recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Frans Gunnar Idestam** (28. elokuuta 1870 Hämeenlinna − 23. heinäkuuta 1943 Helsinki) oli suomalainen juristi ja korkeimman oikeuden oikeusneuvos.

Idestamin vanhemmat olivat lääninsihteeri Josef Frans Oskar Idestam (1828−1908) ja Selma Sofia Utter. Hän pääsi ylioppilaaksi 1891 Hämeenlinnan lyseosta ja suoritti Helsingin yliopistossa oikeustutkinnon 1896. Idestam sai varatuomarin arvon 1899.

Idestam oli Turun hovioikeudessa kirjaajana vuodesta 1910, notaarina vuodesta 1911, viskaalina 1917, asessorina vuodesta 1917 sekä hovioikeudenneuvoksena 1927–1929 ja korkeimman oikeuden oikeusneuvoksena 1929–1940.

Gunnar Idestamin veli oli oikeusneuvos, valtiopäivämies Eugen Idestam.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899 : Frans Gunnar Idestam
2. 1 2  Aikalaiskirja 1934 : Gunnar Idestam
3. ↑  Yrjö Kotivuori, Ylioppilasmatrikkeli 1640–1852: Josef Frans Oskar Idestam. Verkkojulkaisu 2005. Luettu 25.1.2020.
4. ↑  *Kuka kukin on 1909. Julkisuudessa esiintyvien kansalaisten elämäkertoja*, s. 136. Helsinki: Kustannusosakeyhtiö Kansa, 1908.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899

 |

 |
Lars Arnell Carl Peter Lehmannin teoksessa.
**Lars Arnell** (13. tammikuuta 1781 Tukholma – 6. syyskuuta 1856 Turku) oli ruotsalainen sotilas, maaherra ja kääntäjä. Hän asui vuodesta 1826 Suomessa, jossa hän toimi kirjakauppiaana, Suomen Talousseuran sihteerinä ja toimittajana.

Arnellin vanhemmat olivat tykistömajuri Lars Larsson Arnell ja Sofia Elisabet von Rosen. Hän lähti 13-vuotiaana sotilasuralle osallistuen Pommerin sotaan 1805–1807. Hän oli sittemmin majurina Kalmarin rykmentissä ja palveli tykistössä Suomen sodan aikana kunnes erosi sotilaspalveluksesta everstiluutnanttina 1813. Arnell toimi Jämtlandin maaherrana 1817–1818 ja Hallandin maaherrana 1818–1823. Vuodesta 1823 lähtien Arnell oli sotadepartementin valtiosihteerinä Tukholmassa. Ranskankielen taitoinen ja monipuolisesti sivistynyt Arnell pääsi kuningas Kaarle XIV Juhanan suosioon. Hän joutui kuitenkin taloudellisiin vaikeuksiin tuhlailevan elämäntyylinsä ja pelivelkojensa takia, ja hän syyllistyi petokseen ja teki lopulta vararikon. Arnell joutui pakenemaan Ruotsista ja oleskeli ensin Tanskassa ja sitten 1825–1826 Hampurissa. Hän hankki elantonsa kääntämällä ulkomaista kirjallisuutta, lähinnä romaaneja, ruotsiksi. Hän käänsi muun muassa Walter Scottin, Johanna Schopenhauerin, Thomas Mooren, Washington Irvingin, James Fenimore Cooperin, Chateaubriandin ja Alfred de Vignyn kirjoja.

Arnell tuomittiin syksyllä 1826 kahden vuoden pakkotyörangaistukseen Kristianstadin linnoituksessa. Hänelle annettiin kuitenkin mahdollisuus vapaaehtoisesti poistua maasta, ja niinpä hän muutti Suomeen sisarensa luokse. Arnell asettui asumaan sisarensa maatilalle Turun lähelle ja jatkoi siellä käännöstöitä. Kansalaisuuden saatuaan hän toimi kirjakauppiaana Turussa ja oli Turussa ilmestyneen *Åbo Underrättelserin* toimittajana 1830–1839. Vuonna 1832 Arnell valittiin Suomen Talousseuran sihteeriksi, ja hän sai asunnon Turusta seuran talosta. Arnell laati sihteerinä toimiessaan muun muassa Mustialan maanviljelysopiston perustamissuunnitelman. Vuonna 1854 hän joutui kuitenkin kiinni seuran varojen kavaltamisesta, ja hänen tilalleen sihteeriksi tuli kirjailija ja lehtimies N. H. Pinello. Kavallukseen Arnellin olivat ajaneet jälleen pelivelat.

Lähteet
-------

* Lars Arnell SKS:n kirjailijamatrikkelissa (toimimaton linkki)
* Projekt Runeberg : Svenskt biografiskt handlexikon (1906) : Lars Arnell
* Svenskt översättarlexikon : Lars Arnell
* Matti Leikola: Suomenkielinen almanakka hyvän metsänhoidon opastajana. Helsingin yliopiston metsäekologian laitoksen julkaisuja 5, Helsinki 1992, Arnellista s. 8–9 ja 12.

Aiheesta muualla
----------------

* Clas Zilliacus: / Arnell, Lars (1781–1856) *Kansallisbiografia-verkkojulkaisu (maksullinen)*.  14.6.2002. Helsinki:  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura.

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Yhdysvallat
* Ruotsi
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Kansallisbiografia
* Biografiskt Lexikon
* Uppslagsverket Finland
* Biografiasampo

 |

 |
**Kumho Tire** on eteläkorealainen rengasvalmistaja. Yritys perustettiin vuonna 1977 nimellä Samyang Tire. Yritys valmistaa renkaita mm. F3- ja F3 Euroseries -sarjoihin. Yrityksellä on tytäryhtiöitä muun muassa Kiinassa, Yhdysvalloissa, Englannissa ja Vietnamissa. Yrityksellä on maailmanlaajuinen verkosto ja se on nykyään yksi maailman suurimmista rengasvalmistajista ja osa Kumho Asiana Groupia. Vuonna 2007 yritys ryhtyi Manchester Unitedin pääsponsoriksi. Nimi Kumho tarkoittaa koreaksi kirkasta järveä.

Suomessa jälleenmyyjänä toimii Scason Oy. 

Poiketen valtaosasta muita rengasvalmistajia, Kumho valmistaa myös talvirenkaita. Euroopassa renkaat testataan Suomen kovissa keliolosuhteissa Ivalossa sekä saksalaisilla ja espanjalaisilla radoilla, mukaan lukien erilaiset tutkimus- ja tuotekehitystiimit ympäri maailman. Vuonna 2007 yrityksestä tuli Manchester Unitedin pääsponsori ja vuonna 2016 Tottenham Hotspurin sponsori.

Historia ja jälleenmyynti Suomessa
----------------------------------

Kumholla on pitkät ja maineikkaat perinteet laadukkaiden renkaiden valmistuksessa. Yritys on perustettu vuonna 1960 Koreassa, ollen tällä hetkellä yhdenneksi suurin rengasvalmistaja maailmassa. 

Rengasnastavalmistaja Scason Oy toimii Kumho-renkaiden jälleenmyyjänä Suomessa.

Lähteet
-------

1. ↑  Scason Oy *scason.fi*.  Arkistoitu 12.8.2020.
2. ↑  Club extends relationship with Kumho Tyre *tottenhamhotspur.com*.
3. ↑  Kumho renkaat kotisivu (Suomi) *kumho.fi*.
**Lars Olov Johanson** (6. lokakuuta 1919 Helsinki – 19. maaliskuuta 1999 Espoo) oli suomalainen kaupunkineuvos ja Suomen Kaupunkiliiton pitkäaikainen toimitusjohtaja. 

Johansonin vanhemmat olivat filosofian tohtori Väinö Frithiof Johanson ja tämän ensimmäinen puoliso Mary Margit Eugenie von Hertzen. Hän pääsi ylioppilaaksi 1939 ja suoritti ylemmän oikeustutkinnon Helsingin yliopistossa 1943. Sodan jälkeen Johanson valmistui lakitieteen kandidaatiksi 1945, lakitieteen lisensiaatiksi 1948, valtiotieteen kandidaatiksi 1947 ja valtiotieteen maisteriksi 1956. Hän sai varatuomarin arvon 1946. 

Johanson toimi Helsingin kaupungin apulaiskaupunginsihteerinä 1947–1954 sekä kaupunginsihteerinä ja kaupunginkanslian päällikkönä 1955–1964. Hän oli Suomen Kaupunkiliiton toiminnanjohtajana ja Suomen Kunnallislehden päätoimittajana vuodesta 1964 alkaen. Johanson sai kaupunkineuvoksen arvon 1972.

Lähteet
-------

1. ↑  Kaupunkineuvos Lars Olov Johanson, Helsingin Sanomat Kuolleet 7.4.1999
2. 1 2 3  Kuka kukin on 1978

Aiheesta muualla
----------------

* Presidentti Urho Kekkosen kirje päätoimittaja L. O. Johansonille 3.5.1967
**Raamattu Kansalle** on suomalainen raamatunkäännös, jonka on tarkoitus olla mahdollisimman uskollinen Raamatun alkuteksteille. Käännöstä toimittava yhdistys on samanniminen. Yhdistys perustettiin vuonna 1987.

Raamattu Kansalle on syntynyt eräänlaisena vastalauseena Uuden kirkkoraamatun käännöstyölle, jonka monet piirit ovat katsoneet olevan liian epäuskollinen alkuteksteille. Raamatun käännöstyö tapahtuu noin 60 eri kristillisiin suuntauksiin kuuluvan kääntäjän talkootoiminnalla.

Uuden testamentin käännös valmistui vuonna 1999. Vanhan testamentin puolelta Psalmien kirjan käännös valmistui vuonna 2002. Tarkistettu Uusi testamentti ja Psalmit ilmestyi vuonna 2009 ja nuorten pokkariversio vuonna 2010. Raamattu Kansalle Uusi testamentti ja Psalmit on julkaistu myös äänikirjana sekä sähköisiin lukulaitteisiin sopivana e-kirjana. Lopullinen koko Raamatun kattava käännös ilmestyi 26. kesäkuuta 2012.

Dosentti Kari Latvuksen mukaan käännös ei noudata asetettua tavoitetta, sillä se ei ole uskollinen alkutekstille, mutta on valtaosin hyvää työtä tehtävänasettelunsa antamissa rajoissa.

Lähteet
-------

1. ↑  Raamattu vastaan Raamattu (Archive.org)

Aiheesta muualla
----------------

* Raamattu Kansalle
Varsasaari

|  |  |
| --- | --- |
| Muut nimet | 
Fölisholmen |
| Sijainti | 
60°9′5.00″N, 24°48′00.00″E, EspooUusimaaSuomi |
| Merialue | 
Suomenlahti, Itämeri |
| Pinta-ala | 
0,17 km² |

Karttamuokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa WikidataaTietolaatikon dokumentaatioNäytä Wikidatasta tulevat arvot

**Varsasaari** on yleinen virkistysalue, jossa on myös Helsingin kaupungin kesämajatoimintaa. Saari kuuluu Espoon itäsaaristoon. Se sijaitsee Miessaarenselän pohjoisosassa puolisentoista kilometriä Haukilahden venesatamasta itään. Espoon virallisessa kaupunginosajaossa Varsasaari kuuluu Westendiin; saaren ja Westendin manneralueen välillä on noin neljänsadan metrin levyinen salmi.

Varsasaaren omistaa Helsingin kaupunki ja se on yleistä virkistysaluetta. Saarella sijaitsee helsinkiläisten kesämajoja, yhteensä noin 250. Varsasaarta hallinnoi Varsasaariyhdistys, joka vastaa saaren kunnosta.

Varsasaaren länsiosassa sijaitsee lounaaseen avautuva hiekkaranta, jonka pituus on noin 170 metriä.

Varsasaaren pohjoinen naapurisaari on Tvijälp. Idän suunnassa sijaitsee muun muassa Vehkasaari ja Westendin Korkeasaari. Edellisiä hieman etäämpänä lounaan ja etelän suunnassa sijaitsee muun muassa Iso Vasikkasaari, Miessaari ja Stora Ådholmen.

Lähteet
-------

1. 1 2  Varsasaari Espoon opaskartalla
2. ↑  Varsasaari (html) *Varsasaari.fi*. Viitattu 16.5.2018.
3. ↑  Varsasaaren uimaranta (html) *Hikersbay.com*. Hikersbay.com. Viitattu 16.5.2018.

Aiheesta muualla
----------------

* Tiedostopalvelu.maanmittauslaitos.fi
* Varsasaari, Uusimaa, Finland — Sunrise, Sunset and Daylength
* Foreca.fi: Varsasaari, Espoo
* Espoonrekry.fi: Saariston osayleiskaavaluonnos kaupunkisuunnittelulautakuntaan (5.11.2015)
* Runeberg.org
Carin Bryggman ja hänen isänsä Erik Bryggman.
**Carin Bryggman** (5. huhtikuuta 1920 Helsinki – 7. huhtikuuta 1993 Turku) oli suomalainen sisustusarkkitehti.

Ura
---

Bryggman opiskeli Taideteollisessa oppilaitoksessa 1940–1944 (nyk. Aalto-yliopiston Taideteollinen korkeakoulu). Hän aloitti uransa työskentelemällä ensin Ruotsissa eri arkkitehtitoimistoissa ja sitten isänsä Erik Bryggmanin kanssa Turussa. Turkuun hän perusti vuonna 1949 myös oman sisustusarkkitehtitoimistonsa, ensimmäisenä naisena Suomessa.

Bryggman oli yli 40 vuoden ajan Turun linnan sisustusarkkitehti. Hän hoiti linnan restaurointia yhdessä isänsä kanssa ja suunnitteli linnaan runsaasti kiinto- ja irtokalusteita sekä valaisimia. Laajimpia muita töitä olivat Bryggmanin 1960-luvulla tekemät sisustussuunnitelemat Turun Sibelius-museoon ja Åbo Akademin kauppakorkeakouluun. 

Vuosikymmenien aikana Bryggmanin toteuttamiin erilaisiin julkisten tilojen toimeksiantoihin kuului hotelleja, ravintoloita, kahviloita, apteekkeja, myymälöitä, pankkeja, toimistotiloja ja näyttelyitä. Turun linnan ohella historiallisesti merkittäviä sisustussuunnittelutehtäviä olivat muun muassa Turun Akatemiatalo ja arkkipiispan virka-asunto. Bryggman suunnitteli sisustuksia ja kalusteita myös yksityisiin tiloihin. 

Bryggman sai valtion taideteollisuuspalkinnon vuonna 1982, Svenska kulturfondenin palkinnon vuonna 1986, Varsinais-Suomen liiton myöntämän Aurora-mitalin vuonna 1987 ja Turun kaupungin taidepalkinnon vuonna 1990. Hän oli sisustusarkkitehtien liiton SIO:n kunniajäsen.

Carin Bryggmanin puoliso vuodesta 1952 oli sisustusarkkitehti Uolevi Nuotio. Avioliitto päättyi eroon vuonna 1961. Avioliiton aikana he työskentelivät yhteisessä toimistossa.

Lähteet
-------

* Svinhufvud, Leena: Sisustaminen ammattina – valokeilassa sukupuolijärjestelmän, ammattikunnan ja työyhteisön hierarkiat. *Tahiti* 2/2011.

### Viitteet

1. ↑  Maunula, Leena: Turun arvorakennusten sisustaja. (Carin Bryggmanin muistokirjoitus.) *Helsingin Sanomat*, 22.4.1993. Artikkelin maksullinen verkkoversio.. Viitattu 28.6.2020.
2. ↑  *Kuka kukin on 1978*, s. 94. Helsinki 1978. ISBN 951-1-04755-8
3. ↑  Carin Bryggman, esittely Bryggman-instituutti. Viitattu 27.2.2014.

Kirjallisuutta
--------------

* Aaltonen, Susanna 2010. *"Sisustaminen on kuin käsialaa": Carin Bryggman ja Lasse Ollinkari sisustusarkkitehdin ammatissa 1940- ja 1950-luvulla*. University of Helsinki, Faculty of Arts, Department of Philosophy, History, Culture and Art Studies (väitöskirja)
* Nylund, Ulrika 2004. *Inredningsarkitekt Carin Bryggman: Utveckling och etablering 1940–1960*. Pro gradu. Åbo Akademi.
* Strömberg, Emma: Carin Bryggman var inredningspionjär med stjärnstatus.  *Hufvudstadsbladet*, 28.6.2020, s. 24–25. Artikkelin maksullinen verkkoversio.. Viitattu 28.6.2020.

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Suomi (KANTO)

 |

 |
Kalliokosken vanha lasitehdas. Ennen vuotta 1920
**Kalliokosken lasitehdas** toimi Miehikkälässä Virojoen varrella Kalliokoskella 1861–1931. Tehtaan perusti lahjoitusmaan omistaja, kaartinkapteeni Apollon Alftan. Apollon Alftan nai Johan Alftanin tyttären Julian, joka sai perintönä Miehikkälän donaation, jonne Apollon Alftan rakennutti lasitehtaan.*lähde?*

Tehdas valmisti korkealaatuista väritöntä ikkunalasia jota vietiin pääasiassa Pietariin Venäjälle. Tehtaan käyttämä hiekka tuotiin Pietarista. Tehtaan lasinpuhaltajat olivat tulleet Saksasta ja Ruotsista.*lähde?*

Kalliokosken tehdas joutui lopettamaan toimintansa 1931 kun sen tuottama suupuhallettu ikkunalasi ei enää kyennyt kilpailemaan vuodesta 1927 Lahden lasitehtaalla koneellisesti tuotetun ikkunalasin kanssa.

Miehikkälän Pitkäkoskella sijaitsee Kalliokosken lasitehtaan muistomerkki.

Lähteet
-------

1. ↑  Miehikkälä (Arkistoitu – Internet Archive)
2. ↑  Pieni tietosanakirja
3. 1 2  Heli Mäki: Lasiteollisuudesta Kymenlaaksossa
4. 1 2  Nähtävyydet. Miehikkälä.fi (Arkistoitu – Internet Archive)
5. ↑  Suomen lasitehtaat (Arkistoitu – Internet Archive)

Kirjallisuutta
--------------

* Annala, Vilho: *Suomen lasiteollisuus vuodesta 1681 nykyaikaan. II osa. Kehitys vuoden 1809 jälkeen. Ensimmäinen nide*, s. 305–316. Helsinki: Suomen lasiteollisuusliitto, 1948.
*Baedekers Berlin und Umgebungen.* 11. painos, 1900.
*Baedeker's Great Britain* vuodelta 1937.
**Verlag Karl Baedeker** on matkakirjojen julkaisija ja matkakirja-alan pioneeriyritys. 

Karl Baedeker perusti yhtiön vuonna 1827. Baedekerin nousu sijoittui aikaan, jolloin hänen poikansa Fritz Baedeker otti sen haltuunsa ja siirsi Leipzigiin vuonna 1872. Fritz alkoi julkaista Baedeker-kirjoja saksan lisäksi myös muilla kielillä.

Karl Baedeker (1801−1859) oli kirjakauppias Koblenzissa, kuuluisa erinomaisten matkakäsikirjojen toimittajana. Baedekerin matkakäsikirjoja ilmestyy useilla kielillä, kuten saksan-, englannin- ja ranskankielisinä. Suomi esiteltiin alkujaan osassa *Russland*. Omistus siirtyi Karl Baedekerin pojalle, pojanpojalle ja Heinrich Ritterille. Kustannusliikke siirrettiin 1872 Leipzigiin.

Teollisen kehityksen myötä matkailu yleistyi varsinkin 1800-luvun lopulla ja Baedekereista tuli suosituimpia matkakirjoja Euroopassa ensimmäiseen maailmansotaan mennessä.

Suomennettu tekstinäyte
-----------------------

* Karl Baedeker, Itävalta-Unkarin kahvilat ja konditoriat, teoksessa: *Kadonnutta kahvilaa etsimässä*, toim. Eero Balk ja Tapani Kärkkäinen. Helsinki: Otava 2000 ISBN 951-1-15972-0

Lähteet
-------

1. ↑  Karl Baedeker, Tietosanakirja osa 1, palsta 800, Tietosanakirja Osakeyhtiö 1909

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Baedeker** Wikimedia Commonsissa

* Virallinen verkkosivusto, Baedeker Verlags, Baedeker.com (saksaksi)
* Yrityshistoria, Baedeker Verlags, (Arkistoitu – Internet Archive) Baedeker.com (saksaksi)
**Kommunikointikansio** on yksi puhevammaisten käyttämä kommunikaation apuväline. Kommunikointikansiot voidaan jakaa neljään eri tyyppiin ominaisuuksiensa mukaan: irtokuvakansio, avainsanakansio, laaja kansio ja lausekansio.

Irtokuvakansio
--------------

Irtokuvakansiossa sanat pystyy irroittamaan kansiosta ja antamaan toiselle, esimerkiksi keskustelukumppanille.
Irtokuvakansiot ovat sanastoltaan yleensä varsin suppeita ja sopivatkin henkilöille, jotka eivät ymmärrä kommunikaation perusideaa tai eivät pysty pitämään asioita pidempään kunnolla mielessä.

Avainsanakansio
---------------

Avainsanakansiolla osoitetaan lauseesta avainsanat. Keskusteltaessa avainsanoilla asioita joutuu yleensä tarkentamaan. Avainsanakansio sopii henkilöille, joille irtokuvat ja kommunikaatiotaulut ovat liian suppeita, mutta lausetasoinen ilmaisu on liian haastavaa ja laajat kansiot ovat turhan laajoja.

Laaja kansio
------------

Laajalla kansiolla pystyy muodostamaan sanoista kokonaisia lauseita. Laajat kommunikointikansiot mahdollistavat hyvin laajan ja monipuolisen viestinnän. Toisaalta ne edellyttävät, että niiden käyttäjä ymmärtää kommunikoinnin idean ja pystyy pitämään asioita riittävän pitkään mielessä, ja ne vaativat kognitiolta paljon enemmän kuin suppeammat kansiot. Laajat kansiot tehdään yleensä yksilöllisiksi ja käyttäjän tarpeita huomioivaksi.

Suomessa käytössä olevissa laajoissa kommunikointikansioissa on yleensä 20–30 sanaa aukeamaa kohden, mutta niissä voi olla jopa 72 kuvaa aukeamaa kohden. Aukeamia on tyypillisesti 70–90 ja aihepiirejä on 10 tai noin 18. Laajojen kuvakansioiden yleisin kuvatyyppi on PCS, mutta muutama valmistaja käyttää WLS-kuvia.

Laajoissa kuvakansioissa aukeamalla olevat sanat on yleensä luokiteltu väreihin Blisskielen mukaisesti.

Lähteet
-------

1. ↑  Kommunikointikansio *Papunet*. Viitattu 29.6.2019.
2. ↑  Irtokuvakansio *Papunet*.  Arkistoitu 29.6.2019. Viitattu 29.6.2019.
3. ↑  Avainsanakansio *Papunet*.  Arkistoitu 29.6.2019. Viitattu 29.6.2019.
4. ↑  Laaja kommunikointikansio *Papunet*.  Arkistoitu 29.6.2019. Viitattu 29.6.2019.
5. ↑  Sanastoltaan laajat kommunikointikansiot (verailu taulukko) Tikoteeki. Viitattu 29.6.2019.
6. ↑  Laajan kansion rakenne *Papunet*.  Arkistoitu 29.6.2019. Viitattu 29.6.2019.
**Stepan Baranovski** (4. tammikuuta 1818 Jaroslavlin kuvernementti, Venäjä – 17. lokakuuta 1890 Jalta) oli venäläinen opettaja ja tutkija, joka toimi Helsingin yliopiston professorina.

Stepan Baranovskin vanhemmat olivat Ivan Baranovski ja Tekla Jaroševski. Baranovski oli naimisissa kaksi kertaa, hänen ensimmäinen vaimonsa vuodesta 1845 oli Sofia Johanna Ottilia von Wittenheim. Baranovski tuli ylioppilaaksi Pietarissa 1893 ja toimi kimnaasinopettajana Pietarissa ja Pihkovassa vuodesta 1836. Hän oli Helsingin yliopiston venäjän kielen ja kirjallisuuden ylimääräinen professori vuodesta 1844 ja vakinainen vuodesta 1853 vuoteen 1862, jolloin hän siirtyi takaisin Venäjälle. Suomessa asuessaan Baranovski toimi myös venäjän kielen opetuksen tarkastajana ja sai aikaan sen, että venäjästä tuli 1863 vapaaehtoinen oppiaine. Hän kirjoitti eri aiheista, myös ruotsiksi. Baranovskin vuonna 1850 laatima *Brottmålstatistik i Finland* oli Suomen ensimmäinen rikostilastojulkaisu. Baranovski oli myös raittiustoiminnan edistäjä, hänen aloitteestaan syntyi komitea, joka julkaisi liiallista alkoholinkäyttöä vastustavia kirjasia. Lisäksi hän suunnitteli muun muassa sukellusveneen, paineilmakoneen, joka kuljetti junia Moskovan rautatiellä, ja teki muita keksintöjä. Hänet promovoitiin Helsingin yliopiston kunniatohtoriksi 1860, ja hän sai todellisen valtioneuvoksen arvon 1862. Vuosina 1867–1869 Baranovski oli Länsi-Siperian koulujen tarkastaja. Hän toimi Suomen hyväksi muun muassa oikaisemalla Venäjän lehtien antamia vääriä tietoja Suomesta.

Lähteet
-------

1. 1 2  Blomstedt, Kaarlo, ym. (toim.): *Kansallinen elämäkerrasto, I osa: A–E*, s. 190. Porvoo: Werner Söderström Osakeyhtiö, 1927.
2. ↑  Otavan Iso tietosanakirja, Otava 1967, osa 1 p. 1031
3. ↑  Baranovskij, Stepan, Tietosanakirja osa 1, palsta 844, Tietosanakirja Osakeyhtiö 1909


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Tšekki
* Puola

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Uppslagsverket Finland

 |

 |
**Kiirunan kirkko** (ruots. *Kiruna kyrka*) on kirkkorakennus Kiirunan kunnassa, Norlannissa, Ruotsissa. Se on Ruotsin suurimpia puukirkkoja. Se kuuluu Jukkasjärven seurakuntaan, ja Luulajan hiippakuntaan. Se rakennettiin vuosina 1909–1912, ja sen suunnittelusta vastasi ruotsalainen arkkitehti Gustaf Wickman. Kirkon kellotorni on peräisin vuodelta 1907.

Kirkon suunnittelija sai toimeksiannon suunnitella "lapinkodan näköinen kirkko". Kirkon rakennutti kaivosyhtiö Luossavaara-Kiirunavaara Aktiebolag, joka lahjoitti sen seurakunnalle vuonna 1913. Kirkon suunnittelussa ja rakentamisessa oli vahvasti mukana LKAB:n Kiirunan kaivoksen isännöitsijä Hjalmar Lundbohm.

Kirkon erillinen kellotorni rakennettiin ensin. Sen kellohuonetta kannattelevat liki 20 metriä pitkät puupilarit. Järeät mastopuut ovat peräisin Venäjältä Vienanmeren metsistä ja ne kuljetettiin Kiirunaan laivalla Narvikin kautta. Myös itse kirkkorakennus on puusta ja sen runkona on taidokas pilari-, palkki- ja kattotuolikonstruktio.

Kirkon vaaleasävyisen alttaritaulun nimi on "Den Heliga Lunden" (ruots. *Pyhä Lehto*) ja sen on maalannut prinssi Eugen.

* Kiirunan kirkko ilmasta (2017).Kiirunan kirkko ilmasta (2017).
* Kiirunan kirkko.Kiirunan kirkko.
* Kirkon etuosaa alttereineen.Kirkon etuosaa alttereineen.
* Kiirunan kirkon alttaritaulu.Kiirunan kirkon alttaritaulu.
* Kirkon arkkitehdin suunnittelemia penkkejä.Kirkon arkkitehdin suunnittelemia penkkejä.
* Kirkon urut ja kattorakenteita.Kirkon urut ja kattorakenteita.

Lähteet
-------

1. ↑  Kiruna kyrka (Arkistoitu – Internet Archive), jukkasjarviforsamling.se (ruotsiksi)
2. 1 2 3 4  Kyrkorna: Kiruna kyrka Jukkasjärvi församling. Viitattu 19.7.2017. (ruotsiksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Kiirunan kirkko** Wikimedia Commonsissa
Satanahka Oy:n entinen tehdas Kiukaisten Eurakoskella.
**Satanahka Oy** oli vuosina 1919–2003 Kiukaisissa toiminut nahkatehdas ja nahkapukineiden valmistaja.

Historia
--------

Yhtiö sai alkunsa vuonna 1917 satakuntalaisten tilallisten perustamana ja se aloitti nahanvalmistuksen marraskuussa 1919 nimellä Satakunnan Nahkateollisuus Osakeyhtiö. Kiukaisten Eurakoskelle rakennetun nahkatehtaan suunnitteli tamperelainen rakennusmestari Heikki Tiitola. Aluksi se tuotti tilallisten omista vuodista parkkinahkaa heidän omiin tarpeisiinsa. 1920-luvulla tehdas alkoi valmistamaan nahkaa myös ulkopuolisille kuten esimerkiksi kenkäteollisuudelle. Vuonna 1932 yrityksen osake-enemmistön hankki Friitalan nahkatehtaan perustajan Arthur Hellmanin poika Aarne Hellemaa. Hänen aikanaan tehtaan koneita ja tuotantomenetelmiä modernisoitiin, työntekijöiden määrää lisättiin ja myös koko tuotanto suunnattiin kenkäteollisuudelle. Vuonna 1942 yhtiön nimeksi vaihtui Satanahka Oy.

1940-luvun aikana Satanahka aloitti raakanahan lisäksi omien nahkatuotteiden valmistuksen. Sen valikoimiin kuuluivat esimerkiksi nahkavaatteet, -käsineet ja -hatut sekä salkut ja laukut. Lisäksi Satanahka valmisti puolustusvoimille reppuja ja muita nahkaisia tarvikkeita sekä muun muassa pesäpalloräpylöitä. 1960–1980-luvuilla yhtiö tuli tunnetuksi nahka- ja mokkapuseroistaan, joita se valmisti myös tuotemerkillä Finn Fant. Ne ovat nykyään suosittuja vintage-harrastajien keskuudessa. Takavuosikymmeninä tehdas saastutti vieressä virtaavaa Eurajokea laskemalla siihen jätevetensä puhdistamattomana. Joen kerrotaan pahimmillaan 1950-luvulla löyhkänneen kuin viemärin.

Vielä vuonna 1995 tehdas työllisti 155 henkilöä, mutta ajautui konkurssiin kahta vuotta myöhemmin. Sen jatkajana aloitti Sata Leather Oy vuonna 1998, joka kuitenkin joutui lopettamaan toimintansa 2003. Nahkatehtaan kiinteistö on siitä lähtien ollut tyhjillään. Nykyiset rakennukset ovat valmistuneet pääosin 1930- ja 1940-luvuilla. Nahkatehtaasta kertovia esineitä ja valokuvia on näytteillä Kiukaisten Eurakoskella sijaitsevassa Wanhassa Pappilassa.

Lähteet
-------

1. ↑  Kuka kukin on (Aikalaiskirja) : Who's who in Finland / 1954 Projekt Runeberg. Viitattu 14.4.2014.
2. 1 2 3  Akkun Rauma seudu historjaha Rauman kaupunki. Viitattu 14.4.2014.
3. ↑  Vanhojen osakirjojen keräily Pörssitieto. Viitattu 14.4.2014.
4. ↑  Aina ei kannata ostaa uutta Nahkakujan pukinekorjaamo. Viitattu 14.4.2014.
5. ↑  Vaatehuone-blogi Viitattu 14.4.2014.
6. ↑  Lainahöyhenissä-blogi Viitattu 14.4.2014.
7. ↑  Joki nimeltään Eurajoki 15.4.2013. Viitattu 14.4.2014.
8. ↑  Uusi-Seppä, Niina: "Satakunnan kulttuuriympäristöt – eilen, tänään, huomenna" (s. 207). Satakunnan Museo, 2012. Viitattu 14.4.2014.
9. ↑  Kiukaisten Wanha Pappila Aikamatka Satakunnassa. Viitattu 14.4.2014.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia Satanahka Oy:n hylätyistä rakennuksista Aikamatka.net
**Ramón María Narváez, Valencian herttua** (5. elokuuta 1800 Loja, Granada – 23. huhtikuuta 1868 Madrid) oli espanjalainen sotamarsalkka ja poliitikko. Hän tuki uskollisesti kuningatar Isabella II:a ja toimi kuusi kertaa Espanjan pääministerinä vuosina 1844–1846, 1847–1851, 1856–1857, 1864–1865 ja 1866–1868.

Tunnettuun sotilassukuun syntynyt Narváez liittyi Espanjan kuninkaalliseen kaartiin jo 15-vuotiaana ja yleni nopeasti sotilasurallaan. Ensimmäisen karlistisodan aikana (1833–1839) hän oli yksi sijaishallitsija Maria Kristiinan luotetuimmista komentajista. Narváez sai vuonna 1836 näyttävän voiton ja hänet nimitettiin 1838 Vanhan-Kastilian kenraalikapteeniksi. Hänet valittiin samana vuonna myös parlamentin jäseneksi, mutta hän joutui lähtemään maanpakoon osallistuttuaan sotilaskapinaan vapaamielisten johtajana tunnettua kenraali Baldomero Esparteroa vastaan. Vuonna 1843 Narváez osallistui Juan Primin ja Francisco Serranon johtamaan kapinaan, jolla Espartero kukistettiin. Hän eteni Valenciasta kohti Madridia ja valtasi pääkaupungin 24. heinäkuuta.

Kuningatar Isabella nimitti Narváezin ensimmäisen kerran pääministeriksi toukokuussa 1844. Hän sai myös armeijan ylipäällikkyyden sekä Valencian herttuan ja Espanjan granden arvot. Hänen ensimmäisellä pääministerikaudellaan perustettiin kansalaiskaarti, vahvistettiin uusi perustuslaki vuonna 1845 ja uudistettiin verotusjärjestelmä. Narváezin hallinto muutti perustuslakia vanhoillisempaan suuntaan ja nojasi lähes diktatoriseen sotilasvaltaan. Hän joutui eroamaan pääministerin tehtävistä helmikuussa 1846, joskin palasi tehtävään parin viikon ajaksi maaliskuun jälkipuoliskolla. Narváez oli uudelleen pääministerinä lokakuusta 1847 tammikuuhun 1851, lokakuusta 1856 lokakuuhun 1857, syyskuusta 1864 kesäkuuhun 1865 ja heinäkuusta 1866 aina kuolemaansa huhtikuussa 1868 saakka. Hän kuoli vain muutamaa kuukautta ennen kuin Isabella II syrjäytettiin vallasta.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Ramón María Narváez, duke de Valencia (englanniksi) *Encyclopædia Britannica Online Academic Edition*. Viitattu 21.3.2015.
2. 1 2 3 4 5  *Nordisk familjebok* (1913), s. 473–474 (ruotsiksi) Runeberg.org. Viitattu 21.3.2015.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Ramón María Narváez** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Katalonia
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Alankomaat

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Matti Herman Palomaa** (vuoteen 1906 **Pukki**) (16. lokakuuta 1871 Oulujoki – 14. marraskuuta 1947 Turku) oli suomalainen kemian tutkija.

Matti Herman Palomaan vanhemmat olivat talollinen Heikki Pukki ja Anna Kastelli ja puoliso vuodesta 1901 Nanna Mathilda Ahlgren (k. 1952). Palomaa kirjoitti ylioppilaaksi Oulun suomalaisesta lyseosta 1891, valmistui Helsingin yliopistosta filosofian kandidaatiksi 1895, lisensiaatiksi 1910 ja tohtoriksi 1927. Toimittuaan Helsingin yliopistossa kemian ﻿assistenttina 1901-1908 ja apulaisena 1910-1921 hänestä tuli Turun yliopiston kemian professori 1922, mitä tehtävää hän hoiti vuoteen 1944 saakka. Hän oli samaan aikaan myös yliopiston matemaattis-luonnontieteellisen tiedekunnan dekaani.

Palomaa tutki alun perin fysikaalista kemiaa ja kehitti laitteistoja lämmön mittausta ja säätöä sekä jakotislausta varten, mistä hän laati julkaisuja 1902-1910. Väitöstutkimuksessaan *Studien über den Effekt der Substitution einer Methylengruppe durch zweiwertige Atome und Atomgruppe I* (1908, osat II ja III 1911, 1917) hän selvitti orgaanisten yhdisteiden riippuvuutta niiden rakenteesta ja erityisesti atomien ja atomiryhmien keskinäisestä etäisyydestä niiden molekyyleissä. Hän julkaisi E. Mäkisen kanssa 1916 oppikirjan *Johdatus kvantitatiiviseen analyysiin* ja Turussa toimiessaan aloitti oppilaineen tutkimusjulkaisusarjan *Studien über Äthernartige Verbindungen*, josta hänen professorin kautensa aikana ehti ilmestyä yhteensä 23 osaa. Palomaan mukaan nimetystä Palomaan-Erikosken stipendirahastosta jaetaan apurahoja Turun yliopiston kemian laitoksen tutkijoille ja tutkimusryhmille. Yksi Yrjö Väisälän löytämistä asteroideista on nimetty hänen ystävänsä Palomaan mukaan, asteroidi 1548 Palomaa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Heikinheimo, Ilmari (toim.): *Suomen elämäkerrasto*, s. 576. Helsinki: Werner Söderström Osakeyhtiö, 1955.
2. ↑  Aikalaiskirja 1934, ss. 499–450 (Viitattu 9.11.2019)


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie
* Uppslagsverket Finland

 |

 |
**Harald Otto Backman** (2. marraskuuta 1884 Impilahti – 19. tammikuuta 1968 Helsinki) oli insinööri, joka toimi tie- ja vesirakennushallituksen yli-insinöörinä ja pääjohtajan sijaisena.

Henkilöhistoria
---------------

Harald Backmanin vanhemmat olivat lääketieteen ja kirurgian tohtori, piirilääkäri Herman Backman ja Adéle Barth ja puoliso vuodesta 1908 Elsa Helena Perander (k. 1952). Backman tuli ylioppilaaksi 1906 ja valmistui insinööriksi Polyteknillisestä opistosta 1907. Hän oli tie- ja vesirakennushallituksen palveluksessa vuodesta 1907, ensin geodeetti ja sitten nuorempi insinööri vuodesta 1919, toimistoinsinööri vuodesta 1920 ja siltaosaston johtaja vuodesta 1925. Yli-insinööri hänestä tuli 1930. Backman toimi viraston pääjohtajan sijaisena 1932–1953. Backman osallistui lukuisiin vesistösuunnitelmiin ja valvoi osastonsa johtajana tuhansien maantiesiltojen rakentamista. Hän oli monien komiteoiden ja järjestöjen jäsen julkaisi tie- ja vesirakennushallituksen historiikin vuonna 1930.

Julkaisuja
----------

* *Historik över brobyggnadsverksamheten i Finland 1905–1930*, 1930
* *Historik över vägbyggnadsverksamheten i Finland 1905–1930*, 1930
* *Brobyggnadskonstens utveckling in Finland*, 1947

Lähteet
-------

1. 1 2   Kuka kukin on (Aikalaiskirja) 1954, s. 60–61 (Viitattu 19.1.2019)
2. 1 2  Ylioppilasmatrikkeli 1903–1904, no. 28490 (Viitattu 19.1.2019)
3. ↑  Yli-insinööri Harald Backman 60-vuotias. *Helsingin Sanomat, 2.11.1944, s.6.*
**Viktor Rafael Schauman** (19. syyskuuta 1860 Taivassalo – 26. joulukuuta 1946 Helsinki) oli suomalainen kenraalimajuri. Hän oli Kadettikoulun ensimmäinen johtaja vuonna 1919, jolloin hänet myös ylennettiin kenraalimajuriksi.

Schaumanin vanhemmat olivat kapteeni, virkatalontarkastaja Knut Otto Schauman (1827–1888) ja Eva Constance Elisabet Holmberg. Hänen puolisonsa vuodesta 1890 oli Ellen Matilda Österblad. Heidän poikansa Erik Rafael Schauman oli keuhkosairauksiin erikoistunut lääkäri, joka avioitui presidentti K. J. Ståhlbergin tyttären Elli Ståhlbergin kanssa.

Schauman valmistui Haminan kadettikoulusta 1882. Hän oli Suomen 2. Turun tarkka-ampujapataljoonan upseeri 1882–1901. Hän oli Säätyvaltiopäivien suojaksi 1905–1906 asetetun suojeluvartion johtaja, valtion poliisikoulun johtaja 1906–1910. Poliisilaitoksen käytettäväksi asetettujen tilojen isännöitsijä - Sandudd Oy:n johtaja 1910–1912, Grankulla Ooy:n johtaja 1912–1914, J. Österblad & co Oy:n johtaja Turussa 1914–1917.

Everstiluutnantti Schauman oli vapaussotaa valmistelevan Sotilaskomitean jäsen elokuusta 1917. Sotilaskomitean jäsenenä hänet valittiin syyskuussa 1917 komiteaan, joka käsitteli suojeluskuntien perustamiskysymystä eli käytännössä oli kysymys asevelvollisuuslain valmistelukomiteasta.

Sisällissodan aikaan keväällä 1918 Schaumanista tuli kenraali Mannerheimin hallituksen ja Etelä-Suomen suojeluskunnan yhdysupseeri, eversti 1918, sotaylioikeuden jäsen 1918, järjestysvallan tarkastaja 1918–1919 ja kadettikoulu järjestäjä ja johtaja 1919. Hän erosi tehtävästä kenraalimajurina.

Schauman omisti Karlebyn tilan (nyk. Kaspersbacka) Porvoon maalaiskunnassa 1901–1902.

Lähteet
-------

1. ↑  Uppslagsverket Finland (Arkistoitu – Internet Archive) (vanha verkkoversio) viitattu 3.1.2016 (arkistoitu Internet Archiveen)
2. ↑  Facta 2001, WSOY 1985, 14. osa, palsta 491
3. ↑  Veli-Matti Autio: Schauman (1600–)
4. 1 2 3 4  Aikalaiskirja 1934 (Runeberg.org)
5. ↑  Juhani Kirpilä, Sisko Motti, Anna-Marja Oksa (toim.): *Suomen lääkärit 1962*, s. 586. Helsinki: Suomen Lääkäriliitto, 1963.
6. ↑  Harri Korpisaari: Itsenäisen Suomen puolesta - Sotilaskomitea 1915-1918, s. 179, SKS 2009
7. ↑  Anthony F. Upton: Vallankumous Suomessa 1917-1918, osa I, s. 213, Kirjayhtymä 1980
8. ↑  Itä-Uudenmaan rakennetun kulttuuriympäristön selvitys (Arkistoitu – Internet Archive) (pdf)


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Uppslagsverket Finland

 |

 |
Ludwig Anzengruber
**Ludwig Anzengruber** (29. marraskuuta 1839 Alservorstadt, nykyisin osa Wieniä – 10. joulukuuta 1889 Wien) oli itävaltalainen näytelmä-, romaani- ja novellikirjailija. 

Anzengruber menetti isänsä vuonna 1844. Anzengruber keskeytti koulunsa vuonna 1855 ja pääsi harjoittelijaksi kirjakauppaan. Jouduttuaan erotetuksi hän ryhtyi kierteleväksi näyttelijäksi saavuttamatta sen kummempaa menestystä. Hän palasi Wieniin vuonna 1866. 

Anzengruberin onni alkoi kääntyä vasta 1870-luvun alussa, jolloin sai kantaesityksensä hänen näytelmänsä *Der Pfarrer von Kirchfeld*. Hän meni vuonna 1873 naimisiin 16-vuotiaan Adelinde Lipkan kanssa, ja pari sai kolme yhteistä lasta. Myöhemmällä urallaan Anzengruber saavutti menestystä varsinkin näytelmillään, mutta teki myös toimittajantyötä. Hän sairastui 50-vuotispäivänsä kynnyksellä pernaruttoon ja kuoli pari viikkoa myöhemmin verenmyrkytykseen.

Anzengruber käsitteli uskonnollisia ja siveellisiä ristiriitoja realistisissa maalaisnäytelmissä ja wieniläiskappaleissa, joissa ilmenee lempeää hyväntuulisuutta yhtyneenä elämän traagisuuden tuntoon: *Der Pfarrer von Kirchfeld*, *Der Meineidbauer*, *Das vierte Gebot* ja *Ein Faustschlag*. Näytelmä *Heimg’funden. Eine Weihnachts-komödie* sai Grillparzerin palkinnon. Romaaneista ja kertomuksista merkittäviä ovat kokoelma *Dorfgänge* ja varsinkin *Der Sternsteinhof. Eine Dorfgeschichte*.

Suomennetut teokset
-------------------

* *Toveri*, suomentanut Maila Talvio. Lisänä tekijän elämäkerta, kirjoittanut O. Relander. Otava, 1895.
* *Häpeäpilkku*, suomentanut Alpo Noponen. Suomalainen Kustannus-osakeyhtiö Kansa, 1908. Kansan romaanikirjasto 3.
* *Sternsteinin kartano*, suomentanut Vera Anttila. Kansa, 1909.
* *Omantunnon mato: 3-näytöksinen (4 kuvaelmaa) kansannäytelmä lauluineen*, Kansan lehti, 1909.
* *Raskaan syytöksen alla; Kun on olevinaan liian ovela: kaksi kertomusta*, suomentanut L. Soininen. Karisto, 1909.
* *Valapatto: kansannäytelmä kolmessa näytöksessä* (*Der Meineidbauer*), suom. E. Törmänen (käsikirjoitus Taideyliopiston Teatterikorkeakoulun kirjastossa)

Lähteet
-------

1. ↑  Anzengruber, Ludwig, Tietosanakirja osa 1, palsta 462, Tietosanakirja Osakeyhtiö 1909 (Projekt Runeberg)

Aiheesta muualla
----------------

* Vapaasti ladattavia Ludwig Anzengruberin e-kirjoja Projekti Lönnrotissa sekä Project Gutenbergissä.

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Belgia
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Australia
* Korea
* Kroatia
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Henkilöt | 
* BMLO
* Deutsche Biographie
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* RISM
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**Kärkniemi** (ruots. *Kärknäs*) on kylä ja kartano Karunassa Sauvon kunnassa Varsinais-Suomessa.

Historia
--------

Kärkniemen keskiaikainen rälssitila peruutettiin kruunulle Niilo Tavastilta vuonna 1405. Se palautui kuitenkin pian rälssiksi. Gödik Fincke lahjoitti tilan vuonna 1447 Turun tuomiokirkolle. Uskonpuhdistuksen yhteydessä ja Västeråsin resessin perusteella tila siirtyi Måns Nilsson Stiernkorsille. Tällä tavoin Kärkniemestä tuli voimakkaan Stiernkors-suvun sauvolaisen haaran kantakartano. Heiltä se periytyi naislinjan kautta ensin Skalm-suvulle, sitten Carpelan-suvulle. Ruotsin vallan päättyessä kartanon omisti Hildebrand-suku. Vuosina 1811–1857 sen omisti Fock-suku ja vuosina 1888–1908 vapaaherra Ivar Theodor von Hellens. Vuodesta 1909 kartanon omisti von Hellensin tytär, vapaaherratar Elin Anna Maria von Hellens ja tämän puolison agronomi Otto Rotkirch.

Lähteet
-------

* Luoto, Jukka & Alifrosti, Kari: *Sauvon historia I*. Salo: Sauvon kunta, 1990. ISBN 952-90-2568-8.

1. ↑  Sauvon historia I, s. 394.
2. ↑  Sauvon historia I, s. 353.
3. ↑  Kärkniemi *Tietosanakirja*.  1909-1922. Viitattu 14.09.2022.
**Paleoskandinaavinen kieli** (myös **muinaislappi**) on kieli, jota puhuttiin Fennoskandiassa, kunnes saame syrjäytti sen noin 2 000 vuotta sitten. Oletetaan, että paleoskandinaavi ei ollut sukua saamelle, eikä millekään nykyään tunnetulle kielelle. Toisaalta sen sanastoa on säilynyt saamelaisissa paikannimissä, joiden pohjalta sanastoa on rekonstruoitu. Tältä pohjalta on päätelty mahdollista sukulaisuutta proto-mordvalaisiin kieliin, joita on todennäköisesti puhuttu nykyisen Suomen alueella myöhemminkin. Saamelaiskieliin on myös tullut monia lainasanoja paleoskandinaavisesta kielestä. Lainasanoja on todennäköisesti yli tuhat ja samoja sanoja eri muodoissa on mordvalaisissa ja komin kielimurteissa.

Nykysuomen sanoista *nuotio*, *kontio*, *kiiruna* ja *naali* ovat siirtyneet saamelaiskielten kautta muinaiskielestä suomeen.

Sanastoa
--------

* -ir-, vuori
* skiehč(č)-, vedenjakaja
* jeahk(k)-, yksinäinen (vuori)
* nuss-, vuorenhuippu vuorijonon reunalla
* čára-, ylimmäinen (järvi)
* sáll-, suuri saari merellä
* čiesti, jyrkkäreunainen ranta
* ičč-/ižž-, uloin saari merellä

Lähteet
-------

1. ↑  Piha, Minerva: Suomen esihistorian tuntemattomat kielet *Kalmistopiiri*.  21.2.2020. Viitattu 29.7.2020.
2. ↑
3. ↑  Rossi, Venla, *7 väärinkäsitystä suomen kielestä*, Helsingin Sanomien kuukausiliite, syyskuu 2022
4. ↑

Aiheesta muualla
----------------

* Aikio, Ante: An essay on Saami ethnolinguistic prehistory.  *Suomalais-Ugrilaisen Seuran Toimituksia = Mémoires de la Société Finno-Ougrienne*, 2012, nro 266, s. 63–117. Helsinki:  Suomalais-Ugrilainen Seura. Artikkelin verkkoversio (pdf). Viitattu 17.12.2018.
Aleksandr Bulygin vuonna 1905.
**Aleksandr Grigorjevitš Bulygin** (ven. Александр Григорьевич Булыгин; 18. elokuuta (J: 6. elokuuta) 1851 – 5. syyskuuta 1919 Rjazan, Neuvosto-Venäjä) oli Venäjän keisarikunnan sisäministeri vuoden 1905 vallankumouksen aikana helmikuusta marraskuuhun 1905. Venäjälle vuonna 1905 suunniteltua neuvoa-antavaa kansanedustuslaitosta kutsutaan hänen mukaansa Bulyginin duumaksi.

Bulygin syntyi vanhaan aatelissukuun. Hän valmistui keisarillisesta lainopillisesta koulusta vuonna 1871 ja toimi sen jälkeen virkamiehenä Venäjän oikeusministeriön, sisäministeriön ja oikeuslaitoksen palveluksessa muun muassa Kiovassa, Saratovissa ja Riiassa. Bulygin nimitettiin vuonna 1879 vankeinhoitohallinnon tarkastajaksi, ja hänet valittiin vuonna 1881 Zaraiskin kihlakunnan aateliston johtajaksi. Hän oli Tambovin varakuvernöörinä vuosina 1886–1887, Kalugan kuvernöörinä 1887–1893, Moskovan kuvernöörinä 1893–1902 ja Moskovan kenraalikuvernöörin, suuriruhtinas Sergei Aleksandrovitšin apulaisena 1902–1905. Hän auttoi Moskovan poliisijohtajaa Sergei Zubatovia poliisin ohjailemien työväenjärjestöjen perustamisessa.

Bulygin nimitettiin sisäministeriksi Pjotr Svjatopolk-Mirskin tilalle Pietarin verisunnuntain jälkeen helmikuussa 1905. Kun keisari Nikolai II maaliskuussa 1905 antoi määräyksen neuvoa-antavan kansanedustuslaitoksen perustamisesta, hanke annettiin Bulyginin johtaman kokouksen valmisteltavaksi. Tämä valtakunnanduuman alkuperäinen suunnitelma, jossa äänioikeus olisi ollut rajoitettu, tunnetaan Bulyginin duumana. Nikolai vahvisti sen perustamisen elokuussa 1905, mutta lokakuussa puhjennut yleislakko pakotti keisarin antamaan lokakuun manifestin, joka laajensi äänioikeutta ja antoi duumalle lainsäädäntövallan. Bulygin erosi Sergei Witten hallituksen nimittämisen yhteydessä 4. marraskuuta 1905. Hänet nimitettiin samana vuonna Venäjän valtakunnanneuvostoon.

Bulygin johti komiteaa, joka valmisteli Romanovin dynastian 300-vuotisjuhlia vuonna 1913. Helmikuun vallankumouksen jälkeen hän vetäytyi tilalleen Rjazanin kuvernementtiin. Hänet pidätettiin ja teloitettiin Tšekan paikallisosaston määräyksellä syyskuussa 1919.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6 7 8  Birthday anniversary of Alexander G. Bulygin, Minister of the Interior of the Russian Empire (englanniksi) Boris Jeltsinin presidentillinen kirjasto. Viitattu 27.9.2021.
2. 1 2 3  *Nordisk familjebok* (1905), s. 582 (ruotsiksi) Runeberg.org. Viitattu 27.9.2021.
3. 1 2  Булыгин Александр Григорьевич (venäjäksi) Hrono.ru. Viitattu 27.9.2021.


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa

 |

 |
**Kaarlo Vilhelm Angervuori**, vuoteen 1906 **Åhlberg** (5. marraskuuta 1873 Nurmijärvi – 15. maaliskuuta 1948 Helsinki) oli rakennusmestari, joka sai ensimmäisenä Suomessa rakennusneuvoksen arvonimen, vuonna 1943.

Angervuoren vanhemmat olivat maanviljelijä Gustaf Åhlberg ja Maria Bergh ja puolisot vuodesta 1899 Ida Sofia Olin (k. 1908) ja vuodesta 1910 Selma Vilhelmiina Suominen. Angervuori kävi teollisuuskoulun 1899 ja toimi sitten rakennusalalla. Vastaavana mestarina Angervuori työskenteli muun muassa Pyhäjärven kirkon ja Nousiaisten kirkon korjauksissa, samoin kuin Eduskuntatalon rakennustyömaalla 1926–1931. Angervuori toimi myös rakennuttajana 1917–1926 ja vuodesta 1931. Angervuorella oli useita luottamustehtäviä, Helsingin kaupunginvaltuuston jäsen hän oli 1927–1928.

Lähteet
-------

1. 1 2  Aikalaiskirja. Kuka kukin on 1934, s. 35. (Viitattu 8.7.2020)
2. ↑  Kuolleita. *Helsingin Sanomat*, 18.4.1948, s. 2.
3. ↑  Aho, Seppo: *Valtionhoitajan ja tasavallan presidenttien 1918–2005 myöntämät arvonimet*, s. 195. Alavus: Aholis Oy, 2006. ISBN 952-91-9535-4.
4. ↑  70-vuotiaita. Rakennusmestari K. V. Angervuori. *Helsingin Sanomat*, 5.11.1943, s. 6.
*Finnkino Fantasia* sijaitsee Jyväskeskuksessa.
**Finnkino Fantasia** on Finnkino-elokuvateatteriketjun elokuvateatteri Jyväskylässä. Se sijaitsee Jyväskeskuksessa kaupungin keskustassa. Fantasiassa on kuusi salia ja 803 paikkaa. Valmistuessaan vuonna 1993 se oli Suomen ensimmäinen elokuvakeskus/monisaliteatteri.

Fantasian käyttöaste on Finnkinon teattereista korkein, kun elokuvissa kävijöiden määrä suhteutetaan alueen asukaslukuun. Vuonna 2012 kävijöitä oli yhteensä 292 230 ja ensi-iltoja 221.

Fantasialle on suunniteltu uusia ja suurempia tiloja remontoitavaan Kauppakulmaan. Kauppakulman uudistustyöt ovat kuitenkin lykkääntyneet useasti, eikä uusia tiloja ole käytössä ainakaan ennen vuotta 2016.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Jyväskylä-Fantasia Finnkino.fi.  Arkistoitu 21.1.2012. Viitattu 14.1.2012.
2. ↑  Aalto, Sirkku: Elokuvat vetivät ennätysmäärän väkeä viime vuonna Jyväskylässä *Keskisuomalainen*.  3.1.2012.  Arkistoitu 5.1.2013. Viitattu 14.1.2012.
3. ↑  Kauppakulma uusiksi tänä vuonna *Suur-Jyväskylän Lehti*.  5.1.2011.  Arkistoitu 19.10.2013. Viitattu 18.10.2013.
4. ↑  Uudistunut Kauppakulma saattaa olla valmis jo jouluna 2012 *Suur-Jyväskylän Lehti*.  10.2.2010.  Arkistoitu 19.10.2013. Viitattu 18.10.2013.
5. ↑  Rahkonen, Jorma: Kauppakulmaan tulossa mittava kauppakeskus ja asuntoja *Keskisuomalainen*.  20.2.2013.  Arkistoitu 22.10.2013. Viitattu 18.10.2013.

Aiheesta muualla
----------------

* Finnkino Fantasia (Arkistoitu – Internet Archive)
Anette Reuterskiöld Runebergien ja heidän ystäviensä seurassa (kolmas vasemmalta ylärivissä). Kuva SKS:n Runeberg-kirjaston kuvakokoelmasta.
**Anna (Anette) Beata Sofia Reuterskiöld** (16. huhtikuuta 1804 Viapori – 25. joulukuuta 1880 Porvoo) oli suomalainen kirjailija ja seurapiirineiti. Hänet mainitaan Suomen Naisyhdistyksen 1896 julkaisemassa matrikkelissa *Biograafisia tietoja Suomen naisista eri työaloilla* kirjoittamansa julkaisemattoman näytelmän ansiosta. Hän oli Fredrika Runebergin läheinen ystävä.

Perhesuhteet
------------

Anette Reuterskiöldin vanhemmat olivat Viaporin linnoituksessa palvellut Carl Vilhelm Reuterskiöld (1770–1832) ja Helena Charlotta de Frese (1771–1811) toisessa aviossaan. Hänellä oli kaksi vanhempaa siskoa Vilhelmina Charlotta (1800–1839) ja Christina Fredrika (1801–1883), joka oli naimisissa alikapteeni Gabriel Vilhelm Julius Beckerin (1793–1844) kanssa, sekä nuorempi sisko Henriette Gustava, joka oli naimisissa lääketieteen tohtori Frans Johan Rabben (1801–1879) kanssa. Hänen sisarpuoliaan äidin ensimmäisestä liitosta olivat tutkimusretkeilijä ja liikemies Carl Ulric von Hauswolff (1791–1843) ja sotavankeudestaan kirjan *En svensk flickas dagbok under krigsfångenskap i Ryssland 1808-1809*  kirjoittanut Adelaide Eleonora Sophia von Hauswolff (1789–1842).

Aikanaan kiistanalaisessa maineessa ollut sotilas, poliitikko ja seikkailija Waldemar Becker (Becker-bei) oli Anetten sisarenpoika. Fredrika Runeberg pyytää kirjeessään pojalleen Walterille, että hän suhtautuisi Becker-beihin kohteliaasti.

Anette ei avioitunut, hänellä ei ollut ammattia eikä omaa kotia, vaan hän asui varakkaiden ystäviensä luona.

Lähteet
-------

1. ↑  Reuterskiöld nr 377 - Adelsvapen-Wiki *www.adelsvapen.com*. Viitattu 2.1.2017. (ruotsiksi)
2. ↑  Biograafisia tietoja Suomen naisista eri työaloilla *kansalliskirjasto.finna.fi*.  Arkistoitu 3.1.2017. Viitattu 2.1.2017.
3. ↑  J.L.Runeberg *www.runeberg.net*.  Arkistoitu 8.12.2015. Viitattu 2.1.2017.
4. 1 2 3  Reuterskiöld, Anette (1804 - 1880) | Biografiakeskus, Suomalaisen Kirjallisuuden Seura *www.kansallisbiografia.fi*. Viitattu 2.1.2017.
5. ↑  Carl Ulric Hauswolff, von - Svenskt Biografiskt Lexikon *sok.riksarkivet.se*. Viitattu 2.1.2017. (ruotsiksi)
6. ↑  En svensk flickas dagbok under krigsfångenskap i Ryssland 1808-1809 *runeberg.org*.  1.1.1912. Viitattu 2.1.2017. (ruotsiksi)
7. ↑  Von Hauswolff nr 1880 - Adelsvapen-Wiki *www.adelsvapen.com*. Viitattu 2.1.2017. (ruotsiksi)

Kirjallisuutta
--------------

* *Intima interiörer : hundra brev från Fredrika och J. L. Runeberg samt andra vänner till Emilie Björkstén*. Helsinki: Akateeminen kirjakauppa, 1938. (ruotsiksi)
* Mäkelä-Alitalo, Anneli: *Porvoon kaupungin historia III:1, 1809-1878*. Porvoo: Porvoon kaupunki, 2000.
* Runeberg, Fredrika, Karin Allardt Ekelund (toim.): *Brev till sonen Walter 1861 - 1879 : Köpenhamn, Rom, Paris*. Skrifter utgivna av Svenska litteratursällskapet i Finland. SLS, 1971. (ruotsiksi)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Kansallisbiografia
* Biografiasampo

 |

 |