recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Kim Jae-bum** (kor. 김 재범, s. 25. tammikuuta 1985 Gimcheon, Pohjois-Gyeongsang) on eteläkorealainen judon olympiavoittaja ja maailmanmestari.

Kim voitti 81 kilogramman painoluokassa olympiakultaa Lontoossa 2012 kukistettuaan loppuottelussa saksalaisen Ole Bischofin. Pekingin olympialaisissa 2008 Kim oli saanut samassa sarjassa hopeaa hävittyään loppuottelussa Bischofille.

Kim voitti 81-kiloisten maailmanmestaruuden Tokiossa 2010 kukistettuaan loppuottelussa brasilialaisen Leandro Guilheiron ja Pariisissa 2011, jolloin voitti finaalissa Montenegron Srđan Mrvaljevićin. Hän sai samassa painoluokassa MM-pronssia Rotterdamissa 2009. Hän voitti joukkuekilpailun maailmanmestaruuden Kairossa 2005 ja sai MM-hopeaa Astanassa 2015.

Kim saavutti Aasian kisoissa kultaa 81 kg:n painoluokassa Kantonissa 2010 sekä 81-kiloisissa ja joukkuekilpailussa Incheonissa 2014. Aasian-mestaruuskilpailuissa hän on saavuttanut kultaa 73-kiloisissa 2005 ja 81-kiloisissa 2008, 2009, 2011 ja 2012 sekä hopeaa 81-kiloisissa 2015.

Kim voitti alle 20-vuotiaiden maailmanmestaruuden 73 kg:n sarjassa 2004 ja saman ikäluokan Aasian-mestaruuden 66-kiloisissa 2003. Hän sai 73-kiloisissa universiadihopeaa 2007.

Kim on saavuttanut Masters-, Grand Slam- ja Grand Prix -kilpailuissa kuusi turnausvoittoa, kaksi kakkossijaa ja kaksi kolmossijaa. Maailmancupeissa ja Continental Open -kilpailuissa hänellä on seitsemän turnausvoittoa, yksi kakkos- ja yksi kolmossija.

Lähteet
-------

1. ↑  Kim Jae-Beom *sports-reference.com*. Viitattu 8.10.2017. (englanniksi)
2. 1 2 3 4  JAE-BUM KIM JUDOKA *judoinside.com*. Viitattu 8.10.2017. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Kim Jae-bum** Wikimedia Commonsissa
**Roger Hunt** (20. heinäkuuta 1938 Golborne, Lancashire, Englanti – 27. syyskuuta 2021) oli englantilainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan hyökkääjä.

Liverpoolin manageri Phil Taylor hankki nuoren hyökkääjän riveihinsä 29. heinäkuuta 1958. Debyyttinsä ja ensimmäisen maalinsa joukkueessa Hunt teki Anfieldilla 9. syyskuuta 1959 ottelussa Scunthorpe Unitedia vastaan. Vuosien 1959 ja 1969 välillä Hunt pelasi Liverpoolin paidassa 404 ottelua, tehden 245 maalia. Liverpoolissa pelatessaan Hunt auttoi maaleillaan seuran kahteen Englannin 1. divisioonan voittoon, FA Cupin mestaruuteen, kolmeen FA Community Shieldin voittoon ja Cup-voittajien Cupin mestaruuteen. Hunt on seuran historian paras maalintekijä liigapeleissä sekä toiseksi paras maalintekijä Ian Rushin jälkeen kaikki ottelut mukaan laskien.

16. joulukuuta 1969 Hunt siirtyi Boltoniin, jossa hän pelasi aina vuoteen 1972 saakka, jolloin hän lopetti pelaajauransa.

Englannin maajoukkueessa Hunt pelasi vuosien 1962 ja 1969 välillä 34 maaottelua ja teki niissä 18 maalia. Vuonna 1966 Englannin maajoukkueen valmentaja Alf Ramsey valitsi Huntin MM-kisaryhmään vuoden 1966 MM-kisoihin seurakavereidensa Ian Callaghanin ja Gerry Byrnen tavoin. Hunt oli joukkueen yksi kolmesta hyökkääjästä Jimmy Greavesin ja Geoff Hurstin lisäksi. Kisoissa Hunt pelasi kaikki kuusi ottelua ja teki kolme maalia. Englanti voitti maailmanmestaruuden, kun loppuottelussa kaatui Länsi-Saksa jatkoajalla numeroin 4–2.

Vuoden 1966 MM-joukkueessa pelanneet Hunt, Ray Wilson, George Cohen, Nobby Stiles ja Alan Ball ristittiin vuonna 2000 Brittiläisen ritarikunnan jäseniksi, jalkapalloilun edestä tekemänsä työn vuoksi.

Lähteet
-------

1. ↑  Liverpool FC mourns passing of Roger Hunt *Liverpool FC*.  28.9.2021. Viitattu 28.9.2021.
2. ↑
3. ↑  Arnhold, Matthias & Mamrud, Roberto: England - Record International Players  17.7.2018. RSSSF. Viitattu 5.11.2018. (englanniksi)
4. 1 2 3  Ekberg, Jari: *Kuin taivasta koskettaisi*, s. 201. Atena, 2014. ISBN 978-952-300-049-0.

  

Englannin joukkue – Jalkapallon MM-kilpailut 1966
1 Banks |
2 Cohen |
3 Wilson |
4 Stiles |
5 J. Charlton |
6 Moore |
7 Ball |
8 Greaves |
9 B. Charlton |
10 Hurst |
11 Connelly |
12 Springett |
13 Bonetti |
14 Armfield |
15 Byrne |
16 Peters |
17 Flowers |
18 Hunter |
19 Paine |
20 Callaghan |
21 Hunt |
22 Eastham |
Valmentaja Ramsey



|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Yhdysvallat

 |

 |
**Georg von Hertling** (31. elokuuta 1843 Darmstadt – 4. tammikuuta 1919 Ruhpolding) oli baijerilainen poliitikko, joka toimi Saksan valtakunnankanslerina vuosina 1917–1918. Hän oli ensimmäinen virassa ollut puoluejohtaja. Ennen valtakunnankanslerikauttaan hän toimi 1912–1917 Baijerin pääministerinä.

Elämäkerta
----------

Hertling toimi vuodesta 1882 Münchenin yliopiston filosofian professorina ja hän julkaisi kirjat Aristoteleesta (1871) ja Albert Suuresta (1880). Vuosina 1875–1890 ja 1893–1912 hän oli edustajana valtiopäivillä. Vuosina 1909–1912 hän johti Reichstagissa Keskustapuoluetta. Vuonna 1891 Luitpold nimitti Hertlingin Baijerin maapäivien ylähuoneen elinikäiseksi jäseneksi.

Baijerin maapäivien suurimman puolueen johtajana Luitpold valitsi Hertlingin Baijerin pää- ja ulkoministeriksi vuonna 1912. Ludvig III antoi Hertlingille kreivin arvon. Ensimmäisen maailmansodan syttyessä Hertling kannatti valtakunnankansleri Theobald von Bethmann Hollwegin politiikkaa, mutta kieltäytyi vuonna 1917 valtakunnankanslerin virasta. Kuitenkin Georg Michaeliksen erottua marraskuussa 1917 hän suostui Saksan valtakunnankansleriksi ja Preussin pääministeriksi. Hän oli kummassakin tehtävässä ensimmäinen poliitikko: edeltäjät olivat olleet joko virkamiehiä tai armeijataustaisia. Korkeasta iästään ja konservatiivisesta asenteesta johtuen hän ei pystynyt vastaamaan kenraalikunnan Paul von Hindenburgin ja Erich Ludendorffin vaikutusvaltaan. Kuten edeltäjänsä Michaelis, von Hertling nähtiin Hinderburgin ja Ludendorffin marionettina. Von Hertling johti kotirintamaa sodan viimeisessä vaiheessa, mutta koska hänet nähtiin kyvyttömäksi hoitamaan kriisiä, hänet pakotettiin ennen sodan päättymistä eroamaan virasta ruhtinas Maximilian von Badenin hyväksi.

Valtionhoitaja Svinhufvud myönsi kreivi Hertlingille marraskuussa Suomen vapaudenristin suurristin.

Näyttelijä Gila von Weitershausen on Von Hertlingin lapsenlapsenlapsi.

Lähteet
-------

1. 1 2  1922 Encyclopædia Britannica/Hertling, Georg, Count von *Encyclopædia Britannica*. Wikisource. Viitattu 19.4.2013.

  
  


|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
| Saksan keisarikunnan lippu | Edeltäjä:**Georg Michaelis** | **Saksan valtakunnankansleri**1917–1918 | Seuraaja:**Maximilian von Baden** |

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Kreikka
* Alankomaat
* Puola
* Vatikaani

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**Georg Wilhelm Victor Tihleman** (27. huhtikuuta 1836 Turku – 28. helmikuuta 1904 Turku) oli Venäjän keisarillisessa armeijassa palvellut suomalainen kenraalimajuri.

Tihlemanin vanhemmat olivat Georg Adolph Tihleman ja Margareta Elisabeth Maexmontan. Hän tuli vuonna 1853 sotapalvelukseen nuorempana upseerina Suomen tarkk’ampujapataljoonan 4. komppaniaan, mistä hänet siirrettiin porte-épée-vänrikkinä 1. komppaniaan. Krimin sodan alussa syyskuussa 1854 Tihleman ylennettiin vänrikiksi ja siirrettiin venäläiseen reservitarkk’ampujapataljoonaan. Sieltä hänet siirrettiin helmikuussa 1855 2. reservin tarkk’ampujapataljoonaan. Sodan lopulla heinäkuussa 1856 Tihleman ylennettiin aliluutnantiksi, toukokuussa 1858 hän yleni luutnantiksi. Vuoden 1858 lopulla Tihleman siirrettiin kouluttajaksi 2. krenatööritarkk’ampujapataljoonaan. Hänet ylennettiin alikapteeniksi 1861 ja kapteeniksi 1863. Tihleman osallistui pataljoonan mukana tammikuun kansannousun kukistamiseen Puolassa 1863–1864.

Vuonna 1868 Tihleman ylennettiin majuriksi ja siirrettiin palvelukseen 2. tarkk’ampujapataljoonaan, vuonna 1872 hän sai siirron 94. Jenisein jalkaväkirykmenttiin ja vuonna 1873 edelleen 96. Omskin jalkaväkirykmenttiin. Hänet ylennettiin everstiluutnantiksi 1874 ja määrättiin 1877 96. Omskin jalkaväkirykmentin reservipataljoonan komentajaksi. Pataljoonan lakkauttamisen jälkeen Tihleman siirrettiin vuonna 1879 pataljoonankomentajaksi 96. Omskin jalkaväkirykmenttiin ja sieltä 1881 148. Kaspian jalkaväkirykmenttiin. Hän sai ylennyksen everstiksi ja eron sotapalveluksesta syyskuussa 1883. Reservissä hänet asetettiin kuitenkin Suomen armeijan vakinaiseen kaaderiin ja määrättiin marraskuussa 1883 20. reservikomppanian päälliköksi, mihin tehtävään hänet vakinaistettiin joulukuussa 1886. Huhtikuussa 1890 hän sai lopullisen eron sotapalveluksesta kenraalimajurina.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Georg Wilhelm Victor Tihleman *Suomalaiset kenraalit ja amiraalit Venäjän sotavoimissa 1809–1917*. Biografiakeskus, Suomalaisen Kirjallisuuden Seura. (Viitattu 3.5.2020)
2. ↑  BillionGraves: Georg Tihleman (Viitattu 3.5.2020)


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Kenraalit ja amiraalit

 |

 |
**Kim Jin-Young** (kor. 김진영, *Gim Jin-yeong*; s. 9. kesäkuuta 1995), tunnetaan myös nimellä **Dex** (kor. 덱스, *Dekseu*), on eteläkorealainen tubettaja ja striimaaja sekä entinen Etelä-Korean merivoimien sotilas. 

Hän työskentelee kthd. studio -nimisessä yrityksessä yhdessä muiden sotilaiden kanssa. Hän YouTube-kanavansa nimi on 덱스101 (*Dekseu 101*).

Ura
---

### 2020-2023

Kim loi YouTube-kanavansa vuonna 2020. Hän osallistui tosi-tv-ohjelmaan *Toy Soldiers: Fake Men 2* (kor. 토이 솔져스: 가짜사나이2) noin kaksi kuukautta sen jälkeen, kun hän lähti armeijasta. Vuonna 2021 Kim osallistui kahteen eri ohjelmaan: *Love & Joy* (kor. 러브&조이) ja *Bloody Game* (kor. 피의 게임). Hän nousi julkisuuteen osallistuttuaan vuonna 2022 Netflixin deittiohjelmaan *Single's Inferno 2* (kor. 솔로지옥 시즌2). 

Vuonna 2023 hänet kutsuttiin YouTubessa julkaistuun selviytymisohjelmaan *UMA Game* (kor. 우마게임), ja helmikuussa hän teki haastattelun sekä oli valokuvausmallina eyesmag-lehdelle.

Henkilökohtainen elämä
----------------------

Erottuaan armeijasta hän päätti ottaa käsivarteensa tatuoinnin, joka symboloi hänen olleen kerran soturi. Alunperin hän käytti nimeä "Endex" eli "End experience", joka tarkoittaa aktiivisen sotilaan koulutuksen päättymistä, mutta *Fake Men 2* -sarjan kuvauksissa hänelle kerrottiin, että se oli liian pitkä, joten hän poisti N-kirjaimen ja päätyi nimeen "Dex".

Hän tapasi räppäri Queen Wasabiin selviytymisohjelma *Bloody Gamen* aikana. Wasabii auttoi Kimiä tämän kappaleen *너에게 난* luomisessa. Hänellä on myös muita tubettajaystäviä, kuten Agent H ja Salty UDT.

Hänellä on unelmia julkaista enemmän armeijaan liittyviä videoita, mutta mainitsi, että se on vaikeaa Etelä-Koreassa aselakien takia, joten hän haluaa matkustaa Yhdysvaltoihin ja kuvata asevideoita siellä. Joulukuussa 2022 Kim matkusti Thaimaahan ja vieraili bangkokilaisessa ampumakeskuksessa.
**Ilmalan observatorio** oli Helsingin Pasilassa vuosina 1910–1967 toiminut Ilmatieteen laitoksen observatorio.

Ilmalan obsevatorio päätettiin rakentaa sen jälkeen kun Helsingin Kaisaniemessä sijainneen magneettisen observatorion toimintaa alkoivat haitata ympärille nousseet korkeat rakennukset ja magneettisia havaintoja häirinneet sähköraitiotievaunut. Uusi observatorio valmistui vuonna 1910 Pasilan takana sijainneille kallioille kauas silloisesta kaupungista. Ilmalassa aloitettiin magneettiset havainnot ja lisäksi tehtiin pintasäähavaintoja sekä yläilmakehän havaintoja. Havainnoissa käytettiin leijoja, joilla lennätettiin meteograafiksi kutsuttuja havaintolaitteita. Meteograafit piirsivät havaintokäyriä ilmanpaineesta, lämpötilasta, kosteudesta ym. suureista. Sittemmin leijat ja meteograafit korvattiin ilmapallojen kuljettamilla havaintoantureilla, joiden mittaustiedot välitettiin radioteitse takaisin havaintoasemalle.

Vilho Väisälä aloitti meteorologin uransa Ilmalassa vuonna 1916. Vuonna 1931 hän lähetti Ilmalasta ensimmäisen itse suunnittelemansa ja kehittämänsä radiosondin ja näiden sondien teollinen valmistus alkoi myös 1930-luvulla.

Vuonna 1957 observatorion viereen valmistui punatiilinen Ilmalan vesitorni. Observatorio purettiin 1967 kun sen paikalle rakennettiin Ilmala 2-vesitorni. Samana vuonna observatorion läheisyyteen valmistui myös Mainostelevision toimitalo. Observatoriotoiminta jatkui Ilmalan observatorion lopettamisen jälkeen Nurmijärvellä, Jokioisissa ja Sodankylässä. Sodankylän ilmatieteellinen observatorio oli perustettu 1946, Nurmijärven magneettinen observatorio 1951 ja Jokioisten ilmatieteellinen observatorio 1957.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Liisa Rintaniemi : Ilmalan observatorion jäljillä, Foreca Sääntakana blogi 27.5.2014
2. 1 2 3 4  Vuosilukuja Ilmatieteen laitoksen historiassa

Aiheesta muualla
----------------

* Ilmalan ilmatieteellinen observatorio Pasilassa, Helsingin yliopistomuseo
* Ilmalan meteorologinen observatorio. Leijakoe: meteografi leijan sisään kiinnitettynä 1910-luvulla, Helsingin yliopistomuseo
* Minkälainen sää huomenna?, Aamulehti, 16.04.1937, nro 101, s. 6, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
**Liejusimpukka** eli **itämerensimpukka** (*Limecola balthica* tai *Macoma balthica*) on suhteellisen pienikokoinen merenpohjaan kaivautuva simpukkalaji. Se on Itämeren tärkeimpiä pohjaeläinlajeja, ja Itämeren harvoista merisimpukoista kaikkein laimeimmassa murtovedessä toimeen tuleva simpukka.

Ulkonäkö ja koko
----------------

Liejusimpukka on litteä ja sileäkuorinen, muodoltaan soikeahko, hieman kolmiomainen simpukka. Kuoren väri Itämeressä on valkoinen tai vaaleanpunainen. Länsi-Euroopassa esiintyy muitakin värimuotoja. Kuoren pituus on yleensä alle 2 senttiä ja enintään 3 senttiä.

Levinneisyys ja alkuperä
------------------------

Liejusimpukan kokonaislevinneisyys kattaa sekä Atlantin että Tyynenmeren pohjoisosien rannikkovedet, Euroopassa sen alue ulottuun Biskajanlahdelta Vienanmereen ja Karanmeren länsiosaan. Tyypillisiä elinympäristöjä ovat jokisuut ja mutaiset vuorovesirannat.

Itämeressä liejusimpukka elää muta- ja hiekkapohjilla rannan tuntumasta lähes 100 metrin syvyyteen, runsaimmillaan 2-5 metrissä. Se on monin paikoin pohjayhteisön valtalaji. Suomen rannikolla sen levinneisyys ulottuu Virolahdelta Kokkolan seudulle noin 3 promillen suolapitoisuuteen. 

Itämeren liejusimpukan alkuperä on omalaatuinen: se on syntynyt Atlantista ja Tyynestämerestä saapuneiden simpukkakantojen sekoittuessa.

Elintavat ja lisääntyminen
--------------------------

Liejusimpukka elää pehmeään merenpohjaan kaivautuneena, jopa 10 cm syvyydessä. Sieltä se työntää pohjan pinnalle kaksi hengitysputkea, sifonia. Toisella se imuroi ravinnokseen planktonia ja orgaanista ainesta pohjan tuntumasta, toinen on poistoputki.

Liejusimpukka lisääntyy alkukesällä. Naaraan ja koiraan kudussa vapautuvat sukusolut yhtyvät vedessä ja niistä syntyy toukka, joka ui vapaana planktoneläimenä muutaman viikon ajan ennen kuin laskeutuu pohjalle, käy läpi muodonmuutoksen ja jatkaa elämäänsä pohjaeläimenä.

*

Lähteet
-------

* Jan-Erik Bruun: Liejusimpukka Luontoportti.com

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Taksonitunnisteet |
| --- |
|  |
| Macoma balthica | 
* Wikidata: Q805778
* Wikispecies: Macoma balthica
* ADW: Macoma\_balthica
* BOLD: 104965
* CoL: 8SX2W
* EoL: 590151
* EUNIS: 61579
* Fossilworks: 107606
* GBIF: 2286995
* iNaturalist: 203759
* IRMNG: 11251377
* ITIS: 567846
* NatureServe: 2.792087
* NBN: NBNSYS0000176315
* NCBI: 98287
* SeaLifeBase: 47401
* uBio: 512851
* WoRMS: 141579

 |
|  |
| Tellina balthica | 
* Wikidata: Q27150035
* CoL: 8SXMY
* GBIF: 4372015
* IRMNG: 11085378
* WoRMS: 152928
* ZooBank: 644D6F04-3D4A-4243-A168-EBB8FF270B57

 |

 |
**Läskelän manufaktuurilaitos** toimi Laatokan Karjalassa Harlun pitäjässä Jänisjärvestä Laatokkaan laskevan Jänisjoen alajouksulla Läskelänjoella vuosina 1875–1888. 

Värtsilän ja Möhkön rautaruukit omistanut Nils Ludvig Arppe osti vuonna 1860 Venäjän tykistödepartementilta Läskelänkosken alueen siellä toimineine vesisahoineen. Hän aikoi perustaa paikalle vesivoimalla toimivan vasaralaitoksen omistamiensa ruukkien tuottamaa takkirautaa jalostamaan, mutta hanke kariutui Arppen kuolemaan 1861. Laitoksen perustivat vasta Arppen perilliset vuonna 1875. Siihen kuului aluksi kaksi naulavasaraa ja yksi ahjo. Myöhemmin lisättiin vielä toinen ahjo ja vuonna 1881 vielä yksi nippuvasara ja kaksi ahjoa. Laitoksessa valmistettiin aluksi vain nauloja mutta myöhemmin myös mustatakeita ja ankkureita. Vuosituotanto pysyi kuitenkin pienenä noin 9 tonnin vaiheella. Laitoksen tiedetään olleen toiminnassa varmuudella vielä vuonna 1888.

Lähteet
-------

1. 1 2  Kauko Puustinen : *Laatokan Karjalan historialliset ruukit 1809–1939*, Geologi 65/2013 (Arkistoitu – Internet Archive)
Toksiinimolekyylin perusmuoto. Molekyylistä on olemassa lukuisia johdannaisia.
*Dendrobates pumilio* -sammakko.
**Pumiliotoksiinit** ovat eläinperäisiä alkaloideja, joita on eristetty sammakkoeläinten ihosta sekä eräistä muurahaisista. Neotrooppisista myrkkysammakoista on eristetty yli 500 erilaista rasvaliukoista alkaloidia, jotka jakautuvat yli 20 pääluokkaan kemiallisen rakenteensa mukaan. Pumiliotoksiinit muodostavat yhden suurimmista pääluokista. Erilaisia pumiliotoksiineja tunnetaan jo yli 30 kpl ja niiden sukulaisyhdisteitä, allopumiliotoksiineja, 20 kpl. Sekä pumiliotoksiinien että allopumiliotoksiinien arvellaan syntyvän sammakoiden elimistössä, kun ne syövät toksisia punkkeja.

Esimerkiksi pumiliotoksiini A (C19H33NO2) ja pumiliotoksiini B (C19H33NO3) eristettiin mansikkasammakosta (*Dendrobates pumilio*) vuonna 1967. Aineet ovat suhteellisen myrkyllisiä, sillä ihon alle annosteltu tappava määrä hiirelle on noin 20 mikrogrammaa. Aineet vaikuttavat sydämen ja lihasten toimintaan. Pumiliotoksiini B voi aiheuttaa natriumin vuodon soluihin sitoutumalla jänniteriippuvaisiin natriumkanaviin.

Lähteet
-------

1. ↑  Alison S. Franklin & al.: Total Syntheses of Pumiliotoxin A and Allopumiliotoxin Alkaloids. Interplay of Pharmacologically Active Natural Products and New Synthetic Methods and Strategies.  *Chem. Rev.*, 1996, s. (96) 505–522.
2. 1 2  Stanton Q. Smith & al.: Tracking the Cryptic Pumiliotoxins.  *PNAS*, 2004, s. Vol 101, no. 21, 7841–7842.
3. ↑  John W. Daly & al.: Alkaloids from Amphibian Skin: A Tabulation of Over Eight-Hundred Compounds.  *J. Nat. Prod.*, 2005, s. 1556–1575, vol 63.
**Puma** on saksalainen rynnäkköpanssarivaunu. Sarjatuotanto on käynnissä ja sen on tarkoitus korvata vanhemmat saksalaiset Marder-rynnäkköpanssarivaunut vuosien 2010–2020 aikana. Vaunut valmistaa PSM Projekt System Management joka on saksalaisten Krauss-Maffei Wegmannin ja Rheinmetall Landsystemen yhteisyritys. Puma on yksi vahvimmin panssaroiduista jalkaväen taisteluajoneuvoista, säilyttäen silti kohtuullisen teho/painosuhteen. Vaunun kuljetuskapasiteetti on 3+6 miestä varusteineen. Vaunu painaa 31,5 tonnia, lisäpanssaroituna se kohoaa 43 tonniin.

Vaunun pääaseena on Rheinmetallin 30 mm MK30-2 konetykki, apuaseena 5,56 mm MG43 konekivääri sekä Spike LR -panssarintorjuntaohjukset. Konetykin ampumaetäisyys on enimmillään 3 000 metriä, ohjusten kantama yltää 4 000 metriin.

Vaunun moottori on MTU V10 892 diesel joka tuottaa 800 kW tehon. Teho/painosuhde on 25,4 kW/tonni. Moottoriteho on huomattavasti suurempi kuin monissa muissa nykyaikaisissa rynnäkköpanssarivaunuissa. Vaunun toimintasäde täydellä polttoainetäytöllä on 600 km ja se voi saavuttaa 70 km/h huippunopeuden.

Panssarivaunut ovat kärsineet teknisistä ongelmista.

Lähteet
-------

1. ↑  Series Production for PUMA in full swing *psm-spz.com*.  10.8.2010.  Arkistoitu 29.6.2016. Viitattu 1.9.2014.
2. ↑  Technical problems plague Germany's Puma armored vehicles – DW – 12/18/2022 *dw.com*. Viitattu 18.12.2022. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Puma (rynnäkköpanssarivaunu)** Wikimedia Commonsissa
Juho Alvas Sibelius-Akatemiassa 1964.
**Rüdiger-Hans (Juho) Alvas** (alk. **Gruszka**; 2. heinäkuuta 1919 Helsinki – 7. joulukuuta 2007 Porvoo) oli suomalainen huilutaiteilija.

Alvas opiskeli huilunsoittoa ensin isänsä, huilutaiteilija Johann (Hanns) Alvaksen (1892–1971) johdolla, sittemmin Pariisissa Gaston Crunellen, René le Royn sekä Wienissä professori Rezničekin johdolla. Ammattimuusikon ura alkoi 1937 Turun kaupunginorkesterissa. Jatkosodan aikana Alvas soitti Laivaston soittokunnassa Turussa, ja Helsingin kaupunginorkesteriin hänet otettiin huilun äänenjohtajaksi ja soolohuilistiksi 1952–1979 kapellimestari Tauno Hannikaisen henkilökohtaisesta vaatimuksesta. Alvaksella oli lukuisia solistisia tehtäviä orkestereissa, ja kamarimuusikkona hän soitti muun muassa kuuluisassa Crusell-puhallinkvintetissä.

Toisessa päätyössään, Sibelius-Akatemian huilunsoiton lehtorina (1958–1986), Alvas loi kokonaisen uuden sukupolven ammattihuilisteja. Hänen värikästä ja mukaansatempaavaa soittoaan saatiin kuulla aina vuosituhannen loppuun asti. 

Kun Alvas pääsi edellä mainituista työtehtävistä eläkkeelle, hän omistautui edistämään harrastajamusiikin toimintaa perustamalla ja johtamalla eri orkestereita Porvoon seudulla, kuten Porvoon orkesteriyhdistyksen orkesteria, Porvoon Big Bandia ja Porvoon Puhallinorkesteria. Alvaksen tarmo riitti myös moniin muihin toimintoihin, joista mainittakoon Turun Akvaarioystävät ry:n perustaja ja puheenjohtaja 1943, Suomen Perhostutkijain seuran perustajajäsen ja sihteeri. Turussa ollessa purjehduskin kuului harrastuksiin. Hän oli Suomen Huiluseuran kunniajäsen.

Lähteet
-------

* *Otavan Iso Musiikkitietosanakirja 1*, s. 105–106. Helsinki 1976. ISBN 951-1-02381-0
* Turunen, Hanna: Juho Alvas: Huilutaiteilijan pedagogisesta toiminnasta elämäkerrallisessa kontekstissa. Pro gradu -tutkielma. Jyväskylän yliopisto, Musiikkitiede. 2009.
* Virtamo, Keijo (toim.): *Otavan musiikkitieto: A–Ö*, s. 20. Helsinki: Otava, 1997. ISBN 951-1-14518-5.

Kirjallisuutta
--------------

* Dyer, William: Juho Alvas. *Huilisti*-lehti 16/1990, s. 2–3.
* Helasvuo, Mikael: Rakkautta huiluun ja perhosiin: Juho Alvas yhdisti ranskalaisen ja saksalaisen huilukoulun. *Rondo* 10/2000, s. 45–46.
* Vilkuna, Jussi: Mestareilta kisälleille. *Rondo* 9/2017.

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |

 |
**Juneteenth** on Yhdysvalloissa kansallinen vapaapäivä, jota vietetään vuosittain 19. kesäkuuta. Päivänä juhlistetaan afroamerikkalaisten orjuuden päättymistä. Juhlan nimi on yhdistelmä englannin kielen sanoista *June* (suom. *kesäkuu*) ja *nineteenth* (suom. yhdeksästoista). Juneteenth sai alkunsa Yhdysvaltain armeijan kenraalimajurin Gordon Grangerin luettua presidentti Abraham Lincolnin antaman orjien vapautusta koskevan Emancipation Proclamation -julistuksen Texasin Galvestonissa 19. kesäkuuta 1865. Julistus oli tullut voimaan jo yli kaksi vuotta aiemmin vuoden 1863 tammikuun alusta, mutta tieto vapaudesta ei ollut kulkenut Texasiin saakka. Kesäkuun 19. hyväksyttiin viralliseksi vapaapäiväksi Texasissa vuonna 1979, ja nykyisin päivällä on virallinen asema useissa Yhdysvaltain osavaltioissa ja kaupungeissa.

Yhdysvaltojen presidentti Donald Trump oli aikeissa järjestää koronatauon jälkeisen ensimmäisen suuren vaalikampanjatilaisuuden juuri 19. kesäkuuta 2020 Tulsassa, jossa tapahtui mustien joukkomurha 1921. Tieto Trumpin tilaisuuden ajasta ja paikasta herätti suurta paheksuntaa eri puolilla Yhdysvaltoja, ja hän taipui siirtämään tilaisuuden seuraavaan päivään.

Yhdysvaltain kongressi hyväksyi kesäkuussa 2021 lain, jonka mukaan päivä on liittovaltion virallinen vapaapäivä.

Lähteet
-------

1. ↑  Anu Kerttula, Orjuuden muistopäivästä tuli kansallinen lomapäivä Yhdysvalloissa, Yle.fi, uutiset 18.5.2021 viitattu 18.6.2021
2. ↑  Gates, Henry Louis Jr.: What Is Juneteenth? PBS. Viitattu 17.6.2016. (englanniksi)
3. ↑  History of Juneteenth *Juneteenth.com*.  Arkistoitu 27.5.2007. Viitattu 17.6.2016. (englanniksi)
4. ↑  Jussi Nurminen: Trumpin vaalitilaisuudessa menivät pieleen sekä aika että paikka, sanovat arvostelijat *yle.fi/uutiset*.  19.6.2020. Viitattu 19.6.2020.
5. ↑  Grayer, Annie & Diaz, Daniella: Congress passes bill making Juneteenth a federal holiday *CNN*.  16.6.2021. Viitattu 17.6.2021.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Juneteenth** Wikimedia Commonsissa
**Aberfanin onnettomuus** oli maanvyöry, joka tapahtui 21. lokakuuta 1966 Aberfanin kaivoskylässä Etelä-Walesissa lähellä Merthyr Tydfilin kaupunkia. Onnettomuudessa kuoli 144 ihmistä, joista 116 oli lapsia.

Onnettomuuden muistokilpi

Tapahtumien kulku ja seuraukset
-------------------------------

National Coal Boardin Merthyr Tydfilin lähellä sijainneen hiilikaivoksen jätteet sijoitettiin Aberfanin kylän läheisen vuoren rinteille. Kyläläiset olivat varoitelleet National Coal Boardia yhden suurimman jätekasan alla sijainneesta maanalaisesta lähteestä. Lisäksi edeltävinä päivinä oli satanut paljon. Vesi sai jätemassan muuttumaan epävakaaksi. National Coal Board mainitsi myöhemmin onnettomuuden syyksi epätavallisen sateen.

Pantglasin ala-asteen oppilaat olivat juuri aloittelemassa oppituntiaan laulettuaan aamunavauksessa virren "All Things Bright and Beautiful". Kello 9.15 he kuulivat kaivoksen tavallisista äänistä poikkeavan, jyrisevän äänen. Pian vuorta alas vyörynyt noin 500 000 tonnin lietemassa pyyhkäisi kylän yli. Koulun lisäksi noin 20 muuta kylän taloa tuhoutui ja peittyi hiilijätteeseen.

Pelastuslaitokset ja paikalliset asukkaat aloittivat nopeasti kaivaustyöt eloonjääneiden ja kuolleiden löytämiseksi. 85 lasta koulun 250:stä julistettiin kuolleeksi välittömästi. Koulun apulaisrehtori David "Dai" Beynon löydettiin kuolleena yrittäen suojella viittä oppilasta. Äidit yrittivät etsiä lapsiaan koulusta paksussa mudassa.

National Coal Board tuomittiin myöhemmin syylliseksi onnettomuuteen. Merthyr Tydfilin pormestari perusti rahaston onnettomuuden jälkien korjaamiseksi. Rahaston varoista maksettiin 150 000 puntaa jätekasojen poistamiseen, koska hallitus ei suostunut antamaan tähän erillistä rahoitusta. Summa palautettiin rahastolle vuonna 1997 ilman korkoa.

Lähteet
-------

* Chris McNab: *"Maailman pahimmat historialliset katastrofit"*, s. 264-267. Suomentanut Nina Toukoluoto. Amber Books, 2005. ISBN 978-1-907446-07-8.
* BBC: BBC on this day *news.bbc.co.uk*. Viitattu 31.7.2013. (englanniksi)

### Viitteet

1. 1 2 3  Chris McNab, "Maailman pahimmat historialliset katastrofit", 2005, Amber Books, sivu 264-267
2. 1 2 3 4  BBC on this day, luettu 31.7.2013
3. ↑  Vyöryvä jätehiili hautasi yli 200 henkeä Walesissa.  *Helsingin Sanomat*, 22.10.1966, s. 7 ja 14.
4. 1 2  The Aberfan disaster *Swansea Student Media*. Viitattu 26.1.2019. (englanniksi)
5. ↑  Aberfan book reveals 'uncaring' government *BBC*.  21.10.2000. Viitattu 26.1.2019. (englanniksi)
**Tobias Angerer** (s. 12. huhtikuuta 1977 Traunstein) on saksalainen entinen maastohiihtäjä.

Angerer saavutti 2002 Salt Lake Cityn olympialaisista pronssia Saksan viestijoukkueessa ja oli seitsemäs sprinttikilpailussa. Val di Fiemmen MM-kilpailuissa 2003 hän sijoittui sprintissä neljänneksi. 2005 Oberstdordin MM-hiihdoista hän sai hopeaa viestistä. 2006 Torinon olympialaisissa Angerer hiihti 15 kilometrin perinteisen hiihtotavan kilpailussa pronssille ja viestissä hopealle sekä oli kahdestoista yhdistelmäkilpailussa. MM-kisoissa 2007 Angerer sijoittui hopealle 30 kilometrin yhdistelmäkilpailussa ja pronssille 15 kilometrin vapaan hiihtotavan kilpailussa. Lisäksi hän oli neljäs 50 kilometrillä, viestissä ja parisprintissä. Liberecin MM-kilpailuissa 2009 hän sai parisprintissä ja viestissä hopeaa sekä 50 kilometrillä pronssia. Yhdistelmäkilpailussa hän oli seitsemäs ja 15 kilometrillä yhdeksäs. Vancouverin olympialaisissa 2010 Angerer oli hopealla yhdistelmäkilpailussa, neljäs 50 kilometrin perinteisen hiihtotavan yhteislähtökilpailussa ja seitsemäs 15 kilometrin vapaan hiihtotavan kilpailussa. Oslon MM-kilpailuissa 2011 hän sai pronssia viestissä sekä sijoittui 50 kilometrillä kuudenneksi, yhdistelmäkilpailussa kahdeksanneksi ja 15 kilometrin perinteisellä yhdeksänneksi. Val di Fiemmen MM-kilpailuissa 2013 hän oli yhdistelmäkilpailussa yhdeksäs ja 50 kilometrillä kolmastoista.

Maailmancupin kokonaiskilpailun Angerer voitti kausina 2005–2006 ja 2006–2007. Henkilökohtaisia osakilpailuvoittoja hän saavutti 10. Ensimmäisen voittonsa hän saavutti 6. tammikuuta 2004 Falunissa takaa-ajokisassa. Angerer voitti ensimmäisen Tour de Ski -kilpailusarjan kaudella 2006–2007. Angerer lopetti hiihtouransa kauden 2013–2014 jälkeen.

Lähteet
-------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Tobias Angerer**.
* Tobias Angerer Kansainvälinen hiihtoliitto (FIS).  (englanniksi)

### Viitteet

1. ↑  YLE: Saksalaisille kaksoisvoitto, Jauhojärvi 16:s  24. helmikuuta 2007. YLE Urheilu. Viitattu 24. helmikuuta 2007.
2. ↑  Tobias Angerer set to retired after Holmenkollen 50 km *FIS-SKI*.  7.3.2014.  Arkistoitu 11.9.2015. Viitattu 2.12.2014.


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa

 |

 |
**Abha** (arab. أبها‎, *’Abhā*) on kaupunki Saudi-Arabian lounaisosassa. Se on Asirin provinssin pääkaupunki. Kaupunki sijaitsee 80 kilometriä Punaiseltamereltä itään ja 850 kilometriä Riadista lounaaseen. Abha sijaitsee al-Hijāz vuoriston länsilaidalla noin 2 200 metriä merenpinnan yläpuolella ja kumpareet ympäröivät kaupunkia. Vuoden 2010 väestönlaskennan mukaan kaupungissa asui 236 157 ihmistä.

Kaupungin lähellä Wadi Abhan laaksossa on puutarhoja, peltoja ja puroja. Lähistöllä on metsiä ja kaupunkia ympäröivillä harjanteilla on linnoituksia. Kaupunki siirtyi ensimmäisen maailmansodan jälkeen 1920 ottomaanivallasta Abd al-Aziz ibn Saudin johdolla puritaanimuslimeiksi katsottujen wahhabien valvontaan.

Korkeamman sijaintinsa johdosta ilma on viileämpää, luonto vihreää ja ilma on utuisempaa kuin pääosassa Saudi-Arabiaa. Abha on suosittu pakopaikka kesäpaahteilta niin monille saudeille kuin Persianlahden maiden arabeillekin. Vuoden mittaan vuorokauden ylin lämpötila vaihtelee 20–31 °C:n välillä ja vuorokauden alin lämpötila 7–17 °C:n välillä. Viilein kuukausi on joulukuu ja lämpimin kesäkuu. Vuosittainen sadanta on noin 230 millimetriä. Sateisimmat kuukaudet ovat maalis- ja huhtikuu, joiden aikana sataa lähes 100 millimetriä.

Abhassa talot on suurimmaksi osaksi tehty kivestä ja rakennettu käsin. Jotkut talot ovat yli 300 vuotta vanhoja ja edelleen asuttuja. Kaupunki on tunnettu toristaan, joka on auki päivittäin ja jossa myydään muassa vihanneksia, hedelmiä ja kahvipapuja.

Kaupungissa toimii vuonna 1999 perustettu Kuningas Khalidin yliopisto.

Lähteet
-------

1. 1 2  Thomas Brinkhoff: Abhā (Aineistolähteeksi ilmoitetaan Iranin tilastokeskus) citypopulation.de. Viitattu 24.7.2015. (englanniksi)
2. 1 2  Number of Population in Cities with More than 5,000 People (.xlsx) General Authority for statistics. Viitattu 12.8.2021. (englanniksi)
3. 1 2  Abhā. Saudi Arabia *Encyclopædia Britannica*. Viitattu 4.2.2020. (englanniksi)
4. 1 2  Abha Lonelyplanet.com. Viitattu 24.7.2015. (englanniksi)
5. ↑  Abha World Meteorological Organization. Viitattu 12.8.2021. (englanniksi)
6. ↑  About the University King Khalid University. Viitattu 12.8.2021. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Abha** Wikimedia Commonsissa

* Abha *Saudia-online.com*. Viitattu 4.2.2020. (englanniksi)
**Svandís Svavarsdóttir** (s. 24. elokuuta 1964) on islantilainen vihreän vasemmiston poliitikko, joka on toiminut Islannin elintarvikeministerinä vuodesta 2022 lähtien.

Svandís syntyi Selfossissa. Hänen isänsä Svavar Gestsson oli kansanedustaja, ministeri ja suurlähettiläs. Svandís opiskeli Islannin yliopistossa yleistä kielitiedettä ja islannin kieltä ja valmistui kandidaatiksi vuonna 1989, minkä jälkeen hän suoritti jatko-opintoja islannin kielessä vuosina 1989–1993. Hän työskenteli vuosina 1982–1984 opettajana Hríseyn peruskoulussa ja musiikkiopistossa ja vuosina 1990–1994 yleisen kielitieteen tuntiopettajana Islannin yliopistossa. Vuosina 1992–1994 ja 1998–2005 hän työskenteli tutkijana Islannin kuurojen ja kuulovammaisten viestintäkeskuksessa ja vuosina 1994–1998 Islannin yliopiston viittomakielentutkimuksen ja viittomakielen tulkkauksen opetusjohtajana.

Vuosina 2006–2009 Svandís istui Reykjavíkin kaupunginvaltuustossa, vuodesta 2007 kaupunginhallituksessa. Hänet valittiin Alltingiin Reykjavíkurkjördæmi suður -vaalipiiristä vuoden 2009 vaaleissa. Samana vuonna hänet nimitettiin ympäristöministeriksi, jossa virassa hän toimi vuoteen 2012. Vuonna 2011 hän toimi opetusministeri Katrín Jakobsdóttirin sijaisena tämän äitiysloman ajan. Vuonna 2012 hänet nimitettiin ympäristö- ja luonnonvaraministeriksi, josta virasta hän kuitenkin erosi vuonna 2013. Vuosina 2017–2021 hän toimi terveysministerinä, ja vuonna 2021 hänet nimitettiin kalastus- ja maatalousministeriksi. Helmikuussa 2022 virkanimikkeeksi tuli elintarvikeministeri.

Svandís toimi vihreän vasemmiston toiminnanjohtajana vuosina 2005–2006. Vuosina 2013–2017 hän toimi puolueen parlamenttiryhmän johtajana. Svandís on naimisissa Torfi Hjartarsonin kanssa, ja heillä on vuosina 1996 ja 2000 syntyneet lapset. Aiemmasta avioliitostaan Ástráður Haraldssonin kanssa hänellä on vuosina 1984 ja 1986 syntyneet lapset.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Svandís Svavarsdóttir *Æviágrip þingmanna frá 1845*. Alþingi.  Arkistoitu 2.6.2022. Viitattu 2.6.2022. (islanniksi)


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa | 
* VIAF

 |

 |
**Juho Ekola** (31. heinäkuuta 1861 Alahärmä − 30. syyskuuta 1936 Alahärmä) oli suomalainen maanviljelijä, sortovuosien aktivisti ja jääkärivärväri.

Juho Ekolan isä oli Juho Heikki Jouhonpoika Pesonen, sittemmin Ekola (1836−1918). Hän kävi Alahärmän kirkonkylän kansakoulun ja omisti naimisiin mentyään Kujalan talon Köykkärin kylässä. Ekola toimi Voltin meijerin isännöitsijänä ja hän oli mukana kotipitäjänsä kunnalliselämässä ja eri osuustoimintayrityksissä. Hän oli mukana 1900-luvun alussa aktivistien toiminnassa vastustaen laittomia asevelvollisuuskutsuntoja. Hän kiersi pitämässä puheita ja järjesti kutsuntalakkoja Etelä-Pohjanmaalla. Ekola oli myös Voimaliiton jäsenenä. Syksyllä 1905 Ekola lähetti miehiä ja hevosia hakemaan aselaiva John Graftonin Suomeen tuomia aseita, joskin tämä hanke epäonnistui.

Ensimmäisen maailmansodan alettua Ekola oli mukana jääkäriliikkeessä Pohjanmaan päävärvärinä. Hän joutui toimintansa vuoksi olemaan paossa santarmeja pitkiä aikoja ja joutui elokuussa 1916 pakenemaan Ruotsin puolelle jossa hän oleskeli ensin Uumajassa ja hoiti sitten jääkäriliikkeen etappitoimintaa Ruotsin puolella Tornionjokilaakson Korpikylässä. Vuonna 1917 hän kävi Libaussa tervehtimässä suomalaista jääkäripaljoonaa ja palasi elokuussa 1917 takaisin Härmään.

Ekola oli mukana perustamassa ensimmäisiä suojeluskuntia Pohjanmaalla ja hän oli mukana Suomen sisällissodassa osallistuen Lapuan ja Seinäjoen valtauksiin sekä Ruoveden taisteluihin. Sodan loppuajan hän oli Alahärmän suojeluskunnan puheenjohtajana. Myöhemmin Ekola osallistui vielä Viron ja Aunuksen retkien järjestelyihin. Viimeisinä vuosinaan hän kärsi heikentyneestä terveydestä ja koki myös taloudellisia vaikeuksia tämän vuoksi.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Geni.com : Juho Juhonpoika Ekola
2. 1 2 3  Juho Ekola, Aamulehti, 04.10.1936, nro 269, s. 3, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
3. 1 2 3  Härmän Närä, Etelä-Pohjalainen Sotavanhus, Sotavanhus, 01.05.1939, s. 7, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
4. 1 2 3  Isänmaanystävä ja peloton mies, Suomen vapaussota, 20.05.1937, nro 5, s. 4, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
**Juho Franssila** (nimi aik. *Johan Pakarinen*; 19. helmikuuta 1867 Pälkäne – 24. tammikuuta 1945 Vesilahti) oli suomalainen opettaja, raittiusmies ja näytelmäkirjailija.

Franssila sai päästötodistuksen Jyväskylän seminaarista vuonna 1889 ja suoritti sen jälkeen yliopistollisia tutkintoja. Franssila toimi kansakoulunopettajana Tottijärvellä, Urjalassa ja Rengossa vuosina 1891–1900. Hän oli harjoituskoulunopettajana Rauman seminaarissa 1900–1901 sekä Sortavalan seminaarin poikaharjoituskoulun opettajana 1902–1934. Lisäksi hän toimi opettajana Tarvaalan maanviljelyskoulussa, Sortavalan kiertokoulun opettajain seminaarissa, Sortavalan liikeapulaiskoulussa, ja opettajana ja johtajana Sortavalan käsityöläiskoulussa 1903–1934. Edelleen hän toimi opettajana Sortavalan merimieskoulussa ja Työväen valistusopistossa.

Franssila oli suorittanut saarnatutkinnon ja toimi Itä-Karjalan raittiuspiirin toimikunnan ja Sortavalan raittiusseuran puheenjohtajana ja Sortavalan kaupungin kirkkovaltuuston jäsenenä. Hän oli kristillismielinen ja uhrasi aikaansa erityisesti raittiusrientojen tukemiseksi.

Franssilan vanhemmat olivat Johan ja Maria Kristiina Franssila. Puoliso oli Hanna Maria (o.s. Hellman) puolison kuolemaan 1920 asti.

Teoksia
-------

* *Aamun sarastaessa*  : näytelmä kahdessa näytöksessä. Tekijä, Sortavala 1927
* *Onko kieltolaki kumottava? : muutamia sanoja täysikiellottomille*. Tekijä, Sortavala 1930

Lähteet
-------

* Juho Franssila SKS:n kirjailijamatrikkelissa (toimimaton linkki)

### Viitteet

1. 1 2 3  Harjoituskoulunopettaja Juho Franssila kuollut, Laatokka, 1945, No 24, sivu 2, julkaistu 30.1.1945
2. 1 2 3  Suomen Kirjailijat 1917–1944, Franssila, Juho, sivu 74, toimittaneet Hannu Launonen, Maija Hirvonen, Anna Nybondas, Inger Bäcksbacka, Suomalaisen Kirjallisuuden Seuran toimituksia 365, Jyväskylä 1981
Prinssi Charlesin saari  
Prince Charles IslandView and modify data on Wikidata 

|  |  |
| --- | --- |
| Muut nimet | 
Prince Charles Island |
| Sijainti | 
67°45′N, 76°0′WNunavutQikiqtaalukin alueKanada |
| Saariryhmä | 
Kanadan arktiset saaret |
| Vesialue | 
Kanadan arktiset saaretView and modify data on Wikidata  |
| Pinta-ala | 
9 521 km² |

muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa WikidataaTietolaatikon dokumentaatioNäytä Wikidatasta tulevat arvot

Landsat satelliitin kuva Prinssi Charlesin saaresta
**Prinssi Charlesin saari** (engl. *Prince Charles Island*) sijaitsee Kanadassa, Nunavutin territoriossa, Qikiqtaalukin alueella, Baffininsaaren muodostamassa lahdessa nimeltään Foxen allas. Saari on matala mutta suurehko kooltaan, pinta-ala on 9 521 km². Saari on Kanadan 19:nneksi suurin saari ja maailman 78:nneksi suurin. Saari oli todennäköisesti paikallisten inuittimetsästäjien tiedossa aikaisemminkin, mutta ensimmäinen kirjattu havainto oli vuonna 1948, kun Kanadan ilmavoimien Albert-Ernest Tomkinson lensi alueen yli Avro Lancaster -koneellaan. Saari nimettiin Walesin prinssi Charlesin mukaan, joka syntyi samana vuonna. Saarella ei ole pysyvää asutusta.

Foxen matalikkoFoxen matalikko

Lähteet
-------

1. ↑  Sea islands: Atlas of Canada; Natural Resources Canada (Arkistoitu – Internet Archive)

Kirjallisuutta
--------------

* Morrison, R. I. G. 1997. "The Use of Remote Sensing to Evaluate Shorebird Habitats and Populations on Prince Charles Island, Foxe Basin, Canada". *Arctic*. 50, no. 1: 55.
**Carron Company** oli skotlantilainen rautaruukki, joka perustettiin vuonna 1759 Stirlingshiressä seitsenvuotisen sodan lisättyä raudan tarvetta Britanniassa. Sen perustivat John Roebuck, hänen kolme veljeään, William Cadell ja Samuel Garbett. Heistä Roebuckilla oli tietämystä tekniikasta, Cadellilla lähialueesta ja Garbettilla raha-asioista.

Carron Company oli Skotlannin ensimmäinen suurimittainen rautaruukki. Se poikkesi aiemmista rautaruukeista käyttämällä raudan tuotannossa paikallisia raaka-aineita ja koksia. Osaavaa työvoimaa yhtiön palvelukseen tuotiin aluksi suurimmaksi osaksi Englannista. Alkuun yhtiö valmisti pääasiassa tykkejä, ja vuoteen 1800 mennessä se olikin Euroopan suurin aseiden valmistaja.

Ensimmäisen kymmenen toimintavuotensa aikana yhtiön omistajat käyttivät yli 150 000 puntaa työvälineisiin. Rahaongelmien vuoksi se muutettiin vuonna 1773 osakeyhtiöksi.

Carron Companyn perustaminen aloitti Skotlannin teollistumisen.

Kirjallisuutta
--------------

* Campbell, Roy H.: *Carron Company*. Oliver and Boyd, 1961. (englanniksi)

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Newman, Gerald; Brown, Leslie Ellen (toim.): *Britain in the Hanoverian Age, 1714-1837: An Encyclopedia*, s. 100. Routledge, 1997. ISBN 978-0815303961. (englanniksi)
2. ↑  Wright, Ken; Salmon, Thomas James: Bo'ness - Who's Who Historically *bo-ness.org.uk*.  Arkistoitu 9.2.2012. Viitattu 7.7.2009. (englanniksi)
3. ↑  Hamilton, Henry: The Founding of Carron Ironworks Scottish Mining Website. Viitattu 20.9.2014.
**M/S Holmia** oli vuonna 1971 Norjassa, Kristiansandissa rakennettu ja alun perin Silja Linen omistuksessa ollut autolautta, jossa oli tilaa 56 kuorma-autolle ja 51 henkilöautolle. Hyttejä oli 12. Sen mitat ovat 106,31 × 16,04 × 4,95 m, ja sen kaksi 8-sylinteristä Pielstick-dieselmoottoria tuottivat 6 620 kW:n tehon. *Holmian* huippunopeus oli 19,0 solmua.

Valmistus
---------

Alus tilattiin Kristiansands Mekaniska Verkstad A/S:lta Kristiansandista Norjasta. Sen köli laskettiin telakkanumerolla 216, ja se laskettiin vesille 9. tammikuuta 1971. Se kastettiin 3. huhtikuuta *Holmiaksi,* ja se luovutettiin 3. huhtikuuta 1971 turkulaiselle Ab Siljarederiet Oy:lle.

Palvelus
--------

Alus asetettiin 7. huhtikuuta 1971 Uudestakaupungista ja Turusta Norrtäljeen olevalle reitille. Se myytiin helmikuussa 1973 Singaporeen Internationel Chartering Cooperationille, joka vaihtoi aluksen nimeksi *ADS Meteoriksi*. Alus siirrettiin 25. helmikuuta operoitavaksi P&O Ferriesille, joka asetti sen Heyshamin ja Belfastin väliselle reitille. Alus rekisteröitiin Meteor Reederei und Schiffsfahrts GmbhH KG:lle Singaporeen vuonna 1974.

P&O Ferries osti aluksen 18. helmikuuta 1975, jolloin se nimettiin *Pendaksi*. Alus sijoitettiin tammikuussa 1980 Stranraerin ja Larnen ja edelleen 18. huhtikuuta Southamptonin ja Le Havren väliselle reitille. Alus sai uuden nimen 7. kesäkuuta, kun se kastettiin *NF Jaguariksi*. Lokakuussa alus käväisi huollettavana Liverpoolissa.

Alus vuokrattiin 15. toukokuuta 1981 Isle of Man Packet Companylle, joka sijoitti sen Douglasin ja Heyshamin väliselle reitille. Alus myytiin 30. joulukuuta James Fisher and Sonsille Barrowiin. Aluksen vuokrasopimus Isle of Mani Steam Packet Companyn kanssa kuitenkin jatkui, vaikka alus käväisikin telakalle. Vuonna 1983 alus sai nimekseen *Peveril*.

Isle of Man Steam Packet Company osti aluksen joulukuussa 1992. Vuonna 1997 se oli huollettavana Birkenheadissa. Alus oli 16.-24. marraskuuta vuokrattuna Irish Ferries Plc:lle Rosslaresta Pembroken telakalle, ja se siirrettiin 1. joulukuuta Birkenheadiin. Alus aloitti 13. tammikuuta 1998 liikennöinnin Douglasin ja Heyshamin välillä. Sen viimeinen vuoro reitillä lähti 10. heinäkuuta, ja 13. heinäkuuta alus oli jälleen Birkenheadissä.

Alus myytiin syyskuussa 2000 panamalaiselle Marine Express Inc:lle, joka antoi sille nimen *Caribbean Express*. Alus lähti 27. syyskuuta Birkenheadistä, mutta se sai konerikon Biskajanlahdella. Se makasi Santanderissa odottaen varaosia. Alus myytiin Phnom Pehniin Kambodžaan Cadre-varustamolle, joka kastoi aluksen *Expressiksi*. Se myytiin Intiaan romutettavaksi vuonna 2009.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6  faktaomfartyg.se
Marionin piirikunnan oikeus- ja hallintorakennus
Länsi-Virginian sijainti Yhdysvalloissa
**Marionin piirikunta** on Länsi-Virginian osavaltiossa Yhdysvalloissa. Piirikunta muodostettiin 14. tammikuuta 1842 Monongalian ja Harrisonin piirikuntien osista ja sen nimi juontuu Yhdysvaltain vapaussotaan osallistuneesta kenraali Francis Marionista. Vuonna 2010 piirikunnan asukasluku oli 56 418. Piirikunnan hallintokeskus on Fairmont.

Maantiede
---------

Piirikunnan pinta-ala on 810 km², josta maata on noin 800 km² ja vesistöjä noin 7 km².

Väestö
------

Vuoden 2010 väestönlaskennan mukaan Marionin piirikunnassa oli 56 418 asukasta, 23 786 taloutta ja 15 271 perhettä. Väestötiheys oli 70,5/km². Asukkaista yli 94 prosenttia oli valkoihoisia. Piirikunnan talouksien mediaanitulo oli 38 115 dollaria ja perheiden 49 046 dollaria. Miesten mediaanitulo oli 38 948 dollaria ja naisten 27 179 dollaria. Tulot henkilöä kohden olivat 20 752 dollaria. Noin 11,3 prosenttia perheistä ja 16,8 prosenttia koko väestöstä, 24 prosenttia alle 18-vuotiaista ja 8,6 prosenttia yli 65-vuotiaista eli köyhyysrajan alapuolella.

Lähteet
-------

1. ↑
2. ↑  State & County QuickFacts United States Census Bureau.  Arkistoitu 7.6.2011. Viitattu 10.1.2014.
3. ↑  Find a County National Association of Counties. Viitattu 7.6.2011.
4. ↑  2010 Census Gazetteer Files  22.8.2012. United States Census Bureau. Viitattu 30.7.2015.
5. 1 2  DP-1 Profile of General Population and Housing Characteristics: 2010 Demographic Profile Data United States Census Bureau.  Arkistoitu 13.2.2020. Viitattu 3.4.2016.
6. ↑  Population, Housing Units, Area, and Density: 2010 - County United States Census Bureau.  Arkistoitu 13.2.2020. Viitattu 3.4.2016.
7. ↑  DP03 SELECTED ECONOMIC CHARACTERISTICS – 2006-2010 American Community Survey 5-Year Estimates United States Census Bureau.  Arkistoitu 13.2.2020. Viitattu 3.4.2016.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Marionin piirikunta (Länsi-Virginia)** Wikimedia Commonsissa
Kalamiáriksen palmumetsää.
**Kalamiáriksen palmumetsä** (kreik. Φοινικόδασος Καλαμιάρη, *Foinikódasos Kalamiári*, myös *Pámfilan/Panagioúdan palmumetsä*, Φοινικόδασος Παμφίλων/Παναγιούδας) on palmumetsä Lesboksen saarella Kreikassa. Se sijaitsee saaren itärannikolla lähellä Pámfilan ja Panagioúdan kyliä.

Metsän puut ovat lajiltaan kanariantaateleita (*Phoenix canariensis*), ja niitä on noin 145–150 kappaletta. Alueella kasvaa myös eukalyptuspuita, plataaneita ja sypressejä. Metsä on Kreikan harvoja palmumetsiä. Sen istutti alun perin brittiläinen Robert Hadkinson 1800-luvulla tuomalla puita Egyptistä, mutta se leviää nykyisin luonnostaan.

* 
* 
*

Lähteet
-------

1. 1 2  Στο φοινικόδασος της Παναγιούδας *EmprosNet*. Viitattu 3.9.2018.
2. 1 2  Kalamiaris palm forest *Greece.com*. Viitattu 3.9.2018.
3. ↑  Οικογένεια Αλεπουδέλη *Δημοκράτης*. Viitattu 3.9.2018.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Kalamiáriksen palmumetsä** Wikimedia Commonsissa
Shane Lowry kentällä vuonna 2012.
**Shane Thomas Lowry** (s. 12. kesäkuuta 1989 Perth, Länsi-Australia) on irlantilais-australialainen jalkapalloilija. Pelipaikaltaan hän on puolustaja, ja kauden 2013–2014 jälkeen hän on ollut vailla seuraa oleva vapaa pelaaja hänen sopimuksensa päätyttyä Millwallin kanssa.

Seurajoukkueura
---------------

Lowry aloitti jalkapallon pelaamisen australialaisessa ECU Joondalupissa. Perheen muutettua Irlantiin hän liittyi Aston Villan juniorijoukkueen miehistöön ja pelasi seuran riveissä myös aikuisuransa ensimmäiset vuodet. Aston Villassa hän ei saanut peliaikaa liigassa, mutta oli mukana joukkueen kansainvälisissä otteluissa tehden niissä myös debyyttinsä aikuisten tasolla. Aston Villasta Lowry lainattiin hänen siellä viettämieen vuosien aikana Plymouth Argyleen (13 ottelua), Leeds Unitediin (11 ottelua), Sheffield Unitediin (17 ottelua) sekä Milwalliin (lainajakson aikana 9 ottelua). Millwallissa pelattujen ottelujen jälkeen Lowry solmi seuran kanssa 2,5-vuotisen sopimuksen. Sopimuskauden aikana hän pelasi Millwallissa 74 ottelua viimeistellen niissä kaksi maalia. Kauden 2013–2014 päätteeksi seura ilmoitti, ettei ole halukas jatkamaan Lowryn sopimusta vaan hän vapautuu vapaaksi pelaajaksi.

Maajoukkueura
-------------

Lowry on pelannut kuusi ottelua Irlannin alle 17-vuotiaiden jalkapallomaajoukkueessa sekä kaksi ottelua Irlannin alle 21-vuotiaiden jalkapallomaajoukkueessa. Kaksoiskansalaisuuden ansiosta hän on kuitenkin päätynyt edustamaan aikuisten tasolla Australian maajoukkuetta, mikäli hänet maajoukkuetehtäviin kutsutaan.

Lähteet
-------

1. ↑
2. ↑

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Shane Lowry (footballer)