recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Akseli Henrik Nopola** (17. tammikuuta 1883 Karinainen – 29. huhtikuuta 1956 Vesilahti) oli suomalainen Vesilahdessa vaikuttanut kansakoulunopettaja ja päätoimittaja.

Akseli Nopolan vanhemmat olivat ratsutilallinen Juho Juhonpoika Nopola (1838–1893) ja Johanna Matintytär Tiilikainen (1841–1904). Hän oli naimisissa Anna Sofia Jaakolan (1889–1965) kanssa.

Nopola valmistui kansakoulunopettajaksi opettajaseminaarista vuonna 1906. Hän oli opettajana aluksi Ahtialan koululla Vesilahdessa ja sen jälkeen Narvan koululla opettajana vuodesta 1906 vuoteen 1950 saakka, jolloin hän jäi eläkkeelle. Nopola toimi myös Narvan postinhoitajana ja oli mukana Vesilahden Osuusmeijerin ja Vesilahden Osuuskassan toiminnassa.

Nopola oli Vesilahden Sanomat-lehden päätoimittajana 1931–1933 ja sen seuraajan Lempäälän-Vesilahden Sanomien Vesilahden osaston päätoimittajana vuodesta 1934. 

Nopola oli mukana opintokerho- ja nuorisoseuratoiminnassa esimiehenä ja kirjurina. Hän kuului Länsi-Vesilahden suojeluskunnan esikuntaan ja johti torvisoittokuntaa. Nopola oli Vesilahden kunnanvaltuuston jäsenenä ja valtuuston puheenjohtajana. Hän oli myös kirkkovaltuuston ja kirkkoneuvoston jäsenenä ja toimi Vesilahden opettajayhdistyksen puheenjohtajana.

Akseli Nopolan pojan, mainosalalla toimineen Risto Nopolan (1917–1995) lapsia ovat kirjailija, pakinoitsija ja kolumnisti Sinikka Nopola (1953–2021) ja lastenkirjailija Tiina Nopola (s. 1955). Risto Nopola oli mukana käynnistämässä vuonna 1965 Vesilahden Narvassa joka viides vuosi pidettäviä *Narvan Markkinat*-kotiseutujuhlia.

Julkaisuja
----------

* *Vesilahti 1346-1946 600-vuotisjuhlajulkaisu*; tekijät Urho Hakuni, Kalle Kahiluoto, Akseli Nopola, Johannes Poukka. Vesilahti-Tampere 1946, uusintapainos Vesilahden kunta 2008

Lähteet
-------

1. 1 2  Geni.com : Akseli Henrik Nopola
2. 1 2 3  50 vuotta, Aamulehti, 17.01.1933, nro 15, s. 4, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
3. 1 2 3 4 5  Akseli Nopola 50-vuotias, Vesilahden Sanomat, 14.01.1933, nro 2, s. 2, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
4. ↑  Kauko Grönlund : Narvan koulun vaiheita 1888-1988
5. ↑  [ Lempäälän-Vesilahden Sanomat, 21.12.1939, nro 51, s. 1, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
6. ↑  Sinikka Nopola nukkui laverisängyssä, Ilta-Sanomat 13.3.2008
7. ↑  Geni.com : Risto Nopola
8. ↑  Narvan kylän historiaa : Nykyinen Narva

Aiheesta muualla
----------------

* Akseli Nopola : Narvassa Vesilahden taistelujen aikana, Lempäälän-Vesilahden Sanomat, 04.06.1938, nro 22, s. 3, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
**Albert Johannes Collan** (29. tammikuuta 1871 Rantasalmi – 13. huhtikuuta 1918 Oulunkylä, Helsingin maalaiskunta) oli suomalainen insinööri, joka oli 1900-luvun alussa mukana aktivistien toiminnassa.

Collan oli mukana suunnittelemassa Suomen kenraalikuvernööri Nikolai Bobrikovin murhaa yhdessä maisteri Herman Gummeruksen kanssa vuonna 1904. Bobrikov oli tarkoitus murhata hänen olleessaan päiväkävelyllä Tähtitorninmäellä, mutta Eugen Schauman ehti toimia ensin. Murhan jälkeen Collan ja Gummerus pidätettiin, kun he olivat vieneet ruusuja Schaumanin haudalle, ja he olivat vangittuna Pietarissa Pietari-Paavalin linnoituksessa. Heidät vapautettiin kuulustelujen jälkeen muutaman kuukauden kuluttua ja he pääsivät palaamaan Helsinkiin. Kemiaa opiskellut Collan oli taitava pommintekijä. Bobrikovin murhan suunnitteluvaiheessa pommeja kokeillessaan hän räjäytti erään ladon Oulunkylässä. 

Collan joutui Suomen sisällissodan aikana huhtikuussa 1918 vahingossa saksalaisten sotilaiden ampumaksi Oulunkylässä lähellä Vantaanjoen siltaa. Hän oli lähtenyt tervehtimään Helsinkiin tulleita saksalaisia sotilaita eikä reagoinut sillalla olleen saksalaisen vartiomiehen varoitushuutoon joutuen sitten tämän ampumaksi.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Timo Linkolan esitelmä 4.7.2009 : Collan-Kollanus - suku ja sen merkkihenkilöitä (Arkistoitu – Internet Archive)
2. ↑  Suomen sotasurmat 1914-1922 (Arkistoitu – Internet Archive)
3. 1 2  Collan-Kollanukset ja kansalaissota, muistot talteen (Arkistoitu – Internet Archive)
4. ↑  Helsingin kaupunginkirjaston kysymyspalvelu 5.1.2014 : Ovatko Bobrikovin murhaamiseen tarkoitetut pommit Pohjoissatamassa?  (Arkistoitu – Internet Archive)
**Jamil Mukulu** (s. 1964 tai 1965 Ntoke, Ntenjerun hallintoalue, Kajungan alue, Uganda) on ugandalais-kinšasankongolaisen aseistautuneen ryhmän Liittoutuneiden kansanvaltaisten voimien (ADF) perustaja, entinen johtaja ja entinen komentaja. Ryhmä vastustaa Ugandan presidentti Yoweri Musevenin politiikkaa*selvennä* tekemällä hyökkäyksiä, joissa se surmaa ihmisiä. 

Ryhmän johtajana toiminut Mukulu pidätettiin heinäkuussa 2015. Vuonna 2018 Ugandassa järjestetään oikeudenkäynti, jossa hänelle luetaan 34 syytettä muun muassa rikoksista ihmisyyttä vastaan ja murhista.

Elämä
-----

Mukululla on Ugandan kansalaisuus. Hän opiskeli liikehallintoa Kenian Nairobissa ja arabiaa Saudi-Arabiassa.

Tabligh-islamiin kääntynyt alkuaan kristitty Jamil Mukulu perusti Liittoutuneet kansanvaltaiset voimat vuonna 1995 joko Ugandan tai Kongon (vuoteen 1997 Zairen) puolella rajaa. Kansanvaltaiset voimat muodostettiin useasta aseellisesta ryhmästä. Niitä rahoittivat Zairen itsevaltainen presidentti Mobutu Sese Seko (vuoteen 1997 asti) ja sudanilainen uskonnollinen- ja puoluejohtaja Hassan al-Turabi.

Mukulu pidätettiin huhtikuussa 2015 Dar es Salaamissa Tansaniassa ja karkotettiin heinäkuussa Kampalaan Ugandaan. Heinäkuussa Kansanvaltaisten voimien uudeksi johtajaksi valittiin Musa Baluku. Syyskuusta 2016 lähtien Mukulu on ollut pidätettynä oikeudenkäyntiä varten Nalufenjan pidätyskeskuksessa (poliisivankilassa) Jinjan alueella. Häntä syytetään 34 rikoksesta, joihin kuuluu Geneven yleissopimuksen vakavia rikkomuksia. Vuonna 2018 hänet oli siirretty Kampalan Luziraan.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  EUR-Lex, 32017R0199, EN-EUR-Lex *eur-lex.europa.eu*. Viitattu 28.4.2018. (englanniksi)
2. 1 2  Panel of judges to try ADF leader Jamilu Mukulu appointed *Nile Post*.  3.3.2018. Viitattu 28.4.2018. (englanniksi)
3. ↑  Jamil Mukulu Biography *Hashtagsquere*. Viitattu 28.4.2018. (englanniksi)
4. ↑  Jihadists, Rebels or Bandits? The Threat of the Allied Democratic Forces *Sustainable Security*.  27.6.2017. Viitattu 28.4.2018. (englanniksi)
5. ↑  Lindsay Scorgie: The Allied Democratic Forces: Moving beyond popular narratives *www.aljazeera.com*.  27.7.2013. Viitattu 28.4.2018. (englanniksi)
6. ↑  Dear Jeanne: ADF Gets New Commanders *Uganda Radio Network*.  21.7.2015. Viitattu 28.4.2018. (englanniksi)
Mauri Backman (vas) vuonna 1962.
**Mauri Kalevi Backman** (10. syyskuuta 1934 Hyvinkää – 11. joulukuuta 2006) oli suomalainen nyrkkeilijä. Hän hallitsi Suomessa kevyttä keskisarjaa 1950-luvun lopulla ja nyrkkeili ammattilaisena 1960-luvun alkupuoliskon.

Backman nousi nuorten sarjassa Suomen-mestariksi vuonna 1953. Seuraavana vuonna hän voitti aikuisten Suomen-mestaruuden välisarjassa. Tämän jälkeen hän nousi kevyeen keskisarjaan (alle 71 kg), jossa hän voitti Suomen-mestaruuden vuosina 1955 ja 1957–1960 sekä TUL:n mestaruuksia. Hän edusti Hyvinkään Pontevaa sekä huippuvuosinaan Hämeenlinnan Kisaa ja Hämeenlinnan Pallokerhoa.

Prahan EM-kilpailuissa 1957 Backman hävisi ainoassa ottelussaan itäsaksalaiselle Rolf Carolille. Luzernin EM-kilpailuissa 1959 hän voitti tanskalaisen Leif Hansenin pistein 5–0 mutta hävisi toisessa ottelussaan samoin pistein mestaruutensa uusineelle italialaiselle Giovanni Benvenutille. Backman voitti Pohjoismaiden-mestaruuden vuonna 1957 ja saavutti PM-pronssia vuonna 1959. Hän otteli maaotteluissa 15 kertaa ja voitti otteluistaan yhdeksän.

Backman otteli ammattilaisena ensimmäisen kerran 24. lokakuuta 1960 ranskalaista Robert Martinezia vastaan. Kaikkiaan hän otteli vuosina 1960–1965 ammattilaisena 30 kertaa ja saavutti 20 voittoa sekä hävisi kahdeksan kertaa ja päätyi kahdesti ratkaisemattomaan. Hän oli Euroopan rankinglistalla sarjassaan parhaimmillaan kuudes.

Backman pelasi jalkapalloa Suomensarjassa Hämeenlinnan Pallokerhon joukkueessa ja kilpaili myös hiihdossa.

Lähteet
-------

1. ↑
2. 1 2 3 4 5 6 7  Rantala, Risto & Siukonen, Markku (toim.): *Urheilumme kasvot 4*, s. 157–158. Oy Scandia Kirjat Ab, 1973.
3. 1 2  Lounasheimo, Ilmo: *Kehän sankarit*, s. 782. WSOY, 1987. ISBN 951-0-13981-5.
4. ↑   Virtamo, Keijo (toim.): *Fokus-Urheilu 2*, s. 262, 264–265. Otava, 1970.
5. ↑  Lounasheimo, Ilmo: *Kehän sankarit*, s. 770. WSOY, 1987. ISBN 951-0-13981-5.
6. ↑  Lounasheimo, Ilmo: *Kehän sankarit*, s. 759, 771. WSOY, 1987. ISBN 951-0-13981-5.
**Ernst Põdder** (10. helmikuuta 1879 – 24. kesäkuuta 1932) oli virolainen upseeri ja poliitikko. Hän osallistui muun muassa Venäjän–Japanin sotaan ja Viron vapaussotaan ja toimi sittemmin oikeistoradikaalisessa Viron vapaussotureiden liittossa.

Elämäkerta
----------

Põdder syntyi 10. helmikuuta 1879 Võrumaalla ja valmistui vuonna 1900 Vilnan sotakoulusta. Hän otti osaa Venäjän–Japanin sotaan (1904–1905) ja ylennettiin ansiokkaasta palveluksesta komppanian päälliköksi. Põdderin päättäessä palveluksensa Venäjän armeijassa hän oli arvoltaan eversti. Heinäkuussa 1917 Põdderista tuli yksi Viron väliaikaishallituksen asejoukkojen komentajista ja hän johti ensimmäistä ja kolmatta rykmenttiä. Lokakuun vallankumouksen jälkeen hän oli yksi Viron armeijan edeltäjän ensimmäisen divisioonan päälliköistä. Saksan armeijan edetessä Viroon vuonna 1918 Põdder piiloutui miehittäjiä siirtyen maan alle ja hänestä tuli Viron suojeluskunnan eli Kaitseliitin komentaja.

Viron vapaussodan aikana 4. huhtikuuta 1919 Põdderista tuli 3. divisioonan komentaja ja hänen joukkonsa löivät saksalaiset Landeswehr-joukot Cēsisin taistelussa Landeswehrin sodassa. Sodan jälkeen Põdder johti divisioonaansa ensin Pärnussa ja vuodesta 1921 Tarttossa. Vuonna 1924 hän osallistui kommunistien vallankaappausyrityksen kukistamiseen. Sittemmin Põdder liittyi oikeistoradikaaliseen Viron vapaussotureiden liittoon ja hänestä tuli yksi liikkeen pääideologeista. Vuosina 1928–1931 hän johti liikkeen Tallinnan osastoa ja henkilökohtaisten kahnausten jälkeen amiraali Johan Pitkan kanssa hän muutti liikkeen veteraanijärjestöstä suuremmaksi kansanliikkeeksi. Edellytys palveluksesta vapaussodassa poistettiin ja jäsenyys sallittiin kenelle tahansa, joka hyväksyi liikkeen poliittisen ohjelman. Vuonna 1931 Viron puolustusministeriö kielsi aktiivisessa palveluksessa olevien upseerien toiminnan poliittisissa järjestöissä ja Põdder jätti kaikki virkansa vapaussoturien liitossa pysyen silti sen jäsenenä. Põdder kuoli 24. kesäkuuta 1932 Tallinnassa kuolion seurauksena.

Lähteet
-------

1. 1 2  Wojciech Roszkowski ja Jan Kofman: *Biographical Dictionary of Central and Eastern Europe in the Twentieth Century*, s. 792. M.E.Sharpe, 2008. ISBN 978-0-7656-1027-0. (englanniksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Yhdysvallat

 |

 |
**Ernst Walter Mayr** (5. heinäkuuta 1904 Kempten, Saksa – 3. helmikuuta 2005 Bedford, Massachusetts, Yhdysvallat) oli yksi 1900-luvun johtavia evoluutiobiologeja. Mayr toimi urallaan luonnontieteilijänä, tutkimusmatkailijana, lintutieteilijänä sekä tieteenhistorioitsijana. Hän oli yksi evoluutioteorian modernin synteesin pääluojista. Lisäksi hän kehitti biologisen lajikäsitteen.

Elinaikanaan Mayr kirjoitti suuren määrän tieteellisiä artikkeleita sekä useita kirjoja, joista osa kansantajuisia. Hän toimi Harvardin yliopistossa vuodesta 1953 vuoteen 1975 saakka, jolloin hän jäi eläkkeelle emeritusprofessorina. Mayr julkaisi neljätoista kahdestakymmenestäviidestä kirjastaan vasta yli 65 vuoden ikäisenä, sekä yli 200 artikkelia monissa lehdissä eläkkeelle jäämisensä jälkeen. Elinaikanaan hän nimesi 26 uutta lintulajia, muun muassa haamulintuhaukan (*Accipiter princeps*), papuanpöllön suvun *Uroglaux*, suuren joukon alalajeja ja 38 orkidealajia.

Mayrin biologinen lajikäsite
----------------------------

Mayrin aikalaisille oli ongelmallista selittää, miten eri lajit ovat lajiutuneet yhdestä kantamuodosta. Mayr lähestyi ongelmaa toisesta näkökulmasta ja määritteli lajin käsitteen uudestaan. Hänen biologisen lajikäsitteen määritelmänsä kuuluu: *tosiasiallisesti tai potentiaalisesti lisääntyvien populaatioiden ryhmä, jota lisääntymisisolaatio erottaa muista ryhmistä*. Kaksi eliötä kuuluu siis samaan lajiin, jos ne pystyvät luonnonoloissa tuottamaan lisääntymiskykyisiä jälkeläisiä keskenään. Näin toisistaan erille joutuvat saman lajin populaatiot alkavat geneettisesti erota toisistaan sukupolvien myötä geneettisen ajautumisen ja luonnonvalinnan seuraksena, siten lopulta lajiutuen kahdeksi eri lajiksi.

Suomennetut teokset
-------------------

* *Biologia – elämän tiede*. (This is biology – the science of the living world, 1997.) Suomentanut Anto Leikola. Helsinki: Art House, 1999. ISBN 951-884-241-8.
* *Evoluutio*. (What evolution is, 2001.) Suomentanut Jani Kaaro. Tieteen huiput. Helsinki: WSOY, 2003. ISBN 951-0-27897-1.

Lähteet
-------

1. ↑  Ernst Mayr *Britannica.com*. Viitattu 23.6.2023. (englanniksi)
2. ↑  ITIS

Aiheesta muualla
----------------

* Ernst Mayrin muistokirjoitus Helsingin Sanomissa

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Katalonia
* Saksa
* Italia
* Israel
* Belgia
* Yhdysvallat
* Ruotsi
* Latvia
* Japani
* Tšekki
* Australia
* Kreikka
* Korea
	+ 2
* Kroatia
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii
* DBLP
* Scopus

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC
* IdRef

 |

 |
Leonardo da Vinci, *Vitruviuksen mies*, noin 1492.
**Fysiologia** on biotieteiden ja lääketieteen osa-alue, joka tutkii eliöiden toimintaa ja toimintamekanismeja. 

Fysiologia voidaan tutkittavien eliöiden perusteella jakaa kahteen pääsuuntaukseen: eläinfysiologiaan ja kasvifysiologiaan. Tämä perinteinen jaottelu ei huomioi muita eliölajeja, erityisesti muita aitotumaisia eliöitä kuten sieniä tai muita esitumaisia eliöitä kuten bakteereita. Myös näiden muiden aitotumaisten ja esitumaisten eliöiden toimintamekanismien tarkastelu kuuluu fysiologian piiriin.

Solufysiologia tarkastelee solujen sisäisiä ja solujen välisen vuorovaikutuksen toimintamekanismeja. Hermofysiologia tarkastelee hermosolujen ja hermoston toimintamekanismeja. 

Valituille fysiologian tai lääketieteen tutkijoille myönnetään vuosittain Nobelin fysiologian tai lääketieteen palkinto tunnustuksena ansioituneesta tutkimustyöstä.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Fysiologia** Wikimedia Commonsissa

Biologia

|  |  |
| --- | --- |
| Osa-alueita | 
* Aerobiologia
* Anatomia
* Astrobiologia
* Biokemia
* Ekologia
* Eliömaantiede
* Eläintiede
* Etologia
* Evoluutiobiologia
* Fysiologia
* Genomiikka
* Hydrobiologia
* Iktyologia
* Kasvipatologia
* Kasvitiede
* Kehitysbiologia
* Kudosoppi
* Meribiologia
* Mikrobiologia
* Molekyylibiologia
* Muoto-oppi
* Neurotiede
* Paleontologia
* Parasitologia
* Perinnöllisyystiede
* Sienitiede
* Solubiologia
* Systematiikka
* Taksonomia
* Toksikologia

 |
| Käsitteitä | 
* abioottinen
* aineenvaihdunta
* biodiversiteetti
* biomi
* biotooppi
* biosfääri
* DNA
* ekologinen lokero
* ekosysteemi
* eliöyhteisö
* evoluutio
* kelpoisuus
* lisääntyminen
* luonnonvalinta
* populaatio
* ravinto
* sukkessio
* uhanalaisuusluokitus
* yhteyttäminen
* pääjakso
* kaari

 |
| Aiheeseen liittyvää | biologian filosofia |
**Khaled Abdul-Wahab** (1911–1997) oli ensimmäinen arabi, joka asetettiin ehdolle Israelin holokaustin muistosäätiön Yad Vashemin nimittämäksi vanhurskaaksi kansakuntien joukossa. Hänet nimitti ehdokkaaksi Washingtonin Lähi-idän politiikan instituutin johtaja Robert Satloff tammikuussa 2007.

Khaled Abdul-Wahab syntyi tunisialaisen historioitsijan perheeseen. Saksalaisten saapuessa Tunisiaan Abdul-Wahab oli 32-vuotias tilanomistaja, joka asui Mahdian pikkukaupungissa Välimeren rannikolla.

Juutalaisia siirretään pakkotöihin natsien miehittämässä Tunisiassa joulukuussa 1942.
Akselivaltojen joukot miehittivät Tunisian marraskuussa 1942. Noihin aikoihin maassa asui noin 
100 000 juutalaista. Saksalaiset ulottivat juutalaisia koskevan vainonsa, holokaustin, myös Pohjois-Afrikkaan. Juutalaisten tuli kantaa vaatteissaan keltaista Daavidin tähteä, heitä sakotettiin ja heidän omaisuuttaan takavarikoitiin. Yli 5 000 juutalaista lähetettiin pakkotyöleireille, joissa heistä kuoli tiettävästi ainakin 46. Lisäksi 160 Ranskassa ollutta tunisianjuutalaista lähetettiin kuolemanleireille eri puolille Eurooppaa.

Abdul-Wahab toimi kielitaitonsa vuoksi välittäjänä mahdialaisten ja saksalaisten välillä. Hän kuuli, että samassa kaupungissa asuva juutalaisperhe oli hädässä. Yön turvin Abdul-Wahab etsi perheen ja vei heidät piiloon tilallaan olevaan oliiviöljytehtaaseen. Kaiken kaikkiaan Abdul-Wahab piilotti ja pelasti 24 juutalaista natsien vainolta. Eräs heistä oli juutalaisnainen Odette Boukhris. Kontaktiensa ansiosta Abdul-Wahab oli saanut tietää saksalaisupseerien suunnittelevan Boukhrisin raiskaamista ja esti tämän piilottamalla Odeten perheineen tilalleen. Britit vapauttivat Mahdian neljän kuukauden miehityksen jälkeen. Abdul-Wahab ja Odette Boukhris pysyivät ystävinä sodan jälkeen. Anette Boukhris, Odeten tytär nauhoitti selontekonsa tapahtumista ennen kuolemaansa, 71-vuotiaana. Hän oli 11-vuotias tapahtumien aikoihin.

Abdul-Wahabin nimitys vanhurskaaksi kansakuntien joukossa odottaa Yad Vashemin hyväksyntää. Vaikka 70 muslimia on saanut kunnian, yhtään arabia ei ole aiemmin nimitetty edes ehdolle. Suurin osa palkituista muslimeista on albanialaisia.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Holocaust Memorial Day Trust[vanhentunut linkki] Viitattu 23.5.2009

Aiheesta muualla
----------------

* Faiza Abdul-Wahab kertoo isästään (Arkistoitu – Internet Archive)
* BBC News: Israel checks WWII Arab 'saviour'
* Wiesenthal Center honors one of Shoah’s righteous Arabs (Arkistoitu – Internet Archive)
**Fysioterapia-alan Näkövammaiset ry** (FAN) on fysioterapia-alalla toimivien näkövammaisten ammattilaisten yhdistys.

Yhdistyksellä on kaksi perustehtävää: perusjärjestötyö ja ammatilliseen osaamiseen liittyvät tehtävät. Perusjärjestötyöhön kuuluvat mm. viestintä, talouden hoitaminen ja yhteydenpito sidosryhmiin ja ammatilliseen osaamiseen kuuluvat mm. jäsenten koulutusmahdollisuuksien tasa-arvoistaminen ja tiedonsaannin turvaaminen. Yhdistyksen jäseniä ovat näkövammaiset koulutetut hierojat, kuntohoitajat ja fysioterapeutit, jotka kuuluvat Valviran terveydenhuollon ammattilaisten keskusrekisteriin.

FAN on Näkövammaisten keskusliiton jäsen.

Historia
--------

Yhdistys on perustettu 1927 nimellä *Suomen Sokeain Hierojain Yhdistys r.y*. Yhdistyksen nimeksi muutettiin vuonna 1978 *Näkövammaiset Hierojat ja Kuntohoitajat ry*. Vuodesta 1991 lähtien nimenä on ollut *Fysioterapia-alan Näkövammaiset ry*.

Hoitolaitosten merkitys työllistäjänä on ollut suuri, mutta nykyisin valtaosa yhdistyksen jäsenistä toimii yrittäjinä omissa tiloissaan tai on palkkatyössä. Osa yrittäjistä kuuluu Aktivo Fysio -ketjuun.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Fysioterapia-alan Näkövammaiset ry:n kotisivut
2. ↑  Terhikki.
3. ↑  ytj.fi
4. 1 2  FAN, historia
**Orano** on ranskalainen yritys, joka tuottaa uraania ja rikastaa sitä ydinvoimaloiden polttoaineeksi, kierrättää käytettyä ydinpolttoainetta sekä purkaa vanhoja ydinvoimaloita. Yritys syntyi vuonna 2016, kun Areva-konserni pilkottiin osiin. Ydinpolttoainetta käsittelevän yhtiön nimi oli aluksi New Areva, mutta vuonna 2018 se vaihtoi nimensä Oranoksi. Nimi tulee kreikkalaisen mytologian Uranos-jumalasta, josta on johdettu myös alkuaine uraanin nimi.

Oranon suurimmat omistajat ovat Ranskan valtio, joka omistaa 45,2 prosenttia Oranosta, sekä Areva, jonka omistusosuus on 40 prosenttia. Pienempiä omistajia ovat Japan Nuclear Fuel Limited ja Mitsubishi Heavy Industries, jotka molemmat omistavat 5 prosenttia Oranosta, sekä Ranskan atomienergian ja vaihtoehtoisen energian komissio (CEA), jonka osuus on 4,8 prosenttia.

Orano on maailman toiseksi suurin uraanintuottaja Kazatompromin jälkeen. Vuonna 2019 Orano tuotti 11 prosenttia maailman uraanintuotannosta. Yhtiön uraanikaivokset sijaitsevat Kanadassa, Kazakstanissa ja Nigerissä. Oranolla on uraanin rikastuslaitos Tricastinissa Ranskassa.

Orano on maailman suurin käytetyn ydinpolttoaineen kierrätysyhtiö. La Haguen laitoksella Ranskassa yhtiö erottelee käytetystä polttoaineesta kierrätyskelpoiset materiaalit ja jätteen. Meloxin laitoksella Ranskassa Orano valmistaa kierrätetystä plutoniumista ja uraanista MOX-polttoainetta.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6 7  Annual Activity Report 2019 Orano. Viitattu 23.1.2021. (englanniksi)
2. 1 2  MHI, JNFL complete acquisition of Orano stakes *World Nuclear News*.  27.2.2018. Viitattu 23.1.2021. (englanniksi)
3. ↑  Imagoaan pesevä Areva on nyt Orano *Kauppalehti*.  23.1.2018. Viitattu 23.1.2021.
4. ↑  World Uranium Mining Production World Nuclear Association. Viitattu 23.1.2021. (englanniksi)
5. 1 2  Annual Activity Report 2019 (Sivut 22–23) Orano. Viitattu 23.1.2021. (englanniksi)
Firovon piiri Tverin alueen kartalla.
**Firovon piiri** (ven. Фи́ровский райо́н, *Firovski raion*) on paikallinen itsehallintoalue Tverin alueen pohjoisosassa Venäjällä. Vuonna 1935 perustetun piirin pinta-ala on 1 747 neliökilometriä ja asukkaita on 10 500 henkeä (vuonna 2009).

Piirin hallinnollinen keskus on Firovon taajama. Lisäksi siihen kuuluu Velikooktjabrskiin taajama ja kolme maalaiskuntaa:

* Firovon maalaiskunta
* Roždestvo (ven. Рождество)
* Velikooktjabrskin maalaiskunta

Huomattavin joki on Tsna. Seudulla on paljon järviä. Piirin kautta kulkee Bologojen ja Velikije Lukin välinen rautatie. Tsnan varrella on muutamia vanhoja tverinkarjalaisia kyliä. Vuonna 1926 silloisessa Kuznetsovon kunnassa oli 345 karjalaista.

Lähteet
-------

1. ↑  Federalnaja služba gosudarstvennoi statistiki: Tšislennost naselenija Rossijskoi Federatsii po gorodam, posjolkam gorodskogo tipa i raionam na 1 janvarja 2009 g. *gks.ru*.  Arkistoitu 21.10.2011. Viitattu 24.12.2009. (venäjäksi)
2. ↑  Härkönen, Iivo (toim.): *Karjalan kirja*, s. 333. Porvoo–Helsinki: Werner Söderström Osakeyhtiö, 1932.

Aiheesta muualla
----------------

* Firovon piirin sivusto (venäjäksi)
* Firovon piiri Tverin alue -tietosanakirjassa (Arkistoitu – Internet Archive) (venäjäksi)

Tverin alueen piirit ja *kaupunkipiirit*
Andreapol • Bežetsk • Belyi • Bologoje • Firovo • Kalinin • Kaljazin • Kašin • Kesova Gora • *Kimry* • Kimry • Konakovo • Krasnyi Holm • Kuvšinovo • Lesnoje • Lihoslavl • Maksatiha • Molokovo • Nelidovo • Olenino • Seližarovo • Ostaškov • Peno • Rameški • *Ržev* • Ržev • Sandovo • Sonkovo • Spirovo • Staritsa • Toropets • Udomlja • *Toržok* • Toržok • *Tver* • Vesjegonsk • *Vyšni Volotšok* • Vyšni Volotšok • Zapadnaja Dvina • Žarkovski • Zubtsov
**Albert Ehnberg** (24. heinäkuuta 1870 Helsinki – 14. helmikuuta 1916) oli suomalainen näyttelijä. Ehnberg teki uransa pääosin Turussa, ja hän oli Svenska Inhemska Teaternin tukipylväitä.

Ura
---

Ehnbergin vanhemmat olivat sokeritehtaan mestari Fredrik Ehnberg ja Benedicta Gustafsson. Käytyään Helsingin Ruotsalaisen teatterin oppilaskoulun kurssin hän näytteli jonkin aikaa Ruotsissa Karl Dorellin teatteriseurueessa, minkä jälkeen hän asettui Turkuun. Hän työskenteli Turun ruotsalaisessa teatterissa yli 20 vuotta.

Ehnbergin taiteellinen rekisteri ulottui rakastajista ja salonkimiehistä kansannäytelmien ukkotyyppeihin. "Hänen alallaan oli tuskin mitään rajoja", vuonna 1930 julkaistussa näyttelijämatrikkelissa kirjoitetaan. Ehnbergin roolitehtäviä olivat muun muassa ruhtinas Emmeritz (*Regina von Emmeritz*) ja Lorenzo (*Romeo ja Julia*).

Ehnberg toimi lyhyen aikaa Svenska Inhemska Teaternin johtajana. Lisäksi hän antoi teatteriopetusta.

Lähteet
-------

* *Kotimaisia näyttämötaiteilijoita sanoin ja kuvin - Inhemska scenkonstnärer i ord och bild*. Viipuri: Kustannusliike Opas, 1930.

### Viitteet

1. 1 2 3 4 5 6 7  Kotimaisia näyttämötaiteilijoita sanoin ja kuvin 1930, s. 47
Valerian Galjaminin maalaus Herttoniemen salmesta vuodelta 1827, vasemmalla fajanssitehtaan rakennuksia.
**Herttoniemen fajanssitehdas** oli Herttoniemen kartanolla Helsingin pitäjässä sijainnut posliinin kaltaista fajanssia valmistanut tehdas.

Tehdas erikoistui "epäaidon" eli ruskean posliinin valmistukseen. Teollinen posliinin- ja fajanssintuotanto oli levinnyt Ruotsiin 1700-luvun alkupuolella. Herttoniemen tehtaasta tuli nykyisen Suomen alueen ensimmäinen fajanssitehdas. Tehtaan perusti kartanon ostanut linnoitusupseeri, arkkitehti Bengt von Spången.

Fajanssitehdasta varten perustettiin Suomen ensimmäinen osakeyhtiö, *Hertonäs Fajansfabriks Bolag* eli *den Privilegerade Oäkta Porcelains Fabrique**.* Yhtiö sai toimiluvan 1762. Osakeyhtiön von Spången perusti saadakseen pääomaa. Von Spångenin lisäksi yhtiön osakkaiksi tuli hänen sukulaisiaan ja tuttaviaan. Osakepääoma oli 120 000 riikintaaleria kuparirahassa ja se jakautui 30 osakkeeseen. Osakkeita merkitsivät Augustin Ehrensvärd (4 osaketta), maaherra Hans Henrik Boije (4), Otto E. Boije (1), B. F. W. König (4), Dierd. Blomcreutz (1), M. von Törne (1), J. Gerdes (2) , Johan Sederholm (1), A. de Bruce (1), F. C. Waleen (1) ja von Spången (10). Von Spången varasi itselleen etuoikeuksia kuten oikeuden olla tehtaan pysyvä johtaja. Muut kuin von Spången eivät saaneet omistaa enempää kuin 6 osaketta. Osakkaissa oli Viaporin upseereita ja Helsingin kauppaporvareita. 

Yhtiön kaikki osakkeet tulivat myöhemmin Johan Sederholmin haltuun. Sederholm osti Herttoniemen kartanon vuonna 1778.

Herttoniemen tehdas oli toiminnassa vuoteen 1845 asti. Tehdas sijaitsi erillään Tammisalossa olleesta tiilitehtaasta, lähellä kartanon päärakennusta. Tehtaan toiminnasta ja siellä valmistetuista tuotteista on kuitenkin säilynyt erittäin vähän tietoja. Helsingin kaupunginmuseolla on kokoelmissaan kolme kaakeliuunia, joiden arvellaan olevan Herttoniemen tehtaan valmistamia; kaksi niistä on peräisin Helsingin kaupungintalosta ja kolmas Uppbyn kartanon vanhasta päärakennuksesta Laajasalosta. Myös 1815 rakennettun Herttoniemen kartanon päärakennuksen uunit lienevät oman tehtaan tuotantoa.

Katso myös
----------

* Luettelo Suomen ensimmäisistä osakeyhtiöistä

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Schybergson, Per: *Aktiebolagsformens genombrott i Finland*, s. 101–102. Helsingfors: Finska vetenskaps-societeten, 1964.
2. ↑  Lott-sedel n:o 3 Uti den Privilegerade Oäkta Porcelains Fabrique, som kommer at anläggas på Säteriet Härtonäs. Osakekirjan kopio. Ehrensvärd-museo, Suomenlinna, Helsinki.
**Albert Einsteinin rauhanpalkinto** oli vuosittain myönnettävä palkinto, jota jakoi chicagolainen Albert Einstein Peace Prize Foundation vuosina 1980–1992. Palkinnon arvo oli 50 000 Yhdysvaltain dollaria.

Voittajia
---------

| Vuosi | saaja | Maa |
| --- | --- | --- |
| 1980 | Alva Myrdal  |  Ruotsi |
| 1981 | George F. Kennan |  Yhdysvallat |
| 1984 | Pierre Trudeau |  Kanada |
| 1985 | Willy Brandt |  Länsi-Saksa |
| 1988 | Andrei Saharov |  Neuvostoliitto |
| 1992 | Józef Rotblat |  Britannia |
| Hans Bethe |  Yhdysvallat |

Lähteet
-------

1. ↑  "NAMES & FACES" in Boston Globe March 14, 1980. Retrieved June 6, 2006.
2. ↑  Krebs, Albin and Thomas, Robert McG.: "NOTES ON PEOPLE; Kennan Wins Peace Prize" in New York Times March 17, 1981. Retrieved June 6, 2006.
3. ↑  Whitaker, Reg: "Pierre Elliot Trudeau (Arkistoitu – Internet Archive)" in The Canadian Encyclopedia. Retrieved June 6, 2006.
4. ↑  Clarity, James F. and Weaver Jr. Warren: "Brandt Packs His Bags" in New York Times October 4, 1985. Retrieved June 6, 2006.
5. ↑  Echoing Citizen Einstein in the East: Andrei Sakharov *Conference Proceedings*.  18-22 July 2005. American Institute of Physics.  Arkistoitu 23 helmikuu 2013. Viitattu 13 August 2012.
6. ↑  Pugwash Online. Retrieved June 6, 2006.

Rauhanpalkinnot
Albert Einsteinin rauhanpalkinto • Bruno Kreisky -palkinto  (1979–) •
Félix Houphouët-Boignyn rauhanpalkinto (Unesco 1991–) • Gandhin kansainvälinen rauhanpalkinto (1995–) • Geuzenpenning-mitali (1987–) •
Indira Gandhin rauhanpalkinto (1985–) • Kungfutsen rauhanpalkinto (2010–) •
Leninin kansainvälinen rauhanpalkinto (Neuvostoliitto 1949–1991) • Maailman  rauhanneuvoston rauhanpalkinto (1951–) • Muammar Gaddafin kansainvälinen rauhanpalkinto (1989–2011) •
Nobelin rauhanpalkinto (1901–) • Olof Palme -palkinto (1987–) • Saharov-palkinto (Euroopan parlamentti 1988–) • Saksan kirjakauppiaiden rauhanpalkinto (1950–) •
Soulin rauhanpalkinto (1990–) • Student Peace Prize (1999–) •
Thorolf Rafton muistopalkinto (1987–) • Unescon rauhankasvatuspalkinto (1980–) •
U Thantin rauhanpalkinto (1986) •
Jeanne d'Arc, noin 1485
**Giovanna d'Arco** (Jeanne d'Arc) on *dramma lirico* -tyylisuuntaa edustava prologin ja kolme näytöstä sisältävä ooppera, jonka sävelsi italialainen Giuseppe Verdi. Libreton oopperaan kirjoitti Temistocle Solera, ja se pohjautui Friedrich von Schillerin teokseen *Die Jungfau von Orleans*. Oopperan ensi-ilta oli Milanon Teatro alla Scalassa 15. helmikuuta 1845.

Tausta
------

Ooppera on tapahtumiltaan mielenkiintoinen yhdistelmä keskiajalla käytyä satavuotista sotaa, Verdin poliittista näkemystä Italian yhdistymisestä ja vieraiden vallanpitäjien karkottamista omasta maasta. Juuri tästä sankarittaresta on tullut vieraiden joukkojen voittaja ja karkottaja. Ranskan ja Englannin kiistan ja Italian ja Itävallan kiistan välille voidaan hyvin laittaa yhtäläisyysmerkki.

Oopperaan kuuluu jo luonnostaan rakkautta, kieroiluja, yliluonnollisia kykyjä. Kuninkaan ja Jeannen välillä on oopperassa tietty eroottinen jännite. Jeannen isä Giacomo on puolestaan oudon skitsofreeninen henkilö. Hän on toisinaan suuresti tytärtään rakastava isä, joka puolustaa kaikin keinoin joidenkin väheksymää tytärtään. Toisinaan hän on tätä noituudesta syyttävä juonittelija. Tavallaan isä edustaa burgundilaisia vallanpitäjiä, jotka istuivat aina kahdella tuolilla samaan aikaan.

Roolit
------

* Carlo VII, Ranskan kuningas (Tenori)
* Giovanna, Giacomon tytär (Sopraano)
* Giacomo, DomRemin paimen (Baritoni)
* Delii, kuninkaan virkamies (Tenori)
* Talbot, englantilaisten korkein komentaja (Basso)
* Ufficiali del re, Borghigiani, Popolo di Reims, Soldati francesi, Soldati inglesi, Spiriti eletti, Spiriti malvagi.

Grandi del regno, Araldi, Paggi, Fanciulle, Marescialli, Deputati, Cavalieri e Dame, Magistrati, Alabardieri, Guardie d'onore.

Äänitteet
---------

* Verdi; Giovanna d'Arco (Joan of Arc). EMI Classics. Kapellimestari James Levine ja orkesterina London Symphony Orchestra. Rooleissa Sherrill Milnes, Keith Erwen, Robert Lloyd, Placido Domingo sekä Montserrat Caballe. Mukana myös Ambrosian Opera Chorus -kuoro. Äänitys 7.8.1990.

Lähteet
-------

* Veijo Murtomäki: Bel Canto, Guiseppe Verdi

Aiheesta muualla
----------------

* Oopperan libretto (Arkistoitu – Internet Archive) (italiaksi)
**Aleksandr Jevsejevitš Rekemtšuk** (ven. Алекса́ндр Евсе́евич Рекемчу́к, 25. joulukuuta 1927 Odessa – 6. heinäkuuta 2017 Moskova) oli venäläinen kirjailija.

Aleksandr Rekemtšukin isä oli Venäjälle palannut emigrantti, joka kuoli Stalinin vainoissa. Hänen äitinsä oli näyttelijä, joka meni uudelleen naimisiin itävaltalaisen poliittisen pakolaisen kanssa. Rekemtšuk valmistui tykistökoulusta vuonna 1946 ja työskenteli pitkään toimittajana Komin tasavallassa. Hän valmistui vuonna 1952 Gorkin kirjallisuusinstituutista vuonna 1952 ja palasi Moskovaan vuonna 1963. Rekemtšuk työskenteli Mosfilmin päätoimittajana vuosina 1964–1967, kuului kirjallisuuslehtien toimituskuntiin ja toimi Moskovan kirjailijajärjestön sihteerinä vuosina 1970–1977. Hän opetti kirjallisuusinstituutissa vuodesta 1975 ja sai professuurin vuonna 1988.

Runoilijana aloittaneen Rekemtšukin proosateokset sijoittuvat etupäässä pohjois-Venäjälle tai perustuvat hänen lapsuudenkokemuksiinsa. Ne ovat sujuvia ja todentuntuisia mutta eivät kovin omaperäisiä tai syvällisiä. Rekemtšuk on toiminut myös kääntäjänä ja laatinut useita elokuvakäsikirjoituksia.

Suomennettuja teoksia
---------------------

* *Nuorta vihantaa* (*Molodo-zeleno*). Suom. Vieno Levänen. Moskova: Vieraskielisen kirjallisuuden kustannusliike, 1963.
* *Äänekäs veljeskunta* (*Maltšiki*). Suom. Vappu Uimonen. Helsinki: Tammi, 1974.
* Menestyksen huuma, novelli, antologiassa:  *Kirsikankivi* (Kirsikan kivi), toimittanut Ulla-Liisa Heino, Helsinki: Kansankulttuuri 1967

Lähteet
-------

1. 1 2 3  *Russkaja literatura XX veka. Prozaiki, poety, dramaturgi: biobibliografitšeski slovar*, s. 179–181. Moskva: Olma-Press Invest, 2005. ISBN 5-94848-211-1. Teoksen verkkoversio. (venäjäksi)
2. ↑  Kasack, Wolfgang: *Entsiklopeditšeski slovar russkoi literatury s 1917 goda*, s. 641. London: Overseas Publications Interchange, 1988. ISBN 0-903868-73-3. (venäjäksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Yhdysvallat
* Tšekki

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Aleksandr Vladimirovitš Popov** (ven. Александр Владимирович Попов, valkoven. Аляксандр Уладзіміравіч Папоў, *Aljaksandr Uladzimiravitš Papou*, s. 22. helmikuuta 1965) on kilpailu-uransa lopettanut valkovenäläinen ampumahiihtäjä ja olympiavoittaja.

Aleksandr Popov voitti kultaa Calgaryn 1988 olympialaisissa Neuvostoliiton ampumahiihtoviestijoukkueen kolmannen osuuden hiihtäjänä. Neuvostoliiton hajoamisen jälkeen hän edusti Valko-Venäjää vielä neljänsissä olympiakisoissaan Naganossa 1998. Hän hiihti siellä hyvän 10 kilometrin kilpailun puhtaalla ammunnalla ja oli 16 kilpailijan ehdittyä maaliin tuloslistalla ensimmäisenä mutta rankan lumisateen vuoksi kilpailu päätettiin keskeyttää ja aloittaa uudelleen alusta seuraavana päivänä. Toisella yrityksellä Popov ampui ja hiihti heikosti ja jäi sijalle 55.

Popov saavutti urallaan yhteensä 12 arvokisamitalia. Ainoan henkilökohtaisen mitalin hän sai Lahden MM-kisoissa 1991, kun hän sijoittui 20 kilometrillä toiseksi.

Saavutukset
-----------

### Olympialaisissa

* 1988 Calgary
	+ Kultaa 4 x 7,5 kilometrin viestissä
* 1992 Albertville
	+ Hopeaa 4 x 7,5 kilometrin viestissä
	+ Neljäs 20 kilometrillä
* 1994 Lillehammer
	+ Neljäs 20 kilometrillä
	+ Neljäs 4 x 7,5 kilometrin viestissä
* 1998 Nagano
	+ Neljäs 4 x 7,5 kilometrin viestissä

### MM-kisoissa

* 1987
	+ Hopeaa 4 x 7,5 kilometrin viestissä
* 1989
	+ Kultaa joukkuekilpailussa
	+ Hopeaa 4 x 7,5 kilometrin viestissä
* 1991
	+ Hopeaa 20 kilometrillä
	+ Hopeaa 4 x 7,5 kilometrin viestissä
* 1992
	+ Kultaa joukkuekilpailussa
* 1995
	+ Pronssia 4 x 7,5 kilometrin viestissä
* 1996
	+ Kultaa joukkuekilpailussa
	+ Pronssia 4 x 7,5 kilometrin viestissä
* 1997
	+ Kultaa joukkuekilpailussa

### Maailmancupissa

* Kokonaiskilpailun toinen 1988/1989

Lähteet
-------

1. ↑  Aleksandr Popov Sport Reference.  Arkistoitu 18.3.2011. Viitattu 17.11.2013.
**Giorgio Rocca** (s. 6. elokuuta 1975 Chur, Sveitsi) on italialainen uransa lopettanut alppihiihtäjä, joka voitti pujottelun maailmancupin kaudella 2005–2006. Hän on myös kolminkertainen MM-pronssimitalisti.

Rocca saavutti pronssia junioreiden MM-kilpailujen alppiyhdistetyssä 1994. Hän aloitti maailmancup-uransa kaudella 1996–1997, jolloin hän sai kahdeksan pistettä pujottelusta. Seuraavalla kaudella hän sai viisi pistettä suurpujottelusta. Vailin MM-kilpailuissa 1999 hän sijoittui pujottelussa neljänneksi ja suurpujottelussa 11:nneksi. St. Antonin MM-kilpailuissa 2001 Rocca oli pujottelussa viidestoista. St. Moritzin MM-kilpailuissa 2003 hän saavutti pronssia pujottelussa ja oli kahdeksas alppiyhdistetyssä. Hän oli pitkään keskikastia pujottelucupissa, kunnes sijoittui kolme kertaa peräkkäin neljänneksi kausilla 2002–2003, 2003–2004 ja 2004–2005. Bormion MM-kilpailuissa 2005 hän saavutti pronssia pujottelussa ja alppiyhdistetyssä.

Kaudella 2005–2006 Rocca oli aluksi aivan ylivoimainen. Hän voitti kauden viisi ensimmäistä pujottelua ja oli selvä ennakkosuosikki Torinon olympialaisissa, joissa hän pääsi vannomaan urheilijoiden olympiavalan. Rocca ei kuitenkaan pitänyt Torinon lähiseutujen rinteistä, ja ajoi ulos jo ensimmäisellä kierroksella. Kisan voitti Benjamin Raich. Torinon alppiyhdistetyssä Rocca oli viides. Olympialaisten jälkeen hänen sijoituksensa olivat selvästi huonompia kuin alkukaudesta. Ennen viimeistä osakilpailua hän oli enää 52 pistettä edellä Kalle Palanderia (547–495). Rocca kuitenkin varmisti pujottelucupin voiton Palanderin katkaistua polvensa nivelsiteet maailmancupin finaalin suurpujottelussa Åressa.

Rocca ilmoitti lopettavansa uransa tammikuussa 2010 kärsittyään nivusvammasta.

Rocca voitti maailmancupissa yhteensä 11 osakilpailua, oli seitsemän kertaa toinen ja neljä kertaa kolmas. Kaikki palkintosijat tulivat pujottelukilpailuissa, yksi tosin pudotuskilpailumuotoisessa pujottelussa.

Maailmancupin osakilpailuvoitot
-------------------------------

| Aika | Paikka | Laji |
| --- | --- | --- |
| 19. tammikuuta 2003 | Sveitsi Wengen | Pujottelu |
| 16. maaliskuuta 2003 | Norja Lillehammer | Pujottelu |
| 11. tammikuuta 2004 | Ranska Chamonix | Pujottelu |
| 22. joulukuuta 2004 | Itävalta Flachau | Pujottelu |
| 9. tammikuuta 2005 | Ranska Chamonix | Pujottelu |
| 27. helmikuuta 2005 | Slovenia Kranjska Gora | Pujottelu |
| 4. joulukuuta 2005 | Yhdysvallat Beaver Creek | Pujottelu |
| 12. joulukuuta 2005 | Italia Madonna di Campiglio | Pujottelu |
| 22. joulukuuta 2005 | Slovenia Kranjska Gora | Pujottelu |
| 8. tammikuuta 2006 | Sveitsi Adelboden | Pujottelu |
| 15. tammikuuta 2006 | Sveitsi Wengen | Pujottelu |

Lähteet
-------

* Giorgio Rocca Kansainvälinen hiihtoliitto (FIS).  (englanniksi)

### Viitteet

1. ↑  Rocca ei ehdi kuntoutua Vancouveriin – lopettaa uransa *MTV3.fi*.  9.1.2010. Viitattu 9.1.2010.
***Le Ballet comique de la reine*** on 15. lokakuuta 1581 esitetty tanssiesitys, jota pidetään ensimmäisenä balettina.

Katariina de’ Medici tilasi *Le Ballet comique de la reinen* balettimestariltaan Balthazar de Beaujoyeulx’lta kuningas Henrik III:n vaimon Louise de Lorrainen sisaren Margueriten ja Joyeusen herttuan Anne de Joyeusen häihin.

*Le Ballet comique de la reine* esitettiin Louvren rakennuskompleksin Petit-Bourbonin isossa salissa. Baletti esitettiin kohti hovia, joka istui huoneen yhdessä päässä. Varsinainen yleisö istui sivuille rakennetuilla tilapäisillä parvekkeilla. Esityksellä väitetään olleen 9 000–10 000 katsojaa, mutta aikalaisarviota on pidetty liioitteluna.

Balettiesitys alkoi kello 22.00 ja kesti viisi ja puoli tuntia. Loisteliaiden lavasteiden rakentaminen maksoi omaisuuden. *Le Ballet comique de la reine* kertoi Kirken legendan, ja esitystä on kuvattu ranskalaisen tyylin ja italialaisen klassisen draaman teorian liitoksi. Kaikki tanssijat kuuluivat aatelistoon, ja esimerkiksi najadien rooleja esittivät kuningatar Louise ja muu hovin naisväki.

Lähteet
-------

* Clarke, Mary & Crisp, Clement: *Ballet: An Illustrated History*. London: Hamish Hamilton, 1992. ISBN 0-241-13068-9.
* Lee, Carol: *Ballet in Western Culture*. London: Routledge, 2002. ISBN 0-415-94257-8.

### Viitteet

1. 1 2  Clarke & Crispe, s. 10.
2. 1 2  Lee, s. 44.
3. ↑  Clarke & Crispe, s. 12.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Ballet comique de la reine** Wikimedia Commonsissa
**Adobe Acrobat** on Adobe Systemsin kehittämä, PDF-tiedostojen muokkaukseen ja lukemiseen tarkoitettu ohjelma. Ohjelmasta on olemassa sekä ammattilaiskäyttöön tarkoitettu *Professional*-versio että kotikäyttäjille suunnattu *Personal*-versio. 

**Adobe Reader** (aik. *Acrobat Reader*) on Adobe Systemsin kehittämä, PDF-tiedostojen lukemiseen tarkoitettu ohjelma. Reader on ilmainen versio Acrobatista, jonka avulla on mahdollista lukea ja tulostaa sekä muokata PDF-tiedostoja hyvin rajoitetusti (esimerkiksi lisäämällä kommentteja).

Adobe Acrobatin avulla PDF-dokumentteja voi *muokata* muun muassa lisäämällä niihin kommentteja sekä muita merkintöjä esimerkiksi asiakirjan oikoluvun tilasta ja asiakirjaan toivotuista muutoksista. Lisäksi ohjelman avulla voi muokata PDF-dokumenttien tekstiä ja kuvia, ellei tätä ole erityisesti PDF-tiedostoa tehtäessä estetty esimerkiksi salasanasuojauksella. Ohjelmaa voi myös käyttää PDF-tiedostojen muuntamiseen johonkin muuhun muotoon (esimerkiksi DOC, EPS, HTML, JPG, RTF) toisessa ohjelmassa muokkaamista varten.

Adobe Acrobatiin kuuluu myös OCR-ominaisuus, jonka avulla voi optisesti lukea sellaisen PDF-dokumentin tekstiä, joka on tallennettu kuvamuodossa eli ei-muokattavana tekstinä. Lisäksi Acrobat osaa lukea myös PDF-tiedostoja ääneen. Tästä syystä monet näkövammaiset käyttävätkin ohjelmaa esimerkiksi elektronisten kirjojen lukemiseen.

Lähteet
-------

1. ↑  The Programming Languages Beacon (englanniksi)
2. ↑  Adobe Acrobat tuoteperhe

Aiheesta muualla
----------------

* Adobe Acrobat Adoben sivuilla
* Adobe Reader Adoben sivuilta

Adobe Creative Suite

|  |  |
| --- | --- |
| Nykyiset ohjelmat | Audition | Acrobat | After Effects | Bridge | Dreamweaver | Edge | Encore | Fireworks | Flash | Framemaker | Muse | Media Encoder | Illustrator | InCopy | InDesign | Photoshop | Prelude | Premiere Pro | XD |
| Lopetetut ohjelmat | Contribute | Device Central | Dynamic Link | Flash Catalyst | GoLive | ImageReady | OnLocation | Soundbooth | Stock Photos | Ultra | Version Cue |
**Hertzböle** on suomalainen dokumenttisarja, jonka on luonut Eero Wallén. *Hertzböle* esitettiin Yle Fem -kanavalla ensimmäisen kerran touko-kesäkuussa 2011 ja uusintana ajalla joulukuu 2012 – tammikuu 2013.

Sarja kertoo Kemiönsaarella asuvan Holmströmin yrittäjäperheen kiireisestä arjesta. Eero Wallén on seurannut perheen elämää vuodesta 2005 lähtien. Sarjan ensimmäisessä jaksossa eletään tammikuuta 2010.

Perheen isä Magnus on koneyrittäjä, joka muun muassa tekee kaivutöitä ja talvisin auraa lunta. Perheen äiti Petra on töissä Taalintehtaan päiväkodissa. Perheeseen kuuluu kolme lasta, esikoinen Ronny, René ja kuopus Robin, jotka vuonna 2010 ovat noin 10–20-vuotiaita. René on juuri saanut traktoriajokortin ja auttaa isäänsä lumen aurauksessa.

Sarja on saanut nimensä Hertzbölen tilasta, jolla Holmströmien perhe on asunut 13 vuoden ajan.

Hertzbölen asukkaiden lisäksi sarjassa esiintyvät muun muassa viiden kilometrin päässä Hertzbölestä asuvat Magnuksen vanhemmat Lasse ja Maj-Lis Holmström sekä Petran veli Pedro Karlsson. Poikansa tavoin Lasse tekee talvisin lumitöitä vaikka onkin jo eläkeläinen. Pedro puolestaan on voimailija, joka voitti Suomen vahvin mies -tittelin vuonna 2010.

Sarjassa on kuusi jaksoa: 

1. Hertzböle: pitkät päivät – kesto 28 min
2. Hertzböle: pääkallonpaikka – kesto 24 min
3. Hertzböle: jääräpää – kesto 28 min
4. Hertzböle: peliautomaatti – kesto 28 min
5. Hertzböle: aamukankeutta – kesto 29 min
6. Hertzböle: kaikki yhdessä – kesto 28 min

Aiheesta muualla
----------------

* Svenska Yle Arkivet: Hertzböle (Arkistoitu – Internet Archive)
**Kristian Blummenfelt** (14. helmikuuta 1994 Bergen, Norja) on norjalainen triathlonisti ja olympiavoittaja.

Blummenfelt aloitti triathlonin vuonna 2006. Hän kuuli lajista uintivalmentajaltaan. Hän harrasti pitkään myös muita lajeja ja kilpaili vuonna 2011 maastojuoksussa junioreiden Euroopan-mestaruuskilpailuissa.

Blummenfelt menestyi triathlonissakin melko pian, ja hän voitti muun muassa Kansainvälisen triathlonliiton Euroopan cupin osakilpailuja. Aikuisten sarjoissa Blummenfeltin ensimmäinen suuri saavutus oli pronssimitali EM-kilpailuissa 2015.

Blummenfelt osallistui vuonna 2014 ensimmäisen kerran World Triathlon Series -kilpasarjaan. Hänen ainoa sijoituksensa oli 33:s. Seuraavana vuonna hän oli jo parhaimmillaan 13:s. Blummenfelt nousi palkintokorokkeelle ensimmäisen kerran vuoden 2016 Jokohaman osakilpailussa. Samana vuonna hän pääsi edustamaan Norjaa Rion olympialaisiin, missä hän sijoittui triathlonissa 13:ksi.

Blummenfelt ylsi vuoden 2017 neljä kertaa WTS-sarjan palkintosijalle. Rotterdamissa järjestetyssä finaalikilpailussa hän oli toinen ja kokonaispisteissä kolmas. Vuoden lopulla hän osallistui ensimmäisen kerran Bahrainin puolimatkalle, jonka hän myös voitti. Blummenfelt jatkoi vuonna 2018 WTS-sarjassa ja oli parhaimmillaan kolme kertaa toinen. Kokonaispisteissä hän oli viides. Bahrainissa hän voitti toistamiseen puolimatkan kilpailun ja teki siellä lajin maailmanennätyksen, 3 tuntia 27 minuuttia 34 sekuntia.

Blummenfelt ei päässyt WTS-sarjan kilpakauden 2019 aikana kertaakaan palkintosijoille. Kahdesti hän oli viides. Hän pääsi kuitenkin mukaan finaalikilpailuun, jonka hän voitti. Kokonaispisteissä hän oli kymmenes. Puolimatkan maailmanmestaruuskilpailuissa Blummenfelt oli neljäs, mutta Bahrainissa hän voitti jo kolmannen kerran. Hän rikkoi siellä myös maailmanennätyksensä ja tuli maaliin ajassa 3 tuntia 25 minuuttia 10 sekuntia. Kilpkaudella 2020 Blummenfelt kilpaili yhdessä WTS-sarjan osakilpailussa ja kahdessa maailmancupin osakilpailusa.

Blummenfeltin kausi 2021 alkoi WTCS-sarjan Jokohaman osakilpailun voitolla. Tokion olympialaisista Blummenfelt sai olympiakultaa, kun hän voitti matkan 11 sekunnin erolla Alex Yeehen.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6  Kristian Blummenfelt The Tokyo Organising Committee of the Olympic and Paralympic Games.  Arkistoitu 29.7.2021. Viitattu 29.7.2021. (englanniksi)
2. 1 2 3 4 5 6 7  Kristian Blummenfelt PTO Commercial Ltd. Viitattu 29.7.2021. (englanniksi)
3. ↑  Kristian Blummenfelt wins men’s triathlon Olympic gold The Tokyo Organising Committee of the Olympic and Paralympic Games.  Arkistoitu 27.7.2021. Viitattu 29.7.2021. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kotisivut (englanniksi)
**Ballmaster Open** on suomalainen vuosittain järjestettävä keilailuturnaus.

Ensimmäinen turnaus järjestettiin 1971, ja kilpailun voitti ruotsalainen Josef Wiener Helsingin Urheiluhallin Keilahallissa. Vuonna 1972 kilpailu järjestettiin Ruusulan keilahallissa, ja 1974 lähtien Talin keilahallissa.

Kilpailussa on vuosittain mukana yli 300 pelaajaa 16 maasta. He kilpailevat palkinnoista, joiden suuruus on yhteensä 83 700 euroa. Ensimmäinen palkinto on 10 000 euroa.

Kilpailu aloittaa European Bowling Tourin (EBT).

KIlpailun on neljä kertaa voittanut naiskeilaaja: Leena Pulliainen 1994, Piritta Kantola 2001, Singaporen Daphne Tan 2017 ja Malesian Jane Sin Li 2018.

Lähteet
-------

1. ↑  Bowlers Journal (Archive.org) (Arkistoitu – Internet Archive)
2. ↑  Piritta Kantola voitti Ballmaster-turnauksen *Ilta-Sanomat*.  15.1.2001. Viitattu 15.1.2018.
3. ↑  Saarinen, Joska: Keilailun Ballmaster-turnauksessa historian kolmas naisvoittaja – Pasanen parhaana suomalaisena kolmanneksi *Yle*.  15.1.2017. Viitattu 15.1.2018.
4. ↑  Uusitalo, Timo: Kimmo Lehtosen kolmas Ballmaster -ykköstila jäi haaveeksi, voitto meni taas naiskeilaajalle *Yle*.  14.1.2018. Viitattu 15.1.2018.
**Kai Kristian Donner** (s. 22. helmikuuta 1952 Helsinki) on suomalainen eläintieteilijä ja emeritusprofessori, Kai Otto Donnerin poika.

Kristian Donner opiskeli eläintiedettä Helsingin yliopistossa ja väitteli tohtoriksi vuonna 1985 tutkielmalla *The Ganglion Cells of the Frog Retina*. Hän on työskennellyt yliopiston palveluksessa vuodesta 1976 alkaen muun muassa tuntiopettajana ja assistenttina ja toiminut eläintieteen apulaisprofessorina 1996–1998 ja varsinaisena professorina vuodesta 1998. Hän on julkaissut noin sata kirjoitusta erityisesti eläinten ja ihmisten näöstä ja näkemisen neurobiologista.

Donnerin puoliso on kirjailija Annika Luther, ja heillä on kahdeksan lasta, joista tytär Ulla Donner on sarjakuvataiteilija.

Lähteet
-------

1. 1 2  Paavilainen, Ulla (päätoim.): *Kuka kukin on: Henkilötietoja nykypolven suomalaisista 2015*, s. 89. Helsinki: Otava, 2014. ISBN 978-951-1-28228-0.
2. ↑  Ellonen, Leena (toim.): *Suomen professorit 1640–2007*, s. 98. Helsinki: Professoriliitto, 2008. ISBN 978-952-99281-1-8.

Aiheesta muualla
----------------

* Donner, Kristian hakuteoksessa *Uppslagsverket Finland* (2012). (ruotsiksi)
* Kristian Donner. Helsingin yliopiston tutkimusportaali.

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* ORCID

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Uppslagsverket Finland

 |

 |