recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Auringonpistos** eli *helioosi* on hypertermian lievä muoto ja se johtuu ruumiin liiallisesta päähän kohdistuvasta suorasta lämpösäteilystä. Auringonpistos aiheuttaa hermostollisia oireita, kuten päänsärkyä, huimausta, pahoinvointia ja ärtynyttä oloa. Vaikeissa tapauksissa se voi saada aikaan verenkiertošokin tai tajuttomuustilan.

Auringonpistokseen ei tarvita fyysistä rasitusta. Sitä voidaan ehkäistä käyttämällä ilmavia päähineitä, jotka vähentävät päähän kohdistuvaa lämpökuormaa. Sen sijaan tietyt suojakypärät saattavat lisätä auringonpistoksen todennäköisyyttä. Pienet lapset ovat erityisen herkkiä saamaan auringonpistoksen.

Auringonpistospotilas tulee siirtää viileään, pois auringonvalosta. Lepo auttaa. Lisäksi käsiä ja jalkoja on hyvä pitää kohoasennossa ja otsalle voi laittaa kylmän kääreen tai viedä potilas kylmään suihkuun. Yleistilan heikentyessä on kuitenkin vietävä potilas lääkärin hoitoon.

Lähteet
-------

* Saarelma, Osmo: Lämpöhalvaus ja auringonpistos  24.11.2006. Terveysportti. Viitattu 17.2.2007.
* Sahi, Castrén, Helistö, Kämäräinen: Lämpösairaudet ja kylmän aiheuttamat vammat  9.5.2002. Terveysportti. Viitattu 17.2.2007.
*Tämä artikkeli kertoo Mari Rantasilan albumista. Samannimisestä kappaleesta on oma artikkeli.*

**Auringossa** on Mari Rantasilan toinen vuonna 1989 julkaistu studioalbumi. Albumin julkaisi EMI Finland. Albumin kappaleet "Auringossa", "Lemmen aakkoset", "En koskaan mene naimisiin" ja "Valvon" julkaistiin singlenä.

Albumista julkaistiin uusintapainos vuonna 1998, joka sisälsi alkuperäisen sisällön lisäksi bonuskappaleen "Nel Mio Sole", joka on italiankielinen versio Auringossa-kappaleesta.

Kohu
----

Nimikkokappaleesta "Auringossa" nousi julkaisuaikaan kohu, sen sisältämän sanoituksen vuoksi. Kappaleen sanoissa viitataan itsetyydyttämiseen.

> »Avaa pienet reidet vie pientä sormea ylös ja alas. Auringossa.» 
> 
> 

 Rantasila on kertonut, että kappaleen teon aikana lauloi asioista, jotka ovat "luonnollisia", mutta ei osannut varautua kohuun. Rantasila lopetti kappaleen laulamisen keikoillaan 1990-luvun puolivälin jälkeen muutamaa poikkeusta lukuun ottamatta.

Vastaanotto
-----------

Jukka Haurun (*Helsingin Sanomat*) mielestä Mari Rantasila on löytänyt tällä toisella levyllään oman äänensä ja tyylinsä melko hyvin Yarin kekseliäiden ja valoisien popkappaleiden myötä. Hauru kuitenkin moittii sovituksia ja tuotantoa, joiden takia kompin "kliseemäiske" on liian usein pinnassa peittämässä Rantasilan laulua.

Kappaleet
---------

1. Auringossa – 3.46
2. Lemmen aakkoset – 4.14
3. Keltainen kukka – 3.28
4. En koskaan mene naimisiin – 4.49
5. Havannan kuu – 3.18
6. Käärmenaiset – 3.26

B-puoli
1. 
2. Valvon – 4.59
3. Irti Rex – 4.13
4. Ja niin edelleen – 4.01
5. Tunteet muuttuneet – 3.11
6. Punaisella parvekkeella – 5.26

Uusintapainoksen bonuskappale
1. 
2. Nel Mio Sole (Auringossa -98) – 3.57

Lähteet
-------

1. ↑  Hakutulos levymerkille Parlophone 777 1385597 ( 45 ) Äänitearkisto. Viitattu 3.7.2012. [vanhentunut linkki]
2. ↑  Parlophone 777 1385787 ( 45 ) Äänitearkisto. Viitattu 3.7.2012. [vanhentunut linkki]
3. ↑  YARI Auringossa *yari.atwebpages.com*. Viitattu 5.8.2009.
4. ↑  Taunila, Leila: Mari Rantasila on kameraa rakastava kontrollifriikki  14.2.2009. Ess.fi. Viitattu 3.7.2012.
5. ↑  Miten minusta tuli muusikko. *Mari Rantasila*. Viitattu 4.2.2017.
6. ↑  Hauru, Jukka: Levyt.  *Helsingin Sanomat*, 12.2.1989, s. 21. Näköislehti (maksullinen).
7. ↑  Mari Rantasila - Auringossa *open.spotify.com*. Viitattu 14.12.2022.
*Tämä artikkeli käsittelee ennen vuotta 1968 vaikuttanutta poliitikkoa. Hänen pojanpojastaan, Kreikan myöhemmästä pääministeristä Geórgios Andréas Papandréousta on oma artikkeli.*

**Geórgios Papandréou** (kreik. Γεώργιος Παπανδρέου, 1888–1968) oli kreikkalainen poliitikko ja Kreikan pääministeri vuosina 1944–1945 sekä 1964–1965.

Papandréou nousi politiikkaan nuorena miehenä liberaalipoliitikko Elefthérios Venizélosin tukijoukoissa. Venizélosin joukoista Papandréou pääsi Kreikan parlamenttiin ja sisäministeriksi 1923, ja sai muitakin ministerintehtäviä vuosien 1924–1935 tasavallassa. Saksalaisten miehittäessä Kreikkaa toisen maailmansodan aikana Papandréou oli Egyptissä toimineen pakolaishallituksen jäsen ja pääministeri vuosina 1944–1945.

Vuosikymmenen loppupuolella Papandréou piti kommunisteja Kreikan pahimpana vihollisena. Sisällissodan riehuessa 1946–1952 Papandréou oli usein hallituksessa. 1950-luvun konservatiivien valtakaudella hän oli oppositiossa.

Vuonna 1961 Papandréou perusti Keskustaunionin, johon yhdistyi joukko liberaaleja ja keskustalaisia ryhmittymiä. Liitto voitti parlamenttivaalit helmikuussa 1964, ja Papandréousta tuli pääministeri.

Papandréoulla oli erimielisyyksiä kuningas Konstantin II:n kanssa, ja hänet pakotettiin eroamaan. Maassa oli varsin epävakaita hallituksia, jotka tekivät tilaa vuoden 1967 sotilasvallankaappaukselle. Papandréou määrättiin kotiarestiin, missä hän kuoli vuonna 1968. Poika Andréas Papandréou johti vastarintaliikettä Pariisista käsin.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Georgios Papandreou Encyclopedia Britannica. Viitattu 15.6.2013.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Australia
* Kreikka
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* NARA
* SNAC

 |

 |
**Jakovlev Jak-23** (ven. Яковлев Як-23, NATO-raportointinimi: *Flora*) on neuvostoliittolainen suihkuhävittäjä. Vuonna 1947 ensilentonsa tehnyt ja 1949 esitelty kone oli ensimmäinen Jakovlev-suunnittelutoimiston tuotos, joka ylsi yli 900 km/h enimmäisnopeuteen (max.nop. 975 km/h). Nopeuden lisäys perustui paranneltuun voimalaitteeseen, *Klimov RD500* -suihkuturbiinin, (joka oli *Rolls-Royce Derwent*in kopio) saatua merkittävän tehonlisäyksen (15.6 kN). Samalla se oli viimeinen suorasiipinen neuvostohävittäjä.

Jakovlev Jak-23.
Konetyyppiä edelsivät Jakovlev Jak-15, jossa oli perinteinen kannuspyörällinen laskuteline sekä Jak-17, jossa oli tehty modernisointeja kuten uudenaikainen nokkapyörällinen laskuteline. Siiven muoto säilyi kaikissa lähes samana, jossa oli edeltäjissä ellipsisiipi - mutta Jak-23:ssa enemmän trapetsista siipimuotoilua. Siipien kärjissä olivat lisäpolttoainesäiliöt, jotka paransivat koneen kantamaa (1 200 km).

Aseistukseen kuuluivat edelleenkin vain pelkät 2x NR-23 konetykit, joihin kumpaankin oli 90 laukausta. Koneen pyrstö oli korotettu sekä peräevä edeltäjiään kookkaampi. MiG-15 päihitti kuitenkin tämän konetyypin lukuisissa suoritusarvoissa, tullen siten valituksi Varsovan liiton ensilinjan hävittäjäkoneeksi. Jak-23 pysyi silti tuotannossa aina vuoden 1951 alkuun, jolloin 3 prototyyppiä sekä 310 perustyypin tuotantoyksilöä oli valmistunut.

Jakovlev Jak 23:n projektiokuvat.

Lähteet
-------

* Crosby, Francis: *Modern Fighter Aircraft – an illustrated history of war planes from 1945 to the present day*, s. 124. Lontoo, Englanti: Southwater/Anness Publishing, 2004. ISBN 1-84215-991-7. (englanniksi)

### Viitteet

1. ↑  Crosby,F. 2004: s.124
2. ↑   Viitattu 9.2.2019.
3. ↑   Viitattu 10.2.2019.
4. 1 2  Crosby,F. 2004: s. 124

Aiheesta muualla
----------------

* (lyhyt youtube-video, kone USAF:n värein arviointia varten)

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Yakovlev Yak-23
1p36-deleetio-oireyhtymää sairastavan lapsen kasvonpiirteet
**1p36-deleetio-oireyhtymä** on kromosomin 1 lyhyen varren tietyn alueen deleetion eli häviämän aiheuttama synnynnäinen häiriö. Deleetio on heterotsygoottinen eli ilmenee vain toisessa vastinkromosomissa, ja muutoksen laajuus sekä oireiston varsinainen oirekuva ovat huomattavan vaihtelevia. 1p36-deleetio-oireyhtymä aiheuttaa kehitysvammaisuuden ja monenlaisia rakenteellisia sekä ulkonäöllisiä poikkeavuuksia.

1p36-deleetio-oireyhtymään liittyvä kehitysvammaisuus on 90 %:lla potilaista vaikeaa tai syvää. 75 % potilaista ei opi puhumaan lainkaan, mutta osa kykenee niukkaan sanalliseen itseilmaisuun. Puolilla todetaan käytöshäiriöitä, joihin kuuluvat aggressiiviset purkaukset ja itsensä pureminen. Oireyhtymään liittyviin ulkonäköpiirteisiin kuuluvat muiden muassa mikrobrakykefalia, syvällä päässä sijaitsevat silmät, suorat kulmakarvat ja kasvojen keskiosan hypoplasia. Tyypillisiä 1p36-deleetio-oireyhtymän oireita ovat myös alentunut lihasjänteys eli hypotonia, nielemisvaikeudet ja lyhytkasvuisuuteen johtava lapsen hidastunut kasvu. Aivojen rakennepoikkeavuuksista kärsii noin 88 % sairastuneista. Synnynnäiset sydänviat ja kardiomyopatia kuuluvat oirekuvaan noin 70 %:lla potilaista. Epilepsia todetaan puolilla potilaista; usein se puhkeaa parin ikävuoden tietämillä, mutta joskus jo hyvin pian syntymän jälkeen. Epilepsian on kuvattu lievittyvän potilaan varttuessa. Lähes puolilla sairastuneista kuuloaisti on heikentynyt, ja noin puolilla on näköongelmia, joihin kuuluvat karsastus ja silmävärve. Luuston poikkeavuuksia todetaan 40 %:lla 1p36-deleetio-oireyhtymästä kärsivistä ja ulkoisten sukupuolielinten poikkeavuuksia 25 %:lla. Joskus oirekuvaan kuuluu myös kilpirauhasen vajaatoimintaa tai munuaisten poikkeavuuksia. Ruoansulatuselimistön poikkeavuuksiakin on havaittu. Potilailla saattaa ilmetä sormissa ja varpaissa kamptodaktylia, minkä lisäksi potilailla voi ilmetä lyhytjalkaisuutta, -sormisuutta ja -varpaisuutta.

1p36-deleetio-oireyhtymä johtuu yleensä satunnaisesta mutaatiosta. Viidenneksellä potilaista oireyhtymä on kuitenkin peritty oireettomalta vanhemmalta, jonka perimässä on tasapainoinen translokaatio ilman kromosomimateriaalin kokonaismäärän muutosta. 1p36-deleetio-oireyhtymä on yksi tavallisimmista kromosomin deleetion aiheuttamista oireyhtymistä. Sen on arvioitu esiintyvän yhdellä 5 000:sta – 10 000 vastasyntyneestä, mutta arvio saattaa olla alakanttiin, koska kaikkia potilaita ei välttämättä ole kyetty koskaan diagnosoimaan. Naisilla on todettu 65 % 1p36-deleetio-oireyhtymätapauksista. Ensimmäinen potilas, jonka oireiden taustalla oli puhtaasti 1p36-deleetio, kuvattiin kirjallisuudessa vuonna 1987. Jo 1980-luvun alussa oli kuvattu epätasapainoisia 1p36-translokaatioita. Mahdollisia 1p36-deleetio-oireyhtymän erotusdiagnooseja ovat muiden muassa Rettin oireyhtymä, Smith–Magenisin oireyhtymä, Aicardin oireyhtymä, Angelmanin oireyhtymä ja Prader–Willin oireyhtymä.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  1p36 deletion syndrome MedlinePlus, viitattu 25.1.2023
2. 1 2 3 4 5 6  Johanna Rintahaka, 1p36-deleetio-oireyhtymä Tukiliitto 30.9.2022, viitattu 25.1.2023
Maksasairauden komplikaationa syntynyt aivosairaus näkyy tässä magneettikuvassa signaalinvoimistumina. (Kuva: Rashmi Chawla, Daniel Smith ja Paul E Marik)**Aivosairaudet** eli **enkefalopatiat** (lat. *encephalopathia* < kreik. ἐγκέφαλος, *enkefalos* ’aivo’ + kreik. πάθος, *pathos* ’kärsimys’) ovat aivojen sairauksia, tarkemmin neurologisia elimellisiä sairauksia. Myös aivokalvojen sairaudet lasketaan aivosairauksiksi. Laajassa merkityksessä aivosairauksiksi luetaan joskus myös sellaiset mielenterveyden häiriöt, joissa ei ole todettavissa aivojen rakenteellista muutosta.

Oireet
------

Neurologiset, psykiatriset ja kognitiiviset oireet ovat tavallisia aivosairauksissa.

Aivosairauden, aivovamman tai muun elimen sairauden aiheuttamia psyykkisiä häiriöitä on psykiatriassa nimitetty orgaanisiksi, elimellisiksi, mielenterveyden häiriöiksi, ja ne ovat ICD-10-luokituksessa koodeilla F00–F07

Aivosairauksia
--------------

Aivosairauden aiheuttaja voi olla aineenvaihdunnallinen tai toksinen: esimerkiksi maksavauriosta johtuva hepaattinen enkefalopatia, tiamiinin puutoksesta johtuva Wernicken enkefalopatia tai hermoston myrkytysoireyhtymä (toksinen aivosairaus).

Aivosairaus voi johtua aivoverenkiertoon liittyvistä syistä (aivoverenkiertohäiriöt, aivojen iskemia). On myös synnynnäisiä/perinnöllisiä aivosairauksia (esimerkiksi INCL) ja aivojen anomalioita. Aivokasvaimet ovat neoplastisia aivosairauksia. Aivojen ja aivokalvojen tulehdukset (aivokuume ja aivokalvontulehdus) sekä tulehdukselliset sairaudet (MS-tauti, krooninen väsymysoireyhtymä) voivat johtua suoraan infektioista tai olla autoimmuunisairautta. Prionit eivät aiheuta tulehdusta vaan rappeuttavaa eli degeneratiivista aivosairautta (ihmisellä Creutzfeldt–Jakobin tauti); prionitaudit ja myös muista syistä johtuvat rappeuttavat aivosairaudet (esimerkiksi Alzheimerin tauti) johtavat esimerkiksi dementiaan.

Katso myös
----------

* Neuropsykiatria
* Neuropsykologia
* Toiminnanohjaus

Lähteet
-------

1. ↑  Hakutulokset sanalla 'encephalopathia' *Tohtori.fi*.  2011. Darwin Media Oy. Viitattu 3.4.2011.
2. ↑  Vataja, Risto; Nybo, Taina ja Mäntylä, Riitta: Neuropsykiatrisen potilaan tutkiminen.  *Duodecim*, 2007, 123. vsk, nro 10, s. 1203–1210.  Suomalainen Lääkäriseura Duodecim. duo96503 (096.503). Artikkelin verkkoversio. Viitattu 3.4.2011.
3. ↑  Niemelä, Asko ja Laine, Pekka: Aivojen toimintahäiriöihin liittyvät psyykkiset oireyhtymät *Therapia Fennica.fi*. Kandidaattikustannus Oy. Viitattu 3.4.2011.
4. ↑  Hermoston myrkytysoireyhtymät *ONKI MeSH*. Viitattu 3.4.2011.
5. ↑  Kallon sisäiset sairaudet *Neurologiaa eläinlääkäreille*. Aisti.  Arkistoitu 10.8.2009. Viitattu 3.4.2011.
6. ↑  Aivosairauksien neuropatologiaa kliinikoille 16.-17.2.2007 Kuopio (PDF) Kuopion yliopistollinen sairaala. Viitattu 3.4.2011.

Aiheesta muualla
----------------

* Nikkola, Kristiina: Orgaaniset mielenterveyshäiriöt *Psykiatriaa sairaanhoitajille*. Kaakkois-Suomen Sosiaalipsykiatrinen yhdistys ry.  Arkistoitu 25.2.2010. Viitattu 3.4.2011.
* Sommar, Heidi: Ben Furman kyseenalaistaa psykoanalyysin hyödyt *Yle Elävä Arkisto*.
**Aivosäätiö** on vuonna 2009 perustettu suomalainen säätiö, jonka tavoitteena on edistää aivosairauksien tutkimusta ja parannuskeinojen etsimistä. Säätiö tukee tutkimusta jakamalla apurahoja aivojen ja hermoston toimintaan ja niihin liittyviin sairauksiin kohdistuvaan tieteelliseen tutkimukseen. Säätiö on tukenut muun muassa Alzheimerin taudin ja muiden muistisairauksien tutkimusta, kehitysvammatutkimusta, lasten- ja nuortenpsykiatrian tutkimusta, lihastautien tutkimusta, neurokirurgista tutkimusta (aivovammat, aivoverenkiertohäiriöt, epilepsia, MS-tauti, Parkinsonin tauti) sekä musiikkilääketieteellistä tutkimusta.

Säätiön perustivat Alzheimer-säätiö, Lastenpsykiatrian tutkimussäätiö, Neurologiasäätiö ja Rinnekodin kehitysvammatutkimussäätiö. Vuonna 2014 siihen sulautui myös Lihastautien tutkimussäätiö. Säätiön hallituksen puheenjohtajana toimii Sanna Aunesluoma ja valtuuskunnan puheenjohtajana Jaakko Kiander.

Lähteet
-------

1. 1 2  Aivosäätiön tarkoitus ja työmme tuloksia Aivosäätiö. Viitattu 22.6.2023.
2. ↑  Aivosäätiön organisaatio Aivosäätiö. Viitattu 22.6.2023.

Aiheesta muualla
----------------

* Aivosäätiön verkkosivut
**Auringonpolttama** on elävän kudoksen, kuten ihon, palovamma, jonka aiheuttaa liika altistuminen ultraviolettisäteilylle yleensä auringonvalosta saatuna. Tavanomaiset oireet ihmisillä ja eläimillä ovat punainen tai punertava ja kuumottava iho, yleinen raukeus ja lievä heikotus. Äärimmäisissä tapauksissa liika UV-säteily voi olla hengenvaarallista. Vähäisempi altistus UV-säteilylle tuottaa yleensä rusketuksen.

Liiallinen UV-säteily on ihokasvainten yleisin aiheuttaja. Aurinkovoiteen uskotaan laajalti suojaavan auringonpolttamalta, joskin joidenkin tutkijoiden mukaan se ei välttämättä suojaa tehokkaasti pahanlaatuiselta melanoomalta, jota aiheuttaa joko ultraviolettisäteilyn spektrin toinen osa tai jokin auringosta riippumaton tekijä. Vaatetusta pidetään parhaana keinona suojata ihoa. Maltillinen rusketus ilman palamista nostaa ihon melaniinin määrää ja voi siten myös suojata myöhemmältä auringonpolttamalta. Sekä auringonpolttaman että ruskettumisen aiheuttaa suora DNA-vaurio. Kun ihosolujen DNA tuhoutuu UV-säteilyn vaikutuksesta, tyypin I solukuolema käynnistyy ja iho korvautuu uudella. Pahanlaatuinen melanooma voi syntyä epäsuoran DNA-vaurion johdosta, jos vaurio ei korjaudu kunnolla. Auringonpolttama paranee hitaasti, joskin jotkin ihovoiteet voivat lievittää oireita.

Lähteet
-------

1. ↑  World Health Organization, International Agency for Research on Cancer "Do sunscreens prevent skin cancer" (Arkistoitu – Internet Archive) Press release No. 132, June 5, 2000
2. ↑  World Health Organization, International Agency for Research on Cancer "Solar and ultraviolet radiation" IARC Monographs on the Evaluation of Carcinogenic Risks to Humans, Volume 55, November 1997
3. ↑  Garland C, Garland F, Gorham E (1992). "Could sunscreens increase melanoma risk?". *Am J Public Health* **82** (4): 614–5. doi:10.2105/AJPH.82.4.614. PMID 1546792. PMC:1694089.
4. ↑  Westerdahl J, Ingvar C, Mâsbäck A, Olsson H (2000). "Sunscreen use and malignant melanoma". *Int. J. Cancer* **87** (1): 145–50. doi:10.1002/1097-0215(20000701)87:1<145::AID-IJC22>3.0.CO;2-3. PMID 10861466.
5. ↑  Sunburn, eMedicine

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Auringonpolttama** Wikimedia Commonsissa
**Anne Bonny** (noin 1698 Irlannin kuningaskunta – 25. huhtikuuta 1782 Charleston, Etelä-Carolina, Yhdysvallat) oli naispuolinen merirosvo, joka vaikutti 1700-luvun alkupuolella Karibialla. Hänet tunnettiin myös nimillä **Ann Bonn** ja **Fulford** sekä oletettavasti myös nimellä **Sarah Bonny**.

Bonnyn isä oli irlantilainen lakimies William Cormac ja äiti tämän palvelustyttö Mary tai Peg Brennan. Kun suhde paljastui, Cormac, Brennan ja lapsi muuttivat Etelä-Carolinaan Yhdysvaltoihin. Anne karkasi kotoaan ja meni naimisiin James Bonny -nimisen merimiehen kanssa. James jätti Anne Bonnyn, ja tämä liittyi Jack Rackhamin merirosvojoukkoon.

Myöhemmin Anne kaappasi laivan, jossa oli matkustajana Mary Read -niminen nainen. Tästä tuli Bonnyn rikoskumppani.

Syytettynä
----------

Yksi kohutuimmista merirosvo-oikeudenkäynneistä oli Jack Rackhamin ja hänen naispuolisten kumppaniensa Mary Readin ja Anne Bonnyn oikeudenkäynti Spanish Townissa Jamaikalla vuonna 1721.
Oikeudenkäynnin tulos oli ennalta selvä, ja Rackham miehistöineen tuomittiin kuolemaan.
Naisten kuulustelu käytiin erikseen. Uhrien todistuksen mukaan he käyttivät naisten vaatteita, paitsi taistelussa. Yksi todistajista selitti:

> »Nuo kaksi naista... pitivät miesten takkeja, pitkiä housuja ja liinaa päässään... ja kummallakin oli veitsi ja pistooli kädessään, ja kirosivat ja sättivät miehiä...» 
> 
> 

Päätöksenä oli molemmille naisille hirttotuomio. Tuomari kuitenkin kysyi, oliko mahdollisesti mitään syytä miksi rangaistusta ei tulisi panna käytäntöön, ja naiset vastasivat: "Herra, vetoamme vatsoihimme". Näin oli raskaana olevien naisten tapana sanoa. Koska lain mukaan raskaana olevia naisia ei saanut hirttää, molemmat säilyttivät henkensä. Mary Read kuoli kuumeeseen hieman oikeudenkäynnin jälkeen. Kerrotaan, että Jack Rackham pyysi saada nähdä Anne Bonnyn ennen kuolemaansa. Tämä katsoi miestä halveksivasti ja tiuskaisi: "Jos olisit taistellut kuin mies, sinun ei tarvitsisi kohta kiikkua hirressä kuin koira."

Elämäkertoja esittelevän *Oxford Dictionary of National Biography* teoksen 2013 päivitetty painos esittää, että Anne Bonnyn isä sai tyttärensä pois vankilasta ja vei hänet kotiinsa Charlestoniin Etelä-Carolinaan. Siellä hän synnytti toisen lapsensa. Anne avioitui paikallisen Joseph Burleigh’n kanssa. Yhdessä he saivat kahdeksan lasta. Anne kuoli 84 vuoden ikäisenä vuonna 1782.

Lähteet
-------

1. 1 2  *Tieteen Kuvalehti Historia* 17/2013, s. 44–49.
2. ↑  Encyclopædia Britannica - Anne Bonny

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Anne Bonny** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
Alberto Chissano (oikealla) Nelson Mandelan ja molempien vaimojen seurassa.
**Alberto Chissano** (1935–1994) oli mosambikilainen kuvanveistäjä, joka tuli tunnetuksi etenkin puuveistoksistaan.

Chissano kasvoi maaseudulla, toimi lapsena paimenena ja lähti nuorena kaupunkiin kotiapulaiseksi. Sieltä hän lähti Etelä-Afrikan kaivoksiin töihin. Palattuaan synnyinseudulleen hän kävi armeijan ja meni sitten siivoojaksi taideyhteisöön. Saamiensa vaikutteiden rohkaisemana hän kokeili itsekin veistämistä ja jäi sille uralle. Hän piti ensimmäisen oman näyttelyn 29-vuotiaana vuonna 1965. Puun lisäksi hän on käyttänyt rautaa ja kiveä, ja hänen töitään pidetään esimerkkinä eurooppalaisen ja afrikkalaisen perinteen vuoropuhelusta.

Chissano piti ensimmäisen näyttelynsä ulkomailla vuonna 1972. Hänen kodistaan tehtiin museo ja galleria Mosambikin itsenäistyessä, ja useat seuraavan sukupolven kuvanveistäjät saivat siellä opetusta.

Lähteet
-------

1. ↑  Alberto Chissano Bio *African Contemporary Art*. Viitattu 28.6.2018. (englanniksi)
2. ↑  By McGuire, Harriet: Chissano, Alberto (1935–1994) *Routledge Encyclopedia of Modernism*. Viitattu 27.6.2018. (englanniksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana

 |

 |
Alberto Fassini vuonna 1935.
**Alberto Fassini** (8. huhtikuuta 1875 Moncalvo, Astin maakunta – 8. lokakuuta 1942 Rooma) oli italialainen liikemies, poliitikko ja elokuvatuottaja.

Fassini syntyi piemontelaiseen pienaateliin kuuluneen sisäasiainministeriön virkailijan perheeseen. Hän opiskeli meriakatemiassa ja palveli laivastossa. Fassini jätti aktiivipalveluksen luutnanttina vuonna 1900 ja työskenteli sen jälkeen pankkialalla. Vuodesta 1912 lähtien hän toimi laajan keinokuituteollisuuden omistajana ja johtajana. Fassini johti myös elokuvayhtiö Cinesiä ja vuonna 1919 perustettua Unione Cinematografica Italiana -konsortiota.

Fassini osallistui Libyan valloitukseen ja komensi aluksia ensimmäisessä maailmansodassa. Hänen taloudellisia etujaan edisti aktiivinen yhteistyö Italian fasistien kanssa. Fassini liittyi Kansalliseen fasistipuolueeseen vuonna 1921 ja toimi vuodesta 1927 lähtien tekstiiliteollisuuden liiton ja Italian matkailuyhtiön johtajana. 1930-luvulla Fassini oli myös fasistien lainsäädäntöelimen kansanedustaja ja korporaatioiden keskuskomitean jäsen. Hän sai paronin arvon vuonna 1924.

Lähteet
-------

1. 1 2  Dizionario Biografico degli Italiani *treccani.it*. Viitattu 14.2.2016.
2. ↑  Moliterno, Gino: *Historical Dictionary of Italian Cinema*, s. 83. Lanham, Toronto, Plymouth: The Scarecrow Press, 2008. ISBN 978-0-8108-6073-5.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Italian People

 |

 |
**Karl Ossian Wichmann** (28. tammikuuta 1864 Helsinki – 1. toukokuuta 1918 Porvoo) oli suomalainen kuuromykkäinkoulun johtaja ja Suomen ensimmäisen kuuromykkäin lehden perustaja.

Wichmannin vanhemmat olivat apteekkari Johan Valentin Wichmann ja Teresia Sofia Vilhelmina Granstedt. Hän pääsi ylioppilaaksi Oulun ruotsalaisesta lyseosta 1885 ja valmistui Helsingin yliopistosta filosofian kandidaatiksi 1890.

Wichmann toimi luonnontieteen opettajana Porvoon lyseossa 1890–1892. Hän ryhtyi sitten kuuromykkäin opettajaksi ja oli aluksi vt. opettajana Kuopion kuuromykkäinkoulussa 1893–1895 ja sitten kuuromykkäinkoulun johtajana Mikkelissä 1895–1896 ja Porvoossa 1896–1918.

Wichmann perusti Kuuromykkäin lehden 1890 ja vastaavan ruotsinkielisen Tidskrift för döfstumma-lehden 1897. Hän toimitti molempia lehtiä joitakin vuosia. Wichmann oli myös Borgåbladet-lehden toimittajana 1892–1893 ja 1896–1907. Hän oli Porvoon kaupunginvaltuuston jäsen 1901–1902 ja valtuuston sihteeri vuodesta 1909 alkaen. Wichmann toimi myös pohjoismaisten aistisviallisasioiden kokousten sihteerinä Tukholmassa 1903 ja Helsingissä 1912.

Wichmann oli naimisissa vuodesta 1894 Olivia Johanna Tojkanderin kanssa.

Teoksia
-------

Nimellä *Ossian Wichmann*:

* *Enskild vård om döfstumma*. Helsingfors 1893
* *Några ord om åskådningsundervisningen i döfstumskolan*. Kuopio 1893
* *Delningsspörsmålet inom Finlands döfstumsskola*. Kuopio 1894
* *Borgå : resehandbok*. Borgå 1901
* *Vägvisare i Lojo*. Bidrag till Lojo sockenbeskrifning 6. Hembygdsforskningens vänner i Lojo, Borgå 1901 (Teos pdf-tiedostona Doria Kansalliskirjasto)

Käännöksiä
----------

* D. Hirsch : *Om uppfostran af döfstumma, råd till föräldrar, lärare och målsmän* ; öfversättning från tyskan af Ossian Wichmann. Kuopio 1894

Lähteet
-------

1. ↑  WICHMANN Karl Ossian. *Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899*. Helsingin yliopiston verkkojulkaisu.
2. ↑  Wichmann-suku : sukutietoja, toimittanut Einar Wichmann. Oulu 1915, taulu 5[vanhentunut linkki]


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899

 |

 |
**Pyhän Konstantinuksen ja Pyhän Helenan kirkko** (kreik. Ναός Αγίων Κωνσταντίνου και Eλένης, *Naós Agíon Konstantínou kai Elénis*) on ortodoksinen kirkko Kastelórizon saarella Kreikassa.

Kirkko on rakennettu vuonna 1835. Se on omistettu Kastelórizon suojeluspyhille Pyhälle Konstantinukselle ja Pyhälle Helenalle. Kirkko sijaitsee Kastelórizon eli Megístin kylässä sataman yläpuolella. Legendan mukaan se on paikalla, jolle pyhä Helena rakensi pienen kirkon jouduttuaan myrskyyn matkalla Pyhälle maalle.

Kirkko on kolmilaivainen basilika, jossa on korkea marmorinen kellotorni sekä marmoriset ikonostaasit. Rakennuksessa on monia goottilaisia piirteitä. Kirkon kattoa kannattelee 12 suurta graniittista pilaria. Pilarit on tuotu vuonna 1835 mantereen puolelta Lyykian Patarasta. Perimätiedon mukaan ne ovat kuuluneet Apollonin temppeliin.

Lähteet
-------

1. ↑  Σύμη - Χάλκη - Τήλος - Καστελλόριζο Ιερά Μητρόπολη Σύμης.  Arkistoitu 30.5.2016. Viitattu 28.11.2016.
2. 1 2  Local Attractions Δήμος Μεγίστης - Καστελλόριζο (Municipality of Megisti - Kastellorizo).  Arkistoitu 12.6.2010. Viitattu 22.7.2009. (englanniksi)
3. 1 2  History HEC. Viitattu 22.7.2009. (englanniksi)
**Albertina Julin** (o.s. Karberg; 1765 Oulu – 1835 Turku) oli Suomen vanhimman apteekin, Turun kaupunginapteekin omistaja vuosina 1820–1826. Julinilla oli sukuyhteydet kahteen tunnettuun apteekkarisuvun Karbergien ja Julineihin. Julin oli elinaikanaan tunnettu sekä Oulun että Turun seurapiireissä.

Perhesuhteet
------------

Albertina Julin syntyi vuonna 1765 Oulun kaupunginapteekkarin Jakob Karbergin (1730–1782) ja Elisabet Bongen (1725–1782) perheeseen. Albertina Karbergin molemmat vanhemmat menehtyivät vuonna 1782 ja pian sen jälkeen Albertina avioitui Oulun uuden kaupunginapteekkarin Johan Julinin kanssa. Albertina ja Johan Julinille syntyi viisi lasta: Johan Jakob, Erik, Albertina, Johanna Gustava ja Wilhelmina, minkä lisäksi yksi tytär kuoli jo varhain. Perhe asui 1700-luvun lopun ja 1800-luvun alun Oulussa, missä heillä oli keskeinen rooli kaupungin seurapiireissä. Vuonna 1813 Johan Julin osti Turun kaupunginapteekin ja Albertina muutti miehensä kanssa Turkuun.

Muita sukulaisia
----------------

Albertina Julin on marsalkka Mannerheimin isoisoäiti.

Elämä Oulussa ja Turussa
------------------------

Oulussa Julinien perhe oli vireän tiede- ja kulttuurielämän keskipiste. Puhuttiin jopa Oulun "juliaanisesta" loistokaudesta. Turussa Albertina Julin omisti Turun kaupunginapteekin miehensä kuoltua vuonna 1820 vuoteen 1826. Apteekki tunnettiin tuona aikana "Julinin lesken apteekkina".

Kaunokirjallisuudessa
---------------------

Vuonna 2016 Finlandia-palkitussa Jukka Viikilän romaanissa Akvarelleja Engelin kaupungista arkkitehti Carl Ludvig Engel tilaa puutarhakasvien siemeniä Turusta Albertina Julinin apteekista.

Lähteet
-------

1. 1 2  Muiluvuori, Jukka: *Apteekkareita, lääkkeitä ja professoreja. Yliopiston apteekki 1755–2005.*, s. 90. WSOY, 2005.
2. ↑  Turun kaupunginapteekin mainos.  *Åbo Tidningar*, 17.11.1821.
3. ↑  Viikilä, Jukka: *Akvarelleja Engelin kaupungista*. Gummerus, 2016.
Aiolialainen kapiteeli.
**Aiolialainen pylväsjärjestelmä** tai **aiolialainen tyyli** on eräs antiikin kreikkalaisessa arkkitehtuurissa käytetty pylväsjärjestelmä. Se oli käytössä arkaaisella kaudella, mutta jäi käytöstä klassiselle kaudelle tultaessa.

Historia
--------

Aiolialainen tyyli vaikuttaa perustuvan aasialaisiin ja mahdollisesti myös egyptiläisiin esikuviin, sillä samantyyppisiä kapiteeliaiheita tunnetaan muun muassa Kyprokselta, Megiddosta ja Samariasta. Aiolialaista tyyliä pidetään joskus joonialaisen tyylin edeltäjänä, ja siksi sitä on kutsuttu myös *protojoonialaiseksi tyyliksi*. On kuitenkin myös mahdollista, että aiolialainen ja varhainen joonialainen tyyli kehittyivät yhteisistä esikuvista toisistaan riippumatta. Aiolialainen tyylisuunta sai nimensä Aioliin eli Aiolian alueesta Vähän-Aasian luoteisrannikolla.

Aiolialaistyylinen koristeaihe.

Ominaisuudet
------------

Aiolialaiset pylväät muistuttivat monin tavoin joonialaisia pylväitä. Kapiteeli muodostui kahdesta lehtikerroksesta, jossa ylemmät lehdet taipuivat ylöspäin ja alemmat alaspäin. Kapiteelin yläosassa on kaksi ylöspäin kaartuvaa voluuttia sekä palmunlehväkuvio.

Esimerkkejä
-----------

Aiolialainen tyyli oli aina vähemmän käytetty kuin tunnetummat doorilainen, joonialainen ja korinttilainen pylväsjärjestelmä. Se tunnetaan muun muassa Mytilenestä ja Napesta Aioliin saariin kuuluneelta Lesbokselta, Neandreiasta Troaksesta ja Larissasta Aioliista noin vuosilta 600–580 eaa. Sitä esiintyy myös muun muassa 600-luvulla eaa. rakennetussa Hera Argeian temppelissä Suur-Kreikassa yhdessä muiden tyylien kanssa.

Lähteet
-------

1. 1 2  Aeolic capital *Oxford Reference*. Viitattu 10.6.2019.
2. 1 2 3  Castrén, Paavo & Pietilä-Castrén, Leena: "Aiolialainen kapiteeli, joonialainen pylväsjärjestelmä", *Antiikin käsikirja*, s. 18. Helsinki: Otava, 2000. ISBN 951-1-12387-4.
3. ↑  Robertson, D. S.: *Greek and Roman Architecture*, s. 59–61. Cambridge University Press, 1969. ISBN 0521094526. Teoksen verkkoversio.
4. ↑  Dinsmoor, William Bell: *The Architecture of Ancient Greece*, s. 58–64. Kutsuu aiolialaista tyyliä protojoonialaiseksi. W. W. Norton & Company, Inc. 1975. ISBN 0-393-04412-2.
5. ↑  Foce del Sele, Temple of Hera (Building) *Perseus*. Viitattu 10.6.2019.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **aiolialainen pylväsjärjestelmä** Wikimedia Commonsissa
**Karl Ragnar Albin Pettersson** (28. toukokuuta 1864 Helsinki – 20. joulukuuta 1933) oli suomalainen koneenrakennusinsinööri. Merkittävän osan elämäntyöstään Pettersson teki Merenkulkuhallituksessa ja sen autonomian ajan edeltäjässä Luotsi- ja majakkalaitosten ylihallituksessa. Karl R. Petterssonin mukaan on nimetty muun muassa Kustavin Isokarin majakan länsipuolella oleva Petterssonin matala sekä Airistolla Seilin saaren luoteispuolella oleva sektoriloisto Insinööri Pettersson. Pettersson on suunnitellut nimeään kantavan loiston, kuten useita muitakin loistoja.

Pettersson valmistui vuonna 1885 *Polytekniska Institutet i Helsingfors*ista eli Helsingin Teknillisestä Oppilaitoksesta. Hän työskenteli opiskeluaikanaan muun muassa laivatelakalla Helsingissä ja muutamaan otteeseen Pietarissa. Valmistuttuaan hän toimi Pietarin Putilowin tehtaalla asentajana ja suunnittelijana vuoteen 1891. Sieltä hän siirtyi Pitkärannan kupari- ja tinatehtaaseen. Vuodesta 1894 Pettersson oli Luotsi- ja majakkalaitoksen ylihallituksessa insinöörinä. Vuodesta 1912 vuoteen 1917 hän oli Kauppa- ja teollisuusministeriön palveluksessa. Suomen itsenäistyttyä perustettiin Merenkulkuhallitus, johon Pettersson nimitettiin yli-insinööriksi vuonna 1918. Vielä samana vuonna hänet nimitettiin merenkulkuneuvokseksi tekniselle osastolle. Pettersson jäi eläkkeelle vuonna 1919.

Lähteet
-------

1. 1 2  Kallio, Matti: Insinööri Pettersson Turun Alueen Insinöörit ry. Viitattu 23.5.2012.  [vanhentunut linkki]
2. ↑  Nyman, Harri & Ikkala, Marja-Leena (toim.): *Meriväylien rakennusperintö*, s. 47. Insinööri Pettersson. Museovirasto, 2009. ISBN 978-951-616-201-3. Teoksen verkkoversio (pdf) (viitattu 29.9.2013).
***Argentina pacifica*** on ruusukasvien heimoon ja parihanhikkien sukuun kuuluva kasvilaji, jolla ei ole suomenkielistä nimeä.

Ulkonäkö ja koko
----------------

*Argentina pacifica* on monivuotinen, matalakasvuinen ruohokasvi, jonka lehdyköihin jakautuneiden vihreiden lehtien alapinnat ovat hopeanvärisiä. Kasvin keltaiset, lautasmaiset kukat ilmestyvät loppukeväällä tai kesällä.

Elinympäristö
-------------

Kosteilla seuduilla *Argentina pacifica* on erittäin nopeakasvuinen. Kasvupaikana laji suosii suolamarskia, jokisuistoja ja rantaviivoja; usein se kasvaa samoissa paikoissa *Trifolium wormskioldii*-apilalajin kanssa. *Argentina pacifica* vaatii auringonpaistetta ja säännöllistä sadetta.

Luokittelu
----------

*Argentina pacifica* on osa nimellä *Argentina anserina* eli *Potentilla anserina* tunnettua lajikompleksia.

Käyttö
------

*Argentina pacifica* on tärkeä ravintokasvi monille Tyynenmeren luoteisrannikon alkuperäiskansoille. Koska kasvi on tärkeä vihannes, alkuperäiskansoihin kuuluvat perheet säilyttivät potlatch-lailla oikeuden päästä kasvin luo. Kasvi kykenee lisääntymään suvuttomasti pienistä juurenpätkistä, ja jonkin verran liioitellen perheet voivat vakuuttaa kasvin säilyneen samoilla kasvupaikoilla useita sukupolvia, "satojen, jopa tuhansien vuosien ajan".

Tyynenmeren luoteisrannikon kansat ovat kaivaneet maasta kasvin syömäkelpoisia juuria marjakuusesta valmistetuilla lapioilla; tämän jälkeen juuret on keitetty tai kiehautettu kynttiläkuoreesta (*Thaleichthys pacificus*) saatavalla rasvalla. Keitetyillä juurilla on hieman kitkerä, bataattimainen maku. Alkuperäiskansat ovat käyttäneet juuria myös peseytymiseen, survoneet niitä kakuiksi ja kuivanneet talveksi.

Lähteet
-------

1. ↑  *Argentina pacifica* (Howell) Rydb. *Plants of the World Online*. Viitattu 18.7.2022.
2. ↑  *Argentina pacifica* (Howell) Rydb. *World Flora Online*. Viitattu 18.7.2022.

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Argentina pacifica 

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Taksonitunnisteet |
| --- |
|  |
| Argentina pacifica | 
* Wikidata: Q7122691
* Wikispecies: Argentina pacifica
* CoL: GGG2
* GBIF: 5370266
* iNaturalist: 524900
* IPNI: 18888-2
* POWO: urn:lsid:ipni.org:names:18888-2
* Tropicos: 50313478
* VASCAN: 26148
* WFO: wfo-0000986281

 |
|  |
| Potentilla pacifica | 
* Wikidata: Q50853604
* CoL: 4M5SJ
* GBIF: 5369397
* GRIN: 315618
* iNaturalist: 496980
* IPNI: 209415-2
* IRMNG: 10180770
* ITIS: 24681
* NCBI: 654648
* Open Tree of Life: 86858
* POWO: urn:lsid:ipni.org:names:209415-2
* Tropicos: 27800117
* WFO: wfo-0001009651

 |

 |
Varhaisen Pueblo-kulttuurin (Anasazi) turkoosi- ja oranssi argilliitti-upotuskoristepaloja Chacon kanjonista (vuodelta 1020–1140).
**Argilliitti** on hienojakoinen sedimenttikivilaji, joka koostuu pääosin kovettuneesta savesta. Argilliitit ovat käytännössä kiinteytynyttä mutaa ja liejua. Ne sisältävät vaihtelevasti silttikokoisia hiukkasia. Argilliitit halkeilevat rapautuessaan ja muuttuvat tuolloin saviliuskeeksi. Huonosti kovettunutta argilliittia kutsutaan mutakiveksi. Ne sisältävät usein runsaasti alumiinia ja piitä, sekä vaihtelevan määrän alkali- ja maa-alkalimetallikationeita. Termi *peliitti* liitetään usein näihin sedimentteihin ja sedimenttikiviin. Argilliittien metamorfoosi tuottaa liusketta, fylliittiä ja peliittistä liusketta.

"Musta saviliuske"
------------------

Haida-intiaanien veistokset Kuningatar Charlotten saarilla Brittiläisen Kolumbian rannikolla ovat merkittäviä alkuperäiskansojen kulttuuriaarteita. Ne on luotu kovasta ja mustasta argilliitista, jota kutsutaan usein "mustaksi saviliuskeeksi". Tämän kaltaista argilliittia esiintyy vain yhdellä kivilouhoksella, joka sijaitsee lähellä Skidegaten haidayhteisöä Grahaminsaarella, Slatechuck-vuoren Slatechuck Creek -joen yläsyvängöllä.

Vielä 1900-luvun alussa mustaa saviliusketta vietiin Brittiläisen Kolumbian pääkaupunkiin Victoriaan työstettäväksi. Nykyään haidat ovat sen ainoita käyttäjiä. Liuskeesta luodut taide-esineet ovat olleet aina korkealaatuisia ja arvostettuja maailmanlaajuisesti. Haidat aloittivat esineiden veistämisen ja myymisen merimiehille 1800-luvulla. Heidän työnsä jatkuu nykypäivänäkin.

Katso myös
----------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Argilliitti**.
* Lutiitti

Lähteet
-------

1. ↑  Argillite Carvings (Haida)  29.8.2002. Canadian Museum of Civilization. Viitattu 1.10.2009. (englanniksi)
2. 1 2 3 4  MINFILE Record Summary: Slatechuck Creek *MINFILE*.  17.9.1999. Brittiläisen Kolumbian osavaltio. Viitattu 1.10.2009. (englanniksi)
3. ↑  Mason, Emmett: GemRocks: Argillite *GEMROCKS: Ornamental & Curio Stones*.  28.8.2007. Dietrich, R. V.. Viitattu 1.10.2009. (englanniksi)
Egyptiläinen arghul.
**Arghul** (toisilta nimiltään argul, arghoul, arghool, argol tai yargol) on kansanomainen arabialainen kaksoisklarinetti. Historialtaan soitin on hyvin vanha, sen historia ulottuu ainakin antiikin aikaan. Pitt Rivers Museossa Oxfordissa on näytteillä Egyptiläinen kaksoisklarinetti, joka on ajoitettu vuoteen 800 eaa. Soitinta käytetään Egyptissä yhä nykyäänkin.

Arghulissa on kaksi soivaa ruokoputkea. Soiva osa on putkeen veistetty värisevä kieleke jota pidetään kokonaan suussa puhallettaessa.

Toinen kaksoisklarinetin pilleistä soittaa jatkuvaa taustaääntä, bordunaa, ja toisella pillillä soitetaan melodiaa. Sointi muistuttaa hiukan klarinettia ollen silti hieman räikeämpi ja kansanomaisempi.

Arghulissa on reiät sormille vain toisessa putkessa. Bordunan äänenkorkeutta pystyy muuttamaan säätämällä putken pituutta. Samantapaisessa egyptiläisessä mijwiz-klarinetissa (myös nimeltään midjweh) on molemmissa pilleissä reikiä, joilla voi soittaa joko melodiaa tai bordunaa.

Arghulilla säestetään Egyptissä ja muissa arabimaissa myös napatanssia perinteisen kansanmusiikin lisäksi. Soitettaessa käytetään usein kiertohengitystekniikkaa, jolla saadaan aikaiseksi katkeamatonta ääntä.

Egyptiläisiä arghuleita on kolmea eri kokoa: pienin on nimeltään arghul alasghar, keskikokoista kutsutaan arghul alsoghayriksi ja suurin malli on nimeltään arghul alkebir.

Myös Turkissa käytetään kaksoisklarinettia, jota yleensä kutsutaan nimellä argul tai çifte. Soittimen muita nimiä Turkissa ovat: argun, kargın, zambır, demil çifte ja demsiz çifte.

Sardiniassa soitetaan kolmoisklarinettia nimeltään launeddas ja samantapaisia soittimia löytyy muualtakin Välimeren ja Lähi-idän alueelta nimillä argul, duzele, mizmar, zumare, zummarah, zammara ja zamr. Soitinta on tavattu jopa Kiinasta asti.

Iranissa samantapainen soitin on nimeltään dozaleh (dozale), jonka ääni muistuttaa säkkipillin ääntä. Sitä kutsutaan myös nimellä zanbooreh.

Myös Karjalassa esiintyy hieman samantapainen kansanomainen klarinetti, liru, jossa on tosin vain yksi ruoko ääntä antamassa.

Lähteet
-------

* Musikinstrument från hela världen, Liber Förlag, Stockholm 1976, ISBN 91-38-04447-1
* Egyptian arghul R. Raine-Reusch 2002.
* Egyptian midjweh (Arkistoitu – Internet Archive) R. Raine-Reusch 2002.
* Arghul. Britannica.
**Pyhän Kolminaisuuden luostari** (kreik. Μονή Αγίας Τριάδας Τζαγκαρόλων, *Moní Agías Triádas Tzagkarólon*, myös *Agía Triádan luostari*) on ortodoksinen luostari Kreetan saarella Kreikassa. Se sijaitsee Akrotírin niemellä Chanián kunnassa lähellä Mouzourásin kylää ja Chanián kansainvälistä lentoasemaa, noin 15 kilometriä pohjoiseen Chanián kaupungista.

Luostarin rakennuksia.
Pyhän Kolminaisuuden luostari on perustettu vuonna 1611 varhaisemman luostarin paikalle. Luostarin perusti venetsialainen Jeremiah Tzagkarolos ja sen rakentamista jatkoi hänen veljensä Laurentius. Siksi se tunnetaan myös nimellä "Tzagkarolosten luostari". Luostarikokonaisuus on saanut paljon vaikutteita Italiasta. Turkkilaisvallan alettua 1645 luostarin rakentaminen pysähtyi joksikin aikaa. Turkkilaiset tuhosivat luostarin Kreikan vapaussodan aikana vuonna 1821. Se rakennettiin uudestaan vuonna 1830. Kreetan kansannousun aikana 1800-luvun lopulla luostari toimi sairaalana. Toisessa maailmansodassa luostari toimi ensin kreikkalaisten ja sitten saksalaisten tukikohtana.

Luostari on rakennettu tyypilliseen linnoituksen muotoon niin, että sen rakennukset ovat neljällä sivulla ja keskelle muodostuu luostaripiha, jonka keskellä on luostarin pääkirkko (*katholikon*). Kirkko on saanut vaikutteita sekä athoslaisesta kirkkoarkkitehtuurista että läntisestä arkkitehtuurista. Luostari tuottaa luomutuotteita kuten oliiviöljyä ja viiniä, ja siksi sen yhteydessä on oliivin- ja viininpuristamot sekä muut tarvittavat tilat. Luostarin yhteydessä toimii pieni museo.

Vuoden 2011 väestönlaskennassa luostarille kirjattiin kuusi asukasta. Hallinnoltaan luostari on stauropegiaalinen. Läheinen Pyhän Johannes Laupiaan luostari kuuluu Pyhän Kolminaisuuden luostarin alaisuuteen.

Lähteet
-------

1. 1 2  Απογραφή Πληθυσμού - Κατοικιών 2011. Väestönlaskennan tulokset (XLS)  2011. The Hellenic Statistical Authority (Kreikan tilastokeskus ELSTAT).  Arkistoitu 16.10.2015. Viitattu 1.9.2014. (kreikaksi)
2. 1 2 3 4  Μονή Αγίας Τριάδας των Τζαγκαρόλων *Cretan Beaches*.  Arkistoitu 17.12.2014. Viitattu 15.4.2015.
3. ↑  Μονή Αγίου Ιωάννη του Ελεήμονα στον Παζινό *Cretan Beaches*. Viitattu 14.9.2021.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Pyhän Kolminaisuuden luostari** Wikimedia Commonsissa
**Kuihtuu kesäinen maa** on Rauli Badding Somerjoen esittämä musiikkikappale vuodelta 1981. Se on merkitty Somerjoen sävellykseksi. Sanat on tehnyt Pirkko-Liisa Vakkuri. Marraskuussa 2018 esitettiin, että sävelmä on plagiaatti unkarilaisesta 1960-luvun iskelmähitistä "Minden ember boldog akar lenni", jonka tekijät ovat Attila Dobos ja Sandor Halmágyi. Unkarilainen sävelmä on levytetty ensi kerran vuonna 1966, laulusolistina Teri Harangozó.

"Kuihtuu kesäinen maa" julkaistiin vuonna 1981 singlenä ja vuonna 1982 albumilla *Ikkunaprinsessa*. Laulun ovat levyttäneet myös muun muassa Yölintu ja Marko Maunuksela..

Lähteet
-------

1. 1 2  Hakutulos kappaleelle Kuihtuu kesäinen maa Suomen äänitearkisto.  Arkistoitu 8.11.2018. Viitattu 8.11.2018.
2. 1 2  Paananen, Veera: Rauli Badding Somerjoen menestyskappale Kuihtuu kesäinen maa on paljastunut plagiaatiksi – Teosto: Mahdollinen tekijänoikeuskorvaus voisi olla kymmeniätuhansia euroja *HS.fi*.  8.11.2018. Viitattu 8.11.2018.
3. ↑  Hakutulos kappaleelle Kuihtuu kesäinen maa *Fono-äänitetietokanta*. Viitattu 9.11.2018.
**Copa Centroamericana** on joka toinen vuosi järjestettävä jalkapallon Keski-Amerikan mestaruusturnaus. Turnaukseen osallistuvat Keski-Amerikan jalkapalloliiton UNCAF:n jäsenet Belize, Costa Rica, El Salvador, Guatemala, Honduras, Nicaragua ja Panama. Kaikki UNCAF:n jäsenet ovat jäseniä myös Pohjois-Amerikan, Keski-Amerikan ja Karibian alueen jalkapalloliitossa CONCACAF:ssa.

Turnaus järjestettiin ensimmäisen kerran vuonna 1991. Vuoden 2009 turnaukseen asti se tunnettiin nimellä *UNCAF Nations Cup*. Menestynein maa on Costa Rica kuudella mestaruudellaan.

Vuoden 2011 Copa Centroamericana pidettiin tammikuussa Panamassa. Finaalissa Honduras voitti Costa Rican maalein 2-1. Turnauksen viisi parasta maata pääsivät mukaan vuoden 2011 CONCACAF Gold Cupiin, joka on Keski- ja Pohjois-Amerikan maiden yhteinen mestaruusturnaus. 

Ehdokkaat vuoden 2013 Copa Centroamericanan järjestäjiksi ovat Nicaragua ja Costa Rica.

Lähteet
-------

* Copa Centroamericana 2011 (espanjaksi)

### Viitteet

1. ↑  UNCAF Tournaments  31.3.2011. RSSSF. Viitattu 19.12.2011. (englanniksi)
Kartta Shebaan maatilasta Golanin kukkuloilla.
**Shebaan maatila** on kiistelty maa-alue Golanin kukkuloilla Israelin miehittämällä alueella. Maakiistan osapuolina ovat alueen miehittänyt Israel, sekä aluetta itselleen vaativa Libanon. Syyria tukee Libanonin vaatimuksia alueeseen, mutta YK:n mielestä alue kuuluu Syyriaan.

Maantiede
---------

Shebaan maatilan alue on nimetty Shebaan kylän mukaan, joka sijaitsee Libanonin puolella alueesta pohjoiseen. Pinta-alaa Shebaan maatilalla on noin kymmenen neliökilometriä ja se koostuu varsinaisesti 14:stä maatilasta Hermonvuoren länsirinteillä. Alue on noin 14 kilometriä pitkä ja 2,5 kilometriä leveä. Alueen korkeus merenpinnasta vaihtelee 400 metristä 2 000 metriin. Itse Shebaan kylä kuuluu kiistatta Libanoniin, mutta Shebaan maatilan alueen rajaa ei ole koskaan määritelty tarkasti.

Historia
--------

Ennen vuoden 1967 kuuden päivän sotaa Shebaan maatilan aluetta hallitsi Syyria, mutta sen maanviljelijöillä oli Libanonin kansalaisuus. Israel otti alueen haltuunsa miehittäessään muun Syyriaan kuuluvan Golanin kukkuloiden alueen ja vuonna 1981 se liitti Golanin ja sen mukana Shebaan maatilan itseensä, vaikkakaan liitosta ei ole tunnustettu kansainvälisesti. Israelin vetäydyttyä Etelä-Libanonista vuonna 2000 YK päätti alueen olevan osa Syyriaa, mutta että alueen hallinnosta olisi sovittava Syyrian ja Israelin kesken. Käytännössä alue on edelleen Israelin hallinnoima. Libanonilainen Hizbollah-järjestö on käyttänyt Israelin joukkojen oloa alueella syynä jatkaa aseellista vastarintaa näitä vastaan.

Lähteet
-------

1. 1 2  In focus: Shebaa farms *BBC News*. BBC. Viitattu 13.4.2015. (englanniksi)
2. 1 2 3  Hezbollah 'sends anti-escalation message' to Israel *BBC News*. BBC. Viitattu 13.4.2015. (englanniksi)
3. ↑  Myös Israel hyväksyi tulitauon *Yle uutiset*. Yleisradio. Viitattu 13.4.2015. (englanniksi)
**Goodbye Again** on vuonna 1933 ensi-iltansa saanut Michael Curtizin ohjaama yhdysvaltalainen komediaelokuva, jonka pääosissa ovat Warren William ja Joan Blondell. *Goodbye Again* -elokuvan tuotantoyhtiönä oli First National Pictures ja levittäjäyhtiönä Warner Brothers.

*Goodbye Again* perustuu George Haightin ja Allan Scottin Broadway-näytelmään *Goodbye Again* (1932), jonka pohjalta Ben Markson laati elokuvan käsikirjoituksen. Alkuperäinen näytelmä oli saanut ensi-iltansa New Yorkin Theatre Masquessa 28. joulukuuta 1932, ja sitä esitettiin 216 kertaa heinäkuuhun 1933 asti. Elokuvan tuottajana oli Henry Blanke, ja *Goodbye Again* kuvattiin Warner Brothersin studioilla Kalifornian Burbankissa.

*Goodbye Again* sai Yhdysvaltain ensi-iltansa 2. syyskuuta 1933, minkä jälkeen elokuva pääsi maanlaajuiseen teatterilevitykseen 9. syyskuuta. Warner Bros. uudelleenfilmatisoi *Goodbye Again* -elokuvan nimellä *Kuherruskuukausi kolmelle* (*Honeymoon for Three*, 1941), jonka ohjasi Lloyd Bacon, ja jonka pääosissa ovat George Brent, Osa Massen ja Ann Sheridan.

Juoni
-----

**Varoitus:  Seuraava kirjoitus paljastaa yksityiskohtia juonesta.**
*Goodbye Again* kertoo kirjailijan Ken Bixbyn (Warren William) Anne Rogers -nimisestä sihteeristä (Joan Blondell), joka on rakastanut Keniä jo vuosia. Anne vihastuu, kun Ken ja hänen vanha rakkautensa Julie (Genevieve Tobin) palaavat yhteen.

**Juonipaljastukset päättyvät tähän.**

Näyttelijät
-----------

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
|  Warren William  | … |  Kenneth L. "Ken" Bixby
  |
|  Joan Blondell  | … |  Anne Rogers
  |
|  Genevieve Tobin  | … |  Julie Clochessy Wilson
  |
|  Hugh Herbert  | … |  Harvey Wilson
  |
|  Wallace Ford  | … |  asianajaja Arthur Westlake
  |
|  Helen Chandler  | … |  Elizabeth Clochessy
  |
|  Hobart Cavanaugh  | … |  herra Clayton
  |
|  Jay Ward  | … |  Theodore Clayton
  |

Lähteet
-------

1. ↑  Goodbye Again (1933) *allmovie.com*. Allmovie.com. Viitattu 9.11.2014. (englanniksi)
2. 1 2 3 4  GOODBYE AGAIN (1933) *tcm.com*. TCM.com. Viitattu 9.11.2014. (englanniksi)
3. ↑  Goodbye Again *ibdb.com*. IBDB.com. Viitattu 9.11.2014. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* *Goodbye Again* Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
* *Goodbye Again* AllMoviessa. (englanniksi)
* *Goodbye Again* TCM Movie Databasessa (englanniksi)

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Goodbye Again**.