recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Maanviljelysneuvos Ernst Waldemar Sagulin.
**Ernst Valdemar Sagulin** (30. joulukuuta 1852 Somero – 14. helmikuuta 1915 Somero) oli suomalainen tilanomistaja ja koulunjohtaja, joka sai maanviljelysneuvoksen arvonimen.

Sagulinin vanhemmat olivat varamaanmittari Ernst Reinhold Ferdinand Sagulin ja Sofia Wilhelmina Palm ja puoliso vuodesta 1895 Edit de Pont, aiemmin Kjäldström. Puutarhuri Volter Ferdinand Sagulin oli hänen veljensä. Valdemar Sagulin tuli ylioppilaaksi Svenska normallyceumista 1873, suoritti lainopin opintoja 1873–1874 ja valmistui agronomiksi Mustialasta 1879. Hän oli Someron Pitkäjärvellä Pitkäjärven eli Långsjön kartanon tilanhoitaja 1880–1884 ja omistaja vuodesta 1884, Pitkäjärven karjahoitokoulun perustaja ja johtaja vuodesta 1896, Pitkäjärven maanviljelyskoulun perustaja ja johtaja 1897–1899 ja Pitkäjärven puutarhakoulun perustaja ja johtaja vuodesta 1904. Sagulinilla oli myös useita kunnallisia ja muita luottamustehtäviä. Maanviljelysneuvoksen arvonimen hän sai 1907 ja Senaatin kultaisen kunniamerkin karjanjalostuksen ansioista 1906.

Lähteet
-------

1. 1 2  Valdemar Sagulin *Biografiasampo*. Viitattu 22.6.2022.
2. ↑  Kuollut. Maanviljelysneuvos Ernst Waldemar Sagulin.  *Lounais-Suomen maatalouslehti: Lounais-Suomen maatalousseurojen ja -yhtymäin sekä maamiesten äänenkannattaja ja ilmoituslehti*, 20.2.1915, nro 4, s. 5. Kansalliskirjasto. Viitattu 22.6.2022.
**André Filipe Brás André** (s. 26. elokuuta 1989 Vila do Conde) on portugalilainen jalkapalloilija, joka edustaa kotimaansa Primeira Ligassa pelaavaa FC Portoa. Oikeajalkainen André on pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja. Hän kuuluu myös Portugalin jalkapallomaajoukkueeseen.

Ura
---

### Seurajoukkueura

André aloitti uransa aikuisten tasolla vuonna 2008 toiseksi korkeimman sarjatason Segunda Ligan Varzim SC:ssä, jota edusti vuoteen 2010 asti pelaten 49 ottelua ja viimeistellen kuusi maalia.

Heinäkuussa 2010 André siirtyi Espanjan pääsarjassa pelanneen Deportivo de La Coruñan kakkosjoukkueeseen. Hän pelasi seuran paidassa vain kolme ottelua ja palasi tammikuussa 2011 takaisin vanhaan seuraansa Varzim SC:hen. André edusti Varzimia puolitoista vuotta pelaten 37 ottelua, joissa syntyi 12 osumaa.

Kesällä 2012 André siirtyi Primeira Ligan Vitória SC:hen, jossa hän teki pääsarjadebyyttinsä elokuussa 2012 Sporting CP:tä vastaan. Avausmaali syntyi saman vuoden joulukuussa SC Olhanensea vastaan. Ensimmäisellä kaudellaan André teki 24 pelissä yhden maalin. Toisella kaudellaan André debytoi Eurooppa-liigassa pelaten siellä kuusi ottelua, joissa syntyi yksi maali. Primeira Ligassa maaleja kertyi 26 ottelussa neljä kappaletta. Kolmannella kaudellaan eli kaudella 2014–2015 André onnistui maalinteossa 11 kertaa 31 pelaamassaan ottelussa. Yhteensä André pelasi Vitórian paidassa 81 ottelua tehden 16.

Heinäkuussa 2015 André siirtyi saman sarjan FC Portoon. Hän debytoi Mestarien liigassa saman vuoden syyskuussa.

### Maajoukkueura

André pelasi Portugalin alle 19-vuotiaiden maajoukkueen paidassa vuonna 2008 yhden ottelun. Portugalin jalkapallomaajoukkueessa André debytoi maaliskuussa 2015 ystävyysottelussa Kap Verdeä vastaan. Avausmaalinsa hän teki marraskuussa 2015 ystävyysottelussa Luxemburgin verkkoon.

Lähteet
-------

* André André Transfermarkt-sivustolla (englanniksi)
* 

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.
**André Gomes Magalhães Almeida** (s. 10. syyskuuta 1990 Lissabon, Portugali) on portugalilainen jalkapalloilija. Hän edustaa Portugalin Primeira Ligassa pelaavaa Benficaa ja on luontaiselta pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja, mutta voi pelata tarvittaessa myös laitapuolustajana.

Seurajoukkueura
---------------

Almeida siirtyi kesällä 2011 Benficaan, josta hänet lainattiin välittömästi União Leiriaan. Joulukuussa 2011 lainasopimus keskeytettiin ja hän palasi takaisin omistajaseuraansa. Hän pelasi neljässä ottelussa loppukauden aikana.

Kauden 2012–2013 Almeida aloitti seuran reservijoukkueessa, mutta siirtoikkunan viime hetkien Javi Garcían ja Axel Witselin myyntien takia hänet nostettiin takaisin edustusjoukkueeseen. Hän toimi kauden aikana vaihtoehtona joko keskikentän pohjalle tai oikeaksi laitapuolustajaksi.

Maajoukkueura
-------------

Almeida teki ensiesiintymisensä Portugalin maajoukkueessa 11. lokakuuta 2013 vuoden 2014 MM-karsintaottelussa Israelia vastaan.

Almeida kuului 19. toukokuuta 2014 nimettyyn 23 pelaajan kokoonpanoon vuoden 2014 MM-kilpailuihin.

Lähteet
-------

1. ↑  Benfica solicita regresso de André Almeida à U. Leiria (Arkistoitu – Internet Archive) Mais Futebol. Viitattu 3.6.2014. (portugaliksi)
2. ↑  Ex-leão André Almeida ganha estatuto na Luz Ser Benfiquista. Viitattu 3.6.2014. (portugaliksi)
3. ↑  Paulo Bento announces Portugal's 23-man World Cup squad (Arkistoitu – Internet Archive) PortuGOAL. Viitattu 3.6.2014. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* André Almeidan esittely ja tilastot Footballzz-sivustolla (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)

Benfica – Primeira Liga
1 Svilar |
2 Conti |
3 Grimaldo |
5 Fejsa |
6 Dias |
7 Caio |
8 Gabriel |
9 De Tomás |
11 Cervi |
14 Seferović |
17 Živković |
19 Chiquinho |
21 Pizzi |
22 Sámaris |
23 Ebuehi |
27 Silva |
28 Weigl |
33 Jardel |
34 Almeida |
49 Taarabt |
61 Florentino |
71 N. Tavares |
72 Zlobin |
73 Jota |
83 Fernandes |
84 T. Tavares |
92 D. Tavares |
95 Carlos Vinícius |
97 Ferro |
99 Vlachodimos |
Valmentaja Lage

Portugalin joukkue – Jalkapallon MM-kilpailut 2014
1 Eduardo |
2 Alves |
3 Pepe |
4 Veloso |
5 Coentrão |
6 Carvalho |
7 Ronaldo |
8 Moutinho |
9 H. Almeida |
10 Vieirinha |
11 Éder |
12 Patrício |
13 Costa |
14 Neto |
15 Silva |
16 Meireles |
17 Nani |
18 Varela |
19 A. Almeida |
20 Amorim |
21 Pereira |
22 Beto |
23 Postiga |
Valmentaja Bento
András Schiff vuonna 2012.
**András Schiff** (s. 21. joulukuuta 1953 Budapest, Unkari) on unkarinjuutalainen pianisti ja kapellimestari, joka on ollut vuodesta 2001 Ison-Britannian kansalainen. Hän muutti vuonna 1979 Unkarista Yhdysvaltoihin, jonka kansalaisuutta hän ei saanut. Itävallan kansalaisuuden hän sai 1987, mutta luopui siitä ja muutti 2001 Lontooseen. Schiffin toinen koti on Italian Firenzessä.

Schiff johtaa vuonna 1999 perustamaansa *Cappella Andrea Barca* -kamariorkesteria. Schiff on saanut uransa aikana lukuisia palkintoja ja kunnianosoituksia, esimerkiksi Bartók-palkinnon vuonna 1991, Claudio Arraun muistomitalin vuonna 1994 ja Unkarin valtion korkeimman kunnianosoituksen, Kossuth-palkinnon, vuonna 1996. Vuonna 1990 hän voitti Grammy-palkinnon Johann Sebastian Bachin englantilaisen sarjan levytyksestä. Vuonna 2014 Schiff sai Brittiläisen imperiumin ritarikomentajan arvon.

Schiffin ohjelmistoon pianistina kuuluvat keskeisimmät pianomusiikin teokset. Hän aloitti vuonna 2004 sarjan, jossa esittää kaikki Ludwig van Beethovenin 32 pianosonaattia aikajärjestyksessä. Schiff esitti kahdeksan konsertin sarjan myös Helsingin juhlaviikoilla 2007, ja se julkaistiin ECM-levymerkillä. Levytys nimettiin ehdolle Grammy-palkinnon saajaksi.

Schiff on arvostellut ankarasti Unkarin oikeistokonservatiivista nykyhallintoa. Ison-Britannian kansalaisuuden saanut Schiff ilmoitti vuonna 2011, ettei hän palaa enää koskaan Unkariin.

Schiff on konsertoinut Radion sinfoniaorkesterin kanssa Helsingissä joulukuussa 2012 ja kesäkuussa 2016.

Lähteet
-------

1. ↑  Helsingin Sanomat 13.12.2012 sivu C1.
2. ↑  Punt, Rodney: Pianist András Schiff is Knighted, *LA Opus* 18.6.2014. Viitattu 14.6.2016.
3. ↑  Schiff & Beethoven VIII (Arkistoitu – Internet Archive), Helsingin Juhlaviikot 2007. Viitattu 14.6.2016.
4. 1 2  Pianisti András Schiff Suomessa  13.12.2012. Yle Uutiset. Viitattu 14.12.2012.
5. ↑  RSO Sir Andras Schiff (Arkistoitu – Internet Archive), RSO kesäkuu 2016. Viitattu 14.6.2016.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Katalonia
* Saksa
* Israel
* Suomi (KANTO)
* Yhdysvallat
* Latvia
* Japani
* Tšekki
* Australia
* Korea
* Kroatia
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* IdRef

 |

 |
Garnerin vuonna 1802
**André-Jacques Garnerin** (31. tammikuuta 1769 Pariisi – 18. elokuuta 1823 Pariisi) oli ranskalainen kehikottoman (ei-jäykän) laskuvarjon keksijä. Garnerinia voidaan pitää ensimmäisenä varsinaisena laskuvarjohyppääjänä, sillä hän suoritti useita hyppyjä. Hän suoritti ensimmäisen dokumentoidun onnistuneen laskuvarjohypyn korkealta.

Garnerinin ensimmäiset kokeilut perustuivat sateenvarjon muotoisiin laitteisiin. Hän joutui brittijoukkojen vangiksi Napoleonin sotien ensimmäisen vaiheen (1792–1797) aikana. Garnerin luovutettiin itävaltalaisille ja hän joutui sotavangiksi Budaan Unkariin lähes kolmeksi vuodeksi.

Vapautumisensa jälkeen Garnerin työskenteli ilmapallojen parissa. Hän hyppäsi ensimmäistä kertaa ilmapallosta silkkilaskuvarjolla 22. lokakuuta 1797 Parc Monceaun yllä Pariisissa. 900 metrin pudotuksen jälkeen hän laskeutui ihailevan väkijoukon eteen. 3.–4. lokakuuta 1803 hän kulki 395 kilometrin matkan Pariisin ja Clausenin välillä ilmapallollaan. 

Hänen puolisonsa Jeanne-Geneviève oli ensimmäinen naispuolinen laskuvarjohyppääjä.

Garnerin kuoli onnettomuudessa Pariisissa palkin osuttua häneen hänen rakentaessaan ilmapalloa.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **André-Jacques Garnerin** Wikimedia Commonsissa

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:André-Jacques Garnerin 

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**Benjamin Pirkkiö** (s. 1979 Rovaniemi) on suomalainen painonnostaja ja varsinkin nuorten sarjoissa yksi menestyksekkäimpiä nostajia Suomessa. Hän edusti Rovaniemen Reipasta.

Benjaminin suurimpia saavutuksia urallaan oli vuoden 1999 Savannahin nuorten MM-kilpailut. 94 kilogramman sarjassa nostettu 360 kg:n yhteistulos oikeutti Pirkkiön pronssimitalille. Yhteistulos koostui 160 kg:n tempauksesta ja 200 kg:n työnnöstä. Työntö ja yhteistulos olivat uusia Suomen ennätyksiä. Lisäksi Pirkkiö voitti kultaa 16-vuotiaiden EM-kisoissa 300 kg:n yhteistuloksella vuonna 1996, sekä hopeaa nuorten EM-kilpailuissa 1999. 

Pirkkiö voitti Suomen mestaruuden kahdeksan kertaa peräkkäin vuosina 1996–2004. Hänen kisaennätyksensä ovat 162,5 kg tempauksessa, 202,5 kg työnnössä ja 362,5 kg yhteistuloksessa. Hänellä on myös hallussaan 10 Suomen ennätystä.

Pirkkiölle aiottiin tehdä doping-testi vuonna 2000, mutta Pirkkiö ei ollut saavutettavissa doping-testiin seurauksella, että hänelle määrättiin kahden vuoden kilpailu- ja toimitsijakielto. Pirkkiö valitti päätöksestä ja testausepäselvyyksien takia kilpailukielto kumottiin. Pirkkiö tuomittiin vuoden 2004 painonnoston EM-kisoissa kiellettyjen dopingaineiden käytöstä kilpailukieltoon. Pirkkiö kärähti uudelleen norandrosteronin käytöstä vuoden 2007 SM-kisoissa ja hänet tuomittiin elinikäiseen toimintakieltoon. Vuonna 2015 Suomen Painonnostoliitto lyhensi Pirkkiön kansallisen toimintakiellon kahdeksan vuoden pituiseksi ja hän vapautui toimintakiellosta 15. toukokuuta 2015.

Benjamin Pirkkiön veljet Jaarli Pirkkiö ja Samuli Pirkkiö ovat myös menestyneitä SM-tason painonnostajia ja arvokisaedustajia.

Lähteet
-------

* International weightlifting federation *iwf.net*.  (englanniksi)

### Viitteet

1. ↑  Urheilun Oikeusturvalautakunta. Diaarinro 6/2000 (Arkistoitu – Internet Archive)
2. ↑  Iltasanomat. 6.11.2007 Benjamin Pirkkiö sai elinikäisen toimintakiellon. [vanhentunut linkki]
3. ↑  Benjamin Pirkkiön toimintakieltoa lyhennettiin  20.5.2015. Yle Urheilu. Viitattu 25.6.2015.
**Dyynien daami** (jap. 砂の女, *Suna no onna*) on Hiroshi Teshigaharan ohjaama japanilainen elokuva vuodelta 1964. Minimalistinen, synkkä ja absurdi psykoseksuaalinen draamaelokuva perustuu Kōbō Aben romaaniin *Hiekkaa*, josta kirjailija itse sovitti elokuvan käsikirjoituksen. Elokuvassa näyttelevät Hiroko Ito, Kyōko Kishida ja Eiji Okada.

Juoni
-----

Ruuhkaisesta ja kiireisestä Tokiosta rannikon autiolle hiekkadyynille paennut hyönteistutkija kohtaa hiekkaa lapioivan naisen, jonka työllä ei vaikuta olevan mitään tarkoitusta.

Vastaanotto
-----------

*Dyynien daami* palkittiin Cannesissa  tuomariston erikoispalkinnolla. Elokuva sai myös parhaan ohjauksen ja parhaan ulkomaalaisen elokuvan Oscar-ehdokkuudet.

*The New York Timesin* kriitikot valitsivat *Dyynien daamin* vuonna 2004 yhdeksi kaikkien aikojen tuhannesta parhaasta elokuvasta maailmassa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Kino Into: Dyynien daami (K15) *Yle Teema Vintti*.  11.6.2010. Viitattu 28.11.2017.
2. ↑  The Best 1,000 Movies Ever Made. (Perustuu teokseen *The New York Times Guide to the Best 1,000 Movies Ever Made*, St. Martin's Griffin 2004.) *The New York Times*.  Arkistoitu 11.7.2016. Viitattu 31.7.2017. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Laelma, Jyrki: Dyynien daami *Iltalehti*.  17.2.2008. Viitattu 26.5.2021.
**Kevätyö** (*Vårnatt*) on norjalainen draamaelokuva vuodelta 1976, jonka on käsikirjoittanut ja ohjannut Erik Solbakken. Se perustuu Tarjei Vesaasin samannimiseen vuonna 1954 ilmestyneeseen romaaniin, mutta elokuvassa tarina on sijoitettu 1970-luvulle. Toisena käsikirjoittana oli Olav Dalgard.

Juoni
-----

Noin 12-vuotias, vielä lapsen maailmassa elävä Hallstein-poika ja hänen parikymppinen isosiskonsa Sissel jäävät ensi kertaa kahdestaan yöksi pieneen maalaistaloon, kun vanhemmat lähtevät hautajaisiin. Iltapalan aikaan koputtaa ovelle ryhmä vieraita ihmisiä, jotka kertovat autonsa olevan rikki ja mukanaan olevan nuoren naisen olevan synnyttämässä. He vaativat saada yösijan ja tarvitsevat kätilön. Pian heidän keskeinen välienselvittelynsä alkaa, ja nuori Hallstein joutuu toimimaan eräänlaisena sanansaattajana. Hän myös kokee ensimmäisen ihastumisensa seurueen mukana tulleeseen, vain hieman häntä vanhempaan tyttöön.

Näyttelijät
-----------

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
|  Maryon Eilertsen  | … |  Sissel
  |
|  Astrid Folstad  | … |  Kristine
  |
|  Anders Mordal  | … |  Hallstein
  |
|  Espen Skjønberg  | … |  Hjalmer
  |
|  Inger Marie Andersen  | … |  äiti
  |
|  Bentein Baardson  | … |  Tore
  |
|  Wilfred Breistrand  | … |  isä
  |
|  Bente Børsum  | … |  yöhoitaja
  |
|  Veslemøy Haslund  | … |  kätilö
  |
|  Tania Kjeldset  | … |  Gudrun
  |
|  Kirsti Kolstad  | … |  Grete
  |
|  Arne Lie  | … |  ensihoitaja 
  |
|  Svein Moen  | … |  ensihoitaja 
  |
|  Kjell Stormoen  | … |  lääkäri
  |

Lähteet
-------

1. 1 2  Vårnatt, Norwegian filmography, Nasjonalbiblioteket. Viitattu 7.1.2016.
**Rapid Support Forces** (**RSF**; arab. قوات الدعم السريع‎, *Quwwāt ad-da‘m as-sarī‘*) on sudanilainen puolisotilaallinen joukko, joka toimi aiemmin maan hallinnon alaisuudessa. RSF koostuu pääosin Janjaweed-kapinallisista, jotka taistelivat Sudanin puolesta Darfurin konfliktissa. RSF on ollut syytettynä sotarikoksista toimistaan Darfurissa.

Sudanin epävakaan tilanteen aikana RSF:n ja Sudanin asevoimien yhteistyö on hajonnut erimielisyyksiin. Huhtikuussa 2023 RSF otti yhteen Sudanin asevoimien kanssa. Taistelut levisivät pääkaupunki Khartumista muualle maahan. Satoja on kuollut ja tuhansia haavoittunut.

Alkuperä
--------

RSF:n juuret ovat Janjaweed-joukoissa, joita Sudanin hallitus käytti yrityksissä taistella hallituksen vastaista kapinaa vastaan ​​Darfurin konfliktin aikana. RSF perustettiin virallisesti vuonna 2013 Janjaweedin uudelleenjärjestelyn ja uudelleenaktivoinnin jälkeen kapinallisryhmien torjumiseksi Sudanin vallankumousrintaman kapinallisten yhteisten hyökkäysten jälkeen Pohjois- ja Etelä-Kordofanissa huhtikuussa 2013.

Lähteet
-------

1. ↑  "Men With No Mercy".  *Human Rights Watch*, 9.9.2015. Artikkelin verkkoversio.  en
2. ↑  HS-analyysi | Sudanin kaaos johtaa vuosikymmenten taakse *Helsingin Sanomat*.  18.4.2023. Viitattu 19.4.2023.
3. ↑  Sudan | Taisteluissa kuollut ainakin 270 – Der Spiegel: Saksa keskeyttää evakuointioperaationsa *Helsingin Sanomat*.  19.4.2023. Viitattu 19.4.2023.
4. ↑  Elian Peltier, Abdi Latif Dahir: Who are the Rapid Support Forces, the paramilitaries fighting Sudan’s Army? *The New York Times*.  17.4.2023. Viitattu 19.4.2023. (englanniksi)

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Rapid Support Forces
**Pieni kumikanoottikirja** on Maarit Verrosen kirjoittama esseemuotoinen matkakirja vuodelta 2011. Kirjassa kirjoittaja kertoi matkustusharrastuksestaan kokoon taitettavalla kumivenellä Helsingissä ja Vantaanjoen vesistössä.

Kirjan luvuissa kuvataan ensin vene ja sen varusteet ja tarkastellaan tämän jälkeen Vantaanjoen vesistön geologista historiaa ja hydrografiaa, kumikanootin ekotehokkuutta ja sen sisältämien muoviraaka-aineiden ympäristövaikutuksia. Tästä edetään matkailun eri ulottuvuuksiin karttojen käytöstä alueen historiaan ja edelleen romanttisen erämaamatkailun, urbaanin flanöörin ja ympäristötaiteen filosofiaan.

Lähteet
-------

1. 1 2  Verronen, Maarit: *Pieni kumikanoottikirja*. Helsinki: Tammi, 2011. ISBN 978-951-31-6036-4.

Aiheesta muualla
----------------

* Pallari, Leena: Verronen meloo kylmyydestä lämpöön.  *Helsingin Sanomat*, 22.4.2011. Artikkelin verkkoversio. Viitattu 30.8.2015.
* Maarit Verronen: Pieni kumikanoottikirja *Kirjaveräjä*.  11.3.2014. Lappeenrannan maakuntakirjasto. Viitattu 30.8.2015.
**Deichtine** tai **Deichtire** on hahmo irlantilaisessa mytologiassa. Hän on Ulsterin kuninkaan Conchobarin, Nessan pojan, sisar ja Cuchulainnin äiti. Hänen aviomiehensä oli Sualtam, mutta Cuchulainnin isänä pidetään Lughia.

Erään tarinan mukaan Deichtine oli Conchobarin vaununajaja. Kun parvi lintuja laskeutui Emain Machalle ja söi kaiken ruohon, ulaidit päättivät metsästää näitä ja lähtivät matkaan vaunujensa kanssa. He jahtasivat lintuja iltaan asti. Tällöin alkoi sataa lunta, ja ulaidit päättivät etsiä suojaa. He löysivät talon ja siinä asuva nuori mies toivotti heidät tervetulleiksi. Hänen vaimonsa oli juuri tuolloin synnyttämässä, mutta mies oli vieraanvarainen ja tarjoili tästä huolimatta vierailleen syötävää. Vaimo sai pojan, ja samaan aikaan perheen hevonen synnytti kaksi varsaa. Ulsterilaiset menivät nukkumaan, mutta aamulla herätessään he huomasivat olevansa Newgrangessa. Talo, mies ja nainen olivat kadonneet, mutta vauva ja varsat olivat tallella. Deichtine otti lapsen omakseen ja he palasivat Emainiin. 

Pian tämän jälkeen poika sairastui ja kuoli. Deichtinen juodessa pieni olento luiskahti kupista hänen suuhunsa ja nukutti hänet. Unessa Lugh ilmestyi hänelle ja kertoi, että talo, jossa he olivat yöpyneet, oli hänen, ja että Deichtinen kohdussa kasvoi hänen lapsensa. Myöhemmin Deichtine meni Sualtamin kanssa naimisiin ja synnytti Luighin pojan.

Toisessa versiossa talossa synnyttävä nainen oli Deichtine itse. Hän heräsi Newgrangessa ja Luigh ja talo olivat kadonneet, mutta Deichtine ja vauva olivat jäljellä. Tämän jälkeen hän palasi kotiin ja nai Sualtamin.
**Degman**, joissakin lähteissä tunnettu myös nimellä **M-95**, on kroatialainen taistelupanssarivaunu. Vaunu on jatkokehitelty jugoslavialaisesta M-84-taistelupanssarivaunusta. Vaunusta on kaavailtu M-84:n seuraajaa Kroatian asevoimissa, mutta sitä ei vielä vuonna 2013 ole otettu käyttöön. Ensimmäinen prototyyppi valmistui vuonna 2003. Vaunua valmistaa Đuro Đaković ja sitä markkinoi RH-ALAN.

Kehittely
---------

Degmanin piirustukset.
Degman julkistettiin ensimmäisen kerran vuonna 1999. Vaunu syntyi Kroatiassa valmistettavan M-84A-vaunun jatkokehittelynä. M-84A on paranneltu versio jugoslavialaisesta M-84-vaunusta, joka puolestaan perustuu venäläiseen T-72-vaunuun. Vaunua valmistaa Đuro Đaković, joka esitteli ensimmäisen kokonaan valmiin vaunun vuonna 2003. Tätä ennen Degmanin tulenhallintatietokonetta oli kokeiltu M-84A-vaunuissa. Suunnitelmien mukaan tulevaisuudessa Degman korvaa M-84A:n valmistuksessa viimeisten M-84A-vaunujen valmistuttua. Tulevaisuuden suunnitelmiin kuuluu myös Degmanin tulenhallintajärjestelmän käyttöönotto M-84A-vaunuissa.

Ominaisuudet
------------

Degman on perusrakenteeltaan samankaltainen kuin M-84-vaunu. Ajaja on vaunun etuosassa, kahden miehen miehittämä tykkitorni keskellä ja moottori takaosassa. M-84:stä poiketen Degmanissa on hitsattu tykkitorni, joka on M-84:n valettua tornia helpompi valmistaa. Tykkitornissa on myös israelilaisen RAFAELin kehittelemä reaktiivipanssarointi. Reaktiivipanssarointia on myös vaunun rungossa. Degmanin pääaseena toimi 125 mm sileäputkinen panssarivaunukanuuna automaattilataajalla. Vaunussa on OMEGA-D-tulenhallintatietokone. Vaunun komentajalla on Fotona COMTOS yö- ja päivätähtäin, ja ajajalla on käytössään Fotona CODRIS-E yö- ja päiväperiskooppi. Ampujalla on puolestaan SGS-D vakautettu tähtäin, johon kuuluu myös laseretäisyydenmittari. Degmanin prototyyppi käyttää voimanlähteenään V-12-dieselmoottoria, joka tuottaa 1 000 hevosvoimaa. Vaunuun saatetaan tulevaisuudessa asentaa myös saksalainen 1 200 hevosvoiman dieselmoottori.

Lähteet
-------

1. ↑  *The Military Balance 2013*, s. 120. International Institute for Strategic Studies. IISS. (englanniksi)
2. 1 2  Christopher F. Foss: *Jane's Armour and Artillery 2005–2006*, s. 16. Jane's publishing. ISBN 9780710626868. (englanniksi)
Otaksuma siitä miltä Deinocheirus näytti
*Deinocheirus* mittakaavassa
**Deinocheirus** oli Mongoliassa myöhäisliitukaudella elänyt strutsisauri. Se on tunnettiin pitkään yhdestä ainoasta fossiililöydöstä. Fossiiliin kuului vuonna 1965 löydetyt 2,4 metriä pitkät käsivarret, kylkiluita sekä osa selkärankaa. Vuonna 1970 löydöt kuvattiin ja se nimettiin *Deinocheirus mirificukseksi*. Niiden perusteella *Deinocheiruksen* arveltiin olleen pelottava petodinosaurus, muuta ei osattu sanoa.

Melkein 50 vuotta myöhemmin, vuonna 2014, kuvattiin kaksi lähes täydellistä *Deinocheiruksen* fossiilia. Mongolialaiset paleontologit olivat löytäneet ne muutaman vuoden aikaisemmin, mutta mustan pörssin fossiilikauppiaat olivat varastaneet kallot ja jalaat. Tutkijat onnistuivat kuitenkin jäljittämään fossiilit Euroopasta ja palauttamaan ne kotimaahansa.

Paljastui ettei *Deinocheirus* ollutkaan saalistaja. Se oli hampaaton 11 metriä pitkä strutsisauri, ja sillä oli kyttyrä selässä. Toisen luurangon vatsasta löytyi kalansuomuja. Niiden perusteella tutkijat ovat päätelleet sen eläneen rantavesissä, syöden sekä maalla että vedessä, lihaa ja kasveja. Terävillä kynsillään se saattoi repiä kasveja ravinnoksi, mutta myös puolustautua petoja vastaan.

Lähteet
-------

1. ↑  Osmólska, H. & Roniewicz, E.: Deinocheiridae, a new family of theropod dinosaurs.  *Palaeontologica Polonica*, 1969, 21. vsk, s. 5-19. Artikkelin verkkoversio (pdf).  (englanniksi) (Arkistoitu – Internet Archive)
2. 1 2 3  Maija Karala: Dinosaurukset patsastelevat nyt puistossa.  *Tiede*, lokakuu 2016, 36. vsk, s. 14-21.  Helsinki Media. ISSN 1457-9030.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Taksonitunnisteet | 
* Wikidata: Q131142
* Wikispecies: Deinocheirus
* Fossilworks: 38551
* GBIF: 4822646

 |

 |
Gesa Hoppe Deidamian roolissa 1998.
**Deidamia** (HWV 42) on Georg Friedrich Händelin viimeiseksi jäänyt ooppera. Kolminäytöksisen teoksen italiankielisen libreton on tehnyt Paolo Antonio Rolli.

Se sai kantaesityksensä 10. tammikuuta 1741 Lontoon Lincoln’s Inn Fields Theatressa. Kantaesityksen jälkeen ooppera esitettiin Lontoossa vain kahdesti. *Deidamia* jäi Händelin viimeiseksi oopperaksi ja hän keskittyi sen jälkeen oratorioihin.

Vasta 1950-luvulla ooppera löydettiin uudelleen ja se on tuotettu näyttämölle joitakin kertoja. Itäsaksalainen Hallen teatteri toteutti sen 1977 Wolfgang Kerstenin ohjaamana, kapellimestarina Thomas Sanderling. Esitys nähtiin vierailunäytäntönä myös Suomen Kansallisoopperassa syksyllä 1977. Vuonna 2012 *Deidamian* toteutti De Nederlandse Opera Amsterdamissa David Aldenin ohjaamana. Teos on myös levytetty.

Juoni
-----

Oopperan tapahtumat sijoittuvat antiikin Kreikkaan. Skyroksen kuningas Lykomedes kuulee kreikkalaisten liittoutuneen Troijaa vastaan, ja lähetystö vaatii Skyrosta liitymään mukaan. Oraakkelin mukaan Troijan valtaus ei onnistuisi ilman Akilleusta, joka kuitenkin saisi surmansa valtauksessa. Akilleus piileskelee Skyroksella, eikä Lykomedes haluaisi paljastaa tätä. Akilleuksen rakastettu Deidamia yrittää myös suojella tätä, mutta viekas Odysseus paljastaa Akilleuksen. Akilleus haluaa lähteä valtaukseen, koska hänen mukaansa kohtaloaan ei voi paeta.

Lähteet
-------

1. 1 2  Pienet palat: Deidamia, kirj. E. J. Kotiliesi 18/1977, s. 6.
2. ↑  Loomis, George: "Twists and Turns on the Achilles Myth in Handel's 'Deidamia'". The New York Times 27.3.2012. Viitattu 13.10.2015.

Aiheesta muualla
----------------

* Oopperan libretto (pdf) (Arkistoitu – Internet Archive) (italiaksi)
Dehongin prefektuurin sijainti eteläisen Kiinan Yunnanissa.
**Dehong** eli **Dehongin dai- ja jingpo-kansan autonominen prefektuuri** (kiin. 德宏傣族景頗族自治州, pinyin: Déhóng Dǎizú Jǐngpōzú Zìzhìzhōu) on prefektuuri Lounais-Kiinan Yunnanin maakunnan länsiosassa. Prefektuurin pinta-ala on 11 526 neliökilometriä ja väkiluku 1,2 miljoonaa (2010). Dehongin prefektuurin pääkaupunki on 390 000 asukkaan Mangshi (aiemmalta nimeltään Luxi). Noin puolet väestöstä on han-kiinalaisia, mutta dai- ja jingpo-kansa muodostavat huomattavat vähemmistöt.

Prefektuuri rajoittuu etelässä, lännessä ja pohjoisessa Myanmariin sekä idässä Baoshanin prefektuuriin. Yunnanin maakunnan pääkaupunki Kunming sijaitsee linnuntietä noin 430 kilometriä prefektuurikeskus Mangshista itään; maanteitse matka on tuntuvasti pidempi. 

Dehongin prefektuurin alueelta on tehty joitain teepensaan kehityshistoriaan liittyviä kasvifossiililöytöjä.

Lähteet
-------

1. ↑  Yunnan Province (pohjautuu Kiinan tilastokeskuksen tietoihin) geohive.com. Viitattu 8.4.2015. (englanniksi)
2. ↑  People’s Government of Pu ’er city, Yunnan province: Proposal of Candidate System For The Globally Important Agricultural Heritage Systems (GIAHS) Programme (pdf)  19.4.2012. fao.org. Viitattu 8.4.2015. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Dehong** Wikimedia Commonsissa

* The homeland of peacocks (Prefektuurin kotisivut) (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi), Prefektuurin kotisivut (Arkistoitu – Internet Archive) (kiinaksi) (dehong.gov.cn)
**Calf** on suomalainen rockyhtye, joka on perustettu vuonna 1998 Vantaan Korsossa.

Historia
--------

13-vuotiaat kaverukset Antti, Jyri ja Samuli perustivat Calf-nimisen yhtyeen vuonna 1998, ala-asteen päättyessä. Yhtyeen nimi löytyi sanakirjasta – sen piti olla nelikirjaiminen kuten suosikkiyhtye Blurilla ja samasta syystä nimen piti myös alkaa vierasperäisellä kirjaimella. Yläasteikäisinä pojat sävelsivät omia kappaleitaan ja harjoittelivat koulun musiikkiluokassa välitunneilla ja koulun jälkeen. Yhdeksännen luokan alkaessa yhtye oli ottanut mukaansa Samulin serkun Sakarin kosketinsoittimiin ja esiintynyt Vernissan ja Glorian kaltaisissa paikoissa, sekä Nuori Osaaja -kilpailun voiton jälkeen jopa olympiastadionilla Young Aid 2000 -tapahtumassa. 

Vuoden 2003 alussa Sakari päätti jättää yhtyeen, ja Calf oli jälleen kolmihenkinen. Pojat aloittivat uuden kosketinsoittajan etsimisen ja lopulta oikea henkilö löytyi Vaskivuoren lukion vanhojen tanssien jatkoilta. Katja oli rinnakkaisluokkalainen tyttö, jonka Samuli tiesi harrastavan pianonsoittoa. Nopean keskustelun jälkeen Katja sanoi olevansa valmis liittymään yhtyeeseen. Muutamaa kuukautta myöhemmin Calfin uusi kokoonpano tuli toiseksi Ääni ja vimma -kilpailussa ja aloitti uuden demon äänitykset.

Vuoden 2004 toukokuussa ilmestyi omakustanteena julkaistu *Säteet*-EP, jota käytettiin paljolti demomateriaalina levy-yhtiöille ja jonka tiimoilta yhtye keikkaili paljon pääkaupunkiseudulla. Heinäkuussa 2004 muusikko ja tuottaja Lauri Järvilehto ja Kemopetrol-yhtyeen kosketinsoittaja ja säveltäjä Kalle Koivisto näkivät Calfin esiintymässä Semifinalissa, mihin he olivat tulleet katsomaan Calfin jälkeen esiintynyttä yhtyettä. He kuitenkin innostuivat Calfista niin paljon, että ilmoittivat haluavansa tuottaa heidän levynsä. Vuoden 2004 lopussa yhtye teki ensimmäisiä ulkomaankeikkojaan viisipäiväisellä matkalla Puolaan.

Vuonna 2005 levy-yhtiöt alkoivat kiinnostua yhtyeestä, ja monien neuvotteluiden ja demojen vaihteluiden jälkeen Calf solmi levytyssopimuksen Elements Musicin kanssa ja aloitti debyyttilevynsä äänitykset yhdessä Kalle Koiviston ja Lauri Järvilehdon sekä äänittäjä Kari Huikurin kanssa.

Calf oli mukana marraskuussa 2007 julkaistulla Leevi and the Leavings -tribuuttialbumilla *Melkein vieraissa*, jolla se esitti kappaleen "Raparperitaivas". Yhtye jäi samassa yhteydessä keikkatauolle.*lähde?*

Vaikutteet
----------

Calfin musiikissa kuuluu vaikutteita muun muassa suomirockista ja brittipopista. Yhtyeen jäsenten mukaan heidän lempiartisteihinsa kuuluvat muun muassa The Beatles, U2, Duran Duran, Coldplay, Blur, Oasis, Eppu Normaali ja Egotrippi.

Julkaisut
---------

### Albumit

* *Säteet*  (2004, EP)
* *Laskuvarjot*  (2006)
* *Kaksi maailmaa*  (2009)

### Singlet

* "Elämää suurempi" (2006)
* "Laivoja ja junia" (2007)

Keikat
------

Calf on tehnyt historiansa aikana noin sata keikkaa ja keikkaillut muun muassa Stellan, Liekin, PMMP:n ja Smakin kanssa.*lähde?*

Lähteet
-------

1. ↑  Calfonline (Arkistoitu – Internet Archive)
2. ↑  Fono.fi - Äänitetietokanta
**Carrefour**  (haitiksi *Kafou*) on Haitin toiseksi suurin kaupunki, jossa on vajaat puoli miljoonaa asukasta. Se kuuluu Haitin pääkaupungin Port-au-Princen yli 2 miljoonan asukkaan metropolialueeseen. Kaupunki sijaitsee vain noin 10 kilometrin päässä pääkaupungin keskustasta länteen.

Carrefour on köyhää ja slummiutunutta esikaupunkialuetta, jossa perheet elävät usein vain yhden dollarin päivittäisellä tulotasolla. Kaupunki on kasvanut viime vuosikymmenten aikana nopeasti väen muuttaessa maaseudulta pääkaupunkialueelle, vaikka muuttajille ei ole ollut tiedossa työ- tai koulutuspaikkaa tai edes asuntoa. Monet naiset hankkivat elantoaan esimerkiksi kalaa ja hedelmiä myyvinä katukauppiaina, ja myös lapsien työskentely on yleistä. Vain harvoilla on varaa koulunkäyntiin. Vanhempien miesten joukossa on vielä runsaasti kalastajia, jotka pyydystävät saaliinsa saastuneelta pääkaupungin edustan merialueelta kaduille kaupattavaksi.

Puhtaan käyttöveden heikko saatavuus on kaupungin suurimpia ongelmia. Nuoriso on jengiytynyttä ja väkivaltaisuudet ovat yleisiä. Köyhyyden ja koulutusmahdollisuuksien puutteen vuoksi monet nuoret ajautuvat rikollisuuden ja prostituution pariin. Pahamaineisella *Feuillesin* slummialueella tapahtui vuonna 1999 Haitin poliisin tekemä yhdentoista nuoren miehen väkivaltainen teloitusmurha, joka sai kansainvälistä huomiota.

Vuoden 2010 tammikuussa sattuneen maanjäristyksen keskus osui vain noin kymmenen kilometrin päähän Carrefourista lounaaseen. Järistystä alettiin jopa kutsua Carrefourin nimellä. Pian järistyksen jälkeen erään radioaseman arvion mukaan koko Carrefourin kaupunki tuhoutui järistyksessä.

Lähteet
-------

1. ↑  Haiti – Largest Cities (geonames.org)
2. ↑  Citypopulation.de
3. 1 2  Survival and Poverty in Carrefour (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
4. ↑  Online Encyclopedia of Mass Violence (englanniksi)
5. ↑  Geology.com (Arkistoitu – Internet Archive)
6. ↑  Haiti Earthquake Disaster Info (Arkistoitu – Internet Archive)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Carrefour (Haiti)** Wikimedia Commonsissa
Nelimastoparkki Carradale
**Carradale** oli suomalainen nelimastoinen teräsparkki joka oli Gustaf Eriksonin varustamon omistuksessa 1923.

Carradalen oli rakentanut Alexander Stephen & Sons Glasgowssa Skotlannissa vuonna 1889 glasgowlaiselle J. & A. Roxburgh-varustamolle. Laivan vetoisuus oli 2 046,5 bruttorekisteritonnia ja kantavuus 3 300 kuollutpainotonnia. Laivan pituus oli 86,38 metriä, leveys 12,52 metriä ja syväys 7,15 metriä. Suomeen Carradale ostettiin Norjasta 1914, ensimmäinen omistaja oli turkulainen Rederi Ab Aura vuoteen 1923 saakka. Laiva kuljetti muun muassa vehnää, kivihiiltä, salpietaria, paperia ja puutavaraa. Vuosina 1921-1922 se kuljetti puutavaraa Suomesta ja Ruotsista Englantiin. Se oli pois liikenteestä Maarianhaminan satamassa helmikuusta syyskuuhun 1923. Viimeksi Carradale kuljetti puutavaralastin Oulusta Lontooseen marras-joulukuussa 1923. Sen jälkeen laiva myytiin romutettavaksi Esseniin Saksaan. Carradalen sisarlaiva oli 1890 valmistunut nelimastoparkki Fascadale.

Lähteet
-------

1. 1 2  Jukka Mikkolan Suurten purjelaivojen bibliografia : Carradale (Arkistoitu – Internet Archive)
William Cecil, 1. Burghleyn paroni
**William Cecil**, 1. Burghleyn paroni (13. syyskuuta 1521 – 4. elokuuta 1598) oli Englannin kuningattaren pääneuvonantaja lähes koko Elisabet I:n valtakauden ajan. Hän toimi Englannin valtionhoitajana kahdesti Edvard VI:n hallitessa 1550–1553 ja Elisabetin aikana 1558–1572.

William Cecilin isä toimi pienessä virassa Henrik VIII:n hovissa. Cecil varttui isänsä tilalla Stamfordissa ja opiskeli St. John’s Collegessa Cambridgessa. Sieltä hän siirtyi opiskelemaan lakia Lontooseen. 1548 hänet nimitettiin lordiprotektori Somersetin yksityissihteeriksi. Somersetin menetettyä asemansa Cecil joutui hetkeksi vankeuteen Toweriin, josta hän palasi takaisin neuvoston jäseneksi.

Cecil nimitettiin 1550 valtiohoitajaksi. Kolme vuotta myöhemmin hän sekaantui juoneen Lady Jane Greyn nostamiseksi valtaistuimelle, mutta oli lopulta ensimmäisiä, joka vannoi uskollisuutta uudelle kuningattarelle Maria I:lle. Hän kuitenkin kieltäytyi aikaisemmasta virastaan protestanttisten sympatioidensa takia. Prinsessa Elisabetiin hän oli yhteydessä vuodesta 1550 alkaen, kun hänestä tuli tämän maiden tarkastaja. Marian kuollessa Cecil nousi uuden kuningattaren Elisabet I:n pääneuvonantajaksi 20. marraskuuta 1558 ja pysyi virassa 40 vuotta .

Cecil kuoli 4. elokuuta 1598 76-vuotiaana. Hän ei koskaan jäänyt eläkkeelle, vaikka hänen poikansa Robert Cecil olikin viimeisinä vuosina ottanut huolehtiakseen useita isänsä tehtävistä.

Lähteet
-------

* Somerset, Anne: *Elizabeth I*. Iso-Britannia: Phoenix, 1997. ISBN 10-184-21-2624-5.

### Viitteet

1. ↑  Somerset, s. 77-78
2. ↑  Somerset, s. 661-662

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **William Cecil** Wikimedia Commonsissa


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Belgia
* Yhdysvallat
* Ruotsi
* Latvia
* Tšekki
* Alankomaat
* Puola
* Vatikaani

 |
|  |
| Taiteenala | 
* ULAN

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**Hopeatie** oli muinainen kauppareitti, joka kulki Mesopotamiasta Volgan keskivaiheilla sijainneen Bulgarin kauppakeskuksen kautta aina Vienan Karjalassa sijainneeseen Bjarmiaan. 

Tärkein kauppatuote olivat pohjoisen turkikset ja maksuna käytettiin hopeaa. Hopeaa saatiin arabien kaivoksilta nykyisen Tashkentin alueelta, jossa hopeasta oli rikkaita malmiesiintymiä aivan maan pinnassa. Samaa kauppareittiä kulkeutuivat pohjoiseen myös muinaisen Babylonian tarinat ja viisaudet jo ennen kristinuskon tuloa. Idästä suomen kieleen tulleen sanan jumala, on päätelty kulkeutuneen juuri tätä hopeatietä pitkin ja juontuvan muinaisesta perialaisesta sanasta Yima ja edelleen bjarmien sanasta Jomali.

Viikingit tekivät Kalevalan Sammon ryöstöä muistuttavia ryöstöretkiä Bjarmiaan. Niistä on säilynyt Ottar Haalogalantilainensen muinaisenglantia oleva matkakertomus, joka on Paulus Orosiusksen maailmanhistorian käännöksen liitteenä.

Katso myös
----------

* Viikinkien idäntie

Lähteet
-------

* Haavio, Martti: *Bjarmien vallan kukoistus ja tuho: Historiaa ja runoutta*. Runot suomentanut Aale Tynni. Porvoo Helsinki: WSOY, 1965.

### Viitteet

1. ↑  Haavio, Martti: Bjarmien vallan kukoistus ja tuho: Historiaa ja runoutta.

Kirjallisuutta
--------------

* Hyytinen, Timo: *Juminkeko, uskomusten pitkä historia*. Jyväskylä: Arma Fennica, 2014. ISBN 978-952-5687-25-5.
George Grosz
**George Grosz** (26. heinäkuuta 1893 Berliini – 6. heinäkuuta 1959 Länsi-Berliini) oli saksalainen taidemaalari. Hän oli näkyvä hahmo Berliinin dadaskenessä ja *Neue Sachlichkeit* -liikkeessä.

Grosz sai syntyessään nimen Georg Ehrenfried Groß, mutta hän muutti sen nykyisin tunnettuun muotoon vuonna 1916. Hän sai vapautuksen palveluksesta kesken ensimmäistä maailmansotaa. Hän joutui sodan jälkeen kahnauksiin viranomaisten kanssa saksalaista yhteiskuntaa parodisoivilla maalauksillaan.

Grosz kuului kommunistipuolue KPD:hen vuosina 1919–1922. Hän lähti tammikuussa 1933 Saksasta ja asettui ihannoimiinsa Yhdysvaltoihin ja sai maan kansalaisuuden vuonna 1938. Hänen omaelämäkertansa *A Little Yes and a Big No* ilmestyi vuonna 1946. Hänet nimitettiin Yhdysvaltain taide- ja kirjallisuusakatemian jäseneksi vuonna 1954.

Grosz päätti 1950-luvun lopulla palata Saksaan ja asettui Länsi-Berliiniin, jossa hän kuoli tapaturmaisesti kaaduttuaan portaissa 65-vuotiaana.

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
	+ 2
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Katalonia
* Saksa
* Israel
* Belgia
* Yhdysvallat
* Ruotsi
* Latvia
* Japani
* Tšekki
* Australia
* Kreikka
* Kroatia
* Alankomaat
* Puola
* Portugali
* Vatikaani

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Taiteenala | 
* Auckland
* South Australia
* MusicBrainz
* Museum of Modern Art
* National Gallery of Canada
* Victoria
* Photographers' Identities
* RKD Artists
* Te Papa (New Zealand)
* ULAN

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**Sandro Magister**  (s. 1943) on italialainen toimittaja ja kirjailija.

Hän opiskeli teologiaa, filosofiaa ja historiaa Milanon Università Cattolica del Sacro Cuore yliopistossa. Vuonna 1967 hän suoritti teologian lisensiaatin tutkinnon.

Hän on erikoistunut uskonnollisiin uutisiin ja erityisesti katolista kirkkoa ja Vatikaania koskeviin aiheisiin. Hän on kirjoittanut kaksi kirjaa ja on opettanut Italian Piispuuden poliittisesta historiasta: "Italian kirkko: Vatikaanin "Politiikka" ja Italia 1943–1978. Hän ylläpitää myös Chiesa-verkkosivua aiheena nykyajan kirkolliset kysmykset.

Aiheesta muualla
----------------

* Chiesa verkkosivut

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Espanja
* Saksa
* Italia
* Israel
* Yhdysvallat
* Latvia
* Puola

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* IdRef

 |

 |
Kaksi-, kolme- ja nelihampaisten ligandien sitoutumismalleja
**Hampaisuus** tarkoittaa kompleksiyhdisteissä ligandin kykyä sitoutua samaan keskusatomiin. Yksihampainen ligandi kykenee sitoutumaan vain yhdellä atomilla ja monihampaiset useammalla. Tyypillisiä yksihampaisia ligandeja ovat halogeenit, vesi ja ammoniakki. Esimerkkejä monihampaisista ligandeista ovat muun muassa kaksihamapinen etyleenidiamiini, kolmihampainen terpyridiini, nelihampainen trietyleenitetramiini ja EDTA, joka voi olla neli- tai kuusihampainen.

Monihampaiset ligandit muodostavat kelaatteja. Nämä kompleksit ovat usein yksihampaisten ligandien muodostamia komplekseja huomattavasti stabiilimpia, ja tätä kutsutaan kelaatioefektiksi. Samalla ligandilla voi olla kompleksista riippuen eri hampaisuus. Kompleksiyhdisteiden nimissä ligandin hampaisuus ilmaistaan kirjaimella κ ja numeroyläindeksillä. Esimerkiksi kompleksissa dibromobis[1,2-etaanidiyylibis(dimetyylifosfiini)-κ2P]nikkeli(II) 1,2-etaanidiyylibis(dimetyylifosfiini) ligandi on sitoutunut kaksihampaisesti fosforiatomeilla keskusionina olevaan nikkeli-ioniin.

Katso myös
----------

* Haptisuus

Lähteet
-------

1. ↑  Denticity *IUPAC GoldBook*. IUPAC. Viitattu 10.1.2017. (englanniksi)
2. ↑  Katharina M. Fromm: *Coordination Compounds, Kirk-Othmer Encyclopedia of Chemical Technology*, John Wiley & Sons, New York, 2003. Viitattu 10.1.2017.
3. 1 2  Thomas Scott, Mary Eagleson: *Concise encyclopedia chemistry*, s. 261. Walter de Gruyter, 1994. ISBN 978-3110114515. (englanniksi)
4. 1 2  Catherine E. Housecroft, A. G. Sharpe: *Inorganic chemistry*, s. 184. Pearson Education, 2007. ISBN 9780131755536. (englanniksi)
5. 1 2  Jack Halpern & George B. Kauffman: Coordination compound *Encyclopædia Britannica Online*. Viitattu 10.1.2017. (englanniksi)
6. ↑  κ (kappa) *IUPAC GoldBook*. IUPAC. Viitattu 10.1.2017. (englanniksi)
**Johann Christian Daniel von Schreber** (17. tammikuuta 1739 Weißensee, Thüringen – 10. joulukuuta 1810 Erlangen) oli saksalainen luonnontieteilijä. Hänen tärkein teoksensa oli nisäkkäitä käsittelevä, 1774 julkaistu *Die Säugetiere in Abbildungen nach der Natur mit Beschreibungen*. Hänet valittiin elinaikanaan muun muassa Ruotsin kuninkaallisen tiedeakatemian jäseneksi.

Von Schreberin nimeämien kasvien tieteellisen nimen perässä käytetään nimen jälkeen liitettävää auktorilyhennettä **Schreb.**. Hän kuvasi tieteelle uusina lajeina erityisesti nisäkkäitä. Sen lisäksi hän kuvasi myös kasvi- ja hyönteislajeja. Tunnettuja nisäkäslajeja, jotka von Schreber kuvasi ensimmäisenä ovat esimerkiksi: minkki, norppa, skunkki eli haisunäätä, amerikansaukko, metsämyyrä, isolepakko, husaarimarakatti, metsäkissa, gepardi, amerikanilves, servaali, onsilla ja karakali.

Von Schreberin kunniaksi on nimetty ainakin seinäsammal (*Pleurozium schreberi*).

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Schreber, J. C. D. *A Library for the Baltic Sea*. Viitattu 5.10.2020. (englanniksi)
2. ↑  Schreber, Johann Christian Daniel von (1739-1810) *International Plant Names Index – IPNI*. Viitattu 12.10.2020. (englanniksi)
3. ↑  *Dicranella schreberiana* (Hedw.) Hilf. ex H.A.Crum & L.E.Anderson *NZFlora*. Viitattu 12.10.2020. (englanniksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Chile
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Ruotsi
* Tšekki
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* International Plant Names Index

 |
|  |
| Taiteenala | 
* Te Papa (New Zealand)

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Jaguar** oli Crayn valmistama supertietokone, joka nousi maailman nopeimmaksi marraskuussa 2009 päivityksien jälkeen. Aiemmin nopein oli IBM Roadrunner.
Päivityksien myötä Jaguarin suorituskyky nousi 1,75 petaflopsiin Linpack-testissä.

Jaguar oli Cray XT5 -tietokone, joka otettiin käyttöön vuonna 2005, jolloin sen suorituskyky oli 26 teraflopsia. Päivitysten myötä tietokoneen suorituskyky kasvoi satakertaisesti: 37 376 kappaletta kuusiytimisiä AMD Istanbul -suorittimia korvasi neliytimiset suorittimet.
Järjestelmä käytti Lustre-pohjaista tiedostojärjestelmää nimeltä Spider.

Tietokoneen korvasi Titan.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Highlights - November 2009 *top500.org*. Viitattu 17.2.2022. (englanniksi)
2. 1 2  Oak Ridge 'Jaguar' Supercomputer is World's Fastest *ornl.gov*.  16.11.2009. Viitattu 17.2.2022. (englanniksi)
3. ↑  Agatha Bardoel: Spider Up and Spinning Connections to All Computing Platforms at ORNL *hpcwire.com*.  9.7.2009. Viitattu 17.2.2022. (englanniksi)
4. ↑  Leo Williams: Jaguar Gone But Not Forgotten *olcf.ornl.gov*. Viitattu 17.2.2022. (englanniksi)
Jaguar VII
**Jaguar Mark VII** on vuosina 1950–1956 valmistettu iso neliovinen automalli. 
Jaguaria kutsuttiin Suomessa loistohenkilövaunuksi ja sitä oli tuotu Suomeen 1954 alkuun mennessä parisen sataa kappaletta. Tuolloin Jaguar Mark VII maksoi Suomessa noin 1,25 miljoonaa markkaa. Maahantuoja oli Suomen Maanviljelijäin Kauppa Oy (S.M.K.) Tampereella.[1]

Jaguarin ajo-ominaisuudet ovat hyvät, ja auto kulkee tasaisesti kuoppaisellakin tiellä. Huippunopeus on noin 165 km/h. Kulutus on maantiellä noin 15,5–17 l/100 km ja kaupunkiajossa 20 l/100 km. Kuusisylinterisen 3 442 cm³ moottorin suurin teho on 119 kW / 5200 r/min (160 hv, tehonormi ei tiedossa). Sylinterin iskunpituus on 106 mm ja halkaisija 83 mm.[1]

Sisustus on ylellinen. Kojelauta, ikkuna- ja kattolistat ovat jalopuuta ja istuimet nahkapäällysteiset. Etuistuimet ovat erilliset ja niitä pystyy liikuttamaan pituus- ja pystysuunnassa. Takaistuimella on käsituki keskellä sekä myös ovissa. Jaguarin korin heikkous on huono pölytiiviys.[1]

Ohjauspyörää voi säätää pituussuunnassa. Mark VII käynnistetään käynnistinnappulasta. Vakiovarusteena on työkalusarja, joka on sijoitettu oviin.[1]

Jaguar VII takaa
Jaguarin ainutlaatuiset servojarrut aiheuttivat keskustelua Suomen automiesten keskuudessa, puolesta ja vastaan. Tekniikan Maailman koeajajan mielestä ne ovat ihannejarrut lisääntyneen jarrutustehon ja tasaisen toiminnan ansiosta.[1]

Jaguarissa on neljä vaihdetta. Yhdysvaltoihin viedyissä malleissa oli vakiovarusteena automaattivaihteisto.[1]

Mitat
-----

|  |  |
| --- | --- |
| **Pituus** | 500 cm |
| **Leveys** | 187 cm |
| **Korkeus** | 158 cm |
| **Akseliväli** | 305 cm |
| **Raideleveys** (edessä / takana) | 142 cm / 146 cm |
| **Omapaino** | 1 675 kg |

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6  Tekniikan Maailma 1/1954, koeajo

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Jaguar Mark VII** Wikimedia Commonsissa