recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Suippuvuolasmarja** (*Sorindeia madagascariensis*) on sumakkikasvien (Anacardiaceae) heimoon, vuolasmarjojen (*Sorindeia*) sukuun kuuluva kasvilaji. Se on ainavihanta pensas tai pieni, monirunkoinen puu. Suippuvuolasmarja voi kasvaa korkeimmillaan noin 20 metriä korkeaksi. Suippuvuolasmarja on kaksikotinen laji. Sen hedelmät kasvavat riippuvissa ryhmissä ja ovat keltaisia luumarjoja. Hedelmät ovat 1,5–2,5 cm pitkiä ja halkaisijaltaan 0,7–1,3 cm.

Elinympäristö ja levinneisyys
-----------------------------

Suippuvuolasmarja kasvaa etenkin jokivarsien metsissä, mutta myös muunlaisissa metsissä. Lajia tavataan tavallisesti alankoalueilta, mutta se voi kasvaa vuoristoissakin aina lähes 2000 metrin korkeuteen asti. Lajia tavataan luonnossa itäisessä trooppisessa Afrikassa Somaliasta Sambiaan ja Mosambikiin ulottuvalla alueella sekä Madagaskarilla.

Käyttö
------

Suippuvuolasmarjan hedelmät ovat syötäviä sellaisenaan ja niitä kerätään luonnosta paikalliseen käyttöön. Hedelmiä myös myydään paikallisilla toreilla. Hedelmien malto on pehmeää ja maku miellyttävän makea, mutta myös hieman hapan. Hedelmistä valmistetaan muun muassa mehua. Suippuvuolasmarjaa ei tavallisesti kasvateta missään, mutta se jätetään yleensä kasvamaan, kun metsää raivataan.

Suippuvuolasmarjan juuria on käytetty perinteisessä lääkinnässä malarian, tuberkuloosin, skistosomiaasin, hakamatojen sekä kuukautiskierron vaivojen hoitoon. Suippuvuolasmarjan, terttusennan, piikkinystylehden ja pajumyrtin juurista keitettyä juomaa on puolestaan käytetty ehkäisemään mielenterveyden ongelmia.

Suippuvuolasmarjasta saadaan hyvää puutavaraa, jota käytetään muun muassa huonekalujen, ovien sekä erilaisten työkalujen ja tarve-esineiden valmistukseen. Suippuvuolasmarjan puuaines on myös hyvää polttopuuta.

Lähteet
-------

* Useful Tropical Plants: *Sorindeia madagascariensis* (englanniksi)

### Viitteet

1. ↑  Hills, R.: *Sorindeia madagascariensis* *IUCN Red List of Threatened Species. Version 2022-1*.  2021. International Union for Conservation of Nature, IUCN, Iucnredlist.org. Viitattu 12.9.2022. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Laji.fi: Suippuvuolasmarja (*Sorindeia madagascariensis*)
* JSTOR Global Plants: *Sorindeia madagascariensis* (englanniksi)
* Global Biodiversity Information Facility (GBIF): *Sorindeia madagascariensis* (englanniksi)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Taksonitunnisteet | 
* Wikidata: Q15481836
* Wikispecies: Sorindeia madagascariensis
* AoFP: 240
* APDB: 6123
* APSA: 155-18-1
* CoL: 4YCKN
* EoL: 44448666
* GBIF: 3662018
* GRIN: 35172
* iNaturalist: 132917
* IPNI: 71392-1
* ISC: 50663
* IUCN: 165195668
* NCBI: 289817
* NZOR: a0b98c06-85b6-4ddb-a9d5-24265f2a781b
* Open Tree of Life: 241859
* Plant List: tro-1300026
* POWO: urn:lsid:ipni.org:names:71392-1
* Tropicos: 1300026
* WFO: wfo-0001049423

 |

 |
**Arvo Artturi Naukkarinen** (s. 11. huhtikuuta 1938 Parikkala) on Oulun yliopiston maantieteen professori emeritus. Hän on alueellisen kehittämissuunnittelun asiantuntija.

Naukkarinen kirjoitti ylioppilaaksi Parikkalan yhteislyseossa 1958 ja valmistui Oulun yliopistosta filosofian kandidaatiksi 1964, filosofian lisensiaatiksi 1966 ja väitteli filosofian tohtoriksi Oulun yliopistossa 1970.

Oulun yliopisto on ollut Arvo Naukkarisen työnantajana koko hänen työuransa ajan. Hän aloitti maantieteen assistenttina 1964, sai maantieteen apulaisprofessorin viransijaisuuden 1971 ja toimi maantieteen professorin viransijaisena 1973–1978. Vuosina 1977–1978 hän työskenteli myös maantieteen apulaisprofessorina, kunnes nimitettiin maantieteen professoriksi 1978. Naukkarinen oli myös yliopiston maantieteen laitoksen johtaja 1987–1999, luonnontieteellisen tiedekunnan varadekaani 1988–1993. Hän jäi professorin virasta eläkkeelle 2001.

Päätyönsä ohessa Naukkarinen on toiminut Maaseutuneuvottelukunnan puheenjohtajana 1994–1999, Thule-instituutin johtokunnan puheenjohtajana 1997–1999, Siirtolaisuusinstituuttisäätiön valtuuskunnan jäsenenä 1987–2001 sekä matkailualan verkostoyliopiston hallituksen jäsenenä 1994–2001. Hänet on palkittu Suomen Valkoisen Ruusun I luokan ritarimerkillä, valtion virka-ansiomerkillä 30 vuoden palveluksesta ja Oulun yliopisto teetti hänestä 1999 muotokuvan, jonka maalasi Olli Pohjola.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Ellonen, Leena (toim.): *Suomen professorit Finlands professorer 1640–2007*, s. 469. Helsinki: Professoriliitto, 2008. ISBN 978-952-99281-1-8.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Israel
* Suomi (KANTO)
* Yhdysvallat
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
Shivkumar Sharma
**Shivkumar Sharma** (myös **Shiv Kumar Sharma**; 13. tammikuuta 1938 Jammu – 10. toukokuuta 2022 Mumbai) oli intialainen muusikko. Hänen soittimensa oli santur, jonka hän oli ottanut säestävän roolin sijaan solistiseen käyttöön.

Sharma aloitti musiikin opiskelun viisivuotiaana. Häntä opetti hänen isänsä Uma Dutt Sharma, joka toimi sekä laulajana että lyömäsoittajana. Alun perin Shivkumar Sharma itsekin lauloi ja soitti tablarumpuja, mutta teini-ikäisenä hänen isänsä tutustutti hänet santuriin, joka oli siihen mennessä vakiintunut osana Kashmirin alueen sufilaista musiikkia. Ensimmäisen suuren esiintymisensä santurin soittajana Sharma piti vuonna 1955. Hän sai suosiollista palautetta uudistusmielisemmältä yleisöltä, mutta kritiikkiä perinteisempää musiikkia suosineilta. Kielteiseen palautteeseen Sharma vastasi tekemällä muokkauksia soittimeensa; hän laajensi sen äänialaa, muutti kielten viritystä ja kehitti ihmisääntä muistuttavamman soittotekniikan. Vähitellen santur sai laajemman hyväksynnän.

Sharma julkaisi urallansa monia albumeita ja teki elokuvamusiikkia niin säveltäjänä kuin soittajanakin. Vuonna 1986 hän sai Sangeet Natak Akademin palkinnon. Hänelle myönnettiin myös Padma Shri (1991) ja Padma Vibhushan (2001). Vuonna 2002 hän julkaisi Ina Purin kanssa kirjoittamansa omaelämäkerran *Journey with a Hundred Strings: My Life in Music*. Sharman kanssa on esiintynyt hänen poikansa Rahul Sharma. Hänen muiden yhteistyökumppaniensa joukossa olivat Zakir Hussain ja Hariprasad Chaurasia, jonka kanssa hän esiintyi yhteisnimellä Shiv-Hari.

Yhdessä Brij Bhushan Kabran ja Hariprasad Chaurasian kanssa levytetty *Call of the Valley* (1967) valittiin vuonna 2005 julkaistuun hakuteokseen *1001 albumia jotka jokaisen on kuultava edes kerran eläessään*.

Lähteet
-------

1. ↑  Anastasia Tsioulcas: Celebrated Indian musician and composer Shivkumar Sharma has died at age 84  10.5.2022. NPR. Viitattu 10.5.2022. (englanniksi)
2. 1 2 3  Shiv Kumar Sharma Britannica
3. 1 2  Shivkumar Sharma Cultural India
4. ↑  Pandit Budhaditya Mukherjee + Pandit Shivkumar Sharma: Legends of India perform late night ragas Barbican Hall
5. ↑  Dimery, Robert (toim.): *1001 Albums You Must Hear Before You Die*. Cassell Illustrated, 2005. ISBN 1-84403-392-9.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Shivkumar Sharma** Wikimedia Commonsissa

* Shivkumar Sharma Internet Movie Databasessa. (englanniksi)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Suomi (KANTO)
* Yhdysvallat
* Australia

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* SNAC
* IdRef

 |

 |
Shirō Fukai
**Shirō Fukai** (4. huhtikuuta 1907 Akita – 2. heinäkuuta 1959 Kioto) oli japanilainen säveltäjä.

Fukai oli japanilaisen taidemusiikin ranskalaisvaikutteista koulukuntaa edustaneen Meiro Sugaharan oppilas. Tuberkuloosi esti häneltä yliopisto-opinnot. Hän muutti Tokioon vuonna 1928. Kun Sugahara halusi yhdistellä Japanin ja Ranskan perinteitä, Fukai puolestaan ei kiinnittänyt erityistä huomiota japanilaiseen musiikkiin vaan omaksui ihanteekseen etenkin Maurice Ravelin. Hallinnon asettamiin vaatimuksiin myöntyen Fukai sävelsi 1930-luvun loppupuolella ja 1940-luvun alkupuolella japanilaisiin ja aasialaisiin aineksiin pohjautuneita teoksia, mutta otti etäisyyttä kiihkomielisestä nationalismista.

Fukain tuotantoon kuuluu orkesteriteoksia, baletteja ja muuta, kuten elokuvamusiikkia lähes kahteensataan elokuvaan. Näiden elokuvien joukossa on Kenji Mizoguchin ja Tomu Uchidan ohjauksia. Fukai kuoli äkillisesti Kiotossa, jossa oli työskentelemässä uuden elokuvan musiikin parissa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Booklet Chandos


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Yhdysvallat
* Japani

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Pinssaari**, **Kunié**, (ransk. *Île des Pins*) on saari Tyynenmeren lounaisosassa. Se on osa Ranskalle kuuluvaa Uuden-Kaledonian erityisyhteisöä. Se sijaitsee noin 110 kilometriä kaakkoon Uuden-Kaledonian pääkaupungista Nouméasta. Sen hallintokeskuksen nimi on Vao, kun taas matkailu keskittyy Kutoon.

Saaren pinta-ala on 152 km², ja väkiluku oli noin 21 958 vuoden 2014 väestönlaskennassa.

Saaren havupuihin viittaava nimi (ransk. *pin* = mänty) tulee siellä kasvavista araukariapuista. Saaren korkein kohta on 265 metriä merenpinnasta.

James Cook nimesi saaren toisella matkallaan vuonna 1774. Sinne tuli 1840-luvulla sekä protestanttisia että katolsia lähetyssaarnaajia, samoin kuin santelipuun kauppiaita. Saari valitsi katolisen uskon, ja siitä tuli Ranskan siirtomaa. Isäntämaa Ranska perusti saarelle rangaistussiirtolan ja karkotti sinne 3 000 Pariisin kommuunin vallankumouksellista. Nykyisin saari on matkailukohde. Vientituotteita ovat osterit ja katkaravut.

Lähteet
-------

1. 1 2  Introducing Île des Pins *Lonely Planet*. Viitattu 20.4.2017. (englanniksi)
2. ↑  New Caledonia: Islands, Provinces, Major Communes & Agglomeration citypopulation.de:  Citypopulation. Viitattu 12.1.2019. (englanniksi) (saksaksi)
3. 1 2  Île des Pins *Encyclopædia Britannica*. Viitattu 20.4.2017. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Pinssaari** Wikimedia Commonsissa
Pinot Meunier -rypäleitä Champagnessa.
**Pinot Meunier** on viinin valmistukseen käytettävä tumma rypälelajike. Se on yksi Pinot Noirin mutaatioista. Saksassa rypäle tunnetaan nimellä *Müllerrebe* tai *Schwarzriesling*. Pinot Meunieria viljellään etenkin Champagnessa Ranskassa, ja se on yksi kolmesta tärkeimmästä samppanjaan käytettävästä lajikkeesta. Lajiketta viljellään Ranskan lisäksi myös Saksassa sekä vähäisissä määrin Australiassa, Uudessa-Seelannissa ja Yhdysvalloissa.

Pinot Meunier versoo myöhemmin ja kypsyy aiemmin kuin Pinot Noir, joten se ei kärsi Pohjois-Ranskan keväthallasta ja syyssateista yhtä herkästi. Lajike viihtyy hyvin ja tuottaa tasaisesti lähes kaikissa maaperätyypeissä. Pinot Meunierin sato on muita samppanjalajikkeita luotettavampi ja on usein 6–8 tonnia eekkeriltä.

Pinot Meunier on hiukan hapokkaampi kuin Pinot Noir. Se antaa samppanjalle kirkkautta, hedelmäisyyttä ja mausteisuutta. Se ei kuitenkaan säily yhtä hyvin.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  LaMar, Jim: Pinot Meunier Professional Friends of Wine. Viitattu 9.7.2015.
**Mira Hämäläinen** (s. 5. maaliskuuta 1994) on suomalainen lentopalloilija, joka edustaa salolaista LP Viestiä. Hänen kasvattajaseura on Someron Pallo.

Liigauran Hämäläinen aloitti kaksi päivää 15-vuotispäivänsä jälkeen 7.3.2009 Someron paidassa Pieksämäki Volleyta vastaan pudotuspeleissä. Somerolla Hämäläinen pelasi Mestaruusliigaa kahden kauden aikana 25 ottelua. Kahden Varalan opiskeluvuoden ajan hän pelasi 1-sarjaa. Vuonna 2012 Hämäläinen palasi liigaan LP Kangasalan paidassa saavuttaen risaisella kaudella SM-hopeaa ja Suomen Cupin mestaruuden.

LP Viestiin Hämäläinen tuli kaudeksi 2013–2014 voittaen heti SM-kultaa ja Suomen Cupissa hopeaa. Suomen Cupin mestaruus tuli 2014. Myös kaudella 2014-2015 Hämäläinen oli voittamassa SM-kultaa. Kaudella 2015-2016 Hämäläinen voitti kolmannen Suomen Cupinsa sekä SM-hopeaa.

Hämäläinen on pelipaikaltaan hakkuri.

Mestaruusliigan runkosarjassa ja pudotuspeleissä
------------------------------------------------

| Kausi | Seura | Ottelut | Pisteet | Ässät | Torjunnat |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2009-10 | Somero | 18 | 14 | 3 | 4 |
| 2012-13 | LP Kangasala | 14 | 21 | 3 | 1 |
| 2013-14 | LP Viesti | 24 | 39 | 6 | 1 |
| 2014-15 | LP Viesti | 22 | 36 | 3 | 3 |
| 2015-16 | LP Viesti | 24 | 18 | 2 | 1 |
|

| Kausi | Seura | Ottelut | Pisteet | Ässät | Torjunnat |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2008-09 | Somero | 7 | 8 | 0 | 0 |
| 2013-14 | LP Viesti | 9 | 21 | 0 | 2 |
| 2014-15 | LP Viesti | 10 | 0 | 0 | 0 |
| 2015-16 | LP Viesti | 10 | 3 | 0 | 1 |
|

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Mira Hämäläinen LP Viesti.  Arkistoitu 10.7.2015. Viitattu 14.5.2015.
**Toyota Hilux** on Toyotan valmistama erämaaralliauto, jolla on voitettu kahdesti erämaarallin maailmanmestaruus (2016 & 2017) ja Dakar-ralli kerran. Etelä-Afrikassa päämajaa pitävä japanilainen Toyota Gazoo Racing -talli on käyttänyt autoa vuodesta 2016 lähtien. Sitä ennen autoa käyttivät pääosin yksitystallit Imperial ja Overdrive Racing.

Dakar-ralli
-----------

### 2012

Toyota teki ensiesiintymisen Dakarissa eteläafrikkalaisen Imperial Toyota tallin myötä, jota ajoivat 2009 vuoden Dakar voittaja Giniel de Villiers ja Duncan Vos. Belgialainen Overdrive Racing ajatti toista tallia, jota ajoi Lucio Alvarez. Parhaimman suorituksen ajoi de Villiers, joka sijoittui kolmanneksi uudella autolla. Tallikaveri Vos oli kymmenes. Alvarez sen sijaan ajoi neljänneksi.

### 2013

De Villiers sijoitui Dakar-rallissa toiseksi häviten kilpailun voittajalle 42 minuuttia. Lucio Alvarez ajoi Overdrive Racing -tallissa kilpailun kymmenenneksi.

### 2014

Vuoden 2014 rallissa Toyotaa käytti vain Imperial -talli, jossa jatkoi edellisvuosien tapaan de Villiers ja toisena kuljettajana Leeroy Poulter. De Villiers sijoitui parhaana kuljettana neljänneksi. Hän voitti myös yhden erikoiskokeen.

### 2015

Toyotalla ajoi kolme eri tallia vuoden 2015 rallissa. Imperial -tallissa ajoivat edellisen rallin tapaan de Villiers ja Poulter. Overdrive Racing teki paluun vuoden tauon jälkeen kolmella kuljettajalla; Christian Lavieille, Lucio Alvarez ja Bernhard ten Brinke. Lisäksi Yazeed Al-Rajhi ajoi omalla yksityistallillaan Yazeed Racingilla. De Villiers ajoi kilpailun toiseksi, häviten voittajalle 35 minuuttia. Overdrive -tallin kuljettajat Lavieille ja ten Brinke sijoittuivat kuudenneksi ja seitsemänneksi.

Maailmanmestaruus
-----------------

| Vuosi | Kuljettaja | Kartanlukija |
| --- | --- | --- |
| 2016 | Qatar Nasser Al-Attiyah | Ranska Matthieu Baumel |
| 2017 | Qatar Nasser Al-Attiyah | Ranska Matthieu Baumel |
|

Dakar voitot
------------

| Vuosi | Kuljettaja | Kartanlukija |
| --- | --- | --- |
| 2019 | Qatar Nasser Al-Attiyah | Ranska Matthieu Baumel |
| 2022 | Qatar Nasser Al-Attiyah | Ranska Matthieu Baumel |

Lähteet
-------

1. ↑  Toyota's Dakar-winning Hilux: how to build a rally raid champion *carmag.co.za* Viitattu 1.9.2020 (englanniksi)
**Työlaulu** on joko fyysisen työn rytmittämiseksi tai helpottamiseksi laulettu sävelmä tai työtä ja työoloja kuvaava laulu. Työlauluja on syntynyt eri maissa ja eri ammattien ja työtehtävien piirissä, ja ne voivat ulottua yksinäistä työtä tekevän sanattomasta itsekseen hyräilystä tai yksinkertaisista huudoista (esim. "hiiop!") isomman työporukan monimutkaisiin vuorolauluihin ja vaikuttamaan pyrkiviin työväenlauluihin, jotka ovat usein protestilauluja työoloista ja yhteiskunnasta. Etenkin rytmiset työlaulut ovat pääosin kansanlauluja, joiden alkuperää tai tekijöitä ei varmuudella tiedetä.

Laulujen käytöstä työn rytmittämiseksi on melko varmaa todistusaineistoa jo muinaisesta Egyptistä. Työlaulujen perinne alkoi länsimaissa kadota teollisen vallankumouksen ja maatalouden koneistumisen myötä, kun työrytmin alkoivat ihmisten sijaan määrätä meluisat ja omaan tahtiinsa toimivat työkoneet.

Etnomusikologi Erkki Ala-Könnin mukaan jopa kaikki kansanmusiikki on saanut alkunsa työlaulusta ja kehtolaulusta, joka sekin on yhdenlaista työlaulua. Työlauluperinne on joka tapauksessa vaikuttanut monien nykyisin tunnetumpien musiikinlajien syntyyn. Afroamerikkalainen kirjailija Richard Wright on arvellut blues- ja gospelmusiikin syntyneen ainakin osin Yhdysvaltojen plantaasien orjatyövoiman työlauluista ja -huudoista. Työlaulut olivat myös orjien keskinäinen viestintämuoto, sillä työtä tehdessä keskustelu oli kiellettyä, mutta laulu itse keksittyine sanoineenkin sallittua.

Plantaasiorjien työlaulujen ohella tunnettuja työlauluperinteitä ovat purjelaivojen aikakaudella käytetyt merimiesten työlaulut (engl. *sea shanty, -ies*). Eräänlaisia työlauluja ovat metsästyksessä käytettävät riistaa esiin houkuttelevat äännähdykset ja Suomenkin karjataloudesta tuttu karjankutsunta.

Lähteet
-------

1. 1 2  work song (music) *britannica.com*. Viitattu 24.7.2022.
2. ↑  Bleiberg, E. (2005). Work Songs. In E. I. Bleiberg, J. A. Evans, K. M. Figg, P. M. Soergel, & J. B. Friedman (Eds.), *Arts and Humanities Through the Eras* (Vol. 1, pp. 160-164). Gale.. Viitattu 24.7.2022.
3. ↑  Fält, Anna: *Nuku kuule! Kehtolauluja radioaalloille*, s. 7, 17. Pohjois-Karjalan ammattikorkeakoulu, musiikin koulutusohjelma, 2011. Opinnäytetyö verkossa (PDF) (viitattu 24.7.2022).  Lähteenä Kansanmusiikki-instituuttin 1994 julkaisema CD-levy *Suomalainen kehtolaulu*.
4. ↑  Ek, Markus: *Katsaus gospelmusiikin historiaan: 1500-luvulta nykypäivään ja Suomi-gospel*, s. 11–12. Helsinki: Metropolia-ammattikorkeakoulu, musiikin tutkinto-ohjelma, 2022. Opinnäytetyö verkossa (PDF) (viitattu 24.7.2022).  Lähteenä Dowley, Tim: Christian Music: A Global History. Society for Promoting Knowledge, 2018, s. 319.
5. ↑  Hotakainen, Maarit: *"Yllätyin, miten paljon saatiin aikaan!" Rekilaulutyöpaja lauluryhmän kanssa*, s. 10. Centria-ammattikorkeakoulu, musiikin koulutusohjelma, 2017. Opinnäytetyö verkossa (PDF) (viitattu 24.7.2022).  Lähteenä Asplund, A. ym. (toim.): *Kansanmusiikki. Suomen musiikin historia.* Porvoo: WSOY, 2006.
**Mira Huhta** (s. 28. lokakuuta 1987) on suomalainen jääkiekkoilija, pelipaikaltaan puolustaja. Hänet valittiin naisten maajoukkueeseen ensimmäisen kerran syksyllä 2004. Hän kuului pronssia saaneeseen Suomen joukkueeseen Sveitsin MM-kilpailuissa 2011. Hän pelasi ainoissa MM-kisoissaan kuusi ottelua. Kaikkiaan hän pelasi 37 A-maaottelua ja antoi niissä viisi maalisyöttöä.

Huhta edusti SM-sarjassa Itä-Helsingin Kiekkoa kaudet 2004–2009, Hämeenlinnan Pallokerhoa 2009–2013 ja Espoo Bluesia/Espoo Unitedia kaudesta 2013–2014 uransa loppuun, kevääseen 2019 saakka. Hän voitti Suomen-mestaruuden HPK:ssa 2011, jolloin hän toimi joukkueen kapteenina, sekä Bluesissa 2014 ja 2015. Hänet valittiin SM-sarjan All Stars -joukkueeseen kaudella 2016–2017. Hän pelasi pääsarjatasolla 316 runkosarjaottelua, joissa viimeisteli 44 maalia ja antoi 151 maalisyöttöä. Pudotuspeleissä hän teki pelaamissaan 95 ottelussa 19 maalia ja syötti 44 maalia.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Mira Huhta *eurohockey.com*.  Arkistoitu 4.3.2016. Viitattu 6.6.2015. (englanniksi)
2. 1 2 3  Naisleijonat kohtaavat Ruotsin 8.–10.9.2004 *finhockey.com*.  19.8.2004. Viitattu 6.6.2015.
3. ↑  Kapteeni Mira Huhta jatkaa HPK naisissa *yle.fi*.  7.6.2012. Viitattu 6.6.2015.
4. ↑  Ice Hockey - Women World Championship - 2011 Playoffs *the-sports.org*. Viitattu 6.6.2015. (englanniksi)
5. 1 2 3  Mira Huhta *Elite Prospects*. Everysport Media Group AB.  (englanniksi)
6. ↑  HPK:n lätkämimmeille kultaa *yle.fi*.  29.3.2011. Viitattu 6.6.2015.
7. ↑  Naisten Suomen mestari 2015 - Espoo Blues! *leijonat.fi*.  11.3.2015.  Arkistoitu 16.4.2015. Viitattu 6.6.2015.
**Call of Duty: Roads to Victory** on Amaze Entertainmentin kehittämä ja Activisionin julkaisema *Call of Duty* -pelisarjaan kuuluva ensimmäisen persoonan ammuntapeli. Peli perustuu toiseen maailmansotaan. Peli julkaistiin PlayStation Portablelle maaliskuussa 2007.

Pelaaminen
----------

### Kampanja

Pelissä on kolme eri kampanjaa: Yhdysvaltain, Kanadan ja Yhdistyneen kuningaskunnan kampanjat. Kampanja sisältää 14 tasoa, jotka sijoittuvat toiseen maailmansotaan. Yhdysvaltain tehtävät ovat operaatio Market Garden, operaatio Avalanche ja operaatio Detroit. Kanadalaisten tehtäviä ovat taistelu Scheldessä, operaatio Infatuate ja operaatio Blockbuster. Brittiläisten tehtävät ovat operaatio Market Garden ja operaatio Varsity.

### Moninpeli

Pelin moninpelissä kuusi pelaajaa voivat pelata yhdeksässä eri kentässä. Pelissä on kuusi eri pelimuotoa, jotka ovat Deathmatch, Team Deathmatch, Capture the Flag, Hold the Flag ja King of the Hill.

Kehitys
-------

*Roads to Victory* on ensimmäinen ja ainoa *Call of Duty* -peli, joka on kehitetty PlayStation Portablelle. Käsikonsoleille on tehty *Roads to Victoryn* lisäksi *Call of Duty: Black Ops Declassifield*, joka kehitettiin PlayStation Vitalle.

Vastaanotto
-----------

*Roads to Victory* sai ristiriitaisen vastaanoton. IGN antoi sille arvosanaksi 6,6/10 ja GameSpot 6,2/10. Gamespy totesi, että pelin tekoäly oli naurettavaa ja vaatimatonta, vaikka peli tuntui aluksi erittäin hyvältä. GameSpy antoi pelille 2,5/5.

Peliä on kritisoitu muun muassa siitä, että siinä on paljon virheitä, jotka pilaavat pelikokemuksen. Pelin ohjausjärjestelmää on myös kritisoitu Sunday Mailissa siitä, että siinä on kömpelö valvontajärjestelmä.

Aiheesta muualla
----------------

* *Call of Duty: Roads to Victory* MobyGamesissa (englanniksi)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * n
* k
* m
*Call of Duty* |
| --- |
|  |
| Toinen maailmansota | 
* Call of Duty
	+ United Offensive
	+ Finest Hour
* 2
	+ Big Red One
* 3
	+ Roads to Victory
* World at War
* WWII
* Vanguard

 |
|  |
| *Modern Warfare* | 
* *Modern Warfare*
* *Modern Warfare 2*
* *Modern Warfare 3*
* *Modern Warfare* (2019)

 |
|  |
| *Black Ops* | 
* Black Ops
* Black Ops II
	+ Declassified
* Black Ops III
* Black Ops IIII
* Black Ops Cold War

 |
|  |
| Muut | 
* Ghosts
* Advanced Warfare
* Infinite Warfare
* Mobile
* Warzone

 |

 |

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Call of Duty: Roads to Victory
Suurvisiiri Merzifonlu Kara Mustafa pašša toimi uransa aikana Topkapin palatsin pienen tallin tallimestarina.
**Mir akhur** oli useissa sultanaateissa, kaanikunnissa ja emiraateissa kuninkaallista hovitallimestaria tarkoittava virkanimi. 

Vastaavia virkanimiä löytyi myös eurooppalaisista hoveista, kuten esimerkiksi Yhdistyneen kuningaskunnan *Master of the Horse* ja Ruotsin *överhovstallmästare*.

Osmanien valtakunnassa
----------------------

Virka kaikkine vastuineen jaettiin kahdelle henkilölle; suuren tallin mestarille (*büyük mir akhür*) ja pienen tallin mestarille (*küçük mir akhür*). Mir akhürien vastuulla oli palatsin tallien ylläpitäminen ja niiden huollon järjestäminen. Molemmat virkanimet olivat arvoltaan korkealla palatsin hierarkiassa, mutta arvoon liittyvä vastuu oli myös suuri.

Suuri talli koostui yhteensä seitsemästätoista rakennuksesta. Sen talleissa oli noin tuhat hevosta. Molempien tallimestareiden alaisuudessa työskenteli 1500-luvun alkupuolella yhteensä lähes kolmetuhatta henkilöä. Vuosisadan loppuun mennessä työntekijöiden lukumäärä oli kasvanut yli neljääntuhanteen. Suuren tallin mestari vastasi myös hevosten ja kameleiden hoitoon liittyvistä valtakunnallisista kysymyksistä. Hänen lähimmät alaisensa vastasivat lisäksi ratsuväen hevosten sekä armeijan huoltokuormastoihin kuuluneiden hevosten ja kamelien hoidosta sotien ja sotaretkien aikana.

Osa Osmanien valtakunnan suurvisiireiksi nousseista virkamiehistä oli aiemmin palvellut mir akhürina sulttaanin palatsissa.

Lähteet
-------

* C. E. Bosworth, E. van Donzel, B. Lewis & Ch. Pellat: *The Encyclopaedia of Islam (Vol. 4 Iran-Kha)*. E. J. Brill, 1997. ISBN 90-04-05745-5.
* C.E. Bosworth, E. van Donzel, W.P. Heinrichs, Ch. Pellat (toim.) et al.: *The Encyclopaedia of Islam (vol. 7, Mif-Naz)*. Brill. ISBN 90-04-09419-9.

### Viitteet

1. ↑  The Encyclopaedia of Islam Vol. 4, s. 589-590
2. ↑  Huom. kirjoitusmuoto saattaa vaihdella alkuperäiskielestä ja translitteraatiosta riippuen. Virkanimi saattaa esiintyä esimerkiksi muodoissa *mīr-ākhūr, mir akhür, mirakhur* ja *mirakhor*.
3. 1 2  The Encyclopaedia of Islam Vol. 7, s. 88-89
**Viuliokasvit** (Namaceae) on Boraginales-lahkoon kuuluva pieni kasviheimo.

Tuntomerkit
-----------

Heimon kasvit ovat yksi- tai monivuotisia ruohoja, pensaita tai pieniä puita, jotka ovat tavallisesti sienijuurellisia. Lehdet ovat hammas- tai ehytlaitaiset, sulkasuoniset. Kukinnossa, jotka ovat ns. kiemuroita, ei tavallisesti ole suojus- eikä tukilehtiä. Verhiö on tavallisesti yhteen kasvanut. Heteiden tyvellä ei tavallisesti ole pieniä suomuja kuten on sievikkikasveilla (Hydrophyllaceae). Sikiäin on harvoin puoleksi kehänalainen, ja siinä olevat istukat ovat enemmän tai vähemmän kapeita. Vartalo on tavallisesti tyvestään alkaen haarainen, ja luotti on pallomaisen suppilomainen tai pistemäinen. Hedelmä on rakokota, harvoin avautumaton. Siemenessä on runsas tai vähäinen endospermi ja vihreä tai valkoinen alkio. Kromosomiluku n = 7, 14, 17–18.

Levinneisyys
------------

Viuliokasvien heimon 58 lajia ovat levinneet Pohjois-Amerikan lounaisosiin, Keski-Amerikkaan, Etelä-Amerikan länsiosiin, Antilleille ja Havaijiin.

Luokittelu
----------

Heimo kuuluu Boraginales-lahkon evoluutiopuussa kladiin, jossa ovat myös heimot Heliotropiaceae, Cordiaceae ja Ehretiaceae.

Heimoon kuuluu neljä sukua:

* *Eriodictyon* Benth. – intiaanipalsamit
* *Nama* L. (*Andropus* Brand, *Conanthus* S.Watson) – viuliot
* *Turricula* J.F.Macbr. – ainoa laji *T. parryi*
* *Wigandia* Kunth – wigandiat

Lähteet
-------

* Stevens, P. F. 2001–: Angiosperm Phylogeny Website. Version 12, July 2012 [and more or less continuously updated since].. (englanniksi)

### Viitteet

1. ↑  Suomen Lajitietokeskus: Viuliokasvit – Namaceae Viitattu 17.11.2022.
2. 1 2 3  Stevens 2001–, viitattu 16.11.2014.
3. ↑


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Taksonitunnisteet | 
* Wikidata: Q20919743
* CoL: 7NK3D
* GBIF: 10411378
* IPNI: 60471530-2
* NCBI: 1873870
* Open Tree of Life: 5738655
* Tropicos: 100442232

 |

 |
**Tammun** on kylä Palestiinan Länsirannalla. Kylän asukasluku oli vuonna 2018 arviolta 13 293.

Maantiede
---------

Lähiseudun maisemaa.
Tammun sijaitsee Palestiinan Länsirannan koillisosassa Tubasin kuvernoraatissa. Sen naapuripaikkakuntia ovat Khirbet 'Atuf idässä, Tubas pohjoisessa, Wadi Al Far'a ja El Far'an pakolaisleiri lännessä, sekä Al Aqrabaniah ja Al-Nasaria etelässä. Kylän korkeus merenpinnasta on 332 metriä.

Tubasin vuotuinen sadanta on 331 mm ja vuoden keskilämpötila 20 °C.

Historia
--------

Tammunin nimen alkuperästä ei ole täyttä yhteisymmärrystä ja siitä on esitetty useampia eri teorioita. Yhden mukaan nimi on johdettu arabian sanasta *tammen*, joka viittaa hiljaiseen paikkaan. Muiden teorioiden mukaan nimi viittaa joko linnaan, torniin tai linnan päällikköön. Ensimmäisissä historiallisissa lähteissä kylä mainitaan noin 600 vuotta sitten. Sen asukkaat saapuivat tuolloin Arabian niemimaalta. Sittemmin paikalle on muuttanut asukkaita myös esimerkiksi Egyptitä ja Halhulista. Oman kunnanvaltuustonsa Tammun sai vuonna 1997.

Talous
------

Maatalous on merkittävin elinkeino paikallisille, mutta vuodesta 1967 lähtien yhä useammat ovat työskennelleet Israelin työmarkkinoilla. Vuonna 2005 Tammunin työssäkäyvästä väestöstä 50 % työllistyi maataloudessa, 35 % Israelin työmarkkinoilla, 10 % palveluissa, 3% kaupanalalla ja 2 % rakennusalalla.

Väestö
------

Tammunin asukasluku oli Palestiinan tilastokeskuksen vuoden 2018 arvion mukaan 13 293. Vuonna 2007 vastaava luku oli 11 074. Vuonna 1997 sen asukasluku oli 7 640.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Tammun village profile (pdf) *Palestinian Localities Study*. The Applied Research Institute – Jerusalem. Viitattu 29.10.2019. (englanniksi)
2. ↑  Projected Mid -Year Population for Tubas & Northern Governorate by Locality 2017-2021 Palestinian Central Bureau of Statistics. Viitattu 29.10.2019. (englanniksi)
Intian ylänköalueita.Shiva-kraaterin sijainti ja Intian ylänköalueita
**Shiva-kraatteri** on väitetty Intian rannikolla oleva muinainen asteroidin aiheuttama törmäyskraatteri. Se sijaitsee Intian valtameren pohjassa Mumbain kohdalla. Jotkut tutkijat arvelevat, että Shiva-kraatteriin liittyvä valtava asteroiditörmäys olisi aiheuttanut dinosaurusten joukkotuhon, ei Chicxulubiin Jukatanille tapahtunut varmistettu törmäys, joka joidenkin arvioiden mukaan olisi tapahtunut jo noin 300 000 vuotta ennen varsinaista liitukauden loppua, jolloin liitueliöt ja dinosaurukset katosivat. Törmäys on mahdollisesti laukaissut Deccanin laakiobasalttipurkaukset. Toisten mukaan kraatterin jäänteeltä näyttävät muodostumat ovat syntyneet muuten kuin asteroidin törmäyksessä tapahtuneissa geologisissa muutoksissa.

Kiistellyn 65 miljoonaa vuotta vanhan Shiva-kraatterin olemassaolo on päätelty samankeskisistä geofysikaalisista poikkeamista, porausnäytteistä ja järistysaaltojen heijastumista. Kraatterimainen muodostuma on hyvin epämääräinen. Kraatterin mitat ovat nykyään noin 400 × 600 kilometriä ja sen keskus on mahdollisesti Bombayn ylänkö, joka on noussut ylös 5 km ympäristöstään, tai vedenalainen vuori. Alueella on runsaasti kaasu- ja öljyesiintymiä. Kraatteri on suureksi osaksi hautautunut maan sisään ja se on eroosion kuluttama.

Shivaksi kutsuttu muodostuma näyttää syntyneen laakiopurkausten kestäessä. Geologit eivät ole yksimielisiä siitä, että Shiva-kraatteriksi kutsuttu muodostuma on valtavan, noin 40 kilometrin läpimittaisen jättiasteroidin törmäyksen aiheuttama, niin kuin jotkut tutkijat ajattelevat. Sankar Chatterjee kollegoineen pitää sitä parempana teoriana dinosaurusten tuhoon kuin Chicxulub-kraatteria, joka on ehkä syntynyt Shivaa ja liitukauden loppua hieman aiemmin.

Katso myös
----------

* Shiva
* Chicxulub-kraatteri
* K/T-raja
* Liitukauden joukkosukupuutto

Lähteet
-------

1. 1 2  Davis, John: Texas Tech Paleontologist Finds Evidence That Meteorite Strike Near Bombay May Have Wiped Out Dinosaurs  15.11.2006. Texas Tech University. Viitattu 18.6.2012. (englanniksi)

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Shiva crater
Vattukobben

|  |  |
| --- | --- |
| Sijainti | 
60°7′40.00″N, 24°48′57.00″E, EspooUusimaaSuomi |
| Merialue | 
Suomenlahti, Itämeri |
| Pinta-ala | 
0,015 km² |

muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa WikidataaTietolaatikon dokumentaatioNäytä Wikidatasta tulevat arvot

**Vattukobben** on noin 1,5 hehtaarin laajuinen silokalliosaari Espoon ulkosaaristossa. Virallisessa kaupunginosajaossa se kuuluu Matinkylään. Vattukobben on osa Vattukobben-Vettakobbenin luonnonsuojelualuetta, joka sijaitsee välittömästi Stora Ådholmenin itäpuolella. Etäisyys Helsingin keskustasta on noin kahdeksan kilometriä lounaaseen.

Vattukobben-Vettakobbenin luonnonsuojelualue on uhanalaisen selkälokin pesimäalue. Siellä viihtyvät myös kyhmyjoutsen sekä tukka- ja isokoskelo. Vattukobbenilla on kalliokasvillisuutta ja kivisiä niittyjä, kasvilajistoon kuuluu tyypillisen ulkosaariston kasvien ohella lintujen mukanaan tuomia lajeja, kuten pihakrassi.

Viitteet
--------

1. ↑  Vattukobben Espoon opaskartalla
2. ↑  Espoon arvokkaat luontokohteet, Espoon itäinen saaristo, s. 45, pdf-tiedosto

Aiheesta muualla
----------------

* Tiedostopalvelu.maanmittauslaitos.fi
* Vattukobben, Uusimaa, Suomi — Sunrise, Sunset and Daylength
**Tampere-Härmälän lentoasema** (IATA: **TMP**, ICAO: **EFTA**) oli Tampereella sijainnut kansainvälinen lentoasema. Se perustettiin Valtion lentokonetehtaan etsiessä uutta sijoituspaikkaa. Lentokentän rakennustyöt aloitettiin vuonna 1932, ja valmistuessaan vuonna 1936 se oli Suomen ainoa lentoasema sisämaassa. *lähde?* Terminaalirakennuksen suunnitteli Tampereen kaupunginarkkitehti Bertel Strömmer, ja rakennuksessa olivat lentoaseman toimisto, matkustajien odotustila, baari ja sääasema.

Finnairin edeltäjä Aero Oy liikennöi Härmälästä Helsinkiin, Vaasaan, Ouluun ja Kemiin. Jatkosodassa lentokenttä oli Lentorykmentti 2:n käytössä. Talvisodan jälkeen vuonna 1941 Härmälään rakennettiin ensimmäinen matkustajaterminaali. Kentällä oli sotilaallinen luonne, koska Valtion lentokonetehdas valmisti myös sotilaslentokoneita.

Reitti Helsinki–Tampere oli Aeron ensimmäinen säännöllinen kotimaan lentoreitti. 1950-luvulla Veljekset Karhumäki aloitti lennot Tukholmaan. Kenttä asfaltoitiin vasta vuonna 1958.

Suihkukoneiden aikakaudella Tampereen lentoasema tarvitsi pidemmän kiitotien, mutta Härmälän kaupunginosan kasvaessa ei vanhaa kiitotietä voinut enää pidentää. Matkustajaliikenne siirtyi uudelle Tampere-Pirkkalan lentoasemalle vuonna 1979, johon mennessä Härmälän kautta oli kulkenut 1,5 miljoonaa matkustajaa. Härmälässä oli vielä yleisilmailua vuoteen 1982 asti. Viimeinen laskuvarjohyppylento Härmälässä lennettiin kesäkuun lopussa 1983.

Vanhasta Härmälän kentästä on jäljellä vielä terminaalirakennus, lentokonehalli osana messu- ja urheilukeskusta sekä osa kiitotiestä, joka toimii Pirkkahallin pysäköintialueena. Terminaalirakennuksessa on nykyään Tampereen laskuvarjokerhon kerho- ja koulutustilat buffetteineen. Tampereen kaupunki myi terminaalirakennuksen sen pitkäaikaisena vuokraajana olleelle laskuvarjokerholle vuonna 2014.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Jukka Manninen: *Hyppääjät ponnistelevat lentoaseman kunnostamiseksi*. Aamulehti 17. lokakuuta 2019, Moro-liite s. 10. Alma Media.
2. ↑  Ahti Saarinen: *Jäätukikohdan päiväkirja*, s. 12. , 2005. ISBN 952-99412-3-4.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Tampere-Härmälän lentoasema** Wikimedia Commonsissa

* Daidaloksen lento – Salmen matkassa Matkuun ja Härmälään
* Rakennusperintö - Ilmoille ja vesille (Arkistoitu – Internet Archive) (pdf)
* Airliners.net – Tampere-Härmälä
* Lentoasema vuonna 2009, kuva (Arkistoitu – Internet Archive)
* Kuvia Härmälän lentoasemasta Arjenhistoria.fi -palvelussa
**Viulunrakentaja** on soitinrakentaja, joka rakentaa viuluja. Jousen valmistaminen kuuluu toiselle ammattikunnalle.*lähde?* Viulunrakennustaito on kehittynyt muiden kielisoittimien, kuten luutun, mandoliinin, harpun ja kitaran, rakennustaidon rinnalla.

Tunnettuja viulunrakentajia ovat olleet erityisesti italialaiset.

* Gasparo da Salò (1549–1609),
* Amati-suku
* Gagliano-suku
* Guarneri del Gesù
* Giovanni Paolo Maggini
* Valentino Siani
* Antonio Stradivari
* Carlo Testore
* Giovanni Battista Guadagnini
* Lorenzo Storioni
* Evasio Emilio Guerra

Viulunrakentajia Suomessa
-------------------------

Suomeen viulunrakennustaito tuli 1700-luvulla Tukholmasta. Stradivariuksen aikalainen Johan Petter Roos (k. 1735) on vanhin tunnettu suomalainen viulunrakentaja.*lähde?* Vanhin säilynyt suomalainen viulu on Johan Lindströmin vuonna 1796 valmistama viulu, jota säilytetään Sibelius-museossa.*lähde?* Suomessa on noin 20 ammattimaista viulunrakentajaa,*lähde?* mutta viulun rakentaminen on myös monen harrastus.

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Viulunrakentaja**.
* Viulunrakentajat.net
* Vanhempia suomalaisia viulunrakentajia
* Ammattia harjoittavien suomalaisten viulunrakentajien kilta (Arkistoitu – Internet Archive)
**Dol-de-Bretagne** (bretoniksi *Dol*) on kunta läntisessä Ranskassa Ille-et-Vilainen departementissa Bretagnen alueella. Se sijaitsee noin 25 kilometriä Saint-Malon kaupungista kaakkoon.

Dol-de-Bretagne on keskiajalla rakennettu kaupunki. Kaupungin keskellä on 1200-luvulta peräisin oleva Saint-Samsonin katedraali. Se on nimetty pyhän Samsonin mukaan, joka 500-luvulla saapui Walesistä Bretagneen ja Doliin. Kaupungin keskustassa on runsaasti keskiaikaisia rakennuksia. Niitä on myös keskustan pääkadun *Grande Ruen* varrella. Dolin esihistoriallisesta ajasta on muistona suurikokoinen menhir, *Menhir de Champ-Dolent*.

  

* Saint-Samsonin katedraaliSaint-Samsonin katedraali
* Menhir de Champ-DolentMenhir de Champ-Dolent

Lähteet
-------

1. ↑  Insee
2. ↑  Dol‑de‑Bretagne and Mont‑Dol, Feats above the marshes Official website of tourism in Brittany. Viitattu 9.1.2021. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Dol-de-Bretagne** Wikimedia Commonsissa
Tammisluoto

|  |  |
| --- | --- |
| Sijainti | 
60°24′41″N, 21°44′28″E, NaantaliVarsinais-SuomiSuomi |
| Merialue | 
Saaristomeri |
| Pinta-ala | 
0,16 km²  |

Väestö| Asukasluku | 
0 (2009) |

muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa WikidataaTietolaatikon dokumentaatioNäytä Wikidatasta tulevat arvot

**Tammisluoto** on entisen Rymättylän kunnan, nykyisen Naantalin kaupungin länsiosassa sijaitseva saari. Saaren pinta-ala on noin 0,16 neliökilometriä. Vuonna 2009 saaressa ei ollut yhtään vakituista asukasta. Tammisluodon saareen liikennöi Teersalosta Velkuan reittialueella maksuton yhteysalus M/S *Kivimo*.

Saari on lähes kokonaan metsän peitossa ja se on varsin kallioista, osin jyrkäneistä, korkeimman kohdan ollessa yli 17,5 metriä merenpinnan yläpuolella. Vuonna 1965 saaressa oli yksi tila ja kaksi hyvin pientä peltoa. 1978 rakennuksia oli jo useita ympäri saarta. Tammisluoto lähivesineen kuului Kuivaisten kylään. Nykyisin saarella on kymmenisen vapaa-ajanasuntoa.

Tammisluodosta vain 60 metriä pohjoiseen sijaitsee Vähä Tammisluoto, joka on noin puolet Tammisluotoa pienempi saari. Suuremmista saarista Tammisluodon läheisyydessä ovat länsipuolella Raissiluoto ja pohjoispuolella Liettinen. Rymättylässä sijaitsee myös toinen Tammisluoto-niminen saari, joka on lähes saman kokoinen. Se sijaitsee 2,7 kilometriä eteläkaakkoon, Ruotsalaisen saaren pohjoispuolella.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Tammisluoto Karttapaikassa *Karttapaikka*. Maanmittauslaitos. Viitattu 23.3.2019.
2. 1 2  "Liite 1", *Ilman kiinteää tieyhteyttä olevat pysyvästi asutut saaret*, s. 109–110. Alueiden kehittäminen 26/2010. Työ- ja elinkeinoministeriö, 2010. ISSN 1797-3562 ISBN 978-952-227-374-1. Teoksen verkkoversio (pdf) (viitattu 23.3.2019).
3. ↑  Velkuan reitti - Kivimo *finferries.fi*. Suomen Lauttaliikenne Oy (Finferries).  Arkistoitu 23.3.2019. Viitattu 23.3.2019.
4. ↑  Laurila, Paavo et al.: *Peruskartta* 1:20 000. Merimasku N:o 1043 03.  (kartoitus 1964–1965) Helsinki: Maanmittaushallitus, 1968.  Peruskartta Maanmittauslaitoksen Vanhat painetut kartat -verkkopalvelussa (jpg) (viitattu 23.3.2019)
5. ↑  Laurila, Paavo et al.: *Peruskartta* 1:20 000. Merimasku N:o 1043 03.  (kartoitus 1978) Helsinki: Maanmittaushallitus, 1981.  Peruskartta Maanmittauslaitoksen Vanhat painetut kartat -verkkopalvelussa (jpg) (viitattu 23.3.2019)
Tampa Bay Mutinyn tunnus
**Tampa Bay Mutiny** oli Floridan Tampasta kotoisin ollut yhdysvaltalainen jalkapalloseura.

Mutiny pelasi Major League Soccerissa liigan esikoiskaudesta 1996 kauteen 2001, jonka jälkeen se ja toinen floridalaisseura Miami Fusion lopettivat toimintansa liigan päätöksellä. Mutinyn menestyksekkäin kausi oli 1996, jolloin se voitti MLS:n runkosarjan ja ylsi pudotuspeleissä välieriin. Seuran tunnetuimpia pelaajia oli kolumbialainen Carlos Valderrama, joka valittiin kaudella 1996 liigan arvokkaimmaksi pelaajaksi.

Mutinyn kotistadioneina toimivat Houlihan’s Stadium (1996–1998) ja Raymond James Stadium (1999–2001).

Lähteet
-------

1. ↑  MLS folds Mutiny  9.1.2002. St. Petersburg Times. Viitattu 9.5.2010. (englanniksi)
2. ↑  USA 1996  7.8.2004. RSSSF. Viitattu 9.5.2010. (englanniksi)
3. ↑  Donovan named ’09 Volkswagen MVP  24.1.2010. Major League Soccer. Viitattu 9.5.2010. (englanniksi)[vanhentunut linkki]
4. ↑  Tampa Bay Mutiny (1996–2001) Sports E-cyclopedia. Viitattu 9.5.2010. (englanniksi)
**Helga Lindner** (myöh. **Härtel**, 5. toukokuuta 1951 Chemnitz – 3. marraskuuta 2021 Chemnitz, Saksa) oli kilpaurallaan Itä-Saksaa edustanut uimari, olympiamitalisti ja Euroopan mestari.

Lindner saavutti naisten 200 metrin perhosuinnissa Alankomaiden Ada Kokin perässä olympiahopeaa Méxicossa 1968. Hän sijoittui samoissa kisoissa 100 metrin perhosuinnissa kahdeksanneksi ja 4×100 metrin sekauintiviestissä viidenneksi. Lindner kilpaili olympiatasolla myös Münchenissä 1972 ollen 200 metrin perhosuinnissa kuudes. Barcelonan EM-kilpailuissa 1970 Lindner voitti kultamitalit 200 metrin perhosuinnissa ja 4×100 metrin sekauintiviestissä ja saavutti lisäksi hopeaa 100 metrin perhosuinnissa. Hän ui 200 metrin perhosuinnissa ja 4×100 metrin sekauintiviestissä myös Euroopan ennätyksiä. Myös Lindnerin serkku Renate Vogel oli uinnin arvokisamitalisti. Lindner kuoli sairastettuaan lyhyen aikaa vakavaa tautia Chemnitzissä 70-vuotiaana 3. marraskuuta 2021.

Lähteet
-------

* Helga Lindner *Olympedia*.  (englanniksi)

### Viitteet

1. ↑  Olympedia
2. ↑

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Helga Lindner** Wikimedia Commonsissa

* Helga Lindner Kansainvälinen olympiakomitea.  (englanniksi)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |

 |
**Shion** (jap. 志恩) on MUCC-yhtyeen kahdeksas studioalbumi. Levyn ensimmäinen painos julkaistiin Japanissa maaliskuussa 2008.

MUCC promotoi albumia runsaasti lukuisten lehtihaastattelujen, mainosten avulla ja ulkomaankiertuiden avulla. Ennen levyn julkaisua yhtye kuvaili Shionin äänimaailman sijoittuvan aiemmin julkaistujen Houyoku- ja Gokusai-albumien välimaastoon. Japanilaisen Zy-lehden haastattelussa kitaristi Miya kertoi yhtyeen alun perin suunnitelleen julkaisevansa levyn kappaleet tupla-EP:nä. Vierailevina muusikkoina levyllä esiintyvät kappaleiden elektronisista osuuksista huolehtinut Atsushi Koike, perkussionisti Sakura Sons of All Pussys -yhtyeestä sekä jousiorkesteri Crusher Kimura Strings. 

Albumin tiimoilta MUCC kiersi maaliskuussa 2008 Yhdysvaltoja esiintyen osana Taste of Chaos -kiertuetta. Lokakuussa kiertueen kansainvälinen osuus toi yhtyeen esiintymään muun muassa Alankomaihin, Saksaan, Tanskaan sekä Isoon-Britanniaan. Erityisesti Britannian konsertteja promotoidakseen Shionista julkaistiin vain Britannian markkinoille tarkoitettu versio joka sisältää *Fuzz*-kappaleen musiikkivideon sekä muuta lisämateriaalia.

*Fuzz* on julkaistu myös Cloverfield-elokuvan soundtrackilla.

Kappalelista
------------

1. Suion (jap. 水恩) – 2:16
2. Fukurō no Yurikago (jap. 梟の揺り篭) – 4:26
3. Nuritsubusunara enji (jap. 塗り潰すなら臙脂) – 4:11
4. Fuzz (jap. ファズ) – 4:49
5. Game (jap. ゲーム) – 5:46
6. Flight (jap. フライト-Album ver.-) – 3:44
7. Anjelier (jap. アンジャベル) – 4:08
8. Chiisana Mado (jap. 小さな窓) – 5:19
9. Semishigure (jap. 蝉時雨) – 5:19
10. Shion (jap. 志恩) – 5:15
11. Sorawasure (jap. 空忘れ) – 4:08
12. Shiva (jap. シヴァ) – 5:03
13. Libra (jap. リブラ-Album ver.-) – 5:22

Lähteet
-------

MUCC's Shion UK Album Release *JaME*.  30.10.2008.  Arkistoitu 20.7.2011.  (englanniksi)
**Helga Kangro** (o.s. Suits; 19. toukokuuta 1924 Tartto – 11. toukokuuta 1999 Tukholma) oli virolainen kirjailija ja lääkäri. Hänen isänsä oli kirjailija Gustav Suits.

Helga Suits kävi lukion Tartossa. Vuonna 1944 hän pakeni äitinsä kanssa Suomeen ja edelleen Ruotsiin, jossa hän valmistui lääkäriksi ja psykiatriksi. Hän toimi lastenpsykiatrina Jönköpingissä, Västeråsissa ja Göteborgissa. Vuonna 1951 hän avioitui Ruotsin virolaisen tulevan ortopedin Vello Kangron kanssa. 

Helga Kangro on kuvannut kirjoissaan vanhempiensa elämää. Vuonna 1964 julkaistu teos *Gustav Suitsu noorus* kertoo hänen isänsä nuoruudesta. Vuonna 1987 Lundissa julkaistu *Aino ja Gustavi lugu* sisältää hänen vanhempiensa kirjeenvaihtoa.  Postuumisti vuonna 2000 ilmestynyttä teosta *Kas mäletad Kaarel?* pidetään omaelämäkerrallisena.

Lähteet
-------

1. 1 2  Suits-Kangro, Helga. Tartu Ilukirjanduses. Viitattu 13.4.2020.
2. ↑  Oppilasluettelo Luokka 42. Mhg.tartu.ee. Web Archive 2010.


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Yhdysvallat

 |

 |
**Helga Väänänen** on suomalainen iskelmälaulaja, joka teki 1970-luvun alussa parodisen kolkolla laulutyylillään kaksi singleä Toivo Kärjen edesauttamana. Väänänen oli tuolloin 40-vuotias.

Pohjois-Savon Siilinjärveltä kotoisin oleva Helga Väänänen oli jo nuorena haaveillut laulajan urasta, mutta vasta 40-vuotiaana hän päätti lähettää koenauhan Toivo Kärjen levy-yhtiölle. Kärki innostui Väänäsen tyylistä ja alkoi kaavailla hänestä yhdysvaltalaisen Mrs. Millerin kaltaista kypsän iän vauhdikasta iskelmälaulajaa.

Vuonna 1971 Helga Väänänen levytti esikoissinglensä "Tunturisatu", jonka toisella puolella oli 1930-luvun kupletti "Vetoketju". Seuraavana vuonna julkaistiin Rauno Lehtisen sovittama toinen single, Sirkka Valkola-Laineen säveltämä ja sanoittama tango "Mä olen nainen". Ilmestymisaikanaan eroottisen rohkeana pidetyn kappaleen ovat myöhemmin levyttäneet myös Vera Telenius, Tuulikki Eloranta ja Ritva Oksanen. Singlen b-puolella on Väänäsen kulmikas versio Bill Haleyn rock and roll -klassikosta Rock Around the Clock nimellä "Tunnista toiseen". Se julkaistiin uudelleen tupla-CD-kokoelmalla *Riman alta ja ohi maalin – Suomi-iskelmän hurjimmat harhalaakit*.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Nostalgiaa: Alvar Kolasen tähtikuvia 3 - "rohkea" Helga Väänänen, *Anakonda*-verkkolehti 10.7.2014. Viitattu 24.9.2016.
2. ↑  Väänänen Helga (Arkistoitu – Internet Archive), Äänitearkisto. Viitattu 24.9.2016.
**Pienet hauskat illanvietot** (*Abigail’s Party*) on Mike Leigh’n käsikirjoittama ja ohjaama brittiläinen televisionäytelmä vuodelta 1977. Keskiluokkaisten naapuripariskuntien kosteasta illanvietosta kertovaa satiirista tragikomediaa esitettiin ensin yli kaksituntisena versiona Hampstead Theatressa ja lyhennettiin sitten 104 minuutin televisioversioksi.

Juoni
-----

Lapseton, nousukasmainen pariskunta Beverly ja Laurence (kotirouva ja kiinteistönvälittäjä) ovat kutsuneet kotiinsa naapurustoon juuri muuttaneen pariskunnan Angelan ja Tonyn (sairaanhoitaja ja tietokoneoperaattori) sekä heitä vanhemman, arkkitehtimiehestään eronneen rouvan Susanin, jonka tytär Abigail (jota ei nähdä) pitää paraikaa meluisia teinijuhlia naapuritalossa. Alkoholin vaikutuksesta molemmat pariskunnat ajautuvat yhä pahempiin riitoihin keskenään, ja hillitty Susan on yhä huolestuneempi kotonaan meluavasta nuorisosta. Loppuillasta Laurence saa sydänkohtauksen ja kuolee ennen ambulanssin saapumista.

Näyttelijät
-----------

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
|  Alison Steadman  | … |  Beverly
  |
|  Tim Stern  | … |  Laurence
  |
|  Janine Duvitski  | … |  Angela
  |
|  John Salthouse  | … |  Tony
  |
|  Harriet Reynolds  | … |  Susan
  |

Vastaanotto
-----------

*Helsingin Sanomien* tv- ja teatterikriitikko Jukka Kajava uskalsi luokitella näytelmän yhdeksi vuoden 1979 merkkitapauksista Suomen televisiossa, vaikka se esitettiin jo maaliskuun alussa MTV:n ohjelmistossa.

Vuonna 2000 British Film Instituten kyselyssä ammattilaiset valitsivat *Pienet hauskat illanvietot* kaikkien aikojen 11. parhaaksi brittiläiseksi TV-ohjelmaksi.

Lähteet
-------

1. 1 2  Kajava, Jukka: Hieno, hirvittävä keskiluokan kuvaus.  *Helsingin Sanomat*, 4.3.1979, s. 67. Näköislehden aukeama (tilaajille).
2. ↑  Abigail's Party (1977), Synopsis *BFI Screen Online*. Viitattu 29.10.2018. (englanniksi)
3. ↑  Just don't tell the Major, Fawlty is our favourite  2000. Birmingham Post & Mail Ltd, Gale, Cengage Learning. Viitattu 29.10.2018. (englanniksi)

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Abigail’s Party