recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Lehden etusivu syyskuussa 2021.
**Egemen Qazaqstan** ("Suvereeni Kazakstan") on Kazakstanin pääkaupungissa Astanassa ilmestyvä kazakinkielinen sanomalehti.

Lehti perustettiin vuonna 1919 alueen hallintokaupunkina toimineessa Orenburgissa nimellä *Ushqyn* ("Kipinä"). Se siirtyi vuonna 1925 Qızılordaan ja vuonna 1929 Almatyyn. Lehden nimenä oli vuodesta 1920 *Eńbek týy* ("Työn lippu"), vuodesta 1921 *Eńbekshil qazaq* ja vuodesta 1929 *Eńbekshi qazaq* ("Työtätekevä kazakki") sekä vuodesta 1932 *Sosıaldy Qazaqstan* ja vuodesta 1937 *Sosıalıstik Qazaqstan* ("Sosialistinen Kazakstan").

*Sosıalıstik Qazaqstan* oli neuvostoaikana Kazakstanin kommunistisen puolueen sekä Kazakstanin sosialistisen neuvostotasavallan korkeimman neuvoston ja ministerineuvoston äänenkannattaja. Se oli yksi tasavallan tärkeimmistä sanomalehdistä, jonka rinnalla ilmestyivät muun muassa venäjänkielinen *Kazahstanskaja pravda*, uiguurinkielinen *Kommunizm tuği*, koreankielinen *Lenin kitši* ja saksankielinen *Freundschaft*. Kuudesti viikossa ilmestyneen lehden painosmäärä oli 170 000 kappaletta vuonna 1983.

Kazakstanin itsenäistyttyä vuonna 1991 lehti sai nimen *Egemendi Qazaqstan*, joka vuonna 1993 muuttui muotoon *Egemen Qazaqstan*. Toimitus muutti Astanaan vuonna 1999. *Egemen Qazaqstanin* ja *Kazahstanskaja pravdan* julkaisuyhtiöt päätettiin yhdistää valtiolliseen Qazaq gazetteri -lehtikustantamoon vuonna 2020. 

Lehteä painetaan pääkaupungin lisäksi myös Almatyssa ja maan aluekeskuksissa. Sen painosmäärä on 206 000 kappaletta. Aineistoa julkaistaan myös Internetissä.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  *Alma-Ata: Entsiklopedija*, s. 487–488. Alma-Ata: Glavnaja redaktsija Kazahskoi sovetskoi entsiklopedii, 1983.
2. ↑  *Gazety SSSR 1917–1960. Tom 1: Gazety Moskvy, Leningrada i stolits sojuznyh respublik*, s. 102. Moskva: Kniga, 1970.
3. ↑  *Bolšaja sovetskaja entsiklopedija, tom 11*, s. 166. Moskva: Sovetskaja entsiklopedija, 1973.
4. ↑  Egemen Qazaqstan ispolnjajetsja 100 let *Kazinform*.  3.1.2019. Viitattu 10.12.2023.
5. ↑  "Kazpravdu" i "Egemen Qazaqstan" objedinili i prisojedinili k "Qazaq gazetteri" *KazTAG*.  12.11.2020. Viitattu 10.12.2023.
6. ↑  Gazet tarıhy *Egemen Qazaqstan*. Viitattu 10.12.2023.

Aiheesta muualla
----------------

* Lehden sivusto
Lehden etusivu toukokuussa 2023.
**Oʻzbekiston ovozi** ("Uzbekistanin ääni") on Uzbekistanin pääkaupungissa Taškentissa ilmestyvä uzbekinkielinen sanomalehti.

Lehti perustettiin vuonna 1918 nimellä *Ishtirokiyun* ("Kommunisti"). Sen nimenä oli *Qizil bayroq* ("Punalippu") vuodesta 1920, *Turkiston* ("Turkestan") vuodesta 1922, *Qizil Oʻzbekiston* ("Punainen Uzbekistan") vuodesta 1924 ja *Sovet Oʻzbekistoni* ("Neuvosto-Uzbekistan") vuodesta 1964.

*Sovet Oʻzbekistoni* oli neuvostoaikana Uzbekistanin kommunistisen puolueen ja Uzbekistanin sosialistisen neuvostotasavallan korkeimman neuvoston ja ministerineuvoston äänenkannattaja. Se oli tasavallan tärkein uzbekinkielinen päivälehti, jonka rinnalla ilmestyivät muun muassa venäjänkielinen *Pravda Vostoka* ja tadžikinkielinen *Haqiqati Ūzbekiston*. Lehden levikki oli 683 000 kappaletta vuonna 1975.

Vuonna 1991 lehti sai nimen *Oʻzbekiston ovozi* ja siitä tuli Uzbekistanin kansan demokraattisen puolueen äänenkannattaja. Se ilmestyi sittemmin kolmesti viikossa ja julkaisi venäjänkielistä viikkolehteä *Golos Uzbekistana*. Nykyään lehti ilmestyy kerran viikossa kahdeksansivuisena ja A2-kokoisena. Sen painos oli 7 000 kappaletta toukokuussa 2023.

Lähteet
-------

1. 1 2  *Oʻzbekiston milliy enciklopediyasi, 10-zhild*, s. 453. Toshkent: Oʻzbekiston milliy enciklopediyasi, 2005. ISBN 5-89890-091-8.
2. ↑  Sovet Ŭzbekistoni *Library of Congress*. Viitattu 25.11.2023.
3. ↑  *Bolšaja sovetskaja entsiklopedija, tom 26*, s. 507. Moskva: Sovetskaja entsiklopedija, 1977.
4. ↑  *Bolšaja sovetskaja entsiklopedija, tom 24, kniga I*, s. 19. Moskva: Sovetskaja entsiklopedija, 1976.
5. ↑  "O‘zbekiston ovozi" gazetasining 105 yilligiga bag‘ishlangan ijodiy uchrashuv bo‘lib o‘tdi *Oʻzbekiston Respublikasi Prezidenti Administratsiyasi huzuridagi Axborot va ommaviy kommunikatsiyalar agentligi*. Viitattu 25.11.2023.
6. ↑  Julkaisutiedot *Oʻzbekiston ovozi*.  24.5.2023. Viitattu 25.11.2023.

Aiheesta muualla
----------------

* Lehden sivusto
Jyllinkoski Kurikka
Osa Informaatiotekniikan kokoelmaa
**Informaatiotekniikan museoyhdistys ry** on yleishyödyllinen yhdistys, joka ylläpitää Kurikassa Jyllinkosken kanjonissa kahta museota: Jyllinkosken Sähkölaitosmuseota ja Informaatiotekniikan Museota. Museot ovat avoinna yleisölle kesäkuukausina. Muina aikoina museot avataan vain tilauksesta vierailijaryhmille.

Jyllinkosken sähkölaitosmuseo on ensimmäinen laatuaan Suomessa. Museo perustettiin 1987 entisen Jyllinkosken voimalaitoksen tiloihin. Se otettiin tuottamaan sähköä jo 1913 Kurikkaan, Ilmajoelle, Kauhajoelle, Jalasjärvelle ja Seinäjoelle. Voimalaitos toimi vuoteen 1970 saakka Pitkämön altaan valmistumiseen saakka. Voimalaitos on entisöity alkuperäiseen muotoon generaattoreineen, säätölaitteineen ja mittareineen. 

Informaatiotekniikan osassa on esillä informaatiotekniikkaan historiaa. Esillä on mm. radiotekniikkaa aina vuosisadan alusta saakka, videolaitteita, kameroita, armeijan käyttämää kalustoa sekä muuta informaatiotekniikan esineistöä.

Museon tilat sisältävät myös 60-paikkaisen kokoustilan. Tiloja ja ympäröivää puistoa luontopolkuineen käytetään erilaisten yritysten ja yhteisöjen TYKY- ja virkistystomintoihin.

Museoyhdistys on kunnostanut rakennukset vapaaehtoisvoimin. Rahoitus on tullut EU:lta, Kurikan kaupungilta, Museovirastolta ja yksityisiltä lahjoittajilta. Maisemoitu ja ehostettu voimalaitosalue sai vuonna 2017 Artturi Leinosen palkintolautakunnan myöntämän Ilkan kulttuurikilven.

Jyllinkoskella on edelleenkin merkittävä vaikutus Kurikan kaupungille: Jyllinkosken Sähkö Oy:n osakkeiden myynnistä saatujen Fortumin ja Nesteen osakkeiden osinkotuotot ovat iso osa kaupungin tuloja.

Lähteet
-------

1. ↑  Jyllinkosken Sähkö.  *Wikipedia*, 25.9.2022. Artikkelin verkkoversio.  fi

Aiheesta muualla
----------------

* Jyllinkoski.org
**Martti Lukka** (9. heinäkuuta 1907 Muhos – 6. toukokuuta 1994 Oulu) oli suomalainen kotiseutuneuvos, muusikko, säveltäjä, sanoittaja ja runoilija.

Martti Lukan vanhemmat olivat Jaakko ja Maria Sofia Lukka. Hän kävi Haapaveden kansanopiston ja toimi sitten maanviljelijänä Muhoksella. Lukka harrasti musiikkia jo nuoruusvuosinaan. Hän soitti kannelta ja toimi ennen sotavuosia Muhoksen suojeluskunnan torvisoittokunnan johtajana. Vuonna 1959 Lukka perusti *Muhoksen Torvipojat*-nimisen puhallinorkesterin ja hän johti sitä kymmenen vuoden ajan. Lukka harrasti myös kuorolaulua ja toimi kahden vuoden ajan 1973 perustamansa Oulun eläkeliiton kuoron johtajana.

Lukka aloitti säveltämisen ja sanoittamisen 1960-luvulla. Hän sävelsi muun muassa *Muhos-kantaatin* ja *Muhoksen kotiseutulaulun*. Lukka julkaisi myös 1989 runokokoelman nimeltä *Orastava maa*.

Lukka toimi myös Muhoksen kunnanvaltuutettuna ja monissa muissa luottamustehtävissä. Hän sai 1978 kotisetuneuvoksen arvon ansioistaan kotiseututyössä.

Teoksia
-------

Muhoksen kirjastossa säilytetään irtolehtikansiota Lukan runoja. ja *Muistelmani kotiseudulta Muhokselta*

* *Orastava maa*. V. Lukka – Musiikkiala, Muhos – Oulu 1989 ISBN 952-90-0489-3

Lähteet
-------

* Martti Lukka SKS:n kirjailijamatrikkelissa (toimimaton linkki) (Arkistolinkki)
* Kirjastovirman henkilögalleria : Martti Lukka (Arkistoitu – Internet Archive)

### Viitteet

1. ↑  Runoja, Finna.fi, viitattu 15.7.2022
2. ↑  Muistelmani kotiseudulta Muhokselta, Finna.fi, viitattu 15.7.2022
**Jyväskylän Vapaaehtoinen palokunta ry** on Jyväskylän Palokassa toimiva Keski-Suomen Pelastuslaitoksen sopimuspalokunta. Palokunta tunnetaan yleisesti sijaintipaikkansa mukaan nimellä Palokan VPK.

Historia
--------

Palokunta on perustettu vuonna 1878, ja on siten yksi Suomen vanhimpia palokuntia. Palokunta toimi aluksi Jyväskylän keskustan alueella, viimeisimmäksi Wivi Lönnin suunnittelemassa, nyttemmin suojellussa rakennuksessa, osoitteessa Seminaarinkatu 30.

Vuodesta 1984 alkaen palokunta on toiminut Palokassa, Heinämäen teollisuusalueella. Vuosina 1984-2008 palokunta toimi Jyväskylän maalaiskunnan sopimuspalokuntana (pelastusyksikkötunnus JM61) ja Jyväskylän sekä Jyväskylän maalaiskunnan kuntaliitoksen jälkeen Jyväskylän palokunnan sopimuspalokuntana (pelastusyksikkötunnus JS61). Alueellisen pelastuslaitos uudistuksen jälkeen palokunta siirtyi Keski-Suomen Pelastuslaitoksen sopimuspalokunnaksi (pelastusyksikkötunnus KS131).

Toiminta
--------

Palokunnan operatiivisestä toiminnasta vastaa hälytysosasto, johon kuuluu 40 jäsentä. Hälytysosasto on erikoistunut jälkivahingontorjuntaan.

Nuoriso-toimintaa harjoittaa 10–17-vuotiaiden nuoriso-osasto sekä 8-10 vuotiaiden minijunnu osasto. Nuoriso-osastojen tärkein tehtävä on antaa turvallisuuskasvatusta ja toisaalta kasvattaa tulevaisuuden osaajia hälytysosastoon.

Palokunnassa toimii myös naisosasto, jolla on muonitussopimus pelastuslaitoksen kanssa. Suurien ja pitkäkestoisten tehtävien varalta naisosastolle on varusteltu muonitusperävaunu, joka toimii maastotukikohtana muonitukselle ja huollolle. 

Asemalle sijoitetut yksiköt: 

* RKS131, pelastusyksikkö
* RKS133, säiliöyksikkö
* RKS137, miehistönkuljetusyksikkö
* RKS1396, jälkivahingontorjuntayksikkö
* RKS1397, muonitusperävaunu
* Öljyntorjuntaperävaunu

Lähteet
-------

1. ↑  Kari Lehtinen: Palokunta on suosittu harrastus *Palokka-lehti*.  24.11.2011. Monexmedia Oy. Viitattu 16.8.2021.
2. ↑  Repo Onni A. A.: Jyväskylän vapaaehtoinen palokunta (V. P. K.) 1878-1978  1978. Jyväskylän vapaaehtoinen palokunta.
3. ↑  Kaisu Puranen: Jyväskylän VPK sai JVT:sta uutta potkua *Pelastustieto*.  25.7.2017. Viitattu 16.10.2022.
4. ↑  Harri: Jyväskylän VPK - OmaJuttu.fi *www.omajuttu.fi*.  Arkistoitu 24.10.2021. Viitattu 15.7.2021.
**Kuolan saamelaisten saamenpuku** on kuolansaamelaisten käyttämä saamenpuku. Pukuparsi on erinomainen esimerkki saamenpuvussa tapahtuneisiin muutoksiin johtaneista vaikutteista. Myös Venäjän alueella alkuperäinen pukujen raaka-aine oli nahka, sekä peuran- ja poron- että lampaannahka. Vähitellen rikkaimmilla oli varaa ostaa tuontikankaita, verkaa ja sarkaa, takkeja varten. Toisaalta nahkapukimien hylkäämiseen on ollut myös käytännöllisiä syitä, kuten nopeasti romahtanut villipeurakanta, jonka vuoksi nahkojen saanti oli hankalaa. Perinteinen takkimalli *jupa* muistuttaa leikkaukseltaan vastaavia Suomen saamelaisten verka- ja sarkatakkeja. 1800-luvun jälkipuoliskolla venäjänsaamelaiset luopuivat vähitellen tästä kangastakista, ja naiset rupesivat pukeutumaan karjalaisten ja pohjoisvenäläisten *sarafaniin* eli olkainhameeseen, röijyyn ja esiliinaan. Pukuun kuuluu myös helmikoristeinen vyö. Jo aiemmin naiset olivat hylänneet perinteisen päähineensä ja siirtyneet käyttämään sorokka-tyyppistä päähinettä, *šaamšik*ia, jonka otsamus imitoi sorokan koristeluja, mutta oli tehty helmikirjonnalla.

Suvulla tai perheellä saattoi olla "omat" helmikirjontamallinsa, joten päähineestä näki, mihin perheeseen tai siidaan nainen kuului. Monet näistä helmikirjontamalleista ovat saaneet vaikutteita ortodoksisista kirkkotekstiileistä ja ikoneista. Miehet luopuivat perinteisistä vaatteistaan jo aikaisemmin ja ottivat nopeasti käyttöön venäläistyyppiset vaatteet; ainoastaan poronhoitajat käyttivät poronnahkaisia vaatteita työssä. Myöhemmin venäjänsaamelaiset omaksuivat sinne 1880-luvulla muuttaneilta komeilta ja nenetseiltä turkispukimet. Saamelaisten oma avonainen poronnahkainen takki vaihdettiin umpinaiseen *maalitsaan*, jalkineiksi ja säärystimiksi otettiin myös *burkit* ja *pimit*, jotka koristeltiin aplikoimalla.

Etninen identiteetti on voimakkaasti elpynyt venäjänsaamelaisilla, ja saamenpukujen käyttö on lisääntynyt huomattavasti 1990-luvun aikana. Monet venäjänsaamelaiset ovat hylänneet *sarafaanit* ja *šaamšikit* ja pukeutuneet perinteiseen verkatakkiinsa, *jupaan*, joka on usein koristeltu myös helmiompeluilla. Puvun koristelulla voi olla yksilöllinen tai mytologinen merkitys. Puvun koriseluihin voidaan sisällyttää esimerkiksi erilaisia kiviä, jotka symboloivat parantavia voimia. Sekä naiset että miehet käyttävät *jupaa*. Myös Luujärven saamelaisten esiintymisryhmät, kuten Ojjar, käyttävät saamenpukuja esiintymisasuina.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Saamelaiskulttuurin ensyklopedia: Kuolan saamelaisten saamenpuku *saamelaisensyklopedia.fi*. Viitattu 9.1.2021.
Vaasan vankila sijaitsee Vaasan keskustassa meren rannalla.
**Vaasan vankila** on Länsi-Suomen rikosseuraamusalueeseen kuuluva 70-paikkainen suljettu vankila. Se sijaitsee Vaasan keskustassa meren rannalla Rantakadulla. Vankilassa on paikkoja sekä miehille että naisille. Vankilassa on noin 60 työntekijää. Vankilan rakentaminen aloitettiin vuonna 1861 ja se valmistui vuonna 1863.

Vaasan vankilaan on sijoitettu tutkintavankeja, vankeusrangaistusta suorittavia sekä sakon muuntorangaistusta suorittavia vankeja. Vangit tulevat pääasiassa Pohjanmaan ja Etelä-Pohjanmaan maakunnista. 

Vankilassa on metallipaja, joka tarjoaa vangeille kone- ja tuotantotekniikan opintoja. Lisäksi vangeilla on mahdollisuus peruskoulun, lukion ja ammattikorkeakoulun etäopintoihin sekä lyhyemmille kursseille ja kuntouttavaan toimintaan. Vangit voivat työskennellä maalaamossa, pakkaamossa tai vankilan ylläpidossa.

Historia
--------

Vaasan vankilan varhaiset juuret ovat Korsholman linnassa, jossa pidettiin vankeja 1600-luvulta alkaen. 1800-luvun alussa Korsholmaan perustettiin lääninvankila, joka sijaitsi puisessa vankilarakennuksessa. Lääninarkkitehti Ludvik Isak Lindqvistin suunnitteleman nykyisen vankilarakennuksen rakentaminen aloitettiin seppämestari G. W. Lundénin johdolla vuonna 1861 ja se valmistui kaksi vuotta myöhemmin. Vankilaa laajennettiin ensimmäisen kerran 1880-luvulla. Alkuperäinen puinen muuri korvattiin tiilisellä vuonna 1901. Vankila on peruskorjattu vuonna 2001.

Lähteet
-------

1. 1 2  Vaasan vankila  12.6.2015. Rikosseuraamuslaitos. Viitattu 24.7.2015.
2. ↑  Vaasan rantapuistovyöhyke julkisine rakennuksineen ja Vaasan Höyrymylly *Museovirasto*. Viitattu 28.7.2022.
3. 1 2  Vaasan vankila  30.8.2022. Rikosseuraamuslaitos. Viitattu 16.5.2023.
4. ↑  Laitinen, Jouko ym.: *Kalterimaisema: näköaloja vankilamuseon kävijälle*, s. 27. Hämeenlinnan kaupungin historiallinen museo, 1998.
**Olaus Marci Sundergelteus** (noin 1551 Ulvila – noin 1601) oli Tarton katolinen kirkkoherra ja Vilnan tuomiokirkon kaniikki. Hän toimi vastauskonpuhdistuksen edustajana ja sen vuoksi hänelle annettiin tehtäväksi tehdä suomen kielen kielioppi. Mikäli Sundergeltaus teki kieliopin, se olisi ensimmäinen suomen kielen kielioppi, mutta sitä ei ole löytynyt.

Olaus Sundergelteuksen isä oli Tukholmasta Ulvilaan muuttanut laivuri Markus Sundergelt. Sundergelt joutui muuttamaan monien muiden ulvilalaisten tavoin vastaperustettuun Helsinkiin, mutta palasi sieltä pian takaisin Ulvilaan. Ulvilasta hän muutti myöhemmin Poriin, jonne Ulvilan kaupunkioikeudet siirtyivät. Olaus Sundergelteus oli todennäköisesti opiskellut Turun katedraalikoulussa ja hänet oli vihitty papiksi ennen kuin hän meni opiskelemaan Tukholman kuninkaalliseen kollegioon, jossa hän kääntyi katolisuuteen ja ryhtyi kannattamaan Ruotsin vastauskonpuhdistusta. Vuonna 1579 hänet lähetettiin Olmützin jesuiittakollegioon, jossa hänen tehtävänään oli, opiskelun ohella, valmistella suomen kielen kielioppia. Kielioppi tarvittiin, jotta katolisen kirkon katekismus voitaisiin kääntää suomeksi. Sundergelteuksen mahdollisesti aloittaman kieliopin jatkaminen siirrettiin myöhemmin Johannes Jussoilan tehtäväksi, mutta tästä teoksesta ei ole säilynyt yhtään kopiota nykypäivään asti.

Sundergelteus palasi Ruotsiin prinssi Sigismundin hoviin vuonna 1581. Ruotsin luterilaisen papiston painostuksesta Sundergelteus joutui kuitenkin palaamaan Poriin, osallistuttuaan eräiden muiden katolisuuden kannattajien tavoin hyökkäykseen luterilaista oppia vastaan. Suomesta hän lähti Puolaan, jossa hänet merkittiin vuonna 1585 jäseneksi Braunsbergin jesuiittakollegion eliittiryhmään, Pyhän Neitsyen ilmoituksen kongregaatioon. Kuningas Sigismundin katolisuudesta huolimatta, Kaarle-herttua esti katolisuuden Ruotsissa, ja Sundergelteus jäi Sigismundin hallitsemaan Puolaan. Olaus Sundergelteus toimi ainakin Tarton katolisena kirkkoherrana ja vuonna 1596 hänet mainitaan Vilnan tuomiokirkon kaniikkina.

Katso myös
----------

* Rudimenta linguae finnicae breviter delineata

Lähteet
-------

1. 1 2  / Olaus Marci Sundergelteus *Kansallisbiografia-verkkojulkaisu (maksullinen)*. Helsinki:  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Kansallisbiografia
* Biografiasampo

 |

 |
Anouk Hoogendijk
**Anouk Hoogendijk** (s. 6. toukokuuta 1985 Utrecht, Alankomaat) on alankomaalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan puolustava keskikenttäpelaaja. Hän edustaa Arsenalia ja Alankomaiden maajoukkuetta.

Hoogendijk on edustanut Utrechtia alkaen vuodesta 2007, jolloin seuran naisjoukkue ja naisten Eredivisie perustettiin. Sitä ennen hän edusti Saestumia, jonka kanssa hän voitti kahdesti Alankomaiden-mestaruuden ja ylsi kauden 2006–2007 UEFA Cupin puolivälieriin.

Alankomaiden maajoukkueissa Hoogendijk on pelannut 14-vuotiaasta lähtien. Hän pelasi alle 19-vuotiaiden EM-kilpailuissa vuonna 2003, mikä oli ensimmäinen kerta kun alankomaalainen naisjoukkue osallistui arvokilpailuihin. Naisten maajoukkueessa Hoogendijk debytoi 6. elokuuta 2004 ottelussa Japania vastaan. Hän kuului joukkueen kokoonpanoon vuoden 2009 EM-kilpailuissa, joissa se ylsi välieriin. Hän oli avauskokoonpanossa joukkueensa kaikissa viidessä ottelussa ja teki ratkaisevan maalin rangaistuspotkukilpailussa Ranskaa vastaan turnauksen puolivälierissä.

Lähteet
-------

1. 1 2  Hoogendijk verzet bergen werk *OnsOranje.nl*.  2.8.2009. Voetbalmedia.  Arkistoitu 1.9.2009. Viitattu 7.9.2009. (hollanniksi)
2. 1 2 3  Player profile *Uefa.com*. UEFA. Viitattu 7.9.2009. (englanniksi)
3. ↑  Anouk Hoogendijk stelt zich voor *Knvb.nl*.  15.12.2005. KNVB.  Arkistoitu 8.9.2009. Viitattu 7.9.2009. (hollanniksi)
4. ↑  Oranje through after shoot-out *Uefa.com*.  3.9.2009. UEFA. Viitattu 7.9.2009. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Anouk Hoogendijkin esittely FC Utrechtin sivustolla (hollanniksi)
* Anouk Hoogendijkin esittely Alankomaiden maajoukkueen sivustolla (Arkistoitu – Internet Archive) (hollanniksi)

  

Alankomaiden joukkue – Jalkapallon naisten EM-kilpailut 2013
1 Geurts |
2 Bito |
3 Koster |
4 Van Dongen |
5 Van den Heiligenberg |
6 Hoogendijk |
7 Van de Ven |
8 Spitse |
9 Melis |
10 Van de Donk |
11 Martens |
12 Heuver |
13 Smit |
14 Slegers |
15 Stentler |
16 Van Veenendaal |
17 Worm |
18 Dekker |
19 Versteegt |
20 Van Lunteren |
21 De Ridder |
22 Roelvink |
23 Christ |
Valmentaja Reijners

Alankomaiden joukkue – Jalkapallon naisten MM-kilpailut 2015
1 Geurts |
2 Van Lunteren |
3 Van der Gragt |
4 Van den Berg |
5 Hogewoning |
6 Dekker |
7 Melis |
8 Spitse |
9 Miedema |
10 Van de Donk |
11 Martens |
12 Bito |
13 Janssen |
14 Hoogendijk |
15 Van Dongen |
16 Van Veenendaal |
17 Middag |
18 Van Erp |
19 Van de Ven |
20 Roord |
21 Lewerissa |
22 Van de Sanden |
23 Christ |
Valmentaja Reijners
Ilmakuva Ingalls Shipbuildingin alueesta (1985).
Helikopterilentojen tukialus USS Tripolin vesillelaskua (2017).
**Ingalls Shipbuilding** on vuonna 1938 perustettu yhdysvaltalainen Mississippin osavaltion Pascagoulassa toimiva telakka, joka on osa Huntington Ingalls Industries -konsernia. Yhtiö rakentaa ja korjaa laivoja ja proomuja. Telakka on johtava Yhdysvaltain laivaston alusten tuottaja. Ingallsin telakalla on 11 500 työntekijää (2020), ja se on Mississippin osavaltion suurin valmistavan teollisuuden työnantaja.

Historia
--------

Alabaman Birminghamista kotoisin oleva Robert Ingersol Ingalls Sr. (1882–1951) perusti 1938 Ingalls Shipbuilding Corporationin Mississippin osavaltioon Pascagoulan itärannalle Meksikonlahden ja joen yhtymäkohtaan. Telakka valmisti aluksi kauppa-aluksia. Laivaston tarjouskilpailuihin telakka osallistui 1950-luvulta alkaen voittaen ensimmäisen sopimuksen 1957 kahdentoista ydinsukellusveneen valmistamisesta.

Litton Industries osti 1961 yhtiön ja laajensi 1968 telakka-aluetta joen toiselle rannalle. Vuonna 1977 telakka saavutti työntekijöidensä määrän maksimin, kun siellä oli töissä 27 280 työntekijää. Huhtikuussa 2001 Northrop Grumman Corporation osti Littonin.

Telakka vaurioitui 29. elokuuta 2005 hurrikaani Katrinan osuessa Yhdysvaltain rannikolle. Useiden rakennusten, ajoneuvojen ja nostureiden vaurioituminen hidasti telakan toimituksia, mutta toiminta on sen jälkeen palautunut ennalleen.

Northrop Grumman muodosti 31. maaliskuuta 2011 telakkatoiminnoistaan uuden yhtiön Huntington Ingalls Industries'n.

Lähteet
-------

1. 1 2  Ingalls Shipbuilding Inc bloomberg.com. Viitattu 29.12.2020. (englanniksi)
2. 1 2  Arkistoitu kopioWho We Are ingalls.huntingtoningalls.com.  Arkistoitu 23.12.2021. Viitattu 29.12.2020. (englanniksi)

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Ingalls Shipbuilding
**Äänes** on tietyntaajuuksinen ääni, jolla ei ole harmonisia komponentteja. Äänes on siis sinimuotoista värähtelyä, joka voidaan määritellä sen taajuudella (yksikkö hertsi, Hz). Ääneksestä käytetään joskus myös nimitystä siniääni. Äänes on aaltoliikkeen yksinkertaisin muoto. Osaäänekset ovat taajuudeltaan perusääneksen moninkertoja. Esimerkiksi jos perusäänes on 440 Hz, osaääneksiä ovat 880 Hz, 1 320 Hz ja niin edelleen. Osaäänes on myös äänes. Nimitystä osaäänes käytetään havainnollistamaan sitä, että itse ääni koostuu monista ääneksistä. Äänekset muodostavat yhdessä sävelen ja sävelet soinnin.

Käyttö
------

Ääneksiä käytetään muun muassa joissakin herätyskelloissa herätysäänenä. Näppäinpuhelimissa jokaisesta näppäimestä kuuluu erilainen ääni, kun niitä painaa. Numeroiden valinta perustuu DTMF-numeroiden (*Dual-tone multi-frequency*) välitystapaan. Siinä kukin numero on koodattu kahdeksi toisiinsa epäharmonisessa suhteessa olevan ääneksen muodostamaksi ääneksi. Tällä pyritään välttämään virheelliset numerovalinnat.

Fourier-muunnos
---------------

Fourier-muunnoksen avulla mikä tahansa jaksollinen aaltomuoto voidaan hajottaa äänesten summaksi. Tällöin jokainen äänes on taajuudeltaan aaltomuodon perustaajuuden (jaksonajan käänteisluku) kokonaislukukerrannainen. Hajotelmassa jokaisella ääneksellä on oma amplitudinsa ja vaiheensa.

Lähteet
-------

1. ↑  Akustiikka – Sanasto *.siba.fi*.  2005.  Arkistoitu 5.3.2016. Viitattu 6.7.2020.
2. ↑  Lehto, Heikki – Luoma, Tapani – Havukainen, Raimo – Leskinen, Janna: "Lämpö – Aallot", *Fysiikka 2–3*, s. 206. Tammi, 2006. ISBN 951-26-5223-4.

Kirjallisuutta
--------------

* Karjalainen, Matti: *Kommunikaatioakustiikka*. Suomenkielinen oppikirja. Espoo: TKK, Akustiikan ja äänenkäsittelytekniikan laboratorio, 1999. ISBN 951-22-4412-8.
* Pulkki, Ville & Karjalainen, Matti: *Communication Acoustics – An Introduction to Speech, Audio and Psychoacoustics*. Englanninkielinen oppikirja. New York: John Wiley & Sons, Ltd, 2015. ISBN 978-1-118-86654-2. Teoksen verkkoversio.

Aiheesta muualla
----------------

* Akustiikan perusteet *.siba.fi*.  Arkistoitu 16.6.2009. Viitattu 24.11.2009.
Witmer Stone
**Witmer Stone** (22. syyskuuta 1866 Philadelphia – 23. toukokuuta 1939) oli yhdysvaltalainen lintu-, kasvi- ja nisäkästieteilijä.

Witmer Stonen vanhemmat olivat Anne Eveline Witmer ja Frederick Dawson Stone. Hän valmistui Germantown Academysta vuonna 1883, minkä jälkeen hän opiskeli Pennsylvanian yliopistossa. Vuonna 1888 Stone liittyi Philadelphian luonnontieteelliseen akatemiaan ja sai opintonsa päätökseen vuonna 1891. Pennsylvanian yliopisto myönsi hänelle kunniatohtorin arvon vuonna 1913 ja palkitsi hänet Alumni Award of Merit -maininnalla vuonna 1937. Stone osallistui akatemian rahoittamiin tutkimusretkiin Bermudalle vuonna 1888 ja Meksikoon vuonna 1890.

Stone oli American Ornithologists’ Unionin (AOU) puheenjohtaja vuosina 1920–1923 ja yhdistyksen lehden *The Aukin* toimittaja 1912–1936. Stone työskenteli yli 50 vuotta Philadelphian luonnontieteellisen akatemian lintutieteellisellä osastolla, toimien myös laitoksen johtajana. Akatemian lintukokoelma viisinkertaistui 26 000 näytteestä 143 000:een Stonen virkauran aikana. Stone oli perustamassa Delaware Valley Ornithological Clubia (DVOC) vuonna 1890 ja toimi kerhossa aktiivisesti koko loppuelämänsä ajan. Hän toimi puheenjohtajana myös American Society of Mammalogists -seurassa.

Vuonna 1911 Stone julkaisi New Jerseyn kasvistoa käsittelevän uraauurtavan teoksensa *The Plants of Southern New Jersey*. Hän vietti useita kesiä New Jerseyn kuuluisalla lintujen havaintopaikalla Cape Mayssa ja laati Cape Mayn linnuista kaksiosaisen, vaimolleen omistamansa teoksen *Bird Studies at Old Cape May* (1937). Stone julkaisi satoja tieteellisiä kirjoituksia, etupäässä *The Aukissa*.

Stone avioitui Lillie Mae Laffertyn kanssa 1. elokuuta 1904. Heille ei syntynyt lapsia.

Stone nimesi linnuista muun muassa kolumbianruohokolibrin (*Lepidopyga lilliae*) vaimonsa kunniaksi.

Aiheesta muualla
----------------

* Bird Studies at Old Cape May

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Yhdysvallat
* Alankomaat

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* International Plant Names Index

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**Braani** (tunnetaan myös nimellä *p-braani*) on teoreettisessa fysiikassa käytetty matemaattinen käsite, joka esiintyy säieteoriassa ja sen johdannaisissa, kuten M-teoriassa ja braanikosmologiassa.
Muuttuja p nimityksessä p-braani viittaa avaruudellisiin ulottuvuuksiin. Täten 0-braani on nollaulotteinen pistemäinen objekti (alkeishiukkanen), 1-braani on säie, 2-braani on pinta jne. Kukin p-braani pyyhkäisee p+1 -dimensioisen maailmanpinnan liikkuessaan aika-avaruudessa.

Tunnettu maailmankaikkeutemme on M-teoriassa yleisesti 10-braani tai 11-braani. 

Braanit keksi Paul Townsend Cambridgen yliopiston teoreettisen matematiikan ja fysiikan laitokselta.

Braanit ja painovoima
---------------------

Planeetat kiertävät haamubraanista vuotavan painovoiman keskipistettä
Pääsääntöisesti kaikki voimat käyttäytyvät braanilla aivan kuten tavanomaisessa neliulotteisessa maailmassa. Poikkeuksen tähän tekee painovoima, jonka vaikutus voi ulottua myös lisäulottuvuuksiin ja sitä kautta toisiin braaneihin. Tämän mallin avulla on voitu selittää pimeän aineen olemassaolo siten, että pimeä aine olisikin todellisuudessa viereisen *haamubraanin* kappaleen painovoimaa joka ulottuisi lisäulottuvuuksiin.

Katso myös
----------

* NS5-braani
* D-braani
* S-braani
* M2-braani
* Musta braani

Lähteet
-------

* Hawking, S: *Maailmankaikkeus pähkinänkuoressa*. WSOY, 2001. ISBN 951-0-28400-9.

### Viitteet

1. ↑  Sivu 178
2. ↑  Sivu 55
3. ↑  Sivu 185
**Radio Luxembourg** oli RTL Groupin mainosrahoitteinen radioasema, joka oli populaarimusiikin kärkinimi Euroopassa vuosina 1933–1992. Asema lähetti ohjelmaa aiemmin keskipitkillä aalloilla ja soitti uusinta pop- ja rockmusiikkia.

Radio Luxembourgin toiminta loppui 1992, mutta lähetykset alkoivat uudelleen 12. syyskuuta 2005 keskipitkillä aalloilla vuorokauden ympäri digitaalisella lähetystekniikalla DRM (Digital Radio Mondiale), aiemmasta eroavilla keskipitkillä aalloilla ja internetissä. Lähetystoiminta päättyi uudestaan 31.12.2007, jonka jälkeen ei uutta lähetystoimintaa enää ole ollut. Radio Luxembourg jatkoi vuoteen 2009 internetissä (), mutta toiminta käsitti ainoastaan nauhoitettavia*selvennä* ohjelmia.

Historia
--------

Radio Luxembourg perustettiin 1931, ja se aloitti lähetystoiminnan 3. joulukuuta 1933. Lähetykset päättyivät 30. joulukuuta 1992 lähes 60 vuoden jälkeen. Radioasemalla oli virallinen toimilupa Luxemburgin suurherttuakunnassa mainos- ja sponsorirahoitteisten ohjelmien lähettämiseen eri kielillä.

Radio Luxembourg lähetti ohjelmiaan seuraavien lähetysasemien kautta:

* Keskipitkät aallot: 208 metriä / 1440 kHz AM, Marnach, Luxemburg; lähetysteho 1 200 kW (lähetykset loppuivat 30.12.1991)
* Lyhyet aallot: 15 350 kHz, Junglinster, Luxemburg; lähetysteho 10 kW
* ASTRA 1A-satelliitti, positio 19.2 astetta itään, transponderi 13 (RTL 4 tv-kanava), 11,391 GHz, vaaka polarisaatio, äänen apukantoaaltotaajuudet: 7.38 / 7.56 MHz (Wegener Panda 1 stereo)

Aiheesta muualla
----------------

* The Legend Is Back (englanniksi)
* Svensk Radio Luxembourg -sivusto (Arkistoitu – Internet Archive) (ruotsiksi)
* Svensk Radio Luxembourg-sida (ruotsiksi)
* Paljon tietoa sisältävä sivusto Radio Luxembourgista (Arkistoitu – Internet Archive) (ruotsiksi)
**Finsoffat** on suomalainen perheyritys, joka on valmistanut sohvia vuodesta 1970.

Finsoffien sohvat valmistetaan kotimaisena käsityönä Keravalla Lahden moottoritien varrella. Tehtaan yhteydessä on myös tehtaanmyymälä. Yrityksen mallisto koostuu pääosin sohvista, mutta yritys myy myös sänkyjä, sohvapöytiä ja sisustustuotteita.

Keravan Yrittäjät ry valitsi vuonna 2016 yrityksen vuoden yrittäjäksi.

Historia
--------

Linnea ja Martti Honkanen perustivat Kellokoskelle huonekaluvalmistamon vuonna 1970, jonka toiminta keskittyi sohvan runkojen ja muiden huonekalujen valmistukseen muille verhoilijoille ja valmistajille. Alkuun yritys toimi perheen pihapiirissä olevassa navetassa. Martti Honkanen oli jo ennen omaa yritystä pitkään työskennellyt isänsä puusepän verstaassa, jossa valmistettiin mäntyhuonekaluja. Vuonna 1971 Martti ja Linnea laajensivat toimintaa ja aloittivat sohvien verhoilun ja palkkasi ensimmäisen ompelijan. Muutamassa vuodessa työt lisääntyivät ja perhe kasvoi niin, että tilat jäivät ahtaaksi ja oli aika rakentaa isompi verhoomo sekä asuinpaikka Kellokoskelle Rajalinnan teollisuusalueelle johon myös koko perhe muutti asumaan. Uusiin tiloihin muutettuaan yritys alkoi keskittyä enemmän vain sohvien tuotantoon. Alkuperäinen nimi Huonekaluvalmistamo Martti Honkanen muutettiin vuonna 1995 muotoon FinnSoffat. Myöhemmin sukupolven vaihdoksen aikoihin yrityksen nimestä otettiin toinen n:kirjain pois. Ja nimi yksinkertaistettiin muotoon Finsoffat

### 2000-luku

Vuonna 2005 yrityksessä koettiin sukupolven vaihdos ja Finsoffien perustajien poika Jarmo Honkanen ryhtyi yrittäjäksi. Jarmolla oli ollut ajatus, oman myymälän perustamisesta, joka olisi tehtaan yhteydessä ja josta näkisi suoraan tuotannon puolelle. Sopivaa paikkaa haettiin ja sellainen löytyi Keravalta Huhtimon teollisuusalueelta - Lahden moottoritien varrelta. 

Uusien toimitilojen rakennus aloitettuun Keravalla vuonna 2006. Tiloihin muutettiin vuonna 2008. Samana vuonna Finsoffat avasi ensimmäisen oman myymälän uusien toimitilojensa yhteyteen.

### 2010-luku

Muutaman vuoden jälkeen kun toiminta oli saatu alkuun uusissa tiloissa Keravalla ja tehtaanmyymälä todettu toimivaksi. Vuonna 2012 Finsoffat avasi uuden tehtaanmyymälän Vantaan Porttipuiston liikekeskukseen. Myynnin kasvaessa Keravan tuotantotilat alkoivat käymään ahtaaksi ja Jarmo alkoi suunnitella tehtaan laajennusta. 

Vuonna 2016 Keravan tehdasta ja tehtaanmyymälää laajennettiin. 

Kysynnän kasvaessa vuonna 2021 syksyllä Finsoffat avasi kolmannen myymälän Helsinkiin Annankadun ja Kalevankadun kulmaan.

### 2020-luku

Ornamon ja Puuteollisuusyrittäjät ry:n Suomalainen huonekalu -suunnittelukilpailussa Finsoffatin valmistama Uoma-tuote pääsi finaaliin. Sen olivat suunnitelleet Heikki Herranen ja Minna Siikaluoma Uoma on julkisten tilojen istuin.

Lähteet
-------

1. ↑  Vuoden Yrittäjä 2016 Finsoffat, Epressi 28.11.2016, viitattu 19.8.2023
2. 1 2 3
3. ↑  huonekalu -suunnittelukilpailu, Sio.fi. Viitattu 191.8.2023
4. ↑  Valttina paikallisuus Ornamo-lehti 3.20

Aiheesta muualla
----------------

* Jarmo Honkanen, Finsoffat: – Tyydytystä saa uusista, toimivista ratkaisuista Yritysesittely. Wixsite.com
Subtrooppinen vyöhyke kartalla keltaisella
**Subtrooppinen vyöhyke** eli **lämmin vyöhyke** on maapallon lämpövyöhyke trooppisen ja lauhkean vyöhykkeen välillä. Se ulottuu molemmilla pallonpuoliskoilla suunnilleen kääntöpiireiltä 40. leveysasteille. Pohjoisella pallonpuoliskolla subtrooppiseen vyöhykkeeseen kuuluvat muun muassa Välimeren maat, suurin osa Lähi-itää, Etelä-Kiina, Meksikon pohjoisosa ja Yhdysvaltojen eteläosa. Eteläisellä pallonpuoliskolla subtrooppisella vyöhykkeellä ovat Etelä-Afrikka, suuri osa Australiaa sekä Etelä-Amerikassa, Argentiinan ja Chilen pohjoisosat sekä Uruguay. *Meridionaalinen* vyöhyke on viileämpi osa subtrooppisesta vyöhykkeestä. Sademäärien ja kasvillisuuden puolesta vyöhyke on hyvin vaihteleva.

Ilmasto
-------

Subtrooppisella vyöhykkeellä on pitkä, kuuma kesä ja lyhyt, leuto talvi. Yleensä ainakin kolmena kesäkuukautena keskilämpötila on yli 20 astetta. Viileimmän talvikuukauden keskilämpötila on yleensä 5–15 astetta riippuen alueen sijainnista. Vuoden keskilämpötila on lämpimällä vyöhykkeellä 13–18 astetta. 

Sademäärä ja sateen jakautuminen eri vuodenaikoihin vaihtelee suuresti. Pääosa maailman kuivista autiomaista sijaitsee lähellä kääntöpiirejä, subtrooppisella korkeapainevyöhykkeellä. Merelläkin on vastaavilla leveysasteilla pysyvän korkeapaineen alueita, jotka tunnetaan hepoasteiden nimellä. Kauempana päiväntasaajalta sateet keskittyvät tyypillisesti mannerten länsirannikoilla, kuten Välimeren maissa sekä Kaliforniassa, talveen ja mannerten itärannikoilla, kuten Kiinassa sekä Japanissa, sen sijaan kesään. Subtropiikin joillekin alueille saapuu trooppisia pyörremyrskyjä kesällä ja syksyllä, etenkin kosteammille seuduille.

Kasvillisuus
------------

Sademäärällä ja sen jakautumisella eri päiviin on suuri vaikutus kasvillisuuteen. Subtrooppisen vyöhykkeen alueella sijaitsee valtaosa maailman kuivuusaavikoista. Mantereiden länsirannikoilla talvisateiden alueilla on nahkealehtistä välimerenkasvillisuutta. Itärannikoilla kesäsateiden alueilla subtrooppista sademetsää esimerkiksi Kiinassa ja Uudessa-Seelannissa sekä monsuunimetsää Intiassa ja Bangladeshissa. Kuivilla ja runsassateisten vaihtelevien kausien alueilla kasvaa monsuunimetsiä, kuivemmilla alueilla voi olla savanneja tai piikkipensassavanneja. Lehtipuut ovat yleensä ainavihreitä.

Lähteet : Wikipedia
**Konsta Johannes Mäenpää** (s. 23. lokakuuta 1997) on suomalainen kreikkalais-roomalaisen tyylin painija. Hän edustaa Ilmajoen Kisailijoita ja häntä ovat valmentaneet Seppo ja Marko Yli-Hannuksela vuodesta 2007 sekä Jarkko Ala-Huikku vuodesta 2012. Hän on 183 senttimetriä pitkä ja on paininut 130 kilogramman sarjassa vuodesta 2017. Hän on EM-mitalisti.

Mäenpää sijoittui nuorten EM-kilpailujen 96 kg:n sarjassa seitsemänneksi 2016. Hän saavutti nuorten MM-pronssia 120 kg:n painoluokassa 2017. Hän sijoittui alle 23-vuotiaiden MM-kilpailuissa 130 kg:n sarjassa viidenneksi 2018 ja 2019. Hän voitti nuorten Pohjoismaiden-mestaruuden 120-kiloisissa 2017.

Mäenpää saavutti 130 kg:n painoluokassa EM-pronssia Budapestissa 2022. Pronssiottelussa hän voitti saksalaisen Franz Richterin. Edellisvuoden EM-kilpailuissa hän oli kymmenes. MM-kilpailuihin hän on osallistunut kahdesti sijoittuen parhaimmillaan 17:nneksi 2021.

Mäenpää voitti 130 kilogramman painoluokan Grand Prix of Germany -turnauksessa 2019 ja Arvo Haavisto Cupissa 2021.

Mäenpää on saavuttanut SM-kilpailuissa 85 kg:n sarjassa pronssia 2015 sekä 130-kiloisissa kultaa 2021, 2022 ja 2023, hopeaa 2018, 2019 ja 2020 sekä pronssia 2017.

Mäenpää edustaa Saksan Bundesliigassa ASV Mainz 88:aa

Konsta Mäenpään isä on kansanedustaja Juha Mäenpää.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Maeenpaeae, Konsta Johannes (FIN) *iat.uni-leipzig.de*. Viitattu 2.4.2022. (englanniksi)
2. ↑  Konsta Mäenpää voitti painin EM-pronssia *mtvuutiset.fi*.  2.4.2022. Viitattu 2.4.2022.
3. ↑  SM-mitalistit *painiliitto.fi*. Viitattu 3.4.2022.
4. ↑  ASV Mainz 88 *www.mainz88.de*.  Arkistoitu 1.2.2023. Viitattu 1.2.2023.
5. ↑  Isältä pojalle *hs.fi*.  10.11.2019. Viitattu 3.4.2022.
**Korkeakosken harkkohytti** sijaitsi Pielavedellä Koivujoen Korkeakosken rannalla ja Ruukinlammen pohjoispuolella. Harkkohytti oli toiminnassa vuosina 1839–1882.

Harkkohytti sai alkunsa kun Fredrik Paldan poikineen sai 1839 luvan perustaa puhalluslaitoksen ja sulatushytin Pielaveden Laukkalan kylässä sijainneen Korkeakosken rannalle. Järvimalmia käyttänyt harkkohytti oli toiminnassa vuoteen 1882 saakka. Harkkohytin yhteydessä olleessa kankivasarapajarakennuksessa toimi vielä saha ja mylly vuoteen 1914 saakka. 

Saarelasta Laukkalaan kulkeva paikallistie ylittää Koivujoen entisen harkkohytin padon kohdalla. Joen länsirannalla on jäljellä kahden kivistä ladotun voimakanavan jäännökset ja kanavien alkupäässä on jäljellä vasarapajan kivijalka. Kosken länsipuolella ruukinjärven rannalla on jäljellä järvimalmikasa ja runsaasti sysiä sisältävä maakumpu. Lähimetsistä kerrotaan löytyvän vielä kaksi avaamatonta sysimiilua ja läheisellä suolla on vielä jälkiä harkkohytiltä Ouluun johtaneesta tiestä.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Museovirasto kulttuuriympäristön rekisteriportaali : Pielavesi, Korkeakosken harkkohytti (Arkistoitu – Internet Archive)
**Korokoi** (*Elatobia fuliginosella*) on aitokoihin lukeutuva pieni perhoslaji.

Koko ja ulkonäkö
----------------

Yksivärisen harmaanruskea perhonen, jonka siipiväli on 12–22 mm. Siivet ovat pitkänomaiset, noin neljä kertaa leveyttään pitemmät, ja niissä siipisuomut ovat kärjestään tummanruskeat, tyvestä vaaleammat. Takasiivet ovat kiiltävät ja violetinharmaat. Pään ja huulirihmojen karvamaiset suomut ovat tummanruskeita, mutta kärjestään vaaleita.

Levinneisyys ja lentoaika
-------------------------

Perhosen levinneisyys Euroopassa keskittyy Pohjoismaihin, etelämpänä sitä tavataan vain paikoin. Sitä tavataan paikoittain Norjasta ja Ruotsista sekä laajemmalti Suomen länsiosista. Idässä levinneisyys jatkuu Pohjois-Aasian poikki Pohjois-Amerikkaan. Esiintymiä on myös Pohjois-Afrikassa. Lentoaika on kesäkuun lopulta elokuun alkuun.

Elinympäristö ja elintavat
--------------------------

Korokoi elää vanhoissa kuivissa metsissä. Se vaatii elinpaikaltaan pystyynkuolleita mäntyjä, joiden kaarna on osittain irronnut. Perhonen elää puunrungoilla ja lentää lämpiminä öinä niiden tuntumassa piilotellen muutoin kaarnanraoissa. Se myös tulee valolle.

Toukka elää keväällä *Strongylogaster lineata* -sahapistiäisen mäntyyn kaivertamissa käytävissä syöden niistä löytyviä hyönteisten jäänteitä sekä muuta orgaanista jätettä. Toukkien tiedetään syövän myös oman lajinsa yksilöitä.

Suomen kansallisessa uhanalaisarvioinnissa vuodelta 2010 korokoi on luokiteltu vaarantuneeksi (VU). Vaarantuneeksi se on luokiteltu myös Ruotsissa. Norjassa se on silmälläpidettävä (NT).

Ravintokasvi
------------

Toukka elää männyllä syöden orgaanista jätettä.

Lähteet
-------

1. ↑  Lauri Kaila, Marko Mutanen: Korokoi – *Elatobia fuliginosella* *Suomen Lajitietokeskus*.  2019. Viitattu 23.3.2022.
2. 1 2 3
3. ↑
4. 1 2 3 4  Nationalnyckeln till Sveriges flora och fauna: Fjärilar: Käkmalar–säckspinnare. ISBN 978-91-88506-60-3 s. 456–457
5. ↑
6. ↑  Rassi, P. Hyvärinen, E. Juslén, A. & Mannerkoski, I. (toim.). Suomen lajien uhanalaisuus – Punainen kirja 2010. Ympäristöministeriö & Suomen ympäristökeskus, Helsinki.
7. ↑
8. ↑

Aiheesta muualla
----------------

* Bestimmungshilfe des Lepiforums (saksaksi)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Taksonitunnisteet | 
* Wikidata: Q4352570
* Wikispecies: Elatobia fuliginosella
* BioLib: 45088
* BOLD: 286289
* CoL: 6F2T9
* EoL: 246630
* EUNIS: 298857
* Fauna Europaea: 433036
* Fauna Europaea (new): c00cdb99-b584-495a-b7f6-edc946e70427
* GBIF: 1856063
* iNaturalist: 876034
* IRMNG: 11297504
* LepIndex: 130616
* NCBI: 1448924

 |

 |
**Kansallinen Georgian parlamentin kirjasto** (georg. საქართველოს პარლამენტის ეროვნული ბიბლიოთეკა, engl. *National Parliamentary Library of Georgia*, lyh. NPLG) on Georgian pääkaupunki Tbilisissä sijaitseva Georgian parlamentin kirjasto ja kansalliskirjasto.

Kansalliskirjaston toiminta sai alkunsa vuonna 1846 Tbilisiin perustetun yleinen kirjaston pohjalta. Vuonna 1851 kirjastolle rakennettiin uusi talo, kun aineiston määrä kasvoi. Vuonna 1852 kirjastolle myönnettiin oikeus kahteen vapaakappaleeseen kaikista Kaukasuksella painetuista teoksista. Vuoteen 1859 mennessä kirjaston kokoelmat olivat karttuneet 13 260 teokseen (voluumiin), ja aineistoa oli 19 kielellä. Vuonna 1868 *Tbilisin yleinen kirjasto* ja Kaukasuksen museo yhdistettiin. Vuonna 1913 kirjasto sai nimekseen *Kaukasuksen museon tieteellinen kirjasto*. Uuden kirjastorakennuksen rakennustöiden johdosta kirjasto suljettiin vuonna 1914. Kirjasto nimettiin *Georgian yleiseksi valtionkirjastoksi* 1923. Se toimi vuodesta 1955 *tasavallan valtionkirjasto*na ja vuodesta 1990 nimellä *Georgian kansalliskirjasto*. Joulukuun 25. päivästä 1996 otettiin käyttöön kirjaston nykynimi.

Arkkitehti Anatoli Kalginin ja kuvataiteilija Henry Hrinevskin suunnittelemaa Georgian kansalliskirjaston päärakennusta (1916).
Alkujaan valtionpankiksi 1910 valmistunut, arkkitehtien Micheil Okhanjanov ja R. Golenishchev suunnittelema kansalliskirjaston III rakennus Tbilisissä.
Parlamentaarinen kirjasto toimi vuoden 2018 alussa viidessä eri rakennuksessa Tbilisissä. Kansalliskirjaston georgialaista rakennustyyliä heijasteleva päärakennus on rakennettu vuosina 1913–1916 suunnittelukilpailun voittaneen arkkitehti Anatoli Kalginin ja kuvataiteilija Henry Hrinevskin suunnitelman pohjalta. Rakennuksen julkisivun georgialaista 900–1200-lukujen luostarien tyyliä jäljitelevät koristelut ovat Vladimer ja Lavrenti Agladzesin käsialaa.

Lähteet
-------

1. 1 2  Arkistoitu kopioLocations National Parliamentary Library of Georgia, nplg.gov.ge.  Arkistoitu 10.1.2018. Viitattu 10.1.2018. (englanniksi)
2. 1 2 3 4 5  Architechture National Parliamentary Library of Georgia, nplg.gov.ge. Viitattu 10.1.2018. (englanniksi)
3. ↑  National and Parliamentary Library of Georgia The European Library, theeuropeanlibrary.org. Viitattu 10.1.2018. (englanniksi)
4. 1 2  The History of National Parliamentary Library of Georgia National Parliamentary Library of Georgia, nplg.gov.ge. Viitattu 10.1.2018. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Kansallinen Georgian parlamentin kirjasto** Wikimedia Commonsissa


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat

 |

 |
**Vigan** on viidennen luokan kaupunki Ilocos Surin provinssissa Filippiineillä. Se on provinssin pääkaupunki. Kaupunki sijaitsee Luzonin saaren länsirannikolla Etelä-Kiinan meren rannalla. Kaupungissa on noin 50 000 asukasta (2010).*lähde?*

Historiaa
---------

Kahdessa kirjeessä kenraalikuvernööri Guido de Lavezares mainitsee Espanjan kuninkaalle Filip III:lle: "Tuntuisi parhaalta lähettää kapteeni Don Juan de Salcedo 70–80 miehen kanssa Los Ilocanon rannikolle Bigan-nimisen joen rannalle". Salcedo lähti purjehdukselle Manilasta 20. toukokuuta 1572 ja saapui Viganiin 12. kesäkuuta 1572. Menestyksekkäiden pohjoiseen suuntautuneiden tutkimusmatkojen jälkeen Salcedo perusti paikalle kaupungin nimellä "Villa Fernandina de Vigan" Filipin nelivuotiaan pojan prinssi Ferndinandin mukaan.

Barangayt
---------

Vigan on hallinnollisesti jaettu 39 barangay'hin.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| * Ayusan Norte
* Ayusan Sur
* Barangay I (Pob.)
* Barangay II (Pob.)
* Barangay III (Pob.)
* Barangay IV (Pob.)
* Barangay V (Pob.)
* Barangay VI (Pob.)
* Barraca
* Beddeng Laud
* Beddeng Daya
* Bongtolan
* Bulala
 | * Cabalangegan
* Cabaroan Daya
* Cabaroan Laud
* Camangaan
* Capangpangan
* Mindoro
* Nagsangalan
* Pantay Daya
* Pantay Fatima
* Pantay Laud
* Paoa
* Paratong
* Pong-ol
 | * Purok-a-bassit
* Purok-a-dakkel
* Raois
* Rugsuanan
* Salindeg
* San Jose
* San Julian Norte
* San Julian Sur
* San Pedro
* Tamag
* Barangay VII
* Barangay VIII
* Barangay IX (Cuta)
 |

Vigan maailmanperintöluettelossa
--------------------------------

Vigan valittiin Unescon maailmanperintöluetteloon vuonna 1999. Kaupunki on parhaiten säilynyt Espanjan siirtomaakaupunki Aasiassa. Sen arkkitehtuuri on saanut kulttuurisia vaikutteita niin Filippiineiltä, Kiinasta kuin Euroopastakin.

Lähteet
-------

1. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive)
2. ↑

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Vigan**.
* Kaupungin kotisivut
* Kohde maailmanperintöluettelossa
**Kisapuiston tekojäärata** on urheilukenttä Lappeenrannassa. Se sijaitsee Parkkarilan kaupunginosassa, Kisapuistossa. Tekojäärataa käytetään jääpallokenttänä, ja kesäisin paikalla oleva hiekkatekonurmi toimii pesäpallo- ja jalkapallokenttänä. Kisapuisto on Bandyliigassa pelaavan jääpalloseura Veiterän ja naisten SM-sarjassa pelaavan Wiipurin Susien kotikenttä.

Kisapuiston tekojääradalla on kattamaton seisomakatsomo ja kenttä on valaistu. Se on isännöinyt jääpallon Super Cupia kolmesti, kaksi kertaa vuonna 2005 sekä vuonna 2009. Naisten MM-kilpailut Kisapuistossa on pelattu vuosina 2004 ja 2014.

Hallihanke
----------

Tekojääradalle on tarkoitus rakentaa jääpallohalli. Hankkeen toteutuksesta vastaa AviaSport Areena Oy.

Lähteet
-------

1. ↑  Kisapuiston tekojäärata Lappeenrannan kaupunki.  Arkistoitu 4.7.2015. Viitattu 16.1.2015.
2. ↑  Naisten jääpallon MM-kisat Lappeenrannassa *MTV.fi*.  18.12.2003. MTV. Viitattu 16.1.2016. [vanhentunut linkki]
3. ↑  Wiipurin Sudet järjestää naisten jääpallon MM-kisat 2014 Lappeenrannassa!!  24.9.2013. Wiipurin Sudet. Viitattu 16.1.2016.
4. ↑
5. ↑
**Marxismin-leninismin perusteet** oli Neuvostoliitossa vuonna 1959 ilmestynyt oppikirja, jonka tekemisestä Neuvostoliiton kommunistisen puolueen keskuskomitea oli antanut päätöksen elokuussa 1956. Teos laadittiin Josif Stalinin kuoleman jälkeen ja se poikkesi stalinismista. Siitä huolimatta teos noudatti marxismi-leninismiä, joka taas oli Stalinin muotoilema ideologia.

Teoksen taustalla oli NKP:n XX puoluekokouksen esiin nostama tarve uudistaa puolueen ideologiaa Josif Stalinin kuoleman jälkeen vuonna 1953. Uusi puolueohjelma hyväksyttiin vuonna 1961, ja myös puolueen historia kirjoitettiin uudelleen. Oppikirjan tärkeän kohderyhmän muodostivat länsimaiden "edistykselliset voimat", ja teos julkaistiinkin suomeksi käännettynä jo seuraavana vuonna Petroskoissa. 

Jukka Renkama on analysoinut teoksen laatimiseen liittyneitä poliittisia jännitteitä. Muuan niistä liittyi proletariaatin diktatuurin käsitteeseen. Kirja toteaa edelleen, että riistoyhteiskunnassa valtio on aina riistäjäluokan diktatuuria. Kirja onnistuu kuitenkin vihjaamaan, ettei Neuvostoliitto enää ollut luokkadiktatuuri.

Kirjan sisältöinä olivat marxilais-leniniläinen filosofia, mukaan lukien historiallinen materialismi, marxismin-leninismin taloudellinen oppi, kansainvälisen kommunistisen liikkeen teoria ja taktiikka sekä oppi sosialismista ja kommunismista.

Lähteet
-------

* Renkama, Jukka: Valtiokäsitys osana Hrushtshevin kauden uudistustavoitteita.  *Idäntutkimus, 14 (3)*, 2007. Artikkelin verkkoversio.
* Kuusinen, O.W. ym.: *Marxismin-leninismin perusteet. Oppikirja*. Karjalan ASNT:n Valtion kustannusliike, 1960. Teoksen verkkoversio.

### Viitteet

1. 1 2 3  Renkama, 2007
2. ↑  Kuusinen, ym. 1960
3. ↑  Marxismin-leninismin perusteet, 1960, s. 160
4. ↑  Kuusinen, ym. 1960, s. 7
**Cities in Motion 2** on suomalaisen Colossal Orderin kehittämä ja Paradox Interactiven vuonna 2013 julkaisema strategiapeli.
Edeltäjänsä tavoin pelaajan tehtävänä on rakentaa toimiva joukkoliikenneratkaisu pelattavana oleviin suurkaupunkeihin. Jatko-osaan on lisätty uusia ominaisuuksia kuten vuorokausirytmi, ruuhkat, aikataulujen luonti, dynaamiset kaupungit ja moninpeli. Monipelitilassa pelaaja voi kilpailla muita pelaajia vastaan tai rakentaa toimivaa joukkoliikennettä yhdessä muiden pelaajien kanssa.

Vastaanotto
-----------

Cities in Motion 2 on saanut vaihtelevia arvioita. Monet kriitikot ovat arvostelleet pelin käyttöliittymää ja korkeaa oppimiskäyrää.*lähde?*

IGN antoi pelille arvostelussa pisteet 7.5/10.

Lähteet
-------

1. ↑  Cities In Motion & Cities In Motion 2 Released For Linux On Steam *gamingonlinux.com*. Viitattu 11.3.2017.
2. ↑  Cities in Motion 2 *store.steampowered.com*. Viitattu 11.3.2017.
3. ↑  CITIES IN MOTION 2 REVIEW *ign.com*. Viitattu 29.12.2016.

Aiheesta muualla
----------------

* *Cities in Motion 2* MobyGamesissa (englanniksi)

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Cities in Motion 2