recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Kumsusanin aurinkopalatsi
**Kumsusanin aurinkopalatsi** (hangul: 금수산태양궁전; hanja: 錦繡山太陽宮殿; uudistettu latinisaatio: *Geumsusan Taeyang Gunjeon*) on Pjongjangissa Pohjois-Koreassa sijaitseva mausoleumi.

Kumsusanin aurinkopalatsi valmistui alun perin vuonna 1976 Kumsusan-kokoussalina. Se oli Kim Il-sungin virallinen asumus ja toimisto hänen kuolemaansa (1994) saakka. Kim Jong-ilin noustua valtaan isänsä seuraajana tiloja uudistettiin laajalti ja rakennus muutettiin mausoleumiksi. Se avattiin uudelleen heinäkuussa 1995. Kim Il-sungin palsamoitua ruumista esiteltiin ennen hautaamista pohjoiskorealaisille ja ulkomaisille vieraille. Mausoleumin nimi oli tässä vaiheessa Kumsusan-muistosali. Kim Jong-il kuoli 17. joulukuuta 2011. Hänen ruumiinsa asetettiin näytteille joulukuun 28. päivänä pidettyihin valtiollisiin hautajaisiin saakka. Lisäksi esiteltiin muun muassa Kim Jong-ilin autoa, venettä ja kunnianosoituksia.

Aiemmin Kumsusan-muistosalina tunnettu mausoleumi nimettiin vuonna 2012 Kumsusanin aurinkopalatsiksi ja avattiin sotilasparaatin sekä ilotulitusten kera. Kumsusanin aurinkopalatsia pidetään Mansudaen suuren monumentin ohella pyhänä paikkana Pohjois-Koreassa. Palatsin käytävien pituus on yli kilometri ja lattian pinta-ala 10 700 m². Aukio kompleksin edessä on yli 500 metriä leveä. Palatsin ulkopuolella on sadan hehtaarin kasvihuone, jossa on yli 400 000 puuta.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Kumsusan Palace of the Sun Young Pioneer Tours, viitattu 19.12.2023 (englanniksi)
**Jussi Peltonen** (s. 14. helmikuuta 1993 Tampere) on suomalainen ensimmäisen dan-arvon saavuttanut taekwondoin Tampereelta. Hän aloitti taekwondon harrastamisen vuonna 2007 keväällä ja hän on harrastanut lajia yli 10 vuotta. Hänellä on monia kansallisia saavutuksia, kuten SM- ja PM-mitaleja. Suurin saavutus on Suomen-mestaruus vuodelta 2009 alle 18-vuotiaiden alle 63kg sarjasta. Vuonna 2018 hän saavutti ensimmäisen PM-mitalinsa ottamalla pronssia Vantaalla käydyistä Pohjoismaiden mestaruuskilpailuista.

Peltonen edusti Tampere Kumgang Taekwondoa ja on lopettanut taekwondon vuonna 2020. Myös hän harrastaa aktiivisesti kryptovaluuttojen parissa omistamalla mm. XRP ja Shiba Inua.

Mitalit
-------

### SM-kilpailut

| Sarja | Mitali | Vuosi | Lähteet |
| --- | --- | --- | --- |
| **-63kg** | Kulta | 2009 |  |
| **-63kg** | Pronssi | 2010 |  |
| **-63kg** | Hopea | 2011 |  |

| Sarja | Mitali | Vuosi | Lähteet |
| --- | --- | --- | --- |
| **-68kg** | Pronssi | 2017 |  |

### Opiskelijoiden SM-kilpailut

| Sarja | Mitali | Vuosi | Lähteet |
| --- | --- | --- | --- |
| **-63kg** | Pronssi | 2010 |  |

### Alle 21-vuotiaiden SM-kilpailut

| Sarja | Mitali | Vuosi | Lähteet |
| --- | --- | --- | --- |
| -**68kg** | Alle 21-vuotiaiden SM-hopea | 2011 |  |
| -**68kg** | Alle 21-vuotiaiden SM-hopea | 2012 |  |
| -**68kg** | Alle 21-vuotiaiden SM-pronssi | 2013 |  |

### PM-kilpailut

| Sarja | Mitali | Vuosi | Lähteet |
| --- | --- | --- | --- |
| **-68kg** | Pronssi | 2018 |  |

Lähteet
-------

1. ↑  Jussi Peltonen. Kotisivu (Arkistoitu – Internet Archive)
2. 1 2 3 4 5 6 7 8 9  Kilpailutulokset Kumgang
Kim Tok-hun
**Kim Tok-hun** (kor. 김덕훈; s. 1961) on Pohjois-Korean pääministeri.

Kim aloitti uransa raskaan teollisuuden huollon ja valvonnan tehtävissä. Hänet valittiin Korkeimpaan kansanneuvostoon ensimmäisen kerran vuonna 2003. Hän sai nimityksen Pohjois-Korean varapääministeriksi vuonna 2014. Kim tuli valituksi Korean työväenpuolueen keskuskomiteaan ensimmäisen kerran toukokuussa 2016. Elokuussa 2020 hän sai nimityksen Pohjois-Korean pääministeriksi ja Korean työväenpuolueen politbyroon puheenjohtajiston jäseneksi. Kimin edeltäjä pääministerinä oli Kim Jae-ryong.

Kimin on väitetty saaneen Kim Jong-unin luottamuksen paljastamalla Korean työväenpuolueen keskuskomiteaan liittyneen skandaalin, jonka seurauksena kaadereita pidätettiin laittomista liiketoimista ja prostituutiosta epäiltyinä.

Lähteet
-------

1. 1 2  North Korea lifts lockdown on city where suspected virus case spotted Kyodo News 14.8.2020, viitattu 23.12.2023 (englanniksi)
2. ↑  Kim Tok Hun North Korea Leadership Watch 14.8.2020, viitattu 23.12.2023 (englanniksi)
3. ↑  Juri Vuortama, Likainen tusina: Tässä on Pohjois-Korean diktaattorin lähipiiri Ilta-Sanomat 29.5.2022, viitattu 23.12.2023
**Sovetskaja Estonija** (Советская Эстония, "Neuvosto-Viro") oli Tallinnassa vuosina 1940–1991 ilmestynyt venäjänkielinen sanomalehti.

Lehti perustettiin Viron neuvostomiehityksen jälkeen heinäkuussa 1940 nimellä *Trudovoi put* ("Työn tie"). Se sai nimen *Sovetskaja Estonija* saman vuoden marraskuussa ja lakkasi toisen maailmansodan takia syyskuussa 1941. Lehti perustettiin uudelleen Leningradissa helmikuussa 1944 ja se siirtyi syyskuussa Tallinnaan.

*Sovetskaja Estonija* oli Viron kommunistisen puolueen keskuskomitean sekä Viron sosialistisen neuvostotasavallan korkeimman neuvoston ja ministerineuvoston äänenkannattaja. Keskuskomitean kustantamon julkaiseman lehden rinnalla ilmestyi vironkielinen *Rahva Hääl*. Kuudesti viikossa ilmestyneen *Sovetskaja Estonijan* painosmäärä oli 44 500 kappaletta vuonna 1974.

Lehti sai nimen *Estonija* syyskuussa 1991 ja *Vesti Dnja* ("Päivän viestit") vuonna 2004. Se lakkasi talousvaikeuksien takia vuonna 2009. Lehden painosmäärä oli tuolloin 7 400 kappaletta.

*Sovetskaja Estonijassa* työskennellyt Sergei Dovlatov kuvaa lehden toimitusta kirjassaan *Kompromissi*.

Lähteet
-------

1. 1 2  Sovetskaja Estonija *E-kataloog Ester*. Viitattu 23.12.2023.
2. 1 2 3  *Eesti nõukogude entsüklopeedia, 7. köide*, s. 247. Tallinn: Valgus, 1975. Teoksen verkkoversio.
3. 1 2  Vesti Dnja (1940–2009) *Eesti Entsüklopeedia*. Viitattu 23.12.2023.
4. ↑  V Estonii ostanovili vypusk gazety "Vesti dnja" na russkom jazyke *RB.ru*.  20.4.2009. Viitattu 23.12.2023.
5. ↑  Pentti Stranius: Kaksitoista kompromissia Tallinnassa – arviossa Sergei Dovlatovin Kompromissi *Kulttuuritoimitus*.  28.11.2021. Viitattu 23.12.2023.
**Lastenruoka** on ruokaa, joka on suunnattu lapsille. Lastenruokatuotteilla on kaikkein tiukimmat lainsäädännön koostumus-, ravitsemus-, turvallisuus- ja laatuvaatimukset. Luomulaatuisessa lastenruuassa vierasaineita ja torjunta-ainejäämiä ei saa olla kuten muissakaan luomuelintarvikkeissa. Alle kolmevuotiaille lapsille suunnatut tuotteet täytyy lain mukaan merkitä ikäryhmämerkinnällä.

Lastenruokien historiaa
-----------------------

Lastenruokia alkoi ensimmäisenä kaupallisesti valmistaa vuonna 1901 alankomaalainen M NV Nutricia -yhtiö. Yhdysvalloissa niitä valmisti ensimmäisenä Harold Clapp 1920-luvulla. Pablum toi markkinoille ensimmäiset esikypsennetyt ja kuivatut lastenruoat, joita valmistettiin 1930-luvulla alun perin sairaille lapsille.*lähde?*

Jalostaja alkoi valmistaa lastenruokia vuonna 1961. Valmistusta oli kokeiltu jo 1950-luvulla, mutta tuotteille ei ollut kysyntää. Piltti-nimi tuli Leirakselta, joka toi vuonna 1958 markkinoille Piltti-ihovoiteen lapsille. Valmiiden lastenruokien käyttö yleistyi Suomessa 60-luvulla. Nykyään Suomi on valmiin lastenruoan kulutuksessa maailman kärkimaita.

Lähteet
-------

1. ↑  Uskotko sinä lastenruokamyytteihin? *piltti.fi*.  Arkistoitu 19.9.2020. Viitattu 4.9.2020.
2. ↑  Historie *nutricia.nl*.  Arkistoitu 8.3.2008. Viitattu 23.12.2023. (hollanniksi)
3. ↑  Julie Beck: How Canned Baby Food Became King *The Atlantic*.  24.11.2014. Viitattu 23.12.2023. (englanniksi)
4. ↑  Taustalla mielenkiintoinen tarina *Mtv uutiset*.  30.10.2016. Viitattu 4.9.2020.
5. ↑  Piltti täyttää 60 vuotta *nestle.fi*.  9.5.2012. Viitattu 4.9.2020.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Lastenruoka** Wikimedia Commonsissa

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Baby food
**Himi** (jap. 氷見市, *Himi-shi*) on Japanin kaupunki Honshūn saarella Chūbun tai Hokurikun alueella Toyaman prefektuurissa. Se sijaitsee prefektuurin luoteisosassa Japaninmeren Toyamanlahden rannikolla. Kaupunki on rakentunut Noton niemimaan juureen, ja sisämaassa siihen kuuluu alueita Hōdatsun kukkuloilta. Himissä on 45 924 asukasta (joulukuussa 2020) ja sen pinta-ala on 230,54 neliökilometriä.

Himi kehittyi vanhastaan kalastajakylänä ja markkinapaikkana. Edo-kaudella 1600-luvun alkupuolelta lähtien sen seitsemällä kalastussatamalla (*Himi nanaura*) oli Kagan daimiokunnan suojelus. Maaseutukaupunki Himistä tehtiin vuonna 1889, ja kaupunkioikeudet Himi sai vuonna 1952, kun Himin maaseutukaupunkiin liitettiin kolme kyläkuntaa. Tärkeitä elinkeinoja ovat kalastuksen lisäksi elintarvikkeiden tuotanto ja maanviljely, mutta kaupunkiin on sijoittunut myös teollisuutta.

Himin nähtävyyksiin kuuluu esimerkiksi Jōichi-jin buddhalainen temppeli, joka tunnetaan valtavasta neidonhiuspuustaan ja Gongon-festivaalistaan. Kaupungin alueella on myös useita muinaisjäännöksiä, kuten Ōzakain luola jōmon-kaudelta ja Yanaida Nunooyaman *kofun*-hautakumpu. Osa kaupungin rannikkoalueesta kuuluu Noton niemimaan puolikansallispuistoon. Himiä palvelee JR Nishi-Nihonin Himi-linja.

Kuvia
-----

* Vanha kauppakatuVanha kauppakatu
* Yanaida Nunooyama-kofunYanaida Nunooyama-kofun
* Himin kantakaupunki vuoden 1975 ilmakuvassaHimin kantakaupunki vuoden 1975 ilmakuvassa
* Himin rautatieasemaHimin rautatieasema
* Kōzen-jiKōzen-ji

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6  氷見市の概要 Himi city. Viitattu 26.12.2020.
2. 1 2  氷見市の人口・世帯数・人口動態 Himi city. Viitattu 26.12.2020.
3. 1 2 3  ブリタニカ国際大百科事典 小項目事典: 氷見市 Kotobank. Viitattu 26.12.2020.
4. 1 2 3  日本大百科全書: 氷見川（市） Kotobank. Viitattu 26.12.2020.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Himi** Wikimedia Commonsissa

* Kaupungin internetsivut (japaniksi)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * n
* k
* m
Toyaman prefektuuri |
| --- |
|  |
| Kaupungit | 
* Himi
* Imizu
* Kurobe
* Namerikawa
* Nanto
* Oyabe
* Takaoka
* Tonami
* Toyama (pääkaupunki)
* Uozu

 |  |
|  |
| Kunnatpiirikunnittain | **Naka-Niikawan piirikunta** (Funahashi · Kamiichi · Tateyama) · **Shimo-Niikawan piirikunta** (Asahi · Nyūzen) |

 |
G350.1-0.3
**G350.1-0.3** on supernovajäänne Linnunradassa.

G350.1-0.3 luokiteltiin supernovajäänteeksi julkaisuissa vuosilta 1973 ja 1975. 1980-luvulla sen asema kyseenalaistettiin tarkempien kuvien myötä; muotonsa takia sitä arveltiin radiogalaksiksi tai galaksiklusteriksi. Vuonna 2008 julkaistu tutkimus kuitenkin osoitti G350.1-0.3:n supernovajäänteeksi; sen pitkänomaisen muodon katsottiin johtuneen räjähtämisestä tiheän kaasupilven vieressä (arviolta 15 000 valovuoden päässä Maasta).

G350.1-0.3 on noin 900–1000 vuotta vanha, joten se on yksi nuorimmista ja kirkkaimmista Linnunradan supernovajäänteistä. Se levittäytyy kahdeksan valovuoden matkalle. Tähtienvälisen pölyn johdosta räjähdystä tuskin nähtiin Maasta.

Aiheesta muualla
----------------

* NASA: Remnant of an Explosion With a Powerful Kick? (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:G350.1-0.3
Kiekko, jossa on Tšekin jääkiekon MM-kilpailuiden 2004 logo.
**Kiekko** on jääkiekossa käytettävä pyöreä kumista valmistettu peliväline. Standardin mukaan määritelty pelivälineenä käytettävä kiekko on mitoiltaan yhden tuuman (25,4 mm) paksu, halkaisijaltaan kolme tuumaa (76,2 mm) ja painoltaan väliltä 156–170 grammaa. On kehitetty myös painavampia oranssin värisiä kiekkoja (283,5 g) tai tätäkin vielä huomattavasti painavampia (907 g) harjoitteluvälineitä käytettäväksi harjoituttamaan pelaajan laukaisuvoimaa sekä kiekonkäsittelytaitoa.*lähde?*

Aikanaan lähetyksiään varten televisioverkosto FOX kehitytti televisioitaviin otteluihin kiekon, jonka sisällä oli pieni piirilevy, joka sisälsi liiketunnistimen ja infrapunalähettimen. Kiekko nimettiin FoxTraxiksi. Kiekon tarkoitus oli helpottaa etenkin hidasteissa sen näkyvyyttä ottelua seuraaville televisiokatsojille. Infrapunalähettimellä kiekko saatiin hehkumaan televisiolähetyksessä aina kun pelaaja oli antanut sille riittävästi liike-energiaa mailallansa. Ensimmäisen kerran FoxTraxia käytettiin pelivälineenä vuonna 1996 pohjoisamerikkalaisen NHL-liigan All Stars -tähdistöottelussa ja viimeisen kerran vuonna 1998, kun NHL:n pudotuspelien ensimmäinen kierros käynnistyi. Kokeilu päätettiin samalla, kun Foxin NHL-televisiointioikeudet loppuivat vuonna 1998.

Ottelussa kiekon nopeus voi kovimmissa lyöntilaukauksissa ylittää 170 km/h:n nopeuden rajan.*lähde?* Eräs julkisuutta kerännyt onnettomuus NHL-liigan urheiluhistoriikissä tapahtui 12. maaliskuuta 2002, kun katsomossa ottelua seurannut 13-vuotias Brittanie Cecil kuoli kiekosta saamiinsa vammoihin saatuaan tästä osuman päähänsä ottelussa, jossa kohtasivat NHL-liigan joukkueet Calgary Flames ja Columbus Blue Jackets.

Jääkiekon SM-liigassa, kuten myös NHL:ssä saa nykyisin kahden minuutin rangaistuksen, jos pelaaja lyö kiekon katsomoon omalta puolustusalueeltaan sen osumatta vastustajaan tai kaukalon reunuksiin.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Kiekko** Wikimedia Commonsissa
**The Isle of Pingo Pongo** (Pingo Pongon saari) on Merrie Melodies -piirroselokuva, joka julkaistiin vuonna 1938 ja jonka ohjasi Tex Avery.

Juoni
-----

Lyhytelokuva seuraa risteilyaluksen matkaa New Yorkista saarelle, joka oletettavasti sijaitsee Etelämerellä. Alus purjehtii Vapaudenpatsaan ohi, joka toimii liikennepoliisina, "Kanarian saarten" ja "Sandwichsaarten" ohi.

Animaatio pyörii jazzin ja primitivismin teemojen ympärillä, ja se tapahtuu syrjäisellä saarella. Keskeinen hahmo on varhainen versio Elmeristä, joka  tunnetaan Älyniekkana, ja suurin osa elokuvasta koostuu matkakertomus-tyyppisestä kerronnasta ja blackout-piloista, joissa monessa on mukana Älyniekka. Pingopongolaiset ovat enimmäkseen pitkiä, mustaihoisia, ja heillä on isot jalat ja huulet. Kuten muut ajan piirroselokuvat, alkuasukkaat muistuttavat eläimiä ja heijastavat ajan stereotypioita. Alkuasukkaat soittavat ensin rumpuja, ja innostuvat sitten jazziin, jota kuvataan "primitiiviseksi villiksi rytmiksi", joka johtaa siihen, että yleisö yhdistää viidakon villi-ihmiset viidakon moderniin jazz-musiikkin.

Elokuvassa on pilakohtaus, jossa Älyniekka sanoo, "Joko nyt pomo?", mutta kertoja sanoo "Ei vielä." Kun aurinko ei lopulta laskekaan, kun hän sanoo "kun aurinko laskee hitaasti länteen", Älyniekka ilmestyy ja sanoo, "Joko nyt, Pomo?" Pomo sanoo, että "Joo, nyt!" Munapää ampuu aurinkoon ja saa sen laskemaan länteen ja elokuva päättyy.

Aiheesta muualla
----------------

* *The Isle of Pingo Pongo* Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
* *The Isle of Pingo Pongo (Blue Ribbon),* Internet Archive
**Olavi Otto Simeon Oksman** (s. 4. toukokuuta 1934 Tampere) on suomalainen diplomi-insinööri ja eläköitynyt energia-alan yritysjohtaja, joka on saanut teollisuusneuvoksen arvonimen.

Oksmanin vanhemmat olivat maalari Otto Oksman ja Helmi Elisabeth Mikkonen. Professori Juhani Oksman on hänen veljensä. Olavi Oksman avioitui 1958 farmaseutti Mirja Sisko Orvokki Granrothin kanssa. Oksman tuli ylioppilaaksi Rovaniemen yhteislyseosta 1953 ja valmistui diplomi-insinööriksi Teknillisen korkeakoulun sähköosastolta 1959. Hän oli opintojensa aikana Kemijoki Oy:n asentajan apulainen 1955, tie- ja vesirakennushallinnon harjoittelija 1956, Rovakairan Sähkö Oy:n harjoittelija 1957, Helsingin kaupungin sähkölaitoksen asemapäivystäjä 1958 ja Teknillisen korkeakoulun sähkötekniikan osaston sähkökoneitten assistentti 1958–1959. Valmistuttuaan Oksman oli Kemijoki Oy:n palveluksessa, sähköinsinööri ja käyttöinsinööri 1959–1962, laitostoimiston sähköinsinööri 1962–1980, laitostoimiston päällikkö 1980–1985, sähköosaston johtaja 1985–1987 teollisuusneuvos Karl Lehtisen jälkeen ja tuotantoyksikön johtaja 1987–1999. Hänellä on ollut useita oman alansa asiantuntija- ja luottamustehtäviä, mutta hän oli myös muun muassa Rovaniemen Palloseuran puheenjohtaja 1966–1969. Teollisuusneuvoksen arvonimen Oksman sai 1999.

Lähteet
-------

1. 1 2  Jäntti, Vesa-Pekka: Teollisuusneuvos Olavi Oksman (1934–). *Suomen talouselämän vaikuttajat* -verkkojulkaisu (maksullinen). 30.11.2012. Suomalaisen Kirjallisuuden Seura. Viitattu 18.12.2023.
**Pyhä Eligius Noyonlainen** (588 Catelat, Ranska – 1. joulukuuta 660 Noyon, Ranska) oli pyhimys, piispa ja useiden uskonnollisten rakennuksien rakennuttaja. Hän oli Eucheriuksen ja Terrigian poika ja äärimmäisen taitava metalliseppä. Taitojensa nojalla mies sai paikan ja vaikutusvaltaa frankkien kuninkaiden Clotaire II:n ja Dagobert I:n hoveissa. Eligius oli antelias köyhiä kohtaan, maksoi lunnaita orjista ja rakensi kirkkoja sekä luostareita. Dagobertin kuoltua hän lähti hovista ja rupesi papiksi päästen lopulta Noyonin piispaksi. Eligius käännytti useita pakanaheimoja hiippakunnassaan ja jatkoi kirkkojen ja luostarien rakentamista. Hän oli pyhän Godebertan ystävä ja hengellinen opettaja sekä löysi useiden pyhimysten pyhäinjäännöksiä. Eligius kuoli kuumeeseen vuonna 660. Mies eli seuraavien 14 paavien hallintokausien aikana: Pelagius II (579-590), pyhä Gregorius Suuri (590-604), Sabinian (604-606), Bonifacius III (607), pyhä Bonifacius IV (608-615), pyhä Deusdedit (615-618), Bonifacius V (619-625), Honorius I (625-638), Severinus (640), Johannes IV (640-642), Theodore I (642-649), pyhä Martinus I (649-655), pyhä Eugenius I (655-657) ja pyhä Vitalian (657-672). Hänen muistopäiväänsä on vietetty 24. kesäkuuta, 8. marraskuuta ja 1. joulukuuta.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6  CatholicSaints.Info » Blog Archive » Saint Eligius of Noyon *catholicsaints.info*. Viitattu 29.8.2022. (englanniksi)
2. ↑  CatholicSaints.Info » Blog Archive » Book of Saints – Eligius *catholicsaints.info*. Viitattu 29.8.2022. (englanniksi)
3. 1 2  CatholicSaints.Info » Blog Archive » New Catholic Dictionary – Saint Eligius *catholicsaints.info*. Viitattu 29.8.2022. (englanniksi)
4. ↑  CATHOLIC ENCYCLOPEDIA: List of Popes *www.newadvent.org*. Viitattu 29.8.2022.
**Hannele Harjunen** on suomalainen tutkija ja yhteiskuntatieteiden tohtori. Hän toimii Jyväskylän yliopistossa sukupuolentutkimuksen yliopistonlehtorina ja on erikoistunut lihavuuden tutkimiseen yhteiskuntatieteellisestä näkökulmasta.

Harjunen väitteli vuonna 2009 naistutkimuksen oppiaineesta Jyväskylän yliopistosta. Hänen väitöskirjansa titteli oli *Women and Fat: Approaches to the Social Study of Fatness* (Naiset ja lihavuus: näkökulmia lihavuuden yhteiskuntatieteelliseen tutkimukseen).

Hän on työskenteli vuosina 2007-2009 Ruotsissa Uumajan yliopiston *Umeå centrum för genusforskning:ssa*.

Harjunen on kommentoinut mediassa asiantuntijana muun muassa lihavuuteen liittyviä ennakkoluuloja, terveyttä ja laihduttamista  sekä lihavien ihmisten saamaa kohtelua terveydenhuollon parissa.

Teoksia
-------

* Hannele Harjunen, Katariina Kyrölä: *Koolla on väliä! Lihavuus, ruumisnormit ja sukupuoli*. Like kustannus Oy, 2007. ISBN 978 952 01 0033 9.

* Teppo Eskelinen, Hannele Harjunen, Helena Hirvonen & Eeva Jokinen (toimittajat): *Tehostamistalous*. Jyväskylä: Jyväskylän yliopisto, 2017. ISBN 978 951 39 6978 3.

* Hannele Harjunen: *Neoliberal Bodies and the Gendered Fat Body*. Routledge, 2020. ISBN 978 952 01 0033 9.

Muita julkaisuja
----------------

Harjunen, Hannele: Exercising Exclusions: Space, Visibility, and Monitoring of the Exercising Fat Female body.  *The Fat Studies Journal*, tammikuu 2019, Vol 8, 2. vsk, s. 173–186.  (englanniksi)

Gailey, Jeannine A. and Harjunen, Hannele: A Cross-Cultural Examination of Fat Women’s Bodies: Stigma and Gender in North American and Finnish Culture.  *Feminism and Psychology*, 2019, Vol 29, 3. vsk, s. 374–390.  (englanniksi)

Kyrölä, Katariina and Harjunen, Hannele: Phantom/Liminal Fat and Feminist Theories of the Body.  *Feminist Theory*, 2017, Vol 18 (2). vsk, s. 99–117.  (englanniksi)

Lähteet
-------

1. ↑  
Mira Pelo: Lihavuustutkija Hannele Harjunen: Hyvinvoinnilla ja terveydellä tehdään bisnestä, ihmisten epävarmuudella rahastetaan *Yleisradio, yle.fi*.  24.05.2017. Viitattu 23.2.2023.
2. ↑  Eveliina Linkoheimo: Loppu laihduttamiselle? *Ilta-Sanomat, is.fi*.  26.2.2022. Viitattu 23.2.2023.
3. ↑  Kaisa Viljanen HS: Lihavuudesta ei tarvitse pyrkiä pois, sanoo laihdutuksen 15 vuotta sitten lopettanut lihavuustutkija – "Onko hyötyä, että naiset opetetaan vihaamaan vartaloaan" *Helsingin Sanomat*.  16.3.2017. Viitattu 24.2.2023.
4. ↑  Selina Keränen: Lihavuustutkijan mukaan painosta töksäytteleviltä lääkäreiltä puuttuu ymmärrys valta-asemastaan: "Tosi traagisia tilanteita" *Apu, apu.fi*.  21.11.2022. Viitattu 23.2.2023.
5. ↑  Lihavuuden hoito on mahdollista saada toimivaksi - Vaakakapina keräsi terveiset päättäjille *yle.fi*. Viitattu 24.2.2023.
6. ↑  sonjakahkonen: Terveydenhuolto on lihavalle paha paikka – kehorauha haluaa hälventää häpeää *SuPer verkkolehti*.  7.12.2020. Viitattu 24.2.2023.
**Haapajärven varikko** (HAAPJASEV) on Pohjois-Pohjanmaalla Haapajärven kaupungissa toimiva Suomen puolustusvoimien varikko.

Varikko on vuoden 2013 alusta puolustusvoimien Räjähdekeskuksen hallintoyksikkö. Aikaisemmin se on kuulunut Maavoimien materiaalilaitokseen.

Tehtävät
--------

Varikon toimialaan kuuluu ampumatarvikkeiden ja räjähdysaineiden valmistus, materiaalin huolto, lataamotoiminta sekä varastointi ja logistiikkatoiminnot. Se sijaitsee kaupungin eteläpuolella Vuortenvuoren alueella Jyväskylä–Haapajärvi-radasta haarautuvan oman sivuraiteen päässä ja sillä on parhaimmillaan työskennellyt noin 150 työntekijää.

Varikolla on myös oma palokuntansa.

Historia
--------

Sodan aikana varikko siirrettiin Viipurista Jepualle Pohjanmaalle. Sen jälkeen varikko toimi keskusvarikkoaikana Kokkolassa. Puhekielessä varikko on myös Vuortenvuoren varikko.

Aikaisemmat nimet
-----------------

Varikko on tunnettu aikaisemmin seuraavilla nimillä:

* Haapajärven asevarikko (HaapajAseV), 1993–2007
* Asevarikko 8 (AseV 8), 1952–1992 (Kokkolassa sijainneen keskusvarikko 8:n (–1996) osa)
* Asevarikko 5 (AseV 5), 1941–1945
* Ampumatarvikevarikko 5 (ATV 5), 1939–1941
* Asevarikko 2 (AseV 2), 1930–1939
* Ase- ja ampumavarikko 2, 1921–1930
* Viipurin asevarikko, 1918–1921
* Viipurin sotavarikko, 1918

Organisaatio
------------

Toimipisteen johtajana toimii insinöörieverstiluutnantti Jouko Korkeakoski. Aikaisempia päälliköitä ovat muun muassa:

* insinöörieverstiluutnantti Hannu Torvi 2012–
* everstiluutnantti Jukka Nikkari 2008–2012
* everstiluutnantti Kari Hautasaari 2001–2007
* everstiluutnantti Markku Karvonen 1998–2001
* majuri Leo Ukkonen 1994–1998
* majuri Pekka Ruuska 1993–1994
* majuri Eero Tikkanen 1972–1980
* kapteeni Armas Knuutila 1965–1967
* everstiluutnantti Yrjö Kuosmanen 1960–1964, AseV 5 päällikkö

Kokkolan aikoina varikolla oli everstin arvoinen päällikkö Lars Klärichin palvellessa päällikkönä.

Lähteet
-------

* Kinnarinen, Pauli & Hautasaari, Kari: *Haapajärven asevarikko : Viipurista Haapajärvelle 1918–2003*. Haapajärvi: Haapajärven asevarikko, 2003. ISBN 952-91-6037-2.
* Knuuttila, Jukka, Vuori, Jaakko ym.: *Asevarikko 8 : Viipurista Haapajärvelle 1918–1988*. Haapajärvi: Asevarikko 8, 1988. ISBN 951-99982-9-2.

Katso myös
----------

* Jyväskylä–Haapajärvi-rata
**Kunshan** (kiin.: 昆山市; pinyin: *Kūnshān shì*) on Kiinassa Jiangsun maakunnassa Suzhoun kaupungissa sijaitseva piirikuntatason kaupunki Suzhoun ja Shanghain välissä. Sen väkiluku vuoden 2020 väestönlaskennassa oli hieman yli kaksi miljoonaa asukasta.

Historia
--------

Taiping-kapinan aikana Taipingin taivaallisen valtakunnan kapinalliset valtasivat Kunshanin vuonna 1860, ja he vetäytyivät vuonna 1863. Vuonna 1937 japanilaiset miehittivät Kunshanin ja pitivät sitä hallussaan vuoteen 1945 asti. Kommunistipuolueen joukot valtasivat kaupungin toukokuussa 1949. Vuonna 1989 Kunshanin piirikunta muutettiin piirikuntatason kaupungiksi.

Aluejako ja väestö
------------------

Kunshan jakautuu 11 kuntatason alueeseen:

| Alue | Kiinaksi | Väkiluku (2010) |
| --- | --- | --- |
| Yushan | 玉山镇 | Yùshān zhèn | 467 789 |
| Kunshanin talous- ja teknologiakehitysalue | 昆山经济技术开发区 | Kūnshān jīngjì jìshù kāifā qū | 376 962 |
| Zhoushi | 周市镇 | Zhōushì zhèn | 144 529 |
| Zhangpu | 张浦镇 | Zhāngpǔ zhèn | 133 820 |
| Huaqiao | 华侨镇 | Huāqiáo zhèn | 104 969 |
| Bacheng | 巴城镇 | Bāchéng zhèn | 103 162 |
| Qiandeng | 千灯镇 | Qiāndēng zhèn | 92 940 |
| Lujia | 陆家镇 | Lùjiā zhèn | 90 561 |
| Jinxi | 锦溪镇 | Jǐnxī zhèn | 51 462 |
| Dianshanhu | 淀山湖镇 | Diànshānhú zhèn | 50 067 |
| Zhouzhuang | 周庄镇 | Zhōuzhuàng zhèn | 28 599 |

Kunshanin väkiluku vuoden 2020 väestönlaskennassa oli 2 092 496, josta miehiä oli 1 113 706 eli 53,2 prosenttia ja naisia 978 790 eli 46,8 prosenttia. Kaupunkialueella asui 1 652 159 eli 79 prosenttia asukkaista. Vähemmistökansallisuuksien edustajia eli muita kuin han-kiinalaisia oli 0,95 prosenttia. Bruttokansantuote vuonna 2022 oli 500,67 miljardia yuania. Keskitulot kaupunkialueella olivat 80 138 yuania ja maaseudulla 44 583 yuania.

Shanghain metron linjan 11 asemat Zhaofeng lu, Guangming lu ja Huaqiao sijaitsevat Kunshanin kaakkoisosassa. Huaqiaon asemalta alkaa Suzhoun metron linja 11, joka kulkee Kunshanin lävitse Suzhoun teollisuusalueelle.

Lähteet
-------

1. ↑  历史文化 昆山市人民政府.  Arkistoitu 23.12.2023. Viitattu 23.12.2023. (kiinaksi)
2. ↑  昆山市六普各乡镇人口排名 *红黑人口库*.  Arkistoitu 23.12.2023. Viitattu 23.12.2023. (kiinaksi)
3. ↑  昆山市人口数据 *红黑人口库*.  Arkistoitu 23.12.2023. Viitattu 23.12.2023. (kiinaksi)
**Kati Sinenmaa** (s. 1950 Laukaa) on suomalainen elämäntapa-aktivisti ja ITE-taiteilija, joka tunnetaan Pasilan kivilinnan rakentajana. Hän opiskeli 1989–1995 Helsingin yliopistossa fysiikkaa ja oli aktiivinen keskustelija varhaisissa Usenet-ryhmissä. Häntä pidettiin lahjakkaana luonnontieteissä, mutta hän keskeytti opintonsa ja jäi vuonna 1995 asunnottomaksi. Sinenmaasta on tehty vuonna 2005 dokumenttielokuva *Kosminen näytelmä*.

Pasilan kivilinna
-----------------

Pasilan kivilinna
Linnan kivimuureja
Jäätyään asunnottomaksi Kati Sinenmaa päätyi omien sanojensa mukaan sattumalta teltan kanssa Pasilaan *Puolen hehtaarin metsäksi* kutsumaansa metsikköön, kivenheiton päähän Ilmalan junaseisakkeesta. Hän ryhtyi kokoamaan alueelle kivistä linnamaista rakennelmaa, johon on vuosien saatossa rakentunut silmämääräisesti satoja tonneja painava kivirakennelma, jonka rakentaminen jatkuu edelleen. Rakennelmaa ympäröi noin 200 metriä pitkä ja 0,5–2 metriä korkea aitaus, joka muodostuu erilaisista risuista, hiekasta ja mullasta. Alueella on jopa usean tonnin painoisia kiviä aseteltuina kivilinnan rakenteisiin. 

Kivilinnan valmistamisessa Sinenmaalla ei ole ollut kertomansa mukaan apunaan muita työkaluja kuin lapio, rautakanki, sorkkarauta sekä lankkuja ja putken pätkiä, joiden avulla hän pystyi kaivamaan esille ja siirtelemään tonnienkin painoisia kiviä. Vuosina 1995–2008 hän myös asui linnaan rakentamassaan mökissä ympäri vuoden. Vuonna 2008 mökki paloi ja Sinenmaa joutui muuttamaan muualle. 

Vuonna 2016 Liikennevirasto päätti aidata linnan turvallisuussyihin vedoten.

Lähteet
-------

1. ↑  Hiltunen, Jouni: Sisäisiä kosmoksia.  *Voima*, 2005, nro 6. Artikkelin verkkoversio. Viitattu 9.3.2016.  (Arkistoitu – Internet Archive)
2. ↑  Marttinen, Vesa: Asunnoton Kati alkoi rakentaa Pasilaan kivilinnaa syksyllä 1995 – työ jatkuu edelleen *Yle Uutiset*.  3.11.2014. Viitattu 9.3.2016.
3. ↑  Ruonakoski, Eetu: Katin elämäntyö pilalle – legendaarinen Pasilan kivilinna suljetaan: "Ei voida sallia" *MTV*.  13.7.2016. Viitattu 25.10.2017.

Aiheesta muualla
----------------

* Kati Sinenmaan blogi
* Ulla-Maija Vilmi: Kiven vierittäjä (Arkistoitu – Internet Archive), Vantaan Lauri 11.5.2006.
* Sinenmaan rakentama Pasilan kivilinna Retkipaikassa

* Marko Leppänen: Kodittomuuden muistomerkki (Arkistoitu – Internet Archive), Kirkko ja kaupunki 15.10.2012.
* Esoteerinen maantiede ja periferiaterapia: Kivanpyörittäjän urbaani metsähovi
**Dərbənd** on Venäjällä Dagestanin tasavallan Derbentin kaupungissa ilmestyvä azerinkielinen sanomalehti.

Dagestanin ASNT:n ja myöhemmin Derbentin puolue- ja neuvostoelinten äänenkannattajana toiminut lehti perustettiin vuonna 1920 Temir-Han-Šurassa (nykyinen Buinaksk) nimellä *Şurai Dağıstan* ("Neuvosto-Dagestan"). Se sai vuonna 1922 nimen *Dağıstan fuqarası* ("Dagestanin köyhälistö"). Lehti siirtyi vuonna 1922 Mahatškalaan, vuonna 1923 Derbentiin, vuonna 1924 jälleen Mahatškalaan ja vuonna 1930 jälleen Derbentiin. Vuonna 1931 sille annettiin nimi *Kolxoz yolu* ("Kolhoosien tie") ja vuonna 1932 *Lenin bayrağı* ("Leninin lippu").

Lehti lakkautettiin Dagestanin azerinkielistä toimintaa supistettaessa vuonna 1960. Se perustettiin uudelleen yleisön vaatimuksesta vuonna 1963 nimellä *Kənd mayakı* ("Maaseudun majakka"). Seuraavana vuonna se sai nimen *Leninçi* ("Leniniläinen").

Vuonna 1990 lehti sai nimen *Dərbənd*, ja samalla se muuttui piirilehdestä tasavallanlehdeksi. Se ilmestyy kerran viikossa kyrillisellä kirjaimistolla 2 000 kappaleen painoksena.

Lähteet
-------

1. ↑  *Gazety SSSR 1917–1960: Bibliografitšeski spravotšnik, tom 2*, s. 426–427. Moskva: Kniga, 1976.
2. 1 2  Ot "Šura Dagestan" k respublikanskoi gazete "Dərbənd" *Dərbənd*. Viitattu 6.1.2024.
3. ↑  Fond no 147. Redaktsija gazety "Lenintši "*Arhivnyi putevoditel*. Viitattu 6.1.2024.
4. ↑  Julkaisutiedot.  *Dərbənd*, 22.12.2023, s. 8. Artikkelin verkkoversio.

Aiheesta muualla
----------------

* Lehden sivusto
New Yorkin Viro-talo
**Amerikanvirolaiset** ovat Yhdysvaltoihin muuttaneita virolaisia ja heidän jälkeläisiään. Vuoden 2000 väestönlaskennassa Yhdysvalloissa asui 25 034 virolaistaustaista henkilöä.

Historia
--------

Ensimmäiset virolaiset siirtolaiset Yhdysvalloissa saattoivat saapua jo Uuteen Ruotsiin 1600-luvulla. Siirtokunnassa tiedetään asuneen Virossa syntyneitä siirtolaisia, mutta kyse saattaa olla myös vironruotsalaisista. Virolaisten siirtolaisten määrää Yhdysvaltojen itsenäistyttyä on hankala arvioida, sillä Yhdysvalloissa maahantulijat rekisteröitiin vain tulomaan mukaan. Ensimmäiset varmasti virolaiset asutukset ilmestyivät vuonna 1822 Etelä-Dakotaan. Myöhemmin virolaisasutuksia tuli myös Wisconsiniin (vuonna 1900) ja Montanaan (vuonna 1905). Vuonna 1890 Yhdysvalloissa oli arviolta 5 100 virolaista.

Virolainen pastori Hans Rebane perusti ensimmäisen virolaisen organisaation, luterilaisen seurakunnan, Fort Pierren lähettyville Etelä-Dakotan osavaltioon vuonna 1897. Hän osallistui myös ensimmäisen virolaisen koulun ja rahvamajan perustamiseen. Ensimmäinen vironkielinen lehti Yhdysvalloissa oli *Ameerika Eesti Postimees*, joka ilmestyi vuosina 1897–1911. Vuonna 1905 Virossa alkaneiden levottomuuksien johdosta käynnistyi muuttoaalto Yhdysvaltoihin, joka kohdistui lähinnä kasvaviin kaupunkeihin. Vuonna 1910 amerikanvirolaisia oli arviolta 44 900. Virolaisten maahanmuutto hiljeni vasta Viron itsenäistyttyä ja rauhoituttua 1920-luvulla. Toinen muuttoaalto käynnistyi kuitenkin pian Neuvostoliiton miehitettyä Viron vuonna 1939. Yhdysvaltoihin saapui Virosta arviolta 15 000 pakolaista.

Nykypäivä
---------

Amerikanvirolaisten määrä on vähentynyt huomattavasti huippuvuosistaan. Kun amerikanvirolaisia oli vuonna 2000 väestönlaskennan mukaan 25 034, oli heitä vielä vuonna 1990 26 762. Suurin osa amerikanvirolaisista on ensimmäisen tai toisen polven maahanmuuttajia. Amerikanvirolaiset sulautuivat amerikkalaiseen väestöön melko nopeasti toisen maailmansodan jälkeen. Yhdysvalloissa toimii useita erilaisia virolaisia yhdistyksiä, järjestöjä, kirkkoja ja kouluja. Virolaisia kouluja on yhteensä 14, ja niissä opetetaan viron kieltä ja historiaa.

Tunnettuja amerikanvirolaisia
-----------------------------

* Toomas Henrik Ilves, virolainen poliitikko
* Neeme Järvi, kapellimestari
* Nicole Aunapu Mann, avaruuslentäjä
* Michael Roos, amerikkalaisen jalkapallon pelaaja
* Mena Suvari, näyttelijä ja malli
* Alar Toomre, astronomi
* Ivan Triesault, synt. Juhan Treisalt, elokuvanäyttelijä
* Edmund Valtman, Pulitzer-palkinnon saanut sarjakuvataiteilija
* Lauri Vaska, kemisti

Lähteet
-------

1. ↑  Yhdysvaltojen vuoden 2000 väestönlaskenta
2. 1 2  *Itämerensuomalaiset: Heimokansojen historiaa ja kohtaloita* ISBN 951-9362-80-0
3. 1 2  Countries and Their Cultures: Estonian Americans
4. ↑  Silver Tambur: Estonian descendant Nicole Aunapu Mann to command a space flight *Estonian World*.  27.8.2022. Viitattu 28.8.2022. (englanniksi)
**2,3-butaanidioli** (C4H10O2) on dioleihin eli kaksi hydroksyyliryhmää sisältäviin alkoholeihin kuuluva orgaaninen yhdiste. Yhdistettä käytetään liuottimena ja orgaanisen kemian synteesien lähtöaineena.

Ominaisuudet
------------

2,3-butaanidioli on huoneenlämpötilassa väritöntä ja siirappimaista nestettä. Yhdisteellä on kolme stereoisomeeria, jotka ovat optisesti aktiiviset (+)- ja (-)-enantiomeerit sekä optisesti inaktiivinen mesoisomeeri. Aine liukenee erittäin hyvin veteen ja polaarisiin orgaanisiin liuottimiin, kuten etanoliin ja asetoniin. 2,3-butaanidioli voidaan hapettaa asetoiiniksi tai diasetyyliksi. Yhdiste reagoi karboksyylihappojen kanssa estereiksi ja aldehydien ja ketonien kanssa asetaaleiksi.

Valmistus ja käyttö
-------------------

2,3-butaanidiolia muodostuu sivutuotteena sokerien käymisessä ja tähän perustuivat varhaisimmat yhdisteen valmistusmenetelmät. Nykyään valmistus perustuu 2,3-buteenioksidin hydrolyysiin emäksisissä olosuhteissa. Reaktiossa muodostuu eri stereoisomeerien seos.

2,3-butaanidiolia käytetään väriaineiden, kumien ja hartsien liuottamiseen. Yhdistettä käytetään myös ristisitojana valmistettaessa eräitä polyuretaanimuoveja ja siitä valmistetaan myös polyestereitä, hartseja ja muovinpehmentimiä.

Lähteet
-------

1. ↑  2,3-Butanediol – Substance summary *PubChem*. NCBI. Viitattu 12.11.2018. (englanniksi)
2. 1 2 3 4 5  Alén, Raimo: *Kokoelma orgaanisia yhdisteitä: Ominaisuudet ja käyttökohteet*, s. 158. Helsinki: Consalen Consulting, 2009. ISBN 978-952-92-5627-3.
3. 1 2 3  Thomas Scott, Mary Eagleson: *Concise encyclopedia chemistry*, s. 152. Walter de Gruyter, 1994. ISBN 978-3110114515. (englanniksi)
4. 1 2 3  Heinz Gräfje, Wolfgang Körnig, Hans-Martin Weitz, Wolfgang Reiß, Guido Steffan, Herbert Diehl, Horst Bosche, Kurt Schneider & Heinz Kieczka: *Butanediols, Butenediol, and Butynediol, Ullmann's Encyclopedia of Industrial Chemistry*, John Wiley & Sons, New York, 2000. Viitattu 12.11.2018
**Endosulfaani** (C9H6SCl6O3) on kloorattu orgaaninen yhdiste. Yhdistettä on käytetty yleisesti maataloudessa hyönteismyrkkynä. Endosulfaanin käyttö kiellettiin maailmanlaajuisesti Tukholman sopimuksella vuonna 2011.

Ominaisuudet
------------

Endosulfaani esiintyy isomeereina, joita kutsutaan α- ja β-muodoiksi. Puhdas yhdiste on väritöntä kiteistä ainetta, mutta epäpuhtauksien vuoksi hyönteismyrkkynä käytettynä endosulfaani on usein ruskeaa. Endosulfaani on veteen liukenematonta, mutta liukenee orgaanisiin liuottimiin kuten hiilivetyihin. Endosulfaani sitoutuu GABA-reseptoriin ja estää sen toiminnan. Tällöin myös kloridi-ionikanavien toiminta estyy. Endosulfaani on hyvin myrkyllistä useille hyönteisille. Se on erittäin myrkyllistä myös nisäkkäille ja vesieliöille kuten kaloille. Endosulfaani voi häiritä normaalia hormonitoimintaa ja kertyä eliöihin. Endosulfaanille altistumisen oireina voi ilmetä muun muassa huonovointisuutta, kouristuskohtauksia, hengityksen vaikeutumista ja ihon ja kynsien sinistymistä.

Valmistus ja käyttö
-------------------

Endosulfaanin valmistuksen ensimmäisessä vaiheessa heksakloorisyklopentadieeni reagoi buteenidiolin kanssa Diels–Alder-reaktiolla. Muodostuva dioli reagoi seuraavassa vaiheessa tionyylikloridin kanssa muodostaen rengasrakenteisen sulfiittiesterin.

Endosulfaani tuli ensimmäisen kerran markkinoille 1950-luvulla ja Suomessa vuonna 1962. Endosulfaania käytettiin muun muassa kirvoja, kovakuoriaisia ja perhosten toukkia vastaan niin ruokakasveilla kuin koristekasveillakin. Endosulfaanin myrkyllisyyden vuoksi sen käyttö kiellettiin Suomessa vuonna 2001 ja Euroopan unionin alueella 2005. Maailmanlaajuinen kielto astui voimaan vuonna 2011, kun endosulfaani lisättiin Tukholman sopimuksessa kiellettyjen aineiden joukkoon.

Lähteet
-------

1. ↑  Endosulfan – Substance summary *PubChem*. NCBI. Viitattu 3.1.2019. (englanniksi)
2. 1 2  Susan Budavari (päätoim.): *Merck Index*, s. 605. 12th Edition. Merck & Co. 1996. ISBN 0911910-12-3. (englanniksi)
3. 1 2 3  Robert L. Metcalf & Abraham Rami Horowitz: *Insect Control, 2. Individual Insecticides, Ullmann's Encyclopedia of Industrial Chemistry*, John Wiley & Sons, New York, 2014. Viitattu 3.1.2019
4. 1 2  Endosulfaanin kansainvälinen kemikaalikortti Viitattu 3.1.2019.
5. 1 2  Richard P. Pohanish: *Sittig's Handbook of Pesticides and Agricultural Chemicals*, s. 332. William Andrew, 2014. ISBN 978-1455731480. Kirja Googlen teoshaussa (viitattu 3.1.2019). (englanniksi)
6. 1 2 3 4  Kalyani Paranjape, Vasant Gowariker, V N Krishnamurthy, Sugha Gowariker: *The Pesticide Encyclopedia*, s. 178. CABI, 2014. ISBN 9781780640143. Kirja Googlen teoshaussa (viitattu 3.1.2019). (englanniksi)
7. 1 2  Timo Seppälä & Päivi Munne: Endosulfaani Suomen Ympäristökeskus. Viitattu 3.1.2019.
Kuvassa heliumatomi ja Ångströmin mittakaava
**Ångström** (tunnus **Å**) on pituuden mittayksikkö, joka on 10−10 m eli 0,1 nm eli 100 pm. Yksikkö on nimetty ruotsalaisen fyysikon Anders Jonas Ångströmin (1814–1874) mukaan. 

Ångström ei ole SI-järjestelmän mukainen yksikkö, joten tieteellisessä tekstissä sen asemasta käytetään yleensä nano- tai pikometrejä. Atomien ja molekyylien mitat ilmoitetaan kuitenkin usein ångströmeinä; yleisemmin ångströmiä käytetään kuitenkin valon aallonpituuksien JÄIJÄIJÄIJÄIJÄIJÄIJÄIJÄIJÄIJÄIJÄI

Pituusmuunnoksia
----------------

* 1 ångström (Å) = 10–10 metriä = 0,1 nanometriä = 100 pikometriä
* 1 ångström (Å) = 100 000 fermiä = 100 000 femtometriä

Lähteet
-------

1. ↑  Suomen Standardoimisliitto: SI-opas (myös painettuna, ISBN 952-5420-93-0) (PDF) (Sivu 26.) *SFS-oppaat*.  04.11.2002. Suomen Standardoimisliitto.  Arkistoitu 31.8.2012. Viitattu 10.12.2013.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Ångström** Wikimedia Commonsissa
Frits Thaulow
**Johan Fredrik "Frits" Thaulow** (1847–1906) oli norjalainen maisemamaalari ja graafikko. Hän kuului Norjan uuden realistisen maisemamaalauksen keskeisiin edustajiin. Thaulow tutustui ulkoilmamaalaukseen Pariisissa, missä vietti paljon aikaa 1890-luvulta lähtien, vaikka oleskeli muuallakin ulkomailla ja välillä kävi kotimaassakin. Thaulow maalasi varsinkin lunta ja virtaavaa vettä. Uran lopulla hänen maalauksensa keveni ja muuttui aikaisempaa impressionistisemmaksi.

Thaulow opiskeli Kööpenhaminan taideakatemiassa C. F. Sørensenin ja Karlsruhessa Hans Guden johdolla. Hän siirtyi sitten Pariisiin, jossa hän sai vaikutelmia varsinkin Édouard Manet'lta ja liittyi aluksi kannattamaan ja toteuttamaan naturalistisen ulkoilmamaalauksen periaatteita. Kotimaahan 1881 palattuaan hän yhdessä Christian Krohgin ja Erik Werenskjoldin kanssa laski modernin norjalaisen maalaustaiteen perustan.

Thaulow saavutti sekä tekotavan että värikäsittelyn alalla harvinaisen mestaruuden: erityistä huomiota saivat ne hänen maisemansa, joissa hän kuvaa lunta tai juoksevaa vettä. Myöhempinä vuosinaan asuessaan Pariisissa hän yhä enemmän loittoni orjallisesta naturalismista ja alkoi panna pääpainoa maiseman ja sen hienojen värivivahdusten herättämälle tunnelmalle ja maalasi sen mukaisesti mielellään varsinkin pilvisiä päiviä ja kuutamoiltoja.

Thaulowin teoksia on ulkomaisissa museoissa, kuten *Katu Kragerössa*, *Hougfossen* ja *Kuutamomaisema* (Oslossa), *Ravnsborg* (Kööpenhaminassa), *Kuutamo Normandiassa* (Tukholmassa) ja *Talvipäivä Vestre Akerissa* (Pariisin Luxembourg-kokoelmissa).

Katu Kragerøssä

Lähteet
-------

1. ↑  WSOY:n Iso Tietosanakirja, osa 9, WSOY 1997, s. 302
2. 1 2  Otavan Iso tietosanakirja, osa 8 vuodelta 1964, palsta 1347
3. ↑  Otavan Iso Fokus, s. 1347
4. ↑  Spectrum tietokeskus, osa 16, WSOY 1983, s. 404
5. ↑  Facta, osa 8, WSOY 1977, palsta 697
6. 1 2 3  Thaulow, Frits, Tietosanakirja. Osa 9, palsta 1478. Tietosanakirja-osakeyhtiö 1917

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Frits Thaulow** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Italia
* Belgia
* Yhdysvallat
* Ruotsi
* Tšekki
* Puola

 |
|  |
| Taiteenala | 
* KulturNav
	+ 2
	+ 3
* Musée d'Orsay
* RKD Artists
* ULAN

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* SNAC
* IdRef

 |

 |
Kista Science Tower
**Kista Science Tower** on Tukholman Kistan kaupunginosassa sijaitseva tornitalo, joka on Pohjoismaiden korkein toimistorakennus. Se on 32-kerroksinen ja 117 metriä korkea. Talo rakennettiin vuosina 2000–2003. Kompleksi käsittää kaikkiaan kuusi rakennusta. Sen suunnitteli ruotsalainen arkkitehtitoimisto White Arkitekter AB, joka voitti vuonna 1998 luonnoksellaan rakennuksen suunnittelusta järjestetyn kilpailun. Rakentaja oli NCC.

Valmistuessaan vuonna 2003 Kista Science Tower oli Skandinavian korkein pilvenpiirtäjä, mutta vuonna 2004 sen ohitti korkeudessa Malmöhön, Etelä-Ruotsiin, kohonnut asuintalo Turning Torso. Katolla olevan antennin kanssa Kista Science Towerin korkeus on 156 metriä.

Pilvenpiirtäjän hissit ovat Ruotsin nopeimmat. Niiden nopeus on noin 5–6 metriä sekunnissa. Hissit on toimittanut suomalainen Kone Oyj.

Lähteet
-------

1. ↑  Fredric Bedoire: *Stockholms byggnader: Arkitektur och stadsbild*, s. 353. Norstedts, Tukholma 2012.

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Kista Science Tower**.
* Kista Science Towerin hissit Elevaattorit.orgissa
Valle Rosenberg, omakuva vuodelta 1910.
Valle Rosenberg: *Alaston* (1913).
**Gustaf Waldemar (Valle) Rosenberg** (15. marraskuuta 1891 Porvoo – 18. joulukuuta 1919 Porvoo) oli suomalainen ekspressionistinen taidemaalari. Hän toimi myös kuvittajana ja pilapiirtäjänä.

Rosenbergin vanhemmat olivat puuseppä Knut Gustaf Rosenberg (ent. Meijer) ja Olga Maria o.s. Lindström. Hän opiskeli Taideteollisessa keskuskoulussa 1906–1909 ja Suomen Taideyhdistyksen piirustuskoulussa 1910–1911. Hän asui vuodesta 1913 Pariisissa ja Italiassa. Hänen maalauksiaan on Ateneumissa ja Porvoon museossa. Rosenberg osallistui Suomen Taiteilijan näyttelyihin vuosina 1909–1913.

Rosenbergin värienkäyttö ja ilmaisutapa oli samantyylistä kuin Marraskuun ryhmän taiteilijoilla, mutta hän ei osallistunut ryhmän toimintaan, koska hän muutti Suomesta ulkomaille jo vuonna 1912, neljä vuotta ennen ryhmän perustamista, ja palasi Suomeen vasta hiukan ennen kuolemaansa.

Maalauksia
----------

* *Omakuva*, 1908
* *Kuja Porvoosta*, 1909
* *Istuva nainen (taiteilijan sisar Ina Rosenberg)*, 1913

Lähteet
-------

* Kruskopf, Erik: "Rosenberg, Valle (1891–1919)", *Suomen kansallisbiografia, osa 8*, s. 347–349. Helsinki: Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, 2006. ISBN 951-746-449-5. / Teoksen verkkoversio.
* Suomen kuvataiteilijat -matrikkeli.
* Marraskuun ryhmän suomalainen ekspressionismi: Valle Rosenberg. (Arkistoitu – Internet Archive)

### Viitteet

1. ↑  Rosenberg, Valle hakuteoksessa *Uppslagsverket Finland* (2012). (ruotsiksi)
2. ↑  *Otavan Iso tietosanakirja*, osa 7, p. 841. Otava 1966.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Valle Rosenberg** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)
* Ruotsi

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Kansallisbiografia
* Uppslagsverket Finland
* Biografiasampo

 |

 |
**Kevin Anthony Ford** (s. 7. heinäkuuta 1960 Portland, Indiana) on eläkkeellä oleva Yhdysvaltain ilmavoimien eversti ja nykyinen NASAn astronautti. Hän on naimisissa ja hänellä on kaksi lasta. Fordilla on yli 4 000 lentotuntia ja hänellä on FAAn lentokoneiden, helikopterien ja purjelentokoneiden kaupallinen lentolupakirja. Fordilla on koelentäjän koulutus ja hän on toiminut muun muassa F-16:n koelentäjänä. 

Ford suoritti alemman korkeakoulututkinnon Notre Damen yliopistossa vuonna 1982 pääaineenaan lentotekniikka, ylemmän korkeakoulutukinnon kansainvälisistä suhteista Troy State Universityssa vuonna 1989, ylemmän korkeakoulututkinnon lentotekniikassa Floridan yliopistossa vuonna 1994 ja avaruustekniikan tohtorintutkinnon Air Force Institute of Technologyssa vuonna 1997. Lisäksi hänellä on tutkintoja ilmasotakouluista.

Ford valittiin NASAn astronauttikoulutukseen heinäkuussa 2000. NASAssa hän on työskennellyt muun muassa Kansainvälisen avaruusaseman ja useiden avaruussukkulalentojen miehistön ja lennonjohdon yhteyshenkilönä (CAPCOM). Hän toimi myös operaatiojohtajana Kosmonauttien koulutuskeskus Juri Gagarinissa Tähtikaupungissa, Venäjällä tammikuusta 2004 tammikuuhun 2005. Ford jäi eläkkeelle ilmavoimista everstin arvoisena kesäkuussa 2008. 15. heinäkuuta 2008 hänet nimitettiin 29. elokuuta 2009 laukaistun avaruussukkulalento STS-128:n pilotiksi. 

23. lokakuuta 2012 hänet laukaistiin Sojuz TMA-06M -avaruusaluksella toiselle avaruuslennolleen. Hän osallistuu Kansainvälisen avaruusaseman pitkäkestoisen Retkikunta 33:n miehistöön lentoinsinöörinä ja sitä seuraavan Retkikunta 34:n komentajana. Hän palannee maahan maaliskuussa 2013.

Lähteet
-------

1. ↑  Three-man crew launches for International Space Station *spaceflightnow*.  23.10.2012. Viitattu 25.10.2012. (englanniksi)
2. ↑  Sojuz laukaistiin kansainväliselle avaruusasemalle mukanaan uusi miehistö *hs.fi*.  23.10.2012. Viitattu 25.10.2012.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Kevin Ford** Wikimedia Commonsissa

* NASA bio
* Spacefacts biography of Kevin A. Ford
* Kevin Fordin Retkikunta 33:a edeltänyt haastattelu (23.8.2012) (äänitiedostona myös) (englanniksi)
* Kevin Fordin avaruussukkulalentoa STS-128 edeltänyt haastattelu (englanniksi)
Kiipsaaren majakka

|  |  |
| --- | --- |
| Sijainti | 
Saarenmaan kuntaViro |
| Vesistö | 
ItämeriView and modify data on Wikidata  |

Arkkitehtuuri| Korkeus | 
26 m  |

Historia| Valmistunut | 
1879 (ensimmäinen)1933 (toinen) |
| Sammutettu | 
1992, 2009View and modify data on Wikidata  |

Varustus| Valon korkeus | 
26,0 mView and modify data on Wikidata  |
| Valonkanto | 
27,8 kmView and modify data on Wikidata  |
| Valon ominaisuudet | 
Fl W 4sView and modify data on Wikidata  |

Tunnisteet| ARLHS | 
EST077View and modify data on Wikidata  |
| Admiralty | 
C3716View and modify data on Wikidata  |

Kartta

|  |  |
| --- | --- |
| Koordinaatit | 
58° 29′ 45″ P, 21° 50′ 28″ IView and modify data on Wikidata  |

muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa WikidataaTietolaatikon dokumentaatioNäytä Wikidatasta tulevat arvot

**Kiipsaaren majakka** sijaitsee Saarenmaan luoteisrannalla Harilaidin niemellä. Majakka valmistui vuonna 1933, ja se on 26 metriä korkea. Se on kallistunut, minkä vuoksi sitä kutsutaan myös **Saarenmaan Pisan torniksi**. Se ei ole ollut käytössä vuoden 2009 jälkeen.

Historia
--------

Ensimmäinen majakka Kiipsaaren luoteisrannalle valmistui ensimmäisen maailmansodan aikana. Se oli jyrkän pyramidin muotoinen, ja sijaitsi lähellä Tagamõisan niemellä olevalla Undvan kalliolla. Nykyisen teräsbetonisen majakan rakensi rakennusyhtiö Maximilian Arronet & Otto de Fries vuonna 1933. Pian uuden majakan valmistumisen jälkeen edellinen Undva-majakka purettiin.

Majakassa ei ole ollut valoa vuoden 1992 jälkeen, ja vuoden 2009 jälkeen se ei ole enää ollut virallinen merenkulun turvalaite. Vaikka majakka alun perin rakennettiin noin sadan metrin päähän rannasta, se on rantaviivan siirtymisen vuoksi nykyään kokonaan meressä. Myrskyt, nouseva merenpinta ja aallot kallistivat tornia, mutta myöhemmin se on taas alkanut oieta.

Kuvia
-----

* Kiipsaaren majakka vuoden 2006 heinäkuussa.Kiipsaaren majakka vuoden 2006 heinäkuussa.
* Kiipsaaren majakka vuonna 2010.Kiipsaaren majakka vuonna 2010.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Kiipsaaren majakka *VisitEstonia*. Viitattu 01.03.2018.
2. 1 2 3 4 5 6  Kiipsaare *Estonian Lighthouse Society*. Viitattu 01.03.2018.
3. ↑  Kiipsaare majakas *Saaremaa.ee*. Viitattu 01.03.2018.
4. ↑  Undva or Tõrvasoo Cliff *SaaremaaNatureTourism*.  Arkistoitu 25.8.2018. Viitattu 1.3.2018.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Kiipsaaren majakka** Wikimedia Commonsissa