**Kalevala** on kiinnostanut taidemusiikin säveltäjiä heti ilmestymisensä vuonna 1835 jälkeen, ja sen vaikutus on säilynyt tasaisena vuosikymmenten ajan. Ranskalainen kapellimestari ja musiikkitieteilijä Henri-Claude Fantapié keräsi vuonna 1985 luettelon kaikista *Kalevala*-aiheisista sävellyksistä. Hänen laskelmiensa mukaan teoksia oli tuolloin 330. Niiden lukumäärä on kasvanut niin, että niitä oli vuonna 2008 jo noin 500.

Ensimmäinen merkittävä *Kalevala*-aiheinen sävellys oli Filip von Schantzin *Kullervo*-alkusoitto. Se kantaesitettiin marraskuussa 1860 Helsingin uuden teatteritalon avajaisissa. Samassa yhteydessä esitettiin Zachris Topeliuksen satunäytelmä Lemminkäis-aiheinen *Kypron prinsessa*, johon musiikin oli säveltänyt Fredrik Pacius. Ensimmäinen suomalaisuuteen töissään panostanut säveltäjä oli Robert Kajanus, jonka merkittävin *Kalevala*-tulkinta oli sen 50-vuotisjuhliin vuonna 1885 sävelletty sinfoninen runo *Aino*, jota voidaan pitää myös siihenastisen suomalaisen sinfonisen musiikin suurimpana saavutuksena. Sitä esitettiin myöhemmin jopa Berliinin filharmonisen orkesterin konsertissa.

*Ainolla* oli todennäköisesti huomattava vaikutus Jean Sibeliuksen uraan. Sibelius kuuli sen Berliinissä, ja hänellä alkoi miettiä itsekin kansallista musiikkityyliä. Sibeliuksen ensimmäinen merkkiteos oli sävelruno *Kullervo* (1892) ja viimeinen vain käytännössä nimeltään *Kalevalaan* liittynyt *Tapiola* (1926). Sibelius hyödynsi *Kalevalaa* monipuolisesti. Häntä innoitti muun muassa *Lemminkäinen*-sarjassa mahdollisuus luoda "suomalainen" musiikkityyli, *Pohjolan tyttäressä* *Kalevalan* dramaattinen ilmapiiri, *Tapiolassa* sen luonnonmaisema ja *Luonnotaressa* sen yleismaailmallinen mytologia.

*Kalevala*-aiheisista oopperoista ensimmäinen oli saksalaisen Karl Müller-Berghausin tekemä *Die Kalewainen in Pochjola*. Ensimmäinen suomenkielinen *Kalevala*-ooppera ja samalla ensimmäinen suomenkielinen ooppera oli Oskar Merikannon *Pohjan neiti* (1898), johon pyrittiin saamaan mukaan kaikki *Kalevalan* keskeisimmät tapahtumat. Merikannon jälkeen aiheeseen tarttuivat muun muassa Erkki Melartin teoksissaan *Aino* (1909) ja *Marjatta* (1914) sekä Armas Launis *Kullervossa* (1917).

Suomalaisessa ilmapiirissä vaikutti 1930-luvulla ahdas isänmaallisuus, joten *Kalevalastakin* etsittiin pääosin kansallisia perusarvoja. Tästä poikkeuksen muodosti Uuno Klami, jota *Kalevalan* maailma kiinnosti koko uransa ajan. Klami kaavaili *Kalevalasta* jopa 16–18-osaista oratoriota. Hänen neliosainen teoksensa *Kalevala-sarja* sai kantaesityksensä joulukuussa 1933. Hän halusi laajentaa sen viisiosaiseksi, mutta scherzosta *Lemminkäisen seikkailut saaressa* tuli niin laaja, että se julkaistiin omana sinfonisena runonaan. Klami sai viisiosaisen sarjansa lopulta valmiiksi 1943.

Klamin persoonallinen *Kalevala*-näkemys ei saanut heti seuraajia, ja monet 1940- ja 1950-lukujen sävellykset noudattivat edelleen myöhäisromanttista kaavaa. Huomattavin 1940-luvulla tehty teemaan liittynyt teos oli Yrjö Kilpisen 64-osainen *Kanteletar*-laulusarja. Seuraavan vuosikymmenen tunnetuimpiin *Kalevala*-sävellyksiin lukeutuvat Ahti Sonnisen laulusarja *Taivahan takoja* ja Jouko Tolosen *Notku nuori neitsykäinen*.

*Kalevala* aiheena nousi uuteen suosioon 1970-luvulla. Einojuhani Rautavaara loi vuosina 1975–1985 kolme merkittävää *Kalevala*-teosta, sen 50. runoon perustuvan mysteerinäytelmän *Marjatta, matala neiti* (1975), mieskuorosävellyksen *Sammon ryöstö* (1974–1981) ja oopperan *Thomas* (1982–1985). Aulis Sallinen teki puolestaan musiikin televisiosarjaan *Rauta-aika*. Hän sävelsi myös Aleksis Kiven *Kullervo*-näytelmän inspiroimana samannimisen oopperan, josta tuli jopa kansainvälinen menestys.

Lähteet
-------

* Aho, Kalevi: "Kalevala ja suomalainen taidemusiikki", *Kalevalan kulttuurihistoria*. Toimittaneet Ulla Piela, Seppo Knuuttila ja Pekka Laaksonen. Helsinki: Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, 2008. ISBN 978-952-222-007-3.

### Viitteet

1. 1 2  Aho, s. 82.
2. ↑  Aho, s. 83.
3. ↑  Aho, s. 84–86.
4. ↑  Aho, s. 87–89.
5. ↑  Aho, s. 92–93.
6. ↑  Aho, s. 96–97.
7. ↑  Aho, s. 100.
8. ↑  Aho, s. 102.
9. ↑  Aho, s. 106–107.