recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Lykantropia** (engl. *Clinical lycanthropy*) on psykiatrinen sairaus, jota sairastava henkilö kokee joko olevansa eläin tai olevansa muuttumassa eläimeksi. Muutos tapahtuu kuitenkin vain sairaan mielessä. Sairaus on saanut nimensä tarujen "lykantropia"-tilasta, jossa ihmissuden pureman tai noituuden seurauksena ihminen muuttui ihmissudeksi. On esitetty, että ihmissusi-myytti on saanut alkunsa tästä sairaudesta.

Oireet
------

*McLean Hospitalissa* tehdyssä tutkimuksessa [1] lykantropialle luokiteltiin seuraavia tunnistettavia oireita:

* Potilas ilmoittaa kokevansa joskus olevansa eläin.
* Potilas käyttäytyy, esimerkiksi liikkuu tai ääntelee, kuten eläin.

Lykantropiaa ei siksi ole spesifioitu kokemukseksi pelkästä ihmisestä sudeksi -muuttumisesta, vaan lykantropiaan voi liittyä muodonmuutoskokemus laajempaan kirjoon eläimiä tai olentoja:
Lykantropiatapauksia on listattu, ja vain pieni osa on sudeksi tai koiraksi muuttumisia. Myös muutoksia kissaksi, hevoseksi, linnuksi ja tiikeriksi on listattu, mutta myös sammakoksi tai mehiläiseksi on koettu muututtavan.[2]
Tapaustutkimuksessa vuodelta 1989 lykantropiaa sairastava henkilö koki sarjan muutoksia; hän koki muuttuvansa ihmisestä koiraksi, hevoseksi ja lopulta kissaksi ennen kuin hoito sai hänet taas kokemaan itsensä ihmiseksi.[3]

Syyt
----

Lykantropia on harvinainen tila, jonka syiksi on esitetty jotain toista psykoottista tilaa, kuten skitsofreniaa, kaksisuuntaista mielialahäiriötä tai kliinistä masennusta. On myös esitetty, että tietyt neurologiset ja kulttuurilliset vaikutukset altistavat kokemukseen muodonmuutoksesta.

Katso myös
----------

* Teriantropia

Lähteet
-------

1. ↑  Keck PE, Pope HG, Hudson JI, McElroy SL, Kulick AR. (1988) Lycanthropy: alive and well in the twentieth century. *Psychological Medicine*, 18(1), 113–20.
2. ↑  Garlipp P, Godecke-Koch T, Dietrich DE, Haltenhof H. (2004) Lycanthropy - psychopathological and psychodynamical aspects. *Acta Psychiatrica Scandinavica*, 109 (1), 19–22.
3. ↑  Dening TR, West A. (1989) Multiple serial lycanthropy. A case report. *Psychopathology*, 22 (6), 344–7.

Aiheesta muualla
----------------

* Moselhy HF. (1999) Lycanthropy: new evidence of its origin. *Psychopathology*, 32 (4), 173–6.
* Malson, L. (1964/1972) *Wolf Children and the Problem of Human Nature*. ISBN 0-85345-264-4
* Kuro5hin article on clinical lycanthropy
* A review of lycanthropy, from J Roy Soc Med
*Hakusana "kruununpuisto" ohjaa tänne. Sanan muista merkityksistä kerrotaan täsmennyssivulla.*
**Valtionpuisto** eli **kruununpuisto** oli alkuaan nimitys, joka tarkoitti sellaista valtionmaasta pelkästään valtion metsätalouden käyttöön erotettua aluetta, jolle ei saanut perustaa uudistiloja. Alkuperäisestä käyttötarkoituksesta luovuttiin melko pian, sillä vuoden 1886 metsälain muutoksen mukaan valtionpuistojakin voitiin luovuttaa asutukselle, mikäli asutus ei haitannut valtion metsätaloutta. Niihin voitiin perustaa kruununmetsätorppia ja vuokrapalstoja, jos niissä oli asutukseen ja maanviljelyyn sopivia alueita. Kruununpuisto on valtionpuistoa varhaisempi nimitys, jota käytti esimerkiksi 1800-luvun lainsäädäntö. Se kuuluu aikaan, jolloin valtionmetsiäkin kutsuttiin kruununmetsiksi.

Valtionpuistojen pinta-ala oli suurimmillaan 1916–1926, jolloin niitä oli noin 20 prosenttia valtionmetsien alasta. Valtionpuistoja ei perustettu enää vuoden 1921 jälkeen, jolloin ilmeni, että niitä oli käytettävä asutustoimintaan samoin kuin muutakin valtion maata. Ne eivät enää 1960-luvulla eronneet hallinnollisesti tai käytöltään mitenkään muista valtionmetsistä.

Lähteet
-------

1. 1 2  *Otavan iso tietosanakirja,* Otava 1960–1965, hakusana valtionpuisto.
2. ↑  *Tietosanakirja,* Tietosanakirja-osakeyhtiö 1909–1919, hakusana kruununmetsä.
3. ↑  Asetus eräiden kruunun omistaman maan lajien luovuttamisesta yksityisille henkilöille, 25.1.1892.
4. ↑  *Uusi tietosanakirja,* Tietosanakirja oy 1960–1966, hakusana kruununpuisto.
Kauppaneuvos Carl Henrik Ahlqvist puolisonsa Anna Lovisan kanssa vuonna 1900
**Carl Henrik Ahlqvist** (24. elokuuta 1825 Virolahti – 8. heinäkuuta 1909) oli suomalainen Haminassa asunut kauppaneuvos, laivanvarustaja ja sahateollisuusmies.

Ahlqvistin vanhemmat olivat Virolahden kappalainen Johan Fredrik Ahlqvist ja Henrietta Plathan. Hän kävi Haminan saksankielisen porvarikoulun ja työskenteli sitten harjoittelijana kauppaneuvos Christian Bruunin liikkeessä. Hän oli myös muutaman vuoden Lyypekissä Piehl & Fehlingin liikkeen palveluksessa konttoristina. Ahlqvist sai porvarinoikeudet Haminan maistraatilta vuonna 1851.

Ahlqvist harjoitti Haminassa puutavarakauppaa ja hän toimi myös laivanvarustajana. Hän omisti höyrysahat Kotkassa (Vanha saha) ja Vehkalahden Ristiniemessä. Ahlqvistilla oli myös lasitehdas Ristiniemessä. Ahlqvist uitti myös ensimmäisenä sahanomistajana tukkeja Kymijokea pitkin Kotkaan. Ahlqvist sai kauppaneuvoksen arvon 1876.

Ahlqvist oli naimisissa Anna Louise Bruunin kanssa. Heillä oli kymmenen lasta.

Lähteet
-------

* Wikiaineisto: Kuka kukin oli 1961
* Kymipedia: Carl Henrik Ahlqvist[vanhentunut linkki]

Aiheesta muualla
----------------

* Carl Henrik Ahlqvistin elämäkerta Kansallisbiografiassa

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Kansallisbiografia
* Talousvaikuttajat
* Biografiasampo

 |

 |
**Valtion turvallisuusneuvosto** (engl. *State Security Council, SSC*) oli Etelä-Afrikan hallituksen vuonna 1972 perustama turvallisuuselin. Se oli alun perin yksi kahdestakymmenestä komiteasta, joiden tehtävänä oli toimia neuvoa-antavana elimenä maan hallitukselle, mutta vuonna 1979 siitä tuli vaikutusvaltaisin neljästä jäljelle jääneestä komiteasta. Sen puheenjohtajana toimi presidentti P.W. Botha ja muina jäseninä olivat puolustus-, ulko-, oikeus- sekä lain ja järjestyksen ministerit, maan puolustusvoimien (SADF) komentaja sekä turvallisuuspoliisin ja sotilastiedustelun komentajat.SSC toimi kansallisena komentokeskuksena, jossa käsiteltiin tuoretta tiedustelutietoa ja muodostettiin turvallisuuspoliittisia linjauksia. Sen toimintaa tuki noin 90 hengen sihteeristö, joka koostui pääasiassa sotilas- ja tiedusteluhenkilöistä.

Valtion turvallisuusneuvoston päätöksiä toimenpanemaan luotiin yhdistettyjä hallintokeskuksia (engl. *Joint Management Centers, JMCs*), jotka pääsääntöisesti vastasivat maan sotilaspiirejä. Vuonna 1986 maassa toimi kaksitoista hallintokeskusta, joiden johtajina toimi armeijan tai poliisin prikaatinkenraaleja. Prikaatinkenraalien alaisuudessa oli 50–55 armeijan ja turvallisuuspoliisin upseeria. Yhdistetyt hallintokeskukset ohjasivat niin sanottujen alikeskusten toimintaa alueellaan, jotka muodostuivat kaupunkien virkamiehistä sekä poliisin ja armeijan yksiköistä. Alimman tason turvallisuusjärjestelmässä muodostivat "minikeskukset", jotka olivat palo- ja postipäälliköitä ja paikallisia turvallisuusvirkamiehiä.

Lähteet
-------

1. 1 2  SOUTH AFRICA – A Country Study – South Africa National Security Management System Federal Research Division, Library of Congress. Viitattu 29.6. 2007. (englanniksi)
**Valtion tilinpäätöskertomus** eli finanssikertomus on Suomen hallituksen eduskunnalle vuosittain antama kirjallinen selostus valtion varojen hoidosta ja tilasta. Hallitus on vastuussa siitä, että valtiontaloutta hoidetaan eduskunnan päättämän valtion talousarvion puitteissa. Tilinpäätöskertomus käsittelee valtiontalouden hoitoa ja tilaa vain pääkohdittain kiinnittämättä huomiota vähäisiin yksityiskohtiin. Eduskunnalle se on kuitenkin merkittävä tiedonlähde. Samaan aihepiiriin liittyy valtiokonttorin julkaisema valtion tilinpäätös, joka jaetaan erikseen kansanedustajille. Eduskunnan tarkastusvaliokunta antaa kertomuksesta mietinnön samassa yhteydessä, kun se antaa mietinnön Valtiontalouden tarkastusviraston kertomuksesta. Mietintö käsitellään eduskunnan täysistunnossa, mutta eduskunta ei tee erillistä päätöstä valtion tilinpäätöksen hyväksymisestä.

Lähteet
-------

1. ↑  *Encyclopædia iuridica fennica,* Suomalainen lakimiesyhdistys 1994–1999, ISBN 951-855-135-9, osa V palstat 153–154.
Keltaista rikkimaksaa
**Rikkimaksa** (engl. *liver of sulfur*, saks. *Schwefelleber*, lat. *hepar sulfuris*) on kaliumsulfidin (K2S), kaliumtiosulfaatin(K2S2O3) ja luultavasti kaliumvetysulfidin (KHS) seos.

Kemiaa
------

Rikkimaksaa valmistetaan kuumentamalla potaskaa rikin kanssa hapettomissa oloissa 250 °C lämpötilaan. Se on yleensä maksanväristä tai kellertävää kiinteää ainetta, joka liukenee hyvin veteen. Veteen liuotetettuna rikkimaksa hajoaa vähitellen rikkiemulsioksi ("rikkimaito") ja rikkivedyksi. Jos sitä ei säilytetä ilmatiiviissä astiassa, se hajoaa vähitellen kaliumsulfaatiksi ja kaliumkarbonaatiksi.

Käyttö
------

Hopean patinointia rikkimaksalla
Rikkimaksaa käytetään kuparin ja kuparipohjaisten metalliseosten kuten pronssin ja messingin, sekä hopean patinointiin. Kupariseoksiin saadaan ruskea tai musta väri. Hopea patinoidaan yleensä tummaksi, mutta keskeyttämällä reaktio voidaan saada useita eri värejä, ja jopa sateenkaarta muistuttava värikirjo.

Aikoinaan sitä on käytetty myös ihotautien kuten aknen ja syyhyn hoitoon.

Lähteet
-------

1. ↑  Mardel Rein: A Jewelry Artists Guide to Liver of Sulfur Patinas & Finishes (PDF) *cooltools.us*.  2009. Viitattu 20.8.2021. (englanniksi)
2. ↑  sulfurated potash *The Free Dictionary*. Viitattu 20.8.2021. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Metallinvärjäystä: 4. Rikkimaksakylpy
Zakouman kansallispuisto

|  |  |
| --- | --- |
| Sijainti | 
Tšad |
| Pinta-ala | 
3 000,0 km2View and modify data on Wikidata  |

Hallinto| Tyyppi | 
KansallispuistoView and modify data on Wikidata  |
| Perustettu | 
7. toukokuuta 1963View and modify data on Wikidata  |
| Luokitus | 
Maailmanperinnön aieluettelon kohde (d) (21. heinäkuuta 2005)View and modify data on Wikidata  |

Karttamuokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa WikidataaTietolaatikon dokumentaatioNäytä Wikidatasta tulevat arvot

Kirahvi Zakouman kansallispuistossa
**Zakouman kansallispuisto** on kaakkoisessa Tšadissa Saharan autiomaan ja trooppisten sademetsien välissä sijaitseva kansallispuisto. Se perustettiin vuonna 1963 presidentin asetuksella, ja sitä on vuodesta 2010 hoitanut African Parks -järjestö. Puistoa vaivasi 2000-luvun alussa runsas norsujen salametsästys, mutta 2010-luvulla tehostetun vartioinnin ansiosta norsukanta on saatu jälleen kasvamaan. Muita huomattavia puistossa eläviä lajeja ovat muun muassa kordofankirahvi (jopa puolet lajin yksilöistä elää Zakoumassa), isohevosantilooppi ja pensassarvikuono, joka palautettiin alueelle vuonna 2018 Tšadin ja Etelä-Afrikan hallitusten yhteistyönä. Eläinten suojelun lisäksi African Parks on pyrkinyt parantamaan alueen asukkaiden elinoloja muun muassa rahoittamalla kouluja. Viime vuosina puistoon ovat alkaneet enenevissä määrin löytää turistit, mikä on tuonut alueelle työpaikkoja.

Luonto
------

Zakouma sijaitsee Saharan eteläpuolisella savannialueella, ja sille on tyypillistä kuivan kauden ja sadekauden vuorottelu. Sadekausi on heinä—marraskuussa, jolloin sataa keskimäärin 850 millimetriä. Tällöin maasta tulee märkää, ja villieläimet siirtyvät kuivemmille alueille, usein Zakouman rajojen ulkopuolelle. Ne palaavat kuivan kauden aikana, kun sadekauden jäljiltä Zakoumassa on niille tarjolla runsaasti juomavettä ja kasveja. Zakouman itäosissa on galleriametsiä. Lounaisosille ominainen piirre ovat jäännösvuoret. 

Puistosta on tavattu 66 nisäkäslajia. Se on myös monien muuttolintujen pysähtymis- ja pesintäpaikka. Petolintulajeja puistossa elää arviolta 40.

Lähteet
-------

1. ↑  Zakouma *africanparks.org*. Viitattu 24.4.2021. (ranskaksi)
2. ↑  Fauna & Flora *africanparks.org*. Viitattu 24.4.2021. (englanniksi)
Skirítidan metsää.
**Skirítidan metsä** (kreik. Δάσος Σκιρίτιδας, *Dásos Skirítidas*, myös Δάσος Σκυρίτιδας, *Dásos Skyrítidas*) on metsä Arkadiassa Peloponnesoksen niemimaalla Kreikassa. Se sijaitsee Trípolin kunnassa Maínalo-, Párnonas- ja Taÿ́getos-vuorien ympäröimällä alueella.

Metsän pinta-ala on noin 40–50 neliökilometriä ja se sijaitsee noin 650–1 100 metrin korkeudella merenpinnasta laskettuna. Evrótas-joki saa alkunsa seudulta. Seudun kyliä ovat Alepochóri, Kerasiá, Vlachokerasiá (Vlachokeraséa), Kollínes ja Kaltezés.

Kerrotaan, että metsä koostui alun perin vanhoista tammista, ja oli lähes koskematon ja luonnontilainen Kreikan vapaussotaan vuoteen 1821 saakka, jolloin se tuhoutui. Tämän jälkeen aluetta käytettiin osaksi maanviljelyyn. Alueen uudelleenmetsittäminen alkoi vuonna 1910 ja laajamittaisemmin se toteutettiin vuodesta 1976. Metsityksessä on käytetty erityisesti mäntypuita ja kastanjoita.

Alueella kulkee vaelluspolku, jonka pituus on noin 14 kilometriä. Vaellus kestää noin 6–8 tuntia.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Δάσος Σκιρίτιδας *River Trekking*.  Arkistoitu 12.1.2021. Viitattu 1.9.2021.
2. 1 2  Δάσος Σκιρίτιδας *Search Culture*. Viitattu 1.9.2021.
3. ↑  Skiritis Forest - Vlachokerias Trail *The Hiking Experience*. Viitattu 1.9.2021.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Skirítidan metsä** Wikimedia Commonsissa
**Kauas pois** (*I’ll Fly Away*) on 38-osainen yhdysvaltalainen televisiosarja vuodelta 1991. Siinä Sam Waterston esittää piirisyyttäjä Forrest Bedfordia, joka asuu perheineen Yhdysvaltojen etelävaltion kuvitteellisessa Brylandin pikkukaupungissa 1950-luvulla, jolloin afroamerikkalaisten kansalaisoikeusliike nostaa päätään. Valkoiseen yläluokkaan kuuluva mies alkaa vähitellen kääntyä rotuerottelun kannattajasta sen vastustajaksi sen jälkeen, kun kolme mustaa asukasta surmannut valkoinen bussinkuljettaja vapautetaan kaikista syytteistä. Mielenmuutokseen vaikuttavat myös miehen psykiatrisessa sairaalassa oleva vaimo ja uusi afroamerikkalainen taloudenhoitaja (Regina Taylor), joka tulee hoitamaan perheen kolmea kouluikäistä lasta.

Rooleissa
---------

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
|  Sam Waterston  | … |  Forrest Bedford
  |
|  Regina Taylor  | … |  Lilly Harper
  |
|  Jeremy London  | … |  Nathan Bedford
  |
|  Ashlee Levitch  | … |  Francie Bedford
  |
|  John Aaron Bennett  | … |  John Morgan Bedford
  |
|  Kathryn Harrold  | … |  Christina LeKatzis
  |
|  Mary Alice  | … |  Marguerite Peck
  |
|  Rebecca Koon  | … |  Eileen Slocum
  |

Vastaanotto
-----------

Waterston ja Taylor palkittiin molemmat rooleistaan Golden Globella vuonna 1993, ja sarjan molemmat tuotantokaudet olivat ehdolla parhaan draamasarjan palkintoon. Sarja voitti muutamia muitakin palkintoja ja sai kriitikoilta kehuja, muttei ollut kovin suuri yleisömenestys kotimaassaan Yhdysvalloissa.

*Helsingin Sanomien* Marjatta Möttölä piti Yle TV1:n sunnuntai-iltojen uutuussarjaa keväällä 1994 yhtenä parhaista yhdysvaltalaisista televisiodraamoista aikoihin. Hän kehui etenkin pääosan esittäjää Sam Waterstonia, josta oli hänestä tullut eräänlainen laadun tae niin aikakauden elokuvissa kuin televisiotuotannoissakin.

Sarjan toinen tuotantokausi *I'll Fly Away: Then and Now* (1993) esitettiin Suomessa nimellä *Kauas pois – silloin ja nyt*.

Lähteet
-------

1. 1 2  Möttölä, Marjatta: Uusi amerikkalaissarja Kauas pois tekee sunnuntaista jälleen odottamisen arvoisen.  *Helsingin Sanomat*, 13.2.1994, s. 70. Näköislehti (maksullinen).
2. ↑  Hakutulos 'I’ll Fly Away' *goldenglobes.com*. Viitattu 17.6.2023.
3. ↑  *I'll Fly Away: Then and Now* Elonetissä.

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:I'll Fly Away (TV series)
**Janne Martti Ronkainen** (s. 5. helmikuuta 1963 Karhula) on suomalainen kuulantyöntäjä. Ronkainen voitti kuulantyönnössä sekä ulko- että sisäradoilla kolme Suomen mestaruutta. Hänen ennätystuloksensa 20,75 m on työnnetty vuonna 1990. Seuratasolla hän edusti Karhulan Veikkoja.

Ronkainen ei saapunut Kansainvälisen yleisurheiluliiton järjestämään harjoituskauden dopingtestiin 6. helmikuuta 1991, jonka seurauksena hänelle määrättiin 24 kuukauden kilpailukielto. Aluksi Ronkaisen valmentaja Ilpo Saarela ilmoitti Ronkaisen olleen testihetkellä harjoitusleirillä Madeiralla, mutta myöhemmin paljastui Ronkaisen olleen Suomessa ja pakoilleen testiä. Saarela sai tapauksesta 24 kuukauden toimitsijakiellon. Ronkainen palasi kilpailukiellon jälkeen vielä kilpakentille, sijoittuen vuonna 1994 Kalevan kisoissa kuudenneksi.

Saavutukset
-----------

* Kuulantyöntö:
	+ Suomen mestari: 1987, 1989, 1990
	+ SM-hopea: 1986, 1988
	+ Suomen mestari sisäradoilla: 1986, 1987, 1989

Lähteet
-------

* Janne Ronkainen Tilastopaja (vaatii kirjautumisen, maksullinen palvelu).

### Viitteet

1. ↑  Aulio, Erkki: Ronkainen ja Saarela saivat kahden vuoden doping-rapsut *Helsingin Sanomat*.  1.3.1991. Viitattu 17.2.2017.
**Eristäytyvä** eli **skitsoidi persoonallisuus** on persoonallisuushäiriö, jolla ominaista on laaja-alainen vetäytyminen ihmissuhteista ja rajoittunut tunteiden ilmaiseminen.

Häiriöstä kärsiville ihmisille saattaa joskus kehittyä masennushäiriö. Häiriö yhtyy useimmiten skitsotypaaliseen, paranoidiin ja välttelevään persoonallisuushäiriöön.

Piirteitä
---------

Persoonallisuushäiriölle on ominaista vetäytyminen pois tunnepitoisista, sosiaalisista ja muista suhteista mielikuvitukseen, yksinäisiin harrastuksiin ja itsetutkiskeluun. Kyky ilmaista tunteita ja kokea mielihyvää on rajoittunut.

### Diagnostiset kriteerit

A. Täyttää persoonallisuushäiriön (F60) yleiset kriteerit.
B. Vähintään neljä seuraavista:
(1) vain harvat asiat tai toiminnat tuottavat mielihyvää
(2) tunne-elämän kylmyys, etäisyys tai tunteiden latistuminen
(3) puutteellinen kyky ilmaista joko helliä, lämpimiä tunteita tai vihaisuutta muita kohtaan
(4) välinpitämättömyys sekä kiitoksen että arvostelun suhteen
(5) vain vähäinen kiinnostus sukupuoliseen kanssakäymiseen muiden kanssa (ottaen huomioon iän)
(6) jatkuva yksinäisten toimintojen asettaminen etusijalle
(7) mielikuvitusmaailma ja itsetutkiskelu hallitsevat ajattelua
(8) korkeintaan yksi tai ei yhtään läheistä ystävää tai luottamuksellista ihmissuhdetta tai ei haluakaan läheiseen ihmissuhteeseen
(9) tahaton kyvyttömyys ottaa mitenkään huomioon vallitsevia sosiaalisia normeja tai tapoja

Katso myös
----------

* Hikikomori

Lähteet
-------

1. ↑  F60.1 Eristäytyvä persoonallisuus *www.mielenterveystalo.fi*. Viitattu 31.1.2021.
2. ↑  Mitä tiedät skitsoidista persoonallisuushäiriöstä? *Mielen Ihmeet*.  10.3.2018. Viitattu 31.1.2021.
3. ↑  F60.1 Eristäytyvä (skitsoidi) persoonallisuus *www.terveyskirjasto.fi*.  Arkistoitu 4.2.2021. Viitattu 31.1.2021.
**Virtain pataljoona** alias **Pataljoona Hallström** oli valkoisten armeijan Hjalmarsonin osastoon kuuluva joukko-osasto Suomen sisällissodassa. Pataljoonan komentajana oli ruotsalainen luutnantti Erik Hallström. Pataljoona liitettiin myöhemmin Pohjois-Pohjanmaan rykmentin 3. pataljoonaksi.

Pataljoonan muodostaminen
-------------------------

Pataljoona muodostamisen ja harjoittamisen sai tehtäväkseen entinen tsaarin armeijan ratsuväen eversti Viljo Forssell eversti Martin Wetzerin käskystä helmikuun lopulla vuonna 1918. Virroille saavuttuaan Forssell jakoi saatavilla olevan miehistön neljään komppaniaan. Erityiskomppanian aseman sai Ähtäriläisiä vaapaaehtoisia johtanut jääkäri Ahtiainen, loput kolme komppaniaa olivat koottu Virtain ja Ruoveden asevelvollisista ja vapaaehtoisista miehistä. Lisäksi pataljoona sai kolme konekivääriä joita johtamaan määrättiin komppanianpäälliköksi jääkäri Kauppinen. Eversti Forssell oli tarkoitus nimittää näin muodostamansa pataljoonan komentajaksi, mutta hän luovutti pataljoonan komentajuuden 7. maaliskuuta 1918 ruotsalaiselle vapaaehtoiselle luutnantti Erik Hallströmille, joka oli kunnostautunut aikaisemmin muun muassa Saksan armeijassa. Erik Hallström oli entuudestaan tuttu suomalaisille jääkäreille olihan hän ollut Jääkäripataljoona 27:ssä päällystö- ja ohjaustoimissa. Virtain pataljoonaa kutsuttiin myös nimellä Hallstömin pataljoona.

Joukko-osastot
--------------

* **1. komppania**

Päällikkö: jefreitteri Karl Rafael Dahlman.

* **2. komppania**

Päällikkö: jääkäri Kosti Johannes Pollari (siirrettiin Porin rykmentin 2. pataljoonaan).

* **3. komppania**

Päällikkö: jefreitteri Antti Oskar Ahtiainen.

* **4. komppania**

Päällikkö: jääkärivaravääpeli Jaakko Nikolai Rannanjärvi (kaatui 25. maaliskuuta 1918 Ylöjärvellä).

* **Konekiväärikomppania**

Päällikkö: jääkärivänrikki Arvo Kosti Kauppinen.

Komppaniassa palvelleet Saksan jääkärit: jääkärialiupseeri Juho Heikki Junttila.

Lähteet
-------

* Donner, Svedlin ja Nurmio (toim.): *Suomen Vapaussota* I–VIII, Gummerus oy Jyväskylä 1927.
* Puolustusministeriön Sotahistoriallisen toimiston julkaisuja IV: *Suomen jääkärien elämäkerrasto*, WSOY Porvoo 1938.
* Ignatius, Theslöf, Palmén, Grotenfelt, Nordenstreng ja Soikkeli (toim.): *Suomen vapaussota 1918* osat V ja VI, Otava Helsinki 1925.
* Sotatieteen Laitoksen Julkaisuja XIV: *Suomen jääkärien elämäkerrasto 1975*, Vaasa 1975 ISBN 951-99046-8-9.

### Viitteet

1. ↑  Suomen vapaussota 1927: 229-230.
**Janne Palkisto** (ent. **Koskinen**; s. 1977 Helsinki) on suomalainen musiikkitoimittaja, joka toimii Radion sinfoniaorkesterin ja muiden Ylen klassisen musiikin konserttien TV-juontajana, selostajana ja esittäjien haastattelijana. 2020-luvulla hän työskentelee myös Yle Radio 1 -kanavan arkipäivien *Kulttuuriykkönen* -lähetyksissä. Palkisto tuli tunnetuksi 2010-luvun alkuvuosina Yle Radio 1:n mielipiteitä jakaneesta *Hienostelua*-ohjelmasarjasta, *Herrasmiehen päiväkirja* -blogista sekä myöhemmin radiossa ja televisiossa esitetystä *Syötävät sävelet* -ohjelmasta, jota hän on tehnyt yhdessä musiikintutkija ja tietokirjailija Susanna Välimäen kanssa.

Palkisto on opiskellut Helsingin Suomalaisessa Yhteiskoulussa ja Espoon musiikkiopistossa sekä musiikkitiedettä Helsingin ja Venetsian yliopistossa. Hän on suorittanut filosofian maisterin tutkinnon. Hän soittaa klarinettia sinfoniaorkestereissa ja kamarimusiikkikokoonpanoissa ja väitteli Turun yliopistossa tohtoriksi Bernhard Henrik Crusellista vuonna 2022.

Julkaisuja
----------

* Palkisto, Janne: *Säveltäjä-klarinetisti Bernhard Crusellin ammatillinen toiminta ja vuorovaikutus Ruotsissa 1795–1833*. Diss. Turun yliopiston julkaisuja, B:568. Turun yliopisto, 2022. ISSN 0082-6987. ISBN 978-951-29-8732-0. Teoksen verkkoversio.

Lähteet
-------

1. 1 2  Janne Palkisto, FM Turun yliopisto.  Arkistoitu 4.11.2018. Viitattu 2.11.2018.
2. ↑  Koskinen, Janne: Kirjeitä kuuntelijoilta: "Miksi YLE sallii Janne Koskisen ohjelman?" *Herrasmiehen päiväkirja -blogi*.  12.1.2012.  Arkistoitu 4.11.2018. Viitattu 2.11.2018.
3. ↑  Hienostelua *Yle/klassinen*. Viitattu 2.11.2018.
4. ↑  Syötävät sävelet *Yle Areena*. Viitattu 2.11.2018.
5. ↑  Raivio, Ville: Haastattelussa Janne Koskinen *Keikari.com*.  26.3.2013. Viitattu 2.11.2018.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Ritva

 |

 |
Ohjausventtiili pneumaattisella kalvon toimilaitteella ja "älykkäällä" 4–20 mA -asennoittimella, joka myös ilmoittaa todellisen venttiilin paikan ja tilan virtasilmukan yli. 

Analoginen **virtasilmukka** tarkoittaa, että laitetta ohjataan tai valvotaan etäältä parikaapelin kautta. Siinä voi siis olla vain yksi virtataso kerrallaan.

Keskeinen sovelluskohde on teollisuusstandardi 4–20 mA virtasilmukoista prosessinohjauksessa. Niitä käytetään paljon prosessin instrumentoinnissa ja PID-säätimissä, SCADA-järjestelmissä ja ohjelmoitavissa logiikoissa (PLC:t). Niitä käytetään myös välittämään ohjaimen lähtöjä moduloiviin kenttälaitteisiin, kuten säätöventtiileihin. Näiden virtasilmukoiden etuna ovat yksinkertaisuus ja immuniteetti häiriöille sekä suuri määrä käyttäjiä ja toimittajia.

Analogisten ohjaussignaalien kehitys
------------------------------------

4–20 mA -yleissopimus syntyi 1950-luvulla aikaisemmin erittäin menestyneestä pneumaattisten ohjaussignaalien 3–15 psi -standardista, kun elektroniikka tuli halvalla ja luotettavaksi niin, että voitiin emuloida aiempaa standardia sähköisesti. 4–20 mA -standardi soveltui paremmin tuolloin kehitettyihin elektronisiin ohjaimiin. 

4–20 mA on yhä keskeinen teollinen standardi, vaikka lähinnä 1970-1990-luvuilla kehitetyt kenttäväylät ja niiden älykkäät kenttälaitteet ovat jo syrjäyttäneet 4–20 mA -laitteet monin paikoin.
Thomas Muirin rintakuva. Muir haavoittui kasvoihin taistelussa englantilaisia vastaan vuonna 1797.
**Thomas Muir** (24. elokuuta 1765 Skotlanti – 26. tammikuuta 1799 Chantilly, Ranska) oli skotlantilainen poliittinen uudistaja ja juristi. Hän vaati demokraattisia uudistuksia Skotlannin ja Britannian poliittiseen järjestelmään. Hänet karkotettiin Australiaan Botany Bayn rannikolle vuonna 1794, mutta hän pakeni sieltä ja päätyi Vancouverinsaarelle ja useiden mutkien kautta Bordeaux’hon, jossa hänet otettiin vastaan "Ranskan tasavallan sankarina". Ennen Ranskaan saapumistaan hän oli espanjalaisten vankina ja haavoittui kasvoihin taistelussa englantilaisia vastaan. Englantilaiset eivät tunnistaneet häntä haavoittumisen jälkeen, joten hän pääsi sairaalaan Cadiziin. 

Yksi Muirin karkotukseen johtaneista syytekohdista oli, että hän oli lukenut julkisesti ääneen Society of United Irishmen -järjestön levittämää kirjoitusta.

Muir kärsi haavoittumisensa aiheuttamista terveysongelmista ja kuoli Ranskassa vuonna 1799.
Vuoden 1832 parlamenttiuudistuksen jälkeen Muirille ja neljälle muulle uudistajalle pystytettiin muistomerkki Calton Hillin lähelle Edinburghiin.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Muir, Thomas (1765–1799) *Australian Dictionary of Biography*. Viitattu 3.5.2021. (englanniksi)
2. ↑  ‘Father of Scottish democracy’ Thomas Muir of Huntershill restored to roll of Faculty *Scottish Legal News*.  6.7.2020. Viitattu 3.5.2021. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Thomas Muir Spartacus Educational

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Yhdysvallat
* Alankomaat

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Australia
* Deutsche Biographie
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC
* IdRef

 |

 |

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.
*Hakusana "TES" ohjaa tänne. TES tarkoittaa myös työehtosopimusta.*
**Tekniikan edistämissäätiö – Stiftelsen för teknikens främjande sr** (TES) on säätiö, jonka tarkoituksena on edistää tekniikan kehitystä Suomessa. Säätiö tukee tekniikan kehitykseen liittyvää koulutus- ja tutkimustoimintaa.

Säätiö perustettiin vuonna 1949 Teknillisen korkeakoulun 100-vuotisjuhlaan liittyen. Säätiön perusti 63 teollisuuden ja talouselämän merkittävää yhtiötä ja henkilöä.

Säätiö myöntää stipendejä ja määrärahoja tukien lahjakkaiden teekkareiden opiskelua sekä insinöörien ja arkkitehtien jatkokoulutusta. Se antaa avustuksia tekniikan kehittämiseen ja tekniikan tiedottamiseen. Vuonna 2004 säätiö antoi apurahoja 800 000 euroa.

Hallitus
--------

Vuonna 2017 säätiön hallitukseen kuuluvat edustajat seuraavista organisaatioista

* Aalto-yliopisto
* Teknologian tutkimuskeskus VTT
* Työ- ja elinkeinoministeriö (TEM)
* Tekniikan Akateemiset ry (TEK)
* Tekniska Föreningen i Finland (TfiF)
* Suomen Arkkitehtiliitto (SAFA)
* Elinkeinoelämän keskusliitto EK
* Metsäteollisuus ry (MT)
* Aalto-yliopiston ylioppilaskunta (AYY)

Lisäksi hallitukseen kuuluu enintään kahdeksan lahjoittajien edustajaa.

Erikoisrahastot
---------------

Säätiön erikoisrahastot vuonna 2017

* Johannes Eichingerin erikoisrahasto
* Gasum Oy:n maakaasurahasto
* Kyllikki ja Alpo Lipan erikoisrahasto
* Mirjam Helena Paloheimon erikoisrahasto
* Tesvision erikoisrahasto
* Jaakko Pöyryn erikoisrahasto

Aiheesta muualla
----------------

* Tekniikan edistämissäätiö
Villa Cooper.
**Villa Cooper**, alkujaan *Villa Enckell* tai *Villa Vårbacka*, on nykyisin Järvenpään Käsityöntekijöiden myyntinäyttelytilana toimiva jugendtyylinen hirsihuvila Järvenpäässä Pöytäalhon kaupunginosassa. Taidemaalari Gösta Enckellin ja hänen vaimonsa Sigrid Ehrströmin rakennuttama ja arkkitehti Lars Sonckin suunnittelema huvila valmistui vuonna 1904 Järvenpään kartanon palstatilalle. Villa Cooper on samaan aikaan rakennetun Ainolan sisarhuvila, ja se on aikanaan ollut keskeisimpiä Tuusulanjärven taiteilijayhteisön kotipaikkoja yhdessä Ainolan, Aholan ja Halosenniemen kanssa.

Vuonna 1918 Enckellit myivät huvilan ja palstan takaisin Järvenpään kartanolle. Kartanon omistaja Bjarne Westermarck siirrätti huvilarakennuksen uuteen paikkaan kartanon työntekijöiden ruokala- ja asuntolarakennukseksi. Vuonna 1931 huvilan osti mattotehtailija Edward Cooper vaimonsa Agneta Cooperin kanssa, jolloin huvila sai myös nykyisen nimensä. Edvard Cooper asui talossa kuolemaansa vuoteen 1966 saakka, minkä jälkeen Agneta Cooper asui talossa niin ikään kuolemaansa asti vuoteen 2004. Agneta Cooper oli innokas käsityön harrastaja, ja huvila on edelleen käsityöläisten käytössä.

Järvenpään kaupunki sai talon omistukseensa testamenttilahjoituksena vuonna 1973. Talossa vuodesta 2008 toimineessa myyntinäyttelyssä on runsas valikoima muun muassa keramiikkaa, kudottuja tuotteita, ompelutöitä, neuleita, huovutustöitä, kynttilöitä, koruja ja sisustustuotteita.

Lähteet
-------

* *Villa Cooperin nykyelämä*, www.kartanomatkat.fi

### Viitteet

1. ↑  Villa Cooper *Visit Tuusulanjärvi*. Viitattu 20.4.2020.

Aiheesta muualla
----------------

* Villa Cooperin kotisivut
**Paleleminen** eli **palelu** on ihmisten elimistön tila, jossa se käynnistää suojautumismekanismeja, jotka vähentävät lämmön häviämistä ja parantavat elimistön kylmänsietoa. Altistuminen kylmälle nostaa verenpainetta, muuttaa veren koostumusta sekä lisää virtsaneritystä. Värinä on merkki siitä, ettei elimistössä ole riittävästi lämpöä. Paleleminen ei ole suoraan verrannollinen ilman lämpötilaan ja vaatetuksen määrään, sillä ilmavirtaukset (tuulisuus tai ilmanvaihto) voivat moninkertaistaa kylmettymisriskin.

Kylmyyden aiheuttamat terveysriskit
-----------------------------------

Joka neljäs suomalainen potee sellaista kroonista tautia, jota kylmyys voi pahentaa. Tällaisia ovat esimerkiksi sepelvaltimo- ja verenpainetauti, astma, keuhkoahtauma, diabetes sekä tuki- ja liikuntaelinsairaudet. Lisäksi kehon jäähtyminen heikentää toimintakykyä sekä saattaa johtaa paleltumiin tai hypotermiaan.

Suomessa sattuu vuosittain 2 500-3 500 kuolemaa, jotka johtuvat kylmyyden suorista tai epäsuorista vaikutuksista.

Sairauksia joiden oireena on palelu
-----------------------------------

Kuumeen nousu, Kilpirauhasen vajaatoiminta

Paleluherkkyys ja ravitsemustila
--------------------------------

Kun ihminen saa ravinnostaan vähemmän energiaa kuin kuluttaa, taipumus paleluun usein lisääntyy. Jos ihminen saa ravinnosta enemmän energiaa kuin kuluttaa, osa ruuan energiasisällöstä poistuu elimistöstä lisääntyneenä hukkalämpönä. Tämä merkitsee paleluherkkyyden vähenemistä. *lähde?*

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Vuokko Pentzin: *Tappavan vaarallinen talvi*. Helsingin Sanomat 25.1.2010, sivu D1.
Lascauxin luolan luolamaalaus.
Jäljennös Altamiran luolan kattomaalauksista Espanjan arkeologisessa kansallismuseossa.
**Paleoliittinen Franko-Kantabria** pohjoisessa Espanjassa ja Etelä-Ranskassa on parhaiten tunnettu myöhäispaleoliittisista luolamaalauksistaan. 
Luolamaalausten tekijöiksi on väitetty nykyisten baskien esi-isiä, mutta varmaa tämä ei ole. Franko-Kantabrian alue oli jääkauden kylmimmän kauden aikaan yksi Euroopan ikiroutarajan eteläpuolisista pakoalueista refugeista, joissa asui ihmisiä.

Luolamaalausten löytöpaikkoja
-----------------------------

Myöhäispaleoliittisten, noin 30 000–10 000 radiohiilivuoden takaisten luolamaalausten löytöpaikkoja:

* Altamira, Kantabria, Espanja
* Aurignac, Ranska
* Lascaux, Ranska
* La Madeleine, Ranska
* Santimamiñe, Baskimaa
* Grotte Chauvet, Ranska

Franko-Kantabrian luolamaalauksien paikkoja, valkoinen: jääkauden aikainen jäätikkö, ja merenpinta oli silloin nykyistä alempana.

Katso myös
----------

* Kalliotaide
* Myöhäispaleoliittinen
* Esihistoriallinen Iberia

Lähteet
-------

1. ↑  A. Achili et al, *The Molecular Dissection of mtDNA Haplogroup H Confirms That the Franco-Cantabrian Glacial Refuge Was a Major Source for the European Gene Pool* (Arkistoitu – Internet Archive)
**Villa Eka** on taidehistoriallisesti merkittävä kansallisromanttisvaikutteinen huvila Kilon kaupunginosassa itäisessä Espoossa.

Albert Edelfelt rakennutti Villa Ekan 1900-luvun taitteessa. Sen suunnitteli arkkitehti Eliel Saarinen Edelfeltin ohjeita mukaillen. Villa Ekassa asui pääasiassa Edelfeltin puoliso, joka myi sen taidemaalari Magnus Enckellille. Tämä oli viehättynyt Villa Ekan lähiympäristöstä villiviineineen, jasmiineineen ja monenlaisine puineen. Enckellin jälkeen Villa Ekan omisti Jalo Aura ja tämän jälkeen Harri Nevanlinna. Espoon kaupunki osti huvilan 1981. Se oli pahoin rappiolla ja puutarha oli villiintynyt. Kaupunki peruskorjasi Villa Ekan taiteilijoiden työtilaksi 1980-luvulla.

Villa Eka on mansardikattoinen ja vaatimattomasti koristeltu. Sen alkuperäinen tiilikatto on muutettu huopakatoksi.

Nimensä Villa Eka on saanut suurelta tammelta, joka oli jo talon valmistuessa noin 200 vuotta vanha. Huvilan paikalla sijaitsi aiemmin sotilas- ja rakuunatorppa.

Enckell maalasi 1921 Villa Ekasta taulun Taiteilijan huvila Kilossa.

Lähteet
-------

* Härö, Erkki: *Espoon rakennuskulttuuri ja kulttuurimaisemat : Byggnadskulturen och kulturlandskapet i Esbo*. Toinen, tarkistettu painos. Helsinki: Espoon kaupunginmuseo/Esbo stadsmuseum, 1991. ISBN 951-857-182-1.

### Viitteet

1. ↑  Villa Eka Espoon opaskartalla
2. 1 2  Arjen haasteista huolimatta Sofia Wilkman viihtyy taiteilijoiden Villa Ekassa *Länsiväylä*. Mediatalo Keskisuomalainen. Viitattu 12.11.2020.
3. 1 2 3 4 5  Härö, s. 113
4. ↑  Härö, s. 316


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * n
* k
* m
Perustiedot Wikidatassa: Villa Eka (Q102076860)ohje |
| --- |
|  |
| esiintymä kohteesta | rakentaminen, huvila |
|  |
| valtio | Suomi |
|  |
| sijaitsee hallinnollisessa yksikössä | Espoo |
|  |
| sijainti | Kilo |
|  |
| katuosoite | Edelfeltinkuja 1 |
|  |
| koordinaatit | 60°12′55″N 24°46′25″E﻿ / ﻿60.2154°N 24.7735°E﻿ / 60.2154; 24.7735 |
|  |
|  |

 |
**Saimaan aallot** oli Lappeenrannassa toimiva paikallisradio, joka perustettiin 10.11.1985. Aseman toimilupa oli aluksi Paikallisohjelmat Oy:llä, jonka taustalla olivat SAK ja SAK:n Lappeenrannan Ammatillinen Paikallisjärjestö. Ohjelmatoiminnan tasapuolisuutta vaalimaan ja kehittämään perustettiin alueen asukkaista koostuva ohjelmaneuvosto. Asema toimi vuoden verran Radio Dix-nimisenä Lappeenrannan ja Imatran alueella. Paikallisradioyhtiö Saimaan Aallot ajautui konkurssiin elokuussa 1996. Kanavan suosituin ohjelma oli Lauantai-iltaisin kuultu Saturday Banana, jota alkuun juonsi Agent Simo ja myöhemmin Dj Bansku.*lähde?*

Lähteet
-------

1. ↑  Tapahtui 1985: Auran Aallot *yle.fi*. Viitattu 27.1.2017.
2. ↑  Ylönen: *Paikallisradioita Suomeen!*, s. 79.. Tampereen Yliopisto, Tiedotusopin laitos, 2002.
3. ↑  Ohjelmapolitiikka sai hyväksynnän. (Leike sivulla: ) *Etelä-Saimaa*, 23.8.1985.
4. ↑  Paikallisradioyhtiö Saimaan Aallot konkurssiin. (Leike sivulla: ) *Helsingin sanomat*, 21.8.1996.
**Peterin periaate** on Laurence J. Peterin keksimä periaate, jonka mukaan työntekijät ylennetään työpaikkansa hierarkiassa yhä korkeampiin asemiin aikaisemman työmenestyksensä perusteella, kunnes he saavuttavat "epäpätevyytensä tason" eli aseman, johon he eivät enää ole päteviä. Sille tasolle he myös jäävät, koska eivät enää ole riittävän päteviä saadakseen ylennyksen. Lopulta organisaation kaikki paikat ovat täyttyneet työtehtäväänsä epäpätevistä työntekijöistä.

Epäpätevyys aiheutuu siitä, että entisessä työssä tarvitut taidot eivät välttämättä ole hyödyksi uudessa työssä. Siten Peterin periaatteen mukaan työsuoritukseen perustuvat ylennykset eivät johda työtulosten parantumiseen esimerkiksi ilman työtehtävään sopivaa koulutusta tai muuta perehdytystä.

Kun työntekijä on vihdoin noussut epäpätevyytensä tasolle, Peterin periaatteen mukaan häntä aletaan arvioida eri kriteerein kuin aiemmin: ei pätevyytensä vaan muun toimintansa perusteella. Kohtuullinen epäpätevyys ei siis johda työntekijän erottamiseen, vaan siihen vaaditaan vasta äärimmäinen epäpätevyys.

Peterin periaatteen esittelivät vuonna 1969 julkaistussa kirjassaan *Peterin periaate* (*The Peter Principle*) yhdysvaltalaiset Laurence J. Peter ja Raymond Hull. Tekijät luettelivat kirjassaan esimerkkejä periaatteen toteutumisesta niin liike-elämässä, koulumaailmassa, hallinnossa, kirkossa kuin poliittisissa puolueissakin. Myyntimenestykseksi nousseen kirjan tarkoitus oli satirisoida työelämän kiipijöitä, mutta periaatteesta tulikin Murphyn lakiin verrattava yleisesti tunnettu käsite.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Adam Hayes: Peter Principle: What You Need to Know *investopedia.com*.  Arkistoitu 14.4.2021. Viitattu 25.4.2021.
2. ↑  James Barron: Laurence J. Peter Is Dead at 70; His 'Principle' Satirized Business *The New York Times*.  15.1.1990. Viitattu 25.4.2021.

Kirjallisuutta
--------------

* Laurence J. Peter & Raymond Hull, *Peterin periaate* (*The Peter Principle*), suom. Panu Pekkanen, 3. p. Helsinki: WSOY 1994 ISBN 951-0-19815-3 (1. p. 1969)
**Äänisentauksen piiri** eli **Äänisentakainen piiri** eli **Äänisniemen piiri** (ven. Заонежский район, *Zaonežski raion*) on entinen hallintoalue Karjalan ASNT:ssa, nykyisessä Karjalan tasavallassa. Se käsitti Äänisjärveen pohjoisesta pistävän suuren Äänisniemen. Piirin keskuksena oli Sungun kylä ja myöhemmin Suurlahti.

Äänisentauksen piiri muodostettiin vuonna 1930 yhdistämällä Sungun piiri ja Suurlahden piiri, jotka oli muodostettu vuonna 1927 lakkautetuista Sungun, Suurlahden ja Tolvojan kunnista. Vuonna 1933 siihen kuuluivat Deriguzovon, Foimoguban, Heinälahden, Jandomjärven, Kažman, Karasjärven, Kižin, Kosmojärven, Kuusirannan, Pajanitsan, Suurlahden, Suurnivan, Tipinitsan, Tolvojan ja Virojärven kyläneuvostot. Piirissä oli tuolloin 26 300 asukasta, joista 97,7 % oli venäläisiä ja 1,7 % suomalaisia.

Jatkosodassa vuosina 1941–1944 piiri oli Suomen miehittämä. Sen alue liitettiin Karhumäen piiriin vuonna 1959.

Lähteet
-------

1. ↑  *Karjalan Autonominen Sosialistinen Neuvosto-Tasavalta: Asuttujen paikkojen luettelo (Vuoden 1933 väestönlaskun ainehiston mukaan)*, s. 60–71. Petroskoi: KASNT:n KTLH, Sojusorgutshet, 1935.

Karjalan tasavallan entiset piirit

|  |  |
| --- | --- |
| Lakkautetut | Kemijoen piiri • Kiestingin piiri • Kurkijoen piiri • Petrovskin piiri • Poventsan piiri • Pyhäjärven piiri • Repolan piiri • Rukajärven piiri • Šallan piiri • Seesjärven piiri • Soutjärven piiri • Sungun piiri • Suurlahden piiri • Säämäjärven piiri • Tunkuan piiri • Vepsän kansallinen volosti*selvennä* • Vieljärven piiri • Viteleen piiri • Äänisentauksen piiri |
| Leningradin alueeseen liitetyt | Jääsken piiri • Koiviston piiri • Käkisalmen piiri • Raivolan piiri • Raudun piiri • Viipurin piiri |
| Murmanskin alueeseen liitetyt | Kantalahden piiri |
Esimerkki ääniraudasta
**Äänirauta** on kaksipiikkinen metallikappale, jota käytetään useimmiten musiikissa soittimen virittämiseen tai kuorossa oikean lähtösävelkorkeuden löytämiseen, mutta sitä käytetään myös lääketieteellisissä tarkoituksissa kuulon ja tuntoaistin tutkimisessa.

Ääniraudasta saadaan ääni lyömällä se vasten pintaa. Lyönnin jälkeen äänirauta alkaa värähdellä sille ominaisella resonanssitaajuudella. Yleinen on 440 hertsin äänirauta, joka on yksiviivaisen a:n värähtelytaajuusstandardi. Maailmalla sinfoniaorkesterit soittavat jopa 444-hertsisestä a-sävelestä viritetyillä soittimilla. Suomessa ammattimaiset sinfoniaorkesterit puolestaan käyttävät 442-hertsistä a:ta. Mutta esimerkiksi Prince tuki liikettä, joka vastustaa standardia. Monet pitävät parhaana 432 kertaa sekunnissa värähtelevän a-sävelen mukaan viritettyä musiikkia.

Taajuuden laskeminen
--------------------

Ääniraudan taajuus riippuu sen mitoista ja siitä materiaalista, josta se on tehty, seuraavan kaavan mukaisesti:

{\displaystyle f={\frac {1,875^{2}}{2\pi l^{2}}}{\sqrt {\frac {EI}{\rho A}}}}
jossa:

* *f* on ääniraudan ja sen tuottaman äänen taajuus
* 1,875 on yhtälön cos(*x*)cosh(*x*) = -1 pienin positiivinen ratkaisu.
* *l* on ääniraudan piikkien pituus
* *E* on siihen käytetyn materiaalin Youngin moduuli
* *I* on sen poikkileikkauksen jäyhyysmomentti
* *\rho*  on äänirautaan käytetyn materiaalin tiheys
* *A* on ääniraudan piikkien poikkipinta-ala.

Jäyhyysmomentti riippuu vain esineen koosta ja muodosta, ei materiaalista, ja sen yksikkö on m4 Sen suhde pinta-alaan, 
{\displaystyle {\frac {I}{A}}} voidaan tässä yhtälössä korvata jommallakumalla seuraavista:
{\displaystyle r^{2}/4}, jos piikit ovat lieriömäisiä ja niiden säde on *r*, tai
{\displaystyle a^{2}/12} jos ne ovat poikkileikkaukseltaan suorakulmioita ja niiden läpimitta liikkeen suunnassa on *a*.

Lähteet
-------

1. ↑  Mattia Mattila, Ettu Pietarinen, Eemeli Martti: Ääniraudan a on musiikin tärkein sävel, mutta sen taajuudesta kinataan jatkuvasti *yle.fi, uutiset*.  25.1.2020. Viitattu 25.1.2020.
2. ↑  Seon M. Han; Haym Benaroya; Timothy Wei: Dynamics of Transversely Vibrating Beams Using Four Engineering Theories.  *Journal of Sound and Vibration*, 1999, nro 225:5.
3. ↑  Vibrations of Cantilever Beams: Deflection, Frequency, and Research Uses  23.4.1999. University of Nebraska–Lincoln. Viitattu 23.3.2016.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Äänirauta** Wikimedia Commonsissa

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Tuning fork
**Palejevo** (ven. Палеево) on järvi Luoteis-Venäjällä Pihkovan alueen Pustoškan piirissä.

Maantietoa
----------

Järvi on 1,9 kilometriä pitkä, 1,0 kilometriä leveä ja sen pinta-ala on 73 hehtaaria. Se sijaitsee Nevedron koillispuolella olevalla suo-alueella. Järven suurin syvyys on viisi metriä, mutta sen keskisyvyys on kolme metriä. Järven luoteis- ja kaakkoispuolella on sijainnut kylät Luni (ven. Луни) ja Palejevo, joissa ei ole jäljellä montakaan asukasta. Kylien pellot näkyvät ilmakuvissa pääasiassa niittyinä, joissa kasvaa pensaikkoa. Muut rannat ovat metsämaata.

Luontoarvoja
------------

Ilmakuvissa järven matalissa osissa kasvaa tiheää vesikasvillisuutta ja järvi uhkaa tulevaisuudessa umpeenkasvu. Lounaaseen päin työntyvä lahti on voimakkaasti rehevöitynyt. Siinä elää runsaasti kalalajeja: hauki, ahven, lahna, kuha, säyne, suutari, made, pasuri, karppi, rantanuoliainen, mutakala, törö, salakka ja ruutana, sekä joitakin *Rutilus*-suvun kalalajeja. Järvessä elää myös rapu.

Vesistösuhteita
---------------

Palejevo sijaitsee Nevedrjankan valuma-alueella. Nevedrjanka on Velikajan sivujoki ja kuuluu Velikajan valuma-alueeseen, joka on Narvanjoen vesistöalueen eteläisin osa. Velikaja laskee Peipsijärveen, mistä Narvanjoki jatkaa pohjoiseen päin ja laskee lopuksi Itämerellä Suomenlahteen.

Palejevon ei laske suuria metsä- tai pelto-ojia, mutta se on Nevedrjankan läpivirtausjärvi. Sen valuma-alueen koko on tämän vuoksi 123 neliökilometriä.

Huomautuksia
------------

1. 1 2 3 4 5  Kohteen pituus, leveys ja ympäristön kasvillisuus sekä asutus on tarkistettu Internetin karttapalvelusta käyttäen järven koordinaatteja.
2. ↑  Järven tilavuus on laskettu kertomalla järven pinta-ala sen keskisyvyydellä.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6 7  Pihkovan alueen järviä (Excel) (arkistoitu, 22.5.2014)  luotu 7.9.2013. pskov.ru:  Pihkovan alueen valtion lupa- ja ympäristöhallintokomitea.  Arkistoitu 30.6.2019. Viitattu 6.12.2019. (venäjäksi)
2. 1 2 3  Palejevo (*textual.ru*) *Venäjän valtion vesistötietokanta*. Viitattu 26.12.2019. (venäjäksi)
3. 1 2  Neuvostoajan kartta: O-35-Д, Псков (Pihkova), 1:200 000
Yorck von Wartenburg natsien kansantuomioistuimessa.
**Peter Graf Yorck von Wartenburg** (13. marraskuuta 1904 Klein-Öls, Elsass, Saksa – 8. elokuuta 1944 Plötzenseen vankila, Berliini) oli saksalainen virkamies, upseeri, armeijan tiedustelun Abwehrin virkailija ja natsihallintoa vastaan suunnatun heinäkuun 20. päivän salaliiton jäsen.

Yorck von Wartenburg valmistui lakitieteen opinnoista 1930. Hän työskenteli asianajajana ja Weimarin tasavallan aikaisen Saksan itäosia varten perustetun kehitysprojektin parissa. Vuonna 1934 hänestä tuli hallintovirkailija Breslauhin ja hinnoittelukomissaarin toimiston virkailija vuonna 1936.

Yorck von Wartenburg oli vakaumuksellinen demokraatti, joka kieltäytyi liittymästä natsipuolueeseen. Tästä syystä häntä ei enää ylennetty vuoden 1938 jälkeen. Yorck von Wartenburg liittyi vastarintaliikkeeseen, jonka jäseniä olivat hänen serkkunsa Berthold ja Claus von Stauffenberg. Yorck von Wartenburg oli Helmuth von Moltken ohella yksi Kreisaun piirinä tunnetun vastarintajärjestön perustajajäsenistä.

Hitlerin henkeä vastaan suunnattu salaliitto kuitenkin epäonnistui. Salaliittolaiset pidätettiin ja tuomittiin nopeasti kuolemaan natsien kansantuomioistuimessa Volksgerichtshofissa. Yorck von Wartenburg hirtettiin yhdessä monien muiden salaliittolaisten kanssa Berliinin Plötzenseen vankilassa elokuussa 1944. Teloitus filmattiin Hitlerin käskystä hänen katseltavakseen.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Peter Yorck von Wartenburg** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Yhdysvallat
* Ruotsi
* Tšekki
* Alankomaat

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |