recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Havaijinkitaraksi** kutsutaan Havaijilla 1880-luvulla syntynyttä kitaran soittotyyliä, jossa kitaraa pidetään lappeellaan sylissä ja sen kieliä liu'utetaan metallitangolla tai -putkella. Soittotyylin keksimisen jälkeen alettiin valmistaa erityisesti tähän tarkoitukseen soveltuvia kitaramalleja. Termiä käytetään englanninkielisissä sanakirjoissa usein myös havaijinkitaroista edelleen kehitettyjen steel-kitaramallien synonyymina.

Historia
--------

Kitara rantautui Havaijille 1800-luvun alussa eurooppalaisten merimiesten mukana ja havaijilainen kitaramusiikki sai alkunsa vuoden 1832 tienoilla, jolloin kuningas Kamehameha III palkkasi meksikolaisia ja espanjalaisia karjapaimenia.

Havaijinkitaran steel-soittotyylin keksijästä on useampia tarinoita. J. D. Bisignanin mukaan tyylin keksi 1890-luvun puolivälissä havaijilainen koulupoika Joseph Kekuku kävellessään rautatiekiskojen vierellä portugalilaisen kitaransa kanssa. Tarinan mukaan hän löysi radalta pultin ja alkoi liu'uttaa sitä kitaransa kieliä pitkin. Myöhemmin hän opetteli soittamaan kitaraansa liu'uttaen veitsen terää kielillä. Hän myös vaihtoi kitarankielet metallisiin kieliin ja korotti ne, etteivät ne osuisi kaulan kohoumiin. Muina kandidaatteina tyylin keksijöiksi pidetään intialaista merimiestä Gabriel Davionia vuoden 1885 tienoilla tai portugalilaislähtöistä James Hoaa. Kekukun kerrotaan kuitenkin kiertäneen Yhdysvaltoja ja jopa Eurooppaa aina kuolemaansa asti vuonna 1932 opettaen ja popularisoiden havaijilaisen steel-kitaran soittoa. Havaijilainen musiikki nousi amerikkalaisten suosioon 1920- ja 1930-luvuilla, jolloin tunnettuja kitaristeja olivat Sol Hopii ja Gabby Pahinui. Soitinta alettiin sähköistää 1930-luvulla, jolloin alkuperäisen havaijinkitaran akustinen koppa jäi tarpeettomaksi ja aiheutti itse asiassa äänen kiertämisongelman. Sähköistettyä, kaikukopatonta versiota alettiin sittemmin kutsua steel-kitaraksi (*true lap steel*).

Katso myös
----------

Steel-kitara

Lähteet
-------

1. ↑  Selaa hakusanoja - H *Kirjastot.fi-tietokanta*.  2007.  Arkistoitu 5.3.2016. Viitattu 16. maaliskuuta 2008.
2. ↑  *Suuri Musiikkitietosanakirja 6 Seg-Ö*, s. 37. Helsinki: Weilin + Göös ja Otava, 1992. ISBN 951-35-4730-2.
3. ↑  Hawaiian guitar *Random House Unabridged Dictionary*.  2006. Dictionary.com Unabridged (v 1.1). Viitattu 16. maaliskuuta 2008. (englanniksi)
4. 1 2  John Fischer: Hawaiian Steel Guitar *gohawaii.about.com*.  2008. About, Inc.  Arkistoitu 28.3.2013. Viitattu 16. maaliskuuta 2008. (englanniksi)
5. ↑  Burrows, Terry: *Rock-kitara. Opas rockin soittamiseen, äänittämiseen ja esittämiseen*, s. 147. Readme.fi, 2009. ISBN 978-952-220-159-1.
**Grandeville** on vuonna 2006 Savonlinnassa perustettu elektroninen power-pop -yhtye. Yhtyeen ensimmäinen pitkäsoitto "Verse Drama" ilmestyi 23. toukokuuta 2012.

Historia
--------

### Alkutaival

Alkuperäiseen kokoonpanoon kuului Jouni Aslak Raatikainen (laulu/kitara), Aki Sihvonen (kitara/taustalaulu), Juho Alanko (basso/taustalaulu), Samuli Rautiainen (koskettimet) ja Eemeli Jaskio (rummut). Kaikki asuivat Savonlinnassa ja yhteisistä soittoympyröistä muodostui kuin itsestään yhtye, joka alkoi toteuttaa hyväntuulisen rock-musiikin perusperiaatteita. Yhtye teki kaksi demoa, joista ensimmäisen, kolmiraitaisen äänitteen, nimellä Ecstasy.

Grandeville-nimellä julkaistu jälkimmäinen äänite, omakustanteinen Promotional Sounds, sai radiohuomiota sinkkuraidallaan *Fragile*. Kappale nousi YleX:n X-ryhmässä aalloille muutaman soittokerran verran. Muutamat nettiradiot sittemmin innostuivat soittamaan koko neljä raitaa käsittävän levyn ympäri useampaankin otteeseen.

### Miehistönvaihdoksesta debyyttialbumi Verse Dramaan

Vuonna 2009 yhtyeen rumpali vaihtui ja jakkaralle istahti Matti Seväkivi. Samana syksynä alkoi pitkäsoiton äänittäminen ja kiivas sovitustyö. Tarkoituksena oli toteuttaa levy, jossa kuuluisi koko sävellyksellinen matka viimeiseltä viideltä vuodelta, parhaista paloista huippuunsa sovitettuna. Kaksi vuotta kestäneet äänitykset uudelleensovituksineen ja uusintaottoineen saatettiin viimein päätökseen keväällä 2011 Finnvox Studioilla. Miksauksen ja masteroinnin otti vastuulleen kitaraa yhtyeessä soittava Aki, jonka työpaikka Finnvox myös on. Levyprosessin aikana yhtyeen saundi muuttui entistä elektronisemmaksi, ja keikoilla nähdään ja kuullaan paljon aiempaan enemmän sähköä.

Levyn luonteeseen sopivaa nimeä pohdittiin kauan, ja lopulta ratkaisu löytyi näytelmäkirjallisuuden terminologiasta. "Verse Drama" -nimeä kantavan levyn julkaisuun lähti yhteistyökumppaniksi kansainvälinen levy-yhtiö Playground Music ja julkaisupäiväksi tuli 23. toukokuuta 2012. Levyn raidoista jo verkossa ollutta *Take us High*ta seuraamaan viralliseksi singlelohkaisuksi valittiin nopeahko ja melodramaattinen *Mayflower*.
*Tämä artikkeli käsittelee aateliston sivistysmatkaa. Täsmennyssivulla on sanan Grand Tour muita merkityksiä.*
Brittiläisiä taiteenystäviä Roomassa. James Russell, n. 1750.
Kuvagalleria antiikin Roomasta. Giovanni Paolo Pannini, 1757.
Näkymä Firenzestä. Giuseppe Zocchin maalaus.
**Grand Tour** (ranskaa [gʀɑ̃ˈtuːʀ] ja englantia, suom. *suuri matka*, myös **sivistysmatka**) tarkoittaa matkaa, joka renessanssin ajasta lähtien oli lähes pakollinen Euroopan aateliston ja myöhemmin myös ylemmän porvariston pojille. Matkakohteena oli yleensä Keski-Eurooppa, Italia, Espanja ja myös Pyhä maa. Erityisesti Englannissa *Grand Tour* vaikutti kirjallisuuteen 1800-luvulla.

Tavoitteet
----------

Grand Tour oli alun perin koulutuksen viimeinen osa, joka antoi aateliston pojille sivistyksen "viimeisen silauksen". Aateliset kävivät erityisesti Euroopan tärkeissä kulttuurikaupungeissa ja tutustuivat siellä antiikin, keskiajan ja renessanssin monumentteihin. He matkustivat maalauksellisissa maisemissa mutta tutustuivat myös Euroopan hoveihin. Tavoitteena oli tutustua eri kulttuureihin ja tapoihin, kerätä uusia vaikutelmia ja solmia tulevan elämän kannalta hyödyllisiä yhteyksiä. Lisäksi matkan tarkoitus oli syventää kielitaitoa sekä hioa käytöstapoja. Grand Tourilla käyneistä tuli usein kosmopoliitteja, joilla oli asemaa ja arvovaltaa. Matkalla otettiin usein oppitunteja Ranskan tai Italian miekkailumestareilta. Ääneen lausumattomana tavoitteena oli monesti saada lisää eroottista kokemusta. Joskus hovivierailun toivottiin johtavan avioliittoon.

Vanhempien matkustajien motiivi oli usein koulutuksen syventäminen ja näköalojen laajentaminen. Joskus toiveena oli, että Etelä-Euroopan miedompi ilmasto parantaisi tai lievittäisi sairauksia, esimerkkinä vuonna 1820 Italiaan matkannut runoilija John Keats. Toisilla puolestaan matkan tarkoituksena oli tietty tutkimusprojekti. Kasvitieteilijä John Ray pyrki matkallaan 1630-luvulla luomaan kattavan luettelon ulkomaisista kasveista. Taidemaalari Jonathan Richardsonin kunnianhimoisena hankkeena 1700-luvun alussa oli luoda "täydellinen luettelo kaikista veistoksista ja maalauksista Hollannissa ja Italiassa". Grand Tour tarjosi myös mahdollisuuden taidehankintoihin, esimerkkinä Thomas Howard, Arundelin 21. herttua.

Vaikka suurin osa Grand Tourin matkustajista olikin miehiä, joukossa oli myös joitakin naisia kuten Mariana Starke (1762–1838) tai Lady Morgan Sydney Owenson (1776–1859).

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Grand Tour** Wikimedia Commonsissa

* What was the Grand Tour? (Gettyn kokoelmien *Italy on the Grand Tour* -näyttelyt 12/2001-5/2002) (englanniksi) (getty.edu)
**Aarne Olavi Alaja** (vuoteen 1935 **Alander**, 20. toukokuuta 1912 Längelmäki – 26. syyskuuta 1942 Malgobek) oli suomalainen yleisurheilija, joka toisen maailmansodan aikana kuului Waffen-SS-joukkoihin. Tampereen Pyrinnön juoksijana Alaja voitti vuonna 1937 SM-viestien 4 × 800 metrin matkalla pronssia ja oli 4 × 1 500 metrin matkalla neljäs. Kalevan kisoissa vuonna 1939 Alander oli 800 metrillä seitsemäs.

Ammatiltaan Alaja oli radioteknikko ja sotilasarvoltaan vääpeli. Hän osallistui talvisodassa (6.VK/6.RPr.) Summan ja Viipurin taisteluihin. Jatkosodan alla Alander liittyi vapaaehtoisena SS-joukkoihin ja matkasi neljännessä ryhmässä Vaasasta Danzigiin, jonne saapui 8. kesäkuuta 1941. Alaja osana suomalaista SS-pataljoonaa osallistui taisteluihin nykyisten Puolan ja Ukrainan alueilla. Vuoden 1942 alkupuoliskolla suomalaispataljoona siirtyi Kaukasuksen alueelle.

Alaja kaatui Malgobekin alueen taistelussa Itä-Kaukasuksella syyskuussa 1942.

Lähteet
-------

1. ↑  Suomen Urheilutietäjät joululehti *sut.azurewebsites.net*.  2013. Viitattu 21.5.2021.
2. ↑  Aarne Olavi Alaja (Ent Alander) Sotapolku.fi. Viitattu 21.5.2021.
3. ↑  25.09.1942 - 20.11.1942 - Taistelu Sotapolku.fi. Viitattu 21.5.2021.

Aiheesta muualla
----------------

* Aarne Alaja Tilastopaja (vaatii kirjautumisen, maksullinen palvelu).
**Aares Eino Salli** (21. elokuuta 1914 Vaasa – 14. kesäkuuta 2009 Espoo) oli suomalainen taidemaalari.

Aares Sallin vanhemmat olivat Vaasa-lehden toimittaja, kansakoulunopettaja Eino Salli ja liikkeenharjoittaja Anna Elin Skogberg. Hän pääsi ylioppilaaksi 1935 ja opiskeli Helsingissä Taideteollisessa keskuskoulussa 1938-1941. Talvisodan alettua hänet lähetettiin Niinisaloon upseerikouluun ja hän palveli sotien aikana vänrikkinä. Hän teki rintamalla piirustuksia ja maalauksia joita hän julkaisi 2004 kirjassa *Sallasta Karjalankannakselle – jatkosota tekstein ja piirroksin*. Suurin osa töistä oli hiilipiirustuksia joiden pohjalta Salli maalasi öljyväriteoksia vuonna 1997.

Sotien jälkeen Salli opiskeli Suomen taideakatemian koulussa 1946–1949 ja sen jälkeen useampaan otteeseen Pariisissa Académie André Lhotessa 1950, 1952 ja 1954. Ensimmäisen näyttelynsä hän piti 1949. Salli valmistui kuvaamataidon opettajaksi ja toimi opettajana vuoteen 1975 saakka jolloin hän jäi eläkkeelle. 

Salli on kuvannut ekspressionismia edustavissa maalauksissaan usein lunta ja metsää, yksi suosittu aihe hänellä olivat lumen peittämät autovanhukset. Hän maalasi myös merimaisemia ja muotokuvia. Näyttelyitä Salli piti Suomen ohella Pariisissa ja Genevessä. Hänen ateljeensa sijaitsi Espoon Viherlaaksossa ja hän maalasi myös Sulkavalla ja huvilallaan Björköbyssä, Vaasan ulkosaaristossa.

Kirjallista tuotantoa
---------------------

* *Sallasta Karjalankannakselle : jatkosota tekstein ja piirroksin*. Aares Salli, Espoo 2004

Lähteet
-------

1. ↑  Aares Salli, Helsingin Sanomat Muistot 14.6.2009 (Tilaajille)]
2. 1 2 3 4  Kuvataiteilijamatrikkeli : Aares Salli

Aiheesta muualla
----------------

* Ateljee Salli : Aares Salli 1914-2009
**Jean-Baptiste Sanfourche** (1831 Cénac (Gironde) – 1860) oli ranskalainen arkkitehti.
Hän opiskeli École des Beaux-Artsissa opettajanaan Simon-Claude Constant-Dufeux. Constant-Dufeux'n opetus kuvaa historian määräävää roolia 1800-luvun arkkitehtien kannalta. Joukko muistiinpanoja tästä työpajasta on äskettäin ilmestynyt ja dokumentoi hänen opetuksensa. 

Vitoria-Gasteizin asema.
Vuonna 1860 Jean-Baptiste Sanfourchesta tuli virkamies, joka sai tehtäväkseen Angersin (Maine-et-Loire) uskonnollisten rakennusten luetteloimisen.
Hän muutti Vitoria-Gasteiziin Espanjaan, missä hän rakensi Vitoria-Gasteizin aseman. Rautatie saapui Vitoria-Gasteizin pikkukaupunkiin vuonna 1862, kun Madridin Ranskan rajaan yhdistävä Miranda de Ebro-Alsasua -rautatieosuus avattiin. .

Lähteet
-------

1. ↑
2. ↑
3. ↑


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Taiteenala Muokkaa Wikidatassa | 
* Musée d'Orsay

 |

 |

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: sv:Jean-Baptiste Sanfourche
**Jean-Bernard Pommier** (s. 1944 Béziers) on ranskalainen pianisti ja kapellimestari.

Pommier aloitti pianotunneilla käymisen 4-vuotiaana. Hän eteni Pariisin konservatorioon, jossa hänen opettajiaan olivat Yves Nat ja Pierre Sancan. Hän sai muun muassa ensipalkinnon kansainvälisessä nuorten muusikoiden kilpailussa Berliinissä ja oli vuonna 1962 nuorin kansainvälisen Tšaikovski-kilpailun finalisti. Kansainvälisellä urallaan Pommier eteni soittamaan muiden muassa Berliinin filharmonikoiden, Chicagon sinfoniaorkesterin, Concertgebouw-orkesterin, Orchestre de Parisin ja Leipzigin Gewandhaus-orkesterin solistina. Kapellimestareita, joiden kanssa hän on tehnyt yhteistyötä, ovat olleet muiden muassa Herbert von Karajan, Bernard Haitink, Pierre Boulez, Kurt Sanderling, Zubin Mehta, Simon Rattle ja Daniel Barenboim. Pommierin yhteistyökumppaneihin kamarimusiikissa ovat lukeutuneet Isaac Stern, Itzhak Perlman, David Oistrah, Pinchas Zukerman, Christian Ferras ja Alexander Schneider.

Pommier teki Salzburger Festspiele -debyyttinsä vuonna 1971 ja ensimmäiset esiintymisensä Yhdysvalloissa kaudella 1973–1974. Sittemmin Pommier on myös johtanut lukuisia orkestereita, kuten Rotterdamin filharmonikoita, Orchestre de Parisia, Ranskan kansallisorkesteria, Royal Philharmonic Orchestraa, San Franciscon sinfoniaorkesteria ja Orchestre de la Suisse Romandea. Vuosina 1996–2002 Pommier toimi Northern Sinfonian taiteellisena johtajana. Hänen levyttämiensä teosten joukossa ovat kaikki Wolfgang Amadeus Mozartin ja Ludwig van Beethovenin pianosonaatit. Hän on Ordre National du Mériten upseeri ja Kunnialegioonan ritari.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  The Oxford Dictionary of Music (kuudes painos), toim. Tim Rutherford-Johnson
2. 1 2 3  Jean-Bernard POMMIER (Arkistoitu – Internet Archive) Concours international Long-Thibaud-Crespin


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Puola

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC
* IdRef

 |

 |
Horn-suvun vaakuna
**Horn af Åminne** on Horn-suvun haara, joka omisti Joensuun kartanon Halikossa. Horn-suvun kantaisänä lienee ollut Olof Matsson, joka asui Joensuun kartanossa. Henrik Olavinpoika seurasi isäänsä kartanonherrana, mutta kuitenkin vasta Henrikin pojanpojasta Klaus Kristerinpoika Hornista katsotaan Horn af Åminne -sukuhaaran alkavan.

Horn af Åminne ei jäänyt muita Horn-suvun sukuhaaroja vähäisemmäksi, vaan yhtä lailla monet haaran jäsenistä kohosivat korkealle Ruotsin valtakunnan virkoihin. Nykyään sukuhaara elää kreivillisenä sukuna nro 92 (Ruotsin ritarihuone).

Muutamia suvun jäseniä
----------------------

* Klaus Kristerinpoika Horn (1518–1566) – Joensuun vapaaherra 1561.
* Krister Klaunpoika Horn (1554–1612) – Åminnen vapaaherra
* Mauritz Horn (k. 1671)
* Krister Klaunpoika Horn (1622–1692) – Inkerin ja Käkisalmen läänin kenraalikuvernööri, sotamarsalkka ja valtaneuvos
* Bengt Horn (1623–1678) – Viron kenraalikuvernööri ja sotamarsalkka
* Arvid Horn af Åminne (1631–1692)
* Christer Horn (k. 1746)
* Katariina Ebba Horn (k. 1782) – Fredrik I:n rakastajatar
* Gustaf Adolf Horn (1721–1793)
* Fredrik Horn (1725–1796) – kreivi 1772
* Clas Fredrik Horn (1763–1823)
* Clas Fredrik Horn (1791–1865) – maaherra
Kolun kanavan sulku
**Kolun kanava** sijaitsee Tervossa Iisvesi–Pielavesi-reitillä Nilakan ja Koskiveden välillä. Alkuperäinen kanava rakennettiin 1892–1895. Sen pituus oli 2 160 metriä ja siinä oli kaksi 36 × 7 × 2 metrin kivestä muurattua sulkua sekä kaksi ohitusallasta laivojen kohtaamista varten. Kanavan ylitti kääntösilta ja kanavan viereen rakennettiin myös yhteinen asuinrakennus kanavankaitsijalle ja sulkuvahdille. Vanhalla kanavalla liikenne oli vilkkaimmillaan 1920- ja 1930-luvuilla.

Vanha kanava ei sopinut hyvin 1950-luvulla alkaneeseen puutavaran nippu-uittoon ja niinpä 1973–1976 vanhan kanavan viereen rakennettiin uusi 2 100 metrin pituinen kanava, jossa on yksi 75 × 8,5 × 3,0 metrin betonisulku. Uuden kanavan ylittää maantiesilta. Kanavan sulkuportit ovat tyypiltään vaaka-akselisia segmenttiportteja: sulkuportti nousee ylös vedestä ja alus ajaa sen alitse.

Kanava on itsepalvelusulku. Kolun, Kerkonkosken, Kiesimän ja Neiturin kanavien käyttö- ja kunnossapitotehtävistä vastaa Väyläviraston urakoitsijana NRC Group Finland Oy.

Lähteet
-------

* Suomen kanavat: Kolun kanava

Kymijoen vesistön kanavat
* Kalkkisten kanava
* **Heposelän reitti**: Kellosalmen kanava – Likastin kanava
* **Keiteleen reitti**: Listonsalmen kanava – Neiturin kanava
* **Kiesimän reitti**: Kerkonkosken kanava – Kiesimän kanava – Neiturin kanava
* **Niiniveden reitti**: Säynätsalmen kanava
* **Nilakan reitti**: Kolun kanava
* **Pielaveden reitti**: Säviänvirran kanava
* **Vesijärvi**: Vääksyn kanava
* **Virmasveden reitti**: Kuttakosken kanava



1. ↑  Suomen kanavat: Kolun kanava *kanaler.arnholm.nu*.
2. ↑  Väylävirasto: Kolun kanava *vayla.fi*.
3. ↑  Arctia Oy: Arctia Meritaito käynnisti kanavaliiketoimintoja ja viittatehdasta koskevat muutosneuvottelut *arctia.fi*.
4. ↑  Tarjouspalvelu: VÄYLÄ/5093/02.01.02/2022 / Iisalmen ja Rautalammin reittien kanavien käyttö ja kunnossapito 2023 - 2027 *tarjouspalvelu.fi*.
| *K-On!* |
| --- |
|  |
| けいおん!  (*Keion!*) |
| **Genre** | Komedia, Musiikki
 |
| Manga |
| **Tekijä** | Kakifly |
| **Julkaisija** | Houbunsha |
| **Sarjajulkaisulehti** | Manga Time Kirara |
| **Ensimmäinen painatus** | Toukokuu 2007 – |
| **Kirjojen lukumäärä** | 6
 |
| TV-anime |
| **Ohjaaja** | Naoko Yamada |
| **Studio** | Kyoto Animation |
| **Lähetyskanavat** | Tokyo Broadcasting System, BS-TBS, Disney Channel |
| **Alkuperäinen lähetyskierros** | 3.4.2009 – 26.6.2009 |
| **Jaksojen määrä** | 13
 |
| OVA |
| **Ohjaaja** | Naoko Yamada |
| **Studio** | Kyoto Animation |
| **Jaksojen määrä** | 1 |
| **Julkaisupäivät** | 20.1.2010
 |
| TV-anime: *K-On!* |
| **Ohjaaja** | Naoko Yamada |
| **Studio** | Kyoto Animation |
| **Lähetyskanavat** | Tokyo Broadcasting System |
| **Alkuperäinen lähetyskierros** | 7.4.2010 – 28.9.2010 |
| **Jaksojen määrä** | 26
 |
| Peli: *K-On! Hōkago Live* |  |
| **Pelin tuottaja** | Sega |
| **Pelin julkaisija** | Sega |
| **Genre** | Rytmipeli |
| **Ikäsuositus** | 1 |
| **Laitealustat** | PlayStation Portable |
| **Julkaisupäivämäärä** | 30.9.2010
 |
| OVA: *K-On!* |
| **Ohjaaja** | Naoko Yamada |
| **Studio** | Kyoto Animation |
| **Jaksojen määrä** |  |
| **Julkaisupäivät** | 16.3.2011
 |
| Elokuva |
| **Ohjaaja** | Naoko Yamada |
| **Studio** | Kyoto Animation |
| **Julkaisupäivämäärä** | 3.12.2011 |
| **Kesto** |  |

**K-On!** (けいおん! Keion!) on japanilainen manga- ja anime-sarja. *K-On!*-sarjakuva ilmestyi *Manga Time Kirara* -lehdessä vuosina 2007–2010, minkä jälkeen siitä on alettu julkaista itsenäisiä laitoksia. Manga on poikinut kahden tuotantokauden mittaisen animaatiosarjan, kaksi OVA-animaatiota ja yhden PSP-pelin. Lisäksi animesarjaan liittyvä elokuva ilmestyi joulukuussa 2011. Suomeksi *K-ON!* on ilmestynyt heinäkuusta 2011 alkaen Punaisen jättiläisen kustantamana. Teoksia on yhteensä kuusi: neljä varsinaista ja kaksi ekstraosaa.

Juoni
-----

Neljä lukion aloittanutta tyttöä liittyy musiikkikerhoon ja yrittää pelastaa sen lakkauttamiselta. Tämä ei suju ongelmitta, sillä kerhobändin kitaristiksi valitaan hieman yksinkertainen tyttö, Yui Hirasawa, jolla ei ole aluksi mitään kokemusta musiikista. Tytöt viettävät paljon aikaa kerholuokassa, muun muassa syöden herkkuja ja juoden teetä. Kerho on vaarassa useammin kuin kerran. Ensin sitä uhkaa Yuin heikko koulumenestys: ellei hän suorita hyväksytysti reputtamaansa koetta, kerho lakkautetaan. Seuraavaksi todetaan, ettei kerho voi olla virallinen ilman ohjaajaa, mutta tytöt saavat suostuttelulla ja kiristyksellä opettaja Sawako Yamanakan ryhtymään tehtävään. Kerho tarvitsee säilyäkseen myös uusia jäseniä, eikä niiden hankinta suju hyvin.

Lähteet
-------

* Virallinen sivusto (japaniksi)
* Virallinen sivusto (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
* K-On! (manga) - Anime News Networks -sivustolla
*Tämä artikkeli käsittelee veistostyyppiä. Yhdysvaltain Alabamassa sijaitsevasta Mobilen kaupungista on oma artikkelinsa. Mobile oli myös Turun Aika -lehden edeltäjä vuosina 2000–2017.*
Alexander Calderin tyylinen *Flowing Rhythm (red)* -niminen mobile, joka on tanskalaisen Flensted Mobiles -firman tuotantoa. Heidän mallistoonsa kuuluu myös Bauhaus-mobile.
Alexander Calderin *Punainen mobile*.
**Mobile** on epävakaaseen ja herkästi muuttuvaan tasapainotilaan perustuva veistoksellinen rakennelma, jossa liike on keskeinen osatekijä. Mobile on kineettisen veistoksen tyyppi, jossa tasapainotetut liikkuvat osat on ripustettu yhdeksi kokonaisuudeksi.

Tavallisesti mobile riippuu ja liikahtelee vapaasti, mutta se voi toimia myös sähkön avulla. Mobilen varjoilla on usein merkitystä, koska ne kertaavat liikettä. Mobilesta ei kuvissa saa oikeaa käsitystä, koska niistä puuttuu liike.

Calder ja muut mobiletaiteilijat
--------------------------------

Useimmiten mobilella tarkoitetaan erityisesti sen tyyppisiä kineettisiä veistoksia, kuin Alexander Calder teki 1930-luvun alusta lähtien. Saman suuntaisia teoksia oli tehty Venäjän konstruktivismin piirissä, mutta Calder varsinaisesti antoi mobileille niiden nykyisen muodon ja teki ne tunnetuiksi. Ne myös saivat nimensä Calderin yhteydessä. Marcel Duchamp käytti mobile-sanaa Calderin kineettisistä veistoksista vuonna 1931. Sana tulee ranskan ja italian kautta latinasta. 

Calderin taustainnoittajina toimivat Piet Mondrianin ja Joan Mirón teokset. Hänen mobilensa ovat teräslangasta ja peltilevyistä tehtyjä rakennelmia, joiden osat riippuvat vapaasti ja ovat ilmavirran liikuteltavissa. Ne koostuivat kirkasvärisistä abstrakteista metallilevymuodoista, jotka oli yhdistetty metallilangalla. Värien suhteen Calder suosi päävärejä, etenkin punaista, ja lisäksi mustaa sekä valkoista. Osaset on kiinnitetty peräkkäin niin, että ne voivat liikkua vapaasti kukin omaan tahtiinsa ja pyörähdellä. Calder teki mobileitaan 1930-luvulta kuolemaansa (1976) asti.

Calderin ja venäläisen Aleksandr Rodtsenkon ohella myös Man Ray ja Kari Huhtamo ovat tehneet mobileita.

Mobilen sovelluksia
-------------------

Mobilet ovat suosittu virike pienten lasten sängyn yläpuolella. Periaatteessa myös tuuliviirejä ja tuulikelloja voisi sanoa mobileiksi. Mobilet ovat lisäksi inspiroineet säveltäjiä mobilemaisesti liikahteleviin sävellyksiin. Muun muassa Frank Zappa on sanonut Calderin mobileiden toimineen joidenkin hänen sävellystensä mallina.

Katso myös
----------

* Kineettinen taide
* Kivien tasapainotus
* Himmeli

Lähteet
-------

1. 1 2  Hämäläinen-Forslund, Pirjo: *Tervetuloa taidenäyttelyyn*, s. 190. WSOY, 1996. ISBN 951-0-20630-X.
2. ↑  Tomkins, Calvin: *Duchamp: A Biography*, s. 294. Henry Holt and Company, Inc. 1996. ISBN 0-8050-5789-7

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Mobile** Wikimedia Commonsissa
Kaksi CANT Z.1007 -pommikonetta.
**CANT Z.1007 Alcione** oli italialainen toisen maailmansodan aikainen keskiraskas pommikone. 

Sen ensilento tapahtui maaliskuussa 1937 ja tuotanto alkoi vuonna 1938. Koneen suunnitteli ja valmisti Triestessä toiminut *Cantiere Navali Triestino* (CANT). Italian ilmavoimat käytti konetta koko toisen maailmansodan ajan. Koneen ensimmäinen sotakäyttö tapahtui taistelussa Britanniasta syyskuussa 1940, mihin Italia toimitti koneita Saksan tueksi. Seuraava sotanäyttämä oli Kreikka. Välimeren ilmataisteluissa suuri määrä CANT Z.1007 -pommikoneita ammuttiin alas, koska kone oli hidas ja sen puolustusaseistus oli heikko. Koneita rakennettiin 560 kappaletta. Koneen Z.1007ter-versiossa oli voimakkaampi moottori – se tuli palvelukäyttöön vuonna 1942.[1]

Tekniset tiedot
---------------

* miehistö : 5
* pituus : 18,35 m
* kärkiväli : 24,80 m
* korkeus : 5,22 m
* siipipinta-ala : 70 m²
* tyhjäpaino : 9 396 kg
* suurin lentoonlähtömassa : 13 621 kg
* moottori : 3 kpl Piaggio P.XI RC.40, joista kunkin teho oli 745 kW (1 000 hv)

### Suorituskyky

* huippunopeus : 455 km/h
* matkalentonopeus : 338 km/h
* kantama : 1 795 km
* lakikorkeus : 7 500 m

### Aseistus

* 2 kpl 12,7 mm Breda-SAFAT konekivääriä
* 2 kpl 7,7 mm Breda-SAFAT konekivääriä
* 1200 kg pommeja tai kaksi halk. 450 mm torpedoa

Lähteet
-------

* Mondey, David: *Axis Aircraft of World War II, The warplanes of Germany, Italy and Japan during World War II*, 2002 (ensipainos 1984, London, England, englanniksi) ISBN 0-7858-1363-2. (s.32-33)

### Viitteet

1. ↑  Mondey, D. 2002: s. 32
**Norjan kielipolitiikka** tarkoittaa Norjan valtion suhdetta eri kieliin ja eri kieliä puhuviin ihmisryhmiin. Norjassa on yksi virallinen kieli (norja) ja kolme vähemmistökieltä (saame, kveeni ja romani). Huippuvuorilla puhutaan myös venäjää ja puolaa, mutta niillä ei ole virallista asemaa.

Norjan kieli
------------

Bokmålin ja nynorskin käyttö norjan kunnissa
Norja on Norjan puhutuin kieli, jota käyttää äidinkielenään 95 % väestöstä. Norjan kirjakieli voidaan jakaa kahtia Kirjanorjaan ja uusnorjaan; uusnorja perustuu puhekieleen, kun taas Kirjanorja on vanha kirjakieli, joka syntyi norjalaisen eliitin keskuudessa 400 vuotta sitten tanskan ja norjan sekoittuessa. Valtio tunnusti nynorskin vuonna 1885. Nynorskia käytetään maan länsiosien vuonoissa, ja 10 % norjalaisista käyttää sitä kirjakielenään. Kirjanorjaa käytetään Norjan tiheämmin asutetuilla alueilla, 85–90 % käyttää sitä kirjakielenään. Aikoinaan molemmat kielet yritettiin yhdistää luomalla *samnorsk*, mutta siitä ei koskaan tullut laajasti käytettyä. *Høgnorsk* on nynorskin muoto, jossa on säilynyt enemmän vanhoja vaikutteita, mutta silläkin on vain vähän käyttäjiä.

Saamelaiskielet
---------------

Saamelaiskielillä on Norjassa noin 15 800 puhujaa. Norjan saamelaiskielet ovat eteläsaame, luulajansaame, piitimensaame ja pohjoissaame. Norja on määrällisesti eniten saamelaisia ja saamelaiskieliä puhuvia. Saamelaiskielillä on virallinen asema Porsangin, Kaarasjoen, Tenon, Uuniemen, Koutokeinon, Kaivuonon, Tysfjordin ja Snåsan kunnissa. Koutokeino on saamelaisten tärkeimpiä kulttuurikeskuksia, Snåsa on eteläsaamen tärkein keskus. 1860-luvulta eteenpäin saamelaiskielten puhujiin kohdistettiin norjalaistamistoimia, ja kielet alkoivat elpyä vasta 1970-luvulla.

Kveeni
------

Kveeniä eli *ruijan suomalaismurteita* puhuvat kveenit Tromssan ja Finnmarkin lääneissä. Kielellä on Norjassa noin 6 500 puhujaa. Kuten saamelaiskielienkin puhujiin, myös kveeneihin kohdistettiin norjalaistamistoimia. Samoin kuin saame, kieli alkoi elpyä 1970-luvulla ja vuodesta 2006 lähtien kieltä on voinut opiskella Tromssan yliopistossa. Kveeni on virallinen kieli Porsangissa.

Romanin kieli
-------------

Romanin kielellä on Norjassa noin 6 500 puhujaa, ja se jakautuu neljään murteeseen: tavringerin, vlaxin, skandiromaanin ja rodin murteisiin. Rodi on muodostunut norjan kielestä, jossa on suuri määrä lainasanoja romanin kielestä. Romanit eivät ole keskittyneet mihinkään osaan maata vaan ovat hajautuneet ympäri sitä, lähinnä suuriin asutuskeskuksiin.

Lähteet
-------

1. ↑
2. ↑
Chikamatsu Monzaemon

**Chikamatsu Monzaemon** (jap. 近松門左衛門), alkuperäiseltä nimeltään **Sugimori Nobumori** (jap. 杉森信盛, 1653 Echizenin provinssi, nykyinen Fukuin prefektuuri – 6. tammikuuta 1725 Amagasaki, Settsun provinssi?) oli japanilainen draamakirjailija, joka kirjoitti myöhemmin bunraku-nimellä tunnettuja jōruri-nukkenäytelmiä ja kabukia. Häntä pidetään yhtenä Japanin merkittävimmistä dramatisteista. Hänen kirjoittamiaan näytelmiä tunnetaan yli 100.

Chikamatsu syntyi samuraiperheeseen, mutta hänen isänsä lopetti samuraina toimimisen ja muutti 1660-luvun loppupuolella Kiotoon, jossa Chikamatsu palveli keisarillisen hovin jäsentä. Ensimmäinen varmasti hänen kirjoittamansa näytelmä *Yotsugi Soga* julkaistiin vuonna 1683. Vuonna 1705 Chikamatsu muutti Osakaan työskennelläkseen näyttelijä Takemoto Gidayūn teatterille ja toimi siellä kuolemaansa saakka.

Chikamatsun työt voidaan jakaa historiallisiin romansseihin (*jidaimono*) ja hänen omaan aikaansa sijoittuviin tragedioihin (*sewamono*). Jälkimmäisten näytelmien hahmoihin kuuluu kaikentyyppisiä osakalaisia hahmoja: kauppiaita, rikollisia, kotivaimoja, palvelijoita, prostituoituja ja niin edelleen. Monet niistä käsittelevät todellisia tapahtumia, kuten vuonna 1703 julkaistu *Sonezaki shinjū* ("Sonezakin rakkausitsemurhat"), jonka Chikamatsu kirjoitti kahden viikon kuluessa itsemurhien tapahtumisesta. Hänen kaikkein suosituimpiin näytelmiinsä kuuluvat kiinalais-japanilaisen seikkailijan elämään pohjautuva melodraama *Kokusen’ya kassen* (1715) ja kaksoisitsemurhasta kertova *Shinjūten no Amijima* (1720), jota esitetään nykyäänkin yleisesti.

Tärkeimpiä töitä
----------------

### Jōruri

* *Yotsugi Soga* ("Soga-perilliset", 1683)
* *Shusse Kagekiyo* ("Voitokas Kagekiyo", 1685)
* *Sonezaki shinjū* ("Sonezakin rakkausitsemurhat", 1703)
* *Tanba Yosaku machiyo no komurobushi* ("Tanba yosakulaisen yölaulu")
* *Meido no hikyaku* ("Kuriiri helvetistä", 1711)
* *Kokusen’ya kassen* ("Kokusen’yan taistelut", 1715)
* *Nebiki no kadomatsu* ("Juuriltaan revitty mänty", 1718)
* *Shinjūten no Amijima* ("Rakkausitsemurhat Amijimassa", 1720)
* *Onnagoroshi abura no jigoku* ("Naisentappaja ja öljyhelvetti", 1721)

### Kabuki

* *Keisei hotoke no hara* ("Kurtisaani buddhan tasangolla", 1699)

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Chikamatsu Monzaemon Encyclopædia Britannica. Viitattu 19.6.2012.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Chikamatsu Monzaemon** Wikimedia Commonsissa
**Pekka Hietala** (24. kesäkuuta 1904 Joensuu – 5. maaliskuuta 1995 Joensuu) oli suomalainen kauppias ja liikennöintialan yrittäjä ja yritysjohtaja, joka sai liikenneneuvoksen arvonimen.

Hietalan vanhemmat olivat maanviljelijä Pekka Hietala ja Anna Mutanen ja puoliso 1932–1986 Elvi Johanna Nevalainen. Hietala kävi kauppakoulun Joensuussa ja toimi myymäläapulaisena sekä matkarahastajana. Hän perusti veljensä Ari Hietalan kanssa vuonna 1928 linja-autoliikkeen ja ryhtyi ajamaan Joensuu–Polvijärvi–Perttilahti-reittiä sekä Joensuun keskustan ja Utran yhdysliikennettä. Seuraavana vuonna veljekset sopivat yhdysliikenteestä myös laivayhtiön kanssa Kuopion ja Joensuun välillä. Vuonna 1930 Pekka Hietala perusti Joensuuhun myös talouskaupan ja myöhemmin sille sivuliikkeet Kontiolahdelle ja Polvijärvelle. Näistä hän luopui vuonna 1941. Veljesten linja-autoliiketoiminta siirrettiin vuonna 1936 uuteen Savo-Karjalan Linja -yhtiöön, josta muodostui sittemmin Pohjois-Karjalan merkittävimpiä alallaan, vaikkakin Ari Hietala erosi siitä jo vuonna 1947. Eläkkeelle yrityksen toimitusjohtajan tehtävästä vuonna 1979 jäänyt Pekka Hietala sai liikenneneuvoksen arvonimen vuonna 1977, ensimmäisenä pohjoiskarjalaisena henkilönä.

Lähteet
-------

1. 1 2  Pekka Hietala *Biografiasampo*. Viitattu 31.5.2022.
2. ↑  Pitkän linjan perheyritys.  *Pohjois-Karjala*, 11.10.2018, nro 41, s. 6. Kansalliskirjasto. Viitattu 31.5.2022.
**Kámpos** (kreik. Κάμπος; myös *Kámbos*) eli **Votsalákia** (Βοτσαλάκια) on Kreikan kylä, joka sijaitsee Sámoksen saarella. Se kuuluu hallinnollisesti Dytikí Sámoksen kuntaan, Sámoksen alueyksikköön ja Pohjois-Egean saarten alueeseen. Aiemmin kylä kuului Marathókampoksen kuntaan ja vuodesta 2011 lähtien Sámoksen kunnan Marathókampoksen kunnallisyksikköön. Kámpos on osa Marathókampoksen kyläyhdyskuntaa. Kylän väkiluku on 471 (vuonna 2011).

Kámpoksen Votsalákian rantaa.
Kámpos – tai usein pidemmin *Kámpos Marathokámpou* (Κάμπος Μαραθοκάμπου) erotuksena saaren muista saman nimisistä kylistä – sijaitsee Sámoksen lounaisrannikolla Kérkis-vuoren juurella, hieman länteen Órmos Marathokámpousta. Kylä on nykyisin paljolti turistikylä, ja siellä on erilaisia turismipalveluita ja pitkä ranta. Turismiteollisuudessa kylä tunnetaan usein rantansa mukaan nimellä *Votsalákia* ("pikkukivet"). Kylästä lähtevät suositut vaellusreitit Pythagoraan luolalle sekä Evangelístrian luostarille ja edelleen Kérkiksen huipulle.

Lähteet
-------

1. 1 2  Απογραφή Πληθυσμού - Κατοικιών 2011. Väestönlaskennan tulokset (XLS)  2011. The Hellenic Statistical Authority (Kreikan tilastokeskus ELSTAT).  Arkistoitu 16.10.2015. Viitattu 1.9.2014. (kreikaksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Kámpos eli Votsalákia** Wikimedia Commonsissa
**Lepolan hautausmaa** (ven. Южное кладбище, *Juzhnoje kladbištše*, *Eteläinen hautausmaa*) sijaitsee Viipurissa Lepolan kaupunginosassa. Se on yksi kaupungin hautausmaista, joka syntyi kun Venäjän senaatti oli vuonna 1772 kieltänyt kirkkoihin hautaamisen. Ensimmäiset vainajat Lepolaan haudattiin 1830-luvulla. Muita päätöksen myötä perustettuja suuria hautausmaita olivat Sorvalin ja Ristimäen hautausmaat, joille hautaaminen aloitettiin jo vuosisadan vaihteessa.

Lepolaan on haudattu muun muassa Suomen kenraalikuvernöörinä toiminut Alexander Amatus Thesleff, jonka hautamuistomerkki kunnostettiin kesällä 2012 Borodinon taistelun 200-vuotisjuhlan kunniaksi. Hautausmaalla sijaitsee myös toisen maailmansodan aikana Viipurissa ja kaupungin ympäristössä kaatuneiden neuvostosotilaiden muistomerkki. Siihen on kaiverrettu noin 2 000 joukkohautaan haudatun sotilaan nimet.

Lähteet
-------

1. 1 2  Hautausmaiden historiaa Viipurissa (Arkistoitu – Internet Archive) Viipurin kaupunki. Viitattu 9.11.2014.
2. ↑  Lepolan kaupunginosa VirtuaaliViipuri 1939. Viitattu 9.11.2014.
3. ↑  Могила Генерала Теслева А.П. г.Выборг Glebytševon (Makslahti) maalaiskunnan kotisivut. Viitattu 9.11.2014. (venäjäksi)
4. ↑  Talvitie, Heikki: Patsaat puhuvat  17.9.2012. Suomi-Venäjä-Seura. Viitattu 9.11.2014.
5. ↑  Выборгский район - 05131 г. Выборг, Южное кладбище, братское кладбище (Arkistoitu – Internet Archive) Suuren isänmaallisen sodan muistosivusto. Viitattu 9.11.2014. (venäjäksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Eteläinen hautausmaa Viipurin kaupungin sivuilla
**Birgit Dressel** (4. toukokuuta 1960 Bremen – 10. huhtikuuta 1987 Mainz) oli saksalainen seitsenottelija.

Dressel voitti seitsenottelussa Saksan mestaruuden vuonna 1986. Saman vuoden EM-kilpailuissa hän sijoittui neljänneksi. Los Angelesin olympialaisissa 1984 hän sijoittui yhdeksänneksi. Universiadeissa hän sijoittui neljänneksi vuonna 1983, viidenneksi 1985 ja yhdeksänneksi 1981.

Dressel kuoli 10. huhtikuuta 1987. Ennen kuolemaansa hän oli parin päivän ajan kärsinyt suurista kivuista lannenikamien alueella. Tämän vuoksi hänelle oli annettu suuria määriä kipulääkkeitä ja rauhoittavia lääkkeitä. Lopulta hän hakeutui sairaalaan, jossa kuoli samana iltana. Syyttäjälle laaditun oikeuslääketieteellisen lausunnon mukaan Dressel kuoli lääkeaineiden aiheuttamaan allergiseen sokkiin. Reaktion aiheuttanut aine ei kuitenkaan selvinnyt. Lausunnon mukaan Dressel oli käyttänyt viime aikoina ennen kuolemaansa kaikkiaan noin sataa erilaista lääkeainetta, mukana luvussa muun muassa vitamiineja mutta myös vahvoja kipulääkkeitä ja antibiootteja sekä Megagrisevit- ja Stromba-nimiset anaboliset steroidit.

Henkilökohtaiset ennätykset
---------------------------

* 200 metrin juoksu: 24,68 (1986)
* 800 metrin juoksu: 2.14,02 (1986)
* 100 metrin aitajuoksu: 13,56 (1986)
* Korkeushyppy: 192 (1986)
* Pituushyppy: 628 (1986)
* Kuulantyöntö: 14,12 (1986)
* Keihäänheitto: 45,70 (1986)
* Seitsenottelu: 6487 (1986)

Lähteet
-------

1. 1 2  Birgit Dressel *Olympedia*. Viitattu 29.6.2023. (englanniksi)
2. ↑  Birgit Dressel Tilastopaja (vaatii kirjautumisen, maksullinen palvelu). Viitattu 29.6.2023. (englanniksi)
3. ↑  Berendonk, Brigitte: *Doping: Kultaa, kunniaa, kurjuutta*, s. 203–206, 332–334. Suomentanut Heikkinen, Hannele. MuscleMedi, 1993. ISBN 952-9849-00-1.
4. ↑  Erään huippu-urheilijan kuolema.  *Helsingin Sanomat*, 20.9.1987, s. A 35. Lehti HS Aikakoneessa (tilaajille).
5. ↑  Birgit Dressel Kansainvälinen yleisurheiluliitto. Viitattu 29.6.2023. (englanniksi)
Lepolan huvila
**Lepolan huvila** on Tampereen Härmälässä sijaitseva 1800-luvulla rakennettu huvila. Sen rakennutti insinööri Ossian Bergbom, vuodesta 1903 alkaen Wuorenheimo. Wuorenheimon kuoltua huvila jäi perikunnalle.

Huvilan suunnitteli todennäköisesti Tampereen kaupungin ensimmäinen kaupunginarkkitehti F. L. Calonius (1876–1891). Todennäköistä on myös, että huvila siirrettiin Hatanpäänniemeltä ennen vuotta 1898, koska paikalle rakennettiin silloin Nils Idmanin asuntopalatsi Idmanin huvila.

Lepolan huvila on suojeltu rakennustaiteellisin ja maisemallisin perustein.

Yleisradioasema
---------------

Suomalaisten radiolähetysten uranuurtaja, insinööri Arvi Hauvonen, kutsuhuudoltaan 3NB, käytti huvilan suippoa tornia toisena radiolähetysasemanaan 1923. Ensimmäisellä lähetysasemalla hän oli pääasiassa vain sähköttänyt, mutta Lepolan huvilalta hän lähetti myös gramofonimusiikkia AM:llä, minkä vuoksi lähetykset voidaan katsoa yleisön viihdyttämiseksi tarkoitetuiksi yleisradiolähetyksiksi.

Tampereen kaupungin omistuksessa
--------------------------------

Huvila siirtyi Wuorenheimon puolison Agnes Wuorenheimon kuoltua (k. 1921) Tampereen kaupungille kaupalla vuonna 1925, ja vuodesta 1927 alkaen huvila toimi lastenkotina, johtajanaan Elli Seppälä (hänen sisarensa Aili Seppälä toimi samaan aikaan Rantaperkiössä sijaitsevan Metsolan lastenkodin johtajana). Talvisodan aikana huvila palveli sotilassairaalan toipilasosastona. Sodan jälkeen vuonna 1945 kaupunki päätti pitää huvilan lasten käytössä, ja siitä tehtiin lastentarha. Tässä tarkoituksessa se toimii heinäkuuhun 2017 saakka, jolloin sen toiminta Lepolan päiväkotina päättyy. Vuonna 2018 Tampereen kaupunki aikoo myydä huvilan. Huvilan perinteitä vaalii Härmälä-Seura.

Lähteet
-------

* Härmälä Seura (Arkistoitu – Internet Archive)

### Lähteet

1. ↑  *Tampereen kantakaupungin rakennuskulttuuri 1998*, s. 13, 255. Tampere: Tampereen kaupungin kaavoitusyksikkö, 1998. ISBN 951-609-076-1.
2. ↑  Manninen, Jukka: Viimeinen herrasväen huvila tyhjenee myyntiin ensi kesänä.  *Aamulehti, Moro*, 26.1.2017, s. 14–15.
Károly Jenő Ujfalvy
**Károly** (**Charles, Karl**) **Jenő Ujfalvy** (1842–1904) oli unkarilainen tutkimusmatkailija ja kielitieteilijä. Hän muutti 1867 Ranskaan ja toimi siellä vuodesta 1870 Versaillesin kymnaasissa saksan kielen opettajana ja vuodesta 1876 Itämaisen akatemian dosenttina. Hän julkaisi tuotantonsa etupäässä ranskaksi.

Ujfalvy kävi vuosina 1876 ja 1880 Ranskan hallituksen lähettämänä tutkimusmatkoilla Keski-Aasiassa ja selosti matkoja teoksessa *Expédition scientifique française en Russie, en Sibérie et dans le Turkestan* (1878–1880). Ujfalvy julkaisi Keski-Aasian maan- ja kansatiedettä koskevia tutkimuksia ja esitteli kirjasissa ulkomaalaisille suomalais-ugrilaista kielitiedettä olematta aiheen asiantuntija. Hänen tuotantoonsa kuuluu kieliopillisia esityksiä unkarin, suomen ja vepsän kielistä sekä vertaileva tutkielma *Étude comparée des langues ougro-finnoises* (1875, ’Ugrilais-suomalaisten kielten vertaileva tutkielma’). Hän aloitti *Kalevalan* suorasanaisen ranskantamisen, mutta painosta ilmestyi käännös vain ensimmäisestä runosta (1876).

Lähteet
-------

1. 1 2  Charles Eugène de Ujfalvy de Mező-Kövesd Kalevala maailmalla. Kalevalaseura. Viitattu 7.11.2022.
2. 1 2  Ujfalvy, Karoly Jenö: *Tietosanakirja osa 10*, palsta 143. Tietosanakirja-osakeyhtiö, 1919.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Károly Jenő Ujfalvy** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Katalonia
* Saksa
* Suomi (KANTO)
* Belgia
* Yhdysvallat
* Japani
* Alankomaat
* Puola
* Portugali
* Vatikaani

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Kámpos** (kreik. Κάμπος; transl. myös *Kámbos*) on Kreikan kylä, joka sijaitsee Tínoksen saarella. Se kuuluu hallinnollisesti Tínoksen kuntaan, Tínoksen alueyksikköön ja Etelä-Egean saarten alueeseen. Kylän väkiluku on 71 (vuonna 2011).

Kámpoksen kylä sijaitsee Tínoksen eteläisissä keskiosissa noin seitsemän kilometriä pohjoiseen saaren keskuksesta Tínoksen kaupungista eli Chórasta. Kámpos muodostaa myös laajemman kyläyhdyskunnan (Τοπική Κοινότητα Κάμπου, *Topikí Koinótita Kámpou*), johon kuuluvat varsinaisen Kámpoksen kylän lisäksi kylät Ágios Romanós, Fsínos, Loutrá, Smardáki, Tarampádos, Vourní ja Xinára. Koko yhdyskunnan väkiluku on 222.

Kylässä on kaksi kirkkoa, katolinen Pyhän Kolminaisuuden (*Agía Triáda*) kirkko ja ortodoksinen Pyhän Katariinan (*Agía Aikateríni*) kirkko. Kylässä on myös taiteilija Kóstas Tsókliksen nimeä kantava taidemuseo.

Aiemmin kylä kuului Exómvourgon kuntaan ja vuodesta 2011 lähtien Tínoksen kunnan Exómvourgon kunnallisyksikköön.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Απογραφή Πληθυσμού - Κατοικιών 2011. Väestönlaskennan tulokset (XLS)  2011. The Hellenic Statistical Authority (Kreikan tilastokeskus ELSTAT).  Arkistoitu 16.10.2015. Viitattu 1.9.2014. (kreikaksi)
2. 1 2  Κάμπος *TinoSecret*. Viitattu 1.9.2020.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Kámpos** Wikimedia Commonsissa
**Dull of Down** on suomalainen rockyhtye, jonka on perustettu vuonna 2020. Yhtyeen musiikkia on kuvailtu hard rockiksi, bluesrockiksi ja grungerockiksi, mutta bändi itse kutsuu sitä yksinkertaisesti "rock and rolliksi". Dull of Down -kappaleiden sävellykset ja sanoitukset lähtevät Lasse Hyytisen kynästä. Vuonna 2020 yhtye solmi kansainvälisen julkaisu- ja jakelusopimuksen Pilfink Recordsin kanssa. 

Yhtyeen ensimmäinen tuplasingle *High Heels* (7/2020) sai hyvin radiosoittoa Euroopassa ja Etelä-Amerikassa. Kolme kuukautta myöhemmin julkaistiin toinen tuplasingle *Beauty and The Beast, joka* jatkoi samaa linjaa ja sai myös hyvin radiosoittoa eri mantereilla. Yhtyeen kolmas tuplasingle *Praise and Play Rock`n Roll* julkaistiin 19.4.2021. Syksyllä 2021 rumpali Marko Heikkilä ja basisti Heidi Saarelainen päättivät lähteä yhtyeestä ajanpuutteen vuoksi. Vuoden 2022 alkupuolella yhtye sai uuden rytmiryhmän, kun rumpali Kim Rintamäki ja basisti Jari Kärkkäinen liittyivät Dull of Downin riveihin. Bändin neljäs tuplasingle julkaistiin kesällä 2022.

Diskografia
-----------

### Singlet

**Lullaby Time / Raymond (2022)**

* Lullaby Time
* Raymond

**Praise and Play Rock`n Roll (2021)**

* Praise and Play Rock`n Roll
* You're Going Down

**Beauty and the Beast (2020)**

* Beauty and the Beast
* Waiting is Over

**High Heels (2020)**

* High Heels
* If I Leave Here Tomorrow
**Pekka Ihalainen** (ven. Пётр Иванович Ихалайнен, 23. syyskuuta 1913 Uusi-Ihalaisi, Tuutari – 4. toukokuuta 1976 Petroskoi) oli inkeriläissyntyinen neuvostoliittolainen poliitikko ja historioitsija.

Ihalainen syntyi talonpoikaisperheeseen. Hän valmistui Leningradin opettajaopistosta ja työskenteli vuodesta 1931 lähtien opettajana ja rehtorina Neuvosto-Karjalassa. Ihalainen toimi Karjalais-suomalaisen sosialistisen neuvostotasavallan nuorisoliiton keskuskomitean sihteerinä vuosina 1940–1944. Hän opiskeli Neuvostoliiton ulkoministeriön diplomaattikorkeakoulussa Moskovassa vuosina 1944–1946, työskenteli ulkoministeriön avustajana ja palasi sitten Karjalaan. Ihalainen toimi Karjalais-suomalaisen SNT:n korkeimman neuvoston puhemiehistön sihteerinä vuosina 1946–1951 ja KSSNT:n opetusministerinä vuosina 1951–1954.

Ihalainen opiskeli NKP:n keskuskomitean yhteiskuntatieteiden akatemiassa vuosina 1948–1949. Hän opetti historiaa kirjastonhoitajaopistossa vuosina 1955–1956 ja toimi vuodesta 1956 lähtien dosenttina ja historian laitoksen johtajana Karjalan pedagogisessa instituutissa. Vuosina 1960–1975 Ihalainen oli instituutin rehtorina. Hänen tutkimusaiheensa liittyvät Suomen ja Neuvostoliiton suhteisiin.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  *Karelija: entsiklopedija, tom 1*, s. 384. Petrozavodsk: PetroPress, 2007. ISBN 978-5-8430-0123-0.
**El Gouna** on egyptiläinen turistikeskus, jonka omistaa Samih Sawiris. Se sijaitsee Egyptin itäosassa, Punaisenmeren länsirannalla, noin 20 kilometrin päässä Hurghadasta pohjoiseen.

El Gounan historia
------------------

Orascom Hotels and Development aloitti El Gounan rakentamisen turistikeskukseksi vuonna 1989. Monet vaikuttavat eurooppalaiset ja amerikkalaiset arkitehdit suunnittelivat El Gounaan perinteisiä egyptiläisiä maaseututaloja. Myös El Gounan koko alue rakennettiin tekolaguunien ympärille. Vuonna 1992 El Gouna avattiin ja siitä tuli nopeasti suosittu lomakohde. El Gounaa rakennetaan yhä edelleen suuremmaksi lomakyläksi.

Turistikeskuksena
-----------------

El Gouna on yksi Egyptin suosituimmista lomakohteista. El Gouna on etenkin erikoistunut vesiurheiluun, mutta myös muita erilaisia aktiviteettimahdollisuuksia löytyy, joita ovat muun muassa golf, aavikko-safarit ja ratsastus. El Gouna sopii myös hyvin auringonottamiseen ja uimiseen.

Ilmasto
-------

Koska El Gouna sijaitsee Egyptissä, joka on yksi maailman kuivimmista ja aurinkoisimmista maista, siellä päivät ovat yleisesti kuivia ja lämpimiä. El Gounassa lämpötila on vuoden ympäri noin 17°C - 33°C välillä.

Lähteet
-------

1. 
2. (Arkistoitu – Internet Archive)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **El Gouna** Wikimedia Commonsissa
**MBDA MICA** (ransk. *Missile d’interception, de combat et d’autodéfense*) on ilmataisteluohjus, jolla voidaan havaita, seurata ja tuhota kohde näkökantaman ulkopuolella (engl. *beyond visual range*, BVR). Se on tarkoitettu laukaistavaksi sekä hävittäjistä että maalaukaisimista. MICA käyttää ohjaukseen suihkuvirtauksen suuntausta.

Ohjuksen kehityksen aloitti 1982 Matra. Ensimmäiset kokeet tehtiin 1991, ja ohjus otettiin käyttöön 1996 Dassault Rafalessa ja Mirage 2000:ssa. Se on tarkoitettu korvaamaan sekä Super S 530D että Magic II.

Ohjuksen voi varustaa joko tutkalla tai infrapunahavaitsimella. Kantama on hävittäjästä laukaistuna > 500 m ja < 60 km ja nopeus 4 mach. Maasta laukaistuna kantama on > 10 km. Ohjuksen pituus on 3,1 m ja massa 112 kg.

MICA on käytössä Ranskan ilmavoimissa ja laivastossa, Taiwanilla, Qatarissa, Arabiemiraateissa ja Kreikassa. Ohjuksia on valmistettu yli 2 000 kappaletta.

Lähteet
-------

1. ↑  MICA Air-to-Air Missile System Air Force Technology. Viitattu 24.7.2018.

Aiheesta muualla
----------------

* Le missile d'interception, de combat et d'autodéfense (MICA) (defense.gouv.fr) (ranskaksi)
Lutz Bachmann, 2015
**Lutz Bachmann** (s. 1973 Dresden, Itä-Saksa) on poliittinen aktivisti ja lähinnä Dresdenissä toimivan saksalaisen maahanmuuttovastaisen liikkeen Pegidan johtaja. Hän on graafinen suunnittelija ja on nuorena syyllistynyt pahoinpitelyihin, murtoihin ja myynyt huumeita.

Bachmannia on syytetty natsimielisyydestä sen jälkeen kun hänestä levisi sosiaalisessa mediassa kuvia Hitler-viiksissä. Häntä pidetään karismaattisena puhujana, joka innostaa kuulijoitaan. Hän oli vuodesta 1997 kolme vuotta pakosalla tuomiotaan Etelä-Afrikassa mutta palasi Saksaan vuonna 2000.

Syyskuussa 2016 Lutz Bachmann muutti Espanjaan Teneriffalle, mutta lokakuussa Kanariansaarten paikallisparlamentti julisti hänet ei-toivotuksi henkilöksi.

Lähteet
-------

1. 1 2  Teppo Tiilikainen:   *Suomen Kuvalehti*, 17.9.2015, nro 38/2015, s. 12–13.
2. ↑  Christian Fischer: Wir hören erst auf, wenn die Asyl-Politik sich ändert! *bild.de*.  1.12.2014. Viitattu 19.9.2015. (saksaksi)
3. ↑  Teneriffa erklärt Bachmann zur Persona non grata, Die Welt

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Lutz Bachmann**.
* Lutz Bachmann Internet Movie Databasessa. (englanniksi)

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa

 |

 |