recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Ringo Lam
**Ringo Lam Ling-Tung** (kiin. 林嶺東; 8. joulukuuta 1955 Brittiläinen Hongkong – 29. joulukuuta 2018 Hongkong, Kiina) oli hongkongilainen elokuvatuottaja, -ohjaaja ja -käsikirjoittaja. Hänet tunnetaan erityisesti toimintaelokuvistaan.

Lam opiskeli elokuvaa Yorkin yliopistossa Torontossa, Kanadassa, mutta hän tuotti ensimmäiset ohjaustyönsä Hongkongissa. Ensimmäinen suurempaa huomiota saanut ohjaustyö oli *City on Fire* (1987), joka oli vaikuttamassa Quentin Tarantinon elokuvaan *Reservoir Dogs* (1992). *Reservoir Dogsissa* oli useampia kohtauksia, jotka olivat lähes suoraan *City on Firesta*.

Lamin seuraava kansainvälinen menestys ilmestyi vuonna 1992, jolloin Jackie Chanin tähdittämä *Shuang long hui* keräsi Yhdysvalloissa lähes kymmenen miljoonan dollarin lipputulot. Ensimmäisen Hollywood-elokuvansa *Maximum Riskin* hän ohjasi vuonna 1996. Pääosassa nähtiin Jean-Claude Van Damme, ja lipputuloja kertyi yli 50 miljoonaa dollaria.

Van Damme nähtiin pääosissa myös kahdessa seuraavassa Lamin Hollywood-elokuvassa; *Replicant – tappajan kopio* (2001) ja *In Hell* (2003). Lamin oli tarkoitus ohjata Van Dammen elokuva *Wake of Death – täydellinen kosto* (2004), mutta jättäytyi hankkeesta pois. Niin ikään Van Dammen tähdittämä *Until Death – kosto tai kuolema* (2007) oli alun perin Lamin projekti, mutta hän jätti projektin taiteellisiin erimielisyyksiin vedoten.

Lam teki elokuvia Hollywoodin rinnalla myös Hongkongissa. Hän ilmaisi kuitenkin 2000-luvulla pettymyksensä hongkongilaisen elokuva-alan tilaan ja teki 2000-luvulla elokuvia enää harvakseltaan. *Triangle* oli hänen, Tsui Harkin ja Johnnie Ton ohjaama episodielokuva. Lamin viimeinen elokuvansa oli vuonna 2016 julkaistu *Sky on Fire*.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Saperstein, Pat: Hong Kong Director Ringo Lam Dies at 63 *Variety*.  29.12.2018. Variety Media, LLC. Viitattu 30.12.2018. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Ringo Lam Internet Movie Databasessa. (englanniksi)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Australia
* Korea
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Trove
* Elonet

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* SNAC
* IdRef

 |

 |
Edictum Rotharin kuvitusta
**Rothari** oli langobardien kuningas vuosina 636–652. Ennen nousuaan valtaistuimelle hän oli Brescian herttua. Hän nousi valtaistuimelle hylättyään ensimmäisen vaimonsa ja mentyään naimisiin edeltäjänsä Arioaldin lesken Gundbergan kanssa. Rothari oli areiolaisuuden kannattaja .

Rothari valloitti Genovan vuonna 641 ja loput Bysantin hallitsemasta Liguriasta vuonna 643. Hänen valloitustensa jälkeen Bysantin haltuun jäi vain Ravenna ympäristöineen.

Rothari jätti kuitenkin pysyvimmän jäljen historiaan laatimalla langobardien suulliseen perinteeseen pohjautuvan lakikokoelman, *Edictum Rothari*n. Se julkaistiin latinaksi vuonna 642 tai 643. Rotharia seurasi valtaistuimella hänen poikansa Rodoald.

Lähteet
-------

* Risto Kari: Historian ABC – Kaikkien aikojen valtiot. Osa 3. Kustannusosakeyhtiö Tammi 2001. ISBN 951-31-1095-8.

### Viitteet

1. ↑  Kings of the Langobards Foundation for Medieval Genealogy. Viitattu 8.8.2011. englanti
2. 1 2 3  Kari 2001, s. 228–229


|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
|   | Edeltäjä:**Arioald** | **Langobardien kuningas**  | Seuraaja:**Rodoald** |
**Lintula** (vuodesta 1948 ven. Огоньки) oli ennen toista maailmansotaa Suomeen kuulunut kylä Kivennavalla Karjalankannaksella. Sodan jälkeen se jäi Neuvostoliitolle luovutetulle alueelle ja kuuluu nykyisin Venäjälle. 

Lintulassa toimi ennen sotaa Lintulan luostari, joka oli Suomen ainoa kreikkalaiskatolinen naisluostari. Luostarin perusti venäläinen salaneuvos Feodor Neronov vuonna 1894. Se sijaitsi 14 km Terijoen asemalta koilliseen Lintulanjoen varressa. Sitä ympäröi Lintulan entisen lahjoitusmaa alueen samanniminen hovitila. Luostari oli kylän keskipiste ja se lahjoitusmaa historioineen vaikutti syvästi kylän elämään.

Lintulan Terosenmäellä luostarin alueesta Terijoelle päin asui ennen talvisodan syttymistä jokunen pienviljelijätilallinen, seppä, kauppias ja autoilija. Yhteensä taloja oli alle kymmenen. Erillään luostarista sijaitsi vielä mylly ja saha, jonka yhteydessä oli myös asuinrakennuksia. Varsinaisessa Lintulan luostarissa elettiin hyvin eristettyä elämää erillään Lintulan pienestä kylästä.

Lähteet
-------

1. 1 2  Kivennapa kylästä kylään *Kivennapalaisten pitäjäseura ry* 1987 ISBN 951-99842-3-2
2. ↑  Toimittanut Leo G. Pohjola: "Kivennapa", *Karjalaisten osoitekalenteri*, s. 81. Jyväskylä: Kustanuliike Pohjola ja kumppanit, 1952.

Aiheesta muualla
----------------

* VirtuaaliKivennapa

Kivennavan kylät
Ahjärvi • Hartonen • Hiirelä • Holttila • Ikola • Jalkala • Joutselkä • Jäppinen • Kanala • Karvala • Kaukolempiälä • Kauksamo • Kekrola • Kivennavan kirkonkylä • Kontu • Korpikylä • Kotselkä • Lavola • Liikola • Lintula • Lipola • Miettilä • Multala • Mustapohja • Pamppala • Patrikki • Pihlainen • Polviselkä • Raivola • Rantakylä • Rasala • Riihisyrjä • Riihiö • Rontu • Räikylä • Saarenmaa • Seppälä • Siiranmäki • Soppikylä • Suurselkälä (Suurselkä) • Tammiselkä • Tirttula • Tonteri • Uupune • Vaittila • Vanhakylä • Vehmainen • Voipiala • Vuottaa • Ylentelä
**Spiro Samuel Malas** (28. tammikuuta 1933 Baltimore – 23. kesäkuuta 2019 Manhattan, New York) oli yhdysvaltalainen oopperalaulaja, joka oli äänialaltaan basso.

Malas syntyi Kreikasta muuttaneille vanhemmille, Lillian ja Samuel Malasille. Hän opiskeli Towson State Collegessa ja Peabody Institutessa. Vuonna 1960 Malas voitti Metropolitan-oopperan National Council Auditions -kilpailun. Samana vuonna hän teki ensimmäisen esiintymisensä New Yorkin kaupunginoopperassa. Laulaessaan Santa Fen oopperassa Malas tapasi myöhemmin pedagogiksi suuntautuneen mezzosopraano Marlena Kleinmanin; pariskunta meni naimisiin vuonna 1963. Malas esiintyi vuonna 1964 Boston Opera Groupin tuotannossa Vincenzo Bellinin *Puritaaneista* Richard Bonyngen johdolla. Tästä tuotannosta alkoi Malasin yhteistyö Joan Sutherlandin kanssa. Tämän yhteistyön merkeissä Malas suuntasi vuonna 1965 Australiaan kiertueelle, jolla oli mukana myös Luciano Pavarotti. Klassikkojen asemaan nousivat Malasin ja Sutherlandin yhteiset äänitykset Gaetano Donizettin *Lemmenjuomasta* ja *Rykmentin tyttärestä* sekä Gioacchino Rossinin *Semiramidesta*.

Vuonna 1983 Malas teki Metropolitan-oopperan-debyyttinsä. Hän esiintyi *Rykmentin tyttäressä* Sulpicen roolissa Sutherlandin vastaesiintyjänä Bonyngen toimiessa kapellimestarina. Kaikkiaan Malas osallistui yli 150 esitykseen Metropolitan-oopperassa. Hän saavutti menestystä myös musikaalissa; hän tulkitsi Tony Espositon roolin Frank Loesserin teoksen *The Most Happy Fella* (1956) uudessa Broadway-tuotannossa vuonna 1992. Esityksiä pidettiin yli kaksisataa. Malas teki esiintymisiä myös televisiosarjoissa, joihin kuuluivat *Kova laki*, *Sinkkuelämää* ja *Kovaa peliä Bostonissa*. Hän opetti Manhattan School of Musicissa ja Curtis Institute of Musicissa.

Malas kuoli 86-vuotiaana kotonaan Manhattanilla. Hänellä oli kaksi lasta: pojat Nicol ja Alexis.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Zachary Woolfe, Spiro Malas, Dependable Bass and a ‘Most Happy Fella,’ Dies at 86 The New York Times 3.7.2019, viitattu 19.3.2023

Aiheesta muualla
----------------

* Spiro Malas Internet Movie Databasessa. (englanniksi)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* IdRef

 |

 |
**Ville Veikko Valtteri Myllymäki** (s. 15. tammikuuta 1990 Kankaanpää) on suomalainen pikajuoksija. Hän edustaa Kankaanpään seudun Leiskua ja häntä valmentaa Kai Kyllönen.

Elämä ja ura
------------

### SM-taso

Myllymäki voitti alle 20-vuotiaiden Suomen-mestaruuden 100 metrillä vuonna 2009. Hän on voittanut SM-kultaa myös alle 23-vuotiaiden hallikisojen 60 metrillä vuosina 2011 ja 2012.

Kalevan kisoissa Myllymäki on voittanut 100 metrillä SM-kultaa Porissa 2015 silloisella ennätyksellään 10,39 ja Oulussa 2016 uudella ennätysajallaan 10,38. Kuopiossa 2014 hän voitti samalla matkalla hopeaa ja Seinäjoella 2017 pronssia. Lahdessa 2012 Myllymäki oli 200 metrillä kolmas. Sisäratojen SM-kilpailuissa Myllymäki on saavuttanut 60 metrillä kultaa 2014, 2015 ja 2016, hopeaa 2012 ja pronssia 2013. 200 metrillä hän on voittanut kultaa 2013 ja 2016.

### Arvokisat ja maaottelut

Vuonna 2010 Myllymäki saavutti hopeaa alle 23-vuotiaiden Pohjoismaiden-mestaruuskilpailujen 200 metrillä Söderhamnissa. Myllymäki on kilpaillut aikuisten maaotteluissa vuodesta 2011.

Helsingin EM-kilpailuissa 2012 Myllymäki juoksi 4 × 100 metrin viestijuoksussa alkuerissä Suomen ankkurina. Joukkue sijoittui viidenneksi ajalla 39,85 karsiutuen jatkosta 0,19 sekunnilla. Zürichin EM-kilpailuissa 2014 Myllymäki osallistui 4 × 100 metrin viestiin. Hänen oli tarkoitus osallistua myös 100 metrille, mutta Euroopan yleisurheiluliitto ei kelpuuttanut hänen Paavo Nurmi Gamesissa juoksemaansa tulosta EM-näytöksi. Prahan sisäratojen EM-kilpailuissa 2015 Myllymäki karsiutui 60 metrin välierissä ajalla 6,81 s. Amsterdamin EM-kilpailuissa 2016 hän kuului alkuerissä karsiutuneeseen Suomen pikaviestijoukkueeseen.

### Yksityiselämä

Pikajuoksija Hanna-Maari Latvala on Myllymäen serkku.

Henkilökohtaiset ennätykset
---------------------------

### Ulkoradat

| Matka | Aika | Paikka | Päivä |
| --- | --- | --- | --- |
| **100 m** | 10,38 | Oulu | 22. heinäkuuta 2016 |
| **200 m** | 21,40 | Lappeenranta | 27. elokuuta 2016 |

### Sisäradat

| Matka | Aika | Paikka | Päivä |
| --- | --- | --- | --- |
| **60 m** | 6,70 | Tampere | 21. helmikuuta 2015 |
| **100 m** | 10,71 | Mustasaari | 7. helmikuuta 2012 |
| **200 m** | 21,81 | Jyväskylä | 17. helmikuuta 2013 |

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6 7  Ville Myllymäki *Tilastopaja*.  Arkistoitu 10.9.2018. Viitattu 23.7.2016.
2. ↑  Saarinen, Ossi: Suomen pikaviestimiesten vauhti ei riittänyt finaaliin *Yle Urheilu*.  30.6.2012. Viitattu 2.8.2014.
3. ↑  Tässä on Suomen joukkue Zürichin EM-kisoihin *Yle Urheilu*.  3.8.2014. Viitattu 3.8.2014.
4. ↑  Lehtisaari, Matti: Sääntöviidakko yllätti - Myllymäki ulos EM-sataselta *Yle Urheilu*.  7.8.2014. Viitattu 7.8.2014.
5. ↑  Prague 2015: 60 m Men – Semifinals European Athletics. Viitattu 25.1.2016. (englanniksi)
6. ↑  Pusa, Ari: EM-kisoissa juoksevien serkkujen into pikamatkaan syttyi varhain *HS.fi*.  6.3.2015. Viitattu 25.1.2016.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* World Athletics

 |

 |
**Lintukuvaajien matkassa – Tunnelmat, tarinat ja parhaat kuvat** on valokuvaajien Markus Varesvuon, Arto Juvosen, Tomi Muukkosen ja Jari Peltomäen lintukuvista koottu teos. Kuvitus on valikoitu heidän pääosin Suomessa ja runsaasti myös Norjassa syyskuusta 2012 elokuuhun 2014 ottamistaan kuvista. Teoksen on vuonna 2014 julkaissut Docendo.

Kuvaajista Varesvuo ja Peltomäki ovat ammattikuvaajia, Juvonen ja Muukkonen taas ovat puoliammattilaisia, jotka kuvaavat päätoimensa ohella. Kaikki ovat alalla palkittuja ja arvostettuja tekijöitä.

Suurin osa kuvista on aiemmin ollut esillä Lintukuva.fi-sivustolla viikon kuvina. Osa on julkaisemattomia kuvia jotka sitten ovat menestyksekkäästi osallistuneet kansainvälisiin kilpailuihin. Kuvien yhteydessä kerrotaan kuvaustilanteesta ja annetaan kuvien tekniset tiedot, joista on harrastajille iloa. Kaukaisin kuva on Japanissa otettu kuningasmerikotkan kuva, joka on ainoa poikkeus muuten pohjoismaiseen pesimälajistoon.

Jan Södersved antaa Linnut-lehdessä kiitosta upeista kuvista ja kuvaamista koskevista vinkeistä, mutta pahoittelee, että osa kuvista ei pienen kokonsa vuoksi pääse oikeuksiinsa.

Katso myös
----------

* Luettelo lintukirjoista

Lähteet
-------

1. 1 2  Alkusanat, Lintukuvaajien matkassa s. 3
2. 1 2  Jan Södersved: Taattua lintukuvalaatua.  *Linnut*, 2014, nro 4, s. 45.

Aiheesta muualla
----------------

* Lintukuvaajien matkassa Docendon sivulla (Archive.org)
Lintukettu
**Lintukettu** eli **andienkettu** (*Lycalopex griseus*) on Etelä-Amerikassa tavattava petoeläin. Lintukettu kuuluu eteläamerikankettujen (*Lycalopex*) sukuun. Lajia tavataan Chilessä, Argentiinassa, Perussa ja Falklandinsaarilla. Sen uhanalaisuusluokitus on elinvoimainen, joskin laji oli 1990-luvulla vielä vaarantunut.

Levinneisyys ja elinympäristö
-----------------------------

Lintukettua tavataan Chilen pohjoisosista aina Tulimaahan saakka kummallakin puolella Andeja. Argentiinassa lintukettuja tavataan erityisesti maan länsi- ja eteläosissa. Lintukettuja tuotiin Tulimaahan 1950-luvulla hillitsemään kaniinipopulaatioiden kasvua. Samoin Perussa on oma lintukettupopulaatio. Lintukettua on viety myös joihinkin Atlantin saarista kuten Falklandinsaarille.

Lintukettu elää tavallisesti pampalla, pensasarolla ja matalilla vuoristoilla, mutta niitä on tavattu joskus yli 3 500 metrin korkeudesta. Ne suosivat avoimia maastoja. Lintukettu sopeutuu hyvin erilaisiin ilmastoihin.

Ulkonäkö ja ravinto
-------------------

Lintukettu painaa noin 2,5-5,5 kg. Pää on punaruskea, jossa on valkoisia pilkkuja. Leuassa on mustia täpliä. Korvat ovat suuret. Turkki on harmaankirjava, joskin kehon alaosat ovat harmaita. Häntä on pitkä.

Lintuketut ovat sekasyöjiä. Niiden ruokavalioon kuuluu nisäkkäät, linnut, niveljalkaiset, hyönteiset, haaskat, hedelmät ja marjat.

Käyttö ja uhat
--------------

Lintukettua metsästetään sen turkin takia. Se saattaa tappaa lampaita.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Lucherini, M.: *Lycalopex griseus* *IUCN Red List of Threatened Species. Version 2017.1*.  2016. International Union for Conservation of Nature, IUCN, Iucnredlist.org. Viitattu 25.5.2017. (englanniksi)
2. ↑  Andienkettu (lintukettu) – *Pseudalopex griseus* *Laji.fi*. Viitattu 22.11.2020.
3. ↑  Lycalopex griseus ISSG. Viitattu 25.5.2017. (englanniksi)
4. ↑  Sillero-Zubiri Claudio, Hoffmann Michael, Macdonald David W.: Canids: Foxes, Wolves, Jackals and Dogs (pdf) IUCN. Viitattu 25.5.2017. (englanniksi)


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Taksonitunnisteet | 
* Wikidata: Q601913
* Wikispecies: Lycalopex griseus
* ADW: Lycalopex\_griseus
* ARKive: pseudalopex-griseus
* BOLD: 174671
* CoL: 3WJ95
* GBIF: 2434328
* GISD: 1452
* iNaturalist: 332338
* ISC: 115417
* ITIS: 726272
* IUCN: 6927
* MSW: 14000808
* NCBI: 68737
* Species+: 8142

 |

 |
**Vladimir Aleksandrovitš Alikin** (ven. Владимир Александрович Аликин, s. 10. toukokuuta 1957 Dolgy Most, Permin aluepiiri) on venäläinen ampumahiihtäjä, joka aktiiviurallaan edusti Neuvostoliittoa ja seuratasolla Burevestnik Permiä.

Alikin saavutti Lake Placidin olympialaisissa 1980 hopeaa 10 kilometrillä. Hän selviytyi kilpailusta ilman sakkokierroksia, mutta hävisi kaksi ohilaukausta ampuneelle Frank Ullrichille yli 40 sekuntia. 4 × 7,5 kilometrin viestissä hän toi Neuvostoliiton avausosuudelta vaihtoon 23 sekuntia ennen DDR:ää, eikä Neuvostoliitto enää menettänyt johtoaan. 20 kilometrillä hän sijoittui kahdeksanneksi,

Alikin saavutti MM-kilpailuissa viestipronssia Lahdessa 1981 ja Minskissä 1982, jossa hän sai pronssia myös 10 kilometrillä. Hän voitti Neuvostoliiton-mestaruuden 10 kilometrillä 1981, viestissä 1985 sekä 25 kilometrin sotilaspartiohiihdossa 1983 ja 1985.

Alikin toimi aktiiviuransa jälkeen ampumahiihtovalmentajana Venäjän maajoukkueen päävalmentajan tehtävää myöten.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Vladimir Alikin *sports-reference.com*.  Arkistoitu 8.12.2008. Viitattu 7.12.2013. (englanniksi)
2. ↑  Biathlon at the 1980 Lake Placid Winter Games: Men's 10 kilometres Sprint *sports-reference.com*.  Arkistoitu 20.1.2011. Viitattu 7.12.2013. (englanniksi)
3. ↑  Biathlon at the 1980 Lake Placid Winter Games: Men's 4 × 7.5 kilometres Relay *sports-reference.com*.  Arkistoitu 20.1.2011. Viitattu 7.12.2013. (englanniksi)
Valerie Young vuonna 1958.
**Valerie Young** (o.s. **Sloper**, s. 10. elokuuta 1937) on uusiseelantilainen yleisurheilija. Hänen päälajinsa oli kuulantyöntö.

Valerie Young jäi olympialaisten kuulantyönnössä kolme kertaa niukasti mitalisijojen ulkopuolelle. Melbournessa 1956 hän sijoittui viidenneksi tuloksella 15,34 m jääden 27 cm pronssimitalistista. Roomassa 1960 hän oli neljäs kolmen senttimetrin päässä mitalista tuloksellaan 16,39 m. Tokiossa 1964 hän työnsi ennätyksensä 17,26 m ja sijoittui neljänneksi 19 cm pronssityöntäjälle hävinneenä. Kiekonheitossa hän sijoittui Roomassa kymmenenneksi ja Tokiossa 13:nneksi.

Kansainyhteisön kisoissa Young voitti vuosina 1958–1974 kuulantyönnössä kolme kultaa ja yhden hopean sekä kiekonheitossa kaksi kultaa ja yhden pronssin. Uuden-Seelannin mestaruuksia hän voitti kuulan ja kiekon lisäksi viisiottelussa ja korkeushypyssä. Hänen kuulatuloksensa 17,26 m säilyi Uuden-Seelannin ennätyksenä 38 vuotta, kunnes Valerie Adams ylitti sen vuonna 2002.

Henkilökohtaiset ennätykset
---------------------------

* Kuulantyöntö 17,26 m (1964)
* Kiekonheitto 53,77 m (1962)
* Korkeushyppy 169 cm

Lähteet
-------

* *Yleisurheilun kuvalehti*, 2008, nro 3, s. 47.  Suomen Urheiluliiton julkaisut Oy.
* Profiili Uuden-Seelannin olympiakomitean sivuilla New Zealand Olympic Committee. Viitattu 16.7.2008. (englanniksi)
* Valerie Youngin olympiasijoitukset Sports Reference.  Arkistoitu 15.12.2012. Viitattu 16.7.2008. (englanniksi)
* Kansainyhteisön kisojen mitalistit Sports123.com. Viitattu 16.7.2008. (englanniksi)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* World Athletics

 |

 |
**EPC** (**Electronic Product Code**), eli sähköinen tuotekoodi. Kansainvälisessä käytössä oleva koodi on tallennettu sähköisesti RFID-tunnisteeseen. EPC on 64- tai 96-bittinen koodi, joka on jaettu numerosarjoihin jotka sisältävät tietoa kuten valmistajan ja tuotteen tyypin. Suurin ero vanhan tuotekoodin UPC:n ja EPC:n välillä on se lisätieto mikä voidaan mahduttaa EPC-numeron suurempaan merkkimäärään. Jokainen EPC-numero on yksilöllinen, jolloin jokainen tuote tuoteryhmän sisällä on yksilöity, toisin kuin UPC-numerossa, jotka yleensä yksilöivät yksittäisten tuotteiden sijasta kokonaisia tuoteryhmiä.

EPC-numero sisältää seuraavat asiat:

* Alkutunniste, mikä määrittää pituuden, tyypin, rakenteen, version ja EPC-sukupolven
* Hallinnointinumero, mikä määrittää yhtiön tai yhtiömuodon
* Objektiluokka, mikä määrittää SKU:n (stock keeping unit)
* Sarjanumero, mikä on tietty ilmentymä objektiluokassaan

EPC järjestelmän loi Auto-ID Center Massachusettsin teknillisessä korkeakoulussa. Nyt järjestelmää hallinnoi EPCglobal, joka on EAN Internationalin ja UCC:n (Uniform Code Council) yhteishanke.

EPCglobal Network
-----------------

EPCglobal Network on joukko teknologisia ratkaisuja, jotka mahdollistavat tuotteen välittömän ja automaattisen tunnistamisen, sekä tietojen jakamisen logistiikkaketjussa.

EPCglobal verkko käyttää radiotaajuuksien etätunnistamista (RFID) mahdollistaakseen tiedon tarkemman seuraamisen logistiikkaketjussa. Verkko koostuu viidestä keskeisestä elementistä: sähköinen tuotekoodi (EPC), ID systeemistä (RFID-tunnisteet ja -lukijat), Objektien nimipalvelusta, Physical Markup Language (PML) ja Savant.

EPC-numero on suunniteltu yksilöimään tietty tuote logistiikkaketjussa. EPC-numero sijaitsee tuotteessa esimerkiksi tarrassa, joka koostuu mikrosirusta ja antennista, muodostaen RFID-tunnisteen. Tunniste kommunikoi RFID-lukijan kanssa. Lukija välittää EPC-numeron järjestelmälle, josta käytetään nimitystä Objekti nimipalvelin. Nimipalvelin kertoo tietojärjestelmälle, mistä löytää tietoa kyseisestä tuotteesta.

Physical Markup Language (PML), on ohjelmointikieli, jota käytetään määrittämään tietoa EPCglobal Networkin fyysisissä objekteissa.

Savant on ohjelmisto, joka toimii EPCglobal Networkin keskusjärjestelmänä. Savant hallinnoi ja siirtää tietoa siten, että se ei ylikuormita olemassa olevia yhtiöllisiä ja julkisiaverkkoja.

Aiheesta muualla
----------------

* EPCglobal Homepage (Arkistoitu – Internet Archive)
* Auto-ID Labs (Arkistoitu – Internet Archive) – Entinen Auto-ID Center
**Erekhtheus** oli kreikkalaisessa mytologiassa Ateenan kuningas, joka usein sekoitetaan Erikhthoniokseen. Hänen vanhempansa olivat Pandion ja Zeuksippe. Erekhtheus ja hänen kaksoisveljensä Butes jakoivat Pandionilta periytyneen vallan keskenään tämän kuoleman jälkeen siten, että Erekhtheus hallitsi valtiota ja Butes Pallas Athenen ja Poseidonin ylipappeuden.

Erekhtheuksella oli vaimonsa Praksithean kanssa pojat Kekrops, Pandoros ja Metion; ja tyttäret ikäjärjestyksessä vanhimmasta alkaen Protogeneia, Pandora, Prokris, Kreusa, Oreithyia ja Khthonia, joka nai Butesin.

Hänen valtakautensa merkittävin tapahtuma oli sota Ateenan ja Eleusiin välillä, jossa Eleusiksen joukkoja komensi traakialainen Eumolpos. Eumolpoksen isä oli Poseidon ja äiti Khione, joka puolestaan oli Boreaan ja Oreithyian tytär, joten Eumolpos oli Erekhtheuksen lapsenlapsenlapsi. Erekhtheuksen kysyi neuvoa oraakkelilta, joka kertoi Ateenan voittavan ainoastaan, jos hän uhraisi yhden tyttäristään. Kun hän tappoi nuorimmaisensa, myös loput tyttäristä tappoivat itsensä. Hyginus kertoo tyttären olleen Khthonia.

Seuranneessa taistelussa Erekhtheus surmaa Eumolpoksen, mutta saa itse surmansa Zeuksen salamasta Poseidonin pyydettyä tätä kostamaan poikansa surman.

Erekhtheusta seurasi valtaistuimelle hänen poikansa Kekrops.

Lähteet
-------

1. 1 2  Apollodoros, *Kirjasto 3.15.1* (engl. käännös)
2. ↑  Suda, hakusana *parthenoi* (engl. käännös[vanhentunut linkki])
3. ↑  Apollodoros, *Kirjasto 3.15.2–4* (engl. käännös)
4. 1 2  Hyginus, *Fabulae xlvi* (engl. käännös)
5. ↑  Apollodoros, *Kirjasto 3.15.5* (engl. käännös)


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä:**Pandion I** | **Attikan kuningas**1397/6 – 1347/6 eaa.Kuvitteellinen kronologia | Seuraaja:**Kekrops II** |
Tarjoilija ottaa vastaan tilauksen ravintolassa
**Tarjoilija** on hotelli- ja ravintola-alan perustutkinnon ravintolapalvelun koulutusohjelman suorittaneen henkilön ammattinimike. Tarjoilijoina toimii myös oppilaitoksissa kouluttamattomia henkilöitä.

Koulutuksen suorittanut tarjoilija erikoistuu anniskeluravintolan tarjoilu-, myynti-, kassa- ja asiakaspalvelutehtäviin. Ammattitaitoinen tarjoilija noudattaa anniskelumääräyksiä ja osaa neuvoa asiakasta ruoka- ja juomavalinnoissa. Hän kattaa pöydät, esittelee ja suosittelee asiakkaille ruokia ja juomia, vastaanottaa tilauksen ja välittää sen keittiöön, tarjoilee ruoan ja kaataa juomat laseihin sekä kirjoittaa laskun ja perii maksun.

Työpaikkana voivat olla hotellit, ravintolat, henkilöstöravintolat, kahvilat, pikaruokapaikat sekä juhla- ja pitopalveluyritykset. Tarjoilijan ammatti vaatii ulospäin suuntautuneisuutta, ystävällisyyttä, palvelualttiutta ja joustavuutta, tilanneherkkyyttä, myyntihenkisyyttä ja mahdollisesti kielitaitoa. Hyvä muisti ja järjestelykyky auttaa työn sujumisessa.
Työ on yleensä vuorotyötä ja työrytmi saattaa vaihdella paikan mukaan. Vastuun määrä vaihtelee työpaikan mukaan.

Monissa maissa tarjoilijalle on tapana antaa tippiä eli palvelurahaa laskun maksun yhteydessä. Tarjoilijan palkka voi perustua kokonaan tai osittain asiakkaiden antamiin palvelurahoihin.

Vatitarjoilu
------------

**Vatitarjoilu** on ruoan tarjollepanotapa, jossa tarjoilija jakaa kannattelemaltaan vadilta ruoan annoksiksi salin puolella asiakkaiden eteen katetuille lautasille.

Katso myös
----------

* Sommelier
* Baarimestari

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Tarjoilija**.
* Hotelli- ja ravintola-alan perustutkinto, tarjoilija (Opintoluotsi)[vanhentunut linkki]
* Majoitus- ja ravitsemisala, ammattitutkinnot (Koulutusnetti)
* Ravintolan tarjoilijan ammatinkuvaus (Ammattinetti)
**Cesàron yhteenlasku** määrittelee jatkuvien sarjojen yhteenlaskua. Se tunnetaan myös nimellä *Cesàron summakaava*. 

Cesàron yhteenlasku on nimetty italialaisen analyytikon Ernesto Cesàron (1859–1906) mukaan .

Määritelmä
----------

Olkoon {*a*n} sarja ja olkoon 

{\displaystyle s\_{k}=a\_{1}+\cdots +a\_{k}},
sarjan

{\displaystyle \sum \_{n=1}^{\infty }a\_{n}.} k:s osasumma.
Sarjaa {*a*n} kutsutaan Cesàro-summautuvaksi, jos Cesàron summa {\displaystyle A\in \mathbb {R} }, jos sen keskiarvo osasummista {\displaystyle s\_{k}} lähenee A:ta:

{\displaystyle \lim \_{n\to \infty }{\frac {1}{n}}\sum \_{k=1}^{n}s\_{k}=A.}
Toisin sanoen siis äärettömän sarjan Cesàro-summa on sarjan ensimmäisten osasummien 1, ... n aritmeettisen keskiarvon raja-arvo, kun n lähestyy ääretöntä.

Esimerkkejä
-----------

Olkoon *a**n* = (−1)*n*+1, kun *n* ≥ 1. {*a**n*} on lukujono

{\displaystyle 1,-1,1,-1,\ldots .\,}
Merkitään sarjaa
{\displaystyle \sum \_{n=1}^{\infty }a\_{n}=1-1+1-1+1-\cdots }
*G*:llä.

Näin ollen lukujonon osasumma {*s**n*} {\displaystyle =\sum \_{k=1}^{n}a\_{k}}
on

{\displaystyle 1,0,1,0,\ldots ,\,}
Nähdään, että sarja *G*, (joka tunnetaan myös Grandin sarjana), ei suppene.

Toisaalta sarjan {sn} keskiarvojen muodostaman sarjan {tn}

Toisaalta sarjan {sn} keskisarjan {tn} termit 

{\displaystyle t\_{n}={\sum \_{k=1}^{n}s\_{k} \over n}} termejä ovat
{\displaystyle {\frac {1}{1}},\,{\frac {1}{2}},\,{\frac {2}{3}},\,{\frac {2}{4}},\,{\frac {3}{5}},\,{\frac {3}{6}},\,{\frac {4}{7}},\,{\frac {4}{8}},\,\ldots ,}
joten 

{\displaystyle \lim \_{n\to \infty }t\_{n}=1/2.}
Tällöin Cesàron summa sarjalle G on 1/2.

Lähteet
-------

Englanninkielinen Wikipedia
Giuseppe De Liguoro vuonna 1913.
**Giuseppe De Liguoro** (10. tammikuuta 1869 Napoli – 19. maaliskuuta 1944 Rooma) oli italialainen elokuvaohjaaja ja näyttelijä.

Napolilaiseen aatelisperheeseen syntynyt De Liguoro työskenteli vuodesta 1894 lähtien teatterinäyttelijänä. Vuodesta 1908 lähtien hän toimi elokuvanäyttelijänä ja Milano Filmsin taiteellisena johtajana. Tuon ajan menestyksiä olivat *Il conte Ugolino* (1908), *Marin Faliero, doge di Venezia* (1909), *Edipo re* (1910), *L’Inferno* (1911) ja *Odysseuksen harharetket* (1911). Vuonna 1913 De Liguoro ohjasi Labor Filmsille säveltäjäelämäkerran *Giuseppe Verdi nella vita e nella gloria*. Vuonna 1914 hän siirtyi ensin torinolaiselle Gloria Filmsille ja sitten catanialaiselle Etna Filmille, jossa hän teki menestyselokuvia kuten *Christus* (1914), *Il cavaliere senza paura* (1915) ja *Patria mia!* (1915). Myöhemmin De Liguoro ohjasi roomalaisella Caesar Filmillä useita Francesca Bertinin elokuvia kuten *Odette* (1916) ja *La perla del cinema* (1916). Vuosina 1917–1923 De Liguoro työskenteli Gladiator Filmillä, UCI:llä ja useilla pienillä studioilla. Vuonna 1924 hän perusti Venetsiaan oman tuotantoyhtiön, mutta vetäytyi sen jälkeen alalta. Vuonna 1931 De Liguoro ohjasi vielä lyhyen äänielokuvan *La canzone di Mirka*.

Näyttelijä-ohjaajat Wladimiro ja Eugenio De Liguoro ovat Giuseppe De Liguoron poikia.

Elokuvia
--------

* *L’Inferno*, 1911 (ohjaaja ja näyttelijä)
* *Odysseuksen harharetket*, 1911 (ohjaaja ja näyttelijä)
* *Fedora*, 1916 (ohjaaja ja näyttelijä)

Aiheesta muualla
----------------

* Giuseppe De Liguoro Internet Movie Databasessa (englanniksi)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Italia
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
Giuseppe Gabrielli
Gabriellin suunnittelema FIAT G.80.
**Giuseppe Gabrielli** (26. helmikuuta 1903 Caltanissetta – 29. syyskuuta 1987 Torino) oli italialainen lentokonesuunnittelija. Hän suunnitteli muun muassa toiseen maailmansotaan osaa ottaneen Fiat G.50 -hävittäjälentokoneen.

Gabrielli syntyi Caltanissettassa, Sisiliassa. Insinööriksi hän opiskeli Politecnico di Torinossa, Italiassa ja Aachenin teknillisessä korkeakoulussa, Saksassa, jälkimmäisessä professori Theodore von Karmanin oppilaana. Gabrielli aloitti lentokonesuunnittelijana Piaggion tehtaalla, mistä siirtyi vuonna 1931 Giovanni Agnellin pyynnöstä Fiat Aviazionelle. Siellä hän johti Fiatin lentoteknistä osastoa.

Gabrielli suunnitteli 142 lentokonetta, joilla oli hänen sukunimensä mukaan G-kirjain tyyppinimessään. Fiat G.49 (koulukone), Fiat G.50, Fiat G.55, Fiat G.80 (ensimmäisiä italialaisia suihkukoneita), Aeritalia G.91 (Naton standardihävittäjä 1950-luvulla) ja Fiat G.222 ovat hänen suunnittelemiaan. Hän myös johti sen kuljetuskoneen suunnittelua, josta myöhemmin tuli C-27J Spartan.

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* Mathematics Genealogy Project

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Italian People

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC

 |

 |
Tarkan
**Tarkan Tevetoğlu** (s. 17. lokakuuta 1972 Alzey, Saksa) on World Music -palkittu turkkilainen poplaulaja. Hän on julkaissut useita platinalevyjä uransa aikana, ja albumeita on myyty arviolta 15 miljoonaa. Hän tuottaa musiikkia myös yrityksensä HITT Musicin kautta, joka perustettiin helmikuussa 1997. Ahmet Ertegün piti häntä yhtenä parhaista live-esiintyjistä, joita hän oli koskaan nähnyt. Tarkan on syntynyt Saksassa, mutta hänen ollessaan 14-vuotias hänen vanhempansa päättivät palata takaisin kotimaahansa Turkkiin. Siellä Tarkan löysi intohimonsa musiikkiin. Hän aiheutti paheksuntaa PETAssa esiintymällä levynsä *Come Closer* kannessa eläimen turkkiin pukeutuneena, myöhemmin Tarkan kertoi rakastavansa eläimiä.

Diskografia
-----------

### Albumit

* *Yine Sensiz* (1992)
* *Aacayipsin* (1994)
* *Ölürüm Sana* (1997)
* *Tarkan* (1998)
* *Karma* (2001)
* *Dudu* (2003)
* *Come Closer* (ensimmäinen englanninkielinen albumi) (2006)
* *Metamorfoz* (2007)
* *Metamorfoz Remixes* (2008)
* *Adımı Kalbine Yaz* (2010)
* *Ahde Vefa* (2016)
* *10* (2017)

### Singlet

* "Şımarık" (kansainvälinen) (1998)
* "Şıkıdım" (kansainvälinen) (1999)
* "Bu Gece" (kansainvälinen) (1999)
* "Kuzu Kuzu" (kotimainen) (2001)
* "Hüp" (kotimainen) (2001)
* "Bounce" (kotimainen/kansainvälinen) (2006)
* "Start the Fire" (kotimainen/kansainvälinen) (2006)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Yhdysvallat
* Tšekki

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana

 |

 |
Enkeli näyttää Pyhälle Johannekselle Elävän Veden lähteen, Apocalypse (Jean Duvet, 1500-luvulla)
**Elävä vesi** (hepr. ‏מַֽיִם־חַיִּ֖ים‎‏מַֽיִם־חַיִּ֖ים‎ *mayim-ḥayyîm*; kreik. ὕδωρ ζῶν, *hydōr zōn*) on raamatullinen termi, joka esiintyy sekä Vanhassa että Uudessa testamentissa.

Jeremian kirjan luvuissa 2:13 ja 17:13, profeetta kuvaa Jumalaa "elävän veden lähteenä", jonka hänen valittu kansansa Israel on hylännyt. Myöhemmin profeetta Sakarja kuvasi Jerusalemia "elävän veden" lähteenä, "Puolet niistä juoksee itäiseen mereen, puolet läntiseen mereen kesät ja talvet, ehtymättä" (Sak. 14:8). The Pulpit Commentary toteaa, että Jerusalemin kaupunki ", sai, kuten tiedämme, runsaasti vettä monia putkia ja maanalaisia kanavia myöten, mutta sijaiten itseään korkeampien kukkuloiden ympäröimänä, on fyysisesti mahdotonta, että vedet voisivat kirjaimellisesti virrata kuin on todettu. Kuvaus on symbolinen..."

Johanneksen Evankeliumissa lause on peräisin Jeesus puheesta samarialaiselle naiselle, jonka hän tapaa Jaakobin kaivolla Sykarissa: 

"Jos tietäisit, minkä lahjan Jumala on antanut, ja ymmärtäisit, kuka sinulta pyytää juotavaa, pyytäisit itse häneltä, ja hän antaisi sinulle elävää vettä" (Joh. 4:10).

Elävä Vesi juutalaisuudessa
---------------------------

Silloin aukenevat sokeiden silmät ja kuurojen korvat avautuvat, rampa hyppii silloin kuin kauris, mykän kieli laulaa riemuaan. "Lähteitä puhkeaa autiomaahan, vuolaina virtaavat purot arolla. Hehkuva hiekka muuttuu lammikoiksi, janoinen maa pulppuaviksi lähteiksi. Jesaja 35:5-7." Se mitä me näemme tekstissä on Pyhä Henki tai Jumalan siunaus, koska missä juutalaiset ovat autiomaassa Egyptissä ja Israelissa, jossa sateet eivät ole yleisiä, juutalaiset käyttävät tätä tekstiä kiittääkseen Jumalaa vedestä, joka pitää heidät elossa. Voimme nähdä siitä jopa enemmän *Habakukin kirjanluvussa 2:14 ja Jesajan kirjan luvussa 11:9 , "maa on täynnä Herran tuntemusta niin kuin meri on vettä tulvillaan."* 
"Jos jumalat jonain päivänä eivät näe tarpeelliseksi myöntää kreikkalaisille sadetta, mutta on ahdistavat heitä pitkällä kuivuudella, kreikkalaiset pyyhkäisee pois nälänhätä, koska heillä ei ole mitään mihin luottaa, paitsi sade Zeukselta, ja heillä ei ole muita vesilähteitä." (Heroditus 2:13)
Sekä Uudessa että Vanhassa testamentissa on tosiasia se, että Vettä käytetään Uskon vertauskuvana.

Viitteet
--------

1. ↑  Pulpit Commentary on Zechariah 14, accessed 26 February 2016
2. ↑  "What is Living Water? - Our Rabbi Jesus", *Our Rabbi Jesus*. (en-US)

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Living Water
Bryce DeWitt (keskellä) kvanttigravitaatioseminaarissa Moskovassa vuonna 1990.
**Bryce Seligman DeWitt** (8. tammikuuta 1923 – 23. syyskuuta 2004) oli yhdysvaltalainen teoreettinen fyysikko, joka tunnetaan painovoimaa ja kenttäteorioita koskevista töistään.

DeWitt oli lahjakas opiskelija ja pääsi Harvardiin jo 16-vuotiaana. Sota keskeytti hänen opintonsa, mutta vuonna 1950 hän väitteli otsikolla *"Quantization of the Gravitational Field."* Hän jatkoi tohtorintutkinnon jälkeisiä opintoja Princetonissa, ja pääsi John Wheelerin suosituksesta kenttäfysiikan laitoksen esimieheksi Pohjois-Carolinan yliopistoon Chapel Hillissä.

Ehkä tunnetuin DeWittin julkaisuista oli Wheelerin–DeWittin yhtälö, jonka hän muotoili yhdessä John Wheelerin kanssa. Yhtälö on Schrödingerin yhtälön vastine kvanttigravitaation alalla. Sitä käytetään paljon kvanttikosmologiassa. Sen mukaan maailmankaikkeutta kuvaava aaltofunktio ei romahda koskaan. Se tarkoittaa, että koko maailmankaikkeus kehittyy Schrödingerin yhtälön mukaisesti, sillä määritelmän mukaisesti se on eristetty järjestelmä, kuten Hugh Everett oli väitöskirjassaan hieman tätä aiemmin tuonut julki. Yhtälö, jota DeWitt kutsui alun perin nimellä *Einsteinin–Schrödingerin* yhtälö, liittää toisiinsa Einsteinin luoman suhteellisuusteorian ja kvanttimekaniikan, mikä onnistui jättämällä yhtälöstä aika pois.

Lähteet
-------

1. 1 2  David Deutsch, Christopher Isham & Gregory Vilkovisky: Bryce Seligman DeWitt *Physics Today*.  2004. Viitattu 1.7.2018.
2. ↑  Carlo Rovelli: Notes for a brief history of quantum gravity.  *arXiv:gr-qc/0006061*, 23.1.2001. Artikkelin verkkoversio.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Ruotsi
* Tšekki
* Kreikka
* Alankomaat

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* MathSciNet
* Mathematics Genealogy Project
* zbMATH

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**Bryggen** on norjalaisen Bergenin kaupungin vanha rahtisatama. Puisine makasiineineen siitä on tullut suosittu turistinähtävyys ja Unescon maailmanperintökohde. Bryggen on palanut monta kertaa. Viimeisin laaja tulipalo sattui vuonna 1955. Varastorakennukset on kuitenkin rakennettu vanhan mallin mukaan.

Historia
--------

Saagojen mukaan kuningas Olav Kyrre perusti Bergenin kaupunki vuonna 1070. Siitä kasvoi nopeasti tärkeä kauppakeskus ja Norjan vanhan kuningaskunnan tärkein kaupunki.

Ulkomaalaisille kauppiaille annettiin 1200-luvun puolivälissä lupa viettää talvet Bergenissä. Sinne alkoi tulla muun muassa englantilaisia, hollantilaisia, gotlantilaisia ja erityisesti saksalaisia, jotka asettuivat Bryggenin alueelle. Saksalaiset perustivat noin vuonna 1360 Bryggeniin hansaliiton "toimiston", jolla oli Bergenin kaupungista erillinen hallintonsa ja koulujärjestelmänsä.

Hansaliiton toiminta hiipui 1400- ja 1500-luvulla. Bryggenin ensimmäiset saksalaishuoneet siirtyivät vuonna 1630 norjalaisille. Saksalaishuoneita oli vuonna 1740 enää yhdeksän. Norjalainen kauppakonttori korvasi vuonna 1754 saksalaiset, mutta kaupankäynti jatkui entisellään hansaliiton sääntöjen alla.

Teollisen vallankumouksen vaikutuksesta perinteinen Nordlandin kuivatun kalan kauppa alkoi hiipua. Vanha Bryggenin satamakortteli alkoi käydä epäkäytännölliseksi uusien toimialojen saapueessa Bergeniin. Alueen eteläosan puutaloja purettiin 1900-luvun alussa ja niiden tilalle rakennettiin viisikerroksisia tiilirakennuksia.

Bryggenin pohjoisosa suojeltiin vuonna 1927, mutta alueen rappeutuminen jatkui silti. Satamassa vuonna 1944 tapahtunut räjähdys tuhosi monia kattoja, ja vuoden 1955 tulipalo tuhosi noin puolet jäljellä olleista rakennuksista.

Tulipalon jälkeen monet kaupunkilaiset olivat sitä mieltä, että alue pitäisi kokonaisuudessaan purkaa ja rakentaa uudestaan. Raunioissa alkoi samaan aikaan arkeologiset kaivaukset, jotka kestivät lopulta 13 vuotta. Niiden ansiosta Bryggenin asema Bergenin historiassa alkoi selvitä paremmin, ja ihmisten mieli kääntyä alueen suojelemiseksi. Kaupunginvaltuusto päätti vuonna 1963, että rakennukset tulee suojella, ja vuonna 1979 Bryggen listattiin Unescon maailmanperintöluetteloon.

Bryggenin makasiineja

Lähteet
-------

1. ↑  Brief Description unesco
2. 1 2  Bryggen i Bergen *Store norske leksikon*.  4.8.2011. Viitattu 17.6.2018. (norjaksi)
3. 1 2 3 4 5  Bryggens historia Stiftelsen Bryggen. Viitattu 17.6.2018. (norjaksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Bryggen** Wikimedia Commonsissa
**Brynjar Hoff** (s. 1. lokakuuta 1940 Orkdal) on norjalainen oboisti.

Hoff opiskeli muun muassa Oslossa, Tukholmassa ja Pietarissa. Hän soitti Trondheimin sinfoniaorkesterissa ja Trondheimin kamariorkesterissa vuosina 1955–1958, Den Norske Operassa vuosina 1958–1965 ja Oslon filharmonisessa orkesterissa vuosina 1965–1985. Tämän jälkeen hän jatkoi työskentelemistä vapaana taiteilijana. Hoff on esiintynyt solistina muun muassa Yhdysvalloissa, Isossa-Britanniassa, Saksassa ja Espanjassa.

Hoff perusti Oslo Blåsekvintettin vuonna 1961 ja toimi sen jäsenenä vuoteen 1969. Hän on tehnyt levytyksiä orkesterien, kuten Lontoon filharmonisen orkesterin ja English Chamber Orchestran kanssa. Monia teoksia on sävelletty häntä varten. Vuonna 1973 Hoff voitti Spellemann-palkinnon Hindarkvartettenin kanssa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Brynjar Hoff Store norske leksikon


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Israel
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |

 |
**Erekhtheionin karyatidit** on kuuden antiikin kreikkalaisen karyatidi-veistoksen ryhmä, joka on peräisin Erekhtheionin temppelistä Ateenan Akropoliilta. Veistoksista viisi on Ateenan Akropolis-museossa ja yksi British Museumissa. Niiden paikalla Erekhtheionissa on nykyisin kopiot.

Akropolis-museon karyatidit.
British Museumin karyatidi.
Erekhtheionin karyatidit on veistetty noin vuonna 415 eaa. Ne ovat lajityypin mukaisia kore-tyyppisiä naishahmoisia veistoksia, jotka toimivat rakennuksessa pylväinä. Erekhtheionissa karyatidit muodostivat temppelin eteläsivulla eli Parthenonin puolella olevan siipirakennuksen kattoa tukevan pylväikön. Veistoksista neljä oli pylväikön pidemmällä eteläsivulla ja muut kaksi taempana lyhyemmillä sivuilla, yksi kummallakin puolella. Veistoksiin viitataan rakennukseen liittyvissä piirtokirjoituksissa nimellä *korai*, "neidot". Siipirakennus, jossa karyatidit olivat, edusti mahdollisesti kuningas Kekropsin haudan näkyvää osaa, jolloin neitojen tarkoituksena oli mahdollisesti toimia eräänlaisina juomauhrinkantajina vainajalle. Nimitys "karyatidit" on myöhempää perua. Se sai alkunsa, kun Vitruvius yhdisti Erekhtheionin neidot virheellisesti Lakonian Karyain naisiin. Tätä kautta kaikkia vastaavankaltaisia pylväitä kutsutaan edelleen karyatideiksi.

Veistokset on tehty Pentelikon-vuoren valkoisesta marmorista ja niiden korkeus on noin 2,3 metriä. Neidot on puettu peplokseen. Veistosten käsissä on todennäköisesti ollut juomauhriastiat, mutta kädet sen enempää kuin astiatkaan eivät ole säilyneet. Kullakin neidolla on pitkät hiukset, jotka laskeutuvat taidokkasti palmikoituina pitkin selkää. Veistokset ovat muutoin lähes samanlaisia, mutta jokaisessa hiukset on palmikoitu eri tavalla todennäköisesti aikakauden aitojen hiustyylien mukaisesti. Pylväidensä kapiteelia karyatidit kantavat kuin koria päänsä päällä.

Lordi Elgin irrotutti ja vei Britanniaan yhden karyatideista vuonna 1801 samalla kuin vei itselleen suuren osan säilyneistä Parthenonin marmoriveistoksista. British Museumiin veistos hankittiin vuonna 1816. Sinne hankittu yksilö on säilynyt paremmin kuin Ateenaan jääneet, joita ilmansaasteet ovat myöhemmin vaurioittaneet. Toisaalta se on kärsinyt valkaisuyrityksistä. Ateenaan jääneet karyatidit siirrettiin Akropolis-museoon vuonna 1978 turvaan ilmansaasteiden aiheuttamilta lisävaurioilta. Nykyisin ne ovat uudessa Akropolis-museossa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  The Erechtheion The Acropolis Museum.  Arkistoitu 5.9.2016. Viitattu 29.8.2016.
2. 1 2 3 4 5  Caryatid The British Museum. Viitattu 29.8.2016.
3. 1 2 3  Grout, James: The Caryatids of the Erechtheion *Encyclopaedia Romana*. Viitattu 29.8.2016.
4. ↑  Paglia, Camille: Roof of Air: Porch of the Maidens *Glittering Images: A Journey through Art from Egypt to Star Wars*. Viitattu 29.8.2016.
5. ↑  The Caryatid Hairstyling Project Fairfield University. Viitattu 29.8.2016.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Erekhtheionin karyatidit** Wikimedia Commonsissa
**Absalon-luokka** on Tanskan kuninkaallisen laivaston kahden komento- ja tukilaivan (yleisfregatti) muodostama alusluokka, jonka alukset otettiin palvelukseen 2004-2005.

Suunnittelu
-----------

Alusten suunnittelu muistuttaa fregattia, mutta ne on varustettu maihinnousualuksen kaltaisella kuljetuskannella (flex deck) sekä perässä olevalla ajoneuvorampilla. Aluksissa on tilat 75 hengen taisteluosaston esikunnan sijoittamiseksi ja ne on varustettu johtokeskuksin, kuljetus- ja tukikohtapalveluin komppaninkokoisen 200-miehen yksikön maihinnousua varten ajoneuvoineen. Toisaalta kuljetuskantta voidaan käyttää miinoitustehtävässä varustamalla se 300 miinalla tai miinantorjuntaan varustamalla kansi paikannus-, merkintä- ja tuhoamiskalustolla.

Kansi soveltuu myös esimerkiksi sairaalaksi tai kyetään kuljettamaan 55 ajoneuvoa tai jopa seitsemän panssarivaunua. Alus kykenee kuljettamaan kaksi Storebro SB90E -maihinnousualusta, kaksi kumivenettä ja kaksi EH101-helikopteria.

Alukset
-------

**Absalon-luokka**| Nimi | Telakka | Kölinlasku | Vesille | Valmis | Kohtalo |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| *KDM Absalon* (L16) | Odense Staatskibsvaerft | 28. marraskuuta 2003 | 25. helmikuuta 2004 | 19. lokakuuta 2004 |  |
| *KDM Esbern Snare* (L17) | Odense Staatskibsvaerft |  | 21. kesäkuuta 2004 | 18. huhtikuuta 2005 |  |
|

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Absalon-class support ship

Lähteet
-------

1. ↑  navalhistory.dk - Absalon-luokka

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Absalon-luokka** Wikimedia Commonsissa
**Luiza Złotkowska** (s. 25. toukokuuta 1986 Varsova) on puolalainen pikaluistelija. Hän sai pronssia joukkuetakaa-ajossa vuoden 2010 talviolympialaisissa Vancouverissa. 1 500 metrillä hän sijoittui 34. ja 3 000 metrillä 24. sijalle. Sotšin olympialaisissa 2014 hän sai joukkuetakaa-ajossa hopeaa sekä sijoittui 1 500 metrillä 11:nneksi, 3 000 metrillä 18:nneksi ja 1 000 metrillä 29:nneksi. Pyeongchangin olympialaisissa 2018 hän oli yhteislähdössä yhdeksäs, 3 000 metrillä neljästoista, 1 500 metrillä seitsemästoista ja joukkuetakaa-ajossa seitsemäs.

Złotkowska saavutti joukkuetakaa-ajossa pronssia MM-kilpailuissa Heerenveenissä 2012 ja hopeaa Sotšissa 2013. Henkilökohtaisissa lajeissa hän on ollut MM-kilpailuissa seitsemäs yhteislähdössä Gangneungissa 2017 sekä yhdeksäs 1 500 ja 3 000 metrillä Heerenveenissä 2015. Yleisluistelun MM-kilpailuissa hän on ollut parhaimmillaan niin ikään yhdeksäs Heerenveenissä 2014. EM-kilpailuissa hän on sijoittunut parhaimmillaan yhdeksänneksi yleisluistelussa Collalbossa 2011 ja yhteislähdössä Kolomnassa 2018.

Ennätykset
----------

| *Matka* | *Aika* | *Paikka* | *Päivä* |
| --- | --- | --- | --- |
| **500 m** | 39,13 | Inzell | 28. helmikuuta 2016 |
| **1 000 m**  | 1.15,46 | Calgary | 10. marraskuuta 2013 |
| **1 500 m** | 1.54,77 | Salt Lake City | 16. marraskuuta 2013 |
| **3 000 m** | 4.02,37 | Salt Lake City | 15. marraskuuta 2013 |
| **5 000 m** | 7.07,02 | Salt Lake City | 18. helmikuuta 2011 |

Lähteet
-------

1. ↑  Luiza Złotkowska Biography and Olympic Results | Olympics at Sports-Reference.com (Arkistoitu – Internet Archive)
2. 1 2 3  Skater business card of Luiza Zlotkowska *speedskatingnews.info*. Viitattu 4.4.2018. (englanniksi) (saksaksi)
3. ↑  Result Team Pursuit Ladies ISU. Viitattu 26.3.2013.
4. ↑  Luiza Złotkowska *speedskatingresults.com*. Viitattu 20.6.2016.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Luiza Złotkowska** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Puola

 |

 |
**Johan Henrik Fieandt** (1683 Vironmaa – 23. elokuuta 1741 Lappeenranta) oli virolaissyntyinen suomalainen sotilas.

Johan Henrik Fieandtin isä oli Albrek Fieandt, äidin sukunimen tiedetään olleen von Heijen. Hänen puolisonsa vuodesta 1715 oli Elisabeth Sofia Tavaststjerna. Fieandt ryhtyi sotilaaksi jo 17-vuotiaana rykmenttiin, jossa hänen isänsä palveli luutnattina. Hän osallistui useisiin eri taisteluihin 1700-luvun alussa. Vuonna 1711 hänestä tuli luutnatti Savon jalkaväkirykmenttiin ja seuraavana vuonna kapteeni. Majuriksi Fieandt ylennettiin 1718. Fieandt oli Kajaanin linnan päällikkö vuodesta 1715 ja puolusti sitä kuukauden ajan, ennen kuin antautui ja joutui vastoin sopimusta venäläisten vangiksi. Hän kuitenkin karkasti vankeudesta perheineen ja pääsi jatkamaan sotilasuraansa. Fieandt kaatui pikkuvihan aikana Lappeenrannassa. Isän ansioista lapset aateloitiin 1751 nimellä von Fieandt.

Lähteet
-------

1. 1 2  Biografinen Nimikirja: Elämäkertoja Suomen entisiltä ja nykyajoilta s. 191. Viitattu 1.12.2019.
2. ↑  Otavan Iso tietosanakirja, Otava 1968, osa 2, p. 1351

Kirjallisuutta
--------------

* P. E. Svinhufvud, *Majuri Juhana Henrik Fieandtin elämänkerta*, 1881

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Yhdysvallat
* Ruotsi

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Kansallisbiografia
* Uppslagsverket Finland

 |

 |