recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Sylvie Daigle** (1. joulukuuta 1962 Sherbrooke) on kanadalainen entinen kaukalopikaluistelija ja pikaluistelija, olympiavoittaja ja maailmanmestari. Daigle kilpaili neljästi olympialaisissa, joissa voitti kaksi mitalia, joista toinen oli kultainen. Kumpikin mitali on kaukalopikaluistelusta. Hänellä on myös viisi maailmanmestaruutta ja yhteensä kahdeksan MM-mitalia.

Daigle kilpaili ensimmäisen kerran olympialaisissa Lake Placidin olympialaisissa 1980. Tuolloin hän kilpaili pikaluistelussa ja oli 500 metrin kilpailun 19. Neljä vuotta myöhemmin Sarajevon olympialaisissa hän kilpaili pikaluistelussa 500 metrillä, 1 000 metrillä ja 1 500 metrillä. 500 metrillä hän oli 20. 1 000 metrillä 25. ja 1 500 metrin kilpailussa 22. Albertvillen olympialaisissa 1992 Daigle siirtyi kaukalopikaluisteluun ja voitti olympiakultaa 3 000 metrin viestikilpailussa. 500 metrin kilpailussa hän oli 18. Lillehammerin olympialaisissa 1994 hän kilpaili yksinkilpailussa 500 ja 1 000 metrin kilpailuissa. Lyhyemmällä matkalla hän oli 10. ja kilometrin matkalla 7. 500 metrin matkalla hän menetti mahdollisuutensa mitaliin kolaroituaan. 3 000 metrin viestissä Kanadan joukkue oli toinen.

Kaukalopikaluistelun MM-kilpailuissa Daigle on voittanut yhteensä kahdeksan mitalia. Ensimmäisen kokonaiskilpailun kultansa hän voitti Québecissä 1979. Muut MM-kullat ovat vuosilta 1983, 1988, 1989 ja 1990. MM-hopeaa hänellä on vuosilta 1984 ja 1991 ja pronssia vuodelta 1982.

Lähteet
-------

1. ↑  Sylvie Daigle Sports Reference.  Arkistoitu 29.12.2008. Viitattu 8.4.2020. (englanniksi)
2. ↑  Short Track Skating - World Championships Sports 123. Viitattu 8.4.2020. (englanniksi)
**Sylvien talo** (*Housekeeping*) on skotlantilaisen Bill Forsythin käsikirjoittama ja ohjaama yhdysvaltalainen draamakomedia vuodelta 1987. Marilynne Robinsonin romaaniin perustuvassa, 1950-luvulle sijoittuvassa tarinassa Idahon syrjäisessä pikkukylässä asuu orvoiksi jääneet kaksi teini-ikäistä sisarusta, joiden hoitajaksi isoäidin kuoltua ilmaantuu salaperäinen täti Sylvie (Christine Lahti). Tytöt alkavat omaksua Sylvien tapoja, jotka kummastuttavat kristillishenkisen kylän asujaimistoa. Tarina kerrotaan toisen tytön näkökulmasta.

Tuotanto
--------

Kanadassa kuvattu *Sylvien talo* oli skottiohjaaja Forsythin ensimmäinen Skotlannin ulkopuolella tekemä elokuva. Se piti alun perin tehdä Cannon-filmiyhtiön tuotantona pääosassa Diane Keaton. Tämä kuitenkin vetäytyi hankkeesta, jolloin myös Cannon menetti kiinnostuksensa. Uudeksi tuotantoyhtiöksi saatiin Columbia Pictures ja pääosanäyttelijäksi Christine Lahti.

Vastaanotto
-----------

New York Film Critics Circle asetti Lahden ehdokkaaksi vuoden parhaasta naispääosasta. Elokuva palkittiin Tokion elokuvajuhlilla.

*Helsingin Sanomien* elokuvakriitikko Helena Ylänen piti *Sylvien taloa* amerikkalaisia perusfilmejä huomattavasti hienommin käsikirjoitettuna, ohjattuna, kuvattuna ja näyteltynä ja kiitteli kaavamaisuuden ja opettavaisuuden välttelyä. Saman lehden Mikael Fränti ei tuoreeltaan juuri innostunut tästä "pikkufilmistä", mutta kirjoitti vuoden 1994 tv-esityksen alla Christine Lahden näyttelevän uljaan kauniisti, omalaatuista ajantajua ja elämän kapinaa säteillen. *Video-oppaassa* vuodelta 1994 Kari Salminen antoi *Sylvien talolle* täydet viisi tähteä ja luonnehti sitä epätavalliseksi komediaksi, joka ylistää viattomuuden ja lapsuuden maagisuutta ja normeista poikkeamisen kauneutta.

Lähteet
-------

1. 1 2  Fränti, Mikael: Christine Lahti pitää taloutta teini-ikäisten orpotyttöjen kanssa skottiohjaajan Sylvien talossa.  *Helsingin Sanomat*, 8.1.1994. Artikkelin maksullinen verkkoversio. Viitattu 1.11.2022.
2. 1 2  Manninen, Olli: Ei juntti vaan skotti. (Bill Forsythin haastattelu.) *Helsingin Sanomat*, 6.2.1988, s. 18. Näköislehti (maksullinen).
3. ↑  New York Film Critics Circle Awards *archive.ph*. Viitattu 31.10.2022.
4. ↑  Ylänen, Helena: Hamlet palaa matineaan.  *Helsingin Sanomat*, 7.5.1988, s. 20. Näköislehti (maksullinen).
5. ↑  Fränti, Mikael: Taloudenpitoa tädin kanssa.  *Helsingin Sanomat*, 23.4.1988, s. 27. Näköislehti (maksullinen).
6. ↑  *Video-opas 95*, WSOY 1994.
Kartta kaikkien vuoden 2014 hurrikaanien ja myrskyjen radoista, väritettynä Saffirin-Simpsonin hurrikaaniasteikon mukaan: punainen 5, tummanoranssi 4, oranssi 3, keltainen 2, vaaleankeltainen 1. Sinisten pallukoiden avulla esitetään trooppinen myrsky.
**Vuoden 2015 Atlantin hurrikaanikausi** käsittää hurrikaanit ja niitä heikommat trooppiset myrskyt, joita nimettiin Atlantilla 1. kesäkuuta – 29. marraskuuta 2015. Kaudesta ennustettiin etukäteen hiukan keskimääräistä rauhallisempaa. Nimettäviä myrskyjä ennustettiin tulevan 6-11, kun lopullinen lukumäärä oli 11. Pitkän ajan keskiarvo on 12. Hurrikaaneiksi myrskyistä voimistui neljä, kun keskiarvo on kuusi hurrikaania vuodessa.

Nimet valittiin esiintymisjärjestykessä etukäteen valitulta listalta.

Matalapaine on trooppinen, jos siinä ei ole keskileveysasteiden matalapaineille tyypillisistä rintamarakennetta ja se on silti aktiivinen yli 24 tuntia ja jos se muodostuu tropiikissa tai subtropiikissa. Sitä sanotaan trooppiseksi myrskyksi, jos sen tuulennopeuden suurin minuutin keskiarvo kymmenen metrin korkeudella on yli 17 m/s, ja hurrikaaniksi, jos tuuli ylittää 33 m/s.

Myrskyt
-------

**Vuoden 2015 nimetyt myrskyt**| nimi | aktiivinen | luokka |
| --- | --- | --- |
| Trooppinen myrsky Ana | toukokuu |  |
| Trooppinen myrsky Bill | kesäkuu |  |
| Trooppinen myrsky Claudette | heinäkuu |  |
| Hurrikaani Danny | 20.-24.8. | 3 |
| Trooppinen myrsky Erika | 25.-29.8. |  |
| Hurrikaani Fred | 30.8. - 6.9. | 1 |
| Trooppinen myrsky Grace | 5.-9.9. |  |
| Trooppinen myrsky Henri | 9.-11.9. |  |
| Trooppinen myrsky Ida | 18.-27.9. |  |
| Hurrikaani Joaquin | 28.9. - 8.10. | 4 |
| Hurrikaani Kate | 9.-12.11. | 1 |

Lähteet
-------

1. ↑  NOAA: Below-normal Atlantic Hurricane Season is likely this year *NOAA*.  27.5.2015. Viitattu 12.1.2016.
2. ↑  2015 Hurricane Season in Review: 11 Things We Will Remember *Weayjer.com*. Viitattu 12.1.2016.
3. ↑
4. ↑  What is a tropical disturbance, a tropical depression, or a tropical storm ? *Frequently Asked Questions] NOAA AOML*


|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  | Edeltäjä:**Vuoden 2014 Atlantin hurrikaanikausi** | **Hurrikaanit Atlantilla** | Seuraaja:**Vuoden 2016 Atlantin hurrikaanikausi** |
**Riivaus** on muuntunut tajunnantila ja siitä johtuva epätavallinen käytös, joka uskonnollisesta näkökulmasta tulkitaan pahan hengen aiheuttamaksi. Riivaajan uskotaan menneen uhrin eli riivatun sisään ja ottaneen valtaansa hänen mielensä ja ruumiinsa.

Riivaus ilmenee yleensä uhrin persoonallisuuden, kasvojen, puheäänen ja käyttäytymisen muutoksina. Riivaus voi alkaa hitaasti pienillä muutoksilla, mutta tila pahenee dramaattisesti. Uhri voi lopulta alkaa käyttäytyä groteskilla ja rienaavalla tavalla, ja hän saattaa irvistellä ja päästellä epämiellyttäviä ääniä. Joskus riivaajia on samalla kertaa tai peräkkäin useita, ja jokainen aiheuttaa oman persoonallisuutensa mukaisia muutoksia uhrissa.

Jotkut pitävät riivauksen uhriksi joutumista sattumanvaraisena, mutta joidenkin mielestä riivaus edellyttää tiettyjä psykologisia ja sosiaalisia olosuhteita. Riivauksen on arveltu voivan aiheutua siitä, että paha henki edustaa jotain sellaista, jonka uhri haluaa itsesään kieltää, tai halua, jonka hän haluaa tukahduttaa. Riivaaja saattaa myös kompensoida uhrin vajavaisuuksia ihmissuhteissaan. Riivausta diagnosoidessa pyritään selvittämään kuka riivaaja on, miksi hän hyökkäsi, ja mitä hän vaatii.

Riivauksen suorittanut paha henki pyritään ajamaan uhristaan ulos manauksella. Esimerkiksi katolilaiset manaajat käyttävät apunaan siunattua vihkivettä, ja taolaiset papit rituaalisia miekkoja. Manaus on kuvausten perusteella hyvin vaativaa, sillä paha henki ei luovuta helposti. Manauksessa voittajaksi selviytyy se puoli, jonka tahto ja voima on suurempi.

Joissakin uskonnoissa harjoitetaan myös hyvän hengen suorittaman mielen ja ruumiin haltuunoton tietoista aiheuttamista. Tällaiseen manaamiseen voi liittyä loitsujen lausumista, rummutusta, hurmioitunut transsi, tai jokin rituaali. Hyvien henkien manaus kuuluu esimerkiksi šamanismiin, haitilaiseen voodoohun, afrobrasilialaisiin uskontoihin ja spiritualismiin.

Lähteet
-------

* Ellwood, Robert S. & Alles, Gregory D.: *The Encyclopedia of World Religions*. Facts on File, 2007. ISBN: 978-0-8160-6141-9.
* Jones, Lindsay (toim.): *Encyclopedia of Religion*, s. 8687–8694. Thomson Gale, 2005. ISBN 0-02-865733-0.

### Viitteet

1. 1 2 3  Ellwood & Alles 2007, s. 428.
2. ↑  Crapanzano, Vincent (*Encyclopedia of Religion*, 2005), s. 8687.
3. ↑  Crapanzano, Vincent (*Encyclopedia of Religion*, 2005), s. 8690.
Olympiafanfaarin pääteema säveltäjän kirjeestä kesäkuulta 1952.
**Olympiafanfaari** on Aarre Merikannon säveltämä juhlafanfaari, jolla hän voitti vuonna 1939 Helsingin olympiakisojen fanfaarisävellyskilpailun. *Olympiafanfaari* on sävelletty 4 trumpetille, 4 käyrätorvelle, 3 pasuunalle, tuuballe ja patarummuille, ja Merikanto laati sekä orkesteri- että pianopartituurin.

Vuoden 1940 kesäolympialaiset oli alun perin tarkoitus järjestää Japanissa ja sitten Helsingissä. Kun Japani oli luopunut kisojen järjestämisestä, Helsingin olympialaisten järjestelytoimikunnan musiikkijaosto kokoontui ensimmäisen kerran huhtikuussa 1939 pohtimaan kisojen fanfaarikysymystä. Toimikunnan puheenjohtajaksi valittiin Yrjö Kilpinen, ja fanfaaria varten päätettiin järjestää sävellyskilpailu. Merikanto osallistui sävellyskilpailuun nimimerkillä "Teräs", ja hänet valittiin voittajaksi.

Säveltäjä Helsingin olympia­stadionin katsomossa kisojen aikana.
Kisat peruuntuivat toisen maailmansodan takia. Merikannon fanfaari oli välillä kadoksissa, mutta käsikirjoitus löydettiin vuonna 1951 ja fanfaaria päätettiin käyttää Helsingin olympialaisissa 1952. Järjestelytoimikunnan pyynnöstä Merikanto lyhensi viisiminuuttista fanfaaria parin minuutin mittaiseksi.

Olympiastadionilla fanfaarin esitti soittokunta, ja radiossa, olympiatiedotuksissa ja urheiluselostuksissa käytettiin nauhoitettuja 10, 20 ja 30 sekunnin fanfaareja. Nauhoitukset tehtiin elokuussa 1951. *Olympiafanfaari* levytettiin vielä kisojen jälkeen vuonna 1953.

Lähteet
-------

* Heikinheimo, Seppo: *Aarre Merikanto: Säveltäjänkohtalo itsenäisessä Suomessa*, s. 410, 465, 467, 473, 479, 561. Helsinki: WSOY, 1985. ISBN 951-0-13319-1.
**Timo Oksanen** (s. 12. huhtikuuta 1976) on suomalainen uransa päättänyt jääpallomaalivahti. Hän pelasi valtaosan urastaan Ruotsin Elitserienissä Bollnäsin joukkueessa. 

Porin Narukerän kasvatti Oksanen pelasi urallaan Suomen ja Ruotsin lisäksi myös kaksi kautta Venäjän mestaruussarjassa. Suomen jääpallomaajoukkueessa hän pelasi yli 80 kertaa.

Timo Oksanen pelasi Suomen joukkueessa useissa jääpallon maailmanmestaruuskilpailuissa. Ensimmäisen kerran hän oli mukana vuonna 2001. Oksanen oli maalivahtina vuoden 2004 loppuottelussa, jossa Suomi voitti ensimmäisen ja toistaiseksi ainoan maailmanmestaruutensa. Hän antoi jatkoajalla pitkän avaussyötön Sami Laakkosen tekemään voittomaaliin.

Timo Oksasen neljä vuotta nuorempi veli Esa Oksanen on myös pelannut jääpalloa Suomen A-maajoukkueessa.

Lähteet
-------

* Internet Bandy Database

### Viitteet

1. ↑  Suomen jääpallon MM-joukkue valittu  18.1.2012. YLE Urheilu. Viitattu 19.11.2012.
2. ↑  Jääpallon MM-kisat alkavat Oulussa  23.3.2001. Kaleva. Viitattu 19.11.2012.
3. ↑  Suomi jääpallon maailmanmestari  8.2.2004. MTV3. Viitattu 19.11.2012.

  

Suomen joukkue – Jääpallon MM-kilpailut 2004
1 Pasi Hiekkanen |
2 Petteri Lampinen |
3 Ville Aaltonen |
4 Kimmo Huotelin |
5 Markus Hiukka |
6 Vesa Vuokila |
7 Sami Laakkonen |
8 Samuli Niskanen |
9 Ari Holopainen |
10 Janne Väkiparta |
11 Mikko Aarni |
12 Timo Oksanen |
13 Mika Mutikainen |
14 Jarno Väkiparta |
15 Marko Miinala |
16 Iivo Wegelius |
Valmentaja: Esko Tammilehto
Valmentaja: Timo Tiusanen
**Misato Nakamura** (jap. 中村 美里, s. 28. huhtikuuta 1989 Hachioji) on japanilainen judon maailmanmestari ja olympiamitalisti. Hän on kilpaillut 52 kg:n sarjassa vuodesta 2007 lähtien.

Nakamura voitti alle 20-vuotiaiden Aasian-mestaruuden 45 kg:n painoluokassa 2003 ja 48-kiloisissa 2005. Hän saavutti pronssia Pariisin MM-joukkuekilpailuissa 2006. Saman vuoden Aasian kisoissa hän oli kolmas 48-kiloisissa. Pekingin olympialaisissa 2008 hän saavutti pronssia 52 kg:n sarjassa. Hän voitti samana vuonna joukkuemaailmanmestaruuden Tokiossa.

Nakamura voitti 52 kg:n painoluokan maailmanmestaruuden Rotterdamissa 2009 kukistettuaan loppuottelussa kuubalaisen Yanet Bermoyn. Tokion MM-kilpailuissa 2010 hän sai hopeaa hävittyään finaalissa maannaiselleen Yuka Nishidalle. Hän voitti samana vuonna kultaa Aasian kisoissa.

Nakamura voitti 52-kiloisten maailmanmestaruuden Pariisissa 2011 kukistettuaan loppuottelussa Yuka Nishidan. Lontoon olympialaisissa 2012 hän sijoittui yhdeksänneksi. Aasian kisoissa 2014 hän voitti kultaa 52 kg:n painoluokassa ja joukkuekilpailussa. Hän voitti Astanassa 2015 maailmanmestaruuden sekä 52-kiloisissa kukistettuaan finaalissa romanialaisen Andreea Chițun että joukkuekilpailussa. Rio de Janeiron olympialaisissa 2016 hän saavutti pronssia.

Nakamura on saavuttanut Masters-, Grand Prix- ja Grand Slam -kilpailuissa kymmenen turnausvoittoa, kolme kakkossijaa ja kaksi kolmossijaa. Maailmancupeissa / Continental Open -kilpailuissa hän on sijoittunut kolme kertaa kolmanneksi. Hän on voittanut aikuisten sarjassa kuusi Japanin-mestaruutta.

Lähteet
-------

1. 1 2  Misato Nakamura *sports-reference.com*.  Arkistoitu 3.3.2016. Viitattu 30.5.2017. (englanniksi)
2. 1 2 3 4 5 6  Misato Nakamura *judoinside.com*. Viitattu 30.5.2017. (englanniksi)
Orust

|  |  |
| --- | --- |
| Sijainti | 
OrustLänsi-Götanmaan lääniRuotsi |
| Vesialue | 
Skagerrak |
| Merialue | 
Pohjanmeri |
| Korkein kohta | 
34 mView and modify data on Wikidata  |
| Pinta-ala | 
346 km² |

Väestö| Asukasluku | 
15 188 |

Karttamuokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa WikidataaTietolaatikon dokumentaatioNäytä Wikidatasta tulevat arvot

**Orust** on 346 neliökilometriä laaja saari, joka sijaitsee Bohuslänissa Ruotsin länsirannikolla, noin 30 kilometriä Göteborgista pohjoiseen. Se on Ruotsin kolmanneksi suurin saari ja käsittää lähes 90 prosenttia Orustin kunnan pinta-alasta. Saarelta on siltayhteys mantereelle ja Tjörnin saarelle sekä lauttayhteys Kolhättanin kylään mantereella.

Saarella elää 15 000 ihmistä maaseudulla ja pienissä kylissä. Suurin kylistä on pohjoisrannikolla sijaitseva Henån, joka toimii saaren hallinnollisena keskuksena. Aikaisemmin asukkaat saivat elantonsa sillinkalastuksesta, mutta nykyään merkittävin elinkeino on veneenrakennus – peräti joka toinen ruotsalaisvalmisteinen vene on peräisin Orustista.

Lähteet
-------

1. 1 2  Orust, Sweden Orust kommun.  Arkistoitu 27.8.2009. Viitattu 20. lokakuuta 2010. (englanniksi)
**Synnöve von Hausen-Saubert**, vuoteen 1936 **von Hausen** (20. tammikuuta 1900 Rooma – 15. lokakuuta 1987 Kööpenhamina) oli Suomen ensimmäinen naispuolinen maatalous- ja metsätieteiden tohtori, joka toimi A. I. Virtasen assistenttina ja mikrobiologian tutkijana.

Von Hausenin isä oli taiteilija Paul Bernhard Werner von Hausen Mukkulan kartanon omistajasuvusta, äiti Eugenie Bretteville Magelsen ja puoliso vuodesta 1937 maataloustieteiden tohtori Gaston Paul Saubert (s. 1908, k. ennen 1946). Hän vietti varhaislapsuutensa Italiassa ja Ranskassa, mutta perhe muutti Kauniaisiin tyttären tultua kouluikään. Jo ennen ylioppilastutkinnon suorittamista von Hausen opiskeli maatalousalaa Norjassa ja kirjoittautui myöhemmin Helsingin yliopiston maatalous-metsätieteelliseen tiedekuntaan. Valmistuttuaan hän olisi halunnut tilanhoitajaksi, mutta kun sellaista paikkaa ei naispuoliselle agronomille löytynyt, hänestä tuli A. I. Virtasen assistentti Valion laboratorioon. Hän paneutui siellä hernekasvien typensidonnan ja bakteeriflooran kysymyksiin ja väitteli 1936 ensimmäisenä naisena Suomessa maatalous- ja metsätieteiden tohtoriksi C-vitamiinin vaikutuksesta kasvien korkeuskasvuun. Seuraavana vuonna hän muutti aviomiehensä luokse Pohjois-Sumatralle Medanin tutkimusasemalle. Japanilaisten vallattua Alankomaiden Itä-Intian 1942 von Hausen-Saubert internoitiin muiden eurooppalaisten kanssa keskitysleirille. Sodan aikana hänen miehensä menehtyi vankialuksella. Yli kolmen vuoden vankeudesta vapauduttuaan von Hausen-Saubert palasi Suomeen ja entiseen työpaikkaansa. Saatuaan 1953 apurahan Pretorian yliopistoon hän siirtyi Etelä-Afrikkaan, jossa hän toimi maatalousministeriön tutkijana aina eläköitymiseensä saakka. Suomeen von Hausen-Saubert palasi 1967, mutta asui viimeiset vuotensa Kööpenhaminassa.

Keskitysleirikokemuksistaan von Hausen-Saubert julkaisi teoksen *Fånge i paradiset* (Schildt, Helsinki, 1971).

Lähteet
-------

1. 1 2  Mäkinen, Riitta: "Synnöve von Hausen-Saubert", *Suomen kansallisbiografia, osa 3*, s. 612. Helsinki: Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, 2004. ISBN 951-746-444-4. / Teoksen verkkoversio.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Kansallisbiografia
* Uppslagsverket Finland
* Biografiasampo

 |

 |
Ortoklaasia
**Ortoklaasi** (KAlSi3O8) on tärkeä hohkasilikaattimineraali, joka muodostaa magmakiviä. Ortoklaasi on yksi kalimaasälvän polymorfeista. Sitä esiintyy tavallisesti graniitissa ja siihen liittyvissä kivissä.

Ortoklaasin nimi tulee kreikan sanoista "suora murtuma", sillä sen kaksi lohkeavuutta ovat suorassa kulmassa toisiinsa nähden. Ortoklaasi kiteytyy monokliinisessä kidejärjestelmässä. Sen kovuus on 6 ja sen ominaispaino on 2,56–2,58. Sen kiilto vaihtelee lasimaisesta helmiäiseen. Väriltään ortoklaasi voi olla valkoinen, harmaa, keltainen, vaaleanpunainen tai punainen, ja harvoin vihreä. Kiteiden kaksostuminen on melko tavallista. Ortoklaasi on tavallinen aineosa enimmissä osassa graniitteja ja muita felsisiä magmakiviä, ja se esiintyy usein valtavina kiteinä ja suurina määrinä pegmatiittimassoissa. 

Tyypillinen ortoklaasi on puhtaan kaliumpäätejäsenen ja natriumpäätejäsenen (albiitti NaAlSi3O8) välillä oleva isomorfinen seossarja. Maassa tapahtuvan hitaan jäähtymisen aikana runsasnatriumiset albiittilamellit muodostuvat suotautumalla, ja jäljelle jäävä ortoklaasi on kaliumpitoisuudeltaan korkeampaa. Tästä syntyvää kahden maasälvän yhteenkasvettumaa kutsutaan pertiitiksi.

Ortoklaasin korkean lämpötilan muoto on sanidiini. Sanidiini on yleinen nopeasti jäähtyneissä vulkaniiteissa kuten obsidiaanissa ja felsisissä pyroklastisissa kivissä. Alhaisen lämpötilan polymorfi puolestaan on mikrokliini.

Yhdessä muiden kalimaasälpien kanssa ortoklaasi on yleinen raaka-aine joissakin laseissa ja keramiikassa, kuten posliinissa.

Lähteet
-------

1. ↑  Mindat: Orthoclase (englanniksi) Viitattu 14.7.2023.

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Ortoklaasi**.
* Webmineral: Orthoclase Mineral Data (englanniksi)
* Handbook of Mineralogy: Orthoclase (pdf) (englanniksi)
**Péter Bácsi** (s. 15. toukokuuta 1983 Budapest) on unkarilainen kreikkalais-roomalaisen tyylin painija, maailman- ja Euroopan-mestari. Hän on paininut aikuisten arvokilpailuissa sarjoissa 74–85 kg.

Bácsi aloitti painin harrastamisen vuonna 1991 ja debytoi aikuisten arvokilpailuissa Bakun MM-kilpailuissa 2007, jossa hän sijoittui seitsemänneksi 74 kilon sarjassa. Vuotta myöhemmin hän oli maailmancupissa toinen ja saavutti uransa ensimmäisen arvokisavoiton ja -mitalin voittamalla 74 kilon Euroopan mestaruuden Tampereella voitettuaan finaalissa turkkilaisen Seref Tüfenkin. Pekingin kesäolympialaisissa 2008 Bácsi oli viides. Bakun EM-kilpailuissa 2010 Bácsi saavutti 74-kiloisissa pronssia ja Dortmundin EM-kilpailuissa 2011 hopeaa. MM-kilpailuissa 2011 hän oli kahdeksas ja Lontoon olympialaisissa 2012 neljästoista.

Bácsi voitti 80 kg:n painoluokassa 2014 sekä Euroopan-mestaruuden Vantaalla että maailmanmestaruuden Taškentissa. Hän oli 75-kiloisissa kahdeksas MM-kilpailuissa 2015 ja viides Rio de Janeiron olympialaisissa 2016. Hän voitti maailmanmestaruuden 82 kg:n painoluokassa Budapestissa 2018.

Bácsi edustaa FTC Budapest -seuraa ja häntä on valmentanut vuodesta 1999 lähtien olympiavoittaja András Sike.

Lähteet
-------

* Profiili foldeak.com:in painitietokannassa (englanniksi)
* Profiili FILA:n sivustolla (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
* Péter Bácsi Biography and Olympic Results (Arkistoitu – Internet Archive) Sports Reference LLC. (englanniksi)
*Tämä artikkeli kertoo Ilomantsissa sijaitsevasta järvestä. Toinen samanniminen on Joroisissa. Sysmä on myös kunta.*

**Sysmä** on iso järvi Ilomantsissa Pohjois-Karjalassa. Se kuuluu Vuoksen päävesistöön.

Sysmä on 5,8 kilometriä pitkä ja 3,9 kilometriä leveä. Järven pinta-ala on 11,8 neliökilometriä, ja sillä on noin 43 kilometriä rantaviivaa. Sysmässä on noin 40 saarta, joista suurimpia ovat Lammassaari (8,1 ha), Korpisaari (4,5 ha), Veitsisaari (3,9 ha), Kokkosaari (2,0 ha) ja Mäntysaari (1,3 ha). Järven länsipuolella kulkee harjumuodostuma, joka on synnyttänyt itäpuolelleen Sysmästä erottuvia pikkujärviä. Sysmän syvin kohta on 8,8 metriä ja tilavuus 0,0365 kuutiokilometriä. Keskisyvyys on 3,1 metriä. Syvin kohta sijaitsee Sysmän koillisosassa harjumuodostuman tuntumassa. Sysmän rannat ovat loivia lukuun ottamatta harjumuodostuman jyrkkiä rantoja. Rannat ovat pääosin metsämaata tai soistunutta metsämaata. Rannoille on rakennettu noin 40 vapaa-ajan kiinteistöä. Lisäksi viidessä saaressa on rakennuksia ja järven länsirannalla on uimaranta. Sysmän vedet laskevat järven lounaisosasta Myllyjokea pitkin Nuorajärveen.

Järven koillispuolella käytiin elokuun alkupäivinä 1944 Ilomantsin taistelu.

Lähteet
-------

1. 1 2  Sysmä (sijainti maastokartalla) *Karttapaikka*. Helsinki:  Maanmittauslaitos. Viitattu 6.12.2020.
2. 1 2 3 4 5 6 7 8  Sysmä (04.925.1.001) *Järviwiki*. Suomen ympäristökeskus. Viitattu 6.12.2020.
3. ↑  Raunio, Ari: *Sotatoimet. Suomen sotien 1939–45 kulku kartoin*, s. 274. Jyväskylä: Genimap, 2004. ISBN 951-593-914-3.
**Kun päivä laskee** on Susan Philipszin teos, joka tuotettiin vuoden 2010 Ihme-nykytaidefestivaalille. Teoksessa kuultiin Philipzin laulama Sydämeni laulu äänitteeltä Helsingin rautatieaseman keskushallissa päivittäin ajalla 12.3.-11.4.2010. Philipzs lauloi äänitteellä ilman säestystä. Ääni suunnattiin asemahallissa holvikaton alareunasta ylös, minkä seurauksena syntyi niin sanottu kuiskaus-galleriaefekti, jossa ääni kiirii holvikaarta pitkin tilan toiselle puolelle.

Sydämeni laulu on alun perin Aleksis Kiven kirjoittama ja Jean Sibeliuksen säveltämä.

Teoksen taustat
---------------

Philipsz on kertonut kiinnostuneensa erityisesti suomalaisesta tuutulauluperinteestä ja niin sanotuista Tuonelan lauluista. Hän on kertonut haluneensa rinnastaa teoksessa rauhallisen tuutulaulun aseman vilinään.

Lähteet
-------

1. ↑  Toppila, Paula & Koskela, Katja (toim.): *IHME-vuosijulkaisu 2010*, s. 112. Taidesäätiö Pro Arte / IHME, 2010. Teoksen verkkoversio.
2. ↑  Salonen, Johanna (toim.): Äänen lumoissa.  *Matkaan*, 3/2010.

### Aiheesta muualla

* Teoksen esittelyvideo Youtubessa
Sysolan piiri Komin tasavallan kartalla.
**Sysolan piiri** (ven. Сысо́льский райо́н, *Sysolski raion*, komiksi Сыктыв район, *Syktyv raion*) on kunnallinen itsehallintoalue Komin tasavallassa Venäjällä. Vuonna 1929 perustetun piirin pinta-ala on 6 100 neliökilometriä. Asukkaita on 15 800 henkeä (vuonna 2009).

Sysolan piiri sijaitsee Komin tasavallan eteläosassa. Pohjoisessa se rajoittuu Syktyvdinin, kaakossa Koigorodokin ja lounaassa Priluzjen piireihin sekä lännessä Arkangelin alueeseen. Seudun läpi virtaa Sysola-joki.

Piiriin kuuluu 11 maalaiskuntaa: Gagšor, Kunib, Kuratovo, Mežador, Palauz, Pyjoldino, Tšuhlem, Vizindor, Vizinga, Votša ja Zaozerje. Hallinnollinen keskus on Vizingan kylä, josta on 88 kilometriä tasavallan pääkaupunkiin Syktyvkariin.

Asukkaista on vuoden 2002 väestönlaskennan mukaan 69,4 % komeja, 24,0 % venäläisiä, 2,5 % ukrainalaisia ja 0,7 % valkovenäläisiä.

Piirin kautta kulkee Syktyvkarin ja Kirovin välinen maantie. Talous perustuu metsävarojen hyödyntämiseen.

Paikallislehtenä ilmestyy venäjänkielinen *Majak Sysoly* ("Sysolan majakka").

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  *Respublike Komi – 85 let: Istoriko-statistitšeski sbornik*, s. 241. Syktyvkar: Territorialny organ Federalnoi služby gosudarstvennoi statistiki po Respublike Komi, 2006. ISBN 5-903273-01-7.
2. ↑  Federalnaja služba gosudarstvennoi statistiki: Tšislennost naselenija Rossijskoi Federatsii po gorodam, posjolkam gorodskogo tipa i raionam na 1 janvarja 2009 g. *gks.ru*.  Arkistoitu 21.10.2011. Viitattu 5.1.2010. (venäjäksi)
3. ↑  *Respublike Komi – 85 let: Istoriko-statistitšeski sbornik*, s. 32. Syktyvkar: Territorialny organ Federalnoi služby gosudarstvennoi statistiki po Respublike Komi, 2006. ISBN 5-903273-01-7.

Aiheesta muualla
----------------

* Sysolan piirin sivusto (venäjäksi)

Komin piirit ja *kaupunkipiirit*
*Inta* •
Ižma •
Knjažpogost •
Koigorodok •
Kortkeros •
Petšora •
Priluzje •
Sosnogorsk •
Syktyvdin •
*Syktyvkar* •
Sysola •
Troitsko-Petšorsk •
Udora •
*Uhta* •
*Usinsk* •
Ust-Kulom •
Ust-Tsilm •
Ust-Vym •
*Vorkuta* •
Vuktyl
**Sysisiipi** (*Phragmatobia luctifera*) on siilikkäisiin kuuluva, tumma perhoslaji.

Koko ja ulkonäkö
----------------

Sysisiipi on hyvin tumma perhoslaji. Etusiivet ovat yksiväriset ja lähes mustat. Takasiivet hieman vaaleammat, läpikuultavat, ja niiden takareunassa on keltainen laikku. Pää ja keskiruumis ovat mustat, mutta takaruumis on kirkkaankeltainen ja siinä on mustia täpliä. Siipiväli on 26–35 mm. Koiraat ovat naaraita kookkaampia.

Levinneisyys ja lentoaika
-------------------------

Sysisiipi on keskieurooppalainen perhoslaji, joka on tavattu Pohjoismaissa vain kaksi kertaa: Tanskan Bornholmilla vuonna 2002 ja Suomessa Kirkkonummella vuonna 2004. Luontainen levinneisyys ulottuu Espanjasta Keski-Euroopan läpi Turkkiin, Kiinaan ja Japaniin saakka. Baltian maissa sysisiipeä tavataan paikoittain Viron, Latvian ja Liettuan rannikoilla.

Lentoaika on toukokuusta kesäkuulle ja myös ainoa Suomesta löytynyt yksilö oli lentänyt pyydykseen touko-kesäkuun vaihteessa

Elinympäristö ja elintavat
--------------------------

Baltiassa sysisiipi viihtyy lämpimillä ja kuivilla ruohikkomailla. Alpeilla sitä tavataan myös kosteammista ympäristöistä. Molemmat sukupuolet lentävät yöllä lähellä maanpintaa. Koiraat tulevat valolle naaraita helpommin. Naaras munii noin 100 munaa, ja toukat ovat täysikasvuisia elokuussa. Kotelo talvehtii.

Ravintokasvi
------------

Toukka syö mm. voikukkia (*Taraxacum*), keltanoita (*Hieracium*) sekä ratamoita (*Plantago*).

Lähteet
-------

1. ↑  Bestimmungshilfe des Lepiforums (saksaksi)
2. 1 2 3  Nationalnyckeln till Sverges flora och fauna. Fjärilar: Ädelspinnare–tofsspinnare Lepidoptera: Lasiocampidae–Lymantriidae. ISBN 978-91-88506-58-0 s. 380–381
3. ↑  Pertti Pakkanen: sysisiipi

Aiheesta muualla
----------------

* Perhoswiki[vanhentunut linkki]
* Moths and Butterflies of Europe and North Africa (englanniksi)

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Taksonitunnisteet |
| --- |
|  |
| Phragmatobia luctifera | 
* Wikidata: Q1721644
* Wikispecies: Epatolmis caesarea
* BioLib: 54876
* EUNIS: 309216
* Fauna Europaea: 447014
* Fauna Europaea (new): 53d984a2-e965-4e60-9dfd-190143e5f83f
* GBIF: 4532571
* iNaturalist: 567406
* LoB: 4473
* NCBI: 1985234

 |
|  |
| Bombyx luctifera | 
* Wikidata: Q109592659
* GBIF: 4532572

 |

 |
**Péter Zwack** (21. toukokuuta 1927, Budapest – 5. elokuuta 2012, Venturina Terme) oli unkarilainen liikemies ja diplomaatti. Hänet tunnetaan etenkin Unicum-merkkisen alkoholijuomatehtaan johtajana. Zwack oli Unkarin Yhdysvaltain suurlähettiläs vuosina 1990–1991.

Elämä
-----

Péter Zwack syntyi Budapestissä vuonna 1927. Zwackin suku on pyörittänyt Unicum-juoman tehdasta Budapestissä 1800-luvulta saakka. Toisen maailmansodan jälkeinen kommunistihallinto alkoi kansallistamaan maan yrityksiä ja Unicumia johtanutta Péter Zwackin isää János Zwackia vastaan langetettiin valtionpetostuomio. Koko perhettä uhkasi pakkotyöleirituomio.

János piilotti poikansa, Péterin, yhteen jugoslavialaiseen tavarajunaan, mutta itse hän ei enää päässyt kyytiin. Saavuttuaan Länsi-Jugoslaviaan nuori Péter joutui kävelemään Italian rajalle asti, mistä hän pääsi Triesteen. János lahjoi erään neuvostokuorma-autokuljettajan, joka suostui kuljettamaan hänet tyhjässä öljytynnyrissä pois Unkarista. Jánoksella ei ollut rahaa mukana, ainoastaan henkilöpaperit ja Unicumin resepti takin taskussa. János tapasi poikansa myöhemmin Italiassa ja ennen heidän muuttoa Yhdysvaltoihin, hän teki sopimuksen perheen italialaisen ystävän kanssa, että oikeaa Zwack Unicumia alettaisiin valmistaa Italiassa, mutta ainoastaan Zwackien toimittamilla yrteillä. Tästä lähtien oli kahdenlaista Unicumia: Unkarin valtion Unicum, sekä aito ja perinteinen Zwack Unicum.

Péter Zwack palasi vuonna 1970 Italiaan ja alkoi johtaa Zwack Unicumia.

1980-luvun loppupuolella, sosialistisen ilmapiirin vapautuessaan Péter Zwack pääsi aloittamaan neuvottelut Unkarin valtion kanssa alkuperäisen Budapestissä sijaitsevan Unicum-tehtaan takaisinlunastamisesta. Kauppaan päästiin vuonna 1988 ja virallisesti 10. heinäkuuta 1989 Zwack Unicum Budapest -yhtiö jälleenperustettiin ja Unicumin valmistus palasi takaisin Unkariin. Tuolloin sen alkupääoma oli 60 miljoonaa forintia (siihen aikaan noin 1,7 miljoonaa markkaa), josta Unkarin valtio omisti 50 prosenttia ja Péter Zwack sekä Emil Underberg 50 prosenttia. Vuoteen 1990 asti sekä Unkarin valtion että Zwackin Unicumia oli saatavilla yhtäaikaisesti.

Péter Zwack nimettiin Unkarin Washingtonin-suurlähettilääksi vuonna 1990 ja tämän vuoksi hän joutui luopumaan Yhdysvaltain kansalaisuudestaan. Toimiessaan suurlähettiläänä hänelle myönnettiin George Washington -palkinto kahden maan suhteiden edistämisestä. Péter Zwack ajautui kuitenkin erimielisyyksiin silloisen Unkarin ulkoministerin Géza Jeszenszkyn kanssa ja vuonna 1991 hänet erotettiin tehtävästään. 

Péter toimi 1994–1998 sekä vuonna 2002 kansanedustajana Unkarin parlamentissa.

Péter Zwack kuoli 85-vuotiaana Italiassa 5. elokuuta 2012.

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |

 |
**Syskyjärvi–Vaaherjoki-metsärata** oli Impilahdella ja Suistamossa sijainnut kapearaiteinen puutavaran kuljetukseen käytetty metsärautatie. 10 kilometrin pituinen rata kulki Syskyjärven hovin mailta valtionrautateiden Suojärven radan varrella Vaaherjoella sijainneelle Serlachius Oy:n sahalle. Rata valmistui keväällä 1920 ja se oli käytössä vain vuoteen 1924.

Radan rakennutti Mäntän tehtaan omistanut Gösta Serlachius joka oli ostanut 6 000 hehtaarin kokoisen Syskylahden hovin vuonna 1915. Huonojen kulkuyhteyksien takia tilan metsät olivat jääneet lähes täysin hakkaamatta ja Serlachius suunnitteli aluksi radan rakentamista Laatokan rannalla sijainneeseen Koirinojan satamaan. Hän muutti kuitenkin suunnitelmiaan kun valtion rautatiet alkoi rakentaa rataa Suojärvelle. Kapearaiteisen metsäradan uudeksi päätepisteeksi tuli Suojärven radan varrella sijainnut Vaaherjoki jonne Serlachius rakennutti 50 000 m3 sahalaitoksen. Saha valmistui 1920 pari kuukautta metsäradan jälkeen ja neljän toimintavuotensa aikana saha sai tukkinsa Syskyjärven hovin metsistä.

Serlachius myi 1928 Syskyjärven hovin saksalaiselle Waldhof-yhtiölle.

Lähteet
-------

* UPM/Metsä 3/2008: Metsäradat s. 40-43 (pdf-tiedosto) (Arkistoitu – Internet Archive)
**Risto Ryti: Sota-ajan muistelmat 1939–1944** on Risto Rytin kirjoittamien tekstien pohjalta koonnut ja toimittanut Hannu Rautkallio. Teos on ilmestynyt 2012 ja sen on kustantanut Paasilinna.

Teos on koottu Rytin teksteistä, jotka oli siirretty sotien jälkeen turvaan Yhdysvaltoihin Stanfordin yliopiston Hoover-instituuttiin Rytin puolustusasianajajan Hjalmar Procopén kokoelman mukana. Ajankohdasta on epäselvyyttä: Rautkallio ilmoittaa vuodeksi 1945, Stanfordin arkistotietojen mukaan ne ovat saapuneet sinne 1947. Ajankohdalla on merkitystä tulkittaessa sitä, onko sotasyyllisyysoikeudenkäynti vaikuttanut tekstiin.

Teoksessa on paljon, noin kolmasosa, Rytin siihen lisäämiä raportteja, kirjeitä ja muistioita sekä myös Rautkallion lisäämä alkuperäisasiakirjoja ja omaa, osin kiistanalaisena pidettyä, tutkimustietoa.

Kritiikki
---------

Poliittiseen historiaan erikoistunut Markku Jokisipilä katsoo, ettei teos tuo tutkimukselle mitään sellaista uutta, mikä ei olisi jo aiemmin tiedossa tai julkaistu, eikä Rytin papereita siten hänen mukaansa voi pitää uhohdettuina tai salattuina. Hän pitää teosta "sekavana ja lukukokemusta puuduttavana". Ryti oli tekstejä kirjoittaessaan stressaantunut ja sairas, mikä antaa niille leimansa. Kansallisarkistossa on muistelmaluonnos, jonka julkaisemista harkittiin 1970 mutta L. A. Puntila, joka toimi Rytin sihteerinä 1940–1943, katsoi ettei "sairaan miehen sanelemien" muistelmien julkaiseminen palvele ketään. Jokisipilän mukaan nyt Hoover-käsikirjoitus on olennaisilta osin samaa tekstiä kuin Kansallisarkistossa säilössä oleva.

Rautkallio vastaa Jokisipilän kritiikkiin toteamalla sen harhautukseksi. Hän sanoo, että muistelmat on päivätty huhti-toukokuulle 1945, ja Ryti oli aloittanut kirjoitustyön edellisvuoden puolella. Vailla Suomen passia ja maanpaossa ollut Procopé siirsi paperit 1947 arkistoon turvaan. Rautkallion mukaan Ryti ei vankilassa enää palannut muistelmiin vaan työn alla oli *Rahan historia*. Kansallisarkistossa oleva luonnos on Rautkallion mukaan syntynyt 1950-luvun alussa. Jokisipilä korostaa kommentoidessaan vastausta, että kyse ei ole muistelmista, vaan Rytin teksti on vastaus Suomen ulkopolitiikan selvityskomitean kysymyksiin ja samalla se on tehtyjen ratkaisujen puolustus. Hän huomauttaa myös, että saman tekstin eri versioita on julkaistu useissa muissa yhteyksissä, eikä kyse siis ole kateissa olevista muistelmista.

Rytin tarkoitus oli jatkaa kirjoittamista vankeusaikana, mutta työ jäi yritykseksi. Jokisipilän mukaan terveysongelmien lisäksi osasyynä oli, ettei Rytillä ollut edellytyksiä poliittisten muistelmien kirjoittajaksi.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Markku Jokisipilä: Löytyi tekstejä, jotka eivät olleet kadoksissa.  *Helsingin Sanomat*, 28.3.2012, s. C 3. Artikkelin verkkoversio. Viitattu 28.3.2012.
2. ↑  Hannu Rautkallio, Mkä lienee harhautuksen tarkoitus? Keskustelua. Helsingin Sanomat 30.3.2012 sivu C 4
3. ↑  Markku Jokisipilä, Eivät kateissa eivätkä muistelmat. Keskustelu, Helsingin Sanomat 30.3.2012 sivu C 3

Aiheesta muualla
----------------

* Teos kustantajan Paasilinnan sivulla (Arkistoitu – Internet Archive)
**Hallintoasia** on julkisen hallintoviranomaisen hallinnollisessa järjestyksessä käsittelemä asia. Laajasti ymmärrettynä käsite kattaa myös hallintolainkäytön, hallinnolliset valitusasiat, hallintoriita-asiat, tosiasiallisen hallintotoiminnan ja tosiasiallisen julkisen vallan käytön. Suppeammin käsitettynä hallintoasia tarkoittaa hallintomenettelyssä käsiteltävää asiaa. Hallintoasioita eivät ole lainsäädäntöön, lainkäyttöön ja yksityisoikeuteen liittyvät asiat. Hallintoasiassa viranomainen tekee kirjallisen päätöksen.

Valtiovallan kolmijakoon perustuvassa jaottelussa hallintoasioita käsittelevät toimeenpanovaltaan kuuluvat viranomaiset. Asian tekee tulkinnanvaraiseksi se, että myös tuomioistuimet käsittelevät eräitä hallintoasioita. Rajan hallintoasioiden ja yleisiin tuomioistuimiin kuuluvien rikos- ja riita-asioiden välille vetää vakiintunut oikeuskäytäntö.

Lähteet
-------

1. 1 2  *Encyclopædia iuridica fennica,* Suomalainen lakimiesyhdistys 1994–1999, ISBN 951-855-135-9, osa V palstat 167–168.
**Hallintolupa** on viranomaisen päätös, jolla sallitaan muuten kielletty tai rajoitettu toiminta tai menettely. Se on usein rinnastettavissa hallintopäätökseen. Luvan yleisin tarkoitus on toiminnan valvonta. Tällaisia ovat esimerkiksi huvi- ja elinkeinoluvat. Ohjaavien lupien tavoite on vaikuttaa etukäteen toiminnan laajuuteen ja sisältöön. Tällaisia ovat maatalousmaan hankintaluvat, tuontia valvovat tuontilisenssit ja ympäristöluvat. Lääkkeen myyntilupa tai rakennuslupa toteuttavat sekä valvontaan että ohjaukseen pyrkiviä päämääriä. Lääkärintoimen harjoittamisen sallivan luvan pääasiallinen tarkoitus on legitimaatio. Samantyyppinen hyväksymispäätös on tilintarkastajien auktorisointi. Rakennuksen käyttöönotto ja ajoneuvon tai laitteen käyttö edellyttää myönteistä tarkastuspäätöstä eli esimerkiksi katsastusta tai tyyppihyväksyntää. Rakentamisen salliva poikkeuslupa on nimestään huolimatta hallintolupa.

Lähteet
-------

1. ↑  *Encyclopædia iuridica fennica,* Suomalainen lakimiesyhdistys 1994–1999, ISBN 951-855-135-9, osa V palstat 182–183.
**Uroš Slokar** (s. 14. toukokuuta 1983 Ljubljana) on slovenialainen koripalloilija, joka edustaa Montepaschi Sienaa.

Ura
---

Slokar aloitti ammattilaisuransa slovenialaisessa KD Slovanissa kaudella 2001–2002, jolloin hänet valittiin sarjan vuoden tulokkaaksi. Kaudeksi 2003–2004 Slokar siirtyi ulkomaille Benetton Trevisoon, jossa hän pelasi tammikuuhun 2005 saakka. Tällöin hänet vuokrattiin Pallalcesto Amatori Udineen. Pelattuaan kauden loppuun Udinessa Slokar siirtyi takaisin Trevisoon. Kesällä 2005 Slokar oli mukana NBA:n varaustilaisuudessa, jossa Toronto Raptors varasi hänet toisen kierroksen lopussa. Slokar pelasi vielä yhden kauden Trevisossa ennen siirtymistään NBA:han Raptorsiin. NBA-ura jäi kuitenkin yhden kauden mittaiseksi, sillä hän siirtyi vuonna 2007 BC Triumph Lyubertsyyn. Kauden 2008–2009 Slokar pelasi Fortitudo Bolognassa, joka tippui kauden jälkeen Serie A:sta. Tämän jälkeen Slokar siirtyi takaisin kotimaahansa KK Union Olimpijaan. Hän ei pelannut seurassa koko kautta, sillä helmikuussa 2010 hän siirtyi Montepaschi Sienaan, jossa hän tuurasi joukkueen loukkaantunutta sentteriä Kšyštof Lavrinovičia.

Lähteet
-------

1. ↑  Uros Slokar Bio NBA. Viitattu 10.1.2010. (englanniksi)
2. 1 2  SLOKAR, UROS Euroliiga. Viitattu 10.1.2010. (englanniksi)
3. ↑  Uros Slokar ESPN. Viitattu 10.1.2010. (englanniksi)
4. ↑  Fortitudo lose appeal and drop into LegADue  15.5.2009. FIBA Europe. Viitattu 10.1.2010. (englanniksi)
5. ↑  La Montepaschi Siena ingaggia Uros Slokar  9.2.2010. Lega Basket Serie A. Viitattu 10.2.2010. (italiaksi)[vanhentunut linkki]

Aiheesta muualla
----------------

* Euroliigan pelaajaprofiili (englanniksi)
* NBA:n pelaajaprofiili (englanniksi)
* Draft profile (englanniksi)
* ACB profile (Arkistoitu – Internet Archive)
* Lega Basket Serie A:n profiili (Arkistoitu – Internet Archive) (italiaksi)

Slovenian joukkue – Koripallon MM-kilpailut 2010
4 Slokar |
5 Lakovič |
6 Udrih |
7 Bečirovič |
8 Klobučar |
9 Rizvić |
10 Nachbar |
11 Dragić |
12 Jagodnik |
13 Zupan |
14 Vidmar |
15 Brezec |
Valmentaja Bečirovič
**Galina Vladimirovna Gortšakova** (ven. Галина Владимировна Горчакова; s. 1. maaliskuuta 1961 Novokuznetsk) on venäläinen oopperalaulaja, joka on äänialaltaan sopraano.

Gortšakova syntyi oopperalaulajien perheeseen. Perhe muutti Novosibirskiin, jossa Gortšakova suoritti keskeiset opintonsa. Hän saavutti mainetta Sverdlovskissa ja nousi sitten yhdeksi 1990-luvun johtavista venäläisistä sopraanoista. Hän teki ensimmäisen esiintymisensä länsimaissa tulkitsemalla Renatan roolin Sergei Prokofjevin oopperassa *Tulienkeli* Lontoossa vuonna 1991. Hän loi merkittävän uran Mariinski-teatterissa ja teki kansainvälisesti yhteistyötä Valeri Gergijevin kanssa, vaikka on arvostellut tätä voimakkaasti.

Gortšakova sai Neuvostoliiton kansantaiteilijan arvonimen. Hän on esiintynyt levytyksillä muun muassa Pjotr Tšaikovskin oopperasta *Iolanta*. Hän on kuitenkin tulkinnut ansiokkaasti myös italialaista ohjelmistoa, kuten lukuisia rooleja Giuseppe Verdin ja Giacomo Puccinin oopperoista.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Artist Profile: Galina Gorchakova, A Famed Russian Soprano Opera Wire


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Suomi (KANTO)
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Alankomaat

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Taiteenala | 
* Grammy Awards
* MusicBrainz

 |
|  |
| Henkilöt | 
* BMLO
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**Galina Vinogradova** (ven. Галина Виноградова, o.s. **Galkina** ven. Галкина, s. 10. helmikuuta 1979) on venäläinen suunnistaja.

Olomoucin MM-kilpailuissa 2008 Vinogradova voitti viestihopeaa joukkuetovereinaan Julija Novikova ja Tatjana Rjabkina. Sprintissä hän sijoittui neljänneksi.

Kaohsiungin World Gamesissa 2009 Vinogradova voitti kultaa sekaviestistä Dmitri Tsvetkovin, Julija Novikovan ja Andrei Hramovin kanssa. Hän sijoittui keskimatkalla kahdeksanneksi ja sprintissä kymmenenneksi. Miskolcin MM-kilpailuissa 2009 hän sijoittui viestissä kuudenneksi, pitkällä matkalla kymmenenneksi ja sprintissä 20:nneksi.

Invernessin MM-kilpailuissa 2015 Vinogradova saavutti pronssia sprintissä ja sprinttiviestissä. Ensimmäiset EM-mitalinsa hän saavutti Jeseníkissä 2016 voittamalla kultaa sekajoukkueiden sprinttiviestissä ja pronssia henkilökohtaisessa sprintissä. Strömstadin MM-kilpailuissa 2016 hän sijoittui sprintissä neljänneksi. Sprinttiviestissä Venäjän joukkue hylättiin. Tarton MM-kilpailuissa 2017 Vinogradova saavutti sprintissä pronssia ja sijoittui sprinttiviestissä viidenneksi. Ticinon EM-kilpailuissa 2018 hän sijoittui sprinttiviestissä kahdeksanneksi. Riian MM-kilpailuissa 2018 hän oli sprinttiviestissä kuudes ja sprintissä kymmenes.

Seuratasolla Vinogradova on edustanut Suomessa Angelniemen Ankkuria. Hän on voittanut Venlojen viestin vuonna 2017 Alfta-Ösan joukkueessa.

Lähteet
-------

1. ↑  Participants *World Games 2009*. IOF. Viitattu 25.8.2009. (englanniksi)
2. ↑  WOC 2008 CZE IOF. Viitattu 25.8.2009. (englanniksi)[vanhentunut linkki]
3. ↑  The World Games 2009 TPE IOF. Viitattu 25.8.2009. (englanniksi)[vanhentunut linkki]
4. 1 2  Profile: Galina Vinogradova World of O Runners. Viitattu 25.8.2009. (englanniksi)
5. ↑  Result list WOC2009 Long Distance Final (pdf) WOC 2009.  Arkistoitu 19.8.2011. Viitattu 25.8.2009. (englanniksi)
6. ↑  Galina Vinogradova Ankkuriin Angelniemen Ankkuri. Viitattu 25.8.2009.
7. ↑  Venlojen viestin voitto Ruotsiin *Yle Urheilu*. Viitattu 29.8.2021.
Risto Sulkava heinäkuussa 2012.
**Risto Sulkava** (s. 1966 Keuruu) on suomalainen biologi. Sulkava toimi Suomen luonnonsuojeluliiton puheenjohtajana vuosina 2012–2019.

Sulkava aloitti Suomen luonnonsuojeluliiton puheenjohtajana vuoden 2008 alussa. Hänet valittiin tehtävään toukokuussa 2007. Tätä ennen hän toimi järjestön Keski-Suomen piirin puheenjohtajana.

Sulkava on koulutukseltaan biologi, filosofian tohtori. Hän väitteli tohtoriksi Joensuun yliopistossa vuonna 2006, väitöskirjanaan saukkoa käsittelevä *Ecology of the otter (Lutra lutra) in central Finland and methods for estimating the densities of populations*. Ylioppilaaksi hän valmistui 1985 Haapamäen lukiosta ja filosofian maisteriksi 1993 Joensuun yliopistosta. Sulkava on työskennellyt muun muassa Suomen saukkokannan koon arviointihankkeen johtajana Suomen ympäristökeskuksessa vuosina 1995–1999 ja biologian ja maantiedon opettajana Keuruulla.

Sulkava on naimisissa. Hänellä on vaimonsa Jaanan kanssa kaksi tytärtä. Risto Sulkavan isä oli biologi Pertti Sulkava ja setä biologi Seppo Sulkava.

Lähteet
-------

1. 1 2  Pasanen, Jarmo: Saukkotohtorin aika.  *Luonnonsuojelija*, 2008, nro 1, s. 12–13. Artikkelin verkkoversio. Viitattu 23.7.2012.  (Arkistoitu – Internet Archive)
2. ↑  Harri Hölttä Suomen luon­non­suo­je­lu­lii­ton puheenjohtajaksi  5.9.2016. Suomen Luonnonsuojeluliitto. Viitattu 12.2.2021.
3. ↑  Luonnonsuojeluliiton puheenjohtajiksi Risto Sulkava ja Markku Kuortti *sll.fi*.  27.5.2007. Viitattu 20.10.2012.
4. 1 2  Risto Sulkava *sll.fi*.  Arkistoitu 23.7.2012. Viitattu 23.7.2012.
5. ↑  JoY/Väitös/Sulkava: Lumijälkiin perustuvilla menetelmillä entistä tarkempaa tietoa saukkopopulaatioista *joensuu.fi*.  11.12.2006.  Arkistoitu 7.10.2012. Viitattu 23.7.2012.
6. ↑  Sulkava, Pertti & Sulkava, Risto: Seppo Sulkava 1931–2019 *Helsingin Sanomat*.  12.3.2019. Viitattu 12.2.2021.


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Puola

 |

 |
**Nakfa** (tigrinjaksi ናቕፋ, IPA: [naxʼfa]) on pieni kaupunki Eritrean Pohjoisen Punaisenmeren alueella (Zoba Seménawi-Qeyh-Bahri). Nakfa on myös yksi kymmenestä Pohjoisen Punaisenmeren alueen alialueesta (Nus-Zoba).

Nakfan kaupunki sijaitsee linnuntietä noin 155 kilometriä pääkaupunki Asmarasta pohjoiseen ja noin 157 kilometriä aluekeskus Massawasta luoteeseen. Sudanin raja on linnuntietä noin 103 kilometrin päässä luoteessa ja Punainenmeri 70 kilometriä kaupungista itään. Maanteitse etäisyydet ovat edellä kuvattua pidempiä.

Nakfa oli vuoteen 1996 asti Eritrean Sahelin provinssin keskus. Sahelin provinssi oli yksi kymmenestä Eritrean provinssista (awraja), mikä aluejako pohjautui varhaisempaan, Italian siirtomaahallinnon (1890–1941) käyttämään aluejakoon (commissariati).

 Yhden Eritrean nakfan seteli.
Eritrean rahayksikkö, Eritrean nakfa on saanut nimensä kaupungin mukaan.

Lähteet
-------

1. 1 2  Thomas Brinkhoff: Eritrea. State of Eritrea citypopulation.de. Viitattu 7.1.2016. (englanniksi)
2. 1 2 3  EASO Country of Origin Information Report. Eritrea Country Focus (pdf) (Muun muassa kohta 1.4 Administarative structure, s. 17–19)  5/2015. easo.europa.eu.  Arkistoitu 10.3.2016. Viitattu 7.1.2016. (englanniksi)
3. ↑  Map of Eritrea (kartta on osa Eritrean ihmisoikeusraportin sivustoa *Report of the Commission of Inquiry on Human Rights in Eritrea*)  2015. United Nations, Human Rights, ohchr.org. Viitattu 7.1.2016. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Nakfa** Wikimedia Commonsissa