recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**SEAT Arosa** on SEATin vuosina 1997–2004 valmistama A-segmentin automalli, joka korvasi SEAT Marbellan. Arosan lähes identtinen sisarmalli on Volkswagen Lupo. Nimensä malli on saanut Espanjassa sijaitsevan Vilagarcía de Arousan kunnan mukaan. SEAT esitteli seuraavan A-segmentin mallinsa Miin vasta vuonna 2011.

Vuonna 2000 testattu Volkswagen Lupo sai tulokseksi neljä tähteä viidestä Euro NCAP -kolaritestissä.

Arosa esiteltiin keväällä 1997 Geneven autonäyttelyssä. Moottorivalikoimassa oli aluksi kaksi bensiinimoottoria: kolmesylinterinen 1,0-litrainen (50 hv) ja nelisylinterinen 1,4-litrainen (60 hv), jonka yhteyteen oli valittavissa neliportainen automaattivaihteisto. Syksyllä 1997 valikoimaan tuli dieselmoottori 1,7 SDI (60 hv).

Facelift-mallin SEAT Arosa.
Vuonna 2000 Arosa koki kasvojenkohotuksen, jossa se sai uudenlaisen keulan ilmeen. Myös takavaloihin tehtiin muutoksia ja sisällä kojelauta ja ohjauspyörä vaihtuivat uusiin. Uusia moottoreita olivat 1,4 16V (100 hv) ja turbodiesel 1,4 TDI (75 hv).

Lähteet
-------

1. ↑  Volkswagen Lupo 2000 Euro NCAP. Viitattu 28.12.2017. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **SEAT Arosa** Wikimedia Commonsissa

SEATin automallit

|  |  |
| --- | --- |
| Nykyiset henkilöautomallit | 
* Arona
* Ateca
* Ibiza
* León
* Tarraco

 |
| Entiset mallit | 
* 124
* 124 Sport
* 127
* 128
* 131
* 132
* 133
* 600/800
* 850
* 1200 Sport
* 1400
* 1430
* 1500
* Alhambra
* Altea
* Arosa
* Córdoba
* Exeo
* Fura
* Inca
* Málaga
* Marbella
* Mii
* Panda
* Ritmo
* Ronda
* Toledo

 |
**Český Těšín** (puol. *Czeski Cieszyn*) on kaupunki Tšekissä Määrin-Sleesian läänissä Karvinán piirikunnassa Olza-joen (tšek. *Olše*) varrella aivan Puolan rajalla. Kaupungissa asui vuoden 2020 arvion mukaan 24 297 asukasta, ja sen pinta-ala on 33,8 neliökilometriä. Kaupunki sijaitsee historiallisen Cieszynin Sleesian alueen sydämessä. Ennen vuoden 1920 rajanvetoa Puolan ja Tšekkoslovakian välillä kaupunki oli Teschenin eli nykyisen Cieszynin kaupungin joentakainen eteläinen esikaupunki. Suurin osa Tšekin puolalaisvähemmistöstä asuu kaupungissa tai sen lähistöllä. Kaupunki kuului lyhyen aikaa Puolaan vuoden 1938 Tšekkoslovakian jaon jälkeen, mutta palautettiin toisen maailmansodan päätyttyä Tšekkoslovakian yhteyteen (ks. *Teschenin alue*).

Lähteet
-------

1. ↑  Český Těšín *citypopulation.de*. Viitattu 15.10.2020. (englanniksi)
2. ↑  Polish concern over vandalism of bilingual signs in Český Těšín  2.2.2020. Radio Prague. Viitattu 15.10.2020. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Český Těšín** Wikimedia Commonsissa

* Kaupungin kotisivut (tšekiksi) (englanniksi)
Harri Kaasalainen.
**Harri Kaasalainen** (29. marraskuuta 1930 Käkisalmi – 11. elokuuta 1967 Helsinki) oli suomalainen runoilija. 

Kaasalainen syntyi Karjalan kannaksen Käkisalmella. Vanhemmat Johannes Matinpoika Kaasalainen ja Liisa os. Musakka. Molemmat heistä olivat syntyisin Viipurin läänin Pyhäjärveltä. Äiti ja Harrin molemmat veljet kuolivat jatkosodan aikana, isä heti sodan jälkeen vuonna 1946.*lähde?*

Lauri Viidan perinteitä aluksi seuranneen Kaasalaisen parhaimmaksi teokseksi on arvioitu hänen viimeistä runokokoelmaansa *Nootti*. Alkuperäiseltä ammatiltaan Kaasalainen oli kenkäkaupan myyjä ja kauppaedustaja.

Harri Kaasalainen toimi Pirkkalaiskirjailijoiden sihteerinä 1953–1965 ja oli Suomen kirjailijaliiton johtokunnan jäsen 1960–1966. Hän työskenteli Kustannus Oy Lehmuksen kirjallisena johtajana 1961–1963 ja sen jälkeen Yleisradion dramaturgina 1963–1967. Yleisradiossa hänen esimeiehenään teatteriosastolla oli aluksi Olavi Paavolainen, kirjailija, jota hän ihaili  ja jonka nimiin rekisteröidyllä pistoolilla hän myöhemmin ampui itsensä 

Harri Kaasalainen kokosi myös monia kaskukokoelmia, esimerkiksi 1965 yhdessä Pekka Lounelan kanssa toimittamansa evakkokaskukokoelman *Ilo pintaa vaik syvän märkänis*.

Kaasalainen teki itsemurhan ampumalla. Hänen entinen vaimonsa Marjukka oli päätynyt samaan ratkaisuun kolme vuotta aiemmin.  Liitto oli lapseton ja oli ajautunut asumuseroon ennen vaimon kuolemaa. Kaasalainen on haudattu Mouhijärven kirkolle.

Teokset
-------

* *Tuulastulet*, runoja. Otava 1955.
* *Ahtojäitä*, runoja. WSOY 1957.
* *Simultaani*, runoja. WSOY 1960.
* *Hymy lapselle*, päätoimittaja Esko Lehmus, tekstiasu Harri Kaasalainen. Lehmus 1961.
* *Ikkuna Eurooppaan*, näytelmä. 1962.
* *Nootti*, runoja. WSOY 1965.

Lähteet
-------

Wikisitaateissa on kokoelma sitaatteja aiheesta ***Harri Kaasalainen***. 

* Lappeenrannan kirjaston sivu Harri Kaasalaisesta. (Arkistoitu – Internet Archive)

### Viitteet

1. ↑  Kuolleita, *Helsingin Sanomat* 14.8.1967, s. 7
2. 1 2 3 4  Matti Kurjensaari: *Kansakunnan kaapin päällä*. Tammi, 1970.
3. ↑  Milla Peltonen: *Paperilla seisova perkele, Hannu Salaman elämä ja kirjat.*. Into-kustannus, 2016.


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)

 |

 |
Unkarilainen ristipistotyö
Ristipistoin toteutettu merkkuuliina 1700-luvulta
**Ristipistotyö** on perinteinen kirjontamuoto. Ristipistotyössä tehdään ristikkäisin langoin muodostetuista pienistä vinoristeistä kuviointeja.

Materiaalit
-----------

Ristipistotöiden tekemiseen käytetään yleisimmin tylppäkärkistä kirjontaneulaa. Neulan koko valitaan kirjontakankaan tiheyden mukaan.

Kirjontakankaita ovat aidakangas ja muut tasakudoksiset kankaat (evenweave: pellava-, puuvilla- ja sekoitekankaat). Ristipistoja voidaan kirjoa myös muille materiaaleille tasaruutuisen apukankaan avulla. Kankaita on saatavana eri tiheyksisinä.

Kirjontalankoina käytetään yleisimmin kuusisäikeisiä muliinilankoja, joista on helppo erotella kirjontaan tarvittava määrä säikeitä. Muita kirjontalankoja ovat esimerkiksi silkki- ja pellavalangat sekä erilaiset tehostelangat.

Ristipistomalli on paperille piirretty kuva, jossa ruudut ovat symboleina tai väreinä. Kuva voidaan jäljentää tämän ohjeen avulla kankaalle, jolloin ohjeen seuraaminen saattaa helpottua. Malli voi olla myös valmiiksi piirretty kankaalle. Harjaantuneimmat voivat käyttää paperille piirrettyä kuvaa suoraan mallina, ilman jäljentämistä kankaalle. On olemassa myös valmiita ristipistopakkauksia, jotka sisältävät kaikki tarvittavat materiaalit.

Tekniikka
---------

Ristipiston muoto on 'X'. Kankaan lankoja/kudosta ajatellaan ruutuina, ja ristipistot ommellaan ruudun kulmasta kulmaan. Kauniin pinnan saamiseksi pistot tehdään siten, että langat ovat samansuuntaisesti ristikkäin. Pistot voidaan ommella joko yksi kerrallaan tai ensin rivillä alapistoja, jonka päälle tehdään yläpistot. Taitavat ristipistokirjojat pitävät myös työn taustan siistinä.

Ristipistoja ovat myös ¼-, ½- ja ¾-pistot. Niitä käytetään töissä, joissa on tarkkoja yksityiskohtia. Ristipistotöihin yhdistetään usein myös muita kirjontatekniikoita, kuten hardanger-kirjontaa, blackworkia tai erilaisia muita kirjontapistoja.

Käyttökohteita
--------------

Perinteisesti ristipistoilla on koristeltu käyttötekstiilejä, kuten tyynynpäällisiä, liinoja ja pyyheliinan peittoja. Nykyisin tehdään myös ristipistotauluja.

Kirjallisuutta
--------------

* Pesu, Raija & Mattila, Nina: *Isoäidin kauniit käsityöt: Perinteisiä suomalaisia ristipisto- ja kirjontatöitä*. Helsinki: WSOY, 1998 (4. painos 2001). ISBN 951-0-22437-5.
**Thomas Johnstone Lipton** (10. toukokuuta 1850 Glasgow – 2. lokakuuta 1931 Lontoo) oli brittiläinen liikemies, lahjoittaja ja kilpapurjehtija. Hän oli Lipton Tea -yhtiön perustaja.

Elämä ja ura
------------

Liptonin vanhemmat olivat muuttaneet 1840-luvulla Skotlantiin Pohjois-Irlannista. Hyvin nuorena hän työskenteli Glasgow'n paperikauppiaan juoksupoikana ja 15-vuotiaana hän muutti Amerikkaan, jossa hän työskenteli aluksi päivittäistavarakaupassa ja sen jälkeen raitiovaununkuljettajana New Orleansissa, kauppamatkustajana muotokuvayrityksessä ja plantaasilla Etelä-Carolinassa. Hän oppi päivittäistavarakaupan ja amerikkalaisen myyntityön ja mainonnan tekniikat. Säästettyään jonkin verran rahaa hän palasi lopulta Glasgow'hun ja avasi pienen elintarvikemyymälän. Liiketoiminta kasvoi, ja vähitellen Liptonilla oli elintarvikemyymälöitä ensin eri puolilla Skotlantia ja sitten koko Yhdistyneessä kuningaskunnassa. Jotta hän voisi toimittaa vähittäismyymälöilleen tuotteita mahdollisimman edullisin ehdoin, hän osti Ceylonista laajoja tee-, kahvi- ja kaakaoviljelmiä ja hankki Chicagosta oman sikojen teurastamon sekä Englannista hedelmätiloja, hillotehtaita, leipomoita ja pekonin kypsytyslaitoksia. Vuonna 1898 hänen liiketoimintansa muutettiin osakeyhtiöksi.

Lipton oli tunnettu hahmo kansainvälisissä seurapiireissä, ja hänen läheisiin ystäviinsä kuuluivat kuningas Edvard VII ja presidentti Teddy Roosevelt. Kuningatar Viktorian timanttijuhlavuoden yhteydessä vuonna 1897 hän lahjoitti 20 000 puntaa Lontoon köyhille. Vuonna 1898 hänet lyötiin ritariksi, ja vuonna 1902 hänestä tehtiin baronetti. Purjehdusmaailmassa hän tuli tunnetuksi toistuvista yrityksistään voittaa America’s Cup. Hän hävisi kilpailun viisi kertaa peräkkäin vuosina 1899–1930. Vuonna 1909 Liptonista tehtiin Italian suurritarikunnan ritarikomentaja. Kiitokseksi hän lahjoitti italialaisille pokaalin, jota käytettiin kansainvälisessä jalkapallokilpailussa. Tämän vuoksi Liptonia pidetään jalkapallon maailmanmestaruuskilpailujen varhaisena uranuurtajana.

### Viitteet

1. 1 2 3  Lipton, Sir Thomas Johnstone *Encyclopedia Britannica*.  1911. Viitattu 8.11.2022.
2. 1 2 3  Life Story of Sir Thomas Lipton *Glasgow City Council*.  1911. Viitattu 8.11.2022.

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Thomas Lipton**.

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Japani

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Irlanti
* Deutsche Biographie
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC

 |

 |
**Thomas Lövkvist** (s. 4. huhtikuuta 1984 Visby) on ruotsalainen maantiepyöräilijä, joka kilpaili ammattilaisena 2004–2014. Hän kilpaili myös maastopyöräilyssä, jonka junioreiden Euroopan mestaruuden hän voitti Zürichissä vuonna 2002.

Lövkvist aloitti ammattilaisuransa Française des Jeux -tallissa vuonna 2004, jolloin hän voitti Circuit de la Sarthe -kilpailun neljännen etapin ja kokonaiskilpailun. Nuorille ajajille tarkoitetussa Tour de l'Avenir -etappikilpailussa hän sijoittui toiseksi voittaen lisäksi kymmenennen osuuden. Hän voitti myös Ruotsin aika-ajomestaruuden.

Lövkvist voitti Ruotsin maantieajomestaruuden vuonna 2006. Seuraavana vuonna hän voitti Critérium International -kilpailun kolmannen etapin, aika-ajon, ja sijoittui kokonaiskilpailussa toiseksi. Espanjan ympäriajon 14. etapilla hän oli toinen Jason McCartneyn jälkeen.

Lövkvist siirtyi Team Columbia-High Road -talliin 2008, jolloin hän sijoittui kolmanneksi Tirreno–Adriaticon kokonaiskilpailussa Fabian Cancellaran ja Enrico Gasparotton jälkeen. Sveitsin ympäriajossa hän oli viides ja Saksan ympäriajossa Linus Gerdemannin jälkeen toinen. MM-kilpailujen maantieajossa Lövkvist oli kahdestoista.

Vuonna 2009 Lövkvist voitti Monte Paschi Eroica -kilpailun. Tirreno–Adriaticon kokonaiskilpailussa hän sijoittui neljänneksi ja voitti nuorten kilpailun. La Flèche Wallonnessa hän oli kuudes. Italian ympäriajossa hän sai kokonaiskilpailun johtajan maglia rosa -paidan haltuunsa neljännen etapin jälkeen. Seuraavalla etapilla hän sijoittui kolmanneksi, mutta menetti rosa-paidan. Sachsen Tour -kilpailussa hän voitti viidennen etapin. Giro dell'Emilia -kilpailussa hän oli kolmas.

Lövkvist edusti Team Sky -tallia 2010–2012. Hän sijoittui 2010 toiseksi Montepaschi Strade Bianche -kilpailussa ja 16:nneksi Ranskan ympäriajossa. Italian ympäriajossa 2011 hän oli 20:s.

Lövkvist kilpaili IAM Cycling -joukkueessa kaudet 2013–2014. Hän voitti 2013 Välimeren ajon kokonaiskilpailun.

Lähteet
-------

* Thomas Lövkvist Cycling Archives -tietokannassa (englanniksi)

### Viitteet

1. ↑  Thomas Löfkvist *procyclingstats.com*. Viitattu 30.3.2015. (englanniksi)
2. ↑  Ruotsin Lövkvist siirtyi Giron johtoon *Yle*.  12. toukokuuta 2009. Viitattu 13.5.2009.
3. ↑  Giro d'Italia - Menchov takes stage; Di Luca in pink *Eurosport.yahoo.com*.  13. toukokuuta 2009. Viitattu 13.5.2009. (englanniksi)[vanhentunut linkki]
4. ↑  Contador kahden vuoden pannaan, menetti Tourin ja Giron voitot *procycling.fi*.  6.2.2012.  Arkistoitu 9.2.2012. Viitattu 16.3.2012.
**Thomas Makdougall Brisbane** (23. heinäkuuta 1773 Largs, Ayrshire, Skotlanti – 27. tammikuuta 1860 Largs) oli skotlantilainen upseeri, kuvernööri ja tähtitieteilijä, jonka mukaan on nimetty muun muassa Brisbanen kaupunki Australiassa.

Elämä ja ura
------------

Tähtitiedettä harrastanut Brisbane astui armeijaan vuonna 1789 ja palveli Flanderissa, Länsi-Intiassa ja Pyreneiden niemimaan sodassa. Vuonna 1810 hänet ylennettiin everstiksi ja valittiin Lontoon Royal Societyn jäseneksi, ja vuonna 1812 hänet ylennettiin Wellingtonin pyynnöstä prikaatikenraaliksi. Vuonna 1814 hänet lähetettiin Pohjois-Amerikkaan. Napoleonin palattua Elbasta Brisbane kutsuttiin takaisin, mutta hän ei ehtinyt osallistua Waterloon taisteluun. Vuonna 1821 hänet nimitettiin Uuden Etelä-Walesin kuvernööriksi. Vaikka siirtokunnan talous oli heikolla tolalla hänen neljän vuoden aikanaan, hän pyrki parantamaan sen tilaa viljelemällä viiniköynnöksiä, sokeriruokoa ja tupakkaa sekä edistämällä hevoskasvatusta ja viljelysmaan raivausta. Hän myös poisti lehdistön ennakkosensuurin. Hänen aloitteestaan lähetettiin useita tutkimusretkiä, ja yksi niistä löysi Brisbanejoen, joka on nimetty hänen mukaansa. Hän perusti Paramattaan tähtitieteellisen observatorion vuonna 1822, jossa vuosina 1822–1826 tehdyt tähtihavainnot julkaistiin vuonna 1835 Brisbane-tähtiluettelossa. Observatorio lakkautettiin vuonna 1855.

Palattuaan Skotlantiin Brisbane asui pääasiassa Makerstounissa Roxburghshiressä, jossa hänellä oli suuri ja erinomaisesti varustettu observatorio. Myöhemmin hänestä tuli Edinburghin tähtitieteellisen instituutin puheenjohtaja ja hän työskenteli Edinburghin kuninkaallisen observatorion tehostamiseksi. Brisbane sai Kuninkaallisen tähtitieteellisen seuran kultamitalin vuonna 1828, ja hänet valittiin Edinburghin Royal Societyn puheenjohtajaksi vuonna 1833. Hänestä tehtiin baronetti vuonna 1836 ja hän saavutti kenraalin arvon vuonna 1841.

Lähteet
-------

1. ↑  (en) Darryl Roger Lundy, The PeerageView and modify data on Wikidata. Tieto on haettu Wikidatasta.
2. 1 2 3  Thomas Makdougall Brisbane *Encyclopedia Britannica*.  1911. Viitattu 10.10.2022.
3. 1 2 3  Thomas Makdougall Brisbane *Australian Dictionary of Biography, Volume 1*.  1966. Viitattu 10.10.2022.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Thomas Makdougall Brisbane** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Australia

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Australia
* Deutsche Biographie
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC

 |

 |
Learmont kohtaa haltioiden kuningattaren. Katharine Cameronin piirros 1900-luvun alusta.
**Thomas Learmont** (n. 1220–1298) oli skotlantilainen laird ja profeetta. Häntä pidetään keskienglanniksi kirjoitetun Tristanin legendan version, *Sir Tristremin*, kirjoittajana.

Keskiaikaisissa Learmontin elämään liittyvissä tarinoissa kerrotaan, että hän sai profetoimisen lahjan sen jälkeen, kun haltioiden maan kuningatar oli kutsunut hänet luokseen. Samalla Learmont menetti kykynsä valehdella. Walter Scott kirjoitti laajennetun version Learmontin tarinasta vuonna 1802.

Venäläisen Lermontov-suvun perimätiedon mukaan he ovat Thomas Learmontin jälkeläisiä. Suvun tunnetuin jäsen oli runoilija Mihail Lermontov.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Thomas The Rhymer *britannica.com*. Viitattu 14.4.2020. (englanniksi)
2. ↑  The Legend of Thomas the Rhymer *Scottish Highland Trails*. Viitattu 14.4.2020. (englanniksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Israel
* Belgia
* Yhdysvallat
* Australia
* Alankomaat

 |
|  |
| Muut | 
* MusicBrainz work

 |

 |
Thomas Mayo Brewer
**Thomas Mayo Brewer** (21. marraskuuta 1814 Boston – 24. tammikuuta 1880) oli yhdysvaltalainen luonnontieteilijä.

Brewer valmistui Harvard Collegesta vuonna 1835 ja Harvard Medical Schoolista kolme vuotta myöhemmin. 26-vuotiaana Brewer toimitti halvan painoksen Alexander Wilsonin *American Ornithologysta*. Hän toimi lääkärinä muutamia vuosia, kunnes ryhtyi kirjailijaksi ja poliitikoksi. Myöhemmin hän toimi *Boston Atlaksen* toimittajana, jonka jälkeen hän siirtyi Swan & Tilestonin palvelukseen, joka muutti nimensä Brewer & Tilestoniksi Brewerin tultua yrityksen osakkaaksi vuonna 1857.

Brewer kulutti vapaa-aikansa osallistumalla useiden lintutieteellisten julkaisujen avustamiseen, mukaan lukien John James Audubonin *Ornithological Biography*. Brewer erikoistui lintujen munien ja pesien tutkimiseen. Parhaiten Brewer tunnetaan kolmiosaisesta teoksesta *A History of North American Birds* (1874–1884), jonka hän kirjoitti yhdessä Spencer Fullerton Bairdin ja Robert Ridgwayn kanssa.

Lähteet
-------

* Towhee.net (englanniksi)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Yhdysvallat
* Alankomaat

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**Shū Kamo** (jap. 加茂 周, *Kamo Shū*; s. 29. lokakuuta 1939 Ashiya) on japanilainen jalkapalloilija ja jalkapallovalmentaja.

Ura
---

Joulukuussa 1994 Kamosta tuli Japanin maajoukkueen päävalmentaja.

Lähteet
-------

Aiheesta muualla
----------------

* Japanin jalkapalloliitto

JapaniJapanin jalkapallomaajoukkueen päävalmentajat
Sasaki (1921) • Nishida (1923) • Yamada (1925) • Suzuki (1930) • Takenokoshi (1934) • Suzuki (1936) • Takenokoshi (1938–40) • Kudō (1942) • Ninomiya (1951) • Takenokoshi (1951–56) • Takahashi (1957) • Kawamoto (1958) • Takenokoshi (1958–59) • Takahashi (1960–62) • Naganuma (1962–69) • Okano (1970–71) • Naganuma (1972–76) • Ninomiya (1976–78) • Shimomura (1979–80) • Watanabe (1980) • Kawabuchi (1980–81) • Mori (1981–85) • Ishii (1986–87) • Yokoyama (1988–91) • Ooft (1992–93) • Falcão (1994) • Kamo (1994–97) • Okada (1997–98) • Troussier (1998–02) • Zico (2002–06) • Osim (2006–07) • Okada (2007–10) • Hara (2010) • Zaccheroni (2010–14) • Aguirre (2014–15) • Halilhodžić (2015–18) • Nishino (2018) • Moriyasu (2018–)



|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Japani

 |

 |
**Forchem Oy** on Raumalla toimiva mäntyöljyä ja sen jatko­jalosteita valmistava kemian­teollisuus­yhtiö. Rauman sellu­tehtaan liepeille vuonna 2002 valmistunut maailman suurin mänty­öljyn kuiva­tislaamo siirtyi vuonna 2013 portugali­laisen perhe­yrityksen Respol Groupin omistukseen. Sitä ennen se oli vuodesta 2007 MB Rahastot -pääomasijoitus­yhtiön omistuksessa. Perustamis­vaiheessa Forchemin pää­omistajat olivat Bio Fund Management, Nordea Capital, OKO-Venture Capital ja valtion omistama Suomen Teollisuussijoitus. Forchemin modernin tehtaan perustaminen johti kilpailevan Arizona Chemicalin tehtaan sulkemiseen Valkeakoskella, jossa yli 50 jäi työttömiksi.

Forchem valmistaa useita kemikaaleja sekä bio­poltto­ainetta Rauman sellu­tehtaan sivu­virrasta saatavasta raaka­mäntyöljystä. Forchemin päätuotteita ovat liima­jalosteisiin käytettävät mäntyhartsit, öljymaalien sideaineina käytettävät mänty­rasvahapot sekä vähä­rikkisenä bio­poltto­aineena käytettävä mäntypiki. Prosessissa saatavia rasvahappoja käytetään myös puhdistus­aineiden valmistuksessa sekä voitelu- ja hydrauliöljyinä.

Forchem on vuodesta 2005 asti suunnitellut rakentavansa kasvisteroleita tuottavan tehtaan mäntyöljytislaamonsa yhteyteen.

Forchem tuottaa yhteistyössä Suomen Rehun kanssa terveysvaikutteista Progres-siipikarjanrehua.

Vuonna 2012 Global Cleantech Cluster Association (GCCA) valitsi Forchemin maailman 30 lupaavimman cleantech-yrityksen joukkoon.

Lähteet
-------

1. 1 2  Läpinäkyviä näyttöjä ja makkarankuoria – tiesitkö näistä menestyvistä suomalaisista vientiyrityksistä? Yle Uutiset 22.1.2014. Viitattu 26.5.2016.
2. ↑  Risto Näsi Forchemin uusi toimitusjohtaja, Forchem News Archive 2009. Viitattu 26.5.2016.
3. ↑  Forchem, Fonecta Finder. Viitattu 26.5.2016.
4. 1 2  Forchem Oy, *Taloussanomien* yrityshaku. Viitattu 26.5.2016.
5. ↑  Malin, Risto: Forchem kaatoi kilpailijan, *Talouselämä* 14.4.2003. Viitattu 26.5.2016.
6. ↑  Raumalainen mäntyöljyvalmistaja Forchem myyty Portugaliin, Yle Uutiset 1.10.2013. Viitattu 26.5.2016.
7. ↑  Ojanperä, Kari: Forchem nostaa mäntyöljytuotantoa Raumalla, *Tekniikka & Talous* 9.10.2003. Viitattu 26.5.2016.
8. 1 2  Aho, Maija ym.: *Arvoa ainekierroista – teollisten symbioosien globaali markkinakatsaus* (Arkistoitu – Internet Archive), Sitran selvityksiä nro 70. Sitra 23.4.2013, s. 52. Viitattu 26.5.2016.
9. ↑  Pannaan puolet petäjäistä - männystä on kehitetty eläinten terveystuote, *Talouselämä* 24.4.2014. Viitattu 26.5.2016.
Kiinteäarvoinen tyhjiökondensaattori
**Tyhjiökondensaattori** tai **tyhjiökapasitori** on kondensaattori, joka käyttää tyhjiötä eristeaineena ilman tai muun eristemateriaalin sijasta. Tyypillisesti kaasunpaine tyhjiökondensaattorissa on luokkaa 1,3 x 10-7 mbar tai alhaisempi. Tämä mahdollistaa ilmaan tai muuhun kaasuun verrattuna korkeampien jännitteiden käyttämisen, kasvattamatta kuitenkaan kondensaattorin kokoa. Tyhjiökondensaattoreita on sekä kiinteän kapasitanssin komponentteina että säätökondensaattoreina. Säädettävän tyhjiökondensaattorin lisäetuja ilmaeristeiseen verrattuna ovat lisäksi immuunius pölylle tai koneistoon joutuville hyönteisille. Useimmat tyhjiökondensaattorit ovat sisäkkäisiä sylintereitä lasisen tai keraamisen kuoren sisällä; ne muistuttavat rakenteeltaan elektroniputkia. Säädettävissä tyhjiökondensaattoreissa metallinen palje toimii joustavana liitoksena, joka pitää rakenteen kaasutiiviisti suljettuna, mutta silti sallii liikkuvien osien toimimisen. 

Nikola Tesla kirjasi vuonna 1896 patentin tyhjiön käytölle kondensaattorin eristeenä. Kaupallisesti tyhjiökondensaattoreita on valmistettu vuodesta 1942 saakka. 

Tyhjiökondensaattorit ovat sangen harvinaisia nykyelektroniikassa. Niitä käytetään TV- ja radiolähetinasemien laitteistoissa, muissa RF-sovelluksissa kuten radioamatöörilaitteissa ja antennivahvistimissa sekä sotilaselektroniikassa. Tyypillisissä sovelluskohteissa tarvitaan suurta, useiden kilovolttien, jännitteenkestoa.

Kuvia
-----

* 12 pF, 20 kV Jenningsin (VC12) tyhjiökondensaattori, jossa käytetty uraanilasia. 16,5 cm pitkä ja 6 cm halkaisijaltaan.12 pF, 20 kV Jenningsin (VC12) tyhjiökondensaattori, jossa käytetty uraanilasia. 16,5 cm pitkä ja 6 cm halkaisijaltaan.
* Säädettävä tyhjiökondensaattori 10 pF-200 pF, 40kVSäädettävä tyhjiökondensaattori 10 pF-200 pF, 40kV
* Keraaminen tyhjiösäätökondensaattoriKeraaminen tyhjiösäätökondensaattori
* Tyhjiösäätökondensaattorin rakenneTyhjiösäätökondensaattorin rakenne

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Jenningsin kuvasto tyhjiökondensaattoreille (PDF). Viitattu 6.2.2016 (englanniksi)
2. 1 2  Vacuum Variable Capacitors - An Introduction to their Design, Rating and Installation (PDF) Lars Giers. Viitattu 6.2.2016 (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Tyhjiökondensaattori** Wikimedia Commonsissa
**Robert Rossen** (16. maaliskuuta 1908 New York, New York, Yhdysvallat – 18. helmikuuta 1966 New York, New Yorkin osavaltio, Yhdysvallat) oli yhdysvaltalainen näytelmäkirjailija ja elokuvien käsikirjoittaja, ohjaaja ja tuottaja. 

Rossen oli venäjänjuutalaisten maahanmuuttajien poika. Rossen oli nuorena nyrkkeilijä, mutta siirtyi kirjoittamaan näytelmiä. Hänen näytelmänsä käsittelivät yhteiskunnallisia ongelmia, ja hän liittyikin Yhdysvaltain kommunistiseen puolueeseen.

Rossen meni naimisiin 1935. Rossen sai mainetta vuonna 1936 näytelmällään *The Body Beautiful*, jonka seurauksena Warner Bros. tarjosi hänelle paikkaa elokuvien käsikirjoittajana. Seuraavan yhdeksän vuoden aikana hän käsikirjoitti 12 elokuvaa, joista ensimmäinen oli 1937 valmistunut *Yön kasvot*. Se palkittiin Venetsian elokuvajuhlilla. Kirjoittamisen ohella Rossen alkoi ohjata elokuvia vuonna 1947.

Rossenin ensimmäinen ohjaus oli *Kohtaloa uhmaten*, mutta samana vuonna ensi-iltaan tullut *Verta ja kultaa* nosti Rossenin maineeseen. Rossenin seuraava ohjaus oli *Kaikki kuninkaan miehet*, joka sai parhaan elokuvan Oscar-palkinnon. Rossen oli ehdolla myös parhaan ohjauksen ja parhaan sovitetun käsikirjoituksen palkinnon saajaksi.

Toisen maailmansodan jälkeen House Un-American Activities Committee kiinnostui Rossenista, koska hän oli ollut kommunistipuolueen jäsen. Hän saapui HUAC:in kuulusteluihin vuonna 1951, mutta kieltäytyi paljastamasta muita kommunistisen puolueen jäseniä. Rossen joutui Hollywoodin mustalle listalle, ja hänellä oli seuraavien kahden vuoden aikana vaikeuksia löytää töitä. Hän joutui kuulusteluihin 1953 uudestaan ja paljasti 57 muuta puolueen jäsentä.

Todistuksen jälkeen Rossen sai jatkaa töitään, ja hän käsikirjoitti muun muassa elokuvan *Suurkaupungin hait*. Siitä Rossen oli Oscar-ehdokkaana kolmessa sarjassa ja sai New York Film Critics Circlen palkinnon parhaasta ohjauksesta.

Rossenin hautakivi Westchester Hillsin hautausmaalla.
Rossen sai tähden Hollywood Walk of Famelle vuonna 1960. Hän käsikirjoitti yhteensä 27 elokuvaa, ohjasi kymmenen ja tuotti kuusi. Rossen kuoli 57-vuotiaana vuonna 1966. Hänellä oli kolme lasta.

Filmografia (ohjaukset)
-----------------------

* *Kohtaloa uhmaten* 1947
* *Verta ja kultaa* 1947
* *Kaikki kuninkaan miehet* 1949
* *Lumottu kehä* 1951
* *Mambo* 1954
* *Aleksanteri Suuri* 1956
* *Aurinkosaari* 1957
* *Tie Corduraan* 1959
* *Suurkaupungin hait* 1961
* *Lilith* 1964

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Robert Rossen: Biography *spartacus-educational.com*. Spartacus Educational Publishers Ltd. Viitattu 5.4.2013. (englanniksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Katalonia
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Korea
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie
* Trove
* Elonet

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC
* IdRef

 |

 |
Robert Rauschenberg, *Riding Bikes*, 1998.
**Robert Milton Ernest Rauschenberg** (22. lokakuuta 1925 Port Arthur, Teksas – 12. toukokuuta 2008 Captiva Island, Florida) oli yhdysvaltalainen kuvataiteilija ja graafikko.

Rauschenberg opiskeli maalausta Kansas City Art Institutessa 1946–1947 ja Académie Julianissa Pariisissa ennen kuin pääsi Pohjois-Carolinan maineikkaaseen Black Mountain Collegeen vuonna 1948. Hänen uransa alku osui abstraktin ekspressionismin ja pop-taiteen siirtymävaiheeseen.

Rauschenbergille myönnettiin vuonna 1964 Venetsian biennaalin pääpalkinto. Palkitsemiseen vaikutti taustalla hyvin voimakkaasti galleristi Leo Castelli. Hän jatkoi 2000-luvulle saakka työtään New Yorkissa ja studiollaan Floridan Captiva Islandilla. Hänelle myönnettiin National Medal of Arts vuonna 1993, ja hän oli Yhdysvaltain taiteiden ja kirjallisuuden akatemian jäsen vuodesta 1978. 

Rauschenberg palkittiin Grammy-palkinnolla Talking Headsin *Speaking in Tongues* -levyn kannesta (1983). Hän oli kuollessaan 82-vuotias.

Lähteet
-------

1. 1 2  Robert Rauschenberg *Britannica.com*. Viitattu 19.8.2022. (englanniksi)
2. ↑  Valjakka, Timo: Supergalleristi osasi löytää oikeat taiteilijat.  *Helsingin Sanomat*, 12.12.2010, s. C6. Artikkelin verkkoversio. Viitattu 19.8.2022.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
	+ 2
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Katalonia
* Saksa
* Italia
* Israel
* Belgia
* Yhdysvallat
* Ruotsi
* Latvia
* Japani
* Tšekki
* Australia
* Kroatia
* Alankomaat
* Puola
* Vatikaani

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Taiteenala | 
* Auckland
* South Australia
* Grammy Awards
* MusicBrainz
* Museum of Modern Art
* National Gallery of Canada
* Victoria
* Photographers' Identities
* RKD Artists
* Städel
* Te Papa (New Zealand)
* ULAN

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* NARA
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**Anthony "Tony" Allen** (s. 11. tammikuuta 1982 Chicago, Illinois) on yhdysvaltalainen koripalloilija, pelipaikaltaan heittävä takamies. Hän edusti NBA-liigassa viimeksi kaudella 2017–2018 New Orleans Pelicansia. Vuosina 2004–2010 hän edusti Boston Celticsiä sekä vuosina 2010–2017 Memphis Grizzliesiä.

Allen oli yksi NBA:n parhaista puolustavista takamiehistä, ja hänet on valittu kolmesti NBA:n ykköspuolustustähdistöön ja kolmesti kakkospuolustustähdistöön.

NBA-ura
-------

Allen oli Boston Celticsin ensimmäisen kierroksen 25. varaus vuoden 2004 NBA:n varaustilaisuudessa. Hän pelasi Bostonissa 2004–2010 ja voitti mestaruuden kaudella 2007–2008. Allenin oma rooli joukkueessa jäi kuitenkin melko pieneksi.

Kesällä 2010 Allen solmi vapaana agenttina sopimuksen Memphis Grizzliesin kanssa. Seitsemän Memphisin-vuoden jälkeen hän siirtyi New Orleans Pelicansiin syyskuussa 2017.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Tony Allen NBA Stats *Basketball Reference*. Viitattu 14.11.2018. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Tony Allen (koripalloilija)** Wikimedia Commonsissa
**Togoro Kotia** on maalaiskunta Moptin alueen Ténenkoun piirissä Malissa. Sen keskuskylä Sossobé sijaitsee Nigerjoen tulva-alueella 30 kilometriä Ténenkousta koilliseen. Kunnassa on 13 700 asukasta (vuonna 2009).

Togoro Kotian kunnan pinta-ala on 1 000 neliökilometriä. Se rajoittuu lännessä Ténenkoun piirin Ouro Ardon, Diondiorin ja Togoré-Coumbén sekä pohjoisessa Moptin piirin Dialloubén, idässä Socouran ja etelässä Koubayen ja Salsalbén kuntiin. Seutu kuuluu Sahelin vyöhykkeeseen.

Kuntaan kuuluu 13 kylää ja useita pikkukyliä. Asukkaat ovat etupäässä fulbeja ja bozoja. Paikallisia elinkeinoja ovat maanviljely, karjanhoito, kalastus, käsityöammatit ja kaupankäynti.

Lähteet
-------

1. ↑  Resultats Provisoires RGPH 2009 (Région de Mopti) *instat.gov.ml*.  Arkistoitu 22.7.2011. Viitattu 15.10.2014. (ranskaksi)
2. 1 2 3  Plan de Securite Alimentaire: Commune Rurale de Togoro-Kotia 2006–2010 *fsg.afre.msu.edu*.  Arkistoitu 6.3.2016. Viitattu 15.10.2014. (ranskaksi)
3. ↑  Mali - Région de Mopti: Carte de référence *reliefweb.int*. Viitattu 15.10.2014. (ranskaksi)
**Roque Ceruti** (1683 Milano – 10. joulukuuta 1760 Lima) oli Perussa uran luonut italialaissyntyinen säveltäjä.

Ceruti syntyi Milanossa Francisco ja Mónica Cherutin pojaksi. Hän saapui vuonna 1707 Limaan hallintopalatsin musiikillisena johtajana Bourbonin sukuun kuuluneen kuningas Filip V:n nimittämän Perun varakuninkaan, Castelldosriusin markiisin palveluksessa. Italialaisen Cerutin nimitys ilmensi laajempaa muutosta: Bourbon-hallitsijoiden suosion siirtymistä espanjalaisesta musiikista kohti italialaista. Cerutin tulo Limaan johti etenkin napolilaistyylisen oopperan hegemoniaan ja Tomás de Torrejón y Velascon Limassa edustaman espanjalaisen tyylikauden päätökseen.

Ceruti johti Viceroyn musiikkikappelia ja pääsi Torrejón y Velascon kuoltua vuonna 1728 myös Liman tuomiokirkon *maestro de capillan* asemaan. Ceruti oli ensimmäinen säestetyn resitatiivin säveltäjä Limassa. Hänen oppilaansa ja seuraajansa oli José de Orejón y Aparicio, joka kehitti musiikkityylinsä Cerutin edustaman napolilaistyylin pohjalta tehden siitä vähemmän marssinomaista ja tunnepitoisempaa.

Ceruti meni vuonna 1736 naimisiin María de los Santos de Jaurin kanssa. Vuonna 1757 hän luopui asemastaan Liman tuomiokirkossa korkean ikänsä ja terveysongelmien johdosta. Hänen sävellyksiään tunnetaan nykyään 28. Ne ovat säilyneet siirtomaa-ajan arkistoissa Perussa ja Boliviassa. Hän ymmärsi myös runoutta, mikä ilmenee hänen latinaksi kirjoittamastaan *Carmen panegyricum* -teoksesta (1717). Ensemble Louis Berger levytti vuonna 1999 Cerutin teokset *Missa de Lima* (*Liman messu*) ja *A cantar un villancico*.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Roque Ceruti (? - 1760) Academia Musical de Indias
2. ↑  Roque Ceruti Naxos
3. ↑  Roque Ceruti: Missa de Lima; Fray Esteban Ponce de Leon: Venid, Venid, Deidades AllMusic

Aiheesta muualla
----------------

* IMSLP: nuotteja

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Tofalaria** (ven. Тофалария) on Irkutskin alueen Nižneudinskin piiriin kuuluva alue Venäjällä. Se sijaitsee itäisten Sajanvuorten koillisrinteillä Uda, Birjusa, Gutara, Kan ja Ija -jokien yläjuoksulla. Vuosina 1934–1951 alue muodosti Tofalarien kansallisen piirin.

Tofalarian pinta-ala on 27 300 neliökilometriä. Suurin osa alueesta on vaikeakulkuista taigametsää. Ilmasto on ankara, kasvillisuus ja eläimistö monipuoliset. Hyötykaivannaisia ovat kulta, lyijy, uraani, tantaali ja polymetallit.

Asukkaita on noin 1 200 henkeä, joista 700 on seudun kanta-asukkaita tofalareja. Asutuskeskuksia on kolme: Alygdžer, Verhnjaja Gutara ja Nerha. Talous perustuu metsästykseen, kalastukseen ja julkisiin palveluihin. Liikenne hoidetaan helikopterien avulla.

Kulttuurilaitoksia ovat kerhotalot ja kirjastot. Alygdžerissa on pieni sairaala, Verhnjaja Gutarassa ja Nerhassa ensiapuasemat. Alygdžerissä toimii kansankulttuurin keskus ja tofalarilainen kansantanssiyhtye.

Luontonsa ansiosta Tofalariaa kutsutaan "Siperian Sveitsiksi". Sen matkailupotentiaali on huomattava, mutta matkailun infrastuktuuri on toistaiseksi kehittymätön.

Lähteet
-------

1. ↑  *Tjurkskije narody Vostotšnoi Sibiri*, s. 264. Moskva: Nauka, 2008. ISBN 978-5-02-035988-8.
2. 1 2 3 4  Nižneudinski raion: Tofalarija *nuradm.ru*.  Arkistoitu 28.5.2010. Viitattu 19.3.2010. (venäjäksi)
3. ↑  Nižneudinski raion: Raionnyi tsentr narodnogo tvortšestva i dosuga *nuradm.ru*.  Arkistoitu 28.5.2010. Viitattu 19.3.2010. (venäjäksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Tofalarialle omistettu sivusto (venäjäksi)
*Tämä artikkeli käsittelee Malin Timbuktun alueen kuntaa. Sanalla on myös muita merkityksiä.*

  

  

  

  

  

  

  

  

  

  

**Tilemsi** on maalaiskunta Timbuktun alueen Goundamin piirissä Malissa. Sen keskuspaikka Kel Malha sijaitsee noin 140 kilometriä Goundamista länteen. Kunnassa on 7 300 asukasta (vuonna 2009)

Tilemsin kunnan pinta-ala on toistaiseksi määrittelemätön. Se rajoittuu pohjoisessa Raz-El-Man, idässä Gargandon ja etelässä Alzounoubin kuntiin sekä lännessä Mauritaniaan.

Kuntaan kuuluu 21 paimentolaisryhmää. Asukkaat ovat etupäässä tuaregeja ja arabeja.

Seudun pääelinkeino on karjanhoito. Kotieläimiä ovat naudat, lampaat, vuohet ja kamelit. Lisäksi harjoitetaan Mauritaniaan suuntautuvaa kaupankäyntiä, pienimuotoista maanviljelyä sekä käsityöammatteja. Osa väestöstä käy muualla ansiotöissä.

Lähteet
-------

1. ↑  Les communes de la Région de Tombouctou *matcl.gov.ml*.  Arkistoitu 9.3.2012. Viitattu 2.8.2012. (ranskaksi)
2. ↑  Resultats provisoires RGPH 2009 (Région de Tombouctou) *instat.gov.ml*.  Arkistoitu 22.7.2011. Viitattu 2.8.2012. (ranskaksi)
3. 1 2 3  Plan de Sécurité Alimentaire: Commune Rurale de Tilemsi 2006-2010 *csa-mali.org*.  2006. Viitattu 2.8.2012. (ranskaksi)
Kahvila Čaiju Sajoksessa
Saamelaiskirjasto Sajoksessa
**Saamelaiskulttuurikeskus Sajos** on Inarissa sijaitseva saamelaisten kulttuuri- ja hallintokeskus, joka toimii kongressi- ja tapahtumatilana. Rakennus valmistui tammikuussa 2012 ja vihittiin käyttöön huhtikuussa 2012.

Sajoksessa toimii saamelaiskäräjät, saamelaisalueen koulutuskeskus SAKK, saamelaiskirjasto ja -arkisto, Lapin aluehallintovirasto ja useita yhdistyksiä.

Rakennuksen rakennutti Senaattikiinteistöt, ja se tuli maksamaan 15 miljoonaa euroa. Rakennuksen suunnitteli arkkitehtitoimisto HALO Arkkitehdit Oy Oulusta. Projektipäällikkö oli Janne Laukka, muut suunnittelijat Tuomas Niemelä ja Milla Parkkali. Hankkeen projektipäällikkö oli Juha Guttorm.

Rakennus on ulkoa tumma, sisältä vaaleaa mäntyä. Sen suunnittelussa on otettu vaikutteita saamelaisperinteestä, kuten kilpailuohjelmassa edellytettiin. *Sajos* on inarinsaamea ja tarkoittaa tukikohtaa tai asentopaikkaa.

Hankkeella on pitkä historia, sillä jo 1970-luvulla oli vireillä oman tilan saaminen. Asia oli esillä myös 1996, jolloin perustettiin saamelaiskäräjät. Suunnittelu sai vauhtia vuonna 2000, ja valtion budjettiin se tuli 2007.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Jenni Leukumavaara, Saamelaiset saivat komean kodin, HS 6.2.2012 s. C1
2. ↑  Saamelaisarkisto Saamelaiskulttuurikeskus Sajos. Viitattu 30.11.2019.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Sajos** Wikimedia Commonsissa

* Sajoksen sivusto
* Suoninen, Inger-Elle: Emeritusprofessori Pentikäinen luovutti arkistonaineistonsa Saamelaisarkistoon Inariin *Yle Uutiset*.  16.6.2015. Helsinki:  Yleisradio Oy. Viitattu 17.11.2022.
**Sukutilakunniakirja** on kunniamaininta, jonka myöntää nykyään ProAgria. Sen voi saada vähintään kaksisataa vuotta saman suvun hallussa olevan maatilan omistaja. Ruotsissa sukutilakunniakirjoja alettiin jakaa 1929 laajasti. Suomessa kirjailija Jalmari Finne ryhtyi tilauksesta laatimaan omistajaluetteloita. 22. tammikuuta 1931 Maatalousseurojen Keskusliitto otti tehtäväkseen sukutilakunniakirjojen jakamisen *antaakseen julkisen tunnustuksen samaa tilaa pitkäaikaisesti hallinneille suvuille, herättääkseen kunnioitusta esivanhempien työtä kohtaan ja vahvistaakseen nykyisenkin sukupolven kiintymystä kotikontuun*.

Ensimmäiset 75 sukutilakunniakirjaa annettiin Raumalla Satakunnan maanviljelysseuran maatalousnäyttelyiden yhteydessä 31. heinäkuuta 1931. Sukutilakunniakirjoja annettiin vuosittain poikkeuksena vuodet 1940-1941 ja 1943-1946.*lähde?* Vuoden 1952 loppuun mennessä oli annettu 2545 sukutilakunniakirjaa siten, että Hämeen lääniin 369, Kymen lääniin ja sen edeltäjään Viipurin lääniin oli annettu 333, Kuopion lääniin 192, Lapin lääniin ei ainuttakaan, Mikkelin lääniin 145, Oulun lääniin 128, Turun ja Porin lääniin 759, Vaasan lääniin 352 ja Uudenmaan lääniin 267.*lähde?*

Sukutilarekisteristä löytyy tarkempaa tietoa sukutilakunniakirjan saaneista tiloista. Huomioitavaa on, ettei tietoja löydy tiloista, jotka eivät ole rekisteröineet itseään sukutilarekisteriin.

Lähteet
-------

1. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive)
2. ↑  Mitä-Missä-Milloin 1954, sivu 203.
3. ↑  Mikä on sukutilarekisteri? *sukutila-rekisteri.webnode.fi*. Viitattu 26.6.2022.
**August Wilhelm Linsén** (10. kesäkuuta 1830 Helsinki – 19. tammikuuta 1858 Helsinki) oli suomalainen arkkitehti.

Linsénin vanhemmat olivat kaunopuheisuuden ja runousopin professori Johan Gabriel Linsén ja hänen toinen puolisonsa Vilhelmina Petronella Hoeckert. Hän pääsi ylioppilaaksi 1849 ja hänestä tuli intendentinkonttorin oppilas 1850.

Linsén toimi yleisten rakennusten intendentinkonttorissa 3. konduktöörina 1856 ja sihteerinä 1856–1858.

Linsén suunnitteli Sipoon Östersundomiin Villa Björkudden-nimisen huvilan joka rakennettiin 1856–1858. Huvilan omisti 1879–1898 Zachris Topelius.

Linsén teki 17-vuotiaana vuonna 1847 isänsä käskystä tunnetun pilakuvan Elias Lönnrotista. Kuvassa esiintyi paljasjalkainen, patalakkiin ja hännystakkiin pukeutunut Lönnrot jolla on keppi kädessä ja tuohikontti selässä. Kuvaan liittyi latinankielinen teksti *Unus homo nobis cursando restituit rem* (*Yksi ainoa mies meille juoksemalla korjasi kaiken*). Kuvan piirtämisen alkusyynä oli se että Johan Gabriel Linsén vastusti Lönnrotin hyvälle ystävälle Johan Vilhelm Snellmanille ehdotettua kunniatohtorin arvoa.

Lähteet
-------

1. ↑  Kotivuori, Yrjö: August Vilhelm Linsén. *Ylioppilasmatrikkeli 1640–1852*. Helsingin yliopiston verkkojulkaisu 2005. Luettu 4.8.2015.
2. ↑  Helsingin Kaupunginmuseo Finna : Östersundom, Karlvik ja Villa Björkudden (rakennustunnus 53966) nähtynä Karhusaarentien sillalta
3. ↑  Tarinateltta-blogi : Vaeltaja-Lönnrotin taustoista


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Ylioppilasmatrikkeli 1640–1852

 |

 |
Szigetin päälava vuonna 2008.
**Sziget** (suom. *saari*) on musiikkifestivaali, joka järjestetään vuosittain elokuussa Óbudansaarella Budapestissa. Festivaali kestää viikon ja siellä on viime vuosina ollut yli tuhat esiintyjää. Vuonna 2011 tapahtuma valittiin Euroopan parhaaksi suureksi festivaaliksi.

Sziget järjestettiin ensimmäisen kerran vuonna 1993 melko pienimuotoisena opiskelijatapahtumana, mutta 1990-luvun loppuun mennessä siitä oli tullut yksi Euroopan laajimmista ja suurimmista musiikkifestivaaleista. Noin puolet kävijöistä tulee Unkarin ulkopuolelta, eniten Ranskasta, Britanniasta, Saksasta, Italiasta, Alankomaista ja Irlannista. Vuonna 2009 Szigetissä kävi kuuden päivän aikana yhteensä noin 390 000 henkeä, enimmillään 70 000 vuorokaudessa. Vuonna 2011 katsojia oli 380 000–390 000.

Lähteet
-------

1. 1 2   (Arkistoitu – Internet Archive)
2. ↑
3. ↑
4. ↑  Sziget Festival draws nearly 400,000 visitors *Budapest Business Journal*.  15.8.2011.  Arkistoitu 2.9.2011. Viitattu 26.11.2011. (englanniksi)
**Keltin redutti** on ruotsalaisten vuoden 1743 Turun rauhan jälkeen Kymijoen länsirantaan Kuusankosken Keltin kylään rakennuttama maalinnake. Linnake rakennettiin suojaamaan tärkeää Kymijoen ylityspaikkaa, josta maantiet haarautuivat Anjalaan ja Iittiin. Keltin rajanylityspaikalla sijaitsi myös rajapostikonttori ja rajatullikamari. Ruotsin kuningas Adolf Fredrik vieraili 1752 tarkastusmatkallaan Keltin redutissa.

Keltin redutin miesvahvuus oli rauhan aikana 1 upseeri ja 12 sotamiestä. Kustaa III:n sodan aikana Kelttiin sijoitettiin kaksi komppaniaa, 24 rakuunaa ja 2 tykkiä, mutta siitä huolimatta venäläiset valtasivat Keltin 1790 polttaen Keltin ja Napan kylät. Suomen sodan aikana talvella 1808 Keltin varusväki koostui aliupseerista ja kuudesta sotamiehestä. Tämä varusväki peräytyi Keltistä ilman vastarintaa 5 000 miehen venäläisjoukkojen tieltä. Kelttiin oli suunniteltu 1800-luvun alussa suurta maalinnoitusta, johon olisi sijoitettu 5 000–6 000 miehen varuskunta, mutta nämä hankkeet jäivät toteuttamatta.

Vastapäätä joen toisella rannalla sijaitsi venäläisten rakentama Ruotsulan redutti.

Lähteet
-------

1. ↑  Museovirasto valtakunnallisesti merkittävät rakennetut kulttuuriympäristöt : Kymijoen rajalinnakkeet
2. ↑  Kouvolan seudun sotilashistoriaa ja kyläkulttuuria : Keltin redutti (Arkistoitu – Internet Archive)
**Raisa Vaarna** (23. kesäkuuta 1967 Espoo – 6. maaliskuuta 2021 Helsinki) oli suomalainen ooppera- ja liedlaulaja, joka oli äänialaltaan mezzosopraano.

Vaarna aloitti 7-vuotiaana viulutunneilla käymisen Kirkkonummen musiikkiopistossa ja kuorolaulannan. Hän valmistui vuonna 1993 kasvatustieteiden maisteriksi Jyväskylän yliopistosta ja neljä vuotta myöhemmin laulunopettajaksi. Vuonna 2002 Vaarna valmistui musiikin maisteriksi Sibelius-Akatemiasta. Jyväskylässä kasvatustieteitä opiskellessaan hän oli suorittanut lauluopintoja Keski-Suomen konservatoriossa. Vaarna sai vuonna 1996 kiinnityksen Suomen kansallisoopperan kuoroon. Hän esiintyi myös solistina rooleissa. Vaarna pääsi vuoden 1996 Lappeenrannan valtakunnallisissa laulukilpailuissa kolmannelle sijalle.

Vaarna teki vuosina 1993–1998 Yleisradiolle monia nauhoituksia yksinlauluista. Hän oli vielä vuonna 2020 mukana Jaakko Kuusiston oopperan *Jää* esityksissä Kansallisoopperassa. Hän toimi myös Laulumusiikin ystävät ry:n sihteerinä. Vaarna kuoli maaliskuussa 2021 vaikeaan sairauteen.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Muistot: Raisa Vaarna 1967–2021 Krista Pellikka, Helsingin Sanomat 2.4.2021, viitattu 8.1.2023

Aiheesta muualla
----------------

* Suomen Kansallisoopperan ja -baletin esitystietokanta: Raisa Vaarna
**Sotavaunuilla** oli tärkeä osa kelttien varhaisessa sodankäynnissä. Sotavaunuja on La Tènen kulttuurin varhaisissa hautalöydöissä eli 500-luvulta eaa. lähtien. Vaunut kuitenkin poistuivat laajamittaisesta käytöstä Manner-Euroopassa 100-luvulla eaa. kun keltit oppivat ratsuväen käytön, mutta Britanniassa ja Irlannissa vaunut säilyivät käytössä vielä vuosisatoja. Viimeinen kirjattu tieto sotavaunujen käytöstä Manner-Euroopassa on Rooman ja kelttien välisestä Telamonin taistelusta vuodelta 225 eaa. 

Kelttien sotavaunut olivat kevyitä kaksipyöräisiä, kahden hevosen vetämiä ja edestä avoimia (tämä mahdollisti sen, että soturi siirtyi ketterästi vaunun aisalle ja heitti keihään hevosten päiden välistä.) Vaunuissa oli miehistönä ajaja ja yksi soturi. Keltit olivat taitavia vaunuseppiä, ja he oppivat ensimmäisinä Euroopassa tekemään pyöränkehän yhdestä puusta, kun siihen asti se oli tehty useammasta osasta.

Taktiikka
---------

Julius Caesar teki Britannian valloittamiseksi kaksi sotaretkeä vuosina 55–54 eaa. Melkein heti noustuaan maihin hän kohtasi kelttien sotavaunuja:

> »Sotavaunutaistelussa britit aloittavat ajamalla pitkin taistelukenttää keihäitä singoten, ja yleensä hevosten ja pyörien melun aiheuttama kauhu riittää saattamaan vastustajan rivit epäjärjestykseen. Edettyään sitten oman ratsuväkensä eskadroonien välitse he hyppäävät sotavaunuista ja jatkavat jalan. Sillä välin heidän sotavaunujensa ajajat vetäytyvät lyhyen matkan päähän taistelusta ja asettavat vaunut siten, että heidän herransa pystyvät painostettuina perääntymään omaan rintamalinjaansa. Siten he yhdistävät ratsuväen liikkuvuuden jalkaväen pysyvään voimaan;...»   
> (Caesar, *Gallian sota* V,1)
> 
> 

Vaunuista siis valmisteltiin taistelua ensiksi ajamalla vaunut jonossa suoraan vihollista kohti, ja heittämällä keihäitä yritettiin saada vihollisen taistelutahto murtumaan. Jos vihollinen ei kääntynyt pakoon, käännettiin vaunut ja ajettiin vihollisen ryhmityksen editse, edelleen keihäitä heittäen. Joskus vihollinen kierrettiin kokonaan ja hyökättiin myös selustaan. Useamman tällaisen hyökkäyksen jälkeen vaunut palasivat omiensa luokse ja vaunuista taistelleet soturit jalkautuivat osaksi jalkaväkeä. Tämän jälkeen ajajat vetäytyivät taistelusta vaunujen kanssa, valmistautuen mahdolliseen vetäytymiseen. Jos kelttien hyökkäykset torjuttiin, vaunut ja ratsuväki vetäytyivät taistelusta metsän suojaan. Erityisesti tämä teki Caesariin vaikutuksen.

Lähteet
-------

* James, Simon: *Keltit*. (Alkuteos: Exploring the World of the Celts) suomentanut Kontro, Tarja. Helsinki: Otava, 2005. ISBN 951-1-19271-X.
* Featherstone, Donald: *Warriors and Warfare in ancient and medieval times*. Lontoo: Constable, 1997. ISBN 0 09 476850 1.

### Viitteet

1. ↑  englannista suom. Kontro, Tarja, James, Simon: Keltit. (Alkuteos: Exploring the World of the Celts)