recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Michael H. Hart** (s. 28. huhtikuuta 1932 New York City) on yhdysvaltalainen tähtitieteilijä ja fyysikko. Hän on saavuttanut maailmanlaajuista kuuluisuutta kirjallaan *Ihmiskunnan 100 suurinta*, jossa hän asettaa ihmiskunnan historian mielestään sata suurinta henkilöä merkittävyysjärjestykseen.

Hart on työskennellyt NASAssa ja hoitanut tähtitieteen professuuria Anne Arundel Community Collegessa Marylandin Arnoldissa ja fysiikan professuuria Trinity University in San Antoniossa Texasissa. Lisäksi hänellä on oikeustieteellinen tutkinto.

Poliittisesti hän pitää itseään "valkoisena aktivistina". Hart on osallistunut usein New Century Foundation -järjestön kokouksiin. Vuonna 1996 hän piti sen kokouksessa esitelmän, jossa hän ehdotti Yhdysvaltojen jakamista neljään etniseen osaan: valkoisten, mustien ja latinalaistaustaisten alueisiin sekä yhteen rodullisesti sekoittuneeseen osaan. Vuoden 1994 kokouksessa juutalainen Hart joutui riitaan Ku Klux Klan -taustaisen poliitikon David Duken kanssa tämän tehtyä antisemitistisiä huomautuksia.

Kirjoja
-------

* *Ihmiskunnan 100 suurinta: historian vaikutusvaltaisimmat henkilöt tärkeysjärjestyksessä* (Helsinki: Tammi, 1994) ISBN 951-31-0212-2 (sid.)
* *Extra-Terrestrials, Where Are They?* (Ben Zuckermanin kanssa), 1982
* *A View from the Year 3000*

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Ranska
* BnF data
* Katalonia
* Saksa
* Italia
* Israel
* Yhdysvallat
* Japani
* Tšekki
* Australia
* Korea
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Arseenitrifluoridi** (AsF3) on epäorgaaninen arseenin ja fluorin muodostama myrkyllinen molekyyliyhdiste. Ainetta voidaan käyttää puolijohdeteollisuudessa ja fluoraavana reagenssina.

Ominaisuudet
------------

Huoneenlämpötilassa arseenitrifluoridi on helposti haihtuva väritön neste. Yhdiste hydrolysoituu helposti veden vaikutuksesta. Aine on nestemäisenä hieman sähköä johtavaa johtuen sen autoionisoitumisesta AsF2+ ja AsF4--ioneiksi. Yhdiste on Lewis-happo ja muodostaa komplekseja Lewis-emästen kuten rikkitrioksidin, nitrosyylifluoridin ja fluoridien ja antimonipentafluoridin kanssa.

Valmistus ja käyttö
-------------------

Arseenitrifluoridia voidaan valmistaa vetyfluoridin ja arseenitrioksidin välisellä reaktiolla. Koska arseenitrifluoridi hydrolysoituu hyvin helposti ja vetyfluoridi sisältää usein vettä, käytetään arseenitrifluoridin valmistuksessa vetyfluoridin lähteenä kalsiumfluoridin ja rikkihapon tai fluoririkihapon seosta. Muita tapoja syntetisoida yhdistettä ovat muun muassa arseenitrikloridin ja natriumfluoridin välinen reaktio tai lähtemällä arseenipentafluoridista.

6HF + As2O3 → 2AsF3 + 3H2O
Arseenitrifluoridia voidaan käyttää fluoraavana reagenssina valmistettaessa epämetallien fluorideja. Yhdisteen etuna on suhteellisen alhainen kiehumispiste eli se voidaan poistaa tuotteesta tislaamalla. Arseenitrifluoridia voidaan käyttää myös puolijohteiden douppaamiseen, aurinkokennojen valmistuksessa, sekä heksafluoriarsenaattisuolojen ja eräiden grafiitin interkalaatioyhdisteiden valmistuksessa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6  N.N. Greenwood & A. Earnshaw: *Chemistry of the Elements*, s. 559-560. 2nd Edition. Butterworth Heinemann, 1997. ISBN 0-7506-3365-4. (englanniksi)
2. 1 2 3  G. O. Doak, G. Gilbert Long & Leon D. Freedman: *Arsenic Compounds, Kirk-Othmer Encyclopedia of Chemical Technology*, John Wiley & Sons, New York, 2000. Viitattu 4.8.2014
3. 1 2 3  Charles B. Lindahl & Tariq Mahmood: *Fluorine Compounds, Inorganic, Arsenic, Kirk-Othmer Encyclopedia of Chemical Technology*, John Wiley & Sons, New York, 2000. Viitattu 4.8.2014
4. 1 2  Egon Wiberg, Nils Wiberg, Arnold Frederick Holleman: *Inorganic chemistry*, s. 746. Academic Press, 2001. ISBN 978-0-12-352651-9. Kirja Googlen teoshaussa (viitattu 4.8.2014). (englanniksi)
**Michael Gwisdek** (14. tammikuuta 1942 Berliini – 22. syyskuuta 2020) oli saksalainen näyttelijä ja elokuvaohjaaja. Hän on työskennellyt Deutsches Theaterissa ja monissa elokuvissa ohjaajana tai näyttelijänä.

Gwisdek näytteli uransa alkuvaiheissa teatterissa ja elokuvien sivurooleissa. Berliinin Volksbühne-teatterissa hän näytteli vuodesta 1973 alkaen. Anna Seghersin elokuvassa *Die Toten bleiben jung* (1968) hän oli SS-upseeri. Komediallisten roolien ansiosta Gwisdek alkoi saada enemmän elokuvia. Itä-Saksan sensuurikoneisto ei antanut kiitosta elokuvista *Dein unbekannter Bruder* (1982) eikä *Olle Henry* (1983). Yleisö oli kuitenkin niistä mielissään, koska ne kritisoivat DDR:n hallintoa.

Gwisdekin ensimmäinen elokuvaohjaus oli vuonna 1988 ensi-iltansa saanut *Treffen in Travers*. Gwisdek näytteli siinä vaimonsa Corinna Harfouchin kanssa päärooleja. Muurin murtumisen jälkeen hän oli mukana useassa saksalaisessa tuotannossa. Elokuvasta *Nachtgestalten* hänet palkittiin Berliinin elokuvajuhlien Hopeisella karhulla. Sen jälkeen Gwisdek näytteli muun muassa elokuvissa *Goodbye Lenin*, *Herr Lehmann* ja *Oh Boy*. Televisiossa hän esiintyi muun muassa televisiosarjoissa *Rikospaikalla* ja *Donna Leon*.

Valikoitu filmografia
---------------------

* *Haukan jälki* (1968)
* *Ärztinnen* (1984)
* *Goodbye Lenin* (2003)
* *Paholaisen arkkitehti – Hitler & Speer* (2005)
* *Berliinin ihme* (2008)

Lähteet
-------

1. ↑  Schauspieler Michael Gwisdek gestorben (Arkistoitu – Internet Archive) (saksaksi)
2. 1 2  Schauspieler Michael Gwisdek gestorben  23.9.2020. Der Mitteldeutsche Rundfunk. Viitattu 23.9.2020. (saksaksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Michael Gwisdek Elonetissä.
* Michael Gwisdek Internet Movie Databasessa. (englanniksi)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Tšekki

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie
* Elonet

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**Saara Suvi Tuulia Nikander** (s. 21. toukokuuta 1994 Lohja) on suomalainen kestävyysjuoksija ja hiihtäjä. Hän edustaa yleisurheilussa Länsi-Uudenmaan Urheilijoita ja hiihdossa Vihdin Viestiä. Hänen valmentajanaan toimii hänen isänsä Antero Nikander.

Nikander voitti 10 000 metrin Suomen mestaruuden vuoden 2017 Kalevan kisoissa Seinäjoella ajalla 35.07,08, joka on myös hänen ennätyksensä. Hän voitti vuonna 2011 19-vuotiaiden maastojuoksun Pohjoismaiden mestaruuden vain 15-vuotiaana. Hänellä on hallussaan 13- ja 14-vuotiaiden Suomen ennätykset 5000 metrin juoksussa. Nämä hän juoksi vuosina 2007 ja 2008.

Lähteet
-------

1. ↑  Saara Nikander *Hiihtoliitto, tulokset*. Viitattu 22.7.2017.
2. 1 2  Jukka Urhola: Lennokkaalla askeleella huipulle *Länsi-Uusimaa*.  23.2.2011. Viitattu 22.7.2017. [vanhentunut linkki]
3. ↑  STT Urheilu: Saara Nikander kympin yllätysmestariksi *Yle Urheilu*.  21.7.2017. Viitattu 22.7.2017.

Aiheesta muualla
----------------

Saara Nikander Tilastopaja (vaatii kirjautumisen, maksullinen palvelu).
**Ida Elina Björkengren-Aarne** (9. toukokuuta 1909 Talikkala, Viipurin maalaiskunta – 21. tammikuuta 1978 Helsinki) oli suomalainen taidemaalari.

Elina Björkengrenin vanhemmat olivat räätäli Otto Björkengrén (1872–1927) ja Ida Katarina Sofia Winter (1873–1943). Hän oli naimisissa kultaseppä Eino Leo Aarneen (1908−1984) kanssa.

Viipurissa 1930-luvulla asunut Björkengren maalasi useita diplomaattikunnan edustajien muotokuvia, muun muassa Ranskan lähetystösihteerin rouvan, madame Blanchetain, Japanin asiainhoitajan Ichikawan ja Jugoslavian pääkonsulin Schajkovitchin muotokuvat. Vuonna 1936 hän maalasi tilaustyönä marsalkka Józef Piłsudskin muotokuvan.

Lähteet
-------

1. 1 2  Geni.com : Ida Elina Björkengren-Aarne
2. ↑  BillionGraves : Elina Björkengren-Aarneen hautakivi Malmin hautausmaalla
3. ↑  Suomalainen taiteilijatar maalannut marsalkka Pilsudskin muotokuvan, Helsingin Sanomat, 17.10.1936, nro 281, s. 6, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot

Aiheesta muualla
----------------

* Suomalaisen kuvataiteen bibliografia : Björkengren, Elina (Arkistoitu – Internet Archive)
Saara Peiponen 1960-luvun alussa kahden metsätyömiehen seurassa.
**Saara Stefanova Peiponen** (1. huhtikuuta 1921 Pitkäranta – 19. marraskuuta 2000 Joensuu) oli suomalainen metsänhoitaja, Suomen ensimmäinen naispuolinen aluemetsänhoitaja.

Peiponen tuli ylioppilaaksi Sortavalan tyttökoulusta ja valmistui metsänhoitajaksi Helsingin yliopistosta vuonna 1946. Vuonna 1956 hänet nimitettiin erivapaustietä Suomen ensimmäiseksi naispuoliseksi aluemetsänhoitajaksi Haapajärvelle.

Vuoden 1954 eduskuntavaaleissa Peiponen valittiin Joensuusta varasijalle Kokoomuksen ehdokaslistalta.

Viitteet
--------

1. ↑  *Kuka kukin on 2003*, s. 1165. Helsinki 2002. ISBN 951-1-18086-X
2. 1 2  Pohjakallio, Jussi – Kare, Kauko: "Henkilöhakemisto", *Tunnettuja suomalaisia – Well-known Finns*. Hämeenlinna: Karisto, 1963.
3. ↑  Huttunen, Taina: *Pitkä tie Pohjois-Karjalasta Arkadianmäelle: Naisten edustajaehdokkuudet ja naiskansanedustajien kouliintumishistoria 1907–1999*, s. 255. Joensuu: Itä-Suomen yliopisto, 2012. ISBN 978-952-61-0953-4. Teoksen verkkoversio.
**Center** on ruotsalaisen Cloettan valmistama suklaamakeinen. Centerin ensimmäinen makeistyyppi, suklaanappirulla, tuotiin markkinoille vuonna 1941. Sen alkuperäinen versio sisältää maitosuklaata pehmeällä ja kermaisella karamellitäytteellä.

Vuonna 2009 alkuperäinen Center uusittiin muotoilultaan sekä sisältä että ulkoa. Center-makeisperheen viimeisin*milloin?* valmistettu tuote on Center Kokos, joka sisältää kookoshiutaleita ja pehmeää toffeeta. Cloettan Center-makeisista on tehty myös juomakapseleita kaakaojuomia varten.[vanhentunut linkki]

Center-makeiset ovat saaneet pääosin positiivisia arvioita makutestaajilta. Suklaayhdistyksen mukaan mm. Cloetta Center Nougat sai 4,5/5 pistettä, alkuperäinen Cloetta Center 2,5/5 pistettä ja Cloetta Center Magic Mint 3/5 pistettä.

Lähteet
-------

1. ↑  Löftbergs Lila: Dreams of Liquid Chocolate the Classic Brands of Cloetta in the Capsules from Loefbergs Lila *mynewsdesk.com*.
2. 1 2  Cloetta: Center *cloetta.se*.  Arkistoitu 31.5.2012. Viitattu 16.5.2012.
3. ↑  Cloetta: Nyhet - Center Kokos *cloetta.se*.  Arkistoitu 15.1.2012. Viitattu 16.5.2012.
4. ↑  LoftbergsLila.se: Kapselit *lofbergslila.com*.
5. ↑  Suklaayhdistys.com - Testit *suklaayhdistys.com*.  Arkistoitu 2.5.2012. Viitattu 16.5.2012.
**Pitkäjärvi** on vähähumuksinen järvi Mikkelin keskustan eteläpuolella Etelä-Savossa. Sen pinta-ala on 1,5 neliökilometriä ja vesitilavuus 10,4 kuutiohehtometriä.

Maantiede
---------

Pitkäjärvi on lounais–koillissuuntainen. Etäisyys järven eteläisimmästä osasta pohjoisimpaan osaan on 4,9 kilometriä. Järven pohjoisosaa reunustaa Pitkäjärven kaupunginosa, asutus harvenee lounaaseen kuljettaessa. Pitkäjärven leveys vaihtelee muutamasta sadasta metristä alle sataan metriin. Kapein kohta on eteläosan Uittamonsalmi, jonka eteläpuolella järvi haarautuu kolmeen lahteen, joita erottavat etelärannan Pitkäniemi ja Saviniemi. Järven keskiosasta työntyy luoteeseen Ketunlahti.

Noin kolmannes Pitkäjärvestä on vähintään 10 metriä syvä ja seitsemäsosa vähintään 15 metriä syvä. Järvessä on useita noin 20 metrin syvänteitä. Uittamonsalmen eteläpuolinen alue ja Ketunlahti ovat varsin matalia. Pitkäjärven keskivaiheilla sijaitsee kaksi saarta: Isosaari ja Pienisaari.

Pitkäjärveen virtaa laskuojia muun muassa Nielus-järvestä (92,0 metriä mpy), Syysjärvestä (90,7 metriä mpy), Linnajärvestä (93,0 metriä mpy) ja Orijärvestä (89,7 metriä mpy). Pitkäjärven koilliskolkasta lähtee laskuoja itään. Laskuojan rannat ovat luonnonsuojelualuetta.

Pitkäjärven tila on arvioitu hyväksi. Vesitilavuus on 10 364 000 kuutiometriä.

Pitkäjärvi (04.152.1.002) kuuluu Urpolanjoen valuma-alueeseen (04.152), joka on kolmannen jakovaiheen vesistö Vuoksen päävesistössä (04). Toinen jakovaihe on Ukonveden valuma-alue (04.15) ja ensimmäinen Suur-Saimaan alue (04.1). Pitkäjärvi on kolmanneksi laajin Urpolanjoen valuma-alueen 18:sta vähintään hehtaarin laajuisesta vakavedestä. Sitä edeltää Syysjärvi ja Kallajärvi. Neljäntenä on Linnajärvi.

Mikkelin Pitkäjärvi on seitsemänneksi laajin Suomen 171:stä saman nimisestä vakavedestä. Laajin on Reisjärven Pitkäjärvi.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Pitkäjärvi, vakavesi, Mikkeli
2. 1 2 3 4 5 6 7  Ympäristö.fi : Ympäristötiedon hallintajärjestelmä Hertta Ympäristötiedon hallintajärjestelmä Hertta. Viitattu 5.11.2021.
3. ↑  Pitkäjärvi Järviwikissä. Viitattu 5.11.2021.
4. ↑  Urpolanjoen valuma-alue (04.152) Järviwikissä. Viitattu 5.11.2021.
5. ↑  Pitkäjärvi Järviwikissä. Viitattu 5.11.2021.
**Myllymäen torpparimuseo** sijaitsee Kiikoisissa, Sastamalassa. Museoalueen rakentaminen alkoi 1970-luvun alussa, kun silloinen Kiikoisten museoyhdistys osti kotiseututaloksi 1830-luvulla rakennetun Myllymäen tilan asuinrakennuksen Kuorsumaasta. Alueella on nykyään useita sinne siirrettyjä rakennuksia, joista kulttuurihistoriallisesti arvokkain on Kuorsumaan Heikkilän torpan aitta joka asiantuntijoiden mukaan on peräisin 1700-luvulta. Museoalueen tyypillisen torpan umpipihan muodostavat luhti, navetta, ratashuone, savusauna, Amanda Viitasen Kuorsumaasta siirretty kankurin pirtti, puuliiteri, lehtilato, riihi ja paja. Kotiseututalossa on esillä puusepän työkaluja ja taidokkaita käsitöitä, kuten ryijyjä ja kirjottuja pöytäliinoja.

Lähteet
-------

1. ↑  Myllymäen torpparimuseoalue *Aikamatka Satakunnassa*.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * n
* k
* m
Perustiedot Wikidatassa: Myllymäen torpparimuseo (Q115730060)ohje |
| --- |
|  |
| esiintymä kohteesta | museo |
|  |
| valtio | Suomi |
|  |
| sijaitsee hallinnollisessa yksikössä | Sastamala |
|  |
| koordinaatit | 61°28′26″N 22°34′31″E﻿ / ﻿61.47399°N 22.57527°E﻿ / 61.47399; 22.57527 |
|  |
|  |

 |
Kerrostaloja Hammarkullenissa.
**Hammarkullen** on yksi Göteborgin kaupunginosista Ruotsissa. Valtaosa eli 83,2 prosenttia Hammarkullenin 7913:sta asukkaasta oli vuonna 2011 ulkomaalaistaustaisia (syntynyt ulkomailla tai molemmat vanhemmat syntyneet ulkomailla). Hammarkullenin kerrostalokanta on Ruotsissa 1960-luvulla aloitetun miljoonaohjelman peruja, jolla oli tarkoitus lievittää akuuttia asuntopulaa rakennuttamalla vähintään miljoona uutta asuntoa kymmenen vuoden aikana eri puolille Ruotsia. Valtavien rakennusmassojen ja yksityiskohdista karsitun sarjatuotannon johdosta alueen yleisilme on betoninen ja karu.

Alueen väestönmuodostuksesta johtuen siellä asuu 84:ää eri kansallisuutta ja siellä puhutaan 115:sta eri kieltä.*lähde?* Tilastojen mukaan suurin ryhmä on irakilaiset 18 prosentin osuudella, Euroopan ulkopuolelta tulleiden osuus on yhteensä neljännes kaupunginosan asukkaista.*lähde?* Asukkaista 32 prosenttia elää täysin toimeentulotukien varassa.*lähde?* Kolmanneksella perheistä on vähintään kolme lasta.

Ruotsin keskusrikospoliisin lokakuussa 2014 julkaistun raportin mukaan Hammarkullen on yksi Ruotsin 55 alueesta, jonka paikalliset rikolliset ovat ottaneet hallintaansa ja alueilla tapahtuu avoimia välienselvittelyitä, huumekauppaa ja kiristystä. Paikallisia asukkaita ei saada uhkausten vuoksi mukaan oikeuslaitoksen toimintaan eikä poliisi voi toimia hyökkäysten vuoksi.

Hammarkullenissa on tori, kirjasto ja uimahalli. Hammarkulleniin liikennöivät raitiolinjat 4, 8 ja 9. Hammarkullenissa on toinen Göteborgin kahdesta maan alla sijaitsevasta raitiovaunupysäkistä, toinen on Frölunda torgilla.

Lähteet
-------

1. ↑  Befolkning/Svensk och utländsk bakgrund 2011 *Göteborgs stad*. Viitattu 26.1.2013. (ruotsiksi)
2. ↑  En nationell översikt av kriminella nätverk med stor påverkan i lokalsamhället, Rikskriminalpolisen, Underrättelsesektionen, Oktober 2014

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Hammarkullen**.
Otto von Brandenstein
**Otto von Brandenstein** (21. lokakuuta 1865 Hohenstein, Friedland, Mecklenburg-Schwerin – 8. toukokuuta 1945 Grambow, Goldberg, Saksa) oli saksalainen vapaaherra ja kenraali, joka komensi everstinä Suomen sisällissotaan osallistunutta saksalaista osasto Brandensteinia. Tallinnasta lähtenyt 3 000 miehen vahvuinen osasto teki 7. huhtikuuta 1918 maihinnousun Loviisaan ja eteni sieltä 20. huhtikuuta mennessä Lahteen ottaen useasti yhteen suomalaisten punakaartilaisten kanssa.

Brandenstein aloitti upseerinuransa mecklenburgilaisessa rakuunarykmentissä vuonna 1885 ja yleni vuoteen 1913 mennessä everstiluutnantiksi. Hän toimi ensimmäisen maailmansodan alussa Ranskan rintamalla everstiluutnanttina viidennen armeijan neljännen ratsuväkiarmeijakunnan komentajan, kenraaliluutnantti Gustav von Hollenin esikuntapäällikkönä. Joulukuussa 1914 hänet siirrettiin seitsemännen armeijakunnan esikuntapäälliköksi. Huhtikuusta 1915 alkaen Brandenstein toimi kolmen vuoden ajan useiden rakuunarykmenttien sekä ratsuväki- ja jalkaväkiprikaatien ja -rykmenttien komentajana. Hän sai elokuussa 1915 ylennyksen everstiksi. Huhtikuussa 1918 Brandensteinin komentama kolmas ratsuväkiprikaati muutettiin osasto Brandensteiniksi, joka sai määräyksen tehdä maihinnousun Suomen etelärannikolle ja pyrkiä katkaisemaan Suomen punaisille tärkeä Riihimäki–Pietari-rata Helsingin ja Viipurin välillä. Osasto Brandenstein alistettiin myöhemmin Rüdiger von der Goltzin komentamalle Saksan Itämeren-divisioonalle.

Brandenstein sai ansioistaan Suomen sisällissodassa Saksan korkeimman sotilaskunniamerkin Pour le Mériten 15. toukokuuta 1918. Vetäytyessään palveluksesta lokakuussa 1918 hän sai kenraalimajurin arvon. Hän sai vielä reservissä ylennyksen kenraaliluutnantiksi Tannenbergin taistelun 25-vuotispäivänä elokuussa 1939. Venäläiset surmasivat hänet toisen maailmansodan aikana toukokuussa 1945.

Lähteet
-------

1. ↑  Generalmajor Otto Freiherr von Brandenstein (21.10.1865 - 08.05.1945) (saksaksi) Deutsche Digitale Bibliothek (Internet Archive). Viitattu 27.12.2016.
2. 1 2 3 4  Otto Freiherr von Brandenstein (englanniksi) The Prussian Machine (Jonathan Viser). Viitattu 10.5.2020.
3. ↑  Luettelo Pour le Mériten saajista (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi) Pourlamerite.org. Viitattu 21.5.2015.


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa

 |

 |
**Oskari Kaakonkalvo**, vuoteen 1907 **Kruskopf** (30. joulukuuta 1866 Ristiina – 14. tammikuuta 1923) oli suomalainen urkuri, laulaja ja järjestöjohtaja.

Kaakonkalvon vanhemmat olivat johtaja Antti Kruskopf ja Eva Tapanainen ja puoliso vuodesta 1897 Katri Paavolainen. Kaakonkalvo kävi Viipurin lyseota vuoteen 1883 saakka, toimi sitten vt. opettajana kansakouluissa Johanneksessa ja Anttolassa ja valmistui Turun lukkari- ja urkurikoulusta 1888. Helsingin musiikkiopiston soololaulu- ja urkuritutkinnon hän suoritti 1895 ja opiskeli soololaulua Dresdenissä 1897–1898 ja Berliinissä 1906. Kaakonkalvo toimi kanttorina Valkjärvellä 1891–1900, Kuopion maaseurakunnassa 1900–1904 ja Helsingin vanhan kirkon kanttorina vuodesta 1904. Hän toimi myös laulunopettajana ja musiikkikriitikkona. Kaakonkalvo esiintyi konserttilaulajana Suomessa ja Saksassa ja oopperalaulajana useissa suomalaisissa oopperoissa. Hän esiintyi basso-osissa Wagner-oopperoissa sekä Oskar Merikannon ja Armas Launiksen oopperoissa. Kaakonkalvo oli Suomen Kanttori-urkuriliiton perustajia ja liiton ensimmäinen puheenjohtaja 1908–1922.

Lähteet
-------

1. 1 2  *Aikalaiskirja. Henkilötietoja nykypolven suomalaisista*, s. 203. Helsinki: Tietosanakirja-Osakeyhtiö, 1920.
2. ↑  *Viipurin suomalaisen kirjallisuusseuran toimitteita 13*, s. 117. Viipurin suomalainen kirjallisuusseura, 2001. ISSN 1236-4304. Teoksen verkkoversio.
3. 1 2  Oskari Kaakonkalvo, Iltalehti, 15.01.1923, nro 11, s. 5, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
4. ↑  Suomen Kanttori-urkuriliitto. Historia. (Arkistoitu – Internet Archive) (Viitattu 20.9.2020)
Otto von Sadovszky vuonna 1979.
**Otto J. von Sadovszky** (1925–2004) oli unkarilais-amerikkalainen antropologi ja kielitieteilijä.

Otto von Sadovszky on antropologian professori California State Universityssä. Hän on tullut tunnetuksi siitä, että hän väittää todistaneensa suomalais-ugrilaisten kielten hantin ja mansin sukulaisiksi 80 prosentille kielistä, joita on käyttänyt 19 intiaaniheimoa Kaliforniassa. Hän todistelee sukulaisuutta 10 000 erilaisella sanallisella ja kieliopillisella piirteellä. Kyseiset intiaanikansat asuivat Kalifornian rannikolla Montereystä Bodega Bayhin ja Sacramentoon ynnä San Joaquinlaaksoon.

Teokset
-------

* *Shamanism past and present*, I-II (1989)
* *Shamans and Cultures* (1993)
* *Fish, Symbol and Myth* (1995)
* *Shamanism in performing arts* (1995)
* *Vogul folklore* (1995)
* *The Discovery of California: A Cal-Ugrian Comparative Study* (1996)

Lähteet
-------

* *Illustrerad Vetenskap* 10/1985

Aiheesta muualla
----------------

* Miwokien alkuperä (Arkistoitu – Internet Archive)
* Hanteista

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Alankomaat

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Hammarin Sähkö Oy** on sähköalan yritys Oulussa, vuonna 1909 perustettu liike on Suomen vanhin toiminnassa oleva sähköliike. Vuonna 1939 yritys muutettiin osakeyhtiöksi, jolloin nykyinen nimi Hammarin Sähkö Oy tuli yrityksen nimeksi.

Historia
--------

Joulukuussa vuonna 1909 sähköinsinööri *Gunnar Hammar* avasi Ouluun Kansallis-Osake-Pankin taloon Kirkkokadulle sähköliikkeen, joka toimi yrityksen alkuaikoina nimellä *Oulun Uusi Sähköliike*. Vuonna 1920 liikkeen nimeksi muutettiin *Hammarin Sähkö*, joka oli käytössä osakeyhtiöksi muuttumiseen asti. Liike muutti omaan kiinteistöön Kirkkokatu 27:ään vuonna 1925, jossa se toimi 1980-luvun loppuun asti siirtyen nykyisiin tiloihin Limingantulliin. 
Yritys on ollut Hammar-suvun omistuksessa ja johdossa sen perustamisesta lähtien.

Lähteet
-------

* Liitto lehti: Lehden kansi.  *Liitto*, 12.12.1920, nro 283, s. Etusivu. Oulu:  Liitto. ISSN 0782-6230. Artikkelin verkkoversio. Viitattu 15.5.2017.
* Kaiku lehti: Lehden kansi.  *Kaiku*, 17.12.1920, nro 146, s. Etusivu. Oulu:  Kaiku. Artikkelin verkkoversio. Viitattu 15.5.2017.

### Viitteet

1. ↑  Sankala, Kari: Oululle tällä kertaa sähköinen Etta *Kaleva*.  2.9.2012. Viitattu 15.5.2017.
2. ↑  Skyttä, Jaana: Merimies puki punanutun ylleen *Kaleva*.  7.12.2009. Viitattu 15.5.2017.

Aiheesta muualla
----------------

* Yrityksen sivut
Ottokar I Přemysl
**Ottokar Přemysl** (n. 1155 – 15. joulukuuta 1230) oli Böömin kuningas 1198–1230. Hän oli kuningas Ladislaus II:n nuorempi poika Přemyslidien sukua. Hänen aikanaan Böömin kuninkuudesta tuli perinnöllinen.

Keisari Henrik VI tunnusti hänet Böömin hallitsijaksi 1192. Hänet kuitenkin syrjäytettiin pian hänen osallistuttuaan salaliittoon Saksan ruhtinaiden kanssa syrjäyttää Hohenstaufenit. Hyödyntäen Saksan sotaa Filip Svaabialaisen ja Welfin suvusta keisariksi valitun Otto IV:n välillä hän kuitenkin julisti itsensä uudelleen Böömin kuninkaaksi. Filip tunnusti arvonimen saadakseen tukea sotaan Ottoa vastaan.

Vuonna 1199 Ottokar hankkiutui eroon vaimostaan Meisenin Adelheidista ja nai Unkarin kuninkaan Bela III:n nuoren tyttären.

Vuonna 1200 kun Otto oli niskan päällä, Ottokar hylkäsi liitonsa Filipin kanssa ja julisti tukevansa Ottoa. Otto ja paavi Innocentius III tunnustivat hänet perinnölliseksi Böömin kuninkaaksi. Filip kuitenkin hyökkäsi Böömiin ja pakotti Ottokarin maksamaan sakkoa. Ottokar kääntyi taas Filipiä vastaan ja nuoren kuninkaan Fredrik II:n puolelle. Vuonna 1212 Fredrik antoi Ottokarille Sisilian kultaisen bullan, joka tunnusti Ottokarin ja perillisensä Böömin kuninkaiksi. Kuningas ei näin ollut enää keisarin nimitettävissä ja hänen täytyi osallistua vain lähellä Böömiä pidetyille valtiopäiville. Böömin kuninkaiden täytyi myös hankkia keisarille 300 ritaria henkivartijoiksi kun he menivät Roomaan paavin kruunattaviksi.

Vuonna 1226 Ottokar lähti sotaan Itävallan Fredrik II:sta vastaan, kun Fredrik pilasi naimakaupan, jolla Ottokarin tytär Agnes Böömiläinen olisi naitettu keisari Fredrik II:n pojalle Henrikille. Ottokar suunnitteli naittavansa tyttärensä myös Englannin Henrik III:lle, mutta keisari esti tämän, koska tiesi Henrikin vastustavan Hohenstaufeneita.


|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  | Edeltäjä:**ruhtinas Venceslaus II** | **Böömin hallitsija** 1192-1193 | Seuraaja:**ruhtinas Bretislaus III** |


|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  | Edeltäjä:**ruhtinas Vladislav Jindrich** | **Böömin hallitsija** 1197-1230 | Seuraaja:**kuningas Venceslaus I** |
**Cygwin** on Linuxin kaltainen yhteensopivuusympäristö Windows-käyttöjärjestelmälle, joka toimii POSIX-yhteensopivana emulaatiokerroksena sekä tarjoaa joukon työkaluohjelmia. Cygwin on toteutettu Windowsin DLL-kirjastona (`cygwin1.dll`).
Rajapinta seuraa Single Unix Specification -määrittelyä mahdollisimman pitkälle ja sen jälkeen Linux-käytäntöjä. 
Rajapinnan käytöllä hyvin monet Unix-ohjelmistot kääntyvät ja toimivat Cygwinin alaisuudessa Windowsilla. Muutamista ohjelmistoista ainoat saatavilla olevat Windows-versiot ovat Cygwin-käännöksiä. Cygwin on vapaa ohjelmisto.

Cygwinin alkuperäinen kehittäjä on Cygnus Solutions, jonka ostamisesta Red Hat ilmoitti vuonna 1999.

Microsoftilta oli oma POSIX-yhteensopivuuspaketti nimeltään Windows Services for Unix (SFU), jonka korvasi Windows Subsystem for Linux Windows 10:ssä.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  
Cygwin: Chapter 1. Cygwin Overview *cygwin.com*. Viitattu 30.7.2017. (englanniksi)
2. ↑  Daniel Lazenby: Cygwin: For Windows NT  1.7.2000. Linux Journal. Viitattu 8.7.2019. (englanniksi)
3. ↑  Red Hat To Acquire Cygnus and Create Global Open Source Powerhouse  15.11.1999. Red Hat. Viitattu 8.7.2019. (englanniksi)
4. ↑  Windows Services for Unix Microsoft. Viitattu 5.7.2019. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Cygwinin kotisivut
**Hamish Peacock** (s. 15. lokakuuta 1990) on australialainen keihäänheittäjä, joka edustaa seuratasolla Eastern Suburbs Athletics Clubia. Peacockin ennätys on toukokuussa 2016 Hobartissa heitetty 84,39.

Peacock voitti vuonna 2007 alle 18-vuotiaiden MM-hopeaa Tuomas Laaksosen voittaessa kultaa. Peacock osallistui myös vuoden 2013 MM-kisoihin Moskovaan, jossa hän jäi karsintaan tuloksella 76,33. Kansainyhteisön kisoissa 2014 Glasgow’ssa Peacock saavutti pronssia heitettyään finaalissa 81,75. Hän karsiutui loppukilpailusta Moskovan MM-kilpailuissa 2015, Rio de Janeiron olympialaisissa 2016 ja Lontoon MM-kilpailuissa 2017. Gold Coastin Kansainyhteisön kisoissa 2018 hän sai hopeaa tuloksella 82,59.

Peacockin veli Huw on myös yleisurheilija. Hän kilpailee moukarinheitossa.

Lähteet
-------

* Hamish Peacock Kansainvälinen yleisurheiluliitto.  (englanniksi)
* Hamish Peacock Tilastopaja (vaatii kirjautumisen, maksullinen palvelu).  (englanniksi)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* World Athletics
* Tilastopaja 🔒

 |

 |

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.
**Ottobrunn** on kunta Münchenin piirikunnassa Baijeriin osavaltiossa Saksassa. Se sijaitsee 10 kilometriä Münchenin keskustasta kaakkoon. Kunnan asukasluku oli 21 881 vuoden 2020 lopussa. Ottobrunnin pinta-ala on 5,24 neliökilometriä.

Tuleva Kreikan kuningas Otto von Wittelsbach kulki 1832 paikkakunnan halki ja siellä on hänelle omistettu museo. Kunnan kulttuurikeskus on nimetty saksalais-italialaisen säveltäjä Ermanno Wolf-Ferrarin mukaan, joka asui paikkakunnalla 1915–1931.

Myös eurooppalainen ilmailu- ja avaruusteknologian yritys EADS pitää Saksan pääkonttoriaan Ottobrunnissa, vaikka suurin osa sen alueesta kuuluukin Taufkirchenin naapurikuntaan.

Münchenin S-Bahn pysähtyy Ottobrunnissa ja kulkee kaupunkiin 20 minuutin välein.

Lähteet
-------

1. ↑  Bevölkerung: Gemeinden, Stichtage (letzten 6) *GENESIS-Online Datenbank*. Bayerisches Landesamt für Statistik. Viitattu 5.11.2021. (saksaksi)
2. ↑  Daten und Fakten Landkreis München. Viitattu 19.12.2021. (saksaksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Ottobrunn** Wikimedia Commonsissa

* Kunnan verkkosivut (saksaksi)
Nikolajevsk-na-Amure noin vuonna 1900
Nikolajevskin välikohtauksen muistomerkki.
**Nikolajevskin välikohtaus** oli vuonna 1920 kehittynyt sarja tapahtumia, jossa ulkovallat osallistuivat Venäjän sisällissotaan. Tapahtumat päättyivät Nikolajevsk-na-Amuressa asuneiden satojen japanilaisten ja useimpien kaupungissa asuneiden venäläisten surmaamiseen.

Keisarillisen Japanin armeija ṿaltasi Nikolajevsk-na-Amure syyskuussa 1918 osana Siperian interventiota. Helmikuun alussa 1920 kaupungissa oli noin 450 japanilaisen siviilin ja 350 sotilaan muodostama yhteisö. Japanin lisäksi Venäjän valkoinen armeija oli sijoittanut kaupunkiin noin 300 sotilasta. Kaupungissa asui noin 15 000 siviiliä. Tammikuussa 1920 lähes 4 000 sotilaan vahvuinen joukko partisaaneja piiritti kaupungin. Partisaanien komentajana toimi Yakov Triapitsyn.

24. helmikuuta 1920 japanilaisten komentaja salli partisaanien edetä kaupunkiin. Partisaanit ryhtyivät kokoamaan ja teloittamaan valkoisen armeijan kannattajia. 10. maaliskuuta partisaanien komentaja esitti vaatimuksen japanilaisten antautumiseksi. Hän odotti japanilaisten kieltäytyvän tästä. Japanilaiset tekivät yllätyshyökkäyksen 12. maaliskuuta 1920. Hyökkäys epäonnistui ja suurin osa japanilaisista sotilaista kuoli. Jäljelle jääneet antautuivat japanilaisten komentajien käskystä. Tästä huolimatta Triapitsyn päätti kostaa ja surmasi kaikki japanilaiset sotilaat sekä suurimman osan siviileistä. Noin 700 japanilaista kuoli kostossa.

Tämän jälkeen Triapitsyn ryhtyi hallitsemaan kaupunkia kauhun avulla. Hän teloitti kaikki vaaralliseksi katsomansa siviilit. Partisaaneilla oli pulaa ammuksista, joten yksi teloitusmenetelmä oli iskeä heitä pistimellä ja heittää heidät Amur-jokeen tehtyyn avantoon. Triapitsyn surmasi useita tuhansia kaupungin asukkaista.

Toukokuun lopussa kaupunkiin saapui japanilaisten vahvistusjoukko. Triapitsyn teloitti kaikki jäljellä olleet asukkaat ja poltti kaupungin.

Japanin hallitus lähetti protestin bolsevikkihallitukselle ja vaati kompensaatiota. Venäjän hallitus vastasi vangitsemalla ja teloittamalla Triapitsynin. Japanilaisten mielestä tämä ei kuitenkaan riittänyt ja he käyttivät tapahtumaa syynä Sahalinin pohjoisosan miehitykselle. Lisäksi Japani ei tunnustanut Neuvostoliittoa ennen kuin vuonna 1925.

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Nikolayevsk Incident
**Mirka Kristiina Rahman** (o.s. Henttonen, s. 1970 Lappeenranta) eli kirjailijanimeltään **Kristiina Bruun** on suomalainen esikoiskirjailija, markkinointihenkilö ja luennoija. Kirjailijanimi Bruun on hänen äitinsä tyttönimi.

Bruunin esikoisromaani *Kaikki mikä on sinun* ilmestyi elokuussa 2015 Schildts & Söderströmsin kustantamana. Se on Yhdysvaltoihin ja Bangladeshiin sijoittuva rakkaustarina.

Rahman työskentelee Lappeenrannan kaupungin markkinointi- ja asiakaspalvelupäällikkönä sekä Lappeenrannan-Lahden teknillisen yliopiston ja LAB-ammattikorkeakoulun luennoijana. Lappeenranta voitti hänen johdollaan kuntamarkkinoinnin SM-kilpailuissa kilpailukyky- ja rekrytointisarjojen kultaa vuonna 2013. Rahmanilla oli pieni rooli Lappeenrannassa kuvatussa rikossarjassa *Sorjonen* (2016), jossa hän näytteli Lappeenrannan kaupunginvaltuuston puheenjohtajaa.

Rahman kirjoitti ylioppilaaksi Lauritsalan lukiosta vuonna 1989, ja hänellä on tutkinnot yhdysvaltalaisista Dallasin ja Texasin (Arlingtonin) yliopistoista. Hänen miehensä on kotoisin Bangladeshista, ja heillä on kaksi poikaa.

Teokset
-------

* *Kaikki mikä on sinun*. Helsinki: Schildts & Söderströms, 2015. ISBN 9789515237002.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Värtö, Petteri: Kirjailijanimi paljastaa Mirka Rahmanin sukujuuret *Etelä-Saimaa*.  3.4.2015. Kaakon Viestintä.  Arkistoitu 10.9.2015. Viitattu 25.8.2015.
2. ↑  Kaikki mikä on sinun *#kirja*. Bonnier Kirjat Suomi.  Arkistoitu 4.3.2016. Viitattu 25.8.2015.
3. ↑  Tuplakultaa voittanut Lappeenranta: Rohkeus kannattaa myös kuntamarkkinoinnissa! *Kunnat.net*.  17.6.2013. Suomen Kuntaliitto. Viitattu 25.8.2015.
4. ↑  Kemppainen, Heikki: Lappeenrannassa kuvattu Sorjonen esitetään konkurssista huolimatta – "Kaupungilla ei olisi ikinä varaa vastaavan näkyvyyden ostamiseen" *Lappeenrannan Uutiset*.  28.9.2016. Etelä-Suomen Media. Viitattu 17.10.2016.
5. ↑  Jakso 6: Raivotar 1/2 (Kohdasta 17:30 eteenpäin) *Yle Areena*.  16.10.2016. Yleisradio. Viitattu 17.10.2016.

Aiheesta muualla
----------------

* Kristiina Bruun #kirja-palvelussa[vanhentunut linkki]
**Nikolaos I Mystikos** (852-925) oli Konstantinopolin patriarkka vuosina 901–907 sekä 912–925. Hän työskenteli uutterasti saadakseen idän ja lännen kirkot yhdistymään uudelleen. Hän otti myös kantaa siihen, saako leski mennä naimisiin neljännen kerran.

Nikolaos oli Fotioksen läheinen työtoveri ja aloitti uransa virkamiehenä mutta ryhtyi munkiksi Fotioksen syrjäyttämisen jälkeen vuonna 886. Leo VI nimitti hänet korkeaan neuvonantajan virkaan (*mystikos*), ja hänestä tuli patriarkka vuonna 901. Kun keisari halusi mennä neljännen kerran naimisiin kolmannen vaimonsa kuoltua, Nikolaos kieltäytyi siunaamasta avioliittoa tai neuvottelemasta siitä paavin kanssa. Nikolaos karkotettiin luostariin Konstantinopolin ulkopuolelle. Leon kuolinvuonna hänet kutsuttiin takaisin pääkaupunkiin toimimaan Konstantinos VII:n sijaishallitsijana.

Vuoden 920 kirkolliskokous päätti, että tavalliset ortodoksit eivät vieläkään voi mennä neljättä kertaa naimisiin, mutta keisarille se on sallittua, jos se on välttämätöntä kruununperillisen varmistamiseksi.

Nikolaoksen neuvottelut paavi Johannes X:n kanssa johtivat kirkkojen lähentymiseen. Hän osallistui myös moniin ulkopoliittisiin neuvotteluihin.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Nicholas I Encyclopedia Britannica. Viitattu 29.3.2014.

Aiheesta muualla
----------------

* I Mystikus of Constantinople (Arkistoitu – Internet Archive) Orthodoxwiki (englanniksi)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Kreikka
* Alankomaat
* Puola
* Vatikaani

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii
	+ 2

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Bristol Type 156 Beaufighter** oli Bristol Aeroplane Companyn valmistama raskas hävittäjä toisessa maailmansodassa. Se oli muunnos Bristol Beaufort -torpedopommittajasta. Beaufighter oli noin 100 km/h edeltäjäänsä nopeampi. Koneen omasuoja-aseistuksena oli neljä 20 mm Hispano-tykkiä rungossa ja joissakin versioissa lisäksi tutkaoperaattorilla/tähystäjällä konekivääri. Lisäksi se voitiin varustaa torpedolla, pommein ja raketein. Raskaan aseistuksensa sekä pitkän toimintamatkansa (2 400 km) vuoksi Beaufighter oli erinomainen yöhävittäjä- ja rynnäkkökone.

Beaufighteria käyttivät Britannian lisäksi Australia, Kanada, Dominikaaninen tasavalta, Israel, Uusi-Seelanti, Puola, Portugali, Etelä-Afrikka, Turkki ja Yhdysvallat.

Beaufighterin eri malleja valmistettiin Britanniassa 5 564 kappaletta ja Australiassa Mk 21 -mallia 365 kappaletta.

Beaufighterin tehokkaimmaksi aseeksi muodostuivat lopulta raketit. Niitä käytettäessä ammuttiin konetykeillä kohti maalia, kunnes laukaukset osuivat haluttuun kohtaan, johon raketit piti saada: tällä hetkellä laukaistut raketit osuivat aina. Menetelmän kehitti uusiseelantilainen majuri E. W. Tacon, josta tulikin tämän erikoistehtävän mestari aivan kuten edeltäjästään, majuri Gibbsistä, oli tullut torpedoekspertti.

Eniten ilmavoittoja (29 kpl) Beaufighterillä saavutti Bob Braham. Myös yöhävittäjä-ässät John "Cat's Eyes" Cunningham ja Branse Burbridge saavuttivat voittoja Mosquiton ohella Beaufighterillä. *lähde?*

Tekniset tiedot (Mk X)
----------------------

*Lähde:*  Viitattu 27.3.2019.

**Yleiset ominaisuudet**

* **Miehistö:** 2
* **Pituus:** &&&&&&&&&&&&&012.060000012,6 m
* **Kärkiväli:** &&&&&&&&&&&&&017.065000017,65 m
* **Korkeus:** &&&&&&&&&&&&&&04.08400004,84 m
* **Siipipinta-ala:** &&&&&&&&&&&&&046.073000046,73 m²
* **Tyhjäpaino:** &&&&&&&&&&&07072.&&&&007 072 kg
* **Suurin lentoonlähtöpaino:** &&&&&&&&&&011521.&&&&0011 521 kg
* **Voimalaite:** &&&&&&&&&&&&&&02.&&&&002 × Bristol Hercules -14-sylinteristä tähtimoottoria

**Suoritusarvot**

* **Suurin nopeus:** &&&&&&&&&&&&0515.&&&&00515 km/h
* **Lentomatka:** &&&&&&&&&&&02816.&&&&002 816 km
* **Lakikorkeus:** &&&&&&&&&&&05795.&&&&005 795 m ilman torpedoa, pommeja tai raketteja
* **Nousukyky:** &&&&&&&&&&&&&&08.02000008,2 m/s ilman torpedoa, pommeja tai raketteja

**Aseistus**  

* + 1 × 7,7 mm taaksekäännetty konekivääri
	+ 4 × 20 mm Hispano-konetykki
	+ 2 × 500 kg pommia tai
	+ 1 × 457 mm torpedo tai
	+ 8 × RP-3-rakettia

Lähteet
-------

1. 1 2  Bristol 156 Beaufighter *baesystems.com*. BAE Systems. Viitattu 28.3.2019. (englanniksi)
2. ↑   Viitattu 27.3.2019.
3. ↑   Viitattu 27.3.2019.
4. ↑  Ralph Barker: Torpedolentäjät, s. 280–291

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Bristol Beaufighter** Wikimedia Commonsissa

* Bristol Beaufighter
* Fact Sheets: Bristol Beaufighter
* Silently Into the Midst of Things - 177 Squadron RAF Burma 1943-45 (Arkistoitu – Internet Archive)
**Günther Schwägermann** (s. 24. heinäkuuta 1915 Uelzen) oli saksalainen SS-Hauptsturmführer ja toisen maailmansodan aikana propagandaministeri Joseph Goebbelsin avustaja. 

Schwägermann opiskeli nuoruudessaan liiketaloutta. Hän liittyi vuonna 1937 Leibstandarte SS Adolf Hitleriin ja vuonna 1938 SS Junker -kouluun. Vuonna 1939 hän meni Berliinin poliisivoimiin, josta siirtyi Goebbelsin avustajaksi.

Schwägermann oli Goebbelsin mukana Führerbunkerissa Berliinissä sodan loppuhetkillä. Hän poltti Joseph Goebbelsin ja tämän vaimon Magdan ruumiit näiden tehtyä itsemurhan 1. toukokuuta 1945. 

Schwägermann pakeni Führerbunkerista ja oli sodan jälkeen amerikkalaisten vankina vuoteen 1947.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Traudl Junge, Melissa Müller, Anthea Bell: *Until the Final Hour*, s. 212-213. Arcade Publishing, 2004. ISBN 1559707283. (englanniksi)
2. ↑


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa

 |

 |
**Jérôme Kerviel** (s. 1977 Bretagne) on ranskalainen arvopaperivälittäjä. Kerviel tuli kuuluisaksi hävittyään vuonna 2008 riskinotollaan Société Générale -pankin rahoja yhteensä 4,9 miljardia euroa. Kerviel tuomittiin vuonna 2010 käräjäoikeudessa viideksi vuodeksi vankeuteen, joista kaksi vuotta ehdonalaisena. Vuonna 2012 syyttäjä esitti hovioikeudessa, että koko viiden vuoden tuomiosta pitää tehdä ehdoton. Samalla Société Générale toisti vaatimuksensa, että Kerviel korvaa pankille koko hävityn summan.

Lähteet
-------

1. ↑  Atkinson, Simon: Profile: Jerome Kerviel  5.10.2010. BBC News. Viitattu 24.10.2012.
2. ↑  Karismo, Anna: Ranskalainen pörssivälittäjä halutaan viideksi vuodeksi vankeuteen  27.6.2012. Helsingin Sanomat. Viitattu 24.10.2012.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Yhdysvallat
* Tšekki

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
KiettareenluotoKiettareenluoto oikealla kuvattuna Kiettareen sillalta.

|  |  |
| --- | --- |
| Sijainti | 
Kokemäki ja HuittinenSatakuntaSuomi |
| Vesialue | 
Kokemäenjoki |
| Pinta-ala | 
18 km² |

muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa WikidataaTietolaatikon dokumentaatioNäytä Wikidatasta tulevat arvot

**Kiettareenluoto** (myös *Kiettare*) on Kokemäenjoen suurin saari. Se sijaitsee Kokemäellä, noin viisi kilometriä kaupungin keskustan itäpuolella. Pieni kaistale saaren itäreunasta kuuluu Huittisiin. 

Noin 18 neliökilometrin kokoinen Kiettareenluoto muodostuu kahden Kokemäenjoen haaran, Kyttälänhaaran ja Kiettareenhaaran väliin. Se on hieman yli seitsemän kilometrin pituinen ja leveimmältä kohdaltaan saarella on mittaa kolme kilometriä. Kiettareenluoto kuuluu Suomen sisävesien 30 suurimman saaren joukkoon. Se on myös Satakunnan maakunnan suurin saari merialueetkin mukaan lukien.

Saaren itäpäässä sijaitsee kaksi keidassuota. Aronsuo ja Kiettareensuo kuuluvat molemmat Puurijärven ja Isosuon kansallispuistoon. Kiettareenluodon reunoja ympäröi viljelysmaa, mutta saaren sisäosa on soiden lisäksi suurimmaksi osaksi kangasmetsää.

Kiettareenluotoon johtaa yksi maantiesilta ja yksi lossi. 86 metrin pituinen riippusilta rakennettiin vuonna 1958. Lisäksi saaresta johtaa vuonna 2000 valmistunut silta läheiseen Vitikkalanluotoon, jonne ainoa maantieyhteys kulkee Kiettareen kautta.

Katso myös
----------

* Luettelo Suomen sisävesien suurimmista saarista

Lähteet
-------

1. ↑  Tilastokeskus, Maantieteellisiä tietoja maakunnittain. Viitattu 4.1.2013.
2. ↑  *Puolensadan sillan Kokemäenjoki*, Satakunnan Kansa 11.8.2002. Viitattu 4.1.2013.
**Brissarthen taistelu** käytiin 15. syyskuuta 866 Frankkien ja yhdistyneen bretonien ja viikinkien armeijan välillä Brissarthessa, Neustriassa, nykyisessä Länsi-Ranskassa. Taistelun huomattavin tapahtuma oli frankkien puolesta sotineiden Neustrian maakreivin Robert Vahvan, joka on varhaisin Kapetingien sukuun kuulunut tunnettu ruhtinas, ja Akvitanian herttuan Ranulf I:n kuolema taistelukentällä.

Vuonna 866 Bretagnen herttua Salomon liittyi tanskalaisten viikinkien päällikön Hásteinnin kassa suorittaakseen sotaretken Anjoun, Mainen ja Tourainen alueille. Retken aikana Le Mansin kaupunki hävitettiin. Robert Vahva, joka komensi alueen joukkoja, kokosi laajan armeijan vihollisen ajamiseksi pois alueelta. Hänen joukkoihinsa liittyvät Akvitanian herttua Renulf, jonka alueisiin kuului Poitou ja Gauzfrud, jonka alueita olivat Herve ja Maine.

Frankkien armeijan onnistui keskeyttämään tanskalaisten retken ennen kuin ne olivat onnistuneet saavuttamaan Loire-joen. Hyökkääjät yrittivät paeta kirkkoon, mutta piirittivät rakennuksen. Yön aikana viikingit yrittivät pakenemista ja seuranneen taistelun aikana RObert Vahva sai surmaansa, Ranulf haavoittui kuolettavasti nuolesta ja Hervé haavoittui. Johtajiensa kadottamisen jälkeen frankit aloittivat vetäytymisen.

Vuonna 868 Kaarle Kaljupää ryhtyi neuvottelemaan Salomonin kanssa ja tunnusti hänet Bretagnen kuninkaaksi. Hän luovutti Contentin lueen ja ehkä myö Avranchen alueen bretonneille. Hásteinn jatkoi kuitenkin ryöstöretkiään Loire-joen laaksossa vielä monia vuosia.

Primäärilähteet
---------------

* Kronikka Réginon de Prüm
* Annales de Saint-Bertin eli Annales de Saint-Bertin et de Saint-Vaast.
The Cavern Clubin sisäänkäynti vuonna 2006
**The Cavern Club** on yökerho Liverpoolissa, Isossa-Britanniassa. Paikka oli 1960-luvulla suosittu ja merkittävä Merseybeat-yhtyeiden kuten The Beatlesin esiintymispaikka.

Cavern avattiin 16. tammikuuta 1957. Sen perustaja oli Alan Sytner, joka käytti kerhon mallina pariisilaista jazz-klubia nimeltä Le Caveau de la Huchette. Kellariin rakennettu luolamainen kerho oli kuuma, kostea ja haiseva, mutta suosittu. Kerhon omistajaksi tuli vuonna 1960 Ray McFall. Hän meni konkurssiin, ja kerho suljettiin väliaikaisesti vuonna 1966. Alf Geoghegan osti sen 1960-luvun lopulla. British Rail pakkolunasti kerhon vuonna 1973, ja purki ja täytti alkuperäisen kerhotilan tarkoituksenaan rakentaa paikalle uusi metrolinja. Vuoden 1980 jälkeen kerho kuitenkin rakennettiin uudelleen ja avattiin neljä vuotta myöhemmin. Paikan on omistanut vuodesta 1991 Dave Jones.

Alkuvuosina The Cavern Clubissa soitettiin jazzia, mutta 1960-luvulla se siirtyi rock and rolliin. Kerhossa soittivat usein esimerkiksi John Lennonin johtama The Quarrymen ja sen jälkeen 1960-luvun alussa The Beatles ja Gerry & The Pacemakers. Nykyisin kerhossa esiintyy niin 60-lukulaisia kuin modernejakin artisteja.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  The helter skelter story of the Cavern Club *BBC News*.  18.2.2017. Viitattu 28.6.2017.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **The Cavern Club** Wikimedia Commonsissa
**George Dreyfus** AM (s. 22. heinäkuuta 1928 Wuppertal) on saksalaissyntyinen, australialaistunut säveltäjä.

Dreyfus muutti perheineen Berliiniin natsipuolueen noustua valtaan ja aloitti pianotunneilla käymisen. Vuonna 1939 hän pakeni vanhempiensa ja veljensä kanssa Australiaan, jossa jatkoi pianotunneilla käymistä ja lauloi synagogan kuorossa. Melbournessa lukiota käydessään Dreyfus johti kuoroa ja soitti koulun orkesterissa klarinettia. Varhaisella ammattiurallaan muusikkona hän toimi fagotistina muun muassa vuodesta 1953 Melbournen sinfoniaorkesterissa. Hän suoritti fagottiopintoja Wienissä Karl Öhlbergerin johdolla. Säveltämisen Dreyfus aloitti itseoppineena aikansa eurooppalaissäveltäjien esimerkkien pohjalta. Hänestä tuli Australian nykymusiikkikentän aktiivinen vaikuttaja kokoonpanojen perustajana, kapellimestarina ja organisoijana. Hän sävelsi näyttämö-, orkesteri- ja kamarimusiikkiteoksia, mutta aloitti myös uran elokuva- ja televisiomusiikin parissa.

Dreyfus julkaisi vuonna 1984 omaelämäkerran ja vuonna 1998 esseekirjan. Hänestä tuli vuonna 1992 Order of Australian jäsen, ja vuonna 2002 hänelle myönnettiin ensimmäisen luokan Bundesverdienstkreuz. 1990-luvulla Saksassa kantaesitettiin Dreyfusin oopperat *Rathenau* (1993) ja *Die Marx Sisters* (1996). *The Takeover* -lastenoopperan Euroopan-ensiesitys pidettiin Saksassa vuonna 1997. Dreyfusin tuotantoon 2000-luvun ajalta kuuluvat muiden muassa saksofonikvartetto (2007) ja kolmas sinfonia (kantaesitetty 2012).

Lähteet
-------

1. 1 2 3  George Dreyfus : Represented Artist Australian Music Centre


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Australia
* Alankomaat

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* SNAC

 |

 |