recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Jørgen Jersild** (17. syyskuuta 1913 Kööpenhamina – 6. helmikuuta 2004 Holte) oli tanskalainen säveltäjä.

Jersild aloitti varhain pianonsoiton. Hän sovitti musiikkia koulun orkesterille ja sävelsi pienimuotoisia kappaleita 12-vuotiaana. Hän opiskeli 1930-luvun jälkimmäisellä puoliskolla Albert Rousselin johdolla Pariisissa ja pääsi opiskelemaan musiikkitiedettä Kööpenhaminan yliopistoon. Sieltä hän valmistui maisterin arvolla vuonna 1940. Musiikin teoriassa, pianonsoitossa ja sävellyksessä Jersildin opettajiin kuului Poul Schierbeck. Jersild opetti Tanskan kuninkaallisessa musiikkikonservatoriossa vuodesta 1943, ja vuosina 1953–1975 hän oli professori. Hän julkaisi sarjan laajaan käyttöön solmisaatiossa päässeitä kirjoja. Jersild myös johti musiikkipedagogien järjestöä vuosina 1949–1953.

Jersild osoitti varhaisessa tuotannossaan Pariisissa viettämän ajanjakson aikana saamiaan vaikutteita, mutta kehitti sittemmin omaperäisemmän, itselleen tunnusomaisemman tyylin. Jersild sävelsi muun muassa a cappella -musiikkia kuorolle. Hänen soittimelliseen tuotantoonsa kuuluu lukuisia harppusävellyksiä, jotka hän laati harpisti Osian Ellisille. Hän sävelsi myös piano- ja kamarimusiikkia. Jersild sai vuonna 1995 Vuoden kuorosäveltäjän arvonimen sekä vuonna 1999 Carl Nielsen - ja Anne Marie Carl-Nielsen -kunniastipendin.

Lähteet
-------

1. ↑  Jørgen Jersild AllMusic
2. 1 2  Jørgen Jersild Naxos
3. 1 2  Jørgen Jersild Wise Music Classical


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Yhdysvallat
* Ruotsi
* Tšekki
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* SNAC
* IdRef

 |

 |
Jacobsen postimerkissä.
**Jørgen-Frantz Jacobsen** (29. marraskuuta 1900 Tórshavn, Färsaaret – 24. maaliskuuta 1938 Vejlefjord, Stouby, Tanska) oli färsaarelainen kirjailija. Jacobsenin tunnetuin teos on romaani *Barbara* (1939). Hän kirjoitti kaunokirjallisuuden lisäksi tietokirjoja ja lehtiartikkeleita. Myös hänen kirjeitään on myöhemmin julkaistu. 

Jacobsen kuoli nuorella iällä tuberkuloosiin.

Lähteet
-------

1. ↑  Jørgen-Frantz Jacobsen litteratursiden.  Arkistoitu 4.11.2013. Viitattu 2.11.2013. (tanskaksi)
2. ↑  Jørgen Frantz Jacobsen: 'Barbara' DR.dk. Viitattu 2.11.2013. (tanskaksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Katalonia
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Alankomaat
* Puola
* Vatikaani

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
RöyhtäilyÄänitiedostojen kuunteluohjeet

**Röyhtäily** (*Eructatio*) on kaasun päästämistä pois ruoansulatuselimistä - lähinnä vatsasta ja ruokatorvesta - suun kautta. Röyhtäilystä kuuluu usein kovakin ääni.

Fysiologia
----------

Syödessä tai juodessa ihminen nielee jonkin verran ilmaa. Kun paine vatsassa kasvaa riittävästi, kaasu purkautuu suun ja nenän kautta ja tapahtuu röyhtäys. Tässä tapauksessa vapautettu kaasu on typen ja hapen yhdistelmä. Röyhtäykset voivat myös johtua karbonaattia sisältävien juomien, kuten virvoitusjuomien, oluen tai samppanjan juomisesta. Tällöin vapautuva kaasu on itse juomassa ollutta hiilidioksidia. Myös jotkut sairaudet voivat aiheuttaa tahatonta röyhtäilyä. Jotkut tutkimukset väittävät, että röyhtäily olisi enemmän opittua sosiaalista käyttäytymistä kuin biologis-mekaaninen prosessi.

Röyhtäilemisen ääni johtuu mahansuun värähtelystä kaasun kulkiessa sen läpi. Maailmanennätys röyhtäyksen äänen voimakkuudessa on 109,9 desibeliä, jonka sai aikaan lontoolainen Paul Hunn vuonna 2009.

Sosiaalinen konteksti ja käytöstavat
------------------------------------

Länsimaissa kuuluvaa röyhtäilyä pidetään epäkohteliaana, joskin pierua pidetään vielä paljon epäkohteliaampana. Jotkut ihmiset peittävät suunsa röyhtäillessään samoin kuin haukotellessa usein tehdään. Nuorten lasten parissa röyhtäily nähdään sen sijaan hauskana. Usein lapset leikkivät keskenään röyhtäilemällä. Monissa maissa, kuten Saudi-Arabiassa, röyhtäilyä pidetään ruoan jälkeen kohteliaana. Tytöt ja naiset eivät yleensä röyhtäile, koska se on epäkohteliasta.

Röyhtäyspuhe
------------

On mahdollista tehdä röyhtäilyä tahallaan nielemällä ilmaa ja vapauttamalla se. Tällöin on mahdollista myös puhua röyhtäysäänellä liikuttelemalla suuta röyhtäyksen yhteydessä. Tätä käytetään usein kun kurkunpää on poistettu kurkunpään syövän takia. Myös hauskuutusmielessä sitä voidaan tehdä. Tahallista röyhtäilyä voi kuulla esimerkiksi M. A. Nummisen kappaleessa "Eleitä kolmelle röyhtäilijälle" (1967).

Eläimet
-------

Myös muut nisäkkäät, kuten lehmät ja lampaat röyhtäilevät. Näiden kohdalla vapautettu kaasu on metaania, joka on eläimen ruoansulatusprosessin sivutuote. Tällöin on kyse anaerooppisten organismien toiminnasta. Nämä metaanipäästöt ovat lehmien kohdalla merkittävä kasvihuoneilmiön voimistumisen kannalta. Suurin osa niistä tulee nimenomaan röyhtäilyn kautta. Keskimäärin yksi lehmä röyhtäilee päivässä 540-600 litraa metaania (riippuen siitä, onko se ulko- vai sisätiloissa). 

Monet eläimet, kuten hevoset ja rotat, eivät voi rakenteellisista syistä röyhtäillä eivätkä oksentaa.

Lähteet
-------

1. ↑  Otavan Iso tietosanakirja, Otava 1966, osa 7, palsta 828
2. ↑  Salonen, Heljä: Maailman kovin röyhtäys kuin moottorisahan jytinää *Iltalehti*.  23.3.2016. Viitattu 15.2.2020.
**Peruutuksia** (lat. *Retractationes*) on kirkkoisä Augustinuksen kirjoittama omaelämäkerrallinen teos, jossa hän käy läpi elämänsä aikana kirjoittamiaan kirjoja ja esittää niihin itsekriittisiä korjauksia. Teosta on kutsuttu Augustinuksen myöhemmän iän "tunnustuksiksi" viitaten hänen aiemmin kirjoittamaansa teokseen *Tunnustukset*.

Sisältö
-------

Augustinus kirjoitti teoksen noin vuosien 427–429 välisenä aikana. Ajatuksen teoksen kirjoittamisesta hän oli saanut jo vuonna 412. Hänen tavoitteenaan oli käydä läpi kaikki kirjoittamansa kirjat, saarnat ja kirjeet. Ajanpuutteen vuoksi hän päätyi kuitenkin käsittelemään vain 93 laajempaa tutkielmaansa, kun taas kirjeet ja saarnat jäivät teoksen ulkopuolelle. Augustinus pyrki teoksessaan korjaamaan teoksissaan olevat vakavammat virheet.

Teos koostuu esipuheesta ja kaksiosaisesta teosten läpikäynnistä. Ensimmäinen osa käsittelee 26 teosta, jotka hän kirjoitti ennen vihkimistään piispaksi. Toinen osa käsittelee 67 teosta, jotka hän kirjoitti vihkimyksen jälkeen. Korjausten lisäksi Augustinus antaa tietoja muun muassa teosten nimien valitsemisesta sekä kirjojen vastaanottajista tai niistä henkilöistä joille kirjat oli omistettu. Hän vaikuttaa käsittelevän teoksiaan aikajärjestyksessä, mikä on auttanut hänen teostensa ajoittamisessa.

Osa Augustinuksen tekemistä korjauksista on hyvin pieniä, kuten yhden sanan lisäämisiä lauseeseen. Tunnetuimpia teoksiaan *Jumalan valtio* ja *Tunnustukset* Augustinus käsittelee vain lyhyesti. Korjaamisen lisäksi Augustinuksen tavoitteena vaikuttaa olleen myös teostensa puolustaminen. Puolustamista kaipasivat erityisesti hänen varhaisemmat teoksensa, koska pelagiolaiset olivat pyrkineet väittämään Augustinuksen olleen näissä teoksissa samaa mieltä heidän kanssaan muun muassa vapaata tahtoa koskien.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Caputo, John D. & Scanlon, Michael J.: *Augustine and Postmodernism: Confessions and Circumfession*, s. 225-226. Indiana Series in the Philosophy of Religion. Indiana University Press, 2005. ISBN 0253345073. Teos Google Booksissa. (englanniksi)
2. ↑  Eller, Meredith F.: The "Retractationes" of Saint Augustine.  *Church History*, Sep. 1949, 18. vsk, nro 3. Artikkelin verkkoversio.
3. 1 2  Augustinus: *Peruutuksia* I–II.

Kirjallisuutta
--------------

* Saint Augustine: *The Retractions*. Käännös Mary Inez Bogan. The Fathers of the Church, Volume 60. Catholic University of America Press, 1999. ISBN 0813209706. (englanniksi)
* Augustinus: *Retractationes*. Teoksessa Migne, J.-P. (toim.): *Patrologia Latina*. Osa 32, 581-656. Paris: Migne, 1878-1890. Teos Google Booksissa. (latinaksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Augustinus: *Retractionum libri duo*. S. Aurelii Augustini *Opera Omnia*. (latinaksi)
Peruutuskameran näkymä Lexus IS 250:ssä.
Volkswagen Golf VII:n peruutuskameran linssi on sijoitettu Volkswagen-logon alle. Se tulee esiin, kun peruutusvaihde kytketään päälle.
**Peruutuskamera** on videokamera, joka on asennettu ajoneuvon peräosaan helpottamaan peruuttamista. Peruutuskameran näytöllä näkyy ajoneuvon takana oleva alue, johon kuljettajalla ei muutoin ole näköyhteyttä. 

Peruutuskamerat on yleensä liitetty ajoneuvon keskikonsolin näyttöön, mutta joissain automalleissa kameran kuva näytetään taustapeilissä. 

Peruutuskameroiden kuva eroaa muista kameroista sillä, että kuva on käännetty vaakatasossa, niin että näkymä on peilikuva. Tämä on tarpeen, koska kamera ja kuljettajan kasvot ovat vastakkaisiin suuntiin, ja ilman sitä kameran vasen olisi kuljettajan oikea ja päinvastoin.

Vuodesta 2018 lähtien peruutuskamera on pakollinen varuste kaikissa uusissa Yhdysvalloissa myytävissä henkilöautoissa.

Lähteet
-------

1. ↑  Backup cameras now required in new cars in the U.S. *USA Today*.  2.5.2018. Viitattu 15.7.2018. (englanniksi)

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Backup camera
Kookossaaren laatta sekä sitä ympäröivät laatat kartalla liikkeineen
**Kookossaaren laatta** on pieni, mereinen litosfäärilaatta, joka sijaitsee Tyynellämerellä lähellä rannikkoa Väli-Amerikan eteläpuolella. Kookossaaren laatta on saanut nimensä Kookossaaresta, joka on ainut laatan alueella sijaitseva merkittävämpi saari.

Kookossaaren laatta rajautuu koillisessa Pohjois-Amerikan ja Karibian laattoihin, etelässä Nazcalaattaan ja lännessä Tyynenmeren laattaan. Kookossaaren laatta on subduktoitumassa Meksikon ja Keski-Amerikan alle, minkä seurauksena on muodostunut useiden tuliperäisten vuorten ketjuja Meksikosta Panamaan. Kookossaaren laatan ja Pohjois-Amerikan laatan välisellä alityöntövyöhykkeellä Meksikon rannikon edustalla sijaitsee Väli-Amerikan hauta ja alityöntö saa alueella aikaan maanjäristyksiä sekä joskus myös tsunameja.

Kookossaaren laatta on aikoinaan ollut osa suurempaa Farallonin laattaa, joka hajosi noin 23 miljoonaa vuotta sitten kahteen osaan Nazcalaataksi ja Kookossaaren laataksi. Sittemmin Kookossaaren laatta on hajonnut edelleen kahteen osaan muodostaen pienen Riveran laatan.

Lähteet
-------

* Latin America & Caribbean Geographic: Cocos Plate (Tectonic) (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Maximilian Goetz: Cocos and Rivera Plates (Americas: Tectonics) (englanniksi)
**Mohandas Dewese** (s. 8. elokuuta 1962 New York, Yhdysvallat), paremmin tunnettuna **Kool Moe Dee**, on yhdysvaltalainen hip hop -artisti. Hän oli merkittävä artisti 1970-luvun lopusta 1990-luvun alkuun asti. Dewese oli yksi ensimmäisistä rap-artisteista, jotka ovat saaneet Grammy-palkinnon ja jotka ovat esiintyneet Grammy-palkintoseremoniassa.

Aikaiset vuodet
---------------

1970-luvun lopulla Kool Moe Dee tapasi Special K:n, DJ Easy Leen ja LA Sunshinen ja he muodostivat vaikutusvaltaisen old school hip hop -ryhmän Treacherous Threen, levy-yhtiöllä Enjoy Records. Vuonna 1981 he siirtyivät Sugar Hill Recordsiin yhdessä toisen Enjoy Recordsin yhtyeen Grandmaster Flash and the Furious Fiven kanssa. The Treacherous Three tuli kuuluisaksi singlejensä "Feel the Heart Beat" ja "Whip It" myötä. He olivat mukana vuoden 1984 breakdance-kulttielokuvassa *Beat Street* esittäen kappaleen "Xmas Rap" Doug E. Freshin kanssa, mutta kaksikko lopetti toimintansa vähän ajan päästä.

Vuoden 2009 paluu
-----------------

Tuoreessa haastattelussa Kool Moe Dee kertoi, että hän aikoi julkaista uuden albumin vuonna 2009. Hän myös vakuutti, että julkaisee uuden albumin haastattelussa Davey D:n kanssa 9. lokakuuta.

Diskografia
-----------

### Albumit

* *Kool Moe Dee* (1986)
* *How Ya Like Me Now* (1987)
* *Knowledge Is King* (1989)
* *The Greatest Hits* (1990)
* *Funke, Funke Wisdom* (1991)
* *Interlude* (1994)

Lähteet
-------

1. ↑  Kool Moe Dee – Biography & History *AllMusic*. Viitattu 10.6.2017. (englanniksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Suomi (KANTO)
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Taiteenala | 
* Grammy Awards
* MusicBrainz

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana

 |

 |
Marinadin talo. Vasemmalla Annankadun, oikealla Eerikinkadun puoleinen julkisivu.
**Marinadin talo** on Helsingissä Annankatu 27:n ja Eerikinkatu 3:n kulmauksessa sijaitseva viisikerroksinen toimisto- ja liiketalo. Talo valmistui kahdessa vaiheessa, ensimmäinen vaihe vuonna 1892 ja toinen vuonna 1897. Ensimmäisen vaiheen suunnitteli arkkitehtitoimisto Kiseleff & Heikel, toisen vaiheen taas Werner Polón ja arkkitehtuuritoimisto Usko Nyström, Petrelius & Penttilä. Talon rakennuttaja oli rakennusmestari Odert Laine, jonka perilliset omistivat talon aina vuoteen 1934 saakka. Talo sai nimensä sen pohja- ja kellarikerroksessa vuosina 1951–1971 toimineen ravintola Marinadin mukaan.

Marinadin talo siirtyi vuonna 1971 vakuutusyhtiö Pohjan omistukseen. Yhtiö aikoi purkaa talon ja rakentaa tilalle toimistotalon, mutta purkuilmoituksesta syntyi kiivas keskustelu, sillä kulttuuriväki ja erityisesti monet arkkitehdit halusivat säästää talon sen historiallisten ja arkkitehtonisten arvojen vuoksi. Lopulta korkein hallinto-oikeus päätti keväällä 1975, että talo on säilytettävä. Marinadin talossa tehtiin peruskorjaus vuosina 1974–1976, jolloin ullakkotilat otettiin käyttöön ja talon piha katettiin ensimmäisen kerroksen tasalta. Talon julkisivut sekä rappukäytävien seinä- ja kattomaalaukset entisöitiin. Toisaalta kuitenkin huoneistoissa olleita kattomaalauksia peitettiin ja kaakeliuunit purettiin.

Marinadin talo on nykyisin toimistokäytössä.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Finna (Helsingin kaupunginmuseo) :Ns. Marinadin talo; Annankatu 27. Eerikinkatu 3.; Helsinki  (Arkistoitu – Internet Archive)
2. ↑  Jokinen, Sanni: Marinadin talon säilyttämisestä kiisteltiin 1970-luvulla *Helsingin Sanomat*.  2.8.2001.
3. ↑  Jokinen, Sanni: Yli satavuotiaat kattomaalaukset löytyivät remontissa Annankadulla *Helsingin Sanomat*.  2.8.2001.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Marinadin talo** Wikimedia Commonsissa
**subHuman** on brittiläisen Recoilin kuudes studioalbumi. Alan Wilder kertoi albumista ensimmäisen kerran syyskuussa 2007 YouTube-videossa, jossa hän kertoi julkaisevansa uuden albumin keväällä tai alkukesästä 2007. Wilder kertoi albumista lisää 23. huhtikuuta 2007 MySpacen ja Recoilin nettisivujen kautta. *subHuman* julkaistiin Euroopassa 9. heinäkuuta 2007 ja Yhdysvalloissa 14. elokuuta 2007.

New Orleansista kotoisin oleva bluesmuusikko Joe Richardson työsti albumia Wilderin kanssa. Hän lauloi ja soitti kitaraa ja huuliharppua. Kuten Recoilin aikaisemmissakin albumeissa, myös *subHumanissa* Wilderia auttoi hänen vaimonsa Hepzibah Sessa sekä Paul Kendall, joka työsti Recoilin vuoden 2000 albumia *Liquid* ja vuoden 1997 albumia *Unsound Methods*. Englantilainen laulaja Carla Trevaskis oli myös tekemässä albumia. Hän oli aikaisemmin tehnyt työtä muun muassa Fred de Fayen (Eurythmics), Apollo 440:n Cliff Hewittin sekä Portisheadin Dave McDonaldin kanssa.

Kappaleet
---------

|  |
| --- |
| Nro | Nimi | Kesto |  |
| 1. | Prey | 8.21 |
| 2. | Allelujah | 9.26 |
| 3. | 5000 Years | 6.37 |
| 4. | The Killing Ground | 9.55 |
| 5. | Intruders | 11.36 |
| 6. | 99 to Life | 8.10 |
| 7. | Backslider | 7.09 |
| 61.14 |  |

Kokoonpano
----------

* Alan Wilder – kaikki musiikki
* Joe Richardson – päälaulaja kappaleissa 1, 3, 4, 5, 6 ja 7, kitara ja huuliharppu
* Carla Trevaskis – päälaulaja kappaleissa 2 ja 5
* John Wolfe – bassokitara
* Richard Lamm – rummut
* Hepzibah Sessa – viulu, alttoviulu
* Lee Funnell – valokuvaus
* Jesse Holborn at Design Holborn – Art Director/design

Lähteet
-------

1. ↑  Recoil *YouTube*. Viitattu 2.5.2017. (englanniksi)
**Subaru Impreza** on japanilaisen Subaru-autonvalmistajan henkilöautomalli, joka esiteltiin ensimmäisen kerran vuonna 1992. Myös Imprezassa on Subarun periaatteiden mukaisesti neliveto ja bokserimoottori. Subaru Imprezaa oli aiemmin saatavilla farmarimallina ja porrasperäisenä. 

Vuoden 2009 Euro NCAP -kolaritestistä kolmannen sukupolven Impreza sai tulokseksi neljä tähteä viidestä. Vuonna 2017 viidennen sukupolven malli ansaitsi täydet viisi tähteä.

Subaru Imprezan rallimenestys
-----------------------------

*Pääartikkeli: Subaru Impreza WRC*
Subaru Impreza saavutti suurimman menestyksensä vuosina 1995–1997, kun Colin McRae ajoi maailmanmestariksi vuonna 1995. Talli voitti Imprezalla merkkimestaruuden vuosina 1995–1997. Sittemmin Imprezan kehitysversioilla ovat ajaneet muun muassa Richard Burns, Juha Kankkunen ja Petter Solberg. Burns ja Solberg ovat myös voittaneet Imprezalla maailmanmestaruuden. Burns voitti vuonna 2001 ja Solberg vuonna 2003.

Kuvia
-----

* 1993–2000 Subaru Impreza1993–2000 Subaru Impreza
* 2001–2002 Subaru Impreza2001–2002 Subaru Impreza
* 2003–2005 Subaru Impreza2003–2005 Subaru Impreza
* 2006–2007 Subaru Impreza2006–2007 Subaru Impreza
* 2008–2013 Subaru Impreza2008–2013 Subaru Impreza
* 2014–2017 Subaru Impreza2014–2017 Subaru Impreza

Lähteet
-------

1. ↑  Subaru Impreza 2009 Euro NCAP. Viitattu 17.3.2019. (englanniksi)
2. ↑  Subaru Impreza 2017 Euro NCAP. Viitattu 17.3.2019. (englanniksi)

Katso myös
----------

* Saab 9-2X

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Subaru Impreza**.
**N’Gorkou** on maalaiskunta ja sen keskuskylä Timbuktun alueen Niafunkén piirissä Malissa. Se sijaitsee Nigerjoen oikeanpuoleisella rannalla 40 kilometriä Niafunkésta kaakkoon. Kunnassa on 24 400 asukasta (vuonna 2009).

N’Gorkoun kunnan pinta-ala on arviolta 879 neliökilometriä. Se rajoittuu lännessä Niafunkén piirin Koumaïran ja pohjoisessa ja idässä Fittougan kuntiin sekä etelässä Moptin alueeseen. Seutu kuuluu Sahelin vyöhykkeeseen. Sen läpi virtaavat Nigerjoen ajoittain kuivuvat sivuhaarat Koli-Koli, Sornére, Okarou, Mayel, Tarabé ja Gambala, jotka tulva-aikaan muodostavat järviä.

Kuntaan kuuluu 54 kylää. Asukkaat ovat etupäässä bambaroita, songhaita, fulbeja, bozoja ja tuaregeja.

Paikallisia elinkeinoja ovat maanviljely, karjanhoito, kalastus, käsityöammatit ja kaupankäynti. Tärkeimmät viljelykasvit ovat riisi, hirssi, durra, maniokki, maapähkinä ja lehmänpapu. Kotieläimiä ovat naudat, vuohet, lampaat, aasit, hevoset, kamelit ja siipikarja. Bozot harjoittavat kalastusta tulva-aikaan. Maataloustuotteita myydään lähikuntien toreilla, karjaa ja kalaa viedään myytäväksi Moptiin.

Kunnan liikenneyhteydet ovat heikot. Kuivana aikana N’Gorkousta on tieyhteys Moptiin. Tulva-aikaan ainoa liikenneväline on vene. Palveluihin kuuluu seitsemän alakoulua, yksi yläkoulu ja kaksi terveysasemaa.

Lähteet
-------

1. ↑  Resultats Provisoires RGPH 2009 (Région de Tombouctou) *instat.gov.ml*.  Arkistoitu 22.7.2011. Viitattu 14.9.2014. (ranskaksi)
2. ↑  Schéma Directeur de Lutte Contre l’Ensablement dans le Nord du Mali (6ème et 7ème Régions): Monographie de la Commune de N’Gorkou *environnement.gov.ml*.  2004.  Arkistoitu 22.7.2011. Viitattu 14.9.2014. (ranskaksi)
3. 1 2 3  Plan de Securite Alimentaire: Commune Rurale de N’Gorkou 2006–2010 *fsg.afre.msu.edu*. Viitattu 14.9.2014. (ranskaksi)[vanhentunut linkki]
**N’Gassola** on maalaiskunta ja sen keskuskylä Ségoun alueen Barouélin piirissä Malissa. Se sijaitsee Banijoen varrella noin sata kilometriä Barouélista itään. Kunnassa on 5 700 ja kylässä 1 900 asukasta (vuonna 2009).

N’Gassolan kunta rajoittuu lännessä Barouélin piirin Sanandon, pohjoisessa Tesserlan ja Ségoun piirin Sakoïban, idässä Saminén ja etelässä Blan piirin Falon kuntiin. Seutu kuuluu Sudanin ja Sahelin siirtymävyöhykkeeseen.

Kuntaan kuuluu kuusi kylää. Asukkaat ovat bambaroita, bozoja, fulbeja, soninkeja, samoja ja miniankoja.

Seudun pääelinkeinot ovat maanviljely, karjanhoito ja kalastus. N’Gassolassa pidetään viikoittaiset markkinat.

Kunnassa toimii kolme koulua sekä kaksi koulutus- ja kehittämiskeskusta (CED). Terveyspalveluja ei ole ja liikenneyhteydet ovat heikot.

Lähteet
-------

1. ↑  4ème Recensement Général de la Population et de l’Habitat du Mali (RGPH). Resultats definitifs. Tome 0: Repertoire des villages *instat-mali.org*.  2013.  Arkistoitu 7.1.2017. Viitattu 24.12.2016.
2. ↑  Mali - Region de Segou: Carte de référence *reliefweb.int*. Viitattu 25.12.2016.
3. 1 2 3 4  Plan de securite alimentaire: Commune rurale de N’Gassola 2007–2011 *fsg.afre.msu.edu*.  2007. Viitattu 25.12.2016. [vanhentunut linkki]
**N’Dlondougou** on maalaiskunta Koulikoron alueen Dioïlan piirissä Malissa. Sen keskuskylä Ména sijaitsee 90 kilometriä Dioïlasta kaakkoon. Kunnassa on 21 000 ja keskuskylässä 2 600 asukasta (vuonna 2009, väestönlaskenta).

N’Dlondougoun kunta rajoittuu lännessä Diébén, pohjoisessa Dioïlan piirin Diédougoun ja Koutialan piirin Diédougoun, idässä Konséguélan ja etelässä Sikasson piirin Dogonin ja Koumankoun kuntiin. Maisemaa leimaavat tasangot ja ylängöt. Länsirajalla virtaa Bagoé ja itärajalla Banifing. Kasvillisuus on puusavannia ja avointa metsää.

Kuntaan kuuluu 19 kylää. Asukkaat ovat etupäässä bambaroita. Lisäksi on jonkin verran puolipaimentolaisuutta harjoittavia fulbeja sekä boboja. Uskontoja ovat islam, kristinusko ja animismi.

Seudun liikenneyhteydet ovat heikot. Väestön pääelinkeinot ovat maanviljely ja karjanhoito.

Lähteet
-------

1. ↑  4ème recensement général de la population et de l’habitat. Résultats définitifs, tome 0: Répertoire des villages *instat-mali.org*.  Arkistoitu 7.1.2017. Viitattu 30.3.2018.
2. ↑  Région de Koulikoro: Carte de référence *reliefweb.int*. Viitattu 7.7.2018.
3. ↑  Région de Sikasso: Carte de référence *reliefweb.int*. Viitattu 7.7.2018.
4. 1 2 3  Plan de sécurité alimentaire: Commune rurale de N’Dlondougou 2008-2012 *aec.msu.edu*.  2008.  Arkistoitu 13.6.2010. Viitattu 7.7.2018.
**N’Gabacoro** (myös *N’Gabacoro-Droit*) on maalaiskunta ja sen keskuskylä Koulikoron alueen Katin piirissä Malissa. Se sijaitsee Nigerjoen rannalla 20 kilometriä Bamakon keskustasta itään. Kunnassa on 18 300 ja kylässä 7 400 asukasta (vuonna 2009).

N’Gabacoron kunnan pinta-ala on 105,76 neliökilometriä. Se rajoittuu pohjoisessa Katin piirin Moribabougoun ja etelässä Baguinéda-Campin kuntiin, idässä Koulikoron piirin Tienfalan kuntaan ja lännessä Bamakon kaupunkipiirikuntaan.

Kuntaan kuuluu seitsemän kylää. Asukkaat ovat bambaroita, songhaita, fulbeja, bozoja, dogoneja, boboja ja mandinkoja. Vallitseva uskonto on islam. Lisäksi on kristittyjä ja animisteja.

N’Gabacoron kautta kulkee Bamakon ja Koulikoron välinen maantie. Paikallisia elinkeinoja ovat hiekan ja soran hyödyntäminen, karjanhoito, maanviljely, kalastus sekä pienimuotoinen kaupankäynti ja yritystoiminta.

Lähteet
-------

1. ↑  4ème recensement général de la population et de l’habitat. Résultats définitifs, tome 0: Répertoire des villages *instat-mali.org*.  Arkistoitu 7.1.2017. Viitattu 6.5.2018.
2. 1 2 3  Plan de Sécurité Alimentaire: Commune Rurale de N’Gabacoro-Droit 2008-2012 *docplayer.fr*.  2008. Viitattu 6.5.2018.
3. ↑  Mali - Région de Koulikoro: Carte de référence *reliefweb.int*. Viitattu 6.5.2018.
*Tämä artikkeli käsittelee saarta Helsingissä. Valkosaari on myös saari Huippuvuorilla sekä Lohjalla ja Nurmeksessa.*
Valkosaari

|  |  |
| --- | --- |
| Sijainti | 
HelsinkiUusimaaSuomi |
| Pinta-ala | 
0,02 km² |

muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa WikidataaTietolaatikon dokumentaatioNäytä Wikidatasta tulevat arvot

**Valkosaari** (ruots. *Blekholmen*) on pieni saari Helsingissä, lähellä Eteläsatamaa. Nyländska Jaktklubben pitää siellä satamaa ja ravintolaa. Saaren pinta-ala on noin kaksi hehtaaria ja pituus 200 metriä. Valkosaarella on aiemmin ollut veneveistämö, telakka, sairaala ja karanteeniasema. Vanhaa telakkahallia käytetään nykyään vuokrattavana juhlatilana kesäaikaan.

Lähteet
-------

1. ↑  Ravintola NJK *ravintolanjk.fi*. Viitattu 30.8.2020.
2. ↑  Valkosaari (sijainti maastokartalla) *Karttapaikka*. Helsinki:  Maanmittauslaitos. Viitattu 30.8.2020.
3. ↑  Valkosaari Helsingin liikuntavirasto.  Arkistoitu 24.5.2012.
4. ↑  Valkosaaren telakka *venuu.fi*. Viitattu 30.8.2020.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Valkosaari** Wikimedia Commonsissa
**Juhani Mussaari**, vuoteen 1935 **Jansson** (24. kesäkuuta 1920 Perniö – 7. maaliskuuta 1998 Perniö) oli suomalainen maanviljelijä ja yritysjohtaja, joka sai maanviljelysneuvoksen arvonimen.

Henkilöhistoria
---------------

Mussaaren vanhemmat olivat maanviljelijä, tehtailija Karl Bernhard Mussaari, aiemmin Jansson, ja emäntä Siiri Viktoria Järvinen ja puoliso vuodesta 1944 emäntä Aini Kyllikki Äyhö, aiemmin Eklund. Mussaari tuli ylioppilaaksi Salon yhteislyseosta vuonna 1939 ja osallistui varusmiespalveluksen suoritettuaan sekä talvisotaan että jatkosotaan. Sotilasarvoltaan hän oli reservin yliluutnantti (1968). Agronomin tutkinnon Mussaari suoritti Helsingin yliopistossa vuonna 1947. Hän oli maanviljelijä Perniössä 1940-luvulta, mutta toimi myös isänsä perustaman K. Mussaaren tiilitehtaan ja sahalaitosten johtajana 1947–1972. Lounais-Suomen Tiiliputkitehdas -yhtiön toimitusjohtajana Mussaari työskenteli 1959–1965. Suomen Keskustan poliitikkona Mussaari oli Perniössä kunnanhallituksen ja kunnanvaltuuston jäsen ja toimi myös valtuuston puheenjohtajana ja varapuheenjohtajana. Kansanedustajaehdokas hän oli vuoden 1966 vaaleissa. Mussaarella oli myös useita luottamustehtäviä. Maanviljelysneuvoksen arvonimen hän sai vuonna 1974.

Julkaisuja
----------

* *Perniön historia*, 1980, Juhani Mussaari, Helmer Salmo, Veikko Litzen
* *Perniön suojeluskunnan ja Lotta-Svärd yhdistyksen toiminta 1917–1944*, 1991, Tuomo Laurila, Juhani Mussaari (videotallenne)

Lähteet
-------

1. 1 2  Juhani Mussaari *Biografiasampo*. Viitattu 3.5.2022.
2. ↑  Juhani Mussaari *Perniönseudun lehti*.  7.5.2009. Viitattu 3.5.2022.
**Yes or No** on Roy William Neillin ohjaama yhdysvaltalainen mykkä melodraama, joka sai ensi-iltansa vuonna 1920. Melodraaman pääosaa näyttelee Norma Talmadge, joka esittää kahta roolia, Margaret Vanea ja Minnie Berryä, ja hän myös tuotti elokuvan.

*Yes or No* perustuu menestyneeseen samannimiseen Broadway-näytelmään, jota esitettiin vuodet 1917–1918. Näytelmän pohjalta Mary Murillo laati elokuvan käsikirjoituksen ja Burns Mantle välitekstit. Norma Talmadge Film Corporation toimi elokuvan tuotantoyhtiönä ja First National levittäjäyhtiönä. Elokuvan Yhdysvaltain ensi-ilta oli 28. kesäkuuta vuonna 1920. *Yes or No* -elokuvan kokonaan säilynyttä kopiota säilytetään Yhdysvaltain kongressin kirjastossa.

Juoni
-----

**Varoitus:  Seuraava kirjoitus paljastaa yksityiskohtia juonesta.**
Vaikka varakkaalla Donald Vanen (Frederick Burton) vaimolla Margaret Vanella (Norma Talmadge) on kaikkea mitä rahalla voi saada, hän on tyytymätön, koska hänen miehensä käyttää kaiken aikansa työntekoon. Sitä vastoin köyhä ja rähjäinen Minnie Berry (Norma Talmadge) raataa töissä, mutta hän on onnellinen. Hänellä on aviopuolisona koneenrakentaja Jack (Rockliffe Fellowes), jonka kanssa hänellä on kaksi lasta. Margaret pettää aviomiestään Paul Derrickin (Lowell Sherman) kanssa, mutta kun Derrick jättää hänet, Margaret tekee itsemurhan. Minnie kohtaa samankaltaisen kiusauksen, kun Ted Leach (Gladden James) lähentelee häntä. Minnie kuitenkin torjuu Tedin lähentely-yritykset. Tämä oli kannattavaa, koska Jackin keksintö tuo Berryn perheelle varallisuutta ja onnellisuutta.

**Juonipaljastukset päättyvät tähän.**

Näyttelijät
-----------

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
|  Norma Talmadge  | … |  Margaret Vane / Minnie Berry
  |
|  Frederick Burton  | … |  Donald Vane
  |
|  Lowell Sherman  | … |  Paul Derreck
  |
|  Lionel Adams  | … |  tohtori Malloy
  |
|  Rockliffe Fellowes  | … |  Jack Berry
  |
|  Natalie Talmadge  | … |  Emma Martin
  |
|  Edward Brophy  | … |  Tom Martin
  |
|  Dudley Clements  | … |  Horace Hooker
  |
|  Gladden James  | … |  Ted Leach
  |

Lähteet
-------

1. ↑  Yes or No? (1920) *allmovie.com*. Allmovie.com. Viitattu 5.7.2014. (englanniksi)
2. 1 2 3  YES OR NO (1920) *tcm.com*. TCM.com. Viitattu 5.7.2014. (englanniksi)
3. 1 2 3 4 5  Yes or No *silentera.com*. Silentera.com. Viitattu 5.7.2014. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* *Yes or No* Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
* *Yes or No* AllMoviessa. (englanniksi)
* *Yes or No* Silent eran sivustolla (englanniksi)
* *Yes or No* TCM Movie Databasessa (englanniksi)
Lodewyk Theewesin (toiminta-aika 1561–79) Lontoossa vuonna 1579 rakentama urkuklaveeri, jonka yhdellä ja samalla sormiolla soitetaan niin cembaloa kuin sen alla kaapissa olevia urkuja (Victoria and Albert Museum, Lontoo, inv. 125 to CC-1890).
Lorenz Hauslaibin (1568–1625) Nürnbergissä noin vuonna 1590 rakentama urkuklaveeri, jonka alemmalla sormiolla soitetaan positiiviurkuja ja ylemmällä virginaalia (Barcelonan musiikkimuseo, inv. MDMB 821).
**Urkuklaveeri** eli **klaviorganum** (engl. *claviorgan*; ital. *claviorgano*; lat. *claviorganum*; ransk. *clavecin organisé*; saks. *Orgelklavier*) on yksi- tai useampisormioinen kosketinsoitin, jossa on yhdistetty urkusoitin, yleensä positiiviurut, ja jokin kielikosketinsoitin, yleensä cembalo. Urkuklaveerin erityisiä muunnoksia ovat urkuklavikordi (engl. *organized clavichord*) ja urkupiano (engl. *organized piano*, *organized piano forte*; ransk. *piano carré organisée*). Näistä edellisessä urkuihin on liitetty klavikordi ja jälkimmäisessä piano. Urkuklaveerin urkuina voi positiiviurkujen sijaan olla ainakin pienikokoisimmissa soittimissa regaaliurut.[1][2]

Historia
--------

Vanhimmat tiedot urkuklaveerista ovat 1500-luvulta. Kuningas Henrik VIII:n hovin inventaariossa (1547) listataan viisi urkuklaveeria, Dresdenin hovin vastaavassa (1593) yksi. Samalta vuosisadalta on myös säilyneitä soitinyksilöitä, kuuluisana esimerkkinä Lodewyk Theewesin Lontoossa vuonna 1579 rakentama soitin (ks. kuva).[2][3]

1600-luvun mittaan urkuklaveereita rakennettiin eri puolilla Eurooppaa. Soittimet ovat keskenään huomattavan erilaisia, riippuen rakentajasta ja muista soittimen valmistamisen kannalta keskeisistä tekijöistä.[2]

1700-luvun loppupuolella suosituiksi tulivat yksisormioiset urkupianot. Kuuluisa, useaan kertaan äänityksissä käytetty soitinyksilö on Érardin Pariisissa vuonna 1791 rakentama (Pariisin musiikkimuseo, inv. E.995.15.1).[2][4]

Lähteet
-------

1. ↑  "Urkuklaveeri". *Otavan iso musiikkitietosanakirja. 5: Raphael–Öttingen*. Helsingissä: Otava, [1979]. ISBN 951-1-05295-0 (sidottu). Sivu 529
2. 1 2 3 4  Donald Howard Boalch ja Peter Williams: "Claviorgan (organized piano, harpsichord, etc.)". *Grove music online*. Oxford University Press. Tarkistettu 14.8.2016
3. ↑  The Theewes claviorgan
4. ↑  Piano carré organisée

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Urkuklaveeri** Wikimedia Commonsissa
**Puuma**, oikealta nimeltään **Thomas Fireheart**, on Marvel-kustantamon luoma antisankari. Puuma oli alun perin Hämähäkkimiehen vihollinen, mutta myöhemmin liittolainen. Puuma kykenee muinaisen intiaanirituaalin avulla muuttumaan ihmispuumaksi (vrt. ihmissusi). Hahmo esiintyi ensimmäisen kerran yhdysvaltalaisen *Amazing Spider-Man* -lehden numerossa 256 (1984). Puuman loivat Tom DeFalco ja Ron Frenz. 

Suomessa Puuman ensiesiintyminen tapahtui *Hämähäkkimies*-lehden numerossa 6 (1987).

Historia
--------

Thomas Fireheart on syntyperäinen intiaani eräästä nimettömästä arizonalaisheimosta (Hartsdalessa). Heimolla on muinainen ennustus, jonka mukaan valtavan voimakkaan olennon saapuminen voi tuhota koko maailman. Niinpä sukupolvia sitten heimo alkoi jalostaa heimonsa jäseniä käyttäen apunaan mm. mystiikkaa. Thomas Fireheart on lopullinen kehitystyön tulos. 

Puuma kävi Hämähäkkimiehen kimppuun Ruusun palkattua hänet siihen.

Puuma sai selville Hämähäkkimiehen olevan Peter Parker ja koki olevansa tälle kunniavelassa. Puuma osti osake-enemmistön Daily Buglesta ja pyrki muuttamaan lehden linjaa puolustamalla Hämähäkkimiestä. Fireheart myi myöhemmin osakkeensa takaisin J. Jonah Jamesonille yhdellä dollarilla.

Puuman esiintymiset ovat olleet harvassa 1990-luvun alun jälkeen.

Voimat ja varusteet
-------------------

Puuma on ihmiskissa (vrt. ihmissusi) ja kykenee muuntautumaan ihmismäiseksi puumaksi intiaaniheimonsa luoman mystisen perimän avulla. Tässä muodossa hän on tavallista ihmistä nopeampi ja voimakkaampi (optimaalisissa olosuhteissa Puuma nostaa noin 12 tonnia) - lisäksi hänellä on tällöin ylikorostuneet aistit.

Puumalla on veitsenterävät kynnet ja pimeänäkö. Hän on myös saanut harjoitusta lukuisista taistelulajeista. 

Puuma ei kanna mukanaan aseita, koska käyttää usein esineitä heittoaseinaan - hänen voimillaan heitettynä ne tekevätkin hirvittävää tuhoa osuessaan.

Puuma muissa medioissa
----------------------

Spiderman 2 The Game (PC)
**Puumalan yhtenäiskoulu** on suomenkielinen luokka-asteiden 0–9 yhtenäiskoulu Puumalan kunnassa Etelä-Savossa. Se on Puumalan ainoa peruskoulu. Vuonna 2019 koulua kävi 114 peruskoululaista, ja lisäksi kymmenkunta esiopetuksen oppilasta opiskelee koulun alaisuudessa. Yhtenäiskoulun rehtorina on toiminut vuodesta 2012 Anni Riikka Marila.

Esiopetus ja perusopetuksen 1. luokka toimivat päiväkotirakennuksen koulusiivessä (Sininen koulu, Kappalaisenkuja 5). Ylemmät luokat eli luokat 2–9 opiskelevat vuonna 1952 valmistuneessa Puumalan keskuskoulussa (Kirkkotie 3 B).

Puumalan yhtenäiskoulu perustettiin 2000-luvulla, kun Puumalan yläaste ja Kirkonkylän ala-aste eli Sininen koulu yhdistyivät hallinnollisesti. Aiemmin luokat 1-6 opiskelivat Sinisellä koululla ja yläaste toimi samoissa tiloissa Puumalan lukion kanssa viereisellä Keskuskoululla. Opetus siirtyi kuitenkin lähes kokonaan Keskuskoululle vuoden 2015 syksyllä, kun lukio-opetus loppui Puumalassa. Samalla Puumalan päiväkoti muutti Sinisen koulun toiseen siipeen saneerattuihin tiloihin pois entisistä sisäilmaongelmaisista tiloista.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Perussopetus Puumalan kunta, puumala.fi. Viitattu 22.8.2020.
2. ↑  Kaija Lankia: Puumalan loppu on vielä kaukana, jos paikkakuntalasiin on uskominen *Etelä-Saimaa, esaimaa.fi*.  22.1.2017. Viitattu 22.8.2020.
3. ↑  Perusopetuksen oppilaat (2019) (xlsb) Opetushallinnon tilastopalvelu Vipunen, vipunen.fi. Viitattu 22.8.2020.
4. 1 2  Kiertokoulusta osalliseen opetukseen *puumalalehti.fi*.  5.2.2020. Viitattu 19.1.2023.
5. ↑  Esiopetus Puumalan kunta, puumala.fi. Viitattu 22.8.2020.
6. ↑  Sinisen koulun remontti valmistuu *puumalalehti.fi*.  5.11.2015. Viitattu 19.1.2023.
7. ↑  Lukion historiikki julkaistiin *puumalalehti.fi*.  28.5.2015. Viitattu 19.1.2023.

Aiheesta muualla
----------------

* Puumalan yhtenäiskoulu (suomi.fi)
**Juhani Multia** on kuvitteellinen henkilö Hella Wuolijoen kirjoittamassa *Niskavuori*-näytelmäsarjassa. Hän on miespääosa sarjan viimeisessä näytelmässä, 1940-luvulle ajoittuvassa teoksessa *Entäs nyt, Niskavuori?*. Wuolijoki toi oman pasifistisen maailmankatsomuksensa esiin Juhani Multian kautta.

Kuvitteellinen henkilöhistoria
------------------------------

Juhani Multian äiti on Niskavuoren meijeristi Malviina Multia ja isä Niskavuoren isäntä Juhani Niskavuori. Juhani muuttaa jo varhain äitinsä mukana Helsinkiin ja kasvaa isättä. Malviina pyrkii kouluttamaan hänet mahdollisimman hyvin vähistä varoistaan huolimatta ja lähettää jopa Mustialan maatalousoppilaitokseen. Niskavuorelaisista juuristaan Juhani saa tietää vasta toisen maailmansodan loppuvuosina, kun hän tulee Niskavuorelle hakemaan apua. Hän on aseistakieltäytyjä ja viranomaiset ovat hänen kannoillaan. Niskavuorelta Juhani saa pehtoorin paikan. Leskeksi jääneen Ilonan ja Juhanin välille syntyy rakkaussuhde.

Ennen pitkää Juhanin on lähdettävä Niskavuorelta. Noin vuoden kuluttua, rauhan tultua, hän palaa Niskavuorelle "kello kuusi rauhan jälkeen", kuten hän lupasi Ilonalle. Maan alta päästyään Juhanista on tullut ministeri. Kun Loviisan lapset ovat kokoontuneet Niskavuorelle, Loviisa paljastaa Juhanin olevan näiden velipuoli.

Tulkitsijoita
-------------

Edvin Laineen *Niskavuori taistelee* -elokuva pohjautuu *Entäs nyt, Niskavuori?* -näytelmään. Laine on antanut toisenlaisen selityksen sille, miksi Juhani pakenee viranomaisia. Lisäksi Juhanin sukunimi on muutettu Mattilaksi. Laineen elokuvassa Juhania näyttelee Tauno Palo, joka näytteli myös Juhanin isää ja velipuolta Aarnea. Vuoden 1987 televisionäytelmässä *Entäs nyt, Niskavuori?* Juhania näyttelee Tapani Perttu. Kyseinen näytelmä on uskollinen Wuolijoen alkuperäistekstille ja siinä Juhanin sukunimi on Multia.

Lähteet
-------

* Wuolijoki, Hella: Niskavuori, Lasipalatsi, Helsinki 2001, ISBN 951-9351-79-5
* Elonet, *Niskavuori*-elokuvat

1. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive)
2. ↑  Niskavuori, s. 338
3. ↑  Niskavuori, s. 388
4. ↑
5. ↑
**Oneirokset** (m.kreik. Ὄνειροι, *Oneiroi*) olivat kreikkalaisessa mytologiassa unien jumalia, joiden lukumääräksi mainitaan tuhat.[1]

Hesiodoksen mukaan oneirokset olivat Nyksin poikia.[2] Hyginus kertoo Nyksin saaneen heidät Ereboksen kanssa.[3] Ovidius puolestaan kuvaa oneirokset Hypnoksen pojiksi.[1]

Homeroksen mukaan unet tulevat Okeanos–meren länsirannikolta sijaisevista pimeistä luolista, josta ne lentävät uniin.[4] Toisaalla hän kertoo, että unet tulevat kahden eri portin läpi: norsunluusta tehdyn portin läpi kulkevat hämäävät ihmisiä unissa harhoina, mutta kiillotetusta sarvesta tehdyn portin läpi kulkevat kertovat totuuden.[5]

Oneiroksista nimetään kolme: Morfeus, joka esiintyy ihmishahmossa, Fobetor, joka esiintyy eläiminä, ja Fantasos, joka esiintyy elottomina esineinä. Nämä kolme esiintyivät kuninkaiden ja kenraalien unissa, kun taas muut näyttäytyivät tavallisille ihmisille.[1]

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Ovidius, *Muodonmuutoksia* xi.633–649 (engl. käännös)
2. ↑  Hesiodos, *Jumalten synty 211–225* (engl. käännös)
3. ↑  Hyginus, *Fabulae esipuhe* (engl. käännös)
4. ↑  Homeros, *Odysseia* 24.1–15 (engl. käännös)
5. ↑  Homeros, *Odysseia* 19.559–582 (engl. käännös)
**Juhani Veikko Ilmari Leino** (24. heinäkuuta 1937 Viipuri – 27. marraskuuta 2007 Reposaari) oli suomalainen varatuomari, joka toimi Kemin kaupunginjohtajana.

Juhani Leino syntyi opettajien Eino Emil Leino ja Lahja Siviä Sarkian perheeseen. Hänen puolisonsa vuodesta 1963 oli Eila Annikki Hiltunen. Leino tuli ylioppilaaksi 1956 ja valmistui oikeustieteen kandidaatiksi Helsingin yliopistosta 1963, varatuomarin arvon hän sai 1966. Hän toimi Kemin raastuvanoikeudessa kaupunginviskaalina 1966–1969 ja Kemin apulaiskaupunginsihteerinä 1969–1972. Porin kaupungin lakimies Leino oli vuodesta 1972 vuoteen 1980, jolloin hänestä tuli Kemin kaupunginjohtaja. Tässä tehtävässä Leino toimi heinäkuun loppuun vuonna 2000 asti, jolloin häntä seurasi kaupunginjohtajana Kalervo Ukkola. Jo edesmennyt Leino vaikutti muun muassa jäänmurtaja Sampon hankintaan Kemin matkailukohteeksi vuonna 1987.

Lähteet
-------

1. 1 2  Irja Hämäläinen, Risto Rantala, Hannakatri Hollmén (toim.): *Kuka kukin on 1994*, s. 506-507. Helsinki: Otava, 1994. ISBN 951-1-12833-7.
2. ↑  Elsi ja Ossi Liiten: *Jatuli XXX*, s. 5. Kemin Kotiseutu- ja museoyhdistys ry, 2008. ISSN 0357-3583.
3. ↑  Kemin kaupunginjohtoa. Kemi.[vanhentunut linkki] Viitattu 6.5.2018.
4. ↑  Sampon tarina. Visitkemi.fi. (Arkistoitu – Internet Archive) Viitattu 6.5.2018.
Susisaaren suuri ruutikellari
Kustaanmiekan suuri ruutikellari
**Suomenlinnan ruutikellarit** rakennettiin kustavilaisena aikana Suomenlinnaan. Kolmesta ruutikellarista kaksi vuonna 1778 valmistunutta kellarirakennusta on säilynyt nykypäivään asti. 

Kustaanmiekan kellarin kattorakenteet tuhoutuivat Krimin sodan pommituksissa. Vuonna 1878 kellari peitettiin lähes kokonaan maan ja hiekan alle, ja näkyviin jätettiin ainoastaan kellarin koillinen julkisivu ja oviaukko. Suomalaisella kaudella (vuodesta 1917 eteenpäin) ruutikellaria käytettiin aluksi varastona ja perunakellarina, kunnes se vuonna 1948 kunnostettiin Sotamuseon alaisuuteen kuuluvaksi Rannikkotykistömuseoksi, jona se toimi aina vuoteen 2006 asti. Toinen samanikäinen ja samanlainen ruutikellari sijaitsee Susisaaren länsirannalla ja se on kunnostettu kokous- ja juhlatilaksi vuonna 1999.

Lähteet
-------

*

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Suomenlinnan ruutikellarit** Wikimedia Commonsissa
**Valkorunkosembra** (*Pinus albicaulis*) on mäntyjen sukuun kuuluva havupuu, joka elää noin 500-vuotiaaksi ja kasvaa 10–20 metriä korkeaksi. Se on erittäin uhanalainen, ja sitä tavataan Pohjois-Amerikan läntisillä vuoristoalueilla.

Ulkonäkö ja koko
----------------

Valkorunkosembran käpy.
Valkorunkosembra on hitaasti kasvava ja pitkäikäinen puu. Suotuisissa olosuhteissa se kasvaa 10–20 metriä korkeaksi, mutta levinneisyysalueen korkeusrajan tuntumassa se jää vain pensaaksi. Puu elää todennäköisesti noin 500-vuotiaaksi mutta kylmillä ja kuivilla alueilla mahdollisesti jopa tuhat vuotta. Se muistuttaa huomattavasti kalliovuortensembraa, vaikkakin niiden kävyt ovat erilaiset. Valkorunkosembran kaarna on nuorilla yksilöillä kalkinvalkoista ja ohutta. Vanhoilla yksilöillä se on paksua ja muodostaa ohuita harmaita suomumaisia muodostelmia. Neulaset ovat viiden ryppäissä ja 3–9 senttimetriä pitkiä. Ne ovat yleensä sinivihreitä ja hieman mutkalla.

Valkorunkosembra on yksikotinen, eli sillä on sekä hede- että emikukinto. Heteet kehittyvät latvuston uusille oksille ja levittävät siitepölyn heinäkuun ensimmäisellä puoliskolla. Emikukinnot ja kävyt kehittyvät latvaoksien kärkiin. Kävyt ovat munanmuotoisia tai lähes pyöreitä ja 3–8 senttimetriä pitkiä. Noin senttimetrin pitkät siemenet vapautuvat kävyistä vasta, kun kävyt ovat tippuneet ja alkaneet maatua.

Levinneisyysalue
----------------

Valkorunkosembraa kasvaa läntisen Pohjois-Amerikan vuoristoalueilla. Sitä tavataan vain korkeiden vuoristojen harjanteilla, joten sen levinneisyysalue ei ole yhtenäinen. Kanadassa sitä kasvaa Brittiläisen Kolumbian Rannikkovuorilla ja Albertan Kalliovuorilla. Yhdysvaltojen puolella levinneisyysalue jatkuu Kaskadeille Washingtoniin ja sieltä edelleen Kalifornian eteläosiin sekä Kalliovuorille Montanaan, Idahoon ja Wyomingiin.

Lähteet
-------

1. 1 2  *Pinus albicaulis* *IUCN Red List of Threatened Species*. International Union for Conservation of Nature, IUCN, Iucnredlist.org.  (englanniksi)
2. 1 2  Arno, Stephen F. & Hoff, Raymond J.: Whitebark Pine *Silvics of North America*. Forest Service.  Arkistoitu 22.1.2012. Viitattu 10.2.2012. (englanniksi)
3. 1 2  Whitebark Pine Province of British Columbia. Viitattu 10.2.2012. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* USDA: *Pinus albicaulis* (englanniksi)
* ITIS: *Pinus albilcaulis* (englanniksi)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Taksonitunnisteet | 
* Wikidata: Q761480
* Wikispecies: Pinus albicaulis
* ARKive: pinus-albicaulis
* Calflora: 6503
* CoL: 4J224
* CNPS: 4000
* EoL: 1034932
* EPPO: PIUAB
* FEIS: pinalb
* FNA: 233500921
* GBIF: 5285183
* GRIN: 28411
* iNaturalist: 68083
* IPNI: 262755-1
* IRMNG: 10197205
* ITIS: 183311
* IUCN: 39049
* NatureServe: 2.128475
* NCBI: 71622
* Open Tree of Life: 786785
* Plant List: kew-2563539
* PLANTS: PIAL
* POWO: urn:lsid:ipni.org:names:262755-1
* Tropicos: 24900173
* VASCAN: 7180
* WFO: wfo-0000482599

 |

 |
**Seututie 186** on Salosta Kiskon, Karjalohjan ja Mustion kautta Inkoon satamaan kulkeva seututie. Tien pituus on 67 kilometriä. Tielle pääsee liittymään Salon eteläpuolelta kantatieltä 52, valtatieltä 25 sekä Inkoosta kantatieltä 51. Kantatien 51 ja Valtatien 25 liittymäkohtiin on rakennettu eritasoliittymät.

Tie on kaksikaistainen, päällystetty ja monin paikoin mutkainen ja mäkinen. Heikkokuntoisin osuus Mustiosta Inkooseen on päällystetty uudelleen kesällä 2016. Kiskon ja Karjalohjan välillä on myös pitkähkö hirvivaara-alue. Salon ja Karjalohjan välillä on kesäaikaan 100 km/t nopeusrajoitus. Tiellä on Mustion kohdalla ohituskaista, joka on suunniteltu poistettavaksi jossain vaiheessa.

Tien osoitenimi vaihtelee useita kertoja koko matkan aikana. Salosta Uudenmaan maakunnan rajalle asti tien osoitenimi on Kiskontie. Uudenmaan rajalta Skönvikenin kohdalle asti osoitenimi on Mustiontie. Skönvikenin kohdalta valtatien 25 eritasoliittymälle Mustioon tien osoitenimi on Salontie. Valtatien 25 ja kantatien 51 eritasoliittymien välillä tien osoitenimi on Eteläinen Salontie. Kantatien 51 eritasoliittymältä tien päätepisteeseen osoitenimi on Satamatie.

Historia
--------

Seututie 186 on rakennettu 1960-luvun lopun ja 1980-luvun alun välillä osin korvaamaan vanhoja maanteitä ja osin reitille, josta puuttui tieyhteys. Salon ja Mustion välinen osa valmistui 1970-luvulla. Mustion ja Inkoon välinen osa on alun perin 1960-luvulla rakennettua Inkoon satamaan johtanutta seututietä 112. Viimeinen osuus tiestä 186 valmistui 1980-luvulla korvaamaan reitillä kierrellyt yhdystie 1121. Tällöin seututie 112 muutettiin loppumaan tiehen 186 ja numerointia Inkoossa muutettiin. Tuolloin myös tien linjausta Mustiossa siirrettiin lännemmäksi, ja teiden 53 (nykyinen 25) ja 186 risteys rakennettiin eritasoliittymäksi. Aiemmin tie oli myös melko suosittu vaihtoehtoinen reitti Helsingin ja Salon välillä, mutta valtatien 1 valmistuminen moottoritieksi on hiljentänyt sitä merkittävästi.

Palvelut
--------

Kiskon keskustaajama Toijassa on Neste-huoltoasema, kahvila-ravintola sekä ruokakauppa.

Nähtävyydet
-----------

Tärkein tienvarren nähtävyys on Mustion linna- ja ruukkialue.

Lähteet
-------

1. 1 2  Seututie 186 - Google Maps *www.google.com*.  2023. Google. Viitattu 7.1.2023.
2. ↑
**Ib Hausmann** on saksalainen klarinetisti ja säveltäjä.

Hausmann opiskeli Berliinissä Ewald Kochin ja Banffissa Menahem Presslerin johdolla. Hän sai 20-vuotiaana kiinnityksen Leipzigin radiosinfoniaorkesterin sooloklarinetistiksi ja kaksi vuotta myöhemmin Staatskapelle Berliniin samaan asemaan. Marraskuussa 2000 Hausmann teki solistisen debyyttinsä Musikvereinissa Wienissä Minnesotan orkesterin kanssa.

Hausmannin yhteistyökumppaneita kamarimusiikissa ovat olleet Nina Tichman, Julia Fischer, Lars Vogt, Anne Sofie von Otter, Christian Gerhaher, Alexander Lonquich, Aleksandar Madžar, Frank Gutschmidt, Peter Bruns, Michael Wollny, Frank-Immo Zichner, Trio di Parma ja eri jousikvartetit. Hausmann on soittanut myös Ensemble Modernin, Ensemble Musikfabrikin ja ensemble recherchen kanssa. Hän on lisäksi toteuttanut projekteja näyttelijöiden kuten Klaus Maria Brandauerin ja Burghart Klaußnerin kanssa. Hausmann on levyttänyt useille levymerkeille sellaisten säveltäjien kuin Max Regerin, Gerhard Frommelin, Sergei Prokofjevin, Morton Feldmanin, Robert Schumannin, Alban Bergin ja Johannes Brahmsin teoksia. Levytyksellään Berthold Goldschmidtin teoksista Hausmann sai Preis der deutschen Schallplattenkritikin. Hänen Deutsche Grammophonille julkaisemansa *Musik aus Theresienstadt* -levy oli Grammy-ehdolla vuonna 2008.

Ensimmäisenä sävellyksenään Hausmann julkaisi vuonna 1996 sooloklarinettikappaleen *Ohnung*. Hän on säveltänyt myös esimerkiksi musiikkia Selma Lagerlöfin tarinaan *Spelmannen* vuonna 2010.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Ib Hausmann NEOS Music
2. 1 2 3 4 5 6 7  Hausmann, Ib EDA records
3. 1 2 3 4 5 6  Ib Hausmann Naxos

Aiheesta muualla
----------------

* Viralliset sivut (saksaksi)
* AllMusic: Ib Hausmann (englanniksi)