recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Väinö Johannes Niva** (24. kesäkuuta 1900 Kolari – 1. maaliskuuta 1978 Turku) oli suomalainen matkailualan kehittäjä ja yritysjohtaja, joka sai kauppaneuvoksen arvonimen.

Henkilöhistoria
---------------

Nivan vanhemmat olivat kauppias Alarik Niva ja Olga Kylmänen ja puolisot 1927–1934 opettaja Martta Jutila, 1936–1941 toimittaja Sylvia Anttilainen ja vuodesta 1943 sairaanhoitaja Helmi Eila Seitamo. Niva kävi keskikoulun ja Tampereen kauppaopiston 1922. Lainopin diplomitutkinnon hän suoritti 1934 ja yhteiskuntatieteiden kandidaatin tutkinnon 1936, maisteriksi hän valmistui 1956 Yhteiskunnallisesta korkeakoulusta. Niva sai myös HTM-tilintarkastajan pätevyyden 1964. Hän oli Alarik Nivan tukku- ja vähittäisliikkeen prokuristi 1919–1930, Kemin ja Lapin kihlakuntien nimismies kesäisin 1930–1934, valtion revisiolaitoksen reviisori 1934–1939, Suomen Matkailijayhdistyksen kamreeri 1939–1942 ja talousjohtaja 1945–1949, Huhtamäki-yhtymä Oy:n erikois- ja suurkuluttajatuotannon myyntipäällikkö 1949–1958, ylitarkastaja 1958 ja materiaalipalvelun apulaisjohtaja 1958–1967 sekä Kauppa Hallenberg Oy:n toimitusjohtaja 1942–1949 ja 1967–1969. Niva oli myös Aulanko Oy:n toimitusjohtaja 1942–1950, Matkajuoma Oy:n toimitusjohtaja 1942–1950, Rovaniemen matkailijahotelli Oy:n toimitusjohtaja 1942–1950, Helsingin Paino Oy:n toimitusjohtaja 1964–1965, Kesuspaperikauppa Oy:n toimitusjohtaja 1964–1965 ja U. Kokki Oy:n toimitusjohtaja 1964–1965. Hänellä oli lisäksi useita liike-elämän ja muita asiantuntija- ja luottamustehtäviä. Sotilasarvoltaan Niva oli reservin vääpeli (1918). Hän sai kauppaneuvoksen arvonimen 1969.

Julkaisuja
----------

* *Erään kauppahuoneen (Kauppaoy. J. Hallenberg) puolivuosisataistaipaleelta*, 1944
* *Luovassa työssä tulevaisuus: juhlakirja omistettu Heikki Huhtamäelle hänen täyttäessään 60 vuotta 29.11.1960*, 1960
* *Kauppa Hallenberg Oy:n ja sen edeltäjän vaiheita 1892–1972*, 1972, Antero Siljolan kanssa

Lähteet
-------

1. 1 2  Väinö Niva *Biografiasampo*. Viitattu 26.10.2022.
2. ↑  Kuka kukin on 1954, s. 567.
3. ↑  Kuolleet. Kauppaneuvos Väinö Niva.  *Uusi Suomi*, 11.3.1978, nro 68, s. 8. Kansalliskirjasto. Viitattu 26.10.2022.
Heinrich Gerber
**Heinrich Gerber** (1832–1912) oli saksalainen insinööri ja sillanrakentaja. Hän opiskeli Nürnbergissä ja Münchenissä ja toimi Baijerin valtionrautateiden palveluksessa rautasiltojen rakentajana.

Gerber antautui tälle siihen aikaan vähän tunnetulle erikoisalalle, jolla hän herätti varhain huomiota. Hän siirtyi 1858 toiminimi Klett & Co:n palvelukseen. Mainzin lähelle Reinin yli rakennettavaa siltaa varten Klett & Co perusti Mainzin lähelle Gustavsburgiin tehtaan. Tehtaasta kehittyi Gerberin johdolla Augsburg-Nürnbergin konetehtaan alainen tunnettu sillanrakennustehdas, joka rakensi siltoja Suomeenkin, muun muassa Kyrönsalmen rautatiesillan Savonlinnan lähelle.

Heinrich Gerberin muistomerkki Hofissa.
Gerber kehitti huomattavasti silta- ja rautarakenteiden sekä teoreettista että rakenteellista puolta ja esitti muun muassa ensimmäisenä tavan laskea vaihtelevien rasitusten alaisia sauvoja silloissa, avonaisten siltojen puristuspaarteen nurjahdusvarmuutta ja keinon vähentää rautarakenteiden sivujännityksiä. Hän keksi 1866 nivelien käytön monitukisissa palkeissa ja toteutti keksintönsä sekä teoreettisesti että rakenteellisesti hyvin suunnitelluissa silloissa, loi siltamuodon, joka hänen nimeään kantaen (Gerber-sillat eli ulokesillat) levisi ympäri maailman. Sitä käytettiin sekä rauta- että myös rautabetonialalla ja varsinkin suuriin pitkäjänteisiin sekä katu- että rautatiesiltoihin. Aikakauden maailman suurimmat sillat – joitakin riippusiltoja lukuun ottamatta – oli suunniteltu ja rakennettu Gerber- eli ulokesiltoina. 

Gerberin julkaisuja ovat muun muassa *Berechnung der Brückenträger nach System Pauli* (1865); *Träger mit freiliegenden Stützpunkten* (1870); *Bestimmung der zulässigen Spannungen in Eisenkonstruktionen* (1874).

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Gerber, Heinrich, Tietosanakirja. Osa 11. Täydennysosa. Palsta 309–310. Tietosanakirja-osakeyhtiö 1922.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Heinrich Gerber** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Taiteenala | 
* Musée d'Orsay
* ULAN

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie
* Structurae

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Aarne Rissanen** (4. maaliskuuta 1914 Kaavi – 16. syyskuuta 2006 Hämeenlinna) oli suomalainen virkamies ja yritysjohtaja, joka sai maanviljelysneuvoksen arvonimen.

Rissasen vanhemmat olivat maanviljelijä Olli Pekka Rissanen ja Sohvi Maria Rissanen ja puoliso vuodesta 1942 Irja Eine Haapanen. Rissanen tuli ylioppilaaksi vuonna 1934 ja valmistui agronomiksi vuonna 1939 ja maatalous- ja metsätieteiden kandidaatiksi vuonna 1945. Hän toimi Työtehoseuran tutkimusagronomina ja työntutkimusosaston päällikkönä 1940–1945 ja maatalousministeriön työtehojaoston päällikkönä 1945–1949. Farming-yhtiön osastopäällikkönä hän toimi 1949–1954, myyntijohtajana 1954–1960 ja apulaistoimitusjohtajana 1960–1961. Rissasesta tuli Turengin Sokeritehtaan toimitusjohtaja vuonna 1961, samoin kuin sen tytäryhtiöiden Tumen ja Kuivarehun toimitusjohtaja. Suomen suurimman sokeritehtaan johdossa Rissanen oli vuoteen 1979 asti. Hänellä oli myös useita luottamustehtäviä. Maanviljelysneuvoksen arvonimen Rissanen sai vuonna 1975. Sotilasarvoltaan hän oli reservin yliluutnantti (1968).

Lähteet
-------

1. 1 2  Aarne Rissanen *Biografiasampo*. Viitattu 10.5.2022.
2. ↑  Kuka kukin on 1978, s. 810. Viitattu 190.5.2022.
3. ↑  Muistot. Aarne Rissanen. (Tilaajille) *Helsingin Sanomat*.  16.9.2006. Viitattu 10.5.2022.
**Juho Hirvelä** (20. huhtikuuta 1861 Teuva – 8. huhtikuuta 1939 Tampere) oli suomalainen urkuharmonitehtailija. Hirvelä työskenteli 1883–1884 Eero Mäkisen harmonitehtaassa Sortavalassa ja hän aloitti urkuharmonien valmistuksen kotipitäjässään Teuvalla vuonna 1884. Hirvelä siirsi tehtaansa Tampereelle vuonna 1899 ja hän teki opintomatkoja Ruotsiin 1898 sekä 1903. Vuoteen 1939 mennessä J. Hirvelän urkutehdas oli valmistanut noin 3 000 urkuharmonia, joita käytettiin muun muassa kouluissa.

Hirvelä oli mukana raittiustyössä ja hän kuului myös useita vuosia Tampereen sokeainyhdistyksen johtokuntaan.

Lähteet
-------

1. 1 2  Tehtailija Juho Hirvelä 70-vuotias, Aamulehti, 20.04.1931, nro 106, s. 3, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
2. ↑  Tehtailija Juho Hirvelä, Aamulehti, 16.04.1939, nro 101, s. 11, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
3. ↑  Juho Hirvelän kuolinilmoitus, Helsingin Sanomat, 16.04.1939, nro 101, s. 2, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
4. ↑  Päivästä päivään, Helsingin Sanomat, 20.04.1936, nro 106, s. 2, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
**Johan (John) Oskar Wirkberg** (25. toukokuuta 1870 Kokkola – 13. toukokuuta 1944 Helsinki) oli suomalainen postihallituksen johtaja. Hän oli myös luultavasti ensimmäinen lentomatkalla ollut suomalainen.

Wirkbergin vanhemmat olivat laivuri Johan Albert Virkberg ja Charlotta Emelie Lassander. Hän pääsi ylioppilaaksi Oulun lyseosta 1894 ja suoritti yleisen hallintotutkinnon Helsingin yliopistossa 1898.

Wirkberg toimi postikirjanpitäjänä vuodesta 1896, postihallituksen kanslistina vuodesta 1902, postihallituksen tiedustelukonttorin hoitajana vuodesta 1904 sekä viimeksi Postihallituksen postiosaston (vuodesta 1927 Posti- ja lennätinlaitoksen postiosasto) johtajana 1919–1937. Hän oli myös vuodesta 1904 valantehnyt kielenkääntäjä. Wirkberg oli hallituksen edustajana neuvottelemassa postiliikennesopimusta Suomen ja Venäjän välille 1924 sekä postiosoitussopimusta 1925.

Wirkberg oli 19. syyskuuta 1897 Tukholmassa noin kahden tunnin pituisella lennolla kuumailmapallolla Francesco Cettin kanssa. Tämä oli luultavasti ensimmäinen suomalaisen henkilön tekemä lento. Suomessa oli jo aiemminkin lennetty kuumailmapalloilla mutta näillä lennoilla ei ollut mukana suomalaisia.

Wirkberg oli naimisissa 1900-1922 Ellen Maria Grönmarkin (k. 1922) kanssa sekä vuodesta 1934 postiekspeditööri Tyyne Lohtmanin kanssa.

Teoksia
-------

* *Recueil polygotte des expressions postales les plus usitées en français, en allemand, en anglais, en russe, en suédois et en finnois, avec quelques expressions correspondantes en italien et en espagnol*. Helsingfors 1902
* *Recueil polyglotte des expressions postales : en français, en anglais, en allemand, en suédois, en finnois et en russe, avec quelques expressions correspondantes en italien et en espagnol*. Helsingfors 1924

Lähteet
-------

* WIRKBERG Johan (John) Oskar. *Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899*. Helsingin yliopiston verkkojulkaisu.
* Aikalaiskirja 1934 (Projekt Runeberg)
* Ilmapallolentämisen historiaa
* FlightForum.fi : Kuka oli ensimmäinen suomalainen ilmassa?
**Salla Vuorikoski** (s. 1977) on suomalainen toimittaja ja tuottaja, joka työskentelee Helsingin Sanomissa. Aikaisemmin hän on työskennellyt Suomen Kuvalehdessä, MTV Uutisissa sekä Yle Uutisissa. Vuorikoski on erikoistunut tutkivaan journalismiin, ja tyypillisesti hänen juttunsa käsittelevät yhteiskunnallisia aiheita, kuten politiikkaa ja taloutta.

Ura
---

Hän työskenteli MTV:ssä vuosina 2002–2015 muun muassa *45 minuuttia* -ohjelmassa sekä MTV:n uutistoimituksessa. Vuodesta 2016 lähtien hän oli Ylen ajankohtaistoimittaja, kunnes irtisanoutui tehtävästään pääministeri Juha Sipilää ja Terrafame-kaivoksen rahoituspäätöstä koskeneen kohun seurauksena ja siirtyi Suomen Kuvalehden palvelukseen. Opiskeluaikanaan hän työskenteli Radio Keski-Suomessa.

Vuorikoski ja Jussi Eronen saivat vuonna 2009 Bonnierin journalistipalkinnon kategoriassa vuoden journalistinen teko WinCapita-uutisoinnistaan. Vuorikoski sai Lumilapio-palkinnon vuonna 2010 Nova Group -yhtiötä koskeneista jutuista, jotka hän teki yhdessä Erosen ja Raija Kantomaan kanssa. Vuorikoski valittiin Vuoden kellokkaaksi 2016.

Toukokuussa 2017 julkaistiin Vuorikosken, Erosen ja Jarno Liskin kirjoittama kirja *Ylegate*, joka käsittelee Ylen kriisiä.

Vuorikoski on toiminut 2010-luvulla Tutkivan journalismin yhdistyksen puheenjohtajana ja hallituksen jäsenenä.

Tunnustukset
------------

* Bonnierin vuoden journalistinen teko 2008 Jussi Erosen kanssa, MTV3:n 45 minuuttia-ohjelman Wincapita-uutisointi
* Lumilapio-palkinto 2010, tutkivasta työstä koskien vuoden 2007 eduskuntavaalien suurinta rahoittajaa Nova Group -yhtiötä.

Lähteet
-------

1. ↑  Jussi Eronen ja Salla Vuorikoski Suomen Kuvalehteen  9.1.2017. Suomen Kuvalehti. Viitattu 9.2.2017.
2. ↑  Leipälajin perässä  4.2.2016. Journalisti. Viitattu 9.2.2017.
3. ↑  2009 Suuri Journalistipalkinto WinCapita-uutisointi  20.3.2009. MTV Uutiset.  Arkistoitu 7.10.2017. Viitattu 7.10.2017.
4. ↑  Lumilapio 2009 Tutkivan journalismin yhdistys. Viitattu 9.2.2017.
5. ↑  Vuoden Kellokas on Salla Vuorikoski *ESS.fi*.  21.2.2017. Viitattu 19.5.2017.
6. ↑  Professori Anu Koivunen Ylegate-kirjasta: "Valtamedia"-nimitys Ylen osalta on sittenkin oikeutettu? *Suomen Kuvalehti*.  16.5.2017. Viitattu 16.5.2017.

Aiheesta muualla
----------------

* Salla Vuorikoski Twitterissä
* Jyväskylän yliopisto, Humanistis-yhteiskuntatieteellinen tiedekunta, Alumnit (Arkistoitu – Internet Archive)
Timothy vuonna 1993. Häneen on kiinnitetty lappu, jossa lukee "My name is Timothy. I am very old – please do not pick me up." ("Nimeni on Timothy. Olen hyvin vanha – älä nosta minua ylös").
**Timothy** (n. 1839 – 3. huhtikuuta 2004) oli espanjankilpikonna jonka arveltiin kuollessaan olevan noin 165 vuotta vanha. Tämä teki hänestä Yhdistyneen kuningaskunnan vanhimman tunnetun asukkaan. Nimestään huolimatta Timothy oli naaras; 19. vuosisadalla kilpikonnien sukupuolen määrittely oli vielä vaikeaa.

Timothyn löysi kuninkaallisen laivaston kommodori John Courtenau Everard portugalilaisen kaapparin aluksesta vuonna 1854. Timothy toimi maskottina useissa laivaston aluksissa vuoteen 1892 saakka. Hän oli HMS *Queen* -laivan maskotti ensimmäisen Sevastopolin pommituksen aikaan Krimin sodassa, ja oli myös viimeinen tämän sodan elossa ollut veteraani. Tämän jälkeen Timothy oli maskottina HMS *Princess Charlotte*lla ja HMS *Nankin*illa. Laivastopalveluksen jälkeen Timothyn kodiksi tuli Devonin jaarlin Powderhamin linna. Hänen mahakilpeensä on kirjoitettu perheen motto, "Where have I fallen? What have I done?" ("Minne olen kaatunut? Mitä olen tehnyt?")

Vuonna 1926, Timothy omistajat päättivät että hänen tulisi paritella ja huomasivat, että Timothy olikin naaras. Tästäkin hyödyllisestä tiedosta huolimatta lisääntymisyritykset jäivät tuloksettomiksi.

Timothy on haudattu lähellä kuolinpaikkaansa Powderhamin linnan lähelle.

Kirjallisuutta
--------------

* Rory Knight Bruce, *Timothy the Tortoise* (2004)

Lähteet
-------

1. 1 2 3  'War Hero Tortoise Dies, Aged 160' Sky News, 7. huhtikuuta 2004
2. 1 2 3  'Timmy the tortoise dies aged 160' BBC News 7. huhtikuuta 2004
3. ↑  Powderham Castle Facts & Figures (Arkistoitu – Internet Archive)

Aiheesta muualla
----------------

* Telegraph
* A Net Memorial
**Aino Aliina Hurmalainen** (16. helmikuuta 1880 Viipuri – 1952) oli suomalainen opettaja ja kansalaisopiston johtaja.

Hurmalaisen vanhemmat olivat liikkeenjohtaja Aleksanteri Hurmalainen ja Eeva Ristola. Hän pääsi ylioppilaaksi Viipurin jatko-opistosta 1902 ja kävi Helsingin jatko-opiston valmistuen kansakoulunopettajaksi 1905. Hurmalainen teki opintomatkoja Skandinavian maihin 1910 sekä Tanskaan ja Saksaan 1921.

Aino Hurmalainen oli Viipurin uuden valmistavan koulun opettajana 1905–1911 ja 1913–1918, Viipurin uuden yhteiskoulun opettajana 1905–1912 ja Viipurin kaupungin kansakoulun opettajana 1912–1919. Hän oli Viipurin seudun huoltokeskuksen perustaja ja sihteeri 1919–1923, Viipurin työväenopiston opettaja ja luennoitsija 1919–1923 sekä vt. johtaja 1920–1923, Porin tyttölyseon sijaisopettaja 1924–1925, Porin suomalaisen yhteislyseon opettaja 1926–1927 ja Porin työväenopiston johtaja 1923–1927. Hurmalainen oli sitten Terijoen kansalaisopiston johtajana toistakymmentä vuotta vuodesta 1927 alkaen.

Hurmalainen oli Viipurin kaupunginvaltuuston jäsenenä 1920–1924. Hänen kirjoituksiaan ja suomennoksiaan ilmestyi eri julkaisuissa ja sanomalehdissä.

Toimitustöitä
-------------

* *Viipurin suomalainen tyttökoulu 1881–1925 : Viipurin tyttölyseo 1925–1931. Liitteenä Viipurin suomalainen Jatko–opisto - Viipurin Naisopisto 1899–1925* ; toimikunta Aino Hurmalainen ym. Viipuri 1931
* *Elämänkouluni : Aino Hurmalaisen muistelmia*. Risto Hurmalainen, Helsinki 2014

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Aikalaiskirja 1934
2. ↑  Geni.com : Aino Aliina Hurmalainen
3. ↑  Ylioppilasmatrikkeli 1902, matrikkelinumero 27928
4. ↑  Johtaja Aino Hurmalainen 60 vuotta, Käkisalmen Sanomat, 15.02.1940, nro 11, s. 2, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
**Olympiáda** (kreik. Ολυμπιάδα, kath.kreik. Ολυμπιάς, *Olympiás*) on Kreikan kylä, joka kuuluu hallinnollisesti Aristotéliin kuntaan, Chalkidikín alueyksikköön ja Keski-Makedonian alueeseen. Aiemmin kylä kuului Stágira-Ákanthoksen kuntaan ja vuodesta 2011 lähtien Aristotéliin kunnan Stágira-Ákanthoksen kunnallisyksikköön. Olympiáda muodostaa oman kyläyhdyskuntansa (Τοπική Κοινότητα Ολυμπιάδος, *Topikí Koinótita Olympiádos*). Kylän väkiluku on 741 (vuonna 2011).

Olympiádan rantaa.
Olympiádan kylä sijaitsee Strymonikóslahden rannalla Chalkidikín niemimaan koillisrannikolla, noin 95 kilometriä itään Thessalonikista ja noin 35 kilometriä pohjoiseen Aristotéliin kuntakeskuksesta Ierissóksesta. Niemellä heti kylän itäpuolella sijaitsee antiikin ajan Stageiran kaupungin arkeologinen alue.

Kylä on saanut nimensä Olympiaasta, Aleksanteri Suuren äidistä, joka perinteen mukaan oli karkotettuna joko Stageirassa tai nykyisen kylän edustalla sijaitsevalla Kafkanáksen saarella.

Kylän ympäristössä on useita hiekkarantoja sekä Natura 2000 -aluetta.

Lähteet
-------

1. 1 2  Απογραφή Πληθυσμού - Κατοικιών 2011. Väestönlaskennan tulokset (XLS)  2011. The Hellenic Statistical Authority (Kreikan tilastokeskus ELSTAT).  Arkistoitu 25.12.2013. Viitattu 1.9.2014. (kreikaksi)
2. ↑  Olympiada *Halkidiki.com*. Viitattu 21.10.2019.
3. ↑  Olympiada *Go Halkidiki*. Viitattu 21.10.2019.
4. 1 2 3  Olympiada *Halkidiki Info*.  Arkistoitu 21.10.2019. Viitattu 21.10.2019.
5. ↑  Καυκανάς, το πανέμορφο νησάκι του Στρυμωνικού κόλπου *Volvi Post*.  Arkistoitu 5.5.2019. Viitattu 21.10.2019.
6. ↑  Πωλούνται όπως είναι... *Parallaxi*.  29.8.2016. Viitattu 21.10.2019.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Olympiáda** Wikimedia Commonsissa
**Junno Laanti** (13. lokakuuta 1925 Suursaari – 26. huhtikuuta 2003 Suonenjoki) oli suomalainen insinööri ja yritysjohtaja, joka sai teollisuusneuvoksen arvonimen.

Laannin vanhemmat olivat kalastaja Arvo Johannes Laanti ja Lyyli Lempi Dagmar Naski ja puoliso vuodesta 1950 Maija Inkeri Leskinen. Laanti osallistui ryhmänjohtajana jatkosotaan 1943–1944 ja tuli ylioppilaaksi sodan jälkeen 1945. Diplomi-insinööriksi hän valmistui Teknillisestä korkeakoulusta 1951. Laanti työskenteli jo opiskeluaikanaan Keskuslaboratoriossa ja meni 1950 töihin Veitsiluoto-yhtiön puoliselluloosatehtaalle Kemiin. Apulaisinsinöörin tehtäviensä ohella Laanti toimi tehtaan ammattikoulun sivutoimisena opettajana ja oli myöhemmin myös koulun rehtori. Tehtaan käyttöinsinööri hänestä tuli 1954, sulfiittiselluloosatehtaan suunnitteluinsinööri 1957, tehtaan teknillinen johtaja 1959 ja tehtaanjohtaja 1965. Koko Veitsiluoto-yhtiön teknilliseksi johtajaksi hän eteni 1968, tuotantojohtajaksi 1972 ja perusteollisuuden johtajaksi 1974. Laanti oli yhtiön johtokunnan jäsen vuodesta 1968. Vuonna 1983 teollisuusneuvoksen arvonimen saanut Laanti jäi tehtävistään eläkkeelle 1990. Sotilasarvoltaan hän oli reservin kersantti (1977).

Lähteet
-------

1. 1 2  Junno Laanti *Biografiasampo*. Viitattu 6.12.2021.
2. ↑  Kuka kukin on 1978, s. 469. Viitattu 6.12.2021.
3. ↑  60-vuotias. Veitsiluodon harmaa eminenssi. *Helsingin Sanomat*, 13.10.1985, s. 14.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Talousvaikuttajat

 |

 |
**Lorenz Christoffer Petrell** (7. marraskuuta 1876 Turku – 15. tammikuuta 1941) oli suomalainen sähköinsinööri ja Kone Oy:n toimitusjohtaja.

Lorenz Petrellin vanhemmat olivat merikapteeni Carl Johan Petrell ja Rosalie Lundman. Hän kävi Turussa keskikoulun ja 1895 Turun teollisuuskoulun koneosaston. Hän suoritti sähköinsinööritutkinnon Saksassa Bingenin Technikumissa vuonna 1901 ja teki opintomatkoja Saksaan ja Sveitsiin.

Petrell oli Turun Rautateollisuus ja Vaunutehdas Oy:n palveluksessa 1894–1898 ja oli työssä Oy Crichtonin työpajoissa ja piirustuskonttorissa. Petrell muutti Helsinkiin 1902 ja toimi Oy Gottr. Strömbergin asennus- ja hissiosaston päällikkönä 1902–1916. Vuonna 1910 perustettiin Gottr. Strömbergin tytäryhtiö Osakeyhtiö Kone Aktiebolag, jonka toimialaksi tuli käytettyjen sähkökoneiden korjaus ja myynti emoyhtiön keskittyessä uusien sähkökoneiden valmistukseen ja myyntiin. Petrell valittiin Kone Oy:n toimitusjohtajaksi 1912 ja hän hoiti tehtävää vuoteen 1932 saakka, jolloin hän joutui eroamaan sairauden takia. Petrell jatkoi kuitenkin edelleen Kone Oy:n johtokunnan jäsenenä.

Lorenz Petrell oli naimisissa vuodesta 1915 Hulda Elisabeth Erikssonin kanssa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Insinööri Lorenz Petrell 60-vuotias, Helsingin Sanomat, 07.11.1936, nro 302, s. 6, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
2. ↑  Lorenz Petrellin hautakivi Hietaniemen vanhalla hautausmaalla (Arkistoitu – Internet Archive)
3. 1 2 3 4  Aikalaiskirja 1934
4. ↑  Sodat loivat Koneen menestyksen pohjan, Helsingin Sanomat 10.3.1994 (Tilaajille)
Wilhelm Liebknecht
**Wilhelm Martin Philipp Christian Ludwig Liebknecht** (29. maaliskuuta 1826 Gießen – 7. elokuuta 1900 Charlottenburg) oli saksalainen sosiaalidemokraatti. Liebknecht oli yksi Saksan sosiaalidemokraattisen puolueen perustajista, yhdessä August Bebelin kanssa. Liebknecht oli Saksan valtiopäivien edustaja vuosina 1874–1900. Hänen poikansa Karl ja Theodor Liebknecht olivat myös poliitikkoja.

Lähteet
-------

1. ↑  History of the Second International *marxists.org*.

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Wilhelm Liebknecht**.
* Wilhelm Liebknechtin artikkeleita suomeksi, www.marxists.org
* Työväenliikkeen kirjasto

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
	+ 2
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Ruotsi
* Japani
* Tšekki
* Australia
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* Historical Dictionary of Switzerland
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**Uuno Kaarlo Olavi Isokallio** (15. syyskuuta 1911 Huittinen – 25. marraskuuta 1979 Helsinki) oli diplomi-insinööri ja ammattikasvatusneuvos, joka teki elämäntyönsä ammattiopetuksen parissa.

Henkilöhistoria
---------------

Olavi Isokallion vanhemmat olivat maanviljelijä Kalle Vihtori Isokallio ja Fanni Josefina Mattila ja puoliso vuodesta 1943 Aune Annikki Ala-Hellä. Kolumnisti, kirjailija ja yritysjohtaja Kalle Isokallio on heidän poikansa. Olavi Isokallio tuli ylioppilaaksi 1932 ja valmistui filosofian kandidaatiksi 1943 ja diplomi-insinööriksi 1952. Hän toimi uransa alkuvaiheessa oppikoulunopettajana ja puolustusvoimien aineenkoestuslaitoksen assistenttina ja sitten Ammattienedistämislaitoksen opettajana 1946–1953, kauppa- ja teollisuusministeriön ammattikasvatusosaston ammattiopetuksen tarkastajana 1953–1955 sekä ammattiopetuksen toimistopäällikkönä ja opetusneuvoksena 1955–1966 ja lopuksi opetusministeriössä ammattikasvatushallituksen ammattiopetuksen osastopäällikkönä ja ammattikasvatusneuvoksena 1966–1968. Molempiin sotiin osallistunut Isokallio oli sotilasarvoltaan kapteeni (1941).

Julkaisuja
----------

* *Numero- ja kirjainlaskento*, 1955
* *Numero- ja kirjainlaskento: harjoitustehtävien tulokset*, 1955
* *Ammattikoulutustarve 1960–1965: selvitys maamme työntekijäasteisesta ammattikoulutustarpeesta sekä sen jakaantumisesta ammateittain ja koulutusasteittain*, 1962
* *Ohjeita ulkomaille harjoittelijoiksi lähteville: näitä ajatuksia ja ohjeita nuorelle ulkomaille lähtijälle esittää ammattikasvatusneuvos Olavi Isokallio taiteilija Olavi Hurmerinnan avustamana*, 1966

Lähteet
-------

1. 1 2  Kuka kukin on (Aikalaiskirja) 1978, s. 282 (Viitattu 2.8.2019)
2. 1 2  Kuolleita. Olavi Isokallio. *Helsingin Sanomat*, 1.12.1979, s. 14.
**Eino Kalevi Kilpi** (14. kesäkuuta 1922 Tampere – 9. maaliskuuta 1996 Helsinki) oli suomalainen poliitikko ja Yleisradion toimittaja. Hän valmistui valtiotieteen kandidaatiksi 1948.

Kilpi syntyi vasemmistolaiseen perheeseen. Hänen vanhempansa Eino Kilpi ja Sylvi-Kyllikki Kilpi olivat tunnettuja poliittisia vaikuttajia.

Kilpi toimi Yleisradion selostusosastolla apulaispäällikkönä vuosina 1948–1962. Tuona aikana hänestä tuli tunnettu radioääni, joka osallistui selostajana useimpiin 50-luvun tärkeisiin tapahtumiin. Vuonna 1956 Kilpi soitti ensimmäisenä radiossa Georg Otsin laulaman suomenkielisen Saarenmaan valssin, josta hän oli saanut nauhan vierailulla Viron radioon.

Kilpi on tiettävästi ainoan Jean Sibeliuksen myöntämän radiohaastattelun haastattelija vuonna 1948. Kilpi oli naimisissa Sibeliuksen tyttärentyttären Merike Ilveksen kanssa ja sai tämän vuoksi tehdä haastattelun.

Kalevi Kilpi oli SKDL:n kansanedustaja vuosina 1962–1966. Hän oli Helsingin kaupunginvaltuuston jäsen vuosina 1965–1993. Hän on eräs kaupunginvaltuuston historian pitkäikäisimmistä jäsenistä.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  .aspx Kalevi Kilpi *Suomen kansanedustajat*. Eduskunta.
2. ↑  Pekka Linnainen: Siihen aikaan kun radioaallot Saarenmaan valssin suomalaisten suosikkilevyksi lennättivät *Estofennia*.  15.11.2021. Viitattu 15.11.2021.
3. ↑  Tiina-Maija Lehtonen: Katarina Sibelius - säveltäjän tytär silminnäkijänä sisällissodan Helsingissä. Yle 24.1.2018. Viitattu 8.12.2019

Aiheesta muualla
----------------

* Jean Sibeliuksen haastattelu vuonna 1948
* Kalevi Kilpi Leningradissa vuonna 1954

|  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * n
* k
* m
Kansandemokraattien kansanedustajat 1962–1966 |
| --- |
|  |
| Eduskuntaryhmä(47) | 
* Aitio
* Backlund
* Gröndahl
* Haapanen
* Hietanen (1962†)
* Honkonen
* Kantola
* Kelovesi
* Kilpi
* Kinnunen
* Kiviaho
* Koivunen
* Koskinen
* Kuusinen
* Kämäräinen
* Lagerroos (1964–1966)
* Laiho
* Lehmonen
* Liedes
* Lindqvist
* Linna
* Manninen
* Murto (1962–1963†)
* Mäkelä
* Mustonen (1963–1964†)
* Nederström-Lundén
* Niiranen
* Pessi
* Puhakka
* Pulkkinen
* Rapio
* Eino Roine (1962–1966)
* Rosenberg
* Rosnell
* J. Rytkönen
* V. Rytkönen (1962–1966)
* Saarinen
* Salin
* Sinisalo
* Stenberg
* Suonpää
* Suosalo
* Tainio
* Tamminen
* Tauriainen
* Tiekso
* Torvi
* I. Virtanen (1962†)
* R. Virtanen
* V. R. Virtanen
* Åsvik

 |

 |


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Eduskunta

 |

 |
**Gilbert Cannan** (1884–1955) oli englantilainen kirjailija, jonka tunnetuimpia teoksia ovat esikoisromaani *Peter Homunculus* (1909) ja näytelmät *The Perfect Widow* (1912) ja *The Release of Soul* (1920).

Cannan opiskeli oikeustiedettä Manchesterissä ja Cambridgen yliopistossa, toimi lyhyesti asianajajana mutta siirtyi sitten sanomalehden toimittajaksi ja kirjailijaksi. Vuonna 1915 hän julkaisi tutkimuksen kirjailija Samuel Butlerista. Cannanin tuotantoon kuuluu myös runoja, novelleja, näytelmiä ja teatteriarvosteluja.

Cannan avioitui J. M. Barrien entisen vaimon Maryn kanssa, sairastui skitsofreniaan ja viimeiset yli 30 vuotta elämästään mielisairaalassa.

Lähteet
-------

1. ↑  Cannan, Gilbert *Pieni Tietosanakirja / I. A - Isonzo, palsta 501*.  1925–1928. Runeberg-projekti. Viitattu 18.10.2017.
2. 1 2  Cannan, Gilbert *Nordisk familjebok, palsta 14*.  1925–1928. Runeberg-projekti. Viitattu 18.10.2017.
3. ↑  Nicholson, Virginia: *Among the Bohemians, Experiments in Living 1900–1939*, s. 295. Penguin Books, 2002. ISBN 0-140-29078-X.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Belgia
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Australia
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC
* IdRef

 |

 |
Matemaattisessa tilastotieteessä **pistemääräfunktioksi** kutsutaan uskottavuusfunktion {\displaystyle L(\theta ;X)} logaritmin derivaattaa. Pistemääräfunktio ilmaisee uskottavuusfunktion riippuvuutta parametrista {\displaystyle \theta }. 

Ratkaisemalla pistemääräfunktion nollakohta voidaan laskea parametrin {\displaystyle \theta } suurimman uskottavuuden estimaatti.

Määritelmä
----------

Olkoon otos {\displaystyle X} ja sen uskottavuusfunktio {\displaystyle L(\theta ;X)}. Tällöin pistemääräfunktio {\displaystyle V} voidaan löytää ketjusäännön avulla:

{\displaystyle V\equiv V(\theta ,X)={\frac {\partial }{\partial \theta }}\log L(\theta ;X)={\frac {1}{L(\theta ;X)}}{\frac {\partial L(\theta ;X)}{\partial \theta }}.}

Ominaisuuksia
-------------

### Keskiarvo

Pistemääräfunktion {\displaystyle V} odotusarvo havainnoilla {\displaystyle x}, parametrilla {\displaystyle \theta } on nolla. Tämä voidaan havaita kirjoittamalla uskottavuusfunktio {\displaystyle L(\theta ;x)=f(x;\theta )} tiheysfunktiona,

{\displaystyle \mathbb {E} (V|\theta )=\int \_{x=-\infty }^{+\infty }\left({\frac {\partial }{\partial \theta }}\log f(x;\theta )\right)f(x;\theta )dx=\int \_{x=-\infty }^{+\infty }{\frac {\frac {\partial f(x;\theta )}{\partial \theta }}{f(x;\theta )}}f(x;\theta )dx}
mikäli oletetaan että derivoinnin ja integroinnin järjestys voidaan vaihtaa (katso Leibnizin integraalisääntö), niin integraali voidaan yksinkertaistaa muotoon:

{\displaystyle \mathbb {E} (V|\theta )=\int \_{x=-\infty }^{+\infty }{\frac {\partial f(x;\theta )}{\partial \theta }}\,dx={\frac {\partial }{\partial \theta }}\int \_{x=-\infty }^{+\infty }f(x;\theta )\,dx={\frac {\partial }{\partial \theta }}1=0.}
### Varianssi

Pistemääräfunktion varianssia kutsutaan Fisher-informaatioksi ja sitä merkitään {\displaystyle {\mathcal {I}}(\theta )}. Koska pistemääräfunktion odotusarvo on nolla, voidaan Fisher-informaatio esittää muodossa:

{\displaystyle {\mathcal {I}}(\theta )=\mathbb {E} \left\{\left.\left[{\frac {\partial }{\partial \theta }}\log L(\theta ;X)\right]^{2}\right|\theta \right\}.}

Katso myös
----------

* Ronald Fisher
* Fisher-informaatio

Lähteet
-------

* Cox, D.R. Hinkley, D.V. (1974) *Theoretical Statistics*, Chapman & Hall. ISBN 0-412-12420-3
* Schervish, Mark J. (1995). *Theory of Statistics*. New York: Springer, kappale 2.3.1. ISBN 0-387-94546-6.
**Kuopion Isänmaallinen Seura ry** on Kuopiossa toimiva historiallinen seura, joka aloitti toimintansa vuonna 1883.

Seuran tarkoituksena on edistää ja tehdä tunnetuksi Savon maakuntaan kuuluvien paikkakuntien historian ja kansanperinteen tutkimusta sekä muistitiedon tallentamista. Seuran perustaminen sai alkunsa Suomalaisen Kirjallisuuden Seuran 50-vuotisjuhlien alla vuonna 1881, kun kuopiolaiset kulttuurivaikuttajat halusivat tuoda kansallisen identiteetin syntyyn liittyviä teemoja myös savolaisen kansan tietoisuuteen. 

Kuopion isänmaallinen seura perustettiin 1883 Suomalaisen kirjallisuuden seuran 50-vuotisen juhlan johdosta. Se on sääntöjensä mukaan "Kuopion kaupungissa ja Kuopion läänissä kaikenlaisten isänmaallisten harrastusten yhdistäjänä, välittäjänä ja kannattajana". Seuran työohjelmaan, joka alkuaan oli suunniteltu sangen monipuoliseksi, kuului muun muassa "historiallis- ja muinaismuistojen ja -kalujen ynnä yleensä kaikkien kansanelämää kuvaavien esineitten keräileminen ja säilyttäminen". Keräystyön tuloksena avattiin 1884 Isänmaallisen seuran historiallis-kansatieteellinen museo, ja ajan oloon seuran toiminta kohdistuikin miltei yksinomaan museon kokoelmien hoitamiseen. Kokoelmat, joiden lukumäärä vuonna 1912 nousi 2 500:een, hankittiin osaksi ostamalla, mutta suurimmaksi osaksi ne lisääntyivät lahjoitusten kautta. Yhdessä Luonnon ystäväin -yhdistyksen ylläpitämän luonnontieteellisen museon kanssa kansatieteellinen museo muodosti Kuopion museon. joka 1908 alkaen sijaitsi Kuopion kaupungin omistamassa, edellisenä vuonna valmistuneessa kirjasto- ja museorakennuksessa. Seurassa oli vuonna 1912 jäseniä 123.

Seuran säännöt hyväksyi vuonna 1883 Suomen suuriruhtinaskunnan senaatti. Seuran ensimmäisenä esimiehenä toimi tuomiorovasti J. W. Calamnius ja seuran sihteerinä kuurojen koulun johtajaksi vasta äskettäin Kuopioon muuttanut Kustaa Killinen.

Seura saattoi alkuun paikallishistorian tutkimuksen Kuopiossa, ja seuran työn ansiosta Kuopion museon syntyyn johtaneen kokoelman kerääminen aloitettiin jo 1880-luvulla. Yhtenä Kuopion maamerkkinä tunnettu museorakennus valmistui vuonna 1907. Vuonna 1911 seura aiemman sihteerinsä Kustaa Killisen esityksestä laati ensimmäisen aloitteen yliopiston perustamiseksi Kuopioon. Kuopion kaupunki asetti hankkeen edistämiseksi valiokunnan, mutta vasta vuonna 1966 eduskunta sääti lain Kuopion korkeakoulusta.

Muita seuran merkittäviä aloitteita ovat muun muassa Suomen sodan muistomerkin pystyttäminen Toivalaan 1933 ja Kuopion korttelimuseon perustaminen (ajatus syntyi jo 1960-luvulla, mutta museo avattiin lopulta vasta pitkällisten vaiheiden jälkeen toukokuussa 1982).

Lähteet
-------

1. 1 2 3   Lehtinen, Erkki ja Ruuskanen, Esa, 2000. Sitä kuusta kuuleminen. Kuopion Isänmaallisen Seuran historia 1883-2000. Aarni 20. Kuopion Isänmaallisen Seuran toimituksia, toim. Pirjo Jantunen. Kuopion Isänmaallisen Seura, Kuopio, ISBN 951-97124-5-3
2. ↑  Kuopion isänmaallinen seura, Tietosanakirja osa 5, palsta 79, Tietosanakirja Osakeyhtiö 1913
3. ↑  Kuopion korttelimuseon historiaa

Aiheesta muualla
----------------

* Kuopion Isänmaallinen Seura
Reima Raita (1964)
**Reima Ilmari Raita** (14. marraskuuta 1918 Hämeenlinna – 12. maaliskuuta 1999 Espoo) oli suomalainen yritysjohtaja, joka sai kauppaneuvoksen arvonimen.

Raidan vanhemmat olivat henkikirjoittaja Kaarlo Ilmari Raita ja Helga Fredriksson ja puoliso vuodesta 1941 Sirkka Emilia Lankila. Raita tuli ylioppilaaksi Turun suomalaisesta lyseosta 1937 ja valmistui merkonomiksi Turun kauppaopistostasta 1941 ja ekonomiksi Helsingin kauppakorkeakoulusta 1945. Kauppakamarin hyväksymä tilimies hänestä tuli 1955. Raita oli Turun Tullikamarin konttoristi 1937 ja 1938–1939, Tehdas Oy Sereksen kirjanpitäjä 1940, Lounais-Suomen Osuusteurastamon kirjeenvaihtaja 1941, kansanhuoltoministeriön hintaosaston tilintarkastaja 1945–1946, Suomen Raakasokeritehdas Oy:n pääkirjanpitäjä Salossa 1946–1950 ja Suomen Sokerin konttoripäällikkö Helsingissä 1950–1958, apulaisjohtaja 1958–1960, talousjohtaja 1960–1968, varatoimitusjohtaja 1968–1978 ja johtokunnan jäsen 1958–1978. Hänellä oli myös lukuisia luottamus- ja asiantuntijatehtäviä ja hän toimi useiden eri yritysten ja järjestöjen tilintarkastajana. Molempiin sotiin osallistunut Raita oli sotilasarvoltaan reservin ylikersantti. Hän sai kauppaneuvoksen arvonimen 1975. Raidan lahjoituksen turvin perustettiin erikoisrahasto Yrjö Melasniemen nimeä kantavaan säätiöön.

Lähteet
-------

1. 1 2  Reima Raita *Biografiasampo*. Viitattu 14.11.2022.
2. ↑  Kuka kukin on 1978, s. 771. Viitattu 14.11.2022.
3. ↑  Kuollut.  *Maaseudun Tulevaisuus*, 1.4.1999, nro 37, s. 9. Kansalliskirjasto. Viitattu 14.11.2022.
**Tuustaipaleen kanava** sijaitsee Mäntyharjulla Lahnaveden ja Tuusjärven välissä. Noin 150 metriä pitkän avokanavan kaivoivat 1770-luvulla seudun talonpojat saadakseen heinää kasvavia rantaniittyjä käyttöönsä vedenpinnan laskun avulla. Vuosina 1832–1835 kanava levennettiin koskenperkaustoimikunnan johdolla nykyiseen noin 20–28 metrin leveyteen. Kanavaa käytettiin alkuun veneliikenteessä mutta myöhemmin se palveli lähinnä uittoa. Kanava ei nykyisin sovi veneilyyn koska siinä käy kova virtaus (korkeusero Lahnaveden ja Tuusjärven välillä on 1,1 metriä) ja uomassa on myös paljon kiviä.

Kanavan eteläpään ylittää maantien 428 silta. Kanavan rannalla kulkee matala kiviaita joka on suureksi osaksi peittynyt kasvillisuuden alle. Kanavan rannalla sijaitsee myös entinen Lauttausyhdistyksen talo joka toimii nykyisin Mäntyharjun maamiesseuran talona.

Lähteet
-------

* Pieni tietosanakirja hakusana Tuustaipaleen kanava
* Suomen kanavat : Tuustaipaleen kanava
* Museovirasto : Kulttuuriympäristörekisteri : Tuustaipaleen kanava (Arkistoitu – Internet Archive)
* Etelä-Savon rakennusperintö : Mäntyharjun maamiesseurantalo
**Jari Juhani Porttila** (s. 2. helmikuuta 1960 Helsinki) on suomalainen urheilutoimittaja. Porttila on työskennellyt muun muassa MTV3:n palveluksessa sekä *Iltalehdessä* ja *Uudessa Suomessa*. Hän kirjoittaa ja tekee videojuttuja Ilta-Sanomiin ja toimii yleisurheilun selostajana MTV:llä. Hänellä on myös oma yleisurheilun erikoisohjelma Kisakatsomo, joka näkyy MTV Katsomossa.

Ura
---

Porttila toimi vuodesta 1982 lähtien Uuden Suomen ja Iltalehden toimittajana, vuodesta 1987 lähtien Urheilutoimituksen ja Kotimaan toimituksen päällikkönä Uudessa Suomessa.

Porttila siirtyi 1992 MTV:lle ja oli perustamassa vuodesta 1994 lähtien päivittäin lähetettyä urheilun uutisohjelmaa, Tulosruutua, jonka tuottajana hän toimi vuoteen 1998.

Porttila oli tutkimassa suomalaishiihtäjien doping-käryn taustoja vuoden 2001 Lahden hiihdon MM-kilpailuissa.*lähde?* Hän kirjoitti aiheesta kirjan *Karpaasin käry* yhdessä Jari Isometsän kanssa. Vuonna 2017 Porttila kirjoitti kirjan *Talvilajien Olympiasankarit* ja 2020 julkaistiin hänen kirjoittamansa Siiri Rantasen elämäkerta *Siiri "Äitee" Rantanen*.

Marraskuussa 2008 Porttila palkittiin Suomen Olympiakomitean ansiomitalilla. Urheilutoimittajien liitto palkitsi hänet 2022 liiton kultaisella ansiomerkillä, Porttilan toimittua yli 40 vuotta urheilutoimittajana. Porttila palkittiin Budapestin yleisurheilun MM-kisojen yhteydessä Kansainvälisen urheilutoimittajien liiton AIPS:n kunniakirjalla hänen oltuaan toimittajana 10 eri MM-kisoissa, ensimmäisen kerran Helsingissä 1983.

Muuta
-----

Porttila osallistui kevään 2015 eduskuntavaaleihin Keskustan ehdokkaana Helsingin vaalipiirissä. Hän sai 318 ääntä eikä tullut valituksi.

Perhe
-----

Porttilan poika on urheilutoimittaja Kimmo Porttila ja tytär Inka Porttila.

Lähteet
-------

1. ↑  Jari Porttila Tilastopaja (vaatii kirjautumisen, maksullinen palvelu).
2. ↑  Mihin katosi Jari Porttila? "Oli viimeinen hetki ruveta tekemään jotain muuta" *iltalehti.fi*. Viitattu 24.10.2015.
3. ↑  Karpaasin käry - kirja Isometsän dopingtapauksesta  29.5.2001. MTV.fi.  Arkistoitu 10.11.2013. Viitattu 10.11.2013.
4. ↑  MTV3:n toimittaja Jari Porttila palkittiin ansiomitalilla  19.11.2008. MTV.fi.  Arkistoitu 10.11.2013. Viitattu 10.11.2013.
5. ↑  Journalists on the Podium: Veteran journalists to be celebrated in Budapest during the 2023 WA Championships *aipsmedia.com*.  22.8.2023. Viitattu 27.10.2023.
6. ↑  Jari Porttila lähtee eduskuntavaaleihin keskustan riveissäArkistoitu kopio  4.3.2015. MTV3.  Arkistoitu 2.4.2015. Viitattu 5.3.2015.
7. ↑  Eduskuntavaalit 2015 - Ehdokkaiden äänet - Helsingin vaalipiiri  22.4.2015. Oikeusministeriö. Viitattu 22.4.2015.

Aiheesta muualla
----------------

Wikisitaateissa on kokoelma sitaatteja aiheesta ***Jari Porttila***. 

* Porttilan kolumnit MTV:n sivulla (Arkistoitu – Internet Archive)
* Jari Porttila Twitterissä

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)

 |

 |
**Samuli Aaltonen** on suomalainen radiotoimittaja, -juontaja ja tuottaja. Hän toimii Ylen alueiden aamulähetysten vastaavana radiotuottajana. Aaltonen tuli tunnetuksi 1990-luvulla Radiomafian suorasta iltapäivän keskusteluohjelmasta *Kansakunnan kahvitunti*. Aaltonen irtisanoutui Radiomafiasta vuonna 1999 juonnettuaan suoran lähetyksen päihtyneenä.

Aaltonen on työskennellyt myös Radio Novan ohjelmapäällikkönä ja Radio Nostalgian kanavapäällikkönä. Aaltonen alkoi tekemään nuortenohjelmaa Ylen Lahden aluetoimitukselle jo 16-vuotiaana. Vuonna 1987 Aaltonen oli perustamassa Rytmiradio Lahtea, jolle hän myös teki ohjelmia. Hän oli perustajana myös lyhytikäisessä mikkeliläisessä paikallisradiossa Radio Aaltosessa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Sampsa Oinaala: Ysärin kohuohjelma palaa – suuri ero muihin lähetyksen tekemisessä *IS*.  13.8.2023. Viitattu 15.8.2023.
2. ↑  Marja-Liisa Nordell: Muistatko Radiomafian Kansakunnan kahvitunnin? Samuli Aaltonen tekee paluun kahvipöytiin Yle Radio Suomessa! *yle.fi*.  26.7.2023. Yle. Viitattu 31.7.2023.
3. ↑  Nina Räty: Paluu radion ytimeen - lahtelainen Samuli Aaltonen aloittaa perjantaishow'n Radio Voimassa *ESS*.  1.9.2016. Viitattu 31.7.2023.
**Romanian kielen päivä** (romaniaksi *Ziua Limbii Române*) on vuosittain 31. elokuuta vietettävä teemapäivä romanian kielen kunniaksi.

Moldovassa teemapäivää on juhlittu jo vuodesta 1990 lähtien. Moldovan SNT:n korkein neuvosto päätti 31. elokuuta 1989, että moldovan kielestä tulisi neuvostotasavallan kansalliskieli ja samalla kyrilliset aakkoset korvattiin latinalaisilla. Mutta koska maassa ei ole haluttu ottaa kantaa siihen, onko kielen nimi moldova vai romania, teemapäivän nimi muutettiin vuonna 1994 muotoon "meidän kielemme päivä" (romaniaksi *Ziua Limbii Noastre*). Maaliskuussa 2023 Moldovan parlamentti päätti kuitenkin muuttaa päivän nimeen nykyiseen muotoonsa, ja maassa juhlittiin nimenomaan romanian kielen päivää ensimmäisen kerran 31. elokuuta 2023.

Romaniassa sai alkunsa vuonna 2011, kun joukko Romanian edustajainhuoneen jäseniä teki senaatille aloitteen, jolla elokuun 31. päivästä tehtäisiin virallisesti romanian kielen päivä. Tämän taustalla oli jo aiemmin saman vuonna ulkomailla asuvien romanialaisten ilmoitus alkaa juhlia kielen päivää kyseisellä päivämäärällä. Lakialoite meni läpi Romanian parlamentin molemmissa kamareissa, ja presidentti Traian Băsescu vahvisti lain 13. maaliskuuta 2013. Lain mukaan teemapäivää voivat viettää julkisen sektorin toimijat sekä Romanian suurlähetystöt järjestämällä opettavaisia ja romanian kieltä ylentäviä kulttuuritapahtumia.

Päivä on yleinen vapaapäivä Moldovassa, muttei Romaniassa.

Lähteet
-------

1. 1 2  31 august - Ziua Limbii Române *Agenția Națională de Presă AGERPRES*.  31.8.2021.  Arkistoitu 25.10.2020. Viitattu 24.2.2024. (romaniaksi)
2. 1 2  Moldova Celebrates Romanian Language Day *Balkan Insight*.  31.8.2023. Viitattu 24.2.2024. (englanniksi)
3. ↑  Our Romanian Language National Holiday marked in Moldova *Moldpres*.  31.8.2023. Viitattu 23.2.2024. (englanniksi)
4. ↑  Ziua Limbii Române - sărbătoarea care marchează una dintre cele mai mari realizări ale Mișcării de Eliberare Națională *Ziarul de Gardă*.  31.8.2022. Viitattu 23.2.2024. (romaniaksi)
5. ↑  Holiday Calendar 2024 *U.S. Embassy in Moldova*. Viitattu 23.2.2024. (englanniksi)
6. ↑  Holiday Calendar *U.S. Embassy in Romania*. Viitattu 23.2.2024. (englanniksi)
**Kazimir Stanislavovitš Barantsevitš** (ven. Казими́р Станисла́вович Баранце́вич; 3. kesäkuuta (j. 22. toukokuuta) 1851 Pietari – 26. heinäkuuta 1927) oli venäläinen novellisti, puolalaista sukujuurta. Hän on novelleissaan esittänyt tarkkanäköisiä havaintoja köyhien ja kärsivien elämästä, jonka tuntee omasta kokemuksestaan.

Barantsevitšin isä oli puolalainen ja äiti ranskalainen. Hänen oli elannon hankkimiseksi otettava työpaikka konttorissa. Hän meni 1873 naimisiin talonpoikaisnaisen kanssa ja otti työpaikan raitiovaunuyhtiöstä.

Barantsevitš sai vuonna 1873 Aleksandrinski-teatteriin esitettäväksi näytelmänsä *Opritšina*, joka on runomuotoinen versio A. K. Tolstoin historiallisesta romaanista *Ruhtinas Serebrjani*. Hänen kertomuksiaan ja hahmotelmiaan julkaistiin ensin lehdissä, ja ensimmäinen kokoelma ilmestyi 1883, toinen 1885 ja lisäksi vielä kolme nidettä sekä romaani *Raba* (1888). Barantsevitšin kirjailijuutta voi lähinnä luonnehtia melankoliseksi romantiikaksi. Mieluiten hän kuvaa ihmisiä, jotka kärsivät kurjissa oloissa: köyhtyneitä aatelismiehiä, köyhiä virkamiehiä ja pikkuporvareita. Novelli Tšužak ('Vieras') käsittelee älykkään sivistysintoilijan kaupunkilaista suhdetta maalaisväestöön, ja *Bortsy* ('Painijat') ihannoi maalaiselämää verrattuna kaupunkielämään.

Lähteet
-------

1. ↑  Баранцевич Казимир Станиславович, znaniy.com (venäjäksi)
2. ↑  Barantsevitš Kazimir, Tietosanakirja osa 1, palsta 854, Tietosanakirja Osakeyhtiö 1909
3. 1 2  Barantsevitj, Kazimir Stanislavovitj, Nordisk familjebok Uggleupplagan. 2, palsta 894 (ruotsiksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Tšekki

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Valovuosien päässä** (*Les Années lumière / Light Years Away*) on Alain Tannerin käsikirjoittama ja ohjaama sveitsiläis-ranskalainen, englanninkielinen draamaelokuva vuodelta 1981. Daniel Odierin romaaniin *La voie sauvage* (1974) perustuvassa tarinassa nuori Jonas (Mick Ford) ajautuu Irlannin maaseudulle ja tutustuu siellä vanhaan autonromujen keskellä asuvaan erakkomieheen Yoshkaan (Trevor Howard).

Elokuva sai Cannesin elokuvajuhlilla tuomariston erikoispalkinnon.

*Valovuosien päässä* ensiesitettiin Suomessa Mainostelevision ohjelmistossa maaliskuussa 1982, ja Kolmoskanava esitti sen lokakuussa 1987. *Helsingin Sanomien* Mikael Fränti luonnehti sitä älylliseksi ja pohdiskelevaksi elokuvaksi, jonka asettamiin kysymyksiin katsoja joutuu itse etsimään vastaukset. Hän näki Yoshkan hahmon eräänlaisena modernina Kristus-hahmona ja Jonasin tämän opetuslapsena. Jotakin ratkaisevaa on Fräntin mielestä ehtinyt tapahtua, ehkäpä kolmas maailmansota: "Ovatko Yoshka ja Jonas viimeisiä ihmisiä viimeisellä rannalla? Viestiikö heidän kohtaamisestaan jokin tärkeä opetus ihmiskunnalle?"

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Fränti, Mikael: Tannerin hienon elokuvan ensi-ilta.  *Helsingin Sanomat*, 1.3.1982, s. 45. Näköislehti (maksullinen).
2. ↑  Light Years Away *festival-cannes.com*. Viitattu 13.4.2023.
3. ↑  *Valovuosien päässä* Elonet.  , Esitystiedot.
**Fredrik Georg Tengman** (23. huhtikuuta 1870 Pajala, Ruotsi – 29. lokakuuta 1935 Karttula) oli Ruotsista kotoisin ollut suomalainen kauppaneuvos joka toimi Oy H. Saastamoinen Ltd:n pääjohtajana ja H. Saastamoinen & Pojat Oy:n toimitusjohtajana.

Tengmanin vanhemmat olivat ruukinpatruuna Carl Johan Tengman ja Johanna Elisabet Asplund. Hän kävi koulunsa Ruotsissa ja siirtyi vuonna 1890 lankonsa kauppaneuvos Herman Saastamoisen liikkeen palvelukseen Kuopioon. Tengman toimi vuodesta 1898 alkaen Saastamoisen Karttulan Syvänniemessä omistaman lankarullatehtaan ja maatilan johtajana. Saastamoisen kuoleman jälkeen 1920 Tengman oli puuteollisuutta harjoittaneen Oy H. Saastamoinen Ltd:n ja tukkukauppaa hoitaneen H. Saastamoinen & Pojat Oy:n johdossa aina vuoteen 1932 saakka jolloin hän menetti paikkansa molempien yritysten jouduttua talousvaikeuksiin 1930-luvun alun pulavuosina. Tengman sai kauppaneuvoksen arvon 1930.

Georg Tengman oli naimisissa vuodesta 1901 Helmi Myrbergin kanssa. Tengmanin sisar Alexandra Sofia (k. 1898) oli naimisissa Herman Saastamoisen kanssa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Aikalaiskirja 1934
2. 1 2  SKS Biografiakeskus : Suomen talouselämän vaikuttajat : Kauppaneuvos Georg Tengman (1870–1935)
3. ↑  Satutteko tietämään (uutinen Tengmanin kuolemasta), Käkisalmen Sanomat 31.10.1935, nro 123, s. 6, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Talousvaikuttajat

 |

 |
**Kari Jorma Juhani Wihlman** (s. 1966 Helsinki) on toiminut Väyläviraston (vuoden 2018 loppuun asti Liikennevirasto) pääjohtajajana vuoden 2018 alusta alkaen. Marraskuussa 2022 valtioneuvosto nimitti hänet toiselle viisivuotiskaudelle 1.1.2023 alkaen. Aiemmin hän toimi Liikenteen turvallisuusvirasto Trafin pääjohtajana viraston perustamisesta 1.1.2010–31.12.2017. Sitä ennen Wihlman on toiminut muun muassa Ajoneuvohallintokeskuksen ylijohtajana vuosina 2008–2009.

Wihlman kirjoitti ylioppilaaksi Helsingin Suomalaisesta Yhteiskoulusta 1985. Koulutukseltaan hän on varatuomari ja sotilasarvoltaan yliluutnantti.*lähde?*

Tasavallan presidentti Sauli Niinistö myönsi Wihlmanille 6.12.2016 Suomen Leijonan komentajamerkin. Vuonna 2018 Kari Wihlmanille myönnettiin liikenneturvallisuusalan ansiomitali. Sisäministeri Krista Mikkonen myönsi Wihlmanille 21.3.2022 Rajavartiolaitoksen ansioristin. Suomen tieyhdistys myönsi Wihlmanille 7.6.2023 Tieyhdistyksen kultaisen ansiomerkin. Vuonna 2023 Tasavallan Presidentti myönsi Wihlmanille valtion virka-ansiomerkin 30 vuoden palvelusta.

Lähteet
-------

1. ↑  Kari Wihlman Liikenneviraston pääjohtajaksi 1.1.2018 alkavalle toimikaudelle. *tiedote*.  6.11.2014. liikenne- ja viestintäministeriö.
2. ↑  Kari Wihlman jatkaa Väyläviraston pääjohtajana *liikenne- ja viestintäministeriö*. Viitattu 10.11.2022.
3. ↑  Kari Wihlman pääjohtajaksi uuteen Liikenteen turvallisuusvirastoon *Metsäalan ammattilehti*.  27.12.2009. Viitattu 30.7.2013.
4. ↑  6.12.2016 annetut kunniamerkit *ritarikunnat.fi*. ritarikunnat.fi. Viitattu 18.11.2017.
5. ↑  Liikenneturvallisuusalan ansiomitalit 2018 *lvm.fi*.
6. ↑  Rajavartiolaitos viettää 103. vuosipäiväänsä 21.3.2022  21.3.2022. Rajavartiolaitos. Viitattu 28.3.2022.
7. ↑  Suomen Tieyhdistys palkitsi ansioituneita tie- ja liikennealan henkilöitä ansiomerkein *www.tieyhdistys.fi*. Viitattu 8.6.2023.