recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Pasi Matti Hyökki** (s. 29. elokuuta 1970 Helsinki) on suomalainen kuoronjohtaja ja sopranista. Hän on espoolaisen EMO Ensemblen perustaja ja taiteellinen johtaja ja on johtanut lisäksi Akateemista Laulua, Cantabile-kuoroa sekä lauluyhtye Tallaa, jossa myös laulaa itse sopraanoa. Hyökki on toiminut Tapiolan kuoron taiteellisena johtajana vuoden 2008 elokuusta alkaen ja vuonna 2010 Hyökki kutsuttiin YL:n johtajaksi.

Hyökki esiintyy Suomessa ja maailmallakin falsetilla sopraanoäänialalla laulavana sopranistana. Sopranistana hän on opiskellut Claudine Ansermet’n, Christina Miatellon ja Gloria Banditellin johdolla Urbinossa Italiassa. Pasi Hyökin isä on kuoronjohtaja, professori Matti Hyökki ja hänen veljensä Paavo Hyökki on niin ikään kuoronjohtaja.

Saavutukset
-----------

* Paras kuoronjohtaja Tampereen Sävelen kuorokatselmuksessa 1997
* In…Canto sul Garda, Italia 2001, paras kuoronjohtaja
* Harald Andersén -kamarikuorokilpailu 2003, paras kuoronjohtaja

Diskografia
-----------

* Stabat Mater, EMI

Lähteet
-------

1. ↑  Savon Sanomat
2. ↑  Akateeminen Laulu[vanhentunut linkki]
3. 1 2 3  Talla Ensemble (Arkistoitu – Internet Archive)
4. ↑  YLE 8.4.2010
5. ↑  Yle.fi (Arkistoitu – Internet Archive)
6. ↑  Poimuri.fi


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Suomi (KANTO)
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Ritva
	+ 2
* Elonet

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
Maltan lipun alla kulkeva Lucky Lady (ex Albe, ex World Cliff) valmistui 1981. Laivan kantavuus on 88 272 t, pituus 243,85 m, leveys 42,07 m ja syväys 13,03 m.
**Aframax** on öljyä kuljettavien säiliöalusten epävirallinen kokoluokitus, jolla tarkoitetaan kantavuudeltaan 80 000 – 120 000 tonnin aluksia. Aframax ei tarkoita suurinta jonnekin mahtuvaa laivaa, kuten monet muut max-päätteiset laivatyypit, vaan se tarkoitti alkuaan AFRA-luokituksen suurimman koon ylittävää laivaa.

AFRA (engl. *average freight rate assessments*) on keskimääräinen rahtimaksuarvio öljysäiliöalusten rahtimaksujen suuruuksista. Näitä maailmanlaajuisia rahtimaksunoteerauksia on vuodesta 1954 julkaissut edellisenä vuonna perustettu lontoolaisten laivameklariyritysten muodostama yhteisö London Tanker Brokers’ Panel  (Arkistoitu – Internet Archive). Noteerauksista selviää eri kokoisten laivojen keskimääräiset rahtimaksut maailman eri öljynkuljetusreiteillä sekä maksuissa tapahtuneet muutokset eri aikoina. Yhteisö myy noteerauksiaan öljy-yhtiöille, öljynvälittäjille, varustamoille ja muille kiinnostuneille sekä julkaisee kuukausittain ilmestyvää lehteä.

Aikoinaan noteeraukset julkaistiin kantavuudeltaan kuuteen eri kokoluokkaan ryhmitellyille säiliöaluksille. Suurimpien alusten kantavuus näissä noteerauksissa oli 79 999 tonnia. Säiliöalusten kokojen kasvaessa alettiin kantavuudeltaan tätä suurempia aluksia nimittää Aframaxeiksi. Nykyisin Aframaxeiksi kutsutaan säiliöaluksia, joiden kantavuus on 80 000 – 120 000 tonnia, vaikka kokoluokalle ei julkaistakaan omaa AFRA-noteerausta.

Nykyisin AFRA-noteeraus julkaistaan viiteen kokoluokkaan ryhmitellyille säiliöaluksille:

* medium range (MR) 25 000 – 44 999 t
* large range one (LR-1) 45 000 – 79 999 t
* large range two (LR-2) 80 000 – 159 999 t
* very large crude carrier (VLCC) 160 000 – 319 999 t
* ultra large crude carrier (ULCC) 320 000 – 549 999 t

AFRA-ryhmittelyssä kantavuuden mittayksikkönä on long ton eli noin 1 016 kilogrammaa. Käytännössä tällä on harvoin merkitystä, koska ero metriseen tonniin eli 1 000 kilogrammaan on niin pieni.

Kantavuudeltaan 105 000 tonnin Aframax-säiliöaluksen pituus on tyypillisesti 246 metriä ja leveys 42 metriä. Alus kuljettaa säiliöissään 120 000 kuutiometriä öljyä 15 solmun (28 km/h) nopeudella.

Max-kokoiset alustyypit

* Aframax
* Baltimax
* Chinamax
* Dunkirkmax
* Handymax
* Japanamax
* Kamsarmax
* Malaccamax
* Medimax
* Newcastlemax
* Panamax
* Saimax
* Seawaymax
* Setouchmax
* Suezmax
* Supramax
* B-Max
* C-Max
* P-Max
* Q-Max
* V-Max
**Tero Intala** (s. 30. tammikuuta 1992) on suomalainen futsalpelaaja. Intala edustaa kaudella 2019–2020 Futsal-liigassa pelaavaa Kampuksen Dynamoa ja Suomen maajoukkuetta. Intala siirtyi ensimmäistä kertaa Dynamon riveihin kaudeksi 2017–2018 ja oli mukana voittamassa Futsal-liigan mestaruutta molempina Kampuksen Dynamossa pelaaminaan kausina. Toisen mestaruuskauden jälkeen Intala siirtyi vuodeksi Akaa Futsaliin, mutta palasi koronapandemian keskeyttämän kauden jälkeen takaisin Kampuksen Dynamoon. Ennen siirtymistään Jyväskylään Intala edusti pitkään kasvattajaseuraansa tamperelaista PP-70, ja oli mukana nostamassa seuraa aina futsalin vitosdivarista aina liigajoukkueeksi.

Intala debytoi maajoukkueessa syksyllä 2019 ystävyysottelussa Ranskaa vastaan. Intala on pelannut myös jalkapalloa muun muassa Tampere Unitedissa, Tampereen Pallo-Veikoissa ja PP-70:ssä. Jalkapallossa Intala on pelipaikaltaan oikea laitahyökkääjä.

Lähteet
-------

1. ↑  Leijona Futsal *www.leijonafutsal.fi*.  Arkistoitu 24.10.2019. Viitattu 24.10.2019.
2. ↑  Tero Intala punamustiin! | Kampuksen Dynamo - Futsal *www.kadyfutsal.net*. Viitattu 24.10.2019.
3. ↑  Toisen futsalmaajoukkueiden osaottelun voitto hienosti Suomelle 2-3 lukemin *www.palloliitto.fi*.  Arkistoitu 26.9.2019. Viitattu 24.10.2019.
4. ↑  Tero Intala - Player profile *www.transfermarkt.com*. Viitattu 24.10.2019. (englanniksi)
5. ↑  Tero Intala tuo Sinipaitoihin vankkaa kokemusta | Tampere United *tampereunited.fi*.  8.12.2016. Viitattu 24.10.2019.
Alue Perun kartalla
**Huánucon alue** on yksi Perun hallinnollisista alueista. Se sijaitsee maan keskiosassa, Andien vuoristossa. 

Alueen pääkaupunki on Huánuco. Sen pinta-ala on 36 932 neliökilometriä. Vuonna 2007 asukasluku oli 762 223.

Lähteet
-------

1. ↑  Peru: Regions, Agglomerations & Cities Citypopulation

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Huánucon alue** Wikimedia Commonsissa

Perun lippuPerun alueet ja niiden pääkaupungit
**Amazonas:** Chachapoyas
**Ancash:** Huaraz
**Apurímac:** Abancay
**Arequipa:** Arequipa
**Ayacucho:** Ayacucho
**Cajamarca:** Cajamarca
**Callao:** Callao
**Cusco:** Cusco
**Huancavelica:** Huancavelica
**Huánuco:** Huánuco
**Ica:** Ica
**Junín:** Huancayo
**La Libertad:** Trujillo
**Lambayeque:** Chiclayo
**Lima:** Huacho
**Liman metropolialue:** Lima
**Loreto:** Iquitos
**Madre de Dios:** Puerto Maldonado
**Moquegua:** Moquegua
**Pasco:** Cerro de Pasco
**Piura:** Piura
**Puno:** Puno
**San Martín:** Moyobamba
**Tacna:** Tacna
**Tumbes:** Tumbes
**Ucayali:** Pucallpa
Huvudlandet

|  |  |
| --- | --- |
| Sijainti | 
ParainenVarsinais-SuomiSuomi |
| Saariryhmä | 
Turun saaristo |
| Merialue | 
Saaristomeri |
| Pinta-ala | 
34,67 km² |

Väestö| Asukasluku | 
350 |
| Asutuskeskukset | 
Hyppeis, Hönsnäs, Järvis, Kittuis, Medelby, Näsby, Roslax, Träskby |

muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa WikidataaTietolaatikon dokumentaatioNäytä Wikidatasta tulevat arvot

**Huvudlandet**, myös *Houtskari*, on Houtskarin pääsaari Paraisilla. Saaren pinta-ala on noin 35 neliökilometriä ja sillä asuu vakituiseti 350 asukasta. Kesäisin saaren väkiluku nousee liki 900 asukkaan. Saarella sijaitsee Houtskarin keskusta ja kirkonkylä Näsby, sekä seitsemän muuta kylää.

Yhteysalukset L/A Stella ja L/A Mergus kulkevat ympärivuotisesti Houtskarin ja Korppoon välillä. Huvudlandetista on lossiyhteydet Saverkeitille ja Lömsölle.

Houtskari on asutettu pysyvästi jo keskiajalla. Monet Huvudlandetin kylät ovat säilyttäneet perinteisen ulkonäkönsä ja ovat tiheitä puutalokyliä eripuolilla saarta. Saaren asukkaiden elinkeinoina ovat ollet jo vuosisatojen ajan maanviljely ja kalastus. Saarelta löytyy useampi ravintola, kauppa ja majoituspaikka, jotka ovat lähinnä kesäisin auki.

Lähteet
-------

1. ↑  Elina Auri: Ilman kiinteää tieyhteyttä olevat pysyvästi asutut saaret (pdf) (s. 81) Työ- ja elinkeinoministeriö. Viitattu 27.10.2014.
2. ↑  Korppoo-Houtskari Finferries. Viitattu 27.10.2014.
3. ↑  Lautta-aikataulut - Houtskär lautta.net. Viitattu 27.10.2014.
4. ↑  Länsi-Turunmaan saaristoasutus Museovirasto. Viitattu 27.10.2014.
5. ↑  Houtskär - Houtskari Rengastien Saaristo.  Arkistoitu 20.7.2015. Viitattu 27.10.2014.
Huascar
**Huáscar** (k. 1532, Cajamarca), koko nimeltään *Inti Cusi Huallpa Huascar* (ketšuaksi "Auringon ilo"), oli inkahallitsija Huayna Capacin poika.

Huayna Capac ja hänen vanhin poikansa ja aiottu seuraajansa Ninan Cuyochi kuolivat ennen aikojaan, molemmat isorokkoon. Inkojen perinteiden mukaan Sapa Incaksi eli hallitsijaksi saattoi nousta vain hallitsijan ja hänen laillisen vaimonsa poika. Huascar oli Huayna Capacin ja laillisen vaimon poika, joten hänet kruunattiin Sapa Incaksi Cuzcossa. Huascarilla oli kuitenkin velipuoli Atahualpa, Huayna Capacin ja tämän jalkavaimon poika, jota monet pitivät kyvykkäämpänä hallitsijaksi.

Huayna Capac sai hallittavakseen vain Cuzcon alueen, ja viidesosa inkavaltiosta jätettiin Atahualpalle. Aluksi Atahualpa tyytyi osaansa, mutta kyllästyi pian alueensa pienuuteen ja aloitti kapinan veljeään vastaan. Inkavaltiossa syttyi sisällissota. Huascar johdatti sotajoukkonsa pohjoiseen lyödäkseen häntä uhkaavat kapinalliset. Atahualpa voitti kuitenkin kaikki taistelut, ja Huascarin oli paettava armeijansa rippeineen Cuzcoon. Vetäytyvä Huascar pidätettiin, ja hänet pakotettiin katsomaan perheensä ja kannattajiensa murhia. Sen jälkeen Huascar vietiin vangiksi Atahualpan asuntoon Cajamarcaan. Vuonna 1532 inkavaltioon saapuivat kuitenkin yllättäen Francisco Pizarron johtamat espanjalaiset. Kun espanjalaiset olivat onnistuneet kukistamaan inkat, pelkäsi Atahualpa, että Pizarro yrittäisi palauttaa Huascarin valtaan. Sen vuoksi Atahualpa määräsi veljensä tapettavaksi.

Lähteet
-------

1. 1 2  Huascar - Inca chieftain *Encyclopædia Britannica*. Encyclopædia Britannica, inc. Viitattu 2.12.2019. (englanniksi)
2. ↑  The fall of the Inca Empire *Discover Peru*. Viitattu 3.12.2019. (englanniksi)


|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
|   | Edeltäjä:**Huayna Capac** | **Sapa Inca**  | Seuraaja:**Atahualpa** |
Ryhmän lentäjät Tapio Pitkänen, Raimo Nikkanen ja Miikka Rautakoura Turku Airshow´ssa 2015.
Arctic Eagles Turku Air Show’ssa 2019.
**Arctic Eagles** on suomalainen taitolentoryhmä, joka aloitti toimintansa vuonna 2013 nimellä *Saario Special*. Nimi oli kunnianosoitus suomalaiselle taitolentäjälle Seppo Saariolle. Ryhmä myös lensi Saarion 1970- ja 1980-luvuilla rakentamilla taitolentokoneilla. Vuonna 2014 nimeksi vakiintui Arctic Eagles. Arctic Eaglesin jäsenet ovat kokeneita harraste- ja ammattilentäjiä, ja ryhmä on osallistunut useisiin lentonäytöksiin ja taitolentokilpailuihin.

Jäsenet
-------

* Raimo Nikkanen
* Tapio Pitkänen
* Miikka Rautakoura
* Jyri Mattila
* Seppo Tuovinen (valvoja)

Lähteet
-------

1. ↑  Kotimainen taitolentoryhmä Arctic Eagles lähtee kauteen 2016 neljällä koneella (video) | lentoposti.fi *www.lentoposti.fi*.  30.8.2015. Viitattu 23.8.2018.
2. ↑  Arctic Eagles | Suomen ilmailumuseo *ilmailumuseo.fi*. Viitattu 23.8.2018.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Arctic Eagles** Wikimedia Commonsissa
**Arcteq** on suomalainen yritys, joka suunnittelee, valmistaa ja markkinoi sähköverkon suojareleitä ja valokaarisuojia sekä älykkäitä sähköverkkoja voimantuotantoon, -siirtoon ja -jakeluun. Arcteq valmistaa myös erilaisia laitteita sähköverkon ja sähkölaitteiden mittaus- ja monitorointitarkoituksiin. Arcteq tarjoaa asiakkailleen myös tuotteisiinsa liittyviä palveluita ja tukea. 

Arcteqin tuotteita käytetään maailmanlaajuisesti useissa erilaisissa käyttötarkoituksissa, kuten sähköasemilla, voimalaitoksissa, öljy- ja kaasulaitoksissa, kaivosteollisuudessa, terästehtaissa, öljynporauslautoilla sekä muissa vaativaa sähköverkon suojajärjestelmää vaativissa kohteissa. 

Arcteqillä on useita referenssejä ympäri maailmaa ja se on esimerkiksi CERNin, Euroopan hiukkasfysiikan tutkimuskeskuksen, kumppani. Arcteq tuottaa suojareleitä CERNin sähköntuotantoon. 

Arcteqillä on paikallisten toimipisteidensä ja kumppaneidensa kautta liiketoimintaa yli 40 maassa. Yrityksen liikevaihto vuonna 2016 oli yli 4 miljoonaa euroa ja sen tuotannosta 95% on vientiä. Arcteqin tuotteita viedään useisiin maihin, kuten Etelä-Koreaan, Taiwaniin, Malesiaan, Brasiliaan ja Etelä-Afrikkaan.  Arcteqin tuotanto tapahtuu Suomessa ja sen omistus on kokonaan Suomessa. Valtaosan Arcteqistä eli 80% omistaa sen työntekijät ja 20% Ensto, joka on suomalainen sähköalan yritys.

Arcteq on perustettu vuonna 2010 ja sen pääkonttori sijaitsee Vaasassa korkeakoulujen vieressä sähköinsinöörityön keskittymässä, jossa Arcteqillä on tuotekehitysyhteistyötä vaasalaisten korkeakoulujen kanssa.

Lähteet
-------

* Arcteq kotisivut

### Viitteet

1. 1 2  Arcteq kotisivut Viitattu 24.8.2017.
2. ↑  Goodnewsfinland.com CERN found a partner from Finland Viitattu 30.8.2017.
3. ↑  Goodnewsfinland.com Arcteq powers up electricity networks Viitattu 30.8.2017.

Aiheesta muualla
----------------

* Kotisivut
* LinkedIn
Arctic Sunrise ankkurissa Mäntyluodon edustalla huhtikuussa 2007
**Arctic Sunrise** on norjalaisella AS Vaagen Verft –telakalla vuonna 1975 hylkeenpyyntialukseksi rakennettu laiva, jonka nykyään omistaa Greenpeace. Greenpeace otti aluksen käyttöönsä vuonna 1996.

Arctic Sunrise oli ensimmäinen alus, joka purjehti Etelänapamantereella sijaitsevan James Rossin saaren ympäri. Saaren Etelämantereeseen liittänyt 200 metriä paksu jääkieleke romahti irti vuonna 1997 ja avasi väylän saaren ympäri.

Alus pystyy murtamaan jäätä ja sillä on kolmisenkymmentä hyttipaikkaa. Huippunopeus on 13 solmua. Sen pituus on 49,62 m, leveys 11,5 m ja syväys 5,3 m. Aluksen kotisatama on Amsterdam, Alankomaat.

Arctic Sunrisea on sen jäänkestävyyden ansiosta käytetty paljon napa-alueilla, ja se on osallistunut mm. valaanpyynnin estämiseen Eteläisellä jäämerellä sekä dokumentoinut ilmaston lämpenemisen vaikutuksia Grönlannissa. Se on myös vieraillut Amazonilla ja Karibianmerellä. Suomessa alus on käynyt kolmasti, loppusyksystä 2006, alkukeväästä 2007 ja alkukeväästä 2015.

Syyskuussa 2013 Venäjän turvallisuusjoukot ottivat aluksen haltuunsa, kun alusta oli käytetty Venäjän öljynporauksen vastustamiseen arktisilla alueilla.

Katso myös
----------

* Arctic Sunrisen tapaus 2013
* Rainbow Warrior (1955), Rainbow Warrior (1957) ja Rainbow Warrior (2011)

Lähteet
-------

1. ↑  The Arctic Sunrise Greenpeace. Viitattu 8.3.2015. (englanniksi)
2. ↑  Arctic Sunrise Suomessa  28.2.2015. Greenpeace. Viitattu 8.3.2015.
3. ↑  Protesti Arktiksella, HS 30.9.2013

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Arctic Sunrise**.
* Arctic Sunrisesta Greenpeacen sivuilla
*Tämä artikkeli kertoo selvästä henkilöstä, joka kuljettaa humalaisia. Humalassa ajamista käsittelee artikkeli Rattijuopumus.*
**Juoppokuski** eli **kännikuski** on puhekielinen nimitys selvälle henkilölle, joka kuljettaa humalassa olevia henkilöitä kulkuvälineellä turvallisesti. Kuljettaminen edellyttää häneltä pidättäytymistä alkoholin käytöstä.

Humalassa olevien kuljettaminen tapahtuu pääsääntöisesti joko jonkun ryhmän jäsenen tai kuskin omalla autolla. Valintaan voivat vaikuttaa auton tai ryhmän koko, auton taloudellisuus ja auton sopivuus tehtävään.

Selvänä pysymään lupautunut eli kuski ajaa ryhmän loppuillasta kotiin tai muuhun suunniteltuun paikkaan. Ryhmä tarjoaa kuskille tästä teosta yleensä palkkioksi rahaa ja/tai ilmaiset alkoholittomat juomat. Jos ryhmä on matkalla tanssilavalle tai yhtyeen keikalle, palkkio voi olla ryhmän maksama pääsylippu.

Joidenkin ryhmien sisällä juoppokuskin rooli kiertää vuoroissa. Suurimmissa kaupungeissa verrattain edulliset yöbussit ovat usein korvaava vaihtoehto kuskille. Usein aikataulut eivät kuitenkaan sovi yhteen esimerkiksi keikkojen alkamis- ja päättymisaikojen suhteen. 

Yhdysvalloissa on useita eri kampanjoita humaltuneena ajamista vastaan ja juoppokuskien käyttämisen puolesta.

Useissa maissa (esim. Etelä-Korea, Kanada) on yrityksiä, joista ajokyvytön henkilö voi tilata **tilauskuljettajan (**tai korvauskuljettajan**)** kuljettamaan hänet kotiin tai muuhun paikkaan tilaajan omalla autolla.

Lähteet
-------

1. ↑  Meritähti, Päivi: 13-vuotias juoppokuskina Säkylässä – huviajelu jäällä päättyi baarikeikkaan  13.2.2017. Yle. Viitattu 2.7.2019.
2. ↑  13-vuotias aikamiehen juoppokuskina – Konginkankaalta Lintulahdelle ja takaisin *Äänekosken Kaupunkisanomat*.  7.1.2014. Viitattu 2.7.2019.
3. ↑  Rauhala, Noora: Yksilöityä joukkoliikennettä ovelta ovelle *Seutu-Sanomat*.  30.7.2018.  Arkistoitu 2.7.2019. Viitattu 2.7.2019.
4. ↑  Sang-Hun, Choe: Drinkers in Korea Dial for Designated Drivers *The New York Times*.  10.7.2007.
5. ↑  Leslie, Sean: Designated Driver companies another way to get home on New Year’s Eve *Global News*.  30.12.2016.
**Juopuneiden hevosten aika** (*Zamani barayé masti asbha*) on iranilainen draamaelokuva vuodelta 2000. Sen on käsikirjoittanut ja ohjannut Bahman Ghobadi. Elokuva sai Cannesin elokuvajuhlilla Kultainen kamera -palkinnon.

Elokuva on esitetty Suomessa Yle TV1 -kanavalla elokuussa 2004.

Juoni
-----

Iranin ja Irakin raja-alueen kurdeihin kuuluvat lapset yrittävät selviytyä jäätyään orvoiksi isänsä kuoltua. Vanhin poika Ayoub yrittää löytää itselleen mitä tahansa työtä elättääkseen sisarensa ja veljensä ja saadakseen vammaisen pikkuveljensä Madin leikkaushoitoon. Ayoub salakuljettaa kuorma-autonrenkaita rajan yli Irakiin yhdessä muiden rajakylän asukkaiden kanssa. Rahaa ei kerry tarpeeksi, joten hänen setänsä päättää naida Ayoubin sisaren ja vastineeksi rahoittaa leikkauksen Irakin puolella. Kun he saapuvat sedän kotiin, tämän äiti kieltäytyy Madin auttamisesta ja tarjoaa tilalle muulia. Ayoub päättää salakuljettaa muulin Irakiin, jossa siitä saisi enemmän rahaa. Hän pääsee salakuljettajajoukon mukaan. Ankarassa talvessa he juottavat muuleilleen viinaa, jotta ne jaksaisivat vetää. Viranomaiset yllättävät salakuljettajajoukon rajalla, mutta salakuljettajat eivät ehdi pakoon, koska muulit ovat liian juovuksissa. Elokuva loppuu kuviin, joissa Ayoub, Madi ja heidän muulinsa pääsevät karkuun ja ylittävät rajan Irakiin.

Palkintoja
----------

Elokuva voitti Kultainen kamera -palkinnon Cannesin elokuvajuhlilla ja tuomariston erikoispalkinnon Chicagon elokuvajuhlilla. Se palkittiin myös Edinburghin, Fort Lauderdalen, São Paulon, Banffin, Gijónin ja Isfahanin elokuvajuhlilla.*lähde?*

Lähteet
-------

1. 1 2  Time For Drunken Horses, A *Arab Film Distribution*. Viitattu 6.7.2018. (englanniksi)
2. ↑  *Juopuneiden hevosten aika* Elonetissä.
3. ↑  Time for Drunken Horses *Facets*. Viitattu 6.7.2018. (englanniksi)
4. ↑  Ghobadi, Bahman: *A Time for Drunken Horses*  (*Zamani barayé masti asbha*). Iran,  2000.  Elokuva Vimeo-videopalvelussa.

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:A Time for Drunken Horses
Maidlan kartanon päärakennus
**Maidlan kartano** (vir. *Maidla mõis*, saks. *Wrangelstein*) on kartano Lüganusen kunnassa Itä-Virumaan maakunnassa Virossa.

Ensi maininta Maidlan kartanosta on 1400-luvulta, mutta samannimisestä kylästä on tietoja jo 1200-luvulta. Kartanon perusti Hinke Maydell. Vuonna 1499 kartano siirtyi Otto Tuvelle, sitten 1529 Bremenille, sen jälkeen 1619 Brackeleille ja lopulta 1689 von Wrangelille 200 vuodeksi. Vuodesta 1890 sen omisti Oskar Löwis of Menar. 
Kartano takavarikoitiin vuoden 1919 maareformin yhteydessä. 

Kartanon barokkityylisen päärakennuksen rakennutti vuosina 1764–1767 Georg Ludwig von Wrangel. Vuodesta 1925 siinä on toiminut koulu. Varsinkin kesäisin kartano tarjoaa myös palveluita: tiloja vuokrataan konsertteja, kokouksia ja muita tilaisuuksia varten. 

Kartanoon kuuluu useita muitakin rakennuksia ja eri toimintoja: pehtorin talo, nuorisokeskus, aitta, jääkellariin perustettu tietopiste ja hostelli.

Lähteet
-------

* Mäkeläinen, Tapio: *Tapion matkassa Narvaan ja Koillis-Viroon*. Solnessi, 2017. ISBN 978-9949-9583-9-9.
**Etelä-Afrikan parlamenttitalo** on Kapkaupungissa oleva rakennus, jossa Etelä-Afrikan parlamentti kokoontuu.

Parlamenttitaloa alettin 1800-luvun lopulla rakentaa, kun Kapmaan siirtokunnan kaksikamariselle parlamentille tarvittiin yhteinen rakennus. Rakennuksesta pidettiin suunnittelukilpailu, ja se sai sen kautta uusklassisen julkisivun. Rakennuksen peruskiven asetti vuonna 1875 kuvernööri Henry Barkly.

Parlamenttitalo valmistui vuonna 1885, ja se oli Kapkaupungin ensimmäinen rakennus, jossa oli sähkövalot. Britannian siirtomaat yhdistyivät vuonna 1910 Etelä-Afrikan unioniksi. Tämän jälkeen vanhan parlamenttitalon viereen rakennettiin uusi rakennus unionin parlamenttia varten. Rakennuskompleksin laajennuksen suunnitteli Herbert Baker. Toisen kerran parlamenttitaloa laajennettiin 1980-luvulla kansalliskokousta eli alahuonetta varten.

Etelä-Afrikan kulttuuriperintövirasto listasi parlamenttitalon vuonna 2014 kansalliseksi kulttuuriperintökohteeksi.

Parlamenttitalo kärsi pahoin tammikuussa 2022 syttyneessä tulipalossa. Palo alkoi rakennuksen vanhimmasta osasta ja levisi sieltä uudempiin osiin, joita parlamentti käyttää. Vanhimman osan katto romahti, ja kansalliskokouksen istuntosali paloi täysin.

Lähteet
-------

1. 1 2  Parliament building South African Heritage Resources Agency. Viitattu 3.1.2022. (englanniksi)
2. 1 2  [www.sahra.org.za/sahris/about/news/sa-parliament-declared-national-heritage-site SA Parliament declared a National Heritage Site]  17.4.2014. South African Heritage Resources Agency.  Arkistoitu 30.5.2018. Viitattu 3.1.2022. (englanniksi)
3. ↑  Houses of Parliament, Cape Town Stanford University, Stanford. Viitattu 3.1.2022. (englanniksi)
4. ↑  South Africa parliament: Man arrested over massive fire *BBC News*.  3.1.2022. BBC. Viitattu 3.1.2022. (englanniksi)
5. ↑  Saara Aholainen & Martta Kallionpää: Tulipalo aiheutti laajat tuhot Etelä-Afrikan parlamentti­rakennuksessa *HS.fi*.  2.1.2022. Sanoma company. Viitattu 3.1.2022.
Ammuskelun muistomerkki
**Huế Phật Đảnin ammuskelu** tapahtui 8. toukokuuta 1963 Huến kaupungissa Etelä-Vietnamissa. Ammuskelussa sai surmansa yhdeksän aseistautumatonta buddhalaista siviiliä. Ampujat olivat Etelä-Vietnamin presidentin Ngô Đình Diệmin hallituksen armeijan ja turvallisuusjoukkojen jäseniä. Armeija ja poliisi ampuivat kranaatteja hallitusta vastaan mieltä osoittaneeseen joukkoon. Hallitus oli kieltänyt buddhalaisuuden lipun käytön Buddhan syntymän ja valistumisen kunniaksi vietettävänä vesak-juhlana. Diệm kielsi hallinnon olevan syyllinen ammuskeluun ja syytti tapauksesta Etelä-Vietnamin kansallista vapautusrintamaa, mikä johti buddhalaisten yleisen tyytymättömyyden kasvuun. 

Tapaus synnytti buddhalaisten joukossa uskonnollista syrjintää vastustavan protestiliikkeen. Liike vastusti pääasiassa roomalaiskatolisen hallinnon harjoittamaa syrjintää. 1. marraskuuta 1963, kuuden kuukauden kiristyneiden välien jälkeen, Vietnamin tasavallan armeijan kenraalit tekivät vallankaappauksen, jossa Diệm sai surmansa.

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Huế Phật Đản shootings
**Aleksander Maximilian Strandman** (7. lokakuuta 1856 Kivennapa – 8. helmikuuta 1933 Helsinki) oli Venäjän armeijan eversti ja Suomen suuriruhtinaskunnan senaattori.

Strandman kävi sotilaslukion Venäjällä Pihkovassa ja sen jälkeen Väinänlinnan jalkaväkirykmentissä ja Helsingin junkkarikoulussa. Toimittuaan upseerina Väinänlinnassa alikapteeni Strandman siirrettiin 1893 Suomen sotaväen käyttöön. Strandman toimi Mikkelissä aina Suomen sotaväen lopettamiseen eli vuoteen 1902 asti. Sen jälkeen hän toimi Helsingin sotilaspiirin päällikkönä everstiluutnantiksi ylennettynä ja sai vuonna 1911 everstin arvon. Eversti Aleksander Strandman nimitettiin senaattoriksi venäläistyneeseen Borovitinovin johtamaan Suomen senaattiin 18. kesäkuuta 1913 siviilitoimituskunnan apulaispäälliköksi, jossa tehtävässä hän toimi aina tsaarivallan kukistumiseen asti 26. maaliskuuta 1917.

Kirjallisuutta
--------------

* Håkon Holmberg: (Keisarillisen) Suomen senaatin talousosaston puheenjohtajat, jäsenet ja virkamiehet 1909–1918 – elämäkerrallinen luettelo, Helsinki, 1964.
Aleksandr Amfiteatrov.
**Aleksandr Valentinovitš Amfiteatrov** (ven. Алекса́ндр Валенти́нович Амфитеа́тров, 26. joulukuuta 1862 Kaluga – 26. helmikuuta 1938 Levanto, Italia) oli venäläinen kirjailija.

Aleksandr Amfiteatrov syntyi papin perheeseen. Hän valmistui Moskovan yliopiston oikeustieteellisestä tiedekunnasta vuonna 1885. Amfiteatrov työskenteli 1880-luvun alusta lähtien Novoje vremjan ja muiden lehtien pakinoitsijana sekä matkusteli eri maissa. Tsaariperhettä käsitelleen satiirisen pakinan takia hänet karkotettiin vuonna 1902 Minusinskiin ja sittemmin Vologdaan.

Vuosina 1904–1916 Amfiteatrov asui ja työskenteli ulkomailla. Hän kirjoitti lukuisia romaaneja, näytelmiä, kuvauksia ja kiistakirjoituksia, jotka tekivät hänestä kuuluisan ja suositun kirjailijan. Hänen teoksiaan ovat muun muassa 1800-luvun lopun sivistyneistöstä kertovat romaanit *Vosmidesjatniki* ("Kahdeksankymmentälukulaiset", 1907–1908) ja *Devjatidesjatniki* ("Yhdeksänkymmentälukulaiset", 1910), naiskysymystä käsittelevä *Viktoria Pavlovna* sekä vuonna 1900 aloitettu laaja historiallinen romaani *Zver iz bezdny* ("Rotkon peto"). Jälkikäteen arvioituna Amfiteatrovin realistista kuvaustapaa on pidetty pinnallisena ja triviaalina.

Amfiteatrov palasi Pietariin vuonna 1916, mutta joutui pian karkotetuksi Irkutskiin, josta hän pääsi takaisin helmikuun vallankumouksen jälkeen. Lokakuun vallankumoukseen kirjailija suhtautui jyrkän kielteisesti. Vuonna 1921 hän pakeni perheensä kanssa Suomeen ja jatkoi kirjailijan työtään Italiassa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Entsiklopedija Krugosvet *krugosvet.ru*. Viitattu 21.10.2012. (venäjäksi)
2. 1 2 3  Kratkaja literaturnaja entsiklopedija *feb-web.ru*. Viitattu 21.10.2012. (venäjäksi)
3. 1 2  Kasack, Wolfgang: *Entsiklopeditšeski slovar russkoi literatury s 1917 goda*, s. 46. London: Overseas Publications Interchange, 1988. ISBN 0-903868-73-3.

Aiheesta muualla
----------------

* Aleksandr Amfiteatrovin teoksia Lib.ru -sivustolla (venäjäksi)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
	+ 2
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Italia
* Israel
* Yhdysvallat
* Ruotsi
* Tšekki
* Alankomaat
* Puola
* Venäjä
* Vatikaani

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**Aleksandr Timofejevitš Aksinin** (ven. Александр Тимофеевич Аксинин, 4. marraskuuta 1954 Leningrad, Venäjän SFNT – 28. heinäkuuta 2020) oli Neuvostoliittoa edustanut pikajuoksija, olympiavoittaja ja Euroopan mestari.

Aksinin kuului Neuvostoliiton pikaviestijoukkueeseen voittaen olympiakultaa Moskovassa 1980, olympiapronssia Montréalissa 1976, Euroopan mestaruuden Ateenassa 1982 ja EM-pronssia Prahassa 1978. Henkilökohtaisia arvokisamitaleita Aksinin saavutti 60 metrin matkalta sisäratojen EM-kilpailuissa: hopeaa Katowicessa 1975 ja pronssia Milanossa 1978 sekä Sindelfingenissä 1980. Moskovan kesäolympialaisissa Aksinin sijoittui lisäksi 100 metrillä neljänneksi jäätyään 0,03 sekuntia pronssiajasta. Neuvostoliiton mestaruuden Aksinin voitti 200 metrillä vuonna 1976 ja pikaviestissä vuosina 1974, 1978 ja 1980. Hänen ennätyksensä olivat 100 metrillä 10,26 sekuntia, 200 metrillä 20,80 sekuntia ja 60 metrillä 6,56 sekuntia. Aksinin kuoli 65-vuotiaana 28. heinäkuuta 2020.

Lähteet
-------

* Aleksandr Aksinin *Olympedia*.  (englanniksi)

### Viitteet

1. ↑
2. ↑
3. ↑  Olympedia

Aiheesta muualla
----------------

* Aleksandr Aksinin Kansainvälinen olympiakomitea.  (englanniksi)

  


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* World Athletics

 |

 |
Flash Gordon oli jykeväpiirteinen, vaaleatukkainen yli-ihminen Maasta, joka oli voittamaton vierailla planeetoillakin. © King Features Syndicate.
**Flash Gordon** on tieteissarjakuva, jota piirsi alun perin Alex Raymond. Flash Gordon kehitettiin toisen avaruussankarin, Buck Rogersin, kilpailijaksi. Ensimmäinen Flash Gordon julkaistiin 7. tammikuuta 1934.

Suomessa sarjakuvaa on joskus julkaistu myös nimillä **Salama Gordon**, **Iskevä Salama**, **Sami Salama**, **Vaajanyrkki**, **Tiikeri Tom** ja **Blixt Gordon**. Pisimpään Flash Gordonia piirsi Dan Barry.

Sarjakuvan päähenkilö ja sankari on Flash Gordon, ja hänen apureitaan ovat tohtori Hans Zarkov ja Dale Arden. Nämä kolme ovat joutuneet planeetta Mongolle, jota hallitsee tyrannimainen Ming, sarjakuvan konna. Flash Gordon ystävineen liittoutuu prinssi Barinin kanssa, joka pyrkii syrjäyttämään Mingin.

Flash Gordon elokuvissa ja televisiossa
---------------------------------------

Flash Gordonista tehtiin kolme sarjafilmiä 1930–1940-luvulla. Niissä pääosaa esitti Buster Crabbe, ja niitä esitettiin Yhdysvalloissa televisiossa 1950-luvulla ja uudestaan 1970-luvun puolivälissä. 1950-luvulla Flash Gordonista tehtiin myös tv-sarja (pääosassa Steve Holland), josta leikattiin pitkä fiktio vuonna 1957.

Vuonna 1980 Flash Gordonista tehtiin jälleen uusi elokuvasovitus *Flash Gordon – iskevä salama*. Flash Gordonia esitti Sam J. Jones ja Mingiä Max von Sydow. Elokuva tunnetaan parhaiten musiikistaan, jonka teki Queen. Flash Gordonista on tehty myös useita animaatiosarjoja.

Flash Gordon ja Tähtien sota
----------------------------

George Lucas oli nuorena innokas Flash Gordonin ihailija, ja halusi tehdä sarjakuvan pohjalta elokuvan, jossa hän olisi käsitellyt Flash Gordonia modernina myyttinä. Oikeudet omistanut Dino De Laurentiis ei kuitenkaan ollut kiinnostunut Lucasin tulkinnasta. Lucas kirjoitti sen sijaan *Tähtien sodan*, johon hän otti runsaasti vaikutteita Flash Gordonista. Flash Gordon ja Dale Arden olivat sekä Luke Skywalkerin ja Leia Organan että Anakin Skywalkerin ja Padmé Amidalan esikuvina.*lähde?*

Suomennettuja albumeja
----------------------

* Barry, Dan: *Flash Gordon: Avaruuden rauhanlietsoja*. Sanomalehtistrippejä vuosilta 1965–66. Suomennos: Asko Alanen. Helsinki: Jalava, 2011. ISBN 978-951-887-447-1.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Goulart, Ron: Flash Gordon (Arkistoitu – Internet Archive), *St. James Encyclopedia of Popular Culture*, Gale 2000. Vaatii HighBeam-tilauksen.

Aiheesta muualla
----------------

* Flash Gordon Internet Archivessa
* Sampsa Kuukasjärvi: Scifiä kylmän sodan varjossa. Kvaak.fi 16.9.2011.
**Euboia** (m.kreik. Εὔβοια) oli antiikin aikainen kaupunki ja kaupunkivaltio (*polis*) Sikeliassa eli nykyisellä Sisilian saarella nykyisen Italian alueella.

Euboian sijaintia ei tunneta varmuudella. Sen oletetaan kuitenkin sijainneen lähellä Leontinoin polista. Usein se sijoitetaan nykyiseen Licodia Eubeaan. Sijaintipaikaksi on ehdotettu kuitenkin myös nykyistä Monte San Mauroa Caltagironen lähellä.

Myös Euboian historiasta tiedetään vain vähän. Vaikka kaupunki on luetteloitu polikseksi eli itsenäiseksi kaupunkivaltioksi, sen todellinen asema tunnetaan kuitenkin huonosti. Se on todennäköisesti ollut alun perin saaren ei-kreikkalaisen sikulien heimon asutus. Myöhemmän kreikkalaisen kaupungin perustivat leontinoilaiset 700-luvun lopussa tai 600-luvulla eaa. Leontinoi oli Euboian saarella Kreikassa sijainneen Khalkiin siirtokunta, ja Euboian kaupungin nimi viittaa saareen. Tällaisena kaupunki on varhaisin tunnettu esimerkki alueen nimen käytöstä siirtokunnan nimenä; siirtokuntia nimettiin usein niiden emäkaupunkien mukaan, mutta ei alueiden mukaan. Kaupunki lakkasi olemasta poliksena Syrakusan tyrannin Gelonin aikana 485–483 eaa. jolloin siitä tuli Syrakusan alainen. Tuolloin sen varakas väestö (*pakheis*) sai Syrakusan kansalaisuuden, mutta rahvas (*demos*) myytiin orjiksi.

Euboian tiedetään olleen ympäröity muurein 400-luvulla eaa. Mikäli kaupunki sijaitsi Licodia Eubean paikalla, sen Castellon kukkula, jossa nykyisin on keskiaikaisen linnan rauniot, olisi luonnollinen akropolis. Licodia Eubean läheltä on löydetty useita kaupunkiin mahdollisesti liittyneitä antiikin aikaisia hautausmaita.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Hansen, Mogens Herman & Nielsen, Thomas Heine: "15 Euboia", *An Inventory of Archaic and Classical Poleis*. An Investigation Conducted by The Copenhagen Polis Centre for the Danish National Research Foundation. Oxford: Oxford University Press, 2004. ISBN 0-19-814099-1.
2. 1 2 3  Stillwell, Richard & MacDonald, William L. & McAllister, Marian Holland (toim.): "LICODIA EUBEA Catania, Sicily", *The Princeton Encyclopedia of Classical Sites*. Princeton, N. J.: Princeton University Press, 1976. Teoksen verkkoversio.
3. ↑  Euboia *Pleiades*. Viitattu 1.2.2018.
4. ↑  Herodotos: *Historiateos* 7.156.
**Blackburn Firebrand** oli brittiläinen yksimoottorinen ja yksipaikkainen torpedohävittäjä, jonka suunnitteli G. E. Petty.

Blackburn Firebrand
Britannian laivaston vaatimus kaksipaikkaisuudesta muutettiin myöhemmin, joten tähystäjää ei enää erikseen tarvittu.

Konetyyppi laadittiin korvaamaan joitakin lentonopeudeltaan hitaampia edeltäjiään. Näillä oli lisäksi heikompi puolustusaseistus. Yksi niistä oli legendaarisen maineen saanut Fairey Swordfish, joka oli kolmipaikkainen kaksitaso.

Lentokonetyyppi oli palveluksessa aktiivisti vuosina 1943–1953. Alkujaan sen Napier Sabre H-moottori eli luistiventtiilimoottori oli aiheuttanut ongelmia. Moottori osoittautui myöhemmin melkoisen tehokkaaksi.

Vuoden 1940 vaatimuslistassa oli esitys neljästä 20 millimetrin konetykistä. Vaatimus toteutettiin tässä konetyypissä. Blackburn Firebrand TF.1 (TF=*torpedo fighter*) oli aseistettu neljällä 20 millimetrin tykeillä siivissä sekä rungon alle ripustetulla 457 millimetrin torpedolla.

Napier Sabre III -tyypin moottori antoi 2 305 hevosvoiman (1 719 kW) tehon. Se antoi lentokoneelle 571 km/h huippunopeuden, joka lienee yksimoottoriselle pommikoneelle sangen hyvä suoritusarvo omana aikakautenaan. Uuden tyypin Sabre-moottoriin liittyi kuitenkin kosolti kehitys- ja luotettavuusongelmia.

Lähteet
-------

* Chant, Chris: *II maailmansodan lentokoneet*, Karisto, 2008, Hämeenlinna (suom. Petri Kortesuo) Alkuteos: Amber Books, 1999 ISBN 978-951-23-5025-4 (s. 45, 167)
* (linkin toimivuus tarkastettu 4.9.2017)

### Viitteet

1. 1 2  Militaryfactory.com
2. 1 2  Chant C. 2008: s. 45
3. ↑  Chant C.2008: s. 167
Juan Diaz Canales - Lucca Comics & Games 2015
**Juan Diaz Canales** (s. 1972) on espanjalainen sarjakuvataiteilija ja animaatioelokuvien käsikirjoittaja. 

Hän opiskeli 18-vuotiaasta lähtien animaatiota. Vuonna 1996 hän perusti kahden kumppanin kanssa oman studion, Tridente Animationin, Madridiin. Canales kirjoitti lukuisia sarjakuvia ja animaatiokäsikirjoituksia, sekä ohjasi tv-animaatiosarjoja. Tuolloin hän tapasi Juanjo Guarnidon, jonka kanssa hän päätti luoda sarjakuvan Blacksad-nimisestä yksityisetsivästä. Guarnido ja Canales ottivat yhteyttä lukuisiin kustannustoimittajiin ja kustantamoihin ennen kuin sopimus viimein syntyi suuren ranskalaisen sarjakuvakustantamon, Dargaudin, kanssa. 

1. marraskuuta 2000 julkaistiin Blacksad-sarjan ensimmäinen albumi *Kissa varjoisilta kujilta* (Quelque part entre les ombres). Se oli suuri menestys sekä kriitikoiden että lukijoiden keskuudessa. Albumi voitti Prix de la Découverten Sierren kansainvälisillä sarjakuvafestivaaleilla Sveitsissä ja "Avenir"-palkinnon Lys-lez-Lannoyssa Ranskassa.

Canales ja Guardino vierailivat Helsingin sarjakuvafestivaaleilla syyskuussa 2006.

Lähteet
-------

1. ↑  Hänninen, Ville: Arvostelut (pdf) *Sarjainfo 133*.  2006. Suomen sarjakuvaseura. Viitattu 5.7.2018.

Aiheesta muualla
----------------

* Blacksadmania.com

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Suomi (KANTO)
* Belgia
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Kreikka
* Alankomaat
* Puola
* Portugali

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* IdRef

 |

 |
**John Waldo Green** (10. lokakuuta 1908 – 17. toukokuuta 1989) oli yhdysvaltalainen säveltäjä, kapellimestari ja pianisti. Hänen tunnetuimpia sävellyksiään ovat "Body and Soul" (1930), "Out of Nowhere" (1931) ja "I Cover the Waterfront" (1933). Elokuvamusiikkisovituksillaan hän sai uransa aikana yhteensä 14 Oscar-ehdokkuutta, ja voitti palkinnon yhteensä neljä kertaa elokuvista *Sinun kanssasi kahden* (1948), *Pariisin lumoissa* (1951), *West Side Story* (1961) ja *Oliver!* (1968). Hän toimi myös neljästi Oscar-gaalan musiikillisena johtajana.

Elämä
-----

Green syntyi New Yorkissa vuonna 1908. Hän opiskeli New Yorkin sotilasakademiassa ja myöhemmin Harvardin yliopistossa, josta valmistui vuonna 1928. Harvardin vuosinaan hän kirjoitti sanoittaja Gus Kahnin kanssa kappaleen "Coquette", josta tuli hänen ensimmäisen hittinsä. Tuona aikana hän myös sovitti musiikkia Guy Lombardon ja Paul Whitemanin yhtyeille. Vuosina 1930–1933 hän työskenteli Paramountin elokuvastudiolla sovittajana ja kapellimestarina. Tunnetuimman kappaleensa "Body and Soul" hän kirjoitti aivan uransa alkuvaiheessa vuonna 1930 näyttelijä-laulajatar Gertrude Lawrencelle. Sanoittajana toimivat Robert Sour, Frank Eyton sekä Edward Heyman, joista jälkimmäinen sanoitti monet Greenin myöhemmistä hiteistä, kuten "Out of Nowhere", "Rain, Rain, Go Away", "I Wanna Be Loved" ja "I Cover the Waterfront". Muita sanoittajia, joiden kanssa Green työskenteli, olivat Johnny Mercer, Billy Rose ja Ira Gershwin. Myöhemmin Green johti studioyhtyeitä eri radio-ohjelmille, kuten *The Jack Benny Show* ja *The Packard Hour With Fred Astaire*. Hän toimi Metro-Goldwyn-Mayerin musiikillisena johtajana vuosina 1949–1959 ja johti 1960-luvun alussa muun muassa Denverin, Philadelphian, San Franciscon ja Los Angelesin sinfoniaorkestereita.

Lähteet
-------

1. 1 2  Sandra Burlingame: Johnny Green Biography *JazzBiographies.com*.  Arkistoitu 23.11.2010. Viitattu 14.3.2010. (englanniksi)
2. 1 2  Andrew L. Yarrow: John Green, 80, a Film Composer and Arranger Who Won 4 Oscars.  *The New York Times*, 17.5.1989. Artikkelin verkkoversio. Viitattu 14.3.2010.  (englanniksi)
3. 1 2  Joslyn Layne: Johnny Green *Allmusic*. Viitattu 14.3.2010. (englanniksi)
4. 1 2  Johnny Green *Songwriters Hall of Fame*.  Arkistoitu 12.4.2017. Viitattu 14.3.2010. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Johnny Green Internet Movie Databasessa. (englanniksi)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Katalonia
* Saksa
* Israel
* Suomi (KANTO)
* Belgia
* Yhdysvallat
* Latvia
* Japani
* Tšekki
* Australia
* Kroatia
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC
* IdRef

 |

 |
Blackfriarsin julkisivu nykyisin. Kuva vuodelta 2010.
Luostarin sisäpihaa vuonna 2011.
**Blackfriars** on 1200-luvulta säilynyt entinen luostari Newcastlen keskustassa Englannissa.

Luostarin perustivat dominikaanimunkit vuonna 1239. Luostaria kutsutaan nimellä Blackfriars (’mustat munkit’), koska dominikaaniveljet pukeutuivat mustiin kaapuihin. Vuonna 1250 munkit rakensivat kirkon, joka sijaitsi nykyisen Pyhän Andreaan kirkon lounaispuolella. Vuonna 1265 pystytetty kaupunginmuuri jakoi luostarin tilukset kahtia.

Blackfriars lakkautettiin reformaation myötä Henrik VIII:n määräyksestä vuonna 1539. Luostarin omaisuus joutui pormestarin haltuun, joka vuokrasi tilat killoille. Killat käyttivät tiloja kokoontumisiinsa, mutta muunsivat osia niistä vähävaraisten asunnoiksi. 1900-luvun loppupuolella rakennukset kunnostettiin, ja nyt niissä toimii kahviloita ja käsityöläispajoja. Laajalla sisäpihalla esiintyy kesäteatteri.

Lähteet
-------

1. 1 2  Blackfriars and the Surrounding Areas (Arkistoitu – Internet Archive) Newcastle City Council.
2. ↑  Blackfriars Newcastle Landmarks and Monuments.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Blackfriars** Wikimedia Commonsissa
Bangladeshin itsenäisyyssodan joukkojen ja pakolaisten liikkeet.
**Bangladeshin itsenäisyyssota** sai alkunsa Pakistanin parlamenttivaaleista joulukuussa 1970. Vaalien voittajat olivat Zulfikar Ali Bhutton kansanpuolue Länsi-Pakistanissa ja šeikki Mujibur Rahmanin awawiliitto Itä-Pakistanissa eli nykyisessä Bangladeshissa. Mujibur Rahman vaati itsehallinnon myöntämistä Itä-Pakistanille, jonka tulisi saada määrätä omista valuutta- ja verotuloistaan.

Pakistanin kahden osan hyvinvointikuilu oli kasvanut hirmumyrskyn iskettyä Itä-Pakistaniin marraskuussa 1970. Se aiheutti tulvia Gangesin ja Brahmaputran tiheäänasutuilla suistoalueilla ja noin 200 000 ihmistä kuoli. Avun saanti Länsi-Pakistanista oli hidasta.

Sodan syttyminen
----------------

Pakistanin Bengalin kodinturvajoukot nousivat kapinaan maaliskuussa 1971. Ne hyökkäsivät muiden kansallisten ryhmien kuten biharien kimppuun. Biharit toimivat länsipakistanilaisten tukijoina. Tapahtui verinen joukkomurha, ja bengalilaiset ryhtyivät sissisotaan länsipakistanilaisia joukkoja vastaan. Länsipakistanilaisten arveltiin murhanneen kolme miljoonaa ihmistä Bengalissa vuonna 1971.*lähde?* Intia joutui vastaanottamaan noin kymmenen miljoonaa bengalilaista pakolaista.

Intian väliintulo
-----------------

Intian pääministeri Indira Gandhi teki syksyllä 1971 matkan Lontooseen, Pariisiin ja Washingtoniin kertoakseen Itä-Pakistanin tapahtumista. Hän ei saanut länsivalloilta apua Pakistanin painostamiseen. YK oli voimaton puuttumaan Itä-Pakistanin tapahtumiin. Sen sijaan Gandhin johtama Intia puuttui tapahtumiin 3. joulukuuta 1971, ja Intian armeija hyökkäsi Itä-Pakistaniin. Se kukisti kahdessa viikossa länsipakistanilaiset joukot ja joutui sen jälkeen suojelemaan niitä raivoavilta bengalilaisilta. Itä-Pakistan ja Intia solmivat avunantosopimuksen. Zulfikar Ali Bhutto vapautti šeikki Mujibur Rahmanin, joka sai hallittavakseen uuden Bangladeshin valtion. Mukti Bahini -sissiliike jatkoi taisteluja Bangladeshin uudessa valtiossa.

Jälkiselvittelyjä
-----------------

Bangladeshin oikeusistuimissa käsiteltiin 2010-luvulla itsenäisyyssodan aikaisia sotarikoksia. Kahta tunnettua poliitikkoa syytettiin kansanmurhasta ja heidät hirtettiin marraskuussa 2015. Tuomitut olivat 2010-luvun islamistisen oppositiopuolueen johtaja Ali Ahsan Mohammad Mujahid ja nationalistipuolueen entinen kansanedustaja Salauddin Chowdhury. Mujahid tuomittiin muun muassa älymystön murhista ja Chowdhury kansanmurhasta.

Lähteet
-------

1. ↑  War of Liberation  2012. Banglapedia.  Arkistoitu 16.10.2014. Viitattu 17.10.2014.
2. ↑  Bangladesh Encyclopedia Britannica. Viitattu 17.10.2014.
3. ↑  Bangladesh hirtti oppositiojohtajia sotarikoksista. Iltalehti 21.11.2015. Viitattu 22.11.2015.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Bangladeshin itsenäisyyssota** Wikimedia Commonsissa
**Bangassi** on maalaiskunta ja sen keskuskylä Kayesin alueen Kayesin piirissä Malissa. Se sijaitsee Senegaljoen oikeanpuoleisella rannalla noin 10 kilometriä Kayesista luoteeseen. Kunnassa on 12 100 ja keskuskylässä 1 300 asukasta (vuonna 2009).

Bangassin kunta rajoittuu pohjoisessa Kayesin piirin Djéléboun, idässä Koussanén, Gory Gopélan ja Khouloumin, etelässä Kayesin, Liberté Dembayan, Samé Diomgoman, Somankidyn ja Kéméné Tambon sekä lännessä Guidimakan Keri-Kaffon kuntiin. Maisemaa leimaavat tasangot, alangot ja kukkulat. Vesistöjä ovat Senegal ja syksyllä kuivuvat Kolimbiné, Dagamé ja Dandiguiri. Seutu kuuluu Sahelin vyöhykkeeseen.

Kuntaan kuuluu yhdeksän kylää, joista suurin on 3 800 asukkaan Diakalel. Asukkaat ovat soninkeja, khasonkoja, fulbeja, bambaroita ja maureja. Vallitseva uskonto on islam.

Paikallisia elinkeinoja ovat maanviljely, karjanhoito ja kaupankäynti. Tärkeimmät viljelykasvit ovat durra, maapähkinä, maissi, riisi, okra, bataatti ja vesimeloni. Kotieläimiä ovat naudat, lampaat, vuohet ja kamelit. Kaupankäynti suuntautuu Kayesiin.

Kunnassa toimii viisi alakoulua, lukutaitokeskus ja koraanikoulu. Toimivia terveyspalveluja ei ole. Vesihuolto käsittää kaivoja ja porakaivoja.

Lähteet
-------

1. 1 2  4ème recensement général de la population et de l’habitat. Résultats définitifs, tome 0: Répertoire des villages *instat-mali.org*.  Arkistoitu 7.1.2017. Viitattu 18.2.2018.
2. ↑  Mali - Région de Kayes: Carte de référence *reliefweb.int*. Viitattu 18.2.2018.
3. 1 2 3 4  Plan de Securite Alimentaire: Commune Rurale de Bangassi 2007–2011 *fsg.afre.msu.edu*.  2006. Viitattu 18.2.2018. [vanhentunut linkki]
Flora tai kevät kuvattuna freskossa "Stabiae", joka on yksi kuuluisimmista roomalaisen aikakauden maalauksista. Löytyi Stabiasta, ja sijaitsee nykyisin Napolin kansallisessa arkeologisessa museossa. Ensimmäiseltä vuosituhannelta.
**Flora** on roomalaisessa mytologiassa kasvavan viljan ja kukkivien kukkien jumalatar. Alun perin häntä palvoivat oskit ja sabiinit. Roomassa hänen juhlapäivänsä oli nimeltään Floralia, ja sitä vietettiin 28. huhtikuuta alkaen aina toukokuun alkuun saakka. Se oli jokseenkin estoton ja moraaliton karnevaali, sillä Flora tunnettiin *meretrixinä* eli huorana. Hekumallinen juhlinta liittyi ilmeisesti hedelmällisyysriitteihin ja oli jonkinlainen kevään ja elämän riemujuhla, joka oli vastaisku kuolemalle ja lakastumiselle. Floralia-juhlassa esitettiin muun muassa miiminäytelmiä, joissa näyttelijät esiintyivät alastomina.

Perimätiedon mukaan sabiinikuningas Titus Tatius olisi alun perin tuonut Floran palvonnan Roomaan. Floralia-juhla vakiintui vuonna 238 eaa, ja kukkaseppelöity Floran pää esiintyi myös Rooman lyöttämissä kolikoissa. Ovidius kertoi runoelmassaan *Fasti*, että Zephyrus eli länsituuli suuteli Chloris-nymfiä, joka muuttui Floraksi. Ovidiuksen mukaan Juno suostutteli Floran koskettamaan itseään taikayrtillä. Sen seurauksena Juno tuli raskaaksi ja synnytti sodan jumala Marsin.

Kuvagalleria
------------

* Muinainen roomalainen mosaiikki FlorastaMuinainen roomalainen mosaiikki Florasta
* Flora, yksityiskohta Sandro Botticellin maalauksesta Kevät (n. 1482)Flora, yksityiskohta Sandro Botticellin maalauksesta *Kevät* (n. 1482)
* Tizian: *Flora* (1515)
* Evelyn De Morgan: Flora (1894)Evelyn De Morgan: *Flora* (1894)

Lähteet
-------

* Castrén, Paavo ja Pietilä-Castrén, Leena: Antiikin käsikirja. Otava, 2000. ISBN 951-1-12387-4.
* Lurker, Manfred: A Dictionary of Gods and Goddesses, Devils and Demons. Routledge & Kegan Paul, 1987. ISBN 0-203-67189-9

### Viitteet

1. ↑  Lurker 1987, s. 62
2. ↑  Castrén & Pietilä-Castrén 2000, s. 176
3. ↑  Flora *Encyclopedia Britannica*. Viitattu 17.10.2022. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Flora (jumalatar)** Wikimedia Commonsissa