recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Raimo Veikko Vartia** (15. tammikuuta 1937 Helsinki – 17. joulukuuta 2018 Helsinki) oli suomalainen koripalloilija, pelipaikaltaan pelintekijä.

Vartia pelasi Suomen maajoukkueessa Tokion kesäolympialaisissa 1964 ja kolmissa EM-kilpailuissa ja voitti kaksi Pohjoismaiden mestaruutta. Miesten SM-sarjassa hän edusti HKT:ta voittaen 1960-luvulla viisi Suomen mestaruutta ja kolme muuta SM-mitalia. Vartia toimi SM-sarjassa myös päävalmentajana kolmen kauden ajan.

Elämä ja ura
------------

### Helsingin Kisa-Toverit

Pelintekijänä pelannut Vartia edusti kasvattajaseuraansa HKT:ta koko pelaajauransa ajan ja toimi joukkueen kapteenina. Suomen mestaruuden hän voitti viidesti (1961–1965). Kaikkiaan hän pelasi SM-sarjassa 15 kautta, otteluita kertyi 268 ja pisteitä 3723. Hänen yksittäisen ottelun piste-ennätyksensä SM-sarjassa oli 47. Keväällä 1964 HKT ylsi Euroopan cupissa puolivälieriin.

Pelaajauransa lopetettuaan Vartia toimi HKT:n päävalmentajana kausina 1966–1968 voittosuhteella 55,5 % ja kaudella 1970–1971 Kontulan Urheilijoiden päävalmentajana.

Vartia voitti myös A-poikien Suomen mestaruuden vuonna 1954 ja lukuisia ikämiesmestaruuksia. HKT jäädytti Vartian pelipaidan seuran 75-vuotisjuhlavuonna 2004.

### Maajoukkue

Vartia oli mukana Suomen menestyksekkäimmässä koripallomaajoukkueessa Tokion kesäolympialaisissa 1964. Yhteensä hän pelasi 85 miesten maaottelua joissa teki 331 pistettä. Hän voitti kaksi Pohjoismaiden mestaruutta (1962 ja 1964) ja oli kolmasti mukana EM-lopputurnauksessa (1959, 1961 ja 1963).

Saavutuksia
-----------

* HKT on jäädyttänyt Vartian pelipaidan tämän pelinumerolla 8
* Miesten SM-sarjan koko kauden toiseksi paras pisteidentekijä kaudella 1956
* Suomen mestaruus 1961, 1962, 1963, 1964 ja 1965
	+ SM-hopeaa 1966 ja 1968
	+ SM-pronssia 1960

Lähteet
-------

* Raimo Vartia Suomen Koripalloliitto
* Maajoukkuetilastot Suomen Koripalloliitto

### Viitteet

1. 1 2 3 4
2. 1 2
3. ↑  Raimo Vartia – Suomen Koripalloliitto
4. ↑
5. ↑
6. ↑
7. ↑  Maajoukkuetilastot – Suomen Koripalloliitto

Aiheesta muualla
----------------

* Raimo Vartian muistokirjoitus *Helsingin Sanomissa*.

Suomen joukkue – Koripallon EM-kilpailut 1959
3 Köli |
4 Lampén |
5 Palkoaho |
6 Nenonen |
7 Nuutinen |
8 Lindholm |
9 Jantunen |
10 Rousti |
11 Kala |
12 Kuusela |
13 Salonen |
14 Vartia |
Valmentaja Tuominen

Suomen joukkue – Koripallon EM-kilpailut 1961
4 Manninen |
5 K. Liimo |
6 Lampén |
7 Laanti |
8 Nurma |
9 M. Liimo |
10 Bärlund |
11 Lindholm |
12 Ailus |
13 Jantunen |
14 Kuusela |
15 Vartia |
Valmentaja Tuominen

Suomen joukkue – Koripallon EM-kilpailut 1963
4 Manninen |
5 K. Liimo |
6 Lampén |
7 Laanti |
8 M. Liimo |
9 Harjula |
10 Siljola |
11 Ailus |
12 Kauppinen |
13 Pilkevaara |
14 Kuusela |
15 Vartia |
Valmentaja Tuominen

Suomen joukkue – Koripallo kesäolympialaisissa 1964
4 Manninen |
5 K. Liimo |
6 Lampén |
7 Laanti |
8 M. Liimo |
9 Lindholm |
10 Harjula |
11 Kala |
12 Kauppinen |
13 Pilkevaara |
14 Finneman |
15 Vartia |
Valmentaja Tuominen
**Francisco "Kiko" Casilla Cortés** (s. 2. lokakuuta 1986 Alcover, Tarragonan maakunta, Espanja) on espanjalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan maalivahti.

Ura
---

Juniorina Casilla pelasi tarragonalaisen Gimnàsticin ja Real Madridin joukkueissa. Real Madridia hän edusti yhteensä seitsemän kauden ajan ja nousi lopulta Espanjan toiseksi korkeimmalla sarjatasolla Segunda Divisiónissa pelanneeseen seuran B-joukkueeseen Castillaan.

Kesällä 2007 siirtyi barcelonalaiseen Espanyoliin, jonka kanssa hän teki kolmevuotisen sopimuksen. Espanyolissa hän aloitti niin ikään B-joukkueessa, mutta tammikuussa 2008 hänelle avautui paikka edustusjoukkueeseen Kamenin maajoukkuetehtävien ja Lafuenten loukkaantumisen vuoksi. Ensiesiintymisensä seuran edustusjoukkueessa ja Espanjan korkeimmalla sarjatasolla Primera Divisiónissa hän teki 20. tammikuuta 2008 ottelussa Real Valladolidia vastaan.

Kaudeksi 2008–2009 Casilla lainattiin Segunda División B:ssä pelanneeseen Cádiziin, jonka kanssa hän nousi Segunda Divisióniin kauden päätteeksi. Kesäkuussa 2009 Espanyol ja Casilla solmivat vuoteen 2012 ulottuvan jatkosopimuksen, ja myöhemmin samassa kuussa hänen Cádiz-lainaansa jatkettiin vuodella. Cádizissa hän oli molemmilla kausilla joukkueensa ykkösmaalivahti.

Casilla kuului Espanjan alle 21-vuotiaiden maajoukkueryhmään.

Lähteet
-------

1. ↑  Casilla y el Espanyol, de acuerdo para que juegue en el ’B’  19.6.2007. RCD Espanyol.  Arkistoitu 28.9.2007. Viitattu 18.7.2007. (espanjaksi)
2. ↑  K. Casilla RCD Espanyol. Viitattu 26.1.2008. (espanjaksi)[vanhentunut linkki]
3. ↑  Ficha del jugador LFP. Viitattu 26.1.2008. (espanjaksi)
4. ↑  Kiko Casilla, cedido al Cádiz  24.7.2008. RCD Espanyol. Viitattu 18.3.2010. (espanjaksi)[vanhentunut linkki]
5. ↑  Kiko Casilla, renovado hasta 2012  10.6.2009. RCD Espanyol.  Arkistoitu 5.2.2010. Viitattu 18.3.2010. (espanjaksi)
6. ↑  Casilla jugará cedido en el Cádiz la próxima campaña  16.6.2009. Cádiz CF.  Arkistoitu 21.7.2015. Viitattu 18.3.2010. (espanjaksi)
7. ↑  Casilla Cádiz CF.  Arkistoitu 23.2.2010. Viitattu 18.3.2010. (espanjaksi)
8. ↑  Torrejón y Casilla, convocados con la Sub 21 RCD Espanyol. Viitattu 26.1.2008. (espanjaksi)[vanhentunut linkki]

Getafe – Primera División
1 Casilla |
2 Djené |
3 Angileri |
4 Álvarez |
5 Milla |
6 Duarte |
7 Mata |
8 Seoane |
9 Portu |
10 Ünal |
11 Aleñá |
12 Amavi |
13 Soria |
14 Latasa |
15 Alderete |
16 Algobia |
17 Munir |
18 Arambarri |
19 Mayoral |
20 Maksimović |
21 Iglesias |
22 Suárez |
23 Mitrović |
24 Villar |
27 Conde |
Valmentaja Flores
Shibuya yöllä
**Shibuya-kei** (jap. 渋谷系, ’Shibuya-tyyli’) on Japanissa etenkin 1990-luvun loppupuolella suosiota nauttinut popmusiikin tyylisuunta. Se sai alkunsa Tokion trendikkäässä Shibuyan kaupunginosassa, jossa toimi lukuisia vaate- ja levykauppoja. Nimitys viittaa pikemminkin tunnelmaan, johon liittyy urbaani katukulttuuri eri piirteineen, kuin tarkasti määriteltyyn indie popin tyyliin.

Shibuya-kei syntyi vähitellen Shibuyan kaupunginosan kontekstissa. Sinne avattiin uusia, nuorille suunnattuja tavarataloja (kuten Parco vuonna 1973), live-musiikkipaikkoja ja lukuisia levykauppoja. Niissä levitettiin tietoa uusista indieartisteista. Musiikin, artistien ja kuunteijoiden kohdatessa uudella tavalla Shibuya-kei muodostui *kayōkyokusta* erilliseksi tyylilajikseen.

Shibuya-kei-artistit kasvoivat kuunnellen lajaa, länsimaisen populaarimusiikin kirjoa, ja tyyli yhdisteleekin lukuisia erilaisia, toistaan voimakkaasti poikkeaviakin vaikutteita etenkin 1960-luvun suurilta popsäveltäjiltä: muun muassa brasilialaista bossa novaa, ranskalaista Serge Gainsbourgin edustamaa yé-yé-musiikkia ja Van Dyke Parksin ja Brian Wilsonin kaltaisten säveltäjien orkesterille sovitettua popmusiikkia. Se on lähes aina elektronista musiikkia. Shibuya-kein tunnetuimpiin artisteihin kuuluvat Pizzicato 5, Cornelius, jota on kutsuttu Shibuya-kein kuninkaaksikin, Towa Tei, Fantastic Plastic Machine, Takako Minekawa, Cibo Matto ja Buffalo Daughter.

Lähteet
-------

1. 1 2  Shibuya-Kei AllMusic. Viitattu 9.7.2018.
2. 1 2  Buckley, Sandra: *The Encyclopedia of Contemporary Japanese Culture*, s. 451. Taylor & Francis, 2009. ISBN 9780415481526. Teoksen verkkoversio.
3. ↑  Joffe, Justin: The Day J-Pop Ate Itself: Cornelius and the Timeless Freakiness of ‘Fantasma’ Observer. Viitattu 9.7.2018.
4. ↑  Ohanesian, Liz: Japanese Indie Pop: The Beginner's Guide to Shibuya-Kei LA Weekly. Viitattu 9.7.2018.
5. ↑  Lindsay, Cam: Return to the Planet of Cornelius Noisey. Viitattu 9.7.2018.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Shibuya-kei** Wikimedia Commonsissa

* Shibuya-kei Is Dead (englanniksi)
**Minnie ja Moskowitz** (*Minnie and Moskowitz*) on John Cassavetesin käsikirjoittama ja ohjaama yhdysvaltalainen romanttinen komediaelokuva vuodelta 1971. Sen nimiosia näyttelevät Cassavetesin vaimo Gena Rowlands ja Seymour Cassel. Ohjaajan äiti Katherine Cassavetes esittää Seymorin äitiä ja lankomies David Rowlands pappia, ja mukana on Cassavetesin tapaan monia muitakin sukulaisia ja ystäviä. Paljolti improvisointiin perustuvan elokuvan teemana on ihmisten välisen kommunikoinnin vaikeus.

Juoni
-----

Museokuraattori Minnie Moore on vapautunut avioliitostaan väkivaltaisen miehen kanssa ja tapaa sokkotreffeillä puheliaan hippimiehen Moskowitzin, joka työskentelee pysäköintialueen vartijana. Mies rakastuu Minnieen ja yrittää epätoivoisesti saada tältä vastarakkautta.

Vastaanotto
-----------

Jari Sedergrenin mukaan Cassavetes käyttää tarinansa pohjana monia Hollywoodin tyypillisiä romanttisen komedian tilanteita, mutta käsittelee niitä aivan uudenlaisin tavoin.

Rowlands sai roolistaan New York Film Critics Circlen palkintoehdokkuuden, ja elokuva oli ehdolla käsikirjoituksestaan Writers Guild of America -palkinnon saajaksi.

*The New York Timesin* kriitikot valitsivat elokuvan vuonna 2004 yhdeksi kaikkien aikojen tuhannesta parhaasta elokuvasta maailmassa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Sedergren, Jari: Minnie & Moskowitz (1971).  13.9.2006. Kansallinen audiovisuaalinen instituutti – Kavi.  Arkistoitu 21.6.2019. Viitattu 21.6.2019.
2. ↑  The Best 1,000 Movies Ever Made. (Perustuu teokseen *The New York Times Guide to the Best 1,000 Movies Ever Made*, St. Martin's Griffin 2004.) *The New York Times*.  Arkistoitu 11.7.2016. Viitattu 10.10.2021. (englanniksi)
**Kikiyaon** (kirjoitetaan joskus myös muodossa **Kikiyoun** tai **Kikiyan**) on länsiafrikkalaiseen kansanperinteeseen kuuluva taruolento ja lentävä kryptidi. Olennon kerrotaan muistuttavan jättiläismäistä, yli puolentoista metrin pituista pöllöä, jolla on iso nokka ja suuret kynnet. Sillä on kuitenkin joitakin apinaa muistuttavia ominaisuuksia, kuten pitkät ja lihaksikkaat jalat. Erikoisuuksina sillä on terävä olkanivel, jota se käyttää aseena puolustautuessaan, sekä voimakas haju. Joidenkin havaintojen mukaan sillä olisi lyhyt vihertävänharmaa karvoitus ja lyhyt häntä. Paikallisten asukkaiden uskomuksissa Kikiyaon on toisaalta myös epäonnea aiheuttava henkiolento. 

Suurin osa olentoa koskevista väitetyistä havainnoista on tehty Gambiajoen alajuoksun varrella kasvavissa metsissä Gambiassa. Myytti Kikiyaonista tunnetaan myös Senegalin alueella. Lintu oleilee yleensä korkeiden puiden latvustoissa. Tavallisista pöllöistä poiketen Kikiyaon on liikkeellä sekä päivisin että öisin. Sillä väitetään olevan kovaääninen kutsuhuuto, joka kuuluu kilometrien päähän.

Myytit Kikiyaonista pohjautuvat todennäköisesti alueella eläviin tavallisiin pöllöihin, kuten kalapöllöön, joiden kokoa on liioiteltu.

Sana *kikiyaon* merkitsee paikallisessa kielessä pöllöä.

Lähteet
-------

* Syfy.com: Ninki Nanka and Kikiyaon (englanniksi)
* Africa Dreaming: Terrible & Terrifying Creatures (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
* Meta-religion.com: Kikiyaon (englanniksi)
* Unsolvedmysteries.com: Gambia's avian humanoids? (englanniksi)
**Marwan Khoury** (arab. مروان خوري‎‎; s. 1968) on libanonilainen laulaja-lauluntekijä.

Khoury aloitti vuonna 1986 pianonsoiton ja musiikin historian opiskelun Kaslikin Pyhän Hengen yliopistossa. Hän sai opiskeluaikanaan sävellyksen ensipalkinnon, jonka hänelle ojensi henkilökohtaisesti presidentti Amine Gemayel. Khoury aloitti uransa toimimalla lauluntekijänä muille esiintyjille, kuten Assala Nasrille, Najwa Karamille, Majida El Roumille ja Nawal al-Zoghbille. Hän myös esiintyi pianistina muiden konserteissa.

Khoury menestyi itsenäisenä artistina singlellään *Kasak Habibi* ja pääsi tekemään kaksi perättäistä hittialbumia: *Khayal el Omr* (2003) ja *Koul el Kasaied* (2004). Hän sai ensialbumin kappaleesta "Ya shoq" Murex d'Or -palkinnon parhaana säveltäjänä. Vuonna 2004 seurasi toinen Murex d'Or parhaasta kokonaistyöstä. Khoury on esiintynyt esimerkiksi Karthagon kansainvälisellä festivaalilla sekä Kairon oopperatalossa ja päässyt yhdeksi alueensa suosituimmista lauluntekijöistä. Hänen tyylinsä on modernisoitua klassista arabimusiikkia, jossa hän on yhdistänyt pianon perinteisiin arabisoittimiin.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Marwan Khoury The Official Lebanese Top 20
2. ↑  Marwan Khoury to perform at Cairo Opera House Egypt Today
3. ↑  Marwan Khoury (Arkistoitu – Internet Archive) Living Arts Centre


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana

 |

 |
Marxin ja Engelsin patsas keskellä Marx-Engels-Forumia vuonna 2005. Taustalla sittemmin purettu Tasavallan palatsi sekä Berliinin tuomiokirkko, jotka molemmat ovat Spreejoen toisella puolella.
**Marx-Engels-Forum** on puistomainen aukio Berliinin historiallisessa keskustassa, Spreejoen itärannalla. Se sijaitsee Spreen sekä Karl-Liebknecht-Strasse-, Spandauer Strasse- ja Rathausstrasse-katujen rajaamalla alueella.

Toiseen maailmansotaan asti paikalla ei ollut aukiota, vaan se oli osa tiheästi rakennettua Berliinin vanhaakaupunkia. Alueen rakennukset kuitenkin tuhoutuivat sodassa ja hävitettiin lopullisesti sodan jälkeen. Syntynyt aukio sijaitsi Itä-Berliinin keskustassa, mutta oli pitkään tyhjillään ilman mitään suunnitelmaa. 1980-luvulla paikalle luotiin nykyinen puistomainen aukio Ludwig Engelhardtin suunnitelman mukaisesti. Sitä hallitsee Karl Marxin ja Friedrich Engelsin patsas, joka paljastettiin 4. huhtikuuta 1986. Sen taakse rakennettiin muistomuuri, jonka pronssiset reliefit esittävät yhteiskunnan kehityksen ja Saksan työväenliikkeen historiallisia vaiheita.

Saksojen yhdistymisen jälkeen aukion ilme ja nimi on päätetty säilyttää. Sitä reunustaneista rakennuksista Palast der Republik on kuitenkin purettu.

Lähteet
-------

1. ↑  Marx-Engels-Forum (Arkistoitu – Internet Archive) (saksaksi) Berlin.de. Viitattu 27.7.2014.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Marx-Engels-Forum** Wikimedia Commonsissa
**Lasisiirtymä** on muutos, jossa amorfinen aine muuttuu kovasta ja hauraasta (lasimaisesta) aineesta kumimaiseksi tai nahkamaiseksi aineeksi. Lasisiirtymä tunnetaan etenkin laseilla ja polymeereillä. Lasisiirtymälle ei voida sanoa tarkkaa lämpötilaa, vaan lämpötila-alue, eli lasisiirtymälämpötila Tg.
Aineen viskositeetin lisäksi mm. lämpölaajenemiskerroin ja ominaislämpökapasiteetti muuttuvat lasisiirtymässä.

Polymeereillä lasisiirtymän vaikutuksen voi huomata reologisella mittauksella, jossa vedetään materiaalia kasvavalla voimalla vastakkaisiin suuntiin. Lasimaisessa tilassa oleva materiaali ei juurikaan veny, vaan riittävän kovalla jännityksellä se katkeaa, kun taas kumimaisessa tai nahkamaisessa tilassa oleva materiaali ensin selvästi venyy, kunnes sekin riittävän kovalla jännityksellä katkeaa.

Lasisiirtymälämpötilaan vaikuttaa useita polymeerimateriaalin rakenteellisia ja koostumuksellisia ominaisuuksia, joita voidaan käyttää hyödyksi polymeerimateriaalin valmistuksessa ja muokkauksessa käyttökohteeseen sopivaksi. Lasisiirtymälämpötilaa nostavat muun muassa polymeeriketjuissa olevat jäykät sidokset, isot sivuryhmät sekä sitoutuminen heikoilla vuorovaikutuksilla (esim. vetysitoutumisella) toisiin polymeeriketjuihin. Lasisiirtymälämpötilaa nostaa myös kaikenlainen polymeeriketjujen haaroittaminen ja verkkouttaminen. Lasisiirtymälämpötilaa voidaan puolestaan laskea pehmittimien avulla. Lisäksi myös polymeerien moolimassalla ja moolimassajakaumalla on vaikutusta lasisiirtymälämpötilaan: mitä suurempi moolimassa ja moolimassajakauma, sitä suurempi on myös lasisiirtymälämpötila.
**Mino da Fiesole** (tai **Mino di Giovanni**) (1431 Poppi, Toscana – 1484 Firenze) oli italialainen kuvanveistäjä.

Elämä ja ura
------------

Minolla oli omaisuutta Fiesolessa, mistä johtui hänen taiteilijanimensä. Giorgio Vasarin kuvaus hänestä on hyvin epätarkka. Mino oli Desiderio da Settignanon ja Matteo Civitalen ystävä ja työtoveri, ja he olivat suunnilleen samanikäisiä. Minon veistokset ovat merkittäviä viimeistelynsä ja yksityiskohtien hienovaraisuuden sekä hengellisyytensä ja voimakkaan hartautensa vuoksi. Minon varhaisemmista töistä hienoimmat ovat Fiesolen katedraalissa alttaritaulu ja piispa Leonardo Salutatin hauta, jotka on toteutettu ennen vuotta 1466. Firenzen Badiassa on alttaritaulu Madonnasta ja pyhimyksistä ja Bernardo Giugnin (1466) ja rajakreivi Hugon (1481) haudat, jotka on veistetty valkoisesta marmorista, ja niissä on eläväkokoisia makaavia muotokuvia ja enkeleitä. Praton katedraalin saarnatuoli, jonka hän teki yhteistyössä Antonio Rossellinon kanssa ja joka valmistui vuonna 1473, on taitavasti tehty, ja siinä on hienoja pienikokoisia reliefejä. Pian tämän työn valmistumisen jälkeen Mino lähti Roomaan, jossa hän viipyi ilmeisesti noin kuusi vuotta, ja jossa hän toteutti paavi Paavali II:n haudan, Francesco Tornabuonin haudan Santa Maria sopra Minerva -kirkossa ja kauniin pienen marmorisen tabernaakkelin Santa Maria in Trastevere -kirkossa. Hän veisti luultavasti myös useita Santa Maria del Popolon muistomerkkejä, erityisesti piispa Gomielin ja arkkipiispa Roccan muistomerkit. Firenzen Bargellossa on säilynyt joitakin Minon rintakuvia ja reliefejä, jotka ovat täynnä elämää ja ilmaisua, vaikkei niissä olekaan samaa realismia, kuin Verrocchion ja ajan muiden mestarikuvanveistäjien töissä.

* Badian alttaritauluBadian alttaritaulu
* rajakreivi Hugon hautamerkkirajakreivi Hugon hautamerkki
* Paavali II Paavali II

Lähteet
-------

1. 1 2  Mino da Giovanni *The Catholic Encyclopedia.*.  1912. Viitattu 22.10.2022.
2. 1 2  Mino da Giovanni *Encyclopedia Britannica*.  1911. Viitattu 22.10.2022.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Mino da Fiesole** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Alankomaat
* Puola
* Vatikaani

 |
|  |
| Taiteenala | 
* RKD Artists
* Städel
* ULAN

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Italian People
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**Lasimaalaus** on Aila Meriluodon runokokoelma ja hänen esikoisteoksensa, joka ilmestyi 1946 WSOY:n kustantamana. Teos nousi yli seitsemänkymmenen käsikirjoituksen joukosta WSOY:n järjestämän runokilpailun voittajaksi. *Lasimaalaus* sai heti ilmestyttyään valtavan suosion, ja syksyyn 1948 mennessä siitä oli otettu kahdeksan painosta ja myyty ennätysajassa 25 000 kappaletta. Runot ovat muodoltaan perinteisen loppusoinnullisia ja mitallisia.

Taustaa menestykselle antaa sodanjälkeinen suuri kulttuurinnälkä, jonka ansiosta nousi esiin useita runoilijoita. *Lasimaalauksen* ilmestyttyä kirjallinen jättiläinen V. A. Koskenniemi otti Meriluodon suojatikseen. Koskenniemi kirjoitti *Uudessa Suomessa* 17.1.1947: "Suuri runotapaus, harvinainen ilmestys. Niin itsenäistä lyyrillistä debyyttiä on suomalainen runous tuskin vielä kokenut." Meriluoto on itse todennut, että esikoiskokoelman menestykseen vaikutti Koskenniemen ja Viljo Tarkiaisen tuki. Runotytöksi leimaaminen ja kriitikkojen ylistys nostivat kuitenkin rimaa niin, että Meriluodon seuraava teos, *Sairas tyttö tanssii*, ilmestyi vasta kuuden vuoden kuluttua.

Sisältö
-------

Kokoelman runoa "Kivinen jumala" jumalhahmo on mykkä, sokea, hengetön ja tunnoton. Rytmisessä tiukkuudessaan runoa on verrattu Lauri Viidan *Betonimyllärin* (1947) runoon "Julku".

Jumala, taon ja taon ja taon,  

pyytäen, herjaten, rukoillen taon!  

Avaa porttisi, avaa, avaa!  

Avaa silmäsi, Liikkumaton!  

Nää: tuhat äitiä rakastavaa  

huutaen lastensa suojaksi heittyy  

sortuissa seinäin ja vaipuissa katon.

Meriluoto on luonnehtinut tuon ajan nuorten tuntoja: "Runoillamme oli sotavuosien kate, varhaisnuoruuden joka oli kokenut kuolemisen ennen elämistä. Kuulostaa pateettiselta, mutta aika oli pateettinen."

Meriluodon nuoruusvuosien tärkein runoilija oli Rainer Maria Rilke. Rilkeltä periytyy runon "Kahlaajatyttö" näkemisen motiivi, jolla on Eija Komun mukaan tärkeä osa koko hänen tuotannossaan. Vaikka teoksen naiskuva, unelmoivan runotytön imago, oli hyvin perinteinen, runominä oli toisaalta myös ehdoton, uhmakas ja kapinallinen.

Meriluodon tuotannossa on joskus erotettu alun kaksi runoteosta ja sen jälkeinen tuotanto, mutta Komun mukaan tosiasiassa sellaista pilkkomista ei ole syytä tehdä, vaan hänen tuotantonsa, myös proosa, on nähtävä jatkumona, sillä edes proosan ja lyriikan rajaa ei voi selvästi määrittää.

Komu tuo esiin Meriluodon näkemyksen kielestä musiikkina. Unto Mononen on säveltänyt kokoelman runon "Kakskymmentä suvea" tangoksi.

Lähteet
-------

1. 1 2  Lasimaalauksen "lyijypuitteet", lib.hel.fi[vanhentunut linkki]
2. ↑  Compuline.fi (Arkistoitu – Internet Archive)
3. 1 2  Sari Taipale: Naiseuden määräytyminen Aila Meriluodon runokokoelmassa Sairas tyttö tanssii (pro gradu, s. 1–2)  kevät 2000. Jyväskylän yliopisto.
4. 1 2 3  Aila Meriluodon lipsahdus lyriikkaan, Yle.fi
5. 1 2 3 4  Komu, Eija: Ajatus kulkee käsien kautta (alkuperäinen lähde: Runouslehti Taite)
**Lasinen eläintarha** (*The Glass Menagerie*) on Tennessee Williamsin läpimurtonäytelmä vuodelta 1944. Se voitti New York Drama Critics’ Circlen palkinnon vuoden parhaana näytelmänä.

Juoni
-----

Eletään 1930-luvun lama-aikaa Missourin St. Louisissa. Wingfieldin perheen äiti Amanda on määrätietoinen nainen, entinen seurapiirikaunotar joka hemmottelee jo aikuistuneita lapsiaan. Poika Tom työskentelee kenkätehtaan varastossa, harrastaa runoutta ja haaveilee kirjailijan urasta. Tytär Laura, joka on selvinnyt vakavasta lapsuuden sairaudesta, viihtyy lasisen eläinkokoelmansa parissa ja vaikuttaa yhtä hauraalta kuin lasiesineensä. Tom kutsuu eräänä iltana päivälliselle työtoverinsa, holtittoman mutta viehättävän Jimin, josta äiti Amanda alkaa heti toivoa aviomiestä tyttärelleen.

*Lasisessa eläintarhassa* Tennessee Williams tutkii muun muassa sisarusten välisen rakkauden teemoja. Hänellä oli läheinen suhde sisareensa Roseen, jonka paheneva skitsofrenia sulki laitokseen loppuelämäkseen. Williams maksoi sisarensa hoitokustannuksia näytelmäpalkkioistaan.

Elokuvasovituksia
-----------------

Näytelmästä on tehty ainakin kolme elokuvasovitusta: vuonna 1950 Irving Rapperin ohjaamana, pääosissa Kirk Douglas ja Jane Wyman, vuoden 1973 tv-elokuva, pääosissa Katharine Hepburn, Sam Waterston ja Joanna Miles, sekä vuonna 1987 Paul Newmanin ohjaamana, pääosissa Joanne Woodward ja John Malkovich.

Lähteet
-------

1. ↑  Past Awards, New York Drama Critics’ Circle. Viitattu 11.10.2014.
2. ↑  Lasinen eläintarha (Arkistoitu – Internet Archive), Lahden kaupunginteatteri 2011. Viitattu 5.10.2014.
3. 1 2  Lasinen eläintarha (Arkistoitu – Internet Archive), Kansainvälinen nuorisoaloitteiden tukiyhdistys Logrus ry. Viitattu 5.10.2014.
4. ↑   Lasinen eläintarha], Kanavateatteri. Viitattu 5.10.2014.
5. ↑  *Lasinen eläintarha (1950)* Elonetissä.
6. ↑  *The Glass Menagerie (1973)* Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
7. ↑  *Lasinen eläintarha (1987)* Elonetissä.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Lasinen eläintarha** Wikimedia Commonsissa
**Asevarikko 3** oli vuoteen 2003 asti toiminut Suomen puolustusvoimien asevarikko, joka sijaitsi Vammalan Tyrväällä. Sen toimialaan kuuluivat mm. kiväärikaliiperisten aseiden ja tykkien huolto, kunnossapito ja varastointi.

Vammalan Konepaja ja Vammaskosken tehdas sijaitsevat entisen varikon tuntumassa.

Sen organisaatioon kuului muista asevarikoista poiketen myös oma optinen huoltola ja -varasto, myöhemmin optillinen korjaamo.

Valtionrautateiden Porin rata kulki aikaisemmin varikon ja tehdasalueiden kautta.

Historia
--------

Varikko perustettiin Helsingissä 1918, josta se siirtyi Vammalaan vuonna 1939. Se toimi alkuvuodet Sotaministeriön käskystä nimellä Asevarikko 1 (AV 1). 1. johtaja oli majuri Otto Havo. Tunnettu johtaja jatkosodan aikana oli jääk.evl. J. V. Rosenbröijer.

Vallisaaren yksikössä tapahtui 9. heinäkuuta 1937 vakava räjähdysonnettomuus ja laaja tulipalo, jossa henkensä menetti 12 työntekijää.

Talvisodan aikana varikon alueelle siirtyi ns. Päämaja II eli sotatalousesikunta.

Vammalan aikaisia nimiä olivat Ampumatarvikevarikko 1 (ATV 1), Ase- ja Ampumatarvikevarikko 1 (AATV 1; 1943 alk.) ja Vammalan Asevarikko (lyh. VammAseV) ja Asevarikko 3 (AseV 3).

Toiminnan loppuajat
-------------------

Kun Puolustusvoimien Materiaalilaitos 90-luvulla perustettiin tuli Vammalan Asevarikosta sen alainen joukko-osasto. Varikko lakkautettiin puolustusvoimien rationalisointitoimien myötä vuoden 2003 lopussa.

Lähteet
-------

* Lammi, Esko: *Asevarikko 3 : perustamisesta nykypäivään*. Helsinki: Puolustusvoimat, 1989. ISBN 951-25-0457-X.
* Lammi, Esko: *Vammalan asevarikko*. Vammala: Vammalan asevarikko, 2000. ISBN 952-91-1798-1.
**Asetyyliserotoniini-O-metyylitransferaasi** eli **hydroksi-indoli-O-metyylitransferaasi** on entsyymi, joka katalysoi asetyyliserotoniinin metylointia melatoniiniksi. Metyyliryhmän luovuttajana toimii S-adenosyylimetioniini. Entsyymi on merkittävä melatoniinin biosynteesin säätelyssä. Asetyyliserotoniini-O-metyylitransferaasin EC-numero on EC 2.1.1.4.

Toiminta
--------

Asetyyliserotoniini-O-metyylitransferaasia esiintyy niin prokaryootti- kuin eukaryoottisoluissakin. Se on rakenteeltaan dimeeri ja esimerkiksi naudan asetyyliserotoniini-O-metyylitransferaasin molekyylimassa on 76–78 kDa. Asetyyliserotoniini-O-metyylitransferaasin substraatteja ovat asetyyliserotoniinin lisäksi useat muutkin hydroksi-indolit esimerkiksi 5-hydroksi-indolyylietikkahappo ja serotoniini, mutta entsyymin katalysoima reaktio on niillä huomattavasti hitaampi. Metyyliryhmän luovuttavana koentsyyminä toimii S-adenosyylimetioniini, josta muodostuu S-adenosyylihomokysteiiniä.

Asetyyliserotoniini-O-metyylitransferaasin aktiivisuus riippuu ihmisen vuorokausirytmistä ja ympäristön valon määrästä. Yöaikaan tämä entsyymi on melatoniinin biosynteesin nopeutta rajoittava tekijä ja päivisin sen aktiivisuus on suurempi. Päivisin melatoniinin biosynteesin nopeutta rajoittaa serotoniini-N-asetyylitransferaasin aktiivisuus.

Lähteet
-------

1. 1 2  EC 2.1.1.4 - acetylserotonin O-methyltransferase Brenda. Viitattu 24.1.2017. (englanniksi)
2. 1 2  Daniel L. Purich, R. Donald Allison: *The Enzyme Reference*, s. 19. Academic Press, 2003. ISBN 9780080550817. Kirja Googlen teoshaussa (viitattu 23.1.2017). (englanniksi)
3. 1 2 3  Ronald Ross Watson: *Melatonin in the Promotion of Health*, s. 7–10. CRC Press, 2011. ISBN 9781439839799. Kirja Googlen teoshaussa (viitattu 23.1.2017). (englanniksi)
**Lohikäärmepuu** oli radiovälitteinen roolipeli, johon kuuntelijat osallistuivat puhelimitse. Peliä pelattiin suorassa lähetyksessä Yleisradion Radiomafiassa 1990-luvun alussa. Pelin kehittivät Andy Pilke ja Jari Pauna.

Peliin osallistuttiin soittamalla suoraan lähetykseen. Saman illan aikana linjoille saatiin monesti useampia soittajia, sillä pelin vaikeustaso oli korkea. Ohjelman juontajat Andy Pilke ja Jari Pauna toimivat eräänlaisina pelinjohtajina, jotka pohjustivat tarinan ja antoivat pelaajalle erilaisia vaihtoehtoja seikkailun edistämiseen.

Lohikäärmepuu muistetaan sen korkeasta vaikeustasosta. Jos pelaaja jäi liian pitkäksi aikaa arpomaan vaihtoehtoja tai teki seikkailunsa aikana virheen, vaihdettiin linjoilla ollut pelaaja seuraavaan soittajaan.

Lohikäärmepuusta on tehty myös uusintaversio Lohikäärmepuun paluu vuosina 2014 ja 2015, osana Akateemiset pelaajat -yhdistyksen Yöpeliradio-tempausta. Ensimmäisellä kerralla mukana oli vain Andy Pilke, mutta vuonna 2015 studiossa olivat läsnä kummatkin alkuperäisjuontajat.

Lohikäärmepuu on esillä myös Suomen pelimuseossa, jossa se herätetään henkiin uudenlaisena versiona.

Lähteet
-------

1. ↑  Jukka O.: Suomalaiset pelit silloin ja nyt -näyttely esittelee suomalaista pelihistoriaa liki sadan vuoden ajalta *Dome.fi*.  6.6.2012.
2. ↑  Akateeminen yöpeliradio 5.4.2014 *moreeni.uta.fi*.  Arkistoitu 15.9.2014. Viitattu 6.9.2014.
3. 1 2  Roolipelihistoriani | Nörttitytöt *geekgirls.fi*. Viitattu 10.12.2016.
4. ↑  Akateeminen yöpeliradio 5.4.2014 | Moreeni *moreeni.uta.fi*.  Arkistoitu 20.12.2016. Viitattu 10.12.2016.
5. ↑  Legendaarinen Lohikäärmepuu tulee taas, nyt molempien alkuperäisten tekijöiden voimin! | Dome *Dome*. Viitattu 10.12.2016.
6. ↑  Suomen pelimuseo *Mesenaatti.me*. Viitattu 10.12.2016.
*Mongol* kirjoitettuna mongolin kyrillisellä kirjaimistolla.
**Mongolin kyrillinen kirjaimisto** on kyrillisiä aakkosia käyttävä mongolin kirjoitusjärjestelmä. Se korvasi perinteisen kirjaimiston Mongoliassa 1900-luvun ensimmäisellä puoliskolla kommunistivallan aikana. Sittemmin vanha kirjoitusjärjestelmä on pyritty palauttamaan takaisin käyttöön.

Historia
--------

Ensimmäisenä mongolin kieltä kyrillisille kirjaimistolle kääntämään pyrkineet olivat burjaattikristittyjä ja folkloristikkoja. Kalmukit ottivat kyrillisen kirjaimiston käyttöön oman kielensä kirjoituksessa vuonna 1925, ja burjaatit ottivat sen käyttöön vuonna 1939. Mongoliassa päätös kyrillisiin kirjaimiin siirtymisestä tehtiin 25. maaliskuuta 1941. Päätöksellä pyrittiin luomaan vahvemmat siteet Neuvostoliittoon. Kirjaimiston kehitti Tsendiin Damdinsüren alle viikossa. Sen perustaksi tuli noin 70 % puhuma halhan murre. Uusi kirjaimisto otettiin käyttöön vuonna 1945, mutta se kohtasi huomattavaa passiivista vastarintaa ja varsinaisesti se saatiin käyttöön vasta seuraavana vuonna. Lokakuussa 1947 kirjaimistoa osasi käyttää 42,2 % väestöstä.

Valtionhallinto alkoi käyttää kirjaimistoa vuonna 1950, mutta vanha kirjaimisto pysyi käytössä osittain vuoteen 1951. Kiinan Sisä-Mongoliassa harkittiin kyrillisen kirjaimiston käyttöönottoa vuosina 1955–1958, mutta poliittisien syiden takia sitä ei lopulta otettukaan käyttöön. Mongoliassa kansa jatkoi perinteisen kirjaimiston käyttöä, mutta kyrillisestä järjestelmästä tuli nopeasti hallitseva. Poliittisen vapautumisen myötä vanhaa kirjoitusjärjestelmää pyrittiin ottamaan käyttöön uudestaan. Vuonna 1987 siitä tuli pakollinen oppiaine kouluissa.

Vuonna 1991 tehtiin päätös perinteiseen kirjaimistoon siirtymisestä vuoteen 1994 mennessä, mutta suunnitelma ei toteutunut, kun sitä ei saatu tarpeeksi yleiseen käyttöön kansan keskuudessa. Kyrillinen kirjaimisto on edelleen Mongolian virallinen kirjoitusjärjestelmä.

Kirjaimisto
-----------

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| А а | Б б | В в | Г г | Д д | Е е | Ё ё | Ж ж | З з |
| И и | Й й | (К к) | Л л | М м | Н н | О о | Ө ө | (П п) |
| Р р | С с | Т т | У у | Ү ү | (Ф ф) | Х х | Ц ц | Ч ч |
| Ш ш | (Щ щ) | Ъ ъ | Ы ы | Ь ь | Э э | Ю ю | Яя |

Mongolin kyrillisten aakkosten tieteellinen translitterointi on määritelty standardissa ISO 9:1995. Suomalainen kansallinen translitterointi määriteltiin standardissa SFS 4900:1983.

Lähteet
-------

* Atwood, Christopher P.: *Encyclopedia of Mongolia and the Mongol Empire*. Facts On File, 2004. ISBN 0-8160-4671-9. (englanniksi)

### Viitteet

1. ↑  Atwood 2004: 121.
2. ↑  Atwood 2004: 122.

Aiheesta muualla
----------------

* Mongolian transliteration (englanniksi)
**Impetusteoria** oli keskiaikainen fysikaalinen teoria liikkeestä. Sen mukaan kun kappale saatetaan liikkeeseen, se saa eräänlaista liikettä ylläpitävää voimaa, *impetusta*, joka liikkeen myötä kuluu pois.

Impetusteoria oli korjaus Aristoteleen liikettä koskeviin teorioihin. Aristoteles oli määritellyt liikkeen paikan muutoksena. Hän katsoi, että kaikkien kappaleiden luonnollinen tila on lepotila ja jokaiseen liikkeeseen on olemassa syy. Syitä hän katsoi olevan kahdenlaisia: 1) jokaisen kappaleen luontainen voima tai pyrkimys etsiytyä luonnolliselle paikalleen (aristoteelinen painovoimateoria); 2) jonkin ulkoisen kappaleen tai väliaineen käyttämä kontaktivoima (esimerkiksi veto tai työntö).

Impetusteoriassa perusperiaate oli seuraava: Kun esimerkiksi joku henkilö heittää jonkin kappaleen, hän antaa sille heittäessään tietyn määrän *impetusta*. Tämä *impetus* on eräänlainen voima, joka saa kappaleen liikkumaan siihen suuntaan, jossa liike sai alkunsa. Kappaleen liike jatkuu *impetuksen* ansiosta samaan suuntaan, vaikka henkilö irrottaa otteensa kappaleesta, ja se lakkaa, kun *impetus* on kulunut loppuun.

Katso myös
----------

* Liikemäärä
* Keskiajan tiede

Lähteet
-------

1. ↑  Enqvist, Kari: Fysiikan sanasto Helsingin yliopisto. Viitattu 14.6.2011.
2. 1 2 3  Koljonen-Toppila, Hilkka: *Kinesteettiset kokeet kinematiikan graafisen esityksen opetuksessa*, s. 4. Lisensiaatintutkimus. Helsingin yliopisto, fysikaalisten tieteiden laitos, 2005. Teoksen verkkoversio (PDF).  (Arkistoitu – Internet Archive)
**Mogoro** (sardiksi *Mòguru*) on kaupunki ja kunta Italiassa Sardinian hallintoalueella Oristanon maakunnassa. Kunnassa on arviolta 4 157 asukasta (vuonna 2016) ja sen pinta-ala on 48,99 neliökilometriä. Se sijaitsee 136 metrin korkeudella merenpinnan yläpuolella.

Lähteet
-------

1. 1 2  Istat - Istituto nazionale di statistica: Altitudini dei comuni tramite DEM *Italian kuntien pinta-alat ja korkeus merenpinnasta*. Viitattu 16.04.2019. (italiaksi)
2. 1 2  Istat - Istituto nazionale di statistica: Bilancio demografico al 30/11/2016 *Italian tilastokeskuksen väestötilasto alueittain, maakunnittain ja kunnittain*. Viitattu 16.04.2019. (italiaksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Mogoro** Wikimedia Commonsissa

Oristanon maakunta
Abbasanta | Aidomaggiore | Albagiara | Ales | Allai | Arborea | Ardauli | Assolo | Asuni | Baradili | Baratili San Pietro | Baressa | Bauladu | Bidonì | Bonarcado | Boroneddu | Bosa | Busachi | Cabras | Cuglieri | Curcuris | Flussio | Fordongianus | Ghilarza | Gonnoscodina | Gonnosnò | Gonnostramatza | Laconi | Magomadas | Marrubiu | Masullas | Milis | Modolo | Mogorella | Mogoro | Montresta | Morgongiori | Narbolia | Neoneli | Norbello | Nughedu Santa Vittoria | Nurachi | Nureci | Ollastra | Oristano | Palmas Arborea | Pau | Paulilatino | Pompu | Riola Sardo | Ruinas | Sagama | Samugheo | San Nicolò d’Arcidano | San Vero Milis | Santa Giusta | Santu Lussurgiu | Scano di Montiferro | Sedilo | Seneghe | Senis | Sennariolo | Siamaggiore | Siamanna | Siapiccia | Simala | Simaxis | Sini | Siris | Soddì | Solarussa | Sorradile | Suni | Tadasuni | Terralba | Tinnura | Tramatza | Tresnuraghes | Ula Tirso | Uras | Usellus | Villa Sant'Antonio | Villa Verde | Villanova Truschedu | Villaurbana | Zeddiani | Zerfaliu
Lascaux-interstadiaali Grönlannin jääkairausnäytteissä kaavamaisesti esitettynä.
**Lascaux-interstadiaali** oli keskimääräistä leudompi, tosin melko kylmä vaihe viime jääkauden lopuilla noin 17 700–16 500 radiohiilivuotta sitten tai 20 800–18 000 kalenterivuotta sitten.

Lascauxin luolamaalaukset syntyivät tällöin. Jää vetäytyi silloin hitaasti Pohjois-Saksassa. Hampurin seuduilla on saattanut olla Meiendorfissa tilapäistä asutusta jo 17 000 vuotta sitten. Ranskan peuranmetsästäjien Madeleinen kulttuuri alkoi levitä tällöin Madeleine IV -kaudella Keski-Ranskaan ja Etelä-Saksaan asti. Keski-Eurooppa ja Unkarinkin seutu säilyivät vielä kylminä.
Esimerkiksi Alaskassa näkyi Lascaux-interstadiaaliin liittyneitä kasvillisuusmuutoksia.
Lascauxin interstadiaalin ajoituksesta on vaihtelevia tietoja. GISP2-jäänäytteen mukaan radiohiiliaikoina Lascauxin interstadiaalin lämpimin kausi oli
16 200–15 100 radiohiilivuotta eli 19 000–18 000 kalenterivuotta sitten.
Tämä interstadiaali päättyi kylmään Heinrichin tapahtumaan H1, joka alkoi noin 16 500 kalenterivuotta sitten.

Lähteet
-------

1. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive)
2. ↑
3. ↑
4. ↑
**SMS Elbing** oli Saksan keisarikunnan laivaston Pillau-luokan kevyt risteilijä ensimmäisessä maailmansodassa. Saksan laivasto otti sen sisaraluksineen haltuun ennen niiden valmistumista tilaajalleen Venäjän keisarikunnan laivastolle.

Taustaa
-------

F. Schichaun telakka Danzigista voitti 1912 kansainvälisen tarjouskilpailun kahdesta uudesta Venäjän keisarikunnan laivaston kevyestä risteilijästä. Alukset oli nimettiin 1913 venäläisen tavan mukaan jo kölinlaskun yhteydessä *Muraview Amurskiksi* ja *Admiral Nevelskiksi*.

Sen köli laskettiin 1913 ja alus laskettiin vesille 21. marraskuuta 1914. Saksan keisarikunta pakko-otti sen liittäen laivastoonsa. Alus valmistui 4. syyskuuta 1915.

Palvelus
--------

Alus osallistui Yarmouthin ja Lowestoftin rannikkokaupunkien tulitukseen huhtikuussa 1916, jolloin se joutui kahakkaan Britannian kuninkaallisen laivaston Harwich Forcen kanssa. Kuukautta myöhemmin alus oli mukana Skagerrakin taistelussa, jossa se oli ensimmäinen alus johon osui. Taistelulaiva *SMS Posen* törmäsi alukseen hieman puolen yön jälkeen 1. kesäkuuta, jolloin aluksen kylkeen tuli repeämä. Vuoto pysäytti aluksen koneet sekä sähköntuotannon estäen sen liikkumisen. Kello 02.00 saksalainen torpedovene vastaanotti pääosan aluksen miehistöstä ja tuntia myöhemmin alukselle jäänyt miehistö upotti aluksensa. Miehistön loppuosa poistui aluksen kutterilla, mistä he siirtyivät alankomaalaiseen höyrylaivaan.

Lähteet
-------

* Gardiner, Robert (toim.): *Conway's All the World's Fighting Ships 1906–1921*. Lontoo, Englanti: Conway Maritime Press, 1985. ISBN 0-85177-245-5. (englanniksi)

### Viitteet

1. ↑  Gardiner, Robert 1906-1921 s. 161

*Pillau*-luokan risteilijät

|  |
| --- |
| *SMS Pillau* – *SMS Elbing* |
| Edeltäjä: *Graudenz*-luokka – Seuraaja: *Wiesbaden*-luokka |
Haponlahden kanavan sijainti Näkymä kanavalle
**Haponlahden kanava** on kanava, joka kulkee Oravinkannaksen poikki. Kanava yhdistää toisiinsa Saimaan Joutenveden ja Haukiveden. Se lyhentää Savonlinnan ja Joensuun välistä vesitietä 35 kilometriä verrattuna Tappuvirran kautta kiertävään väylään.

Kanava rakennettiin, kun vanha, jo 1800-luvun puolivälissä käytössä ollut Oravin avokanava kävi nippu-uitolle liian pieneksi. Haponlahden kanava valmistui vuonna 1960 ja myöhemmin se ruopattiin syväväyläksi.

Kanava on 1,8 kilometriä pitkä. Aluksen leveys on maksimissaan 12,6 metriä ja syväys 4,2 metriä, maston korkeus 13,6 metriä. Haponlahden nykyistä siltaa on suunniteltu korvattavan rakentamalla nykyisen sillan itäpuolelle 24,5 metriä korkea silta, mutta sen toteutusajankohta ei ole tiedossa.

Lähteet
-------

1. 1 2  Tarmo Hurskainen, Haponlahden kanava, Suomen kanavat, kanaler.arnholm.nu 2005, viitattu 29.7.2019
2. ↑  Tappuvirran lossin korvaaminen sillalla (mt 468) Väylävirasto. Viitattu 22.3.2020.

Aiheesta muualla
----------------

* Haponlahden siltasuunnitelma (Arkistoitu – Internet Archive)
* Haponlahden siltasuunnitelma kartalla
Mongoliassa pidettiin parlamenttivaalit 28. kesäkuuta 2012. Vaaleissa valittiin 76 jäsentä suureen huraliin. Parlamenttivaalien aikaan pidettiin myös Ulan Batorin kunnanvaltuuston vaalit. Parlamentti- ja kunnanvaltuuston vaalit pidettiin ensimmäistä kertaa samaan aikaan. Vaaleissa käytettiin myös ensimmäistä kertaa elektronisia ääntenlaskukoneita. Tätä perusteltiin ääntenlaskennan reiluudella.

Ehdokkaita suureen huraliin oli 544 joista 174 oli naisia. 

Demokraattinen puolue ja Mongolian kansanpuolue ilmoittivat ehdokkaat vaaleihin 24. toukokuuta 2012. Uusi vaaleihin osallistunut puolue oli Mongolian kansan vallankumouspuolue jonka Nambaryn Enkhbayar oli perustanut vuonna 2010.

Demokraattinen puolue oli tammikuun puoliväliin asti hallituksen suuressa koalitiossa mukana mutta vetäytyi keskittyäkseen omaan vaalikampanjaansa.

Kampanjointi
------------

Korruptio on suuri ongelma, koska meillä on korruptiota meillä on huono hallinto, ajattelen että useimmat kehittyvät yhteiskunnat ovat epäonnistuneet yhä uudestaan. Me emme halua toistaa sitä. Presidentti Tsahiagiin Elbegdorj Al Jazeera lehdelle 29. kesäkuuta 2012.

Ulkomaisten yritysten kaivostoiminta on johtanut Mongoliassa tilanteeseen jossa maahan tulee paljon rahaa. Rahan tuleminen on johtanut korruptiosyytteisiin, valituksiin poliittisen johdon vastuuttomuudesta maan luonnonvarojen käytössä ja selän kääntämisestä työntekijöiden huonoa kohtelua kohtaan ulkomaisten firmojen omistamissa kaivoksissa. Kaikki puolueet kampanjoivat korruptiota vastaan. Vaalien alla ovensuukyselyitä suorittanut Sumati Luvsandendev kertoi että 90% mongolialaisista uskoo poliitikkojen hyötyvän jonkinlaisista erityisistä järjestelyistä ulkomaisten yritysten kaivostoiminnassa.

Äänestyspaikat olivat auki aamu seitsemästä ilta kahdeksaan. Äänestyslaitteet raportoivat annetut äänet suoraan keskuskomitealle. 65% 1,833 miljoonasta äänioikeutetusta kävi äänestämässä.

Tulokset
--------

| Puolue | Edustajapaikkoja vaalipiireistä | Edustajapaikkoja puoluelistalta | Paikkojen määrä | +/- | Äänimäärä |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Demokraattinen puolue | 24 | 10 | 34 | +4 | 399,194 |
| Mongolian kansanpuolue | 17 | 9 | 26 | -20 | 353,839 |
| Oikeuskoalitio | 4 | 7 | 11 | + 11 | 252,007 |
| Kansan tahto - vihreä puolue | 0 | 2 | 2 | - | 62,310 |
| Sitoutumattomat | 3 | 0 | 3 | +2 | 62,730 |
| Muut tai hylätyt | 0 | 0 |  |  | 67,930 |
| Yhteensä | 48 | 28 | 76 |  | 1,198,086 |
| Rekisteröityjä äänestäjiä |  |  |  |  | 1,833,478 |
|

Kuvassa Huralin paikkajako. Demokraattinen puolue sinisellä, Mongolian kansanpuolue punaisella, oikeuskoalitio keltaisella, sitoutumattomat harmaalla ja vihreät vihreällä.

Lähteet
-------

1. ↑
2. ↑
3. ↑
4. ↑
5. ↑
| "Las Palabras de Amor"Queen |
| --- |
| Singlen "Las Palabras de Amor" kansikuva |
| Singlen tiedot |
|  Albumilta | *Hot Space* |
|  Julkaistu | 1. kesäkuuta, 1982 |
|  Tuottaja(t) | Queen ja Reinhold Mack |
|  Tyylilaji | rock |
|  Kesto | 04.29 |
|  Levy-yhtiö | EMI |
| Queen muut singlet |
| "Body Language"1982 | "Las Palabras de Amor"1982 | "Calling All Girls"1982 |

**Las Palabras de Amor** ("rakkauden sanat") on brittirockyhtye Queenin laulu ja single vuodelta 1982. Se on *Hot Space* -albumin B-puolen neljäs ääniraita. Singlenä kappale julkaistiin 1. kesäkuuta 1982.

Laulu syntyi yhtyeelle läheisten eteläamerikkalaisten fanien inspiroimana. Las Palabras de Amorin säveltäjä Brian May soittaa kappaleessa pianoa ja syntetisaattoria. Nimestään huolimatta laulun sanoitus on pääosin englantia, mutta kertosäkeessä toistuvat espanjankieliset lauseet *las palabras de amor* ja *despacito mi amor*.

Singlen B-puolella on Hot Space -albumin kappale "Cool Cat". Las Palabras de Amor on julkaistu Hot Spacen lisäksi myös vuoden 1988 "CD Single Boxilla", sekä kokoelmilla *Greatest Hits III* (1999) ja *The Platinum Collection* (2000). Laulusta on myös livevideo.

Listasijoitukset
----------------

* Irlanti #10
* Iso-Britannia #17
* Puola #1
* Svetsi #13

Lähde
-----

*
**Sami Paatero** (s. 1972) on suomalainen liike-elämän vaikuttaja ja virkamies. Hän toimi oikeusministeri Antti Häkkäsen erityisavustajana 2018–2019. Aiemmin Paatero oli liikenne- ja kuntaministeri Paula Risikon valtiosihteeri 2014–2015.

Koulutukseltaan Paatero on oikeustieteiden kandidaatti. Hän työskenteli ulkoasiainministeriössä lainsäädäntösihteerinä 1999–2000, neuvottelevana virkamiehenä liikenne- ja viestintäministeriössä 2001–2002 ja vanhempana hallitussihteerinä puolustusministeriössä 2002–2007. Joulukuussa 2007 Paatero aloitti sisäasiainministeri Anne Holmlundin erityisavustajana. Tammikuussa 2009 hän siirtyi viestintäministeri Suvi Lindénin erityisavustajaksi. 1. elokuuta 2009 Paatero aloitti kokoomuksen eduskuntaryhmän pääsihteerinä. Hän toimi tehtävässä kevääseen 2012, jolloin hän siirtyi teknologiayritys Upcoden palvelukseen.

Sami Paateron isä on entinen poliisiylijohtaja Mikko Paatero.

Lähteet
-------

1. 1 2  Virtanen, Hannu: Isä johtaa, poika neuvoo *Savon Sanomat*.  28.6.2008. Viitattu 21.2.2022.
2. ↑  Ministeri Häkkäsen erityisavustajaksi Sami Paatero  10.9.2018. Valtioneuvosto. Viitattu 21.2.2022.
3. ↑  Sami Paatero ministeri Risikon valtiosihteeriksi  25.6.2014. Liikenne- ja viestintäministeriö.  Arkistoitu 10.12.2014. Viitattu 29.10.2014.
4. 1 2  Sami Paatero Lindénin erityisavustajaksi  28.1.2009. Liikenne- ja viestintäministeriö. Viitattu 21.2.2022.
5. ↑  Sami Paatero nimitetty sisäministeri Holmlundin erityisavustajaksi  21.11.2007. Sisäministeriö. Viitattu 21.2.2022.
6. ↑  Sami Paaterosta kokoomuksen eduskuntaryhmän pääsihteeri *Keskisuomalainen*.  17.6.2009.  Arkistoitu 20.6.2009. Viitattu 27.7.2010.
7. ↑  Kokoomusryhmän pääsihteeri vaihtuu *TS.fi*.  12.4.2021. Viitattu 20.7.2023.
**SMS Graudenz** oli Saksan keisarikunnan laivaston Graudenz-luokan kevyt risteilijä ensimmäisessä maailmansodassa.

Valmistus
---------

*Pääartikkeli: Graudenz-luokka*
Alus tilattiin Kaiserliche Werft Kieliltä ja sen köli laskettiin vuonna 1912. Alus laskettiin vesille 25. lokakuuta 1913 ja se otettiin palvelukseen 10. elokuuta 1914.

Saksan keisarikunnan laivasto 1914-1920
---------------------------------------

*SMS Graudenz* otettiin laivaston palvelukseen elokuussa 1914 ja se liitettiin 4. tiedustelijaryhmään torpedoveneiden johtoalukseksi. Se siirrettiin 2. tiedustelijaryhmään, jonka mukana alus osallistui Doggermatalikon taisteluun tukiessaan Hipperin komennossa olleita taisteluristeilijöitä. Huhtikuussa 1916 alus osui miinaan , mikä esti sen osallistumisen Skagerrakin taisteluun.

Alus modernisoitiin 1915, jolloin sen aseistukseksi vaihdettiin seitsemän 15 cm SKL/45 ja kaksi 8,8 cm Flak L/45 -ilmatorjuntatykkiä. Torpedoputkien lukumäärä lisättiin neljään ja mahdollistettiin 120 miinan kuljettaminen ja laskeminen. Aseituksen muututtua henkilöstön tarve kasvoi ja aluksen miehistönä olikin 21 upseeria ja 364 miestä.

Regia Marina 1920-1937
----------------------

Alus luovutettiin 1. kesäkuuta 1920 sotakorvauksena Italialle. Alus modernisoitiin 1921-1924 Taranton laivastontelakalla, jolloin aluksen hiilivarastot supistettiin ja öljynmäärää lisättiin. Se liitettiin 6. toukokuuta 1925 laivastoon nimettynä *Anconaksi*.

Alukselle asennettiin seuraavana vuonna tilat M7-ter-meritiedustelukoneelle. Vuosina 1928-1929 aluksen etukantta pidennettiin ja keulaa kasvatettiin, jotta katapultti saatiin asennettua. Alus luokiteltiin Italiassa risteilijäksi 19. heinäkuuta 1929. Alus poistettiin palveluksesta 11. maaliskuuta 1937 ja se romutettiin seuraavana vuonna.

Lähteet
-------

* Gardiner, Robert (toim.): *Conway's All the World's Fighting Ships 1906–1921*. Lontoo, Englanti: Conway Maritime Press, 1985. ISBN 0-85177-245-5. (englanniksi)

### Viitteet

1. 1 2 3  Conway's 1906-1921 s. 264

*Graudenz*-luokan risteilijät

|  |
| --- |
| *SMS Graudenz* – *SMS Regensburg* |
| Edeltäjä: Karlsruhe-luokka – Seuraaja: Pillau-luokka |