*Tämä artikkeli käsittelee komentaja Aleksandr Suvorovia. Jalkapalloilijasta katso Alexandru Suvorov.*

Aleksandr Suvorov neuvostoliittolaisessa postimerkissä vuodelta 1980.
**Aleksandr Vasiljevitš Suvorov** (ven. Алекса́ндр Васи́льевич Суво́ров); (24. marraskuuta (J: 13. marraskuuta) 1729 Moskova, Venäjän keisarikunta – 18. toukokuuta (J: 5. toukokuuta) 1800 Pietari, Venäjän keisarikunta) oli venäläinen generalissimus ja sodankäynnin teoreetikko.

Suvorovia pidetään yhtenä suurimmista sotastrategeista, ja hänet tunnetaan yhtenä harvoista sotapäälliköistä koko maailmassa, joka ei hävinnyt yhtään käymästään yli 60 taistelusta.

Hänen palvelusuransa vuosina 1746–1800 oli kansainvälinen, mistä todistavat Venäjän keisarikunnan sekä Habsburgien monarkian hänelle myöntämät arvonimet ja kunniamerkit: Rimniskin kreivi (1789), Pyhän saksalais-roomalaisen keisarikunnan kreivi (1789) ja kenttämarsalkka (1799), Sardinian kuningaskunnan ruhtinas (1799), Sardinian kuningaskunnan suurmarsalkka (1799), Venäjän keisarikunnan ruhtinas (1799), marsalkka (1794) ja Venäjän viimeinen generalissimus (1799).

Suku ja koulutus
----------------

Moskovassa aatelisperheeseen syntynyt Suvorov sai koulutuksensa kotona isänsä tiukassa ohjauksessa. Aleksandr Suvorovin vanhemmat olivat Pietari I:n ylipäällikkö, kenttäsyyttäjä, salaisen kanslian johtaja ja senaattori Vasili Ivanovitš Suvorov (1705–1775), joka käänsi ranskalaisen sotilasarkkitehti Sébastien Le Prestre de Vaubanin teokset venäjäksi ja Avdotja Fedojeseva Manukova (k. noin 1745), joka oli pietarilaisen tuomarin tytär ja moskovalaista virka-aatelisukua. Hän oli heidän ainoa lapsensa. Toisten tietojen mukaan hänellä oli kaksi nuorempaa sisarta, Maria (n. 1737) ja Anna (1744-1813), jotka molemmat menivät naimisiin aatelismiesten kanssa, joilla oli hyvä virka-asema.

Suvorov vietti lapsuutensa äitinsä omalta isältään Fedosei Manukovilta myötäjäisinä saadussa suuressa talossa Moskovassa Arbatin alueella ja oli erittäin hyvin perehtynyt historiaan ja antiikin kirjallisuuteen. Hän puhui kuutta kieltä.

Poika oli laiha, pieni ja sairaalloinen mutta osoittautui ahkeraksi oppijaksi. Hän luki isänsä laajasta kirjastosta kaunokirjallisuutta, matematiikkaa, fillosofiaa ja maantiedettä, ja oppi lukemaan saksaa, ranskaa, puolaa ja italiaa. Erityisesti häntä kiinnostivat sotahistorian, strategian, taktiikoiden ja useiden sotataidosta kirjoittavien, kuten Plutarkoksen, Quintus Curtiuksen, Cornelius Neposin, Julius Caesarin ja Kaarle XII:n teokset, joita hän tutki intensiivisesti.

Hänen isänsä kuitenkin väitti, ettei poika ollut kelvollinen sotilasuralle. Kun Aleksandr oli 12-vuotias, naapurustossa asunut kenraali Ibrahim Petrovitš Gannibal kuuli isän valittavan Aleksanderista ja pyysi saada puhua lapselle. Gannibal oli niin vaikuttunut pojasta, että hän suostutteli isän sallimaan Aleksandrin jatkaa valitsemaansa uraa.

Suvorov pestautui 15-vuotiaana Henkikaartin Semjonovin jalkaväkirykmenttiin sotamieheksi vuonna 1742 ja aloitti palveluksensa vuonna 1748 ja palveli yhdeksän vuotta. Tänä aikana hän jatkoi opintojaan osallistuen oppitunneille maavoimien kadettijoukoissa. Hän vietti suurimman osan ajastaan ​​kasarmilla: sotilaat rakastivat häntä, vaikka kaikki pitivät häntä eksentrisenä. Hänet määrättiin diplomaattilähetiksi Dresdeniin ja Wieniin vuonna 1752. Vuosina 1756–1758 Aleksandr työskenteli Sota-akatemiassa. Vuodesta 1758 hän osallistui reserviyksiköiden muodostamiseen ja oli Memelin komentaja. 

Hänestä tuli Inkerinmaan rykmentin luutnantti vuonna 1754, ja hän osallistui seitsenvuotisessa sodassa (1756–1763) muun muassa Kunersdorfin (12. elokuuta 1759) ja Berliinin (1760) ja Kolbergin (16. joulukuuta 1761) taisteluihin, joissa hän sai monipuolista kokemusta.

Sotilasura
----------

### Uran alkumenestys

Vuonna 1762 Suvorov komennettiin everstin arvoisena Astrahanin jalkaväkirykmenttiin ja seuraavana vuonna Suzdalin rykmenttiin, missä hän palveli vuoteen 1769 saakka. Hän kirjoitti vuonna 1763 rykmentille kattavan käsikirjan, joka korosti realistisesti taisteluharjoittelua aikana, jolloin vallitsevana muotina oli harjoittelu paraatikentällä preussilaiseen tyyliin.

Suvorov osallistui vuonna 1768 alkaneeseen Puolan vastaiseen sotaan, jonka aikana vuoteen 1772 asti hän sai maineen omatahtoisena alaisena ja rohkeana sekä epätavallisena taktikkona. Hänet ylennettiin vuonna 1770 kenraalimajuriksi ja vuonna 1773 kenraaliluutnantiksi. Hänet komennettiin ensimmäiseen turkkilaissotaan (1768–1774) vuonna 1773 kreivi Pjotr Aleksandrovitš Rumjantsevin armeijaan taistelemaan turkkilaisia ​​vastaan ​​Tonavalla. Hänen joukkonsa valtasivat onnistuneesti kaksi kertaa Turkutain ja Hirsovin linnoituksen, mitä onnistuttiin menestyksekkäästi puolustamaan. Hänen joukkonsa voittivat 20. kesäkuuta 1774 Turkin 60 000-miehisen armeijan Kozlujissa, jossa hän ohjasi joukkojaan menestyksellä. Näillä voitoilla Suvorovin maine kasvoi ja hän oli osoittanut olevansa vertaansa vailla oleva kenttäkomentaja.

Näistä menestyksistä huolimatta, autettuaan tukahduttamaan Venäjän talonpoikien kapinan, jota johti Jemeljan Pugatšov vuonna 1774 ja palveltuaan sen jälkeen Krimillä, hänen uransa näytti pysähtyvän paikoilleen.

### Uran pysähtyminen

Tehtävä Astrahanissa Persian retkikunnan valmistelemiseksi epäonnistui, ja vaikka hän palasi aktiivisempaan asemaan Kaukasiassa vuonna 1782, armeijan ylennyskoneisto ohitti hänet toistuvasti. Hänen avioliittonsa Varvara Prozorovskajan kanssa purkautui vuonna 1784.

Palattuaan Pietariin ja keisarilliseen hoviin, Suvorov tunsi olonsa jatkuvasti kiusaantuneeksi – tietoisena ruipeloisesta ja omalaatuisesta ulkonäöstään, karkeista tavoistaan ​​ja kyvyttömyydestään, kuten hän itse asian ilmaisi, "olla rakastettava esimiehilleni", jonka syyksi hän pisti uransa hitaan edistymisen. Mutta lähes 15 vuoden jälkeen hänet ylennettiin vihdoin kenraaliksi vuonna 1787.

### Toinen turkkilaissota, Suomi, Puolan kansannousu ja Paavali I:n epäsuosio

Vuonna 1787 Suvorovista tuli komentaja toiseen turkkilaissotaan (1787–1792). Hän voitti joukkoineen Kozlujin (1774), Kinburnin (1787), Focşanin (1789), Rymnikin (1789) taistelut ja valloitti rynnäköllä ​​Izmailin linnoituksen (1790).

Suvorov puolusti menestyksekkäästi Venäjän aluetta Mustanmeren pohjoisrannalla Turkin hyökkäykseltä. Hänen voittonsa turkkilaisista Kinburnissa lokakuussa 1787 palautti hänet parrasvaloihin. Vaikka hänen väitetty röyhkeytensä ja juopumuksensa Orzechowon piirityksessä vuonna 1788 aiheutti hänelle virallisen epäsuosion ja poistamisen taistelukomentajuudesta, vuonna 1789 hänet lähetettiin Moldaviaan (nyk. Romania) toteuttamaan yhteisoperaatioita Venäjän itävaltalaisten liittolaisten kanssa. Tätä seuranneet voitot Foçsanissa (nyk. Romania) ja menestyksekäs mutta verinen hyökkäys Ismailin linnoitukseen vuonna 1790 vahvistivat hänen suosionsa armeijassa. Hänen turhautui kun hänet siirrettiin Suomeen vuonna 1791. Venäjän Ruotsia vastaan käymän Kustaa III:n sodan (1788–1790) jälkeen rakennettiin keisarikunnan pääkaupungin Pietarin suojaksi Vanhan Suomen alueelle kenraali Suvorovin johdolla voimakas Kaakkois-Suomen linnoitusjärjestelmä.

Suvorovista ​​levitettiin hovissa vihamielisiä huhuja ja kun nuoremmat, vähemmän ansioituneet miehet ohittivat hänet ylennyksissä, hänen katkeruutensa syveni ja hänestä tuli huomattavasti eksentrisempi. Sitten vuonna 1794 hänet kutsuttiin murskaamaan kansannousu Puolassa – minkä hän teki häikäilemättömällä tehokkuudella. Varsovan Pragan esikaupungin rynnäkköön liittynyt teurastus, jonka Suvorov perusteli sodan lyhentämisellä ja ihmishenkien pelastamisella, järkytti mieliä lännesssä​​, mutta toi hänelle palkinnoksi 7 000 maaorjaa eli täysi-ikäistä miestä sekä maa-alueen Valko-Venäjällä ja ylennyksen marsalkaksi, jota hän oli pitkään tavoitellut. Tämän jälkeen hän komensi Venäjän eteläistä armeijaa ja alkoi soveltaa joukkoihinsa periaatteita, joista hän kirjoittaa "Voittamisen tiede" käsikirjassaan. 1700-luvun loppupuolen sotilasasut olivat koristeellisia, mutta Suvorov piti koristeellisuutta tarpeettomana ja halusi univormujen olevan käytännöllisiä ja mukavia yllä. Hyökkäysstrategian tuli olla yksinkertaista ja rynnäköiden piti olla nopeita.

Suvorov joutui epäsuosioon Paavali I tultua valtaan vuonna 1796 ja vaatiessa armeijalle preussilaista paraatikenttäharjoittelua. Suvorov ei salannut vastustavansa tätä muutosta. Petoksesta epäiltynä häntä tarkkailtiin tehostetusti, mutta perusteellinen tutkimus ei tuottanut todisteita häntä vastaan, ja keisari palautti hänet suosioonsa. Mutta Suvorov osoitti edelleen vastenmielisyyttään armeijan johtamistapaa kohtaan ja Paavali I erotti hänet armeijasta ja määräsi hänet karkotukseen maatilalleen Kontšanskojeen lähelle Borovitšiä. Vuosien 1796-1798 välillä hän osallistui kyläkirkon jumalanpalveluksiin ja työskenteli pelloilla talonpoikien kanssa työvaatteissa.

### Toisen liittokunnan sota, Alppien ylitys

Suvorovin joukkojen reitti Alppien ylitse vuonna 1799
Raivokkaana Ranskan vallankumouksen vastustajana Suvorov otti vastaan innostuneesti helmikuussa 1799 kutsun komentamaan venäläis-itävaltalaista armeijaa ranskalaisia ​​vastaan ​​Toisen liittokunnan sotaan Pohjois-Italiassa. Sarja nopeita voittoja huhti-elokuussa 1799 johtivat siihen, että hän valloitti Milanon ja karkotti ranskalaiset joukot lähes kokonaan Italiasta. Nämä onnistumiset tekivät hänestä sankarin Ranskan vallankumouksen vastustajille, mutta herättivät myös itävaltalaisissa ​​epäilyksiä venäläisten aikomuksista lännessä. Suvorov oli halunnut hyökätä Ranskaan, mutta hänet määrättiin joukkoineen marssimaan Alppien yli ja liittymään kenraali Aleksandr Mihailovits Rimski-Korsakovin (1753–1840) johtamaan venäläisten joukkoon, jota ranskalaiset joukot uhkasivat Sveitsissä.

Suvorovin muistomerkki Andermattissa, Schöllenin solan taistelun 25. syyskuuta 1799 muistoksi
Matkatessaan joukkoineen syys-lokakuun 1799 aikana Alppien yli 2 000 metrin korkeudessa olevan Sankt Gotthardin solan kautta Suvorov saavutti Altdorfin vain kuullakseen, että Rimski-Korsakovin joukot oli jo lyöty ja että tätä tukemaan aikoneet itävaltalaiset divisioonat Sveitsissä olivat vetäytyneet. Vihollisen ympäröimänä, ampuma- ja ruokatarvikkeiden vähetessä ja talven ensimmäisten lumien sataessa Suvorov ryhtyi irrottamaan armeijaansa ilmeisen toivottomasta asemasta. Vaikka hän oli jo vanha ja sairas, hänen onnistui nostattaa nälkäiset ja väsyneet joukkonsa, saavuttamaan Glarus ja torjumaan takaa-ajavan ranskalaisten joukon. Hän onnistui pakenemaan kolmen neljäsosan kanssa miehistään, mikä oli eräs sotahistorian merkittävimmistä saavutuksista. Tästä teosta hän sai seuravana vuonna generalissimuksen arvon.

Vaikka Suvorov oli pettynyt itävaltalaisiin, hän aikoi silti taistella vielä toisessa sotaretkessä. Tmmikuussa 1800 hänet yllättäen ylennettiin ennennäkemättömästi generalissimukseksi. Hän saapui Pietariin uupuneena ja vakavasti sairaana vain huomatakseen, että hänelle suunniteltu sankarin tervetulojuhlallisuus oli pikkurikkeen vuoksi peruttu ja hänet oli suljettu pois hovista. Aleksandr Suvorov kuoli Pietarissa 69-vuotiaana muutamaa kuukautta myöhemmin 18. toukokuuta 1800.

Avioliitto ja lapset
--------------------

Suvorov meni naimisiin vuonna 1774 ruhtinatar Varvara Ivanovna Prozorovskajan (1750-1806) kanssa. Avioliitto purkautui vuonna 1784, kun Suvorov kieltäytyi tunnustamasta tämän lasta ​​Arkadia (1783–1811) omaksi pojakseen, vaikka pysyi omistautuneena isänä tyttärelleen Natalia Suvorotškalle (1775–1844), joka aikanaan avioitui kreivi Nikolai Zubovin (1763–1805) kanssa, joka osallistui Paavali I salamurhaan. Arkadista tuli yleisupseeri, joka taisteli sodissa Napoleonia ja Osmannien valtakuntaa vastaan ja hukkui Rymnik jokeen, jota Aleksandr Suvorov oli aikanaan menestyksekkäästi puolustanut. Arkadin poika Aleksandr (1804–1882) oli Riikan ja Pietarin kenraalikuvernööri 1848-1866.

Aleksandr Suvorovin hauta Neitsyt Marian Taivaaseenastumisen kirkossa Aleksanteri Nevskin luostarissa Pietarissa
Suvorovin muistomerkki Pietarissa, jossa hänet on kuvattu nuorena Mars-sodanjumalana. Mihail Kozlovski 1801.
Viimeinen muotokuva Aleksandr Suvorovista hänen elinaikaan, Itävallan armeijan univormussa. Johann Heinrich Schmidtin pastellityö, tehty Prahassa alkuvuodesta 1800

Jälkimaine ja perintö
---------------------

Aleksandr Suvorov kuoli Pietarissa 69-vuotiaana 18. toukokuuta vuonna 1800. Hänet haudattiin Pietariin Aleksanteri Nevskin luostarin alueelle Neitsyt Marian Taivaaseenastumisen kirkkoon. Hänen omasta toivomuksestaan haudalla oli vain messinkilevy, joka vaihdettiin 1800-luvun puolivälissä marmorilaattaan, jossa on kirjoitus: "Zdes ležit Suvorov", "Tässä lepää Suvorov". Suvorovin omista toiveista huolimatta Aleksanteri I määräsi pystytettäväksi hänelle punagraniittisen muistomerkin Mars-kentälle vuonna 1801.

Suvorov turvasi Venäjän keisarikunnan 1700-luvulla laajennetut rajat, uudisti sen sotilaallisen arvovallan sekä jätti perinnöksi sodankäynnin teorioita. Hän on kirjoittanut useita sotilaallisia käsikirjoja, joista tunnetuin on "Voittamisen tiede" (ven. Наука побеждать), joka on kirjoitettu ytimekkäällä puhekielellä, jossa painotetaan joukkojen uudenlaista nopeutta ja liikkuvuutta sekä pistimen käyttöä ja tulituksen tarkkuutta. "Rykmenttilaitos", on vuonna 1763 Suzdalin rykmentille kirjoitettu käsikirja.

Suvoroville on omistettu museo Pietarissa.

Vuonna 1941 Neuvostoliiton diktaattori Josif Stalin nosti Suvorovin suureen kunniaan ja perusti vuonna 1942 hänen nimeään kantavan kunniamerkin "Suvorovin ritarikunnan" (ven. орден Суворова). Neuvostoliittolainen historiankirjoitus pani Suvorovin nimiin monille muille kenraaleille kuuluneita ansioita ilmeisesti hänen aatelittomuutensa takia, vaikka Suvorov oli syntyperältään aatelinen, ja sai kreivin arvon.

Henkilökuva
-----------

Aleksandr Suvorov oli syntyperältään karjalainen, eikä oppinut koko elämänsä aikana kunnolla venäjän kieltä. Hänen sukunsa taustaa on myöhemmin tutkittu eikä siinä näytä olevan hänen itsensä väittämää ruotsalaista alkuperää.

Käytökseltään Suvorov oli eksentrinen, varsinkin vuoden 1784 jälkeen erottuaan vaimostaan. Tarinan mukaan hän kuuli keisarinna Katariina Suuren tokaisseen, että kaikki suurmiehet ovat eksentrikkoja. Tämän jälkeen hän olisi sitten päivittäin tehnyt jotain erikoista, jotta siitä tulisi hänelle luontaista. Suvorov kieriskeli joka aamu alasti ruohikossa, teki sotilaidensa edessä kärrynpyöriä, yritti julkisesti liimata päättömälle kalkkunalle uutta päätä ja juhlatilaisuuksissa pilkkasi ylhäisön tapoja muun muassa laulamalla ja pöydille hyppimällä. Erikoisesta käytöksestään huolimatta Suvorov herätti luottamusta niin rivimiehissä kuin ylemmissäänkin.

Suvorovin esimies, ruhtinas Grigori Potjomkin, ihaili alaistaan suuresti. Eräässä kirjeessään hän totesi: "En löydä sanoja ilmaistakseni, miten suuresti kunnioitan Teidän palvelustanne, Aleksandr Vasiljevitš". Ihailu oli molemminpuolista ja miesten toisilleen kirjoittamista perin omalaatuisista kirjeistä välittyy lähes lemmenkirjeenomainen sävy. Kun Potjomkin kuoli Suvorov suri häntä syvästi ja kävi kahdesti hänen haudallaan rukoilemassa. Lordi Byron puolestaan piti Suvorovia sankarina, ilveilijänä ja puolidemonina.

Kreivi Aleksandr Suvorov, Joseph Kreutzinger 1799

Kunniamerkit ja huomionosoitukset
---------------------------------

* Pyhän Andreaksen ritarikunta (9.11.1787, voitosta Kinburnissa) + ritarikunnan timanttimerkki (3.11.1789, Focşanin voitosta);
* Pyhän Yrjön ritarikunta: I luokka (18.10.1789, voitosta Rymnikissä), II luokka (30.7.1773, Turtukain voitoista), III aste (19.8.1771, voitoista Barin konfederaation sodassa vuosina 1770 & 1771);
* Pyhän Vladimirin ritarikunta, 1. luokka (28.7.1783, "eri zakuban-kansojen liittymisestä Koko-Venäjän valtakuntaan");
* Pyhän Aleksanteri Nevskin ritarikunta (20.12.1771, voitosta Stołowiczessa) + ritarikunnan tähti timanteilla "Hänen keisarillisen majesteetin omista vaatteista" (24.12.1780);
* Pyhän Annan ritarikunta, 1. luokka (30.9.1770, Orzechowon voitosta);
* Pyhän Johanneksen Jerusalemin ritarikunta ja Suurkomentajan Risti (13.2.1799);
* Preussin Mustan kotkan ritarikunta (7.12.1794) ja Punaisen kotkan ritarikunta (7.12.1794)
* Sardinian Pyhän Ilmoituksen korkein ritarikunta suurristillä (23.6.1799) ja pyhien Maurice ja Lasaruksen ritarikunta suurristillä (23.6.1799)
* Itävallan Maria Teresian sotilasritarikunta 1. luokka ja suurristi (12.10.1799)
* Baijerin Pyhän Hubertin ritarikunta (21.1.1800)
* Ranskan Yhdistynyt Karmelvuoren Neitsyt Marian ja Pyhän Lasaruksen kuninkaallinen sotilas- ja hospitalieeriritarikunta (13.2.1800, maanpaossa olevalta nimelliseltä kuningas Ludvig XVIII:lta)

* Kultainen miekka timanteilla "rohkeudesta" (29.7.1775, juhlittaessa rauhaa Osmanien valtakunnan kanssa vuonna 1775);

* Kultainen miekka timanteilla ja kirjoituksella "Visiirin voittajalle" (26.9.1789, voitto Rymnikissä).

Aleksandr Suvorov, Charles de Steubenin postuumi muotokuva 1815
* Kultainen nuuskarasia, jossa keisarinna Katariina II:n muotokuva (1778, osmanien laivueen pakottamiseksi Akhtiarin satamasta);
* Kultaraha (5.11.1784, Krimin ja Tamanin liittämisestä Venäjään vuonna 1783);
* Kultainen nuuskarasia, jossa keisarinna Katariina II:n monogrammi, koristeltu timanteilla (kesäkuu 1787);
* Timanttisulka kolmikolkkahattuun kirjaimella "K", joka tarkoittaa Kinburnin voittoa (26. [15] huhtikuuta 1789);
* Kultainen nuuskarasia, jossa Itävallan keisari Joosef II:n monogrammi, koristeltu timanteilla (13.8.1789, voitto Rymnikissä);
* Päätös mitalin lyömisestä A. V. Suvorovin kunniaksi (25.3.1791, Izmailin valloituksesta; vastaava mitali perustettiin 2.3.1994);
* Senaatti määrättiin laatimaan ylistyskirje, jossa on luettelo Suvorovin saavutuksista (25.3.1791);
* Timanttiepoletit ja -sormus (2.9.1793, Venäjän etelärajojen vahvistamisesta); kunniakirja (2.9.1793);
* Keisarin luottamuksen osoituksena Pyhän Yrjön ritarikunnan III asteen kunniamerkkien saajien valinta uskotaan Suvoroville (2.9.1793);
* Timanttikoru hattuun (26.10.1794, voitoista Krupczycessa ja Brestissä);
* Kolme asetta puolalaisilta kapinallisilta vangittujen joukosta (26.10.1794, voitoista Krupczycessa ja Brestissä);
* Varsovan maistraatin kultainen nuuskarasia, jossa on merkintä "Varsova luovuttajalleen, 4.11.1794" (15.11.1794, lahja, koska vain hallitsijoilla oli oikeus myöntää palkintoja);
* Itävallan keisari Frans II:n muotokuva, koristeltu timanteilla (25.12.1794);
* Senaatti määrättiin laatimaan ylistyskirje, jossa kerrotaan A. V. Suvorovin ansioista Puolan sotaretkellä (1.1.1795);
* 7 000 maaorjaa ja niihin liittyvä maa-alue Kobrynissa Valko-Venäjällä Kościuszkon kapinan murskaamisesta (29.8.1795)
* Sormus keisari Paavali I:n muotokuvalla (14.5.1799);
* Keisari Paavali I:n muotokuva rinnalla pidettäväksi (13.7.1799).

Katso myös
----------

* Suvorovin sotakanavat
* Saimaan laivaston vanavedessä

Lähteet
-------

* Sebag-Montefiore, Simon: *Ruhtinas Potemkin ja Katariina Suuri*. (The Prince of Princes. The Life of Potemkin, 2004.) Suomentanut Ari P. Koskinen. Helsinki: WSOY, 2006. ISBN 951-0-31438-2.

### Viitteet

1. 1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11 12 13 14 15 16 17 18 19 20 21 22 23 24 25 26  Aleksandr Vasilyevich Suvorov, Count Rimniksky | Russian Military Strategist & Hero | Britannica *www.britannica.com*. Viitattu 10.3.2024. (englanniksi)
2. 1 2 3 4 5  Alexander Vasilyevitch Suvorov, a great Russian commander, was born *Presidential Library*. Viitattu 11.3.2024. (englanniksi)
3. 1 2 3 4  Sebag-Montefiore 2006, s. 474.
4. ↑  Isinger, Russell: "Aleksandr Suvorov: Count of Rymniksky and Prince of Italy". Military History. 1996
5. ↑  Spalding: "Suvóroff". *Illustrated Naval and Military Magazine*. **VII**: 328–340. 1888
6. ↑  Petrushevski, Aleksandr: *Generalissimo Prince Suvorov* (venäjäksi). Vol. 1 (1. painos). Saint Petersburg: Типография М. М. Стасюлевича 1884. s. 17.
7. 1 2 3 4 5 6  1911 Encyclopædia Britannica/Suvárov, Alexander Vasilievich - Wikisource, the free online library *en.wikisource.org*. Viitattu 11.3.2024. (englanniksi)
8. 1 2  Suhonen, V.-P. (toim.): *Suomalaiset linnoitukset 1720-luvulta 1850-luvulle*, s. 195. Helsinki: Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, 2011. ISBN 978-951-616-221-1.
9. ↑  1911 Encyclopædia Britannica/Suvárov, Alexander Vasilievich - Wikisource, the free online library *en.wikisource.org*. Viitattu 13.3.2024. (englanniksi)
10. ↑  Wandering Camera - Notes about St.Petersburg and it's suburbs *www.enlight.ru*. Viitattu 11.3.2024.
11. ↑  Указ Президиума ВС СССР от 29.07.1942 *www.libussr.ru*. Viitattu 13.3.2024.
12. ↑  Oliko Aleksandr Suvorov venäläine ? — ГТРК "Карелия" *tv-karelia.ru*. Viitattu 1.8.2023. (venäjäksi)
13. ↑  Superanskaja, A.: *Suvorov - Severe.* "Наука и жизнь. №8, 2005". Nauka i Zhizn magazine, 2005.
14. ↑  Sebag-Montefiore 2006, s. 473–475, 593.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Aleksandr Suvorov** Wikimedia Commonsissa

* Generallissimus Suvorov (1730-1800). Näyttely Etelä-Karjalan museossa 2007.
* Heinonen, Elina & Semi, Eliisa: Generallissimus Aleksandr Suvorov. Kaakkois-Suomen linnoitusjärjestelmä ja sotakanavat. Etelä-Karjalan museot. (PDF)
* Hannes Jukonen: Syväri < Suvoroff. Ryssän sotamarsalkka, joka polveutui suomalaisesta talonpojasta. Erään harvinaisen elämäkertateoksen tietoja, Hakkapeliitta, 20.6.1933, nro 25–26, s. 16, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
* Suvorovin museo Pietarissa

  


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * n
* k
* m
Pietarin ja Leningradin johtajat |
| --- |
|  |
| Pietari (1703–1917) | 
* Menšikov
* Devier
* Sapieha
* von Münnich
* Saltykov
* Naumov
* Devier
* Tatištšev
* Korf
* Tšitšerin
* Volkov
* Golitsyn
* Brjus
* Rylejev
* Arharov
* von Buxhoevden
* von der Pahlen
* Svetšin
* von der Pahlen
* Kutuzov
* Kamenski
* Tolstoi
* Vjazmitinov
* Lobanov-Rostovski
* Balašov
* Miloradovitš
* Goleništšev-Kutusov
* Essen
* Kavelin
* Hrapovitški
* Šulgin
* Ignatjev
* Suvorov
* Levašov
* Trepov
* Zurov
* Gurko
* Loris-Melikov
* Baranov
* Kozlov
* Gresser
* Val
* Clayhills
* Fullon
* Trepov
* Dedjulin
* Launitš
* Dratševski
* Obolenski
* Balk
* Jurevitš
* Rogovski
* Šreider

 |  |
|  |
| Petrograd-Leningrad (1917–1991) | 
* Zinovjev
* Kirov
* Ždanov
* Kuznetsov
* Popkov
* Andrianov
* Kozlov
* Spirdonov
* Tolstikov
* Romanov
* Zaikov
* Solovjov
* Gidapov

 |
|  |
| Pietari (1991–) | 
* Štšelkanov
* Sobtšak
* Jakovlev
* Beglov
* Matvijenko
* Poltavtšenko
* Beglov

 |

 |

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Italia
* Israel
* Yhdysvallat
* Ruotsi
* Latvia
* Tšekki
* Kroatia
* Alankomaat
* Puola
* Vatikaani

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie
* Kansallisbiografia
* Biografiasampo

 |
|  |
| Muut | 
* Historical Dictionary of Switzerland
* SNAC
* IdRef

 |

 |