recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Opsiinit** ovat ryhmä solukalvoon upottautuneita proteiineja, joissa on kromoforina toimiva molekyyli, jonka avulla opsiinit aistivat tietyn aallonpituuden fotoneita, kuten valoa tai UV-säteilyä. Opsiineita tunnetaan tuhansia. Kromofori on kofaktori ja se riippuu opsiinista. Se voi olla retinaali tai jokin sen johdannainen, kuten 3-hydroksiretinaali, 3,4-hydroksiretinaali tai 4-hydroksiretinaali. Fotonin absorboidessaan kromoforin rakenne (isomeria) muuntuu, jolloin se saa opsiinin aiheuttamaan toimintaansa vastaavan reaktion. Toiminnaltaan opsiinit ovat G-proteiinikytkentäisiä reseptoreita tai ionikanavia.

Opsiinit ovat osa kaikkien eläinten näköaistia. Esimerkiksi ihmisten silmien tappisoluissa on tyypillisesti 3 opsiinia, jotka vastaavat värinäöstä. Näiden geenit ovat *ON1SW, OPN1MW* ja *OPN1LW*. Näiden yhteisnimitys on fotopsiinit. Edeltävien geenien mutaatiot aiheuttavat värisokeuden eri muotoja. Ihmisten sauvasoluissa on hämäränäöstä vastaavaa rodopsiinia, jonka geeni on *RHO*. Opsiineilla on myös muita rooleja. Eläinten silmien melanopsiinin aktivaatio saa aikaan pupillireaktion ja vähentää uni-valverytmiin osallistuvan melatoniinin eritystä. Opsiineita on eliöissä myös silmien ulkopuolella. Opsiinit saattavat joissakin eliöissä reagoida myös muihinkin ulkoisiin tekijöihin kuin vain fotoneihin. Tiettyjen opsiinien on ehdotettu osallistuvan esimerkiksi lämpöaistiin.

Katso myös
----------

* A-vitamiini

Lähteet
-------

1. ↑  A Terakita: The opsins.  *Genome Biology*, 2005, 6. vsk, nro 3, s. 213. PubMed:15774036. doi:10.1186/gb-2005-6-3-213. ISSN 1465-6906. Artikkelin verkkoversio.
2. 1 2  Y Shichida, T Matsuyama: Evolution of opsins and phototransduction.  *Philosophical Transactions of the Royal Society B: Biological Sciences*, 2009, 364. vsk, nro 1531, s. 2881–2895. PubMed:19720651. doi:10.1098/rstb.2009.0051. ISSN 0962-8436. Artikkelin verkkoversio.
3. ↑  Jeffrey Arle et al: *Innovative Neuromodulation*, s. 123–134. Academic Press, 2017. ISBN 9780128004548. Teoksen verkkoversio (viitattu 15.4.2020). doi:10.1016/B978-0-12-800454-8.00006-9.
4. ↑  IM Kramer: *Signal transduction*, s. 329–379. 3. painos. Academic Press, 2015. ISBN 9780123948038. doi:10.1016/B978-0-12-394803-8.00005-X.
5. ↑  NY Leung, C Montell: Unconventional roles of opsins.  *Annual review of cell and developmental biology*, 6.10.2017, nro 33, s. 241–264. PubMed:28598695. doi:10.1146/annurev-cellbio-100616-060432. ISSN 1081-0706. Artikkelin verkkoversio.
**Opatti** (eli **Optatus**) **Lyytinen** (4. kesäkuuta tai 24. kesäkuuta 1832 Vesanto – 30. joulukuuta 1903 Vesanto) oli suomalainen kansanrunoilija. 

Selkämän tilalla syntyneen Lyytisen vanhemmat olivat talollinen Juhani Lyytinen ja tämän vaimo Eeva Kanninen. 

Optatus Lyytinen oli toisen kansanrunoilijan, Pentti Lyytisen, veljenpoika. Hän opetteli luku-, kirjoitus- ja laskutaidon ja viljeli vuodesta 1868 lähtien omaa Penttilän tilaansa Vesannon Sonkarinsaaren kylässä. 

Kuntakokouksen puheenjohtajana hän toimi vuodesta 1871 vuoteen 1877 ja kunnallislautakunnan varaesimiehenä vuodesta 1879 vuoteen 1897.

Lyytinen kirjoitti jo nuorempana runoja ja lauluja, joita julkaistiin ensin Suomettaressa 1855 ja 1856 ja myöhemmin Kuopiossa ilmestyneessä Savo-lehdessä. 

Optatus Lyytisen puoliso vuodesta 1861 oli Kustaava Sikström (k. 1922).

Optatus Lyytisen runoja
-----------------------

Lyytisen runot olivat osin lyyrillisiä tuokiokuvia, mutta osin ne liittyivät ajankohtaisiin tapahtumiin tai keksintöihin tai hänen omiin kokemuksiinsa:

* *Rikas neito*
* *Linnun laulu*
* *Laulu ja soitto*
* *En laulamasta lakkaa*
* *Tanssissa ja iloseuroissa*
* *Katovuoden muistoksi 1862*
* *Aleksanteri II:n murhan johdosta*
* *Kirjapainosta*
* *Polkupyörät*.

Lyytinen käytti runoissaan paitsi vanhaa kansanrunon mittaa, myös loppusoinnillisen kansanlaulun muotoa.

Lähteet
-------

* Suomen kirjailijat tietokanta[vanhentunut linkki]
* Ilmari Heikinheimo: *Suomen elämäkerrasto*, s. 479–480. Helsinki: Werner Söderström Osakeyhtiö, 1955.
* Kustavi Grotenfelt: Kahdeksantoista runoniekkaa. Valikoima Korhosen, Lyytisen, Makkosen, Kymäläisen, Puhakan, Räikkösen y.m. runoja ja lauluja. SKS:n kirjapaino 1889 (e-tekstinä Projekti Lönnrotin sivulla[vanhentunut linkki] (zip-tiedosto)

Aiheesta muualla
----------------

* Lisää luettavaa aiheesta **Optatus Lyytinen** on Wikiaineistossa
**Thomas Wahlroos** (s. 4. elokuuta 1979) on suomalainen sijoittaja ja aiempi pokeriammattilainen. Pokeriammattilaisen uran Thomas lopetti vuonna 2009, jolloin hän siirtyi sijoittajaksi Spontel Oy:n omistamaan Norjan Sponteliin. Nykyisin hän toimii Norjan Spontelin hallituksen puheenjohtajana.

Ura pokerinpelaajana
--------------------

Wahlroos teki läpimurtonsa livepokeriturnauksissa vuoden 2006 aikana. Maaliskuussa 2006 hän oli kymmenes Jeff Williamsin voittamassa European Poker Tourin finaaliturnauksessa Monte Carlossa. Wahlroos ansaitsi sijastaan 33 500 euroa. World Poker Tourin Pariisin osakilpailussa kesäkuussa 2006 Wahlroos oli kolmas voittaen 243 750 euroa. Turnauksen voitti tanskalainen Christian Grundtvig ja toisena oli suomalainen Jani Sointula.

Kesän 2006 World Series of Pokerin (WSOP) turnauksista Wahlroos saavutti kaksi rahasijaa. 10 000 dollarin pot limit omaha -turnauksessa hän oli kahdeksas ja WSOP:n pääturnauksessa 91.

European Poker Masters -turnaussarjaan kuuluneessa Full Tilt Poker Dublin All-Star Challenge -turnauksessa Dublinissa marraskuussa 2006 Wahlroos sijoittui kolmanneksi ja ansaitsi 31 500 euroa. World Poker Tourin viidennen tuotantokauden päättäneessä mestaruusturnauksessa Bellagion kasinolla Wahlroos putosi juuri ennen televisioitua finaalipöytää. Seitsemäs tila toi palkintorahoina 278 465 dollaria. Turnauksen voitti Carlos Mortensen.

Wahlroos on pelannut Suomen televisiossa MTV3:n *Pokerimestari 2006* -ohjelmassa. Pokeriammattilaisena hän edusti Full Tilt Poker -nettipokerihuonetta. Joulukuussa 2008 Wahlroosin pokeriuran turnausansiot ylittivät miljoona dollaria.

Muu elämä
---------

Wahlroos asuu Helsingissä. Hän työskenteli ennen pokeriuraansa investointipankkiirina. Vuonna 2008 hän aloitti työskentelyn Avenir Rahastoyhtiö Oy:ssä. Thomas Wahlroosin isä on Björn Wahlroos.

Lähteet
-------

1. ↑   : Thomas Wahlroos WSOP player profile World Series of Poker. Viitattu 29. joulukuuta 2008.
2. 1 2  Thomas Wahlroos The Hendon Mob Poker Database. Viitattu 29.12.2008. (englanniksi)
3. ↑
4. 1 2
5. ↑  Maria Korteila: Pokeriammattilainen Thomas Wahlroos hedgetaloon  1.12.2008. Arvopaperi.  Arkistoitu 23.9.2015. Viitattu 29.12.2008.
6. ↑

Aiheesta muualla
----------------

* Thomas Wahlroos The Hendon Mob Poker Databasessa (englanniksi)
* World Poker Tour:n profiili
* PokerPages.com:n profiili (Arkistoitu – Internet Archive)
* Thomas Wahlroos - pokeriturnaus voitot (Arkistoitu – Internet Archive)
Thomas Ustick Walter
**Thomas Ustick Walter** (4. syyskuuta 1804, Philadelphia – 30. lokakuuta 1887 Philadelphia) oli yhdysvaltalainen arkkitehti, joka suunnitteli useita merkittäviä rakennuksia Yhdysvaltoihin pääasiassa Greek Revival -tyyliin.

Walter oli sekä William Stricklandin että John Havilandin oppilas. Hän perusti oman arkkitehtitoimistonsa vuonna 1831. Vuonna 1833 hän suunnitteli Girard Collegen Founders’ Hallin antiikin kreikkalaista temppeliä muistuttavan rakennuksen. Vuonna 1835 Walter suunnitteli linnamaisen Philadelphian kunnallisen vankilan, Moyamensingin, uusgoottilaiseen tyyliin. Sen velkavankeudessa olevien siipi puolestaan muistutti julkisivultaan muinaisegyptiläistä temppeliä. Nämä työt loivat Thomas Ustick Walterin maineen arkkitehtina.

Walter tunnetaan parhaiten työstään Yhdysvaltain kongressitalon parissa. Hän suunnitteli rakennuksen massiivisen valurautaisen kupoliholvin, joka korvasi vanhan ja matalamman puisen kupolin. Kupoli rakennettiin vuosina 1855–1863. Viimeiset vuotensa Walter työskenteli John McArthur Juniorin arkkitehtitoimistossa. Walter lienee osallistunut siellä Philadelphian kaupungintalon suunnitteluun.

Kuvagalleria
------------

* Philadelphian kunnallinen vankila Moyamensing (1835). Rakennus purettiin vuonna 1968.Philadelphian kunnallinen vankila Moyamensing (1835). Rakennus purettiin vuonna 1968.
* Moyamensingin vankila. Kaiverrus vuodelta 1848.Moyamensingin vankila. Kaiverrus vuodelta 1848.
* Girard College Girard College
* Yhdysvaltain kongressitalon uusi kupoli rakenteilla vuonna 1861.Yhdysvaltain kongressitalon uusi kupoli rakenteilla vuonna 1861.

Lähteet
-------

* Curl, James Stevens: Dictionary of architecture. Oxford University Press 1999. ISBN 0-19-210006-8

### Viitteet

1. 1 2  Britannica, The Editors of Encyclopaedia: Thomas Ustick Walter *Encyclopedia Britannica*. Viitattu 1.5.2021. (englanniksi)
2. ↑  Curl 1999, s. 720-721


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Taiteenala | 
* Museum of Modern Art
* Musée d'Orsay
* RKD Artists
* ULAN

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie
* Structurae

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC

 |

 |
Thomas Theodor Heine
**Thomas Theodor Heine** (1867–1948) oli jugendia edustanut syntyperältään saksanjuutalainen pilapiirtäjä ja taidemaalari. 1800-luvun lopulla Heine asetti näytteille koristeellisia maalauksia mutta jätti sitten tällaisen työn ja jatkoi uraansa melkein yksinomaan piirtäjänä. Hän teki sekä kirjankuvituksia että valtiollisia oloja ankarasti arvostelleita pilapiirroksia. Hänen pilakuviaan julkaistiin erityisinä kokoelmina. Heine perusti Albert Langenin kanssa *Simplicissimus*-pilalehden ja oli lehden pääavustajana vuoteen 1933, jolloin hän poistui Saksasta. Elämänsä lopulla Heine asui Ruotsissa, missä julkaisi teokset *Jag väntar på under* (1944, suom. *Odotan ihmettä*) sekä *Sällsamt händer* (1947).

Suomennetut teokset
-------------------

* Th. Heine: *Odotan ihmettä* (Ich warte auf Wunder), suom. Sirkka Nuormaa ; runot: Eeva-Liisa Manner. Helsinki: Mantere, 1947.

Lähteet
-------

1. ↑  Otavan Suuri Ensyklopedia, s. 21414
2. 1 2  *Otavan iso tietosanakirja. Encyclopaedia Fennica 3, Gi – Jyrk*, s. 518. Helsingissä: Otava, 1962.
3. ↑  Iso tietosanakirja, osa 4 vuodelta 1932, palsta 565

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Thomas Theodor Heine** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Belgia
* Yhdysvallat
* Latvia
* Tšekki
* Korea
* Alankomaat
* Puola
* Portugali

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Taiteenala | 
* KulturNav
* Museum of Modern Art
* Musée d'Orsay
* RKD Artists
* ULAN

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* RISM
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**Combat Vehicle 90** eli **CV90** (ruots. *Stridsfordon 90* eli *Strf 90*) on Patria Hägglundsin kehittämä ruotsalainen rynnäkköpanssarivaunun alusta, jonka valmistuksesta vastaa BAE Systems Hägglunds. Vaunumalli määräytyy pääaseen ja käyttötarkoituksen mukaan ja osassa malleissa alkuperäistä alustaa on täytynyt muuttaa. Alustalle on tehty muun muassa Suomen Puolustusvoimien valmiusprikaatin käyttöön hankkima CV9030 FIN, joissa alusta on valmistettu Ruotsissa Örnsköldsvikissä ja torni Suomessa Patrian tehtaalla Hämeenlinnassa.

Tuotantohistoria
----------------

CV90:n valmistus aloitettiin 1993 ja tähän mennessä eri maat ovat tilanneet yli 1 000 vaunua. 

### Mallit

* CV9040 – alkuperäinen malli, jossa 40 mm Bofors-konetykki;
* CV9030 – vientimalli, jossa 30 mm Bushmaster II -konetykki; Käytössä Virossa,Norjassa, Sveitsissä, Suomessa ja Alankomaissa. Viro osti Norjalta 35 käytettyä runkoa 2016 vuoden alussa.
* CV9035 – aseistuksena Bushmaster III 35/50 -tykki. Käytössä Virossa, Tanskassa ja Alankomaissa. Viro osti Alankomailta 44 vaunua joulukuussa 2014;
* CV90105 – aseistuksena 105 mm rihlattu psv-kanuuna;
* CV90120-T – aseistuksena 120 mm sileäputkinen psv-kanuuna;
* CV9040 AAV – Ilmatorjuntapanssarivaunu tutkalla ja 40 mm ilmatorjuntatykillä;
* CV90 komentopanssarivaunu;
* CV90 tulenjohtopanssarivaunu;
* CV90 evakuointipanssarivaunu.

Tulenjohto- ja komentopanssarivaunut ovat aseistettu ainoastaan konekiväärillä, mutta ne on mahdollista varustaa jäljitelmätykillä tunnistamisen vaikeuttamiseksi.

CV90 voidaan varustaa myös AMOS-kranaatinheitinjärjestelmällä (*Advanced Mortar System*).

Ruotsi suunnitteli alun perin hankkivansa sekä CV9040- ja CV9030-vaunuja, mutta päätyi lopulta vain 40 mm versioon suuremman kaliiperin tuomien etujen vuoksi. Muut ostajamaat näyttävät korostavan suurempaa tulinopeutta ja ammusten määrää, jonka 30 mm konetykki mahdollistaa.

Hinta
-----

Puolustusvoimien heinäkuussa 2004 tilaamien 45 CV9030-vaunun kokonaishinta oli 120 miljoonaa euroa, joten yhden vaunun hinnaksi tulee näin 2,67 miljoonaa euroa. Suomelle toimitetut noin 100 vaunua on sijoitettu Karjalan prikaatiin.

Lähteet
-------

* CV9030 FIN tekniset tiedot, Patria Hägglunds

### Viitteet

1. ↑
2. ↑

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **CV90**.
* Puolustusvoimien kalustoesittely: CV9030-rynnäkköpanssarivaunu (Arkistoitu – Internet Archive)
* Army Technology: Combat Vehicle 90 (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
* BAE Systems Hägglunds (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
**Fannie Merritt Farmer** (23. maaliskuuta 1857 – 15. tammikuuta 1915) oli yhdysvaltalainen keittokirjailija. Farmer tuli tunnetuksi erityisesti teoksestaan *The Boston Cooking-School Cook Book*, joka sisältää esimerkiksi reseptejä ja muita keittiöön liittyviä ohjeita. Teoksesta on sittemmin julkaistu useita painoksia ja uudistettu laitos nimellä *The Fannie Farmer Cookbook*. Farmer painotti resepteissään erityisesti ainesosien tarkan mittaamisen tärkeyttä.

Elämäkerta
----------

Muistolaatta Farmerin vanhan kotitalon paikalla Medfordissa.
Fannie Farmer syntyi Bostonissa Massachusettsin osavaltiossa 23. maaliskuuta 1857 ja varttui syntykaupungissaan ja Medfordissa. Nuorena Farmer joutui jättämään opintonsa high schoolissa kesken saatuaan halvauksen. Vanhempiensa tuella hän kykeni kuitenkin myöhemmin aloittamaan opintonsa uudestaan Boston Cooking School -opistolla, josta hän valmistui vuonna 1889. Valmistuttuaan Farmer jäi kouluun töihin, ja vuonna 1894 hän yleni laitoksen johtoon.

Vuonna 1896 Farmer julkaisi teoksen *The Boston Cooking-School Cook Book*. Teoksesta on sittemmin otettu 12 painosta, ja sitä on myyty päivitettynä versiona nimellä *The Fannie Farmer Cookbook*. 70 vuotta ensimmäisen painoksen julkaisun jälkeen teosta oli myyty lähes neljä miljoonaa kappaletta. Teos sisältää paitsi reseptejä mutta myös ohjeita esimerkiksi käytöstapohin ja eri keittiövälineiden käyttämisen. Farmerin resepteissä painottuu erityisesti eri ainesosien tarkan mittaamisen tärkeys. Teos sisältää myös esimerkiksi yhden varhaisimmista tunnetuista mokkapalojen resepteistä. Sittemmin Farmer julkaisi myös useita muita teoksia, kuten *Chafing Dish Possibilities* (1898), *Food and Cookery for the Sick and Convalescent* (1904), *What to Have for Dinner* (1905), *Catering for Special Occasions, with Menus and Recipes* (1911) ja *A New Book of Cookery* (1912).

Keittokirjojen kirjoittamisen ohella Farmer avasi oman oppilaitoksensa Miss Farmer’s School of Cookery vuonna 1902, luennoi ruokavaliosta Harvardin yliopistossa ja kirjoitti siskonsa Cora Farmer Perkinsin kanssa kolumnia lehteen *Woman’s Home Companion*. Farmer kuoli Bostonissa 15. tammikuuta 1915.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Fannie Merritt Farmer Encyclopaedia Britannica. Viitattu 28.8.2019. (englanniksi)
2. 1 2  Darra Goldstein: *The Oxford companion to sugar and sweets*, s. 252-253. Oxford University Press, 2015. ISBN 978-0-19-931339-6. (englanniksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Saksa
* Yhdysvallat
* Australia
* Alankomaat

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC
* IdRef

 |

 |
Caproni Ca.60 Noviplano
**Caproni Ca.60 Noviplano** oli yhdeksänsiipinen sadan hengen kuljetukseen suunniteltu lentoveneen prototyyppi. Siinä oli kahdeksan moottoria ja kolme kolmen siiven ryhmää. Tämän vallankumouksellisen lentokoneen oli tarkoitus kuljettaa matkustajia Ranskasta Yhdysvaltoihin ja takaisin. Koneesta rakennettiin vain prototyyppi, jonka ainoa lento oli 4. maaliskuuta 1921 Maggiorejärven yli Italiassa. Kone saavutti 18 metrin korkeuden, mutta kaatui pian sen jälkeen ja hajosi. Lentäjä pääsi koneesta vahingoittumattomana. Romuttunut lentokone otettiin talteen, mutta se paloi myöhemmin salaperäisessä tulipalossa.

Tekniset tiedot
---------------

Yleiset ominaisuudet
* Miehistö: 8
* Kapasiteetti: 100 matkustajaa
* Pituus: 23,45 m
* Siipien kärkiväli: 30 m
* Korkeus: 9,15 m
* Lentopaino: 26000 kg
* Voimanlähde: 8 x Liberty L-12 nestejäähdytteinen V12 moottori (400 hv)

Suorituskyky
* Matkanopeus: 130 km / h
* Lentomatka: 660 km
* Teho / paino: 11 W / kg

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Caproni Ca.60** Wikimedia Commonsissa

* europeanairlines.no, The civilian transport aircraft of Caproni (1918-1939), s.5
Caproni Ca.135
**Caproni Ca.135 Bergamaschi** oli Capronin valmistama keskiraskas kaksimoottorinen pommikone, josta kehiteltiin joitakin muunnelmia, kuten *Tipo Peru* ja *Tipo Spagna*. Espanjaan vietiin kuitenkin vain seitsemän konetta. Perun ohella tätä konetyyppiä käyttiItalian ilmavoimat. Merkittävin käyttäjä oli Unkarin ilmavoimat, jonka sata konetta osallistuivat operaatio Barbarossaan. Koneet taistelivat vuodesta 1941 eteläisen ja keskisen armeijaryhmän alueella.

Konetyypin enimmäisnopeus oli 440 km/h. Sen kantama oli kevyellä (550 kg) pommikuormalla noin 2 000 km. Aseistuksessa oli kolme 12,7 mm:n konekivääriä. Enimmäispommikuorma oli 1 600 kg. Piaggion (P.XI RC.40) tai Fiatin valmistamat (A.80 RC.41) tähtimoottorit olivat 1 000 hv:n tehoiset (746 kW) kukin päätyypissä P.XI. Viimeinen kehitysmuunnos konetyypistä oli varustettu Alfa Romeon 1 400 hevosvoiman (1 44 kW) 135 RC.32 Tornado -moottoreilla. Huippunopeus oli 480 km/h.

Caproni Ca.135:n 3D-kaaviokuvat.

Lähteet
-------

* Mondey, David: *Axis Aircraft of World War II, The warplanes of Germany, Italy and Japan during World War II*, 2002 (ensipainos 1984, London, England, englanniksi) ISBN 0-7858-1363-2. (s. 35–36)

### Viitteet

1. 1 2  Mondey, D. 2002: s. 35
2. ↑  Mondey, D. 2002: s. 36

Aiheesta muualla
----------------

* irwar.ru (venäjäksi)
* Ca.135, University Library of the University of Szeged, Unkari (unkariksi)
**L'Audacieux** oli Ranskan laivaston 1935 valmistunut Fantasque-luokan hävittäjä toisessa maailmansodassa.

Valmistus
---------

*Pääartikkeli: Fantasque-luokka (hävittäjä)*
Alus tilattiin Arsenal de Lorientilta, missä köli laskettiin 16. marraskuuta 1931. Alus laskettiin vesille 15. maaliskuuta 1934 ja valmistui 27. marraskuuta 1935.

Palvelus
--------

Palvelukseen otettaessa alus liitettiin Atlantin laivaston 10. hävittäjäviirikköön, jonka muina aluksina olivat *Le Fantasque* ja *Le Terrible*. Toisen maailmansodan alkaessa se oli viirikön mukana Brestissä, josta viirikkö siirrettiin Dakariin. Ranskan antautuessa alus oli viirikkönsä mukana Välimerellä.

Syyskuussa 1940 alus suojasi viirikkönsä mukana 4. risteilijälaivueen Dakariin, jossa se oli 23. syyskuuta liittoutuneiden yrittäessä vallata sataman. Alus vaurioitui pahoin *HMAS Australian* tykkitulessa, joka sytytti tulipalon aluksella. Se jouduttiin ajamaan maihin uppoamisen estämiseksi. Hylky hinattiin Bizerteen, jossa korjaustyöt aloitettiin. Alus vaurioitui 7. toukokuuta 1943 telakalla liittoutuneiden ilmahyökkäyksessä.

Lähteet
-------

* Gardiner, Robert (toim.): *Conway's All the World's Fighting Ships 1922–1946*. Lontoo, Englanti: Conway Maritime Press, 1987. ISBN 0-85177-146-7. (englanniksi)
* Whitley, M. J.: *Destroyers of World War Two - an international encyclopedia*. Lontoo: Arms and Armour, 1988. ISBN 0-85368-910-5. (englanniksi)

### Viitteet

1. ↑  Whitley, M. J. s. 42
2. ↑  Whitley, M. J. s. 43
3. ↑  Whitley, M. J. s. 43-44
**Latouche-Tréville** oli 1890-luvun alussa valmistettu Ranskan laivaston Amiral Charner -luokan panssariristeilijä.

Valmistus
---------

*Pääartikkeli: Amiral Charner -luokka*
Alus tilattiin le Havresta Société des Forges et Chantiers de la Méditerranéelta ja sen köli laskettiin 26. huhtikuuta 1890 yhtiön Gravillen telakalla lähellä le Havrea. Alus laskettiin vesille 5. marraskuuta 1892 ja se otettiin palvelukseen 6. toukokuuta 1895.

Palvelus
--------

Alus palveli koululaivana ennen lähettämistään itäiselle Välimerelle Kreikan ja Turkin välisen sodan alettua. Ensimmäisen maailmansodan alkaessa alus siirrettiin Casablancaan. Lokakuussa 1914 alus osallistui Otranton saartoon, jonka jälkeen se operoi Bizerten ja Sardinian välissä ennen liittymistään amiraali Guèpratten laivasto-osastoon. Alus osallistui menestyksekkäästi Sukhumin pommitukseen.

Alus teki kaksi matkaa Dardanelleille ennen siirtoaan Thessalonikaan. Alus otti vuoden 1918 loppuun saakka osaa Kreikan saartoon, jonka jälkeen se palasi Touloniin.

Alus poistettiin palveluksesta 26. kesäkuuta 1920, jonka jälkeen se oli kelluvana hangaarina aina vuoteen 1925 saakka. Alus romutettiin 1926.

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:French cruiser Latouche-Tréville

Lähteet
-------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **FS Latouche-Tréville (1892)**.
* Gardiner, Robert (toim.): *Conway's All the World's Fighting Ships 1860–1905*. Lontoo, Englanti: Conway Maritime Press, 2002. ISBN 0-85177-133-5. (englanniksi)
* Feron, Luc: The Armoured Cruisers of the Amiral Charner Class.  *Conway's Warship*, 2013, XXXV. vsk. Lontoo:  Conway Publishing. ISBN 978-1-84486-236-8.   (englanniksi)

### Viitteet

1. ↑  Feron, Luc s. 19

*Amiral Charner* -luokan panssariristeilijät

|  |
| --- |
| *Amiral Charner* – *Bruix* – *Chanzy* - *Latouche-Tréville* |
| Edeltäjä: *Dupuy de Lôme* – Seuraaja: *Pothuau* |
**Haudantakaisia** on Markku Sadelehdon toimittama ja Kustannus Oy Jalavan vuonna 1994 julkaisema novelliantologia, joka sisältää kymmenen alun perin englanninkielistä kauhutarinaa vuosilta 1872-1924. Kokoelma sisältää tarinoita H.P. Lovecraftin esseessään *Yliluonnollinen kauhu kirjallisuudessa* kehumilta kirjailijoilta sekä Lovecraftilta itseltään.

Sisältö
-------

* Robert Louis Stevenson: *Ruumiinryöstäjä* (*The Body Snatcher*, 1884)
* Arthur Machen: *Kertomus valkoisesta pulverista* (*The Novel of the White Powder*, 1895)
* J. Sheridan Le Fanu: *Carmilla* (*Carmilla*, 1872)
* Charlotte Perkins Gilman: *Keltainen seinäpaperi* (*The Yellow Wall Paper*, 1899)
* Robert W. Chambers: *Keltainen merkki* (*The Yellow Sign*, 1895)
* E. F. Benson: *Tornihuone* (*The Room in the Tower*, 1912)
* Bram Stoker: *Rottien hautajaiset* (*The Burial of the Rats*, 1914)
* Ambrose Bierce: *Oikean jalan keskivarvas* (*The Middle Toe of the Right Foot*, 1891)
* William Hope Hodgson: *Ääni yössä* (*The Voice in the Night*, 1907)
* H. P. Lovecraft: *Arthur Jermyn* (*Arthur Jermyn (The White Ape)*, 1924)

Vastaanotto
-----------

*Kalaksikukko*-verkkolehden arviossa Marko Ikäheimo piti kirjan kohokohtana Charlotte Perkins Gilmanin novellia "Keltainen seinäpaperi", joka on "niin hienosti koostettu, että yhdenkin palasen paljastaminen saattaisi pilata koko lukunautinnon. Pelkästään tämän takia kannattaa hankkia *Haudantakaisia* kännyihinsä." Muut novellit ovat Ikäheimon mielestä sen verran vanhentuneita, että "tuskin kukaan näistä enää painajaisia saa", mutta ajankuva tekee niistä kiinnostavia. "Ehkä olen ylitunteellinen hörhelö, mutta jotenkin minua hellyttävät novellit, joissa kauhistuttavin ihmistä kohtaava kohtalo on sielun *turmeltuminen*."

Lähteet
-------

1. ↑  Ikäheimo, Marko: Haudantakaisia. *Kalaksikukko* 8.4.1997. Viitattu 7.3.2022.

Aiheesta muualla
----------------

* Haudantakaisia Risingshadow-sivustolla
**Onnellisuudesta** (m.kreik. Περὶ εὐδαιμονίας, *Peri eudaimonias*) on Dion Khrysostomoksen eli Dion Prusalaisen kirjoittama puhe, joka käsittelee nimensä mukaisesti onnellisuutta.

Historia
--------

Dion Khrysostomos kirjoitti ensimmäisen vuosisadan lopulla ja 100-luvun alussa. Puheen *Onnellisuudesta* arvellaan olevan peräisin siltä ajalta, kun Dion oli maanpaossa ja toimi kiertelevänä opettajana. Puhe on Dionin kirjoitusten luettelossa numerolla 24. Dion kirjoitti myös toisen onnellisuutta käsitelleen puheen, *Viisaan ihmisen onnellisuudesta* (puhe 23).

Tekstin on suomentanut Juhana Torkki osana sen mukaan nimettyä Dionin tekstien kokoelmaa *Onnellisuudesta* (Otava 2022).

Sisältö
-------

Dion sanoo, että suurin osa ihmisistä valitsee elämänuransa ajattelematta ensin sitä tärkeää kysymystä, millaisia heidän tulisi olla ja millaista ihmisen elämän tulisi olla, ja mikä on suurin hyvä, ideaali jota kohti elämässä tulisi pyrkiä. Useimmat keskittyvät vain omaan erikoisalaansa, kuten puhetaito, sodanjohto, maanviljely tai musiikki. He voivat harjoittautua ammatissaan taitaviksi, mutta eivät silti muutu sillä hyviksi ja viisaiksi eivätkä tiedä, millainen on hyveellinen ja järkevä ihminen. Ainoastaan ihminen, joka tietää, mikä suurin hyvä on ja alistaa kaiken muun sille, voi saavuttaa todellisen menestyksen ja onnellisuuden, riippumatta elämänurasta.

Lähteet
-------

1. 1 2  Dio Chrysostom *LacusCurtius*. Viitattu 25.4.2022.
2. 1 2 3  The Twenty-fourth Discourse: On Happiness: Loeb Edition Introduction *LacusCurtius*. Viitattu 25.4.2022.
3. ↑  Dion Khrysostomos: *Onnellisuudesta* 1–4.

Kirjallisuutta
--------------

### Suomennos

* Dion Prusalainen: *Onnellisuudesta*. Teoksessa Dion Prusalainen: *Onnellisuudesta*, s. 31–34. Muinaiskreikasta suomentanut ja esipuheen kirjoittanut Juhana Torkki. Helsinki: Otava, 2022. ISBN 978-951-1-42569-4.

### Muita käännöksiä ja tekstilaitoksia

* Dio Chrysostom: *On Happiness*. Teoksessa Dio Chrysostom: *Discourses 12–30*. Translated by J. W. Cohoon. Loeb Classical Library 339. Cambridge, MA: Harvard University Press, 1939.

Aiheesta muualla
----------------

* Dio Chrysostom: *Περὶ εὐδαιμονίας*. LacusCurtius. (muinaiskreikaksi)
* Dio Chrysostom: *On Happiness*. LacusCurtius. (englanniksi)
**Space Station 13** on vuonna 2003 julkaistu monen pelaajan roolipeli, joka toimii BYOND-pelimoottorilla. Pelin lähdekoodi julkaistiin avoimena vuonna 2015, kun kehittäjillä ei ollut enää aikaa jatkaa kehitystyötä.

Peli sijoittuu futuristiselle avaruusasemalle, jossa jokainen pelaaja ohjaa yhtä miehistön jäsentä. Pelaajien yhteinen tavoite on pitää asema toimintakunnossa. Aseman ylläpitoa vaikeuttavat ajoittain tapahtuvat katastrofit ja se, että joidenkin pelaajien rooli voi olla muiden pelaajien työtehtävien häiritseminen tai aseman toiminnan muunlainen järkyttäminen.

Pelaaminen
----------

*Space Station 13* on kierrospohjainen peli, jossa jokainen kierros kestää noin tunnin. Kierroksen aluksi pelaaja valitsee tai peli arpoo hänelle roolin, joita on monenlaisia aseman johdosta huoltohenkilöstöön. Rooli vaikuttaa pelaajan saamiin oikeuksiin ja työtehtäviin. Peli arpoo osalle pelaajista salaisia tehtäviä, jotka heidän täytyy suroittaa muiden pelaajien huomaamatta. Tehtävät voivat olla esimerkiksi varastamista, sabotointia tai asemalta pakeneminen.

Pelissä on lukuisia esineitä, joiden kanssa vuorovaikutus tapahtuu hiiren painikkeilla. Vuorovaikutus muiden pelaajien kanssa tapahtuu hiiren painikkeilla ja pelin sisäisellä chatilla.

Lähteet
-------

1. ↑  Space Station 13 by Exadv1 at BYOND Games *www.byond.com*. Viitattu 22.3.2020.
2. ↑  Supernorn: Open-Sourced SS13 *Space Station 13*.  19.1.2015.  Arkistoitu 11.8.2020. Viitattu 22.3.2020. (englanniksi)
3. 1 2  Wesley Yin-Poole: The curse of Space Station 13 *Eurogamer*.  29.11.2017. Viitattu 22.3.2020. (englanniksi)
4. ↑  Space Station 13 - The official website for Space Station 13 *Space Station 13*. Viitattu 22.3.2020. (englanniksi)
5. 1 2  Space Station 13: a multiplayer space station simulator about monkeys, insane AI, cultists and paperwork *PCGamesN*. Viitattu 22.3.2020. (englanniksi)
**Ruskoniittyperhonen** (*Coenonympha hero*) on täpläperhosten heimoon ja heinäperhosten alaheimoon kuuluva pieni päiväperhonen. Laji esiintyy palearktisella alueella.

Levinneisyys
------------

Ruskoniittyperhonen esiintyy Ranskan pohjoisosista itään Keski-Eurooppaan ja Aasiaan Amurille, Koreaan ja Japaniin saakka. Euroopan pohjoisosissa levinneisyysalue ulottuu Ruotsin eteläosiin, Baltiaan ja Venäjällä mahdollisesti Karjalankannakselle. Laji on taantunut erityisesti Länsi-Euroopassa ja kuollut muun muassa Alankomaista sukupuuttoon.

Suomessa ruskoniittyperhonen on havaittu ainoastaan yhden kerran harhailijana Porvoosta.

Koko ja ulkonäkö
----------------

Ruskoniittyperhosen etusiiven pituus on 15–18 mm. Siipien yläpinnan pohjaväri on koiraalla tumman harmaanruskea ja etusiivessä ei ole kirjauksia. Takasiiven yläpuolella on yleensä rivi keltarenkaisia terättömiä silmätäpliä. Naaraan yläpinnan pohjaväri on yleensä hieman vaaleampi kuin koiraalla ja takasiiven yläpuolen täplät ovat isompia ja valkoteräisiä. Etusiiven alapuolella on vaaleampi postdiskaalijuova. Takasiiven alapuolen silmätäplät ovat valkoteräisiä ja niissä on voimakas oranssinvärinen kehä. Silmätäplärivin sisäpuolella on valkoinen postdiskaalijuova.

* Coenonympha hero ♂*Coenonympha hero* ♂
* Coenonympha hero ♂△ *Coenonympha hero* ♂△

Elinympäristö
-------------

Ruskoniittyperhosen elinympäristöä ovat kosteat niityt ja suomaasto.

Lentoaika ja elintavat
----------------------

Lentoaika on toukokuun lopulta heinäkuuhun yhtenä sukupolvena. Laji talvehtii keskenkasvuisena toukkana.

Ravintokasvi
------------

Toukan ravintokasveja ovat ohrat (*Hordeum*), helmikät (*Melica*), nurmikat (*Poa*) ja villivehnät (*Elymus*), esimerkiksi rantavehnä (*Elymus arenarius*).

Lähteet
-------

* Olli Marttila, Tari Haahtela, Hannu Aarnio, Pekka Ojalainen: *Suomen päiväperhoset*. Tekijät ja Kirjayhtymä Oy, 1990. ISBN 951-26-3471-6.
* Lionel G. Higgins, Norman D. Riley, suom. Olavi Sotavalta: *Euroopan päiväperhoset*. Kustannusosakeyhtiö Tammi, 1973. ISBN 951-30-2311-7.
* Pertti Pakkanen: Ruskoniittyperhonen. Suomen Perhostutkijain Seura.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Taksonitunnisteet | 
* Wikidata: Q909721
* Wikispecies: Coenonympha hero
* BioLib: 51667
* BOLD: 29606
* CoL: 5ZJPK
* EoL: 135721
* EPPO: CENYHE
* EUNIS: 94
* Fauna Europaea: 441282
* Fauna Europaea (new): 07c12cca-7e61-453f-80a2-e5843014d083
* GBIF: 1911168
* iNaturalist: 349377
* IRMNG: 10270134
* LepIndex: 138605
* LoB: 5854
* NBN: NHMSYS0000519088
* NCBI: 192186

 |

 |
**Asadora** on japanilainen NHK-televisioyhtiön esittämä saippuasarjan tyyppi. Se koostuu yleensä 15 minuutin mittaisista jaksoista, joita esitetään kuutena päivänä viikossa. Sama jakso saatetaan esittää useana eri ajankohtana saman päivän aikana, esimerkiksi kello 08:15 ja 12:45. Yhdessä sarjassa on noin 160 jaksoa, joiden yhteispituus on noin 36 tuntia. Sarjat on suunnattu pääosin naisille ja eläkeläisille, mutta erityisesti aamulähetyksiä katsovat myös lapset ja teini-ikäiset. Saman vuoden aikana esitetään yleensä kaksi asadora-sarjaa, joista toinen alkaa huhtikuussa ja toinen syksyllä ensimmäisen päätyttyä.

Asadora-sarjatyyppi luotiin vuonna 1961 vastineeksi radiossa esitetyille saippuasarjoille ja sanomalehdissä julkaistuille jatkotarinoille. Näistä juurista juontaa asadora-sarjoissa käytetty kertojaääni, joka esittelee miljöön ja tarvittaessa täydentää tarinaa.

Asadora-sarjojen päähenkilöinä on yleensä nuoria naisia, joilla on vaikeuksia vallitsevan ympäristön ja läheistensä kanssa ja jotka vaikeuksien kautta kehittyvät ihmisinä. Ne eivät yleensä sisällä väkivaltaa, sankarillisuutta tai ylettömän pahoja antagonisteja. Sarjojen miljöönä on yleensä lähihistorian Japani. Asadora-sarjoissa on olemassa oma alagenrensä *jōkyō*, jossa sarjan tapahtumat alkavat muualla, mutta naispäähenkilö muuttaa sarjan aikana Tokioon, missä hänen maalaismaiset käytöksensä ja arvonsa aiheuttavat konfliktitilanteita.

Tunnetuin asadora-sarja lienee vuosina 1983–1984 esitetty *Oshin*, jonka katsojaluvut helmikuussa 1984 olivat yli kaksi kertaa niin korkeat kuin millään muulla televisio-ohjelmalla ja jota esitettiin Japanin lisäksi yli 60 maassa. Se kertoo 1900-vuosikymmenellä syntyneestä Oshin-nimisestä tytöstä/naisesta, joka varttuu äärimmäisessä köyhyydessä ja kohtaa monia tragedioita, mutta josta lopulta tulee supermarkettiketjun johtaja.

Katso myös
----------

* Telenovela

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Martinez, Dolores & Befu, Harumi (toim.): *The Worlds of Japanese Popular Culture: Gender, Shifting Boundaries and Global Cultures*, s. 134–143. Cambridge University Press, 1998. (englanniksi)
2. 1 2  Ferguson, Kathy & Mironesco, Monique: *Gender and Globalization in Asia and the Pacific: Method, Practice, Theory*, s. 103–105. Honolulu: University of Hawai’i Press, 2008. (englanniksi)
3. ↑  Yip, Waiyee: Oshin: The gritty Japanese drama that gripped the world *BBC News*.  4.6.2021. Viitattu 28.1.2023. (englanniksi)
**Asagao** (jap. 朝顔) oli keisarillisen Japanin laivaston Wakatake-luokan hävittäjä toisessa maailmansodassa. Sodan alkaessa alus oli vanhentunut ja soveltui lähinnä toisarvoisiin saattajatehtäviin.

Valmistus
---------

*Pääartikkeli: Wakatake-luokka*
Alus tilattiin Ishikawajiman telakalta, missä köli laskettiin 14. maaliskuuta 1922. Alus laskettiin vesille vielä saman vuoden lopulla 4. marraskuuta ja otettiin palvelukseen 10. toukokuuta 1923.

Palvelus
--------

Tyynenmeren sodan alkaessa alus kuului Chinkai kaartin laivastoalueen 32. hävittäjäviirikköön, jonka muut alukset olivat *Karukaya* ja *Fuyō*. Viirikön tehtävänä oli saattueiden suojaaminen Tsushimansalmen alueella. Alus liitettiin 10. huhtikuuta 1942 viirikön mukana vasta muodostettuun Lounaisen alueen laivaston 1. pinta-alussaattajaviirikköön, jossa alus suojasi saattueita laivaston toiminta-alueella.

Vuonna 1943 alus kävi saattueiden mukana Mojilla, Makolla ja Takaolla puolisen tusinaa kertaa kussakin. Lisäksi alus kävi Manilassa neljästi, Palaulla kahdesti ja Balikpapanilla kerran. Tammikuussa 1944 alus saapui saattueen mukana Takaosta Camranhinlahteen, kun se sai tiedon *Amatsukazen* torpedoinnista. Alus kutsuttiin hinaamaan pahoin vaurioitunut alus Cape St. Jacquesiin. Helmikuun lopulla *Asagao* palasi Takaoon Manilaan ja Hainaniin matkanneiden saattueiden suojaksi.

Alus joutui 9. heinäkuuta Hainanin lähellä pyörremyrskyyn, minkä seurauksena se viipyi Hainanissa seuraavat kolme kuukautta liikuntakyvyttömänä. Se joutui 29. heinäkuuta ilmahyökkäykseen kärsimättä kuitenkaan merkittäviä vaurioita. Alus saatiin 15. lokakuuta jälleen kellumaan. Se palasi Japaniin vuoden lopulla.

Huhtikuussa 1945 alus Takaosta Japaninmerelle, missä se oli partioalusten ja miinanraivaajien emäaluksena. Alus ajoi miinaan 22. elokuuta lähellä Shimonosekiä. Sodan päätyttyä alus antautui merikelvottomassa kunnossa liittoutuneille. Se romutettiin 1948 Yoshimissa.

Lähteet
-------

* Gardiner, Robert (toim.): *Conway’s All the World’s Fighting Ships 1922–1946*. Lontoo: Conway Maritime Press, 1987. ISBN 0-85177-146-7. (englanniksi)
* Whitley, M. J.: *Destroyers of World War Two – An International Encyclopedia*. Lontoo: Arms and Armour, 1988. ISBN 0-85368-910-5. (englanniksi)
* Jentschura, Hansgeorg; Jung, Dieter & Mickel, Peter: *Warships of the Imperial Japanese Navy, 1869–1945*. Lontoo: Arms & Armour Press, 1977. ISBN 0-85368-151-1. (englanniksi)

### Viitteet

1. ↑  Whitley 1987, s. 190.
2. 1 2 3 4  They Also Served: The Second-Class Destroyers CombinedFleet.com.  (englanniksi)

*Wakatake*-luokan hävittäjä
*Wakatake* · *Kuretake* · *Sanae* · *Sawarabi* · *Asagao* · *Yūgao* · *Fuyō* · *Karukaya*

|  |
| --- |
| Edeltäjä: Momi-luokka · Seuraaja: ? |
Tutankhamonin kuolinnaamio on näytteillä Kairon Egyptiläisessä museossa.
**Tutankhamonin kuolinnaamio** on kullasta ja muista arvokkaista materiaaleista valmistettu kuolinnaamio, joka haudattiin 1300-luvulla eaa. Egyptin faarao Tutankhamonin kasvojen päälle asetettuna. Se on Tutankhamonin haudan tunnetuin esine. Naamion paljasti Tutankhamonin sisimmän arkun sisältä Tutankhamonin haudan löytäjä Howard Carter 28. lokakuuta 1925. Naamiota on säilytetty pysyvästi Egyptissä 1980-luvun alusta lähtien.

Kuolinnaamion mitat ovat 54 × 39,3 senttimetriä ja paino 11 kilogrammaa. Naamio valmistettiin kahdesta paksusta kultalevystä, jotka taottiin yhteen. Metalliin muotoiltiin kasvot ja raidallinen *nemes*-päähine, jonka siniset raidat tehtiin lasista. Silmänvalkuaiset tehtiin kvartsista ja pupillit obsidiaanista. Silmien rajaukset ja kulmakarvat tehtiin lapislatsulista. Silmäkulmat maalattiin ohuella punaisella värillä.

Otsalla olevat korppikotka ja kobra ovat Ylä- ja Ala-Egyptin suojelusjumalattarien symboleita. Ne on tehty kullasta ja koristeltu värilasilla, lapislatsulilla, karneolilla ja fajanssilla. Parta on kultaa, jota peittää sininen lasi.

Rintakehällä on 12 helmirivistä koostuva koristeltu kaulakääty. Harteille ja takaosaan on kaiverrettu loitsu, jonka tehtävänä oli suojella kuninkaan ruumista ja varmistaa sen toimintakykyisyys tuonpuoleisessa.

Naamion päällä on ohut hopeapitoinen kultakerros, joka vaalentaa naamiota ja saa sen pinnan hohtamaan.

Naamion tietyt tyylipiirteet kuten kaulan poikki kaiverretut viivat, mantelinmuotoiset silmät, täyteläiset huulet ja pitkänomaiset kasvot ovat tyypillisiä Amarna-kaudelle.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6  Hawass, Zahi: *Tutankhamon: haudan aarteet*, s. 112–113, 117. (alkuteos *Tutankhamun: The Treasures of the Tomb*, 2018). Suomentanut Tihveräinen, Heidi & Sallamo, Lauri. Tammi, 2018. ISBN 9789520401979.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Tutankhamonin kuolinnaamio** Wikimedia Commonsissa
**Opteon Oy** on nykyisin Kaarinan kaupunkiin kuuluvassa Piikkiössä, Tuorlan observatorion alueella toimiva yksi maailman johtavista erikoisoptiikan hiojista.

Opteon on hionut muun muassa maailman suurimman ja teknisesti vaativimman avaruuspeilin, avaruuskaukoputki Herschelin pääpeilin. Pääpeilin halkaisija on 3,5 metriä, paino 250 kiloa, paksuus 2,5 millimetriä ja se on valmistettu avaruusteleskoopille ominaisesti kevyestä, mutta kestävästä piikarbidista. Alun perin peilin piti tulla NASAlta, mutta se ei ollut tarpeeksi korkealaatuinen, joten Opteon oli maailman ainoa, joka pystyi peilin hiomaan.

Lähteet
-------

1. 1 2  Suomalaiset mukana vuosikymmenen tärkeimmällä avaruusmatkalla  15.5.2009. YLE. Viitattu 16.9.2009.
2. ↑  Maailman suurin avaruuspeili valmistunut Turussa  18.4.2005. ESA. Viitattu 16.9.2009. (suomeksi)
3. ↑  Satelliitin laukaisu onnistui  15.5.2009. YLE. Viitattu 16.9.2009. [vanhentunut linkki]
4. ↑  Wallenius, Jarmo: Jättiläiskaukoputki avaa uuden ikkunan taivaalle *Turun Sanomat*.  6.5.2009. Viitattu 16.9.2009. [vanhentunut linkki]
**Voimaorkesteri** on Tampereella vuonna 2000 perustettu tanssiorkesteri. Sen jäsenet vuonna 2020 ovat Petri Grönfelt, Pertti Kurki, Kai Vuorela ja Harri Jokihaara.

Voimaorkesteri tunnetaan parhaiten vuonna 2007 voitetusta SMORK-kilpailusta. 
Vuosi 2007 oli viimeinen vuosi jona tuomariston puheenjohtajana vaikutti suurmestari Martti Metsäketo, joten voitto oli oikea työvoitto ja osaamisen palkkio. Voimaorkesteri on myös tehnyt kolme singleä "Tuulen kanssa", "Hetket yhteiset" ja "Sä kaipaatko mua". Voimaorkesterin voimahahmo ja perustajajäsen on tamperelainen laulaja-basisti Petri "Pete" Grönfelt. Alkuvuodet Voimaorkesteri keikkaili triona, kunnes vuonna 2004 se laajentui kvartetiksi. Voimaorkesteri tunnetaan tanssiyleisön joukossa hyväntuulisesta, energisestä esiintymisestä, lauluosaamisesta ja mielenkiintoisesta ohjelmistosta.

**Voimaorkesterissa soittaneita muusikoita:**

Petri Grönfelt basso ja laulu (2002-). Ilkka Peltoniemi koskettimet (2002–2005). Jasu Mäntylä rummut (2002-2004). Mikael Kienokoski rummut ja laulu (2004-2006). Jyrki Kallio kitara ja laulu (2004-2005). Tomi Mattila kitara ja laulu (2005-2008). Pekka Saralevä koskettimet ja laulu (2005-2006). Sami Varvio harmonikka ja koskettimet (2006-2008). Jari Jake Niska-rummut ja laulu (2007-2008). Jouni Järvenpää rummut (2008-2012). Janne Törni rummut (2010–2014). Jonte Laihiala kitara ja laulu (2008-2012). Harri Jokihaara Kitara ja saksofonit (2012- ). Kenneth Huumarsalo, koskettimet ja laulu (2008-2011). Arto Saaranen harmonikka, koskettimet, laulu(2011-2014). Elina Kattilakoski- koskettimet ja laulu (2014-2017). Aleksi Heinonen- koskettimet ja laulu (2017-2019), Pertti Kurki- Koskettimet ja laulu (2019-.

Voimaorkesteri on säestänyt lukuisia artisteja mm. Antti Ahopeltoa, Marko Lämsää, Johanna Debreczeniä, Maria Tyysteriä, Susanna Heikkiä.
**Abu Abbas**, alun perin **Muhammad Zaidan** (1948 – 8. maaliskuuta 2004), oli palestiinalainen sissijohtaja, joka tunnetaan parhaiten vuonna 1985 Välimerellä tapahtuneen italialaisen matkustajaristeilijä Achille Lauron kaappauksen suunnittelijana. Kaappauksen aikana amerikanjuutalainen pyörätuolipotilas Leon Klinghoffer ammuttiin ja hänen ruumiinsa heitettiin Välimereen. Teko herätti maailmanlaajuista suuttumusta, ja Abbas tuomittiin Italiassa poissaolevana elinkautiseen vankeuteen.

Abbas kasvoi palestiinalaisten pakolaisleirillä Syyriassa ja omaksui taistelijanimekseen Abu Abbas. Hänestä tuli Israeliin iskuja tehneen marxilais-leninistisen Palestiinan vapautuksen kansanrintama-ryhmän nouseva hahmo. Abbas perusti 1970-luvun puolivälissä oman sissijoukkonsa, PLF:n eli Palestine Liberation Frontin. Achille Lauron kaappaus alkoi Abbasin johtaman joukon epäonnistuneesta yrityksestä tunkeutua Israeliin mereltä käsin.

Vuonna 1996 Abbas sai luvan palata Gazaan hyväksyttyään Oslon rauhansopimuksen ehdot. Siellä hän pyysi anteeksi kaappausta ja Klinghofferin murhaa. Huhtikuussa vuonna 2003 Yhdysvaltain joukot vangitsivat Abbasin Bagdadissa. Hän kuoli sotilasvankilassa lähellä Bagdadia.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Abu Abbas *Encyclopædia Britannica*. Viitattu 3.1.2020. (englanniksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
	+ 2
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Alankomaat

 |

 |
**Abu Ariš** on kaupunki Saudi-Arabian Jizanin provinssissa historiallisella Asirin alueella. Sen asukasluku oli vuoden 2010 väestönlaskennan mukaan 61 047.

Maantiede
---------

Abu Ariš sijaitsee Saudi-Arabian Jizanin provinssissa noin 30 kilometrin päässä Jizanin kaupungista. Alue on historiallista Asirin aluetta.

Historia
--------

Abu Ariš sanotaan tulleen perustetuksi, kun eräs šeikki asettui paikalle 1200-luvulla. Paikkakunta alkoi kasvaa suuremmassa mittakaavassa kuitenkin vasta vuosisatoja myöhemmin. Vuonna 1627 sen valtasivat imaamiien johtamat zaidilaiset, joiden valtakaudella kaupunki kukoisti. Jonkin aikaa myöhemmin alue itsenäistyi paikallisen *ašrafin* johdolla. 1800-luvun alussa vuosina 1802 ja 1803 aluetta hallitsivat hetkellisesti wahhabilaiset ja heitä seurasivat egyptiläiset. Egyptiläiset hylkäsivät alueen vuonna 1840.

Egyptiläisten lähdettyä Abu Arišin tuolloinen *ašraf* Ŝarif Husayn pyrki levittämään omaa valtapiiriään valtaamalla Tihaman alueen. Kun hän uhkasi nyt myös brittien hallitsemaa Adenin satamakaupunkia, britit vaativat egyptiläisten jälkeen alueelle saapuneita osmaneja toimimaan. Turkkilaiset ajoivatkin Ŝarif Husaynin takaisin Asirin puolelle. Myöhemmin Abu Arišin *ašrafin* hallitsema alue ajautui sisällissotaan. Heikentyneen alueen valtasivat ensin turkkilaiset, myöhemmin idrisidit ja lopulta Ibn Saud.

Jemenja Saudi-Arabia kävivät lyhyen sodan kiistelemistään alueista 1930-luvulla. Niihin lukeutui myös koko Asir mukaan lukien Abu Ariš, joka joissain yhteyksissä esitetään Jemenissä edelleen osana Jemeniä.

Väestö
------

Abu Arišin asukasluku oli Saudi-Arabian vuoden 2010 väestönlaskennan mukaan 61 047. Heistä Saudi-Arabian kansalaisia oli 44 834 ja ulkomaalaisia 16 213. Kaupungin asukkaat harjoittavat sunnalaista ja zaidilaista islamia.

Lähteet
-------

1. 1 2  Number of inhabitants in cities with a population greater than (5000) people (xlsx) General Authority for statistics. Viitattu 30.10.2021. (englanniksi)
2. 1 2 3  H.A.R. Gibb, J.H. Kramers, E. Levi-Provencal, J. Schacht: *Encyclopaedia of Islam (vol I A–B)*, s. 106. E.J. Brill, 1986. ISBN 90-04-08114-3.
3. ↑  Michael Izady: Saudi Arabia, Territorial Expansion and Boundary Issues: 1934-Present (png) The Gulf/2000 Project:  Columbia University. Viitattu 30.10.2021. (englanniksi)
4. ↑  Michael Izady: Southwest Arabia, The Yemen, Najran, Asir and Jazan: Ethno-Religious Makeup (detailed) (png) *The Gulf/2000 Project*. Columbia University. Viitattu 30.10.2021. (englanniksi)
**Appositio** (lat. *apponere*, "verrata", "asettaa vastakkain"), lisämäärite, on nimitys tyypillisesti nominilausekkeelle, joka on lauseessa toisen samana lauseenjäsenenä toimivan ja samaa tarkoittavan lausekkeen välittömässä yhteydessä. Nämä lausekkeet yhdessä muodostavat appositiorakenteen, jossa kaksi samanarvoista ja samaa tarkoittavaa lauseketta eivät toimi toistensa määritteinä. Appositio voidaan erottaa myös pilkulla, jolloin se seuraa määrittelemäänsä sanaa, eikä se verbin puuttumisen vuoksi muodosta uutta lausetta. Virke sinänsä on yleensä täydellinen ilman appositiotakin.

Esimerkkejä
-----------

Seuraavissa esimerkeissä appositiot on merkitty kursiivilla:

* *Tasavallan presidentti* **Tarja Halonen** avasi valtiopäivät.
* **Matti ja Maija**, *Wikipedian ylläpitäjät*, äänestivät poiston puolesta.

Katso myös
----------

* Appositioattribuutti

Lähteet
-------

1. ↑  Haettiin "appositio" Kielitoimiston sanakirjasta *Kielitoimiston sanakirja*. Kotimaisten kielten keskus & Kielikone Oy.  "**1.** ***kiel.*** tav. substantiivi-ilmaus, joka luonnehtii edeltävää substantiivi-ilmausta (esim. [tapasin lenkkipolulla naapurini,] *innokkaan sienestäjän*)." Viitattu 2.7.2017.