recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Metsola** on vuonna 2001 ilmestynyt valokuvaaja Jorma Luhdan luontokirja, johon hän on kirjoittanut myös tekstin. Teoksen on kustantanut Maahenki.

Useita valokuvanäyttelyitä pitänyt Luhta on palkittu töistään monin palkinnoin, ja *Metsola*-kirjan Maailman luonnonsäätiö valitsi vuoden 2001 luontokirjaksi. Palkintoraadin puheenjohtaja Matti Perttilä esitti palkitsemisperusteina:

> »Teoksen kohderyhmä on laaja: siitä nauttivat varmasti sekä suuri yleisö että luonnontutkijat ja kriittisetkin harrastajat. Metsojen kautta on kuvattu luonnon herkkyyttä ja saatu aikaan ajallinen jännite yhdistämällä menneisyys ja nykyisyys. Näin kirjassa on vahva luonnonsuojelullinen piirre, mutta sitä ei liioitella.» 
> 
> 

*Metsola* on yhdistelmä valokuvateosta, tietokirjaa ja kaunokirjallista teosta. Se kertoo metsosta, suomalaisesta metsästä ja vuosisadan mittaisesta metsäperinteestä. Isoisän kertomukset ja vankka tutkimustieto kulkevat rinnan Luhdan omien kokemuksien kautta syntynyttä tarinaa. Sivujen suuri koko tuo esiin kuvien metsä- ja suotunnelmaa. Teos on ollut menestys, ja siitä on otettu jo kolme painosta.

Kirja on myös ulkoisesti hieno, ja teksti ja kuvat sovittautuvat erinomaisesti yhteen. Sen taitto on Jyrki Heimosen käsialaa.

Lähteet
-------

1. 1 2  Vuoden luontokirja 2001 (Arkistoitu – Internet Archive), Maailman Luonnonsäätiö
2. ↑  Maahenki.fi
3. ↑  Esittelyt: Jorma Luhta: Metsola, Polku.net, viitattu 4.4.2011

Aiheesta muualla
----------------

* Teos kustantaja Maahengen sivustolla
**Henley Business School** on englantilainen, brittiläiseen Readingin yliopistoon kuuluva kauppatieteellinen korkeakoulu. Henley Business School perustettiin vuonna 1945 Ison-Britannian ensimmäisenä business-kouluna, ja nykyään se on yksi Euroopan vanhimmista ja arvostetuimmista liikkeenjohdon kouluista.

Koulutus
--------

Henley Business School on tunnettu koulutusohjelmistaan, jotka on suunnattu kokeneille johtajille. Henley on kansainvälisesti korkealle arvostettu MBA-kouluttaja. ja Henleyn opiskelijoita on yli 7 000 ympäri maailmaa. Executive MBA – Global -tutkinnon lisäksi Henleyssä voi suorittaa myös useita kymmeniä muita tutkintoja ja koulutusohjelmia.

Opetuksen taso
--------------

Henley Business Schoolille on myönnetty kolme akkreditointia: AMBA (Association of MBA), EQUIS (European Quality Improvement System) ja AACSB (Association to Advance Collegiate Schools of Business). Lisäksi Henley Business School on sijoittunut hyvin mm. The Economist ja Financial Times -lehtien laatuarvosteluissa.

Henley Business Schoolin alumniverkosto
---------------------------------------

Henley Business Schoolin alumniverkostoon kuuluu yli 80 000 alumnia yli 180 maassa.

Paikallinen koulutustoiminta
----------------------------

Henley Business School toimii Ison-Britannian lisäksi paikallisesti mm. Etelä-Afrikassa, Malesiassa, Saksassam Tanskassa ja Suomessa.

Lähteet
-------

1. ↑  Henley Business School - About Henley Business School.
2. ↑  Henley Business School - School and Program Profile Top MBA.  Arkistoitu 9.4.2012.
3. ↑  Association of MBAs AMBA.
4. ↑  EFMD Global Network EFMD Global services.
5. ↑  AACSB website AACSB.
6. ↑  Full time MBA ranking =The Economist.
7. ↑  European Business School rankings Financial Times.  Arkistoitu 3.12.2018.
8. ↑  Henley Business School Alumni  2018. Henley Business School.
9. ↑  Henley Business School South-Africa webpage Henley Business School South-Africa.
10. ↑  Henley Business School Malaysia webpage Henley Business School Malaysia.
11. ↑  Henley Business School Germany webpage Henley Business School Germany.
12. ↑  Henley Business School Denmark webpage Henley Business School Denmark.
13. ↑  Henley Business School Finland webpage Henley Business School Finland.

Aiheesta muualla
----------------

* Henleyn Suomen kotisivut (englanniksi)
* Henleyn UK verkkosivut
**Abraham Arvid Finckenberg** (2. marraskuuta 1769 Hangslax, Nauvo – 21. marraskuuta 1840 Helsinki) oli suomalainen kenraalimajuri, todellinen valtioneuvos ja senaattori.

Finckenbergin vanhemmat olivat luutnantti Jakob Arvid Finckenberg (1707–1798) ja Margareta Magdalena Mjödh (1746–1833). Hän oli naimisissa 1812–1813 Agata Gustava Mjödhin (1783–1813) kanssa.

Finckenberg palveli vuodesta 1784 Ruotsin armeijan henkirakuunarykmentissä vänrikkinä. Hän osallistui saaristolaivastoon komennettuna Kustaa III:n sotaan 1788–1790. Sodan päätyttyä Finckenberg teki 1791–1792 trigonometrisia ja astronomisia mittauksia Suomenlahden saaristossa. Hän palvel sitten vuodesta 1794 Turun läänin rykmentin kevyessä jalkaväkipataljoonassa luutnanttina ja vuodesta 1802 kapteeniksi ylennettynä komppanianpäällikkönä. Finckenberg osallistui rykmentin mukana Suomen sotaan haavoittuen Virtain ja Siikajoen taisteluissa. Hänet ylennettiin 1809 majuriksi ja hän oli sitten 1809–1810 Ruotsin armeijan merenmittausjoukoissa Tukholmassa ja oli myös Ruotsin valtiopäivien jäsenenä. Finckenberg erosi vuonna 1810 Ruotsin armeijasta everstiluutnanttina ja muutti Suomeen.

Finckenberg oli senaatin talousosaston jäsenenä eli senaattorina 1821–1834 ja oli senaatin sotilastoimituskunnan päällikkönä. Hänestä tuli valtioneuvos 1832 ja erotessaan senaatista 1834 hän sai todellisen valtioneuvoksen arvon. Finckenberg toimi samalla Suomen luotsilaitoksen luotsitarkastajana 1823–1840 ja Suomen sotaväen ja luotsilaitoksen ylisotaoikeuden vt. puheenjohtajana 1836–1838. Hänet ylennettiin everstiksi 1829 sekä kenraalimajuriksi Venäjän perämieskuntaan kuuluvana 1835.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  SKS Biografiakeskus : Suomalaiset kenraalit ja amiraalit Venäjän sotavoimissa 1809–1917 : Finckenberg, Abraham Arvid
**Mark 41 Vertical Launching System** (**Mk 41 VLS**) on alukselle asennettavista siiloista laukaistava ohjusjärjestelmä, joka mahdollistaa nopeat ohjuslaukaisut mahdollista uhkaa vastaan. Alun perin järjestelmä kehitettiin RIM-66 Standard -ohjusten laukaisemiseksi, mutta siilojen pituuden lisäämisen jälkeen niihin voitiin asentaa myös Tomahawk-ohjuksia. Järjestelmää testattiin asentamalla *USS Norton Soundille*, ja ensimmäinen operatiiviseen käyttöön tarkoitettu järjestelmä asennettiin *USS Bunker Hillille*.

Siiloista voidaan laukaista RIM-66 Standard, RIM-67 Standard, RIM-161 SM-3, RIM-174 Standard ERAM, RGM-109 Tomahawk, RUM-139 VL-ASROC, RIM-7 Sea Sparrow ja RIM-162 ESSM -ohjuksia, jotka esiladataan siiloihin asennettaviin kanistereihin. ESSM ladataan neljän ohjuksen ryhminä yhteen Mk 25 kanisteriin. Järjestelmän siilot muodostavat kahdeksan siilon ryhmiä (2 x 4), joissa on palokaasujen poistoa varten keskellä poistoputki. Siilojen syvyys eli ohjusten pituus voi olla 530, 680 tai 770 senttimetriä. Kahdeksan siilon ryhmän tyhjäpaino on eri versioilla 12 200, 13 500 tai 15 000 kilogrammaa.

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Mark 41 Vertical Launching System
**Konstantinos IV** (652–685) oli Bysantin keisari vuosina 668–685.

Konstantinoksesta tuli keisari kun hänen isänsä Konstans II murhattiin. Hänen veljensä nimettiin kanssahallitsijoiksi. 

Arabien laivasto eteni vuonna 674 Konstantinopolin edustalle mutta joutui perääntymään syksyn tullessa. Lopulta arabit piirittivät Konstantinopolia vuonna 678, mutta heidät lyötiin kun Bysantin laivasto käytti "kreikkalaista tulta". Kalifi Muawija solmi nyt rauhan kolmeksikymmeneksi vuodeksi Bysantin kanssa.

Pohjoisesta uhkasi jo uusi vaara, kun Asparuhin johtamat bulgaarit ylittivät Tonavan ja vuonna 680 Konstantin lähetti laivaston heitä vastaan. Laivasto purjehti Mustanmeren rantaa Tonavan suistolle samalla kun ratsuväkeä seurasi Traakian kautta. Yrityksistä hulimatta bulgaareihin ei saatu kosketusta ja armeija joutui vetäytymään kun keisari sairastui. Ylittäessään Tonavaan Bysantin armeija joutui bulgaarien hyökkäyksen kohteeksi ja koki suuria tappioita. Bulgaarit tunkeutuivat nyt Bysantin alueelle ja perustivat uuden kuningaskunnan, Bulgarian.

Vuonna 680 Konstantinos kutsui koolle kuudennen ekumeenisen kirkolliskokouksen Konstantinopolissa. Samoihin aikoihin hän pyrki varmistamaan poikansa aseman kruununperijänä. Niinpä Konstantinos riisti veljiltään Herekleiosilta ja Tiberiukselta heidän keisarilliset arvonimensä ja antoi silpoa heidän nenänsä niin ettei heistä olisi tulevaisuudessa keisareiksi.

Konstantinos kuoli syyskuussa 685 ollessaan vain 33-vuotias. Hänen vanhimmasta pojastaan Justinianuksesta tuli uusi keisari.

Lähteet
-------

1. ↑  Constantine IV (668 -685 A.D.) *luc.edu*. Viitattu 30.3.2014.

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Konstantinos IV**.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä:**Konstans II** | **Bysantin keisari** | Seuraaja:**Justinianus II** |

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Italia
* Belgia
* Yhdysvallat
* Ruotsi
* Alankomaat

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**James Woods** (s. 19. tammikuuta 1992 Sheffield) on brittiläinen freestylehiihtäjä, joka kilpailee slopestylessa.

Woods kilpaili freestylehiihdon maailmancupissa ensimmäisen kerran Les Contamines'ssa tammikuussa 2008 sijoittuen half-pipessa 37:nneksi. Hän on voittanut maailmancupissa kolme kilpailua, kaikki slopestylessa. Ensimmäisen voittonsa hän otti Ushuaiassa syyskuussa 2012, toisen Copper Mountainissa tammikuussa 2013 ja kolmannen Cardronassa elokuussa 2015. Hän voitti slopystylen maailmancupin kokonaiskilpaailun kaudella 2012–2013.

MM-kilpailuissa Park City Mountain Resortissa vuonna 2011 Woods sijoittui slopestylessa kahdeksanneksi ja half-pipessa 19:nneksi. Vossissa vuonna 2013 hän saavutti slopestylessa hopeaa. Sotšsin olympialaisissa 2014 hän oli slopystylessa viides. Vuonna 2011 Woods saavutti Tignesin X Gameseissa slopestylen pronssia. Hän saavutti pronssia myös Aspenin X Gamesien slopystylessa 2013.

Lähteet
-------

1. ↑  James Woods teamgb.com. Viitattu 2.11.2013. (englanniksi)
2. 1 2 3  James Woods (freestylehiihtäjä) Kansainvälinen hiihtoliitto (FIS).  (englanniksi)
3. ↑  James Woods xgames.espn.go.com.  Arkistoitu 4.11.2013. Viitattu 2.11.2013. (englanniksi)
4. ↑  Winter X Games afpworldtour.com. Viitattu 31.1.2014. (englanniksi)
**Legitimismi** (ransk. *légitimisme*) oli Ranskassa vuoden 1830 heinäkuun vallankumouksen jälkeen vaikuttanut rojalistinen suuntaus, jonka mukaan ainoastaan Bourbon-suvun vanhemmalla haaralla oli laillinen oikeus Ranskan valtaistuimeen. Sen kannattajia kutsuttiin **legitimisteiksi**. Legitimistit olivat yksi rojalistien kolmesta pääryhmästä 1800-luvun Ranskassa; kaksi muuta olivat Orléans-sukuhaaraa kannattaneet orleanistit sekä Napoleonin perintöä vaalineet bonapartistit. Legitimistit eivät tunnustaneet vuonna 1830 valtaan nousseen Ludvig Filipin eivätkä yhdenkään häntä seuranneen Ranskan hallitsijan laillisuutta. He edustivat reaktionääristä oikeistoa.

Toisen keisarikunnan romahtamisen jälkeen Bourbonien valtaanpaluulle näytti 1870-luvun alussa avautuvan mahdollisuus, mutta silloisen kruununtavoittelijan Chambordin kreivin jyrkkä vanhoillisuus vei häneltä muiden rojalistien tuen. Hänen kuoltuaan vuonna 1883 ilman perillisiä useimmat legitimistit siirtyivät tukemaan hallitsijaksi Orléans-suvun päämiestä, Pariisin kreivi Philippe d’Orléansia. Osa legitimisteistä katsoi laillisen oikeuden Ranskan kruunuun siirtyneen sen sijaan Bourbon-suvun espanjalaiselle haaralle, vaikka sen kantaisä Filip V olikin luopunut omista ja jälkeläistensä oikeuksista Ranskan kruunuun Utrechtin rauhan yhteydessä vuonna 1713.

Katso myös
----------

* Ultrarojalistit
* Karlismi

Lähteet
-------

1. 1 2  Legitimist (englanniksi) *Encyclopædia Britannica Online Academic Edition*. Viitattu 31.3.2013.
2. ↑  house of Orléans (englanniksi) *Encyclopædia Britannica Online Academic Edition*. Viitattu 14.4.2013.
**Konstantinos VI** (771–797) oli Bysantin keisari vuosina 780–797.

Konstantinoksesta tuli keisari vain kymmenvuotiaana, kun hänen isänsä Leo IV kuoli yllättäen. Tämän vaimo Irene otti vallan itselleen Konstantinoksen holhoojana. Leon velipuoli Nikeforos yritti kaapata vallan jo toiseen kertaan, mutta Irene sai kukistettua kapinan.

Konstantinoksen kasvettua täysi-ikäiseksi Irene ei halunnut luovuttaa valtaansa hänelle. Irenen ikonien kunnioitusta kannustava asenne sai aikaan sen, että ikonoklastit suosivat Konstantinosta. Irene vastusti Konstantinoksen yrityksiä ja yritti saada armeijan kannatuksen itselleen. Konstantinopolissa olevat yksiköt vannoivat valan Irenen nimeen, mutta Vähän-Aasian joukot vastustivat tätä ja julistivat Konstantinoksen yksinvaltiaaksi. Konstantinos kaappasi vallan itselleen ja syrjäytti äitinsä.

Vuonna 787 järjestettiin Nikean toinen kirkolliskokous, jossa ikonien kunnioittaminen julitettiin hyväksyttäväksi.

Käydessään sotaa bulgaareja vastaan vuonna 792 Konstantinos käyttäytyi pelkurimaisesti ja tästä syystä Konstantinoksen sedän Nikeforoksen kannattajat alkoivat taas suunnitella vallankaappausta. Konstantinos sai tietää tästä ja antoi sokaista Nikeforoksen ja Konstantinoksen kolmelta muulta sedältä leikattiin kielet irti. Konstantinos sokaisi myös Armenian strategoksen Aleksioksen, joka oli kannattanut Irenea. Sen seurauksena Armenia nousi kapinaan, jonka Konstantinos kukisti julmin ottein vuonna 793. 

Asioita ei parantanut se, että Konstantinos erosi vaimostaan Mariasta ja meni uusiin naimisiin rakastajattarensa Theodoten kanssa. Kansan vihasta huolimatta Theodotesta tehtiin keisarinna, Augusta. Konstantinos oli nyt vailla kannattajia, ja Irene antoi sokaista hänet ja syöksi hänet vallasta 15. elokuuta 797. Irenestä tuli ensimmäinen nainen, joka hallitsi Bysanttia olematta alaikäisen keisarin holhooja.

Kosntantinos sai kaksi tytärtä enimmäisen vaimonsa Marian kanssa, ja pojan toisen vaimonsa Theodoten kanssa. Poika kuoli vajaan vuoden ikäisenä.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Constantine VI (780-797 A.D.) and Irene (797-802 A.D.) *An Online Encyclopedia of Roman Emperors*. Viitattu 30.3.2014.
2. ↑  Constantine VI Encyclopedia Britannica. Viitattu 30.3.2014.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Konstantinos VI** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä:**Leo IV** | **Bysantin keisari** | Seuraaja:**Irene** |

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Ruotsi
* Vatikaani

 |

 |
**Onni August Turpeinen** (2. lokakuuta 1879 Hausjärvi – 15. marraskuuta 1928 Hyvinkää) oli suomalainen apteekkari ja lääketehdas Orionin perustaja.

Turpeisen vanhemmat olivat konttoristi August Turpeinen ja Fanny Simelius. Turpeinen tuli apteekkialalle vuonna 1894, ja suoritti ylioppilastutkinnon ja valmistui filosofian kandidaatiksi 1904. Samana vuonna hänestä tuli proviisori ja vuonna 1921 filosofian lisensiaatti (tohtori), väitöskirjan aiheenaan *Rehurasvan vaikutus maitorasvan kokoomukseen*. Vuosina 1906–1911 hän toimi Tampereen elintarvikkeiden tarkastusaseman johtajana ja 1911–1916 Helsingin apteekkarien keskuslaboratorion johtajana. Turpeinen oli perustamassa lääketehdas Orionia vuonna 1917 ja toimi sen johtajana kuolemaansa saakka, samoin kuin vuodesta 1922 alkaen apteekkarina Helsingissä. Farmakopeakomitean jäsen hän oli 1906–1914 ja vuodesta 1925 Suomen Apteekkariyhdistyksen sihteeri.

Turpeisen puoliso vuodesta 1905 oli Elsa Sigrid Ahola. Heidät on haudattu Kulosaaren hautausmaalle.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Heikinheimo, Ilmari (toim.): *Suomen elämäkerrasto*, s. 783–784. Helsinki: WSOY, 1955.

Aiheesta muualla
----------------

* Lääketehdas Orionin historia (Arkistoitu – Internet Archive) (Viitattu 17.11.2012)
*Tämä artikkeli kertoo elokuvasta. Legioonalainen voi tarkoittaa myös Rooman armeijan legioonan tai Ranskan muukalaislegioonan sotilasta tai Romanian Arkkienkeli Mikaelin legioonan kannattajaa.*

**Legioonalainen** (engl. *Legionnaire*) on vuonna 1998 ensi-iltansa saanut yhdysvaltalainen toimintaelokuva. Elokuvan on ohjannut Peter MacDonald ja käsikirjoittanut Sheldon Lettich ja Rebecca Morrison. Pääosissa näyttelivät Jean-Claude Van Damme, Adewale Akinnuoye-Agbaje, Steven Berkoff ja Nicholas Farrell.

Juoni
-----

Alain Lefevre on ranskalainen nyrkkeilijä, jota marseillelainen mafia lahjoo häviämään seuraavan ottelunsa. Lefevre kuitenkin voittaa ottelun ja yrittää paeta ottelun jälkeen mafiapomon tyttöystävän, Katrinan kanssa Yhdysvaltoihin. Suunnitelma menee kuitenkin pieleen ja hän yrittää paeta mafiaa liittymällä muukalaislegioonaan. Lefevre joutuu nyt ottamaan komentoja väkivaltaiselta luutnantti Steinkampfilta. Myöhemmin marseillelainen mafia saa selville Lefevren olinpaikan ja lähettää kaksi miestä tappamaan Lefevren.

Rooleissa
---------

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
|  Jean-Claude Van Damme  | … |  Alain Lefevre
  |
|  Adewale Akinnuoye-Agbaje  | … |  Luther
  |
|  Steven Berkoff  | … |  Steinkampf
  |
|  Nicholas Farrell  | … |  Mackintosh
  |
|  Jim Carter  | … |  Lucien Galgani
  |
|  Ana Sofrenovic  | … |  Katrina
  |
|  Daniel Caltagirone  | … |  Guido Rosetti
  |
|  Joseph Long  | … |  Maxim
  |
|  Mario Kalli  | … |  René Galgano
  |
|  Joe Montana  | … |  Julot
  |
|  Kim Rømer  | … |  kapteeni Rousselot
  |

Palkinnot
---------

### Ehdokkuudet

* Saturn
	+ 1999 Paras suoraan videolle julkaisu

Kuvaukset
---------

Elokuvan kuvaukset tehtiin Marokossa Atlas Corporation Studiolla. Kuvauspaikkoina olivat Marokon pohjoisosassa sijaitseva rannikkokaupunki Tanger, sekä maan keskiosassa Ouarzazate. Aavikkokuvaukset tehtiin Erfoudissa. Kuvaukset aloitettiin lokakuussa 1997 ja ne kestivät aina joulukuulle saakka.

Suomessa
--------

Suomessa elokuvansa ensi-ilta esitettiin televisiossa 25. kesäkuuta 2003 Subtv:llä. Samana vuonna 22. marraskuuta elokuva esitettiin myös MTV3:lla.

Lähteet
-------

1. ↑  A Direct Hit? *Chicago Tribune* 11.2.1999 Viitattu 27.3.2011 (englanniksi)
2. ↑  Awards for Legionnaire *IMDb* Viitattu 27.3.2011
3. ↑  Filming locations for Legionnaire *IMDb* Viitattu 27.3.2011
4. ↑  Esitystiedot *Elonet.* Viitattu 27.3.2011

Aiheesta muualla
----------------

* Leffatykin arvostelu
**Verdi Note dell’Antoniano** on italialainen kuoro, joka on perustettu vuonna 1989. Vuosien aikana kuoro on laulanut yhdessä useiden ammattilaulajien kanssa, julkaissut useampia levyjä ja esiintynyt useissa televisio-ohjelmissa.

Kuoro perustettiin, kun haluttiin luoda uusi kuoro sellaisille nuorille, jotka olivat jo liian vanhoja laulaakseen Antonianon instituutin lapsikuorossa Piccolo Coro dell’Antoniano, mutta halusivat jatkaa laulamisharrastusta. Nykyisin Verdi Note dell’Antoniano on kaikille 12-vuotiaille ja sitä vanhemmille avoin kuoro.

Kuoron ensimmäisenä johtajana toimi Paolo Zavallone. Hän teki yhteistyötä myös Mariele Ventren kanssa, joka johti samaan aikaan lapsikuoroa Piccolo Coro dell’Antoniano. Sittemmin kuoron johtajana on toiminut Sabrina Simoni, mutta hän kuitenkin jätti tämän tehtävänsä, koska hän johti myös Piccolo Coro dell’Antonianoa Mariele Ventren kuoltua 1995 ja halusi keskittyä täysin siihen tehtäväänsä. Nykyisin kuoron johtajana on toiminut Stefano Nanni. Vuodesta 2016 lähtien kuoron taiteellisena johtajana on toiminut Fabiola Ricci. Nanni ja Ricci ovat tehneet lisäksi yhteistyötä Sara Casalin ja Alessio Zinin kanssa, jotka ovat Mariele Ventren entisiä oppilaita.
Herakleios, Heraklonas ja Konstantinos III kuvattuna soliduksessa
**Konstantinos III** (612–641) oli Bysantin keisari 11. helmikuuta – 25. toukokuuta vuonna 641.

Konstantinos III hallitsi velipuolensa Heraklonasin kanssa heidän isänsä Herakleioksen kuoltua. Konstantinos oli sairaalloinen ja kuoli hallittuaan vain kolme kuukautta. Hänen kuolinsyykseen on esitetty sekä myrkytystä että tuberkuloosia.

Pian Konstantinos III:n kuoltua hänen kannattajansa nousivat kapinaan ja hänen nuori poikansa Konstans II kruunattiin keisariksi ja Heraklonas karkotettiin.

Lähteet
-------

1. ↑  Constantine III Encyclopedia Britannica. Viitattu 26.3.2014.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Konstantinos III** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä:**Herakleios** | **Bysantin keisari**Heraklonas | Seuraaja:**Heraklonas** |

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF
	+ 2
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Yhdysvallat
* Alankomaat

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |

 |
**Onni Jooseppi Pellinen** (29. helmikuuta 1924 Evijärvi – 31. elokuuta 2012 Seinäjoki) oli suomalainen yritysjohtaja, joka sai kauppaneuvoksen arvonimen.

Pellisen vanhemmat olivat kauppias Erkki Pellinen ja Vilhelmiina Matoniemi ja puoliso vuodesta 1950 Saara Koskinen. Pellinen kävi kansakoulun ja kauppakoulun, suoritti liikkeenjohdon kursseja ja teki opintomatkoja ulkomaille. Hän oli myyjäharjoittelija ja myyjä isänsä Erkki Pellisen kaupassa Evijärvellä ja sitten koko työuransa Tuko-ryhmään kuuluneen tukkukauppa Pohjanmaan Kauppiaiden Oy:n palveluksessa, Vaasan konttorin kortistonhoitaja ja kerääjä vuodesta 1945, Jyväskylän ja Vaasan konttoreiden rautaosaston matkamyyjä ja Vaasan konttorin rautaosaston osastopäällikkö 1958–1965, Vaasan konttorin johtaja 1965–1971 ja Seinäjoen konttorin johtaja 1971–1985. Hänellä oli myös useita kaupan alan ja muita luottamustehtäviä. Sotilasarvoltaan Pellinen oli reservin korpraali. Hän sai kauppaneuvoksen arvonimen 1983.

Lähteet
-------

1. 1 2  Turunen, Harri: Kauppaneuvos Onni Pellinen (1924–2012). *Suomen talouselämän vaikuttajat* -verkkojulkaisu (maksullinen). 18.12.2013. Suomalaisen Kirjallisuuden Seura. Viitattu 11.12.2022.
2. 1 2  Onni Pellinen *Biografiasampo*. Viitattu 11.12.2022.
**Verderio** on kunta Pohjois-Italiassa Leccon maakunnassa Lombardian alueella. Kunta perustettiin vuonna 2014, kun kaksi kuntaa, Verderio Inferiore (2 952 asukasta) ja Verderio Superiore (2 707 asukasta), yhdistyivät muodostaen Verderion kunnan.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Kuntaliitokset 2014
2. ↑  Kuntaliitokset 2014

Leccon maakunta
Abbadia Lariana | Airuno | Annone di Brianza | Ballabio | Barzago | Barzanò | Barzio | Bellano | Bosisio Parini | Brivio | Bulciago | Calco | Calolziocorte | Carenno | Casargo | Casatenovo | Cassago Brianza | Cassina Valsassina | Castello di Brianza | Cernusco Lombardone | Cesana Brianza | Civate | Colico | Colle Brianza | Cortenova | Costa Masnaga | Crandola Valsassina | Cremella | Cremeno | Dervio | Dolzago | Dorio | Ello | Erve | Esino Lario | Galbiate | Garbagnate Monastero | Garlate | Imbersago | Introbio | Introzzo | La Valletta Brianza | Lecco | Lierna | Lomagna | Malgrate | Mandello del Lario | Margno | Merate | Missaglia | Moggio | Molteno | Monte Marenzo | Montevecchia | Monticello Brianza | Morterone | Nibionno | Oggiono | Olgiate Molgora | Olginate | Oliveto Lario | Osnago | Paderno d’Adda | Pagnona | Parlasco | Pasturo | Perledo | Pescate | Premana | Primaluna | Robbiate | Rogeno | Santa Maria Hoè | Sirone | Sirtori | Sueglio | Suello | Taceno | Torre de’ Busi | Tremenico | Valgreghentino | Valmadrera | Varenna | Vendrogno | Vercurago | Verderio | Vestreno | Viganò
Verebjen mutka ja entinen suora rataosuus, joka nyttemmin on rakennettu uudelleen.
Alkuperäinen Verebjen rautatiesilta.
Vuonna 1881 valmistunut kiertotie.
Uusi silta.
Moskovan ja Pietarin välisellä pääradalla oli aikaisemmin noin viiden kilometrin pituinen **Verebjen mutka** (ven. Веребьинский обход, *Verebjinski obhod*). Tarinan mukaan se syntyi Nikolai I:n piirtäessä rautatielinjaa kartalle. Verebjajoen kohdalla keisarin sormi ulottui viivottimen yli, ja näin muuten lähes suoralle radalle syntyi kartalla selvästi näkyvä koukkaus.

Todellisuudessa vuonna 1851 valmistunut rautatie oli alun perin suora. Verebjan rotkon ja Valdain ylängön reunan kohdalle syntyi 5,6 kilometrin pituinen nousu, jonka kaltevuus oli 8,2‰. Jyrkän nousun takia tavarajunat jouduttiin jakamaan kahtia Burgan ja Torbinon asemien välillä. Myöhemmin niitä alettiin vetää kahdella veturilla. Alkeellisen jarrutekniikan takia rataosuudella tapahtui useita onnettomuuksia vaunujen tai kokonaisten junien päästessä liukumaan alamäkeen.

Vuonna 1877 vanhan radan pohjoispuolelle alettiin rakentaa kiertorataa, joka valmistui vuonna 1881. Sen ansiosta radan kaltevuus pieneni kuuteen promilleen. Suora rataosuus jäi pois käytöstä, mutta vielä myöhemminkin pikajunat joutuivat alentamaan nopeutta mutkassa. Uuden rataosuuden varrelle perustettiin Verebjen ja Oksotšin rautatieasemat.

Vuonna 2001 päärata suoristettiin alkuperäisen linjauksen mukaisesti ja Verebjan yli rakennettiin 53 metriä korkea ja noin 600 metriä pitkä silta. Kiertorata sekä Verebjen ja Oksotšin asemat jäivät samalla pois käytöstä. Nykyään Verebjen kylän länsipuolella sijaitsee "platforma 198 km" -niminen pysäkki.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  A.S. Nikolski: Legendy i jav Verebjinskogo obhoda *Železnodorožnyi kurjer*.  1995, no 1, 2. Viitattu 4.11.2011. (venäjäksi)
2. 1 2  Generalnyi plan munitsipalnogo obrazovanija Verebjinskoje selskoje poselenije Malovišerskogo raiona Novgorodskoi oblasti: Obosnovanije projekta generalnogo plana *verbadm.ru*. Viitattu 17.10.2012. (venäjäksi)
3. ↑  V. Turtšenko, S. Harebov: Verebjinski obhod (zabrošennaja legenda) *Semafor*.  2003, no 1(5). Viitattu 4.11.2011. (venäjäksi)
4. ↑  Ofitsialnyi sait Administratsii Verebjinskogo selskogo poselenija: Obštšaja informatsija *verbadm.ru*. Viitattu 4.11.2011. (venäjäksi)
Adolphson kotinsa edessä Tukholman Södermalmilla vuonna 1963. Talon (Bastugatan 32) lähellä sijaitseva pieni puisto nimettiin vuonna 2014 Olle Adolphsonin puistoksi. Siellä on myös Adolphsonin rintakuva..
**Gustaf Edvin Olof Adolphson** (2. toukokuuta 1934 – 10. maaliskuuta 2004) oli ruotsalainen säveltäjä, laulaja-lauluntekijä ja kitaristi. Hänen tunnetuimpia laulujaan on kolmiodraamasta naisen näkökulmasta kertova "Trubbel", joka tuli Suomessa tunnetuksi Marjatta Leppäsen esittämänä ja Jukka Virtasen sanoittamana nimellä "Vaikeuksia".

Vuonna 2001 Adolphsonille myönnettiin Bellman-palkinto. Vuodesta 2005 Ruotsin kuninkaallinen musiikkiakatemia on jakanut Adolphsonin syntymäpäivänä hänen mukaansa nimettyä muistopalkintoa ja stipendiä.

Lähteet
-------

1. ↑  Bonnichsen, Lisa: Olle blir staty på Södermalm *Mitt i Stockholm*.  25.4.2016. Viitattu 22.6.2018. (ruotsiksi)
2. 1 2  Koljonen, Martti: Jazzhelmiä Euroopasta *Jazzrytmit*.  30.3.2016.  Arkistoitu 22.6.2018. Viitattu 22.6.2018.
3. ↑  Hiihtola, Pasi: Muistojen bulevardi: Rakastatko mua vileä kun heräät *Yle Radio 1*.  25.9.2014. Viitattu 22.6.2018.
4. ↑  Olle Adolphsons minnespris Kungliga Musikaliska akademien. Viitattu 22.6.2018. (ruotsiksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Suomi (KANTO)
* Yhdysvallat
* Ruotsi
* Alankomaat

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana

 |

 |
**Jopen videokoulu** on suomalainen Vizor Oy:n tuottama vuonna 1993 valmistunut komediasarja. Sarjaa esitettiin MTV3-kanavalla kesällä 1993. Sarjan pääosissa ovat Jope Ruonansuu ja Ruonansuun aisaparina tunnettu Tommi Reponen.

Sarja kertoo videokameraostoksille saapuvasta Immosta (Reponen), jota videokaupan myyjä Linssi (Ruonansuu) lähtee opastamaan videokuvaamisen saloihin. Kaksikko päätyy harjoittelemaan kesän mittaan videokuvauksen perusteita sekä esimerkiksi musiikkivideon, mainosklipin, TV-haastattelun ja kotimaisen elokuvan tekemistä. 

Välillä ohjelmassa esitetään myös *Hauskat kotivideot*-tyylisisiä amerikkalaisia kotivideokohelluksia, joita Reposen ja Ruonansuun hahmot kommentoivat. Ohjelmaan sai myös lähettää omia kotivideoita, ja sarjassa nähdään jonkin verran myös suomalaisia hauskoja kotivideoita.

Suurin osa jaksoista sisältää Jope Ruonansuun jostakin biisistä tehdyn, Ruonansuun ja Reposen näyttelemän musiikkivideon.

Sarjaa ei ole uusittu eikä sitä ole julkaistu dvd:llä, koska MTV3 tuhosi sarjan alkuperäiset masternauhat.*lähde?* Syynä oli se, että sarjassa olleista alun perin Kolmoskanavalta käyttämättä jääneistä amerikkalaisista kotivideopätkistä oli maksettu vain yhden esityskerran verran.

Lähteet
-------

* Heino, Kalle: Klassikkoni: Tv-huumorin puuttuva rengas *Aviisi*.  9/2013. Viitattu 8.11.2013.
**Sarit Thanarat** (16. kesäkuuta 1897 Bangkok – 8. joulukuuta 1963 Bangkok) oli thaimaalainen sotamarsalkka, joka toimi Thaimaan pääministerinä 1958–1963.

Sarit valmistui Chula Chom Klaon sotilasakatemiasta Bangkokissa vuonna 1929. Armeijan upseerina hän aluksi tuki sotamarsalkka Phibunin valtaanpääsyä vuoden 1947 vallankaappauksessa ja palveli vuoteen 1957 asti tuon hallinnon puolustusministerinä ja asevoimien komentajana. Vuonna 1957 Sarit syrjäytti Phibunin. Hän tuli pääministeriksi syyskuussa 1959, lakkautti puolueet ja julistautui myös armeijan ylipäälliköksi.

Kun hänen edeltäjänsä Phibun oli estänyt kuningasperhettä esiintymästä julkisesti, Sarit salli kuningas Bhumibolin tulla taas esiin ja esiintyi itse kuninkaan alamaisena. Niinpä Saritin kuoltua 1963 armeija oli lojaali kuninkaalle ja valta siirtyi rauhanomaisesti Saritin lähipiiriin kuuluville upseereille.

Lähteet
-------

1. 1 2  Sarit Thanarat, Encyclopedia Britannica. Viitattu 7.11.2014.
2. ↑  Ilvessalo, Jaakko: "Sarit, Thanarat (1900)", teoksessa Huovinen, Pentti ja Siikala, Kalervo (toim.): *Maailmanpolitiikan kasvot*, s. 187–188. Helsinki: Weilin & Göös, 1963.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Sarit Thanarat
**Tegelin linna** on historiallinen aateliskartano Berliinin Tegelin kaupunginosassa.

Alkujaan renessanssityylisen kartanon rakennutti Brandenburgin vaaliruhtinaan Joakim II:n hovisihteeri Hans Bretschneider metsästysmajakseen vuonna 1558.[1][2] Vaaliruhtinas Fredrik Vilhelm teki siitä myöhemmin oman metsästyslinnansa. Rakennus vaihtoi sittemmin monta kertaa omistajaa, kunnes päätyi vuonna 1766 Humboldtin suvun haltuun. Veljekset Wilhelm ja Alexander von Humboldt viettivät siellä lapsuutensa, ja Wilhelm asui siellä uudelleen vuodesta 1797 alkaen. Rakennus sai nykyisen ulkonäkönsä Karl Friedrich Schinkelin suunnittelemana vuosina 1820–1824. Hän otti vaikutteita sekä antiikin Kreikan arkkitehtuurista että italialaisista huviloista. Hän myös lisäsi rakennuksessa entuudestaan olleelle tornille vastineen jokaiseen neljään nurkkaan tehden rakennuksesta täysin symmetrisen. Wilhelm ja Alexander von Humboldt on kumpikin haudattu linnan puutarhaan. Schinkel suunnitteli hautamuistomerkin vuonna 1829 kuollutta Wilhelm von Humboldtin vaimoa Carolinea varten. Humboldtin suku omistaa Tegelin linnan edelleen, ja se tunnetaan myös nimellä *Humboldt-Schloss*.[1]

Lähteet
-------

1. 1 2  Edelgard Abenstein & Jeannine Fiedler: *Taide & Arkkitehtuuri: Berliini* (suom. Pirkko Roinila), s. 381. Tandem Verlag (h. f. ullmann) 2009. Alkuteos *Kunst & Architektur Berlin*.
2. ↑  Schloss Tegel, Humboldt-Schloss (saksaksi) Berlin.de. Viitattu 5.8.2014.
**Sarjallisuus** eli **serialismi** on modernin taidemusiikin menetelmä teosten säveltämiseen ja analysointiin, jossa eri musiikin osat, kuten äänenkorkeus, dynamiikka, instrumentointi, rytmi ja nuottien pituus järjestetään sarjaksi, jossa jokaiselle parametrin eri arvolle annetaan numeerinen arvo. Tiukan sarjallisessa musiikissa annettuja osia tulee käyttää vain sarjan mukaisessa järjestyksessä ja mitään arvoa ei saa käyttää uudelleen ennen kuin kaikki sarjan arvot on käytetty. *Täydellinen sarjallisuus* tai *moninkertainen sarjallisuus* kuvaa musiikkia, jossa useampi kuin yksi parametri on sarjallistettu. Kaksitoistasäveljärjestelmä on käytännössä sarjallisen musiikin alalaji, jossa vain sävelkorkeus on sarjallistettu. Erityisesti Olivier Messiaen ja tämän oppilaat kehittivät rytmin, dynamiikan ja muiden musiikin ominaisuuksien parametrisoinnin toisen maailmansodan jälkeen Pariisissa. Esikuvanaan he käyttivät Arnold Schönbergin ja muiden Wienin toisen koulukunnan säveltäjien dodekafonisia teoksia.

Keskeisiä sarjallisuutta hyödyntäneitä säveltäjiä ovat Karlheinz Stockhausen, Pierre Boulez, Jean Barraqué ja Milton Babbitt. Monet säveltäjät ovat käyttäneet sarjallisia piirteitä ja kaksitoistasäveljärjestelmää musiikissaan, vaikka eivät täydellisesti olekaan sitä omaksuneet. Tällaisia säveltäjiä ovat muun muassa Igor Stravinsky, Benjamin Britten, Aaron Copland, Arvo Pärt, Alfred Schnittke ja Dmitri Šostakovitš.

**Jälkisarjallisuus** eli postserialismi syntyi sarjallisuuden seurauksena nykyaikaisessa taidemusiikissa. Jälkisarjallisuuden lähtökohtana on saada musiikki kuulostamaan sarjalliselta, mutta musiikkia ei tehdä samojen sääntöjen mukaan kuin sarjallisuutta.
**Westland Whirlwind** oli Westland Aircraftin valmistama yksipaikkainen ja kaksimoottorinen hävittäjä, joka oli Britannian ensimmäinen.

Se ehti osallistua taisteluun Britanniasta. Moottorina oli kaksi 765 hevosvoiman Rolls-Royce Kestrel -moottorista kehitettyä Peregrine I -V-moottoria, jotka mahdollistivat 589 km/h huippunopeuden. Koneen valmistuessa kesällä 1940 nopeus oli kohtuullisen hyvä, ja jokseenkin vastaava kuin Supermarine Spitfirellä.

Konetyyppiä valmistettiin vain 112 kappaletta. Moottorin lastentaudit lyhensivät muutoin mainiona pidetyn hävittäjän käyttöikää. Laskeutuessa suuri kiitoratavaatimus rajoitti käyttöä Britannian lyhyillä nurmikentillä.

Ilmataisteluista selviytyneet lentokoneet muunnettiin Whirwind Mk I A -tyypin hävittäjäpommittajiksi. Enimmäispommikuorma oli kuitenkin vain 454 kg. Ampuma-aseistuksena oli neljä 20 mm Hispano -tykkiä koneen keulassa.

Lähteet
-------

* Chant, Chris: II Maailmansodan lentokoneet, Karisto, 2008, Hämeenlinna (suom. Petri Kortesuo) Alkuteos: Amber Books, 1999 ISBN 978-951-23-5025-4 (s. 311)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Westland Whirlwind (hävittäjälentokone)** Wikimedia Commonsissa
**Westmisterin roomalaiskatolinen arkkihiippakunta** on katolinen hiippakunta Englannissa. Sen keskuspaikka on Westminster. Se perustettiin vuonna 1622 **Englannin (ja Walesin) apostolisena vikariaattina**. 30. tammikuuta 1688 siitä erotettiin laajoja alueita kolmeksi uudeksi apostoliseksi vikariaatiksi, jolloin sen nimi muutettiin **Lontoon alueen apostoliseksi vikariaatiksi**. 30. toukokuuta 1784 siitä erotettiin Newfoundlandin apostolinen prefektuuri, vaikkakin se oli ollut osa vikariaattia vain muodollisesti, ollen käytännössä osa Québecin hiippakuntaa. 26. marraskuuta 1784 vikariaatista erotettiin Yhdysvaltojen apostolinen prefektuuri. 29. syyskuuta 1850 vikariaatti kohotettiin hiippakunnaksi nimellä **Westminsterin arkkihiippakunta**. Samassa yhteydessä siitä erotettiin omaksi hiippakunnakseen Southwarkin hiippakunta. 20. heinäkuuta 1917 arkkihiippakunnasta erotettiin omaksi hiippakunnakseen Brentwoodin hiippakunta.

Vuonna 2017 hiippakuntaan kuului 214 seurakuntaa, joihin kuului yhteensä 439 740 jäsentä. Nämä muodostivat 8,9% hiippakunnan alueen väkiluvusta.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Archdiocese of Westminster catholic-hierarchy.org. Viitattu 5.6.2019. (englanniksi)
**Tsegay Kebede** (s. 15. tammikuuta 1987) on etiopialainen maratoonari.

Kebede voitti Pariisin maratonin 6. huhtikuuta 2008 ennätysajallaan 2.06.40. Myöhemmin samana vuonna hän voitti olympiapronssia Pekingin olympialaisissa. Kebede voitti Fukuokan maratonin 7. joulukuuta uudella ennätyksellään 2.06.10. Seuraavana vuonna Kebede juoksi toiseksi Lontoon maratonilla 26. huhtikuuta ajalla 2.05.20. Berliinin MM-kisoissa hän voitti MM-pronssia ja vuoden lopussa hän voitti Fukuokan maratonin. Voittoaika 2.05.18 oli Kebeden henkilökohtainen ennätys sekä kaikkien aikojen paras Japanissa juostu aika.

Kebede voitti 2010 Lontoon maratonin ajalla 2.05.19 ja sijoittui toiseksi Chicagon maratonilla. Seuraavana vuonna hän oli viides Lontoon ja kolmas New Yorkin maratonilla. Vuonna 2012 hän oli kolmas Lontoon maratonilla ja voitti Chicagon maratonin ennätyksellään ja reittiennätyksellä 2.04.38. Vuonna 2013 Kebede voitti Lontoon maratonin, sijoittui neljänneksi Moskovan MM-kilpailuissa ja toiseksi New Yorkin maratonilla.

World Marathon Majors -kilpailusarjan Kebede voitti kaudella 2012–2013 ja sijoittui toiseksi kausilla 2009–2010 ja 2011–2012.

Henkilökohtaiset ennätykset
---------------------------

Lähde: IAAF
* 10 kilometrin maantiejuoksu: 27.56 (2012)
* Puolimaraton: 59.35 (2008)
* 25 kilometrin maantiejuoksu: 1.14.28 (2010)
* 30 kilometrin maantiejuoksu: 1.28.08 (2013)
* Maraton: 2.04.38 (2012)

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Tsegay Kebede Kansainvälinen yleisurheiluliitto.  (englanniksi)
2. ↑
3. ↑
4. ↑
5. ↑
6. 1 2  Tsegaye Kebede *tilastopaja.org*.  Arkistoitu 26.5.2014. Viitattu 6.11.2013. (englanniksi)
7. ↑  Kenialaisten voittoputki päätökseen Chicagossa *yle.fi*.  7.10.2012. Viitattu 7.10.2012.
8. ↑  2012/13 World Marathon Majors winners are Tsegaye Kebede and Priscah Jeptoo *worldmarathonmajors.com*.  5.11.2013. www.worldmarathonmajors.com.  Arkistoitu 12.11.2013. Viitattu 6.11.2013. (englanniksi)


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* World Athletics
* Tilastopaja 🔒

 |

 |
Wyvern S.4 3-D projektiokuvina.
**Westland Wyvern** S.4 on brittiläinen rynnäköintiin soveltuva laivaston hävittäjälentokone. Alun perin konetyypin luokittelutunnus oli TF.2 (torpedo fighter) mutta se muutettiin S.4:ksi (strike). Vuosina 1946–1956 valmistetun koneen pääsuunnittelija oli Edward Petter.

Wyvernin voimanlähteenä on potkuriturbiini joita valmistivat Armstrong-Siddeley sekä Rolls-Royce. Armstong-Siddeleyn valmistama malli on nimeltään Python ja Rolls-Roycen potkuriturbiini Clyde. Voimakkaat moottorit olivat enimmillään 4 000 hevosvoiman tehoisia. Koneen kahdeksanlapaisessa Rotol-kaksoispotkurissa on kaksi vastakkaisiin suuntiin pyörivää potkurikehää. Westland Wyvern on varustettu Martin-Baker Mk 2B -heittoistuimella.

Koneen huippunopeus on 616 km/h, lakikorkeus 8 535 metriä ja kantama/toimintamatka 1 445 kilometriä. Koekoneet eli esituotantosarjan yksilöt ylsivät näitä huomattavasti parempiin suorituslukemiin.

Wyvernin aseistuksena on neljä 20 mm siipitykkiä. Rungon alle voi ripustaa torpedon ja siipien alle on mahdollista asentaa raketti- tai pommiripustimet. Konetyyppi osallistui Suezin kriisiin.

Konetyypin edeltäjä oli Blackburn Firebrand. Käytännössä sen seuraajana laivaston rynnäkkökoneena toimi suihkukone Blackburn Buccaneer.

Lähteet
-------

* Darman, Peter: Great Carrier Aircraft, Blitz Editions, 1996, Lontoo, Englanti (s. 26–32) ISBN 1-85605-343-1

### Viitteet

1. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive)
2. ↑  Darman: s. 32

Aiheesta muualla
----------------

* Westland Wyvern: Design and Development of the Navy's Turboprop Strike Fighter. (pdf)
* (Arkistoitu – Internet Archive)
* (Arkistoitu – Internet Archive)
Sesriemin kanjoni, kun Tsauchab on kuiva
Järvi, johon Tsauchab päättyy Sossusvleissa
**Tsauchab** on joki Hardapin alueella keskisessä Namibiassa. Se saa alkunsa Naukluft-vuorilta, mistä se kulkee länteen Namib-Naukluftin kansallispuiston läpi Sossusvleihin. Joen valuma-alue on ns. sisäinen valuma-alue, eli joki ei laske mereen. Joen alajuoksu oli joskus aikaisemmin hieman eri paikassa, ja se päätyi Deadvlei- ja Hiddenvlei-nimisiin paikkoihin. Tsauchabin tärkein sivujoki on Zebra-joki sen vasemmalla puolella.

Tsauchab on n. 150 km pitkä, ja sen valuma-alue on laajuudeltaan 4 000–4 431 km².

Koska Tsauchab sijaitsee Namibin autiomaassa, siinä on vettä vain silloin, kun sadetta on saatu Naukluft-vuorilla eikä vesi ehdi imeytyä maahan. (Ks. äkkitulva.) Tällöin Tsauchabista tulee vuolas virta vain muutamassa tunnissa.

Joki on viimeisten kahden miljoonan vuoden aikana kaivertanut Sesriemin kanjonin, joka on kilometrin pituinen ja jopa 30 m syvä ja muodostuu sedimentaarisesta kalliosta. Kanjonin jälkeen Tsauchab levenee, ja sitä ympäröi rantametsä, kunnes se saapuu Sossusvleihin. Sossusvleissa rantametsä koostuu sekä elävistä puista, joista yleisin lienee *Maerua crassifolia*, sekä kuolleista puista.

Sossusvlei, Sesriem Canyon ja niiden välinen hiekkadyynialue ovat Namibian suosituimpia turistikohteita.

Lähteet
-------

1. ↑  Peter J. Jacobson, Kathryn M. Jacobson, Mary K. Seely: *Ephemeral rivers and their catchments: Sustaining people and development in western Namibia*, s. 132–133. Windhoek: Desert Research Foundation of Namibia, 1995. ISBN 9991670947. Teoksen verkkoversio (viitattu 2.1.2022). (englanniksi)
2. ↑  Strohbach, B.J.: Mapping the Major Catchments of Namibia.  *Agricola*, 2008, s. 63–73. Artikkelin verkkoversio. Viitattu 2.1.2022.  (englanniksi)
3. ↑  The photographs of the Tsauchab river which were made at the following geo coordinates: 24°38'42.6"S 15°39'06.9"E Independent Travellers. Viitattu 14.1.2022. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Tsauchab River and Sossusvlei Lakebed, Namibia *NASA Earth Observatory website*. Viitattu 14.1.2022. (englanniksi)
*Tämä artikkeli kertoo 1800-luvun vallankumouksellisesta Pjotr Gavrilovitš Uspenskista. Pjotr Demjanovitš Uspenski puolestaan oli venäläinen filosofi.*
Pjotr Uspenski.
**Pjotr Gavrilovitš Uspenski** (ven. Пётр Гаври́лович Успе́нский, 1847 Nižni Novgorodin lääni – 27. joulukuuta 1881 Karan pakkotyövankila) oli venäläinen vallankumouksellinen.

Pjotr Uspenski syntyi hovineuvoksen perheeseen. Hän opiskeli Nižni Novgorodin aatelisinstituutissa ja Moskovan yliopistossa suorittamatta tutkintoa. Moskovassa hän työskenteli kirjakaupan hoitajana ja osallistui vallankumouksellisten kerhojen toimintaan. Syksyllä 1869 Uspenski oli mukana perustamassa Sergei Netšajevin *Narodnaja rasprava* ("Kansan kosto") -järjestöä ja osallistui opiskelija Ivanovin murhaan. Vuonna 1871 hänet tuomittiin murhasta ja vallankumouksellisesta toiminnasta 15 vuoden pakkotyörangaistukseen ja elinkautiseen karkotukseen Siperiaan.

Vuonna 1872 Uspenski saapui Aleksandrovski Zavodin vankilaan, josta hänet vuonna 1875 siirrettiin kautta Karan pakkotyövankilaan. Sinne saapui myös hänen vaimonsa kolmivuotiaan lapsen kanssa. Vuonna 1879 Uspenski päästettiin vapaaseen työryhmään, mutta vuonna 1881 hänet suljettiin uudestaan vankilaan. Siellä vankitoverit Fjodor Jurkovski, Ignati Ivanov ja Andrei Balamez hirttivät hänet petturiksi epäiltynä. Myöhemmin toverituomioistuin osoitti hänet syyttömäksi.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Entsiklopedija Zabaikalja *ez.chita.ru*. Viitattu 16.7.2011. (venäjäksi)
2. 1 2 3  Dejateli revoljutsionnogo dviženija v Rossii *slovari.yandex.ru*. Viitattu 16.7.2011. (venäjäksi)[vanhentunut linkki]
**Tseng Li-Cheng** (kiin.: 曾櫟騁; pinyin: *Zēng Lìchěng*), aiempi nimi **Tseng Pei-hua** (kiin.: 曾珮華; pinyin: *Zēng Pèihuá*, s. 26. joulukuuta 1986) on taiwanlainen taekwondon olympiamitalisti.

Tseng saavutti olympiapronssia 57 kg:n painoluokassa Lontoossa 2012. Hävittyään välierässä britti Jade Jonesille pistein 6−10 hän kukisti pronssiottelussa Suvi Mikkosen 14−2. Hän sai samassa painoluokassa MM-pronssia Kööpenhaminassa 2009

Tseng on saavuttanut Aasian kisoissa 59 kg:n sarjassa hopeaa Busanissa 2002 ja pronssia Dohassa 2006. Hän on voittanut Aasian-mestaruuden 59-kiloisissa 2002 ja 2006 sekä 57-kiloisissa 2010 ja 2012. Hopeaa hän saavutti 63 kg:n sarjassa 2008.

Tseng saavutti nuorten Aasian-mestaruuskilpailuissa 59-kiloisissa hopeaa 2001 ja pronssia 2003. Opiskelijoiden MM-kilpailuissa hän sai kultaa 2008 (59 kg) ja 2010 (57 kg), hopeaa 2012 (57 kg) sekä pronssia 2006 (59 kg). Universiadeissa 2009 hän saavutti hopeaa 59 kg:n painoluokassa.

Lähteet
-------

1. 1 2  Tseng Li-Cheng *olympedia.com*. Viitattu 6.9.2020. (englanniksi)
2. 1 2 3  TSENG, Li-Cheng *taekwondodata.com*. Viitattu 31.3.2019. (englanniksi)
3. 1 2 3  TSENG, Pei-Hua *taekwondodata.com*. Viitattu 31.3.2019. (englanniksi)
Katutaiteilijoiden kojuja Place du Tertrellä.
**Place du Tertre** on aukio Pariisin Montmartren kaupunginosassa. Sen yhteydessä on paljon kahviloita ja ravintoloita, ja se on Montmartren turismin keskus. Aukio sijaitsee Montmartren kukkulan laella, Pariisin korkeimmalla maastonkohdalla, vain parin korttelin päässä Sacré-Coeur-kirkosta. Nimi *Tertre* tarkoittaa kumpua. Place du Tertre tunnetaan sitä kansoittavista turisteja palvelevista katutaiteilijoista, kuten muotokuvapiirtäjistä ja varjokuvien leikkaajista. Myös monet 1800- ja 1900-luvun maailmankuulut taiteilijat ovat asuneet aukion läheisyydessä. Aukiolla on nykyään 149 katutaiteilijoille varattua yhden neliömetrin suuruista työskentelypaikkaa.

Place du Tertre on entisen Montmartren kylän pääaukio. Se avattiin jo vuonna 1635. Aikanaan itsenäisen Montmartren kunnan ensimmäinen kaupungintalo rakennettiin vuonna 1790 aukion laidalle. Aukion varrella toimi myös vuonna 1920 perustettu "Montmartren vapaa taiteilijakommuuni".

Lähteet
-------

1. 1 2  *Kaupunkikirjat: Pariisi* (suom. Ilkka Rekiaro), s. 223–224. Kuudes, uudistettu painos. WSOY, Helsinki 2009. Alkuteos *Travel Guides Paris*, julkaistu ensimmäisen kerran Isossa-Britanniassa 1993, Dorling Kindersley Ltd, Lontoo.
2. ↑  Martina Padberg: *Taide & Arkkitehtuuri: Pariisi* (suom. Tapani Kilpeläinen), s. 374. Tandem Verlag (h. f. ullmann) 2007. Alkuteos *Kunst & Architektur Paris*.
3. 1 2  La Place du Tertre (Arkistoitu – Internet Archive) Montmartre-guide. Viitattu 15.4.2016.
4. ↑  Place du Tertre (englanniksi) Parisinfo. Viitattu 15.4.2016.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Place du Tertre** Wikimedia Commonsissa
Colonne de Juillet hallitsee place de la Bastillea.
**Place de la Bastille** on aukio Pariisin keskustassa. Se sijaitsee Ranskan vallankumouksen symbolisella tapahtumapaikalla, jossa aikanaan oli Bastiljin (*Bastille*) linnoitus. Linnoitus vallattiin 14. heinäkuuta 1789 ja tuhottiin vuoden kuluessa siitä. Aukion kiveys oopperataloa vastapäätä paljastaa nykyisin Bastilijin linnoituksen ääriviivan. Se on merkitty pintaan kolmen kiveä vahvalla viivalla.

Aukio on Pariisin keskustan itälaidalla, Seinen pohjoispuolella, 4. 11. ja 12. arrondissementin rajalla. Pariisin keskiosia pohjoispuolitse kiertävä suurten bulevardien kehä päättyy idässä place de la Bastillelle. Sinne johtaa keskikaupungilta rue St. Antoine, joka jatkuu aukion itäpuolella rue du Faubourg St. Antoine -nimisenä. Aukiota lähin metroasema on nimeltään Bastille.

Canal Saint-Martin kulkee tunneloituna aukion ali.

Aukiolla tai sitä lähellä sijaitsevia rakennuksia ja rakennelmia
----------------------------------------------------------------

Pariisin Bastiljin linnoituksen ääriviivaa saman nimisen aukion kiveyksessä.
* *Colonne de Juillet* ("Heinäkuun pylväs") rakennettiin vuosien 1833 ja 1840 välillä. Se muistuttaa vuoden 1830 heinäkuun vallankumouksesta.
* moderni oopperatalo *Opéra Bastille*
* *Port de l’Arsenal*-satama, josta alkaa Saint-Martin-kanava.
* Bastillen metroasema, jossa voi nähdä Bastiljin perustuksien jäänteitä.

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Place de la Bastille**.
* Place de la Bastille[vanhentunut linkki] Aukiota esittelevä verkkosivu (flash-toteutus).
* Satelliittikuvaa aukiolta
* Place de la Bastille (Arkistoitu – Internet Archive) (virallinen luettelo Pariisin liikenneväylistä)
* La place de la Bastille Nykyaikaisia valokuvia ja kuvia 1900-luvun vaihteesta