recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Wayne McLaren** (1940 Louisiana – 22. heinäkuuta 1992 Newport Beach, Kalifornia) oli yhdysvaltalainen stunt-esiintyjä, rodeoammattilainen, näyttelijä ja mainosmalli.

McLaren oli lahjakas pianisti ja esiintyi 9-vuotiaana Carnegie Hallissa. Uran pianistina kuitenkin esti vasemman käden haavoittuminen metsästysonnettomuudessa. McLaren aloitti rodeon teini-ikäisenä ja harjoitti sitä sittemmin ammattimaisesti. Vuonna 1963 loukkaantuminen kuitenkin päätti myös uran rodeoammattilaisena. McLaren loi uran Hollywoodissa. Hän esiintyi elokuvissa *Kultarynnäkön iloiset päivät* (1969), *Butch ja Kid – auringonlaskun ratsastajat* (1969), *The Honkers* (1972) ja *Nuori Bonner* (1972). McLaren teki esiintymisiä myös lukuisissa televisiosarjoissa.

McLaren tuli parhaiten tunnetuksi Marlboro-miehenä 1970-luvulla. Hän oli yksi tunnetuimmista Marlboro-miehenä esiintyneistä malleista. McLaren sairasti yli kahden vuoden ajan kuolemaansa 51-vuotiaana johtanutta keuhkosyöpää. Hänen mukaansa tauti aiheutui Marlboro-savukkeiden polttamisesta. Diagnoosin saatuaan McLaren puhui aktiivisesti tupakointia vastaan. Hän esiintyi muun muassa Philip Morris Internationalin osakkeenomistajille, Massachusettsin lainsäädäntöelimelle ja koululaisille. McLaren teki kanteen lääkäristä, joka ei ollut todennut tautia terveystarkastuksessa 1989, mutta asia soviteltiin oikeuden ulkopuolella. Hän osallistui BBC:n *Tobacco Wars* -televisioelokuvaan. McLaren oli naimisissa Ellen Brubakerin kanssa. Hänellä oli kaksi veljeä ja sisko.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Kevin Johnson, Lung Cancer Ends the Life of Former ‘Marlboro Man’ Los Angeles Times 23.7.1992, viitattu 29.2.2024 (englanniksi)
2. 1 2 3  Gene Scott Freese, Hollywood Stunt Performers, 1910s-1970s: A Biographical Dictionary Google Books, viitattu 29.2.2024 (englanniksi)
3. ↑  Sanjay K Mohindroo, The Tragic Story of the Marlboro Man: From Iconic Ad Campaign to Anti-Smoking Advocate Medium 14.5.2023, viitattu 29.2.2024 (englanniksi)
4. 1 2  Obituary: Wayne McLaren - Marlboro Man Tobacco Control 1992, viitattu 29.2.2024 (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Wayne McLaren Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Port Essington noin vuonna 1915
**Port Essington** on Kanadan Brittiläisessä Kolumbiassa Skeenajoen suun eteläpuolella sijaitseva aavekaupunki.

Port Essington syntyi 1870-luvulla kalatalouden ympärille. Vuonna 1876 kaupunkiin avattiin ensimmäinen lohikalan purkittamo, ja vuosisadan vaihteeseen mennessä purkittamoja oli jo seitsemän. Port Essingtonin ja Hazeltonin välille muodostui lisäksi tärkeä jokilaivareitti. Kaupungin väestö oli sekoitus paikallista Tsimshian First Nations -alkuperäisasukasheimoa, eurooppalaisperäisiä siirtolaisia ja kanadanjapanilaisia. Kaupungissa oli japaninkielinen koulu, jossa oli 56 oppilasta vuonna 1934, sekä buddhalainen temppeli.

Vuonna 1914 rautatieyhtiö Grand Trunk Pacific Railway rakennutti Skeenajoen varteen rautatien, jonka päätepiste oli läheisessä Prince Rupertin kaupungissa. Tämä siirsi alueen taloudellisen painopisteen pois Port Essingtonista ja lopetti jokilaivaliikenteen, ja kaupungin autioituminen alkoi. Toisen maailmansodan aikana japanilaisperäinen väestö internoitiin ja sodan päätyttyä osa myös karkotettiin Japaniin.

Vuoteen 1950 mennessä kaikki lohikalan purkittamot oli suljettu ja suurin osa asukkaista oli muuttanut pois. Kaupungin jäänteet kärsivät tulipaloista vuosina 1961 ja 1965.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Port Essington, Skeena River *coastview.org*. Viitattu 18.7.2020. (englanniksi)
2. 1 2 3  Japanese Displacement in Northern BC *Heritage Park Museum*.  5.6.2018. Viitattu 18.7.2020. (englanniksi)
3. ↑  History of roads in Prince Rupert *rainbowchrysler.ca*.  Arkistoitu 18.7.2020. Viitattu 18.7.2020. (englanniksi)
**Teini Evert Ahava**, vuoteen 1906 **Winter** (8. toukokuuta 1900 Viipuri – 27. helmikuuta 1960 Helsinki) oli suomalainen juristi ja virkamies, joka toimi oikeusministeriön kansliapäällikkönä.

Ahavan vanhemmat olivat hallintoneuvos Iivar Ahava, aiemmin Winter, ja Natalia Popoff. Hän avioitui 1931 Saara Annikki Siimeksen kanssa. Ahava tuli ylioppilaaksi Joensuun lyseosta 1919 ja suoritti yleisen oikeustutkinnon 1927 ja lakitieteen kandidaatin tutkinnon 1934. Varatuomarin arvon hän sai 1930. Ahava myös väitteli valtiotieteen tohtoriksi 1930.

Ahava oli Asutushallituksen ylimääräinen esittelijä 1928–1932, maatalousministeriön nuorempi hallintosihteeri 1932–1936 ja vanhempi hallintosihteeri 1938–1941, oikeusministeriön vt. nuorempi hallintosihteeri 1936–1938, kulkulaitosten ja yleisten töiden ministeriön vanhempi hallintosihteeri 1941–1943 ja rakennusasiainosaston ylimääräinen toimistopäällikkö 1943–1946 ja apulaisosastopäällikkö 1946. Oikeusministeriön hallintoneuvos ja kansliapäällikkö Ahava oli 1946–1960. Hän työskenteli myös useissa komiteoissa ja toimikunnissa ja oli muun muassa Valtion elokuvalautakunnan jäsen 1955–1960.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Seppinen, Ilkka: / Ahava, Teini (1900–1960) *Kansallisbiografia-verkkojulkaisu (maksullinen)*.  1.11.2000. Helsinki:  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura. Viitattu 10.3.2024.
2. ↑  Kuka kukin on 1954, s. 17. Viitattu 10.3.2024.
3. ↑  Kansliapäällikkö Teini Ahava kuollut.  *Helsingin Sanomat*, 28.3.1960, nro 86, s. 10. Kansalliskirjasto. Viitattu 10.3.2024.  (ei-vapaa)

Aiheesta muualla
----------------

* Teini Ahava *Biografiasampo*.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Kansallisbiografia
* Biografiasampo

 |

 |
**Paula Salovaara** (s. 1964) on suomalainen toimittaja.

Salovaara aloitti radiotoimittajan uransa Ylen Radio Mellannylandissa, jossa työskenteli 1986–1989. Hän työskenteli Radio Westissä 1990 ja Radio Cityn uutis- ja ajankohtaistoimittajana 1990–1997. Vuosina 1997–1999 hän oli Radio X3M:n ajankohtaistoimituksen esimies.

Syyskuussa 2000 Salovaara oli mukana perustamassa Radio Helsinkiä ja oli yksi sen omistajista. Hän toimi radiokanavan päätoimittajana sen perustamisesta vuoden 2008 loppuun saakka. *Helsingin Sanomat* osti Radio Helsingin vuonna 2005. Salovaara siirtyi Radio Helsingistä HS.fi:n esimieheksi vuoden 2009 alussa. Hän toimi *Helsingin Sanomien* toimituspäällikkönä vuoden 2009 lopusta elokuuhun 2013. *Helsingin Sanomat* myi Radio Helsingin Pro Radio Helsinki -liikkeelle syksyllä 2013. Salovaara on mukana uudessa Radio Helsingissä yhtenä omistajana.

Salovaara irtisanoutui *Helsingin Sanomista* yhdessä Ville Blåfieldin ja Reetta Rädyn kanssa kesällä 2013, mutta irtisanoutumiseen ei toimittajien mukaan liity dramatiikkaa. He perustivat yhdessä viestintäyrityksen Räty-Salovaara-Blåfield.

Salovaara on opiskellut journalismia Helsingin yliopiston Svenska social- och kommunalhögskolanissa ja Executive MBA -opintoja Aalto-yliopistossa.

Paula Salovaaran äidin isoisä oli Karl Fazer. Hänellä on paljon yhtiön osakkeita ja esimerkiksi vuonna 2017 hänellä oli 1,1 miljoonan euron pääomatulot.

Lähteet
-------

* Paula Salovaaran LinkedIn-profiili

1. 1 2 3 4 5 6 7 8 9  Paula Salovaara (PDF) *Päivälehden arkisto*. Viitattu 14.10.2013. [vanhentunut linkki]
2. 1 2  Jokelainen, Jarkko: Radio Helsinki löysi uuden omistajan *Helsingin Sanomat*.  12.9.2013. Viitattu 14.10.2013.
3. ↑  Hesarin jättävä Salovaara: Mitään suunnitelmaa tulevasta ei ole - mutta kauheasti ideoita *Yle Uutiset*.  25.7.2013. Viitattu 14.10.2013.
4. ↑  Salovaara, Paula: Paula *Kaisaniemenkatu 1*. Viitattu 14.10.2013.
5. ↑  Suhonen, Pete: Yllätysten radio, Radio Helsinki haluaa haastaa kaupungin radioasemat, City.fi 2.3.2001. Viitattu 16.12.2016.
6. ↑

Aiheesta muualla
----------------

* Paula Salovaara Twitterissä
* Räty-Salovaara-Blåfieldin verkkosivut
* Paula Salovaara Kaisaniemenkatu 1 -blogissa
Thérèse Tietjens Lucrezia Borgian roolissa
**Thérèse Johanne Alexandra Tietjens** (17. heinäkuuta 1831 Hampuri – 7. lokakuuta 1877 Lontoo) oli saksalainen ooppera- ja konserttilaulaja, joka oli äänialaltaan sopraano.

Tietjens aloitti opintonsa Hampurissa ja jatkoi niitä Wienissä. Siellä hänen opettajiinsa kuului Heinrich Proch. Tietjens teki debyyttinsä Hampurissa Erman roolissa Daniel-François-Esprit Auberin oopperassa *Le maçon* vuonna 1848. Gaetano Donizettin *Lucrezia Borgian* nimiroolissa hän esiintyi ensimmäisen kerran vuonna 1849. Tietjens teki ensimmäisen esiintymisensä Lontoossa vuonna 1858. Tuolloin hän tulkitsi Valentinen roolin Giacomo Meyerbeerin *Hugenoteissa*. Esiintyminen oli menestys, ja Tietjens asettui sen jälkeen pysyvästi Englantiin. Hän teki esiintymisiä myös Frankfurtissa, Wienissä, Pariisissa ja Napolissa.

Tietjens tulkitsi oopperan ohella muun muassa oratorioita. Hän sairastui syöpään, mutta teki sen aiheuttamista kivuista huolimatta viimeisen esiintymisen Lucrezia Borgian roolissa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Lolly Ockerstrom, Tietjens, Therese (1831–1877) Women in World History: A Biographical Encyclopedia, viitattu 10.3.2024 (englanniksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Yhdysvallat
* Australia

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* SNAC

 |

 |
**Rahastonhoitaja** on järjestönimike, jota käytetään järjestötoiminnassa kunkin yhteisön rahavarojen ja kirjanpidon hoitamiseen valitusta henkilöstä. 

Rahastonhoitaja valitaan yleensä kyseisen yhteisön keskuudesta. Tehtävään pyritään saamaan mahdollisuuksien mukaan kirjanpidon ammattilainen tai esimerkiksi siviilityönään pankissa työskentelevä. Tehtävä on pääsääntöisesti palkaton luottamustehtävä, joskin suurimmissa yhdistyksissä rahastonhoitajalle voidaan maksaa erillinen verollinen korvaus tehtävän hoitamisesta. 

Rahastonhoitajan on hoidettava haltuunsa uskottuja varoja ja kirjanpitoa täsmällisesti sekä tehtävä määräajoin selko toimistaan yhteisön johtokunnalle tai muulle hallintoelimelle. 

Rahastonhoitaja on vastuussa toimistaan hallitukselle ja yhteisön yleiskokoukselle. Hänen toimintaansa valvoo hallinnon ohella myös vähintään kerran vuodessa toimitettava tilintarkastus.

Monet yhteisöt ovat ulkoistaneet rahastonhoitajan tehtävän erityisille tilipalvelutoimistoille.

Lähteet
-------

1. ↑  Yhdistyslaki:  (Arkistoitu – Internet Archive)*lähde tarkemmin?*
2. ↑  Työväen sivistysliitto ry:n Helsingin opintojärjestön vuosikertomukset 2008–2009
**Sarah Angelica Singleton Van Buren** (13. helmikuuta 1816 – 29. joulukuuta 1877) oli Yhdysvaltojen presidentin Martin Van Burenin miniä, joka toimi Valkoisen talon emäntänä Van Burenin presidenttikaudella 1837–1841.

Angelica Singleton syntyi Wedgefieldissä Etelä-Carolinassa ja kasvoi vanhempiensa maatilalla. Hän sai hyvän koulutuksen opiskellessaan Madame Grelaudin seminaarissa Philadelphiassa. Oleskellessaan Washingtonissa hän tutustui sukulaisten kautta presidentti Martin Van Burenin poikaan Abrahamiin ja meni tämän kanssa naimisiin vuonna 1838.

Koska Martin Van Buren ei koskaan mennyt uudelleen naimisiin vaimonsa Hannahin vuonna 1819 tapahtuneen kuoleman jälkeen, Angelica Singleton toimi ensimmäisen naisen roolissa Van Burenin kaudella Valkoisessa talossa. Hän johti vuosittaista uudenvuodenpäivän vastaanottoa ja monia muita seurapiiritapahtumia.

Van Burenit menettivät esikoislapsensa Valkoisessa talossa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Angelica Van Buren *White House Historical Association*. Viitattu 10.3.2024.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC

 |

 |
**Kaarlo Edvard Aitamäki**, vuoteen 1935 **Lindgren** (4. maaliskuuta 1903 Pertteli – 24. maaliskuuta 1973 Pertteli) oli suomalainen kuorma-autoilija, ammattiyhdistysjohtaja ja kunnallisneuvos.

Henkilöhistoria
---------------

Aitamäen vanhemmat olivat torppari Johan Viktor Lindgren ja Aurora Sofia Danielintytär. Hänen puolisonsa vuodesta 1928 oli Martta Gunilla Tapiola (1869–1944). Aitamäki oli kuorma-autoilija 1925–1973, kansanhuollon johtaja 1939–1940 ja siirtoväen huoltojohtaja 1940. Hän oli Henkilö- ja Kuorma-autoilijain liiton varapuheenjohtaja 1937–1945, Ammattiautoliiton ja sen kuorma-autojaoston puheenjohtaja 1947–1955, Kuljetuskeskusten liiton puheenjohtaja 1948–1970 ja Suomen Kuorma-autoliiton puheenjohtaja 1955–1970.

*Autoilija*-lehden päätoimittaja Aitamäki oli 1937–1941 ja *Ammattiautoilija*-lehden päätoimittaja 1945–1970. Hän toimi Perttelin kunnanvaltuuston puheenjohtajana 1946–1969. Kunnallisneuvoksen arvonimen Aitamäki sai 1963. Aitamäki muistetaan myös merkittävänä kansanperinteen tallentajana, joka keräsi tuhansia sivuja perinneaineistoja ja voitti kymmeniä kansanperinteen keruukilpailuja.

Julkaisuja
----------

* *Perttelin osuuskassa: 25-vuotishistoriaa vv. 1928–1953*, 1953
* *Autoliikenne ja autoilijain järjestötoiminta*, 1954
* *Perttelin osuusmeijeri 1903–1953: viisikymmentä vuotta maitotalouden kehitystyötä*, 1954
* *Perttelin osuuskauppa 1908–1958*, 1958
* *Tavaralinjaliikenne: kehityshistoriaa ja järjestötoimintaa*, 1961
* *Tampereen maalarit kautta aikojen: Tampereen maalarimestariyhdistys vv. 1912–1962*, 1963
* *Kuorma-autoilijain toimintaa Tampereella ja Tammermaassa*, 1966
* *Ei ränt krannata*, 1966
* *KTK-toiminnan vuosikymmeniltä*, 1968
* *Autoilu ennen ja nyt: tie, liikenne, liikennevälineet, autot, kuorma-auto ja autoilijain yhteistoiminta*, 1978 (toim.)

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Mauranen, Tapani: / Aitamäki, Kaarlo (1903–1973) *Kansallisbiografia-verkkojulkaisu (maksullinen)*.  28.11.2000. Helsinki:  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura. Viitattu 11.3.2024.
2. ↑  Kuolleita.  *Helsingin Sanomat*, 29.9.1973, nro 262, s. 9. Kansalliskirjasto. Viitattu 11.3.2024.  (ei-vapaa)

Aiheesta muualla
----------------

* Kaarlo Aitamäki *Biografiasampo*.

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Kansallisbiografia
* Biografiasampo

 |

 |
**Licinio Refice** (12. helmikuuta 1883 Patrica – 11. syyskuuta 1954 Rio de Janeiro) oli italialainen säveltäjä, kapellimestari, kirkkomuusikko ja pappi.

Refice opiskeli Roomassa urkujensoittoa ja sävellystä. Hän sai diplominsa vuonna 1910. Samana vuonna hänet vihittiin papiksi. Refice opetti vuosina 1910–1950 Paavillisessa kirkkomusiikki-instituutissa ja oli vuosina 1911–1947 Santa Maria Maggioren maestro di cappella. Hän oli säveltäjä, kuoromestari Lorenzo Perosin ystävä ja ihailija. Reficen tuotantoon kuuluu muun muassa oopperoita, oratorioita, kantaatteja, kymmeniä messuja ja muita kirkkomusiikkiteoksia, kuten *Stabat Mater* (1917) ja *Te Deum* (1918). Hän sävelsi myös maallisia lauluja. Osa aikalaisista piti Reficen kirkkomusiikkiteoksia liian draamallisina hengelliseksi musiikiksi.

Reficen teoksista erityisen tunnetuksi tuli ooppera *Cecilia* (1922–1923), jonka esitystä johtaessaan hän kuoli Brasiliassa vuonna 1954. Refice teki kapellimestarina esiintymisiä Euroopassa sekä Pohjois- ja Etelä-Amerikoissa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6  Nicolas Slonimsky, Laura Kuhn, Dennis McIntire, Refice, Licinio Baker’s Biographical Dictionary of Musicians, viitattu 12.3.2024 (englanniksi)
2. 1 2 3 4  Licinio Refice Stabat Mater, viitattu 12.3.2024 (englanniksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Katalonia
* Saksa
* Italia
* Israel
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Alankomaat
* Portugali
* Vatikaani

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* RISM
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**Etogrammi** kuvaa tietyn eläinlajin tyypillistä käyttäytymistä. Eläinten käyttäytymisen piirteitä ovat refleksit, tietyt tavanomaiset liikkeet, reaktiot, jotka joskus muodostavat reaktioketjun sekä muut käyttäytymistavat. Etogrammissa käyttäytymistapoja tarkastellaan käyttäytymiskaavoina ja ne listataan luetteloksi, joka joskus koostuu suuremmista ja pienemmistä osista. Etogrammia voivat käyttää hyväkseen kaikki eläinten parissa työskentelevät. Myös eläimistä kiinnostuneet voivat saada tietoa etogrammista. Käyttäytymistieteistä Biologinen psykologia tutkii käyttäytymisen kehittymistä eri yksilöillä, mihin vaikuttaa käyttäytymisgenetiikka, eläimen reagointia havainnoimiinsa ärsykkeisiin, käyttäytymisen kehittymistä evoluution myötä ja sitä, kuinka eläinten käyttäytyminen on yhteydessä niiden hengissä selviytymiseen tai lisääntymiseen. Eläinten käyttäytymisen tarkastelua helpottaa, jos se tehdään luonnollisessa ympäristössä. Eläimen käyttäytymistä tarkastelemalla voidaan seurata sen hyvinvointia seuraamalla käyttäytymisen ohella stressin aiheuttamia hormonitoiminnan muutoksia ja muita fysiologisia muutoksia.

Lähteet
-------

1. ↑  Mikä on etogrammi? *Elke*.  10.2.2005. Viitattu 26.2.2024.
2. ↑  Tutkimusmenetelmät Helsingin yliopisto, Eläinten hyvinvoinnin tutkimuskeskus. Viitattu 26.2.2024.
**Carlo Galeffi** (4. kesäkuuta 1882 Malamocco, Venetsian metropolikaupunki? – 22. syyskuuta 1961 Rooma) oli italialainen oopperalaulaja, joka oli äänialaltaan baritoni. Enciclopedia Italianan (1938) mukaan hän syntyi Roomassa vuonna 1885, Enciclopedia Italiana -instituutti Treccanin uudemman tiedon mukaan Venetsiassa vuonna 1884.

Galeffi opiskeli G. Di Comon, Enrico Sbriscian ja Antonio Cotognin johdolla. Hän teki oopperadebyyttinsä Roomassa Enricon roolissa *Lucia di Lammermoorissa* vuonna 1903. Hän sai tämän jälkeen suosiota Napolissa Amonasrona ja Rigolettona. Galeffi oli johtava esiintyjä La Scalassa vuosina 1912–1938. Hän esiintyi myös muun muassa Chicagossa (1919–1921) ja Teatro Colónissa. Ainoan esiintymisensä Metropolitan-oopperassa hän teki 29. marraskuuta 1910 Germontin roolissa *La traviatassa*. Galeffi kuului Arturo Toscaninin suosikkilaulajiin ja pääsi usein osallistumaan kantaesityksiin. Hän oli mukana kantaesittämässä Pietro Mascagnin oopperoita *Isabeau* ja *Parisina*. Muiden säveltäjien teoksista hän oli kantaesittämässä muun muassa Italo Montemezzin oopperaa *L'amore dei tre re* ja Arrigo Boiton *Neronea*.

Galeffi teki viimeisen oopperaesiintymisensä vuonna 1954. Hän osallistui *La traviatan*, *Andrea Chénierin* ja *Pajatson* levytyksiin.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6  Nicolas Slonimsky, Laura Kuhn, Dennis McIntire, Galeffi, Carlo Baker’s Biographical Dictionary of Musicians, viitattu 14.3.2024 (englanniksi)
2. 1 2 3 4  Erik Eriksson, Carlo Galeffi AllMusic, viitattu 14.3.2024 (englanniksi)
3. ↑  Galeffi, Carlo Enciclopedia Italiana (1938), Treccani, viitattu 14.3.2024 (italiaksi)
4. 1 2  Galèffi, Carlo Treccani, viitattu 14.3.2024 (italiaksi)
5. ↑  Carlo Galeffi Opera Vivrà, viitattu 14.3.2024 (englanniksi)
Virgilio Lazzari
**Virgilio Lazzari** (20. huhtikuuta 1887 Assisi – 4. lokakuuta 1953 Castel Gandolfo) oli italialaissyntyinen, myöhemmin Yhdysvaltain kansalaisuuden saanut oopperalaulaja (basso).

Lazzari debytoi vuonna 1908 Franz von Suppén operetissa *Boccaccio* osana Vitale-seuruetta, jonka esiintyjänä hän pysyi vuoteen 1911 saakka. Opiskeltuaan Antonio Cotognin johdolla Roomassa Lazzari teki oopperadebyyttinsä Teatro Costanzissa vuonna 1914. Yhdysvaltain-debyyttinsä hän teki vuonna 1916 St. Louisissa Ramfiksen roolissa Giuseppe Verdin oopperassa *Aida*. Lazzari esiintyi myös Etelä-Amerikassa.

Muutettuaan Yhdysvaltoihin Lazzari esiintyi Chicagossa (1918–1933) ja Metropolitan-oopperassa (1933–1940, 1943–1951). Lisäksi hän lauloi 1930-luvulla Salzburgin musiikkijuhlilla ja Covent Gardenissa. Lazzari oli vuonna 1943 mukana kantaesittämässä Italo Montemezzin oopperaa *L'incantesimo*.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Nicolas Slonimsky, Laura Kuhn, Dennis McIntire, Lazzari, Virgilio Baker’s Biographical Dictionary of Musicians, viitattu 14.3.2024 (englanniksi)
2. ↑  L'Incantesimo La Maison de la Lirique, viitattu 14.3.2024 (englanniksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Katalonia
* Saksa
* Yhdysvallat
* Puola

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Dizionario Biografico degli Italiani

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Wheel** on suomalainen progressiivista metallia soittava yhtye.

Historia
--------

Yhtye on perustettu vuonna 2015 kun laulaja James Lascelles muutti Suomeen. Lascelles tapasi televisio-ohjelman esiintymisessä yhtyeen ytimen muodostavat henkilöt. Yhtyeen ensimmäinen EP-levy julkaistiin vuonna 2015 ja toinen EP *Path* julkaistiin vuonna 2017.

Yhtye julkaisi debyyttialbuminsa *Moving Backwards* helmikuussa 2019 ja toisen albumin *Resident Human* maaliskuussa 2021.

Toisen albumin kappale "Movement" on julkaistu singlenä. Kappale kertoo retoriikasta, joka seurasi George Floydin murhaa ja siihen liittyvästä empatian ja logiikan puutteesta. Kappale liittyy siihen, miten sijoittavat omaisuuden ihmishenkeä korkeammalle sijalle. Albumilta on julkaistu toinen single "Hyperion", jonka inspiraatio on peräisin Dan Simmonsin *Hyperion Cantos* -sarjasta: kappale käsittelee ihmiskunnan suhdetta kuolevaisuuteen.

Diskografia
-----------

### Studioalbumit

* *Moving Backwards*  (2019)
* *Resident Human*  (2021)
* *Charismatic Leaders*  (2024)

### EP-levyt

* *The Path*  (2017)
* *The Divide*  (2018)

Lähteet
-------

1. 1 2  Prog Metal band Wheel announce new album ‘Resident Human’ and new single "Movement" *progreport.com*.  11.12.2020. Viitattu 6.12.2022. (englanniksi)
2. ↑  Prog Metal band Wheel release new single "Hyperion" *progreport.com*.  15.1.2021. Viitattu 6.12.2022. (englanniksi)
3. ↑  Vesa Siltanen: Progemetalliyhtye Wheel kiertää Suomea uuden albumin myötä *Inferno*. Viitattu 29.2.2024.

Aiheesta muualla
----------------

* Wheel (yhtye) Discogsissa.  (englanniksi)
**Niilo Vilhelm Latva** (8. joulukuuta 1898 Turku – 15. huhtikuuta 1949 Turku) oli suomalainen Pro Arte -ryhmään kuulunut taidemaalari.

Niilo Latva opiskeli Turun Taideyhdistyksen piirustuskoulussa 1919–1923 ja Taideteollisessa keskuskoulussa 1928. Hän osallistui taidenäyttelyihin vuodesta 1922 lähtien ja Suomen Taiteilijain näyttelyyn vuonna 1926. Latva opiskeli vuosien 1927 ja 1930 välisenä aikana Englannissa, Etelä-Amerikassa, Hollannissa ja Italiassa.

Teoksia
-------

* *Ahvenanmaalainen kalastaja* (öljymaalaus, 1936)
* *Asetelma* (öljymaalaus, 1942)

Lähteet
-------

1. 1 2  Suomen Kuvataiteilijamatrikkeli : Niilo Latva
2. ↑  Kansallisgalleria - Taidekokoelmat : Niilo Latva (Arkistoitu – Internet Archive)
3. 1 2  Turkulainen taiteilijaryhmä Pro Arte. Lyhyt esittely Tampereella tänään avattavan näyttelyn johdosta, Aamulehti, 20.01.1934, nro 18, s. 5, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot

Aiheesta muualla
----------------

* Suomalaisen kuvataiteen bibliografia : Niilo Latva
Muotokuva Teresa Saporitista (1791)
**Teresa Saporiti** (1763/4 Lombardia – 17. maaliskuuta 1869 Milano) oli italialainen oopperalaulaja, joka oli äänialaltaan sopraano. Hän oli laulaja Antonia Saporitin sisko. Laulaja Caterina Saporiti Bondini oli eräiden lähteiden mukaan Teresa ja Antonia Saporitin sisko, mutta todennäköisemmin serkku.

Saporiti liittyi Caterina Saporiti Bondinin miehen Pasquale Bondinin johtamaan Leipzigin italialaiseen oopperaseurueeseen vuonna 1782. Myös hänen siskonsa lauloi sen jäsenenä. Saporiti esiintyi tämän jälkeen Dresdenissä ja Prahassa. Hän sai osakseen Wolfgang Amadeus Mozartin arvostuksen, ja Mozart kirjoitti häntä varten Donna Annan osan oopperassa *Don Giovanni*. Saporiti loi Donna Annan roolin teoksen kantaesityksessä Prahassa vuonna 1787. Hän palasi Italiaan vuonna 1788. Hän lauloi useissa Italian kaupungeissa, pääsi esiintymään La Scalaan ja osallistui myös kantaesityksiin. Saporiti oli vuosina 1795–1796 Gennaro Astaritan kanssa kiertueella Venäjällä.

Palattuaan Venäjältä Saporiti asettui Milanoon. Hän todennäköisesti lopetti esiintymisen mentyään naimisiin. Myöhemmin hänestä käytettiin myös nimeä Teresa Saporiti-Codecasa. Hän kuoli yli satavuotiaana Milanossa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Federica Camata, Saporiti, Teresa Treccani, viitattu 14.3.2024 (italiaksi)
2. 1 2  Caterina Bondini Oxford Reference, viitattu 14.3.2024 (englanniksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Italia

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Dizionario Biografico degli Italiani

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* RISM

 |

 |
**Laura Pasini** (28. tammikuuta 1894 Gallarate – 30. syyskuuta 1942 Rooma) oli italialainen oopperalaulaja, joka oli äänialaltaan sopraano. Ennen oopperauraansa hän esiintyi pianistina.

Pasini opiskeli Vincenzo Appianin johdolla pianonsoittoa Milanon konservatoriossa. Ensiesiintymisensä pianistina hän teki Roomassa vuonna 1912. Saatuaan lauluopetusta Accademia Nazionale di Santa Ceciliassa Pasini teki oopperadebyyttinsä Zerlinan roolissa *Fra Diavolossa* Milanossa vuonna 1921. Hän kuului La Scalan esiintyjistöön vuosina 1923–1926 ja 1930–1931. Hän lauloi myös Roomassa, Torinossa, Firenzessä, Salzburgissa ja Buenos Airesin Teatro Colónissa.

Esiintymisuransa jälkeen Pasini asettui Cagliariin ja työskenteli laulupedagogina.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Nicolas Slonimsky, Laura Kuhn, Dennis McIntire, Pasini, Laura Baker’s Biographical Dictionary of Musicians, viitattu 14.3.2024 (englanniksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Italia

 |
|  |
| Muut | 
* RISM

 |

 |
**Kirsi Rostamo** (s. 20. helmikuuta 1961 Helsinki) on suomalainen päätoimittaja ja toimitusjohtaja, joka tunnetaan erityisesti kristillisen, valtakunnallisen radioasema Radio Dein perustajana ja päätoimittajana.

Tausta
------

Rostamo syntyi ja kasvoi yrittäjätaustaisessa perheessä. Perheyritys Rolate Oy toimii putki- ja koneistusalihankinta-alalla. Rostamo kertoo saaneensa kotoaan "työnarkomaanin" elämänmallin. Rostamo on koulutukseltaan atk-merkonomi, minkä lisäksi hän on opiskellut viestintää ja radiotyötä.

Rostamo siirtyi perheyrityksen toimitusjohtajaksi 29-vuotiaana isänsä sairastuttua. Sitä ennen hän oli työskennellyt atk-suunnittelijana ja markkinointipäällikkönä. Hän kertoo vaativan saneeraus- ja muutosvaiheen aiheuttaneen loppuunpalamisen vuoden johtajarupeaman jälkeen. Tämän jälkeen Rostamo opiskeli Missionuorten koulutuskeskuksessa Uudessa-Seelannissa, jossa hän kertoo saaneensa näyn kristilliseen radiotyöhön.

Radio Dei
---------

*Pääartikkeli: Radio Dei*
Rostamo kertoo yrittäneensä ensin saada monen vuoden ajan luterilaista kirkkoa ja muitakin seurakuntia perustamaan kristillistä radiota, mutta tarttuneensa itse toimeen havaitessaan viimeisten analogisten radiotaajuuksien tulevan jaettavaksi. Hän perusti Radio Dein 1997 ja panosti aiheeseen koko omaisuutensa. Neljän vuoden tappiollisen kauden jälkeen radioasema nousi plussan puolelle taloudellisesti. Vuonna 2006 se oli laajentunut 14 paikkakunnalle tavoittaen päivittäin 75 000 kuuntelijaa. Vuonna 2014 kanavalla oli 200 000 viikoittaista kuuntelijaa, 19 työntekijää ja 20 taajuutta.

Työstään Radio Dein perustajana Rostamo sai Kirkon tiedonvälityspalkinnon vuonna 2000 ja Golden Gospel -palkinnon 2008.

Yksityiselämä
-------------

Rostamo on naimisissa Radio Dein toiminnan yhteydessä tapaamansa yrittäjä Oskar Vilkevuoren kanssa. Pariskunnalla on yksi tytär.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Kirkon tiedonvälityspalkinto 2000 (Archive.org; Kirkkohallituksen lehdistötiedote radiodein sivulla) *radiodei.fi*.  15.1.2001.  Arkistoitu 27.6.2004. Viitattu 5.3.2008.
2. 1 2 3 4 5  Kristiina Miettinen: Äidin onni.  *Sana-lehti*, 11.5.2006. Archive.org.
3. ↑  Rohkean naisen näystä tuli totta *Evankelioi.net*.  16.12.2004. Viitattu 5.3.2008. [vanhentunut linkki]
4. ↑  Radio Dei - Henkilökunta *radiodei.fi*.
5. ↑  Radio Dei, Kuuluvuusalueet *radiodei.fi*. Viitattu 30.5.2014.
**David R. Stone** on yhdysvaltalainen sotahistorioitsija ja U.S. Naval War Collegen historian ja politiikan professori. 

Stone suoritti Bachelor of Arts -tutkinnon historiassa ja matematiikassa Wabash Collegessa ja tohtorintutkinnon historiassa Yalen yliopistossa. Hän on opettanut Hamilton Collegessa ja vuodesta 2001 alkaen Kansasin osavaltionyliopistossa, jossa hän on toiminut sotahistorian laitoksen ohjaajana. Hän voitti Schulman-palkinnon ensimmäisellä kirjallaan *Hammer and Rifle: The Militarization of the Soviet Union, 1926-­1933*. Hän on erikoistunut Venäjän ja Neuvostoliiton sotahistoriaan ja hänen nykyinen tutkimuksensa kohdistuu Leo Trotskiin ja hänen osuuteensa Puna-armeijan luomisessa, neuvostojärjestelmän saamaan kansainväliseen rahoitukseen sekä sen hajoamiseen, ja Neuvostoliiton asevoimiin ennen toista maailmansotaa. Hän on kirjoittanut useita historiallisia artikkeleita Venäjän ja Neuvostoliiton sotahistoriasta ja ulkopolitiikasta, sekä lukuja niitä käsitteleviin teoksiin.

Teoksia
-------

**Kirjoja:**

* *Hammer and Rifle: The Militarization of the Soviet Union, 1926-­1933* (University Press of Kansas, 2000).
* *A Military History of Russia: From Ivan the Terrible to the War in Chechnya* (Praeger Publishers, 2006).
* (toim.) *The Soviet Union at War, 1941­-1945* (Pen & Sword Military, 2010).
* *The Russian Army in the Great War: The Eastern Front, 1914-­1917* (University Press of Kansas, 2015).

Lähteet
-------

1. ↑  Faculty: David R. Stone (Arkistoitu – Internet Archive) U.S. Naval War College. Viitattu 25.5.2017
2. ↑  David R. Stone goodreads.com. Viitattu 25.5.2017

Aiheesta muualla
----------------

* Russia, Gay Rights, and the Sochi Olympics David R. Stonen Artikkeli Venäjän homojen oikeuksista
* Pomiecko on Stone Aleksandra Pomieckon kirja-arvostelu Stonen teoksesta *The Russian Army in the Great War: The Eastern Front, 1914-1918*.
* The Disasters of 1915 and Russia's Widening War
* The Treaty of Brest-Litovsk
**Henri Corenthin** (21. tammikuuta 1924 Port-Louis, Guadeloupe – 17. huhtikuuta 2016 Guadeloupe) oli guadeloupelais-malilainen lääkäri ja poliitikko.

Corenthin kävi lukion Guadeloupella, opiskeli Marokon Rabatissa ja palveli toisen maailmansodan aikana Ranskan laivastossa. Hän opiskeli sodan jälkeen lääketiedettä Pariisin yliopistossa, harrasti urheilua ja valmistui vuonna 1952. Corenthin työskenteli sen jälkeen Ranskan Sudanissa, jossa hänet nimitettiin Kitan piirilääkäriksi. Hän toimi terveydenhuollon ammattiliiton pääsihteerinä, liittyi Sudanin liittoon ja toimi sen nuorisojärjestön poliittisena sihteerinä. Vuosina 1957–1959 Corenthin työskenteli Ranskan Sudanin ja Sudanin tasavallan karjatalousministerinä. Vuosina 1959–1961 hän oli Sudanin tasavallan ja Malin julkisten töiden, liikenne- ja viestintäministeri ja vuoteen 1962 saakka liikenne- ja viestintäministeri. Corenthin sai Malin kansalaisuuden vuonna 1961.

Corenthinin poliittinen ura päättyi vuonna 1962, jolloin hänet nimitettiin kätilökoulun johtajaksi. Hän toimi myös Malin jalkapalloliiton johdossa sekä maan yleisurheiluliiton ja olympiakomitean puheenjohtajana. Vuoden 1968 vallankaappauksen jälkeen Corenthin työskenteli vuoteen 1969 saakka Malin liikenne-, viestintä- ja matkailuministerinä.

Corenthin muutti 1970-luvun alussa Pariisiin jatkamaan lääketieteen opintojaan. Hän palasi sen jälkeen Guadeloupelle ja sai takaisin Ranskan kansalaisuuden. Corenthin jatkoi työtään lääkärinä, osallistui urheilutoimintaan, oli perustamassa Guadeloupen itsenäisyyttä vaativaa Union populaire pour la libération de la Guadeloupe -puoluetta ja toimi 1990-luvulla alueneuvoston jäsenenä.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Henry Corenthin: un militantisme sportif et politique exemplaire *Montray Kréyol*. Viitattu 12.2.2021.
2. 1 2  Flash-back sur le premier gouvernement du Mali indépendant *Maliweb.net*. Viitattu 12.2.2021.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Oy Teka Ab** oli suomalainen Riihimäellä vuosina 1910–1970 toiminut teknokemian alan teollisuusyritys.

Yrityksen toiminta alkoi jo 1907 Forssassa toiminimellä *Teknokemiallinen Tehdas Helios F. J. Niemelä*, perustaja oli Frans Jaakko Niemelä (1881–1960). Vuonna 1910 tämä yritys siirtyi Riihimäelle jossa sillä oli tehdas Koulukadun ja Hämeenkadun kulmassa. Vuonna 1912 yrityksessä oli 20 työntekijää ja valmistusohjelmaan kuuluivat muun muassa hieno- ja pesusaippuat, kesakkovoiteet, Illodin-suuvesi, hyönteis- ja rotanmyrkyt, eau de cologne, kenkärasva, suksivoide ynnä muut teknokemian tuotteet. Vuonna 1913 valmistui uusi saippuatehdas.

Vuonna 1915 perustettiin osakeyhtiö *Teknokemiallinen Tehdas Helios Oy*, joka osti toiminimen koneet, varastot ja saatavat. Yhtiön nimeksi muuttui 1920 *Osakeyhtiö Teka Aktiebolag*. Yrityksen perustanut F. J. Niemelä oli toimitusjohtajana ja hallituksen jäsenenä vuoteen 1920 saakka. 1920-luvulla tehdas valmisti muun muassa Ilona-kauneusaippuaa, Nobless-kenkävoidetta, Läkerol-pastilleja ja Samarin-hedelmäsuolaa.

22. elokuuta 1928 tapahtuneessa tulipalossa tuhoutuivat Tekan tehdasrakennukset kotelotehdasta lukuun ottamatta sekä rakennuksissa olleet koneet, irtaimisto, valmisteet ja raaka-aineet. Tuli tuhosi myös kadun toisella puolella sijainneen kolmikerroksisen puisen Paappalan asuin- ja liikerakennuksen ullkorakennuksineen ja vaurioitti Riihimäen yhteiskoulun koulutaloa. Tekalle aiheutui tulipalosta 4,5 miljonan markan vahingot ja palon kokonaisvahingot olivat noin 6 miljoonaa markkaa. Tehdas rakennettiin palon jälkeen uudelleen. 

Vuonna 1928 viipurilainen Havin Oy osti Tekan ja se jatkoi toimintaansa Havin tytäryhtiönä. Talvisodan aikana 1940 Havin Oy:n tuotanto siirrettiin Viipurista Tekan tehdasalueelle Riihimäelle. Vuonna 1970 Teka Oy fuusioitiin Havin Oy:hyn. Samana vuonna valmistui uusi teknokemian tehdas Herajoelle ja vuonna 1973 Koulunkadun tehdaskiinteistöt ja työväenasunnot purettiin. Vuonna 1997 saksalainen Henkel osti Havin Oy:n ja lopetti valmistustoiminnan Riihimäellä.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Poistuneet pörssiyhtiöt : Teknokemiallinen Tehdas Helios Oy, Pörssitieto G. Kock
2. 1 2 3  Riihimäen kotikaupunkipolku 2009, kohde 33 Teka-Havin tuoksujen muisto (Arkistoitu – Internet Archive)
3. 1 2  Oy Teka Ab:n tehtaitten uudelleenrakentaminen, Etelä-Hämeen Sanomat 25.08.1928, nro 97, s. 1, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
4. ↑  Suuri tulipalo eilen aamulla Riihimäellä, Aamulehti 23.08.1928, nro 230, s. 5, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot

Aiheesta muualla
----------------

* Vanhoja mainoksia 20.3.2017 : Egyptin salaisuudet 1926
* Tuoksujen valtakunnasta - O. Y. Tekan tehdaslaitokset, Suomen Kuvalehti, 16.12.1922, nro 50-51, s. 50, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
* Tuhannen tuoksun tehdas, Suomen Kuvalehti, 29.07.1933, nro 31, s. 14, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
*Tämä artikkeli käsittelee kirjailijaa. Kansanedustaja Heikki Jartista on eri artikkeli.*
**Heikki Ilmari Jartti** (22. tammikuuta 1887 Virrat – 17. tammikuuta 1951 Pihlajavesi) oli suomalainen kansakoulunopettaja ja kirjailija.

Virtain Hauhuunkylän Jartissa syntyneen Heikki Jartin vanhemmat olivat maanviljelijä Robert Emanuel Jartti ja Keuruulta kotoisin ollut Johanna Harjula. Jartti valmistui kansakoulunopettajaksi Rauman seminaarista vuonna 1911 ja toimi sen opettajana Pihlajaveden aseman kansakoulussa vuoteen 1925 saakka jolloin hän ryhtyi päätoimiseksi kirjailijaksi. 

Jartin kirjallinen tuotanto alkoi näytelmillä joista ensimmäisenä ilmestyi 1920 näytelmä *Opettajan emännöitsijä*. Vuonna 1922 Jartti julkaisi ensimmäisen romaaninsa *Pimeässä erehtyy* joka sai arvostelijoilta hyvän vastaanoton. Myös seuraava Jartin romaani 1923 ilmestynyt *Herra Johtaja* oli arvostelumenestys. Jartti sai Alfred Kordelinin säätiöltä 7500 markan apurahan ja useita pienempiä rahapalkintoja muun muassa Suomen Kuvalehden novellikilpailusta. Jartti ryhtyi päätoimiseksi kirjailijaksi tämän menestyksen kannustamana ja kirjoitti vuosien 1926-1937 välillä pääteoksensa ns. *Saunakirjat* (*Joulusaunassa 1-3* ja *Juhannussaunassa*), joissa Jartti kuvasi humoristisesti hyvin tuntemaansa pohjoishämäläistä maalaiselämää. 

Ryhtyessään kirjailijaksi Jartti myi rakenteilla olleen Piilo-nimisen talonsa ja muutti Artjärvelle, jossa hän asui pienessä Fiinula -nimisessä mökissä nuoremman veljensä kodin lähellä. Seuraavana keväänä Jartti muutti toisen veljensä luo Virtain Ala-Herraselle, jossa hän teki kirjallisia töitä jopa 18 tuntia päivässä ja kirjoitti muun muassa *Herra Johtaja*-romaaninsa siellä kolmeen kertaan. Jartin kirjallinen luomiskausi päättyi 1930-luvun lopulla ja viimeiset vuotensa Jartti vietti Pihlajavedellä Kömin talossa asuneiden sisariensa luona. Jartti kuoli tammikuussa 1951 ja hänet on haudattu Pihlajaveden uudelle hautausmaalle.

Jartin syntymän satavuotispäivänä 1987 paljastettiin hänen muistolaattansa, joka on Pihlajaveden ala-asteen seinässä.

Teoksia
-------

* *Opettajan emännöitsijä, 1-näytöksinen pila*. 1920
* *Noitalakki*, näytelmä.
* *Pimeässä erehtyy, kylätarina Keski-Suomesta*. 1922
* *Herra Johtaja*, romaani. 1923
* *Munapuuro, 3-näytöksinen huvinäytelmä*. 1925
* *Joulusaunassa 1, romaani*. 1926
* *Joulusaunassa 2, romaani*. 1927
* *Joulusaunassa 3, romaani*. 1931
* *Juhannussaunassa, romaani*. 1937

Lähteet
-------

* Leila Lepikko: Kirjailija Heikki Jartin muistolaatan paljastuspuhe

Aiheesta muualla
----------------

* Vähän sitä vähän tätä "Herra johtajasta", Suomen Kuvalehti, 31.05.1924, nro 22, s. 8, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
* Heikki Jartti : Vanha rakentaja, Suomen Kuvalehti, 18.12.1928, nro 51-52, s. 52, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
* Heikki Jartti : Vanha rakentaja, Suomen Kuvalehti, 19.01.1929, nro 3, s. 26, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot

  


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)

 |

 |
**Torsten Ivar Ralf** (2. tammikuuta 1901 Malmö – 27. huhtikuuta 1954 Tukholma) oli ruotsalainen oopperalaulaja (tenori).

Ralf oli Oscar Ralfin ja Einar Ralfin nuorempi veli. Hän opiskeli Tukholman kuninkaallisessa musiikkikorkeakoulussa Hjaldis Ingebjartin ja John Forsellin johdolla. Hän täydensi opintojaan Berliinissä opettajanaan Hertha Dehmlow. Ralf teki debyyttinsä Stettinissä vuonna 1930 Cavaradossin roolissa Giacomo Puccinin *Toscassa*. Tämän jälkeen hän lauloi Chemnitzin ja Frankfurt am Mainin oopperataloissa. Vuosina 1935–1943 Ralf oli Dresdenin Semperoperin laulaja. Hän lauloi siellä muun muassa Richard Straussin *Daphnen* kantaesityksessä (1938) vastassaan Margarete Teschemacher.

Ralf esiintyi ensimmäisen kerran Tukholman kuninkaallisessa oopperassa vasta maaliskuussa 1941. Metropolitan-oopperassa hän debytoi Lohengrinina vuonna 1945. Lisäksi hän teki esiintymisiä muun muassa Covent Gardenissa, Münchenissä, Wienissä ja Teatro Colónissa. Ralfille myönnettiin Litteris et Artibus -mitali vuonna 1945. Hän sai hovsångaren arvonimen vuonna 1952. Ralf sairasti vuonna 1947 todettua leukemiaa ja kuoli Tukholmassa vuonna 1954.

Lähteet
-------

1. ↑  Torsten Ralf History of the Tenor, viitattu 27.2.2024 (englanniksi)
2. 1 2 3  Torsten Ralf Historical Tenors, viitattu 27.2.2024 (englanniksi)
3. 1 2  Torsten Ralf Forgotten Opera Singers 5.7.2016, viitattu 27.2.2024 (englanniksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Belgia
* Yhdysvallat
* Puola

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Henkilöt | 
* BMLO
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* RISM

 |

 |
**Tuulikki Tunkkari** (s. 28. elokuuta 1937 Kokkola) on suomalainen ooppera- ja konserttilaulaja, joka on äänialaltaan sopraano.

Tunkkari suoritti lauludiplominsa Sibelius-Akatemiassa vuonna 1960 opiskeltuaan Jolanda di Maria Petrisin johdolla. Samana vuonna hän voitti Vaasassa Klemetti-Opiston ensimmäisen valtakunnallisen laulukilpailun, joka myöhemmin loi pohjan Lappeenrannan valtakunnallisille laulukilpailuille. Tunkkari piti ensikonserttinsa Helsingissä vuonna 1960. Hän suoritti täydentäviä opintoja Roomassa (opettajana Baruti), Sienassa (opettajana Gina Cigna), Salzburgissa (opettajana Erik Werba) ja Münchenissä (opettajana Lore Fischer). Tunkkari teki esiintymisiä Suomen kansallisoopperassa vuosina 1963–1970.

Tunkkari muutti vuonna 1969 Saksaan ja oli vuosina 1972–1975 kiinnitettynä Landestheater Detmoldiin. Hänen rooliensa joukossa ovat olleet Zerlina (*Don Giovanni*), Pamina (*Taikahuilu*) ja Gilda (*Rigoletto*). Tunkkari teki kansainvälisiä vierailuja 1970-luvulla muun muassa Belgiassa ja osallistui Savonlinnan oopperajuhlilla *Boris Godunovin* esitykseen vuonna 1974. Hän meni vuonna 1974 naimisiin säveltäjänä ja dramaturgina työskennelleen saksalaisen Bernd Wiesenerin kanssa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Otavan Iso musiikkitietosanakirja (toim. Erkki Ala-Könni ja muut), ISBN 951-1-02380-2
2. ↑  Lappeenrannan valtakunnalliset laulukilpailut LappeenrantaEvents, viitattu 3.3.2024
3. ↑  Tuulikki Tunkkari Suomen kansallisoopperan ja -baletin esitystietokanta, viitattu 3.3.2024
**Jacqueline Dark** (1968 Ballarat – 3. lokakuuta 2023 Sydney) oli australialainen oopperalaulaja, joka oli äänialaltaan mezzosopraano. Hän tulkitsi myös konserttiohjelmistoa ja teki esiintymisiä musikaaleissa sekä kabareessa.

Dark sai fysiikan kandidaatin arvon ja työskenteli kymmenen vuoden ajan matematiikan sekä fysiikan opettajana. Oopperalaulajaksi hän kouluttautui Victorian College of the Artsissa. Dark esiintyi muun muassa Opera Australiassa, Victorian Operassa, Pinchgut Operassa, Wienin valtionoopperassa ja Hongkongin oopperassa. Hän teki esiintymisiä myös johtavien australialaisten orkesterien ja kuorojen kanssa. Darkin ohjelmistoon kuului rooleja muun muassa Wolfgang Amadeus Mozartin, Giacomo Puccinin, Richard Wagnerin ja Richard Straussin oopperoissa. Hän oli myös mukana kantaesittämässä uusia teoksia Moya Hendersonilta ja Richard Millsiltä. Hän osallistui Australian-kiertueeseen *Sound of Music* -musikaalin tuotannossa.

Dark sai lisää tunnettavuutta esiintymisillään ohjelmassa *Tanssi jos osaat* ja vierailevana panelistina ohjelmassa *Spicks and Specks*. Hän sai Green Room -palkinnot 2004 esiintymisestään Opera Australian tuotannossa oopperasta *Tuhkimo* ja 2011 esiintymisestään saman yhtiön tuotannossa *Don Giovannista*. Darkille myönnettiin myös vuoden 2013 Helpmann-palkinto parhaasta naisesiintyjästä oopperan sivuosassa. Palkinto annettiin esiintymisestä Opera Australian tuotannossa *Salomesta*.

Dark sai poikalapsen tenori Kanen Breenin kanssa. Hän kuoli 55-vuotiaana sairaalassa kärsittyään harvinaisesta syöpätaudista, johon hän oli saanut leikkaushoitoa ja kemoterapiaa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Janine Marshman, Australian mezzo-soprano Jacqueline Dark has died aged 55 ABC 4.10.2023, viitattu 27.2.2024 (englanniksi)
2. ↑  Jacqueline Dark Opera Australia, viitattu 27.2.2024 (englanniksi)
3. 1 2 3 4  Jacqueline Dark, beloved Australian opera singer, dead at 55 NZ Herald 5.10.2023, viitattu 27.2.2024 (englanniksi)
4. 1 2  Francisco Salazar, Obituary: Mezzo-Soprano Jacqueline Dark Dies at 55 OperaWire, viitattu 27.2.2024 (englanniksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* IdRef

 |

 |
**The Life and Morals of Jesus**, tunnetaan myös nimellä **Jeffersonin Raamattu** (engl. *Jefferson Bible*), on Yhdysvaltain presidentin Thomas Jeffersonin julkaisema teos, jota tämä ei kuitenkaan koskaan julkaissut. Vain muutama hänen lähipiiriin kuulunut tiesi ylipäänsä kirjan olemassaolosta. Kirja on koottu jossain vaiheessa 1820-luvulla. Kirja on pituudeltaan 84 sivua.

Motivaatio kirjan kokoamiselle oli todennäköisesti se, että Jefferson katsoi uskonnollisten johtajien sepitykset perisynnistä ja ihmeteoista sumuttivat Jeesuksen alkuperäistä viestiä. Jefferson edusti deismiä ja uskoi siihen, että Jumalan luomistyön voisi selittää tieteellisiä menetelmiä käyttäen.

Jefferson kokosi aluksi Jeesuksen opetukset Matteuksen, Markuksen, Luukkaan ja Johanneksen evankeliumeista ja otsikoi teoksen nimellä *The Philosophy of Jesus of Nazareth*. Hän palasi tähän jonkin ajan kuluttua ja tällä kertaa käytti englannin-, ranskan-, latinan- ja kreikankielisiä evankeliumeita. Tästä versiosta tuli lopullinen Jeffersonin Raamattu, jossa kaikki neljä eri kieltä aseteltiin vierekkäin.

Jeffersonin raamattu pysyi perheen salaisuutena aina vuoteen 1895 saakka, jolloin Jeffersonin lapsenlapsenlapsi myi kirjan Smithsonian-instituutille. Se restauroitiin kokonaan vuonna 2011, koska sitä ei voitu enää pitää esillä yleisölle.

Lähteet
-------

1. ↑  Manseau, Peter: Why Thomas Jefferson Created His Own Bible *Smithsonian Magazine*.  8.9.2020. Viitattu 18.10.2023. (englanniksi)
2. 1 2  History *Smithsonian National Museum of American History*.  2023. Viitattu 18.10.2023. (englanniksi)
3. ↑  Jefferson Bible | Description, History, & Facts *Encyclopædia Britannica*.  2023. Viitattu 18.10.2023. (englanniksi)
4. ↑  Thomas Jefferson And His Bible *PBS*.  2023. Viitattu 18.10.2023. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Jeffersonin Raamatun verkkoversio (englanniksi)
**Porlampi** (ven. Свеклови́чное, Sveklovitšnoje) on kylä Viipurin maalaiskunnassa kaupungin eteläpuolella, Neuvostoliitolle luovutetulla alueella.

Kylässä oli vuonna 1930 kolme maatilaa joiden peltopinta-ala ylitti 25 ha; Kotipelto, Porlampi ja Sassi.

Jatkosodassa 8. ja 14. divisioona saarsivat kiivaiden taisteluiden jälkeen 30. elokuuta 1941 mennessä Viipurista vetäytyneen venäläisen 43. 115. ja 123. divisioonan pääosat kylän maastoon, jossa niiden vastarinta murrettiin parin päivän kuluessa.

Katso myös
----------

* Porlammen motti

Lähteet
-------

"Porlampi", *Otavan Iso Tietosanakirja 6*, s. 1435. Helsinki: Otava, 1967. 

### Viitteet

1. ↑  *Autoilijan tie- ja matkailukartta: KARJALAN KANNAS, Pietari ympäristöineen* 1 : 160 000. (Luettelo Karjalankannaksen vuosina 1946–51 uudelleen nimetyistä asutuskeskuksista.) Pietari: BTY, 2005-06.  ISBN 5-94059-028-4.
2. 1 2  *Otavan Iso Tietosanakirja 6*, s. 1435. .
3. ↑  "Viipurin pitäjä", *Suomen maatilat IV osa Kuopion, Mikkelin ja Viipurin läänit*, s. 386. Porlammin kylä. Porvoo: WSOY, 1932.

Aiheesta muualla
----------------

Johannes Virolainen: "Ylä-Sommeen ja Porlammin historia", *Karjalainen kotikylä*. , 1955.