recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Mirja Annikki Tukiainen** (23. syyskuuta 1947 Helsinki – 11. marraskuuta 2019 Orivesi) oli suomalainen tanssija, koreografi ja pedagogi.

Tukiainen oli kuvanveistäjä Aimo Tukiaisen tytär. Hän opiskeli Suomen kansallisoopperan balettikoulussa. Tukiainen kuului Helsingin kaupunginteatterin tanssiryhmään vuosina 1967–1985. Hänellä oli osia muiden muassa Liisa Prihan, Jorma Uotisen ja Anneli Rautiaisen teoksissa. Tukiainen oli mukana myös Tanssiteatteri Raatikon toiminnassa. Hän työskenteli koreografina ja pedagogina eri puolilla Suomea. Ensimmäiset koreografiansa hän laati läheisille työtovereilleen. Tukiainen oli Keski-Suomen läänintaiteilija vuosina 1994–1999.

Tukiainen opetti Teatterikorkeakoulussa, Jyväskylän yliopistossa ja monissa muissa oppilaitoksissa, kuten tanssikouluissa. Hän vaikutti Tanssin aika -festivaalin perustamiseen Jyväskylässä. Tukiainen kuului Suomen tanssitaiteilijain liiton hallitukseen vuosina 1971–1974 ja 1976–1984. Hän toimi myös tanssin ammatillisen koulutuksen opetussuunnitelmatoimikunnassa vuosina 1986–1989 ja valtion tanssitaidetoimikunnassa vuosina 1989–1991. Tukiainen oli Aimo Tukiaisen Purnun säätiön puheenjohtajana vuosina 2006–2019. Vuonna 2007 hän sai Tanssitaiteen valtionpalkinnon ja vuonna 2009 Oriveden kaupungin kulttuuripalkinnon. Tanssitaiteen valtionpalkinnon perusteena oli varsinkin Tukiaisen työ tanssin tunnettavuuden ja arvostuksen lisäämiseksi perinteisten tanssipaikkakuntien ulkopuolella. Tukiainen kuoli äkilliseen sairauskohtaukseen kotonaan marraskuussa 2019.

Koreografioita
--------------

* *Jäljet lumessa* (1982)
* *Korva* (1986)
* *Valkoiset valheet* (soolotanssi, 1987)
* *Made in New York* (Ithaca, 1988)
* *Three Sisters* (New York, 1989)

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6  Mirja Tukiainen 1947-2019 Helsingin Sanomat 30.11.2019, viitattu 3.1.2023
2. 1 2 3 4 5 6 7  Otavan Musiikkitieto A–Ö, toim. Keijo Virtamo, uudistetun laitoksen 1. painos. Helsinki: Otava 1997 ISBN 951-1-14518-5
3. ↑  Mirja Tu­kiai­nen pokkasi tans­si­tai­teen val­tion­pal­kin­non Kaleva 5.11.2007, viitattu 3.1.2023


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Kansalliset Muokkaa Wikidatassa | 
* Suomi (KANTO)

 |

 |
**Mirja Marketta Castrén** (o.s. *Melkas*, 15. marraskuuta 1930 Keuruu – 4. lokakuuta 2014) oli suomalainen arkkitehti, joka suunnitteli asuntoja, asuntoalueita, kirkkoja, seurakuntakeskuksia ja liikerakennuksia. Hän myös tutki aurinkoenergian käyttöä toimisto- ja asuinrakennuksissa.

Castrén kirjoitti ylioppilaaksi Helsingin Suomalaisesta Yhteiskoulusta vuonna 1949 ja valmistui arkkitehdiksi Teknillisestä korkeakoulusta vuonna 1956. Hän työskenteli suunnittelijana arkkitehtitoimisto Elli Borgin palveluksessa 1952–1954, arkkitehtitoimisto Aarne Hytönen & Risto-Veikko Luukkosen palveluksessa 1954–1958, arkkitehtitoimisto Mirja ja Heikki Castrénin osakkaana 1960–1963, arkkitehtitoimisto Viljo Revell & Co:n osakkaana 1964, arkkitehtitoimisto Heikki Castrén & Co:n osakkaana 1965, arkkitehtitoimisto Castrén–Jauhiainen–Nuuttilan osakkaana 1972–1977 ja arkkitehtitoimisto CJN Oy:n osakkaana 1977–1989.

Mirja Castrénin puoliso oli vuodesta 1953 arkkitehti Heikki Castrén (1929–1980).

Lähteet
-------

1. ↑  *Kuka kukin on 2015*, s. 1063. Helsinki: Otava. ISBN 978-951-1-28228-0.
2. ↑  *Diplomi-insinöörit ja arkkitehdit 1991,* Suomen teknillinen seura ja Tekniska föreningen i Finland 1991, ISBN 951-9110-60-7.
3. ↑  *Kuka kukin on 1990,* Otava 1990, ISBN 951-1-10604-X.


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)

 |

 |
Ihmesarja #2: Ihmenelosten ja Hopeasurffarin ensiesiintyminen Suomessa.
**Ihmesarja** on Kuvajulkaisut Oy:n vuonna 1967 aloittama julkaisu Marvel-kustantamon supersankareiden, Hämähäkkimiehen ja Ihmenelosten edesottamuksista (vaikkakin myös muutamia Stan Leen ja Jack Kirbyn hirviötarinoita, Hulkin Namorin ja Rautamiehen seikkailuja nähtiin). Nykyään Egmont Kustannus julkaisee pokkaria, joka esikuvansa hengen mukaisesti sisältää suomeksi 1960- ja 70-luvun Marvel-sankareiden tarinoita mustavalkoisina.

Kuvajulkaisut Oy
----------------

1960-luvulla Suomessa oli vallalla Batman-kuume ja supersankareista oli kysyntää lehtipisteissä. Niinpä Kuvajulkaisut otti julkaisuohjelmaansa aloittelevan Marvel-kustantamon sarjoja. Ihmesarja aloitti vuonna 1967, jolloin lehteä ilmestyi 24 numeroa. Pääasiallisesti julkaisujärjestys vuorotteli Hämähäkkimiehen ja Ihmenelosten seikkailujen välillä. Vuosina 1968-1969 ilmestyi kunakin vuonna 11 numeroa, kunnes vuonna 1970 vain 4 numeroa. Sarja lopetettiin numeron 53 jälkeen. Numeron 42 jälkeen Ihmenelosten seikkailuja ei enää julkaistu, vaan lehti keskitti painopisteensä Hämähäkkimiehen seikkailuihin. Ihmesarjan kaikki julkaisut olivat mustavalkoisia ja ohuemmat numerot (1-22) olivat niitattuja, paksummat (23-53) liimaselkäisiä. Kuvajulkaisut Oy:n vastaava toimittaja oli M. Valjakka.

Egmont-kustannus
----------------

Nykyään Egmont-kustannus julkaisee muutaman kerran vuodessa ilmestyvää kokoelmaa Marvelin sarjakuvista mustavalkoisina. Ei ole tiedossa onko nimi kunnianosoitus edelliselle Ihmesarjalle. Tähän mennessä niitä on ilmestynyt Suomessa 18 osaa: 

* Ihmesarja 1: Hämähäkkimies (304 sivua, julkaistu 2002)
* Ihmesarja 2: Ryhmä-X (304 sivua)
* Ihmesarja 3: Daredevil (304 sivua)
* Ihmesarja 4: Hämähäkkimies (333 sivua)
* Ihmesarja 5: Ryhmä-X (301 sivua)
* Ihmesarja 6: Ihmeneloset (304 sivua)
* Ihmesarja 7: Hämähäkkimies (320 sivua)
* Ihmesarja 8: Ryhmä-X (304 sivua)
* Ihmesarja 9: Hämähäkkinainen (296 sivua)
* Ihmesarja 10: Hämähäkkimies (316 sivua)
* Ihmesarja 11: Hämähäkkimies (325 sivua + 10 sivua alkuperäiskansia)
* Ihmesarja 12: Ihmeneloset (336 sivua)
* Ihmesarja 13: Rautamies (319 sivua)
* Ihmesarja 14: Hämähäkkimies (320 sivua)
* Ihmesarja 15: Wolverine (290 + 13 sivua alkuperäiskansia)
* Ihmesarja 16: Hämähäkkimies (2009)
* Ihmesarja 17: Ryhmä-X (2010)
* Ihmesarja 18: Hämähäkkimies

Lähteet
-------

1. ↑  Julkaisukalenteri 2009, Mustaa valkoisella -blogi, Egmond
2. ↑  Ihmesarja 17: Ryhmä-X ilmestynyt, Mustaa valkoisella -blogi, Egmont

Aiheesta muualla
----------------

* Kattava tietokanta 60-luvun Ihmesarjojen sisällöstä.
**RFA Fort Rosalie** (viirinumero A385, ex- *RFA Fort Grange*) oli Royal Fleet Auxiliaryn Fort Rosalie -luokan yhdistetty varastolaiva ja tankkeri.

Valmistus
---------

Alus tilattiin 28. huhtikuuta 1972 Scott Lithgow'lta, missä köli laskettiin 9. marraskuuta 1973. Alus laskettiin vesille 9. joulukuuta 1976 nimellä *RFA Fort Grange*ja otettiin palvelukseen 6. huhtikuuta 1978.

Palvelus
--------

*RFA Fort Grange* saapui 15. huhtikuuta 1978 uuteen kotisatamaansa Plymouthiin. Alus lähti 1982 Falklandille kannellaan 824 Naval Air Squadronin C lentue. Helmikuussa 1986 pääministeri Thatcher vierali aluksella vieraillessaan Falklandilla. Alus osallistui 1990-luvun alussa Persianlahden sotaan kannellaan 846 Naval Air Squadron.

Huhtikuusta 1997 - tammikuuhun 2000 alus oli osan aikaa sijoitettuna Splitiin sisaraluksensa kanssa. Ollessaan huollossa Tynessa alus nimettiin 1. kesäkuuta 2020 uudelleen *RFA Fort Rosalieksi*, koska aiempi nimi sekaantui uuden *RFA Fort Georgen* kanssa. Alus poistui telakalta 14. kesäkuuta ja kuukauden lopulla alus oli jo Gibraltarilla avustamassa vaurioituneen *HMS Tirelessin* kunnostuksessa sekä majoittaen vaurioituneen aluksen miehistön.

Tammikuussa 2003 alus lähti laivaston mukana Persianlahdelle operaatio Teliciin. Elokuussa 2006 se osallistui Devonportin laivastopäivään edustaen Royal Fleet Auxiliaryä. Alus oli modernisoitavana toukokuusta 2008 aina vuoteen 2009 Birkenheadissä Northwestern Ship Repair & Shipbuildersilla. Töiden kustannusasrvio oli 28 miljoonaa puntaa.

Lähteet
-------

* Puddefoot, Geoff: *The Fouth Force The Untold Story of the Royal Fleet Auxiliary since 1945*. Barnsley: Seaforth Publishing, 2009. ISBN 978-1-84832-046-8. (englanniksi)

### Viitteet

1. 1 2 3 4  Puddefoot 2009 s. 198
**RFA Sir Tristram** (viirinumero L3505) oli Royal Fleet Auxiliaryn Round Table -luokan maihinnousutukilaiva (engl. *Landing Ship Logistics*). Luokkansa muiden alusten kanssa se siirrettiin 1970 osaksi Royal Fleet Auxiliaryä. Se osallistui uransa aikana 1982 Falklandin sotaan, jossa se 8. kesäkuuta ilmahyökkäyksessä Fitzroyssa vaurioitui pahoin.

Valmistus
---------

*Pääartikkeli: Round Table -luokka*
Alus tilattiin Hawthorn Leslie and Compnyltä, missä köli laskettiin helmikuussa 1966. Alus laskettiin vesille 12. joulukuuta 1966 ja se otettiin maavoimien palvelukseen 1967.

Palvelus
--------

Tammikuussa 1972 *RFA Sir Tristram* osallistui Hondurasin valtauksen estämiseen sisaralustensa *Sir Bediveren* ja *Sir Geraintin* kanssa. Alus oli kuningattaren hallinnan hopeavuosien juhlallisuuksiin liittyneen laivastokatlsemukseen saapuneiden vieraiden majoitusaluksena Spitheadissä 1977.

Falklandin sodan puhjettua *Sir Tristram* määrättiin Belizestä Falklandeille operaatio Corporateen. Alus kuljetti 8. kesäkuuta joukkoja ja kalustoa Fitzroy Coveen *Sir Galahadin* kanssa, kun ne joutuivat Argentiinan ilmavoimien V lentoprikaatin A-4 Skyhawkien maaliksi. Lentokoneiden tulittaessa alusta sen kannella sai kaksi miestä surmansa. Yksi 500 naulan pommi läpäisi kannen, mutta ei räjähtänyt heti. Tämä mahdollisti miehistön evakuoinnin. Pommin räjähdettyä alus hylättiin.

Sotatoimien päätyttyä hylky nostettiin ja se hinattiin Port Stanleyyn, missä sitä käytettiin majoitusaluksena vuoteen 1984. Sen jälkeen alus siirrettiin Britteinsaarille, jossa se kunnostettiin.

Palvelukseen palattuaan 1985 alus otti 1990-luvulla osaa Persianlahden sotaan sekä Balkanin tapahtumiin. Se myös osallistui avustustoimiin Väli-Amerikassa riehuneen hurrikaani Mitchin jälkeen. Alus oli 2000 Sierra Leonessa tukemassa brittijoukkoja, minkä jälkeen se oli miinanraivaajien emälaivana Itämerellä. Vuoden 2001 alussa *Sir Tristram* oli Sierra Leonessa korvaten brittijoukkoja tukeneen *Sir Percivalin*. Vuonna 2003 alus oli laivaston mukana Irakin valtauksessa.

Alus poistettiin palveluksesta 17. joulukuuta 2005, mutta sen ura jatkuu Special Boat Servicen koulutusaluksena. 

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:RFA Sir Tristram (L3505)

Lähteet
-------

* Gardiner, Robert (toim.): *Conway's All the World's Fighting Ships 1947–1995*. Lontoo, Englanti: Conway Maritime Press, 1995. ISBN 0-85177-605-1. (englanniksi)
* Puddefoot, Geoff: *The Fouth Force The Untold Story of the Royal Fleet Auxiliary since 1945*. Barnsley: Seaforth Publishing, 2009. ISBN 978-1-84832-046-8. (englanniksi)

### Viitteet

1. ↑  Gardiner, Robert s. 535
**Alexander Sidensnöre** (6. syyskuuta 1842 – ?) oli suomalaissyntyinen Venäjän keisarillisen laivaston amiraali.[1]

Alexander Sidensnören vanhemmat olivat vara-amiraali Carl Sidensnöre ja Elisabeth Karlovna Reitzenstein. Hän tuli oppilaaksi Pietarin merikadettikouluun Krimin sodan alussa 1854 ja osallistui kadettina sotaan sen lopulla vuonna 1856 linjalaiva Imperatritsa Alexandralla. Vuonna 1859 Sidensnöre komennettiin junkkarina klipperi Razbojnikin purjehdukselle Kronstadtista Amurille ja takaisin. Koulun 1863 päätyttyä hänet ylennettiin midshipsmaniksi ja määrättiin 1864 palvelukseen 2. meriekipaasiin. Vuonna 1865 hän palasi takaisin Kaukoitään höyrylaiva Kalevalalla. Luutnantiksi hänet ylennettiin 1866.[1]

Vuosina 1868–1869 Sidensnöre toimi vahtiupseerina korvetti Askoldilla Välimerellä. Vuonna 1871 hänet siirrettiin ensin vahtiupseeriksi kuunari Samojedille ja komennettiin sitten Siperian laivaston Amurin ekipaasiin. Siellä hänet määrättiin 1874 vanhimmaksi perämiesupseeriksi klipperi Abrekille, mutta kesäkuussa hän sai siirron Itämeren laivastoon. Kapteeniluutnantiksi Sidensnöre yleni 1876, Turkin sodan aikana lokakuusta 1877 hän palveli vanhimpana upseerina fregatti Gerzog Edinburgskilla. Sodan päätyttyä hänet määrättiin kesällä 1878 höyrylaiva Peterburgin päälliköksi, jolloin hän siirtyi kauppalaivaston palvelukseen.[1]

Sidensnöre palasi laivaston aktiivipalvelukseen joulukuussa 1882. Huhtikuussa 1884 hänet komennettiin tykkivene Došdjsin päälliköksi. Maaliskuussa seuraavana vuonna Sidensnöre ylennettiin 2. luokan kapteeniksi ja siirrettiin tammikuussa 1886 päälliköksi tykkivene Rusalkalle tammikuuhun 1889, jolloin hänet ylennettiin 1. luokan kapteeniksi. Vuonna 1890 Sidensnöre määrättiin panssaripatteri Kremlin päälliköksi, tammikuussa 1892 hänet siirrettiin 13. meriekipaasin komentajaksi ja samalla fregatti Admiral Greighin päälliköksi. Tammikuusta 1893 Sidensnöre komensi myös eskaaderipanssarilaiva Sisoi Velikia.[1]

Sidensnöre ylennettiin kontra-amiraaliksi joulukuussa 1894. Tammikuussa 1897 hänet nimitettiin Itämeren laivaston nuoremmaksi lippumieheksi, mutta jo heinäkuussa hän sai siirron nuoremmaksi lippumieheksi harjoituseskaaderiin Mustanmeren laivastoon. Sidensnöre nimitettiin helmikuussa 1899 koko Mustanmeren laivaston nuoremmaksi lippumieheksi, huhtikuussa 1901 hän tuli nuoremmaksi lippumieheksi Itämeren laivaston 1. meridivisioonaan. Joulukuussa samana vuonna hänet ylennettiin vara-amiraaliksi ja määrättiin vanhemmaksi lippumieheksi 2. meridivisioonaan. Vuonna 1904 hänet määrättiin koko Itämeren laivaston vanhemmaksi lippumieheksi ja vuonna 1906 Itämeren laivaston, satamien ja koko Itämeren meripuolustuksen ylipäälliköksi. Sidensnöre sai eron sotapalveluksesta amiraalina joulukuussa 1907.[1]

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Sidensnöre, Alexander *Suomalaiset kenraalit ja amiraalit Venäjän sotavoimissa 1809–1917*. Biografiakeskus, Suomalaisen Kirjallisuuden Seura.
{{Lehti
|lehden\_nimi = Kuntatekniikka
|lehtityyppi = Aikakauslehti
|kustantaja = KL-Kustannus Oy
|julkaisijat = [[KL-Kustannus Oy] ja [Suomen kuntatekniikan yhdistys ry.]]
|ISSN = 1238-125X
|levikki/painos = 5000
|perustettu = 1995
|päätoimittaja = Markku Vento
|kotipaikkakunta = Helsinki
|kotimaa =  Suomi
|sivukoko = 215 × 280 mm
|ilmestymistiheys = 8 kertaa vuodessa (2016)
|kotisivu = lehti.kuntatekniikka.fi
|}}

**Kuntatekniikka** on kuntatekniikan alalla toimiville suunnittelijoille, toteuttajille, käyttäjille ja päättäjille suunnattu ammattilehti. 

Lehden päätoimittajana toimii 1.4.2016 lähtien Markku Vento.

Lehti käsittelee kuntien tekniseen suunnitteluun, suunnittelun toteutukseen sekä kuntatekniikan käyttöön ja kunnossapitoon liittyviä teemoja. 

Kuntatekniikka-lehden juttuaiheina ovat perinteiset kunnallistekniikan alueet: Vesi-, jäte- ja energiahuolto, sekä kadunrakennus ja -kunnossapito. Muita aiheita em. lisäksi ovat myös liikenne, maanmittaus, kaavoitus, ympäristönsuojelu, satamatoiminta ja asuntotuotanto.

Kuntatekniikka-lehti on osa KL-Kustannus Oy:n tuoteperhettä. KL-Kustannus Oy:n muita tuotteita Kuntatekniikka-lehden lisäksi ovat Kuntalehti, KuntaTV ja Kuntamarkkinat.

Lähteet
-------

1. ↑  Markku Vento Kuntatekniikka-lehden päätoimittajaksi - Kuntatekniikka *Kuntatekniikka*.  23.3.2016. Viitattu 25.3.2016.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuntalehti
**Kunta Kinte** (myös **Kunta Kante** tai **Kunte Kante**, orjana *Toby*; noin 1750 Jufferee, Gambia – 1822 Virginia, Yhdysvallat) on hahmo yhdysvaltalaisen Alex Haleyn romaanissa *Juuret* ja siihen perustuvassa samannimisessä televisiosarjassa. Kunta Kinten esikuva oli mahdollisesti oikeasti elänyt gambialaissyntyinen mandinkamies, joka tuotiin Yhdysvaltoihin orjaksi 1760-luvulla. Tiedot Kunta Kintestä perustuvat Haleyn sukulegendoihin ja hänen Afrikasta keräämiinsä tietoihin.

Alex Haleyn mukaan oikea Kunta Kinte syntyi noin vuonna 1750 mandinkaheimoon Jufurehin kylässä Gambiassa. Kunta Kinten perhe oli islaminuskoinen. Kunta oli ilmeisesti 5. heinäkuuta 1767 Gambiasta lähteneestä *Lord Ligonier* -nimisessä orjalaivassa, joka saapui Marylandin Annapolisiin 29. syyskuuta. Sieltä hänet myytiin orjaksi Virginiaan. Pakoyrityksen seurauksena hänen oikea jalkateränsä katkaistiin.

Lähteet
-------

1. ↑  Access Gambia: Kunta Kinte, Juffureh & Gambia
2. 1 2  Tieteen kuvalehti Historia 15/2014, s. 13
3. ↑  Thomas, Griselda (2014). "The Influence of Malcolm X and Islam on Black Identity", *Muslims and American Popular Culture*. ABC-CLIO, 48–49. ISBN 9780313379635.
4. ↑  Hasan, Asma Gull (2002). "Islam and Slavery in Early American History: The *Roots* Story", *American Muslims: The New Generation Second Edition*. A&C Black, 14. ISBN 9780826414168.
5. ↑  The Kunta Kinte-Alex Haley Foundation, Inc. (Arkistoitu – Internet Archive)
Kiikingiä harjoitteleva mies.
**Kiiking** on urheilulaji, jonka on kehittänyt virolainen Ado Kosk noin vuonna 1996.

Viron kielessä *kiik* tarkoittaa keinua. Kiiking-keinun aisat on valmistettu teräksestä niin, että keinuja voi heilahtaa keinun akselin ympäri. Keinuja on jaloista kiinni keinun laudassa. Keinumisen aloittamiseksi keinuja ottaa vauhtia kyykistyen ja nousten keinussa, ja taitava keinuja heilauttaa itsensä ympäri.

Ado Kosk havaitsi, että keinuminen akselin ympäri on sitä vaikeampaa, mitä pitemmät keinun aisat ovat. Hän suunnitteli ja patentoi teleskooppiaisat, joita voi pidentää, jos haluaa tehdä keinumisesta vaikeampaa. Voittaja on se, joka keinuu ympäri pisimmillä aisoilla.

Vuonna 2015 keinui yhdysvaltalainen Matt Dart Georgiasta ennätyksellisellä 5,31 metrin keinulla, mutta ennätyksen rikkoi Jon Kasprisin uudella 5,66 metrin keinulla. Vuonna 2012 teki aucklandilainen Maxwell White Uuden-Seelannin ennätykseksi 4,83 metriä. Viron ennätyksen 7,03 metriä on tehnyt vuonna 2012 Ants Tamme, joka rikkoi edellisen, Andrus Aasamäen, ennätyksen 7,02 metriä vuodelta 2004, ja hän pääsi sillä Guinnessin ennätyslistalle. Voimassaoleva Guinnessin ennätys on 7,38 m, ja sen saavutti virolainen Sven Saarpere 25.8.2018.

Kiiking-keinu muistuttaa perinteistä kyläkeinua (aisakeinu, juhannuskeinu).

* SisäkiikingSisäkiiking
* 
* 
* Kiikingiä TartossaKiikingiä Tartossa

Lähteet
-------

1. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive)
2. ↑  Estonian records 1997–2012
3. ↑  Longest successful 360° kiiking swing (male) *Guinness World Records*. Viitattu 28.8.2022. (englanniksi)
4. ↑  Kiiking, Toursim.hanko.fi

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Kiiking** Wikimedia Commonsissa

* kiiking.com
* Kiiking.ee
* *Kiiking* (Arkistoitu – Internet Archive), LamiaEstonia.it

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Kiiking
**Metsäpirtti** (ven. Нечеперть, *Netšepert*) oli inkeriläinen kylä entisessä Järvisaaren luterilaisessa seurakunnassa Inkerissä. Kylän paikka sijaitsee nykyään Leningradin alueen Tusinan piirissä Venäjällä.

Kylä sijaitsi Huorolanjoen ja Ihalaistenjoen risteyksessä, josta alkoi Voittolanjoki. Perimätiedon mukaan kylän ensimmäinen asukas oli Voittolanjoelle synkkään metsään pirttinsä perustanut Rietrikki. Kylän vanhempi osa oli Voittolanjoen oikealla rannalla ja uudempi vasemmalla rannalle. Ruotsin vallan aikana kylässä asui jo inkeriläisiä, mutta Suuren Pohjan sodan jälkeen osa asukkaista pakeni muualle. Kylä mainitaan asuinpaikkana uudelleen jo vuoden 1727 kartassa. 1800-luvulla Metsäpirtti paloi poroksi, mutta rakennettiin uudelleen. Vuonna 1856 siellä oli 23 taloa ja 62 asukasta, vuonna 1860 taloja oli 29 ja talonpoikia 63. Vuonna 1885 oli kylässä 30 taloa ja 216 asukasta sekä kauppa. 1800-luvun puolivälissä kylään muutti muutama sukua Suomesta. Vuonna 1926 kylässä oli 96 taloa ja 338 asukasta, joista 320 inkeriläistä.
Isäntien sukunimet 1900-luvulla: Husu, Mustonen, Peuhkuri, Pyysiäinen (kotoisin Uukunimestä), Siippalainen, Suni, Särki, Tani, Vainonen, Woltter (kotoisin Jaakkimasta).

Toisen maailmansodan aikana kylä oli miehitetty saksalaisjoukoilla. Inkeriläisiä oli viety vuosina 1943-1944 Viron kautta Suomeen. Sodan jälkeen osa niistä jäi Suomeen, jotkut pakenivat Ruotsiin. Neuvostoliittoon palanneet eivät vastoin lupauksia päässeet kotikylälle, vaan heidät karkotettiin eri puolille Venäjää.. Kylän paikalla on nyt puutarhapalsta-alueita.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Robin Easton: Järvisaaren Suomalaiset 1702–1943 Inkerin kulttuuriseura, 2013.
2. ↑  Inkeriläisten asuttujen paikkojen luettelo vuosien 1926-1928 Leningradin alueen väenlaskun ainehiston mukaan *scribd.com*.
Bakträskin rantaan johtava Killnäsintie.
**Storträsk – Bakträsk** on noin kolmen neliökilometrin laajuinen järvi Kirkkonummella. Järvi sijaitsee Kirkkonummen länsiosassa Humaljärven luoteispuolella ja Juusjärven länsipuolella. Storträsk – Bakträskin muita lähijärviä ovat muun muassa Stora Lonoks, Lilla Lonoks ja Karhujärvi. Etäisyys Kirkkonummen keskustasta on noin seitsemän kilometriä luoteeseen; etäisyys Helsingin keskustasta on noin 32 kilometriä länteen.

Storträsk – Bakträsk on pinta-alaltaan Kirkkonummen kolmanneksi suurin järvi. Se on ruskeavetinen ja runsasravinteinen. Muodoltaan se on erittäin vaihteleva: niemiä, lahtia ja poukamia on lukuisia. Storträsk on järven läntisen selän nimi, Bakträsk on puolestaan järven itäisen selän nimi. Selkiä jakaa Lövnäsin niemi. Bakträskin eteläisen osan muodostaa kaakkoon työntyvä kapea lahti nimeltään Nydalsviken.

Storträsk – Bakträskin pohjoisrannoilla on asutusta ja viljelyksiä. Bakträskin rannalla sijaitsee Kurkgårdin kartanomaisema, joka on määritelty kulttuurihistoriallisesti arvokkaaksi.

Lähteet
-------

1. ↑  Paikannimihaku *Retkikartta.fi*. Metsähallitus. Viitattu 27.9.2019.
2. 1 2 3 4 5 6  Storträsk – Bakträsk *Järviwiki*. SYKE. Viitattu 27.9.2019.

Aiheesta muualla
----------------

* Kirkkonummen järvien ja lampien nimet : Bakträsk
**Storviken** on järvi Lemlandissa Ahvenanmaan eteläosassa. Sen pinta-ala on 9,2 hehtaaria. Etäisyys Maarianhaminasta on 11 kilometriä kaakkoon.

Maantiede
---------

Storvikenin pituus etelästä pohjoiseen on 400 metriä, leveys lännestä itään on 340 metriä. Saaria ei ole. Järvi sijaitsee Lemlandin pääsaaren länsirannalla, sen lounaispuolella sijaitsee Hamnfjärden, joka on Ahvenanmeren lahti. Lemlandiin kuuluu noin 800 neliökilometriä Ahvenanmerta. Storvikenin rannat ovat osin soistuneet, Storvikenin ja Hamnfjärdenin välisellä kannaksella on asutusta. Storvikeniin virtaa laskuoja pohjoisesta peltomaan halki ja idästä metsämaan halki. Storvikenin etelärannalta lähtee laskuoja Mörkö sundiin, joka on salmi Lemlandin pääsaaren ja Mörkön välissä sijaitseva salmi.

Storviken (94.110.1.011) kuuluu Ahvenanmaan lounaiseen saaristoalueeseen (94.11), joka on toisen jakovaiheen vesistö Pohjoisen Ahvenanmeren päävesistöalueella (94). Lounaiseen saaristoalueeseen kuuluu seitsemäntoista järveksi luokiteltua vakavettä, joista Kungsöfjärden, Byträsk ja Storviken ovat laajimmat.

Lemlandin alueella sijaitsee neljätoista järveä, joista Västerviken on laajin. Seuraavaksi laajimmat ovat Byträsk ja Storviken.

Lähteet
-------

1. ↑  (en) GeoNames, 2005View and modify data on Wikidata. Tieto on haettu Wikidatasta.
2. ↑  Maanmittauslaitoksen paikannimirekisteri, MaanmittauslaitosView and modify data on Wikidata. Tieto on haettu Wikidatasta.
3. 1 2 3 4  Ympäristö.fi : Ympäristötiedon hallintajärjestelmä Hertta Ympäristötiedon hallintajärjestelmä Hertta. Viitattu 13.6.2021.
4. 1 2  Storviken, vakavesi, Lemland
5. ↑  Storviken. Järviwiki. Viitattu 13.6.2021.
6. ↑  Ahvenanmaan lounainen saaristoalue (94.11). Järviwiki. Viitattu 13.6.2021.
7. ↑  Lemland. Järviwiki. Viitattu 13.6.2021.
Matts Wikberg noutamassa fregatti *Matti Kurkea* Englannista 1962.
**Matts Frans Ernesto Wikberg** (1909 Kotka – 1979 Turku) oli suomalainen merivoimien upseeri, sotilasarvoltaan komentaja.

Tultuaan ylioppilaaksi 1928 Wikberg haki varusmiespalveluksen jälkeen Merisotakouluun. Hän osallistui kadettina *Suomen Joutsenen* 1. valtameripurjehdukseen ja nuorena upseerina, vahtipäällikön apulaisena, *Suomen Joutsenen* 7. valtameripurjehdukseen. Sodassa hän mm toimi tykkivene *Uusimaan* päällikkönä johtaen laivasto-osastoa Somerin taistelussa ja osallistuen Bengtskärin taisteluun.

Sodan jälkeen Matts Wikberg toimi eri tehtävissä Helsingin ja Turun laivastoasemilla, mm Laivaston koulun johtajana Pansiossa.

Suomen ostettua Englannista *Porlock Bay* –nimisen fregatin merivoimien koululaivaksi, Matts Wikberg määrättiin *Matti Kurjeksi* uudelleen kastetun laivan ensimmäiseksi päälliköksi. Hän haki laivan Englannista 1962 ja toimi sen päällikkönä vuoteen 1964. Näiden vuosien aikana hän ihaili laivan merikelpoisuutta sekä hallittavuutta. Fregatti *Matti Kurki* teki hänen johdollaan lukuisia laivastovierailuja sisältäneitä purjehduksia, joista pisin Välimeren läpi Mustalle merelle Sevastopoliin. Eläkkeelle Matts Wikberg siirtyi vuonna 1964.

Lähteet
-------

* Pia Meurman / kotiarkisto
| "Jack Sparrow"The Lonely Island feat. Michael Bolton |
| --- |
| Singlen "Jack Sparrow" kansikuva |
| Singlen tiedot |
|  Albumilta | *Turtleneck & Chain* |
|  Äänitetty  | 2011 |
|  Julkaistu | 7. toukokuuta 2011 |
|  Tuottaja(t) | Yhdistynyt kuningaskunta Michael Woods |
|  Tyylilaji | Hip hop, Elektro |
|  Kesto | 03.07 |
|  Levy-yhtiö | Universal Republic |
| The Lonely Islandin muut singlet |
| "Turtleneck & Chain"2011 | "Jack Sparrow"2011 | "We'll Kill U"2011 |
| Michael Boltonin muut julkaisut |
| "Break Free"2010 | "Jack Sparrow"2011 |  |

**Jack Sparrow** on yhdysvaltalaisen komediaryhmä The Lonely Islandin ja pop-rock-laulaja Michael Boltonin tekemä kappale. Kappale ja sen musiikkivideo saivat ensiesiintymisensä *Saturday Night Live* -komediasarjassa toukokuussa 2011.

Kappale alkaa kohtauksesta, jossa Michael Bolton on saapunut The Lonely Islandin studiolle nauhoittamaan uutta hip hop -kappaletta, joka kertoo ryhmän jäsenten juhlimisesta ja naisten valloittamisesta eräällä yökerholla. Kertosäkeisiin tultaessa Bolton ikään kuin pilaa kappaleen laulamalla vain omista suosikkielokuvistaan, joista päähuomio kiinnittyy *Pirates of the Caribbean* -sarjaan. Kappaleessa viitataan myös elokuviin *Jerry Maguire – elämä on peliä*, *Forrest Gump*, *Erin Brockovich* ja *Scarface – arpinaama*.

Kappaleen kirjoittivat The Lonely Islandin jäsenet Andy Samberg, Akiva Schaffer ja Jorma Taccone yhdessä tuottaja Michael Woodsin kanssa kesällä 2010. Jäsenet päätyivät ottamaan yhteyttä legendaariseen Michael Boltoniin saadakseen tämän mukaan äänityksiin. Hän ei kuitenkaan ollut kovin innostunut asiasta lähinnä siinä esiintyvän karkean kielen vuoksi. Pitkien taivuttelujen jälkeen The Lonely Island sai Boltonin liittymään kappaleen tekoon. Nauhoituksien jälkeen ryhmä kuvasi sille musiikkivideon, jossa Bolton esitti edellä mainittujen suosikkielokuviensa päähenkilöjä, mutta kappaleen nimen mukaisesti pääasiassa Jack Sparrow'ta.

Videon tekijät latasivat kappaleen saman tien Internetin YouTube-videopalveluun, jolloin se levisi viraalivideona. Kappale on kerännyt vuoden 2013 kesään mennessä jo yli 100 miljoonaa näyttökertaa. Lisäksi se on saanut paljon positiivista palautetta eri mediakriitikoilta ja muilta -henkilöiltä.

Listasijoitukset
----------------

| Lista (2011) | Parassijoitus |
| --- | --- |
| VG-lista | 2 |
| Sverigetopplistan | 6 |
| Billboard Hot 100 | 69 |
| Canadian Hot 100 | 54 |

Lähteet
-------

1. ↑  Michael Bolton Makes Waves on SNL With Lonely Island's 'Jack Sparrow'  8.5.2011. Billboard. Viitattu 9.8.2013. (englanniksi)
2. 1 2 3  Michael Bolton talks about his 'Jack Sparrow' 'SNL' digital short *Entertainment Weekly*.  9.5.2011. Viitattu 9.8.2013. (englanniksi)
3. ↑  Michael Bolton on a lifetime in music and working with the Lonely Island *CBC Music*.  25.2.2013. Viitattu 9.8.2013. (englanniksi)
4. ↑  The Lonely Island feat. Michael Bolton - Jack Sparrow norwegiancharts.com. Viitattu 9.8.2013.
5. ↑  The Lonely Island feat. Michael Bolton - Jack Sparrow swedishcharts.com. Viitattu 9.8.2013.
6. ↑  The Lonely Island - Chart history Billboard. Viitattu 9.8.2013.
7. ↑  The Lonely Island - Chart history Billboard. Viitattu 9.8.2013.
**Frej** oli Suomen höyrylaiva osakeyhtiön matkustajalaiva. Se oli Suomen merivoimilla miinalaivana talvisodassa.

Historia
--------

Alus oli rakennettu 1900 nimellä *Vladimir*. Sen osti 1907 Wasa-Nordsjö Ångbåts Ab, joka nimesi aluksen *Frejksi*. Yhtiö fuusioitiin 1926 Finska Ångfartygs Ab:hen, jolloin *Frej* siirtyi uudelle yhtiölle. Alus ennen talvisotaa Finska Ångfartygs Ab:lle, jolloin sen kotipaikkana oli Helsinki.

### Talvisota

Ylimääräisten harjoitusten alettua lokakuussa 1939 alus otettiin merivoimille, joka muutti aluksen miinalaivaksi. Aluksen muutostyöt sujuivat nopeasti, vaikka ammattitaitoisen henkilöstön puute sitä haittasikin. Alus aseistettiin 75 mm tykillä ja konekiväärillä. Muutostöiden jälkeen alus kykeni kuljettamaan ja laskemaan 50 miinaa. Sodan aikana *Frej* laski miinoja Itämerelle päällikkönään luutnantti A. Gylling.

### Sodan jälkeen

Alus palautettiin sodan päätyttyä omistajalleen. *Frej* myytiin 1959 Partrederi Fylgialle, jolloin se nimettiin *Fylgiaksi*.

Lähteet
-------

* Auvinen, Visa (toim.): *Leijonalippu merellä*. Pori: EITA Oy, 1983. ISBN 951-95781-1-0.
* *Suomen laivasto 1918-1969*. Helsinki: Meriupseeriyhdistys, 1968.
* Haavikko, Paavo & Reunanen, Markku: *Vuosisadan merikirja - Effoan sata ensimmäistä vuotta 1883-1983*. Helsinki: Effoa - Suomen höyrylaiva Oy, 1983. ISBN 951-99438-1-1.

### Viitteet

1. 1 2  Finska Ångfartygs Ab:n alusluettelo (Arkistoitu – Internet Archive)
2. ↑  Vuosisadan merikirja s. 49
3. ↑  Suomen laivasto 1918-1969 osa 1 liite 16
**Miinalautta Porkkala** (kylkinumero 91, aiemmin 777) on Suomen merivoimien Pansio-luokan miinalautta. Aluksella on suuri miina- ja kuljetuskapasiteetti. Se on varustettu koneellisilla miinojen lastaus- ja laskulaitteilla ja kykenee lähes samoihin tehtäviin kuin merivoimien miinalaivatkin.

Valmistus
---------

*Pääartikkeli: Pansio-luokan miinalautta*
Alus tilattiin toukokuussa 1990 Olkiluodon telakalta. Se kastettiin kumminaan Inge-Maj Boström ja otettiin palvelukseen 29. lokakuuta 1992.

Palvelus
--------

Alus on Suomenlahden meripuolustusalueen 5. miinalaivueessa kotitukikohtanaan Upinniemi. Aluksen kummipaikkakunta on Porkkalan kylä. *Porkkala* on Inkoon kunnan kummialus.

Lähteet
-------

* Gardiner, Robert (toim.): *Conway's All the World's Fighting Ships 1947-1995*. Lontoo, Englanti: Conway Maritime Press, 1995. ISBN 0-85177-605-1. (englanniksi)

### Viitteet

1. ↑  Gardiner, Robert s. 94
2. ↑  Puolustusvoimat - Pansio-luokka (Arkistoitu – Internet Archive)

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Miinalautta Porkkala**.
* 5.Miinalaivue (Arkistoitu – Internet Archive)
**Otto Donner** (nuorempi, 3. elokuuta 1871 Helsinki – 12. heinäkuuta 1932 Espoo) oli suomalainen mesenaatti ja taiteenharrastaja. Hänen isänsä oli senaattori prof. Otto Donner.

Otto Donner nuorempi. Hugo Simbergin piirros 1905.
Valmistuttuaan filosofian maisteriksi Helsingin yliopistosta vuonna 1894 Donner jatkoi matematiikan opintoja ulkomailla. Suomalais-ugrilaisen seuran aloitteesta hän teki tutkimusmatkan Keski-Aasiaan ja Mongoliaan yhdessä etnologi H.J. Heikelin ja valokuvaajan tehtäviä hoitaneen paroni Carl Munckin kanssa. Donnerin tehtävänä oli huolehtia tähtitieteellisista ja fysikaalisista tutkimuksista. Matkasta hän kirjoitti kuvauksen *Resa i Central-Asien 1898*.

Otto Donner oli monipuolisesti kiinnostunut tieteestä ja taidekulttuurista. Perimänsä suurehkon omaisuuden turvin hän saattoi antautua harrastuksilleen. Ystäväänsä Akseli Gallen-Kallelaa hän tuki vuonna 1901 merkittävällä rahasummalla, minkä ansiosta Gallen-Kallela saattoi toteuttaa ideansa suuresta freskosta *Kullervon sotaanlähtö* Vanhan Ylioppilastalon musiikkisaliin Helsingissä. Samana vuonna hän ryhtyi rahoittamaan kulttuurilehti Ateneumin julkaisemista maksamalla sen painokustannukset.

1900-luvun alussa Donner hankki Ruovedeltä läheltä Gallen-Kallelan erämaa-ateljeeta "Kalelaa" yli sadan hehtaarin suuruisen tilan. Siihen kuuluneelle Pääskyvuorelle hän halusi rakennuttaa graniittisen kivilinnan, jonka jugendtyyliset piirustukset hän oli tilannut Gallen-Kallelalta. Perhesyistä johtuen hän joutui kuitenkin luopumaan "Pääskynlinnan" rakennuttamisesta. Sen sijaan Donner rakennutti perheelleen veljensä Uno Donnerin tuolloin omistaman Espoonkartanon alueesta erotetulle tontille kansallisromanttisen hirsitalon, jolle antoi nimen "Holken".

Otto Donner junior oli 6. maaliskuuta 1902 lähtien naimisissa ranskalaissyntyisen Valentine Bardyn (1864–1955) kanssa. Heidän lapsenlapsiaan oli säveltäjä Henrik Otto Donner.

Lähteet
-------

* Dahlberg, Julia & Mickwitz, Joachim: *Havet, handeln och nationen. Släkten Donner i Finland 1690–1945*. Skrifter utgivna av Svenska litteratursällskapet i Finland 790. Helsingfors: Svenska litteratursällskapet i Finland, 2014. ISBN 978-951-583-282-5.
* Donner, Otto: *Resa i Central-Asien 1898*. Helsingfors: Osakeyhtiö Weilin & Göös aktiebolag, 1901.

### Viitteet

1. ↑  Donner 1901
2. ↑  Dahlberg & Mickwitz s.186
3. ↑  Dahlberg & Mickwitz s. 187
4. ↑  Haastattelutieto Isabella Penttilältä (o.s. Ramsay) 18.8.2017. Espoonkartanon omistussuhteita kuvataan seikkaperäisesti artikkelissa 'Våra lantegendomar. Esbo-gård', Tidskrift för Finlands svenska lantmän, organ för Svenska lantbrukssällskapens i Finland förbund, 1919.
5. ↑  Kirjaus Rosny-sous-Bois:in viraston avioliittorekisterissä.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899

 |

 |
**Otto Ferdinand Enckell** (3. joulukuuta 1829 Askola – 8. joulukuuta 1907 Vladikavkaz, Venäjä) oli suomalainen Venäjän keisarikunnan armeijassa palvellut kenraaliluutnantti.

Enckellin vanhemmat olivat kapteeni, tittelineuvos Magnus Vilhelm Enckell ja Margareta Lovisa von Kraemer. Enckell tuli vapaaehtoisena Venäjän armeijan palvelukseen vuonna 1846, suoritti upseeritutkinnon ja määrättiin vänrikkinä palvelukseen jalkaväen linjajoukkoihin 1852. Aliluutnantiksi seuraavana vuonna ylennettynä hän osallistui Krimin sotaan Pietarin rannikkopuolustuksessa. Luutnantiksi Enckell ylennettiin 1859, mutta hän erosi saman tien aktiivipalveluksesta, palaten siihen 1861. Alikapteeni hänestä tuli 1862 ja kapteeni 1864, jolloin hänet määrättiin 75. Sevastopolin jalkaväkirykmenttiin. Majuriksi Enckell ylennettiin 1868 ja everstiluutnantiksi 1873. Vuonna 1876 hänet nimitettiin 75. reservijalkaväkipataljoonan komentajaksi ja hän osallistui pataljoonansa kanssa Turkin sotaan 1877–1878. Everstiksi 1879 ylennettynä hänet siirrettiin vuonna 1880 pataljoonankomentajaksi 155. Kubanin jalkaväkirykmenttiin ja edelleen 16. Mingrelian, H.K.K. Suuriruhtinas Dmitri Konstantinovitšin krenatöörirykmentin komentajaksi vuonna 1881 ja sitten 79. Kubanin, H.K.K. Suuriruhtinas Pavel Aleksandrovitšin jalkaväkirykmentin komentajaksi vuonna 1888. Seuraavana vuonna hänestä tuli Vladikavkazin sotilassairaalan päällikkö. Enckell ylennettiin kenraalimajuriksi 1895 ja kenraaliluutnantiksi elokuussa 1900, jolloin hän myös erosi sotapalveluksesta.

Lähteet
-------

1. 1 2  Otto Ferdinand Enckell *Suomalaiset kenraalit ja amiraalit Venäjän sotavoimissa 1809–1917*. Biografiakeskus, Suomalaisen Kirjallisuuden Seura. (Viitattu 19.1.2020)
**Naistenjärvi** (ven. Найстенъярвское сельское поселение, *Naistenjarvskoje selskoje poselenije*) on maalaiskunta Suojärven piirin keskiosassa Karjalan tasavallassa Venäjällä. Naistenjärven naapurikuntia ovat Suojärven piirissä Loimola, Porajärvi, Veskelys ja Suojärven kaupunki sekä Kontupohjan piirin puolella Hirvas ja Petrovski. Naistenjärven kautta kulkee rautatie Suojärveltä Jyskyjärvelle. Alueen huomattavin joki on Torasjoki.

Historia
--------

Naistenjärven kunta sijaitsee pääosin Suomen Neuvostoliitolle luovuttaman entisen Suojärven kunnan itäosassa, jonka lisäksi sen itäosa käsittää Venäjän keisarikunnan aikaisten Säämäjärven ja Munjärven kuntien osia. 

Naistenjärven kunta muodostettiin vuonna 2006 Venäjän kuntauudistuksen myötä yhdistämällä entiseen Naistenjärven asutushallinto, Suojoen kylähallinto ja pääosa Vegaruksen kylähallintoa.

Kylät
-----

Lahkolampi, Leppäniemi, Naistenjärvi, Suojoki, Toivola, Turhanvaara
**Naistenviikko** (ruots. *fruntimmersveckan*) on seitsemän päivän ajanjakso 18.–24. heinäkuuta, jolloin suomalaisessa almanakassa on vain naisten nimiä. Silloin juhlitaan Riikkaa, Saaraa, Markettaa, Johannaa, Leenaa, Oilia, Kristiinaa ja Tiinaa monine nimimuunnoksineen. Kaikkiaan naistenviikolla on almanakassa 34 nimeä (vuonna 2017), ja silloin viettää nimipäiväänsä noin 627 000 naista (vuonna 2011), joista 280 000:lla on silloin ensimmäisen etunimensä mukainen nimipäivä.

Entisaikaan naistenviikolla säätä seurattiin erityisen tarkkaan, sillä se ajoittuu heinäntekoaikaan. Vanha kansa väitti, että naistenviikko ei mene ilman sadetta, sillä naiset ovat kovia itkemään. Sateisuutta kuvataan monilla sananparsilla. Kustaa Vilkunan mukaan syy sateeseen laitettiin kunkin nimipäivänviettäjän tiliin, ja syntyi kaikenlaisia sananlaskuja, esimerkiksi "Mataleena itköö mielellään" tai "Reeta pissii pirahuttaa". Syynä käsitykseen naistenviikon sateisuudesta lienee se, että heinäkuun loppupuolisko on tyypillisesti sateista aikaa.

Ilmatieteen laitoksen tilastojen mukaan täysin poutaisia naistenviikkoja on keskimäärin kerran 10 vuodessa ja saman verran on naistenviikkoja, jolloin sataa kuutena tai kaikkina seitsemänä päivänä. Tyypillisintä on, että naistenviikolla sataa kolmena tai neljänä päivänä.

Historia
--------

Naistenviikko alkoi muotoutua keskiajalla, kun samalla viikolla vietettiin kahden pyhimyksen, Pyhän Maria Magdalenan ja Kristina-neitsyen merkkipäivää. Myöhemmin samalle viikolle tuli myös muita naisten merkkipäiviä: 1600-luvulla Saara ja myöhemmin Marketta. Olga tuli 1868 Apollinaarin tilalle ja vuonna 1929 Fredrikin tilalle tuli Riika ja Rieti, jotka syrjäytti vuonna 1950 Riikka. 

Ruotsinkielisessa kalenterissa Fredrikin päivä 18. heinäkuuta on säilynyt ja naistenviikko on kuusipäiväinen.

Naistenviikon nimipäivät
------------------------

* 18. heinäkuuta – Riikka
* 19. heinäkuuta – Sari, Saara, Sara, Salla, Salli, Sarita
* 20. heinäkuuta – Marketta, Maarit, Reetta, Reeta, Maaret, Margareeta
* 21. heinäkuuta – Johanna, Hanna, Jenni, Jenna, Jonna, Hannele, Hanne, Joanna
* 22. heinäkuuta – Leena, Matleena, Leeni, Lenita
* 23. heinäkuuta – Olga, Oili
* 24. heinäkuuta – Kristiina, Tiina, Kirsti, Kirsi, Krista, Kiia, Tinja

Lähteet
-------

1. ↑  Yliopiston nimipäiväalmanakka 2017 *Helsingin yliopisto*.  2016. Viitattu 13.6.2020.
2. ↑  Nurmikoski, Seija: Naisten viikolla nimipäivää viettää 627 000 naista *Väestörekisterikeskus*.  Arkistoitu 9.5.2012. Viitattu 13.6.2020.
3. ↑  Naistenviikko ja poudat Ilmatieteen laitos. Viitattu 11.5.2007.

Katso myös
----------

* Naistenpäivä
**Masten Gregory** (29. helmikuuta 1932 – 8. marraskuuta 1985) oli yhdysvaltalainen kilpa-ajaja. Pohjois-Amerikan kisojen lisäksi hän osallistui myös Formula 1 -sarjaan, jossa hän ajoi 42 osakilpailua ja sai yhteensä 24 MM-pistettä.

Masten syntyi Kansas Cityssä, Missourissa. Hänen isänsä kuoli Mastenin ollessa 3-vuotias. Myöhemmin perintörahoillaan hän osti ensimmäisen kilpa-autonsa, Allard-Mercuryn, jolla hän osallistui ensimmäisiin kilpa-ajoihinsa. Voittorahoilla hän pystyi vaihtamaan Jaguariin ja jatkoi menestystään.

1950-luvulla Gregory siirtyi Euroopan kilparadoille ja menestyi muun muassa Le Mansin 24 tunnin ajossa. 1957 hän aloitti Formula 1 -sarjassa näyttävästi kolmannella sijalla, mutta muuten hänen F1-uraansa häiritsivät lukuisat varomattomuudesta seuranneet keskeytykset. Myös tallit, jotka eivät olleet sarjan terävintä kärkeä, häiritsivät hänen uraansa lukuisilla teknisillä vioilla.

Turhautuneena menestykseensä F1-sarjassa Gregory palasi muihin autoluokkiin ajamaan. Hän osallistui etenkin erilaisiin kestävyyskilpailuihin, kuten Monzan 1000 km ajoon, Nürburgringin 1000 km ajoon ja Indianapolis 500:aan.

1970-luvulla Gregoryn nopeus alkoi hiipua, mutta hän jatkoi kilpailemista. Hän kuitenkin päätti lopettaa uransa ystävänsä Jo Bonnierin kuoltua vuonna 1972 Le Mansissa ja asettautui Amsterdamiin timanttikauppiaaksi. Marraskuun 8. päivä 1985 hän kuoli sydänkohtaukseen nukkuessaan kotonaan Porto Ercolessa Italiassa.

Lähteet
-------

1. ↑

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Masten Gregory** Wikimedia Commonsissa
Iwona Sobotka
**Iwona Sobotka** (s. 19. lokakuuta 1981 Mława) on puolalainen ooppera- ja konserttilaulaja, äänialaltaan sopraano.

Sobotka valmistui Varsovan Chopin-musiikkiyliopistosta (diplomi 2005). Hän sai koulutusta myös Tom Krauselta Madridin Reina Sofía -musiikkikorkeakoulussa. Hän on saanut monia palkintoja, kuten Kuningatar Elisabetin laulukilpailun *Grand Prix'n* Brysselissä vuonna 2004. Sobotka on esiintynyt useimmissa Euroopan maissa, Yhdysvalloissa ja Japanissa. Kapellimestareita, joiden johdolla hän on esiintynyt, ovat olleet muiden muassa Colin Davis, Simon Rattle, Sylvain Cambreling, Gabriel Chmura, Thomas Hengelbrock, Jacek Kaspszyk, Jerzy Maksymiuk ja Antoni Wit.

Ensimmäisenä sooloalbuminaan Sobotka julkaisi toukokuussa 2004 Karol Szymanowskin laulujen kokoelman. Kaudella 2007/2008 sopraano esiintyi ensimmäisen kerran Pariisin oopperassa Ygrainen roolissa Paul Dukasin oopperassa *Ariane et Barbe-bleue*. Vuonna 2009 hän teki ensimmäisen esiintymisensä Varsovan suurteatterissa tulkitsemalla Susanin roolin Stanisław Moniuszkon oopperassa *Verbum nobile*. Sobotka on tehnyt yhteistyötä sellaisten pianistien kuin Piotr Anderszewskin ja Ángel Cabreran kanssa. Konserttilaulajana hänen ohjelmistoonsa on kuulunut Szymanowskin, Richard Straussin ja Frédéric Chopinin teoksia.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Iwona Sobotka Culture.pl


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
	+ 2
* VIAF
	+ 2
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Yhdysvallat
* Puola

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
Bagakylä 1900-luvun alussa.
**Bagat** ovat atlantinkongolaista kieltä puhuva kansa Guinean rannikolla ja saaristossa. He asuvat Conakryn pohjoispuolella. Bagoja on 100 000 henkeä, mutta he ovat nopeasti sulautumassa susuihin.

Bagat ovat kieleltään ja kulttuuriltaan lähellä kissejä, naluja, landumoja, temnejä, limboja ja bullomeja. Heidän uskotaan olevan kotoisin Fouta Djallonin ylängöltä, jossa on säilynyt yksittäisiä kyliä. 1600–1700-luvuilla bagat muuttivat Port Lokon seudulle, josta susut karkottivat heidät pohjoiseen. Eristyneisyytensä takia bagat ovat säilyttäneet tai luoneet uudelleen arkaaisia kulttuuripiirteitä.

Kansan pääelinkeino on riisin viljely. Miehet viljelevät myös maniokkia, bataattia ja durraa ja naiset maissia, taaroa ja maapähkinää. Vaihdon välineenä toimivat naisten merivedestä valmistama suola ja kolapähkinät. Rantoja myötäilevät kylät koostuvat nelikulmaisista olkikattoisista taloista pylväiden varaan pystytettyine verantoineen.

Kyliä johtavat miesten ja naisten muodostamat neuvostot. Ydinperheiden muodostamaa suurperhettä johtaa vanhin mies. Miehet ja naiset muodostavat salaseuroja. Bagat harjoittavat perinteistä uskontoa, johon kuuluu luonnonvoimien palvontaa ja naishahmon symboloima hedelmällisyyden kultti.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  *Narody i religii mira: Entsiklopedija*, s. 71. Moskva: Bolšaja Rossijskaja entsiklopedija, 1999. ISBN 5-85270-155-6.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Bagat** Wikimedia Commonsissa
**Bagdad Café** (*Out of Rosenheim*) on Percy Adlonin ohjaama länsisaksalainen, englanninkielinen komediaelokuva vuodelta 1987. Siinä iloinen keski-ikäinen saksalaisrouva (Marianne Sägebrecht) asettuu Yhdysvaltojen Mojaven aavikon laidalla sijaitsevalle huoltoasemalle. Toista pääosaa, entistä Hollywoodin lavastemaalaria näyttelee Jack Palance.

Elokuvasta tuli hyvin suosittu Yhdysvalloissa ja monissa Euroopan maissa. Se sai Suomessa 95 907 katsojaa, mikä oli vuoden 1988 ensi-iltaelokuvista 17:nneksi paras tulos. *Helsingin Sanomien* Helena Ylänen kirjoitti elokuvan olevan visuaalisesti suorastaan keikaroivan ruma, mutta hyväsydämisyytensä ja avarahenkisyytensä vuoksi rakastettava. Se on hänestä myös hyvin eheä filmi, jossa tyylilaji, ilmapiiri ja roolihenkilöt sopivat hyvin toisiinsa.*Video-oppaassa* vuodelta 1994 Harri Närhi luonnehti *Bagdad Caféta* paljon ymmärtäväksi ihmissuhdekomediaksi pakottoman rennosti läpi vietynä ja kirjoitti Jack Palancen tekevän siinä yhden parhaista rooleistaan. Närhi antoi elokuvalle täydet viisi tähteä.

Elokuvan tunnussävelmä, Bob Telsonin kirjoittama "Calling You" oli parhaan laulun Oscar-palkintoehdokkaana.

Näyttelijät
-----------

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
|  Marianne Sägebrecht  | … |  Jasmin Münchgstettner
  |
|  C. C. H. Pounder  | … |  Brenda
  |
|  Jack Palance  | … |  Rudi Cox
  |
|  Christine Kaufmann  | … |  Debby
  |
|  Monica Calhoun  | … |  Phyllis
  |

Lähde:

Lähteet
-------

1. ↑  Suomen katsotuimmat elokuvat vuonna 1988 *Elokuvauutiset*. Viitattu 30.5.2019.
2. ↑  Ylänen, Helena: Onnen maa Mojaven autiomaassa.  *Helsingin Sanomat*, 31.12.1988, s. 15. Näköislehden aukeama (tilaajille).
3. ↑  Närhi Harri: "Bagdad Cafe", *Video-opas 95, Yli 8500 elokuvaa, 2000 uutuutta*. WSOY, 1994. ISBN 951-0-19839-0.
4. ↑  The 61st Academy Awards – 1989 *Oscars.org – Academy of Motion Picture Arts and Sciences*. Viitattu 28.11.2021. (englanniksi)
5. ↑  *Bagdad Café* Elonetissä. Viitattu 28.11.2021.
**Baghdad Amrejev** (s. 1959 Sholak-Korgan, Kazahstan) on kazakstanilainen diplomaatti ja virkamies. Hän on ollut Kazakstanin pääministerin neuvonantaja vuodesta 2014 lähtien ja Turkkilaisten maiden neuvoston pääsihteeri vuodesta 2018 lähtien.

Ura
---

Amrejev toimi kääntäjänä Jemenissä 1980–1981, työskenteli Neuvostoliiton Damaskoksen-suurlähetystössä vuosina 1982–1985 ja oli Kazakstanin valtionyliopistossa luennoitsijana 1985–1988. Hän työskenteli Neuvostoliiton Bagdadin-suurlähetystössä vuosina 1988–1991. Amrejev oli Kazakstanin ulkoministeriön Lähi-idän osaston päällikkönä 1992–1994 sekä Lähi-idän ja Afrikan osaston päällikkönä vuosina 1995–1996. Vuosina 1996–2002 Amrejev nimitettiin suurlähettilääksi ja hän oli Kazakstanin suurlähettiläs Saudi-Arabiassa ja samanaikaisesti akkreditoituna Bahrainiin, Kuwaitiin, Omaniin ja Yhdistyneisiin arabiemiirikuntiin. Tässä suurlähettilään tehtävässä hän oli myös Kazakstanin pysyvä edustaja Islamilaisessa yhteistyöjärjestössä. Vuosina 2002–2008 Amrejev oli Kazakstanin suurlähettiläänä Egyptissä ja samanaikaisesti akkreditoituna useaan alueen maahan, kuten Jordaniaan, Libanoniin, Libyaan ja Marokkoon. Tässä suurlähettilään tehtävässä hän oli myös koordinoiva suurlähettiläs Afrikan valtioihin ja Kazakstanin pysyvä edustaja Islamilaisessa koulutus-, tiede- ja kulttuurijärjestössä (ISESCO). Vuosina 2008–2011 Amrejev oli Kazakstanin suurlähettiläs Turkissa ja samanaikaisesti akkreditoituna Albaniaan. Vuosina 2011–2017 hän oli Kazakstanin suurlähettiläänä Iranissa. Amrejev on ollut Kazakstanin erikoislähettiläs Lähi-itään ja Afrikkaan vuodesta 2015 lähtien.

Amrejev on ollut Kazakstanin pääministerin neuvonantaja vuodesta 2014 lähtien. Turkkilaisten maiden neuvoston kuudenessa huippukokouksessa 3. syyskuuta 2018 Amrejev nimitettiin neuvoston pääsihteeriksi.

Koulutus ja kirjallinen tuotanto
--------------------------------

Amrejev on valmistunut Tadžikistanin valtionyliopistosta pääaineenaan itämainen kulttuuri. Hän osaa kazakkia, venäjää, arabiaa, englantia, turkkia ja persiaa. Amrejev on kirjoittanut useita kirjoja ja artikkeleita Kazakstanin ulkosuhteista, alueellisista ja kansainvälisistä kysymyksistä ja diplomatiikasta yleisesti.

Yksityiselämä
-------------

Amrejev on naimisissa ja hänellä on kolme lasta.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Baghdad Amreyev Turkkilaisten maiden neuvosto. Viitattu 13.2.2020. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Baghdad Amrejev** Wikimedia Commonsissa