recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Histon and Impington** on kahdesta kylästä muodostuva kunta *(civil parish)* Cambridgeshiren kreivikunnassa Itä-Englannissa, noin kuuden kilometrin päässä Cambridgen keskustasta. Vuonna 2018 Histonin kylässä asui noin 4 600 ihmistä ja Impingtonin kylässä noin 4 800 ihmistä.

Histon and Impingtonin alueella toimii vuonna 1904 ensiaskeleensa ottanut jalkapalloseura Histon FC, joka pelaa Conference Nationalissa.

Nimen alkuperä
--------------

Sekä Histon että Impington ovat luultavasti saksilaista alkuperää, sillä molemmat nimet loppuvat saksilaiseen termiin -ton. Sana Histon saattaa tarkoittaa ’nuorten soturien maatilaa’ tai ’tasannepaikkaa’ ja sanotaan, Impington olisi merkitykseltään ’Empingien kaupunki’. Empingit olivat saksilaisheimo, joka asui Impingtonin alueella noin 500-luvulla.

Historia
--------

Histonin kylän kyltti.
Histon and Impingtonin alueelta on löydetty piikivestä tehtyjä työkaluja ja merkkejä rautakauden ja Rooman valtakunnan aikaisesta asutuksesta. Rautakauden aikana kaupungin alueella oli linnoituksia, joista eräs oli ikeenien rakentama. Linnoitus oli rakennettu, jotta ikeenit olisivat voineet puolustautua kelttejä vastaan. Myöhemmin roomalaiset miehittivät linnoituksen.

Ensimmäinen kirjallinen maininta Impingtonista on vuodelta 991, jolloin Byrthnothin herttua jätti kylän Elyn apotin hallittavaksi lähdettyään taistelemaan viikinkejä vastaan. Herttuan kuoltua Maldonin taistelussa Impingtonista tuli luostarin omaisuutta.

Histonin kylän kyltissä on mies, joka pitää suurta kiveä päänsä päällä. Se viittaa 1800-luvulla kylässä eläneeseen Moses Carteriin, joka tunnetaan lempinimellä "Histonin jättiläinen". Hän tuli kuuluisaksi kannettuaan kiven rakennustyömaalta pubille, jonka edessä kyseinen kivi on vieläkin.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Histon and Impington OnLine: Histon – An Ancient Settlement *hisimp.net*.  Arkistoitu 3.3.2012. Viitattu 1.3.2011. (englanniksi)
2. ↑  Brinkhoff, Thomas: Histon (Parish, United Kingdom) – Population Statistics, Charts, Map and Location *City Population*. Viitattu 24.11.2019. (englanniksi)
3. ↑  Brinkhoff, Thomas: Impington (Parish, United Kingdom) – Population Statistics, Charts, Map and Location *City Population*. Viitattu 24.11.2019. (englanniksi)
4. ↑  Histon FC – Club Honours *histonfc.co.uk*.  Arkistoitu 10.9.2011. Viitattu 1.3.2011. (englanniksi)
5. ↑  The Official Football Conference Leauge Website – Tables *footballconference.co.uk*.  Arkistoitu 14.6.2012. Viitattu 1.3.2011. (englanniksi)
6. ↑  The Domesday Book Online - Place Name Origins *domesdaybook.co.uk*. Viitattu 1.3.2011. (englanniksi)
7. 1 2  Histon and Impington OnLine: Impington *hisimp.net*.  Arkistoitu 2.3.2007. Viitattu 1.3.2011. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Histon and Impington** Wikimedia Commonsissa
**Viestijuoksun Suomen-mestaruuskilpailut 1918** järjestettiin 14.–15. syyskuuta Helsingissä Eläintarhan kentällä.

Yleisen sarjan mitalistit
-------------------------

### Miehet

|  | Aika | 1. osuus | 2. osuus | 3. osuus | 4. osuus | 5. osuus |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 4 × 100 m |
| 1. | Helsingin IFK 1 | 45,6 | Lars Hornborg | Erik Wilén | Valentin Bergman | Waldemar Wickholm |
| 2. | Helsingin IFK 2 | 49,8 |  |  |  |  |
| 3. | Helsingin IFK 3 | 49,8 |  |  |  |  |
| 4 × 400 m |
| 1. | Helsingin IFK 1 | 3.41,4 | Lars Hornborg | Erik Wilén | Valentin Bergman | Waldemar Wickholm |
| 2. | Helsingin IFK 2 | 3.54,5 |  |  |  |  |
| 3. | Helsingin IFK 2 | 4.06,5 |  |  |  |  |
| 5 × 2 000 m |
| 1. | Helsingin Kisa-Veikot | 30.49,5 | Tatu Kolehmainen | Aarne Kallberg | Emil Ahtola | Teodor Koskenniemi | Albin Stenroos |

Lähteet
-------

* Finska mästarskapen i tiokamp och stafettlöpningar *Finskt idrottsblad*. Viitattu 6.4.2020. (ruotsiksi)

  

YleisurheiluViestijuoksun Suomen-mestaruuskilpailut
1910 |
1911 |
1912 |
1913 |
1914 |
1915 |
1916 |
1917 |
1918 |
1919 |
1920 |
1921 |
1922 |
1923 |
1924 |
1925 |
1926 |
1927 |
1928 |
1929 |
1930 |
1931 |
1932 |
1933 |
1934 |
1935 |
1936 |
1937 |
1938 |
1939 |
1940 |
 1941–1942 |
1943 |
 1944 |
1945 |
1946 |
1947 |
1948 |
1949 |
1950 |
1951 |
1952 |
1953 |
1954 |
1955 |
1956 |
1957 |
1958 |
1959 |
1960 |
1961 |
1962 |
1963 |
1964 |
1965 |
1966 |
1967 |
1968 |
1969 |
1970 |
1971 |
1972 |
1973 |
1974 |
1975 |
1976 |
1977 |
1978 |
1979 |
1980 |
1981 |
1982 |
1983 |
1984 |
1985 |
1986 |
1987 |
1988 |
1989 |
1990 |
1991 |
1992 |
1993 |
1994 |
1995 |
1996 |
1997 |
1998 |
1999 |
2000 |
2001 |
2002 |
2003 |
2004 |
2005 |
2006 |
2007 |
2008 |
2009 |
2010 |
2011 |
2012 |
2013 |
2014 |
2015 |
2016 |
2017 |
2018 |
2019 |
2020 |
2021 |
2022
**Wieliczka** on yksi Vähä-Puolan voivodikunnan piirikunnista. Piirikunnan väkiluku oli vuoden 2019 lopussa 129 136. Kunnat Wieliczkan piirikunnassa ovat Biskupice, Gdów, Kłaj, Niepołomice ja Wieliczka.

Wieliczkan väestöpyramidi 2014.
Vuoden 2019 lopussa piirikunnan asukkaista 51,2 prosenttia oli naispuolisia ja 48,8 miespuolisia. Alle 18-vuotiaat muodostivat 21,2 prosenttia piirikunnan väestöstä, työikäiset 61,2 prosenttia ja eläkeläiset 17,6 prosenttia väestön keski-iän ollessa 39,2 vuotta. Vuonna 2019 piirikunnassa syntyi 1 401 lasta. Wieliczkan piirikunnan väkiluku on kasvanut suoraviivaisesti koko 2000-luvun ajan ja sen ennustetaan kasvavan 159 684 asukkaaseen vuoteen 2050 mennessä.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6 7 8  Powiat wielicki w liczbach *Polska w liczbach*. Viitattu 22.8.2020. (puolaksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * n
* k
* m
Vähä-Puolan piirikunnat |
| --- |
|  |
| Kaupunkipiirikunnat | 
* Kraków (hallintokeskus)
* Nowy Sącz
* Tarnów

 |
|  |
| Piirikunnat | 
* Bochnia
* Brzesko
* Chrzanów
* Dąbrowa
* Gorlice
* Kraków
* Limanowa
* Miechów
* Myślenice
* Nowy Sącz
* Nowy Targ
* Olkusz
* Oświęcim
* Proszowice
* Sucha
* Tarnów
* Tatrzański
* Wadowice
* Wieliczka

 |

 |
**Samu-Petteri Mäkelä** (s. 9. marraskuuta 1986 Pori) on suomalainen jalkapalloilija, joka edustaa Ykkösessäpelaavaa Musan Salamaa. Hän on pelipaikaltaan hyökkääjä.

Mäkelä on pelannut Veikkausliigaa FC Jazzissa kaudella 2004 ja Turun Palloseurassa kaudella 2009 yhteensä kymmenen ottelun verran. Hän teki ensiesiintymisensä pääsarjatasolla 23. toukokuuta 2004 Jazzin vierasottelussa Myllykosken Palloa vastaan.

Mäkelä oli Jazzin paras maalintekijä Kakkosen kaudella 2013 joukkueen noustessa Ykköseen. Kauden jälkeen hän ei päässyt seuran kanssa yhteisymmärrykseen jatkosopimuksesta ja siirtyi Kolmosen Musan Salamaan. Heinäkuussa 2014 Mäkelä palasi Jazziin myös kauden 2015 kattavalla sopimuksella.

Elokuussa 2017 Mäkelän ja FC Jazzin välinen pelaajasopimus purettiin Mäkelän aloitteesta. Hän palasi Musan Salamaan loppukauden 2017 ja kauden 2018 kattavalla sopimuksella.

Lähteet
-------

1. ↑  Samu-Petteri Mäkelä Soccerway-sivustolla (englanniksi)
2. 1 2  Veikkausliiga – Hall of Fame
3. ↑  Laiho, Harri. *Samu-Petteri Mäkelä palaa FC Jazziin*. Satakunnan Kansa 25.7.2014. (Arkistoitu – Internet Archive)
4. ↑  Samu-Petteri Mäkelä vaihtaa FC Jazzista MuSaan *satakunnankansa.fi*.  4.8.2017.  Arkistoitu 2.7.2018. Viitattu 2.7.2018.
**Jānis Balodis** (20. helmikuuta 1881 – 8. elokuuta 1965) oli latvialainen kenraali ja poliitikko. Balodis komensi latvialaisia joukkoja Latvian vapaussodan aikana ja myöhemmin hän toimi maansa varapresidenttinä ja puolustusministerinä. NKVD pidätytti hänet Neuvostoliiton miehitettyä Latvian vuonna 1940. Balodis vietti vuosia vankeudessa, mutta sai lopulta palata Latviaan, jossa hän kuoli vuonna 1965.

Elämäkerta
----------

Jānis Balodis syntyi Trikātassa 20. helmikuuta 1881. Hän liittyi Venäjän armeijaan vuonna 1898 ja vuonna 1902 hän valmistui Vilnan sotilasakatemiasta. Vuosina 1904–1905 Balodis oli mukana Venäjän–Japanin sodassa tullen palkituksi palveluksestaan.

Sittemmin Balodis osallistui ensimmäiseen maailmansotaan. Balodis haavoittui Itä-Preussissa käytyjen taistelujen aikana ja jäi saksalaisten vangiksi. Balodis pääsi palaamaan Latviaan marraskuussa 1918 ja kotimaassaan hän liittyi uuteen Latvian armeijaan kapteenina ja otti osaa Latvian vapaussotaan. Balodis nousi nopeasti sotilasurallaan ensin pataljoonan, sitten prikaatin ja lopulta divisioonan komentajaksi. Oskars Kalpaksin kuoltua maaliskuussa Balodisista tuli tuolloin bolševikkeja, Venäjän valkoisia joukkoja ja saksalaisia vastaan taistelleiden latvialaisten joukkojen komentaja. 16. lokakuuta 1919 hänestä tuli koko Latvian armeijan komentaja. 30. joulukuuta 1919 Balodis solmi yhteistyösopimuksen Puolan kanssa ja tammikuussa 1920 hän komensi latvialaisia joukkoja Edward Rydz-Śmigłyn komentamien puolalaisten kanssa Latgallian vapautuksen aikana. Samassa kuussa hän yleni sotilasarvoltaan kenraaliksi.

Balodis jäi reserviin heinäkuussa 1921 ja vuonna 1925 hänestä tuli kansanedustaja Kārlis Ulmanisin johtamassa hallituksessa. Vuonna 1931 Balodisista tuli Latvian puolustusministeri ja hän osallistui 16. toukokuuta 1934 Ulmanisin järjestämään vallankaappaukseen. Vallankaappaajien mukaan maata uhkasi välitön kaaos ja sisällissota äärivasemmiston ja äärioikeiston toiminnan takia. Kaappauksen toteuttivat Ulmanisin puolueen puolisotilaallinen järjestö Aizsargs ja Balodisin roolina vallankaapauksen tukena oli kenraali Martins Penikisin johtaman Latvian armeijan neutralisointi. Onnistuneen vallankaapapuksen jälkeen vuonna 1936 Balodisista tuli Latvian varapresidentti ja puolustusministeri.

Neuvostoliiton joukot miehittivät Latvian heinäkuussa 1940. NKVD pidätytti Balodisin ja hän vietti useita vuosia vankiloissa ja vankileireillä. Lopulta hän sai kuitenkin palata Latviaan. Balodis kuoli Saulkrastissa 8. elokuuta 1965.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Wojciech Roszkowski ja Jan Kofman: *Biographical Dictionary of Central and Eastern Europe in the Twentieth Century*, s. 53-54. M.E.Sharpe, 2008. ISBN 978-0-7656-1027-0. (englanniksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Yhdysvallat
* Latvia
* Tšekki

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC

 |

 |
Dave Thomas vuonna 1998.
**Rex David Thomas** (2. heinäkuuta 1932 Atlantic City, New Jersey – 8. tammikuuta 2002 Fort Lauderdale, Florida) oli yhdysvaltalainen liikemies, filantrooppi ja pikaruokaketjun pitäjä. Thomas on parhaiten tunnettu hänen vuonna 1969 perustamastaan pikaruokaketju Wendy'stä.

Thomaksella oli kuollessaan kolme tytärtä, Pam, Lori ja Molly, sekä poika Ken.

Elämä
-----

Thomas syntyi 2. heinäkuuta 1932 Atlantic Cityssä, New Jerseyssä. Hänet adoptoitiin pian syntymänsä jälkeen. Thomasin ollessa viisivuotias hänen adoptioäitinsä kuoli. Tämän jälkeen hänen isänsä muutti ympäri Yhdysvaltoja töiden perässä ja vietti paljon aikaa myös isänsä äidin hoidossa.

Thomas ryhtyi tekekmään töitä hyvin nuorena: esimerkiksi 12-vuotiaana hän oli töissä ravintolassa Knoxvillessä, Tenneseessä, josta hän sai kuitenkin potkut jäätyään kiinni ikänsä valehtelusta.

15-vuotiaana Thomas sai ensimmäisen ravintola-alan työn Fort Waynessä, Indianassa, jonne hän päätti jäädä isänsä muuttamisesta huolimatta. Myöhemmin hän lopetti lukion voidakseen työskennellä kokoaikaisesti. Thomas suoritti lukion loppuun lopulta vasta vuonna 1993.

Koulun keskeyttämisen jälkeen Thomas suoritti asepalveluksensa ja palasi sitten takaisin Fort Wayneen, jossa hänen entinen työnantajansa oli avannut KFC-ravintoloita. Thomas teki työnantajansa kanssa sopimuksen, jossa hän sai osan ravintoloista hoitaakseen ja sai vastineeksi osuuden ravintoloiden omistuksesta. Thomas myi osuutensa ravintoloista 1,5 miljoonalla dollarilla vuonna 1968.

Vuonna 1969 Thomas avasi oman ravintolansa, josta tuli hänen tyttärensä lempinimen mukaan Wendy's. Wendy'sistä kasvoi nopeasti suuri ravintolaketju ja sillä oli jo kymmenen vuotta ensimmäisen ravintolan avaamisen jälkeen yli 1 000 toimipistettä.

Kuolema
-------

Rex David Thomas kuoli 8. tammikuuta 2002 69-vuotiaana kodissaan Fort Lauderdalessa, Floridassa maksasyöpään.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6 7 8  Douglas Martin: Dave Thomas, 69, Wendy's Founder, Dies *New York Times*. Viitattu 31.7.2023.


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Yhdysvallat
* Alankomaat

 |

 |
Olli Pulkkanen 1950-luvulla.
**Olli Tapani Pulkkanen** (26. joulukuuta 1932 Juva – 1. marraskuuta 2009) oli suomalainen jääkiekkoilija, erotuomari ja johtaja. Pulkkanen edusti Karhu-Kissoja aikana 1950–1957 ja voitti SM-hopeaa vuonna 1954. Hän toimi Karhu-Kissojen valmentajana vuosina 1959–1961. Hän toimi myös seuran johtokunnassa ja puheenjohtajana. Hän sai seuran kultaisen ansiomerkin. Muihin johtotehtäviin kuuluu Suomen jääkiekkomaajoukkueen johtajana 1970–1972 (sisältäen 1970 MM-kisat), Jääkiekkoliiton valitsemisvaliokunnan puheenjohtajana, liiton erotuomarivaliokunnan puheenjohtajana. Pulkkasen oma mestaruussarjan erotuomaritoiminta sijoittuu ajalle 1959–1965. Hänen kotikuntansa oli Helsinki.

Lähteet
-------

1. ↑  Olli Tapani Pulkkanen *BillionGraves*. Viitattu 27.7.2023. (englanniksi)
2. ↑  MM-kisat Ruotsissa 1970 *siiri.tampere.fi*. Viitattu 22.7.2023.
3. ↑  Rantala Risto, Siukonen Markku, Tukiainen Seppo (vastaavat toimittajat): *Urheilumme Kasvot Osa 3: Palloilu.* Keuruu: Oy Scandia Kirjat Ab, 1973. (s. 452)
4. ↑  Olli Pulkkanen - QuantHockey *quanthockey.com*. Viitattu 22.7.2023.
**Náfplion arkeologinen museo** (kreik. Αρχαιολογικό Μουσείο Ναυπλίου, *Archaiologikó Mouseío Nafplíou*) on arkeologinen museo Náfplion kaupungissa Kreikassa. Se esittelee Argoliin alueelta löydettyä esihistoriallista ja antiikin aikaista esineistöä.

Museo on perustettu vuonna 1926. Se sai alkunsa sen jälkeen, kun Ruotsin Ateenan-instituutti oli suorittanut kaivauksia Asinessa ja Dendrássa. Museo toimii toisen venetsialaisvallan aikana vuonna 1713 rakennetussa Venetsian laivaston käytössä olleessa rakennuksessa. Rakennuksessa on kaksi kerrosta ja sen näyttelytilojen pinta-ala on 580 neliömetriä. Rakennusta pidetään yhtenä parhaiten säilyneistä venetsialaisista rakennuksista koko Kreikassa. Museorakennus sijaitsee aivan Náfplion keskustassa Sýntagma-aukion länsilaidalla.

Kokoelmat
---------

Museon kokoelmiin kuuluu esineitä paleoliittiselta kivikaudelta antiikin ajan lopulle. Museoesineet ovat peräisin kaivauksista muun muassa seuraavista paikoista eri puolilta Argolista: Fránchtin luola, Kefalárin luola, Asine, Dendrá, Epidauros, Halieis, Hermione, Kazárma, Mideia, Náfplio, Prósymna (Bermpáti) ja Tiryns. Argoliin alueen löydöistä Argoksen löydöt ovat sen sijaan Árgoksen arkeologisessa museossa, Epidauroksen Asklepieionin löydöt Epidauroksen arkeologisessa museossa ja Mykenen löydöt Mykenen arkeologisessa museossa.

Varhaisimmat löydöt ovat noin ajalta 32000–21000 eaa. mukaan lukien kiviset ja luiset käyttö- ja kulttiesineet ja simpukankuorista tehdyt korut. Museon kokoelmiin kuuluu merkittäviä löytöjä erityisesti helladiselta ja mykeneläiseltä ajalta 3000–1000-luvuilta eaa. mukaan lukien keramiikka, korut ja lineaari-B-kirjoitusta sisältävät savitaulut. Merkittävin löytö on mykeneläisestä haudasta löydetty kokonainen niin kutsuttu Dendrán haarniska 1400-luvun lopulta eaa. Antiikin ajan löytöihin lukeutuvat muun muassa alueen Heran, Athenen, Artemiin ja Apollonin kultteihin liittyvät löydöt, kuros-patsaat, mytologisin aihein koristeltu keramiikka, lasiesineet sekä maanviljelykseen, kuten viininvalmistukseen, littyvät esineet.

* Keramiikkaa Kazárman tholos-haudasta, 1500–1450 eaa.Keramiikkaa Kazárman tholos-haudasta, 1500–1450 eaa.
* Dendrán haarniska, n. 1400 eaa.Dendrán haarniska, n. 1400 eaa.
* Koruja Dendrásta, 1400-luku eaa.Koruja Dendrásta, 1400-luku eaa.
* Kultakoruja Dendrásta, 1300-luku eaa.Kultakoruja Dendrásta, 1300-luku eaa.
* Mustekalakuvioitu kannu, n. 1350–1300 eaa.Mustekalakuvioitu kannu, n. 1350–1300 eaa.
* Pronssikautisia aseita.Pronssikautisia aseita.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Αρχαιολογικό Μουσείο Ναυπλίου: Ιστορικό Υπουργείο Πολιτισμού και Αθλητισμού.  Arkistoitu 19.1.2019. Viitattu 4.4.2016.
2. 1 2  Αρχαιολογικό Μουσείο Ναυπλίου: Περιγραφή Υπουργείο Πολιτισμού και Αθλητισμού.  Arkistoitu 6.2.2010. Viitattu 4.4.2016.
3. ↑  Archaeological Museum of Nafplio *Greek Travel Pages*. Viitattu 4.4.2016.
4. 1 2 3  Archaeological Museum of Nafplio *Municipality of Nafplio*. Viitattu 4.4.2016.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Náfplion arkeologinen museo** Wikimedia Commonsissa
**Níkos Papatákis** (joskus *Nico Papatakis*, kreik. Νίκος Παπατάκης; 5. heinäkuuta 1918 Addis Abeba, Etiopia – 17. joulukuuta 2010 Pariisi, Ranska) oli kreikkalainen elokuvaohjaaja. 

Papatákis asui lapsena vuoroin Etiopiassa, vuoroin Kreikassa. Vuonna 1939 hän asettui Pariisiin ja työskenteli avustajana elokuvissa. Hän hankki omistukseen maineikkaan pariisilaisen klubin La Rose Rouge. Sen laulajiin kuului muun muassa Juliette Gréco. Hän avioitui näyttelijä Anouk Aiméen kanssa, ja he saivat tyttären.

Papatákiksen ensimmäinen elokuva *Les Abysses* synnytti skandaalin. Se osallistui Cannesin elokuvajuhlille 1963, mutta sitä ei suostuttu esittämään. Se perustuu Jean Genet'n näytelmään *Piiat*. Vuonna 1967 hän ohjasi toisen uskaliaan elokuvan, *Oi Voskoi*. Algerian sodan aikana hän osallistui Kansallinen vapautusrintaman (FLN) toimintaan. Seuraavan elokuvansa *Gloria mundi* hän ohjasi 1976 ja palasi jälleen elokuvan pariin 1987 Kreikassa ohjaamallaan elokuvalla *I Photografia*. Hänen viimeinen ohjauksensa oli *Les équilibristes* 1992.

Kerrotaan, että valokuvaaja Herbert Tobias antoi siihen aikaan tunnetulle mallille Christa Päffgenille, josta myöhemmin tuli laulaja, lempinimen "Nico" tämän entisen poikaystävän Papatákiksen mukaan.

Filmografia
-----------

* *Les Abysses* (1963) (nimellä Nico Papatakis)
* *Oi Voskoi* (1967), *Les Pâtres du désordre* (Ranska)
* *Gloria mundi* (1976)
* *I Photographia* (1987), *La Photo*,
* *Les Équilibristes* (1992)

Näyttelijänä
* *La rose rouge* (1951)

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Death certificate registered by the Pariisi's City Hall (Ranska)
2. ↑  Festival de Cannes: Les Abysses *Festival-cannes.com*.  Arkistoitu 19.9.2012.  (ranskaksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Níkos Papatákis Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
* Níkos Papatákisin muistokirjoitus (Arkistoitu – Internet Archive) (italiaksi)
* Nico's Bio *résumé*[vanhentunut linkki] (ranskaksi)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Elonet

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**Nírou Cháni** (kreik. Νίρου Χάνι; myös *Nírou Háni/Kháni*) tai vain *Nírou* (Νίρου) on minolaisaikaisen huvilan arkeologinen kohde Kreetan saarella Kreikassa. Se sijaitsee saaren pohjoisrannikolla Kokkíni Chánin kylässä Chersónisoksen kunnassa noin 15 kilometriä itään Iraklionista.

Nírou Chánin raunioita.
Huvila rakennettiin uudella palatsikaudella noin 1500-luvulla eaa. ja se tuhoutui LM IB -kaudella 1400-luvulla eaa. jonka jälkeen paikka hylättiin. Paikan arkeologiset kaivaukset suoritettiin vuosina 1918–1919 ja tulokset julkaistiin vuonna 1922.

Huvila oli pienen minolaisen palatsin kaltainen rakennus. Se oli kaksikerroksinen ja sen alimmassa kerroksessa oli 40 huonetta. Rakennuksen pinta-ala on noin 1 000 neliömetriä. Kokonaisuudesta on tunnistettu erillisiä huoneita varastoille, työpajoille ja pyhäkkökäyttöön. Lattiat oli koristeltu mosaiikin kaltaisella kiveyksellä. Rakennuskokonaisuuteen kuului kaksi palatsipihojen kaltaista pihaa, toinen rakennuksen pohjois- ja toinen itäpuolella. Rakennuksen lähellä on ollut satama.

Esinelöytöihin lukeutuu muun muassa neljä suurikokoista pronssista labrys-kaksoiskirvestä sekä suuri määrä terrakotasta tehtyjä kolmijalkaisia alttaripöytiä. Rakennuksen oletetaan olleen paikallisen minolaisen asutuksen keskus ja lukuisista rituaaliesineistä päätellen mahdollisesti jonkinlaisen ylipapin käytössä. Paikalta tehdyt esinelöydöt ovat nykyisin Iraklionin arkeologisessa museossa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Nirou *Minoan Crete*. Viitattu 21.8.2017.
2. ↑  Archaeological Site at Nirou Chani *Greek Travel Pages*. Viitattu 21.8.2017.
3. 1 2 3 4  Minoan Villa at Nirou *Destination Crete*. Viitattu 21.8.2017.
4. 1 2 3  Μινωική έπαυλη Νίρου Χάνι Υπουργείο Πολιτισμού και Αθλητισμού.  Arkistoitu 11.1.2021. Viitattu 21.8.2017.
5. ↑  Μέγαρον Νίρου *Cretan Beaches*. Viitattu 21.8.2017.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Nírou Cháni** Wikimedia Commonsissa
**Kiharusi ry** on Suomalainen kansalaisjärjestö, joka tekee työtä lisätäkseen tietoa aivoverenkiertohäiriöstä ja sairastumista ennaltaehkäisevää kansanterveystyötä. 

Kiharusi keskittyy valistustyöhön Suomessa ja itäisessä Afrikassa etenkin swahilin kielialueella. Kiharusi merkitsee swahiliksi aivohalvausta. Kielen sadalle miljoonalle puhujalle on julkaistu vain vähän tietoa aiheesta. 

Järjestön tarkoituksena on edistää terveystietoutta, hyvinvointia ja eri sairauksista kuntoutusta. Lisäksi tavoitteena on edistää Suomen ja köyhimpien maiden yhteistyötä tarttumattomien sairauksien ennaltaehkäisyssä ja oiretunnistuksessa sekä lisätä vertaistukea ja myötätuntoa eri maiden kansalaisten välillä. Kiharusi on julkaissut tietoa myös videoiden sekä mobiilipelin muodossa. 

Kiharusin puheenjohtajana toimii Tapani Tyynelä. Järjestön perustajia ovat Tyynelän lisäksi Leila Österbackin ja Amina Kupila. Järjestö on rekisteröity 8.8.2018.

Aiheesta muualla
----------------

* kiharusi.info Kiharusin verkkosivut
OSB-levyn valmistuslinjaa: levymateriaali ennen puristusta ja liimausta.Valmis OSB-levyOSB-levyä teräsrankarakenteisen talon rungon ulkopinnassa. Varsinainen julkisivuverhous on asentamatta.
**OSB-levy** (engl. *oriented strand board*, ’suunnattu suurlastulevy’) on erityisesti rakentamisessa käytetty lastulevytyyppi.

OSB-levy on kolmikerroksellinen pitkälastuinen lastulevy, jossa lastujen syysuunta on vakioitu. Keskikerroksen lastut ovat poikittain pintakerroksen lastuihin nähden, jolloin ristikkäisen rakenteen ansiosta levylle saadaan havuvaneria muistuttavat ominaisuudet. Lastukoko on suuri, lastujen pituus on 10–15 cm ja leveys 5–30 mm. Levyn materiaalina käytetään haapaa ja havupuita.

Levyä valmistetaan lähinnä Yhdysvalloissa ja Kanadassa, mutta viime vuosina valmistusta on aloitettu myös Euroopassa. Vuonna 2009 seitsemän prosenttia Euroopassa tuotetuista puulevyistä oli OSB-levyä, tuotannon keskittyessä lähinnä Saksaan, Puolaan ja Tšekkiin.

OSB-levyä käytetään erityisesti Pohjois-Amerikassa, jossa se on halvempana vaihtoehtona korvannut havupuuvanerin. Yhdysvalloissa levyä käytetään suuria määriä esimerkiksi puurakenteisten uumapalkkien uumalevynä.

Katso myös
----------

* Liimapuu
* Viilupuu

Lähteet
-------

1. 1 2 3  OSB *Puuproffa*. Pro Puu ry.  Arkistoitu 18.9.2010. Viitattu 26.12.2010.
2. ↑  Review of the Canadian structural panel market  24.8.2006. Fordaq network. Viitattu 12.5.2011. (englanniksi)
3. ↑  Euroopan levyteollisuus toipuu lamasta *Metsäteollisuuden tietopalvelu*.  31.1.2011. Metsäteollisuus Ry. Viitattu 13.5.2011. [vanhentunut linkki]

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **OSB-levy** Wikimedia Commonsissa
**Omaolo** on sosiaali- ja terveydenhuollon verkkopalvelu, jonka tarkoituksena on tukea käyttäjiensä oma- ja itsehoitoa ja auttaa saamaan yhteyden julkisen terveydenhuollon ammattilaisiin. Vuonna 2019 se oli 2,5 miljoonan asukkaan saatavilla ja sillä oli noin 4000 päivittäistä käyttäjää.

Esimerkiksi Helsingissä 24:llä terveysasemalla käyttöönotetun palvelun avulla asiakas voi tehdä itsenäisesti verkossa sähköisen oirearvion, saada itsehoito-ohjeet tai pyytää ammattilaisen palautteen antamiensa tietojen pohjalta. Tavoite on vähentää vastaanottokäyntejä ja vapauttaa resursseja asiakkaille, jotka niitä eniten tarvitsevat.

Omaolo-palvelun kehittäminen on käynnistynyt 2016 alussa valtion avustushankkeena. Silloin hankkeen kokonaiskustannukseksi arvioitiin 13,6 miljoonaa euroa, josta puolet valtionavustuksena.*lähde?*

Summa*selvennä* jaettiin kolmeen osaan:

* ODA1 (Duodecim-SaaS-palvelu) 8 milj. euroa,
* ODA2 (Omaolo) 6 milj. euroa ja
* ODA3 (käyttöpalvelu) 7,5 milj. euroa.

ODA2-kilpailutus
----------------

02/2019 mennessä kustannukset ovat olleet yhteensä 7 miljoonaa euroa. Kehittämistyön uudelleen kilpailuttaminen on ajankohtaista ODA2-sopimukseen liittyvien maksimiostorajojen täyttymisen vuoksi. Ilmeisesti suurin osa 02/2019 mennessä kertyneistä 7 miljoonan euron kuluista on siis kohdistunut ODA2-kehittämiseen.*lähde?*

ODA2-kokonaisuus ollaan kilpailuttamassa uudestaan nimellä "MDR-pohjaiset tietotekniset palvelut". Uuden kilpailutuksen arvo on 34 miljoonaa euroa.*lähde?* Kustannusten nousua on perusteltu mm. näin: "Palvelukokonaisuuden uutuudesta, vahvoista riippuvuuksista kansallisiin palveluihin sekä uudesta toteutustavasta johtuen hankinnan arvon määrittäminen oli kilpailutuksen aikana haasteellista. Hankinnan arvo ja hankintaan liittyvät tarpeet ovat sopimuksen aikana osoittautuneet huolellisesta ennakkovalmistelusta huolimatta arvioitua laajemmiksi."

Omaolo-palvelun kehittämis- ja käyttöpalvelut siirrettiin sopimuksilla ODA-konsortiolta SoteDigille elokuussa 2018. SoteDigi vastaa palvelun toimivuudesta ja on rakentanut laatujärjestelmän (ISO 9001 ja ISO 13485) ja valmistautunut toimimaan lääkinnällisen laitteen valmistajana. Kunnat vastaavat palvelun ylläpitokustannuksista suoraan käyttöpalvelutoimittajalle. SoteDigi Oy vastaa palvelun kehittämisen kustannuksista, jotka ovat olleet n. 406 000 euroa kuukaudessa sisältäen sekä omat että toimittajien kustannukset.

Lähteet
-------

1. ↑  Omaolo (Mikä Omaolo on?) *www.omaolo.fi*. Viitattu 22.6.2023.
2. ↑  Digimuutosohjelman loppuraportti *2019*. Valtiovarainministeriö.  Arkistoitu 26.9.2020.
3. ↑  Juha Sipilä laittoi taseen töihin – vaan kuinka kävi? Valtion "taseyhtiöt" ovat jäämässä historiaan pääministerin poliittisena harharetkenä *2.10.2019*. Seura.
4. 1 2 3  Digimuutosohjelman loppuraportti *2019*. Valtiovarainministeriö.  Arkistoitu 26.9.2020.
5. ↑  [ Hankintailmoitus:
SoteDigi Oy (kilpailutuksen teknisenä toteuttajana on Vimana Oy) : MDR-pohjaiset tietotekniset palvelut] *21.10.2019*.
6. 1 2  [ Muutosilmoitus (Julkiset hankinnat):
KL-Kuntahankinnat Oy : KLKH 113 - ODA 2 - Teknisen toteutuksen hankinta]  20.6.2019. Hankintailmoitukset.fi.
Adolf Geeten maalaus Suomenlinnan Tykistölahdelta vuodelta 1760.
**Adolf Erik Geete**, myös **Gete**, **Gethe** tai **Giete** (5. tammikuuta 1730 Börstil, Tukholman lääni − 1. tammikuuta 1795 Tukholma) oli ruotsalainen kapteeni ja Augustin Ehrensvärdin adjutantti Suomenlinnassa, mutta tuli tunnetuksi myös akvarellien maalaajana ja kartanpiirtäjänä.

Geeten vanhemmat olivat everstiluutnantti Carl Gustaf Geete ja Catharina Harmelin. Hän ryhtyi isänsä ja veljiensä tavoin sotilasuralle ja lienee ollut mukana Augustin Ehrensvärdin Hankoniemelle tekemällä mittausretkellä jo 1754. Kaksi vuotta myöhemmin hänet komennettiin Helsinkiin. Viaporin linnoituksesta Ehrensvärdin adjutanttina toiminut Geete maalasi sarjan dokumentaarisia akvarelleja, ilmeisesti Pommerin sodan aikana 1757−1762. Ennen paluutaan Ruotsiin hän vielä laati omiin mittauksiinsa perustuvan Helsingin maantieteellisen kartan 1763, jonka uudisti vasta noin 40 vuoden päästä kaupungininsinööri E. L. Fonssén. Tukholmassa Geete jatkoi sotilasuraansa vuoteen 1782 tai joidenkin lähteiden mukaan vuoteen 1791 saakka, mutta ei kuitenkaan ottanut vastaan hänelle kapteeniksi ylentämisen takia tarjottua komppanian päällikön tehtävää. Geete kuoli Tukholmassa naimattomana 1795, jonne hänet haudattiin sotilaallisin juhlamenoin.

Lähteet
-------

1. 1 2  Wessmann, Kerttuli: "Geete, Adolf Erik (1730-1795)", *Suomen kansallisbiografia, osa 3*, s. 199. Helsinki: Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, 2004. ISBN 951-746-444-4. / Teoksen verkkoversio.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ruotsi

 |
|  |
| Taiteenala | 
* KulturNav

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Kansallisbiografia
* Biografiasampo

 |

 |
**Viestijuoksun Suomen-mestaruuskilpailut 1913** olivat neljännet viestijuoksun Suomen-mestaruuskilpailut. Kilpailut käytiin Turun urheilupuistossa 14.–15. kesäkuuta 1913 Turun Riennon järjestäminä. Kilpailuissa juostiin ensimmäisen kerran myös naisten 100 metrin henkilökohtainen mestaruuskilpailu.

Miehet
------

### Miehet 4 × 100 metriä


| Sija | Seura | Kilpailijat | Aika |
| --- | --- | --- | --- |
| 1 | Helsingin Kisa-Veikot | Toivo Latvio, V. Seppälä, Erkki Kättö, Lauri Lång | 45,3 |
| 2 | Turun Riento | I. Kytö, A. Reunanen, A. Ketonen, G. Rosberg | 46,8 |
| 3 | Turun Urheiluliitto | E. Hautala, R. Hällfors, S. Vainio, A. Karlsson | 47,5 |
|

  

  

### Miehet 1 600 metriä

(800 + 400 + 200 + 200)


| Sija | Seura | Kilpailijat | Aika |
| --- | --- | --- | --- |
| 1 | Helsingin Kisa-Veikot | S. Väiniö, V. Seppälä, Toivo Latvio, Erkki Kättö | 3.50,9 |
| 2 | Turun Riento | P. Raunio, G. Rosberg, I. Kytö, A. Ketonen | 3.51,2 |
| 3 | Turun Urheiluliitto | Albin Stenroos, A. Karlsson, S. Vainio, A. Vainio | 3.51,6 |
|

  

  

### Miehet 5 × 2 000 metriä


| Sija | Seura | Kilpailijat | Aika |
| --- | --- | --- | --- |
| 1 | Turun Urheiluliitto | J. Eskola, T. Hurme, S.lehtinen, J.Mäkelä, Albin Stenroos | 30.09,9 |
| 2 | Helsingin Kisa-Veikot | T.Halonen, A. Ahlgren, A. Vilenius, S. Väiniö, Tatu Kolehmainen | 30.35,5 |
| 3 | Kaarinan Kaiku |  | 31.34,4 |
| 4 | Turun Riento |  | 31.53,2 |

Naiset
------

### Naiset 4 × 100 metriä


| Sija | Seura | Kilpailijat | Aika |
| --- | --- | --- | --- |
| 1 | Turun Riento | Martta Lindvall, Tyyne Sandström, Alli Nyman, Alma Rantanen | 58,2 |
| 2 | Liedon Parma | Siina Simola, Tilda Arosuo, Anna Ahtinen, Martta Virtanen | 58,3 |
| 3 |  |  |  |
|

  

  

### Naiset 100 metriä


| Sija | Kilpailija | Seura | Aika |
| --- | --- | --- | --- |
| 1 | Lisie Nyström | Turun Urheiluliitto | 14,1 |
| 2 | Siina Simola | Liedon Parma | rinnan mitalla |
| 3 | Martta Lindvall | Turun Riento | hieman jäljessä |
|

Lähteet
-------

* Suomen Urheilulehti 19.6.1913, sivut 595-596

  

YleisurheiluViestijuoksun Suomen-mestaruuskilpailut
1910 |
1911 |
1912 |
1913 |
1914 |
1915 |
1916 |
1917 |
1918 |
1919 |
1920 |
1921 |
1922 |
1923 |
1924 |
1925 |
1926 |
1927 |
1928 |
1929 |
1930 |
1931 |
1932 |
1933 |
1934 |
1935 |
1936 |
1937 |
1938 |
1939 |
1940 |
 1941–1942 |
1943 |
 1944 |
1945 |
1946 |
1947 |
1948 |
1949 |
1950 |
1951 |
1952 |
1953 |
1954 |
1955 |
1956 |
1957 |
1958 |
1959 |
1960 |
1961 |
1962 |
1963 |
1964 |
1965 |
1966 |
1967 |
1968 |
1969 |
1970 |
1971 |
1972 |
1973 |
1974 |
1975 |
1976 |
1977 |
1978 |
1979 |
1980 |
1981 |
1982 |
1983 |
1984 |
1985 |
1986 |
1987 |
1988 |
1989 |
1990 |
1991 |
1992 |
1993 |
1994 |
1995 |
1996 |
1997 |
1998 |
1999 |
2000 |
2001 |
2002 |
2003 |
2004 |
2005 |
2006 |
2007 |
2008 |
2009 |
2010 |
2011 |
2012 |
2013 |
2014 |
2015 |
2016 |
2017 |
2018 |
2019 |
2020 |
2021 |
2022
**Oktagonikirkko** tai *Oktagonibasilika* on nimitys, jota käytetään eräästä varhaiskristillisestä kirkosta Filippoissa Kreikassa. Kirkko oli omistettu apostoli Paavalille ja se toimi kaupungin katedraalina eli piispanistuimena. Sen rauniot sijaitsevat Filippoin arkeologisella alueella Kaválan kunnassa lähellä Krinídeen kaupunkia.

Oktagonikirkon raunioita.
Oktagonikirkon lattiamosaiikkeja.
Oktagonikirkko rakennettiin kolmessa vaiheessa, joista ensimmäinen sijoittui 300-luvun lopulle ja viimeinen 500-luvun puoleen väliin. Kirkko korvasi samalla paikalla olleen 300-luvun alkupuolella rakennetun, pienemmän Paavalille omistetun niin kutsutun Paavalin basilikan. Se oli ollut Filippoin varhaisin kristillinen rakennus. Paavalin basilika puolestaan oli rakennettu hellenistisellä kaudella tehdyn Euefeneen Eksekestoksen pojan heroonin paikalle. Oktagonikirkko rakennettiin paikalta purettujen rakennusten sekä osittain antiikin aikaisen poikkikadun päälle. Kirkko oli Filippoin keskeisin pyhiinvaelluskohde.

Oktagonikirkko on saanut nimensä sen kahdeksankulmaisesta muodosta. Kahdeksankulmion koko on noin 27,5 x 30 metriä ja sitä reunusti 22 pylvästä. Rakennuksen itäpäässä oli puolikaarenmuotoinen apsis, jonka edessä oli alttari. Lattiat oli koristeltu mosaiikein. Rakennus oli alun perin vapaasti seisova, mutta muutettiin 500-luvulla tuetuksi. Tässä vaiheessa se rakennettiin uudelleen niin, että se oli ulkopuolelta neliö ja sisäpuolelta kahdeksankulmio niin, että neliön jokaisessa kulmassa oli puolikaarenmuotoinen syvennys.

Kirkon pohjoispuolella olivat fiale, diakonikon ja prothesis sekä nelihuoneinen baptisterio eli kastekappeli. Sen huoneet olivat *apodyterion* eli kastettavien pukuhuone; *katekhumeneon*, jossa saatiin kasteopetusta; *fotisterion* eli varsinainen kastekappeli, jossa oli ristinmuotoinen kasteallas; sekä *khrismatorion*, jossa saatiin kasteen jälkeinen mirhavoitelu. Kirkkoon liittyi myös sen etelänpuoleiselle kadulle suuntautunut monumentaaliportti. Kirkon itäpuolella sijaitsi Episkopeion eli piispan asunto.

Kirkon kahdeksankulmainen muoto on ainutlaatuinen koko Kreikassa. Muoto muistuttaa mausoleumia, ja saattaa liittyä siihen, että rakennus oli jonkinlainen "marttyrium", joka muisti jotain merkittävää tapahtumaa kyseisellä paikalla. Tapahtuma saattoi liittyä apostoli Paavalin käyntiin kaupungissa tai jonkun myöhemmän Paavali-nimisen kristityn marttyyrikuolemaan paikalla.

Rakennus kärsi vaurioita maanjäristyksessä vuonna 619, mutta se korjattiin ja säilyi käytössä ainakin vielä 800–900-luvuille, jolloin sitä on korjattu uudestaan. Nykyisin kirkon rauniot on osin katettu suurella katoksella.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Philippoi: Description Ministry of Culture and Sports.  Arkistoitu 16.11.2016. Viitattu 14.11.2016.
2. 1 2 3 4 5 6  Archaeological Site of Philippi Hellenic Republic, Ministry of Culture and Sports / UNESCO. Viitattu 14.11.2016.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Oktagonikirkko** Wikimedia Commonsissa
**Oravisalon työväentalo**  oli Rääkkylän kunnan Oravisalon kylässä sijainnut työväentalo. Talo on myyty vuonna 2009.

Historiaa
---------

Oravisalon työväenyhdistys perustettiin vuonna 1911. Vuoden 1917 helmikuussa työväenyhdistys osti ison tallin ja kirkonkylässä sijainneen talon. Rakennusten muuttotalkoot olivat huhtikuussa. 38 kyläläiseltä oli pyydetty rakennustarpeita samaan aikaan. Työväentaloa varten vuokrattiin 12 aaria maata. Vuokra-aika oli 50 vuotta, ja tontti lunastettiin omaksi vuonna 1950. Talon rakennustyöt jäivät kesken vuonna 1918, ja talo joutui takavarikkoon. Maaherra peruutti takavarikon tammikuussa 1919. Talo valmistui lopullisesti vasta vuonna 1922.

Talkootyöllä oli suuri merkitys työväentalon ylläpidossa. Rutiininomaisista huoltotöistä huolehti talolla asuva talonmies, mutta kaikki suuremmat työt pyrittiin tekemään yhdessä, palkatta. Ilmeisesti talkooväkeä myös saatiin kiitettävästi. Myöhemmin saattoi tapahtua, että jäsen tuki kunnostustöitä rahallisesti, mikäli ei itse päässyt osallistumaan talkoisiin.

Työväentalon valmistuminen oli suuri tapahtuma yhdistykselle, mutta sillä oli merkitystä myös yhdistyksen taloudelle. Työväenyhdistys voi kerätä varoja järjestämällä erilaisia huvitilaisuuksia ja vuokraamalla taloa muille.

Rakennus
--------

Talon mittasuhteista on annettu seuraavat tiedot "Pituus: ravintola 5 metriä, sali 9 m, näyttämö 4 m. Leveys 7,5 m. Korkeus permannosta välikattoon 3,5 m. 6 metriä korkea vintti. Permanto ja välikatto puntatuista laudoista. Katto kauttaaltaan päreistä. Ravintolassa leivinuuni, 5 akkunaa ja ovi ulos, salissa kakluuni, 4 akkunaa, ovi ulos ja toinen ravintolaan, näyttämöllä pahviset raamikulissit, kankaalle maalattu tausta, 1 akkuna ja 2 ovea."

Toimintaa työväentalolla
------------------------

Sotavuosina 1939–1945 talo oli armeijan käytössä. Työväentalo oli vuokrattuna 1950-luvun lopusta 1960-luvun puoliväliin kauppias Väinö Päiviselle. Huvitilaisuuksien käydessä vähiin ja harrastuspiirien lakattua tai siirryttyä muihin tiloihin pohdittiin talon hyödyntämistä asuntona. 1970-luvun alusta lähtien taloon otettiin vuokralaisia. 1980-luvulla työväentalon asunto ja baari vuokrattiin kansalaisopistolle, joka järjesti siellä kurssejaan. Keittiönpuoli vuokrattiin nuorisolautakunnalle. 1980-luvulla talolla kokoontuivat mm. eläkeläisten kerho ja 4H-kerho.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Erkki Kinnunen: Yksimielisyys on voimamme. Oravisalon työväenyhdistys 1912–2012 *raakkyla-seura.fi*.  [vanhentunut linkki]
2. ↑   Båsk-Ekholm, Katia & Häyry, Kaj: *Suomen työväentaloja koskeva selvitys*. Helsinki: Opetusministeriö, 1982. ISBN 951-46-6592-9.
*Tämä artikkeli käsittelee vuosina 1912–1921 toiminutta järjestöä. Vuonna 1935 perustetusta samannimisestä liitosta on erillinen artikkeli.*

**Suomen Kuljetustyöntekijäin Liitto** (SKL) oli vuosina 1912–1921 toiminut ammattiliitto. SKL kuului Suomen Ammattijärjestöön. Liitto julkaisi lehteä *Kuljetustyöläinen*.

Liitto perustettiin syksyllä 1912, kun Suomen Satama- ja Vesiliikennetyöntekijäin Liitto lopetti toimintansa. SVTL:n yhdistysten lisäksi mukaan tuli ajurien, varastotyöntekijöiden, merimiesten ja lämmittäjien osastoja. Vuonna 1913 liittoon liittyi liiketyöläisten osastoja ja myöhemmin myös rautatieläisiä. Autonkuljettajien ensimmäinen osasto muodostettiin 1914.

Vuonna 1917 liitto kasvoi nopeasti. Uusina ryhminä SKL:ään liittyivät vakuutusasiamiehet sekä puhelinlaitosten ja palokuntien työntekijät. Jäsenryntäys johti kuitenkin myös hajoamiseen. Liiketyöntekijät irtautuivat toukokuussa perustaen Liiketyöväen Liiton. Ajurit erosivat ja perustivat Suomen Ajurien Liiton heinäkuussa. Merimiesten erottua muodostettiin Suomen Merimiesten ja Lämmittäjäin Unioni 1920.

Sisällissodan jälkeen ammatillinen järjestäytyminen oli yleisesti ottaen lamassa, mutta satamatyöläiset muodostivat poikkeuksen. Järjestäytymisaste nousi sotaa edeltävälle tasolle jo 1919. SKL toteutti laajoja satamalakkoja, jotka olivat välitön syy muun muassa lakonmurtajajärjestö Vientirauhan perustamiseen. Lakot ja niissä kärsityt tappiot syvensivät työväenliikkeen suuntausten välisiä riitoja.

Liittoa johtivat Suomen Sosialistiseen Työväenpuolueeseen järjestäytyneet kommunistit ja vasemmistososialistit. Vuonna 1921 SKL erosi Kansainvälisestä kuljetustyöväen liitosta (ITF) pyrkiessään seuraamaan Profinternin linjauksia. Eron toteutuessa Profintern oli tosin jo muuttanut käsityksiään.

Vuonna 1921 SKL, Suomen Sahateollisuustyöväen Liitto ja Suomen Tehdas- ja Sekatyöväen Liitto yhdistyivät muodostaen Suomen Saha-, Kuljetus- ja Sekatyöväen Liiton. Alojen keskittämisestä yhteen liittoon oli keskusteltu jo pidemmän aikaa. Kyseisissä liitoissa oli runsaasti kausityöläisiä, jotka vaihtoivat alaa muutaman kuukauden välein joutuen samalla vaihtamaan liittoa. Aloista riippumatta vastassa olivat usein samat monialayhtiöt.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6  Tapio Bergholm: Hajanainen ja sekava sukupuu. Kuljetusalan ammattiliitot 1905–1995 Työväen Arkisto.  Arkistoitu 13.8.2020. Viitattu 6.6.2020.

Aiheesta muualla
----------------

* *Kuljetustyöläinen*-lehdet 1913–1917 (Kansalliskirjasto)
**Zsuzsa Körmöczy** (25. elokuuta 1924 – 16. syyskuuta 2006) oli unkarilainen tennispelaaja.

Körmöczy voitti Ranskan mestaruusturnauksen kaksinpelin vuonna 1958. Hän oli ensimmäinen ja ainut juutalainen nainen, joka on voittanut Grand Slam -turnauksen. Vuonna 1958 hän oli maailmanlistan sijalla kaksi 34 vuoden iässä. Hän voitti samana vuonna kahdeksan yhdeksästä turnauksesta, joissa hän oli mukana, ja pääsi välieriin Wimbledonissa. Seuraavana vuonna hän pääsi kahdeksan parhaan pelaajan joukkoon Wimbledonissa, ja oli finaalin häviävänä osapuolena Ranskan mestaruusturnauksessa. Häntä pidetään Unkarin parhaimpana tennispelaajana.

Unkarin Fed Cup -joukkueessa Körmöczy pelasi vuonna 1963 kahdessa maaottelussa yhteensä kaksi ottelua saavuttaen yhden voiton ja yhden tappion.

Lähteet
-------

1. ↑  Zsuzsa (Suzy) Kormoczy jewishsports.net. Viitattu 22.4.2011. (englanniksi)
2. ↑  Zsuzsa Körmöczy Billie Jean King Cup -sivustolla (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Zsuzsa Körmöczyn ITF-profiili (Arkistoitu – Internet Archive)
**Simonet Biokou** (s. 1965) on beniniläinen kuvanveistäjä ja vodoun-taiteilija. Hän asuu Porto Novossa Beninissä, jossa vodou on virallinen uskonto, jota harjoittaa 40 prosenttia väestöstä. 

Biokou tunnetaan teoksistaan, joissa hän käyttää romumetallia, kuten pyörien vanteita ja polkupyörien ketjuja, pultteja ja jousia, ja hän tekee niistä pääasiassa metalliteoksia vodun-jumalista.

Simonet Biokou on beniniläisten taiteilijoiden Theodore ja Calixte Dakpoganin veljesten serkku. Sekä hänen äitinsä että isänsä olivat seppien sukua.  

Biokou on sanonut, että hänen ensimmäinen suuri kierrätetystä metallista valmistettu veistoksensa kuvasi sotilasta. Sen jälkeen hän alkoi tehdä taidetta vakavasti "romutaiteilijana". Biokoun teoksia on ollut Ouidahin Pyhässä metsässä. Esimerkiksi *Papin henkilökuva* on tehty kierrätetystä metallista, ja se yhdistää katolilaisuuteen (papin suitsutusastia) ja voduniin (Heviosso ja ketju) liittyviä mielikuvia.

Biokoun teoksia on usein ollut esillä Afrikassa, Euroopassa ja Kanadassa. Hän on ainoa afrikkalainen kuvanveistäjä, jonka teoksia on esillä Liègen nykytaiteen museossa.*lähde?*

Biokou näytteli itseään Dominique Loreaun ohjaamassa elokuvassa *Divine Carcasse* (1998).

Lähteet
-------

1. ↑  Simonet Biokou *Le Hanagart Galerie*.  2008. Viitattu 1.3.2019. (ranskaksi)
2. ↑  Rush, Dana: Contemporary Vodun Arts of Ouidah, Benin *African Arts*.  Winter 2001. Viitattu 1.3.2019. (englanniksi)
3. ↑  Divine carcasse IMDb.

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Simonet Biokou
Frank Edwards suunnilleen vuonna 1960.
**Frank Edwards** (4. elokuuta 1908*lähde?* – 23. kesäkuuta 1967 Indianapolis) oli yhdysvaltalainen radiotoimittaja, joka tuli tunnetuksi ufoihin liittyvän kiinnostuksensa vuoksi.

Edwards työskenteli radiotoimittajana Mutual Broadcasting Systemissä, jossa hänellä oli oma AFL-ammattiliiton sponsoroima radio-ohjelma. Edwards irtisanottiin ohjelmasta vuonna 1954, sillä AFL:n mukaan Edwards uutisoi radiossa mieluummin omista näkemyksistään ja lentävistä lautasista kuin merkittävistä uutistapahtumista. Potkuistaan huolimatta Edwards työskenteli myöhemmin urallaanuseissa paikallisradiossa.

Edward kirjoitti bestsellerin *Flying Saucers, Serious Business* (suomennettu *Lentävien lautasten arvoitus* (1968)) ja julkaisi sen vuonna 1966. Lisäksi hän julkaisi elämänsä aikana useita muita kirjoja.

Frank Edwardsin otetta ovat kriittiset ufotutkijat arvostelleet, mutta Edwards ei pitänyt itse esimerkiksi Adamskin ufokontaktista, joka oli tekele. Edwards kuoli päivää ennen kuin oli kulunut 20 vuotta ensimmäisestä Arnoldin tekemästä ufohavainnosta. Tieto Edwardsin hieman ennen puoltayötä tapahtuneesta kuolemasta levisi vasta seuraavana päivänä, mikä synnytti legendan, jonka mukaan Edwards olisi kuollut 24. päivänä.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  FRANK EDWARDS, NEWSCASTER, DIES; Author of 'Flying Saucers-- Serious Business,' 59 (Koko artikkeli löytyy pdf-versiona linkin takaa) *New York Times*. Viitattu 31.7.2023.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Israel
* Belgia
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Alankomaat

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC
* IdRef

 |

 |
*Ranskalaisia zuaveja Krimin sodassa*, Aleksander Raczyńskin maalaus vuodelta 1858.
**Zuavit**, **zuaavit** (ransk. *Zouaves*, yks. *Zouave*) olivat tiettyjä kevyen jalkaväen rykmenttejä, jotka palvelivat Ranskan Pohjois-Afrikassa vuosina 1831–1962. Nimitys on ollut käytössä myös muiden maiden armeijoissa, ja zuaveiksi kutsuttiin joitakin Yhdysvaltain sisällissodan aikaisia vapaaehtoisyksikköjä ja mustia brasilialaisvapaaehtoisia Kolmoisliiton sodassa. Tunnusomaisinta näille yksiköille oli univormu, johon kuului lyhyt takki alhaalta avoimella etumuksella ja pussittavat housut (*serouel*) sekä usein leveitä kangasvöitä ja itämaisia päähineitä, kuten fetsejä.

Ranska värväsi ensimmäiset zuavi-pataljoonansa Zouaoua- tai Zwāwa-nimellä kutsutusta berberiheimosta Algeriassa 1831. 

Zouaoua-heimon miehet olivat soturikansaa, ja heistä oli muodostettu yksikköjä jo sinä aikana, kun Osmanien valtakunta hallitsi Algeriaa.

Lähteet
-------

1. ↑  Wilhelm Rüstow: Militärisches Hand-Wörterbuch, 1859, Digitale Bibliotek München

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Zuavit** Wikimedia Commonsissa

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Zouave
**Raimo Pertti Ilmari Monto** (2. syyskuuta 1936 Kurkijoki – 10. kesäkuuta 2015 Helsinki) oli suomalainen toimittaja. Hän toimi *Talouselämä*-lehden journalistisesta johtamisesta vastaavana toimituspäällikkönä 1972–1983, päätoimittajana 1983–1989 ja vastaavana päätoimittajana vuoteen 2000 saakka. Sitä ennen Monto työskenteli toimittajana *Aamulehdessä* ja *Jyväskylän Sanomissa*.

Monton kaudella Pohjoismaiden suurin talousviikkolehti *Talouselämä* kehittyi ajankohtaiseksi, kriittiseksi ja analyyttiseksi suomalaisten yrityspäättäjien sparraajaksi. Monto kirjoitti lehteen muun muassa yli tuhat Pelin henki -kolumnia, jotka eivät pyrkineet miellyttämään vallankäyttäjiä.

Monto sai pitkästä ja merkittävästä urastaan valtion journalistipalkinnon vuonna 2001. Vuonna 1982 Aikakauslehtien päätoimittajat ry palkitsi hänet Julius-palkinnolla. Suomen Kuvalehden journalistipalkinto Montolle myönnettiin 1996 ja Aikakauslehtien Liiton J. V. Snellman -palkinto 1997.

Lähteet
-------

1. ↑  Kuolinilmoitus, *Helsingin Sanomat* 18.6.2015, s. C32.
2. ↑  Heiskanen, Mirva: "Oli hienoa, kun vuorineuvos soitti" - Talouselämä täyttää 75 vuotta (Arkistoitu – Internet Archive). *Talouselämä* 11.10.2013. Viitattu 15.8.2014.
3. ↑  Monto, Pertti: Talouselämä 70 vuotta, Talouselämän historia (Arkistoitu – Internet Archive). *Talouselämä* 6.11.1998. Viitattu 15.8.2014.
4. ↑  Hulkko, Kustaa: Talousjournalismin lyhyt historia: voittoja ja tappioita sekä uutissulku "isänmaallisista syistä". *Suomen Kuvalehti* 17.10.2012. Viitattu 15.8.2014.
5. 1 2 3  Toimittajille tunnustuksia (Arkistoitu – Internet Archive), Opetusministeriö 18-05-2001. Viitattu 15.8.2014.
6. ↑  Kuka kukin on 1998, Otava 1998.

Aiheesta muualla
----------------

* Muistokirjoitus Talouselämän sivustolla (Arkistoitu – Internet Archive).
* Pertti Monton muistokirjoitus Helsingin Sanomissa.