recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Judith Arlene Resnik** (5. huhtikuuta 1949 Akron, Ohio – 28. tammikuuta 1986 Cape Canaveral, Florida) oli yhdysvaltalainen insinööri ja astronautti. Hän oli Sally Riden jälkeen toinen yhdysvaltalainen avaruudessa käynyt nainen, ja maailmanlaajuisesti neljäs nainen. Resnik kuoli Challenger-sukkulan tuhoutumiseen johtaneessa onnettomuudessa.

Elämä
-----

Resnik syntyi vuonna 1949 Ohion Akronissa venäläis-juutalaiseen perheeseen. Hän suoritti sähkötekniikan insinöörin alemman korkeakoulututkinnon Carnegie Mellon -yliopistossa vuonna 1970 ja väitteli tohtoriksi sähkötekniikasta Marylandin yliopistosta vuonna 1977. Myöhemmin Resnik työskenteli Xeroxilla kunnes tuli vuonna 1978 valituksi Nasan astronauttikoulutukseen. Ensimmäiselle avaruuslennolleen hän osallistui tehtäväspesialistina Discovery-sukkulan ensilennolla vuonna 1984. Hän oli tammikuussa 1986 lähdössä toiselle avaruuslennolleen Challenger-sukkulalla, joka kuitenkin räjähti pian lähtölaukauksen jälkeen. Onnettomuudessa menehtyi Resnikin lisäksi kaikki lennon kuusi muuta miehistön jäsentä.

Lähteet
-------

1. 1 2  Cohen, Lynn: Judith Resnik *Jewish Women: A Comprehensive Historical Encyclopedia*.  20.3.2009. Jewish Women's Archive. Viitattu 29.5.2019. (englanniksi)
2. ↑  Judith Resnik.  *Physics Today*, 5.4.2019.  American Institute of Physics. Artikkelin verkkoversio.  (englanniksi)
3. ↑  Judith A. Resnik (Ph.D.). NASA astronaut (deceased).  *NASA Biographical Data*, joulukuu 2003.  National Aeronautics and Space Administration (NASA). Artikkelin verkkoversio (pdf).  (Arkistoitu – Internet Archive)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Judith Resnik** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Yhdysvallat
* Ruotsi
* Puola

 |
|  |
| Muut | 
* NARA
* SNAC

 |

 |
*Tämä artikkeli kertoo Britannian kuninkaallisen laivaston tyypin 45 ilmatorjuntahävittäjästä. Muita samannimisiä aluksia on täsmennyssivulla.*

**HMS Diamond** (viirinumero D34) on Britannian kuninkaallisen laivaston tyypin 45 ilmatorjuntahävittäjä.

Valmistus
---------

*Pääartikkeli: Tyyppi 45 -hävittäjä*
Alus tilattiin BAe Systems Naval Shipsin telakalta (vuodesta 2009 BAE Systems Surface Ships) Govanista, missä köli laskettiin 25. helmikuuta 2005 telakkanumerolla 1063. Alus laskettiin vesille 27. marraskuuta 2007 kumminaan Lady Johns ja päätti valmistajan koeajot heinäkuussa 2010. Alus otettiin palvelukseen 6. toukokuuta 2011.

Alus saapui 22. syyskuuta 2010 kotisatamaansa Portsmouthiin, jossa telakka luovutti sen virallisesti puolustusministeriölle. Laivasto otti aluksen palvelukseensa 6. toukokuuta 2011. Aluksen operatiivinen palvelus alkoi heinäkuussa. Aluksen miehistön koulutus päättynee kesällä 2012.

Palvelus
--------

Syksyllä 2023 alus vieraili Turussa.

Lähteet
-------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **HMS Diamond (D34)**.
1. ↑  RN - HMS Diamond
2. ↑  Brittilaivaston "kruununjalokivi" tekee harvinaisen vierailun Suomeen *Ilta-Sanomat*.  18.10.2023. Viitattu 20.10.2023.

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:HMS Diamond (D34) 

*Tyypin 45* -ohjushävittäjät

|  |
| --- |
| *HMS Daring* - *HMS Dauntless* - *HMS Diamond* - *HMS Dragon* - *HMS Defender* - *HMS Duncan* |
| Edeltäjä: *Tyypin 42*-ohjushävittäjät – Seuraaja: ei seuraajaa |
**Suomen Yksityisyrittäjäin Puoluejärjestö** (SYP) (ruots. *Privatföretagarnas Partiorganisation i Finland*) oli 1970-luvun toiminut pienyrittäjien etupuolue. Yhdistyksenä tammikuussa 1972 perustettu SYP hyväksyttiin puoluerekisteriin 8. elokuuta 1972. Puolueen perustajat olivat lähinnä pienyrittäjiä, jotka pitivät hallituksen politiikkaa yrittäjien elinehtoja kaventavana. Puolueohjelmassaan SYP korosti ihmiskeskeistä ja turvallista yhteiskuntaa, puolusti yksityistä omistusoikeutta sekä piti tarpeellisena turvata ihmisten halua yksityisyritteliäisyyteen ja työntekoon. SYP vastusti kaikkea sosialisointia.

Historia
--------

SYP:n ensimmäinen puheenjohtaja oli tamperelainen liikkeenharjoittaja Reino Tamminiemi. Heikosti sujuneiden vuoden 1972 kunnallisvaalien jälkeen puolueen puheenjohtajaksi tuli Nils Meder. Hänen aikanaan puolue kuitenkin ajautui pahoihin taloudellisiin vaikeuksiin. Uudeksi puheenjohtajaksi valittiin porilainen leipomoalan yrittäjä Ilmari Holmlund. 

Vuoden 1976 kunnallisvaaleissa Holmlund keräsi Porissa yli 600 ääntä, joka oli kolmasosa puolueen äänimäärästä koko maassa. 1979 eduskuntavaalien yhteydessä Holmlund herätti huomiota esiintymisellään Yleisradion vaalitentissä. Hän muun muassa vertasi SYP:a pannukakkuun ja ilmoitti itse äänestävänsä jonkun muun puolueen ehdokasta.

SYP poistettiin puoluerekisteristä lokakuussa 1979 sen jäätyä ilman kansanedustajia kaksissa peräkkäisissä eduskuntavaaleissa.

Vaalimenestys
-------------

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| **Eduskuntavaalit**

| Vuosi | Paikat | Äänet | Osuus |
| --- | --- | --- | --- |
| 1975 | -- | 11 475 | 0,42% |
| 1979 | -- | 1 233 | 0,04% |

 |   |   | **Kunnallisvaalit**

| Vuosi | Valtuutetut | Äänet | Osuus |
| --- | --- | --- | --- |
| 1972 | 1 | 4 664 | 0,19% |
| 1976 | 3 | 1 905 | 0,07% |

 |

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| **Presidentinvaalit**

| Vuosi | Valitsija-miehet | Äänet | Osuus | Ehdokas |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1978 | -- | 893 | 0,0% | Urho Kekkonen (Kesk.) |

 |

Lähteet
-------

1. 1 2  Mitä missä milloin 1975 (Otava 1974), s. 178.
2. ↑  Tiira, Hannes: *Ilmari itte : aito porilainen kaikilla mausteilla*. Pori: tekijä, 2008. ISBN 978-952-92420-2-3.
3. ↑  Partier som införts och avförts ur partiregister (Justitieministeriet 22.8.2005)

Aiheesta muualla
----------------

* Puolueohjelma (1972) (Pohtiva)
**Juha Karvanen** (s. 9. elokuuta 1983) on suomalainen käsikirjoittaja.

Ura
---

Juha Karvanen opiskeli elokuvakäsikirjoittamista Salfordin yliopistossa ja valmistui sieltä maisteriksi (Master of Arts) vuonna 2011. Sen jälkeen hän jatkoi opintoja Tampereen yliopistossa, josta valmistui 2013 filosofian maisteriksi pääaineenaan historia. Gradutyössään hän käsitteli pesäpalloseura Kankaanpään Mailan asemaa osana Kankaanpään kunnallista kulttuuri-identiteettiä ja miten se on muodostunut.

Karvanen aloitti uraansa käsikirjoitusryhmän jäsenenä keväällä 2011 tekemällä taustatoimitusta eli keräämällä historiatietoja Claes Olssonin elokuvaprojektissa *Taistelu Näsilinnasta 1918*. Käsikirjoitusavustajat etsivät elokuvan taustaksi historiallista faktatietoa vanhoista sanomalehdistä, joita on taltioitu mikrofilmeille. Lähdeaineistona käytettiin myös erilaisia näyttelykirjeitä ja vanhoja valokuvia. Lisäksi avustajat ottivat yhteyttä historiantutkijoihin lisätietojen saamiseksi. Kerätyn tiedon avulla kirjoitusryhmä etsi elokuvaa varten sopivat kuvauspaikat.

Karvasen ensimmäinen merkittävä työ oli tv-sarja *Salatut elämät*, johon hän kirjoitti dialogia, yksittäisten jaksojen käsikirjoituksia ja muokkasi käsikirjoitukset lopulliseen muotoon kuvauksia varten. Sen jälkeen hän on kirjoittanut televisiosarjan Roba 3. tuotantokauden jaksoja ja sarjan juonirakennelmaa. Sarjan kolmannen kauden kuvaukset kestivät syksystä 2014 kesään 2015. Alkuvuonna 2016 Karvasella oli työn alla lyhytelokuvan sekä ensimmäinen pidemmän elokuvan käsikirjoitus.

Käsikirjoittamisen lisäksi Karvasella on useiden vuosien kokemus journalistina. Hän on toimittanut materiaalia useisiin lehtiin (mm. Aamulehti ja Satakunnan Kansa).

Karvanen on kotoisin Kankaanpäästä. 

### Käsikirjoituksia

* Salatut elämät (tv-sarja), 2010–2014
* Pelipäivä (dokumenttielokuva), 2012 (myös ohjaus)
* KHL: tehtävä idässä (dokumenttisarja), 2014–2015 (myös ohjaus)
* Ismo (komediasarja), Elisa Viihde, 2015
* Roba (tv-sarja), 3. tuotantokausi, 2015
* Villi kortti (tv-show), 2015– (myös ohjaus)

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6 7  Juha Karvanen (Arkistoitu – Internet Archive) *Käsikirjoittajien Kilta*, 2016. Viitattu 17.2.2016.
2. ↑  Juha Karvanen: Aatteen soturit resurssipelissä. Pesäpalloseura Kankaanpään Mailan juurtuminen osaksi Kankaanpään identiteettiä. (Pro gradu) *Tampereen yliopisto, yhteiskunta- ja kulttuuritieteiden yksikkö*. 2013. Viitattu 17.2.2016.
3. ↑  Taistelu Näsilinnasta 1918 *Elonet.fi*. Viitattu 17.2.2016.
4. 1 2 3 4  Ulpu-Maria Lehtinen: Millainen on käsikirjoittajan työharjoittelu? Tampereen ammattikorkeakoulun (TAMK) taide & viestintä-blogissa 20.3.2011. Viitattu 17.2.2016.
5. ↑  Poliisidraamasarja ROBAn uusinnat alkavat tänään (Arkistoitu – Internet Archive) *Yellow Film & Tv*, 20.1.2015. Viitattu 17.2.2016.
6. ↑  Aili Raudla-Majakangas: Kirjailija koululaisten piinapenkissä (Arkistoitu – Internet Archive) *Kankaanpään Seutu*, 7.5.2012. Viitattu 17.2.2016.
**Kaarlo Heininen** (synt. **Wallenström**, 27. maaliskuuta 1853 Laitila – 15. marraskuuta 1926 Pyhäranta) oli suomalainen puuseppä ja poliitikko, joka toimi KrTL:n kansanedustajana vuosina 1907–1908.

Elämä
-----

Laitilan Koumassa syntyneen Heinisen vanhemmat olivat kalantilainen renki Karl Gustaf Wallenström (1827-1898) ja Uudenkaupungin Vohdensaaresta kotoisin ollut Henrika Matilda Matintytär (1829-1912).

Puuseppänä Kalannin Harikkalassa työskennellyt Heininen toimi myös itseoppineena rakennusmestarina. Hän korjasi muun muassa Kalannin kirkon tornin puisen yläosan nykyiseen kuosiinsa vuonna 1884 ja kunnosti ainakin Mynämäen, Velkuan, Pyhärannan ja Pyhämaan kirkkoja. Lisäksi Heininen urakoi muun muassa 1901 valmistuneen Laitilan pappilan. Vuosina 1903–1926 hän omisti Pyhärannan Radansuun kylässä toimineen vesimyllyn. Heininen ajanmukaisti vanhaa myllyä ja asensi sen yhteyteen modernin sirkkelisahan.

Heininen vaikutti kunnalliselämässä ja vuonna 1907 hänet valittiin kansanedustajaksi Suomen ensimmäisissä eduskuntavaaleissa. Heinisen eduskuntatyö päättyi yhteen kauteen, sillä seuraavissa vaaleissa hän jäi varasijalle. Heininen kuoli pitkäaikaisen sairauden jälkeen 73-vuotiaana marraskuussa 1926.

Perhe
-----

Kaarlo Heinisen puoli oli Kalannissa syntynyt Amanda Ulrika Kaarlentytär (1861-1954), jonka kanssa hän avioitui vuonna 1883. Pariskunnalla oli kolme lasta.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  .aspx Kaarlo Heininen *Suomen kansanedustajat*. Eduskunta. Viitattu 4.1.2008.
2. 1 2 3  † Kaarlo Heininen.  *Uudenkaupungin Sanomat*, 18.11.1926, nro 130, s. 3. Kansalliskirjasto. Viitattu 16.10.2023.
3. ↑  Laitilan pappilassa pidetyssä urakkahuutokaupassa.  *Uudenkaupungin Sanomat*, 17.6.1899, nro 46, s. 2. Kansalliskirjasto. Viitattu 16.10.2023.
4. ↑  Eduskuntavaalien tulos.  *Uusi Aura*, 16.7.1908, nro 160, s. 3. Kansalliskirjasto. Viitattu 16.10.2023.
5. ↑  Kaarlo Heinisen kuolinilmoitus.  *Uudenkaupungin Sanomat*, 18.11.1926, nro 130, s. 1. Kansalliskirjasto. Viitattu 16.10.2023.


|  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * n
* k
* m
Kristillisen Työväen Liiton kansanedustajat 1907–1908 |
| --- |
|  |
| Eduskuntaryhmä(2) | 
* Heininen
* Merivirta

 |

 |


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Eduskunta

 |

 |
**Uudistuspuolue–Liberaalit** (UP) oli suomalainen liberaali puolue vuosina 1989–1991*lähde?*. Puolueen ohjelmassa (1989) painotettiin yksilön vapautta ja vastuuta. Uudistuspuolue keräsi kannattajakortteja mutta se ei päässyt puoluerekisteriin. Ryhmittymä lopetti toimintansa vähitellen, ja sen jäseniä siirtyi muihin puolueisiin tai palasi Liberaaliseen Kansanpuolueeseen.

UP:n puheenjohtajana toimi espoolainen kaupunginvaltuutettu, juristi Kari Alasaari, puoluesihteerinä helsinkiläinen yrittäjä Jussi Pajunen ja varapuheenjohtajana Aila Niinimaa-Keppo, sekä toisena varapuheenjohtajana yrittäjä Pekka Heikkinen Helsingistä. Heikkinen toimi myöhemmin myös LKP:n varapuheenjohtajana.

Toiminta
--------

Uudistuspuolue syntyi Liberaalisen Kansanpuolueen joistakin aktivisteista, kun LKP oli ajautunut ikääntymis- ja kutistumiskierteeseen ja kooltaan pieneksi 1980-luvulla. Ryhmittymän tavoitteena oli kääntää liberaalien poliittinen kannatus nousuun omaksumalla räväkämpi linja. Keinoikseen he valitsivat kokonaan uuden puolueen perustamisen ja LKP:tä hieman oikeistolaisemman ja talouselämähenkisemmän profiilin.*lähde?* Toukokuussa 1990 puolueella oli 56 jäsentä. UP:n perustaminen hajotti LKP:tä, jossa esiintyi samaan aikaan muutakin hajaannusta. Uudistuspuolueeseen ryhmittyneet olivat huomattavasti nuorempia kuin LKP:n väki keskimäärin.

Syyskuussa 1991 Uudistuspuolue osallistui LKP:n puoluekokoukseen Turussa. UP:n aktivisteja liittyi LKP:n jäseneksi yllättäen kokousaamuna, ja Leena Rautavaara haastoi Kaarina Koivistoisen puheenjohtajavaalissa. Koivistoinen voitti äänin 65–35. UP:n johto ei kuitenkaan liittynyt LKP:hen ja yhdistyminen lykkääntyi. UP ei luottanut LKP:n johdon kykyihin yhdistää maan liberaalit voimat.

Uudistuspuolue osallistui vuoden 1991 eduskuntavaaleihin LKP:n listoilla muutamassa vaalipiirissä. Uudistuspuoluelaisia ei noussut eduskuntaan. Jussi Pajunen pääsi vaaleissa 1992 Helsingin kaupunginvaltuuston ensimmäiseksi varavaltuutetuksi LKP:stä. Sittemmin hän on liittynyt kokoomukseen.

UP oli vahvasti mukana perustettaessa Viron Liberaalipuoluetta.*lähde?*

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6  Akkanen, Juha: Uudistuspuolue-liberaalit vauhdittaa kampanjaansa Kannatuslistasta kolmannes koossa *Helsingin Sanomat*.  16.5.1990. Viitattu 28.12.2020.
2. ↑  Heikkinen, Pekka: Mielipide – Ministerin vastaukset kiertelyä *Helsingin Sanomat*.  20.7.1990. Viitattu 28.12.2020.
3. ↑  Pentikäinen, Mikael: Liberaalien yhdistyminen siirtyy ensi vuoteen Liberaalijohtajat: "Tasa-arvovaltuutettu on tarpeeton" *Helsingin Sanomat*.  1.9.1991. Viitattu 28.12.2020.
4. ↑  Pentikäinen, Mikael: Puheenjohtaja Koivistoinen selvisi vaivoin jatkoajalle Yllätyshaastaja Rautavaara liittyi aamulla liberaaleihin *Helsingin Sanomat*.  2.9.1991. Viitattu 28.12.2020.
**Music Finland ry** on yhdistys, jonka tehtävänä on edistää suomalaisen musiikin elinvoimaisuutta ja kansainvälistymistä.

Music Finland sai alkunsa lokakuussa 2011 kun Suomalaisen musiikin tiedotuskeskus Fimic ja Music Export Finland päätettiin yhdistää yhdeksi organisaatioksi. Muutos toteutettiin vuoden 2012 aikana ja uusi järjestö aloitti toimintansa virallisesti 31. joulukuuta 2012.

Yhdistyksen jäsenjärjestöjä ovat Suomen Musiikintekijät, Suomen Muusikkojen Liitto, Suomen musiikkikustantajat, Gramex, IndieCo, Suomen Säveltäjät ry, Teosto ry sekä Musiikkituottajat – IFPI Finland ry.

Lähteet
-------

1. ↑  Music Finlandin verkkosivut *musicfinland.fi*. Viitattu 26.7.2015.
2. ↑  Fimic ja Musex yhdistyvät Music Finlandiksi *HS.fi*.  5.10.2011. Viitattu 26.7.2015.
3. ↑  Tähtinen, Tuomo: Vuosikertomus 2012 (s. 5) Music Finland. Viitattu 26.7.2015.
4. ↑  Info: Jäsenjärjestöt Music Finland. Viitattu 26.7.2015.

Aiheesta muualla
----------------

* Music Finland kotisivut

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)
* Yhdysvallat

 |

 |
**Alliance pour la démocratie au Mali – Parti africain pour la solidarité et la justice** eli Adéma–PASJ on poliittinen puolue Malissa.

Alpha Oumar Konarén johtama Alliance pour la démocratie au Mali oli Malin demokratialiikkeen tärkeimpiä ryhmiä vuodenvaihteessa 1990–1991. Moussa Traorén hallinnon kaaduttua maaliskuussa 1991 se osallistui väliaikaisen hallituksen muodostamiseen. Huhtikuussa 1991 Adéma vaihtoi nimekseen Parti africain pour la solidarité et la justice, mutta säilytti alkuperäisen nimilyhenteensä.

Adéma–PASJ oli 2000-luvulle saakka Malin vaikutusvaltaisin puolue. Se sai kansalliskokousvaaleissa 76 edustajanpaikkaa vuonna 1992, 130 paikkaa vuonna 1997 ja 53 paikkaa vuonna 2002. Puolueen ehdokas Alpha Oumar Konaré valittiin presidentiksi vuosina 1992 ja 1997. Vuoden 2002 presidentinvaaleissa Adéma–PASJ:n ehdokas Soumaïla Cissé hävisi Amadou Toumani Tourélle, minkä seurauksena hänen kannattajansa perustivat seuraavana vuonna uuden puolueen Union pour la république et la démocratien.

Vuoden 2007 vaaleissa Adéma–PASJ muodosti 39 muun puolueen kanssa Alliance pour la démocratie et le progrès -yhteenliittymän, joka tuki presidentti Tourén uudelleenvalintaa. 51 edustajanpaikallaan Adéma–PASJ oli kansalliskokouksen suurin puolue. Sen puheenjohtaja Dioncounda Traoré valittiin myös parlamentin puheenjohtajaksi.

Adéma–PASJ:sta vuonna 2000 eronnut ja oman puolueen Rassemblement pour le Malin perustanut entinen pääministeri Ibrahim Boubacar Keïta voitti presidentinvaalit vuonna 2013. Adéma–PASJ:n ehdokas Dramane Dembélé sai vain 9,6 prosenttia äänistä. Kansalliskokouksen vaaleissa puolue sai 11,5 prosenttia ja 16 edustajanpaikkaa.

Adéma–PASJ:tä on luonnehdittu keskustavasemmistolaiseksi sosiaalidemokraattiseksi puolueeksi. Siitä tuli Sosialistisen internationaalin täysjäsen vuonna 1999.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Pascal James Imperato, Gavin H. Imperato: *Historical Dictionary of Mali, fourth edition*, s. 12–13. Lanham: Scarecrow Press, 2008. ISBN 978-0810856035. Teoksen verkkoversio.
2. ↑  Pascal James Imperato, Gavin H. Imperato: *Historical Dictionary of Mali, fourth edition*, s. 330. Lanham: Scarecrow Press, 2008. ISBN 978-0810856035.
3. 1 2  Lamb, Peter: *Historical Dictionary of Socialism, third edition*, s. 34–35. Lanham: Rowman & Littlefield, 2016. ISBN 9781442258266. Teoksen verkkoversio.
Pyykoskenmaan metsäistä maisemaa
**Pyykoskenmaa** eli **Isovedenmaa** eli **Pyykoski** on Sastamalan Suodenniemen luoteiskulmassa sijaitseva kylä. Idässä se rajoittuu Peräkunnan kylään, pohjoisessa Ikaaliseen ja Kankaanpäähän ja lännessä ja etelässä Poriin. Pyykoskenmaalla on kaakkoiskulmassaan lyhyt yhteinen raja myös Sävin kylän kanssa.

Pyykoskenmaan pohjoisosassa on Isovesi-niminen järvi, josta hieman yli puolet on sen alueella.

Suodenniemeltä Kankaanpäähän johtava Kankaanpääntie (yhdystie 13083) kulkee Pyykoskenmaan halki. Kylästä on matkaa Kankaanpään keskustaan 22 kilometriä, Sastamalan keskustaan noin 50 kilometriä ja Tampereelle ja Poriin noin 75 kilometriä.

Pyykoskenmaan vanhat rajat (vahvistettu punaisella), ennen kuin kylän etelä- ja länsiosat liitettiin Laviaan 1800-luvun puolessa välissä.

Pyykoskenmaan historiaa
-----------------------

Pyykoskenmaan alue oli pitkään ilman vakituista asutusta olevaa erämaata. Vielä 1800-luvun alussa ympäröivien kylien asukkaat käyttivät aluetta karjan laitumena ja puunottoon. Vuonna 1831 tehdyn kartoituksen mukaan Pyykoskenmaan alueeksi mitattiin 5450 tynnyrinalaa. Alueen todettiin muodostuvan enimmäkseen metsästä ja joutomaasta, mutta siellä oli jo kuusi pientä uudistilaa. Nämä ensimmäiset tilat oli perustettu joko luvatta tai suullisesti tehdyn sopimuksen nojalla ja asukkaat uhattiin häätää, mutta lopulta he saivat luvan asettua tälle kruununmaaksi otetulle alueelle.

1800-luvun puoliväliin mennessä Pyykoskenmaan kylässä oli seitsemän taloa: Nisukoski (RNo 1), Majavesi (RNo 2), Pyykoski (RNo 3), Kivelä (RNo 4), Järvenpää (RNo 5), Isovesi (RNo 6) ja Kakkurilammi (RNo 7). Pian kylän etelä- ja länsiosat siirrettiin Suodenniemen pitäjästä Lavian osaksi ja liitettiin Aluskylän ja Niemen kyliin, jolloin taloista enää kolme eli Järvenpää (uusi RNo 1), Isovesi (uusi RNo 2) ja Kakkurilammi (uusi RNo 3) jäivät kooltaan supistuneen Pyykoskenmaan alueelle.

Pyykoskenmaa tänään
-------------------

Pyykoskenmaan väkiluku on ajan mittaan pienentynyt, kuten muillakin haja-asutusalueilla on käynyt. Kylässä viljellään edelleen maata, minkä lisäksi sen metsiä käytetään metsätaloustarkoituksiin.

Lähteet
-------

1. ↑  Suodenniemi-Seura ry: Suodenniemen kyläkartta *suodenniemi.topoteekki.fi*. Viitattu 19.3.2020. (suomeksi)
2. ↑  Piilonen Juhani: *Sastamalan historia 2*, s. 249–250. Vammala: Vammalan kaupunki, 2007. ISBN 9789519769158. (suomeksi)
3. ↑  Turun ja Porin läänin maakirja  1845. Kansallisarkisto. Viitattu 30.8.2022. (ruotsiksi)
4. ↑  Turun ja Porin läänin maakirja  1855. Kansallisarkisto. Viitattu 30.8.2022. (ruotsiksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Pyykoskenmaata koskevia aineistoja Suodenniemen Topoteekissa
**S/y Toveri** on vuonna 1946 perustetun joutsenolaisen meripartiolippukunnan Joutsenon Nuotioveljet ry:n omistama kahvelikuunari, jota käytetään lippukunnan koulutusaluksena.

Historia
--------

**Toveri** on rakennettu 1934 Viipurissa Käärmekallion telakalla teräskaariseksi puulaivaksi. Talvella 1949-50 alus uusittiin Mustolan telakalla ja runko tehtiin teräksestä.

Alus toimi Saimaalla Hackman & Co:n puutavaran niputusyksikössä höyryalus Niputtajan parina. Tuolloin aluksen oikea nimi olikin "Niputtajan Toveri". Koska Toverissa ei ollut omaa konetta, se liikkui Niputtajan hinauksessa. Aluksen kannella oli niputuslaitteita ja kannen alla työporukan majoitustilat. Tukkinippujen teko päättyi Toverin osalta vuonna 1961, mistä alkaen alus makasi laiturissa.

Joutsenon Nuotioveljet osti Toverin keväällä 1976. Aluksi ei ollut selvää kuvaa siitä, millaisena lippukunta rupeaa alusta käyttämään. Syksyllä viriteltiin kannelle kolmen pienemmän purjeveneen mastot ja purjeet ja lähdettiin koepurjehdukselle. Kokeilun perusteella päätettiin tehdä Toverista purjelaiva.

Aluksen suunnittelu ja rakentaminen ovat edenneet rinnakkain, omin voimin ja lippukunnan muun toiminnan ohella. Entistä Toverissa on vain rautainen runko, sekin pienin muutoksin. Omin purjein laiva liikkui ensimmäisen kerran elokuussa 1978. Moottori alukseen asennettiin kesällä 1980. Sisätilat saatiin rakennettua 1982. Tämän jälkeen rakentelu on ollut pienempien yksityiskohtien kehittelyä ja huoltotöitä, suuriakin.

Kesällä 2008 Toveri osallistui Sauvossa järjestetylle meripartioleirille Satahanka XI:lle.

2010-luvulla alusta on peruskorjattu. Aluksen runko hiekkapuhallettiin ja maalattiin, sekä sähköjärjestelmä peruskorjattiin keväällä 2015. Vuonna 2016 aluksen mastot uusittiin sekä moottori peruskorjattiin.

Kesällä 2018 Toveri kävi viimeksi merellä jossa se osallistui Loviisan Rönnäsissä järjestetylle kansainväliselle meripartioleirille Satahanka XIII:lle.

Lähteet
-------

1. ↑  Joutsenon Nuotioveljet – PartioWiki *fi.scoutwiki.org*. Viitattu 18.12.2022.
2. ↑  Joutsenon Nuotioveljet/Toveri – PartioWiki *fi.scoutwiki.org*. Viitattu 18.12.2022.
3. ↑  Satahanka XI - Alukset *satahanka.partio.net*. Viitattu 18.12.2022.
4. ↑  Toveri purjehtii entistä ehompana *Paikallislehti Joutseno*.  3.7.2016. Viitattu 18.12.2022.
5. ↑  tomipeurakoski: Meripartiossa puree paitsi partio myös aito merenkäyntioppi *Venelehti.fi*.  8.8.2018. Viitattu 18.12.2022.

Aiheesta muualla
----------------

* 
* (Arkistoitu – Internet Archive)
**Forces alternatives pour le renouveau et l’émergence** eli FARE on poliittinen puolue Malissa.

Puolue perustettiin tukemaan entisen pääministerin Modibo Sidibén ehdokkuutta vuoden 2013 presidentinvaaleissa. Sidibé tuli vaalien ensimmäisellä kierroksella neljänneksi saaden viisi prosenttia äänistä. Toisella kierroksella hän tuki Soumaïla Cisséä, kun taas eräät muut FARE:n johtohenkilöt kannattivat Ibrahim Boubacar Keïtaa.

FARE sai vuoden 2013 kansalliskokousvaaleissa kuusi edustajanpaikkaa. Se muodosti parlamenttiryhmän Solidarité africaine pour la démocratie et l’indépendance -puolueen edustajien kanssa. Ryhmä hajosi lokakuussa 2014, jolloin viisi FARE:n edustajaa liittyi Rassemblement pour le Malin ryhmään. Modibo Sidibé osallistui puolueen ehdokkaana vuoden 2018 presidentinvaaleihin saaden 1,4 prosenttia äänistä .

Puolueen puheenjohtaja on vuoden 2014 puoluekokouksessa Alou Keïtan tilalle valittu Modibo Sidibé. Pääsihteerinä toimii Mahamadou Keïta.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  *Political Handbook of the World 2018–2019*, s. 1009. Thousand Oaks: CQ Press, 2019. ISBN 978-1-5443-2712-9.
2. ↑  Zeïni Molaye, Amadou Keita, Salabary Doumbia: L’Assemblée Nationale du Mail, 5ème législature: un guide à l'usage des élus, des citoyens et des partenaires *Friedrich Ebert Stiftung, Bureau du Mali*.  2015. Viitattu 15.11.2019.
**Majakkalaiva Werkkomatala** oli luovutetulla alueella sijaitsevan Koivistonsalmen suulla sijaitsevan Verkkomatalan lounaispuolelle sijoitettu majakkalaiva.

Suunnittelu ja rakentaminen
---------------------------

Koivistonsalmen suulla sijaitsee hankala ja vaarallinen Verkkomatala-niminen karikko; se oli varsinkin sakealla säällä inhottava vaaratekijä vilkasliikenteisessä salmessa, eikä sen ruoppaaminen vaarattomaksi ollut mahdollista 1800-luvun kalustolla. Siispä matalikko tuli merkitä majakalla; aluksi suunniteltiin kiinteätä majakkaa, mutta kasuunitekniikan kehitys oli niin varhaisessa vaiheessa, ettei rakentaminen onnistunut. Luontevaa oli että paikalle sijoitettiinkin majakkalaiva.

Uusi majakkalaiva valmistui keväällä 1884 Helsingfors Skeppsdockalla. Se oli uppoamaltaan 150 tonnin alus, mitoiltaan 28,5 x 6,5 x 2 metriä. Alus oli koneeton ja purjeilla varustettu. Lämmitystä, sumusireeniä ja ankkuripeliä varten aluksella oli höyrykattila. Mastojen huipuissa oli kaksi kiinteää punaista ympäri näköpiirin näkyvää öljyvaloa. Nimeksi alukselle annettiin asemapaikan mukaan *Werkkomatala*. 

Venäläistämiskaudella aluksen rungossa oli valkea vyö, jossa nimi oli kyrillisin kirjaimin. Sitä ei vaihdettu venäläiseksi vaan nimi oli kirjoitettu mustalla muotoon "*Вeрккоматала*".
Luotsilaitoksen sinivalkoinen kompassilippu vaihdettiin venäläiseen tapaan kokosiniseen.

Toiminta majakkalaivana
-----------------------

Keväällä 1884 tarkastusalus hinasi uuden majakkalaivan paikalleen, jossa se sitten olikin likimain puoli vuosisataa. Alus toimi normaaliin tapaan myös luotsivartiopaikkana. Se talvehti tavallisimmin Viipurissa, jonne se vietiin viimeisenä kanavassa kunakin syksynä liikennöineenä aluksena ennen talvisulkemista ja keväällä tuotiin ensimmäisten joukossa pois. Usein alusta hinasi vieläkin palveleva tarkastusalus *Saimaa*.

Merenmittausretkikunnan asuntolaivana
-------------------------------------

Vuonna 1933 valmistui uusi syväväylä, joka teki majakkalaivan tarpeettomaksi. Alus riisuttiin mastoistaan ja majakkavarusteistaan sekä muunnettiin asuntolaivaksi Pohjanlahtea mittaavalle 1. merenmittausretkikunnalle. Alus oli tarkoitukseen pieni ja osan väestä oli asuttava maissa. Alus ei saanut uutta nimeä vaan merkinnän *MKH 4*.

20. toukokuuta 1954 mittausalus *Åland* hinasi asuntolaivaa retkikunnan siirtyessä Vaasasta Kristiinankaupunkiin. Sakeassa sumussa *Åland* harhautui pois väylältä Bergön saaristossa ja asuntolaiva sai pohjakosketuksen ja pahan vuodon. Henkilövahingoilta vältyttiin, mutta itse alus upposi. Alus nostettiin, mutta vanhahaikaisena ja huonokuntoisena alus päätettiin myydä romuksi. Alus makasi rannassa vuoden, kunnes se romutettiin Turussa.

Lähteet
-------

* Auvinen, Visa: *Leijonalippu merellä*. Turku, Eita Oy 1983.
* Laurell, Seppo: *Aalloilla keinuvat majakat: historiikki majakkalaivojen aikakaudesta ja museoalus Kemistä*. Merenkulkuhallitus, Helsinki 1988. ISBN 951-49-0940-2 (nid.)
* Laurell, Seppo: *Suomen majakat*. Kustannusosakeyhtiö Nemo, Helsinki 1999.

### Viitteet

1. 1 2 3  Laurell 1999, s. 325.
Shield Institutionaaliset Revolutionary Party Meksiko
**Partido Revolucionario Institucional** (**PRI**, suom. *Institutionaalinen vallankumouspuolue*) on meksikolainen puolue, joka hallitsi maata yhtämittaisesti 1929–2000. Nykyisin se on edelleen yksi suurimmista puolueista. Ideologialtaan PRI on sosiaalidemokraattinen. Se on sosialistisen internationaalin jäsen. Sen kannattajista käytetään nimeä *priistas*.

PRI:n edeltäjän perusti Plutarco Elías Calles nimellä *Partido Nacional Revolucionario* (suom. *Kansallinen vallankumouspuolue*) 4. maaliskuuta 1929 vakauttamaan maata ja normalisoimaan Meksikon vallankumouksen veteraanien välit. Vallanvaihdoista tuli väkivallattomia, vaikkei aina demokraattisia. Vuonna 1938 PRR hajosi ja sen tilalle perustettiin *Partido de la Revolución Mexicana* (suom. *Meksikon vallankumouksen puolue*) Lázaro Cárdenasin johdolla. PRM hajosi ja PRI perustettiin Manuel Ávila Camachon johdolla 18. tammikuuta 1946.

Kolmella eri nimellä puolue piti valtaa 70 vuoden ajan. Vain harvoin kukaan ulkopuolinen tuli valituksi edustajainhuoneeseen tai senaattoriksi. Ensimmäinen PRI:n ulkopuolinen kuvernööri valittiin Baja Californian osavaltioon 1989 ja ensimmäinen ei-PRI:n presidentti oli Vicente Fox vuonna 2000.

Ensimmäisten tappioiden jälkeen PRI teki näyttävän paluun ja vuoden 2003 kongressivaaleissa se sai 224 paikkaa 500:sta edustajainhuoneessa.*lähde?* Vuonna 2006 PRI jäi 106 paikkaan edustajainhuoneessa ja sai 33 senaattoria.*lähde?*

2010 väijytys ja Ubisort-militia
--------------------------------

Keskiviikkona 26. huhtikuuta 2010 asemiehet väijyttivät ihmisoikeusaktivistien kulkueen. Teosta syytetään PRI:n alaisuudessa toimivia puolisotilaallisia Ubisort-joukkoja. Kaksi aktivistia kuoli ja kaksitoista on kateissa. Toinen kuolleista oli suomalainen tarkkailija Jyri Jaakkola.

Lähteet
-------

1. ↑  Andrew Wander: Rights activists killed in Mexico  28.4.2010. Al Jazeera. Viitattu 28.4.2010. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Partido Revolucionario Institucional**.
*
Antti Kuivalainen kuvaamassa Porvoon kirkonmäellä
**Antti Kuivalainen** (s. 20. kesäkuuta 1970) on suomalainen dokumentti- ja tv-ohjaaja. Hän työskentelee myös valosuunnittelijana, valo- ja videokuvaajana sekä leikkaajana.

Kuivalaisen ohjaamia dokumentteja ovat *Sitten ajat muuttuivat - Tavastia 50* (2022), *Kiusatut - tarinoita selviytymisestä* (2016), *Ruisrock – 40 vuotta rockia ja rakkautta* (2010) ja *Don Huonot: Musiikkia lehmille* (2003). Vuodesta 2001 alkaen hän on ohjannut ja leikannut lukuisia tv-ohjelmia. Hänen viimeisimpiä töitään on käsikirjoitus ja leikkaus Mika Kaurismäen *Hassisen kone - 40 vuotta myöhemmin* -elokuvaan (2023). Kuivalainen on toiminut myös visualistina musiikkialan tehtävissä. Hän on tehnyt yhteistyötä mm. Ismo Alangon, J. Karjalaisen, Kimmo Pohjosen, Apocalyptican, Minna Tervamäen ja Marita Liulia kanssa. Hän tekee myös nimellä Dj ValoAntti omaa musiikkia sekä soittaa dj-keikkoja vinyylisingleillä.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Elonet

 |

 |
**Uskottu mies** on luottohenkilö, joka voidaan määrätä tilapäisesti toisen henkilön edunvalvojaksi, silloin kun tämä ei syystä tai toisesta itse kykene hoitamaan asioitaan tai jotakin tiettyä asiaa. Uskottua miestä voidaan tarvita tilapäisiin perunkirjoitus-, jako- ja katselmustoimituksiin. Hän voi toimia myös konkurssipesän velkojien valitsemana tai oikeuden määräämänä hallinnonhoitajana. Uskottuja miehiä tarvitaan myös maanmittaustoimituksen maallikkojäseninä.

Uskottu mies maanmittaustoimituksessa
-------------------------------------

Kiinteistötoimituksen (maanmittaustoimituksen) tekevät toimitusmiehinä toimitusinsinööri ja kaksi kunnan uskottua miestä. Maanmittaustoimitusten uskotut miehet ovat toimitusmiehistön ns. maallikkojäseniä. Toimitusinsinööri voi tehdä pääosan maanmittaustoimituksista (mm. lohkominen, rajankäynti, halkominen) ilman uskottuja miehiä. Uskotut miehet kutsutaan toimitukseen mukaan, mikäli toimitusinsinööri katsoo sen tarpeelliseksi tai jos joku toimitukseen osallistuvista asianosaisista vaatii uskottujen miesten kutsumista.

Kiinteistötoimitusten uskotuiksi miehiksi kunnanvaltuusto valitsee valtuustokautta vastaavaksi ajaksi vähintään kuusi henkilöä. Uskotuista miehistä on voimassa, mitä kuntalaissa on säädetty kunnallisista luottamushenkilöistä. Vaalikelpoisuutta koskee se, mitä käräjäoikeuden lautamiehistä on säädetty. Uskottujen miesten tulee olla paikkakunnan olot tuntevia ja kiinteistöasioihin perehtyneitä.

Lähteet
-------

1. ↑  "Uskottu mies", *Mitä Missä Milloin Tietosanakirja*, s. 959. toinen painos. Otava, 1992. ISBN 951-1-11669-X.
2. ↑  "Uskottu mies", *Otavan Iso Tietosanakirja 9*. toinen painos. Helsinki: Otava, 1967.
3. 1 2   "Maanmittauslaitos - Toimitusmenettelyn käsikirja maanmittausinsinööreille" (3.1.2013)
**Mohamed Ould Ghazouani** (s. 31. joulukuuta 1956) on mauritanialainen armeijan kenraali, joka on ollut heinäkuusta 2019 lähtien Mauritanian presidentti.

Hän nousi presidentiksi heinäkuussa 2019 voitettuaan presidentinvaalit kuukautta aiemmin. Ghazouani oli edellisen presidentin Mohamed Ould Abdel Azizin itse valitsema ehdokas seuraajakseen ja Ghazouanin arveltiinkin tulevan jonkinlaiseksi keulakuvaksi edeltäjänsä jatkaessa todellisena vallankäyttäjänä, sillä perustuslaki esti saman presidentin valitsemisen kolmatta kertaa peräkkäin. Kuitenkin uusi presidentti Mohamed Ould Ghazouani voitti valtataistelun ja hänen kannattajansa saivat valta-aseman hallitsevassa UPR-puolueessa (Union pour la republique), joten poliittiseksi kilpailijaksi muuttunut entinen liittolainen, edellinen presidentti Mohamed Ould Aziz kärsi tappion.

Lähteet
-------

1. 1 2  Ghazouani sworn in as new Mauritanian president *www.aa.com.tr*. Viitattu 20.2.2020.
2. ↑  In Mauritania, President Ould Ghazouani Consolidates Power, Irking His Predecessor *www.worldpoliticsreview.com*. Viitattu 20.2.2020.
**Uno Hagberg** (11. helmikuuta 1872 Alaveteli – 5. maaliskuuta 1947 Tampere) oli suomalainen Tampereella vaikuttanut apteekkari.

Uno Hagberg kävi 8 luokkaa Vaasan ruotsalaista lyseota ja meni sitten 1894 apteekkioppilaaksi Korsholman apteekkiin. Suoritettuaan farmaseuttitutkinnon 1897 hän opiskeli Marburgin yliopistossa 1900–1901 ja tuli proviisoriksi 1903. Hagberg työskenteli apteekeissa Vaasassa, Hangossa, Mikkelissä ja Helsingissä. Vuonna 1905 hän hankki Tampereen II apteekin oikeudet ja hän piti tätä apteekkia kuolemaansa saakka. Apteekki sijaitsi Sandbergin talossa Kauppakadun ja Aleksis Kiven kadun kulmassa. Hagberg hankki omistukseensa Tampereelta *Viola Rohdoskauppa ja Teknokemiallinen Tehdas*-nimisen yrityksen vuonna 1917 sekä *Hämeen Rohdoskaupan* vuonna 1927.

Hagberg kuului Farmaseuttisen yhdistyksen johtoon ja oli jäsenenä Suomen apteekkariyhdistyksen hallituksessa. Hagberg oli Tampereen rahatoimikamarin ja terveyslautakunnan jäsen. Hän oli myös Tampereen ruotsalaisen yhteiskoulun ja De Gamlas Hem-vanhainkodin hallituksen jäsen. Hän kuului Tampereen Rohdos Oy:n hallitukseen ja oli mukana J. W. Enqvist Oy:n, Oy Star Ab:n ja Kuopion Rohdos Oy:n johtoelimissä.

Hagberg rakennutti vuonna 1923 Pyynikinrinteeseen Pyynikinlinnan tai epävirallisesti myös Pirtulinnan nimellä tunnetun 1920-luvun klassisismia edustaneen asuntopalatsin, jonka suunnitteli arkkitehti Jarl Eklund. Pyynikinlinnan osti sittemmin 1930-luvulla vuorineuvos Emil Aaltonen ja nykyisin siinä sijaitsee Emil Aaltosen museo.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Dödsfall, Hufvudstadsbladet, 09.03.1947, nro 66 (2. painos), s. 2, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
2. ↑  Kuolinilmoitus, Hufvudstadsbladet, 09.03.1947, nro 66, s. 2, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
3. 1 2 3  Uno Hagberg död, Tammerfors Aftonblad, 06.03.1947, nro 54, s. 2, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
4. ↑  75-åring, Åbo Underrättelser, 11.02.1947, nro 40, s. 2, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
5. ↑  60 vuotta, Aamulehti, 11.02.1932, nro 41, s. 4, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
6. ↑  Jouni Keskinen : Kaupunginosa VII - Pyynikinrinne, Koskesta voimaa-sivusto
Malli *Rhodobacter capsulatus*-bakteerin aminolevulinaattisyntaasin rakenteesta
**Aminolevulinaattisyntaasi** eli **aminolevuliinihapposyntaasi** on entsyymi, joka katalysoi aminolevuliinihapon muodostumista sukkinyylikoentsyymi-A:sta ja glysiinistä. Aminolevuliinihapon lisäksi reaktiossa muodostuu koentsyymi-A:ta ja hiilidioksidia. Entsyymiä esiintyy eläimissä, sienissä ja alfaproteobakteereihin kuuluvissa bakteereissa. Entsyymi on osa porfyriinien biosynteesiä näissä eliöissä. Aminolevulinaattisyntaasin EC-numero on 2.3.1.37.

Rakenne ja toimintamekanismi
----------------------------

Aminolevulinaattisyntaasi on rakenteeltaan kahdesta samanlaisesta alayksiköstä koostuva dimeeri ja vaatii koentsyymikseen pyridoksaalifosfaatin. Nisäkkäissä entsyymistä esiintyy kahta eri isoentsyymiä, useissa kudoksissa esiintyvää ALAS1-isoentsyymiä ja vain punasoluissa esiintyvää ALAS2-isoentsyymiä. Näiden isoentsyymien aktiivisuuden säätely poikkeaa toisistaan.

Aminolevulinaattisyntaasin katalysoiman reaktion mekanismin ensimmäisessä vaiheessa entsyymin aktiivisen keskuksen lysiiniaminohappo muodostaa imiinin eli Schiffin emäksen pyridoksaalifosfaatin kanssa. Tämä reagoi lysiinin kanssa muodostaen uuden imiinin pyridoksaalifosfaatin ja glysiinin kanssa. Tästä välivaiheesta irtoaa protoni ja muodostuva kinonoidivälivaihe reagoi sukkinyylikoentsyymi-A:n kanssa muodostaen epästabiilin 2-amino-3-ketoadipiinihapon, jonka dekarboksyloitumisen ja protoniensiirtojen jälkeen aminolevuliinihappo vapautuu entsyymistä.

Aminolevulinaattisyntaasin inhibiittoreita ovat muun muassa hemoglobiini, hemi, hemiini sekä useat hemin esiasteisiin kuuluvat metalliporfyriinikompleksit. Entsyymin vajaatoiminta aiheuttaa harvinaisen perinnöllisen sairauden erytropoieettisen protoporfyrian tai sideroblastisen anemian.

Lähteet
-------

1. 1 2  Jeremy M. Berg, John L. Tymoczko & Lubert Stryer: *Biochemistry, 6th Edition*, s. 702. W. H. Freeman and Company, 2006. ISBN 978-0-7167-8724-2. (englanniksi)
2. 1 2  Kaisa Timonen, Pauliina Nuutinen & Raili Kauppinen: Iho-oireiset hepaattiset porfyriat.  *Duodecim*, 2012, 128. vsk, nro 121247-1255. Artikkelin verkkoversio. Viitattu 24.10.2023.
3. 1 2  Daniel L. Purich, R. Donald Allison: *The Enzyme Reference*, s. 74. Academic Press, 2003. ISBN 9780080550817. Kirja Googlen teoshaussa (viitattu 23.7.2015). (englanniksi)
4. 1 2  Lew Mander, Hing-Wen Liu: *Comprehensive Natural Products II*, s. 448–449. Academic Press, 2010. ISBN 9780080453811. Kirja Googlen teoshaussa (viitattu 23.7.2015). (englanniksi)
5. 1 2 3  EC 2.3.1.37 - 5-aminolevulinate synthase Brenda. Viitattu 23.7.2015. (englanniksi)
6. 1 2  Junshun Zhang & Gloria C. Ferreira: Transient State Kinetic Investigation of 5-Aminolevulinate Synthase Reaction Mechanism.  *The Journal of Biological Chemistry*, 2002, 277. vsk, s. 44660–44669. Artikkelin verkkoversio. Viitattu 23.7.2015.  (englanniksi)
7. ↑  John P. Greer,Maxwell Myer Wintrobe: *Wintrobe's Clinical Hematology*, s. 93–94. Lippincott Williams & Wilkins, 2008. ISBN 978-0781765077. Kirja Googlen teoshaussa (viitattu 23.7.2015). (englanniksi)
**Sporus** oli nuori orjapoika, joka eli Rooman valtakunnassa. Hänellä oli romanttinen suhde keisari Neron kanssa.

Elämä
-----

Sporuksen varhaisesta elämästä ei tiedetä juuri mitään. Historioitsija Dion Kassios kirjoitti, että Sporus oli libertusksen eli vapautetun orjan poika. Hän saattoi olla niin sanottu *puer delicatus*, eli omistajansa valinnut kaunis lapsi, jonka tehtävänä oli tyydyttää omistajaansa. Sporus ei luultavasti ollut edes hänen oikea nimensä. "Sporus" tulee kreikan sanasta "siemen" tai "kylvö". Nimi on todennäköisesti Neron antama epiteetti, jonka tarkoituksena on pilkata Sporuksen kyvyttömyyttä tuottaa perillisiä. 

### Nero ja Sporus

Keisari Nero ja Poppaea Sabina kolikossa.
Keisari Neron vaimo Poppaea Sabina kuoli vuonna 65, oletettavasti Neron toimesta. Vuoden 66 alussa Nero meni naimisiin Statilia Messalinan kanssa. Nero tapasi Sporuksen samoihin aikoihin. Sporus muistutti Neron kuollutta vaimoa Poppaeaa. Myöhemmin samana vuonna tai vuonna 67 hän meni naimisiin Sporuksen kanssa. 

Nero kastroi Sporuksen ja heidän avioliittonsa aikana Nero esitti julkisuudessa, että Sporus oli hänen vaimonsa, jolla oli päällään Rooman keisarinnalle tavanomaiset vaatteet. Sporus oli Neron mukana, kun he matkustivat Kreikkaan. Sporus seurasi Neroa loppuun asti, mutta kun keisari vaati itsemurhaa, hän pakeni.

### Neron kuoleman jälkeen

Nero kuoli kesäkuussa vuonna 68. Neron kuoleman jälkeen Sporus meni naimisiin pretoriaanikaartilaisen Nymphidius Sabinuksen kanssa. Sabinus yritti tehdä itsestään keisarin vallankaappauksessa, mutta sai surmansa. Sporus oli tämän jälkeen yhteydessä keisari Othon kanssa. Otho hallitsi kolme kuukautta, kunnes hän teki itsemurhan Bedriacumin taistelun jälkeen. Uusi keisari Vitellius aikoi nöyryyttää Sporusta julkisesti. Hän pakotti Sporuksen näyttelemään Proserpinan raiskaus -aiheisessa näytelmässä. Sporus kuitenkin teki itsemurhan välttääksen tämän. Hän oli vain 20-vuotias.

Lähteet
-------

1. ↑  How A Teenage Boy Named Sporus Became Empress Of Rome Under Nero’s Rule *allthatsinteresting.com*.  25.8.2020. Viitattu 6.2.2023.
2. ↑  Sporus, beloved of Nero *imperiumromanum.pl*.  14.1.2019. Viitattu 6.2.2023.

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Sporus
Herakles taistelee Nemean leijonan kanssa. Osa Espanjassa sijaitsevasta mosaiikista, joka on peräisin 200-luvun alkupuolelta.
**Nemean leijona** oli antiikin kreikkalaisen mytologian hirviö. Sen synnystä on olemassa useita versioita. Leijona oli yksi Tyfonin ja Ekhidnan hirviölapsista tai Khimairan ja kaksipäisen hirviökoira Orthoksen lapsi. Vaihtoehtoisesti Nemean leijona on yhdistetty kuun jumalattareen Seleneen. Synnytettyään leijonan Selene pudotti sen kauhuissaan Kuusta alas Tretos-vuorelle rankaisemaan palvojiaan laiminlyödyistä uhritoimituksista. Toisen version mukaan Selene loi leijonan jumalten kuningattaren Heran pyynnöstä ja muovasi sen karvaisen ruumiin meren vaahdosta. Sitten hän luovutti leijonan sateenkaaren jumalattarelle Irikselle, joka vyötti suuren pedon taikavyöllään, ennen kuin laski sen maan pinnalle.

Herakleen ensimmäinen urotyö
----------------------------

Herakles surmasi Nemean leijonan paljain käsin. Puolijumala Herakles oli Zeus-ylijumalan ja kuolevaisen Alkmene-nimisen naisen poika. Zeus oli naimisissa Hera-jumalattaren kanssa. Kostoksi miehensä uskottomuudesta Hera piinasi Heraklesta, kunnes tämä menetti järkensä ja surmasi vaimonsa ja lapsensa. Rikoksen sovittamiseksi Herakleen oli palveltava kuningas Eurystheusta, joka määräsi hänen suoritettavakseen kymmenen urotyötä. Niitä kertyi lopulta kaksitoista, kun Eurystheus hylkäsi kaksi suoritetuista tehtävistä. Ensimmäinen tehtävä oli Nemean leijonan surmaaminen.

### Herakleen ja Nemean leijonan taistelu

Herakles yritti tappaa Nemean leijonaa jousellaan, mutta nuolet eivät läpäisseet valtavan pedon nahkaa. Miekan terän kerrotaan taipuneen osumasta, ja Herakleen yrittäessä lyödä oliivipuisella nuijallaan petoa kalloon nuija särkyi pirstaleiksi. Nuijan osuma sai leijonan kuitenkin vetäytymään luolaansa, jolloin Herakles tukki luolan toisen sisäänkäynnin ja seurasi leijonaa luolaan toisen suuaukon kautta, jossa hän kuristi pedon kuoliaaksi. Tarun mukaan Nemean leijona ylennettiin kuolemansa jälkeen Leijonan tähdistöksi.

Tarinan kulun yksityiskohdissa on pieniä poikkeamia kertojien välillä. Theokritoksen mukaan taistelu tapahtui paljaan taivaan alla. Ptolemaios Khennos kertoo Herakleen menettäneet sormensa kamppailun aikana. 

Mykenen leijonaportti
Aseet eivät olleet tehonneet leijonan nahkaan, joten pedon nylkeminen osoittautui vaikeaksi. Herakles keksi käyttää pedon omia kynsiä leikkaamaan taljaa, jonka hän sitten heitti päälleen haarniskaksi. Kun Herakles toi saaliinsa kuninkaalle todisteeksi urotyöstä, leijona oli kuolleenakin niin pelottava, että kuningas Eurystheus piiloutui saviruukkuun kieltäen Heraklesta koskaan palaamasta Mykeneen.

Mykenessä on säilynyt muinainen leijonaportti, jonka yli 3 000 vuotta vanhat leijonan kuvat kertovat ihmisten petoa kohtaan osoittamasta kunnioituksesta.

Lähteet
-------

1. ↑  Hyginus, *Astronomica ii.24* (engl. käännös)

Herakleen urotyöt
Nemean leijona ·  Lernan hydra ·  Keryneian kauris ·  Erymanthoksen metsäkarju ·  Augeiaan tallit ·  Stymfaloksen linnut ·  Kreetan härkä ·  Diomedeen tammat ·  Hippolyteen vyö ·  Geryonin karja ·  Hesperidien omena ·  Kerberos
**Pirjo Yli-Maunula** (s. 20. tammikuuta 1959) on suomalainen tanssija, koreografi ja taiteilijaprofessori. Hänelle myönnettiin vuonna 2019 Pro Finlandia -mitali.

Yli-Maunula opiskeli Kalevi Merikallion (1975–1977) sekä Leena Ortolan (1976–1983) balettikouluissa ja vuosina 1981–1985 Oulun balettikoulussa. Viimeksi mainitussa oppilaitoksessa hänen opettajinaan toimivat Seppo Koski, Heli Hentilä ja Maria Littow. Yli-Maunula on suorittanut monia baletti-, jazz- ja nykytanssiin sekä tanssinopetukseen liittyviä kursseja Suomessa ja ulkomailla. Hän on itse tehnyt opetustyötä muun muassa Oulun konservatoriossa ja Oulun taidekoulussa. Hän oli mukana perustamassa Oulun Tanssistudiota vuonna 1982 ja Tanssi Tyrkyllä -festivaalia vuonna 1994. Hän oli Oulun läänin tanssitaiteen ohjaavana läänintaiteilijana vuosina 1990–1991.

Vuosina 1982–1998 Yli-Maunula toimi tanssija-koreografina, toiminnanjohtajana ja tanssinopettajana Oulun Tanssistudion ryhmässä. Vuosina 1998–2002 hän oli JoJon – Oulun tanssin keskuksen taiteellinen johtaja, ja vuonna 2006 hänestä tuli Flow Productionsin taiteellinen johtaja. Yli-Maunulan saamien palkintojen ja tunnustusten joukossa ovat olleet Pro Finlandian ohella Oulun kaupungin kulttuuripalkinto (2005), Suomen Tanssitaiteilijain liiton (myöhemmin STST:n) Tanssin mainetekopalkinto (2008), nimitys Oulun Vuoden taiteilijaksi (2011) sekä STST:n ansiomerkki (2017). Vuonna 2013 Yli-Maunulalle myönnettiin taiteilijaprofessoriapuraha.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Pirjo Yli-Maunula Tanssin Tiedotuskeskus
2. ↑  Tanssitaiteilija Pirjo Yli-Maunula saa Pro Finlandian Yle
3. ↑  Pirjo Yli-Maunulasta tai­tei­li­jap­ro­fes­so­ri Kaleva