recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Stanisław Ostoja-Chrostowski** (14. joulukuuta 1900 Varsova – 9. marraskuuta 1947 Varsova) oli puolalainen taidemaalari, kuvanveistäjä ja Varsovan taitoaineiden akatemian professori.

Ostoja-Chrostowski osallistui vuoden 1936 Berliinin olympialaisiin, joissa hän voitti pronssia graafisissa töissä teoksellaan "Dyplom Yacht Klubu" ("Yachting Club Certificate").

Toisen maailmansodan aikana Ostoja-Chrostowski osallistui maanalaisen vastarintaliikkeen Puolan kotiarmeijan viestintätehtäviin. Sodan jälkeen hänestä tuli Varsovan taitoaineiden akatemian rehtori, hän osallistui Puolan ja Neuvostoliiton ystävyysseuran toimintaan ja hänelle myönnettiin kuolemansa jälkeen Polonia Restitutan ritarikunnan ansiomerkki.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Bulinski, Robert: Stanisław Ostoja-Chrostowski – profesor antykomunista *Teksty*.  8.4.2020. Przystanek Historia. Viitattu 22.8.2021. (puolaksi)
2. ↑  OLYMPIC GAMES ART COMPETITION MEDALLISTS (Sivut 17) *Art competitions at the Olympic Games*.  2.5.2019. The Olympic Studies Centre/ Olympic Foundation for Culture and Heritage. Viitattu 22.8.2021. (englanniksi)
3. ↑  Stanisław Ostoja-Chrostowski *Athletes*. Olympedia. Viitattu 22.8.2021. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Stanisław Ostoja-Chrostowski**.

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Puola
* Vatikaani

 |
|  |
| Taiteenala | 
* National Gallery of Canada

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana

 |

 |
**Jari Onni Niemi** (s. 12. syyskuuta 1957 Vihanti) oli Heinolassa ilmestyvän *Itä-Häme*-lehden päätoimittaja. Niemi jäi eläkkeelle syksyllä 2018, 61-vuotiaana.

Niemi syntyi työnjohtaja Onni Niemen ja Maija Pääkön perheeseen. Hänen puolisonsa on lastenhoitaja Maija-Liisa Koirikivi. Niemi on opiskellut oikeustiedettä Lapin yliopistossa ja suorittanut poliisin virkatutkinnon. Hän toimi Oulun lääninhallituksen vanhempana konstaapelina 1978–1985, *Kaleva*-sanomalehden kirjeenvaihtajana 1981–1985, aluetoimittajana 1985–2000 ja oikeustoimittajana 2000–2004. *Pyhäjokiseutu*-lehden päätoimittaja Niemi oli 2004–2007, *Itä-Häme*-lehden päätoimittajaksi hän tuli vuonna 2007. Hän oli Nivala Cowboys -jääkiekkoseuran puheenjohtaja 1995–1999. Niemi on julkaissut teokset *Kalajokilaakson kuvateos* (1992) ja *Pyhäjokilaakson kuvateos* (1993).

Lähteet
-------

1. 1 2  Lasse Pajala, John Lagerbohm, Ulla Strengell-Silainen (toim.): *Kuka kukin on 2011*, s. 652. Helsinki: Otava, 2011. ISBN 978-951-1-24712-8.
2. ↑  Itä-Hämeen päätoimittaja lähti *Yle Uutiset*. Viitattu 1.9.2019.
**Sisoi Veliki** (ven. Сисой Великий) oli syyskuussa 1896 valmistunut ja 18. lokakuuta palvelukseen otettu Venäjän keisarikunnan laivaston pre-dreadnought-taistelulaiva. Alus upposi Tsushiman meritaistelussa 28. toukokuuta 1905.

Valmistus
---------

Alus tilattiin Amiraliteetin uudelta telakalta Pietarista, missä köli laskettiin 7. elokuuta 1891. Alus laskettiin vesille 2. kesäkuuta 1894 ja valmistui syyskuussa 1896. Alus otettiin palvelukseen 18. lokakuuta.

Palvelus
--------

Välittömästi palvelukseenoton jälkeen alus määrättiin Välimeren laivueeseen, joka osallistui vuoden 1896 Kreetan piiritykseen. Yksintehty neitsytmatka ilmitoi useita vikoja aluksella. Puutteellinen peräsinhuoneen ilmastointi oli niin vaikea, että aluksen päällikkö osti omilla varoillaan ensimmäisestä satamasta tuulettimia.

Alus upposi Tsushiman taistelun jälkeen japanilaisten yrittäessä hinata antautunutta alusta satamaan.

|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  | Edeltäjä:***Tri Svjatitelja*** | **Venäjän keisarikunnan laivaston taistelulaivat** | Seuraaja:**Admiral Ušakov -luokka** |

Lähteet
-------

* Gardiner, Robert (toim.): *Conway's All the World's Fighting Ships 1860–1905*. Lontoo, Englanti: Conway Maritime Press, 2002. ISBN 0-85177-133-5. (englanniksi)

### Viitteet

1. ↑  Gardiner, Robert 1860-1905 s. 180
Nordman lavalla.
**Nordman** on ruotsalainen yhtye, joka yhdistelee tuotannossaan kansanmusiikkiia, rockia ja popia. Sen muodostavat laulaja Håkan Hemlin sekä avainviulua soittava Mats Wester, hän on myös yhtyeen lauluntekijä. Nordmanin hittejä ovat olleet mm. kappaleet "Förlist", "Be mig", "Det sista du ser" ja "Vandraren". Yhtye hajosi vuonna 1998 yhtyeen keulahahmon Hemlinin huumeongelman vuoksi, mutta teki uuden tulemisen vuonna 2004 Hemlinin läpikäytyä huumevieroituksen ja palattua töihin.

Nordman on osallistunut Melodifestivalen-kilpailuun (Ruotsin Euroviisukarsintaa vastaava kilpailu) kolmesti: vuonna 2005 kappaleella "Ödet var min väg", sijoitus loppukilpailussa oli 9. sija. Vuonna 2008 yhtye osallistui Karlskronan esikarsinnassa 1.3.2008 kappaleella "I lågornas sken" ja pääsi Kiirunassa 8.3.2008 pidettyyn toiseen osakilpailuun ja selviytyi edelleen Globenissa 15.3.2008 järjestettyyn finaaliin, sijoittuen kuudenneksi. Vuonna 2023 se osallistui Melodifestivalenille kappaleella "Släpp alla sorger".

Diskografia
-----------

### Albumit

* 1994 - *Nordman*
* 1995 - *Ingenmansland*
* 1997 - *Här och nu*
* 2001 - *Nordmans bästa - I vandrarens spår* (kokoelma)
* 2004 - *Bästa* (kokoelma)
* 2005 - *Anno 2005*
* 2008 - *Djävul Eller Gud*
* 2010 - *Korsväg*
* 2014 - *Patina*
* 2019 - *Tänk om*

### Singlet

* 1994 - Förlist
* 1994 - Vandraren
* 1994 - Laglöst land
* 1995 - Ännu glöder solen
* 1995 - Be mig
* 1996 - På mossen
* 1996 - Det sista du ser
* 1996 - Live-singel
* 1997 - Se dig själv
* 1998 - Hjälp mig att leva
* 2005 - Ödet var min väg
* 2005 - Allt eller ingenting
* 2007 - Du behöver
* 2008 - I lågornas sken
* 2009 - Om gud var jag
* 2013 - Dance To The Loop
* 2016 - Vår igen
* 2016 - Tiden har talat
* 2016 - Hallelujah
* 2017 - Dag och natt
* 2019 - Glöm det som var
* 2019 - Trasiga själar (radio edit)

Aiheesta muualla
----------------

* Yhtyeen kotisivut (ruotsiksi)
**Poika** (jap. 少年, *Shōnen*) on japanilainen Nagisa Oshiman ohjaama elokuva vuodelta 1969. Siinä perhe lavastaa pikkupoikansa avulla liikenneonnettomuuksia saadakseen vakuutuskorvauksia.

Juoni
-----

Tarina perustuu japanilaisissa sanomalehdissä uutisoituun tositapaukseen. Elokuva seuraa Toshiota ja hänen vanhempiaan ympäri Japania kun nämä laittavat pojan alttiiksi vaaralliselle juonelle. Toshion isä on väkivaltainen, laiska sotaveteraani, joka pakottaa aluksi vaimonsa, pojan äitipuolen, teeskentelemään autoihin törmäämistä korvausten toivossa. Kun vaimo ei kykene työhön, on pojan vuoro. Lopulta poika yrittää paeta, joko matkustamalla jäniksenä junissa tai turvautumalla pikkuveljensä ja itsensä suojaksi kehittämäänsä tieteisfantasiaan.

Lähteet
-------

1. ↑  Talaskivi, Paula: Poika on analyysi perhe-elämästä.  *Helsingin Sanomat*, 26.2.1977, s. 15. Näköislehden aukeama (tilaajille).

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Boy (1969 film)
**Elafónisoksen taistelu** käytiin 20.–22. heinäkuuta 1718 nykyisin Kreikkaan kuuluvan Elafónisoksen saaren edustalla, kun Venetsian laivasto otti yhteen osmanien laivaston kanssa. Taistelu päättyi Venetsian voittoon.

Taistelu
--------

Taistelu käytiin venetsialaisten ja osmanien välillä saaren edustalla 20.–22. heinäkuuta 1718, kun Markantónis Diedoksen johtama 26 aluksesta muodostunut laivasto otti yhteen Souleiman Kotzan johtaman 36 purjealuksen osmanilaivaston kanssa. Taistelu päättyi Venetsian voittoon ja osa osmanien laivastosta pelastautui Kytheran saarelle.

Elafónisoksen taistelu oli vuosina 1714–1718 käydyn Venetsian–Turkin sodan viimeinen operaatio, sillä 21. heinäkuuta allekirjoitettiin sodan päättänyt Passarowitzin rauhansopimus.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Giórgos Giaxóglou: History elafonisos.biz. Viitattu 12.5.2012. (englanniksi) (kreikaksi)
2. ↑  Blackmore, David S. T.: *Warfare on the Mediterranean in the Age of Sail: A History, 1571-1866*, s. 120. McFarland, 2011. ISBN 0786447990. Teoksen verkkoversio (viitattu 12.5.2012). (englanniksi)
Ela Gandhi vuonna 2018
**Ela Gandhi** (s. 1. heinäkuuta 1940) on eteläafrikkalainen rauhanaktivisti ja poliitikko. Hän oli Afrikan kansalliskongressin kansanedustaja Etelä-Afrikan parlamentissa vuosina 1994–2004. Hän on Mahatma Gandhin pojan Manilalin tytär. Hän oli useita kertoja vankilassa vastustaessaan apartheid-politiikkaa. Hän teki 20 vuotta järjestötyötä lastenoikeuksiin keskittyneissä järjestöissä. Hän perusti vuonna 2000 Satyagraha-ilmaisjakelulehden, jonka tarkoitus oli painottaa koulutuksen merkitystä ja rotujen sekä kulttuurien välistä yhteisymmärrystä.

Gandhi vastaanotti vuonna 2002 Kristuksen yhteisön kansainvälisen rauhanpalkinnon väkivallattomasta apartheidin vastustamisesta. Vuonna 2007 Intian hallitus kunnioitti häntä Padma Bhushanilla. Vuonna 2014 Intian presidentti Pranab Mukherjee myönsi hänelle ulkointialaisille annettavan Pravasi Bharatiya Samman -palkinnon Intian ja Etelä-Afrikan suhteiden parantamisesta. Samana vuonna hän vastaanotti Etelä-Afrikassa tunnustuksen toiminnastaan Umkhonto we Sizwessä.

Gandhi tapasi aviomiehensä Mewa Ramgobinin Natalin yliopistolla. Heillä on kolme tytärtä ja kaksi poikaa, joista toinen murhattiin 24-vuotiaana vuonna 1993.

Lähteet
-------

1. ↑  Walters, Tiara: Ela Gandhi *Sunday Times*.  6.6.2010. Viitattu 15.1.2021.
2. ↑  Mahatma always had time as a grandfather: Ela Gandhi *Deccan Herald*.  11.1.2011. Viitattu 15.1.2021.
3. 1 2  Dell, Sharon: The Mahatma's granddaughter *News24*.  5.2.2008. Viitattu 15.1.2021.
4. ↑  International Peace Award *Community of Christ*. Viitattu 15.1.2021.
5. ↑  Padma Awards 2007 *Outlook India*.  25.1.2007. Viitattu 15.1.2021.
6. ↑  Ela Gandhi, Ramakrishna Mission get Pravasi Bharatiya award *DNA India*.  9.1.2014. Viitattu 15.1.2021.
7. ↑  Ela Gandhi honoured in South Africa *The Hindu*.  27.1.2014. Viitattu 15.1.2021.


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Israel
* Yhdysvallat

 |

 |
**El efecto mariposa** (ransk. *L’Effet papillon*; engl. *The Butterfly Effect*) on vuonna 1995 ensi-iltansa saanut Fernando Colomon ohjaama ja Beatriz de la Gándaran tuottama espanjalais-ranskalais-brittiläinen romanttinen komediaelokuva, jonka pääosissa ovat María Barranco, Coque Malla ja Rosa María Sardá. Elokuvan käsikirjoittivat Fernando Colomo, Joaquín Oristrell ja Anna Klamburg.

Juoni
-----

**Varoitus:  Seuraava kirjoitus paljastaa yksityiskohtia juonesta.**
Luis (Coque Malla) on 20-vuotias espanjalaisopiskelija, joka matkustaa Madridista Lontooseen suorittamaan taloustieteen kurssin. Hän matkustaa määräilevän äitinsä Noelian (Rosa María Sardá) kanssa ja asuu hetken Oswaldin (James Fleet) kanssa asunnossa, joka on hänen tätinsä Olivian (María Barranco) naapurissa. Vaikka Luis ei ole koskaan tavannut tätiään ennen, hän muuttaa hänen luokseen. Olivialla on myrskyisä parisuhde televisionäyttelijä Duncan McHalen (Peter Sullivan) kanssa, joten asunnossa tilanne on usein aika kaoottinen. Pian Noelia palaa takaisin kotiinsa Madridiin ja Duncan, joka jää kiinni pettämisestä, muuttaa pois asunnosta. Luis ja Olivia jäävät kahdestaan ja huomaavat pian olevansa rakastumassa toisiinsa.

**Juonipaljastukset päättyvät tähän.**

Näyttelijät
-----------

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
|  María Barranco  | … |  Olivia
  |
|  Coque Malla  | … |  Luis
  |
|  Rosa María Sardá  | … |  Noelia
  |
|  James Fleet  | … |  Oswald
  |
|  Peter Sullivan  | … |  Duncan McHale
  |
|  Cécile Pallas  | … |  Chantal Langlois
  |
|  John Faal  | … |  Nick
  |
|  Josep Maria Pou  | … |  Rafa
  |
|  Sakuntala Ramanee  | … |  Kamala
  |
|  Penélope Cruz  | … |  juhlavieras (cameorooli)
  |

Tuotanto
--------

*El efecto mariposan* kuvaukset alkoivat 24. heinäkuuta 1995 ja päättyivät 9. syyskuuta 1995. Elokuvan kuvauspaikkoina olivat Madridin kaupunki Espanjassa ja Lontoon kaupunki Britanniassa. Elokuvan tuotantoyhtiöinä olivat espanjalainen Fernando Colomo Producciones Cinematográficas, ranskalainen Mainstream S.A. ja brittiläinen Kestrel Two Limited. Elokuvan tuottamiseen osallistuivat myös espanjalaiset Televisión Española ja Canal+ España sekä ranskalainen Canal+.

Julkaisu
--------

*El efecto mariposa* sai ensi-iltansa Espanjassa 20. joulukuuta 1995 ja oli Universal Pictures International Spain S.L.:n teatterilevittämä. Elokuva tuotti Espanjassa 973 006 euron lipputulot.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  EL EFECTO MARIPOSA *ipeliculas.es*. iPeliculas.es. Viitattu 19.1.2017. (espanjaksi)
2. ↑  EL EFECTO MARIPOSA *sensacine.com*. Sensacine.com. Viitattu 19.1.2017. (espanjaksi)

Aiheesta muualla
----------------

* *El efecto mariposa* Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
* *El efecto mariposa* Elonetissä.
* *El efecto mariposa* AllMoviessa. (englanniksi)
* *El efecto mariposa* SensaCinessä (espanjaksi)
**Elaine Lau** on kanadalainen pianisti ja äänirautapianisti.

Lau valmistui Cincinnatin yliopiston College-Conservatory of Musicista, jossa opiskeli Eugene ja Elizabeth Pridonoffin johdolla, sekä The Glenn Gould Schoolissa. Hänen oppiaineensa olivat pianonsoitto (esiintyminen) ja pianopedagogiikka. Hänen opettajiensa joukossa olivat myös Peter Longworth, Valerie Tryon, June Caskey, Gwen Beamish, Golda Vainberg-Tatz ja Karl Ulrich Schnabel.

Lau on soittanut solistina useiden orkesterien kanssa. Eri kokoonpanoista hänen yhteistyökumppaneihinsa ovat kuuluneet Canadian Chamber Ensemble, Contact Contemporary Music ja Kitchener–Waterloon sinfoniaorkesteri. Hän on esiintynyt sooloresitalistina muiden muassa Canadian Opera Companyn Piano Virtuoso -konserttisarjassa sekä Canadian Music Centren On the 13th! -pianokonserttisarjassa. Lau on sekä säännöllisesti kantaesittänyt uusia teoksia että tulkinnut standardiohjelmistoon kuuluvia teoksia. Hän oli Stephanie Chuan ja Joseph Ferrettin kanssa mukana perustamassa Torontossa toimivaa palkittua junctQín-kosketinsoitinkollektiivia, joka on omistautunut uuden musiikin esittämiselle. Ryhmä on tilannut teoksia useilta säveltäjiltä. Joseph Ferrettin kanssa Lau on myös soittanut duopianistina Kanadassa ja Yhdysvalloissa. Kaksikko on kantaesittänyt uusia teoksia ja levyttänyt Capstone Recordsille. Vuonna 2006 Laulla ja Ferrettillä oli Banff Centre for the Arts ja Creativityn taiteilijaresidenssi. Laun levytysten joukossa on ollut Redshift Recordsille tehty kuusikätisen nykypianomusiikin levytys *reTHiNK* (2020, rahoittajina FACTOR ja Canada Council). Vuonna 2021 hän esiintyi sopraano Kristin Mueller-Heaslipin kanssa säveltäjä Alex Eddingtonin albumilla *A Present from a Small Distant World* (Redshift Records).

Lau toimi vuosien ajan Luccan oopperateatterin valmentajana ja korrepetiittorina. Vuosina 2005–2008 hän oli Pennsylvania Governor's School for the Artsin yhteistyöpianisti ja -kouluttaja. Vuonna 2003 Lau aloitti opettamisen Wilfrid Laurier -yliopistossa. Hän on toiminut henkilökunnan jäsenenä myös Oscar Peterson School of Musicissa (entisessä Royal Conservatory Schoolissa). Vuonna 2013 Lau pääsi Kanadan kansallisen nuoriso-orkesterin kosketinsoitinhenkilökunnan jäseneksi. Vuonna 2018 hänelle myönnettiin Ontarion rekisteröityjen musiikkiopettajien liiton *Contribution to Teaching* -palkinnon.

Lähteet
-------

1. 1 2  Biography Elaine Lau
2. 1 2 3 4 5  Elaine Lau The Royal Conservatory
3. 1 2 3  Elaine Lau Wilfrid Laurier University


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa | 
* VIAF
* WorldCat

 |

 |
**Into Aimo Onni Linturi** (21. lokakuuta 1902 Köyliö – 7. elokuuta 1989) oli suomalainen taidemaalari.

Linturin vanhemmat olivat nimismies Kaarlo Lindroth ja postinhoitaja Ida Lindroth, o.s. Andrell. Hän opiskeli Taideteollisessa keskuskoulussa 1921–1924, Suomen Taideyhdistyksen piirustuskoulussa 1924–1926 sekä Vapaassa Taidekoulussa 1947. Linturi suoritti taiteilijan debyyttinsä osallistuessaan Suomen Taiteilijain näyttelyyn Helsingissä 1928 ja hän osallistui myöhemmin useisiin ryhmä- ja yksityisnäyttelyihin 1950-luvulta aina 1980-luvulle saakka. Ulkomailla hän piti näyttelyjä Saksassa vuonna 1971 ja Latviassa vuosina 1972 ja 1976. Linturi toimi kansalaisopiston kuvataiteen opettajana Vammalassa vuosina 1965–1970.

Into Linturilla oli vuodesta 1930 ateljee lapsuudenkodissaan Köyliön Villa Linturissa. Hän asui Köyliössä 1950-luvun alkuun saakka jolloin hän muutti Tyrväälle Hätilän kylään. Linturi asui myöhemmin kesät Tyrväällä ja talvet Turussa. Linturin tuotantoon kuului satakuntalaisia maisemakuvia ja myös muotokuvia. Hänen töitään on esillä Emil Cedercreutzin museossa Harjavallassa. Lisäksi hänen maalauksiaan on Tampereen taidemuseon, Rauman taidemuseon, Porin taidemuseon ja Hiekan taidemuseon (Tampere), Kankaanpään, Vammalan, Porin ja Tampereen kaupunkien, Ruotsin Skövden ja Saksan Bremenin kaupunkien sekä eri yhteisöjen ja säätiöiden kokoelmissa.

Hänen veljiään olivat muun muassa sisäministeri Arvo Linturi sekä yleisurheilija Oiva Linturi.

Teoksia
-------

* Porin suomalaisen yhteislyseon seinämaalaus Kokemäenjoki-triptyykki 1938
* Vammalan kaupungintalon (silloisen kauppalantalon) seinämaalaus 1956
* Köyliön vaakuna (nyk. Säkylän vaakuna, Yrjö Rintalan kanssa)

Palkinnot
---------

* Suomen Kulttuurirahaston Satakunnan rahaston tunnustuspalkinto 1969
* Tyrvään kunnan kulttuuripalkinto 1970
* Turun ja Porin läänin taidepalkinto 1974

Lähteet
-------

* Suomen kuvataiteilijat-verkkomatrikkeli
* Into Linturin taidetta vihdoin Köyliössäkin, Turun Sanomat 21.8.2000[vanhentunut linkki]

### Viitteet

1. 1 2  *Sydän-Sastamalan kuvataiteilijat*, s. 45. Vammala: Tyrvään seudun Kotiseutuyhdistyksen julkaisuja LV, 1979.

Kirjallisuutta
--------------

* Ritva Kava (toim.): *Into Linturi - Satakuntalainen*. Emil Cedercreutz -museon julkaisuja 1992

  


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Uppslagsverket Finland

 |

 |
Deutsche Oper Berlin
Alkuperäinen oopperatalo vuonna 1912
**Deutsche Oper Berlin** (*Berliinin Saksalainen ooppera*) on yksi Saksan pääkaupungin Berliinin oopperataloista. Se sijaitsee Charlottenburgin kaupunginosassa läntisessä Berliinissä.

Historia
--------

Oopperatalolla on historiaa 1910-luvulle saakka. Vuosina 1911–12 tuolloin vielä itsenäiseen Charlottenburgiin rakennettiin oopperatalo *Deutsches Opernhaus* (Saksalainen oopperatalo) arkkitehti Heinrich Seelingin suunnitelmien pohjalta. Se avattiin 7. marraskuuta vuonna 1912 Ludwig van Beethovenin teoksella *Fidelio*. Vuonna 1925 oopperatalon nimeksi vaihdettiin *Städtische Oper* (Kaupunginooppera).

Kansallissosialismin kaudella propagandaministeri Joseph Goebbelsin toimeksiannosta oopperatalo sai takaisin alkuperäisen nimensä. Vuonna 1935 rakennusta uudistettiin Paul Baumgartenin johdolla ja sen paikkamäärä pieneni. Rakennus tuhoutui toisessa maailmansodassa 23. marraskuuta vuonna 1943. 

Sodan loputtua jälleen Kaupunginoopperaksi nimitetty ooppera käytti Theater des Westensin tiloja, kunnes uusi oopperatalo valmistui vuonna 1961. Sen rakennustyöt oli aloitettu vuonna 1957 ja sen suunnittelusta oli vastannut Fritz Bornemann. Noin 27,5 miljoonaa D-markkaa maksanut oopperatalo avattiin 24. syyskuuta vuonna 1961 Wolfgang Amadeus Mozartin teoksella *Don Giovanni*. Samana vuonna oopperatalo nimettiin nykyiselleen Ferenc Fricsayn ehdotuksesta reaktiona Berliinin muurin rakentamiselle.

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Deutsche Oper Berlin**.
* Deutsche Oper Berlin (saksaksi) (englanniksi)
***Bad Bad Boy*** on kuvanveistäjä Tommi Toijan tekemä vaaleanpunainen betoniveistos, joka esittää alastonta, virtsaavaa poikaa. Teos on kahdeksan ja puoli metriä korkea ja se painaa seitsemän ja puoli tonnia. Veistoksen vedenkierto on lämmitetty, joten poika voi virtsata myös pakkasella.  Teräsrungon päälle ruiskubetonilla tehty veistos tehtiin Ruotsissa.

Sijainnit
---------

Teos tilattiin alun perin Örebrossa, Ruotsissa järjestettyyn julkisen taiteen OpenArt -tapahtumaan kesäksi 2013. Siellä *Bad Bad Boy* virtsasi jokeen lähellä Örebron linnaa olevassa puistossa.

Elokuussa 2014 *Bad Bad Boy* asennettiin Helsingin Kauppatorille, jossa se virtsasi mereen Stora Enson pääkonttorin ja Presidentinlinnan edustalla. Silloin se oli osa Amos Andersonin taidemuseossa järjestettyä Tommi Toijan näyttelyä Helsingin juhlaviikoilla. Siitä tuli yksi Helsingin kuvatuimpia kohteita.

Helmikuussa 2015 teos sijoitettiin Helsingin Jätkäsaareen, Verkkokauppa.comin edessä olevalle Tyynenmerenaukiolle.

Katso myös
----------

* Manneken Pis

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Verkkokauppa.com Oyj : Bad Bad Boy Jätkäsaareen (yhtiön tiedote) *Verkkokauppa.com*.  26.2.2015.  Arkistoitu 19.8.2016. Viitattu 4.8.2016.
2. ↑  Jussi Vehkasalo: Pissaaja-ukkelilla on monta pikkuveljeä *Helsingin Uutiset*.  11.8.2016. Keskisuomalainen.  Arkistoitu 13.9.2016. Viitattu 4.8.2016.
3. ↑  Vaaleanpunainen pissaava jättipoika saapui Kauppatorille *Metro*.  12.8.2014. Sanoma Oy. Viitattu 4.8.2016.
**Harju** (ruots. *Sådaböle*) on kylä Sauvon kunnassa Varsinais-Suomessa. Kylä sijaitsee Sauvon koillisosassa noin kahdeksan kilometrin päässä keskustaajamasta.

Harjun kylä rajautuu Korpelan, Järvenkylän, Mariken, Isosilkkilän ja Vähäsilkkilän kyliin. Kylässä on vain muutama tila, ja kapea Harjuntie kulkee sen halki.

Historia
--------

Harjun eli aiemmin Sådabölen kylä oli ruotsalaisen oikeuden kylä ja siis perustettu 1200–1300-lukujen aikana. Sådabölen yksinäistila päätyi keskiajan aikana Turun tuomiokirkon omistukseen. uskonpuhdistuksen yhteydessä tila siirtyi kruunulle ja annettiin vuonna 1576 Clas Åkessonille pantiksi. 1500-luvun loppuun mennessä tila palautui kruunulle, ja 1640-luvulla se toimi ratsutilana. 1680-luvulla siitä tehtiin rustholli numero 56.

Vuonna 1774 kylässä suoritettiin isojako. Tuolloin kylän yksinäistilalla oli kaksi erillistä talon tonttia ja kylätontin tuntumassa kohosi tuulimylly.

Lähteet
-------

* Luoto, Jukka & Alifrosti, Kari: *Sauvon historia I*. Salo: Sauvon kunta, 1990. ISBN 952-90-2568-8.
* Saarento, Paula & Saukoniemi, Tellervo (toim.): *Sauvon kulttuurimaisema ja vanha rakennuskanta*. Saarijärvi: Sauvon kunta, Turun maakuntamuseo, Varsinais-Suomen liitto, 2008. ISBN 978-951-595-127-4.

### Viitteet

1. ↑  Sauvon historia I, s. 394.
2. ↑  Kansalaisen karttapaikka Maanmittauslaitos. Viitattu 19.2.2023.
3. 1 2 3  Sauvon kulttuurimaisema ja vanha rakennuskanta, s. 114.
4. ↑  Sauvon historia I, s. 361.
**Korinttilaisten kirje Paavalille** on *Uuden testamentin* apokryfinen kirja, joka oli alun perin osa *Paavalin tekoja*, mutta sitä levitettiin myös erikseen. Se esittää olevansa Korintin seurakunnan apostoli Paavalille lähettämä. Teksti on suunnattu Simon Maguksen harhaoppeja vastaan.

Kirjeen arvioidaan olevan peräisin 100-luvulta. Se ei näin ole korinttilaisten ja Paavalin aitoa kirjeenvaihtoa, vaan kirjoitettu myöhemmin todennäköisesti dokeettisten ja gnostilaisten harhaoppien vastustamiseksi. Kirje oli kuitenkin aikanaan osa Armenian apostolisen kirkon käyttämää *Raamattua*.

Kirjeen alussa sen lähettäjäksi on nimetty Stefanos sekä hänen kanssaan olleet vanhimmat Dafnos, Eubulos, Theofilos ja Zenon. He sanovat kirjoittaneensa Paavalille, koska Simon ja Kleobios olivat tulleet Korinttiin ja saarnanneet oppeja, jotka olivat ristiriidassa Paavalin ja muiden apostolien oppien kanssa. Simon opetti seuraavia asioita:

* Profeettoja ei tule käyttää.
* Jumala ei ole kaikkivaltias.
* Ruumiiden ylösnousemusta ei tule tapahtumaan.
* Jumala ei luonut ihmisiä.
* Kristus ei tullut ihmiseksi eikä syntynyt Mariasta.
* Maailma ei kuulu Jumalalle, vaan enkeleille.

Korinttilaiset pyytävät Paavalia vastaamaan harhaopin torjumiseksi. Vastaus Paavalilta tähän kirjeeseen on myös sisällytetty *Paavalin tekoihin* ja se tunnetaan nimellä *Paavalin kolmas kirje korinttilaisille*.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  The Epistle of the Corinthians to Paul *Christian History for Everyman*. Viitattu 10.5.2021.
**Soeng Hyang**, tai **Soenghyang** (koreaksi 성향), (s. 15. huhtikuuta 1948) on yhdysvaltalainen zenopettaja ja Kwan Um School of Zenin pääopettaja. Hän on toiminut koulun pääopettajana vuodesta 2004 lähtien.

Soeng Hyang syntyi vuonna 1948 Providencessa, Rhode Islandin osavaltiossa. Hänen synnyinnimensä on **Barbara Rhodes**. Hän on kertonut, että hänen lapsuudenkotiaan vaivasivat alkoholiongelmat ja tiuhaan tahtiin muuttaminen. Soeng Hyang kertoi oppineensa jo nuorena, että asiat eivät ole pysyviä, vaan ne muuttuvat jatkuvasti. 1970-luvun alussa hän oli mukana hippiliikkeessä ja alkoi käyttää tuolloin psykedeelisiä huumeita. Muutaman vuoden kuluttua hän alkoi harrastaa joogaa ja meditaatiota päästäkseen eroon huumeista.. 

Hän alkoi opiskella Seungsahn-nimisen zenmestarin alaisuudessa vuonna 1972 ja sai viisi vuotta myöhemmin tältä opetusluvan. Soeng Hyang on ollut tärkeässä roolissa avaamassa buddhalaisuutta seksuaali- ja sukupuolivähemmistöille. Lisäksi hän on yksi ensimmäisistä buddhalaisen yhteisön (sanghan) johtohahmoista, jotka kuuluvat itse seksuaalivähemmistöön.

Soeng Hyangilla on yksi tytär ja hän asuu yhdessä puolisonsa Maryn kanssa Kaliforniassa. Ammatiltaan Soeng Hyang on sairaanhoitaja..

Lähteet
-------

1. ↑  James Ishmael Ford: *Zen master who? : a guide to the people and stories of Zen*. Boston : Wisdom Publications, 2006. ISBN 978-0-86171-509-1. Teoksen verkkoversio (viitattu 8.3.2021).
2. 1 2  Zen Master Soeng Hyang: on being before thinking & the "what is this" attitude on Apple Podcasts *‎Disrupt Everything*.  15.7.2020. Apple Podcasts. Viitattu 8.3.2021. (englanniksi)
3. ↑  Boisvert, Donald L.: *Queer Religion*, s. 40. ABC-CLIO, 2012. Teoksen verkkoversio (viitattu 8.3.2021). (englanniksi)
4. ↑  Teaching Library *Kwan Um School of Zen*. Viitattu 8.3.2021. (englanniksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Yhdysvallat

 |

 |
**Tomi Leivo-Jokimäki** (s. 23. elokuuta 1973 Pori) on entinen suomalainen jalkapalloilija. Hän oli pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja tai oikea laitalinkki. Nykyisin Leivo-Jokimäki työskentelee Suomen Palloliiton kehityspäällikkönä.

Ura pelaajana
-------------

Leivo-Jokimäen ensimmäinen seura oli Kartanonmäen Kiri. Aikuisten sarjoissa hän aloitti uransa vuonna 1989 I divisioonassa Porin Pallo-Tovereiden joukkueessa. Porista hän siirtyi kahden Veikkausliiga-kauden jälkeen Tampereelle Tampereen Pallo-Veikkojen riveihin, jossa voitti Suomen mestaruuden vuonna 1994. 

Kahden Tampereen vuoden jälkeen Leivo-Jokimäki palasi takaisin kasvattajaseuraansa. Hänen paras kautensa osui vuoteen 1996, jolloin hän pelasi kaikki FC Jazzin ottelut joukkueen voittaessa toisen Suomen mestaruutensa. Leivo-Jokimäki teki samana vuonna myös kaksi maalia UEFA Cupissa, osuen GÍ Gøtan ja Moskovan Dynamon verkkoon. Liigauransa lopetettuaan Leivo-Jokimäki pelasi vielä yhden kauden Tampereen Ilveksessä, neljä kautta Musan Salamassa Ykkösessä ja Kakkosessa sekä Someron Voiman riveissä Kolmosessa. Veikkausliigassa hän pelasi yhteensä 102 ottelua, tehden niissä seitsemän maalia.

Peliuran jälkeen
----------------

Vuonna 2004 uransa päättänyt Leivo-Jokimäki on työskennellyt Porissa pankkialalla. Vuosina 2010–2013 hän toimi FC Jazzin puheenjohtajana ja vuoden 2014 seuran toiminnanjohtajana. Vuodesta 2021 Leivo-Jokimäki on ollut Suomen Palloliiton Suomen cupin ja pääsarjojen kehityspäällikkö.

Saavutukset
-----------

* Suomen mestaruus 1994, 1996
* SM-pronssi 1992

Lähteet
-------

* Veikkausliigan tilastot

### Viitteet

1. ↑  Radio Pori (Arkistoitu – Internet Archive)
2. ↑  Leivo-Jokimäki uusiin haasteisiin *fcjazz.com*.  2014. FC Jazz. Viitattu 31.8.2022.
3. ↑  Harri Laiho: Palloliitto palkkasi Tomi Leivo-Jokimäen *Satakunnan Kansa*.  7.5.2021. Viitattu 31.8.2022.
**Volkswagen Passat B6** on Volkswagenin Passat-mallin viides sukupolvi, jota valmistettiin vuosina 2005–2010. Tämän jälkeen malli koki kasvojenkohotuksen, jonka myötä sitä alettiin kutsua Passat B7:ksi, vaikka perusrakenne oli siinä yhä sama kuin B6-mallissa. Passatista tuli vuonna 2008 markkinoille coupé-korinen versio nimeltään Volkswagen Passat CC (myöhemmin vain Volkswagen CC). Kiinassa Passatia myytiin **Volkswagen Magotan** -nimisenä.

Volkswagen Passat (2005–2010)
-----------------------------

Viidennen sukupolven Passat esiteltiin Geneven autonäyttelyssä keväällä 2005. Se perustuu nimestään huolimatta samalle A6-pohjalevylle kuin Škoda Superb, SEAT Alhambra ja Volkswagen Sharan. 

Vuoden 2005 Euro NCAP -kolaritestistä Passat sai tulokseksi täydet viisi tähteä.

Volkswagen Passat B6 Variant
Bensiinimoottorit olivat aluksi 1,6 8V (102 hv), 1,6 FSI (115 hv) ja 2,0 FSI (150 hv). Dieselmoottoreina olivat pumppusuutintyyppiset 1,9 TDI (105 hv) ja 2,0 TDI (122/140 hv). Syksyllä 2005 tulivat turboahdettu 2,0 TFSI (200 hv), 3,6 V6 FSI (280 hv) ja 2,0 TDI:n 170-hevosvoimainen versio. Lisäksi keväällä 2006 esiteltiin 3,2 V6 FSI (250 hv). 

Volkswagen Passat R36
Frankfurtin autonäyttelyssä syksyllä 2007 esiteltiin Passat R36, jossa on vapaasti hengittävä 300-hevosvoimainen 3,6-litrainen VR6-moottori. Alusta on tavallisia malleja matalampi ja koria on muotoiltu urheilullisemmaksi. 

Syksyn 2007 uutuusmoottorit olivat turboahdetut bensiinimoottorit 1,4 TSI (122 hv) ja 1,8 TSI (160 hv). Vuoden 2008 alussa 2,0 TSI (200 hv) korvasi 2,0 TFSI:n. Keväällä 1,6 FSI poistui ja 2,0 TDI muuttui yhteispaineruiskutteiseksi, tehovaihtoehtoina 140 sekä 170 hevosvoimaa. Vuoden lopulla tuli myös 110-hevosvoimainen versio, joka korvasi 1,9 TDI:n. 

Alkuvuonna 2009 esiteltiin 1,4 TSI:n maakaasua polttoaineenaan käyttävä versio. Syksyllä uutuutena oli yhteispaineruiskutteinen 1,6 TDI (105 hv).

Lähteet
-------

1. ↑  Volkswagen Passat 2005 Euro NCAP. Viitattu 1.4.2018. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Volkswagen Passat (B6)** Wikimedia Commonsissa
**Volkswagen Passat B7** on Volkswagenin Passat-mallin viidennestä sukupolvesta uudistettu versio, jota valmistettiin vuosina 2010–2014. Se ei ollut täysin uusi malli, vaan perustui edelleen samalle pohjalevylle kuin edeltäjänsä, vaikka autoa olikin päällisin puolin uudistettu. Kiinassa sitä myytiin sedan-korisena **Volkswagen Magotan** -nimisenä, farmaria puolestaan **Volkswagen Variantina** ilman Passat-nimeä. Pohjois-Amerikan markkinoilla tätä Passat-mallia ei myyty, vaan siellä markkinoille tuli eurooppalaisesta eroava versio (Passat NMS).

Volkswagen Passat (2010–2014)
-----------------------------

Uudistunut Passat esiteltiin Pariisin autonäyttelyssä syksyllä 2010. Tokion autonäyttelyssä joulukuussa 2011 esiteltiin lisäksi Passat Alltrack, joka on farmarimallin maastokelpoisempi versio 30 millimetriä korotetulla maavaralla ja koria suojaavilla muoviosilla.

Volkswagen Passat B7 Variant
Vuoden 2010 Euro NCAP -kolaritestistä Passat sai tulokseksi täydet viisi tähteä.

Bensiinimoottorit olivat aluksi 1,4 TSI (122/150 hv), 1,8 TSI (160 hv), 2,0 TSI (211 hv) ja 3,6 FSI VR6 (300 hv). Dieselmoottorit olivat yhteispaineruiskutteiset 1,6 TDI (105 hv) ja 2,0 TDI (140/170 hv). Suurempitehoinen 1,4 TSI käyttää polttoaineenaan bensiinin lisäksi myös maakaasua.

Volkswagen Passat B7 Alltrack
Moottorivalikoimaa uudistettiin vuoden 2012 loppupuolella, jolloin 1,8 TSI:n korvasi 160-hevosvoimainen versio 1,4 TSI:stä. 170-hevosvoimaisen dieselmoottorin teho nousi 177 hevosvoimaan.

Lähteet
-------

1. ↑  Paris motor show 2010: new VW Passat *Autocar*.  1.10.2010. Viitattu 2.4.2018. (englanniksi)
2. ↑  VW Passat Alltrack: Tokyo Motor Show 2011 *Auto Bild*.  23.11.2011. Viitattu 4.4.2018. (saksaksi)
3. ↑  Volkswagen Passat 2010 Euro NCAP. Viitattu 2.4.2018. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Volkswagen Passat (B7)** Wikimedia Commonsissa
**Maratinvinttikoira** on intialainen koirarotu. Se on harvinainen ja kotialueensa Maratin maakunnan ulkopuolella tuntematon.

Ulkonäkö
--------

Maratinvinttikoira on pieni, sileäkarvainen vinttikoira. Sitä kuvaillaan usein lyhytkarvaisen salukin näköiseksi, jota hieman pienempi se on. Se antaa vaikutelman nopeudesta yhdistettynä kestävyyteen. Se on tiivisrakenteinen, lihaksikas ja syvärintainen. Karvapeite on lyhyt ja antaa hyvän suojan Intian olosuhteita vastaan. Yleisimpiä värityksiä ovat valkoinen liuskeensinisin ja ruosteenruskein merkein (blue tricolor) ja sininen keltaisin merkein (blue&tan), mutta myös brindle on melko tavallinen. Säkäkorkeus on 56 cm.

Luonne ja käyttäytyminen
------------------------

Rotu on vaistomaisen rohkea ja metsästyskykyinen. Se käyttää kyseisiä ominaisuuksiaan hyödyksi erinomaisen näkökykynsä, nopeiden raajojensa ja terveiden lihastensa lisäksi.*lähde?* Sitä on käytetty mm. sian ja pantterin metsästykseen, ja se työskentelee sekä kukkuloisessa maastossa että tasangoilla. Se on sopeutunut työskentelemään tehokkaasti kuumassa ilmastossa.

Rotua käytetään lähes yksinomaan metsästykseen; Intian elintaso tekee pelkän lemmikkikoiran omistamisesta vähäpätöisen harrastuksen. Kuitenkin muutama seurakoirana pidetty yksilö on todistettavasti onnistunut tehtävässään ja ollut isäntäväelleen uskollinen kumppani.

Alkuperä
--------

Maratinvinttikoiran alkuperä on epäselvä: se on joko salukin jälkeläinen tai muiden kotoperäisten intialaisten vinttikoirien paikallismuunnos. Sen pieni koko rampurinvinttikoiraan ja muihin intialaisiin koiriin verrattuna viittaisi joko saluki-esi-isään tai puhtaaseen, muinaiseen alkuperään - näistä jälkimmäinen on rodun harrastajien suosima teoria. Poikkeuksellisen nopeutensa ja voimansa vuoksi se on menestynyt pienen ja keskikokoisen riistan jäljestyksessä alkuperäismaakunnassaan Maratissa. Yksikään suurempi kenneljärjestö ei ole tunnustanut sitä. Se oli erittäin harvinainen myös kotimaassaan jo 1900-luvun alussa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Morris, Desmond. *Dogs - The Ultimate Dictionary of Over 1000 Dog Breeds*, s. 706. Trafalgar Square, 2008: North Pomfret, Vermont.
2. 1 2 3 4 5  Canton, Mario. *Levrieri e segugi primitivi*, s. 55-56. Antonio Crepaldi Editore, 2012: Porto Viro, Italia.
3. 1 2 3 4  Hancock, David. *Sighthounds - Their Form, Their Function and Their Future*, s. 111-112. The Crowood Press: Ramsbury, Marlborough, Wiltshire, 2012. ISBN 978-1-84797-392-4.

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Mahratta Greyhound
| "On My Way"Jennifer Lopez |
| --- |
| Singlen "On My Way" kansikuva |
| Singlen tiedot |
|  Julkaistu | 18. marraskuuta 2021 |
|  Tuottaja(t) | Keith Hetrick |
|  Tyylilaji | pop |
|  Kesto | 03.12 |
|  Levy-yhtiö | Universal Studios, Sony Latin |
| Jennifer Lopezin muut singlet |
| "Cambia el Paso"2021 | "On My Way"2021 | "Marry Me"2022 |

**On My Way** on yhdysvaltalaislaulajan Jennifer Lopezin musiikkikappale. Sen julkaisivat Universal Studios ja Sony Latin digitaalisesti ladattavana singlenä 18. marraskuuta 2021. Kappale on mukana vuonna 2022 julkaistavan elokuvan Marry Me soundtrack-levyllä. Kappaleen ovat sanoittaneet Ivy Adara, Leroy Clampitt sekä Michael Pollack ja sen tuotti Keith Hetrick. Kappaleen musiikkivideon ohjasi Santiago Salviche ja se julkaistiin 3. joulukuuta 2021.

"On My Way" ei ole toistaiseksi päässyt lainkaan singlelistoille. Lopez on esittänyt kappaleen ensimmäisen kerran livenä Global Citizen Live-konsertissa New York Cityssä 26. syyskuuta 2021.

Lähteet
-------

1. 1 2  On My Way (Marry Me) - Single by Jennifer Lopez on Apple Music *music.apple.com*.
2. 1 2  Jennifer Lopez Sings from the Heart in New 'On My Way' Music Video *people.com*.
3. ↑  Jennifer Lopez - On My Way (Marry Me) (Official Video) *youtube.com*.
4. ↑  Jennifer Lopez - On My Way (Marry Me) - hitparade.ch *hitparade.ch*.
5. ↑  Jennifer Lopez Dazzles During Global Citizen Live Performance: 'This Is an Important Event for Her' *people.com*.

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:On My Way (Jennifer Lopez song)
Omuafrikanmahongin puuainesta.
**Omuafrikanmahonki** eli **omu** (*Entandrophragma candollei*) on mahonkikasvien (Meliaceae) heimoon, afrikanmahonkien (*Entandrophragma*) sukuun kuuluva kasvilaji. Se on kausivihanta ja hidaskasvuinen puulaji, joka voi kasvaa 50 metriä korkeaksi. Jotkut yksilöt saattavat kuitenkin kasvaa jopa 70 metriä korkeiksi. Runko on yleensä suora, lieriömäinen, halkaisijaltaan 2–4 metriä ja tavallisesti oksaton noin 30 metrin korkeuteen asti. Omuafrikanmahonki on kaksikotinen ja alkaa tuottaa hedelmiä vasta puun rungon kasvettua varsin suureksi. Niinpä rungon halkaisijaltaan alle puoli metriä olevien puiden hakkaaminen vähentää merkittävästi puuston hedelmien tuotantoa. Omuafrikanmahongin on myös arvioitu elävän hyvin vanhaksi; suurimpien yksilöiden on arveltu olevan lähes 1000 vuotta vanhoja.

Omuafrikanmahonki kasvaa kosteissa metsissä, erityisesti alueilla, joiden vuotuinen sadanta on noin 1800 mm. Laji kasvaa luonnossa trooppisessa Länsi-Afrikassa Liberiasta Kongon demokraattiseen tasavaltaan ja Angolaan ulottuvalla alueella.

Omuafrikanmahonkia kerätään luonnosta erityisesti puutavaraksi sekä jonkin verran myös paikalliseen perinteiseen lääkintään. Etenkin puun kuorta on käytetty lääkinnällisiin tarkoituksiin. Omuafrikanmahonki on yksi afrikkalaisen mahongin pääpuulähteistä ja lajia myös kasvatetaan puutavaran tuotantoa varten. Vaikka laji on melko laajalle levinnyt, sitä hakataan luonnosta runsaasti, minkä myötä laji onkin luokiteltu vaarantuneeksi (VU) lajiksi. Sydänpuun väri vaihtelee himmeänruskeasta tummanpurppuranruskeaan ja sydänpuun ympärillä on 4–8 cm paksu kerros pintapuuta, joka on vaaleanruskeaa tai -harmahtavaa. Lajin luonnollista kasvuympäristöä vastaavissa ilmasto-oloissa kasvatettujen puiden runkojen on raportoitu kasvavan paksuutta keskimäärin 5,1 mm vuodessa. Guineassa omuplantaaseilla kasvatetut puut ovat kasvaneet kuudessa vuodessa itämisensä jälkeen keskimäärin 2,7 metriä korkeiksi.

Lähteet
-------

* Useful Tropical Plants: *Entandrophragma candollei* (englanniksi)

### Viitteet

1. ↑  *Entandrophragma candollei* *IUCN Red List of Threatened Species*. International Union for Conservation of Nature, IUCN, Iucnredlist.org.  (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* JSTOR Global Plants: *Entandrophragma candollei* (englanniksi)
* Global Biodiversity Information Facility (GBIF): *Entandrophragma candollei* (englanniksi)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Taksonitunnisteet | 
* Wikidata: Q5834167
* Wikispecies: Entandrophragma candollei
* APDB: 56838
* ARKive: entandrophragma-candollei
* CoL: 39X8K
* EPPO: ENDCA
* GBIF: 3850993
* GRIN: 411843
* iNaturalist: 191882
* IPNI: 578392-1
* IUCN: 33050
* NCBI: 1930810
* Open Tree of Life: 6124880
* Plant List: kew-2789542
* POWO: urn:lsid:ipni.org:names:578392-1
* Tropicos: 20400508
* uBio: 5890729
* WFO: wfo-0000668209

 |

 |
**Älä kiiruhda** (ven. Ne speši) on armenialaisen Arno Babadžanjanin säveltämä neuvostoliittolainen laulu, jonka alkuperäiset venäjänkieliset sanat teki Jevgeni Jevtušenko. Suomessa tämä 6/8-tahtilajissa kulkeva balladi tunnetaan Saukin sanoittamana nimellä "Älä kiiruhda". Suomenkielisen version ehkä parhaiten tunnettu levytys on Georg Otsin laulama ja Nacke Johanssonin sovittama vuodelta 1968, mutta jo sitä ennen sen levytti Kauko Käyhkö vuonna 1966.

Harri Marstion versio laulusta kuullaan Aki Kaurismäen elokuvassa *Varjoja paratiisissa* (1986) ja Marstion albumilla *Huoneestasi loistaa valo* (1988). Muita laulun suomeksi levyttäneitä ovat Arja Havakka, Paula Koivuniemi, Sakari Kuosmanen, Arja Saijonmaa ja M. 

Viking Linen mainoselokuvassa vuonna 2019 käytettiin katkelmaa Georg Otsin levytyksestä.

Lähteet
-------

1. ↑  Georg Ots/ Älä kiiruhda- Single (1969) *Venäjän ja lähimaiden sävelmiä suomeksi (The East Countries` Songs in Finnish), blogi*. Viitattu 27.9.2019.
2. ↑  Suuri toivelaulukirja 12, s. 158.
3. ↑  Exploring älä kiiruhda, Discogs-levytystietokanta. Viitattu 27.9.2019.
4. ↑  Varjoja paratiisissa (1986) *Elonet-elokuvatietokanta*. Viitattu 27.9.2019.
5. ↑  Nupponen, Sakari: Georg Ots seilaa taas Tallinnaan – nyt Viking Linen väreissä *Muista maista -blogi*.  9.4.2019. Viitattu 27.9.2019.
6. ↑  Viking Line – Siellä ilo seilaa *Viking Linen kanava YouTubessa*.  31.3.2019. Viitattu 28.9.2019.
Charles Cotesworth Pinckney, James Earlin maalama muotokuva noin vuodelta 1795.
**Charles Cotesworth Pinckney** (25. helmikuuta 1746 Charleston, Etelä-Carolina – 16. elokuuta 1825 Charleston, Etelä-Carolina) oli yhdysvaltalainen sotilas, poliitikko ja diplomaatti.

Pinckney toimi vuodesta 1769 Etelä-Carolinan edustajakokouksen jäsenenä ja osallistui vuonna 1775 siirtokunnan ensimmäiseen kongressiin. Yhdysvaltain vapaussodassa hän toimi vuonna 1777 George Washingtonin adjutanttina Brandywinen ja Germantownin taisteluissa. Myöhemmin Pinckney komensi rykmenttiä Savannahissa ja sai 1783 ylennyksen prikaatinkenraaliksi. Hän oli jäsenenä vuoden 1787 perustuslaillisessa konventissa.

Vuonna 1796 Pinckney nimitettiin Yhdysvaltain lähettilääksi Pariisiin, mutta Ranskan direktoriohallitus kieltäytyi tunnustamasta häntä, joten hän siirtyi Amsterdamiin. Seuraavana vuonna hän palasi kuitenkin Ranskaan kolmihenkisen Yhdysvaltain kauppavaltuuskunnan jäsenenä. Hän oli mukana XYZ-skandaalina tunnetussa tapauksessa, joka ajoi Ranskan ja Yhdysvallat vuonna 1798 julistamattomaan sotaan. Tapaus sai alkunsa siitä, että Ranskan valtuuskunnan jäsenet ("X, Y ja Z") olivat pyytäneet amerikkalaisilta lahjuksia, mutta Pinckney kieltäytyi jyrkästi ("Ei, ei lanttiakaan"), mikä katkaisi neuvottelut. Palattuaan Ranskasta hänet ylennettiin kenraalimajuriksi. Hän oli federalistipuolueen ehdokkaana varapresidentiksi vuonna 1800 sekä presidentiksi vuosina 1804 ja 1808, mutta ei tullut valituksi.

Etelä-Carolinan kuvernöörinä toiminut Charles Pinckney oli hänen serkkunsa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Charles Cotesworth Pinckney (englanniksi) *Encyclopædia Britannica Online Academic Edition*. Viitattu 2.2.2014.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Charles Cotesworth Pinckney** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Alankomaat

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* NARA
* SNAC
	+ 2

 |

 |
Cathal Brughan varuskunta.
**Cathal Brugha Barracks** (iiriksi *Dún Chathail Bhrugha*) on Irlannin maavoimien varuskunta Rathminesissa Dublinissa. Se on samalla Irlannin asevoimien tärkein tukikohta, jossa on Itäisen maanpuolustusalueen esikunta sekä sota-arkisto.

Historia
--------

Varuskunta on perustettu vuosien 1810 ja 1815 välisenä aikana, jolloin sen nimenä on Portobello Barracks. Varuskunta sai alkuperäisen nimensä Sir Francis Draken panamalaisen Portobellon kaupungin ryöstön muistoksi. Se oli alkujaan ratsuväkivaruskunta, mutta sinne on sittemmin sijoitettu muitakin joukko-osastoja. Varuskunnan kirkko valmistui 1842 ja kanttiinialue 1868.

Vuoden 1916 kansannousussa ja Irlannin itsenäisyystaisteluissa varuskuntaan sijoitetut brittisotilaat osallistuivat tapahtumiin kaikkialla Dublinissa. Mellakoiden aikana kolme toimittajaa sai surmansa vartiokopin lähistöllä. Käskyn tulenavauksesta antanut Royal Irish Rifles -rykmentin komppanianpäällikkö kapteeni Bowen-Colthurst joutui sota-oikeuteen.

Irlantilaiset joukot vastaanottivat 17. toukokuuta 1922 varuskunnan, jolloin siitä tuli kansallisen armeijan komentajan kenraali Michael Collinsin päämaja. Varuskunta nimettiin 1952 Cathal Brughaksi vuoden 1916 kansannousun johtajan mukaan.

Joukot
------

Varuskuntaan sijoitettiin ensimmäisenä 6th Dragoon Guards, johon kuuluivat seuraavat joukot: Royal Scots Fusiliers, Royal Munster Fusiliers, Durham Light Infantry, Middlesex Regiment, Wiltshire Regiment, Royal Inskilling Fusiliers ja Royal Irish Rifles. Irlannin vastaanotettua varuskunnan siihen oli sijoitettuna erilaisia maavoimien joukkoja.

Siitä tuli Itäisen maanpuolustusalueen esikunta 1994, ja kun Collins Barracksit suljettiin 1997, sinne sijoitettiin lisää joukkoja.

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Cathal Brugha Barracks
**Jonathan "Jon" Lajoie** (s. 21. elokuuta 1980) on kanadalainen koomikko, näyttelijä, räppäri, laulaja, muusikko ja mediapersoona Montrealista, Quebecista.

Tausta
------

Lajoie syntyi St Hubertissa, Quebecissa ja kasvoi Montrealissa, Quebecissa. Hänen isänsä on ranskankanadalainen ja hänen äitinsä on englanninkanadalainen. Hän valmistui Dawsonin yliopiston teatterilinjalta vuonna 2001. Vuodesta 1998 asti, hän on näytellyt englanninkanadalaista muusikkoa nimeltä Thomas Edison Radio-Canadan ranskankanadalaisessa tilannekomediassa *L'auberge du chien noir*.

Diskografia
-----------

### Studioalbumit

* You Want Some of This? (2009)
* I Kill People (2010)

Aiheesta muualla
----------------

Jon Lajoien Youtubekanava

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana

 |

 |
**Jari Paavola** (s. 18. maaliskuuta 1960 Turku) on suomalainen entinen jääkiekkomaalivahti.

Ura
---

Paavola nostettiin 16-vuotiaana Turun Palloseuran SM-liigajoukkueen varamaalivahdiksi muutamiin otteluihin kaudella 1976–1977. Kevään 1977 loppuotteluissa hän pääsi pelaamaan ykkösmaalivahti Urpo Ylösen loukattua sormensa. Vakiokokoonpanoon hän nousi kaudella 1979–1980, jolloin hän kuitenkin vielä pelasi vähemmän kuin ykkösmaalivahti Jorma Valtonen.

NHL-seura Buffalo Sabres varasi Paavolan kesällä 1980. Hän ei kuitenkaan pelannut NHL:ssä, vaan Pohjois-Amerikan vuodet 1980–1983 kuluivat AHL-joukkue Rochester Americansissa ja IHL-joukkue Flint Generalsissa. Hän palasi Suomeen vuonna 1983 ja siirtyi I-divisioonassa pelaavan KalPan maalivahdiksi. KalPa nousi SM-liigaan vuonna 1986, ja Paavola jatkoi ykkösmaalivahtina kolme seuraavaa kautta, joista viimeisellä joukkue pääsi pudotuspeleihinkin. SM-liigassa Paavolan tilastoihin kertyi yhteensä 181 runkosarjaottelua ja 16 pudotuspeliä, joista hän pelasi 116 runkosarjaottelussa ja neljässä pudotuspelissä.

Paavola siirtyi SM-liigasta I-divisioonaan pudonneisiin Oulun Kärppiin kausiksi 1989–1990 ja 1990–1991. Kaudeksi 1991–1992 hän palasi synnyinkaupunkinsa joukkueeseen, TuTo:on, jossa lopetti uransa.

Paavola pelasi alle 18-vuotiaiden EM-kilpailuissa 1978, jolloin Suomi saavutti historiansa ensimmäisen arvokisavoiton kaikki ikäluokat huomioiden. Hän pelasi alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuosina 1979 ja 1980, joista jälkimmäisellä kerralla Suomi saavutti hopeaa. Paavola valittiin sekä 18-vuotiaiden EM-kisojen 1978 että 20-vuotiaiden MM-kisojen 1980 parhaaksi maalivahdiksi.

Uransa jälkeen Paavola muutti takaisin Kuopioon.

Lähteet
-------

* Jari Paavola European Hockey.net -sivustolla
* Jari Paavola Veikkauksen Lätkälegendoissa[vanhentunut linkki]
* Honkavaara, Aarne, ym.: *Jääkiekkokirja 1989–1990*. , 1989.
* Torvinen, Jukka (vt. päätoim.): *Jääkiekkokirja 2007–2008*. Egmont Kustannus Oy Ab, 2007. ISBN 952-469-617-7.

### Viitteet

1. 1 2 3 4  Jääkiekkokirja 1979–1980, s. 255
2. ↑  Jääkiekkokirja 2007–2008, s. 331