recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Divinaatio** (latinan *divinatio*) tarkoittaa ennustamisen taitoa tai ennustamisen lahjaa. Antiikin kreikkalaiset korostivat enemmän ennustustaidon irrationaalisuutta, roomalaiset sen jumalallisuutta. Molemmat ajattelivat, että oli olemassa kaksi mahdollisuutta saada tietoja tulevaisuudesta: spontaani eli luonnollinen, jossa jumalat pyytämättä antoivat vihjeitä tulevasta esimerkiksi unissa, ja tietoinen pyrkimys saada selville jumalten tahto jonkin tietyn hankkeen suhteen enteitä tai eläinten käyttäytymistä tarkkailemalla.

Enneunien näkemistä pyrittiin tehostamaan viettämällä yö sopivassa temppelissä lähellä ennustavaa jumaluutta. Yleensä kuitenkin papit tai muut asiantuntijat toimivat välikäsinä jumalten ja ihmisten välillä. Kreikkalaisilla tällaisia pappeja kutsuttiin nimellä *profetes* ja roomalaisilla *vates*. Roomalaisilla oli myös erikoistuneita ennustajapappeja eli auguureja, jotka tutkivat lintujen käyttäytymistä sekä uhrieläinten sisälmyksiä tutkivia haruspekseja. Lisäksi ennustuksissa hyödynnettiin yhteyttä vainajiin eli nekromantiaa ja tähdistäennustamista eli astrologiaa.

Ennustuksia kirjoitettiin muistiin kokoelmiksi, joista kuuluisimpia olivat roomalaisten käyttämät Sibyllan kirjat. Huomattavin antiikin ennustustaitoa kuvaava lähde on Ciceron *De divinatione* (Ennustustaidosta).

Lähteet
-------

* Annukka Aikio ja Rauni Vornanen: Uusi sivistyssanakirja. Kustannusosakeyhtiö Otava 1993. ISBN 951-1-11365-8.
* Paavo Castrén ja Leena Pietilä-Castrén: Antiikin käsikirja. Otava, 2000. ISBN 951-1-12387-4.

### Viitteet

1. ↑  Korpela, Jukka: Pienehkö sivistyssanakirja, kaikki sanat, laajat selitykset Datatekniikka ja viestintä.  Arkistoitu 13.12.2011. Viitattu 21.7.2008.
2. ↑  Aikio ja Vornanen 1993, s. 155
3. 1 2 3  Castrén & Pietilä-Castrén 2000, s. 134

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Divinaatio** Wikimedia Commonsissa
**Abhasian kreikkalaiset** ovat Abhasiassa asuvia kreikkalaisia. Nykyisin suurin osa heistä on muuttanut muualle ja etenkin Kreikkaan. Vuoden 2003 tietojen mukaan Abhasiassa asui 1 486 kreikkalaista, eli he muodostivat noin 0,7 % väestöstä.

Historia
--------

Kreikkalaisia on asunut Mustanmeren rannikoilla jo antiikin ajoista lähtien. Abhasian pääkaupunki Suhumista on aiemmin käytetty kreikankielisiä nimityksiä *Dioskurias* ja *Sevastopolis*. Suurin osa Abhasian kreikkalaisista tuli kuitenkin alueelle vasta Venäjän ja ottomaanien käymien sotien seurauksena 1800-luvulla. He olivat niin sanottuja Pontuksen kreikkalaisia, eikä heillä ollut varsinaisesti mitään yhteyksiä Kreikan valtioon. Venäläiset käyttivät heistä venäjänkielistä nimitystä *greki*, mutta kreikkalaiset itse nimittivät itseään pontuksen kreikkalaista tarkoittavalla nimityksellä *Romanoi* eli roomalaiset. Nimitys viittasi Bysantin valtakuntaan, johon he olivat aiemmin kuuluneet.

Abhasian kreikkalaisen liikemies Ioachim Aloizin vuonna 1912 rakennuttama *Villa Aloizi* Suhumissa.
Toinen kreikkalaisten muuttoaalto Pontuksesta Abhasiaan tapahtui ensimmäisen maailmansodan yhteydessä. Lausannen sopimuksella Turkki ja Kreikka olivat sopineet väestönvaihdoista keskenään ja Pontuksen kreikkalaiset hävisivät Pontuksesta lähes kokonaan. Osa heistä muutti Kreikan sijaan Neuvostoliittoon, johon Abhasiakin kuului. Abhasia oli luonnollinen muuttokohde kreikkalaisille, sillä se muistutti paljon Pontusta. Monet alueelle muuttaneet kreikkalaiset ryhtyivät tupakanviljelijöiksi tai kauppiaiksi. 1900-luvun alussa kahdeksan Suhumin 12:sta kirkosta oli kreikkalaisortodoksisia ja kreikkalaiset muodostivat noin kolmanneksen kaupungin väestöstä. Vuonna 1939 Abhasiassa asui yhteensä 34 621 kreikkalaista. Neuvostokauden alussa kreikkalaisilla oli omakielisiä kouluja ja oma sanomalehti nimeltä *Kokkinos Kapnas*. Myöhemmin Stalinin kaudella heitä alettiin kuitenkin pitää maan vihollisina, jolloin koulut ja sanomalehti suljettiin ja tuhansia karkotettiin Kazakstaniin muiden Kaukasuksen kreikkalaisten ohella.

Villa Aloizi nykyään.
Nikita Hruštšovin kaudella vuonna 1956 kreikkalaisten sallittiin palata koteihinsa, mutta Abhasiaan heistä tuli takaisin vain noin neljännes. 1980-luvulla alkoi muuttoaalto Kreikkaan. Abhasiassa syttyneiden väkivaltaisuuksien takia elokuun 15. päivänä 1993 Kreikan valtio evakuoi suurimman osan vielä muuttoaallon jälkeen jäljelle jääneistä kreikkalaisista laivalla Suhumin satamasta. Evakuoidut saivat Kreikan kansalaisuuden.

Lähteet
-------

* Thomas De Waal: *The Caucasus - An Introduction*. Oxford University Press, 2010. ISBN 978-0-19-539976-9. (englanniksi)

### Viitteet

1. 1 2  НАСЕЛЕНИЕ АБХАЗИИ *ethno-kavkaz.narod.ru*. Viitattu 7.10.2011. (venäjäksi)
2. 1 2  De Waal 2010, s. 154
3. ↑  De Waal 2010, s. 155
4. ↑  De Waal 2010, s. 156
**Hypospadia** on virtsaputken kehityshäiriö, jossa virtsa-aukko (*ostium urethrae externum*) sijaitsee peniksen alapuolella (distaalisti). Huomattavaa on myös se, että esinahka (*praeputium*) on yleensä hieman "kurttumainen" peniksen yläpuolella (dorsaalisti). Tila ei sikäli ole kovinkaan vaarallinen virtsankulun kannalta, koska virtsa-aukko ei varsinaisesti koskaan ulotu sulkijalihakseen ja täten aiheuta virtsankarkailua (*inkontinenssi*). Hypospadia ei sinänsä ole kovinkaan harvinainen, sillä arvioitu esiintyminen on noin keskiarvoltaan yksi 200 syntyneestä pojasta. Joskus hypospadian lisäksi tavataan myös muita urogenitaalialueen häiriöitä eli "anomalioita". Tila pyritään korjaamaan kirurgisella hoidolla siten, että virtsa-aukko pyritään siirtämään mahdollisimman lähelle terskan päätä. Useimmiten penis joudutaan myös suoristamaan, jotta virtsaaminen helpottuisi ja tämän lisäksi myös esteettinen ulkomuoto paranisi.*selvennä*

Lähteet
-------

1. ↑  Martti Nurmi, Olavi Lukkarinen, Mirja Ruutu, Kimmo Taari, Teuvo Tammela: *Urologia*. 2. painos. Helsinki: Duodecim, 2002. ISBN 9516560679. Teoksen verkkoversio.

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Hypospadia**.
* Tampereen yliopiston väitöskirja Martti Aho: Hypospadias: Factors Associated with Origin and Successful Treament of this Anomaly, 24.11.2006, Acta Electronica Universitatis Tamperensis 575, ISBN: 951-44-6789-2 (Arkistoitu – Internet Archive)
* (Arkistoitu – Internet Archive) - Suomalainen hypospadian/epispadian vertaistukiryhmä verkossa.
**Divest Group Oy** on suomalainen monialakonserni, jonka palvelut kiteytyvät rahoitukseen, taloushallintoon, ohjelmistoihin ja mediaan.

Vuonna 2001 perustettuun Divest Group -konserniin kuuluu kuusi tytäryhtiötä: tilitoimistoketju Talousverkko, pääomasijoitusyhtiö Guida Invest, ulkomainosyhtiö Atlas-Media, kulu- ja matkalaskupalvelu Ezy Expense, ohjelmistopalveluita tarjoava Talouden Ohjelmistopalvelut sekä talouden konsultointipalveluita tarjoava Acco Exclusive. Divest Group on toinen Rainmaker-yrityksen pääomistajista.

Talousverkko on vuonna 2007 perustettu franchising-periaatteella toimiva tilitoimistoketju, joka tuottaa tilitoimistopalveluja sekä talousjohdon ja taloushallinnon konsultointipalveluja. Talousverko toimii valtakunnallisesti ympäri Suomea.

Lähteet
-------

1. 1 2  Yrityksestä Divest Group Oy. Viitattu 7.12.2021.
2. 1 2 3  Vainu.io - Divest Group Oy *vainu.io*. Viitattu 7.12.2021.
3. ↑  Liiketoiminnot Divest Group. Viitattu 7.12.2021.

Aiheesta muualla
----------------

* Yrityksen sivusto
**Maurice "Mo" Edu** (s. 18. huhtikuuta 1986 Fontana, Kalifornia, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen jalkapalloilija. Tällä hetkellä hän edustaa Skotlannin valioliigassa pelaavaa Rangersia ja on pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja.

Seurajoukkueura
---------------

Edu varattiin Torontoon ensimmäisenä varauksena 2007 Major League Soccerin SuperDraftissa. Hän teki debyyttinsä huhtikuussa 2007 Kansas City Wizardsia vastaan, ja toukokuussa hän teki ensimmäisen maalinsa Chicago Firen verkkoon. Tulokaskaudellaan hän teki neljä maalia pelaamassaan 25 ottelussa.Edu voitti myös MLS:n vuoden tulokkaan palkinnon vuonna 2007.

Elokuussa 2008 Edu siirtyi Glasgow'ssa pelaavaan Rangersiin. Siirron arvoksi on laskettu 2,6 miljoonaa puntaa, ja Edu solmi skotlantilaisseuran kanssa viiden vuoden sopimuksen, mutta joutui odottamaan työlupaa Yhdistyneessä kuningasku7nnassa.

Debyyttinsä Rangersissä hän teki syyskuussa 2008 Kilmarnockia vastaan. Suurimman osan kauttaan Edu joutui pelaamaan joukkueen kakkostiimissä.

Maajoukkueura
-------------

Edu pelasi ensimmäisen ottelunsa Yhdysvaltain joukkueessa lokakuussa 2007 Sveitsiä vastaan ja toisen ottelun hän pelasi kuukauden päästä Etelä-Afrikkaa vastaan. Edu valittii edustamaan Yhdysvaltoja 2008 kesäolympialaisiin, ja ensimmäisen maajoukkuemaalinsa hän teki toukokuussa 2010 ystävyysottelussa Tšekkiä vastaan.

Edu valittiin edustamaan Yhdysvaltoja vuoden 2010 MM-kisoihin. Sloveniaa vastaan pelatussa MM-kisaottelussa hänen maalinsa hylättiin kyseenalaisesti, mikä herätti keskustelua tuomaritoiminnasta.

Edu on pelannut 46 maaottelua ja tehnyt niissä yhden maalin.

Lähteet
-------

1. ↑  Mamrud, Roberto: USA - Record International Players  5.7.2018. RSSSF. Viitattu 5.10.2018. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Maurice Edu** Wikimedia Commonsissa

  

Yhdysvaltain joukkue – Jalkapallon MM-kilpailut 2010
1 Howard |
2 Spector |
3 Bocanegra |
4 Bradley |
5 Onyewu |
6 Cherundolo |
7 Beasley |
8 Dempsey |
9 Gómez |
10 Donovan |
11 Holden |
12 Bornstein |
13 Clark |
14 Buddle |
15 DeMerit |
16 Torres |
17 Altidore |
18 Guzan |
19 Edu |
20 Findley |
21 Goodson |
22 Feilhaber |
23 Hahnemann |
Valmentaja Bob Bradley
Oregonin lippu (1925–)
Lipun kääntöpuoli
**Oregonin lippu** on Yhdysvaltain osavaltio Oregonin virallinen tunnus sen sinetin ohella. Lipussa on sinisellä pohjalla osavaltion sinetti, sen yläpuolella kultaisin kirjaimin "State of Oregon" ja alapuolella vuosiluku 1859, jolloin osavaltio liittyi unioniin. Lipun mittasuhteet ovat 3:5. Oregonin lippu on Yhdysvaltain osavaltioiden lipuista ainoa, jolla on kääntöpuoli. Lipun kääntöpuolella on osavaltion tunnuseläin kanadanmajava kultaisena sinisellä taustalla.

Nykyinen lippu otettiin käyttöön 15. huhtikuuta 1925.

Lähteet
-------

1. ↑  State Flags List *50states.com*. Viitattu 7.9.2021. (englanniksi)

Yhdysvaltain osavaltioiden liput

* Alabama
* Alaska
* Arizona
* Arkansas
* Colorado
* Connecticut
* Delaware
* Etelä-Carolina
* Etelä-Dakota
* Florida
* Georgia
* Havaiji
* Idaho
* Illinois
* Indiana
* Iowa
* Kalifornia
* Kansas
* Kentucky
* Louisiana
* Länsi-Virginia
* Maine
* Maryland
* Massachusetts
* Michigan
* Minnesota
* Mississippi
* Missouri
* Montana
* Nebraska
* Nevada
* New Hampshire
* New Jersey
* New York
* New Mexico
* Ohio
* Oklahoma
* Oregon
* Pennsylvania
* Pohjois-Carolina
* Pohjois-Dakota
* Rhode Island
* Tennessee
* Texas
* Utah
* Vermont
* Virginia
* Washington
* Wisconsin
* Wyoming
**Metyylikloori-isotiatsolinoni** (C4H4SNClO) eli **kloorimetyyli-isotiatsolinoni** on isotiatsolinonijohdannaisiin kuuluva heterosyklinen orgaaninen yhdiste. Yhdistettä voidaan käyttää säilöntäaineena ja biosidina.

Ominaisuudet, valmistus ja käyttö
---------------------------------

Huoneenlämpötilassa metyylikloori-isotiatsolinoni on kiteistä ainetta. Se liukenee veteen ja alkoholeihin sekä muihin poolisiin liuottimiin. Metyylikloori-isotiatsolinonilla on bakteerien ja sienien kasvua estäviä ominaisuuksia. Yhdiste reagoi proteiinien kysteiiniaminohappojen kanssa, mikä johtaa toimimattomiin entsyymeihin. Lisäksi se reagoi myös eräiden muiden biologisesti tärkeiden sulfidien kuten glutationin kanssa. Metyylikloori-isotiatsolinoni voi aiheuttaa kosketusihottumaa.

Metyylikloori-isotiatsolinonia valmistetaan lähtien 3,3'-ditiopropaanihaposta. Ensimmäisessä vaiheessa se reagoi sulfuryylikloridin ja metyyliamiinin kanssa amidiksi, joka muodostaa rengasrakenteen sulfuryylikloridin vaikutuksesta. Reaktiossa muodostuu myös metyyli-isotiatsolinonia.

Metyylikloori-isotiatsolinonia käytetään usein seoksena metyyli-isotiatsolinonin kanssa. Käyttökohteita ovat esimerkiksi poishuuhdottava kosmetiikka, puhdistusaineet ja teollisuudessa sitä käytetään estämään prosessivesien limoittuminen.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Nordic Council Of Ministers: *Health Effects of Selected Chemicals*, s. 78-101. Nordic Council Of Ministers, 1993. ISBN 978-92-9120-324-6. Teoksen verkkoversio (viitattu 24.5.2021). (englanniksi)
2. 1 2  Michael Ash,Irene Ash: *Handbook of preservatives*, s. 451. Synapse Info Resources, 2004. ISBN 978-1-890595-66-1. Kirja Googlen teoshaussa (viitattu 24.5.2021). (englanniksi)
3. 1 2 3  Vânia Silva, Cátia Silva, Pedro Soares, E. Manuela Garrido, Fernanda Borges & Jorge Garrido: Isothiazolinone Biocides: Chemistry, Biological, and Toxicity Profiles.  *Molecules*, 2020, 25. vsk, nro 4, s. 991-1013. Artikkelin verkkoversio. Viitattu 24.5.2021.  (englanniksi)
4. ↑  MI ja MCI Allergia-, Iho- ja Astmaliitto. Viitattu 24.5.2021.
5. ↑  Hermann Uhr, Burkhard Mielke, Otto Exner, Ken R. Payne & Edward Hill: *Biocides, Ullmann's Encyclopedia of Industrial Chemistry*, John Wiley & Sons, New York, 2013.
**Wassili Luckhardt** (1889 Berliini – 1972 Berliini) oli saksalainen arkkitehti. Hän oli Erich Mendelsohnin (1887–1953), Hans Scharounin (1893–1972), Hermann Finsterlinin ja Bruno Tautin (1887–1973) ohella Berliinissä vaikuttaneen ekspressionistisen suuntauksen pääedustajia. Hän suunnitteli yhdessä veljensä Hans Luckhardtin ja Alfons Ankerin kanssa asuintaloja ja moderneja liiketaloja Berliiniin, muun muassa Potsdamer Platzille Telschow-Hausin, joka valmistui 1928 ja tuhoutui toisessa maailmansodassa. Luckhardt kuului Berliinissä toimineeseen, spartakismiin sidoksissa olleeseen, ekspressionistiseen Novembergruppe-nimiseen arkkitehtien ja taidemaalarien yhteenliittymään, joka julkaisi arkkitehtuurikuvateoksia ja järjesti merkittävän modernin arkkitehtuurin näyttelyn vuonna 1919.  Hans ja Wassili Luckhardt julkaisivat vuonna 1930 yhdessä teoksen *Zur neuen Wohnform*.

Kuvia töistä
------------

* Biologian rakennus 1970, Freie Universität, BerliiniBiologian rakennus 1970, Freie Universität, Berliini
* Bremenin kaupunginvaltuusto, 1966Bremenin kaupunginvaltuusto, 1966
* Rivitalo 1935, Dahlem, BerliiniRivitalo 1935, Dahlem, Berliini

Lähteet
-------

1. ↑  Wassili Luckhardt, Ketterer Kunst
2. ↑  Otavan Suuri Ensyklopedia, s. 359
3. 1 2  *Otavan Iso tietosanakirja, osa 5*, s. 836. Helsinki: Otava, 1963.
4. ↑  Otavan Suuri Ensyklopedia, s. 1006

Kirjallisuutta
--------------

* Nowitzki, Dagmar: *Hans und Wassili Luckhardt: Das Architektonische Werk*. Scaneg Verlag E. K. 1991. ISBN 9783892350422.

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Alankomaat

 |
|  |
| Taiteenala | 
* Museum of Modern Art
* RKD Artists
* ULAN

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**Metyylilitium** (CH3Li) on litiumin organometalliyhdisteisiin kuuluva orgaaninen yhdiste. Ainetta käytetään orgaanisissa synteeseissä metyloimisreagenssina ja muiden organometalliyhdisteiden valmistuksessa.

Ominaisuudet
------------

Metyylilitium on huoneenlämpötilassa valkoista kiinteää ainetta. Yhdiste reagoi erittäin voimakkaasti ilman ja veden ja muiden proottisten liuottimien kanssa. Yhdiste ei liukene hiilivetyihin, mutta liukenee eettereihin kuten dietyylieetteriin ja tetrahydrofuraaniin ja yhdistettä käytetään tyypillisimmin liuotettuina näihin liuottimiin. Muiden organolitiumyhdisteiden tavoin metyylilitiumille on tunnusomaista muodostaa aggregaatteja. Esimerkiksi tetrahydrofuraani- tai dietyylieetteriliuoksessa se esiintyy tetrameerina. Metyylilitium on voimakkaasti emäksinen ja nukleofiilinen yhdiste.

Valmistus ja käyttö
-------------------

Metyylilitiumia valmistetaan tyypillisesti metallisen litiumin ja kloorimetaanin, bromimetaanin tai jodimetaanin välisellä reaktiolla. Yhdistettä voidaan valmistaa myös litiummetallin ja trimetyyliboraanin välisellä reaktiolla tai etyylilitiumista ja dimetyylielohopeasta.

Metyylilitium metyloi useita funktionaalisia ryhmiä ja tähän perustuu sen käyttö orgaanisissa synteeseissä. Erityisen käytetty se on yhdessä kuparin kanssa steroidien synteeseissä. Lisäksi ainetta voidaan käyttää valmistettaessa muun muassa kuparin, magnesiumin ja titaanin organometalliyhdisteitä ja voimakkaana emäksenä.

Lähteet
-------

1. ↑  Methyllithium – Substance summary *PubChem*. NCBI. Viitattu 2.8.2014.
2. 1 2 3  Alén, Raimo: *Kokoelma orgaanisia yhdisteitä: Ominaisuudet ja käyttökohteet*, s. 796. Helsinki: Consalen Consulting, 2009. ISBN 978-952-92-5627-3.
3. 1 2 3  Ulrich Wietelmann & Martin Steinbild: *Lithium and Lithium Compounds Ullmann's Encyclopedia of Industrial Chemistry*, John Wiley & Sons, New York, 2014. Viitattu 2.8.2014
4. 1 2  Terry L. Rathman, Shuki Araki & Tsunehisa Hirashita: *Methyllithium, e-EROS Encyclopedia of Reagents for Organic Synthesis*, John Wiley & Sons, New York, 2006. Teoksen verkkoversio Viitattu 2.8.2014
**Maurice Joseph Girardot** (22. joulukuuta 1921 Pariisi – 8. maaliskuuta 2020) oli ranskalainen koripalloilija, olympiamitalisti ja koripallovalmentaja.

Girardot edusti Ranskan miesten maajoukkuetta vuosina 1945–1949 yhteensä 13 ottelussa saavuttaen olympiahopeaa Lontoossa 1948. Hän kuului Ranskan kokoonpanoon myös vuosien 1946 ja 1947 EM-kilpailuissa, joissa maa sijoittui neljänneksi ja viidenneksi. Girardot valmensi Anne-Marie Colchenin tähdittämän Château-Thierryn joukkueen naisten Ranskan mestariksi kolmesti peräkkäin vuosina 1950–1952. Girardot kuoli olympiahopeajoukkueensa viimeisenä jäsenenä 98 vuoden iässä 8. maaliskuuta 2020.

Lähteet
-------

* Maurice Girardot Bio, Stats, and Results Olympics at Sports-Reference.com (englanniksi)

### Viitteet

1. ↑  Olympics at Sports-Reference.com
2. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive)
3. ↑

Aiheesta muualla
----------------

* Maurice Girardot Kansainvälinen olympiakomitea.  (englanniksi)

Ranskan joukkue – Kesäolympialaiset 1948
3 Buffière |
4 Dérency |
5 Thiolon |
6 Perrier |
7 Chocat |
8 Offner |
9 Even |
10 Desaymonet |
11 Guillou |
12 Bonnevie |
13 Girardot |
14 Rebuffic |
15 Quénin |
16 Barrais |
Valmentaja Busnel
**Maurice Michael Otunga** (31. tammikuuta 1923 Chebukwa – 6. syyskuuta 2003) oli kenialainen roomalaiskatolinen arkkipiispa ja yksi kirkon kardinaaleista. Otunga oli ensimmäinen papiksi, piispaksi, arkkipiispaksi ja kardinaaliksi päässyt kenialainen.

Elämä
-----

### Lapsuus ja nuoruus

Otungan isä oli perinteinen bukusujen heimopäällikkö, jolla oli kymmeniä vaimoja. Hänen äitinsä oli ennustaja. Otunga kääntyi katolilaiseksi ja sai kasteen vuonna 1935; myös hänen vanhempansa kastettiin 1960-luvulla.

Otunga kieltäytyi vuonna 1947 päällikön asemasta isänsä vetäydyttyä. Sen sijaan hän aloitti vuonna 1947 opintonsa Paavillisessa Urbaniana-yliopistossa. Hän sai teologian lisensiaatin syyskuussa 1951.

### Kirkollinen ura

Otungan vihki papiksi Kisumuun Pietro Fumasoni Biondi 3. lokakuuta 1950. Hänet nimitettiin Kisumun vihkipiispaksi sekä Tacapaen titulaaripiispaksi 17. marraskuuta 1956. Piispaksi vihkiminen seurasi 25. helmikuuta 1957. Pääkonsekraattorina toimi James Robert Knox, jota avustivat Frederick Hall ja John Joseph McCarthy.

Otunga sai 21. toukokuuta 1960 nimityksen Kisiin piispaksi ja 20. tammikuuta 1964 lisäksi Kenian sotilaspiispaksi.

15. marraskuuta 1969 Otunga siirrettiin Kisiin piispan tehtävistä Nairobin koadjuuttoriarkkipiispaksi ja Polymartiumin titulaariarkkipiispaksi. 24. lokakuuta 1971 hänestä tuli Nairobin arkkipiispa. Hänet ylennettiin kardinaaliksi ja nimitettiin San Gregorio Barbarigo alle Tre Fontanen kardinaalipapiksi 5. maaliskuuta 1973. Hän jäi eläkkeelle Nairobin arkkipiispan tehtävistä 21. huhtikuuta 1997 ja Kenian sotilaspiispan tehtävistä 29. elokuuta 1997.

Otunga osallistui Vatikaanin toiseen kirkolliskokoukseen ja kahteen konklaaviin (molemmat 1978).

### Myöhemmät vaiheet

Eläkkeelle jäätyään Otunga asui vanhainkodissa. Hän kuoli Mater Misericordiae -sairaalan teho-osastolla Nairobissa sydänpysähdykseen oltuaan pitkään sairaana.

Helmikuussa 2005 ilmoitettiin, että Otungan beatifikaation suunnittelu oli aloitettu. Tämän yhteydessä hänet siirrettiin Saint Austin -hautausmaalta Resurrection Gardensiin. Uudelleenhautaus tapahtui salaisesti 24. elokuuta 2005; toimenpidettä olivat vastustaneet bukusuyhteisön edustajat, jotka uskoivat sen voivan johtaa kiroukseen.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Catholic-Hierarchy.org: Maurice Michael Cardinal Otunga
2. 1 2 3 4 5  The Cardinals of the Holy Roman Church
3. ↑  CathNews: Kenyan Cardinal Otunga Dies at age 80


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Yhdysvallat
* Alankomaat

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Poputtšik** (ven. попутчик, ’myötäjuoksija’; ukr. попутник, *poputnyk*) on varhaisessa neuvostokirjallisuudessa käytetty nimitys kirjailijoista, jotka eivät olleet kommunistipuolueen jäseniä eivätkä myöskään aktiivisesti pyrkineet edistämään neuvostohallintoa mutta toimivat jossain määrin yhteistyössä.

Ukrainassa
----------

Ukrainalaiset poputtšikkirjailijat eivät kuuluneet proletaarikirjailijoiden järjestöihin, esimerkiksi Hartiin, josta myöhemmin tuli Ukrainan työläiskirjailijoiden liitto. Termiin yhdistettiin alkuvaiheissa myös futuristisia kirjailijajärjestöjä, kuten Fljamingo (1919), Panfuturistien liitto (1922–1925), Nova Heneratsija (1927–1931) ja Avanhard (1926–1929). Futuristikirjailijoiden suhtautuminen oli kuitenkin usein poliittisesti ristiriitaista, sillä jotkut heistä siirtyivät äärivasemmalle, esimerkkinä ukrainalainen futuristi Oleksi Poltoratskyi.

Ukrainalaiset poputtšikit kuuluivat aluksi lähinnä *Knyhar*-nimisen lehden (1917–20) ympärille kertyneeseen ryhmään ja myöhemmin Slovon ryhmään, josta muodostui kirjailijaryhmä uusklassikot. Myös Lankan jäseniä on pidetty poputtšikeina. Joukkoon kuului myös kirjallisuuskriitikkoja, esimerkiksi Borys Jakubskyi, Anani Lebid, Oleksandr Doroškevytš, Hryhori Maifet, ja Myh’ailo Dolengo, joiden yhteisenä nimittäjinä olivat aikakauslehdet *Tšervonyi šljah’*, *Žyttja i revoljutsija* sekä myöhemmin *Literaturnyi jarmarok*. Useimmat poputtšikit joutuivat 1930-luvulla pakkotyöleireille, jossa he kuolivat. Mainittu on muun muassa Mykola Zerov, Pavlo Fylypovytš, Myh’ailo Drai-H’mara, Hryhori Kosynka, Jevhen Plužnyk, Dmytro Falkivskyi, Hordi Brasjuk, Borys Teneta ja monia muita. Osa, kuten Jakiv Katšura, kuoli myöhemmin toisen maailmansodan aikaisilla saksalaisten pakkotyöleireillä. Joidenkin karkotettujen, kuten Borys Antonenko-Davydovytš, maine puhdistettiin 1950-luvulla.

Äänekkäimmin poputtšikeja arvostelivat Volodymyr Korjak, Dmytro Zahul, Jakiv Savtšenko, Oleksi Poltoratskyi ja Borys Kovalenko. Kirjailijajärjestö Vaplite oli yhteistyössä poputtšikien kanssa ja puolusti heitä, ja osa heistä liittyikin sittemmin järjestöön. Termi jäi pois käytöstä, kun kaikkien kirjailijoiden oli puolueen 1932 määräyksestä liityttävä viralliseen Ukrainan kirjailijaliittoon.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Mykola Stepovy: Poputchik *Internet Encyclopedia of Ukraine*.  1993. Viitattu 21.10.2022. (englanniksi)
**Tower Heist** on Brett Ratnerin ohjaama yhdysvaltalainen toiminta-komediaelokuva vuodelta 2011. Se kertoo New Yorkissa sijaitsevan rikkaiden asuttaman pilvenpiirtäjän palvelusväestä, joka saa selville rakennuksen omistajan syytäneen heidän rahansa pyramidihuijaukseen. Towerin vastaava johtaja kehittää suunnitelman ja saa mukaan lankonsa, ovimiehen, hissipojan, sisäkön ja häädetyn asukkaan. Taiturivarkaan avulla he päättävät ottaa oikeuden omiin käsiinsä.

Kriitikot suhtautuivat elokuvaan penseästi, mutta näyttelijäsuoritukset saivat kehuja arvosteluissa. Kritiikistä huolimatta elokuva oli kassamenestys.*lähde?*

Elokuvaa kuvattiin marraskuusta 2010 alkaen New York Cityssä läntisen Central Parkin ympäristössä. Tower-rakennusta esitti Donald Trumpin Trump International Hotel and Tower. Trump antoi elokuvan tekijöille luvan käyttää omistamiaan luksuslukaaleja, kuten International Hotelia, ulkokuvissa. *Tower Heistin* ryöstöjaksoa kuvattiin Macy'sin kiitospäivän paraatin aikoihin, ja tuotantoryhmä uusi tapahtuman vielä viikon päästä myöhempiä kohtauksia varten.*lähde?* Elokuvan pienissä cameorooleissa vilahtavat muun muassa näyttelijä Robert Downey Jr. sekä malli Kate Upton.

*Tower Heistin* maailmanensi-ilta oli 24. lokakuuta 2011 Ziegfeld Theatressa New Yorkissa.*lähde?*

Näyttelijät
-----------

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
|  Ben Stiller  | … |  Josh Kovaks
  |
|  Eddie Murphy  | … |  Leo "Slide" Dalphael
  |
|  Casey Affleck  | … |  Charlie Gibbs
  |
|  Alan Alda  | … |  Arthur Shaw
  |
|  Matthew Broderick  | … |  Chase Fitzhugh
  |
|  Téa Leoni  | … |  agentti Claire Denham
  |
|  Michael Peña  | … |  Enrique Dev’reaux
  |
|  Gabourey Sidibe  | … |  Odessa Montero
  |
|  Judd Hirsch  | … |  Mr. Simon
  |

Lähteet
-------

1. 1 2  Tower Heist (2011) *Box Office Mojo*. Viitattu 28.5.2018. (englanniksi)
**Veikko Islam Sorsakivi** (18. huhtikuuta 1914 Rauma – 7. joulukuuta 1982 Helsinki) oli suomalainen näyttelijä ja kirjallinen järjestäjä. Hän työskenteli Helsingin Kaupunginteatterin ja sen edeltäjäteatterin palveluksessa vuodesta 1945 alkaen. Sorsakiven roolit niin teatterissa, elokuvissa kuin televisiossakin olivat enimmäkseen sivuosia.

Ura
---

Sorsakiven vanhemmat olivat veturinkuljettaja Einar Sorsakivi ja Hilda Kaulio. Hän työskenteli iltanäyttelijänä Rauman Kaupunginteatterissa 1937–1943 ja kirjallisena järjestäjänä ja näyttelijänä Porin Teatterissa 1943–1945. Sorsakivi aloitti pitkän uransa kirjallisena järjestäjänä ja näyttelijänä Helsingin Työväen Teatterissa 1945 ja jatkoi sen seuraajassa Helsingin Kaupunginteatterissa vuodesta 1965.

Sorsakiven teatterirooleja olivat muun muassa Simeoni (*Seitsemän veljestä*), Juha (*Pitkäjärveläiset*), Antti (*Pohjalaisia*), Karatajev (*Sota ja rauha*), Ferry (*Viktorian husaari*) ja Boni (*Mustalaisruhtinatar*).

Sorsakivi näytteli sivurooleja noin 30 suomalaisessa elokuvassa vuosina 1945–1962. Hänen roolejaan ovat esimerkiksi Henrikki sotaelokuvassa *Sven Tuuva* (1958) ja etsivä Malkanen rikoskomediassa *Tähdet kertovat, komisario Palmu* (1962). Sorsakivi näytteli niin ikään useissa televisiotuotannoissa 1960-luvulla.

Sorsakivi työskenteli raumalaisen Länsi-Suomi-lehden toimittajana 1937–1943 ja Teatterilehden toimitussihteerinä 1950–1972 (nimimerkit Isidor ja Vesku).

Lähteet
-------

* Veistäjä, Verneri: *Teatterin maailma - Maamme teatterit ja niiden taiteilijat*. Helsinki: Suomen Teatterijärjestöjen Keskusliiton julkaisuja n:o 5, 1950.
* Veistäjä, Verneri: *Teatterin maailma 1965 - Suomen teatterilaitos ja teatteriväki*. Helsinki: Suomen Teatterijärjestöjen Keskusliiton julkaisuja n:o 8, 1965.
* Martin, Timo; Niemi, Pertti; Tainio, Ilona: *Suomen teatterit ja teatterintekijät - Yhteisö- ja henkilöhakemisto*. Helsinki: Suomen Teatterijärjestöjen Keskusliiton julkaisu n:o 28, 1974. ISBN 951-30-2505-5.

### Viitteet

1. 1 2 3 4  Suomen teatterit ja teatterintekijät, s. 480
2. 1 2  Veikko Sorsakivi Elonetissä.
3. ↑  Teatterin maailma, s. 232
4. ↑  Teatterin maailma 1965, s. 373
5. ↑  Veikko Sorsakivi Internet Movie Databasessa. (englanniksi)


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Elonet

 |

 |
**Juho Armas Kivistö** (9. syyskuuta 1906 Helsinki – 10. huhtikuuta 1967 Helsinki) oli suomalainen ammattiyhdistysjohtaja ja Helsingin apulaiskaupunginjohtaja.

Juho Kivistön vanhemmat olivat peltiseppä Juho Kivistö ja Amanda Helena Mäkinen ja puoliso vuodesta 1936 Edith Onerva Oksanen. Kivistö teki 1940-luvulla opintomatkoja Keski-Eurooppaan ja Neuvostoliittoon. Hän toimi Suomen kunnantyöntekijäin liiton sihteerinä 1939–1946, liiton puheenjohtaja hänestä tuli 1946. Tässä tehtävässä Kivistö oli vuoteen 1950. SAK:n työvaliokunnan jäsen hän oli 1939–1951. Helsingin kaupunginhallituksen jäsenenä kahteen otteeseen toiminut Kivistö tuli kaupungin kiinteistötoimen johtajaksi ensin virkaatekevänä, vuodesta 1951 hän oli vakinainen toimenhaltija Väinö Salovaaran jälkeen.

Lähteet
-------

1. 1 2  L. Arvi P. Poijärvi, Ilmari Havu, Mauno Jääskeläinen (toim.): *Kuka kukin on (Aikalaiskirja). Henkilötietoja nykypolven suomalaisista 1950*, s. 330. Helsinki: Kustannusosakeyhtiö Otava, 1949.
2. 1 2  Kuolleita. *Helsingin Sanomat*, 11.4.1967, s. 11.
Juho Koskelo
**Juho Koskelo** (1870 Kuopio – 1942 New York City) oli amerikansuomalainen muusikko ja laulaja. Hän oli 1900-luvun alkupuolen tuotteliain*lähde?* amerikansuomalainen levylaulaja, joka levytti vuosina 1910–1923 yli sata kappaletta.

Koskelo muutti Yhdysvaltoihin vuosisadan vaihteessa ja toimi kuoronjohtajana ja sellistinä soittaen useissa orkestereissa. Koskelo levytti pääosin kansanlauluja, marsseja ja muita aatteellisia kappaleita ja hän levytti myös ruotsiksi. Ainoat kevyempää tanssimusiikkia edustaneet levykset olivat J. Alfred Tannerin "Kulkurin valssi" (1921) ja "Orpopojan valssi" (1923).

Lähteet
-------

* Einari Kukkonen: *Lännen lokarit*, s. 44–45. Kustannuskolmio, 2001.

### Viitteet

1. ↑  Kukkonen, Einari (2001). Lännen lokarit. s. 44–45.

Aiheesta muualla
----------------

* Juho Koskelon kappaleita Raita-tietokannassa (mp3)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |

 |
Truls Mørk ja Sir Neville Marriner Espanjan kansallisorkesterin edessä Madridissa helmikuussa 2015.
**Truls Olaf Otterbech Mørk** (s. 25. huhtikuuta 1961 Bergen) on norjalainen sellisti. Hän on tehnyt palkitut levytykset Šostakovitšin sellokonsertoista ja Bachin soolosellosarjoista.

Pianistiäidin ja sellisti-isän poika opetteli lapsena soittamaan pianoa ja viulua kunnes siirtyi selloon, ensimmäisenä opettajana oma isä. 17-vuotiaana hän pääsi ensin ruotsalaisen Frans Helmersonin ja sitten Natalia Šakovskajan oppilaaksi. 

Vuonna 1982 Mørk oli ensimmäinen pohjoismainen muusikko, joka eteni Moskovan Tšaikovski-kilpailun finaaleihin sitten Arto Noraksen vuonna 1966. Vuonna 1986 Mørk tuli toiselle sijalle sekä Naumburg-kilpailussa New Yorkissa että Cassado-sellokilpailussa Firenzessä. Vuonna 2010 Mørk sai 100 000 Norjan kruunun Sibelius-palkinnon Norjan ja Suomen välisten musiikkisuhteiden edistämisestä.

Mørk tunnetaan myös Stavangerin kamarimusiikkifestivaalien perustajana ja toimii Norjan valtiollisen musiikkikorkeakoulun professorina. Hän käyttää instrumenttinaan SR Bankin omistamaa Domenico Montagnana -selloa vuodelta 1723.

Vuonna 2009 Mørk sairastui harvinaiseen aivokuumeeseen, joka aiheutti puolentoista vuoden tauon hänen esiintymisiinsä.

Lähteet
-------

1. 1 2  Cellist Truls Mørk wins Sibelius Prize in Oslo (Arkistoitu – Internet Archive), The Strad 27.1.2013. Viitattu 6.5.2015.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Suomi (KANTO)
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Taiteenala | 
* Grammy Awards
* MusicBrainz

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* IdRef

 |

 |

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Truls Mørk
**Juupajoen työväentalo Nummela** on Juupajoella sijaitseva työväentalo.

Historiaa
---------

Korkeakosken työväenyhdistys perustettiin vuonna 1903 ja ensimmäinen työväentalo valmistui kaksi vuotta myöhemmin syksyllä 1905. Yhdistys liittyi samana vuonna Sosialidemokraattiseen puolueeseen. Jäseniä oli vuoden 1906 lopussa 154 henkeä, joista lähes puolet oli naisia. Yhdistyksellä olikin oma naisosasto lauluseuran ohella.

Talo paloi epäselvissä olosuhteissa 25. helmikuuta 1914 ja jo saman vuoden lokakuussa vihittiin uusi työväentalo käyttöön. Jo ensimmäisessä talossa oli harrastettu teatteria ja toisessakin talossa näyttämö rakennettiin vastaamaan teatterin vaatimuksia. Työväentalo takavarikoitiin*selvennä* vuonna 1918 ja yhdistys sai sen takaisin käyttöönsä 6. tammikuuta 1919. Talossa toimivat myös nuoriso-osasto ja voimistelu- ja urheiluseura Kisa-Urhot. 

Talvisodan alkaessa työväentaloon sijoitettiin sotaväen koulutuskeskus, jonka hallussa talo oli lähes katkeamatta sodan loppuun asti. Viimeisten sotilaiden lähdettyä talosta 24. marraskuuta 1944 talo paloi jälleen. Yhdistys sai puolustusvoimien korvauslautakunnalta korvauksen palaneesta talosta vuonna 1947. Rakennustoimikunnan sihteeri T. A. Vesanen laati tilasuunnitelman, jonka pohjalta arkkitehti M. Nordenswan piirsi lopulliset suunnitelmat uutta taloa varten vuoden 1947 joulukuussa. Taloa lähdettiin rakentamaan talkoilla. Metsähallitukselta anottiin 500 puun kaatoa, jotka sitten kesällä 1948 sahattiin Korkeakosken Puunjalostustehtaalla, joka oli luvannut sahan talkoolaisten käyttöön. Myös Korkeakosken kenkätehdas avusti rakennushankkeessa. Talkootunteja rakennustöihin käytettiin yli 6 000 tuntia.

Rakennus
--------

Työväentalon ensimmäisessä kerroksessa on sali, keittiö ja ravintola, toisessa kerroksessa on asuintiloja ja pohjakerroksessa sauna sekä tekniset tilat. Rakennusta on kunnostettu ahkerasti 2010-luvulla, muun muassa viemäröinti, räystäät, esteetön wc ja sisätilojen pintoja. Lämmitysmuodoksi on muutettu maalämpö. Kotiseutuliitto on myöntänyt avustusta kunnostustöihin.

Lähteet
-------

1. ↑  SDP:n puoluetilasto 1906 Työväen Arkisto. Viitattu 26.4.2022.
2. ↑  Nummelan työväentalon kotisivut *nummela.webnode.fi*. Viitattu 26.4.2022.
3. ↑  Leskelä, Anssi: *SDP:n työväentalot*. Työväen Sivistysliitto, 2018.
**Juho Karvonen** (14. joulukuuta 1888 Eno – 8. helmikuuta 1966 Eno) oli suomalainen metsätyömies, piirisihteeri, kunnallisneuvos ja sosialidemokraattien kansanedustaja.

Karvosen vanhemmat olivat torppari Antti Karvonen ja Helena Vinni. Hän kävi kansakoulun ja opiskeli myöhemmin Amerikan sos.dem. puolueopistossa Yhdysvalloissa asuessaan.

Karvonen oli metsä- ja uittotöissä Enossa ja Yhdysvalloissa 1912–1939. Hän toimi sitten Kuopion läänin itäisen vaalipiirin sosialidemokraattien luennoitsijana, järjestäjänä ja piirisihteerinä 1939–1945 ja oli tonttiviljelijänä Enossa.

Karvonen oli kansanedustajana 1945–1962 edustaen Kuopion läänin itäistä vaalipiiriä. Hän oli presidentin valitsijamiehenä vuosien 1950, 1956 ja 1962 presidentinvaaleissa ja oli Enon kunnanvaltuuston puheenjohtajana. Hän oli Maaseututyöväen liiton liittohallituksen ja Paiholan sairaalan kuntainliiton liittohallituksen varapuheenjohtajana sekä kuului SAK:n valtuustoon ja Osuusliike Oma-Avun edustajistoon. Karvonen sai kunnallisneuvoksen arvon 1963.

Lähteet
-------

1. ↑  .aspx Juho Karvonen *Suomen kansanedustajat*. Eduskunta.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Eduskunta

 |

 |
**Ratamelonnan maailmanmestaruuskilpailut 2019** järjestettiin Szegedissa, Unkarissa 21.–25. elokuuta. Ohjelmassa oli 42 lajia, joista 12 kuului paraluokkiin. Mitaleille ylsi 31 maata. Saksa, Valko-Venäjä ja Unkari voittivat kukin kuusi kultamitalia, joista yksi Unkarin kulta tuli paraluokista. Kaksi henkilökohtaista kultaa voittivat miesten kanadalaiskanooteissa Saksan Sebastian Brendel, naisten kajakeissa Uuden-Seelannin Lisa Carrington sekä paraluokissa Australian Curtis McGrath ja Ison-Britannian Charlotte Henshaw. Muut kaksinkertaiset kultamitalistit olivat kajakeissa Saksan Tom Leibscher sekä Unkarin Dóra Bodonyi ja Tamara Csipes, jotka kaikki voittivat yhden kultamitalin yksikössä ja yhden nelosessa, sekä Valko-Venäjän kaksi kultaa kaksikossa voittanut pari Maryna Litvinchuk / Volha Khudzenka.

Szegedin maailmanmestaruuskilpailujen perusteella jaettiin maille merkittävä määrä olympiapaikkoja seuraavan vuoden olympialaisiin.

Lähteet
-------

1. ↑  Szeged19 – ICF Canoe Sprint and Paracanoe World Championships International Canoe Federation. Viitattu 12.1.2020. (englanniksi)
2. ↑  Results *Szeged19 – ICF Canoe Sprint and Paracanoe World Championships*. International Canoe Federation.  Arkistoitu 21.8.2019. Viitattu 12.1.2020. (englanniksi)
3. ↑  Perelman, Rich: Canoe/Kayak: Carrington and Brendel win two each, stunning U.S. win for Harrison in Canoe Sprint Worlds *The Sports Examiner*.  25.8.2019. Viitattu 12.1.2020. (englanniksi)
4. ↑  Qualification System – Games of the XXXII Olympiad – Tokyo 2020 (pdf)  2.12.2019. International Canoe Federation. Viitattu 12.1.2020. (englanniksi)
**Victoria Kamhi de Rodrigo** (1905 – 21. heinäkuuta 1997)*lähde?* oli turkkilainen pianisti.

Kamhi opiskeli Lalewiczin, Lévyn ja Viñesin johdolla. Hän tapasi vuonna 1929 säveltäjä Joaquín Rodrigon. Pari meni naimisiin 19. tammikuuta 1933 ja asui avioliittonsa varhaisissa vaiheissa Ranskassa ja Saksassa ennen kuin palasivat Espanjaan 1939.

Kamhi luopui ammattipianistin urastaan mentyään naimisiin Rodrigon kanssa. Hän oli merkittävä vaikuttaja ja avustaja sokean säveltäjän uralla ja kirjoitti myöhemmin elämäkerrallisen teoksen *De la mano de Joaquín Rodrigo: Historia de nuestra vida*. Teoksesta on myös tehty englanninkielinen käännös *Hand in hand with Joaquín Rodrigo: My life at the Maestro's side*.

Kamhi ja Rodrigo saivat 27. tammikuuta 1941 ainoan lapsensa Cecilian. Hän meni naimisiin viulisti Agustín León Aran kanssa ja synnytti Cecilitan ja Patrician, Rodrigon ja Kamhin lapsenlapset. 

Victoria Kamhi kuoli heinäkuussa 1997, kaksi vuotta ennen Rodrigoa. Hänet on haudattu Aranjueziin.

Lähteet
-------

1. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive)
2. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive)
3. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive)


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Katalonia
* Saksa
* Israel
* Belgia
* Yhdysvallat
* Alankomaat

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* IdRef

 |

 |
**Seepiat** (Sepiida) on mustekaloihin kuuluva nilviäislahko. Seepiat, kuten useimmat muutkin mustekalat, erittävät puolustautuessaan tummanruskeaa mustetta. Seepioilla on kehittynyt hermosto ja hyvät muistiominaisuudet, ja niitä tutkitaan tämän takia paljon. Ne ovat jokseenkin lyhytikäisiä ja elävät tavallisesti 1,5-2-vuotiaaksi. Lajeista tunnetuin on seepia (*Sepia officinalis*).

Rakenne
-------

Seepian vartalo koostuu vaipasta ("ruumis"), päästä sekä kymmenestä lonkerosta, joista kaksi on muita pidempiä pyyntilonkeroita.

Seepioiden vaippa on pussimainen, solakka. Sen selkäpuolella on kilpimäinen sisäinen tukiranka, nk. valaansuomu tai "seepiansuomu". Ruumiin kyljessä on eväreunus, pitkä poimu, jonka aaltomaisen liikkeen avulla seepia liikkuu eteenpäin. Seepiat voivat vaihtaa selkäpuolen väritystään kuten kameleontit kromatoforiensa, eli väripigmenttisolujensa avulla. Vatsapuoli on valkoinen.

Seepian sisäinen kuori, "valaansuomu".
Seepioiden kuori on sisäinen, se sijaitsee näkymättömissä eläimen vaipan alla. Se antaa seepialle sen tunnusomaisen muodon. Kuori on huokoinen, sen alapuolella on mikroskooppisia ilmalokeroita, joihin vettä sisään tai ulos pumppaamalla eläin säätelee ominaispainoaan, joten sen ei tarvitse aktiivisesti uida uintisyvyytensä säilyttämiseksi. 

Seepioilla on kaksi kidusta, jotka sijaitsevat vatsapuolen vaippaontelon perällä. Kiduksilla on kummallakin oma sydämensä. Seepioilla on hyvin tehokas verenkiertojärjestelmä. Niiden veri on sinistä. 

Seepialajit ovat tavallisesti 15–25 cm pituisia vaipan pituudella mitaten, mutta suurin laji, australialainen *Sepia apama* voi saavuttaa 50 cm vaipanmitan ja painaa 10 kg.

Ravinto ja ruokailu
-------------------

Seepiat ovat petoja, jotka pyytävät ruokansa lähinnä väijytyksestä sinkoamalla imukupilliset pyyntilonkeronsa saaliiseen. Ne paloittelevat saaliin sarveisnokallaan ja raastavat sen ihon rikki erityisellä raastinkielellä, *radulalla*. Seepiat syövät katkarapuja ja muita äyriäisiä, pikkukaloja, muita nilviäisiä ja jopa omia lajitovereitaan.

Kalastus ja käyttö
------------------

Seepiat ovat runsaslukuisia ja niitä pyydetään ahkerasti etenkin Välimerellä ja Itä-Aasiassa. Siellä ne ovat suosittua ja yleistä ruokaa.

Ainakin antiikin ajoista seepioiden mustetta on käytetty väriaineena. Seepioiden kalkkikuoria, valaansuomuja, myydään lemmikkilintujen ja lemmikkikilpikonnien kalkinlähteeksi. Niitä on käytetty myös kultaseppien valumuottien ja hiontapulverin valmistamiseen.

Lähteet
-------

* Tuomo Lintulaakso: Mustekalat - taksonomiaa ja gastronomiaa: seepiat
* Aapo Ahola (1999) Seepia Seepia 1:3-7. Lukiolaisten tiedelehti.

### Viitteet

1. 1 2  World Register of Marine Species (WoRMS): *Sepiida* (luettu 21.12.2019) (englanniksi)


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Taksonitunnisteet | 
* Wikidata: Q184479
* Wikispecies: Sepiida
* ADW: Sepiida
* AFD: Sepiida
* BOLD: 175656
* CoL: 7NFFS
* EoL: 2328
* Fossilworks: 15917
* GBIF: 989
* iNaturalist: 67961
* IRMNG: 11384
* ITIS: 82331
* NBN: NHMSYS0021055227
* NCBI: 551287
* NZOR: 7fd7bf82-6f56-4681-ab65-9c20b6c2a778
* uBio: 513164
* WoRMS: 11713

 |

 |
**Euphrase Kezilahabi** (13. huhtikuuta 1944 Ukerewe – 9. tammikuuta 2020 Dar es Salaam) oli tansanialainen runoilija ja romaanikirjailija.

Kezilahabi sai kandidaatin oppiarvon Dar es Salaamin yliopistosta vuonna 1970 ja opetti sitten eri kouluissa pitkin Tansaniaa. Hän palasi Dar es Salaamin yliopistoon jatkamaan opintoja ja tekemään itse opetustyötä swahilin kielen laitoksella. Myöhemmin hän valmistui täydentävien opintojen päätteeksi Wisconsinin yliopistosta Yhdysvalloissa. Kezilahabin ensimmäinen romaani oli opettajien tekemää koulutyttöjen hyväksikäyttöä käsitellyt *Rosa Mistika* (1971). Alun perin teos oli kielletty opetuskäytössä, mutta myöhemmin se saavutti vakiintuneen aseman Kenian ja Tansanian toisen asteen kouluissa. Kezilahabin muiden romaanien joukossa ovat *Kichwamaji* (1974), *Dunia uwanja wa fujo* (1975) ja *Gamba la nyoka* (1979).

Kezilahabi runoteosten joukossa ovat *Kichomi* (1974) ja *Karibu ndani* (1988). Hän julkaisi ensimmäisenä vapaalla mitalla kirjoitetun runokokoelman swahilin kielellä. Kezilahabi rikkoikin swahilinkielisen runouden muodollisia traditioita, ja *Kichomi* oli swahilinkielisen kirjallisuuden piirissä jokseenkin kiistelty teos. Monesti hän otti kirjoituksissaan kantaa yhteiskunnallisiin kysymyksiin. Kezilahabi oli viettänyt lapsuutensa Victoriajärven keskellä sijaitsevalla saarella, ja hän hyödynsikin runoissaan myös rikasta veden kuvailua.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Euphrase Kezilahabi Britannica, viitattu 4.2.2023
2. 1 2  Katriina Ranne, Drops That Open Worlds : Image of Water in the Poetry of Euphrase Kezilahabi Helsingin yliopisto, HELDA 2006, viitattu 4.2.2023


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**Hutita veskijärv** (myös *Utita veskijärv*) on Virossa Võrumaalla Võrun kunnassa sijaitseva padottu järviallas. Vironkielinen sana *veski* tarkoittaa vesimyllyä. Mylly on rakennettu Võhandu jõgeen 123 kilometriä sen joensuusta. Võhandua kutsutaan täällä yleensä Pühajõeksi.

Maantietoa
----------

Järvi on 350 metriä pitkä, 100 metriä leveä, ja sen pinta-ala on 2,5 hehtaaria, johon luetaan mukaan molemmat saaret ja joiden yhteiseksi pinta-alaksi ilmoitetaan 0,38 hehtaaria. Saarten suuruus ja patojärven pinta-ala riippuu kuitenkin Võhandun vesitilanteesta, sillä saaret voivat jäädä kokonaan veden allekin. Sama koskee joessa esiintyville särkille, joiden välistä joki virtaa. Patoaltaan länsirantaan on erotettu maapadolla vesiallas, jonka tarkoitus ei ole selvinnyt. Järvialtaan itärannat ovat veteen laskeutuvaa metsäistä rinnemaata ja länsirannoilla ulottuu järven rantaan tasainen peltomaa ja sen yhteydessä olevat niittyt. Hutitan kulmakunta jää pääosin Võrusta tulevan maantien pohjoispuolelle.

Vesimylly
---------

Vesimylly lienee väärä sana nykyiselle pienvoimalalle, jolle on ilmoitettu 20 kilowatin kapasiteetti. Pato on luonteeltaan säännöstelypato ja vesi otetaan voimalaan sisälle padon länsipuolelta myllyrakennuksen alta ja se poistuu sieltä omaa poistokanavaa pitkin takaisin jokeen. Betonipadossa on kaksi säännöstelyaukkoa ja vedelle tulee pudotusta alle kaksi metriä. Ilmakuvien ja eräiden valokuvien perusteella padon itärantaan on rakennettu kalatie, jonka yhteys yläpuoliseen patoaltaseen on järjestetty tien alittavalla putkella.

Vesistösuhteita
---------------

Hutita veskijärv kuuluu Võhandu jõen valuma-alueeseen, sillä se on rakennettu Võhandu jõgeen. Võhandu laskee Kuumajärveen, joka on Peipsijärven keskiosan nimi. Peipsijärven alue muodostaa Narvanjoen vesistöalueen keskiosan. Peipsijärven pohjoispäästä alkava laskujoki Narvanjoki jatkaa vesireittiä pohjoiseen päin ja laskee lopuksi Suomenlahteen.

Huomautuksia
------------

1. 1 2 3 4  Kohteen ympäristön kasvillisuutta, asutusta ja nimistöä on tarkistettu Internetin Google-, Bing- tai Yandex-karttapalvelusta käyttäen järven koordinaatteja.
2. ↑  Tieto on peräisin vironkielisesta artikkelista et:Hutita veskijärv.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6 7 8 9 10  Keskkonnaregister: Hutita veskijärv (VEE2076710) *Keskonnainfo*. Tallinna, Viro:  Keskkonnaministeerium. Viitattu 7.7.2020. (viroksi)
2. ↑  Tamre, Ruta (toim.): *Eesti järvede nimestik*. Tallinna, Viro: Keskkonnaministeeriumi Info- ja Tehnokeskus, 2006. ISBN 978-9985-881-40-8. Teoksen verkkoversio (PDF) (viitattu 7.7.2020). (viroksi) (Arkistoitu – Internet Archive)
3. ↑  Utita veski, Eesti Veskivaramu, viitattu 7.7.2020

Aiheesta muualla
----------------

* Suunnistustapahtuma vesimyllyn luonna, 2015 (valokuvia)
* Valokuva vesimyllystä vuonna 1912, Eesti Rahva Muuseum
* Kartta Võhandu jõen kohteista, Seikle veel
**Bazilio Olara-Okello** (1929 – 9. tammikuuta 1990) oli ugandalainen upseeri, joka toimi maansa valtionpäämiehenä vuonna 1985.

Bazilio liittyi brittien siirtoma-armeijaan Kings African Rifles (KAR) vuonna 1949. Hän taisteli Britannian puolella Kenian Mau-mau-kapinassa, ja palasi Ugandaan maan itsenäistyessä 1962. Idi Aminin valtakaudella hän oli maanapossa, ja osallistui tämän syrjäyttämiseen 1979. Aminin jälkeen maa oli epävakaassa tilassa, ja Milton Oboten toinen hallintokausi kesti vain neljä ja puoli vuotta.

Kun Tito Okellosta tuli presidentti, Bazilio nimitettiin armeijan ylipäälliköksi.

Kun Okello syrjäytettiin, Bazilio lähti maanpakoon Sudaniin. Bazilio kuoli maanpaossa Sudanissa. Hänen jäännöksensä siirrettiin kotiseudulle 25 vuotta myöhemmin.

Lähteet
-------

1. ↑  Lt Gen Bazilio: The 1985 coup top dog *Uganda Saturday Monitor*. Viitattu 19.3.2016.
2. ↑  Uganda's New Rulers Reportedly Detain 1,000 *NY Times*.  8.8.1985. Viitattu 19.3.2016.
3. ↑  Ex-Army Chief, Bazilio Okello's remains flown in from Khartoum *NTV*.  Arkistoitu 1.4.2016. Viitattu 19.3.2016.
4. ↑  Lt. Gen. Bazilio Okello laid to rest at his home *New Vision*.  16.2.2015. Viitattu 19.3.2016.


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa

 |

 |