recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Aleksandăr Malinov
**Aleksandăr Malinov** (3. toukokuuta (J: 20. huhtikuuta) 1867 Pandăkli, Bessarabia – 20. maaliskuuta 1938 Sofia) oli bulgarialainen poliitikko, joka toimi Bulgarian pääministerinä vuosina 1908–1911, 1918 ja 1931.

Bessarabialainen Malinov opiskeli oikeustiedettä Kiovassa, ja toimittuaan lakimiehenä Bulgariassa hän sai vuonna 1889 maan kansalaisuuden. Hän kuului Karavelovin demokraattisen puolueeseen ja oli vuodesta 1901 kansalliskokouksen jäsen. Malinov toimi ensimmäisen karran Bulgarian pääministerinä tammikuusta 1908 maaliskuuhun 1911; lokakuusta 1910 alkaen hän oli myös ulkoministerinä. Hänen ensimmäiselle pääministerikaudelleen osui Balkanin kriisi, jonka yhteydessä Bulgaria julistautui lopullisesti itsenäiseksi sekä kuningaskunnaksi. Malinov kannatti Bulgarian liittoutumista Venäjän ja ententevaltioiden kanssa ja varoitti maan ajautumisesta riippuvaiseksi keskusvalloista, mikä tuli ilmeiseksi varsinkin Balkanin sotien jälkeen. Vastoin hänen neuvojaan pääministeri Vasil Radoslavov ja tsaari Ferdinand I päättivät syyskuussa 1915 viedä Bulgarian mukaan ensimmäiseen maailmansotaan keskusvaltojen puolelle.

Bulgarian ajauduttua lähelle romahdusta tsaari erotti Radoslavovin kesäkuussa 1918 ja nimitti Malinovin uudeksi pääministeriksi. Hän tunnusteli mahdollisuuksia rauhan solmimiseen ympärysvaltojen kanssa ja yritti siten samalla painostaa Saksan antamaan taloudellista ja sotilaallista apua Bulgarialle, mutta nämä yritykset osoittautuivat turhiksi. Kun Bulgarian rintama Makedoniassa romahti syyskuussa 1918, Malinov pyysi ympärysvalloilta aselepoa, vaikka tsaari Ferdinand olisi halunnut jatkaa taistelua. Ympärysvallat suostuivat aselepoon sillä ehdolla, että Bulgaria antautui ehdoitta. Malinov jatkoi pääministerinä vielä sen jälkeen, kun Ferdinand oli lokakuussa luopunut kruunusta. Hän erosi marraskuun lopussa protestina Romanian suorittamalle kiistanalaisen Dobrudzhan alueen miehitykselle, josta ei oltu sovittu aselevon yhteydessä. Malinov oli vielä kolmannen kerran pääministerinä kesäkuusta lokakuuhun 1931.

Lähteet
-------

1. ↑  *Nordisk familjebok* (1912), s. 632 (ruotsiksi) Runeberg.org. Viitattu 4.1.2014.
2. 1 2  Alexander Malinov (englanniksi) Firstworldwar.com. Viitattu 4.1.2014.
3. ↑  *Nordisk familjebok*, täydennysosa (1925), s. 409 (ruotsiksi) Runeberg.org. Viitattu 4.1.2014.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Yhdysvallat
* Tšekki

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Otto Kotonen** (11. tammikuuta 1878 Virolahti – 28. joulukuuta 1933 Viipuri) oli suomalainen toimittaja ja piirisihteeri. 

Otto Kotosen vanhemmat olivat talollinen Tuomas Kotonen ja Maria Villi ja puoliso vuodesta 1907 Fanny Adéle Paasio (Pehrman). Varatuomari Anton Kotonen oli hänen veljensä. Otto Kotonen kävi kansanopiston 1896 ja maanviljelyskoulun 1898 ja toimi maanviljelijänä Luumäellä 1898–1907. Tuorlan maanviljelyskoulun palveluksessa hän oli 1907–1908 ja sitten *Viipuri-lehden* toimittaja 1908–1916 ja päätoimittaja 1916–1918. Karjalan Kansalaisliiton sihteerinä Kotonen toimi vuodesta 1918. Hän oli myös muun muassa piirisihteerinä mukana Suomalaisen puolueen ja Kokoomuksen toiminnassa, samoin kuin toimi useissa eri yhdistyksissä ja järjestöissä. Kotonen oli 1920-luvun alusta kuolemaansa saakka *Vapaa Karjala* -lehden päätoimittaja. Suomen sisällissodassa vuonna 1918 punaisten vangitsema Kotonen toimi 1930-luvun alussa Suomen Lukon, Lapuan liikkeen ja IKL:n piirissä.

Lähteet
-------

1. 1 2  *Aikalaiskirja. Henkilötietoja nykypolven suomalaisista*, s. 240. Helsinki: Tietosanakirja-Osakeyhtiö, 1920.
2. ↑  Toimittaja Otto Kotonen kuollut. *Helsingin Sanomat*, 30.12.1933, s. 2.
3. ↑  Aikalaiskirja 1934, s. 343. (Viitattu 16.10.2018)
Suhoi Su-7 "Fitter A".
**Suhoi Su-7** (Nato-raportointinimi *Fitter A*) oli Suhoin valmistama nuolisiipinen hävittäjäpommittaja.

Su-7 muistutti aikalaistaan MiG-19, mutta oli hitaampi ja kykeni kuljettamaan asekuorman. Sen ensilento tehtiin 1955. Siipiprofiilien suunnittelu kuului keskitetysti aerodynamiikan suunnittelutoimisto TsAGI:lle. Maataistelukoneena sen enimmäisnopeus oli 1 150 km/h.

Egypti käytti konemallia sotatoimissa Israelia vastaan kuuden päivän sodassa ja jom kippur -sodassa. Intia käytti Su-7:ää vuonna 1971 Intian–Pakistanin sodassa. Myös Varsovan liiton maat käyttivät tätä konetyyppiä. Se lienee käytössä edelleen Pohjois-Koreassa. Suhoi Su-7:n kehitystyö johti kääntyväsiipiseen Su-17 -malliin, jonka siiven nuolikulma muuttuu geometrisesti.

Aseistus
--------

Suhoi Su-7B:n projektiokuvat.
* 2x 30 mm Nudelmann-Rikhter NR-30 tyypin konetykkiä, joihin kumpaankin 80 laukausta
* 6x erillisessä kiinnityspisteessä: enintään 2 000 kg pommeja, raketteja tai ohjuksia
* mahdollisuus käyttää taktisia ydinpommeja hyökkäysaseena, kuten RDS-4 *Tatjana*

Lähteet
-------

1. ↑   Viitattu 1.12.2017.
2. ↑
3. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive) Viitattu 1.12.2017.
4. ↑   Viitattu 1.12.2017.

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Suhoi Su-7**.
* (Arkistoitu – Internet Archive) (suomeksi)
* 
* (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi) Valmistajan viralliset verkkosivut, joiden kohde viittaa museokoneisiin.

Suhoin lentokoneet

|  |  |
| --- | --- |
| Hävittäjät | 
* Su-9
* Su-11
* Su-15
* Su-27
* Su-30
* Su-33
* Su-35
	+ Su-37
* Su-57 (T-50)

 |
| Pommi- ja rynnäkkökoneet | 
* Su-2
* Su-4
* Su-7
* Su-17
	+ Su-20
	+ Su-22
* Su-24
* Su-25
* Su-34
* Su-39

 |
| Tiedustelukoneet | 
* Su-12

 |
| Koulukoneet | 
* UTB
* Su-26
* Su-28
* Su-29
* Su-31

 |
| Kuljetuskoneet | 
* Su-38
* Su-80
* S-21
* Superjet 100

 |
| Kokeelliset | 
* Su-1
* Su-3
* Su-5
* Su-6
* Su-8
* Su-10
* Su-11
* Su-13
* Su-37
* Su-47
* P-1
* T-3
* T-4

 |
**Ilmari Kustaa Merenlinna** (4. lokakuuta 1899 Naantali – 6. joulukuuta 1976) oli suomalainen päätoimittaja.

Ilmari Merenlinnan vanhemmat olivat raatimies Kyösti Merenlinna (Sjöstedt) ja Iida Maria Fredrika Hegelberg ja puoliso vuodesta 1929 Sally Linnea Lundgren. Merenlinna tuli ylioppilaaksi 1919 ja valmistui filosofian kandidaatiksi 1928. Hän teki useita opintomatkoja Baltian maihin, Skandinaviaan ja Keski-Eurooppaan. Merenlinna oli *Uuden Auran* toimittaja vuodesta 1922–1964 ja päätoimittaja 1937–1952. *Uuden Suomen* Turun aluetoimittaja hän oli 1964–1966. Merenlinna oli Turun verkkopalloseuran perustajia 1928 ja seuran sihteeri 1959–1961.

Lähteet
-------

1. 1 2   Kuka kukin on (Aikalaiskirja) 1954, s. 525 (Viitattu 31.3.2019)
2. 1 2  Geneanet: Ilmari Kustaa Merenlinna (Viitattu 31.3.2019)
3. ↑  Pentti Huovinen, L. Arvi P. Poijärvi, Keijo Virtamo, Sirkka E. Tuomikoski (toim.): *Kuka kukin on (Aikalaiskirja). Henkilötietoja nykypolven suomalaista 1970*, s. 618. Helsinki: Otava, 1970.
Tuk-tuk
**Tuk-tuk** (thaiksi ตุ๊กตุ๊ก tai ตุ๊กๆ) eli **samlor** (thaiksi สามล้อ) on thaimaalainen versio kolmipyöräisestä skootterista, jota kutsutaan muualla autorikša‎ksi. Tuk-tukia käytetään paitsi vuokra-ajoneuvona, myös tavarankuljetukseen. Tuk-tukin käyttö on useissa kaupungeissa Thaimaassa kielletty, ja sitä tapaakin Bangkokin ja Chiang Main ulkopuolella lähinnä maaseutukaupungeissa ja -kylissä. Tuk-tukia ajaa alempaan sosiaaliryhmään kuuluva, yleensä Thaimaan koillisosasta Isanista kotoisin oleva henkilö, jolla ei ole varaa varsinaiseen taksiautoon*lähde?*.

Tuk-tukit ovat kolmipyöräisiä ja sivuilta avoimia. Auringolta ja sateelta suojaa kangaskatto. Voimanlähteenä on 300-kuutioinen kaksitahtimoottori. Ratin sijasta tuk-tukissa on ohjaustanko. Jotkut tuk-tukit käyttävät kaasua polttoaineena.

Historia
--------

Toisin kuin Intiassa ja Indonesiassa, joissa paikallinen kolmipyörä perustuu italialaiseen Vespaan (Bajaj), thaimaalaisen tuk-tukin esikuvana oli *Daihatsu Midget*, japanilainen kääpiöauto. Ensimmäiset moottorikäyttöiset kolmipyörärikša‎t eli tuk-tukit esiteltiin vuonna 1959. Thaimaassa on tällä hetkellä*milloin?* kuusi valmistajaa. Tuk-tukin tulevaisuus saattaa olla uhattuna, sillä kiristyvät päästönormit ja nouseva elintaso suosivat hiljaisia ja ilmastoituja taksiautoja. Tuk-tuk on kuitenkin edelleen Thaimaan ja Bangkokin tunnetuin kulkuväline ja eräänlainen kansallinen tunnuskuva, joka kiehtoo varsinkin turisteja. Tuk-tuk-kyydin hinta ei enää ole kilpailukykyinen mittaritakseihin verrattuna, mutta sillä on oma käyttäjäkuntansa katukauppiaiden keskuudessa, tavarankuljetuksessa ja ruuhka-aikoina.

* Tuk-tukit odottamassa asiakkaita Bangkokissa.Tuk-tukit odottamassa asiakkaita Bangkokissa.
* Tuk-tukissa istutaan kuljettajan takana sohvalla.Tuk-tukissa istutaan kuljettajan takana sohvalla.
* Harvinainen näky: Daihatsu Midget Trangissa Thaimaassa, tuk-tukin esikuva, jonka perusteella maassa myöhemmin aloitettiin oma tuotanto.Harvinainen näky: *Daihatsu Midget* Trangissa Thaimaassa, tuk-tukin esikuva, jonka perusteella maassa myöhemmin aloitettiin oma tuotanto.

Lähteet
-------

1. ↑  Time, Asia magazine 17.2.2003 (koko artikkeli IA:sta)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Tuk-tuk** Wikimedia Commonsissa

* Your Tuk-Tuk.com
**Karl Ferdinand Lindman** (17. kesäkuuta 1874 Tammisaari – 14. helmikuuta 1952 Turku) oli suomalainen fyysikko ja professori. 

Lindmanin vanhemmat olivat kirkonisäntä Karl Gustaf Lindman ja Johanna Lovisa Lignell. Hän valmistui filosofian kandidaatiksi 1895 ja lisensiaatiksi 1902. Lindman toimi ensin matematiikan ja fysiikan opettajana Kuopion ja Hämeenlinnan suomalaisissa lyseoissa 1903-1907 ja sitten ruotsalaisessa normaalilyseossa 1907-1918. Vuodesta 1909 alkaen hän oli myös Helsingin yliopiston fysiikan dosentti ja sovelletun fysiikan laboratorion assistentti. Vuonna 1918 hänestä tuli Turun ruotsalaisen yliopiston fysiikan professori. Hän erosi virasta 1942, mutta hoiti sitä osittaisena vuoteen 1946 saakka. 1918-1942 hän toimi myös matemaattisluonnontieteellisen tiedekunnan dekaanina ja 1921-1929 yliopiston vararehtorina. Lindman julkaisi sähköaaltoja koskevia tutkimuksia alkaen väitöskirjastaan *Über stationäre elektrische Wellen* (1901), mutta tutki myös muun muassa akustiikkaa ja laati useita suomen- ja ruotsinkielellä ilmestyneitä oppikirjoja matematiikasta, kemiasta ja fysiikasta. Hän kirjoitti myös kasvatukseen liittyvistä kysymyksistä ja kuului 1903-1931 *Teknikern* -aikakauskirjan toimituskuntaan. 

Lindmanin puoliso vuodesta 1903 oli Hilma Lovisa Tallqvist (k. 1952).

Lähteet
-------

* Ilmari Heikinheimo: *Suomen elämäkerrasto*. Helsinki: Werner Söderström Osakeyhtiö, 1955.  Sivu 468.

Aiheesta muualla
----------------

* Aikalaiskirja 1934. Viitattu 6.3.2013.

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Suomi (KANTO)

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Uppslagsverket Finland
* Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899

 |

 |
Utran kirkko valmistui vuonna 1895.
Utran puukoulu toimii muun muassa yhdistysten kokoontumispaikkana.
*Tämä artikkeli käsittelee kaupunginosaa. Pikkuplaneettaa käsittelee artikkeli 1447 Utra.*
**Utra** on Joensuun kaupunginosa. Väkiluku oli vuonna 2022 Joensuun kaupungin mukaan 3 344. Utra sijaitsee Pielisjoen rannalla Rantakylän ja Kontiolahden puolella sijaitsevan Kupluskylän välissä. Utra liitettiin Joensuuhun 1950-luvulla. Sitä ennen se kuului Kontiolahteen.

Utra oli 1800-luvulla suuri teollisuusyhdyskunta, jossa oli muun muassa lasitehdas (1874–1906) ja sahat. Ensimmäisen sahan perusti vuonna 1780 Jakob Steniuksen nuorempi poika, Martin Stenius kumppaneineen. Se sijaitsi Myllysaarella. Vuodesta 1833 saha oli Nils Ludvig Arppen omistuksessa. Vuonna 1856 sahan osti joensuulainen kauppias Antti Mustonen. Vuonna 1861 hän rakensi toisen sahan Utrankosken pohjoisrannalle. Vuodesta 1882 sahojen ja lasitehtaan omistaja oli englantilainen Egerton Hubbard & Co -niminen yhtiö, joka myi niitä vuonna 1902 W. Gutzeit & Co:lle. Sahojen toiminta loppui vuoden 1905 mennessä. 

1980-luvulle asti Utra oli lähinnä puutalojen kaupunginosa, mutta sen jälkeen sinne on rakennettu runsaasti omakotitalo-, rivitalo- ja pienkerrostaloasutusta.

Utran koulu on maakunnan suurin alakoulu. Pohjois-Karjalan ammattikorkeakoulun Utran kampus eli biotalouden keskus toimi kirkon lähellä yli 20 vuoden ajan syksyyn 2010 asti.

Nähtävyyksiä ja tapahtumapaikkoja
---------------------------------

* Utran puukirkko on Suomen ainoita pystyhirsikirkkoja. Utra kuuluu Rantakylän seurakuntaan.
* Utran saaret ja Pielisjoen rannat, jotka kunnostettiin 1990-luvun lopussa virkistysalueeksi.
* Utran kanava
* Väisälän tiedemiesveljesten muistomerkki, *Aurinkokello* (Aulis Koivusalo, 1990)
* Utran sahan muistomerkki, *Vesisaha* (Jouko Solonen, 1981)
* Utran työväentalo, valmistunut vuonna 1906. Kulttuuri- ja rakennushistorialliset suojelukohteet -luettelon mukaan talo on rakennettu 1905.
* Utran Uittotupa, ravintola ja ulkoilmanäyttämö, jossa konsertteja ja kesäteatteriesityksiä

Liikuntapaikkoja
----------------

* Utranharju on monipuolinen kuntoilu- ja virkistysalue, josta reitit johtavat Lehmonharjulle.
* Tekonurmikenttä (jalkapallo, amerikkalainen jalkapallo)
* Utran koulun kenttä
* Frisbeegolfrata

Yhdistyksiä
-----------

* Utran asukasyhdistys (toiminta päättynyt 30.6.2023)
* Utran Koitto, urheiluseura
* Utran työväenyhdistys

Kirjallisuutta
--------------

* Unohtumaton Utra. Utran historia- ja perinnekirja. Toimi. Erkki Myller ja Unto Martikainen. Joensuu: Ilias 2000. ISBN 952-5309-20-7

Lähteet
-------

1. ↑  Joensuu taskussa 2023 (PDF) (s. 8) Joensuun kaupunki. Viitattu 22.7.2023.
2. ↑  Kulttuuriympäristöt matematiikan opetuskohteena -sivusto (Arkistoitu – Internet Archive)
3. ↑  Juhlahumua ja historian havinaa AMK:ssa *Yle Uutiset*.  28.5.2010. Viitattu 22.7.2023.
4. ↑  Utran Työväentalo Suomen kotiseutuliitto.  Arkistoitu 10.10.2013.
5. ↑  Kulttuuri- ja rakennushistorialliset suojelukohteet. Joensuu 1987.
6. ↑
7. ↑  TUL Karjala jäsenseurat. Web Archive 2007.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Utra** Wikimedia Commonsissa
**Heinrich Karl Brugsch** (18. helmikuuta 1827 Berliini – 9. syyskuuta 1894 Berliini) oli saksalainen aikansa johtava egyptologi. Hänestä tuli Kairon egyptologisen koulun johtaja, hän tuotti lukuisia erittäin arvokkaita teoksia ja oli uranuurtajana demoottisen kirjoituksen tulkitsemisessa.

Elämä ja ura
------------

Brugsch oli preussilaisen ratsuväen upseerin poika ja syntyi Berliinin kasarmilla. Hän osoitti jo varhain suurta taipumusta egyptologisiin tutkimuksiin, joissa hän oli lähes täysin itseoppinut, vaikkakin Alexander von Humboldt kannusti häntä. Valmistuttuaan yliopistosta ja käytyään ulkomaisissa museoissa Preussin hallitus lähetti hänet Egyptiin vuonna 1853, ja hän solmi siellä läheisen ystävyyden ranskalaisen egyptologin Auguste Marietten kanssa.

Palattuaan Saksaan hän sai nimityksen Berliinin museoon. Vuonna 1860 hänet lähetettiin Persiaan Saksan lähetystöön, vuosina 1864–1866 hän toimi konsulina Kairossa ja vuodesta 1867 alkaen hän oli professorina Göttingenin yliopistossa. Vuonna 1870 Brugsch toimi Kairoon perustetun egyptologisen koulun johtajana. Egyptin taloudesta vastanneet eurooppalaiset halusivat säästää ja erottivat hänet tästä virasta vuonna 1879. Ranskan vaikutusvalta esti häntä siirtymästä ystävänsä Marietten seuraajaksi Bulaq-museon johtoon vuonna 1883. Hän asui sittemmin pääasiassa Saksassa ja toimi dosenttina, mutta vieraili Egyptissä, Persiassa ja järjesti egyptiläisnäyttelyn Philadelphian maailmannäyttelyssä vuonna 1876. Egyptin hallinto antoi Brugschille paššan arvonimen vuonna 1881.

Brugschin ansiot egyptologian alalla ovat erittäin merkittävät, erityisesti demoottisen kirjoituksen tulkitsemisessa ja laajan hieroglyfien ja demoottisen kirjoituksen välisen sanakirjan laatimisessa (1867–1882). Hänen veljensä oli egyptologi Émile Brugsch.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Heinrich Karl Brugsch *Encyclopedia Britannica*.  1911. Viitattu 15.11.2022.
2. 1 2 3  Heinrich Karl Brugsch *Tietosanakirja*.  1909-1922. Viitattu 15.11.2022.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Heinrich Karl Brugsch** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Belgia
* Yhdysvallat
* Ruotsi
* Tšekki
* Kreikka
* Alankomaat
* Puola
* Vatikaani

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**Alf Einar Engelbrekt Rancken** (27. marraskuuta 1861 Pietarsaari – 16. marraskuuta 1956 Helsinki) oli suomalainen filosofian tohtori, lyseon lehtori ja oppikirjojen tekijä.

Einar Ranckenin vanhemmat olivat filosofian tohtori, rehtori, professori Johan Oskar Immanuel Rancken ja Kristina Wilhelmina Asp. Hän pääsi ylioppilaaksi 1880 Vaasan ruotsalaisesta lyseosta ja suoritti Helsingin yliopistossa voimisteluopettajatutkinnon 1884. Rancken valmistui sitten filosofian kandidaatiksi 1885, filosofian maisteriksi 1886, filosofian lisensiaatiksi 1899 ja filosofian tohtoriksi vuonna 1900.

Rancken oli Turun suomalaisen klassillisen lyseon voimistelunopettajana 1887–1890, Vaasan suomalaisen lyseon matematiikan ja luonnonhistorian kollegana ja voimisteluopettajana 1890–1897, matematiikan ja fysiikan lehtorina Savonlinnan reaalilyseossa 1897–1902 ja Oulun reaalilyseossa 1902–1908, Oulun reaalilyseon rehtorina 1905–1908 sekä Tampereen reaalilyseon lehtorina 1908–1911. Viimeksi hän oli Helsingin ruotsalaisen reaalilyseon vanhempana lehtorina 1911–1931.

Uno Saxén, Einar Rancken, Gösta Wasenius ja Hans Wasenius sekä joukkueen johtajana toiminut Reinhold Felix von Willebrand tekivät kilpailumatkan Pohjoismaiden kautta Saksaan, Belgiaan ja Sveitsiin kesällä 1885 ja osallistuivat heinäkuussa Dresdenin suurille voimistelujuhlille esittäen siellä muun muassa sauvaliikeohjelman. Osaan matkasta osallistuivat myös Mauritz Waenerberg ja Ivar Wilskman. Rancken ja von Willebrand julkaisivat matkasta myös kirjan *Fem sportsmäns resa till kontinenten, berättad af två af dem: sommarminnen och dagboksblad*.

Einar Rancken oli naimisissa vuodesta 1887 Vera Karolina Cannelinin kanssa.

Julkaisuja
----------

* *Fem sportsmäns resa till kontinenten, berättad af två af dem: sommarminnen och dagboksblad*; kirj. Reinhold Felix von Willebrand ja Einar Rancken. Edlund, Helsingfors 1885
* *Undersökning af svaflets liniespektrum*, Helsingin yliopiston väitöskirja. Helsingfors 1897
* *Grafisk framställning av algebraiska funktioner*. Helsingfors 1914
* *Lärobok i algebra för mellanskolan*. Söderström, Helsingfors 1915, 7. painos 1946, ilmestyi suomeksi nimellä *Keski-koulujen algebran oppikirja*. Gummerus 1919, 5. painos 1931
* *Lärobok i algebra 2, För gymnasialklasserna*. Söderström, Helsingfors 1917, 5. painos 1944, ilmestyi suomeksi nimellä *Algebran oppikirja: lukioluokkia varten*. 2. painos Gummerus 1927
* *Släkten Rancken i Finland: tabeller*. Tekijä, Helsingfors 1928
* *Piirteitä C. H. Aspin elämästä ja toiminnasta*. Suomi 5, 16. Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, Helsinki 1933

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899
2. 1 2 3 4  Kuka kukin on 1954
3. ↑  Urheilumme ensimmäinen iskujoukko, Suomen Kuvalehti, 19.12.1935, nro 51-52, s. 42, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
**Adolf Friedrich von Schack** (2. elokuuta 1815 Schwerin – 14. huhtikuuta 1894 Rooma, Italia), kreivi, saksalainen kirjallisuushistorioitsija ja runoilija. Hän oli nuorena Berliinissä kamarioikeuden palveluksessa, kamariherrana suurherttua Mecklenburg-Schwerinin palveluksessa ja diplomaattitehtävissä mutta vietti enimmän aikaa pitkillä matkoilla tutkimustöissä.

Schack erosi 1852 valtion palveluksessa ja asettui kuningas Maximilianin kutsusta pian Müncheniin. Schackin merkittävimpiä teoksia ovat *Geschichte der dramatischen litteratur und kunst in Spanien* (1845–1846; täydennys 1855), *Poesie und kunst der araber in Spanien und Sicilien* (1865), *Geschichte der normannen in Sizilien* (1889), sekä kokoelma hienostuneita runoja *Gedichte* (1867). Teos *Spanisches theater* (1854) sisältää erinomaisia käännöksiä espanjalaisilta näyteläkirjailijoilta, käännöksiä persialaisista (Firdausi 1851–1853), intialaisista, portugalilaisista, englantilaisista ja mista teoksista. 

Runokokoelmansa saaman suosion ansiosta Schack alkoi vähitellen julkaista runoteoksia, sekä eeppis-dramaattisia että lyyrisiä, lähinnä kuitenkin nuoruusvuosinaan. Niistä ilmenee muodon taitavuus, kulttuurin tuntemus ja aristokraattisen liberaali maailmankatsomus, lämmin usko ihmiskunnan edistykseen, mutta niissä on kovin vähän runollista omaperäisyyttä: historiallis-filosofisia runoja sisältävä teos *Nächte des Orients* (1874) ja eepos *Die Plejaden* (1881). Schack kirjoitti omaelämäkerran *Ein halbes Jahrhundert*, joka ilmestyi 1887. *Dramatische Dichtungen* ilmestyi 1879 ja *Gesammelte Werke* 1882–1883.

Schack sai 1876 kreivin arvon, myöhemmin Mecklenburgissa todellisen salaneuvoksen arvon. Hänen Münchenissä sijaitseva merkittävä taidekokoelmansa Schack-galleria, joka on koottu merkittävien saksalaisten maalareiden tuella, siirtyi testamentilla 1894 Saksan keisarin omistukseen.

Schack on taidetta ymmärtämättömäksi taiteenystäväksi karrikoituna päähenkilönä Adolf von Wilbrandtin teoksessa *Hermann Isinger*.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Schack, Adolf Friedrich, Nordisk familjebok 24. 1916 (ruotsiksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Adolf Friedrich von Schack** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Katalonia
* Saksa
* Italia
* Israel
* Suomi (KANTO)
* Belgia
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Kreikka
* Alankomaat
* Puola
* Portugali
* Vatikaani

 |
|  |
| Taiteenala | 
* ADK
* MusicBrainz
* ULAN

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* RISM
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**Aleksanteri Hinkkanen** (30. huhtikuuta 1903 Parikkala – 16. syyskuuta 1982 Helsinki) oli opettaja ja kouluneuvos, joka myös muun muassa toimitti kansa- ja peruskoulun lakikokoelmat.

Henkilöhistoria
---------------

Aleksanteri Hinkkasen vanhemmat olivat räätäli Paavo Hinkkanen ja Anna Kaljunen ja puoliso vuodesta 1948 Lea Rakel Tellervo Huttunen. Hinkkanen valmistui kansakoulunopettajaksi 1930, tuli ylioppilaaksi 1934, valmistui filosofian kandidaatiksi 1938 ja lisensiaatiksi 1944 ja väitteli filosofian tohtoriksi 1945. Hän toimi opettajana Hämeenlinnassa 1930–1931 ja Turussa 1931–1944, Oulun piirissä hän oli vt. kansakouluntarkastaja 1944–1945 sekä tarkastaja Lappeenrannan ja Imatran piireissä ja Jyväskylässä 1945. Kouluneuvos opetushallituksen kansanopetusosastolla Hinkkanen oli vuodesta 1945 ja osaston päällikkö 1965–1969. Hän toimi 1940-luvun vaihteessa myös Turun yliopiston psykologian assistenttina.

Julkaisuja
----------

* *Koulumenestys ja elämänura: tutkimus Turun Suomalaisen Klassillisen Lyseon oppilaista vv. 1888–1917*, 1944
* *Keski-Karjala: Kotiseutulukemisto*, 1958, toim. Toivo J. Karttunen, Aleksanteri Hinkkanen
* *Uusi kansakoululainsäädäntö*, 1959, (6. uudistettu painos 1972)
* *Peruskoulun lainsäädäntö*, 1973

Lähteet
-------

1. 1 2   Kuka kukin on (Aikalaiskirja) 1954, s. 221 (Viitattu 13.2.2019)
2. 1 2  Kuolleita. Fil. tohtori Aleksanteri Hinkkanen. *Helsingin Sanomat*, 18.10.1982, s. 14.
**Ida Marie Luise Sophie Friederike Gustava von Hahn**, s. *Hahn* (22. kesäkuuta 1805 Tressow, Mecklenburg-Schwerin – 12. tammikuuta 1880 Mainz) oli saksalainen kirjailija. Hän avioitui 1826 kreivi F. W. A. von Hahn-Hahnin kanssa ja erosi tästä 1829. Sen jälkeen hän lähti pitkille matkoille.

Hahn-Hahn tuli alkuun tunnetuksi lyyrikkona kokoelmilla *Gedichte* (1835), *Neuere gedichte* (1836), *Venetianische nächte* (1836), *Lieder und gedichte* (1837) ja julkaisi sen jälkeen useita romaaneja. Niistä monet ilmestyivät 1838–1846 yhteisnimikkeellä *Aus der Gesellschaft*. Hahn-Hahn julkaisi myös matkakuvauksia. Hänen kirjansa kuvaavat aristokratian seuraelämää. Kirjoja parodioi Fanny Lewald romaanissa *Diogena. Von gräfin Iduna von Hahn-Hahn*, 1847). Niiden keskeistä sisältöä on tyydyttämättömyyden psykologia, ja hän esittelee niissä uuden naistyypin.

Hahn-Hahnin kääntyminen katolisuuteen 1850 herätti paljon huomiota. Kääntymisensä jälkeen hän toimi ahkerasti uuden uskonsa hyväksi, ensin kirjan *Von Babylon nach Jerusalem* (1851) välityksellä sekä runokokoelmallaan *Unserer lieben Frau* (1851), joiden jälkeen hän julkaisi vielä useita teoksia.

Hahn-Hahn meni 1852 noviisiksi luostariin Angersiin ja oli myöhemmin mukana perustamassa Mainziin Zum guten Hirten -nimistä luostaria, jossa hän kuoli. Viimeisinä vuosinaan hän kirjoitti romaaneja, joita värittää hänen ultramontanistinen näkemyksensä. Hänen varhempia romaaneja julkaistiin 1851, myöhemmät, ultramontanistiset, ilmestyivät 45-osaisena koottuina teoksina 1902–1905.

Teokset
-------

* *Gedichte* (1835) runoja
* *Neuere Gedichte* (1836) runoja
* *Venetianische Nächte* (1836) runoja
* *Lieder und Gedichte* (1837) runoja
* *Jenseit der Berge* (1840), matkakertomus
* *Gräfin Faustine* (1841) romaani
* *Zwei Frauen* (1845) romaani
* *Erinnerungen aus und an Frankreich* (1842), matkakertomus
* *Ein Reiseversuch im Norden* (1843), matkakertomus
* *Orientalische Bbriefe* (1844), matkakertomus

Ultramontanismin sävyttämät teokset
* *Von Babylon nach Jerusalem* (1851)
* *Unserer lieben Frau* (1851), runoja
* *Aus Jerusalem* (1851)
* *Die Liebhaber des Kreuzes* (1852)
* *Maria Regina* (1860)
* *Doralice* (1861)
* *Geschichte eines armen Fräuleins* (1869)
* *Erzählung des Hofrats* (1872)
* *Nirwana* (1875)

Lähteet
-------

1. 1 2  Hahn-Hahn, Ida. Tietosanakirja osa 11. Tietosanakirja-osakeyhtiö 1922
2. 1 2 3 4  Hahn-Hahn, Ida Marie Luise Sophie Friederike Gustava von, Nordisk familjebok 10. 1909 (ruotsiksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Ida Hahn-Hahn** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
	+ 2
* VIAF
	+ 2

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Belgia
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Kreikka
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* RISM
* SNAC
* IdRef

 |

 |
| "Jokkantii"Erkki Liikanen |
| --- |
| Singlen "Jokkantii" kansikuva |
| Singlen tiedot |
|  Albumilta | *Jokkantii* |
|  B-puoli | "Se on historiaa" |
|  Julkaistu | 1976 |
|  Levy-yhtiö | Discophon |
| Listasijoitukset |
| Suomi 4. (marraskuu 1976) |

**Jokkantii** on Erkki Liikasen säveltämä, sanoittama ja esittämä kappale, jolla hän voitti Syksyn sävel -laulukilpailun vuonna 1976.

Liikanen osallistui "Jokkantii"-kappaleella Syksyn säveleen ja voitti kilpailun finaalin, jossa kappaleen esitysnumero oli kuusi. Edellisenä vuonna hän oli voittanut kilpailun kappaleellaan "Evakkoreki". Liikanen osallistui seuraavan kerran Syksyn säveleen vuonna 1977.

"Jokkantii" julkaistiin singlenä, ja se oli singlelistalla marraskuussa 1976 neljäntenä ja joulukuussa viidentenä. Kappale julkaistiin myös kappaleen mukaan nimetyllä studioalbumilla, joka ylsi marraskuussa 1976 albumilistalla yhdeksänneksi. Kappaleen on myöhemmin levyttänyt Esko Rahkonen.

Kappale joutui hetkeksi aikaa esityskieltoon, sillä sen väitettiin ihannoivan sota-aikaa. Liikanen kiisti jyrkästi sodan ihannoinnin. Kappaleen nimen Liikanen otti Tuntemattomasta sotilaasta, muttei tiedä mitä se tarkoittaa, joskin Väinö Linnan Tuntemattomassa sotilaassa löydettiin äänilevy, jonka toisella puolella oli "Jokkantii ja jommaijjaa" ja toisella puolella Stalinin puhe.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  1. Erkki Liikanen: Jokkantii MTV3. Viitattu 11.7.2011.
2. 1 2  Erkki Liikanen: Voitto vaikka Ukko Nooalla? MTV3. Viitattu 11.7.2011.
3. ↑  Daa-da daa-da - Syksyn sävel -retro 8.7.2011, MTV3.

Aiheesta muualla
----------------

* Suomen äänitearkisto: Hakutulos kappaleelle Jokkantii[vanhentunut linkki]
**Robert Frankenhauser** (9. huhtikuuta 1896 Pietari – 30. elokuuta 1968 Helsinki) oli suomalainen taidegraafikko.

Robert Frankenhauser opiskeli Pietarissa Jacob Semenovitš Goldblattin (1860–1929) johdolla 1915–1916 ja Nikolai Alexandrovitš Brunin (1856–1935) johdolla 1916–1917 sekä yhden lukukauden verran Pietarin taideakatemiassa 1917. Myöhemmin hän opiskeli vielä Aukusti Tuhkan johdolla 1947 ja 1948. Frankenhauser osallistui Suomen Taiteilijain näyttelyihin vuosina 1953, 1954, 1957 ja 1961 sekä Suomen Taideakatemian 3-vuotisnäyttelyihin vuosina 1950, 1953, 1956 ja 1965. Ulkomailla hänen töitään oli näytteillä Tukholmassa 1948 ja 1960, Tšekkoslovakiassa ja DDR:ssä 1954 ja 1960, Brysselissä 1954, Roomassa 1955, Länsi-Saksassa 1956, Madridissa 1957 sekä Unkarissa ja Moskovassa 1961.

Teoksia
-------

* *Puistoaihe* : viivasyövytys. 1955
* *Ruoppaaja* : viivasyövytys. 1956

Lähteet
-------

1. 1 2  Suomen Kuvataiteilijamatrikkeli : Robert Frankenhauser
2. ↑  Kansallisgalleria - Taidekokoelmat : Robert Frankenhauser (Arkistoitu – Internet Archive)

Aiheesta muualla
----------------

* Suomalaisen kuvataiteen bibliografia : Robert Frankenhauser
**Suomen professorit 1640–2007** (ruots. *Finlands professorer 1640–2007*) on Professoriliiton vuonna 2008 julkaisema, Leena Ellosen toimittama henkilömatrikkeli, joka esittelee kattavasti suomalaisten yliopistojen ja tutkimuslaitosten professorit vuodesta 1640 vuoden 2007 alkupuolelle saakka. Matrikkeliin on koottu yhteensä 5 934 Suomessa toimivan tai toimineen professorin tiedot. Heistä 5 510 on Suomen itsenäisyyden aikana (1918–2007) toimineita professoreja.

Painetun teoksen lopussa on CD-ROM-levy, jossa on sähköinen professorihakemisto ja koko painettu teos PDF-julkaisuna. Teoksen johdannon mukaan professorimatrikkelista on julkaistu liiton suljetuilla jäsensivuilla myös verkkoversio, jota pidetään ajan tasalla.

Teos pohjautuu Professoriliiton vuonna 2000 julkaisemaan ensimmäiseen, Veli-Matti Aution toimittamaan professorimatrikkeliin *Suomen professorit*. Tuo teos sisälsi keskeiset tiedot Suomen kaikista eli noin 4 500 professorista alkaen vuodesta 1640. Yksityiskohtaiset tiedot ilmoitettiin noin 2 500 professorista.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  *Suomen professorit 1640–2007*, s. 3–4.

Lisåys: Eero Paavilainen, professori Metsäntutkimuslaitoksessa 1981-1999.

Lisäys; Eero Paavilainen, professori Metsäntutkimuslaitoksessa 1981-1999

Aiheesta muualla
----------------

* Professorit vuodesta 1640 yksissä kansissa. *Acatiimi 2/2008.*
**Master of Orion** (*MOO* tai *MoO*) on avaruuteen sijoittuva vuoropohjainen tietokonestrategiapeli, joka julkaistiin vuonna 1993. Pelin julkaisija oli yhdysvaltalainen MicroProse ja kehittäjä Steve Barcian luotsaama Simtex. Pelistä on myös julkaistu kaksi jatko-osaa, *Master of Orion II* ja *Master of Orion III*. Wargaming.net osti 2010-luvulla *Master of Orionin* tavaramerkin ja teki siitä *Master of Orion: Conquer the Stars* -uusintaversion.

Master of Orion
---------------

*Master of Orion* on 4X-strategiapeli (juontuu englannin kielen sanoista *eXplore, eXpand, eXploit, eXterminate* – tutki, laajene, hyödynnä, tuhoa), joka sijoittuu ulkoavaruuteen. Peli julkaistiin suositun Civilization-strategiapelin vanavedessä. Pelin toiminnallisuus muokattiin useiden aikaisempien avaruusstrategioiden, kuten Delta Taon *Spaceward Ho!:n* ja SSI:n *Reach for the Starsin*, ominaisuuksia mukaillen. Peliä pidetään yhtenä lajityyppinsä parhaista teoksista.

*Master of Orionissa* pelaajan tavoitteena on saavuttaa galaksin herruus joko voimankäytön tai diplomatian avulla. Pelissä on useita eri rotuja, joiden lajilliset ominaisuudet vaihtelevat ja vaikuttavat siten pelattavuuteen. Pelaajat voivat suunnitella oman avaruuslaivastonsa yksityiskohtia myöten. Pelissä on myös useita satunnaisia tapahtumia, jotka vaikuttavat omalla tavallaan pelin kulkuun. Orionin tähtijärjestelmän valtaaminen tarkoittaa yleensä voimasuhteiden muuttumista siten, että valtaaja voittaa pelin.

Näytönkaappauskuva *FreeOrionista*, *Master of Orionin* kaltaisesta avoimen lähdekoodin pelistä

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Puustinen, Johanna: Uutinen: Scifistrategiaklassikko Master of Orion palaa uusintaversiona *Pelaaja*.  9.6.2015. Viitattu 5.3.2017.

Aiheesta muualla
----------------

* *Master of Orion* MobyGamesissa (englanniksi)
**Järvi** on kylä Salon kaupungin Muurlassa. Järvi sijaitsee seututien 110 varrella Ylisjärven pohjoispuolella.

Järvi on Muurlan pohjoisin kylä. Kylän asutus on varsin hajallaan pitkin kylän aluetta. Kylän keskus sijaitsee pienellä mäellä Ylisjärven pohjoispuolella, jolla kylän kantatilat yhä sijaitsevat. Järven kyläalueen läpi virtaa Ylisjärveen laskeva Sillanpäänoja. Kyläalueen länsiosassa on entisestä torpparialueesta syntynyt Yltjärven kulmakunta, jonka läheisyydessä on Yltjärven linnavuori.

Varhaisin tieto Järvestä on 1300-luvulta. Kylän kantatilat Mölkkäri, Tapani, Manni ja Pajari mainitaan jo vuoden 1540 maakirjassa. 1900-luvun aikana kantatiloista lohkottiin noin 20 asuintilaa. Kylän erikoisuus on Jorkolan talo, joka on rakennettu vanhan Suomusjärven kirkon käytetyistä hirsistä.

Lähteet
-------

1. 1 2  *Turun maakuntamuseon Sarakum-projekti, Muurlan kulttuuriympäristö ja arvot*, s. 15. Turun maakuntamuseo, 2005. Teoksen verkkoversio.
2. ↑  Kansalaisen karttapaikka Maanmittauslaitos. Viitattu 26.6.2020.
**Björn Eric Springfeldt** (s. 30. huhtikuuta 1941) on ruotsalainen museonjohtaja. Hän työskenteli Tukholman Nykytaiteen museon johtajana vuosina 1989–1996. 

Springfeldt astui 1989 Olle Granathin seuraajaksi Nykytaiteen museon johtajana. Hänen aikanaan suunniteltiin uusi museorakennus Skeppsholmenille, ja vuodesta 1994 hänen eroonsa saakka oli toiminta sijoitettuna tilapäisiin tiloihin Vasastanin raitiovaunuhalleihin. Hänen kaudellaan järjesti museo muun muassa Per Kirkebyn, Lee Jaffen, Kiki Smithin, Robert Mapplethorpen ja Bill Violan näyttelyt. Museon vanhojen tilojen viimeinen näyttely oli hyvin laaja saksalaisen taidemaalarin Gerhard Richterin tuotannon näyttely. Hänen viimeisiä työtehtäviään oli neuvottelu Irving Pennin kanssa sadan valokuvan lahjoituksesta. Lahjoituksen tuloksen syntyi myös Raitiovaunuhallien viimeisiin kuulunut näyttely, ennen kuin museo 1996 virkaan astuneen uuden johtajan David Elliott aikana siirtyi uusiin tiloihin.

Springfeldt on eläkkeelle siirtymisensä jälkeen kuratoinut muun muassa Olli Lyytikäisen näyttelyn, jonka tuotti ruotsalainen Nordiska Akvarellmuseet ja joka on pienempänä esillä Salon taidemuseossa 28. syyskuuta 2014 asti.

Lähteet
-------

1. ↑  *Vem är det*, Projekt Runeberg
2. ↑  Moderna museets historia Moderna museet.  Arkistoitu 14.4.2010. Viitattu 18.8.2014. (englanniksi)
3. ↑  Veikko Halmetoja: Olli Lyytikäisen näyttely on kesän tapaus, (Arkistoitu – Internet Archive) Helsingin Sanomat 29.7.2014, viitattu 18.8.2014


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Yhdysvallat
* Ruotsi
* Alankomaat

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
Niinikumpu on kylä Kiteellä, joka sijaitsee kahdeksan kilometrin päässä Kiteen keskustasta ja reilun kahden kilometrin päässä valtatie 6:sta. Näkyvin kumpualue sijoittuu Lepikonjoen ja Lietsonsuon välimaastoon, jonka korkein kohta on Ulriksberg. Kylää kiertää Sirkkajoki-Lepinkonjoki ja se laskee Ätäsköön. 30° pituuspiiri kulkee kylän läpi.

Historiaa
---------

Lähistöllä on ollut historiallista asutusta kivikaudelta saakka, ja nykyistä asutushistoriaa 1500-luvulta saakka. Koivikossa Niinikummun ja Puhoksen välissä sijaitsee entinen Brandereiden sukutila, joka toimi viime vuosiin saakka maatalousoppilaitoksena. Nykyisin vanhassa päärakennuksessa toimii Koivikon Kievari. Lähellä Niinikummuntien risteystä sijaitsi Karttusten sukutila Karttu-Kakskerta, joka pääsi rapistumaan ja purettiin. Vuonna 1951 rakennettu seurojentalo on myös pahasti rapistunut. Ätäskön rannalla sijaitseva Niinikummun kyläkoulu valmistui vuonna 1929. Peruskoulun ala-asteen opetus lakkasi siellä vuonna 1996. Vuosina 1975 ja 1976 Niinikummussa ajettiin Jyväskylän suurajojen erikoiskoe sekä ja vuonna 1977 Itärallin erikoiskoe. Niinikummun Kyläyhdistys ry perustettiin 1981.

Lähteet
-------

1. ↑
2. ↑   Marianne Rautiainen: Arvokasta Kiteellä - Kiteen kulttuuriympäristöohjelma, s. 35. Pohjois-Karjalan ympäristökeskus, 2003. Teoksen verkkoversio.
3. ↑
Gudetama-teemaisia tuotteita.
Gudetaman näköiseksi tehty paistettu kananmuna.
**Gudetama** on japanilaisen Sanrion vuonna 2013 julkistama hahmo. Se on antropomorfinen ja luonteeltaan apaattinen kananmunankeltuainen. Hahmo on ollut Japanissa suosittu heti ilmestymisestään asti, ja vuosien 2013–2015 välillä se oli esiintynyt Japanissa jo 1700 erilaisessa tuotteessa. Gudetama on lasten sijaan ollut suosittu hahmo heitä vanhempien kuluttajien keskuudessa. Suosiota on selitetty hahmon samaistuttavuudella.

Kilpailevan yrityksen suureen suosioon noussut laiska Rilakkuma-hahmo saattoi vaikuttaa Gudetaman syntyyn. Rilakkumasta eroten Gudetama ei kuitenkaan suhtaudu laiskotteluun positiivisesti, vaan apatia on sen tapa käsitellä ympärillä olevan maailman sietämättömyyttä.

Perinteisesti japanilaiset maskottihahmot ovat keskittyneet olemaan suloisia ja positiivisia. Sanrion hahmoista kielteisiä tunteita kuvaa Gudetaman lisäksi Aggretsuko.

Lähteet
-------

1. 1 2  How Gudetama, a lazy egg yolk with a butt, became an unstoppable cultural phenomenon *Vox*.  3.4.2017. Viitattu 27.2.2024. (englanniksi)
2. 1 2  Rilakkuma: Bear essentials *Deep reads from The Japan Times*. Viitattu 27.2.2024. (englanniksi)
**Julius Viktor Johnsson** (12. huhtikuuta 1852 Pielisjärvi – 13. kesäkuuta 1935 Kuopio) oli suomalainen lääkäri, joka sai lääkintöneuvoksen arvon.

Johssonin isä oli Porvoon piispa Johan Viktor Johnsson ja äiti Anna Charlotta Stenius. Hänen veljiään olivat kouluhallituksen ylijohtajana toiminut Mikael Soininen ja valtioneuvos, Suomen suuriruhtinaskunnan keisarillisen senaatin prokuraattori Eliel Soisalon-Soininen. Johnsson valmistui filosofian kandidaatiksi 1880 ja lääketieteen lisensiaatiksi 1887. Kuopion kaupunginlääkärinä hän toimi 1888-1900, rautatielääkärinä 1901-1935 ja vankilalääkärinä Kuopiossa 1903-1935, samoin kuin Kuopion piirilääkärinä 1920-1928. Lisäksi Johnsson toimi perustamansa synnytyslaitoksen lääkärinä 1893-1901. Erityisesti epilepsiapotilaiden hyväksi hän työskenteli Vaajasalon-Kortejoen hoitoloiden lääkärinä 1904-1935. Johnsson teki aloitteen Tarinaharjun keuhkotautiparantolan ja Kuopion tuberkuloosihuoltotoimiston perustamiseksi. Hän otti osaa Kuopion kunnalliselämään ja oli muun muassa Kuopion luonnonystävien yhdistyksen puheenjohtaja 1915-1935. Lääkintöneuvoksen arvo hänelle myönnettiin 1933.

Johnssonin puoliso vuodesta 1894 oli Alfhild Adelaide Emile Frey (k. 1911). Lääkäri, lääketieteen historioitsija Gunnar Soininen oli heidän poikansa.

Lähteet
-------

* Ilmari Heikinheimo: *Suomen elämäkerrasto*. Helsinki: Werner Söderström Osakeyhtiö, 1955.  Sivut 338-339.

### Viitteet

1. ↑  Juhani Kirpilä, Sisko Motti, Anna-Marja Oksa (toim.): *Suomen lääkärit 1962*, s. 617-618. Helsinki: Suomen Lääkäriliitto, 1963.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899

 |

 |
**David ja Lisa** (*David and Lisa*) on Frank Perryn ohjaama yhdysvaltalainen independent-elokuva vuodelta 1962. Mielenterveysaiheinen draamaelokuva perustuu psykoanalyytikko-kirjailija Theodore Isaac Rubinin pienoisromaaniin, josta käsikirjoituksen laati ohjaajan vaimo Eleanor Perry. Pääosissa näyttelevät Keir Dullea, Janet Margolin ja Howard Da Silva.

Juoni
-----

Tieteellisesti lahjakas yläluokan perheen teinipoika David tuodaan nuorten aikuisten psykiatriseen sairaalakouluun. Hän raivostuu jos joku koskettaa häntä ja käyttäytyy muutenkin epäluuloisesti. Toinen potilas, Lisa, kärsii jakautuneesta persoonallisuudesta. He lähenevät vähitellen.

Rooleissa
---------

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
|  Keir Dullea  | … |  David Clemens
  |
|  Janet Margolin  | … |  Lisa Brandt
  |
|  Howard Da Silva  | … |  tohtori Swinford
  |
|  Neva Patterson  | … |  Davidin äiti
  |
|  Richard McMurray  | … |  Davidin isä
  |
|  Clifton James  | … |  John
  |
|  Nancy Nutter  | … |  Maureen
  |
|  Matthew Anden  | … |  Simon
  |
|  Jaime Sánchez  | … |  Carlos
  |
|  Coni Hudak  | … |  Kate
  |
|  Karen Lynn Gorney  | … |  Josette
  |
|  Janet Lee Parker  | … |  Sandra
  |

Vastaanotto
-----------

Mustavalkoinen pienen budjetin elokuva sai Oscar-ehdokkuudet ohjauksestaan ja käsikirjoituksestaan,, ja kahdesta elokuvan tuottamasta Golden Globe -ehdokkuudesta Keir Dullea voitti parhaan miespuolisen tulokkaan palkinnon. Elokuva sai myös neljä brittiläistä Bafta-palkintoehdokkuutta.

*David ja Lisa* sai Suomessa ensi-iltansa syyskuussa 1964. *Helsingin Sanomien* Paula Talaskivi piti sitä sympaattisena ja rehellisenä nykyelämän kuvauksena, herkkänä tutkielmana kahden järkkyneen nuoren vähittäisestä tervehtymisestä ja rakastumisesta. Hän ihasteli todellisiin sairaalatutkimuksiin perustuvan alkuperäistarinan hienovaraista elokuvasovitusta ja pienieleistä mutta rikasta ohjaustyötä.

Uusintaversio
-------------

Vuonna 1998 valmistui samasta tarinasta televisioelokuva, jonka pääosia esittävät Lukas Haas, Brittany Murphy ja Sidney Poitier.

Lähteet
-------

1. ↑  Haku "David and Lisa" *awardsdatabase.oscars.org*. Viitattu 14.4.2023.
2. ↑  Haku "David and Lisa" *goldenglobes.com*. Viitattu 14.4.2023.
3. ↑  Haku "David and Lisa" *awards.bafta.org*. Viitattu 14.4.2023.
4. ↑  Talaskivi, Paula: Viikon filmejä.  *Helsingin Sanomat*, 27.9.1964. Näköislehti (maksullinen).
5. ↑  *David and Lisa (1998)* Internet Movie Databasessa. (englanniksi)

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:David and Lisa 

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Kansalliset Muokkaa Wikidatassa | 
* Israel
* Yhdysvallat

 |

 |
Pramukh Swami Maharaj
**Pramukh Swami Maharaj** (7. joulukuuta 1921 Chansad – 13. elokuuta 2016 Sarangpur) oli intialainen hindujohtaja, joka johti Swaminarayan-liikkeeseen kuuluvaa Bochasanwasi Akshar Purushottam Swaminarayan Sanstha (BAPS) -suuntausta vuodesta 1971 kuolemaansa asti. Hän oli BAPS-yhteisön viides hengellinen johtaja. Hänen johdollaan BAPS perusti useita satoja temppeleitä ja laajeni maailmanlaajuiseksi uskonnolliseksi suuntaukseksi.

Pramukh Swami Maharaj syntyi Chansadin kylässä Intian Gujaratin osavaltiossa maanviljelijäperheeseen. Hänen syntymänimensä oli Shantilal Patel, josta hän luopui 18-vuotiaana annettuaan selibaattilupauksen ja liityttyään BAPS-yhteisöön askeetiksi, jolloin hän sai munkkinimen Narayanswarupdas (*Jumalan palvelija*). 25-vuotiaana hänestä tuli Sarangpurin temppelin hallinnollinen neuvonantaja (*kothari*) vuonna 1946. BAPS-johtaja Shastriji Maharaj valitsi hänet sihteerikseen seuraavana vuonna. Hän toimi tehtävässä vuoteen 1950, jolloin Shastri Maharaj teki hänestä yhteisön ensimmäisen puheenjohtajan ja siirsi hänen vastuulleen yhteisön maallisen hallinnon. Tuolloin hänen nimekseen vakiintui Pramukh, joka tarkoittaa puheenjohtajaa. Shastriji Maharajin kuoltua vuonna 1951 Pramukh Swami jatkoi yhteisön hallinnollisissa tehtävissä Yogiji Maharajin noustua yhteisön uskonnolliseksi johtajaksi.

Yogiji Maharajin kuoltua vuonna 1971 Pramukh Swami peri hänen asemansa BAPS-johtajana ja sai vastuulleen myös uskonnolliset johtotehtävät. Uskonnollisena johtajana hän keskittyi yhteisön laajentamiseen Gujaratin ulkopuolelle. Tätä varten hän käännätti yhteisön kirjallisuutta ja matkusti useita kertoja Itä-Afrikkaan, Britanniaan, Kanadaan ja Yhdysvaltoihin. Hänen johdollaan BAPS perusti yli tuhat temppeliä ympäri maailmaa. Yhtenä niistä Lontoon Neasdenin temppeli, joka oli valmistuessaan maailman suurin Intian ulkopuolella sijaitseva hindutemppeli. Hänen hallussaan oli kaksi Guinnessin maailmanennätystä. Guinness havainnoi vuonna 2005 hänen luoneen maailman suurimman hindutemppelin eli New Delhissä sijaitsevan Swaminarayan Akshardhamin. Hän myös vihki käyttöön enemmän temppeleitä kuin kukaan muu (713 temppeliä tammikuuhun 2008 mennessä).

Ennen kuolemaansa Pramukh Swami Maharaj nimitti Mahant Swami Maharajin seuraajakseen.

Lähteet
-------

* Williams, Raymond Brady: *A new face of Hinduism: the Swaminarayan religion*. Cambridge University Press, 1984. ISBN 0 521 25454 X.

### Viitteet

1. 1 2 3  Venkataraman, Ayesha: Pramukh Swami Maharaj, Whose Hindu Sect Became Largest in U.S. Dies at 94 *New York Times*.  19.8.2016. Viitattu 23.2.2024. (englanniksi)
2. ↑  Williams 1984, s. 50–51.
3. ↑  Williams 1984, s. 50–51.
4. ↑  Williams 1984, s. 51.
5. ↑  Pramukh Swami Maharaj, Hindu guru and Neasden Temple founder – obituary *Telegraph*.  17.8.2016. Viitattu 23.2.2024. (englanniksi)
6. ↑  Largest Hindu Temple *Guinness World Records*.  6.11.2005. Viitattu 23.2.2024. (englanniksi)
7. ↑  Most temples consecrated by one person *Guinness World Records*.  18.1.2008. Viitattu 23.2.2024. (englanniksi)
8. ↑  Tully, Mark: Pramukh Swami Maharaj obituary *Guardian*.  29.8.2016. Viitattu 23.2.2024. (englanniksi)
Stammheimin vankila
**Stammheimin vankila** (saks. *Justizvollzugsanstalt Stuttgart-Stammheim*) on vankila Stuttgartissa, Baden-Württembergissä Saksassa.

Vankila sijaitsee Pohjois-Stuttgartissa Stammheimin esikaupunkialueella suuren asutuskeskuksen vieressä. Vankila on huipputeknisesti rakennettu, ja siellä on erittäin tiukka vartiointi- ja turvallisuustaso. Vankila rakennettiin vuosina 1959–1963 ja se otettiin käyttöön vuonna 1964.

Stammheimin vankilasta tuli terroristijärjestö Punaisen armeijakunnan jäsenien pidätys- ja tutkintavankila. Myös tuomiot annettiin Stammheimin oikeussalissa, joka sijaitsee vankilan itäpäässä. Tuomioiden jälkeen monet terroristijärjestön jäsenet istuivat vankilassa. Myös Saksan vaarallisempia rikollisia sekä talousrikollisia on ollut vankilassa pidätettyinä.

Uudet vankilapaikat terroristeille rakennettiin vuonna 1975, ja se oli yksi maailman tiukimmin vartioiduista vankiloista. Vankila on linnoitusmainen ja sinne on liki mahdotonta viedä mitään aseita tai työkaluja esimerkiksi pakoa varten.

Vankilassa vangittuna olleet Punaisen armeijakunnan johtohahmot tekivät itsemurhan tai yrittivät sitä, mutta näitä itsemurhia on myös epäilty murhiksi. Kts. Punainen armeijakunta ja Stammheimin oikeudenkäynti ja vankeus

Baden-Württembergin hallitus ilmoitti elokuussa 2007, että osavaltio aikoo purkaa vankilasiiven, jossa Punaisen armeijakunnan jäseniä pidettiin vankina 1970-luvulla. Myös vankilan lähistöllä olevat kerrostalot puretaan, sillä uutta vankilasiipeä pitäisi laajentaa purettujen talon viereen.

Lähteet
-------

1. ↑  "Geschichte und Gebäude der Justizvollzugsanstalt Stuttgart" *jva-stuttgart.de*.  Arkistoitu 24.9.2008.
2. ↑  Deutsche Welle news report

Aiheesta muualla
----------------

* Stammheimin vankilan sivusto
* Sinnbild für das Ende der Terroristen, artikkeli vankilasta *Stuttgarter Zeitung* -lehdessä
* Ainoan kuolemanyöstä henkiinjääneen, Irmgard Möllerin haastattelu.