recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Kaisa Helena Harjanne** (4. kesäkuuta 1921 Riihimäki − 1. marraskuuta 2009 Helsinki) oli suomalainen arkkitehti. Hän valmistui arkkitehdiksi Helsingin teknillisestä korkeakoulusta vuonna 1948. Diplomityön aiheena oli lomakylä ja -hotelli. Samana vuonna hän liittyi jäseneksi Suomen naisarkkitehtien yhdistys Architectaan.*tarvitaan parempi lähde*

Valmistumisen jälkeen Harjanne työskenteli lyhyen aikaa professori Jussi Paatelan toimistossa, professori Otto-Iivari Meurmanin toimistossa ja arkkitehti Elsi Borgin toimistossa. Vuonna 1955 hän perusti yhdessä arkkitehti Maija Suurlan kanssa oman toimiston Arkkitehtitoimisto Kaisa Harjanne ja Maija Suurla KY:n. Yksi heidän tunnetuimpia töitään on Savonlinnan entinen pääkirjasto, jonka sisustukseen osallistuivat sisustusarkkitehti ja huonekalusuunnittelija Risto Halme ja tekstiilitaiteilija Oili Mäki. Vuodesta 1981 lähtien Kaisa Harjanne oli yksin vastuussa toimistosta.

Vuosina 1955−1960 Harjanne toimi Suomen Vapaan Partioryhmän Tyttöjaoston puheenjohtajana ja sai partiotyttöjen korkeimman ansiomerkin Kultajoutsenen vuonna 1965.

Julkaisuja
----------

* Mirja Huuhka: *Rakennettiin toivekoti.* WS, Helsinki 1968*.* Piirrokset Kaisa Harjanne ja Maija Suurla.
* Kaisa Harjanne, Ritva Piispanen ja Maija Suurla: *Musiikkikirjaston suunnittelu ja sisustus.* Kirjastolehti 70 (1977), s. 436–439*.*
* Kaisa Harjanne ja Varpu Ovaskainen: *Talo ja koti -opassarja. 7, Taloustilat.* Rakentajain kustannus, Helsinki 1980.

Lähteet
-------

1. 1 2  Architectan arkisto: Kaisa Harjanteen antamia tietoja arkistoa varten. Kansallisarkisto, Helsinki.
2. ↑  *Diplomi-insinöörit ja arkkitehdit 2000*, vol. 2, Jyväskylä 2000, s. 651.
3. ↑  'Hatch, Lucile. 1971. "Public Libaries in Finland". The Journal of Library History (1966-1972), Vol. 6, No. 4 (Oct. 1971), pp. 337-359. .
4. ↑  "Suomen Vapaan Partioryhmän Tyttöjaosto", *PartioWiki*,
5. ↑  "Kultajoutsen", *PartioWiki*,

Aiheesta muualla
----------------

* Architecta. Muisteloita. Kaisa Harjanne.
Susi lampaan vaatteissa -sadun kuvitusta.
**Susi lampaan vaatteissa** on yksi Aisopoksen faabeleista eli eläinsaduista sekä siihen viittaava sanonta. Faabelin numero Perryn indeksissä on 451.

Sadussa susi löytää lampaantaljan, ja keksii että jos hän pukee sen päälleen, hän näyttää kauempaa lampaalta, joten lampaat eivät tajua vaaraa. Lähestyttyään lammaskatrasta talja yllään susi oli juuri pääsemäisillään tarpeeksi lähelle hyökätäkseen, kun paimen saapui paikalle. Hän päätti valita yhden lampaistaan teuraaksi ruokaa varten – ja tappoi siten suden sattumalta. Tarinan opetus on, että petokseen turvautujille käy joka tapauksessa lopulta huonosti.

"Susi lampaan vaatteissa" on myös vertaus, jota käytetään useimmiten kuvaamaan naamioitunutta uhkaa tai ystävällisyydeksi naamioitua petosta. Vertaus esiintyy vanhan raamatunkäännöksen vaikutuksesta usein myös muodossa "susi lammasten vaatteissa". Jeesus vertasi vääriä profeettoja lampaiksi naamioituneisiin susiin.

Lähteet
-------

1. ↑  The Wolf in Sheep's Clothing *Aesopica: Aesop's Fables in English, Latin & Greek*. Viitattu 30.5.2022. (englanniksi)
2. ↑  Matt. 7:15

Kirjallisuutta
--------------

* Aisopos: "88. Susi lampaan vaatteissa", *Faabelit: täydellinen kokoelma moraaleineen*, s. 86. Valikoinut ja suomentanut Jari Tammi. Pikku-idis, 2010. ISBN 978-952-9589-40-1.
* "Susi lampaan vaatteissa", *Aisopoksen satuja*. Suomentanut Werner Anttila. Karisto, 1998.
* Aisopoksen satuja (Äänite), Audiotuotanto, 7: Susi lampaan vaatteissa. 2006. CD-äänilevy, ATCD147.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Susi lampaan vaatteissa** Wikimedia Commonsissa
Esa Niiva yhtyeineen Lappeenrannassa 10.12.2011.**Esa Antero Niiva** on lappeenrantalainen muusikko, joka on soittanut saksofonia muun muassa yhtyeissä Sleepy Sleepers, Leningrad Cowboys ja Mamba. Musiikillisen uransa Niiva on aloittanut lappeenrantalaisen Rock’n’roll-yhtyeen Jam Rock Bandin riveissä 1980-luvun alussa. Soittouralle kuuluu myös Lappeenranta Big Bandin jäsenyys. Nykyisin Niiva toimii soittaja-aliupseerina ja äänenjohtajana Maasotakoulun Rakuunasoittokunnassa Lappeenrannassa.

Esa Niiva on soittanut mm. seuraavilla levyillä:

* Osmo’s Cosmos: *Omat, vieraat & käännetyt*, *Just For You*
* Peltsix "Lihaa ja leikkeleitä"
* Tommi Lindell: *Natural Enemies*
* Seppo Valjakka: *Taking It Back*
* Niko Ahvonen: *Tuhannen tanssin tasavalta*
* Lappeenranta Big Band: *The Best of Lappeenranta Big Band*, *Puzzle*, *Samantha*, *For the Memory of Glenn Miller*
* Mamba: *Kaipuun Sanomat*

Lähteet
-------

1. ↑  JAM ROCK BAND *finnishrocknroll.com*. Viitattu 12.1.2023.
2. ↑  Lappeenranta Big Bandin historiikki 1955–2005
3. ↑  Puolustusvoimat: Rakuunasoittokunnan henkilökunta[vanhentunut linkki]
Parallel Roads, Glen Roy
**Glen Roy** (gaeliksi *Gleann Ruaidh*) on Skotlannin ylämaalla sijaitseva luonnonsuojelualue. Se on ehkä tunnetumpi eräästä alueelta löytyvästä geologisesta arvoituksesta. Alueella on kolme luonnonmuodostelmaa, jotka muistuttavat ihmisen tekemiä teitä. Ilmiötä kutsutaan *Parallel Roadsiksi*. Tosiasiassa kyse on säilyneistä jään eristämistä vanhoista rannikoista lyhyeltä lämpimältä ajalta ennen viimeisintä jääkautta. Alueen rakenteiden tutkiminen oli tärkeä osa jääkausiteorian kehittämistä 1800-luvulla. Ilmiö on kiinnostanut lukuisia tutkijoita, kuten esimerkiksi Charles Darwinia.

Lähteet
-------

1. ↑  Vanessa Brazier ja muut: The Parallel Roads of Glen Roy, Scotland: geoconservation history and challenges *Proceedings of the Geologists' Association*. Viitattu 18.3.2018.
2. ↑  Jan Oostehoek: The Parallel Roads of Glen Roy and Forestry *Environmental History Resources*.  2000. Viitattu 18.3.2018.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Glen Roy** Wikimedia Commonsissa

* Glenroy (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Glen Roy
**Anneli Susanne Christina Rosenqvist** (s. 26. marraskuuta 1967 Landskrona) on ruotsalainen meloja, joka kilpaili ratamelonnassa ja maratonmelonnassa. Hän on pituudeltaan 170-senttimetrinen ja painaa 65 kilogrammaa.

Rosenqvist voitti ensimmäisen ratamelonnan arvokilpailumitalinsa Pariisin MM-kilpailuissa 1991, joissa hän saavutti hopeaa 5 000 metrin kajakkikaksikossa. Barcelonan kesäolympialaisissa 1992 Rosenqvist edusti 500 metrin kajakkinelosessa Ruotsin joukkuetta, joka saavutti pronssia jättäen neljänneksi Romanian joukkueen. Ruotsin olympiapronssia voittaneeseen joukkueeseen kuuluivat Rosenqvistin lisäksi Anna Olsson, Maria Haglund ja Agneta Andersson. Kööpenhaminan MM-kilpailuissa 1993 Rosenqvist saavutti hopeaa 500 metrin kajakkinelosessa. Méxicossa 1994 hän voitti MM-pronssia 500 metrin kajakkinelosessa ja Duisburgissa 1995 kaksi MM-pronssimitalia 500 metrin kajakkikaksikossa ja 200 metrin kajakkinelosessa.

Atlantan kesäolympialaisissa 1996 Rosenqvist kuului Ruotsin pronssia voittaneeseen joukkueeseen 500 metrin kajakkinelosessa. Joukkueeseen kuuluivat hänen lisäkseen Agneta Andersson, Ingela Ericsson ja Anna Olsson. Dartmouthin MM-kilpailuissa 1997 Rosenqvist saavutti pronssia 200 metrin kajakkinelosessa. Mitali jäi hänen viimeisekseen ratamelonnassa.

Rosenqvist saavutti urallaan kaksi maratonmelonnan maailmanmestaruutta vuosina 1996 Vaxholmissa ja 1998 Kapkaupungissa. Lisäksi hän voitti MM-pronssia Győrissa 1999.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Susanne Rosenqvist *Olympedia*.  (englanniksi)
2. 1 2 3  Olympians Who Won a Medal at the Canoe Sprint World Championships (1058) *Olympedia*. Viitattu 1.11.2020. (englanniksi)
3. ↑  Kayak Fours, 500 metres, Women *Olympedia*. Viitattu 1.11.2020. (englanniksi)
4. ↑  Kayak Fours, 500 metres, Women *Olympedia*. Viitattu 1.11.2020. (englanniksi)
5. ↑  Olympians Who Won a Medal at the Canoe Marathon World Championship (62) *Olympedia*. Viitattu 1.11.2020. (englanniksi)
**UTairin lento 120** joutui onnettomuuteen Tjumenin alueella Venäjällä 2. huhtikuuta 2012 aamulla noin kello 07.33 paikallista aikaa. UTairin ATR 72 -tyypin lentokone rek. VP-BYZ putosi pian lentoonlähdön jälkeen noin 2 kilometrin päässä Roštšinon kansainväliseltä lentoasemalta. Kone oli matkalla Tjumenista Surgutiin. Koneessa oli 39 matkustajaa ja neljä miehistön jäsentä. Koneesta pelastettiin hengissä 14 ihmistä, joista monet olivat kriittisessä tilassa. Onnettomuuspaikalta löydettiin 29:n onnettomuudessa menehtyneen ruumiit. Onnettomuudessa kuoli ainakin 31 ihmistä. Alun perin koneeseen oli tarkoitus tulla 40 matkustajaa, mutta yhden matkustajan kerrottiin myöhästyneen lennolta.

Kone oli yrittänyt pakkolaskua ennen kuin se putosi lumiselle aukealle syttyen tuleen. Venäjän federaation ilmaliikenneviraston Rosaviatsijan mukaan koneelle ei ollut tehty asianmukaista jäänpoisto- tai jäänestokäsittelyä ennen lähtöä Tjumenista, vaikka olosuhteet olisivat sellaista edellyttäneet.

Kone luovutettiin ensimmäiselle omistajalle, TransAsia Airwaysille, 16. joulukuuta 1996. Tämän jälkeen kone oli ollut Finnairin ja Aeron käytössä ennen myyntiä UTairille.

Lähteet
-------

1. 1 2  Russian plane crash kills 31 in Siberia *BBC News Europe*.  2.4.2012. Viitattu 2.4.2012. (englanniksi)
2. 1 2  Simon Hradecky: Crash: UTAir AT72 near Tyumen on Apr 2nd 2012, lost height in initial climb *Aviation Herald*.  4.4.2012. Viitattu 4.4.2012. (englanniksi)
3. ↑  Useita kuollut lentokoneen maahansyöksyssä Venäjällä *Yle.fi Uutiset*.  2.4.2012. Viitattu 2.4.2012. [vanhentunut linkki]
4. ↑  Matkustajakone syöksyi maahan Venäjällä – ainakin 31 kuollut *HS.fi*.  2.4.2012.  Arkistoitu 3.4.2012. Viitattu 2.4.2012.
5. ↑  Airfleets *airfleets.net*. Viitattu 4.4.2012. (englanniksi)
**Finland** oli suomalainen kolmimastoinen rautaparkki (alun perin fregatti), joka oli rakennettu 1887. Parkki oli raumalaisten laivanvarustajien omistuksessa 1899-1918. Laiva ajoi karille ja upposi St. Nazairen edustalla 24. tammikuuta 1918 miehistön pelastuessa.

Parkki Finlandin rakensi W.B. Thompson & Co. Dundeessa Skotlannissa vuonna 1887 glasgowlaiselle J. A. Walker & Co.-varustamolle alun perin nimellä **King Arthur**. Laivan vetoisuus oli 1 674 bruttorekisteritonnia ja kantavuus 2 450 kuollutpainotonnia. Laivan pituus oli 76,65 metriä, leveys 11,65 metriä ja syväys 6,97 metriä. Laiva oli sitten Australian liikenteessä.

Suomeen laiva ostettiin J. A. Walker & Co.-varustamolta Glasgowsta 1899 ja se toimi koululaivana. Vuonna 1900 laivan uudeksi nimeksi tuli **Finland**. Finland teki ensimmäisen kaukopurjehduksensa puutavaralastissa Göteborgista Melbourneen tammi-toukokuussa 1901. Finland muutettiin fregatista parkiksi 1911 matkalla Quebecistä Buenos Airesiin. Viimeiselle matkalleen New Orleansista Ranskan Bordeauxiin Finland lähti 24. marraskuuta 1917. Parkki ajoi karille ja upposi St. Nazairen edustalla 24. tammikuuta 1918. Laivan miehistö pelastui.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Jukka Mikkolan Suurten purjelaivojen bibliografia : Finland ex King Arthur (Arkistoitu – Internet Archive)
2. 1 2 3  Vakkasuomalaisia purjealuksia ja laivanvarustajia : Fregatti Finland (Arkistoitu – Internet Archive)
Täyslootusasennossa istuva mies
**Lootusasento** on istuma-asento ja joogan asana. Lootusasennossa jalat ovat ristissä ja jalkaterät nostetaan vastakkaisten reisien päälle. Lootusasentoa käytetään ja suositellaan usein mietiskelyssä, koska selkä on siinä suorassa ja koska siinä on mahdollista pysytellä kauan aikaa miellyttävästi. Mukava lootusasento edellyttää kuitenkin notkeutta ja voi vaatia harjaantumista. Varomattomasti ja väkisin harjoitettuna lootusasento voi olla vaarallinen polville, etenkin jos se aiheuttaa kipua.

Lootusasennosta on erilaisia muunnelmia kuten *täyslootus*, *puolilootus* ja *yksineljäsosalootus*. Täyslootuksessa kumpikin jalkaterä on reisien päällä ja jalkapohjat ovat ylöspäin. Puolilootuksessa vain toinen jalkaterä on reiden päällä ja toinen lattiaa vasten.

Lootusasento on saanut nimensä lootuskukasta.

Lähteet
-------

1. 1 2  Zazen-ohjeet Kajo Zendo. Viitattu 10.3.2014.
2. 1 2  Meditating in lotus and half-lotus Wildmind. Viitattu 10.3.2014.
3. ↑  Doug Swenson: Power Yoga For Dummies (s. 156) *books.google.fi*. Viitattu 10.3.2014.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Lootusasento** Wikimedia Commonsissa
**Laboratoriotutkimus** on laboratoriossa tehtävä toimenpide tai sarja toimenpiteitä, joiden tarkoituksena on selvittää näytteessä, eliössä tai laitteessa olevaa ominaisuutta. Yleisiä laboratoriotutkimuksia ovat erilaiset kemialliset tai fysikaaliset analyysit kiinteistä, nestemäisistä tai kaasumaisista näytteistä, millä pyritään selvittämään yhdisteiden tai alkuaineiden määrää ja ominaisuuksia. Mikrobiologiset, patologiset, geneettiset tai fysiologiset laboratoriotutkimukset kohdistuvat eliöön (esimerkiksi kasviin, mikrobiin, eläimeen tai ihmiseen) tai sen osaan, jolloin pyritään selvittämään eliön lajia, ominaisuuksia tai toimintaa. Elektroniikassa laboratoriotutkimuksilla selvitetään sähköisten laitteiden tai niiden osien toimintaa.

Laboratoriotutkimus voi tarkoittaa yksittäistä laboratoriokoetta, mutta usein käsitettä käytetään kuvaamaan sarjaa kokeita ja niihin liittyvää analyysiä, johtopäätöksiä ja yhteenvetoa saaduista tuloksista.

Lääketieteellinen laboratoriotutkimus
-------------------------------------

Laboratoriotutkimus laboratoriossa.Verinäytteen ottoa laboratoriossa.
Lääketieteellinen laboratoriotutkimus on tapa saada tietoa ihmisen terveydentilasta tai diagnosoida sairauksia tutkimalla elimistöstä otettuja näytteitä, mittaamalla biosignaaleja tai kuvantamalla sen toimintoja. Tutkimus suoritetaan yleensä sairaalan tai terveyskeskuksen laboratoriossa, mutta myös erillisen tutkimuslaitoksen, yksityisen lääkäriaseman tai yrityksen laboratorioissa.

Tavanomaisesti lääketieteelliseen laboratoriotutkimukseen tarvitaan lääkärin lähete. Tarvittavat tutkimukset merkitään lähetteeseen kaksi- tai kolmiosaisella lyhenteellä. Lyhenteen ensimmäinen osa kertoo tutkittavan systeemin, joka on tavallisesti verta, virtsaa tai muita helposti saatavilla olevia eritteitä tai ruumiinosia. Toinen osa on varsinaisen tutkimuksen tyyppi, esimerkiksi jonkin aineen pitoisuus ja kolmas osa, takaliite, tarkentaa sitä.

Näytteenotosta ja näytteen käsittelystä huolehtii usein laboratoriohoitaja tai bioanalyytikko, joissakin tapauksissa myös lääkäri tai sairaanhoitaja. Nykyisin useimmat terveydenhuollossa otetut näytteet analysoidaan suurissa kliinisen kemian, hematologian, patologian tai genetiikan laboratorioissa, pääosin koneellisesti.

Katso myös
----------

* Koe
* Tutkimus
* Verikoe
Homborivuoret RN16:n varrella.
**Route nationale 16** eli **RN16** on valtatie Malissa. Se johtaa Moptin esikaupungista Sévarésta Douentzan kautta Gaoon. Tien pituus on 568 kilometriä. RN16 toimii Bamakosta Sévaréen johtavan valtatie RN6:n jatkeena. Gaossa haarautuvat reitit Kidaliin, Nigeriin ja Algeriaan.

Tie on rakennettu vuosina 1979–1986. Sen rahoitukseen osallistuivat Saksan KfW, Afrikan kehityspankki ja arabimaat. RN16 on tärkeä maan pohjois- ja eteläosien yhdistäjä ja sillä oli suuri merkitys ruoka-avun toimittamisessa 1980-luvun kuivuudesta kärsineeseen pohjoiseen.

RN16 on nykyään erittäin huonossa kunnossa, ja Gossin ja Gaon välisellä osuudella voi nähdä rosvojoukkojen hyökkäyksissä palaneita ajoneuvoja. Tien kunnostuksesta vastaavat Malin armeijan pioneerijoukot.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  La route Sévaré–Gao, Nœud et maillon du désenclavement des régions du Nord *Afribone*.  5.4.2005. Viitattu 12.7.2018.
2. ↑  Mali: Carte Routière *Reliefweb*.  2014. Viitattu 12.7.2018.
3. 1 2  Project appraisal document on a proposed credit ... to the Republic of Mali for the transport corridors improvement project *documents.worldbank.org*.  2004. Viitattu 12.7.2018.
4. ↑  Transport routier: La route nationale 16 (RN16) n’est plus que l’ombre d’elle-même *Maliactu*.  3.7.2015.  Arkistoitu 12.7.2018. Viitattu 12.7.2018.
5. ↑  Axe Gao-Sévaré: Le Génie Militaire à pied d’oeuvre *Bamako.com*.  21.1.2018. Viitattu 12.7.2018.
**Linda Alouise Gregg** (9. syyskuuta 1942 Suffern, New York – 20. maaliskuuta 2019 Manhattan, New York) oli yhdysvaltalainen runoilija. Hän oli lähes 40-vuotias julkaistessaan ensimmäisen runokokoelmansa, joka oli *Too Bright to See* (1981). Hän sai teoksillaan tunnustusta muiden muassa W. S. Merwiniltä. Vuonna 2009 hänelle myönnettiin Poets & Writersin Jackson-runouspalkinto, jonka arvo silloin oli 50 000 Yhdysvaltain dollaria.

Gregg oli yksi neljästä siskoksesta perheessä, jonka isä oli arkkitehti ja taidekasvattaja sekä äiti opettaja. Hän varttui Marinin piirikunnassa ja etsi innoitusta kirjoittamiseen ympäristöstään muun muassa Marfan ulkopuolella sijaitsevalla aavikolla Texasissa sekä 1960-luvulla Kreikassa, jossa hän asui runoilija Jack Gilbertin kanssa.

Gregg valmistui vuonna 1967 nykyisestä San Franciscon osavaltionyliopistosta ja sai sieltä myös maisterinarvon englannin kielessä vuonna 1972. Hänen opettajiinsa kuului Jack Gilbert, jonka kanssa hän oli suhteessa vuosina 1962–1970; pari pysyi ystävinä miehen kuolemaan (2012) saakka. Greggin myöhempi avioliitto John Brentlingerin kanssa päättyi eroon.

Gregg opetti runoutta useissa yhdysvaltalaisissa yliopistoissa, mm. Berkleyssä. 

Gregg kuoli sairaalassa syöpään.

Teoksia
-------

* *Eight Poems* (1982)
* *Alma* (1985)
* *Sacraments of Desire* (1991)
* *Chosen by the Lion* (1994)
* *Things and Flesh* (1999)
* *In the Middle Distance* (2006)
* *All of It Singing* (2008)

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Los Angeles Times: Obituaries: Linda Gregg, award-winning poet who explored love and loss, dies at 76
2. ↑  Linda Gregg- Poets.org - Poetry, Poems, Bios & More *web.archive.org*.  8.4.2014.  Arkistoitu 8.4.2014. Viitattu 4.6.2021.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Puola

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC

 |

 |
**Lohkokunta** on jakokuntaa laajempi yhteen jakotoimitukseen osallistuvien tilojen ja tilusten muodostama kokonaisuus. Siihen kuuluu yhteinen metsämaa ja se voi käsittää yhden tai useamman kylän alueen. Lohkokunnan isojako suoritettiin tavallisesti niin, että ensiksi jaettiin kunkin kylän pellot ja niityt ja sen jälkeen jaettiin erikseen koko lohkokunnan yhteinen metsämaa.

Lohkokunta saattoi muodostua myös yhdestä kylästä ja yksinäistalosta. Suomen itä- ja pohjoisosissa ei käytetty sarkajakoa eikä kylillä yleensä ollut oikeudellisesti määriteltyjä rajoja metsäalueilla. Suomen näissä osissa metsää saattoi käyttää yhteisalueenaan koko pitäjän tai useammankin pitäjän kylät. Isojakoa varten tällaiset suuret lohkokunnat voitiin jakaa pienemmiksi kokonaisuuksiksi noudattamalla kylien välisiä sovintorajoja.

Lähteet
-------

1. ↑  *Nykysuomen sanakirja*. Hakusana lohkokunta. Porvoo Helsinki Juva: WSOY, 1951–1961.
2. ↑  *Spectrum,* WSOY 1976–1983, osa 15, sivu 283.
3. ↑  *Uusi tietosanakirja*. Osa 12, palsta 849, hakusana lohkokunta. Helsinki: Tietosanakirja oy, 1963.
**Syväjärvi** on metsäjärvi Ruokolahdella Etelä-Karjalan maakunnan koillisosassa. Sen pinta-ala on 82 hehtaaria. Etäisyys Imatralta on 17 kilometriä pohjoiskoilliseen.

Maantiede
---------

Syväjärven pituus etelästä pohjoiseen on 2,8 kilometriä. Järven eteläosan leveys on noin puoli kilometriä ja järvi kapenee pohjoista kohti. Syväniemi jakaa järven pohjoisimman osan Mutalahteen ja Pieni-Syvään. Noin 40 % Syväjärvestä on vähintään 10 metriä syvä ja 15 % vähintään 15 metriä syvä. Syvimmät kohdat sijaitsevat järven eteläosassa, mutta aivan eteläisimmän kolkan Vaajalahti on matala. Järven keskivaiheilla on matalikko. Itäinen ranta syvenee paikka paikoin varsin jyrkästi kymmeneen metriin.

Syväjärven ainoan saaren pinta-ala on viisi aaria. Se sijaitsee Vaajalahden suulla. Järven eteläisillä rannoilla on jonkin verran pientaloja.

Syväjärven pohjoiskolkkaan laskee Vasari (93,2 metriä mpy) pohjoisesta. Lännestä laskee Rampalanjärvi (98,3 metriä mpy) Kylkijokea. Syväjärven kaakkoiskolkasta alkaa noin puoli kilometriä pitkä laskujoki, joka johtaa Särkijärveen (87,1 metriä mpy).

Syväjärven vesitilavuus on 7 120 000 kuutiometriä.

Syväjärvi (04.112.1.015) kuuluu Ala-Saimaan lähialueeseen (04.112), joka on kolmannen jakovaiheen vesistö Vuoksen päävesistössä (04). Toinen jakovaihe on Ala-Saimaan alue (04.11) ja ensimmäinen Suur-Saimaan alue (04.1). Syväjärvi on 18:nneksi laajin Ala-Saimaan lähialueen 612:sta vähintään hehtaarin laajuisesta vakavedestä.

Ruokolahdella on toinenkin Syväjärvi (04.112.1.532). Sen pinta-ala on nelisen hehtaaria ja myös se sijaitsee Ala-Saimaan lähialueella noin 12 kilometriä isommalta Syväjärveltä lounaaseen. Kaikkiaan Suomessa on 110 Syväjärvi-nimistä vähintään hehtaarin laajuista vakavettä.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Syväjärvi, vakavesi, Ruokolahti
2. 1 2 3 4 5 6 7 8 9 10  Ympäristö.fi : Ympäristötiedon hallintajärjestelmä Hertta Ympäristötiedon hallintajärjestelmä Hertta. Viitattu 11.2.2022.
3. ↑  Syväjärvi Järviwikissä. Viitattu 11.2.2022.
4. ↑  Ala-Saimaan lähialue (04.112) Järviwikissä. Viitattu 11.2.2022.
5. ↑  Syväjärvi[vanhentunut linkki] Järviwikissä. Viitattu 11.2.2022.
**Lohjankylä** on historiallinen kylä Lohjalla, alun perin Kiviniemen kylä. Se sijaitsi suurin piirtein nykyisen Lohjan keskustan eli Anttilan ja Ahtsalmen kaupunginosien kohdalla.

Vuodesta 1911 vuoteen 1925 Lohjankylä oli taajaväkinen yhdyskunta nimellä Lohjannummi - Lojobacken. Kylä yhdessä Pappilan, Moision ja Ojamon kylien kanssa erotettiin Lohjan kunnasta ja ne muodostivat Lohjan kauppalan 1926. Lohjan kylässä toimi myös Lohjan reservikomppania.

Aikaisemmat vaiheet
-------------------

Lohjalle perustettiin 1659 suomenkielisen maaseudun ensimmäinen koulu. Vuodesta 1914 aina 1930-luvun lopulle kylässä toimi Suomen ensimmäinen kouluparantola.

Populaarikulttuurissa
---------------------

Eeva Joenpelto on kuvannut Lohja-sarjassa Lohjan kehittyvää kylää kirjoissaan *Vetää kaikista ovista*, *Sataa suolaista vettä* sekä *Eteisiin ja kynnyksille*.

Lähteet
-------

1. ↑  Kaupunkitietoa - Lohja *Lohja*. Viitattu 19.4.2018.
2. ↑  [Torsti Salonen 2001:Lohjannummen kartta, Lohjan museo,  (Arkistoitu – Internet Archive)
3. ↑  Kansakoulun lehti 1914, sivut 425-432, Armas Ruotsalainen, [vanhentunut linkki]
4. ↑  Elore 2/2004:Piika, taivaallintu ja agitaattoriakka, Tiina Mahlamäki, [vanhentunut linkki]
**Peter Mutharika** (s. 18. heinäkuuta 1940) on malawilainen poliitikko, joka on toiminut maansa presidenttinä 2014–2020.

Hän on luennoinut yhdysvaltalaisissa yliopistoissa neljän vuosikymmenen aikana. Hänen veljensä Bingu wa Mutharika oli Malawin presidentti 2004–2012, ja Peter Mutharika oli veljensä presidenttikaudella opetus- ja ulkoministerinä. Silloin häntä ei pidetty tehtävään pätevänä. Hänen ulkoministerikaudellaan välit Britanniaan huononivat, ja opetusministerikaudella sekä opettajat että opiskelijat protestoivat akateemisen vapauden puolesta.

Vuonna 2013 Mutharikaa syytettiin vallankaappauksen valmistelusta. Vuonna 2014 hän voitti vaalit, mutta ne hävinnyt edellinen presidentti Joyce Banda yritti saada tuloksen mitätöityä. Mutharika tarjosi kuitenkin sovintoa Bandalle.

Toukokuussa 2019 Mutharika valittiin toiselle viisivuotiskaudelle voitettuaan Malawin presidentinvaaleissa niukasti vastaehdokkaansa. Vaalien lopputulos todettiin vilpilliseksi (lippuja oli muutettu korjauslakalla). Malawin perustuslakituomioistuin määräsi pidettäviksi uusintavaalit, jotka Lazarus Chakwera voitti selvällä ääntenenemmistöllä.

Huomautukset
------------

1. ↑  Toisten tietojen mukaan Mutharika on syntynyt vuoden 1940 vaiheilla – siihen aikaan Malawissa ei laadittu syntymätodistuksia.

Lähteet
-------

1. ↑  Index Mp-Mz *rulers.org*. Viitattu 3.7.2020. (englanniksi)
2. ↑  A Very Short Introduction to Peter Mutharika, Malawi’s new President Africa is a country.  Arkistoitu 22.1.2015. Viitattu 21.1.2015.
3. ↑  Malawi's Peter Mutharika offers Joyce Banda olive branch BBC. Viitattu 21.1.2015.
4. ↑  Malawi president re-elected after court battle *bbc.com*.  27.5.2019. Viitattu 15.1.2020. (englanniksi)
5. ↑  Muinainen Ateena ei olekaan demokratian syntysija, toteaa uutuuskirja *Helsingin Sanomat*.  20.9.2020. Viitattu 3.12.2022.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Yhdysvallat
* Alankomaat

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
Suomen ensimmäisen sähköradan rekonstruktio.
Suomen ensimmäisen sähköradan muistomerkki.
**Lohjan sähkörautatie** oli Lohjalla sijainnut sähköistetty raideleveydeltään 750 millimetrin kapearaiteinen rautatie, joka yhdisti vuosina 1906–1907 Lohjanjärven rantaan Pitkäniemeen rakennetun selluloosatehtaan ja Valtionrautateiden Lohjan rautatieaseman. Rautatien rakennutti selluloosatehtaan omistaja, kamariherra Hjalmar Linder.

Radan pituus oli 4,4 kilometriä. Se oli lähinnä tarkoitettu selluloosatehtaan kuljetuksia varten, mutta vuodesta 1912 alkaen se oli avattu myös yleiselle liikenteelle ja radalla kuljetettiin matkustajia, postia ja muuta rahtia.

Vuonna 1930 kaikki liikenne siirtyi 1928 valmistuneelle leveäraiteiselle Lohjan satamaradalle ja sähkörautatie purettiin samana vuonna. Matkustajaliikenne kapearaiteisella radalla oli loppunut jo 1928.

Radalla liikennöi yksi sähköveturi ja myöhemmin kaksikin höyryveturia, joista ensimmäinen vain vuoden 1916, jonka jälkeen se liian raskaana radalle myytiin Harvialan metsäradalle. Tämä veturi on säilynyt ja on Jokioisten Museorautatien hallussa.*lähde?*

Sähköveturi työskenteli vielä neljännesvuosisadan ajan tehtaan sisäisessä ajossa, lähinnä rannan paperipuukentällä, kunnes se romutettiin ja kiskotus purettiin.*lähde?*

Vuonna 1987 Lohjalla paljastettiin sähköradan muistomerkki, kun sen avaamisesta oli kulunut 80 vuotta.

Aiheesta muualla
----------------

* Lohjan sähkörautatie ja sen historia (Arkistoitu – Internet Archive)
**Taizō Kawamoto** (jap. 川本 泰三; 17. tammikuuta 1914 Aichi, Japani – 20. syyskuuta 1985) oli japanilainen jalkapalloilija ja jalkapallovalmentaja.

Jalkapallomaajoukkue
--------------------

Kawamoto edusti Japanin maajoukkuetta vuosina 1934–1954. Hän osallistui muun muassa vuosien 1936 ja 1956 kesäolympialaisiin.

Tilastot
--------

| Japanin maajoukkueessa |
| --- |
| Vuodet | ottelut | maalit |
| 1934 | 3 | 2 |
| 1935 | 0 | 0 |
| 1936 | 2 | 1 |
| 1937 | 0 | 0 |
| 1938 | 0 | 0 |
| 1939 | 0 | 0 |
| 1940 | 1 | 1 |
| 1941 | 0 | 0 |
| 1942 | 0 | 0 |
| 1943 | 0 | 0 |
| 1944 | 0 | 0 |
| 1945 | 0 | 0 |
| 1946 | 0 | 0 |
| 1947 | 0 | 0 |
| 1948 | 0 | 0 |
| 1949 | 0 | 0 |
| 1950 | 0 | 0 |
| 1951 | 0 | 0 |
| 1952 | 0 | 0 |
| 1953 | 0 | 0 |
| 1954 | 3 | 0 |
| Yhteensä | 9 | 4 |

Lähteet
-------

1. ↑  Wallechinsky, David: *The Complete Book of the Olympics*, s. 306–307. Penguin, 1988. ISBN 0-14-010771-1. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* National Football Teams
* Japan National Football Team Database

Japanin joukkue – Jalkapallo kesäolympialaisissa 1936
Fuwa |
Horie |
S. Kamo |
T. Kamo |
Kawamoto |
Kim |
Matsunaga |
Nishimura |
Oita |
Sano |
Sasano |
Y. Suzuki |
Takahashi |
Takenokoshi |
Takeuchi |
Tatsuhara |
Ukon |
Valmentaja S. Suzuki

Japanin joukkue – Jalkapallo kesäolympialaisissa 1956
Furukawa |
Hiraki |
Iwabuchi |
Kawamoto |
Kitaguchi |
Kobayashi |
Mimura |
Naganuma |
Ōmura |
Ozawa |
Satō |
Shimomura |
Takabayashi |
Takamori |
Tokita |
Uchino |
Yaegashi |
Valmentaja Takenokoshi

JapaniJapanin jalkapallomaajoukkueen päävalmentajat
Sasaki (1921) • Nishida (1923) • Yamada (1925) • Suzuki (1930) • Takenokoshi (1934) • Suzuki (1936) • Takenokoshi (1938–40) • Kudō (1942) • Ninomiya (1951) • Takenokoshi (1951–56) • Takahashi (1957) • Kawamoto (1958) • Takenokoshi (1958–59) • Takahashi (1960–62) • Naganuma (1962–69) • Okano (1970–71) • Naganuma (1972–76) • Ninomiya (1976–78) • Shimomura (1979–80) • Watanabe (1980) • Kawabuchi (1980–81) • Mori (1981–85) • Ishii (1986–87) • Yokoyama (1988–91) • Ooft (1992–93) • Falcão (1994) • Kamo (1994–97) • Okada (1997–98) • Troussier (1998–02) • Zico (2002–06) • Osim (2006–07) • Okada (2007–10) • Hara (2010) • Zaccheroni (2010–14) • Aguirre (2014–15) • Halilhodžić (2015–18) • Nishino (2018) • Moriyasu (2018–)
**Ukonjärvi** on runsassaarinen metsäjärvi Sotkamon eteläosassa Kainuun eteläkolkassa. Sen pinta-ala on 2,4 neliökilometriä. Etäisyys Kajaanista on 55 kilometriä eteläkaakkoon. Kainuun, Pohjois-Savon ja Pohjois-Karjalan maakuntarajat kohtaavat viitisen kilometriä Ukonjärveltä itään.

Maantiede
---------

Ukonjärven pituus kaakosta luoteeseen on 4,2 kilometriä. Järvi kapenee luodetta kohden. Puolentoista metrin syvyyskäyrä kulkee varsin lähellä rantaviivaa. Runsaat kaksi prosenttia järvestä on vähintään 10 metriä syvä. Syvin kohta, 13 metriä, sijaitsee pohjoisessa Lehtosaaren itäpuolella.

Ukonjärven saariluku on 13. Saarista 4 on alle aarin laajuisia luotoja. Nimettyjä saaria on etelästä lukien Rantasaari, Kirkkosaari, Selkäsaari, Lehtosaari ja Niskasaaret.

Ukonjärveen virtaa Tuohenjoki idästä. Ukonjärven luusua sijaitsee pohjoisrannalla, josta lähtee luoteeseen Pieni-Petäisen ja Suuri-Petäisen kautta Laakajärveen (164,4 metriä mpy) virtaava vesiväylä. Noin puolitoista kilometriä Ukonjärveltä etelään sijaitsee Älänne.

Ukonjärven vesitilavuus on 10 440 000 kuutiometriä.

Ukonjärvi (04.647.1.022) kuuluu Suuri-Petäisen valuma-alueeseen (04.647), joka on kolmannen jakovaiheen vesistö Vuoksen vesistössä (04). Toinen jakovaihe on Nurmijoen alue (04.64) ja ensimmäinen Nilsiän reitin valuma-alue (04.6). Ukonjärvi on toiseksi laajin Suuri-Petäisen valuma-alueen 36:sta vähintään hehtaarin laajuisesta vakavedestä. Laajin on Suuri-Petäinen ja kolmanneksi laajin on Hiidenjärvi. Ukonjärvi on tilavuudeltaan Suuri-Petäistä isompi.

Sotkamon Ukonjärvi on laajin Suomen kahdeksasta Ukonjärvestä, ja ainoa jonka pinta-ala on yli neliökilometrin.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Ukonjärvi, vakavesi, Sotkamo
2. 1 2 3 4 5 6 7 8  Ympäristö.fi : Ympäristötiedon hallintajärjestelmä Hertta Ympäristötiedon hallintajärjestelmä Hertta. Viitattu 9.12.2021.
3. ↑  Ukonjärvi. Järviwiki. Viitattu 9.12.2021.
4. ↑  Suuri-Petäisen valuma-alue (04.647). Järviwiki. Viitattu 9.12.2021.
5. ↑  Ukonjärvi. Järviwiki. Viitattu 9.12.2021.
| "Perhonen / Seitsemän onnen tähteä"Paula Koivuniemi |
| --- |
|  |
| Singlen tiedot |
|  A-puoli | "Perhonen" |
|  Julkaistu | 1966 |
|  Tyylilaji | iskelmä |
|  Kesto | 03.00 |
|  Levy-yhtiö | Decca |
| muut singlet |
|  | "Perhonen / Seitsemän onnen tähteä" |  |

**Perhonen** on suomalaisen iskelmätaiteilija Paula Koivuniemen vuonna 1966 julkaistu esikoissingle. Sen pohjana oli H.Saarniahon eli Heikki Litun säveltämä ja sanoittama "Yöperhonen", jonka Iris Kangasniemi oli levyttänyt Toivo Kärjen sovittamana vuonna 1950. Koivuniemeä varten hieman muunnetut sanat kirjoitti Tuula Valkama, ja sovituksen teki Rauno Lehtinen. Singlen b-puolena on Toivo Kärjen-Reino Helismaan sanoittama "Seitsemän onnen tähteä".

"Perhosessa" ei ole varsinaista kertosäettä. Sen rakenteena on intro - säkeistö - silta - välisoitto - säkeistö - silta - outro. Sanoituksessa laulun päähenkilö rinnastaa itsensä perhoseen ja kertoo yöelämästään. Kappaleessa laulettiin alkuaan yöperhosesta, mutta Tuula Valkama muutti sen perhoseksi juuri ennen levytyksen aloittamista. Yöperhonen viittasi ilotyttöön, eikä Valkama pitänyt sitä sopivana nuoren Koivuniemen laulettavaksi.

"Perhonen" ei ollut studioalbumin johtosingle. Koivuniemen esikoisalbumi *Leikki riittää* julkaistiin vasta yhdeksän vuotta myöhemmin. Koivuniemen varhaistuotantoa julkaistiin kokoelma-albumilla *Paula Koivuniemi* (1971). "Perhonen" valittiin vuonna 1995 julkaistun CD-kokoelman nimikkokappaleeksi.

Eino Grön levytti "Perhosesta" oman versionsa 1973.

Lähteet
-------

1. ↑  Paula Koivuniemi – Perhonen / Seitsemän Onnen Tähteä *Discogs.com*. Viitattu 29.3.2023. (englanniksi)
2. ↑  Paula Koivuniemi – Vie Minut Pois *Discogs.com*. Viitattu 29.3.2023. (englanniksi)
3. ↑  Kalervo Kärki: *Sydämeni sävel - Toivo Kärki ja hänen musiikkinsa*, s. 592. Tampere: Mediapinta, 2015. ISBN 978-952-235-888-2.
4. ↑  Perhonen Chords by Paula Koivuniemi *Tabs.ultimate.guitar.com*. Viitattu 29.3.2023. (englanniksi)
5. ↑  Kaura, Vilma: Paula Koivuniemen läpimurtohitistä 50 vuotta - alkuperäinen teksti kertoi ilotytöstä *Voice.fi*.  11.11.2016. Viitattu 29.3.2023. (suomeksi)
6. ↑  Paula Koivuniemi : Discography *Discogs.com*. Viitattu 29.3.2023. (englanniksi)
7. ↑  Perhonen *Secondhandsongs.com*. Viitattu 29.3.2023. (englanniksi)
*Niños comiendo uvas y melón* ("Pojat syömässä viinirypäleitä ja melonia"), Bartolomé Esteban Murillo, noin 1650, öljymaalaus
**Siglo de Oro** (*Kultainen vuosisata*) tarkoittaa Espanjan taiteiden ja tieteiden kultakautta 1500-luvun taitteesta 1600-luvun puoliväliin. Aikakausi kattaa siirtymävaiheen renessanssista barokkiin ja Espanjan imperiumin huippuvaiheen. Sen alkamisvuodeksi on toisinaan määritelty 1492, jolloin ilmestyi Antonio de Nebrijan teos *Gramática del Castellano*, toisinaan taas 1547, jolloin syntyi Miguel de Cervantes Saavedra. Päättymisvuodeksi mainitaan 1645, jolloin kuoli Francisco de Quevedo, tai 1681, joka on Pedro Calderón de la Barcan kuolinvuosi.

Kultaisen vuosisadan keskuksia olivat Sevilla, Madrid, Toledo, Valencia, Valladolid ja Zaragoza.

Espanjaa hallitsi kultaisen vuosisadan aikana Habsburgin suku, jonka valtakauden alussa Espanjan imperiumi laajeni ja kukoisti. Suvun viimeisten kuninkaiden aikana sodat alkoivat murentaa imperiumia.

Termin Siglo de Oro kehitti Luis José Velázques. Ensimmäisen kerran se mainitaan hänen tutkimuksessaan *Orígenes de la poesía castellana*, joka julkaistiin 1754.

Aikakauden huomattavia taiteilijoita
------------------------------------

Kultaisen vuosisadan merkittäviä kirjailijoita olivat muun muassa Miguel de Cervantes, Antonio de Guevara, Mateo Alemán ja Lope de Vega.

Merkittäviä säveltäjiä olivat muun muassa Cristóbal de Morales, Tomás Luis de Victoria ja Antonio de Cabezón.

Merkittäviä taidemaalareita olivat muun muassa El Greco, Diego Velázquez ja Bartolomé Esteban Murillo.

Kultaisen vuosisadan huomattavimpia arkkitehteja oli Juan de Herrera, jonka merkittävin työ on Real Monasterio de San Lorenzo de El Escorial.

Lähteet
-------

1. 1 2  Siglo de Oro español *Enciclopediadehistoria.com*. Enciclopedia de Historia. Viitattu 11.4.2021. (espanjaksi)
2. 1 2 3  Definición y características : siglo de oro *ArteHistoria*. Viitattu 12.5.2021. (espanjaksi)
3. ↑  La literatura del Siglo de Oro *ArteHistoria*.  Arkistoitu 25.2.2014. Viitattu 12.5.2021. (espanjaksi)
4. ↑  Cristóbal de Morales *Renessanssimusiikkijuhlat.fi*.  5.1.2015. Alfred Kordelinin säätiö. Viitattu 12.5.2021. (suomeksi)
5. ↑  Tomás Luis de Victoria *Britannica.com*. Encyclopædia Britannica, Inc.. Viitattu 12.5.2021. (englanniksi)
6. ↑  Miguel Bernal Ripoll: Antonio de Cabezón *Dbe.rah.es*.  2018. Real Academia de la Historia. Viitattu 12.5.2021. (espanjaksi)
7. ↑  El Greco *Todocuadros.es*. Todo Cuadros. Viitattu 12.5.2021. (espanjaksi)
8. ↑  Diego Velázquez *Todocuadros.es*. Todo Cuadros. Viitattu 12.5.2021. (espanjaksi)
9. ↑  Bartolomé Esteban Murillo *Todocuadros.es*. Todo Cuadros. Viitattu 12.5.2021. (espanjaksi)
10. ↑  Juan de Herrera, el arquitecto que diseñó el Renacimiento español *Eldiario.es*.  10.12.2016. Viitattu 12.5.2021. (espanjaksi)

Aiheesta muualla
----------------

* ArteHistoria: La cultura del Siglo de Oro
* Sobre historia: El Siglo de Oro español: Literatura, pintura y música
**Hidasta elämää** on suomalainen hyvinvointiaiheinen verkkojulkaisu ja blogiyhteisö, jonka kirjoittajina toimii bloggareita ja hyvinvoinnin eri osa-alueiden asiantuntijoita. Se aloitti toimintansa Facebookissa vuonna 2007. Hidasta elämää on Suomen seuratuin yhteisö ja seuratuin elämäntyyliaiheinen julkaisija sosiaalisessa mediassa. Sivustolla vierailee keskimäärin 150 000 eri käyttäjää viikossa.

Sivuston omistavat Pequ Nieminen ja Sanna Wikström. Se sai alkunsa Niemisen vuonna 2007 perustamasta Facebook-ryhmästä, jossa käytiin keskustelua hyvinvoinnista ja oman elämänrytmin hidastamisesta. Myöhemmin Nieminen perusti ryhmän yhteyteen verkkosivuston, johon hänen ex-puolisonsa Wikström tuli kirjoittamaan artikkeleita. Julkaisun suosio kasvoi nopeasti, ja pian he alkoivat saada yhteydenottoja muilta samasta aihepiiristä kiinnostuneilta kirjoittajilta.

Otavan kustantamassa Hidasta elämää -kirjasarjassa julkaistaan sivuston sisällöntuottajien tekemiä kirjoja. Henkiseen kasvuun ja hyvinvointiin suuntautuneita kirjoja on julkaistu vuoden 2022 loppuun mennessä 62 kirjaa. Kirjasarjan menestynein kirja on vuonna 2017 julkaistu Unelmakarttakirja (Sanna Wikström, Otava), jota on myyty 24 000 kpl. Sarjan kirjamyynti ylitti neljännesmiljoonan tammikuussa 2021. Hidasta elämää tekee yhteistyötä myös äänikirjapalvelu Storytelin kanssa, jossa julkaistaan sivuston suosituimpia artikkeleita ja blogikirjoituksia äänimuodossa sekä ohjattuja meditaatioita.

Hidastaelamaa.fi -sivusto täytti 10 vuotta 1.10.2020.

Lähteet
-------

1. 1 2  Mediakortti 2021 *Hidasta elämää*.  Arkistoitu 17.9.2021. Viitattu 17.9.2021.
2. ↑  Hidasta elämää sosiaalisessa mediassa *BrandSome*.  Arkistoitu 23.10.2020. Viitattu 1.4.2020.
3. ↑  SOMEindex *SOMEindex*.  Arkistoitu 3.8.2020. Viitattu 1.4.2020. (englanniksi)
4. 1 2  Otava ja Hidasta elämää yhteistyöhön - "kirjaperhe on ollut perustajien unelma" *Markkinointi & Mainonta*.  13.9.2016. Viitattu 30.3.2020.
5. ↑  Henttonen, Katariina: Hidasta elämää -sivun perustaja: Tuottavuus alkoi kasvaa, kun vähensin työaikaa kolmeen päivään viikossa *Vihdin Uutiset =*.  4.2.2016. Viitattu 1.4.2020. [vanhentunut linkki]
6. ↑  Hidasta elämää -kirjat *Hidasta elämää*. Viitattu 30.3.2020.
7. ↑  Unelmakarttakirja *Hidasta elämää -puoti*. Viitattu 3.6.2022.
8. ↑  "Kirjailijat ovat kuin artisteja" – Hidasta elämää ja Otava löysivät yhteisen kirjojen menestysreseptin, jonka myötä kirjojen elinkaaret pitenivät ja myynnit saavuttivat yli neljännesmiljoonan | Hidasta elämää Suomi Oy *www.sttinfo.fi*. Viitattu 22.1.2021.
9. ↑  "Ääniblogit, äänikirjat ja meditaatiot nyt samasta paikasta" – Hidasta elämää -sivuston blogit ja meditaatiot kuunneltaviksi Storytelissä *Hidasta elämää*.  26.5.2019. Hidasta elämää. Viitattu 30.3.2020.
10. ↑  Vakava sairaus ja elämänkriisi opettivat Pequlle ja Sannalle, että tärkeintä on elää elämää, joka tuntuu hyvältä ja omalta – Hidasta elämää -hyvinvointisivusto täyttää 10 vuotta 1.10.2020 | Hidasta elämää Suomi Oy *www.sttinfo.fi*. Viitattu 22.1.2021.

Aiheesta muualla
----------------

* Hidasta elämää
Nenetsian kartta  
**Narjan-Mar**
Velikovisotšnoje
 *Barentsinmeri (Pohjoinen jäämeri)*
*Petšora*
**Velikovisotšnoje** (ven. Великови́сочное) on kylä ja samannimisen, vuonna 1995 perustetun maalaiskunnan keskus Zapoljarnyin piirissä Nenetsian autonomisessa piirikunnassa Venäjän pohjoisosissa, Petšorajoen alajuoksulla, joen vasemmalla eli läntisessä laidalla, osin saaressa.

Velikovisotšnojen kyläneuvoston maalaiskunnassa asui yhteensä 1 011 ihmistä (2010 väestönlaskennan mukaan). Velikovisotšnojen kylän lisäksi kunnan asukkaita asuu maalaiskunnan muissa kylissä, joita ovat Labožskoje, Pylemets, Tošviska ja Štšelino.

Kylä tunnetaan jo asiakirjoista jo vuodelta 1564. Sen monet asukkaista ovat venäläistaustaisia. Asukkaat harjoittavat erityisesti kalastusta ja karjataloutta.

Kylä sijaitsee noin 90 kilometriä Nenetsian keskuskaupungin Narjan-Marista ylävirtaan. Kylässä on muun muassa kaksi päiväkotia, koulu ja kulttuuritalo. Vuonna 2007 avattiin Pyhän Nikolauksen mukaan nimetty ortodoksikirkko. Yksi kunnan kolmesta kirjastosta toimii kylässä. Palokunta. Kylien sähkö tuotetaan dieselgeneraattoreilla. Velikovisotšnojessa on 75 lampun katuvalaistus ja vuonna 1996 rakennettu hirsisilta.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Munitsipalnoje obrazovanije "Velikovisotšnyi selsovet" (Velikovisotšnojen maalaiskunta Zapoljarnyin kunnallispiirin sivuilla) Zapoljarnyin kunnallispiiri, zrnao.ru.  Arkistoitu 2.4.2012. Viitattu 22.11.2012. (venäjäksi)
2. 1 2  Obzornaja karta Nenetskogo avtonomnogo okruga Zapoljarnyin kunnallispiiri, zrnao.ru. Viitattu 22.11.2012. (venäjäksi)
3. ↑  Federalnaja služba gosudarstvennoi statistiki (Venäjän federaation tilastovirasto), www.gks.ru: Vserossijskaja perepis naselenija 2010. Tom 1. Tšislennost i razmeštšenije naselenija. (Koko Venäjän kattava väestönlaskenta 2010. Osa 1. Väestön lukumäärä ja jakauma. Taulukko 11 (MS Excel-taulukko))  2012. Moskova:  ИИЦ «Статистика России».  Arkistoitu 15.3.2013. Viitattu 22.11.2012. (venäjäksi)
4. ↑  Spisok munitsipalnyh obrazovani po poselenijam Zapoljarnyin kunnallispiiri, zrnao.ru. Viitattu 22.11.2012. (venäjäksi)
5. 1 2  Jussi Konttinen: *Sankarimatkalijan Arkangeli*, s. Narjan-Marin ympäristöstä s. 291-293/ Kirjassa yht. 336 sivua. Kustannusosakeyhtiö Paasilinna, 2005. ISBN 951-581-095-7.

Aiheesta muualla
----------------

* Velikovisotšnojen maalaiskunta piirin sivustolla (Arkistoitu – Internet Archive) (venäjäksi) (zrnao.ru)
Cuauhtémocin patsas Méxicosta
**Cuauhtémoc** (nahuatl ‏*Cuāuhtemōc* "laskeutuva kotka"), myös *Guatimozin*, *Cuauhtemotzin*, *Quauhtemoc*, (noin 1495 – 26. helmikuuta 1522) oli Montezuma II:n vävy ja sisarenpoika sekä asteekkivaltakunnan viimeinen hallitsija 1520–1521. Cuauhtémoc nousi asteekkien johtajaksi hieman yli 20-vuotiaana Montezuman lyhytaikaisen seuraajan, Cuitláhuacin, kuoltua espanjalaisten tuomaan isorokkoon. Jo valtaan noustessaan Cuauhtémocilla oli kansan tuki takanaan, sillä he tunsivat miehen suurena soturina ja pätevänä johtajana. Tämä oli eräs seikoista, jotka erottivat hänet monista edeltäjistään. 

Cuauhtémocin valtakausi kesti vain muutaman kuukauden. Vaikka hän onnistui ajamaan espanjalaiset valloittajat ulos Tenochtitlánista (niin sanottu La Noche Triste), nääntyneet ja tautien riivaamat atsteekit eivät pystyneet pysäyttämään espanjalaisten ja alueen kostonhimoisten intiaaniheimojen muodostamaa hyökkäystä ja kolmen kuukauden piirityksen jälkeen Tenochtitlánin ja samalla koko asteekkivaltion oli annettava periksi vuonna 1521. 

Espanjalaiset ottivat kaupungin puolustusta johtaneen Cuauhtémocin vangiksi, ja häntä kohdeltiin aluksi kunnioittavasti. Myöhemmin Cuauhtémocia kuitenkin kidutettiin, jotta hän paljastaisi asteekkien kätkemien aarteiden kätköpaikat. Espanjalaisten johtaja Hernán Cortés antoi kuninkaallisen rahastonhoitajansa Aldreten kiduttaa Cuauhtémocia tulella monen päivän ajan toivoen tämän paljastavan asteekkien uskotut salaiset kultavarastot. Kidutus ei kuitenkaan tuottanut minkäänlaista tulosta ja Cuauhtémoc kiisti itsepintaisesti kultavarastojen olemassaolon. Tajuttuaan miehen järkkymättömyyden Cortés otti hänet muun asteekkiaatelin ohella omiin joukkoihinsa peläten espanjalaisten lähdön jälkeistä atsteekkien kansannousua. Myöhemmin Cortés teloitutti Cuauhtémocin muinaisen mayakaupungin temppeliaukiolla nykypäivän Hondurasissa vuonna 1525. 

Nykypäivän Meksikossa Cuauhtémoc on loppuaikojen asteekkikeisareista arvostetuin pitkälti hänen periksiantamattomuutensa ja järkkymättömän rehellisyytensä takia. Huomattavaa on myös se, että siinä missä Cuauhtémocille on pystytetty Meksikoon lukuisia patsaita, ei valloittaja Hernán Cortésille ole pystytetty ainuttakaan.*lähde?*

Lähteet
-------

1. 1 2  Cuauhtémoc *Encyclopedia Britannica*. Viitattu 10.10.2021. (englanniksi)

Katso myös
----------

* Meksikon espanjalaisvalloitus

Aiheesta muualla
----------------

* Iberialais-amerikkalainen säätiö (Arkistoitu – Internet Archive)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä:**Cuitláhuac** | **Asteekkien hallitsija**(1520–1521) | Seuraaja:**–** |

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
*Tämä artikkeli käsittelee mytologian henkilöä. Asteroidista kertoo artikkeli 90 Antiope.*
Hendrik Goltzius, Jupiter ja Antiope (n. 1616)
**Antiope** (m.kreik. Ἀντιόπη) oli kreikkalaisessa mytologiassa Theban kuningas Nykteuksen tytär. Hänen kauneutensa sai Zeuksen ottamaan tämän väkisin satyyrin hahmossa. Antiope pakeni häpeäänsä kuningas Epopeuksen luo Sikyoniin, joka ei enää päästänyt häntä pois ennen kuin hänen setänsä Lykos haki hänet väkisin takaisin. Paluumatkan aikana Antiope synnytti kaksoispojat Amfionin Zeukselle ja Zethoksen Epopeukselle. Molemmat pojat jätettiin paikallisten paimenien huomaan. Takaisin Thebaan päästyään Lykos luovutti Antiopen vaimonsa Dirken huostaan, joka kohteli Antiopea varsin kaltoin. Antiope kuitenkin onnistui lopulta pakenemaan etsien suojaa samasta talosta, jossa hänen poikansa olivat hänen tietämättään paimenina.

Antoine Watteau, "Jupiter ja Antiope"
Dirken lopulta löydettyä Antiopen hän määräsi nämä nuoret miehet sitomaan Antiopen härän sarviin, mutta juuri kun he olivat suostumaisillaan tähän, heidät kasvattanut vanha paimen paljasti heille salaisuuden, että kyseessä oli heidän oma äitinsä. Kostoksi äitinsä orjuuttamisesta ja huonosta kohtelusta Antiopen pojat sitoivatkin Dirken härän sarviin kiinni.

Commons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Antiope**.
**TOEFL** (*Test of English as a Foreign Language*) on englannin kielen standardoitu kaupallinen kielikoe, jota useiden maiden oppilaitokset käyttävät hakijoiden kielitaidon todistuksena.

Testi
-----

TOEFL-testi suoritetaan yleensä tietokoneella Internetin kautta (TOEFL iBT). TOEFL PBT -testi suoritetaan paperilla, mutta sitä käytetään enää paikoissa, missä Internetiä ei voida käyttää testissä.

TOEFL-testi kestää neljä tuntia. Sen neljä osiota ovat:

* luetun ymmärtäminen
* kuullun ymmärtäminen
* puhuminen
* kirjoitus

Testi pisteytetään asteikolla 0–120. Kukin instituutti määrittelee omat tulosrajansa. Testi on kaupallinen ja maksaa suorittajalleen vuonna 2014 noin kaksisataa euroa. Testin tulos on voimassa 2 vuotta.

Käyttö
------

Vuonna 2014 TOEFL-testiä käytti yli 9000 oppilaitosta, virastoa tai muuta instituuttia yli 130 maassa. Yhdysvaltalaisissa yliopistoissa TOEFL on yleisimmin käytetty standardoitu kielitesti.

Suomessa on vuonna 2014 parisen sataa kansainvälistä maisteriohjelmaa, jotka vaativat hakijoilta todistuksen kielitaidosta. Kielitesti ei Suomessa kuitenkaan ole tarpeellinen, jos hakija on jo suorittanut riittävän määrän englanninkielisiä opintoja. Suomessa käytetään TOEFLin lisäksi muitakin englannin kielitestejä, kuten IELTS, PTE tai Opetushallituksen järjestämät testit.

Historia
--------

TOEFL-testin kehitti 1960-luvun alussa washingtonilainen Center for Applied Linguistics -instituutti soveltavan kielitieteen professori Charles A. Fergusonin johdolla.

Lähteet
-------

1. ↑  Kansainvälisiä kielikokeita ja -tutkintoja Opintopolku.  Arkistoitu 8.11.2014. Viitattu 8.11.2014.
2. ↑  Select Your TOEFL® Testing Location ETS. Viitattu 8.11.2014.
3. 1 2 3 4  TOEFL iBT Test of English as a Foreign Language The Fulbright Center. Viitattu 8.11.2014.
4. 1 2  Korkeakouluun hakeminen voi tulla kalliiksi – hakijan maksettavaksi ulkoistettu testejä kielitaidosta  27.1.2014. Yle uutiset. Viitattu 8.11.2014.
5. ↑  About the TOEFL iBT® Test ETS.  Arkistoitu 9.1.2019. Viitattu 8.11.2014.
6. ↑  Englannin kielen kielitestit Tampereen yliopisto. Viitattu 8.11.2014.
7. ↑  Memorial Resolution: Charles A. Ferguson  19.5.1999. Stanfordin yliopisto. Viitattu 8.11.2014.

Aiheesta muualla
----------------

* Testin rakenne (Arkistoitu – Internet Archive), The Fulbright Center