recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Gaius Verres** (n. 120 eaa.–43 eaa.) oli roomalainen virkamies, joka tunnetaan hänen Sisiliassa harjoittamastaan poikkeuksellisen törkeästä korruptiosta ja paikallisen väestön riistosta. Aiemmin Gaius Mariusta kannattanut Verres oli siirtynyt Sullan puolelle. Vuonna 80 eaa. hän oli kvestori Asiassa, jossa hän esimiehensä Dolabellan kanssa ryöväsi aluetta vuoteen 78 eaa. asti, jolloin Dolabella joutui oikeuteen. Verres todisti esimiestään vastaan ja varmisti näin vapautumisensa syytteistä. Dolebella tuomittiin. Vuonna 74 eaa. lahjontakampanjan ansiosta Verres tuli preettoriksi. Tämän jälkeen hänet lähetettiin Sisilian maaherraksi. Sisilia oli tuolloin merkittävää viljantuotantoaluetta ja rikas provinssi. Saavuttuaan Verres aloitti järjestelmällisen ryöstelyn, jonka tarkoituksena oli varastaa mahdollisimman paljon silloin kuin voi. Jopa taideteoksia ryöstettiin temppeleistä ja yksityiskodeista välittämättä kansalaisten oikeusturvasta. Väitettiin myös, että Verres oli tuominnut maanomistajille tärkeitä orjia kuolemaan ilman syytä ja sitten vaatinut lahjuksia maanomistajilta tuomioiden peruuttamiseksi. Hänen kerrotaan myös keksineen olemattomia orjia, joiden piilottelusta hän sitten syytti maanomistajia. Syytöksistä pääsi jälleen eroon rahalla.

Verres palasi Roomaan 70 eaa. Samana vuonna sisilialaiset pyysivät Ciceroa asettamaan Verreksen syytteeseen. Verrestä puolusti ajan merkittävin asianajaja Quintus Hortensius ja Verreksellä oli edelleen tukijoita aristokratian keskuudessa. Verres pyrki viivyttämään oikeudenkäyntiä saadakseen suosiollisemman tuomarin, mutta Cicero hyökkäsi häntä vastaan raivokkailla puheilla. Ensimmäisen puheen jälkeen Hortensius neuvoi asiakastaan poistumaan maasta. Verres elikin maanpaossa Massiliassa vuoteen 43 eaa. jolloin hän joutui Marcus Antoniuksen proskriptiolistalle.

Tiedot Verreksen toimista perustuvat Ciceron häntä vastaan kirjoittamiin syytöspuheisiin. Näin ollen ne antavat mahdollisesti yksipuolisen kuvan Verreksen toiminnasta. Kuitenkin Verreksen syyllisyys lienee ollut ilmeistä. Verreksen tapaus kertoo niistä vaikeuksista, joita Rooman hallinto kohtasi tasavallan lopunaikoina. Kaupunkivaltion käyttöön rakennettu hallintokoneisto ei skaalautunut hyvin maailmanvallalle ja kelvottomat virkamiehet saattoivat väärinkäyttää järjestelmää provinsseissa vuosikausia ilman minkäänlaista valvontaa. Provinssien ryöstö nähtiin hallitsevan eliitin etuoikeutena ja sillä maksettiin pääkaupungin politiikan melskeissä syntyneet jättimäiset velat.

Kirjallisuutta
--------------

* Alf Henrikson: *Antiikin tarinoita 1–2*. WSOY, 1993. ISBN 951-0-18515-9.
* Pekka Tuomisto: *Rooman diktaattorit*. Karisto, 2003. ISBN 951-23-4442-4.
**Markku Erkki Airio** (s. 25. huhtikuuta 1952 Helsinki) on suomalainen judoka, joka kilpaili kansainvälisellä tasolla 1970–1980-luvuilla.

Airio sijoittui Montrealin olympialaisissa 1976 avoimessa luokassa jaetulle 16:nnelle ja raskaassa sarjassa jaetulle 17. sijalle. EM-kilpailuissa hän oli viides yli 93 kg:n painoluokassa 1976 sekä yli 95-kiloisissa 1978 ja 1980. Avoimessa luokassa hän oli seitsemäs 1984. 

Airio edusti seuratasolla helsinkiläistä Chikaraa. Hän voitti Suomen-mestaruuden alle 93 kg:n painoluokassa 1974, alle 95-kiloisissa 1977 sekä yli 95 kg:n sarjassa 1978, 1979 ja 1987. SM-hopeaa hän sai yli 93-kiloisissa 1973, alle 93-kiloisissa 1975 sekä yli 95 kg:n painoluokassa 1980, 1983–1986 ja 1990, yhteensä kahdeksan kertaa. SM-pronssia hän sai yli 95-kiloisissa 1982 ja 1988.

Lähteet
-------

* Marttila, Jouko: *Joustavan tien kulkijat – Puoli vuosisataa suomalaista judoa*. Suomen Judoliitto ry, 2008. ISBN 978-952-92-4641-0.

### Viitteet

1. 1 2  Markku Airio *sports-reference.com*.  Arkistoitu 15.12.2012. Viitattu 24.9.2010. (englanniksi)
2. 1 2 3 4 5  Markku Airio *judoinside.com*. Viitattu 4.10.2014. (englanniksi)
3. ↑  Marttila 2008, s. 63
4. ↑  Marttila 2008, s. 124–137
Versaillesin katedraali.
**Versaillesin katedraali** (ransk. *Cathédrale Saint-Louis de Versailles*) on roomalaiskatolinen katedraali ja Ranskan kansallismuistomerkki Versaillesissa.

Versaillesin piispan istuin on tässä kirkossa, eli se on tuomiokirkko.

Kirkon saarnastuoli.
Kirkko oli Pyhän Ludvigin (Saint Louis) seurakunnan kirkko, ennen kuin siitä ennen kuin siitä tuli uuden hiippakunnan tuomiokirkko. Kirkkorakennus on 1700-luvun puolivälistä, sen peruskiven laski Ludvig XV 12. kesäkuuta 1743, ja kirkko vihittiin käyttöön 24. elokuuta 1754. Kirkon arkkitehti oli Jules Hardouin Mansart de Sagonne. Ranskan vallankumouksen aikana se oli Yltäkylläisyyden temppeli ja vahingoittui pahasti. Sen valitsi tuomiokirkoksi vallankumouksen jälkeinen piispa, jonka mielestä se sopi tehtävään paremmin kuin Versaillesin Notre-Dame, jonka oli valinnut edellinen piispa. Tuomiokirkoksi vihkiminen viivästyi kuitenkin paljon ja tapahtui vasta 1843, jolloin vihkimisen suoritti hiippakunnan kolmas piispa Louis-Marie-Edmond Blanquart de Bailleul.

Versaillesin katedraalin urut, 1760.
Ludvig XV määräyksestä kirkon urut tilattiin Louis-Alexandre Clicquot'lta, ja ne sai valmiiksi tämän poika François-Henri Clicquot. Urut korjattiin perusteellisesti 1980-luvulla.

Lähteet
-------

* Catholic Hierarchy: Diocese of Versailles
* Catholic Encyclopedia: Versailles

Commons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Versaillesin katedraali**.
*Tämä artikkeli kuvaa Britannian kuninkaallisen laivaston Daring-luokan hävittäjää. Muita saman nimisiä aluksia on täsmennyssivulla.*

**HMS Decoy** (viirinumero D106) oli Britannian kuninkaallisen laivaston Daring-luokan hävittäjä.

Valmistus
---------

*Pääartikkeli: Daring-luokka (hävittäjä, 1949)*
Alus tilattiin Yarrow and Companyltä Glasgow’sta, missä köli laskettiin 22. syyskuuta 1946. Alus laskettiin vesille 29. maaliskuuta 1949 ja valmistui 28. huhtikuuta 1953.

Perun laivasto
--------------

*BAP Ferré* vuonna 2007.
Alus myytiin 1969 sisaraluksensa *HMS Dianan* kanssa Perun laivastolle. Se siirrettiin Cammell Lairdille Birkenheadiin modernisoitavaksi. Alus nimettiin huhtikuussa 1973 ennen palvelukseen ottoa Angamosin taistelussa kaatuneen Diego Ferrén mukaan *BAP Ferréksi*. Modernisoitaessa aluksen etumasto muutettiin asennettaessa Plesseyn AWS-1 ilmavalvontatutka. Lisäksi alukselle asennettiin kahdeksan MM38 Exocet -ohjuksen laukaisualustaa.

Alukselta poistettiin 1975–1976 SIMAn telakalla Callaossa Squid-sukellusveneentorjuntaheitin ja sen takakannelle rakennettiin helikopterikenttä. Samalla telakalla alukselle asennettiin 1977–1978 kaksi kaksiputkista OTO Melara 40 mm L70 DARDO -tykkitornia sekä niihin AESN NA-10 -tulenjohtojärjestelmä sekä AESN RTN-10X -tulenjohtotutka. Alus poistettiin palveluksesta 13. heinäkuuta 2007.

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:BAP Ferré (DM-74)

Lähteet
-------

* English, John: *Obdurate to Daring - British Fleet Destroyers 1941-45*. Windsor, Englanti: World Ship Society, 2008. ISBN 978-0-9560769-0-8. (englanniksi)
* Gardiner, Robert (toim.): *Conway's All the World's Fighting Ships 1922–1946*. Lontoo, Englanti: Conway Maritime Press, 1987. ISBN 0-85177-146-7. (englanniksi)
* Whitley, M. J.: *Destroyers of World War Two – an international encyclopedia*. Lontoo: Arms and Armour, 1988. ISBN 0-85368-910-5. (englanniksi)

### Viitteet

1. ↑  Gardiner, Robert s. 505

*Daring*-luokan hävittäjät

|  |  |
| --- | --- |
| Royal Navy | *HMS Dainty* - *HMS Daring* - *HMS Decoy* - *HMS Defender* - *HMS Delight* - *HMS Diamond* - *HMS Diana* - *HMS Duchess* |
| Perun laivasto | *BAP Palacios* - *BAP Ferré* |
| Australian laivasto | *HMAS Duchess* - *HMAS Vampire* - *HMAS Vendetta* - *HMAS Voyager* |

|  |
| --- |
| Edeltäjä: *Weapon*-luokka – Seuraaja: *County*-luokka |
**Pikkukaijaset** (*Micropsitta*) on kaijojen heimoon kuuluva lintusuku.

Pikkukaijaset ovat pienimpiä papukaijalintuja. Niillä on tapana kiivetä puun rungolla pyrstöönsä nojaten, kuten puukiipijät ja tikat. Pyrstösulkien ruoti on pidentynyt pari millimetriä kärkihöytyjen ulkopuolelle. Jalkapöydän luut (*metatarsal*) ovat hyvin pitkät ja kynnet pitkät ja kaarevat. Nokka on pituuttaan korkeampi, ja ylänokan kärjessä on pykälä. Kivipiira ja rauhasmaha ovat lihaksikkaat, ja kielen tyven alapuolella olevat sylkirauhaset ovat varsin hyvin kehittyneet.

Vaikka pikkukaijaset ovat paikoitellen sangen yleisiä, niitä on kirjallisuudessa usein käsitelty niin kuin ne olisivat myyttisiä olentoja. Viime vuosikymmeninä maasto-ornitologit ovat oppineet paljon uutta näiden pikkuruisten lintujen elämästä, mutta salaperäisyys verhoaa yhä niiden elämää, johtuen varmaankin siitä, että niitä on hankala tutkia luonnossa, koska ne ovat niin pieniä ja niillä on hyvä suojaväri. Kuudesta lajista viisi elää alavilla mailla ja yksi vuoristossa. Kaikki lajit elävät Papua-Uusi-Guineassa ja sen lähisaarilla.

Lajit
-----

* Keltapääkaijanen (*Micropsitta pusio*)
* Sammalkaijanen (*Micropsitta keiensis*)
* Sinilakkikaijanen (*Micropsitta geelvinkiana*)
* Suomupääkaijanen (*Micropsitta meeki*)
* Viherkaijanen (*Micropsitta finschii*)
* Vuorikaijanen (*Micropsitta bruijnii*)

Lähteet
-------

* Forshaw, Joseph M. & Cooper, William T. 1977: Parrots of the World. - T.F.H. Publications, Inc. New Jersey. ISBN 0-87666-959-3

Aiheesta muualla
----------------

* BirdLife Suomi ry: Maailman lintujen suomenkieliset nimet 3. uudistettu painos (2018)
* ITIS: Micropsitta (englanniksi)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Taksonitunnisteet | 
* Wikidata: Q244282
* Wikispecies: Micropsitta
* BOLD: 114080
* CoL: 63B6V
* GBIF: 2479238
* iNaturalist: 19290
* IRMNG: 1410060
* ITIS: 177507
* NCBI: 57422

 |

 |
**Linn Natassia Malthe** (s. 19. tammikuuta 1974 Oslo, Norja) on norjalainen näyttelijä ja malli.

Ura
---

Malesialaiset sukujuuret äitinsä puolelta omaava Malthe opiskeli nuorempana balettia, josta hän siirtyi ensin teatterimusikaaleihin ja tämän jälkeen televisio- sekä elokuvarooleihin.

Malthe on näytellyt useissa Uwe Bollin ohjaamissa elokuvissa.

Valikoitu filmografia
---------------------

| Vuosi | Elokuva | Rooli |
| --- | --- | --- |
| 1999 | *Lake Placid* |  |
| 2005 | *Elektra* | Tyfoidi |
| 2006 | *Dead or Alive* | Ayane |
| *BloodRayne 2: Deliverance* |  |
| 2011 | *In the Name of the King 2: Two Worlds* |  |

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Natassia Malthe 

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie
* Elonet

 |

 |
**Palya bareli** on indoarjalainen kieli, jota puhutaan Intiassa Maharashtran ja Madhya Pradeshin osavaltioissa. Se kuuluu bhil-kielten ryhmään ja on läheistä sukua muun muassa bhilille ja kahdelle muulle bareli-nimiselle kielelle, pauri barelille ja rathwi barelille.

Lähteet
-------

1. ↑  Bareli, Palya *Ethnologue*. Viitattu 4.8.2014. (englanniksi)

Indoarjalaiset kielet
aer | andh | angika | assami | awadhi | bagheli | baškarik | bengali | bhadrawahi | bhili | bhisnupriya | bhodžpuri | bradž | buksa | bundeli | chambeali | chhattisgarhi | chittagon | chitwania tharu | dameli | dangaura tharu | dhatki | divehi | dogri | fidžinhindi | gaddi | garhwali | gawar | goaria | grangali | gudžarati | gurgula | halbi | haryanvi | hindi | hindko | hindustani | Induksenkohistani | kalaša | kanauji | kašmiri | katarkalai | kathariya tharu | khowar | kochila tharu | koli | kumaoni | kurdari | kutši | lahnda | lambadi | magahi | maijan | maithili | majhi | mandeali | marathi | marwari | musasa | nimadi | ningalami | nepali | od | orija | paali | palya bareli | pandžabi | pašai | pauri bareli | phalura | radžastani | rana tharu | rangpuri | rathwi bareli | rohingya | romani | sadri | sanskrit | saraiki | sawi | šina | sindhi | sinhali | sirmauri | sonha | šumašti | surjapuri | sylheti | tirahi | torwali | urdu | varhadi-nagpuri | varli | vasavi
**Sun Jihai** (s. 30. syyskuuta 1977 Dalian, Liaoning) on kiinalainen jalkapalloilija, joka pelasi kotimaansa lisäksi Englannissa. Hänen pelipaikkansa oli joko keskuspuolustuksessa tai oikeana puolustajana.

Ammattilaisura
--------------

Sun aloitti uransa Dalian Shidessä vuonna 1995. Kolmen menestyksekkään kauden jälkeen hän siirtyi lainalle Englantiin, Crystal Palacen joukkueeseen. Seura osti samaan aikaan myös toisen kiinalaispelaajan, Shanghai Shenhuassa pelanneen Fan Zhiyin, ja heistä tuli ensimmäiset kiinalaiset Englannin kentillä. Sun palasi kuitenkin Dalianiin jo yhden kauden jälkeen, vaikka lontoolaisseurassa oli tullut melko paljon vastuuta ja otteluita oli kertynyt 23. 

Vuonna 2002 hän lähti toisen kerran Englantiin, ja tällä kertaa vakituisen siirron osoitteena oli Manchester City. Siirtosumma 2,87 miljoonan punnan suuruinen. Saman vuoden lokakuussa Sunista tuli ensimmäinen Valioliigassa maalin tehnyt kiinalainen, kun hän teki joukkueensa ensimmäisen maalin Birminghamia vastaan. 

Sun sai Chelsean Eiður Guðjohnsenin taklauksesta melko vakavan polvivamman kauden 2004/05 alussa. Vähitellen Sunin vastuu kuitenkin pieneni, seuran alkaessa investoida rahallisesti aiempaa enemmän uusien pelaajien hankintaan.

Cityn vuosien jälkeen Sun pelasi vuosina 2008–2010 Sheffield Unitedissa, ja tämän jälkeen palasi takaisin kotimaahansa.

### Maajoukkueura

Kiinan maajoukkueessa Sun debytoi 6. joulukuuta 1996 ottelussa Uzbekistania vastaan. Yhteensä 64 maaottelua pelannut Sun oli mukana Kiinan joukkueessa 2002 MM-kisoissa, mutta loukkaantui jo ensimmäisessä ottelussa, eikä kyennyt pelaamaan lopuissa kahdessa muussa lohkovaiheen ottelussa.

Sun lopetti maajoukkueuransa vuonna 2008.

Saavutukset
-----------

Kiina **Dalian Shide**

* A-liiga (4): 1996, 1997, 2000, 2001
* Kiinan FA Cup: 2001
* Kiinan FA Super Cup: 1997

Kiina **Guizhou Renhe**

* Kiinan FA Cup: 2013
* Kiinan FA Super Cup: 2014

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Sun Jihai Transfermarkt-sivustolla (englanniksi) Viitattu 8.4.2015.

  

Kiinan joukkue – Jalkapallon MM-kilpailut 2002
1 An Qi
2 Zhang Enhua
3 Yang Pu
4 Wu Chengying
5 Fan Zhiyi
6 Shao Jiayi
7 Sun Jihai
8 Li Tie
9 Ma Mingyu
10 Hao Haidong
11 Yu Genwei
12 Su Maozhen
13 Gao Yao
14 Li Weifeng
15 Zhao Junzhe
16 Qu Bo
17 Du Wei
18 Li Xiaopeng
19 Qi Hong
20 Yang Chen
21 Xu Yunlong
22 Jiang Jin
23 Ou Chuliang
Valmentaja Milutinović
**HMS Defender** (viirinumero D36) on Britannian kuninkaallisen laivaston tyypin 45 ilmatorjuntahävittäjä.

Valmistus
---------

*Pääartikkeli: Tyyppi 45 -hävittäjä*
Alus tilattiin joulukuussa 2000 BVT Surface Fleetiltä, missä köli laskettiin BAe Systems Naval Shipsin telakalla (vuodesta 2009 BAE Systems Surface Ships) Govanissa 31. heinäkuuta 2006. Se laskettiin vesille 21. lokakuuta 2009 kumminaan Lady Julie Massey ja otettiin palvelukseen 21. maaliskuuta 2013.

Palvelus
--------

Alus matkasi 19. joulukuuta 2013 700 merimailia Portsmouthista Skotlannin koillispuolelle kohdatakseen Venäjän laivaston kuuden aluksen osaston, jossa oli muun muassa lentotukialus *Admiral Kuznetsov*. *Defender* saattoi osaston matkalla Skotlannin itärannikkoa kohti etelää. Osasto joutui kuitenkin palaamaan pohjoiseen huonon sään vuoksi ja ankkuroitui Moray Firthiin.

Alus osallistui operaatio Shaderiin suojaten Yhdysvaltain laivaston CTF-50:tä.

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **HMS Defender (D36)**.
Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:HMS Defender (D36)

Lähteet
-------

1. ↑  Royal Navy Welcomes Fifth Type 45 Destroyer Into Its Fleet

*Tyypin 45* -ohjushävittäjät

|  |
| --- |
| *HMS Daring* - *HMS Dauntless* - *HMS Diamond* - *HMS Dragon* - *HMS Defender* - *HMS Duncan* |
| Edeltäjä: *Tyypin 42*-ohjushävittäjät – Seuraaja: ei seuraajaa |
Victor von Stedingk. Tuntemattoman taiteilijan piirros vuodelta 1847.
**Victor Carl Ernst Berend Heindrich von Stedingk** (1751 Pinnow, Saksa – 1823 Tukholma) oli ruotsalainen upseeri ja merisotilas ja kuului ruotsalaiseen vapaaherralliseen aatelissukuun. Hänen veljensä oli sotamarsalkka Curt von Stedingk.

Victor von Stedingk meni armeijaan jo 11-vuotiaana. Hän tuli Amiraliteetin kadetiksi vuonna 1765 ja suoritti upseeritutkinnon 1768. Hän palveli ensin ulkomailla ja sekä Ruotsin avomerilaivastossa. Vuonna 1777 hän siirtyi Ruotsin saaristolaivastoon ruotsalaisen eskaaderin tykistömajuriksi.

Vuosina 1778–1783 von Stedingk palveli Ranskan laivastossa. Hän osallistui silloin Grenadan ja Saint-Martinn taisteluihin vuonna 1779 ja sai Pour le mérite militaire -kunniamerkin.

Von Stednigk palasi Ruotsiin takaisin vuonna 1784 armeijan laivaston everstiluutnantiksi. Kustaan sodassa hän osallistui Suursaaren meritaisteluun vuonna 1788, ja hyökkäsi vuonna 1789 venäläisten Porkkalan-tukikohtaan Turun eskaaderin komentajana. Ruotsinsalmen toisessa meritaistelussa hän johti hämeenmaa-luokan Styrbjörn-fregattia.

Victor von Stedingk oli aikalaisten keskuudessa tunnettu pahasuisuudestaan ja huumorintajustaan.

Lähteet
-------

* Lappalainen, Jussi T. *Kuninkaan viimeinen kortti. Viipurinlahden ja Ruotsinsalmen meritaistelut 1790*. SKS, Helsinki 2011.

### Viitteet

1. 1 2 3 4 5  Lappalainen 2011, s. 161.


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Ruotsi

 |

 |
**Åminne – Kartanon historia ja päärakennuksen restaurointi** on Merja Niemisen ja Irma Lounatvuoren toimittama teos, joka käsittelee Saloon kuuluvassa Halikossa sijaitsevan Joensuun kartanon eli Åminnen kartanon historiaa ja päärakennuksen entisöintiä. Teoksen on kustantanut kartanon nykyinen omistaja Björn Wahlroos. Kirjaa saa vain Wahlroosilta itseltään, mutta Kansalliskirjastossa on kirjasta vapaakappale.

Teoksessa on alkusanojen ja kartanon luonnehdinnan jälkeen Rainer Knapasin artikkeli Gustaf Mauritz Armfeltista, jonka aikaiseen asuun kartano on entisöity. Vaikka Armfelt ehti asua Åminnessa vain lyhyen aikaa, kartano on mielikuvissa leimallisesti juuri hänen kartanonsa. Armfeltin varsinainen elämäntyö ja persoona jäävät kirjan ulkopuolelle. Armfelt-artikkelin jälkeen seuraa usean kirjoittajan artikkeleista koostuva osuus kartanon historiasta, sen jälkeen jakso kartanon entisöinnistä ja nykyajasta sekä laaja osuus kirjastosta, kalusteista ja taide-esineistä. Oma osuutensa on myös entisöidyllä kartanopuistolla. Kirjakokoelma on luetteloitu ja esitelty toisaalla.

Historioitsija Matti Klingen mukaan teos on loistokkaasti painettu raportti erityisesti Åminnen restauroinnista. Klinge kiittää Björn Wahlroosia siitä, että hän on kantanut vastuun kulttuurimuistomerkin säilymisestä elävänä.

Teoksen kirjoittajat ovat Armfelt-tutkijoita ja kartanon entisöintiin osallistuneita asiantuntijoita ja erityisosaajia.

Kirja on ilmestynyt myös ruotsiksi nimellä *Åminne – Gårdens historia och restaureringen av karaktärsbyggnaden*.

Lähteet
-------

1. ↑  Koskinen, Janne: Vierailulla Björn Wahlroosin kartanossa, II osa. *Herrasmiehen päiväkirja* 16.7.2014. (Radio-ohjelmaan *Hienostelua* liittyvä blogi.)
2. 1 2 3 4  Klinge, Matti: Mahtimies loi monumentin. *Helsingin Sanomat* 24.1.2010, s. C 1.
3. ↑  *Åminne*, kansilieve.
**Youssouf Traoré** (2. lokakuuta 1935 San – 11. kesäkuuta 2019 Touna) oli malilainen sotilas ja poliitikko.

Traoré opiskeli Fréjusin sotakoulussa vuosina 1960–1961 ja liittyi sen jälkeen vastikään perustettuun Malin armeijaan. Hän palveli ensin tasavaltalaiskaartin päällikkönä ja sen jälkeen joukkueenkomentajana Katin varuskunnassa.

Youssouf Traorén uskotaan olleen Moussa Traorén ohella vuoden 1968 vallankaappauksen pääsuunnittelija. Hän toimi aluksi maata hallinneen sotilasjuntan kiistanratkaisijana ja sittemmin tiedotuspäällikkönä ja puhemiehenä. Vuosina 1969–1975 Traoré työskenteli Malin tiedotusministerinä.

Traoré ylennettiin everstiluutnantiksi vuonna 1976. Tammikuussa 1978 hänet nimitettiin opetusministeriksi, minkä jälkeen hän toimi aktiivisesti Moussa Traorén vastaisesta vallankaappausyrityksestä syytettyjen Kissima Doukaran, Karim Dembélén ja Tiécoro Bagayokon pidättämiseksi. Malin kansan demokraattisen liiton perustavassa kokouksessa vuonna 1979 Traoré valittiin puolueen toimeenpanevan keskustoimiston tiedotus- ja kulttuuriasiain sihteeriksi.

Vuosien 1979–1980 opiskelijalevottomuuksien jälkeen Traoré joutui luopumaan kaikista tehtävistään keväällä 1981. Hän pakeni maasta ja asettui Ylä-Voltaan, josta käsin hän ryhtyi vastustamaan Moussa Traorén hallintoa. Palattuaan pysyvästi Maliin elokuussa 1991 Youssouf Traoré perusti johtamansa Union des forces démocratiques pour le progrès -puolueen ja vuoden 1992 kansalliskokousvaaleissa hänet valittiin sen kansanedustajaksi. Osallistuttuaan ensin opposition toimintaan Traoré kannatti presidentti Amadou Toumani Touréa vuosina 2002–2012 ja Ibrahim Boubacar Keïtaa vuodesta 2013.

Amadou Toumani Touré palautti Youssouf Traorén maineen vuonna 2006. Tämä asui Moussa Traorén naapurina Bamakon Djicoroni Paran kaupunginosassa ja kävi samassa moskeijassa, mutta miehet eivät olleet puheväleissä. Traoré kuoli liikenneonnettomuudessa.

Lähteet
-------

1. 1 2  Colonel Youssouf Traoré n’est plus *Malicanal*. Viitattu 23.11.2019.
2. 1 2 3 4  Armée et gestion des affaires publiques du Mali (1968–2017): 2 Présidents, 3 Chefs du Gouvernement, 35 ministres et 3 assimilés *Bamada.net*. Viitattu 23.11.2019.
3. 1 2  Pascal James Imperato, Gavin H. Imperato: *Historical Dictionary of Mali, fourth edition*, s. 314. Lanham: Scarecrow Press, 2008. ISBN 978-0-8108-5603-5.
4. ↑  Le Colonel Youssouf Traoré meurt des suites d’un accident de la circulation mardi dernier: Mémoires d’un rescapé du CMLN *Maliweb*. Viitattu 23.11.2019.
**Youri** on kaupunkikunta ja sen ainoa taajama Kayesin alueen Nioron piirissä Malissa. Se sijaitsee 30 kilometriä Niorosta lounaaseen. Kunnassa on 7 100 asukasta (vuonna 2009).

Yourin kunnan pinta-alaksi ilmoitetaan noin 600 neliökilometriä. Sitä ympäröi joka suunnalta Nioron piirin Gavinanén kunta. Seutu kuuluu Sahelin vyöhykkeeseen.

Asukkaat ovat etupäässä soninkeja ja fulbeja. Puhutuin kieli on soninke ja vallitseva uskonto islam.

Yourin kautta kulkee Nioron ja Kayesin välinen maantie. Paikallisia elinkeinoja ovat maanviljely, karjanhoito, käsityöammatit ja kaupankäynti. Tärkeimmät viljelykasvit ovat maapähkinä, durra, hirssi, lehmänpapu ja maapapu. Tuotantoeläimiä ovat naudat, lampaat, vuohet, aasit ja hevoset. Yourissa pidetään viikoittaiset markkinat.

Lähteet
-------

1. ↑  4ème recensement général de la population et de l’habitat. Résultats définitifs, tome 0: Répertoire des villages *instat-mali.org*.  Arkistoitu 7.1.2017. Viitattu 16.12.2018.
2. 1 2 3 4  Plan de sécurité alimentaire: Commune urbaine de Youri 2007-2011 *aec.msu.edu*.  2007.  Arkistoitu 13.6.2010. Viitattu 16.12.2018.
3. ↑  Mali - Région de Kayes: Carte de référence *reliefweb.int*. Viitattu 16.12.2018.
*Tämä artikkeli kertoo Britannian kuninkaallisen laivaston County-luokan hävittäjästä. Muita saman nimisiä aluksia on täsmennyssivulla.*

**HMS Devonshire** (viirinumero D02) oli Britannian kuninkaallisen laivaston County-luokan hävittäjä.

Valmistus
---------

*Pääartikkeli: County-luokka (hävittäjä)*
Alus tilattiin 24. tammikuuta 1956 Cammell Lairdilta Birkenheadistä, missä köli laskettiin 9. maaliskuuta 1959. Se laskettiin vesille 10. kesäkuuta 1960 kumminaan prinsessa Alexandra ja otettiin palvelukseen 15. marraskuuta 1962 ensimmäisenä päällikkönään P. N. Howes.

Palvelus
--------

Alus poistettiin palveluksesta 19. heinäkuuta 1978 Portsmouthissa. Alusta yritettiin myydä Egyptille, mutta keskustelut päättyivät marraskuussa 1979 tuloksettomina. Alus oli ankkurissa ja siitä irrotettiin varaosia edelleen palveluksessa oleviin sisaraluksiin. Se hinattiin heinäkuussa 1984 Atlantille maalilaivaksi. Ensin alukseen osui Sea Harrierin laukaisema Sea Eagle merimaaliohjus, mikä aiheutti merkittävää tuhoa. Lopulta sukellusvene *HMS Splendidin* laukaisema Tigerfish-torpedo upotti 17. heinäkuuta *Devonshiren* peräedellä Atlantin syvyyksiin, kun torpedo osui oikeaan kylkeen hangaarin kohdalle katkaisten aluksen perän.

Lähteet
-------

* Gardiner, Robert (toim.): *Conway's All the World's Fighting Ships 1947–1995*. Lontoo, Englanti: Conway Maritime Press, 1995. ISBN 0-85177-605-1. (englanniksi)
* McCart, Neil: *County Class Guided Missile Destroyers*. Maritime Books, 2014. ISBN 978-1-904459-63-7. (englanniksi)

### Viitteet

1. ↑  Gardiner, Robert s. 508
2. ↑  McCart 2014 s. 3
3. ↑  McCart 2014 s. 31-33

*County*-luokan hävittäjät

|  |  |
| --- | --- |
| Royal Navy | *HMS Devonshire* - *HMS Hampshire* - *HMS London* - *HMS Kent* - *HMS Fife* - *HMS Glamorgan* - *HMS Antrim* - *HMS Norfolk* |
| Chilen laivasto | *Almirante Cochrane* - *Almirante Latorre* - *Blanco Encalada* - *Capitán Prat* |
| Pakistanin laivasto | *Babur* |

|  |
| --- |
| Edeltäjä: *Daring*-luokka – Seuraaja: *Tyypin 82* hävittäjät |
**Pikkukeltasiipi** (*Eilema lutarellum*) on yleinen, siilikkäisiin kuuluva pieni perhoslaji. Lajista on joskus käytetty kirjallisuudessa myös nimiä aitokeltasiipi ja multakeltasiipi.

Koko ja ulkonäkö
----------------

Pikkukeltasiipi on pienehkö ja suhteellisen huomaamaton perhoslaji. Etusiivet vaihtelevat väriltään likaisen keltaisesta vaaleanharmaaseen. Etusiiven etureunassa ei ole keltaista juovaa. Takasiivet ovat pohjaväriltään keltaiset, mutta niiden tyvi ja siiven etuosa ovat mustat. Musta väri erottuu hyvin myös lentävällä yksilöllä. Tuntosarvet ovat tummat ja ruumis on enimmäkseen tummanharmaa. Takaruumis on kuitenkin puolivälin jälkeen kellertävä.
Siipiväli on 21–30 mm.

Täysikasvuinen toukka on tummakarvainen, noin 16 mm pitkä ja väriltään harmaanruskea. Toukan selkäpuolella on kaksi leveää ruskeanoranssia raitaa, ja niiden välissä kapea, musta keskiviiva.

Levinneisyys ja lentoaika
-------------------------

Laji on palearktinen, ja sitä tavataan Espanjasta ja Pohjois-Afrikasta Euroopan ja Siperian poikki Venäjän kaukoitään. Suomessa pikkukeltasiipeä tavataan Etelä- ja Keski-Suomessa. Perhonen lentää heinäkuun puolivälistä elokuun alkupuoliskolle.

Elinympäristö ja elintavat
--------------------------

Pikkukultasiipi kuuluu päiväaktiivisimpiin keltasiipilajeihin. Silti sekin on liikkeellä enimmäkseen yöllä. Päivällä perhoset vierailevat ahkerasti kukilla. Koiraat lentävät valolle huomattavasti naarasta useammin.

Naaras munii usean päivän aikana 80–100 munaa ja kuolee heti saatuaan kaikki munat laskettua. Toukat kuoriutuvat parin viikon kuluttua ja toukka on lajin talvehtiva elämänvaihe. Keväällä toukat koteloituvat rakentamaansa ruskeaan kotelokoppaan.

Ravintokasvi
------------

Useiden muiden keltasiipien tapaan pikkukeltasiivenkin toukka syö puiden pinnalla ja kivillä kasvavia jäkäliä.

Lähteet
-------

1. ↑  Svenska fjärilar (ruotsiksi)
2. ↑  kuva toukasta (Arkistoitu – Internet Archive)
3. 1 2  Norges sommerfugler (norjaksi)
4. ↑  Perhoswiki[vanhentunut linkki]
5. 1 2 3  Nationalnyckeln till Sverges flora och fauna. Fjärilar: Ädelspinnare–tofsspinnare Lepidoptera: Lasiocampidae–Lymantriidae. ISBN 978-91-88506-58-0 s. 358–360

Aiheesta muualla
----------------

* Bestimmungshilfe des Lepiforums (saksaksi)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Taksonitunnisteet | 
* Wikidata: Q971283
* Wikispecies: Manulea lutarella
* BioLib: 54821
* BOLD: 183491
* EUNIS: 309265
* Fauna Europaea: 446925
* Fauna Europaea (new): 0ef93a3b-f8df-4b19-b618-9e3424f03e10
* GBIF: 5117049
* iNaturalist: 470720
* IRMNG: 10318962
* LepIndex: 37542
* LoB: 6140

 |

 |
Pikkuhousunsuoja
**Pikkuhousunsuojat** on kehitetty terveyssiteistä. Pikkuhousunsuojien tarkoituksena on imeä kuukautisvuodon ulkopuolinen vuoto, esimerkiksi valkovuoto tai lievä virtsankarkailu. Sitä voidaan käyttää myös varmistamassa esimerkiksi tamponia tai kuukautiskuppia.

Pikkuhousunsuojia on markkinoilla monenlaisia mm. string-alushousuille sekä mustia mustille alusvaatteille. Pikkuhousunsuojia myydään myös yksittäisesti pakattuina.

Kaikilla terveyssidevalmistajilla on markkinoilla myös pikkuhousunsuojia.

Kertakäyttöiset pikkuhousunsuojat
---------------------------------

Kertakäyttöinen pikkuhousunsuoja pysyy paikallaan tarrakiinnityksellä. Kertakäyttöpikkuhousujensuojilla on monia valmistajia, mm. Alldays ja Vuokkoset. Kertakäyttöinen pikkuhousunsuoja heitetään nimensä mukaan käytön jälkeen roskiin. Sitä ei saa huuhdella viemäristä alas, sillä se voi tukkia viemäriputkia.

Kestopikkuhousunsuojat
----------------------

Taloudellisempi ja ympäristöystävällisempi vaihtoehto kertakäyttöisille pikkuhousunsuojille ovat kestosuojat. Kestosuojissa ei ole käytetty valkaisuaineita tai muita kemikaaleja. Ne nimensä mukaisesti kestävät pidempään, sillä niitä voi käyttää useasti, ja täten tulevat usein halvemmiksi kuin kertakäyttöiset. Ne pitää kuitenkin aina pestä ennen uudelleenkäyttöä.

Kestopikkuhousunsuoja on samanlainen kuin kestoterveysside, joskin pienempi ja usein myös ohuempi, mutta materiaalit ovat molemmissa samat. Päällä kuivan tuntuinen kangas (usein puuvillaa, bambua tai hamppua) sekä keskellä kosteutta imemässä muutama imukerros esimerkiksi puuvillafroteeta. Joskus suojissa saattaa olla myös kosteussulku, ja vain kosteussuluttomia pikkuhousunsuojia voi käyttää molemmin päin. Ne kiinnitetään painonappien (eli neppareiden) tai erityisen tarrapinnan avulla alushousuihin.
*Ardea intermedia brachyrhyncha*
**Pikkujalohaikara** (*Ardea intermedia*) on haikaralaji. Se sijoitetaan harmaahaikaroiden sukuun, vaikka usein se on myös haikaroiden suvussa tai omassa *Mesophoyx*-suvussaan.

Tuntomerkit
-----------

Pikkujalohaikara on 60-72 senttimetriä pitkä ja sen siipien kärkiväli on 105-115 senttimetriä. Sen höyhenpuku on valkoinen ja jalat kokotummat. Se muistuttaa jalohaikaraa, mutta on kooltaan pienempi ja sen nokka on tummaa kärkeä lukuun ottamatta keltainen. Lisäksi pikkujalohaikaran pää om pyöreämpi sekä sen kaula ole niin voimakkaasti S-mutkalle kaartunut.

Levinneisyys
------------

Pikkujalohaikaroita elää Saharan eteläpuolisessa Afrikassa, Etelä-, Itä- ja Kaakkois-Aasiassa sekä Australiassa. Pikkujalohaikaran maailmanlaajuiseksi populaatioksi on arvioitu 180 000-1 300 000 yksilöä. Kannankehitys on laskeva, mutta laji on luokiteltu elinvoimaiseksi.

Ravinto
-------

Kosteissa ympäristöissä pikkujalohaikara syö pääasiassa kaloja, äyriäisiä, sammakoita ja vesihyönteisiä. Kuivemmilla paikoilla se syö heinäsirkkoja ja muita hyönteisiä, hämähäkkejä, käärmeitä ja poikkeuksellisesti myös lintuja.

Lisääntyminen
-------------

Pikkujalohaikarat pesivät yhdyskuntina muiden lintulajien kanssa. Ne eivät kuitenkaan muodosta tiheitä ryhmiä ja pesät sijaitsevat noin puolen metriä päässä toisistaan. Pesät rakennetaan oksista ja muista kasvinosista. Pesä sijaitsee usein puussa 3-6, joskus jopa 20 metrin korkeudessa. Joskus pesä voi olla myös kallionkielekkeellä, kaislikossa tai pensaassa.

Lähteet
-------

1. ↑  BirdLife International: *Ardea intermedia* *IUCN Red List of Threatened Species. Version 2019.2*.  2016. International Union for Conservation of Nature, IUCN, Iucnredlist.org. Viitattu 26.7.2019. (englanniksi)
2. ↑  Martínez-Vilalta, A. Motis, A. & Kirwan, G.M: Intermediate Egret (Ardea intermedia). Teoksessa del Hoyo, J. Elliott, A. Sargatal, J. Christie, D.A. & de Juana, E. (toim.): *Handbook of the Birds of the World Alive*. Barcelona: Lynx Edicions, 2018. Teoksen verkkoversio (viitattu 12.3.2018). (englanniksi)
3. ↑  Svensson, Lars: *Lintuopas - Euroopan ja Välimeren alueen linnut*, s. 410. Otava, 2010. ISBN 978-951-1-21351-2.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Taksonitunnisteet | 
* Wikidata: Q27074615
* Wikispecies: Ardea intermedia
* AFD: Ardea\_intermedia
* BirdLife: 22727668
* BOLD: 747818
* BOW: integr
* eBird: integr
* GBIF: 4352345
* iNaturalist: 558445
* IRMNG: 10829742
* IUCN: 22727668
* NCBI: 585464
* NZOR: cd4056ee-7854-4d57-8d23-21361a7fc16d
* WoRMS: 225956
* Xeno-canto: Ardea-intermedia

 |

 |
**Pikkujalohaukka** (*Falco rufigularis*) on amerikkalainen jalohaukka.

Koko ja ulkonäkö
----------------

Linnun pituus on 24–29 cm, siipien kärkiväli 56–58 cm (koiras) tai 65–67 cm (naaras) ja paino 108–242 g, keskimäärin 148 g. Naaras on hieman koirasta rotevampi. Sen pää ja selkäpuoli ovat mustat, kurkku ja rinnan yläosa ovat valkoiset, pitkähkö pyrstö on musta ohuin valkoisin ja harmain raidoin ja sen kärki on ruskehtava. Iiris on tummanruskea. Sukupuolet ovat samanvärisiä.

Esiintyminen
------------

Pikkujalohaukka elää Amerikassa, pohjoisessa Meksikosta läpi Keski- ja Etelä-Amerikan Pohjois-Argentiinaan. Lajin elinympäristön ala on noin 13 miljoonaa neliökilometriä ja maailman populaatio on kooltaan 100 000–1 000 000 yksilöä.

Elinympäristö
-------------

Haukat elävät pääasiassa trooppisissa sademetsissä mutta myös ihmisen toiminnasta syntyneessä ympäristössä, kuten tienvarsilla, hakkuuaukeilla, harvennetuissa metsissä, jokivarsilla ja viljelysmailla, joilla kasvaa yksittäisiä puita.

Lisääntyminen
-------------

Pesä on tavallisesti puun kolossa, toisinaan kalliojyrkänteen ulokkeella, termiittikeoissa tai nostokurjissa. Naaras munii 2–4 munaa, joita haudotaan 4–7 viikkoa. Koiras hankkii perheelle lähes kaiken ravinnon pesinnän aikana. Poikaset lähtevät pesästä lentokykyisinä 35–40 päivää vanhoina.

Ravinto
-------

Lajin ruokavalio koostuu enimmäkseen pikkulinnuista, isokokoisista lentävistä hyönteisistä ja lepakoista.

Lähteet
-------

* ADW (englanniksi)

### Viitteet

1. ↑  BirdLife International: *Falco rufigularis* *IUCN Red List of Threatened Species. Version 2013.2*.  2012. International Union for Conservation of Nature, IUCN, Iucnredlist.org. Viitattu 14.5.2014. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* VIREO (Kuvia)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Taksonitunnisteet | 
* Wikidata: Q844220
* Wikispecies: Falco rufigularis
* ADW: Falco\_rufigularis
* Avibase: EF9568DE5FD1E028
* BirdLife: 22696457
* BOLD: 113132
* CoL: 3DTGN
* BOW: batfal1
* eBird: batfal1
* GBIF: 2481033
* iNaturalist: 4664
* IRMNG: 10586730
* ITIS: 175651
* IUCN: 22696457
* NCBI: 399590
* Neotropical: batfal1
* Species+: 9656
* Xeno-canto: Falco-rufigularis

 |

 |
***M/S Kristina Thordén*** oli ruotsalainen rahtimoottorilaiva joka valmistui 28. huhtikuuta 1943 Crichton-Vulcan Oy:n Turun telakalta. Laivan omistaja oli Gustaf Thordén. Laiva oli laskettu vesille jo joulukuussa 1940 mutta sotatilanteen vuoksi laivan toimitus viivästyi. Laivan sisaralukset olivat *M/S Carolina Thordén*, *M/S Mathilda Thordén* ja *M/S Selma Thordén*.

Gustaf Thordén rekisteröi laivan toukokuussa 1944 Ruotsin lipun alle ja se siirrettiin heinäkuussa 1944 Ruotsiin Gåshagaan kunnostettavaksi. Laiva asetettiin kunnostuksen jälkeen liikenteeseen kesäkuussa 1945. Lokakuussa 1946 laiva oli Atlantilla matkalla Bostoniin kun sen konehuoneessa syttyi tulipalo jossa neljä miehistön jäsentä kuoli. Sisaralus *Selma Thordén* tuli palossa pahoin vaurioituneen laivan avuksi ja hinasi sen korjattavaksi Uddevallan telakalle Ruotsiin. Korjausten jälkeen laiva palasi liikenteeseen syyskuussa 1947.

Marraskuussa 1961 *Kristina Thordén* törmäsi sumussa yhteen Kööpenhaminasta Osloon matkalla olleen tanskalaisen M/S H. P. Prior matkustajalaivan kanssa. Vuonna 1968 laiva myytiin panamalaiselle Marhalieto Cia Navigation SA varustamolle ja se sai nimekseen *Alexfan*. Syyskuussa 1968 eteläafrikkalaisen Durbanin satamaan saapuneen laivan lastiruumassa syttyi tulipalo jonka sammuttaminen kesti kaksi viikkoa. Palossa korjauskelvottomaksi tullut laiva myytiin Durbanissa huutokaupalla ja romutettiin huhtikuussa 1970.

Laivan pituus oli 114,07 metriä, leveys 15,64 metriä ja syväys 7,25 metriä. Laivan bruttovetoisuus oli 3 888 tonnia ja kuollut paino 6 000 tonnia. Laivan moottorina oli 3 600 hevosvoiman seitsemänsylinterinen Crichton-Vulcan-Krupp-dieselmoottori.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Fakta om Fartyg : M/S Kristina Thordén
2. ↑  Kommandobryggan : M/S Kristina Thordén
3. ↑  Hl. Kristina Thorden tulessa Pohjois-Atlantilla, Helsingin Sanomat 50 vuotta sitten 12.10.1996
**Orlando Tive "Baby Lane" Anderson** (13. elokuuta, 1974 - 29. toukokuuta, 1998) oli Southside Crips -katujengin jäsen ja monet uskovat hänen olleen mukana Yhdysvaltalaisen rap-artisti Tupac Shakurin murhassa.

Anderson ja Shakurin seurue olivat kahakassa MGM Grand Hotelliin aulassa vain kolme tuntia ennen kuin Shakuria ammuttiin 7. syyskuuta 1996. Tämän takia monet uskovat Andersonin ampuneen Shakuria myöhemmin tuona yönä. Liikkui huhuja, joiden mukaan Anderson kerskui räppärin ampumisella, jonka hän kuitenkin kielsi haastatteluissa. Las Vegasin poliisi piti Andersonia syyllisenä, mutta oli mahdotonta todistaa hänet syylliseksi. Tupacin äiti, Afeni Shakur haastoi Andersonin oikeuteen, mutta juttu ei mennyt läpi, koska Anderson kuoli ennen sen käsittelyä.

Kuolema
-------

29. toukokuuta 1998 Andersonia ammuttiin autopesulan ulkopuolella Comptonissa. Anderson ja kaksi hänen kanssaan ollutta henkilöä kuolivat sairaalassa Los Angelesissa. Ketään ei kuitenkaan koskaan syytetty heidän murhistaan.

Lähteet
-------

1. ↑  Life and death in South Central LA *theguardian.com*. Viitattu 10.7. 2015. (englanniksi)
2. 1 2  Eric Malnic & Chuck Philips & Times Staff Writers: Possible Suspect in Tupac Shakur Death Killed in Shootout *articles.latimes.com*. Viitattu 10.7. 2015. (englanniksi)
3. ↑  Afeni Shakur vs. Orlando Anderson *angelfire.com*. Viitattu 10.7. 2015. (englanniksi)

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Orlando Anderson
Orlando Gibbons.
**Orlando Gibbons** (1583 Oxford – 5. kesäkuuta 1625 Canterbury) oli brittiläinen säveltäjä ja urkuri. Hän sävelsi muun muassa paljon musiikkia kosketinsoittimelle, noin 30 teosta jousisoittimille ja madrigaaleja. 

Gibbons syntyi Oxfordissa vuonna 1583. Vuosina 1596–1598 hän lauloi Cambridgen King’s Collegen kuorossa. Vuonna 1606 Gibbons saavutti musiikin kandidaatin arvon. Gibbons työskenteli Chapel Royalin urkurina noin vuodesta 1615 kuolemaansa asti. Gibbons kuoli Canterburyssa 5. kesäkuuta 1625. Canterburyn tuomiokirkolle rakennettiin hänestä muistomerkki.

*The Silver Swan*MIDI-tiedostoÄänitiedostojen kuunteluohjeet

Lähteet
-------

1. ↑  Orlando Gibbons Encyclopedia Britannica. Viitattu 26.3.2015. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Orlando Gibbons** Wikimedia Commonsissa

* Vapaasti käytettävissä olevia Gibbonsin partituureja. Mutopia Project.

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Suomi (KANTO)
* Belgia
* Yhdysvallat
* Ruotsi
* Latvia
* Japani
* Tšekki
* Australia
* Korea
* Kroatia
* Alankomaat
* Puola
* Portugali
* Vatikaani

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* RISM
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**Jens Munk** (3. kesäkuuta 1579 - 28. kesäkuuta 1628) oli norjalais-tanskalainen merenkävijä, joka yritti löytää lyhyemmän meritien kaukoitään Luoteisväylän tai Koillisväylän kautta. Hän lähti ensi kertaa merille jo 12-vuotiaana.

Tanskan kuningas Kristian IV lähetti Jens Munkin etsimään Luoteisväylää 64 miehen ja kahden laivan kanssa vuonna 1619. Munk oli niin varma retken onnistumisesta, ettei ottanut mukaan suksia eikä lämpimiä vaatteita. Munk saapui nykyiselle Hudsoninlahdelle. Syyskuussa Munk myönsi, että retki oli umpikujassa. Hän perusti nykyisen Churchilljoen suulle leiripaikan, jonka hän kastoi Nova Daniaksi, uudeksi Tanskaksi.

Miehiä kuitenkin kuoli koko ajan. Kun jää ja lumi 28. toukokuuta 1620 olivat sulamassa, vain seitsemän miestä oli elossa. Helluntaina Munkin lisäksi hengissä oli vain kaksi miestä. Vähitellen heidän voimansa alkoivat palautua. Kesäkuun lopussa miehet päättivät yrittää kotiin pienemmällä *Lamprenen*-aluksella. Tuskallisen taipaleen jälkeen miehet saapuivat syyskuussa Norjaan. Kun Munk palasi Tanskaan, kuningas Kristian IV ei ollut iloinen. Hän halusi lähettää Munkin uudelle matkalle, mutta se ei onnistunut, koska miehistöä ei saatu kasaan. Jens Munk kuoli vuonna 1628.

Jens Munkin päiväkirjan avulla Nova Dania löydettiin vuonna 1964. Etsijät löysivät sieltä muun muassa tykinkuulia sekä kukkulan, jonne kuolleet miehet oli jätetty - Munk kertoo päiväkirjassaan että eloonjääneet olivat liian väsyneitä hautaamaan heitä.

Lähteet
-------

* Tieteen Kuvalehden Historia-lehti 1/2007

### Viitteet

1. ↑  Jens Munk - Scandinavia's First Great Polar Explorer *Northern Lights Route*.  1999. Tromssan yliopisto. Viitattu 31.8.2019.
2. 1 2  Jens Munk *Store Norske Leksikon*. Viitattu 31.8.2019. (norjaksi)
3. ↑  Jens Munk: An expedition ahead of its time *Canadian Geographic*. Viitattu 31.8.2019.

Aiheesta muualla
----------------

* Jens Munk *Norsk Biografisk Lexicon*

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Belgia
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Sokerilaki** (engl. *Sugar Act*) oli Ison-Britannian hallituksen vuonna 1764 säätämä laki, jonka tarkoitus oli estää sokerin sekä rommin raaka-aineena käytetyn melassin salakuljetus Ranskan ja Hollannin Länsi-Intiasta brittien Pohjois-Amerikan siirtokuntiin. Samalla sen tarkoituksena oli kerätä tuloja Ison-Britannian kruunulle, jonka menot olivat lisääntyneet ja velat kasvaneet vuonna 1763 päättyneen suuren siirtomaasodan seurauksena. Englannin parlamentti piti kohtuullisena, että siirtokuntalaiset osallistuivat itse kasvaneiden hallinto- ja puolustusmenojen kattamiseen. Kyseessä oli ensimmäinen useista veroja ja tullimaksuja koskeneista säädöksistä, jotka seuraavien vuosien aikana ärsyttivät siirtokuntien asukkaita, ja johtivat lopulta Amerikan vallankumouksen puhkeamiseen.

Sokerilaki oli käytännössä uusittu versio vuoden 1733 melassilaista, jonka toimeenpano ei ollut onnistunut. Sokerilaki lisäsi huomattavasti ei-brittiläisestä Karibiasta Pohjois-Amerikkaan tuotavan melassin ja jalostetun sokerin tullimaksuja, ja loi näin brittiläisten siirtomaiden sokerinkasvattajille mahdollisuuden kaupan monopoliasemaan. Vaikka siirtokuntien asukkaat periaatteessa hyötyivät brittiläisen sokerin hinnan pysymisestä alhaisena, he eivät pitäneet siitä, että tullivirkamiehet saivat oikeuden sokerilastien takavarikointeihin ja määräyksistä laistaneet kapteenit joutuivat kaukana Nova Scotiassa toimineen vara-amiraliteetin oikeusistuimen alaisiksi. Tullirikkomukset määrättiin käsiteltäviksi ilman valamiehistöä, mitä pidettiin kansalaisoikeuksien loukkauksena. Sokerin salakuljetuksen tyrehtyminen tiukentuneiden tullitarkastusten myötä kuihdutti kauppamerenkulkua muutenkin ja lisäksi se teki lopun Uuden-Englannin kukoistavasta rommiteollisuudesta, joka oli perustunut halpaan Ranskan Länsi-Intiasta salakuljetettuun melassiin. Siirtokuntalaisten protestien seurauksena tullimaksuja alennettiin vuonna 1766.

Katso myös
----------

* Leimaverolaki (Iso-Britannia)

Lähteet
-------

WikiaineistoWikiaineisto
Wikiaineistoon on tallennettu tekstiä aiheesta: 
***Customs Duties, etc. Act 1763*** (englanniksi)

1. 1 2 3 4  Sugar Act (englanniksi) *Encyclopædia Britannica Online Academic Edition*. Viitattu 20.1.2014.
2. 1 2  Sisko Haikala: *Vallankumousten aikakausi*, teoksessa *Maailmanhistorian pikkujättiläinen*, s. 589. WSOY, Porvoo–Helsinki–Juva 1988.
3. ↑  Knut Mykland (suom. Heikki Eskelinen): *Otavan suuri maailmanhistoria 13: Suuret vallankumoukset*, s. 47. Otava, Helsinki 1985.
**Sokeanäkö** on harvinainen aivokuoren vaurion takia sokeutuneilla tavattu ilmiö, jossa henkilö pystyy sokeudestaan huolimatta arvioimaan erinomaisella tarkkuudella esineiden ominaisuuksia ja sijainnin.

Tutkimuksia
-----------

Tutkija Anthony Marcel kuvasi high speed -kameralla sokeanäköön kykeneviä samalla, kun he tarttuivat pöydällä oleviin esineisiin. Tutkimuksen tulokset osoittivat liikkeiden tarkkuuden. Tutkijat ovat erimielisiä siitä, mikä mahdollistaa sokeanäön. Osa tutkijoista uskoo sokeanäköön pystyvillä olevan hieman toimivaa näköaivokuorta ja osa taas on sitä mieltä, ettei sokeanäköön tarvita lainkaan näköaivokuorta.

Yhdysvaltalaisessa Ricen yliopistossa tehty koe viittaa siihen, ettei näköjärjestelmän keskeinen osa, V1-näköaivokuori, ole täysin välttämätön näköhavainnon synnyssä. Kokeessa normaalisti näkevien koehenkilöiden näköaivokuori lamaannutettiin sähkömagneettisella pulssilla. Samaan aikaan kuvaruudulla väläytettiin yksinkertaisia testikuvia, joista piti sanoa, onko palkki vaaka- vai pystysuuntainen, tai toisessa koesarjassa, minkä värinen piste on. Koehenkilöt kertoivat. etteivät nähneet mitään, mutta kun he arvasivat esimerkiksi palkin suunnan, arvaus meni oikein 75 prosenttia arvauksista. Satunnaisesti arvaamalla luvun pitäisi olla vain 50 prosenttia. Koe ei selitä, miten näköhavainto syntyy ilman aivokuorta, mutta jonkinlainen alkeellinen järjestelmä aivoissa näyttäisi olevan. Sen kautta syntyvä näköhavainto näyttää erottavan sekä suunnan että värit. Merkittävää tässä on se, että havainto ei ole tietoinen.

Katso myös
----------

* Riddochin ilmiö

Lähteet
-------

* Heikki Lyytinen, Vesa Laine, Lea Himberg: *Ihmisen toiminnan neuropsykologia, psykologia 4*. WSOY, 2001. ISBN 951-0-24073-7.

### Viitteet

1. ↑  Celesia G (2010). "Visual perception and awareness: a modular system". *Journal of Psychophysiology* **24** (2): 62–67. doi:10.1027/0269-8803/a000014.
***Orlando finto pazzo*** on Antonio Vivaldin säveltämä ooppera, joka kantaesitettiin Venetsian Teatro San Angelossa syksyllä 1714. Teokseen laati libreton Grazio Braccioli. Sen kantaesityksessä nimiroolin tulkitsi Anton Francesco Carli; muissa rooleissa esiintyivät Margherita Gualandi, Andrea Pacini, Francesco Natali, Elisabetta Denzio ja Anna Maria Fabbri.

Syksyllä 1713 Teatro San Angelossa oli esitetty niin ikään Grazio Bracciolin librettoon sävelletty Giovanni Alberto Ristorin ooppera *Orlando furioso*, jonka saavuttaman menestyksen innoittamana teatteri tilasi Bracciolilta toisen saman teeman pohjalta laaditun libreton. Vivaldin ooppera ei kuitenkaan saavuttanut Ristorin teokseen verrattavaa menestystä, joten siihen täytyi tehdä muutoksia. Joidenkin lähteiden mukaan Vivaldin ooppera korvattiinkin suhteellisen epäonnistumisen jälkeen uusilla Ristorin oopperan esityksillä.

Opus 111 -levymerkki julkaisi *Orlando finto pazzo* -oopperasta levytyksen, jossa Academia Montis Regalisin orkesteria johti kapellimestari Alessandro de Marchi ja teoksen nimiroolissa lauloi basso Antonio Abete. Levytys arvosteltiin *Gramophone*-lehdessä syyskuussa 2004.

Lähteet
-------

1. 1 2  Orlando Finto Pazzo (Roland le faux fou – 1714) Opéra Baroque
2. ↑  Vivaldi Orlando finto pazzo Gramophone