recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Janówin piirikunta** (puol. *powiat janowski*) on yksi Lublinin voivodikunnan piirikunnista. Piirikunnan arvioitu väkiluku oli vuoden 2019 lopussa 45 709. Siihen kuuluvat seitsemän kuntaa ovat Batorz, Chrzanów, Dzwola, Godziszów, Janów Lubelski, Modliborzyce ja Potok Wielki.

Piirikunnan väestöpyramidi 2014.
Vuoden 2019 lopussa Janówin piirikunnan asukkaista 50,4 prosenttia oli naispuolisia ja 49,6 prosenttia miespuolisia. Alle 18-vuotiaat muodostivat 17,2 prosenttia piirikunnan väestöstä, työikäiset 61 prosenttia ja eläkeikäiset 21,8 prosenttia väestön keski-iän ollessa 42,2 vuotta. Vuonna 2019 piirikunnassa syntyi 406 lasta. Janówin piirikunnan väkiluvun ennakoidaan pienenevän 35 085 asukkaaseen vuoteen 2050 mennessä.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6 7 8  Powiat janowski w liczbach *Polska w liczbach*. Viitattu 6.9.2020. (puolaksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * n
* k
* m
Lublinin piirikunnat |
| --- |
|  |
| Kaupunkipiirikunnat | 
* Lublin (hallintokeskus)
* Biała Podlaska
* Chełm
* Zamość

 |
|  |
| Piirikunnat | 
* Biała
* Biłgoraj
* Chełm
* Hrubieszów
* Janów
* Kraśnik
* Krasnystaw
* Łęczna
* Lubartów
* Lublin
* Łuków
* Opole
* Parczew
* Puławy
* Radzyń
* Ryki
* Świdnik
* Tomaszów
* Włodawa
* Zamość

 |

 |
BAe Dynamics/MBDA Sea Eagle -laivasto-ohjus.
**Sea Eagle** (suom. *Merikotka*) on Isossa-Britanniassa kehitetty ja tuotettu alisooninen meritorjuntaohjus eli keskikantaman laivasto-ohjus. Aseen kehittelyn aloitti BAE Systems, josta muotoutui sittemmin MBDA.

Ohjuksen suihkumoottori antaa sille 1 040 km/h eli Mach 0.85 enimmäisnopeuden. Aseen kehittely aloitettiin vuonna 1976, valmistus alkoi 1982, hyväksyntä aselajin käyttöön 1985. Ainakin Blackburn Buccaneer ja Panavia Tornado kykenivät hyödyntämään tätä ohjusasetta omassa arsenaalissaan, Sea Harrierin ohella. Jo Britannian kuninkaallisten ilmavoimien käytöstä poistunut SEPECAT Jaguar kykeni sekin tätä ohjustyyppiä käyttämään.

Sea Eaglen omamassa on 580 kg, ja sen taistelukärjen omamassa on 230 kg, sekä ohjuksen enimmäiskantama on yli 110 km. Sea Eagle -meritorjuntaohjuksen siipien kärkiväli on 1,2 m ja sen halkaisija on 0,4 m, pituus 4,14 m. Ohjus käyttää sekä inertiaaliohjausta että tutkaohjausta.

Kuvassa Sea Eagle oikealla. Museokuvassa myös *TH-ohjus* (AS.37 Martel) sekä WE.177 -ydinpommi. Intian käyttämät Jaguar IM-koneet kykenivät nekin meritorjuntaan tällä ohjusaseella.

Britannian ohella, ovat tätä ohjusasetyyppiä käyttäneet Intia, Chile ja Saudi-Arabia.

Sea Eagle -ohjuksen käyttäjämaat globaalikartalla.

Lähteet
-------

* Langley, Andrew: The Armed Forces – The Royal Air Force. Bath Press, Avon, Englanti. 1986. ISBN 0-85078-882-X (englanniksi)

1. ↑  Business: The Company File BAe and Dasa 'set to merge'  12.10.1998. BBC News. Viitattu 15.6.2022.
2. ↑  British Aerospace UK BAE Systems. Viitattu 15.6.2022.
3. ↑   Viitattu 15.6.2022.
4. ↑  Sea Eagle, Weaponsystems.net. Viitattu 13.6.2022. (englanniksi)
5. ↑   Viitattu 15.6.3022.
6. ↑  Langley, 1986: s. 24
7. ↑   Viitattu 15.6.2022.
8. ↑   Viitattu 19.6.2022.

Aiheesta muualla
----------------

* Hms Devonshire After Sea Eagle Missile Strike [Allocated Title] Iwm.org (englanniksi)
* BAe Hawk ampumassa Sea Eagle -meritorjuntaohjusta *(vain pelkkä valokuva)*

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Sea Eagle (missile)
**Aleksanteri (Nikolai) Metsävuori** (sukunimi alk. *Schukoff*; 1881 Sippola – 6. toukokuuta 1918 Valkeala) oli suomalainen työmies joka toimi Suomen sisällissodan aikana Kouvolan asemakomissaarina.

Metsävuoren isä oli venäläinen ja äiti suomalainen. Hän työskenteli ennen sotaa eri puolilla Suomea ja oli viimeksi työssä Kymintehtaalla. Suomen sisällissodan alettua Metsävuoresta tuli Kouvolan rautatieaseman asemakomissaari. Hänen tehtäviinsä kuului junien ja matkustajien tarkastus vakoojien ja sabötöörien kiinnisaamiseksi. Metsävuori kuljetti myös junalla Kouvolaan muualta tuodut vangit asemalta kuulusteltavaksi Kouvolan miliisitalolle. Hänen kerrotaan osallistuneen myös itse vankien teloituksiin ns. Tommolan veripellolla.

Suurikokoinen, juoppona pidetty ja karskisti esiintyvä Metsävuori oli sodan aikana Kouvolassa hyvin näkyvä henkilö johon henkilöitiin punainen terrori. Sen sijaan paljon merkittävämmässä asemassa olleet punaisten tutkintakomitean puheenjohtaja Vihtori Saarinen ja Oskar Sundman jäivät suurelle yleisölle tuntemattomiksi.

Valkoiset ampuivat Metsävuoren Kouvolan valtauksen jälkeen toukokuun alkupäivinä kolmen muun punaisen kanssa ilman kenttäoikeuden tuomiota Tommolan veripellolle. Teloitusta johti Kouvolan komendanttina toiminut Martti Eklund.

Lähteet
-------

* Mirja Turunen: *Veripellot : Sisällissodan surmatyöt pohjois-Kymenlaaksossa 1918*, Atena Kustannus, Jyväskylä 2008 ISBN 978-951-796-525-5 s. 56, 80, 132, 168, 255
* Nikolai Metsävuoren tiedot Suomen sotasurmat 1914-22 tietokannassa[vanhentunut linkki]
**Sammy Daniel Ahonen** (25. kesäkuuta 1997 Ruokolahti – 27. elokuuta 2017 Hořice, Tšekki) oli suomalainen ratamoottoripyöräilijä, joka kilpaili IRRC Supersport - luokassa. Ahonen oli pienestä pitäen kiinnostunut moottoriurheilusta ja aloittikin kilpailemisen 13-vuotiaana. Hän aloitti aikuisten SM-sarjassa ajamisen 17–18-vuotiaana. Koulutukseltaan Ahonen oli ylioppilas. Hän valmistui Imatran yhteislukiosta ylioppilaaksi keväällä 2016 ja hänen oli tarkoitus aloittaa Turun ammattikorkeakoulussa insinööriopinnot syksyllä 2017.

Kilpaura
--------

Ahonen aloitti kilpailemisen 13-vuotiaana Imatran Moottorikerhon riveissä. Hän siirtyi kauden 2014 päättäneessä motoparkin kilpailussa superstock 600 –luokkaan, pyöränään Yamaha YZR-R6. Ahonen teki debyyttinsä katuratakisoihin IRRC-sarjaan kaudella 2016, saavuttaen pistesijoja. Kausi 2017 alkoi Ahosen osalta varusmiespalveluksessa Karjalan prikaatissa kranaatinheitinkomppaniassa. Päästyään reserviin kesäkuussa 2017 hän jatkoi kilpailemista. Lupaavasti alkanut kausi 2017 päättyi kuitenkin Horicessa sattuneeseen onnettomuuteen.

### Onnettomuus

Ahonen menetti pyöränsä hallinnan Horicen kilpailun aika-ajoissa lauantaina 26. elokuuta ja ajautui päin suojavalleja loukkaantuen pahasti. Hän kuoli kirurgisessa sairaalassa vuorokautta myöhemmin hoitohenkilökunnan ponnisteluista huolimatta. Ahonen tunnettiin moottoripyöräpiireissä rauhallisena kuskina, joka kuului jo supersport-luokan vakiokuljettajiin.

Lähteet
-------

1. ↑  Kaskinen, Piia: Imatran Moottorikerho: Teknistä syytä ei ole löytynyt, Horicen radan turvallisuuden lisääminen aiotaan nostaa keskusteltavaksi *Etelä-Saimaa*.  29.8.2017.
2. ↑  Suuronen, Petri: IMK:n Ahonen IRRC-sarjaan *Bike*.  19.12.2015.  Arkistoitu 3.7.2017. Viitattu 22.2.2018.
3. ↑  Pesu, Vili: 20-vuotias suomalaiskuljettaja kuoli traagisessa onnettomuudessa Tshekissä *Ilta-Sanomat*.  29.8.2017. Viitattu 22.2.2018.
4. ↑  Kaskinen, Piia: Imatralainen ratamoottoripyöräilijä Sammy Ahonen menehtyi Tsekinmaalla sunnuntaina *Etelä-Saimaa*.  29.8.2017. Viitattu 22.2.2018.
**Seaham** (aikaisemmin **Seaham Harbour**) on noin 20 500 asukkaan kaupunki ja kunta *(civil parish)* County Durhamin muodollisessa kreivikunnassa ja yhtenäishallintopiirissä Koillis-Englannissa.

Vanhasta saksikylästä on enää jäljellä Pyhän Neitsyt Marian kirkko, jonka rakennuttamiseen kuningas Athelstan antoi luvan vuonna 930. Vuonna 1155 Seaham siirtyi kartanon läänitysmaihin. Milbanket myivät 1821 Daldenin ja Seahamin tilat Londonderryn markiisille Charles Stewartille. Londonderryt alkoivat kehittää Seahamista satamakaupunkia ja aloittivat sataman rakentamisen 1828. He rakennuttivat kaupunkiin junaradan ja rupesivat kuljettamaan satamasta hiiltä. Kaupunkiin perustettiin myös kirkkoja ja kouluja. Vuonna 1851 yli 30 prosenttia kaupungin miehistä työskenteli vesiliikenteeseen liittyvissä ammateissa.

Seahamin teollisuus kukoisti aina 1880-luvulle. Vuonna 1880 Seahamin hiilikaivoksessa tapahtui räjähdys, jossa kuoli 164 kaivosmiestä. Paikallinen masuuni lopetti toimintansa 1885, Raintonin kaivos 1896, ja samaan aikaan satama alkoi käydä liian pieneksi uusille isommille höyrylaivoille. Laskukautta seurasi pian uusi teollisuuden nousukausi, kun Charles Vane-Tempest-Stewart perusti kaupunkiin muun muassa kaivosyhtiö Londonderry Collieriesin. Samalla satamaa suurennettiin. Asukasluku kasvoi: se oli 15 000 vuonna 1911, kun se oli ollut 10 000 vuonna 1900. Seaham tunnettiin pitkään kaivoskaupunkina, mutta viimeinen kaivos lopetti siellä 1992.

Lähteet
-------

1. ↑  The Mayor Seaham Town Council. Viitattu 8.11.2022. (englanniksi)
2. ↑  Brinkhoff, Thomas: Seaham (Parish, United Kingdom) – Population Statistics, Charts, Map and Location *City Population*. Viitattu 5.12.2019. (englanniksi)
3. ↑  Seaham Town Council Old Seaham and Seaham Hall.  Arkistoitu 24.8.2017. Viitattu 24.8.2017. (englanniksi)
4. ↑  Seaham Harbour 1828 - 1851 Seaham Town Council.  Arkistoitu 24.8.2017. Viitattu 24.8.2017. (englanniksi)
5. ↑  Economic Downturn 1880 - 1900 Seaham Town Council.  Arkistoitu 24.8.2017. Viitattu 24.8.2017. (englanniksi)
6. ↑  Years of Optimism 1900 - 1914 Seaham Town Council.  Arkistoitu 24.8.2017. Viitattu 24.8.2017. (englanniksi)
7. ↑  Post War Redevelopment 1945 - 1993 Seaham Town Council.  Arkistoitu 24.8.2017. Viitattu 24.8.2017. (englanniksi)
**Sammy Angott**, syntyjään **Samuel Engotti** (17. tammikuuta 1915 Washington, Pennsylvania – 22. lokakuuta 1980) oli italialaisperäinen yhdysvaltalainen nyrkkeilijä ja kevyen sarjan maailmanmestari. Hän asusti Ohion suurimmassa kaupungissa Clevelandissa.

Angottia pidettiin älyllisenä nyrkkeilijänä, joka sitoi vastustajan antaakseen iskun. Tästä hänelle tuli lempinimi "The Clutch". 

Angott tunnustettiin NBA:ssa kevyen sarjan maailmanmestariksi 3. toukokuuta 1940, jolloin hän kukisti pistein Davey Dayn 15-eräisessä ottelussa. Samana vuonna Angott otteli kaksi ei-titteliottelua tulevia maailmanmestareita vastaan: hän hävisi 10-eräisen kamppailun pisteillä Fritzie Zivicille, mutta voitti ottelun Bob Montgomerya vastaan. Toukokuussa 1941 hän voitti nouevan tähden Lenny Mancinin (Ray Mancinin isä), mutta kärsi heinäkuussa tappion nuorelle Sugar Ray Robinsonille. 

Joulukuussa 1941 Angott otteli kiistattomana maailmanmestarina pidettyä Lew Jenkinsiä vastaan kevytsarjan maailmanmestaruudesta ja voitti täydet 15 erää kestäneen ottelun kaikin tuomariäänin. Hän puolusti mestaruuttaan vain kerran, toukokuussa 1941 Allie Stolzia vastaan tuomarien hajaäänipäätökseen hänen hyväkseen tuomitussa ottelussa. Samana vuonna hän kohtasi myös Montgomeryn, jonka voitti, sekä Robinsonin, jolle jälleen kerran kärsi tappion. 

Angott oli marraskuussa ilmoittanut lopettavansa nyrkkeilyn, mutta palasi kehään vain neljä kuukautta myöhemmin ja voitti hallitsevan höyhensarjan maailmanmestarin Willie Pepin. Lokakuussa 1943 hän voitti jälleen NBA:n kevytsarjan maailmanmestaruustittelin ottelussa Slugger Whiteä vastaan. Hän kuitenkin menetti mestaruutensa heti ensimmäisessä puolustusottelussaan seuraavan vuoden maaliskuussa meksikolaiselle Juan Zuritalle.

Angott jatkoi uraansa pitkän aikaa välisarjalaisena ja pääsi maailman ranking-listoille kymmenen parhaan joukkoon, mutta ei enää päässyt iskemään maailmanmestaruustittelistä. Hän kuitenkin kävi kovatasoisia otteluita useita kevytsarjan nimiä vastaan vuosina 1944–1946, mutta kärsi lukuisia tappioita, muun muassa kahdesti Ike Williamsille, Robinsonille ja Beau Jackille, mikä oli hänen ainoa tyrmäystappoionsa. Williamsin hän sittemmin voitti kuudennen erän tyrmäyksellä syyskuussa 1945. 

Angott jatkoi uraansa aina elokuuhun 1950 saakka, tosin kaukana maailman huipputasosta.

Aiheesta muualla
----------------

* Boxrec-tiedosto
* Angott International Boxing Hall of Famessa (Arkistoitu – Internet Archive)
Visuveden kanavan rakennus
**Kaivoskannan kanava** eli **Visuveden kanava** yhdistää Ruoveden Visuvedellä Tarjanneveden ja Vaskiveden järvet. Tämä Tampere–Virrat-laivareitin varrella sijaitseva kanava rakennettiin 1863–1864 ohittamaan järvet yhdistävä Visuveden salmi. Kanava erotti mantereesta silloisen Leijunniemen, jota alettiin kutsua Visuveden saareksi.

Kanavaa laajennettiin 1892–1893, minkä jälkeen syvyys oli 1,8 metriä ja leveys 10 metriä.

Uoma levennettiin ja syvennettiin kantatie 66:n perusparannusten yhteydessä 1974–1976. Vuonna 1976 kanavan nimeksi muutettiin Visuveden kanava sen oltua Kaivoksen kanava.

Kanavassa ei ole sulkuja. Nykyisin kanavan pituus on 80 metriä ja syväys 2,4 metriä. Kanavan ylittää kantatie 66 kääntösiltaa pitkin. Alkuperäisen nostosillan tilalle valmistui 1878 kääntösilta. Tämä silta oli käytössä vuoteen 1980. Viimeisimmän kääntösillan mekanismi muutettiin kauko-ohjattavaksi vuonna 2009.

Lähteet
-------

* Suomen kanavat – Kaivoskanta
* Sven E. Lindqvist: *Ruovesi ennen ja nyt*. 1992.

### Viitteet

1. ↑  Lindqvist
2. ↑  Lindqvist s. 128.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Kaivoskannan kanava** Wikimedia Commonsissa
**Jany Clair** (oikealta nimeltään *Jany Guillaume*, s. 2. syyskuuta 1938 Lille) on ranskalainen näyttelijä.

Punatukkaisen Jany Clairin elokuvaura alkoi pienestä sivuroolista Jean Boyerin elokuvassa *Mademoiselle et son gang* (1957). Hän esiintyi noin kolmessakymmenessä b-elokuvassa, jotka edustavat etupäässä peplum- ja seikkailugenrejä. Clairin viimeinen työ oli tv-elokuva *L’écharpe* vuonna 1966. Sen jälkeen hän vetäytyi pois julkisuudesta.

Elokuvia
--------

* *Aavikkoleijonan kosto*, 1962
* *Anno 79 – La distruzione di Ercolano*, 1962
* *Ercole contro Moloch*, 1963
* *Maciste e la regina di Samar*, 1964

Lähteet
-------

1. ↑  Westerns... All’Italiana! *westernsallitaliana.blogspot.fi*. Viitattu 24.12.2014. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Internet Movie Database: Jany Clair (englanniksi)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Synchronkartei

 |

 |
**Kaiyōmaru** (jap. 開陽丸) oli vuonna 1865 vesillelaskettu höyrykäyttöinen täystakiloitu sotalaiva ollen ensimmäisiä tyypin edustajia Japanissa.

Valmistus
---------

*Kaiyōmarun* vesillelasku Dordrechtissä vuonna 1865
Tokugawa-shōgunaatin hallinto Bakufu tilasi aluksen Alankomaista vuonna 1863 Nederllandsche Handel-Maatschappij'n toimiessa välikätenä. Sen valmisti Cornelis Gips and Sonsin telakka Dordrechtissä kauppasumman ollessa 831 200 guldenia. Vesillelaskettaessa alus oli suurin Alankomaiden telakoilla valmistunut puurunkoinen sotalaiva. Valmistusta valvoi japanilainen Uchida Masaon ja Akamatsu Noriyoshin johtama sotilaslähetystö.

Siirto Japaniin
---------------

Enomoto Takeaki
*Kaiyōmaru* lähti päällikkönään alankomaalainen meriupseeri J. A. E. Dinaux neitsytmatkalleen Japaniin, jonne se saapui 26. maaliskuuta 1867. Aluksen mukana matkusti japanilainen opiskelija Enomoto Takeaki, joka oli lähetetty viidentoista muun kanssa viideksi vuodeksi Alankomaihin opiskelemaan merenkulkua. Hänestä tuli Japaniin saavuttuaan modernisoidun Bakufun laivaston vara-amiraali (jap. 副総裁) ja *Kaiyōmarusta* tuli hänen lippulaivansa.

Palvelus
--------

Osa Enomoto Takeakin laivasto-osastosta Shinagawan edustalla vuonna 1868. *Kaiyōmaru* on osaston toisena aluksena oikealta laskien.
Pian aluksen saavuttua vuoden 1867 lopulla syttyi Boshin-sota, jossa keisarin kannattajat taistelivat Bakufun joukkoja vastaan aina vuoteen 1869 saakka. Syyskuussa 1868 Enomoto Takeaki päätti jatkaa taistelua Pohjois-Japanissa Bakufun hallinnolle uskollisten daimioiden avulla ja hän purjehti *Kaiyōmarun* ja seitsemän muun aluksen kanssa Shinagawasta Tokiosta pohjoiseen. Aluksilla oli mukana kourallinen ranskalaisia sotilasneuvonantajia, joiden johtajana oli Jules Brunet. Kapinalliset päätyivät Hokkaidōn saarelle, jossa he perustivat itsenäisen Ezon tasavallan.

Valokuva *Kaiyōmarusta*.
*Kaiyōmaru* tuli lopulta Hokkaidōlla olevan laivaston tärkein alus ja siihen asetettiin paljon toiveita pyrittäessä merenherruuteen taistelussa heikompaa keisarillisen Japanin laivastoa vastaan. Alus kuitenkin haaksirikkoutui myrskyssä Esashissa 15. marraskuuta 1868. Aluksen, jonka kannella oli matkannut maailman toiselta puolen, kohtalo mursi Enomoto Takeakin ja siten heikensi kapinallisten mahdollisuuksia voittoon.

Pelastustyöt
------------

Aluksesta tehty kopio
Sukellusvene *Yomiurigo* löysi *Kaiyōmarun* tykit ja hylyn jäänteet 14. elokuuta 1968. Lisää hylyn kappaleita löytyi myöhemmin, mutta projektin rahoituksen puutteet estivät hylyn noston. Joitakin esineitä kuitenkin nostettiin vuonna 1969. Sukelluksia jatkettiin elokuussa 1974.

Kopio aluksesta valmistettiin vuonna 1990 ja se on näytteillä Esashissa. Aluksesta tehtiin museo merestä nostetulle esineistölle.

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Japanese battleship Kaiyō Maru
**Japan Airlinesin lento 351** kaapattiin 31. maaliskuuta vuonna 1970. Kaapparit ottivat 129 panttivankia, joista 122 oli matkustajia ja 7 miehistön jäseniä. Heistä osa vapautettiin Fukuokan lentoasemalla.

Seitsemän kiihkomielistä Japanin punainen armeijakunta -nimiseen terroristijärjestöön kuuluvaa japanilaista opiskelijaa kaappasivat lentokoneen omatekoisilla pommeilla ja samuraimiekoilla uhaten Tokio–Fukuoka -reitillä 31. maaliskuuta 1970. Kaapparit vaativat lentokoneen lentämistä Pjongjangiin, Pohjois-Korean pääkaupunkiin. Lentokone laskeutui eteläkorealaisten hävittäjien saattamana Soulin Gimpon kansainväliselle lentoasemalle. Etelä-Korean viranomaiset yrittivät vakuutella kaappareille, että he olivat Pjongjangissa. Gimpon lentokentän virkailijat pukeutuivat pohjoiskorealaisiin virkapukuihin ja kaikki kentän länsimaiset tunnukset poistettiin.

Etelä-Korean viranomaiset neuvottelivat kaappareiden kanssa panttivankien vapauttamisesta, jonka vastineeksi kaapparit saisivat vapaan pääsyn pois Etelä-Koreasta. Ehdoksi kaappaajat asettivat, että jokin korkea-arvoinen japanilainen henkilö tulisi panttivankien tilalle. Tähän suostui kansanedustaja Shinjiro Yamamura, joka saapui sen takia Souliin. Yamamuran suostumus otettiin Japanissa vastaan sankarillisesti, ja pääministeri Eisaku Satō kutsui tekoa isänmaan asiaksi.

Kun Yamamura nousi koneeseen, kaapparit vaativat, että kansanedustaja Sukeya Aben olisi tultava koneeseen tunnistamaan, että panttivanki todella oli Yamamura. Kaapparit pelkäsivät, että jos he lähtisivät Soulista ilman panttivankia, Etelä-Korean hävittäjät ampuisivat koneen alas.

Pohjois-Korean viranomaiset pitivät aluksi Japanin Punaisen armeijakunnan jäseniä maahantunkeutujina, mutta vapauttivat heidät myöhemmin. Yamamura ja koneen miehistö palasivat Tokioon ilman minkäänlaista välikohtausta. Kaapparit Takahiro Konishi, Shiro Akagi sekä Kimihuro Uomoto, Moriaki Wakabayashi ja Takeshi Okamoto asuvat edelleen Pohjois-Koreassa, kun taas Yoshimi Tanaka pidätettiin maaliskuussa vuonna 2000 Thaimaassa ja luovutettiin Japaniin. Takamaro Tamiya kuoli Pjongjangissa.

Lähteet
-------

1. ↑  *Samurai kaappaus* – Vuoden 1970 uutistapahtumat kuvina 2.9.2008, sivu 72
2. ↑  Lindfors, Jukka: Terrorismi – demokratian päänsärky *yle.fi*. Helsinki:  Yleisradio. Viitattu 1.11.2011.
3. ↑  Red Army hijack suspect returns *news.bbc.co.uk*.  28.6.2000. BBC. Viitattu 1.11.2011. (englanniksi)
**Kaizer Chiefs Football Club** on vuonna 1970 perustettu eteläafrikkalainen jalkapalloseura Johannesburgin kaupungista. Seura pelaa maan pääsarjassa ABSA Premiershipissä. Se pelaa kotiottelunsa noin 95 000 katsojaa vievässä vuoden 2010 MM-finaalin näyttämössä Soccer Cityssä. Seura on maan menestynein jalkapallojoukkue 11 liigamestaruudellaan ja on myös Etelä-Afrikan suosituin urheiluseura. Kaikki maat mukaan laskien Kaizer Chiefsillä on noin 16 miljoonaa fania. 

Seuralla on paikallisvastustaja, Orlando Pirates, joka on niin ikään Johannesburgista. Nämä seurat ovat maan menestyneimpiä seuroja ja niiden välisissä otteluissa on aina ollut erityislataus.

Brittiläinen indiepop-bändi Kaiser Chiefs on saanut nimensä seuran mukaan, sillä Kaizer Chiefsin entinen pelaaja Lucas Radebe pelasi pitkän aikaa bändin jäsenten suosikkiseurassa, Leeds Unitedissa. 

Vuosina 2012-2015 seuraa valmensi Suomen jalkapallomaajoukkuettakin valmentanut Stuart Baxter.

Historiaa
---------

Vuonna 1970 perustettu Kaizer Chiefs voitti ensimmäisen mestaruutensa maan pääsarjassa National Premier Soccer Leaguessa neljä vuotta perustamisensa jälkeen eli vuonna 1974. National Premier Soccer League-nimellä pidetyn liigan seura voitti myös vuosina 1977, 1979, 1981 ja 1984. Vuonna 1985 liigan nimi muuttui National Soccer Leagueksi ja tämän Chiefs onnistui voittamaan vuosina 1989, 1991, 1992. Liigan nimi muuttui jälleen vuonna 1996, nyt muotoon ABSA Premiership. Tällä nimellä nykyisinkin tunnetun liigan joukkue on onnistunut voittamaan kausina 2003-04, 2004-05 ja viimeisimpänä kaudella 2012-13. 

Vuosien aikana *Amakhosi*-lempinimellä tunnettu joukkue on pelannut yhdeksällä eri stadionilla, joista nykyisellä Soccer Cityllä eli FNB Stadiumilla seura on pelannut vakituisesti kaudesta 2010-11 lähtien.

Lähteet
-------

* Kaizer Chiefs FC Transfermarkt-sivustolla (englanniksi)
* 

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.
Evektor Eurostar EV-97A.
**Evektor-Aerotechnik** on siviililentokoneita valmistava tehdas Tšekin tasavallassa. Se on perustettu vuonna 1970 nimellä Aerotechnik.

Historiaa
---------

Sen ensimmäinen tuote oli yksipaikkainen gyrokopteri A-70. Yhtiön toiminta perustui 1990-luvulle asti yleisilmailukoneiden huoltoon. Vuonna 1972 yhtiö toi markkinoille moottoripurjelentokone L-13 Vivatin, joita vietiin noin 200 kappaletta. Vuonna 1996 yhtiö toi ensimmäisen ultralight- eli kevytilmailukoneen, kokometallisen P-220 UL Koalan. Koneita myytiin noin 40 kappaletta, joista valtaosa toimitettiin tehtaalta koottuina. Vuonna 1997 se toi markkinoille EV-97 Eurostar-kevytilmailukoneen.

Vuonna 1999 Aerotechnik fuusioitui autotehdas Evektoriin, jolla on tehdas Kunovicessä. Yhtiö palkkasi 1990-luvun lopulla koulutettua työvoimaa suuremmalta mutta talousongelmien vaivaamalta LET-lentokonetehtaalta, joka sekin on Kunovicessä. Yhtiö suunnitteli kaksimoottorisen kuljetuskoneen Wolfsberg Raven 257 belgialaiselle Wolfsberg-yhtiölle.

Yhtiön päätuote on edelleen kevytilmailun koneet - Eurostar, SportStar, EV-97 Harmony. Vuonna 2001 yhtiö alkoi kehittää yleisilmailun FAR-23 mukaista VUT 100 Cobra-konetta. Tällä hetkellä yritys kehittelee 9-14 paikkaista Evektor EV-55 Outback matkustajalentokonetta.

Pirkkalassa heinäkuussa 2019 pudonneen koneen Evektor-Aerotechnik EV-97 Eurostar onnettomuustutkinnassa on todettu ominaisuus, joka aiheuttaa onnettomuusuhan. Onnettomuustutkintakeskus on antanut turvallisuussuosituksen tarvittavista muutostyötoimenpiteistä. Ohjaaja voi epähuomiossa painaa viereisiä sivuperäsinpolkimia.

Koneet
------

* Aerotechnik A-70
* Aerotechnik L-13
* Evektor SportStar/EuroStar
* Evektor VUT100 Cobra
* Evektor EV-55 Outback
* Evektor EPOS

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Evektor-Aerotechnik** Wikimedia Commonsissa

* Yrityksen web-sivusto (englanniksi)

Lähteet
-------

1. ↑  About Evektor *evektoraircraft.com*.  Arkistoitu 6.7.2017. Viitattu 25.7.2017.
2. ↑  EV-55 Outback *evektoraircraft.com*.  Arkistoitu 7.7.2017. Viitattu 25.7.2017.
3. ↑  Anu Leena Koskinen: Uutta tietoa kuolemaan johtaneesta lentoturmasta: Lentokonemalliin liittyy turvallisuusuhka *yle.fi, uutiset*.  7.11.2019. Viitattu 7.11.2019.
**Puna-armeijan muistomerkki** (viralliselta nimeltään **Muistomerkki Neuvosto-Latvian ja Riian vapauttajille saksalais-fasistisista valloittajista**) oli Latvian pääkaupungissa Riiassa vuosina 1985–2022 sijainnut muistomerkki puna-armeijan natsi-Saksasta toisessa maailmansodassa saaman voiton kunniaksi.

Muistomerkkiä alettiin toteuttaa vuonna 1976,*lähde?* ja se valmistui vuonna 1985. Latvia kuului tuolloin vielä Neuvostoliittoon. Muistomerkki koostui 79-metrisestä obeliskista, jonka ympärillä oli sotilaspatsaita.

Muistomerkki oli uudelleenitsenäistyneessä Latviassa kiistelty, koska puna-armeijan voiton nähtiin edustavan Latvian neuvostomiehityksen alkua. Venäjä ja monet latvianvenäläiset vaativat muistomerkin säilyttämistä. Muistomerkistä jätettiin avoin kirje pääministeri Aigars Kalvītisille vuonna 2007. Vaatimukset muistomerkin poistosta kiihtyivät, kun Tallinnasta poistettiin Pronssisoturi-patsas.

Venäjän hyökättyä Ukrainaan vuonna 2022 Latvian parlamentti päätti poistaa kaikki vanhat neuvostomonumentit. Riian valtuusto päätti 13. toukokuuta 2022 muistomerkin poistamisesta.*lähde?* Sen purkaminen aloitettiin 22. elokuuta 2022, jolloin siihen kuuluneet sotilaspatsaat kaadettiin. Obeliski kaadettiin 25. elokuuta. Tapahtumaa seurasi suorassa televisiolähetyksessä valtava yleisö. Riian pormestarin Mārtiņš Staķisin mukaan paikalle voidaan perustaa väliaikainen virkistysalue.

Lähteet
-------

* The Soviet Victory Monument in Riga - Latvian History

### Viitteet

1. 1 2 3 4 5  Sakari Nuuttila: 79-metrinen neuvostomonumentti kaadettiin maan tasalle Latviassa – tilalle perustetaan virkistysalue Yle 26.8.2022. Viitattu 26.8.2022.
2. ↑  Uzvaras parka pieminekli nespridzinās; nojaukšanas tehniku teritorijā ievedīs rīt *www.lsm.lv*. Viitattu 23.8.2022. (latviaksi)
3. ↑  Selīna Puķe; Jānis Sildniks: Video: Piemineklim Pārdaugavā demontētas karavīru skulptūras; policija aizturējusi vairākus sanākušos (plkst.23.59) *delfi.lv*.  23.8.2022. Viitattu 23.8.2022. (latviaksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Puna-armeijan muistomerkki (Riika)** Wikimedia Commonsissa
**Peugeot 605** on Peugeot’n vuosina 1989–1999 valmistama edustusluokan neliovinen sedan, joka korvasi Peugeot 604- ja 505-mallit. Sen seuraajaksi tuli Peugeot 607.

Korkea varustelutaso, ylellinen sisusta ja hyvät ajo-ominaisuudet ovat 605:n vahvoja puolia, mutta kuten aiemminkin, Peugeot ei vieläkään pärjännyt suurten autojen markkinoilla Ranskan ulkopuolella.

Facelift-mallin Peugeot 605.
Peugeot 605 perustuu erilaisesta korimallistaan huolimatta samalle pohjalevylle kuin samana vuonna esitelty Citroën XM. Muotoilultaan se oli hyvin samanlainen kuin vuonna 1987 markkinoille tullut pienempi 405. Tästä syntyi arvostelua, koska huomattavasti kalliimman 605:n katsottiin muistuttavan liian paljon luokkaa alemmaksi sijoittuvaa mallia. Auton mainetta heikensi alkuvuosien malleissa ilmenneet laatuongelmat, jotka liittyivät erityisesti sähköjärjestelmiin.

Vuonna 1995 malli koki kasvojenkohotuksen, jossa se sai uudelleenmuotoillut ajovalot ja uuden etupuskurin. Takavalojen laseista tuli aiempaa tummemmat. Samana vuonna esiteltiin 405-mallin korvannut 406, jolloin 605:n myyntiluvut putosivat huomattavasti.

Lähteet
-------

1. ↑  Peugeot 605 (1989–1999) *Honest John Classics*. Viitattu 4.9.2018. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Peugeot 605** Wikimedia Commonsissa

Peugeot’n automallit

|  |  |
| --- | --- |
| Nykyiset henkilöautomallit | 
* 108
* 208
* 301
* 308
* 408
* 508
* 2008
* 3008
* 5008
* Rifter
* Traveller

 |
| Nykyiset hyötyajoneuvot | 
* Partner
* Expert
* Boxer
* Pick Up
* Landtrek

 |
| Entiset mallit | 
* 104
* 106
* 107
* 1007
* 201
* 202
* 203
* 204
* 205
* 206
* 207
* 301
* 302
* 304
* 305
* 306
* 307
* 309
* 401
* 402
* 403
* 404
* 405
* 406
* 407
* 504
* 505
* 601
* 604
* 605
* 607
* 806
* 807
* 4007
* 4008
* Bipper
* RCZ
* Hoggar
* iOn
* D3
* D4
* J5
* J7
* J9

 |
**Sonja Leinamo** (s. 20. helmikuuta 2002) on suomalainen ampuma- ja maastohiihtäjä. Hän edustaa Ahveniston Ampumahiihtäjiä ja Pohti Ski Teamia.

Leinamo kilpaili ampumahiihdon nuorten maailmanmestaruuskilpailuissa alle 19-vuotiaiden sarjassa Obertilliachissa vuonna 2021. Hän sijoittui viestissä yhdeksänneksi, takaa-ajossa 32:nneksi, pikamatkalla 42:nneksi ja normaalimatkalla 52:nneksi. Seuraavana vuonna hän sijoittui Soldier Hollow'n MM-kilpailuissa alle 22-vuotiaiden sarjassa viestissä yhdeksänneksi, pikamatkalla 32:nneksi ja takaa-ajossa 34:nneksi. Vuonna 2023 hän sijoittui Madonassa nuorten avoimissa Euroopan-mestaruuskilpailuissa sekaviestissä 11:nneksi ja henkilökohtaisilla matkoilla parhaimmillaan 19:nneksi pikamatkalla. Samana talvena nuorten MM-kilpailuissa Štšutšinskissa hän sijoittui sekaviestissä kymmenenneksi, pikamatkalla 25:nneksi, normaalimatkalla 29:nneksi ja takaa-ajossa 31:nneksi.

Leinamo osallistui ampumahiihdon yleisen sarjan arvokilpailuihin ensimmäisen kerran vuonna 2023 Lenzerheidessa avoimissa Euroopan-mestaruuskilpailuissa. Hän sijoittui sekaviestissä 19:nneksi, pikamatkalla 23:nneksi, takaa-ajossa 35:nneksi ja normaalimatkalla 78:nneksi.

Leinamo kilpaili ampumahiihdon maailmancupissa ensimmäisen kerran Holmenkollenilla maaliskuussa 2023. Hän sijoittui pikamatkalla 76:nneksi.

Leinamo kilpaili maastohiihtäjänä nuorten talviolympialaisissa 2020 Lausannessa. Hän sijoittui vapaan hiihtotavan sprintissä 24:nneksi, skicrossissa 37:nneksi ja perinteisen hiihtotavan 5 kilometrillä 46:nneksi.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Sonja Leinamo *Biathlonresults.com*. IBU. Viitattu 20.3.2023.
2. 1 2  Sonja Leinamo Kansainvälinen hiihtoliitto (FIS).  (englanniksi)
3. ↑  Sonja Leinamo Ahveniston Ampumahiihtäjät. Viitattu 20.3.2023.
4. ↑  Hiihtoliitto, tulokset: Sonja Leinamo Suomen Hiihtoliitto. Viitattu 20.3.2023.
**Dmitri Mihailovitš Rogatšov** (ven. Дми́трий Миха́йлович Рогачёв, 1. joulukuuta 1851 Orjolin lääni – 5. helmikuuta 1884 Karan pakkotyövankila) oli venäläinen vallankumouksellinen narodnikki.

Dmitri Rogatšov syntyi aatelisperheeseen. Hän opiskeli kadetti- ja tykistökouluissa sekä Pietarin teknologisessa instituutissa. Rogatšov oli yksi narodnikkien talonpoikaiston keskuudessa tekemän vallankumouksellisen propagandakampanjan (ns. "Meno kansaan") alullepanijoista ja aktiivisista osallistujista. Hänen onnistui paeta poliisin pidätyksestä Tverin läänissä marraskuussa 1873. Johannes Pelkosen Saratovin-verstaan paljastuttua hän vältti jälleen pidätyksen.

Rogatšov pidätettiin Pietarissa elokuussa 1876. Hän oli vangittuna Pietari-Paavalin linnoituksessa ja Špalernajan tutkintavankilassa. Ns. 193:n oikeudenkäynnissä tammikuussa 1878 hänet tuomittiin kymmenen vuoden pakkotyörangaistukseen laittoman järjestön jäsenyydestä ja luvattoman kirjallisuuden levittämisestä. Hän kärsi rangaistustaan Novoborisoglebskin ja Karan pakkotyövankiloissa. Karassa Rogatšov johti poliittisten vankien vastarintaa. Hän kuoli keuhkokuumeeseen.

Dmitri Rogatšovin veli Nikolai toimi 1880-luvun alussa vallankumouksellisessa Narodnaja volja -järjestössä.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  *Bolšaja Sovetskaja Entsiklopedija, tom 22*, s. 154. Moskva: Sovetskaja Entsiklopedija, 1975.
2. 1 2 3  Dejateli revoljutsionnogo dviženija v Rossii *slovari.yandex.ru*. Viitattu 10.7.2010. (venäjäksi)[vanhentunut linkki]
3. ↑  Entsiklopedija Zabaikalja *ez.chita.ru*. Viitattu 10.7.2010. (venäjäksi)


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa | 
* VIAF

 |

 |
Dmitri Nadjožnyi
**Dmitri Nikolajevitš Nadjožnyi** (ven. Дми́трий Никола́евич Надёжный; 5. marraskuuta (J: 24. lokakuuta) 1873 Nižni Novgorod, Venäjän keisarikunta – 22. syyskuuta 1945 Moskova, Neuvostoliitto) oli venäläinen ja myöhemmin neuvostoliittolainen kenraali, joka toimi komentajana ensimmäisessä maailmansodassa ja Venäjän sisällissodassa.

Nadjožnyi valmistui upseeriksi Pavlovin sotakoulusta 1894 ja suoritti Nikolain yleisesikunta-akatemian 1901. Hän osallistui Venäjän–Japanin sotaan ja oli 1913–1914 sotilasneuvonantajana Mongoliassa. Maailmansodan aikana hän toimi divisioonan- ja armeijakunnankomentajana ja yleni vuoteen 1917 mennessä kenraaliluutnantiksi. Lokakuussa 1917 Nadjožnyi nimitettiin Suomeen sijoitetun 42. armeijakunnan komentajaksi, missä tehtävässä hän oli myös Suomen sisällissodan aikana. Hän astui 1918 vapaaehtoisena uuden puna-armeijan palvelukseen. Venäjän sisällissodassa Nadjožnyi komensi marraskuusta 1918 helmikuuhun 1919 etelärintamaa ja sen jälkeen heinäkuuhun 1919 saakka länsirintamaa. Loka–marraskuussa 1919 hän komensi puna-armeijan 7. armeijaa, joka taisteli muun muassa Pohjois-Venäjän interventioon liittyen ympärysvaltoja vastaan pohjoisessa ja Nikolai Judenitšin komentamaa Luoteis-Venäjän armeijaa vastaan Petrogradin eteläpuolella.

Venäjän sisällissodan jälkeen Nadjožnyi oli puna-armeijassa muun muassa jalkaväen tarkastajana. Hän toimi luennoitsijana Frunzen sotilasakatemiassa 1926–1933 ja Kirovin sotilaslääketieteellisessä akatemiassa 1933–1941.

Aiheesta muualla
----------------

* Дмитрий Николаевич Надёжный  Hronos (venäjäksi)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa | 
* VIAF

 |

 |
**Dmitri Viktorovitš Nabokov** (ven. Дмитрий Викторович Набоков, 4. tammikuuta 1977 Novosibirsk, Neuvostoliitto – 14. huhtikuuta 2019) oli venäläinen jääkiekkoilija, pelipaikaltaan hyökkääjä.

Ura
---

Nabokov aloitti uransa Krylja Sovetovissa kaudella 1993–1994. Hän herätti pian monien kykyjenetsijöiden mielenkiinnon, ja lopulta Chicago Blackhawks varasi hänet Pohjois-Amerikan NHL-liigaan vuoden 1995 varaustilaisuuden ensimmäisellä kierroksella numerolla 19. Nabokov siirtyi Pohjois-Amerikkaan kaudella 1996–1997, mutta hän oli ottanut tuntumaa paikallisiin kaukaloihin jo kaudella 1994–1995, kun Krylja Sovetov pelasi sarjan otteluita IHL-liigan joukkueita vastaan.

Kaudella 1996–1997 Nabokov teki WHL-junioriliigan Regina Patsissa 50 ottelussa 95 pistettä, mikä lupasi hyvää. NHL-ensiesiintymisensä hän teki Chicago Blackhawskin riveissä kaudella 1997–1998, ja teki heti ensimmäisessä ottelussa kaksi maalia. Blackhawksin kannattajat ristivät Nabokovin taitojensa vuoksi "Venäjän Gretzkyksi", mutta todellisen läpimurron esti hänen peliesityksiään vaivannut epätasaisuus. Suurimman osan kaudesta hän vietti IHL-joukkue Indianapolis Icessa, ja kauden päätteeksi hän siirtyi New York Islandersiin vaihdossa Jean-Pierre Dumontiin. Islandersin organisaatiossa Nabokov pelasi kaksi kautta vaihdellen NHL-joukkueen ja AHL-joukkue Lowell Lock Monstersin välillä. Kolmen NHL-kauden aikana hän pelasi yhteensä 55 ottelua Blackhawsin ja Islandersin paidassa ja teki 24 pistettä.

Nabokov palasi takaisin Venäjälle vuonna 2000 ja edusti seuraavan kahdeksan kauden aikana yhtä monta joukkuetta Superligassa. Vuonna 2008 hän teki yksivuotisen sopimuksen Suomen SM-liigassa pelaavan Saimaan Pallon kanssa. SaiPassa hän pelasi yhden kauden ja oli joukkueensa kolmanneksi paras pistemies tehoillaan 7+25. Kauden jälkeen Nabokov teki sopimuksen Itävallan kakkosliigan EC Dornbirnin kanssa. Ensimmäisellä kaudellaan Dornbirnissä hän oli voittamassa sarjan mestaruutta ja voitti sarjan pistepörssin ja syöttötilaston tehtyään tehot 24+54.

Lähteet
-------

* Dmitri Nabokov *Elite Prospects*. Everysport Media Group AB.  (englanniksi)

### Viitteet

1. ↑  Entinen SaiPa-hyökkääjä Dmitri Nabokov, 42, on kuollut *www.iltalehti.fi*. Viitattu 15.4.2019.
2. ↑  Управление физической культуры и спорта мэрии г. Новосибирска. В Новосибирске скончался хоккеист Дмитрий Набоков. НОВОСТИ СПОРТА. *novosib-sport.ru*. Viitattu 15.4.2019.
3. 1 2 3  Dmitri Nabokov SaiPaan SaiPa. Viitattu 4.9.2008.
4. 1 2 3 4 5  Dmitri Nabokov Hockeydb.com. Viitattu 4.9.2008.
5. ↑  NHL Draft 1995 NHL. Viitattu 4.9.2008.
6. ↑  Dmitri Nabokov Legends of Hockey. Viitattu 4.9.2008.
7. ↑  Dmitri Nabokov ja Jussi Tarvainen seuratovereiksi Itävaltaan *Jatkoaika.com*.  16.9.2009. Jatkoaika. Viitattu 22.9.2011.
**Tauno Antero Halonen** (15. joulukuuta 1938 Hankasalmi – 26. lokakuuta 2016) oli suomalainen nyrkkeilijä.

Halonen saavutti Moskovan EM-kilpailuissa 1963 pronssia kevyessä sarjassa (alle 60 kg). Hän voitti irlantilaisen Patrick McCranen tuomaripistein 5–0 ja bulgarialaisen Stojan Pilitševin pistein 4–1. Välieräottelussa hän hävisi unkarilaiselle János Kajdille pistein 0–5. Samana vuonna Halonen voitti Pohjoismaiden mestaruuden. Tokion 1964 olympialaisissa hän hävisi 60-kiloisten sarjan ensimmäisellä kierroksella puolalaiselle Jozef Grudzienille pistein 1–4 ; Grudzien voitti lopulta kultaa.

Seuratasolla "Lukkeri" Halonen edusti Varkauden Tarmoa ja Warkauden Urheilijoita. Hän voitti Suomen mestaruuden 60 kilogramman sarjassa vuosina 1962–1964 sekä saavutti sarjaa alempana SM-hopeaa vuosina 1960 ja 1961.

Uransa jälkeen hän toimi kotipaikkakunnallaan Varkaudessa paikallisen Varkauden Voimailuseuran pitkäaikaisena valmentajana. Hänet valittiin Suomen nyrkkeilyn "Hall of Fameen" vuonna 2014.

Lähteet
-------

* Siukonen, Markku: *Urheilukunniamme puolustajat – Suomen olympiaedustajat 1906–2000*, s. 50. Graface Jyväskylä, 2001. ISBN 951-98673-1-7.
* Lounasheimo, Ilmo: *Kehän sankarit*, s. 741, 747, 771. WSOY, 1987. ISBN 951-0-13981-5.

### Viitteet

1. 1 2  Olympiaiskijä Antero Halonen on poissa *Boxing.fi*.  21.11.2016. Viitattu 23.11.2016.
2. ↑  Kuolinilmoitus, Warkauden Lehti 20.11.2016, s. 7
3. 1 2 3  Siukonen, s. 50
4. ↑  Lounasheimo, s. 771
5. ↑  Lounasheimo, s. 747
6. ↑  Lounasheimo, s. 741
7. ↑  Hall of Fame *nyrkkeilymuseo.fi*.  2014.  Arkistoitu 8.8.2017. Viitattu 18.9.2016.
**Sonkamuotka** on yksi Enontekiön kunnan muodostavista kylistä. Se sijaitsee valtatien 21 varrella kunnan Muonion vastaisella rajalla. Kylän väkiluku on vuonna 2011 ollut noin kaksikymmentä.

Historiaa
---------

Historian saatossa veneiden, pulkkien ja rekien valmistus yleistyi Sonkamuotkassa Muonion Kätkäsuvannossa harjoitetun toiminnan vanavedessä. Veneiden ja rekien ammattimaista tekemistä on jatkettu Sonkamuotkassa yhä 2000-luvulla.

Palvelut
--------

Sonkamuotkan palveluihin kuuluvat kaksi matkamuistomyymälää, joista yksi oli vuonna 2020 toiminut yli kaksikymmentä vuotta ja toisen toiminnan pohjalla on ollut vuonna 1968 aloitettu käsityökauppa. Sonkamuotkan alueella harjoitetaan myös vene- ja mökkivuokrausta. Sonkamuotkan vuokramökit ovat lohestuspaikkojen äärellä.

Sanan muu käyttö
----------------

Sonkamuotka on Suomessa käytössä myös melko harvinaisena sukunimenä, jonka esiintymisessä on ollut keskittymä Enontekiöllä.

Lähteet
-------

1. ↑  Kylien Enontekiö Enontekiö – Käsivarren Lappi
2. 1 2  Enon­te­kiön Son­ka­muot­kas­sa munk­ki­kah­vit mak­sa­vat vain 50 senttiä ja pul­la­kah­vit euron – vas­ta­päi­set pu­tii­kit eivät silti kil­pai­le kes­ke­nään vaan päin­vas­toin: "Minä ra­kas­tan naa­pu­rei­ta­ni!" Kaleva
3. ↑  Kilpisjärventien lomaliikenne aikaisempaa hiljaisempaa Yle
4. ↑  Yrittäjä-Sanna: Munkkikahvi 50 senttiä – halaus kaupan päälle! Hymy
5. ↑  Kertomuksia Lapista osa 2.: Enontekiön seutu, s. 34 Juha Kivekäs
6. ↑  Historia Mailan Putiikki / Alatalon Käsityö
7. ↑  Palvelut Lapin lomamökit & Camping
8. ↑  Sonkamuotka Sukunimi-info
**Niko J. Korhonen** (s. 28. helmikuuta 1997) on suomalainen pesäpalloilija. Korhonen edustaa Superpesiksessä pelaavaa Kankaanpään Mailaa. Korhonen on edustanut Superpesiksessä myös kasvattajaseuraansa Sotkamon Jymyä, Oulun Lippoa ja Alajärven Ankkureita. Sotkamon Jymyssä pelatessaan Korhonen saavutti kaksi SM-kultaa kausina 2015 ja 2016. Korhonen on saavuttanut urallaan myös A-poikien ja B-poikien SM-pronssin. Hän pelaa sisäpelissä etenijänä ja ulkokentällä polttolinjassa. Korhosella on sopimus Kankaanpään Mailan kanssa kauden 2020 loppuun saakka. Korhonen on pelannut urallaan 7. elokuuta mennessä 117 Superpesiksen runkosarjaottelua. Näissä hän on lyönyt neljä kunnaria ja 12 tavallista juoksua, tuonut 68 juoksua ja kerännyt 334 kärkilyöntiä. Korhonen on pelannut urallaan seitsemän Superpesiksen ylempää pudotuspeliottelua. Näissä hän on lyönyt kaksi tavallista juoksua, tuonut kaksi juoksua ja kerännyt 13 kärkilyöntiä.

Lähteet
-------

1. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive)
2. ↑
3. ↑
4. ↑
**Gravelotten taistelu** oli Saksan–Ranskan sodan alkuvaiheen merkittävä taistelu, joka käytiin 18. elokuuta 1870 Gravelotten kylän ympäristössä lähellä Metziä.

Ranskalaisen kenraali François Achille Bazainen komentama alkujaan 140 000 miehen suuruinen Reinin-armeija oli elokuun alussa kärsimiensä tappioiden jälkeen perääntymässä länteen, Metzistä Verduniin, mutta kooltaan huomattavasti pienempi Preussin kolmas armeijakunta katkaisi sen peräytymistien Vionvillessä. Hävittyään 16. elokuuta käydyn Mars-la-Tourin taistelun Bazaine veti seuraavana päivänä armeijansa takaisin Metzin suuntaan kukkuloille, jotka sijaitsivat Saint-Privat-la-Montagnen ja Gravelotten kylien välissä muutaman kilometrin Metzistä länteen.

Ranskalaisia kyrassieerejä Metzissä vuonna 1870.
Ranskalaiset asettuivat linjaan pohjois–etelä-suunnassa ja 18. elokuuta Helmuth von Moltken komentamat yhdistyneet saksalaiset joukot hyökkäsivät lännestä Bazainen vahvoja asemia vastaan. Ranskalaisten eteläistä sivustaa suojasivat valmiit juoksuhaudat ja luonnolliset esteet, eivätkä saksalaiset onnistuneet tekemään läpimurtoa. Taistelu vaikutti siksi jäävän tuloksettomaksi. Saint-Privatin ympäristöön asettunut ranskalaisten pohjoinen sivusta kärsi kuitenkin suuria tappioita ja joutui illalla vetäytymään asemistaan kohti Metziä. Moltke odotti Bazainen valmistelevan vastahyökkäystä avatakseen uudelleen tien Verdunin suuntaan, mutta yllättäen Bazaine päättikin perääntyä koko armeijansa kanssa Metziin.

Saksalaisten tappiot taistelussa olivat noin 20 000 ja ranskalaisten 13 000 miestä. Lopputulos oli kuitenkin saksalaisille menestyksekäs, sillä Bazainen koko armeija jäi loukkuun saarrettuun Metziin. Ranskalaisten toinen pääarmeija yritti marsalkka Patrice de Mac-Mahonin johdolla tulla pelastamaan sen, mutta Moltke sai lyötyä heidätkin ranskalaisille katastrofaalisessa Sedanin taistelussa 1. syyskuuta. Piiritetty Bazaine antautui lopulta 27. lokakuuta.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Battles of Mars-la-Tour and Gravelotte (englanniksi) *Encyclopædia Britannica Online Academic Edition*. Viitattu 10.8.2013.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Gravelotten taistelu** Wikimedia Commonsissa
**Niko-Petteri Nuutinen** (s. 7. heinäkuuta 1999 Helsinki) on suomalainen jääkiekkoilija, joka edustaa SM-liigajoukkue Pelicansia. Hän on pelipaikaltaan vasen laitahyökkääjä. Nuutinen pelannee lähinnä seuran A-nuorissa, joiden varakapteenina hän toimii. Nuutinen laukoo oikealta.

Ura
---

Nuutinen on Jokereiden kasvatti. Hän siirtyi 16-vuotiaana Pelicansiin kaudeksi 2015–2016. Kaudella 2019–2020 Nuutinen nousi seuran A-nuorten varakapteeniksi. Hän debytoi kauden aikana myös miesten peleissä. Tammikuussa 2020 Pelicans lainasi Nuutisen yhden ottelun ajaksi Suomi-sarjajoukkue HC Giantsiin. Hän sai Pelicansissa tililleen ensimmäisen ja kauden ainoaksi jääneen SM-liigaottelunsa 4. maaliskuuta 2020 vieraissa Vaasan Sportia vastaan. Nuutinen merkittiin otteluun vain kolmella ketjulla lähteneen Pelicansin ylimääräiseksi hyökkääjäksi nelosketjuun. Hän jäi ottelussa lopulta ilman peliaikaa.

Tilastot
--------

|   |   | Runkosarja |   | Pudotuspelit |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| Kausi | Joukkue | Liiga | O | M | S | Pist. | RM | O | M | S | Pist. | RM |
| 2019–2020 | HC Giants | Suomi-sarja | 1 | 0 | 0 | 0 | 0 | – | – | – | – | – |
|  | Pelicans | SM-liiga | 1 | 0 | 0 | 0 | 0 | – | – | – | – | – |
| 1 kausi | yhteensä | SM-liiga | 1 | 0 | 0 | 0 | 0 | – | – | – | – | – |

Lähteet
-------

* Niko-Petteri Nuutinen The Internet Hockey Databasessa (englanniksi)
* Niko-Petteri Nuutinen Eurohockey-sivustolla (englanniksi)
* Niko-Petteri Nuutinen *Elite Prospects*. Everysport Media Group AB.  (englanniksi)

### Viitteet

1. ↑  Tilastot *liiga.fi*. Jääkiekon SM-liiga Oy. Viitattu 4.3.2020.
2. ↑  Niko-Petteri Nuutinen *Elite Prospects*. Everysport Media Group AB.  (englanniksi)
3. ↑  JÄTIT TÄNÄÄN! *facebook.com*.  3.1.2020. HC GIANTS ry. Viitattu 4.3.2020.
4. ↑  Kokoonpanot *liiga.fi*.  4.3.2020. Jääkiekon SM-liiga Oy. Viitattu 4.3.2020.
5. ↑  Ottelutilastot *liiga.fi*.  4.3.2020. Jääkiekon SM-liiga Oy. Viitattu 4.3.2020.

Pelicans – SM-liiga
3 Utunen (**A**) |
8 Junkkari |
12 Hämäläinen (**A**) |
18 Roine (**C**) |
19 Killinen |
20 Hirvonen |
41 Nikkilä |
55 Riihinen |
60 Käyhkö |
62 Enlund |
65 Salminen |
67 Haatanen |
70 Patrikainen |
71 Tukiainen |
74 Kiiskinen |
78 Persson |
91 Vilén |
97 Jämsen |
-- Horký |
-- Jordán |
-- Král |
-- Kiljunen |
-- Niemelä |
-- Puutio  

Valmentajat Niemelä – Yli-Junnila – Silander – Pasuri – Nakari – Kärki
**Nepalin sisällissota** oli Nepalin monarkistisen hallituksen ja kommunististen maolaississien välinen konflikti 13. helmikuuta 1996 – 21. marraskuuta 2006. Hallituksen joukot aloittivatkin aktiiviset toimet kapinallisia vastaan vasta vuonna 2001. Maolaississien tarkoituksena oli kaataa maan nykyinen hallinto ja tehdä maasta kommunistinen.*lähde?* Sodassa kuoli yhteensä yli 16 000 ihmistä.

Sissit hallitsivat alusta alkaen suurta osaa maaseuduista. Aika ajoin he saartoivat pääkaupunki Katmandun mikä aiheutti vakavaa elintarvikepulaa. Sissien tukijoita olivat suurimmilta osin köyhät maanviljelijät. Yhdysvallat tuki monarkistihallitusta mm. kouluttamalla sen upseereita ja toimittamalla maahan 5 000 kappaletta M-16-rynnäkkökivääreitä. Sissien taholta toimet hallitusta vastaan kiihtyivät kun kuningas Gyanendra otti vallan kuningas Birendran ja kruununprinssi Dipendran kuoltua vuonna 2001. Kuningasta on kritisoitu kärkkäästi maan parlamentin hajottamisesta vuosina 2002 ja 2005 sekä yksinvaltiaan ottein hallitsemisesta, mikä on johtanut väkivaltaisiin mellakoihin.

Maolaississit luokiteltiin terroristeiksi, joten Yhdysvallat ja Britannia tukivat hallitusta maolaisten vastaisessa taistelussa.

Jo konfliktin aikana uskottiin yleisesti, ettei siihen ole aseellista ratkaisua. Todennäköisesti hallituksen huomattavasti vahvemmat joukot olisivat voittaneet kapinalliset avoimessa taistelussa, mutta sellaisia sissit onnistuivat välttelemään ja pitäytyivät sissitaktiikassa johon turvallisuusjoukot eivät koskaan kyenneet vastaamaan tehokkaasti.

Sekä EU:n että YK:n ihmisoikeuskomissaarit vetosivat (tuloksetta) kuninkaaseen, jotta myös hallitus suostuisi sissien tähän asti yksipuolisiin tulitaukoihin. Välittäjänä tilanteessa tarjoutui toimimaan Sveitsi.

3. toukokuuta 2006 hallitus julisti aselevon muutamia päiviä sissien jälkeen. Tästä eteenpäin maolaississejä ei enää luokitella terroristeiksi. Muutoksen toivottiin johtavan rauhanneuvotteluihin, jotka käynnistettiinkin perjantaina 26. toukokuuta 2006. Tämä oli ensimmäinen rauhanneuvottelu sitten vuoden 2003. Kumpikin osapuoli sitoutuu 25-osaiseen ohjelmaan jolla pyritään väkivaltaisuuksien lopettamiseen ja kansalliskokouksen järjestämiseen jotta maalle saadaan uusi perustuslaki.

Rauhansopimus solmittiin sissien ja uuden, demokraattisen hallituksen välille 21. marraskuuta 2006.

YK:n rauhanturvaoperaatio Nepalissa (UNMIN) päättyi tammikuussa 2011. Silloin arvioitiin, että kapinallisleireillä oli jopa 20 000 maolaistaistelijaa.

Lähteet
-------

1. 1 2  Britain accused of conniving at torture of Maoists in Nepal's civil war  2014. The Guardian. Viitattu 18.10.2014.
2. 1 2  Nepal *Globalis*.  Arkistoitu 22.10.2014. Viitattu 18.10.2014.
3. ↑  Peace deal ends Nepal's civil war  2006. BBC. Viitattu 18.10.2014.
**Suuri sitaattisanakirja** on sitaattikokoelma, jonka on toimittanut Jarkko Laine. Laine on myös osittain suomentanut teoksen sitaatit. Teos on ilmestynyt 1982, ja sen on kustantanut Otava. Kolmanteen painokseen asti teos ilmestyi nimellä *Suomen kielen sanakirjat 3, Suuri sitaattisanakirja*. Teos sisältää noin 10 000 lainausta.

Alkuperältään muita kuin suomenkielisiä sitaatteja Laine on suomentanut myös itse, erityisesti silloin kun suomennosta ei ole ollut. Mutta hän on suomentanut sitaatteja myös uudestaan silloin kun suomennos on jättänyt hänen mielestään toivomisen varaa. Näin hän on tehnyt muun muassa William Shakespeare -sitaattien kohdalla.

Laineen mukaan vastaavissa valikoimissa ei yleensä ole sitaatteja sellaisilta kielialueilta kuin suomi ja venäjä, ja siksi hän on koonnut näitäkin sitaatteja. Raamatusta hän on valinnut harvinaisempia lainauksia.

R. W. Emerson on sanonut: "Jokainen kirja on lainaus, ja jokainen talo on lainaus kaikista metsistä ja kaivoksista ja kivilouhimoista, ja jokainen ihminen on lainaus kaikista esivanhemmistaan."

Lähteet
-------

1. 1 2  Laine, s. 2–3
2. ↑  Laine, s. 361