recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Pelee Islandin ja Middle Islandin kartta.
**Middle Island** on pieni saari Kanadassa Eriejärven länsiosassa. Sen pinta-ala on 18,5 hehtaaria. Middle Island on tärkeä muuttolintujen levähdyspaikka. Saaren yleisin lintulaji on merimetso.

Maantiede
---------

Middle Island on Kanadan eteläisin maa-alue: sen koordinaatit ovat 41°41'N, 82°41"W (41.685,-82.684). Middle Island sijaitsee aivan Pelee Islandin eteläpuolella ja on osa Point Peleen kansallispuistoa. Saari kuuluu Ontarion provinssiin. Saaren eteläisin piste sijaitsee noin 150 metriä Yhdysvaltain rajalta. Etäisyys Kanadan maa-alueen pohjoisimpaan pisteeseen (Cape Columbia, Ellesmere Island) on noin 4 640 kilometriä.

Middle Islandin eteläisimmän kohdan koordinaatit ovat 41°40'53". Siten esimerkiksi pohjoisin Kalifornia sijaitsee Middle Islandia pohjoisempana. Kaikkiaan kolmetoista Yhdysvaltain osavaltiota sijaitsee kokonaisuudessaan Middle Islandin pohjoispuolella: Alaska, Washington, Oregon, Idaho, Montana, Pohjois-Dakota, Etelä-Dakota, Minnesota, Wisconsin, Michigan, Vermont, New Hampshire ja Maine. Euroopan suurkaupungeista esimerkiksi Rooma sijaitsee aavistuksen Middle Islandia pohjoisempana, Barcelona sitä vastoin hieman etelämpänä.

oblique view of Middle Island, Ontario CanadaMiddle Island

Historia
--------

Vuonna 1982 tehdyt arkeologiset tutkimukset osoittivat, että Middle Island oli asutettu noin vuosina 1000–1500 jaa. Sittemmin saarella ei ole ollut vakituista asutusta, ja nykyisin se on luonnonsuojelualuetta.

Middle Islandilla oli majakka vuosina 1872–1918. Se tuhoutui tulipalossa, mutta sen perustus on yhä nähtävissä. Yhdysvaltain kieltolain aikana Middle Islandin kautta kuljetettiin alkoholia Kanadasta Yhdysvaltain puolelle. Valtiollinen Parks Canada on omistanut Middle Islandin 6. syyskuuta 2000 alkaen.

Lähteet
-------

1. ↑  MIDDLE ISLAND POINT PELEE NATIONAL PARK OF CANADA *Parks Canada*.  1.5.2015. Viitattu 21.8.2016. (englanniksi)
2. ↑
3. ↑  All Contents Copyright © 2000-2003 by Middle Bass on the Web, Inc. All rights reserved.: MIDDLE ISLAND’S HIDDEN TREASURES *Middle Bass on the Web - Your Source for Island Information*.  21.7.2008. Viitattu 30.8.2016. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Point Pelee National Park official site
* Middle Island Joins Point Pelee National Park (Parks Canada news release)
* Carolinian Canada Coalition
* Middle Island's Hidden Treasures
* National Atlas of Canada

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Middle Island (Lake Erie)
**TrueCrypt** oli reaaliaikainen salausohjelma Microsoft Windows-, Mac OS X- ja Linux-käyttöjärjestelmille. Aitojen levyosioiden lisäksi sillä voitiin salata virtuaaliosioita eli tiedostoja, jotka TrueCrypt näyttää levyosioina. Ohjelman kehitystyö lopetettiin keväällä 2014 ja käyttäjiä varoitetaan ohjelman turvattomuudesta. Kehittäjät suosittelivat käyttäjiä siirtymään käyttämään toista salausohjelmaa, BitLockeria. Viimeisin TrueCryptin ohjelmaversio 7.2 on pelkkä purkuohjelma. Tätä aiempi versio 7.1 on viimeinen, jossa on salaustoiminto. 

Truecryptin pohjalta on sittemmin tehty mm. ohjelmistot Veracrypt ja CipherShed.

Turvallisuus
------------

Muiden levynsalausohjelmistojen tavoin TrueCrypt oli altis muutamille yleisesti tunnetuille hyökkäyskeinoille kuten salausavainten lukemiselle muistista ja näppäilyntallennukselle. Osa hyökkäyksistä voitiin torjua käyttäjän varotoimilla, jotka on kuvattu TrueCryptin ohjeistuksessa.

TrueCrypt pyrkii myös tarjoamaan perustellun kiistettävyyden: salattu osio voidaan piilottaa toisen sisään. Koska sekä kätketty osio että sen sisältävä säiliöosio muistuttavat salattuna satunnaisdataa, on periaatteessa mahdotonta osoittaa, että säiliöosio sisältää kätketyn osion.*selvennä*

Auditoinnit
-----------

70 000 euron joukkorahoituksen varoin tehdyssä auditioinissa ei löydetty merkkejä takaovista tai suunnitteluvirheistä, jotka tekisivät ohjelmasta turvattoman useimmissa tilanteissa.  Tulokset julkistettiin huhtikuussa 2015.

Lisenssi
--------

Vaikka TrueCryptin lähdekoodi on julkinen, Open Source Initiativen ja useimpien Linux-jakeluiden luokittelussa TrueCryptin ohjelmistolisenssi, TrueCrypt Collective License ei ole vapaa.

Katso myös
----------

* Maailmanlaajuista joukkovalvontaa koskevat paljastukset (2013 alkaen)
* Salaus

Lähteet
-------

1. ↑  Teemu Masalin: TrueCrypt lopetettiin: "ei enää turvallinen"  30.5.2014. tivi.fi. Viitattu 4.6.2016 (linkin päivitys).
2. ↑  Suvi Korhonen: TrueCrypt-salatuissa Windows-kiintolevyissä kaksi vakavaa turvallisuusongelmaa  30.9.2015. tivi.fi. Viitattu 4.6.2016.
3. ↑  Teemu Masalin: Viikon softa: VeraCrypt 1.0F-2. Salaa tiedostosi helposti  18.4.2015. tivi.fi. Viitattu 4.6.2016.
4. ↑  Security Requirements and Precautions
5. 1 2  Koodi tarkastettiin: Suosittu salausohjelma on turvallinen  7.4.2015. digitoday.fi.
6. ↑  Teemu Laitila: Mystisesti lopetetulle TrueCryptille puhtaat paperit - ei NSA:n takaovia  8.4.2015. tivi.fi. Viitattu 4.6.2016.

Aiheesta muualla
----------------

* TrueCryptin virallinen sivusto
* TrueCryptin keskustelualue
Teekannu *Cylinder Line,* Arne Jacobsen 1967
**Stelton A/S** on tanskalainen yritys, joka valmistaa tunnettujen muotoilijoiden suunnittelemia pelkistettyjä taloustavaroita etupäässä metallista ja muovista.

Historiaa
---------

Stelton perustettiin 1960 valmistamaan ja markkinoimaan ruostumattomasta teräksestä valmistettuja keittoastioita. Vuonna 1964 yritys tilasi arkkitehti Arne Jacobsenilta sarjan metalliastioita. Näin syntyi *Cylinder Line*, jota valmistetaan yhä korkeakiiltoisesta ruostumattomasta teräksestä. Vaikka Steltonin oli niiden valmistamiseksi uudistettava tuotantolaitteitaan, sarjasta tuli heti markkinoille tultuaan 1967 suuri muotoilu- ja myyntimenestys. Yhdysvaltalainen American Institute of Interior Designers palkitsi sen *International Design Awardillaan*. Sarjaan kuului alun perin 18 osaa, mutta Jacobsen kehitti siihen uusia esineitä aina kuolemaansa 1971 asti, ja nykyisin *Cylinder Lineen* kuuluu 34 eri tuotetta. 

Vuodesta 1976 Steltonin esineitä on muotoillut Erik Magnussen, joka alkoi yhdistää muovia ja ruostumatonta terästä. Hänen tunnetuimpia Stelton-tuotteita ovat laajan värivalikoiman tarjoava termoskannu sekä teräksinen öljylamppu *Skeppslampa*. Nykyisin Steltonin tuotteita muotoilevat monet muutkin. 

Yrityksen toimitusjohtaja ja omistaja on 1970-luvun lopulta asti ollut Peter Holmblad, joka jo 1964 toimi Steltonin myyjänä ja ehdotti silloin Arne Jacobsenin ottamista yrityksen muotoilijaksi.

Steltonin tuotteet ovat saaneet Red Dot- ja muita kansainvälisiä muotoilupalkintoja, ja niitä on otettu monien muotoilumuseoiden kokoelmiin.

Tuotteita
---------

* Öljylamppu SkeppslampanÖljylamppu *Skeppslampan*
* JääpalapihditJääpalapihdit
* Termoskannu EM77, Erik Magnussen 1977Termoskannu EM77, Erik Magnussen 1977

Lähteet
-------


Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: sv:Stelton

Aiheesta muualla
----------------

* Steltonin verkkosivusto (Arkistoitu – Internet Archive)
**Stellaarinen musta aukko** on musta aukko, joka on syntynyt massiivisen tähden luhistuessa. Aukon muodostuminen tapahtuu hypernovan tai gammasädepurkauksen osana. Niistä on käytetty myös termiä *kollapsaari* (engl. "collapsar").

Ominaisuudet
------------

Niin sanotun "karvattomuusteoreeman" mukaan mustilla aukoilla on vain kolme ulkoisesti havaittavaa ominaisuutta: massa, sähkövaraus, ja pyörimismäärä. Stellaarisen mustan aukon pyörimismäärä on jäänne sen muodostaneen tähden pyörimismäärästä. 

Jos luhistuvan tähden massa jää alle Tolmanin–Oppenheimerin–Volkoffin rajan, siitä muodostuu joko neutronitähti tai valkoinen kääpiö (jos massa on alle Chandrasekharin rajan). Jos tähden massa ylittää TOV-rajan, mikään prosessi ei pysäytä luhistumista ja siitä muodostuu musta aukko. Stellaaristen mustien aukkojen massa vaihtelee noin viidestä Auringon massasta ({\displaystyle M\_{\bigodot }}) joihinkin kymmeniin Auringon massoihin.

Röntgenkaksoistähdet
--------------------

Stellaarisia mustia aukkoja on vaikea havaita suoraan niiden suhteellisen pienen massan ja pienen koon vuoksi. Sellainen voi kuitenkin olla röntgenkaksoistähden röntgensäteilijä neutronitähden sijaan. Ne voidaan erottaa toisistaan mustan aukon suuremman massan (>3 {\displaystyle M\_{\bigodot }}) perusteella. Tunnetuin esimerkki on Cygnus X-1, jonka mustan aukon massa on ~15 {\displaystyle M\_{\bigodot }}.

Katso myös
----------

* Supermassiivinen musta aukko
* Primordiaalinen musta aukko

Lähteet
-------

1. ↑  Celotti A. Miller J.C. Sciama D.W.: Astrophysical evidence for the existence of black holes.  *Classical and Quantum Gravity*, 1999, 16. vsk, nro 12A, s. A3-A21. doi:10.1088/0264-9381/16/12A/301. Artikkelin verkkoversio (pdf). Viitattu 16.10.2021.  (englanniksi)
2. 1 2  HubbleSite: Black Holes: Gravity's Relentless Pull interactive: Encyclopedia *hubblesite.org*.  Arkistoitu 13.2.2018. Viitattu 16.10.2021. (englanniksi)
3. ↑  Charles W. Misner, Kip Thorne, John Archibald Wheeler: *Gravitation*, s. 875-876. San Fransisco: W.H. Freeman, 1973. ISBN 978-0-7167-0344-0.. Teoksen verkkoversio (viitattu 16.10.2021). (englanniksi)
4. ↑  Scott A. Hughes: rust but verify: The case for astrophysical black holes *arxiv.org*.  2005. Viitattu 16.10.2021. (englanniksi)
5. ↑  I. Bombaci: The Maximum Mass of a Neutron Star.  *Astronomy and Astrophysics*, 1996, 305. vsk, s. 871-877. Bibcode:1996A&A...305..871B. Artikkelin verkkoversio.
6. ↑  Orosz, Jerome: The Mass of the Black Hole in Cygnus X-1 (pdf) *iopscience.iop.org*.  1.12.2011. Viitattu 15.10.2021. (englanniksi)
Kasturba Gandhi vuonna 1915.
**Kasturba Mohandas Gandhi** (nimi voidaan kirjoittaa myös **Kasturbai**; o.s. Kasturba Kapadia; s. 11. huhtikuuta 1869 Porbandar, Intia – 22. helmikuuta 1944 Pune) oli intialainen kansalaisoikeusaktivisti ja itsenäisyysaktivisti. Hän oli Mahatma Gandhin vaimo.

Kasturba ja Mohandas (myöhemmin Mahatma) Gandhi menivät naimisiin 13-vuotiaina. Kasturba ei ollut käynyt kouluja, mutta hänen miehensä järjesti hänelle peruskoulutuksen. Pariskunta sai neljä poikaa vuosien 1888 ja 1900 välillä. He olivat naimisissa Kasturban kuolemaan saakka.

Kasturba kiinnostui politiikasta ja yhteiskunnallisesta vaikuttamisesta asuessaan miehensä kanssa Etelä-Afrikassa 1890-luvulta vuoteen 1914. Hän auttoi Mohandasia tämän kansalaisoikeustoiminnassa ja joutui siitä vuonna 1913 vankilaan kolmeksi kuukaudeksi.

Palattuaan Intiaan pariskunta toimi aktiivisesti maan itsenäisyysliikkeessä. Kasturba auttoi myös miehensä perustamien ashramien johtamisessa. He joutuivat moneen kertaan brittihallinnon vangitsemiksi.

Kasturban terveys heikkeni jo Etelä-Afrikassa asuessaan, ja hän sairasteli myöhemmin. Hän kuoli vuonna 1944.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Bibhu Prasad Routray: Kasturba Gandhi *Encyclopaedia Britannica*. Viitattu 14.6.2016.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Taiteenala | 
* Te Papa (New Zealand)

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Stellenbosch** on kaupunki Etelä-Afrikassa, Länsi-Kapin provinssissa. Se sijaitsee noin 50 kilometriä itään maan lakiasäätävästä pääkaupungista Kapkaupungista. Kaupunki tunnetaan yliopistokaupunkina; Stellenboschin yliopisto lukeutuu Etelä-Afrikan johtaviin yliopistoihin.

Stellenboschin asukasluku oli vuoden 2011 väestönlaskennan mukaan 19 068. Sen pinta-ala on noin kahdeksan neliökilometriä. Stellenboschin kunta ulottuu 831 neliökilometrien alueelle ja vuonna 2011 sen asukasluku on 155 733.

Historia
--------

Moederkerk – hollantilaisreformoitu kirkko.
Stellenbosch on Kapkaupungin jälkeen Western Capen provinssin toiseksi vanhin eurooppalainen asutus. Sen perusti Kapmaan kuvernööri Simon van der Stel vuonna 1679. Stel nimesi kaupungin itsensä mukaan – nimi Stellenbosch tarkoittaa "Stelin metsää". Kaupunki sijaitsee Eerste-joen varrella ja on kuuluisa alueen viinituotannosta.

Pian ensimmäisten asuttajien saavuttua alueen hedelmällisiin laaksoihin istutettiin viinirypäleitä. Stellenboschista muodostui ajan kuluessa Etelä-Afrikan viiniteollisuuden keskus. 

Ensimmäinen koulu kaupungissa avattiin vuonna 1683, mutta laajempi koulutus siellä sai alkunsa vasta 1800-luvun toisella puoliskolla. Ensimmäinen lukio, Stellenbossche Gymnasium, avattiin vuonna 1866. Vuonna 1874 muodostettiin Victoria College ja vuonna 1918 Stellenboschin yliopisto. 

Toisen buurisodan (1899–1902) alussa Stellenbosch oli yksi brittiläisistä sotilastukikohdista.

Väestö
------

Vuonna 2011 Stellenboschin kunnan asukasluku oli 155 733. Enemmistö asukkaista puhuu äidinkielenään afrikaansia. Seuraavaksi eniten jalansijaa on englannin ja xhosan kielillä.

Lähteet
-------

1. ↑  Stellenbosch *census2011.adrianfrith.com*. Viitattu 1.5.2021. (englanniksi)
2. 1 2  Stellenbosch *census2011.adrianfrith.com*. Viitattu 1.5.2021. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Stellenbosch** Wikimedia Commonsissa

* Stellenboschin viralliset sivut (englanniksi)
* Stellenboschin yliopiston sivut (englanniksi)
Kotirinne luoteen suunnasta joulukuussa 2012, vasemmalla Taidehallin nurkkaa.
**Kotirinne** on Helsingin Etu-Töölössä, Nervanderinkadun ja Pohjoisen Rautatiekadun kulmauksessa sijaitseva asuintalo, joka on valmistunut vuonna 1911. Rakennuksen naapuritaloina ovat Luonnontieteellinen museo, Taidehalli ja Eduskuntatalo. 

Kotirinteen rakennuttajana oli joukko kansakoulunopettajia, jotka perustivat asuntopulasta 1900-luvun alussa kärsineessä Helsingissä asunto-osakeyhtiön. Yhtiö oli aluksi nimeltään Asunto-osakeyhtiö Päivärinne, mutta muutti sittemmin nimekseen Asunto-osakeyhtiö Kotirinne. Yhtiön rakennuttaman talon suunnitteli arkkitehti Usko Nyström, joka asui itsekin talossa 1910-luvulla. Talon valmistuttua Kotirinteeseen muutti 83 asukasta, joista 41 oli naisia.

Kotirinteessä on kolme porrashuonetta, joilla on omat osoitteensa: Nervanderinkatu 1, Ainonkatu 4 ja Pohjoinen Rautatiekatu 11. Talossa on viisi kerrosta, ja siihen rakennettiin alun perin 40 huoneistoa. Suurin osa osakkaiden omistamista huoneistoista oli kolmi- tai nelihuoneisia. Ne olivat pinta-alaltaan 85–110 neliömetriä. Alkuperäiseen huonejakoon ei ole tehty suuria muutoksia.

Asunnot jaettiin perustajajäsenten kesken siten, että kullekin tuli kaksi huoneistoa: toinen omaan käyttöön ja toinen vuokrattavaksi. Näin osakkeenomistajat saivat rahoitettua omaa asumistaan. Siten Kotirinteessä asui sekä asunnonomistajia että vuokralaisia. Kiinteistön alakerrassa on lisäksi liikehuoneistoja, joita asunto-osakeyhtiö vuokrasi. Alakerrassa on pitkään toiminut Soitin-Laineen myymälä. Kotirinteeseen rakennettiin 1930-luvulla lisäkerros, jossa on vuokra-asuntoja.

Kotirinteessä on asunut sen yli satavuotisen historian aikana runsaasti tieteen tekijöitä, taiteilijoita ja talouselämän vaikuttajia. Tunnettuja asukkaita ovat olleet maantieteilijä J. G. Granö, radiotekniikan tutkija Jouko Pohjanpalo, runoilija ja kansakoulunopettaja Immi Hellén, tekstiilitaiteilija Toini Nyström, toimittajas ja kirjailija Hannes Markkula, säveltäjä ja muusikko Lasse Mårtenson, muotoilija Eero Rislakki, kauppaneuvos Matti Helkama sekä säveltäjä ja muusikko Kerkko Koskinen.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Irene Murtomäki: Kotirinne – arvoisensa historiikin julkaissut taloyhtiö *Kiiteistöposti 7/2016*. Viitattu 18.9.2022.

Kirjallisuutta
--------------

* Heinämies, Kati: Tästä alkaa Töölö : Asunto-osakeyhtiö Kotirinne. Saarijärven Offset, 2016.
**Kotimusiikkiviikko** on STEP-kansanopiston Järvenpäässä kesäisin heinä-elokuun vaihteessa järjestämä viikon mittainen musiikkikurssi.

Koulutus erottuu muista samankaltaisista koulutuksista siten, että osallistujia on kaiken ikäisiä vauvasta vaariin. Kotimusiikkiviikon taiteellisena johtajana toimii laulun- ja sellonsoiton lehtori Eero Lepola. Parhaimmillaan Kotimusiikkiviikolle on osallistunut lähes 300 osallistujaa.

Ensimmäinen Kotimusiikkiviikko järjestettiin jo 1950-luvun puolivälissä. Kotimusiikkiviikko onkin STEP-kansanopiston vanhin koulutus. Kotimusiikkiviikko on kehittynyt eri-ikäisten harrastajien kohtaamispaikaksi.  

Koulutus tarjoaa loistavat puitteet klassisten soittimien ja laulun opiskeluun ja harjoitteluun. Alun perin jousisoittimiin keskittynyt musiikkileiri tarjoaa nykyään opetusta myös muun muassa harmonikassa ja poikkihuilussa. Noin kymmenen vuoden ajan soitintarjonnassa on ollut myös barokki-soittimia. Koulutuksen aikana voi myös keskittyä pop-jazz-lauluun. Ylipäätään uusia soittimia ja opetusmuotoja tuodaan kehittävällä työotteella mukaan, viimeisimpänä lisäyksenä vuonna 2022 järjestettiin biisinkirjoituspaja säveltäjä Lauri Hongiston johdolla.

Kotimusiikkiviikko tarjoaa yksityisopetuksen lisäksi laajan valikoiman yhteismusisointia. Viikon aikana muodostetaan - ja muodostuu - useita eri kokoonpanoja perinteisistä orkestereista ja kuoroista barokkiorkesteriin ja pop-jazz-yhtyeisiin. Kotimusiikkiviikon aikana voi kokeilla ja kehittää omia taitojaan musiikin tekemisessä sekä olla yhdessä muiden musiikin ystävien kanssa. Kotimusiikkiviikolla on ollut yhteyksiä vastaaviin tapahtumiin erityisesti Saksassa.

Kotimusiikkiviikko järjestetään Sibeliuksen kodin Ainolan naapurissa Tuusulanjärven rannalla STEP-koulutuksen kampuksella. Kotimusiikkiviikko kunnioittaa Sibeliuksen ja Tuusulanjärven taiteilijayhteisön perinteitä ja tämä näkyy esimerkiksi siten, että Kotimusiikkiviikon päätöspäivän perinteisiin kuuluu vierailu ja musiikkihetki Sibeliuksen haudalla. Perinteisesti viikko päättyy päätöskonserttiin, joka viime vuosina on pidetty Järvenpään kirkossa.

Aiheesta muualla
----------------

* STEP-koulutus
* Kotimusiikkiviikon fanisivusto Saksassa
* Kari Rydman muistelee 1950-luvun kotimusiikkiviikkoja blogissaan
**Kotirappu** on suomalainen televisiosarja vuodelta 1987. Sen tuotti Yle TV2. Arkirealistisen aikalaisdraaman lajityyppiin kuuluvaa sarjaa valmistettiin kahdeksan jaksoa. Sarjan käsikirjoitti Jussi Niilekselä.

Synopsis
--------

*Kotirappu* sijoittuu tamperelaiseen kerrostalolähiöön, fiktiiviseen asunto-osakeyhtiö Metsäkeitaaseen. Se perustuu käsikirjoittajansa omiin kokemuksiin 1980-luvun lähiöelämästä ja aiheesta tehtyihin sosiologisiin tutkimuksiin.

Isännöitsijä Eero Anttila pyrkii tulemaan toimeen kaikkien kanssa. Eskolan perhe on perin juurin kyllästynyt kerrostaloelämään ja havittelee omakotitaloa, Jaakkolan perheessä puolestaan eletään avioerotunnelmissa. Taloyhtiön uusia tulokkaita on nuoripari Nina ja Kalle ja kuvioissa on aktiivisesti mukana myös Kallen äiti, mistä aiheutuu anoppi–miniä-kitkaa. Talon vanhin asukas Tyyne puolestaan ottaa ja kuolee ja hänen perinnönjaostaan tulee riitaisa. Henkilögalleriaan kuuluu myös vanhapoika Eelis, joka on ottanut tehtäväkseen taloyhtiön huonotapaisen nuorison ojentamisen.

Rooleissa
---------

* Matti Viironen – Eero Anttila
* Eriikka Magnusson – Eeva Anttila
* Martti Palo – Matti Eskola
* Ulla-Maija Siikavire – Anneli Eskola
* Riitta Räty – Sirkka Jaakkola
* Risto Salmi – Lasse Jaakkola
* Ahti Haljala – Eelis Liimatainen
* Sirkka Lehto – Tyyne Mattila
* Vesa Kietäväinen – Kalle Yrjänä
* Johanna Salminen – Nina Selin
* Sylvi Salonen – Mailis Yrjänä

Lähteet
-------

1. ↑  "TV:stä tuttuja ei pian enää ole" – Lue uskomaton lista Tampereella tehdyistä tv-sarjoista!  15.2.2017. Tamperelainen. Viitattu 16.12.2017.
2. 1 2  Kotirappu Yle.fi. Viitattu 16.12.2017.
3. ↑  Kotirappu  11.5.2011. Yle Elävä arkisto. Viitattu 16.12.2017.

Aiheesta muualla
----------------

* Otteita Kotirapun jaksoista Ylen Elävässä arkistossa
**1177 Vårdguiden** (suom. *1177 Terveysneuvonta*) on ruotsalainen verkkosivusto ja neuvontapuhelin, joka tarjoaa tietoa ja neuvontaa terveydestä ja terveyspalveluista. Verkkosivusto on kaikkien Ruotsin maakäräjien omistama yhteisyritys Inera AB:n ylläpitämä, ja valtakunnallisesti se on ollut käytössä vuodesta 2013 lähtien. Sen tavoitteena on olla matalan kynnyksen kiireetön neuvontapalvelu, eikä esimerkiksi korvata 112-hätänumeroa, joka on tarkoitettu akuutteihin hätätilanteisiin.

1177-verkkosivustolla voi hallinnoida ja varata aikoja maakäräjämaksun piirissä olevaan terveydenhuoltoon, saada yleisluonteista konsultointia sairaanhoitajalta ja psykologilta sekä vastaanottaa laboratoriotuloksia.

Terveysneuvonta puhelimitse
---------------------------

Vuosina 2003–2007 toimineen Projektet Vårdråd per telefon (VPT) -projektin seurauksena muodostui järjestelmällisempi puhelinpalvelu 1177, jonka tarkoituksena on tarjota neuvoja ja auttaa oikeanlaiseen hoitoon hakeutumisessa. Ruotsinkielinen palvelu on auki ympäri vuorokauden, ja sen tavoittaa kaikkialla Ruotsissa numerosta 1177. Puheluun vastaa sairaanhoitaja. Palvelu on neuvonta- ja ohjauspainotteista, ja siinä ei anneta diagnooseja tai uusita reseptejä.

Tukholman maakäräjät tuottaa palvelua myös suomeksi arkisin kello 8–12. Suomenkielisen palvelun tavoittaa valitsemalla alkunauhoitteen jälkeen painike 4 (Andra språk - Muut kielet) ja sitten painike 3 (Sjukrådsgivning på finska - Terveysneuvonta suomeksi). Palvelu toimii vain Tukholman läänissä, ja myös tähän puheluun vastaa sairaanhoitaja.

Palvelua on saatavilla tulkin välityksellä myös arabiaksi ja somaliksi.

Lähteet
-------

1. ↑  Om 1177 Vårdguiden  21.8.2015. 1177 Vårdguiden – en tjänst från Sveriges landsting och regioner. Viitattu 21.7.2018. (ruotsiksi)
2. ↑  Sjukvårdsrådgivning på telefon Sjukvårdsrådgivningen.  Arkistoitu 21.2.2007. Viitattu 21.7.2018. (ruotsiksi)
3. ↑  1177 Vårdguiden på telefon  21.7.2017. 1177 Vårdguiden – en tjänst från Sveriges landsting och regioner. Viitattu 21.7.2018. (ruotsiksi)
4. ↑  1177 Vårdguiden lanseerataan suomeksi Tukholman läänin maakäräjät.  Arkistoitu 1.3.2019. Viitattu 28.2.2019.

Aiheesta muualla
----------------

* Viralliset verkkosivut

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: sv:1177\_Vårdguiden
**Rolf Järmann** (s. 31. tammikuuta 1966 Arbon, Sveitsi) on sveitsiläinen maantiepyöräilijä. Hän aloitti ammattilaisuransa Isotonic/Cyndarella-joukkueessa 1987–1988, edusti Frank-Toyo-tallia 1989–1990, Weinmann - Eddy Merckxiä 1991, Ceramiche Ariosteaa 1992–1993, MG Maglificiota 1994–1996, Casino-tallia 1997–1998 ja Post Swiss Teamia 1999.

Järmann voitti Amstel Gold Racen 1993 samalla ajalla toiseksi tulleen Gianni Bugnon kanssa ja 1998 tasa-ajalla Maarten den Bakkerin kanssa. Hän voitti vuonna 1998 Tirreno–Adriaticon kokonaiskilpailun neljän sekunnin erolla Franco Balleriniin. Hän voitti maantieajon Sveitsin-mestaruuden 1990, GP Ouest France -kilpailun 1995 sekä etapin Italian ympäriajossa 1989 ja Ranskan ympäriajossa 1992.

Järmann myönsi vuonna 2000 kirjassaan "Doping, Spitzensport als gesellschaftliches Problem" käyttäneensä uransa aikana EPO-hormonia
.

Saavutuksia
-----------

Lähteet: Pro Cycling Stats, Cycling Archives

1987
Tour de Romandie, 2. etapin voitto
1988
Ratapyöräilyn pisteajon Sveitsin-mestaruus
Stausee Rundfahrt, voitto
Sveitsin ympäriajo, kokonaiskilpailussa neljäs
1989
Vuelta a Aragon, 1. etapin voitto
Italian ympäriajo, 4. etapin voitto
Sveitsin ympäriajo, kokonaiskilpailussa viides
1990
Tour de Romandie. 1. etapin voitto
Maantieajon Sveitsin-mestaruus
Sveitsin ympäriajo, 8. etapin voitto
1991
Baskimaan ympäriajo, 4. etapin voitto
1992
Ranskan ympäriajo, 12. etapin voitto, 7. etapilla kolmas
1993
Amstel Gold Race, voitto
Sveitsin ympäriajo, kokonaiskilpailussa toinen, 7. etapin voitto
1994
Rund um Köln, toinen
Ranskan ympäriajo, 14. etapilla kolmas
1995
GP du Midi-Libre, kokonaiskilpailussa toinen
Luxemburgin ympäriajo, kokonaiskilpailun ja 2. etapin voitto
GP Ouest France, voitto
1996
Ranskan ympäriajo, 4. etapilla kolmas
1997
Puolan ympäriajo, kokonaiskilpailun voitto
1998
Tirreno–Adriatico, kokonaiskilpailun voitto
Setmana Catalana, 2. etapin voitto
Amstel Gold Race, voitto

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Rolf Järmann *procyclingstats.com*. Viitattu 14.12.2021.
2. 1 2 3  Rolf Järmann *cyclingarchives.com*. Viitattu 14.12.2021.
3. ↑  1993 » 28th Amstel Gold Race(CDM) *procyclingstats.com*. Viitattu 14.12.2021.
4. ↑  1998 » 33rd Amstel Gold Race(CDM) *procyclingstats.com*. Viitattu 14.12.2021.
5. ↑  1998 » 33rd Tirreno-Adriatico *procyclingstats.com*. Viitattu 14.12.2021.
6. ↑  Järmann admits EPO use *cyclingnews,com*.  8.9.2000. Viitattu 14.12.2021.


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa

 |

 |
**Tami Petri Antero Kiuru** (s. 13. syyskuuta 1976 Vantaa) on suomalainen uransa lopettanut mäkihyppääjä.

2003 Val di Fiemmen MM-hiihdoissa Kiuru kuului joukkuemäen maailmanmestaruuden voittaneeseen Suomen joukkueeseen. Vuonna 2004 hän voitti Slovenian Planicassa järjestetyissä lentomäen MM-kisoissa henkilökohtaisen kilpailun pronssia ja joukkuekilpailussa hopeaa. Vuonna 2006 Kiuru uusi lentomäen joukkuekilpailun hopean Kulmissa. Mäkihypyn maailmancupin henkilökohtaisen osakilpailun Kiuru on voittanut kerran, tämä tapahtui joulukuussa 2003 Saksassa Titisee-Neustadtin suurmäen yhden kierroksen kilpailussa. Sen lisäksi hän on ollut kerran toinen ja kerran kolmas.

Kiurulla oli vaikeuksia sopeutua kauden 2003–2004 alussa voimaan tulleeseen uuteen painoindeksisääntöön. Aluksi hän kasvatti painoaan saadakseen käyttää uusien sääntöjen mukaisia pitempiä suksia, mutta päätyi myöhemmin pudottamaan painoaan, mikä merkitsi suksien lyhenemistä. 

Kiuru osoitti kuitenkin olevansa hyppyvireessä voittamalla helmikuussa 2005 suurmäen Suomen mestaruuden. Hän oli mukana myös 2005 Oberstdorfin MM-hiihdoissa suurmäen joukkuekilpailussa hopeaa voittaneessa Suomen joukkueessa.

Tami Kiuru kuului Torinon talviolympialaisissa Suomen mäkijoukkueeseen, joka voitti joukkuekilpailun hopeaa.

Seuratasolla Kiuru edusti Lahden Hiihtoseuraa. Hän lopetti uransa kauden 2008–2009 jälkeen. 

Huhtikuussa 2015 Kiuru nimettiin Lahden MM-kilpailuiden kilpailunjohtajaksi.

Lähteet
-------

1. ↑  Tami Kiuru Lahden MM-hiihtojen kilpailunjohtajaksi

Aiheesta muualla
----------------

* Tami Kiuru Kansainvälinen hiihtoliitto (FIS).  (englanniksi)
* Kiuru Suomen Hiihtoliiton sivulla (Arkistoitu – Internet Archive)
* Tami Kiurun viralliset sivut
**Dag** on norjalainen televisiosarja, jonka neljä kautta lähetettiin vuosina 2010–2015. Sarjan tuotti Norjan TV 2, ja sen pääosaa, parisuhdeterapeutti Dag Refsnesiä, näytteli Atle Antonsen. Sarjan ensimmäinen tuotantokausi näytettiin ensimmäisen kerran 30. syyskuuta 2010, toinen kausi 22. syyskuuta 2011, kolmas 17. tammikuuta 2013 ja neljäs 17. syyskuuta 2015. Yleisradio on lähettänyt jokaisen sarjan kausista Suomen televisiossa vuodesta 2013 lähtien.

Asetelma
--------

Sarjan päähenkilö Dag Refsnes on parisuhdeterapeutti, joka ei usko ihmisten hyvyyteen tai avioliittoon. Hän elää yksin asunnossaan ja uskoo, että kaikkien pitäisi omaksua hänen eristäytynyt elämäntapansa. Dag ei päästä ketään asuntoonsa ja nauttii hiljaisen syrjääntyneestä elämästään Oslossa. Dagin yhteys ulkomaailmaan rajoittuu keskusteluihin joita hän käy enimmäkseen ystävänsä Benedictin, siskonsa Mariannen, sihteerinsä Malinin sekä lukuisten potilaidensa kanssa.

Televisiointi
-------------

*Dag* lähetettiin ensimmäisenä Norjan TV 2-kanavalla.

Sveriges Television aloitti sarjan televisioinnin Ruotsissa 18. lokakuuta 2011.

Yle aloitti sarjan lähettämisen Fem-kanavallaan vuonna 2013.

Lähteet
-------

1. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive)
2. ↑  Dag - English *www.nfi.no*.  Arkistoitu 9.1.2017. Viitattu 27.2.2017.
3. 1 2  Samlivsterapeuten som avskyr parförhållanden Yleisradio OY. Viitattu 26.2.2017.
**Dag Bjørndalen** (s. 2. huhtikuuta 1970 Drammen) on norjalainen ampumahiihtäjä. Hän edusti aktiiviurallaan Simostranda IL -seuraa. Hän on Ole Einar Bjørndalenin veli.

Bjørndalen hiihti Naganon olympialaisissa 1998 kolmannen osuuden hopeaa saaneessa Norjan viestijoukkueessa, ja oli normaalimatkalla (20 km) kymmenes. 

Bjørndalen saavutti joukkuekilpailussa maailmanmestaruuden Antholzissa 1995. Hän sai Brezno-Osrblien MM-kilpailuissa 1997 hopeaa viestissä ja oli normaalimatkalla kahdestoista. Kontiolahden & Oslon MM-kilpailuissa 1999 hän saavutti viestipronssia, oli yhteislähtökilpailussa yhdestoista ja takaa-ajossa neljästoista.

Bjørndalen saavutti EM-kilpailuissa viestihopeaa 2004. Hän sijoittui maailmancupin osakilpailussa parhaimmillaan toiseksi Lillehammerin pikakilpailussa (10 km) kaudella 1997–1998. Hän voitti normaalimatkan Norjan-mestaruuden 1999.

Lähteet
-------

1. 1 2  Dag Bjørndalen *sports-reference.com*.  Arkistoitu 18.3.2010. Viitattu 8.5.2015. (englanniksi)
2. ↑  Biathlon - 1998 Olympic Games - Results Men - Men's Relay - 21th February *the-sports.org*. Viitattu 8.5.2015. (englanniksi)
3. ↑  Antholz-Anterselva (Italy) from 14th February to 19th February 1995 : Men's Team - 14th February *the-sports.org*. Viitattu 8.5.2015. (englanniksi)
4. 1 2 3  Dag BJOERNDALEN IBU. Viitattu 8.5.2015. (englanniksi)
5. ↑  Norgesmestere i skiskyting *snl.no*. Viitattu 8.5.2015. (englanniksi)
Arppe vuonna 1894.
**August Fredrik Arppe** (15. kesäkuuta 1854 Lappeenranta – 24. helmikuuta 1925 Helsinki) oli suomalainen näyttelijä, teatterinjohtaja ja ruotsin kielellä kirjoittanut näytelmäkirjailija.

Arppen vanhemmat olivat kruununvouti Karl Otto Arppe ja Maria Fredrika Pettersson. Hän pääsi ylioppilaaksi 1874 Helsingin yksityislyseosta.

Arppe opiskeli näyttämötaidetta Saksassa Dresdenissä 1877–1878 ja suoritti siellä myös ensiesiintymisensä näyttelijänä 1876. Vuosina 1879–1887 Arppe oli näyttelijänä Helsingin Ruotsalaisessa teatterissa, ja vuosina 1888–1890 hän johti omaa oopperaseuruettaan. Oman teatteriseurueen Arppe perusti 1890. Hän oli Svenska Teaternin toimitusjohtaja 1916–1919 ja taloudenhoitajana 1919–1925.

Arppe oli naimisissa vuodesta 1879 Leipzigista kotoisin olleen Anna Doris Elisabet Winkelmannin kanssa.

Lähteet
-------

* August Fredrik Arppe SKS:n kirjailijamatrikkelissa (toimimaton linkki)
* ARPPE August Fredrik. *Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899*. Helsingin yliopiston verkkojulkaisu.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Uppslagsverket Finland
* Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899

 |

 |
**August (Aukusti) Fredrik Airanne**, aik. *Andberg* (20. joulukuuta 1871 Joensuu – 28. maaliskuuta 1925 Helsinki) oli suomalainen päätoimittaja, nimismies ja suomentaja.

Airanteen vanhemmat olivat postiljooni Henrik August Andberg ja Maria Tapaninen. Hän pääsi ylioppilaaksi Joensuun lyseosta 1893 ja hän suoritti alemman hallintotutkinnon Helsingin yliopistossa 1910.

Airanne oli Mikkelin Sanomien päätoimittajana 1895–1901, Pohjois-Karjala-lehden päätoimittajana 1901–1904 ja Satakunnan Kansa-lehden päätoimittajana 1905–1907. Hallintotutkinnon suoritettuaan hän oli nimismiehenä Kontiolahdella ja Pielisensuulla 1913–1918, Nurmeksessa 1918–1922 ja Kuhmoisissa vuodesta 1922 alkaen.

Airanne oli naimisissa vuodesta 1896 Dagmar Eugenia Sofia Fabritiuksen (s. 1873) kanssa.

Suomennoksia
------------

Nimellä *Aug. Andberg*:

* Selma Ottiliana Lovisa Lagerlöf : *Kyösti Berlingin taru*. 1-2 osa ; kolmannesta ruotsinkielisestä painoksesta tekijän luvalla suom. Aug. Andberg. Pohjois-Karjalan kirjapaino, Joensuu 1902

Nimellä *Aukusti Airanne*:

* Wilkie Collins : *Valkopukuinen nainen* : romaani, osat 1-2. Karisto 1908

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  ANDBERG (→ AIRANNE) August Fredrik. *Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899*. Helsingin yliopiston verkkojulkaisu.
2. ↑  Geni.com : Dagmar Eugenia Sofia Andberg/Airanne
**August Edwards** (11. marraskuuta 1855 Hamina – 10. lokakuuta 1919 Ashtabula Harbor) oli amerikansuomalainen sanomalehtien toimittaja ja julkaisija. Häntä on pidetty yhtenä amerikansuomalaisen lehdistön tienraivaajista.

Edwards muutti vuonna 1883 Yhdysvaltoihin, jossa hän liittyi ashtabulalaisen *Yhdysvaltain Sanomien* toimitukseen. Vähitellen hänestä tuli myös lehden omistaja ja julkaisija. Raittiusliikkeen johtajana toiminut Edwards julkaisi Ashtabulassa myös ensimmäistä amerikansuomalaista raittiuslehteä *Perheen Ystävää* vuosina 1886–1887. Vuonna 1893 hän muutti Minneapolisiin, jossa *Yhdysvaltain Sanomat* yhdistettiin Fred Karisen *Työmiehen* kanssa *Amerikan Uutisiksi*. Vuonna 1897 Edwards palasi Ashtabulaan, jossa hän perusti *Amerikan Sanomat* -nimisen viikkolehden. Aktiivisesta toimitustyöstä jo pari vuotta aiemmin vetäytynyt Edwards osti vuonna 1903 Calumetissa ilmestyneen *Suomettaren*, jolloin lehti sai nimen *Amerikan Sanomat ja Suometar*. Se saavutti parhaimmillaan yli 11 000 kappaleen levikin, mutta ei lopulta pystynyt kilpailemaan suurten kasvukeskusten poliittisten lehtien kanssa ja lakkasi vuonna 1913.

Lähteet
-------

1. 1 2  *Siirtokansan kalenteri 1920*, s. 108, 207. Duluth: Yhdysvaltain ja Canadan Suomalainen Sanomalehtiliitto, 1920. Teoksen verkkoversio.
2. ↑  Kolehmainen, John I.: Finnish Newspapers in Ohio *genealogia.fi*.  Arkistoitu 22.4.2012. Viitattu 17.9.2016.
Amiraliteetin kanava heinäkuussa 2019.
**Amiraliteetin kanava** (ven. Адмиралте́йский кана́л, *Admiralteiski kanal*) on Krjukovin kanavan pohjoispään Moikaan yhdistävä kanava Pietarin keskustassa Venäjällä. Se erottaa Uuden Hollannin Amiraliteetin saaresta. Kanavan pituus on 440 metriä, leveys 9–14 metriä ja syvyys 1,5–2,7 metriä.

Vuosina 1717–1720 rakennettu kanava toimi Uuden Hollannin puutavaravaraston ja Amiraliteetin telakan yhdistävänä liikenneväylänä. Vuonna 1842 Amiraliteetin ja Krjukovin kanavan välinen osuus katettiin tiiliholvilla. Sen paikalla on nykyään Konnogvardeiski-bulevardi. Jäljelle jääneen osuuden nimenä oli vuosina 1922–1991 *Krusteinin kanava* virolaissyntyisen Venäjän kansalaissodan sankarin Karl Krusteinin mukaan. Kanavan varren nähtävyyksiin kuuluu Uuden Hollannin lisäksi Moikan puoleisessa päädyssä sijaitseva klassistinen Bobrinskien palatsi (arkkitehti Luigi Rusca, 1790-luku).

Lähteet
-------

1. 1 2  *Sankt-Peterburg. Petrograd. Leningrad: Entsiklopeditšeski spravotšnik*, s. 302. Moskva: Bolšaja Rossijskaja Entsiklopedija, 1992. ISBN 5-85270-037-1.
2. ↑  *Sankt-Peterburg. Petrograd. Leningrad: Entsiklopeditšeski spravotšnik*, s. 44. Moskva: Bolšaja Rossijskaja Entsiklopedija, 1992. ISBN 5-85270-037-1.

Aiheesta muualla
----------------

* Amiraliteetin kanava Pietari-tietosanakirjassa (venäjäksi)
Niclas Lafrensenin miniatyyrikuva August Filip Armfeltista, noin vuodelta 1790.
**August Filip Armfelt** (16. maaliskuuta 1768 Tarvasjoki – 29. elokuuta 1839 Kemiö) oli suomalainen vapaaherra, todellinen kamariherra, everstiluutnantti ja valtiopäivämies.

Armfeltin vanhemmat olivat vapaaherra, kenraalimajuri Magnus Wilhelm Armfelt ja Maria Catharina Wennerstedt ja puoliso vuodesta 1796 Johanna Fredrika Lovisa Taube (k. 1846). Diplomaatti, jalkaväenkenraali Gustaf Mauritz Armfelt oli August Filip Armfeltin veli. Armfelt oli henkirakuunarykmentissä kersantti 1776 ja kornetti 1778. Hän opiskeli tämän jälkeen sotakouluissa Karlskronassa ja Braunschweigissa, palaten Ruotsiin 1785. Luutnantiksi henkirakuunarykmentissä Armfelt tuli 1787, kapteeniksi ja kuninkaan aliadjutantiksi 1787 ja yliadjutantiksi 1790. Majuriksi hän yleni samana vuonna ja palveli vuodesta 1791 majurina Turun läänin rykmentissä. Everstiluutnantti ja sivustan kenraaliadjutantti hänestä tuli 1792. Sotapalveluksesta Armfelt erosi lopullisesti toukokuussa 1795. Venäjän keisarin hovissa hänestä tuli vielä todellinen kamariherra 1818. Armfelt omisti Wiurilan kartanon Halikossa. Hän oli edustaja aatelissäädyssä Porvoon valtiopäivillä 1809.

Lähteet
-------

1. 1 2  Adelsvapen-Wiki: Armfelt nr 213. Friherrliga ätten Armfelt nr 213 (tab 15). (ruots.) Viitattu 30.12.2020
2. ↑  Kansallisarkisto. Digitaaliarkisto: Aatelissäädyn asiakirjat. Porvoon valtiopäivät 1809 (kokoelma). (Arkistoitu – Internet Archive) Viitattu 30.12.2020


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ruotsi

 |

 |
**Viiteapparaatti** (**viitteet**, **nootit**) on ala- tai loppuviitteisiin perustuva kommentoinnin menetelmä ja järjestelmä. Viitteet ovat paratekstejä eli leipätekstin yhteyteen liitettyjä kirjoituksia, jotka eivät kuitenkaan ole osa leipätekstiä. Ne vaikuttavat tapaan, jolla lukija lähestyy teosta, ja antavat sellaista tietoa, joka ei sovi leipätekstiin. Viitteet ovat erityisen yleisiä tieteellisessä tekstissä, jossa niiden avulla varmistetaan tiedon tarkistettavuus. Viittauskäytännöt vaihtelevat kuitenkin melko paljon tieteenalasta, yliopistosta ja julkaisusta riippuen.

Sivun alalaitaan sijoitettujen viitteiden etuja ovat näkyvyys ja helppolukuisuus. Loppuviitteet sijoitetaan joko luvun tai teoksen loppuun. Ne jäävät helposti lukijalta huomaamatta, mutta toisaalta leipäteksti on silloin miellyttävämpi lukea. Harvinaisemmin viitteet merkitään sivun marginaaleihin. Viitteissä voidaan esimerkiksi kommentoida, täydentää tai tulkita leipätekstiä, kuvailla lähteitä (lähdeviittaus), antaa tietoa teoksen taustoista ja syntyvaiheista tai ennakoida ja torjua mahdollista kritiikkiä. Kaunokirjallisissa teoksissa käytetään joskus viitteitä, jotka itsessään kertovat kuvitteellista tarinaa.

Viiteapparaatti yleistyi keskiajalla, jolloin sitä käytettiin *Raamatun*, teologisten tekstien ja antiikin klassikoiden kommentoimiseen. Viitteet merkittiin yleensä marginaaliin kommentoinnin kohteena olevan osuuden viereen. Myöhemmin viitteet siirtyivät sivun alalaitaan tai tekstin loppuun. Viitteiden alkuperäinen tehtävä oli osoittaa kirjoittajan tietämystä ja klassikoiden tuntemusta ja samalla perustella tekstin olemassaolon oikeutusta. Uudella ajalla nootteja alettiin käyttää lähteisiin viittaamiseen sekä myös kaunokirjallisuudessa tekstin todenperäisyyden valheelliseen vakuutteluun. Tässä tehtävässä se vakiinnutti asemansa 1700-luvun alkuun mennessä.  Alkuperäislähteisiin tukeutuva, runsain lähdeviittein merkitty tieteellinen historiankirjoitus syntyi 1800-luvun Saksassa.

Lähteet
-------

* Genette, Gerard: *Paratexts – Thresholds of Interpretation*. Cambridge: Cambridge University Press, 1987. (englanniksi)
* Grafton, Anthony: *The Footnote – A Curious History*. Campbridge, Massachusetts: Harvard University Press, 1999. (englanniksi)

### Viitteet

1. 1 2  viiteapparaatti. *Tieteen termipankki*, 5.12.2014. Viitattu 30.4.2022.
2. ↑  viitteet. *YSA - Yleinen suomalainen asiasanasto*. Finto. Viitattu 30.4.2022.
3. ↑  viite. "viittausmerkintä kirjeen alussa, kirjoituksen sisässä t. alareunassa. [– – Esim.] Kirjallisuus-, lähdeviite." *Kielitoimiston sanakirja*, Kotimaisten kielten keskus ja Kielikone Oy 2021. Viitattu 25.5.2022.
4. ↑  nootti. "(ala)viite, huomautus." *Kielitoimiston sanakirja*, Kotimaisten kielten keskus ja Kielikone Oy 2021. Viitattu 25.5.2022.
5. ↑  Genette 1987.
6. ↑  What Are Footnotes? *Plagiarism.org*.  7.6.2017. Viitattu 15.4.2020. (englanniksi)
7. ↑  Genette 1987, s. 319–343.
8. ↑  Genette 1987, s. 320–321; Grafton 1995, 1–33, 111–121, 129, 195.
9. ↑  Grafton 1997, s. 34–61.
**Tamelanderin juttu** oli Krimin sodan aikana vuonna 1855 tapahtunut poliittinen skandaali, jonka yhteydessä ylioppilas Oskar Tamelander paljastui Venäjän viranomaisten vakoojaksi ja erotettiin Helsingin yliopistosta.

Tapahtumat saivat alkunsa, kun Tukholmassa asunut suomalainen runoilija Emil von Qvanten julkaisi salanimellä Peder Särkilax pamfletin *Fennomani och skandinavism*, jossa hän Krimin sodan vuoksi vaati Suomen erottamista Venäjästä ja kannatti uuden suomalais-skandinaavisen liittovaltion perustamista. Viranomaiset halusivat selvittää kirjoittajan henkilöllisyyden, jolloin venäläismielinen Postihallituksen pääjohtaja Alexander von Wulffert värväsi tehtävään sukulaispoikansa Oskar Tamelanderin. Yliopiston suomenmielisissä piireissä liikkunut Tamelander matkusti Tukholmaan, jossa hän saikin von Qvantenin henkilöllisyyden selville. Tamelanderin uteliaisuus kuitenkin herätti von Qvantenin epäilykset. Hän lähetti tämän mukana Helsinkiin kirjeen, jossa von Qvanten postisensuuria harhauttaen vihjasi vastaanottajalle Tamelanderin olevan viranomaisten ilmiantaja.

Lokakuussa 1855 Anders Gustaf Ramsay kutsui Tamelanderin Helsingissä järjestettyyn tapaamiseen, jossa oli paikalla myös useita muita opiskelijoita sekä yliopiston opettajia. Tamelanderilta onnistuttiin saamaan tunnustus, jonka jälkeen varakansleri Johan Reinhold Munck erotti hänet yliopistosta. Tamelanderin paljastuttua kävi ilmi, että hän oli myös tyrkyttänyt sensuurin kieltämää kirjallisuutta henkilöille, jotka haluttiin tehdä epäilyksenalaisiksi.

Katso myös
----------

* Töölön juttu

Lähteet
-------

1. 1 2  Futrell, Michael: *Northern Underground: Episodes of Russian Revolutionary Transport and Communications Through Scandinavia and Finland 1863–1917*, s. 27–28. Lontoo: Faber and Faber Ltd. 1963.
2. ↑  Tamelanderska affären Uppslagsverket Finland.  Arkistoitu 6.3.2016. Viitattu 25.2.2016.
August Förster, 1863
August Förster (toinen oikealta) pelaamassa skatia seuranaan Adolph L'Arronge (Deutsches Theater, Berliini), Paul Lindau (Hoftheater Meiningen) ja Gustav Kadelburg (kirjailija), 1887. C. W. Allersin piirros.
**Johann August Förster** (3. kesäkuuta 1828 Bad Lauchstädt, Saksa – 22. joulukuuta 1889 Semmering, Itävalta) oli saksalainen näyttelijä ja teatterinjohtaja.

Elämä
-----

Förster aloitti opinnot Merseburgissa 1838, jatkoi Donndorfin luostarikoulussa ja edelleen vuodesta 1841 Schulpfortessa Naumburgissa. Myöhemmin hän opiskeli filologiaa Hallessa ja hänet promovoitiin 1851 Jenassa. Samana vuonna Förster debytoi Seckendorfin roolissa Karl Gutzkowin näytelmässä *Zopf und Schwert*. Ura jatkui Stettinissä, Danzigissa ja Breslaussa, kunnes hänet kiinnitettiin Wienin Burgtheateriin vuonna 1858, jossa hän toimi näyttelijänä vuoteen 1875, ohjaajana vuodesta 1870 ja johtajana vuodesta 1888. Vuosina 1875–1882 Förster työskenteli Leipzigin Kaupunginteatterin johtajana ja houkutteli teatteriin aikansa lahjakkuuksia, kuten Josef Kainzin, Josephine Wesselyn ja Maria Geistingerin. Vuosina 1883–1888 hän toimi Deutsches Theaterin ohjaajana ja varajohtajana Berliinissä. Försterin päärooleihin kuului muun muassa Galottin rooli Gotthold Ephraim Lessingin näytelmässä *Emilia Galotti* ja vanha Miller Schillerin näytelmässä *Kabale und Liebe*.

Förster käänsi lukuisia ranskalaisia näytelmiä saksaksi. Hänet on haudattu Matzleinsdorfin evankeliselle hautausmaalle Wieniin.*lähde?*

Teoksia
-------

* Feuer in der Mädchenschule (1860)
* So muß man's machen (1861)
* Noth aus Ueberfluß (1861)
* Der Freund der Frauen (1861)
* Aus der komischen Oper (1861)
* Ein armer Graf (1861)
* Schlechtes Wetter (1862)
* Zwei junge Wittwen (1862)
* Ein schwarzer Menschenbruder (1862)
* Der letzte Ballgast (1862)
* Allein ausgehen (1863)
* Jean Baudry (1864)
* Nur nicht spaßen (1865)
* Die Neugierigen (1865)
* Er hat einen Fehler (1865)
* Nicht fluchen (1866)
* Schwager Spürnas (1866)

Lähteet
-------

1. ↑  Förster, Johann August, Deutsche Biographie (saksaksi)

Aiheesta muualla
----------------

August Förster Constantin von Wurzbachin teoksessa *Biographisches Lexikon des Kaiserthums Oesterreich*

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Yhdysvallat
* Tšekki

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |

 |
**Rolf Ragnar Runar Koskinen** (21. heinäkuuta 1939 Helsinki – 8. tammikuuta 2010 Helsinki) oli suomalainen suunnistaja, joka ylsi viestikilpailuissa MM-mitaleille ja Euroopan mestariksi 1960-luvulla. Henkilökohtaisen kultamitalin hän sai PM-kisoissa. Ammatiltaan hän oli varatuomari. 

Suunnistuksen EM-kisat järjestettiin ensimmäisen kerran Hamar Lötenissä, Norjassa 1962. Tuolloin norjalaiset ja ruotsalaiset pitivät maastossa vielä suomalaisille liian kovaa vauhtia, ja Rolf Koskisenkin oli tyytyminen seitsemänteen sijaan. Mies otti kuitenkin opiksi, ja seuraavana vuonna hän suunnisti PM-kisoissa Ruotsin Karlstadissa henkilökohtaisen kisan voittoon. Menestys täydentyi viestissä, jossa Koskinen ankkuroi Suomen voittoon. Muut viestimestarit olivat Aimo Tepsell, Osmo Tepsell ja Erkki Kohvakka. Vuoden 1964 EM-kisoissa Sveitsin Le Brassusissa Koskinen epäonnistui henkilökohtaisella matkalla jääden 24:nneksi. Hän pääsi kuitenkin mukaan viestijoukkueeseen toiselle osuudelle, ja Juhani Salmenkylän, Aimo Tepsellin ja Erkki Kohvakan kanssa tuli vastaansanomaton, yli 8 minuutin voitto.

Suunnistuksen ensimmäiset MM-kisat järjestettiin Suomen Fiskarsissa lokakuussa 1966. Henkilökohtaisella, 14,1 kilometrin matkalla Koskinen joutui tyytymään seitsemänteen sijaan edellään kaksi suomalaista, kaksi ruotsalaista ja kaksi norjalaista. Viestissä Ruotsi oli ylivoimainen, mutta Koskinen sai kahden vuoden takaisten EM-kavereidensa kanssa juhlia hopeamitalia. Vuoden 1968 MM-kisoissa Ruotsin Linköpingissä Koskinen pääsi viestin avausosuudelle, ja Veijo Tahvanaisen, Juhani Salmenkylän ja Markku Salmisen suoritettua oman osuutensa Suomi sai jälleen lisätä tilastoihinsa hopeamitalin – tällä kertaa vaivaiset 9 sekuntia Ruotsille hävinneenä. Vielä vuonna 1970 Koskinen oli mukana Friedrichrodan MM-kisoissa Itä-Saksassa, mutta silloin hän hiipui sijalle 34 kisassa, jossa paras suomalainen sijoittui kymmenenneksi.

Rolf Koskinen edusti IK Örnen -seuraa ja oli vuonna 1971 voittamassa Jukolan viestiä. Henkilökohtaisessa SM-kilpailussa hän sijoittui ylimmillään toiseksi.

Koskinen tuli tunnetuksi 1960-luvun alussa myös muusikkona, jonka tunnetuimpia esityksiä ovat englanninkieliset letkajenkkaversiot suomalaisista kansansävelmistä. Vuonna 1964 Koskinen, Kai Pahlman, Pertti Purhonen ja Tapio Rautavaara levyttivät kvartettina Toivo Kärjen ja Reino Helismaan letkajenkat *Tokioon, Tokioon* ja *Parempi on antaa kuin ottaa* sekä Koskinen yksin Kärjen ja Helismaan tangon *Tulen luoksesi*. Kaikkiaan Koskiselle kertyi yksin tai muiden kanssa kymmenkunta levytystä.

Saavutukset
-----------

* MM-hopeaa viestissä 1966 ja 1968
* EM-kultaa viestissä 1964
* PM-kultaa henkilökohtaisella matkalla ja viestissä 1963
* Jukolan viestin voitto 1971 (IK Örnen)

Lähteet
-------

1. ↑  Siukonen, Markku: *Urheilun vuosikirja 31*, s. 318. Minerva Kustannus Oy, 2010. ISBN 978-952-492-346-0.
2. ↑  Kalervo Kärki: *Sydämeni sävel: Toivo Kärki ja hänen musiikkinsa*, s. 547. Helsinki: Mediapinta, 2005.

Aiheesta muualla
----------------

* Rolf Koskisen muistokirjoitus Helsingin Sanomissa (Arkistoitu – Internet Archive)