylilääkäriksi.

Schugk on pohtinut paljon eläköitymiseen johtavia diagnooseja, ja kyseenalaistaa sellaisia toiminnallisiin häiriöihin perustuvia diagnooseja kuten krooninen väsymysoireyhtymä, koska niitä kuvaavia todentavia tutkimuksia ei ole, puuttuu vain hoitojärjestelmä. Hän kysyy myös, onko hoidon priorisointi edes mahdollista Suomen perustuslain puitteissa.

Lähteet
-------

1. ↑  Jan Schugk *Helsingin yliopiston alumniyhdistys*. Viitattu 13.12.2023.
2. ↑  Varman uusi ylilääkäri Jan Schugk: Työkykyjohtaminen kaipaa tuekseen näyttöjä vaikuttavuudesta *Eläke-Varma*.  2.4.2019. Viitattu 13.12.2023.
3. ↑  Schugk, Jan: Miksi toiminnallinen häiriö ei kelpaa työkyvyttömyyden perusteeksi?.  *Lääkärilehti*, 26.8.2022. Helsinki:  Lääkäriliitto ry.. ISSN 2489-7434 (verkkojulkaisu).
4. ↑  Jan Schugk: Voiko hoito maksaa mitä tahansa?. (Kommentti) *Lääkärilehti*, 11.3.2023.
**Femte akten: Litterär resa genom det yngsta Tyskland** on vuonna 1937 ilmestynyt suomenruotsalaisen kirjailijan Göran Steniuksen esseekokoelma ja matkakertomus natsi-Saksasta. Stenius asui kesällä 1936 Travemünden saksalais-pohjoismaisessa kirjailijakodissa ja vieraili myös Berliinin olympiakisoissa sekä Nürnbergin puoluepäivillä. Steniuksen matkaseurana oli Olavi Paavolainen, joka julkaisi omia vaikutelmiaan kirjassa *Kolmannen valtakunnan vieraana*.

Teoksessaan Stenius pyrkii säilyttämään puolueettomuuden kansallissosialistisen Saksan oppeihin nähden ja keskittyy raportoimaan maan kirjallisuus- ja kulttuurielämästä. Hän ei kirjassaan tuo kriittisesti esille maan hallinnon epädemokraattisuutta eikä liioin sen rotuoppeja. Sen vuoksi teosta on myös kutsuttu pelkästään ajan saksalaisen nykykirjallisuuden esittelyksi.

Steniuksen kirja on saanut nimensä Johann Wolfgang von Goethen *Faustin* viidennestä näytöksestä, jossa sen päähenkilön omistautuminen yhteiskunnan rakentamiseen aikakauden saksalaisten tulkintojen mukaan ennakoi kansallissosialismia.

Katso myös
----------

* Eurooppalainen veljeskunta

Lähteet
-------

1. ↑  Stenius, Göran hakuteoksessa *Uppslagsverket Finland* (2012). (ruotsiksi)
2. 1 2  Kunnas, Tarmo: *Fasismin lumous. Eurooppalainen älymystö Mussolinin ja Hitlerin politiikan tukijana*, s. 69. Jyväskylä: Atena, 2013. ISBN 978-951-79693-3-8.
3. ↑  Stenius, Göran. *Biografiskt lexikon för Finland*. Viitattu 28.5.2015. (ruotsiksi)
4. ↑  Ekelund, Erik: Svensk skönlitteratur i Finland. *Projekt Runeberg*. Viitattu 28.5.2015. (ruotsiksi)
Strategic Air Commandin komentaja, kenraali Richard H. Ellis ja taistelumiehistöä EC-135 -lentokoneessa sotaharjoituksessa vuonna 1979
**Operation Looking Glass** (suom. *Operaatiio kuvastin*) on historiallinen koodinimi Yhdysvaltain ilmasta käsin tapahtuvalle johtokeskustoiminnalle. Myöhemmin sitä on kutsuttu virallisemmin **ABNCP**:ksi (sanoista: *Airborne National Comman Post*). Sen tarkoituksena on taata komento Yhdysvaltain ydinaseille tilanteessa, jossa maassa olevat johtokeskukset ovat käyttökelvottomia.

Historia
--------

Operaatio Looking Glass aloitettiin kylmän sodan aikaisen ydinsodan uhan takia vuonna 1961. Tehtävää ovat hoitaneet monet eri Yhdysvaltain ilmavoimien yksiköt, ja sitä hoitaneet Boeing EC-135 -koneet olivat ilmassa jatkuvasti 29 vuoden ajan vuoteen 1990 asti. Koneet olivat varustettu Airborne Launch Control System -järjestelmällä, jolla voidaan ohjata ydinohjuksia ilmasta.

Vuonna 1998 EC-135C:t korvattiin Yhdysvaltain laivaston E-6B -koneilla. Ne voivat pitää yhteyttä myös laivaston ydinsukellusveneiden kanssa. Jos Yhdysvaltain strategisen hallinnon (USSTRATCOM) Global Operations Center ei pysty hoitamaan tehtäväänsä, voi E-6B ottaa maan ydinaseet komentoonsa.

Lähteet
-------

1. ↑  Looking Glass: USSTRATCOM's Airborne Command Post *Minot Air Force Base*. Viitattu 23.3.2023. (englanniksi)[vanhentunut linkki]
2. ↑  NebraskaStudies.Org *web.archive.org*.  12.12.2017.  Arkistoitu 12.12.2017. Viitattu 23.3.2023.
3. ↑  Grant Piper: Operation Looking Glass: America’s Terrifying Doomsday Plane *Exploring History*.  3.2.2021. Viitattu 23.3.2023. (englanniksi)
4. ↑  Airborne Launch Control Center *minutemanmissile.com*. Viitattu 23.3.2023.

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Operation Looking Glass
**Sulo Lahja Enkiö** (vuoteen 1928 asti Enqvist, 3. maaliskuuta 1903 Lappvesi – 12. joulukuuta 1975) oli Suomen merivoimien kommodori, joka palveli monipuolisesti eri merisodankäynnin tehtävissä. 

Enkiö kävi Merisotakoulun 1925 ja kouluttautui sukellusveneisiin Italiassa 1927–1928. Tämän jälkeen hän palveli Suomen sukellusvenekoulun johtajana 1928–1930 ja sukellusvenelaivueen päällikkönä 1930–1938. Samalla Enkiö kävi Ruotsin sotakorkeakoulun 1935. Talvisodan aikana Enkiö toimi toimistopäällikkönä merivoimien esikunnassa. Jatkosodan aikana hän oli laivasto-osaston päällikkönä 1941–1943. Vuonna 1943 hän oli sotilasasiamiehenä Italiassa. Merisotakoulun johtajana hän toimi 1944 sekä 1946–1947. Hän myös opetti Sotakorkeakoulussa 1947–1948. Tämän jälkeen hän toimi jälleen sotilasasiamiehenä 1948–1953 tällä kertaa Yhdysvalloissa. Turun laivastoaseman päällikkönä hän oli 1953–1954. Pääesikunnan varusteluosaston päällikkönä hän toimi 1954–1957. Eteläisen Uudenmaan sotilaspiiriä Enkiö komensi 1957–1963. 

Ylennykset: aliluutnantti 1925, luutnantti 19226, kapteeniluutnantti 1930, komentajakapteeni 1936, komentaja 1941, kommodori 1947.

Lähteet
-------

* 

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)

 |

 |
**Imukaasumoottori** oli varhainen harvakäyntinen polttomoottorityyppi, jossa moottorin polttoaineena oli erityisessä kaasunkehittäjässä tuotettu häkäkaasu eli imukaasu. Imukaasumoottorit olivat kiinteästi sijoitettuja paikallismoottoreita. Sotavuosina autoissa käytetyt puukaasumoottorit perustuivat samaan periaatteeseen.

Kaasunkehittäjässä palavasta polttoaineesta vapautuva hiilidioksidi pelkistyi hehkuvien hiilien vaikutuksesta hiilimonoksidiksi. Hiiliin johdettiin myös vesihöyryä, jolloin syntyi vetyä. Tämä kaasuseos kulki sitten puhdistimen ja välisäiliön kautta itse moottoriin.

Imukaasumoottorin kaasunkehittäjässä voitiin käyttää erilaisia polttoaineita kuten antrasiittia, koksia, turvetta sekä sahanjauhoa, rimoja ynnä muuta puujätettä. Moottoria käytettiin paljon esimerkiksi sahoilla, joissa sahauksessa syntyvää jätepuuta voitiin näin hyödyntää.

Ensimmäisen Suomessa rakennetun imukaasumoottorin valmisti syksyllä 1922 Lokomo Tampereella. 50 hevosvoiman moottori tuli Aitoon Sähkö Oy:n saha-, mylly- ja sähkölaitokselle ja se otettiin käyttöön 10. marraskuuta 1922.

Lähteet
-------

* Projekt Runeberg: Pieni tietosanakirja 1925–1928, hakusana Imukaasumoottori
* Projekt Runeberg: Pieni tietosanakirja 1925–1928, hakusana Kaasugeneraattori

1. ↑  Huomattava voitto kotimaiselle teollisuudelle. Ensimmäinen maassamme valmistunut imukaasumoottori valmistunut, Aamulehti, 11.11.1922, nro 262, s. 4,Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
**Meeri Marjatta Saarsalmi** (18. kesäkuuta 1923 Tampere – 17. marraskuuta 2007 Espoo) oli Helsingin kauppakorkeakoulun markkinoinnin professori, ensimmäinen liiketaloustieteestä väitellyt nainen Suomessa ja samoin Suomen ensimmäinen liiketaloustieteen naispuolinen professori.

Henkilöhistoria
---------------

Meeri Saarsalmen vanhemmat olivat lämpöteknikko Kustaa Saarsalmi ja Amanda Maria Krusell. Saarsalmi tuli ylioppilaaksi 1943 ja valmistui ekonomiksi 1945. Hän suoritti Indianan yliopistossa Yhdysvalloissa MBA-tutkinnon 1951 ja väitteli siellä liiketaloustieteen tohtoriksi (Doctor of Business Administration) vuonna 1955. Kauppatieteen kandidaatiksi Saarsalmi valmistui Suomessa 1960 ja lisensiaatiksi 1967, kauppatieteiden tohtoriksi hän väitteli 1972. Saarsalmi työskenteli Heelsingin kauppakorkeakoulussa assistenttina 1955–1961 ja lehtorina 1961–1973 ja oli Liiketaloustieteellisen tutkimuslaitoksen tutkija. Hänestä tuli kauppakorkeakoulun markkinoinnin apulaisprofessori 1973-1987, professuuria hän hoiti vuodesta 1980 ja siihen hänet nimitettiin 1987. Markkinoinnin professorin virasta Saarsalmi jäi eläkkeelle 1990.

Julkaisuja
----------

* *Some aspects of the thought underlying higher education for business in the United States*, 1955 (väitöskirja)
* *Kauppakorkeakoulu 1911–1961: historiikki: opettaja- ja virkailijamatrikkeli*, 1961
* *Markkinoinnista teini-ikäisille*, 1962
* *Suomalaisen kuluttajan varainkäytöstä*, 1966
* *Consumer purchases of major durables*, 1972 (väitöskirja)
* *Kuluttajan valintateoria ja kysyntätutkimus: approbatur-luentosarja 1975*, 1975
* *Miten laadin laudatur-tutkielman?*, 1975
* *Johtamistiede markkinoinnissa: markkinoinnin laudatur-luentosarja*, 1975
* *Markkinoinnin tutkiminen: markkinoinnin cl-luentosarja, 235D*, 1976
* *Markkinointitutkimus ja päätöksenteko*, 1978
* *Markkinoinnin tutkiminen*, 1978
* *Markkinoinnin toimivuusselvitys: (marketing audit)*, 1980
* *Kuluttajan käyttäytymisen tutkiminen*, 1981
* *Liiketaloustiede: markkinoinnin harjoitus- ja pienryhmäselvityksiä*, 1982

Lähteet
-------

1. 1 2  Kuka kukin on (Aikalaiskirja) 1978, s. 840. (Viitattu 13.10.2019)
2. 1 2  *Professori Meeri Saarsalmi*. HS Muistot, 16.12.2007. (Tilaajille, Viitattu 13.10.2019)


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Reino Armas Lahtikari**, vuoteen 1950 **Lahtinen** (15. marraskuuta 1906 Tampere – 29. kesäkuuta 1987 Helsinki) oli suomalainen kuljetusalan yrittäjä ja yritysjohtaja, joka sai kauppaneuvoksen arvonimen.

Lahtikarin vanhemmat olivat kauppias Johan Henrik Lahtinen ja Eleonoora Kristiina Blomberg ja puoliso vuodesta 1935 Aune Teresia Mäkinen. Lahtikari kävi Tampereen kauppakoulun 1927 ja teki opintomatkoja useisiin eri maihin. Hän oli Kuljetusliike Oy:n konttorinhoitaja 1925–1930 ja Kuljetuskeskus Oy:n, vuodesta 1952 Kiitolinja Oy, perustaja 1930, toimitusjohtaja 1930–1972 ja hallituksen puheenjohtaja 1972–1979. Lahtikari Oy:n, vuodesta 1977 Lahtikari-Yhtymä Oy, perustaja ja toimitusjohtaja hän oli vuodesta 1974, Kotkan Kuljetus Oy:n johtaja ja hallituksen puheenjohtaja vuodesta 1957, Euroexpress Oy:n johtaja ja hallituksen puheenjohtaja vuodesta 1958 ja sveitsiläisen Eurotrans-yhtymän perustajia ja johtokunnan jäsen vuodesta 1961. Lahtikari oli myös Lauttalahden tilan omistaja Kangasalla vuodesta 1940 ja toimi Tampereen teollisuuspiirin liikennepäällikkönä 1941–1944. Hän perusti nimeään kantavan Reino Lahtikarin säätiön 1983. Ammuntaa harrastanut Lahtikari oli haulikkoammunnan Suomen mestari yhteensä kolmetoista kertaa. Hänellä oli useita kuljetusalan ja muita luottamustehtäviä. Sotilasarvoltaan Lahtikari oli reservin ylivääpeli. Hän sai kauppaneuvoksen arvonimen 1962.

Lähteet
-------

1. 1 2  Reino Lahtikari *Biografiasampo*. Viitattu 29.9.2022.
2. ↑  Kuka kukin on 1978, s. 474. Viitattu 29.9.2022.
3. ↑  Kuolleet. Kauppaneuvos Reino Lahtikari.  *Uusi Suomi*, 2.7.1987, nro 174, s. 6. Kansalliskirjasto. Viitattu 29.9.2022.