recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Mehdi Jomaa** (arab.  مهدي جمعة ‎, s. 21. huhtikuuta 1962) on tunisialainen poliitikko ja entinen Tunisian pääministeri.

Jomaa oli edellisen Ali Laarayedhin hallituksen teollisuusministeri. Jo ennen Laarayedhin hallituskautta hallituksen vastainen liikehdintä oli voimakasta, mikä kärjistyi vasemmistolainen vaikuttaja Chokri Belaidn murhaan helmikuussa 2013. Laarayedhin hallituksen aikana oppositiopoliitikko Mohammed Brahmi murhattiin heinäkuussa 2013. Tämän jälkeen hallituksen vastaiset mielenosoitukset lisääntyivät ja maa ajautui poliittiseen kriisiin. Tunisialaiset poliitikot sopivat uudesta pääministeristä hallitsevan islamistisen Ennahda-puolueen ja opposition välisten keskustelujen jälkeen. Tuohon tehtävään valittiin Mehdi Jomaa, jonka tarkoituksena oli johtaa väliaikaista hallitusta vuoden 2015 vaaleihin saakka. Tunisian presidentti Moncef Marzouki nimitti hallituksen.

Jomaa osallistui Tunisian presidentinvaaleihin, jotka järjestettiin 15. syyskuuta 2019. Hän ei kuitenkaan tullut valituksi presidentiksi.

Lähteet
-------

1. ↑  Tunisia Industry Minister Mehdi Jomaa to be new PM *BBC*.  14.12.2013. Viitattu 21.3.2020. (englanniksi)
2. ↑  Ghanmi, Lamine: Interview with Mehdi Jomaa, former Tunisian prime minister and presidential hopeful *The Arab Weekly*.  13.9.2019. Viitattu 21.3.2020. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Mehdi Jomaa** Wikimedia Commonsissa

Tunisian pääministerit

* Ben Ammar
* Bourguiba
* Ladgham
* Nouira
* Mzali
* Sfar
* Ben Ali
* Baccouche
* Karoui
* al-Ghannuši
* Essebsi (väliaikainen)
* Jebali (väliaikainen)
* Laarayedh
* Jomaa
* Essid
* Chahed
* Fakhfakh
* Mechichi
* Bouden


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa

 |

 |
Šaturan piiri Moskovan alueen kartalla.
**Šaturan piiri** (ven. Шату́рский райо́н) on kunnallinen itsehallintoalue Moskovan alueella Venäjällä. Vuonna 1956 perustetun piirin pinta-ala on 2715 neliökilometriä. Asukkaita on 71 200 henkeä (vuonna 2009).

Šaturan piiri sijaitsee Moskovan alueen itäosassa Meštšoran alangolla. Se rajoittuu luoteessa Orehovo-Zujevon ja lounaassa Jegorjevskin piireihin sekä idässä Vladimirin ja Rjazanin alueisiin. Piirin keskellä sijaitsee Rošalin kaupunkipiirikunta. Seudulla on runsaasti järviä, turvesoita ja havumetsiä. Suurimmat joet ovat Polja ja pohjoisrajalla virtaava Kljazma.

Hallinnollinen keskus on Šaturan kaupunki, joka sijaitsee Kazanin rautatien varrella 127 kilometriä Moskovasta itään. Sen lisäksi piiriin kuuluvat Mišeronskin ja Tšerustin kaupunkimaiset taajamat sekä neljä maalaiskuntaa: Dmitrovski Pogost, Krivandino, Pyšlitsy ja Radovitski. Asutuskeskuksia on yhteensä 187. Kaupunkiväestön osuus on 54,2 %.

Seudun pääelinkeino on teollisuus. Suurimmat teollisuuslaitokset ovat Šaturan voimalaitos, huonekalutehdas ja leipätehdas. Maatalousyritys Šaturski on yksi Venäjän suurimmista. Šaturassa on myös kaksi Venäjän tiedeakatemian tutkimuslaitosta.

Kulttuurilaitoksia ovat kaksi lasten taidekoulua, musiikkikoulu, kulttuuri- ja kerhotalot, kirjastot sekä kotiseutumuseo. Paikallislehtenä ilmestyy *Leninskaja Šatura* ("Leniniläinen Šatura").

Lähteet
-------

1. ↑  Federalnaja služba gosudarstvennoi statistiki: Tšislennost naselenija Rossijskoi Federatsii po gorodam, posjolkam gorodskogo tipa i raionam na 1 janvarja 2009 g.  2009. Moskva:  Federalnaja služba gosudarstvennoi statistiki (Rosstat).  Arkistoitu 21.10.2011. Viitattu 30.8.2010. (venäjäksi)

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Šaturan piiri**.
* Šaturan piirin sivusto (Arkistoitu – Internet Archive) (venäjäksi)
Elias Martin.
**Elias Martin** (3. maaliskuuta 1739–25. tammikuuta 1818) oli ruotsalainen taidemaalari ja graafikko. Hän toimi maisemamaalauksen professorina Tukholman taideakatemiassa vuosina 1785–1814. Hän oli myös Suomenlinnassa, Viaporissa 1763–1765 piirustuksenopettajana. Hän oli taitava koloristi. Hänen kaupunkikuvissaan, linna- ja herraskartanonäkymissään sekä maisemissaan valaistus on kuvattu erityisen kauniisti. Hänen maalaustapansa oli raikas ja lyyrinen, mikä korostuu hienostuneesti hänen laveerauksissaan ja akvarelleissaan.

Elämänvaiheita
--------------

Hänen isänsä ja enonsa olivat arvostettuja jalopuuseppiä ja Elias oli nuorena isänsä verstaassa apulaisena. Piirustustaitojaan kohentaakseen hän työskenteli myös virkamaalari F. C. Schultzin työpajassa.

Laivanrakentaja Fredrik Chapman palkkasi hänet 1763 Viaporiin laivaston koristepiirtäjäksi. Kenraali Augustin Ehrensvärd, joka muitten lahjojensa ohella oli myös kuvataiteilija, tutustutti Martinin kaiverrustekniikkaan. Nuorille upseereille Martin opetti piirtämistä. 

Vuonna 1766 Martin lähti opiskelemaan maisemamaalausta ensin Pariisiin Joseph Vernet'n oppilaana ja sitten 1768 Lontooseen, minne hän kutsui nuoremman veljensä Johan Fredrikin Lontooseen graafikon oppiin ja kaivertamaan hänen töittensä kaivertajaksi. Kuningas Kustaa III kutsui molemmat veljekset 1780 ikuistamaan Ruotsin kansalle isänmaan näkymiä. Martin tunnetaan parhaiten värikkäistä ja eloisista Tukholma-kuvistaan. Töissä on jonkin verran viehättävää naivismia.

Teoksia
-------

* 
* NyköpingNyköping
* ElfkarlebyfallenElfkarlebyfallen
* ElfkarlebyfallenElfkarlebyfallen
* LundLund
* Sveaborgs galere-dockaSveaborgs galere-docka
* RödbotorgetRödbotorget
* Forsmarks brukForsmarks bruk
* DannemoraDannemora
* UppsalaUppsala
* Långholmen 1787Långholmen 1787
* Drottninggatan 1808Drottninggatan 1808

Lähteet
-------

* Elias Martin (Arkistoitu – Internet Archive)

### Viitteet

1. ↑  Fakta 2001, osa 11, s. 79, WSOY 1984, ISBN 951-0-10232-6
2. ↑  Elias Martin (Arkistoitu – Internet Archive)

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Elias Martin**.
* Elias Martin Europeanassa

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Yhdysvallat
* Ruotsi
* Alankomaat

 |
|  |
| Taiteenala | 
* Scientific illustrators
* KulturNav
* RKD Artists
* ULAN

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* RISM
* IdRef

 |

 |
Možgan piiri Udmurtian kartalla.
**Možgan piiri** (ven. Можги́нский райо́н, *Možginski raion*, udmurtiksi Можга ёрос, *Možga joros*) on paikallinen itsehallintoalue Udmurtian tasavallassa Venäjällä. Vuonna 1929 perustetun piirin pinta-ala on 1 988 neliökilometriä ja vuoden 2010 väestönlaskennassa asukkaita oli 28 293.

Piiri sijaitsee Udmurtian lounaisosassa. Pohjoisessa se rajoittuu Uvan ja lännessä Malaja Purgan piireihin, kaakossa Tatarstaniin, etelässä Alnašin ja Grahovon piireihin, lännessä Kiznerin ja luoteessa Vavožin piireihin. Hallinnollinen keskus on Možgan kaupunki, joka ei kuulu piirin yhteyteen, vaan muodostaa erillisen 47 961 asukkaan kaupunkipiirikunnan. Možgan piiriin kuuluu 19 maalaiskuntaa.

Alue käsittää Možgan ylängön keskiosan. Huomattavin joki on Vala. Pinta-alasta 52 % on maatalousmaata ja 41 % metsää. Hyötykaivannaisista taloudellista merkitystä on kalkkikivellä.

Piirin kautta kulkee Kazanin ja Agryzin välinen rautatie sekä Moskovan–Vladimirin–Nižni Novgorodin–Ufan välinen M7-valtatie. Piirikeskuksesta on matkaa tasavallan pääkaupunkiin Iževskiin 93 kilometriä.

Väestöstä 64,3 % on udmurtteja, 30,3 % venäläisiä ja 3,3 % tataareja.

Seudun teollisuus on keskittynyt Možgan kaupunkiin. Piirin alueella teollisuutta on vähän. Maatalous on erikoistunut maidon ja lihan tuotantoon sekä viljan, perunan ja pellavan viljelyyn.

Lähteet
-------

1. 1 2  Federalnaja služba gosudarstvennoi statistiki (Venäjän federaation tilastovirasto), www.gks.ru: Vserossijskaja perepis naselenija 2010. Tom 1. Tšislennost i razmeštšenije naselenija. (Koko Venäjän kattava väestönlaskenta 2010. Osa 1. Väestön lukumäärä ja jakauma. Taulukko 11 (MS Excel-taulukko))  2012. Moskova:  ИИЦ «Статистика России».  Arkistoitu 15.3.2013. Viitattu 30.7.2014. (venäjäksi)
2. ↑  V.H. Peihvasser: *Novyi Atlas avtomobilnyh dorog 2006–2007. Rossija – Strany SNG – Pribaltika* 1:750 000 и 1:1500 000 (+ 1:4000 000). Minsk: Tribum, 220053 g. Minsk.  ISBN 985-409-072-8.  (venäjäksi)
3. ↑  *Atlas avtomobilnyh dorog. Rossija, sopredelnyje gosudarstva, Zapadnaja Jevropa, Azija.* Pääosin 1:500 000, 1:1 500 000 ja 1:3 000 000. Moskova: PKO "Kartografija" & OOO "Sovremennaja škola", 2014.  ISBN 978-985-549-710-4.  (venäjäksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Možgan piirin sivusto (venäjäksi)
* Možgan piiri Udmurtian valtioneuvoston sivustolla (Arkistoitu – Internet Archive) (venäjäksi)
* Možgan piiri Den-uutistoimiston sivustolla (Arkistoitu – Internet Archive) (venäjäksi)

Udmurtian hallinnollinen jako

|  |  |
| --- | --- |
| Kaupunkipiirikunnat | **Iževsk** (pääkaupunki) · Glazov · Možga · Sarapul · Votkinsk |
| Piirit | Alnaši · Balezino · Debjosy · Glazov · Grahovo · Igra · Jar · Jukamenskoje · Kambarka · Karakulino · Kez · Kijasovo · Kizner · Krasnogorskoje · Malaja Purga · Možga · Sarapul · Selty · Šarkan · Sjumsi · Uva · Vavožin · Votkinsk · Jakšur-Bodja · Zavjalovo |
Henry van de Velde
**Henry Clemens Van de Velde** (3. huhtikuuta 1863 Antwerpen – 25. lokakuuta 1957 Zürich) oli belgialainen arkkitehti, muotoilija ja taidemaalari. Hän oli Victor Hortan ja Paul Hankarin ohella Belgian art nouveau -liikkeen tärkeimpiä edustajia ja yksi taidesuuntauksen alkuunsaattajista. Van de Velde työskenteli pitkään myös Saksassa ja vaikutti merkittävällä tavalla maan arkkitehtuuriin ja muotoiluun 1900-luvun alussa.

Van de Velde opiskeli 1881–1884 maalaustaidetta Antwerpenin taideakatemiassa. Vuonna 1893 hän kuitenkin päätti hylätä taidemaalarin uran ja suuntasi sen sijaan mielenkiintonsa arkkitehtuuriin ja sisustukseen. Hän suunnitteli vuonna 1895 itselleen Bloemenwerf-nimisen talon, jossa oli vaikutteita arts and crafts -suuntauksesta. Vuonna 1896 Van de Velde suunnitteli sisustuksen Samuel Bingin L'Art Nouveau -taidegalleriaan Pariisissa. Tämä suunnittelutyö antoi nimen uudelle tyylisuuntaukselle.

Vuonna 1902 Van De Velde muutti Weimariin toimiakseen Saksi-Weimarin suurherttuan taiteellisena neuvonantajana. William Morrisin ja arts and crafts -liikkeen innoittamana Van De Velde perusti Weimariin taideteollisuuskoulu Kunstgewerbeschulen sekä taideakatemian. Siten hän loi perustan Walter Gropiuksen vuonna 1919 perustamalla Bauhausille. Hän toimi koulun kunstgewerbeschulen johtajana ja suunnitteli myös sen päärakennuksen. Van de Velde teki myös yhteistyötä Deutscher Werkbundin kanssa ja suunnitteli Werkbundin Kölnissä vuonna 1914 pidettyyn näyttelyyn teatterin. Vuonna 1917 Van de Velde lähti Saksasta. Hän asui Sveitsissä ja Alankomaissa ja työskenteli arkkitehtina. Van de Velde toimi Gentin yliopiston arkkitehtuurin professorina 1926–1936.

Hänen huomattavimpia töitään ovat Bloemenwerf (1895), L'Art Nouveau -gallerian sisustus (1895), Villa Esche (1902–1903), Kölnin Werkbund-näyttelyn teatteri (1914), Otterlon Kröller-Müller-museo (1936–1953) ja Gentin yliopiston kirjasto (1933–1936).

Lähteet
-------

1. 1 2  Henry van de Velde *Encyclopedia Britannica*. Viitattu 3.9.2022. (englanniksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
	+ 2
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Katalonia
* Saksa
* Israel
* Suomi (KANTO)
* Belgia
* Yhdysvallat
* Ruotsi
* Latvia
* Japani
* Tšekki
* Australia
* Kroatia
* Alankomaat
* Puola
* Vatikaani

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Taiteenala | 
* ADK
* KulturNav
* Museum of Modern Art
* Musée d'Orsay
* RKD Artists
* SIKART
* ULAN

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie
* EUTA
* Structurae
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**Mira Eskelinen** (s. 1989) on suomalainen kulttuurituottaja ja Miss Vinyl Envy -nimeä käyttävä drag-artisti.

Eskelinen tuottaa muun muassa vuonna 2018 alkunsa saanutta Punch Up! – Resistance & Glitter -klubia ja Jamie MacDonaldin juontamaa Feminist Comedy Night -stand up -klubia. Punch Up! sai Teatterikeskuksen Vuoden Teatteriteko 2021 -palkinnon, ja Teatterin tiedotuskeskus TINFO:n Vuoden esityksen Thalia 2022 -palkinnon. Hänellä on podcast nimeltä Trans Enough, jossa hän haastattelee muun muassa trans- ja muunsukupuolisia taiteilijoita ja mediapersoonia.

Eskelinen on suorittanut medianomin AMK-tutkinnon Metropolia Ammattikorkeakoulussa elokuvan ja television koulutusohjelmassa.

Eskelinen on useasti ottanut julkisesti kantaa transasioihin. Hän oli muun muassa mukana Trans ry:n ja Kansallisteatterin järjestämässä verkkokeskustelutilaisuudessa "Transrepresentaatio ja teatteri – päämääränä yhdenvertainen ja tasa-arvoinen tulevaisuus", jossa ruodittiin Kansallisteatterin valintaa roolittaa Kaikki äidistäni -näytelmän transnaisen rooliin miesnäyttelijä.

Eskelinen kertoo alkaneensa pohtia omaa sukupuoli-identiteettiään samoihin aikoihin, kun alkoi tehdä dragia, ja ymmärtäneensä olevansa transsukupuolinen nainen. Hän aloitti sukupuolenkorjausprosessin vuonna 2016.

Lähteet
-------

1. 1 2  Punch Up! naittaa stand upia, burleskia ja dragia *Helsingin Uutiset*.  29.8.2018. Viitattu 11.4.2021.
2. 1 2  HS-haastattelu | Drag on muutakin kuin glitterpölyä ja Paula Koivuniemeä - Mira Eskelinen löysi sen kautta sukupuoli-identiteettinsä *Helsingin Sanomat*.  27.6.2017. Viitattu 11.4.2021.
3. ↑  Sinun muutoksesi antaa minulle voimaa! – Transsukupuoliset ystävät kukitettavina *yle.fi*. Viitattu 11.4.2021.
4. ↑  Vuoden Teatteriteko 2021 -palkinnon saa The Punch Up! Resistance & Glitter -klubi *www.teatterikeskus.fi*.  Arkistoitu 26.4.2021. Viitattu 26.4.2021.
5. ↑  Thalia- ja Silmänkääntäjä-palkinnot jaettu  28.04.2022. tinfo.fi. Viitattu 26.9.2022.
6. ↑  Trans Enough – Suomalaiset Podcastit *suomalaiset-podcastit.fi*. Viitattu 11.4.2021.
7. ↑  Mira Eskelinen: Kutsumuksen uuvuttamat : Stressi ja stressinhallinta elokuvatuottajan työssä *www.theseus.fi*.  2016. Viitattu 11.4.2021.
8. ↑  Saako mies näytellä transnaista? Keskustelutilaisuudessa pohdittiin teatterin vastuuta vähemmistöjen kuvauksen suhteen *Kehrääjä*.  12.10.2020. Viitattu 11.4.2021.
9. ↑  Sveriges Radio: Sukupuolenkorjausprosessissa oleva Mira: Pitkä odotusaika voi olla transsukupuolisille hengenvaarallinen - Sveriges Radio Finska *sverigesradio.se*. Viitattu 11.4.2021.

Aiheesta muualla
----------------

* Mira Eskelinen Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
**Jussi Eronen** on suomalainen toimittaja. Hän työskenteli vuosina 2017–2020 *Suomen Kuvalehden* toimituspäällikkönä. Ennen sitä Eronen työskenteli vuosina 2015–2016 Yleisradion ajankohtais- ja featuretoimituksen esimiehenä. Hän irtisanoutui työstä sananvapaudesta syntyneiden näkemyserojen vuoksi. Vuosina 2012–2015 hän toimi MTV Uutisten toimituspäällikkönä vastaten muun muassa ajankohtais- ja aamuohjelmista, MTV3:n asiadokumenteista sekä Suomi-areenaa järjestävästä tapahtumajournalismin yksiköstä. Hän on työskennellyt MTV3:n *45 minuuttia* -ohjelman vastaavana tuottajana (2005–2012), tutkivaan journalismiin erikoistuneena toimittajana (2002–2005) ja kanavan uutistoimituksen toimittajana (1996–2002) 

Eronen on saanut työstään Koura-palkinnon (SuomiAreena-työryhmä, 2014), Päätoimittajien Yhdistyksen journalistipalkinnon (*45 minuuttia* -ohjelma, 2011) ja Suuren Journalistipalkinnon (2008) maan suurimmaksi epäillyn talousrikoksen, WinCapita-sijoitusklubin tutkimisesta. Hänet on palkittu myös Tutkivan journalismin yhdistyksen Lumilapio-palkinnolla (2009) vaalirahoittaja Nova Groupiin liittyvistä paljastuksista, Euroopan parlamentin journalismikilpailun tv-sarjan kansallisesta voitosta (2008) venäläisliikemiehen maakauppoihin liittyvästä raportoinnista sekä Kiitos eläimiltä -eläinsuojelupalkinnolla (2008) eurooppalaisten teurashevoskuljetusten julmuudet todistaneista ohjelmista.

Jussi Eronen on toiminut Julkisen sanan neuvoston (JSN) jäsenenä 2008–2010.

Tunnustukset
------------

* Lumilapio-palkinto 2010, tutkivasta työstä koskien vuoden 2007 eduskuntavaalien suurinta rahoittajaa Nova Group -yhtiötä.

Lähteet
-------

1. ↑  Ylen ajankohtaistoimituksen esimies irtisanoutui: "Näkemyserot liian suuret" *iltalehti.fi*. Viitattu 14.12.2016.

Aiheesta muualla
----------------

* 45 minuuttia -ohjelman tekijät - MTV3.fi
**Teutšežin piiri** (ven. Теуче́жский райо́н, *Teutšežski raion*; adygeksi Теуцожь район, *Teutsož raion*) on kunnallinen itsehallintoalue Adygeian tasavallassa Venäjällä. Vuonna 1924 perustetun piirin pinta-ala on 698 neliökilometriä. Nykyisen nimensä se sai vuonna 1940 adygelaisen kansanrunoilijan Tsug Teutšežin mukaan. Asukkaita on 19 600 henkeä (vuonna 2009).

Teutšežin piiri sijaitsee Adygeian länsiosassa. Pohjoisessa se rajoittuu Krasnodarin kaupunkiin, idässä Krasnodarin aluepiirin Beloretšenskin piiriin, etelässä Gorjatši Kljutšiin sekä lännessä Adygeian Adygeiskin kaupunkiin ja Tahtamukain piiriin. Piirin pohjoispuolella on Kubanin muodostama Krasnodarin tekojärvi.

Piiriin kuuluu Tljustenhablin kaupunkimainen taajama ja kuusi maalaiskuntaa: Assokalai, Džidžihabl, Gabukai, Ponežukai, Ptšegatlukai ja Votšepši. Hallinnollinen keskus on Ponežukain kylä, josta on 43 kilometriä Krasnodariin ja 88 kilometriä tasavallan pääkaupunkiin Maikopiin. Kaikkiaan piirissä on kolme taajamaa, 13 kylää ja 11 huuttoria. Asukkaista 73 % on adygeja, 21 % venäläisiä ja 1,5 % ukrainalaisia. Kaupunkiväestön osuus on 25 %.

Seudun pääelinkeinoja ovat maatalous, kalankasvatus ja elintarviketeollisuus. Lisäksi on rakennustarviketeollisuutta. Piirin kautta kulkee M4-valtatie.

Vuonna 2009 piirissä toimi 17 yleissivistävää koulua, neljä lastentarhaa, lasten luomistyön keskus ja urheilukoulu. Kulttuurilaitoksia ovat 16 kerhotaloa, keskuskirjasto ja sen 15 haaraosastoa, kaksi lasten taidekoulua, Tsug Teutšežin museo ja kaksi elokuvasalia. Sosiaalipalveluihin kuuluu piirisairaala, poliklinikka , Džidžihablin paikallissairaala ja ensiapuasemat.

Lähteet
-------

1. 1 2  Respublika Adygeja: Teutšežski raion *adygheya.ru*.  Arkistoitu 22.12.2008. Viitattu 16.9.2010. (venäjäksi)
2. 1 2  Federalnaja služba gosudarstvennoi statistiki: Tšislennost naselenija Rossijskoi Federatsii po gorodam, posjolkam gorodskogo tipa i raionam na 1 janvarja 2009 g.  2009. Moskva:  Federalnaja služba gosudarstvennoi statistiki (Rosstat).  Arkistoitu 21.10.2011. Viitattu 16.9.2010. (venäjäksi)
3. ↑  Munitsipalnyje obrazovanija Teutšežskogo raiona *teuch.ru*. Viitattu 16.9.2010. (venäjäksi)
4. 1 2  Kratkaja ekonomitšeskaja harakteristika MO "Teutšežski raion" *teuch.ru*. Viitattu 16.9.2010. (venäjäksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Teutšežin piirin sivusto (venäjäksi)
* Teutšežin piiri Adygeian tasavallan sivustolla (Arkistoitu – Internet Archive) (venäjäksi)

Adygeian piirit ja *kaupunkipiirit*
*Adygeisk* • 
Giaginskaja • 
Košehabl • 
Krasnogvardeiskoje • 
*Maikop* • 
Maikop • 
Šovgenov • 
Tahtamukai • 
Teutšeži
**Janne Tapani Mäkelä** (s. 2. helmikuuta 1979 Oulu) on suomalainen yleisurheilija, jonka päämatka on 400 metrin aitajuoksu. Mäkelä edustaa Oulun Pyrintöä ja häntä valmentaa Jukka Sihvonen.

Mäkelä on voittanut 400 metrin aitajuoksussa neljä yleisen sarjan Suomen mestaruutta. Hän osallistui Münchenin EM-kilpailuihin 2002 sijoittuen alkuerässään kuudenneksi. 24. elokuuta 2002 hän juoksi Helsingissä oman ennätyksensä ja tuolloisen Suomen ennätyksen 49,59. Seuraavana talvena hän juoksi Mustasaaressa 400 metrin aitajuoksun tuolloisen sisäratojen Suomen ennätyksen 50,86.

Janne Mäkelän nuorempi veli on jalkapalloilija Juho Mäkelä.

Henkilökohtaiset SM-mitalit
---------------------------

* Ulkoradat
	+ 400 metrin aitajuoksu
		- Kultaa 1999 (51,33), 2000 (51,19), 2002 (50,63), 2008 (50,47)
		- Hopeaa 2005 (49,95)
		- Pronssia 2006 (51,86), 2007 (51,88)
* Sisäradat
	+ 200 metriä
		- Kultaa 2000 (21,87; ylipitkä rata)
	+ 400 metriä
		- Kultaa 2003 (47,97)
		- Hopeaa 2009 (48,65)
	+ 300 metrin aitajuoksu
		- Hopeaa 2000 (36,12)

Lähteet
-------

* Janne Mäkelä Tilastopaja (vaatii kirjautumisen, maksullinen palvelu).
**Rune Skarsfjord** (s. 23. toukokuuta 1970) on norjalainen jalkapallovalmentaja ja uransa lopettanut hyökkääjä.

Ura
---

Skarsfjord pelasi omalla urallaan hyökkääjänä useissa eri seuroissa Norjassa ilman suurempaa menestystä. Hän lopetti uransa vuonna 2000 Bærum SK:n joukkueessa. 

Valmennusuransa Skarsfjord aloitti Rosenborgin apulaisvalmentajana vuonna 2002. Hän työskenteli yhdessä Nils Arne Eggenin, Åge Hareiden, Ola By Risen ja Per Joar Hansenin kanssa voittaen kolme Norjan mestaruutta.

Päävalmentajadebyyttinsä Skarsfjord teki kaudella 2006 FK Haugesundissa. Skarsfjordin johdolla seura pelasi Adeccoligaenin keskikastissa. Kaudella 2007 hän luotsasi Haugesundin komeasti Norjan cupin loppuotteluun, jossa Lillestrøm SK oli kuitenkin vahvempi maalein 2–0. Kauden 2008 jälkeen Skarsfjord jätti Haugesundin ja siirtyi Steinar Nilsenin aisapariksi SK Branniin.

Toukokuussa 2010 Skarsfjord nousi Brannin päävalmentajaksi, kun Nilsen sai potkut seuran aloitettua kautensa erittäin surkeasti.  Skarsfjord nosti Brannin putoamiskamppailusta sijalle 13 ja sai kauden jälkeen jatkaa tehtävässään. Ensimmäinen kokonainen kausi päävalmentajana sujui Skarsfjordilta hienosti. Hän johdatti Brannin Norjan cupin loppuotteluun seitsemän vuoden tauon jälkeen. Mestaruuspokaalia ei kuitenkaan tullut, sillä Aalesunds FK oli parempi maalein 2–1.  Liigassa Brann oli kauden 2011 päätteeksi neljäs, mikä oli paras sijoitus mestaruuskauden 2007 jälkeen. Kaksi seuraavaa kautta sujuivat heikommin ja Skarsfjord jätti seuran kauden 2013 jälkeen. 

Kesäkuussa 2014 Skarsfjordista tuli Hønefossin päävalmentaja.  Norjan 1. divisioonassa pelannut seura sijoittui Skarsfjordin johdolla sijalle 11 ja välttyi näin katastrofaaliselta putoamiselta. Kaudella 2015 joukkue joutui jälleen taistelemaan sarjapaikastaan ja tällä kertaa Skarsfjord ei onnistunut pelastamaan joukkuettaan, vaan Hønefoss putosi kolmannelle sarjatasolle. Kauden jälkeen Skarsfjord jätti seuran.

Meriitit
--------

* Norjan cupin hopeaa: 2011

Lähteet
-------

1. ↑  Nekter å si om spillerne fikk siste ord da Nilsen ble sparket
2. ↑  Slått ut av Aalesund og tok NM-gull med Aalesund
3. ↑  Skarsfjord gir seg som Brann-trener
4. ↑  Rune Skarsfjord ny Hønefoss-trener
5. ↑  Rune Skarsfjord ferdig i Hønefoss BK


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä:**Steinar Nilsen** | **SK Brannin päävalmentaja**5/2010–2013 | Seuraaja:**Rikard Norling** |
**Arturo Antonio Szymanski Ramírez** (17. tammikuuta 1922 – 29. toukokuuta 2018) oli meksikolainen roomalaiskatolinen arkkipiispa. Hänet vihittiin papiksi 22. maaliskuuta 1947 ja nimitettiin San Andrés Tuxtlan hiippakunnan koadjuuttoripiispaksi sekä Cerasuksen titulaaripiispaksi 20. huhtikuuta 1960. Piispaksi vihkiminen seurasi 21. kesäkuuta. Pääkonsekraattorina toimi Ernesto Corripio y Ahumada, jota avustivat Fidel Cortés Pérez ja Estanislao Alcaraz y Figueroa.

21. maaliskuuta 1965 Szymanski Ramírezista tuli San Andrés Tuxtlan piispa. 13. elokuuta 1968 hänet nimitettiin Tampicon ja 27. tammikuuta 1987 San Luis Potosín piispaksi; 5. marraskuuta 1988 hänet nimitettiin San Luis Potosín arkkipiispaksi. Hän jäi eläkkeelle 20. tammikuuta 1999.

Szymanski Ramírez osallistui Vatikaanin toiseen kirkolliskokoukseen.

Lähteet
-------

1. ↑  Fallece el arzobispo emérito Arturo Antonio Szymanski
2. 1 2 3  Catholic-Hierarchy.org: Archbishop Arturo Antonio Szymanski Ramírez


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Yhdysvallat

 |

 |
**Gamzat Tsadasa** (ven. Гамза́т Цадаса́, avaariksi ЦIадаса ХIамзат, *Tsadasa Hamzat*, 21. elokuuta 1877 nykyisen Hunzahin piirin Tsadan kylä – 11. kesäkuuta 1951 Mahatškala) oli avaarilainen runoilija.

Gamzat Tsadasa syntyi köyhän dagestanilaisen talonpojan perheeseen ja jäi varhain orvoksi. Hän opiskeli madrasassa ja toimi kolmen vuoden ajan kotikylässään muslimipappina ja tuomarina. Myöhemmin hän luopui virasta ja työskenteli maanviljelijänä. Vuonna 1891 hän alkoi sepittää satiirisia runoja.

Lokakuun vallankumouksen jälkeen Tsadasa työskenteli Hunzahin piirin toimeenpanevassa komiteassa sekä avaarinkielisessä sanomalehdessä, jossa hän julkaisi ajankohtaista kansalaislyriikkaa. Ensimmäinen runokokoelma *Gadatazul žul* ("Lakien luuta") ilmestyi vuonna 1934. Samana vuonna Tsadasalle myönnettiin Dagestanin kansanrunoilijan arvonimi.

1930-luvun lopulla Tsadasa kirjoitti omaelämäkerrallisen runoelman "Elämäni". Toisen maailmansodan aikana hän sepitti isänmaallisia lauluja. Runoelma "Tarina paimenesta" (1949–1950) kuvaa realistisesti vuoristokansojen elämässä neuvostoaikana tapahtuneita muutoksia. Sen sisältävä runokokoelma sai Stalin-palkinnon vuonna 1951.

Tsadasa oli yksi avaarinkielisen näytelmäkirjallisuuden uranuurtajista. Hän oli myös ensimmäinen avaarilainen lastenkirjailija. Hänen tuotantonsa on lähellä suullista kansanperinnettä, ja monista hänen runoistaan on muodostunut kansanlauluja ja lentäviä lauseita.

1950-luvun alussa Tsadasa toimi Neuvostoliiton korkeimman neuvoston edustajana. Hänen mukaansa on nimetty Venäjän tiedeakatemian Dagestanin tiedekeskuksen kielen, historian ja kirjallisuuden instituutti, avaarinkielinen musiikki- ja draamateatteri, opettajakoulutuslaitos sekä Dagestanin näytelmäkirjallisuuden palkinto. Tsadan kylässä toimii runoilijalle omistettu museo.

Dagestanilainen runoilija Rasul Gamzatov oli Gamzat Tsadasan poika.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Kratkaja literaturnaja entsiklopedija *feb-web.ru*. Viitattu 24.9.2010. (venäjäksi)
2. ↑  *Bolšaja Sovetskaja Entsiklopedija, tom 28*, s. 435. Moskva: Sovetskaja Entsiklopedija, 1978.
3. ↑  *Bolšaja Sovetskaja Entsiklopedija, tom 28*, s. 435–436. Moskva: Sovetskaja Entsiklopedija, 1978.
4. ↑  Literaturno-memorialnyi muzei G. Tsadasy *museum.ru*. Viitattu 24.9.2010. (venäjäksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Matti "Lane" Vanhanen** (s. 8. maaliskuuta 1944) on suomalainen entinen jalkapalloilija ja jääpalloilija.

Jalkapallossa hyökkääjänä pelannut Vanhanen edusti koko uransa ajan Mikkelin Palloilijoita vuosina 1960–1979. Hän voitti MP:ssa Suomen Cupin 1970 ja 1971 sekä SM-hopeaa 1970 ja 1972. Vanhanen pelasi seurassa kaikkiaan 235 pääsarjatason ottelua, joissa hän teki 89 maalia. Lisäksi Vanhasen tilillä on 107 maalia 1. divisioonassa. Hän on edelleen pääsarjan maalintekijätilastossa sijalla 29. Vanhanen pelasi myös maajoukkueessa yhden A-maaottelun 1970. 

Jääpallossa Vanhanen edusti Mikkelin Palloilijoita ja Mikkelin Kamppareita. Hän voitti MP:ssa Suomen mestaruuden 1968. Vanhanen teki urallaan 215 maalia ja pelasi myös maajoukkueessa yhden B-maaottelun.

Pelaajauran jälkeen Matti Vanhanen toimi Mikkelin Palloilijoissa erilaisissa johtotehtävissä. Hän oli muun muassa seuran puheenjohtaja vuosina 1993–2003. Vanhanen palkittiin seuran kunniapuheenjohtajuudella 2009.

Lähteet
-------

* Vuorinen, Juha & Kasila, Markku: *Pelimiehet. Suomen jalkapallon pelaajatilastot 1930–2006*, s. 361. Jyväskylä: Gummerus, 2007. ISBN 978-952-99075-9-5.

### Viitteet

1. 1 2  Matti Vanhasesta Mikkelin Palloilijoiden kunniapuheenjohtaja  15.3.2009. Mikkelin Palloilijat. Viitattu 23.4.2009.
2. ↑  Finland - Premier Division All-Time Topscorers  18.12.2008. RSSSF. Viitattu 23.4.2009. (englanniksi)
3. ↑  Niemikorpi edelleen lyömätön maalintekijä (RFT) Suomen jääpalloliitto. Viitattu 23.4.2009.
4. ↑  Suomen maajoukkuepelaajat (RFT) Suomen jääpalloliitto. Viitattu 23.4.2009.
**Biaggio Quattrociocche** (24. elokuuta 1882 Giuliano di Roma, Italia - 16. heinäkuuta 1955 Los Angeles, Kalifornia, Yhdysvallat) oli italialais-amerikkalainen harmonikka-alan musiikkijulkaisija ja opettaja. Hän oli Yhdysvaltojen ensimmäinen painettua harmonikkamusiikkia julkaissut nuottikustantaja ja eräs ensimmäisistä yhdysvaltalaisista pianoharmonikansoiton opettajista vuonna 1907.

Tausta
------

Biaggio Quattrociocche syntyi Giuliano di Romassa Guiseppe Quattrociocchen ja Angela Latinin musikaaliseen perheeseen ja sukuun. Biaggio muutti Yhdysvaltoihin 19-vuotiaana vuonna 1901, alkaen työskennellä New Yorkin musiikkiliikkeissä. Hän työskenteli jonkin aikaa myös pianonrakentajana.

Ura ja elämä
------------

Guido Deiron *Temperamental Rag* -nuottijulkaisun kansi vuodelta 1922
Vuonna 1907 valtaosa Quattrociochen perheestä ja lähisuvusta muutti New Yorkiin ja Biaggio alkoi työskennellä serkkunsa Augusto Iorion avaamassa italialais-amerikkalaisessa harmonikkatehtaassa, *Iorio Accordion Factoryssa* opettajana ja säveltäjänä. Biaggion opetusinstrumentteja olivat piano, viulu, kornetti sekä, hänen omien sanojensa mukaan, myös pianoharmonikka.

Biaggio avioitui Letizia Iorion kanssa huhtikuussa 1911 ja vuonna 1913 perhe muutti Ohion Steubenvilleen, jossa hän perusti julkaisuyhtiön nimeltä *B. Quattrociocche Publishing Company* vuonna 1916. Quattrociochen omien muistelujen mukaan hänen kustantamonsa oli ensimmäinen harmonikkamusiikkia julkaissut kustantamo vuonna 1916, huolimatta esimerkiksi Pietro Deiron myöhemmistä väitteistä, jonka mukaan hänen Octave Paganin kanssa julkaisemansa nuotit olisivat olleet ensimmäistä julkaistua harmonikkamusiikkia. Ensimmäinen nuottijulkaisu oli Quattrociocchen itsensä säveltämä marssi nimeltä *Fior di siepe*, jota myytiin 0,25 dollarin kappalehintaan. Quattrocioche on kertonut jopa auttaneensa Pietro Deiroa julkaisutoiminnan alkuun antaen heidän käyttöönsä hänen käyttämänsä julkaisutyylin ilmaiseksi. Hän myi yrityksensä Zampiceni Publications -yhtiölle vähän ennen kuolemaansa 1955.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Jill Buhr: Subject: Biaggio Quattrociocche (Kirje) *www.guidodeiro.com*.  31.12.2001.  Arkistoitu 23.3.2010. Viitattu 27.9.2010. (englanniksi)
2. 1 2 3 4 5  Ronald Flynn, Edward Chavez, Edwin Davison: *The Golden Age of Accordion*, s. 28-37. Flynn: Biaggio Quattrociocche: Early Accordion Music Publisher and John Barsuglia: Early Accordion Teacher. San Antonio, TX: Burke Publishing Company, 1992. ISBN 0962589918. (englanniksi)
**Eder de Gama** (s. 20. elokuuta 1982 Ribeirao Pires, São Paulo) on brasilialainen karateka ja vapaaottelija. Hän voitti Kyokushinin Etelä-Amerikan mestaruuden ja on kolminkertainen Brasilian mestari.

Karateura
---------

Gama sijoittui 2001 Brasilian Openissa kuudenneksi.

Hän onnistui parantamaan sijoitustaan Brasilian Openissa 2005, kun hän otteli pronssimitalista Roberto E. Melloa vastaan. Gama kuitenkin hävisi mitalikamppailun. Joulukuussa hän sijoittui viidenneksi Etelä-Amerikan mestaruuskilpailuissa Brasiliassa.

Gama onnistui saavuttamaan ensimmäisen mitalinsa Brasilian Openissa 2008 voitettuaan pronssiottelussa Fábio Furlanin. Seuraavana vuonna Gama onnistui etenemään loppuotteluun, jossa hän hävisi mestaruuden Anderson Rosalle.

Seuraavan kerran Gama eteni kymmenen joukkoon Brasilian Openissa 2012, kun hän sijoittui kuudenneksi.

Gama saavutti 2014 ensimmäisen Brasilian mestaruuden voitettuaan loppuottelussa hallitsevan mestarin Dioga Silvan.

Huhtikuussa 2015 Gama saavutti Etelä-Amerikan mestaruuden Argentiinassa voitettuaan loppuottelussa maanmiehensä Diogo Silvan.

Gama saavutti 2017 hopeaa Brasilian Openissa hävittyään loppuottelun Daniel Pereiralle.

Gama saavutti uransa toisen Brasilian mestaruuden 2018 voitettuaan loppuottelussa Alan Menezesin. Lokakuussa hän sijoittui toista kertaa viidenneksi Etelä-Amerikan mestaruuskilpailuissa Chilessä.

Hän saavutti kolmannen Brasilian mestaruuden 2021 voitettuaan loppuottelussa Jorge Carvalhon.

Vapaaottelu
-----------

Gama aloitti vapaaottelun kotimaassaan Brasiliassa elokuussa 2008. Hän hävisi ensimmäisen ottelunsa Hercio de Souzalle takakuristuksella.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6 7 8 9 10  Brazilian Open *kyokushinresults.com* Viitattu 27.3.2022 (englanniksi)
2. 1 2 3  South American Championships - IKO *kyokushinresults.com* Viitattu 27.3.2022 (englanniksi)
3. ↑  Ichigeki - Brazil 2008 *sherdog.com* Viitattu 27.3.2022 (englanniksi)
Vasili Tšapajev.
Boris Babotškin Tšapajevina samannimisessä elokuvassa.
**Vasili Ivanovitš Tšapajev** (ven. Васи́лий Ива́нович Чапа́ев; 28. tammikuuta (J: 9. helmikuuta) 1887 nykyään Tšeboksaryn kaupunkiin kuuluva Budaikin kylä – 5. syyskuuta 1919 lähellä nykyisen Länsi-Kazakstanin alueen Tšapajevin kylää (tuolloin Lbištšensk) oli puna-armeijan komentaja Venäjän kansalaissodassa. Neuvostoliitossa hänestä muodostui legendaarinen sankarihahmo.

Vasili Tšapajev syntyi köyhän talonpojan perheeseen. Vuodesta 1914 lähtien hän osallistui ensimmäiseen maailmansotaan. Venäjän armeijassa hän yleni alivänrikiksi ja palkittiin kolmella yrjönristillä. Vuonna 1917 Tšapajev oli sairaalassa Saratovissa, josta hän siirtyi Nikolajevskin kaupunkiin (nykyinen Pugatšov). Siellä hänet valittiin joulukuussa 1917 jalkaväkirykmentin komentajaksi ja tammikuussa 1918 kihlakunnan sisäasiain komissaariksi. Alkuvuodesta 1918 hänen muodostamansa punakaartit osallistuivat paikallisten kapinoiden tukahduttamiseen.

Toukokuusta 1918 lähtien Tšapajev toimi kansalaissotaan osallistuneen prikaatin ja syyskuusta lähtien divisionaan komentajana. Marraskuussa hänet lähetettiin opiskelemaan pääesikunnan akatemiaan, josta hänet tammikuussa 1919 siirrettiin rintamalle 4. armeijan prikaatinkomentajaksi. Toukokuusta lähtien hän komensi Uralilla tarkka-ampujadivisioonaa, joka osallistui hyökkäykseen Koltšakin joukkoja vastaan. Heinäkuussa divisioona valtasi Uralskin. Syyskuun 5. päivän vastaisena yönä valkoiset tekivät yllätyshyökkäyksen divisioonan päämajaan. Ylivoimaista vihollista vastaan käydyssä taistelussa Tšapajev haavoittui ja hukkui yrittäessään paeta uimalla Uraljoen yli.

Tšapajevin henkilöhahmolle on omistettu mm. Dmitri Furmanovin dokumenttiromaani *Tšapajev* (1923) sekä Georgi ja Sergei Vasiljevin samanniminen elokuva (1934). Neuvostoliitossa hän oli myös suosittu laulujen, kansantarinoiden ja kaskujen aihe. Samaran alueella on hänen mukaansa nimetty Tšapajevskin kaupunki.

Lähteet
-------

1. 1 2  *Bolšaja Sovetskaja Entsiklopedija, tom 29*, s. 20. Moskva: Sovetskaja Entsiklopedija, 1978.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Australia
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Heikki Matinpoika Riikkula** eli **Riikku-Heikki** (18. tammikuuta 1865 Riikkula, Ähtäri – 24. toukokuuta 1951 Ähtäri) oli suomalainen Ähtärissä asunut originelli maallikkosaarnaaja.

Heikki Riikkulan vanhemmat olivat Matti Juhonpoika Riikkula (Svarvare, 1812–1868) ja Riikka Sofia Hetantytär Hankola (1823–1889).

Ähtärin Kaijassa asunut Riikku-Heikki tuli Ähtärissä ja lähiseudulle tunnetuksi paimensauvan kanssa esiintyneenä saarnamiehenä, jolla oli rinnassaan omatekoisia mitaleita ja joka tarjosi palveluitaan ruokapalkalla. Hänen mukaansa on nimetty Ähtärissä kesäisin pidettävät Riikun markkinat ja Ähtäristä löytyy myös Riikun katu.

Riikku-Heikki kuoli 86-vuotiaana toukokuussa 1951. Hänen hautakivensä on Ähtärin hautausmaalla.

Pauli Leppävuoren kirjoittama Riikku-Heikin elämäkerta on ilmestynyt *Suomenselän Sanomat* -lehden numeroissa 38–47/1967.

Lähteet
-------

1. 1 2  Heikki Matinpoika Riikkula *geni\_family\_tree*.  18.1.1865. Viitattu 16.5.2023.
2. ↑  Matti Juhonpoika Riikkula *geni\_family\_tree*.  12.9.1812. Viitattu 16.5.2023.
3. 1 2  Liisa Rintamäki > ‎Ähtärin historiaa (Facebook)
4. 1 2  Uusi harrastus 4.6.2013 : Riikku Heikki

Aiheesta muualla
----------------

* Porstua-kirjastot : Artikkeleita Riikku-Heikistä
**Conrado Walter** (19. kesäkuuta 1923 – 20. syyskuuta 2018) oli saksalaissyntyinen, Brasiliassa toiminut roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin Katolisen apostolaatin yhteisön papiksi 2. joulukuuta 1956 ja nimitettiin Jacarezinhon hiippakunnan vihkipiispaksi sekä Lysinian titulaaripiispaksi 1. joulukuuta 1977. Piispaksi vihkiminen seurasi 2. helmikuuta 1978. Pääkonsekraattorina toimi Carmine Rocco, jota avustivat José Joaquim Gonçalves ja Pedro Filipak.

Walter sai 26. marraskuuta 1984 nimityksen Jacarezinhon koadjuuttoripiispaksi, ja 10. elokuuta 1991 hänestä tuli sen piispa. Hän jäi eläkkeelle 5. heinäkuuta 2000.

Lähteet
-------

1. ↑  Bishop Conrado Walter
2. 1 2  Catholic-Hierarchy.org: Bishop Conrado Walter, S.A.C.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |

 |
*Tämä artikkeli käsittelee telinevoimistelijaa ja uimahyppääjää. Kuulantyöntäjä Arja Lehtisestä on eri artikkeli.*
**Arja Vellamo Paatsalo** (o.s. **Lehtinen**, s. 23. huhtikuuta 1936 Helsinki) on entinen suomalainen telinevoimistelija ja uimahyppääjä.

Arja Lehtinen sijoittui Helsingin 1952 kesäolympialaisissa yhteisvoimistelukilpailussa viidenneksi, telinevoimistelun joukkuekilpailussa 13:nneksi, 8-ottelussa 63:nneksi sekä yksittäisistä telineistä permannolla 41:nneksi, puomilla 52:nneksi, hypyssä parhaana suomalaisena 62:nneksi ja nojapuilla 95:nneksi. Hypyssä hän sijoittui parhaana suomalaisena 62:nneksi. Hän osallistui MM-kilpailuihin vuonna 1954.

Lehtinen edusti seuratasolla Helsingin Voimistelijoita, Helsingin Suomalaista Naisvoimisteluseuraa ja Helsingin Telinetyttöjä. Hän voitti Suomen mestaruuden moniottelussa vuosina 1954 ja 1955, hypyssä vuonna 1951 sekä nojapuilla ja puomilla vuonna 1954.

Arja Lehtinen kilpaili myös uimahyppääjänä edustaen Helsingin Uimareita. Hän saavutti SM-pronssia ponnahduslautahypyissä vuonna 1955.

Arja Paatsalon aviomies oli vuonna 1996 kuollut uinnin olympiaedustaja Pentti Paatsalo. He avioituivat vuonna 1957. Arja Paatsalon veljenpoika on jääkiekon maailmanmestari ja Stanley Cup -voittaja Jere Lehtinen.

Lähteet
-------

* Siukonen, Markku: *Urheilukunniamme puolustajat – Suomen olympiaedustajat 1906–2000*, s. 169. Graface Jyväskylä, 2001. ISBN 951-98673-1-7.
* Arponen, Antti O.: *Olympiakisat Ateenasta Atlantaan*, s. 163. Porvoo: WSOY, 1996. ISBN 951-0-21072-2.

### Viitteet

1. ↑  Arponen, s. 163
2. ↑  Pirhonen, Pentti: *Mitä Missä Milloin 1956*, s. 354. Kustannusosakeyhtiö Otava, 1955.
**Juan Jesús Gutiérrez** (s. 26. kesäkuuta 1969 Reinosa, Espanja) on entinen espanjalainen maastohiihtäjä, joka kilpaili kansainvälisellä huipputasolla vuosina 1991–2006.

Gutiérrez oli parhaimmillaan pitkillä matkoilla ja vapaan hiihtotavan kilpailuissa. Hän teki läpimurtonsa sijoittuessaan yhdeksänneksi 50 kilometrin vapaan hiihtotavan kilpailussa Val di Fiemmen MM-kilpailuissa 1991. Neljä vuotta myöhemmin hän sijoittui Thunder Bayn MM-kisoissa samalla matkalla kuudenneksi.

Gutiérrez sijoittui maailmancupin kilpailuissa parhaimmillaan kolmanneksi 72 kilometrin vapaan hiihtotavan kilpailussa Lamoura Mouthe'ssa helmikuussa 2000. Kilpailun voitti niin ikään Espanjaa edustanut Johan Mühlegg. FIS:n Marathon Cupissa Gutiérrez voitti alkuvuodesta 2002 kilpailut Predazzossa ja Samedanissa.

Arvokilpailusijoitukset 20 joukkoon
-----------------------------------

* Olympialaiset
	+ Albertville 1992: 50 km (v) 19.
	+ Lillehammer 1994: 50 km (p) 19.
	+ Salt Lake City 2002: 30 km (v) 17. 50 km (p) 20.
* MM-kilpailut
	+ Val di Fiemme 1991: 50 km (v) yhdeksäs
	+ Falun 1993: 50 km (v) 18.
	+ Thunder Bay 1995: 50 km (v) kuudes, takaa-ajo 15.
	+ Trondheim 1997: 50 km (p) 20.
	+ Ramsau 1999: 30 km (v) 13. 50 km (p) 17.
	+ Lahti 2001: 50 km (v) 17.
	+ Val di Fiemme 2003: 50 km (v) 11.

Lähteet
-------

* Juan Jesús Gutiérrez Kansainvälinen hiihtoliitto (FIS).  (englanniksi)
**Carlos Roque Monzón** (7. elokuuta 1942 – 8. tammikuuta 1995) oli argentiinalainen nyrkkeilijä, joka hallitsi ammattilaisnyrkkeilyn keskisarjaa 1970-luvulla.

Monzón aloitti ammattilaisnyrkkeilyuransa helmikuussa 1963. Koko uransa ainoat kolme tappiota hän kärsi vuosina 1963–1964 maanmiehelleen Antonio Oscar Aguilarille, brasilialaiselle Felipe Cambeirolle ja maanmiehelleen Alberto Massille. Myöhemmin hän otti voiton näistä kaikista kolmesta. Syyskuussa 1966 Monzón voitti Argentiinan mestaruusottelussa Jorge Jose Fernandezin. Kesäkuussa 1967 hän kohtasi saman miehen Etelä-Amerikan mestaruusottelussa ja voitti jälleen.

Marraskuun 7. päivänä 1970 Monzón otteli Italian Roomassa Nino Benvenutia vastaan WBA- ja WBC-liittojen keskisarjan maailmanmestaruudesta. Monzón voitti teknillisellä tyrmäyksellä 12. erässä tuon ottelun, jonka The Ring -lehti valitsi vuoden otteluksi. Toukokuussa 1971 käydyssä uusintaottelussa Benvenuti luovutti jo kolmannessa erässä. Syyskuussa 1971 Monzón voitti toisen entisen maailmanmestarin, Emile Griffithin teknillisellä tyrmäyksellä 14. erässä.

Vuonna 1972 Monzónille hävisivät MM-otteluissa Denny Moyer 5. erässä, Jean-Claude Bouttier 13. erässä, Tom Bogs 5. erässä ja Bennie Briscoe pistein. Vuonna 1973 Monzón otti pistevoiton Griffithistä ja Bouttierista. Helmikuussa 1974 Monzón voitti José Nápolesin mutta WBC vei häneltä MM-tittelin, koska hän ei otellut haastajaansa Rodrigo Valdézia vastaan. Monzón puolusti WBA-titteliään menestyksekkäästi Tony Mundinea (tyrmäys 7. erässä), Tony Licataa (keskeytys 10. erässä) ja Gratien Tonnaa (tyrmäys 5. erässä) vastaan kunnes kesäkuussa 1976 Monzón ja WBC-mestari Valdéz kohtasivat Monte Carlossa. Monzón sai kiistattoman pistevoiton ja nousi jälleen kahden liiton maailmanmestariksi. Heinäkuussa 1977 käydyssä uusintaottelussa Valdéz löi Monzónin kanveesiin toisessa erässä mutta Monzón säilytti mestaruutensa pistevoitolla. Elokuussa 1977 Monzón ilmoitti vetäytyvänsä nyrkkeilykehistä.

Monzón valittiin nyrkkeilöyn Hall of Fameen vuonna 1990.

Lähteet
-------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Carlos Monzón**.
* Monzónin tiedot boxrec.comissa

Viitteet
--------

1. ↑


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Argentiina
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Karl Ragnar Olof Nordberg** (16. marraskuuta 1896 Kotka – 24. huhtikuuta 1918) oli suomalainen jääkärivänrikki. Hän oli sotilaskoulutuksensa ensimmäisen maailmansodan aikana Saksassa saanut jääkäri, joka sai tulikasteensa Saksan itärintamalla Misse-joella vuonna 1916. Myöhemmin hän osallistui Suomen sisällissotaan joukkueenjohtajana, jossa tehtävässä hän kaatui lopulta Kämärän asemalla käydyssä taistelussa.

Perhe ja koulutus
-----------------

Nordbergin vanhemmat olivat tullipäällysmies Karl Viktor Nordberg ja Olga Sofia Rödlin. Hän kävi kaksi luokkaa Kotkan ruotsalaista yhteiskoulua ja kuusi luokkaa Helsingin ruotsalaista reaalilyseota.

Jääkärikausi
------------

Jääkäripataljoona 27:n tiedonanto-osasto, kuvaan merkitty osaston johtajat Birger Homén ja Eric Heimbürger.
Nordberg liittyi vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavan jääkäripataljoona 27:n 1. komppaniaan 15. joulukuuta 1915. Hänet siirrettiin pataljoonan rintamalta paluun jälkeen pataljoonan 1. konekiväärikomppaniaan 10. heinäkuuta 1917 alkaen, josta hänet siirrettiin 53 muun miehen kera 2. lokakuuta 1917 perustettuun pataljoonan tiedonanto-osastoon. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella, Riianlahdella ja Aa-joella. Hän suoritti vuonna 1917 Libaussa järjestetyn sotakoulun B-kurssin.

Suomen sisällissota
-------------------

Nordberg astui Suomen armeijan palvelukseen vänrikiksi ylennettynä Saksassa 11. helmikuuta 1918 ja saapui Suomeen (Vaasaan) 25. helmikuuta 1918 jääkärien pääjoukon mukana. Hänet sijoitettiin Suomen valkoiseen armeijaan joukkueenjohtajaksi 1. Jääkärirykmentin 2. jääkäripataljoonan 4. komppaniaan, josta hänet siirrettiin 22. maaliskuuta 1918 alkaen 4. komppaniasta muodostettuun konekiväärikomppaniaan. Hän osallistui sisällissodan taisteluihin Lempäälässä ja Vuohiniemellä. Tampereen valtauksen jälkeen hänet siirrettiin 10. huhtikuuta 1918 alkaen joukkueenjohtajaksi 1. komppaniaan ja osallistui sen mukana taisteluihin Kämärän asemalla, jossa hän kaatui taistelussa 24. huhtikuuta 1918. Hänet haudattiin Kotkan hautausmaalle.

Lähteet
-------

* Puolustusministeriön Sotahistoriallisen toimiston julkaisuja IV, Suomen jääkärien elämäkerrasto, WSOY Porvoo 1938.
* Sotatieteen Laitoksen Julkaisuja XIV, Suomen jääkärien elämäkerrasto 1975, Vaasa 1975 ISBN 951-99046-8-9.
* Suomalainen, Jaakko, Sundvall, Johannes, Olsoni, Emerik ja Jaatinen, Arno (toim.): *Suomen jääkärit: toiminta sanoin ja kuvin II, 2. painos*. Kuopio: Osakeyhtiö Sotakuvia, 1933.

### Viitteet

1. 1 2 3 4  Suomen jääkärien elämäkerrasto 1938
2. 1 2 3 4  Suomen jääkärien elämäkerrasto 1975
3. ↑  Suomen jääkärit II 1933: 1161.


    Ylennykset ja kunniamerkit    



|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| **Ylennykset** |  | **Kunniamerkit** |
| * Hilfsgruppenführer 31. toukokuuta 1917
* Gruppenführer 25. joulukuuta 1917
* Vänrikki 11. helmikuuta 1918
 | Vapaudenristi 4. lk. miekkojen kera kunniamerkkinauhaVapaussodan muistomitalin kunniamerkkinauhaJääkärimerkki | * Vapaudenristi 4. lk. miekkojen kera
* Vapaussodan muistomitali soljen kera
* Jääkärimerkki
 |
**Brandon Lamar Jackson** (s. 2. lokakuuta 1985 Detroit, Michigan) on yhdysvaltalainen entinen amerikkalaisen jalkapallon pelaaja. Hän oli pelipaikaltaan keskushyökkääjä. Jackson edusti ammattilaisurallaan Green Bay Packersia ja Cleveland Brownsia. Pelipaikaltaan hän on keskushyökkääjä.

Pelaajaura
----------

Yliopistovuosinaan Jackson pelasi Nebraskan yliopistossa, jossa hän kuului jalkapallojoukkueen lisäksi myös yleisurheilujoukkueeseen. Lajinaan Jacksonilla oli 100 metrin juoksu, jossa hänen ennätysaikansa on 10,6 sekuntia. Vuoden 2007 NFL:n varaustilaisuudessa Green Bay Packers varasi Jacksonin toisella kierroksella, yhteensä 63. valinnalla. Jackson aloitti kauden hyvin, ja hänet valittiin 2. tammikuuta 2008 NFL:n viikon tulokkaaksi hänen juostua 113 jaardia Packersin 34-13 -voitossa Detroit Lionsia vastaan. 

Jacksonin vastuu jäi Packersissä kuitenkin lupaavan tulokaskauden jälkeen pieneksi, ja vasta uuden aloittajan Ryan Grantin loukkaannuttua kauden 2010 ensimmäisessä ottelussa, Jackson sai jälleen aloittajan paikkansa takaisin. Ottelussa Washington Redskinsiä vastaan Jackson teki oman ennätyksensä juostuaan yhdellä yrityksellä 71 jaardia. James Starks syrjäytti Jacksonin kauden aikana aloittavan keskushyökkääjän paikalta. Kausi päättyi Packersin Super Bowl -voittoon.

Jackson siirtyi kaudelle 2011 vapaana agenttina Cleveland Brownsin joukkueeseen. Hän loukkaantui kuitenkin jo harjoitusottelussa ennen kauden alkua, ja joutui olemaan sivussa koko vuoden. Kaudella 2012 Jackson sai vain vähän peliaikaa, mutta sai silti jatkosopimuksen kaudelle 2013. Hän ei kuitenkaan mahtunut kauden alussa joukkueen lopulliseen kokoonpanoon ja hänen sopimuksensa purettiin.

Pelaajauransa jälkeen Jackson toiminut valmentajana.

Lähteet
-------

1. ↑  Brandon Jackson *rotoworld.com*. Viitattu 19.2.2019. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Brandon Jackson** Wikimedia Commonsissa

* Profiili Green Bay Packersin sivustolla (Arkistoitu – Internet Archive)
* Nebraskan yliopiston profiili (Arkistoitu – Internet Archive)

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Brandon Jackson (American football)