recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Liisa Kyllikki Karhilo** (o.s. *Karttunen*; 9. syyskuuta 1930 Pori – 4. toukokuuta 1998 Helsinki) oli suomalainen pianisti ja pianopedagogi.

Karhilo oli Martti Paavolan oppilaana Sibelius-Akatemiassa, josta hän sai diplominsa vuonna 1953. Lisäksi hän suoritti opintoja Wienissä Bruno Seidlhoferin, Rio de Janeirossa Hans Grafin, Moskovassa Jakov Zakin ja New Yorkissa Louis Persingerin oppilaana. Pari vuotta Karhilo vietti ranskalaisen Nadia Boulangerin opissa. Vuonna 1975 hän suoritti musiikkipedagogiikassa maisterin tutkinnon Columbian yliopistossa. Kamarimusiikin opetusta hän sai Juilliard Schoolissa.

Karhilo piti ensimmäisen pianoresitaalinsa Helsingissä vuonna 1954. Hän esiintyi myös muun muassa Filippiineillä, Yhdysvalloissa, Rio de Janeirossa, Milanossa, Firenzessä ja monien eurooppalaisten radioasemien lähetyksissä. Hän teki esiintymisiä myös orkesterin solistina. Karhilo esitti ja levytti usein uusia suomalaisia sävellyksiä. Hän oli naimisissa suurlähettiläs, alivaltiosihteeri Aarno Karhilon kanssa ja asui yli kolmen vuosikymmenen ajan monissa maissa eri puolilla maailmaa.

Karhilo opetti pianonsoittoa ja pianopedagogiikkaa Sibelius-Akatemiassa. Hän pääsi vuonna 1990 Länsi-Helsingin musiikkiopiston lehtoriksi. Hän myös julkaisi opetusteoksia pianolle. Karhilo äänitti musiikkia Finnlevylle, ja Yhdysvalloissa hänen levytyksiään kustansi Musical Heritage Society. Hän kuoli 67-vuotiaana lyhyehköstä sairaudesta kärsittyään.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6 7  Otavan Musiikkitieto A–Ö, uudistetun laitoksen 1. painos (1997), toim. Keijo Virtamo
2. 1 2  Karhilo, Liisa Kansalliskirjaston hakupalvelu
3. 1 2 3 4 5  Pianotaiteilija Liisa Karhilo Helsingin Sanomat
4. 1 2 3 4 5  Historical Dictionary of the Music and Musicians of Finland Ruth-Esther Hillila, Barbara Blanchard Hong
5. ↑  Liisa Karhilo: Kipin kapin musiikkiin I (Modus Musiikki)
6. ↑  Liisa Karhilo ArtistInfo
**Liisa Maria Pimiä** (s. 24. huhtikuuta 1960) on suomalainen pianisti.

Pimiä on suorittanut Helsingin konservatoriossa pianonsoiton opettajan opintolinjan jatkotutkinnon 1990 ja Sibelius-Akatemiassa musiikin maisterin tutkinnon 1995. Hän on osallistunut useille piano-, korrepetitio- ja liedkursseille.

Hän on toiminut Lappeenrannan musiikkiopiston tuntisäestäjänä 1980–1981, pianonsoiton tuntiopettajana Käpylän musiikkiopistossa Helsingissä 1981–1982, pianonsoiton tuntiopettajana Itä-Helsingin musiikkiopistossa 1981–1989, Helsingin konservatorion pianonsoiton päätoimisena tuntiopettajana 1986–1994 ja oopperaluokan korrepetiittorina 1987–1994 ja Helsingin työväenopiston oopperastudion korrepetiittorina 1987–1994. Sibelius-Akatemiassa Pimiä on toiminut korrepetition vt. lehtorina 1992–1995 ja korrepetition päätoimisena tuntiopettajana vuodesta 1996. Lisäksi Pimiä on toiminut Suomen Kansallisoopperan kuoro- ja solistikorrepetiittorina 1998–2000, Savonlinnan oopperajuhlakuoron (myöhemmin Suomen Filharmonisen kuoron) pianistina vuodesta 1991 ja Savonlinnan oopperajuhlien korrepetiittorina vuodesta 1997. Hän on tehnyt myös korrepetitiovierailuja useisiin maakuntaoopperoihin.

Pimiä on ollut Lappeenrannan kaupunginorkesterin nuorten solistien konsertin solistina 1976 ja 1979, Helsingin konservatorion sinfoniaorkesterin solistina 1990 ja Savonlinnan oopperajuhlien vuoden taiteilija -konsertin säestäjänä 1998 ja 1999. Hän on tullut tunnetuksi erityisesti italialaisen oopperan asiantuntijana.

Pianisti Liisa Pimiän kiinnostus ihmisääneen on tehnyt hänestä yhden kysytyimmistä korrepetitioon erikoistuneista pianisteistamme. Pimiä on suorittanut tutkinnot Helsingin konservatoriossa ja Sibelius-Akatemiassa sekä täydentänyt korrepetition tuntemustaan mestarikursseilla muun muassa Belgian Gentissä. Savonlinnan Oopperajuhlilla Pimiä on työskennellyt vuodesta 1998 ja vuodet 1998–2000 hän toimi myös Suomen Kansallisoopperan harjoituspianistina. Syksyllä 2004 Pimiä kutsuttiin Milanon Giuseppe Verdi -konservatorion vierailevaksi opettajaksi, ja vuodesta 2002 hän toimii korrepetition lehtorina Sibelius-Akatemiassa, jossa hän on työskennellyt myös aiemmin muun muassa oopperakoulutusosaston varajohtajana (1997–1998). Vuonna 2006 Liisa Pimiä oli opettajavaihdossa Bolognan Conservatorio G.Maritinissa.

Liisa Pimiä työskentelee useiden suomalaisten laulajien kanssa ja on esiintynyt Beniamino Gigli -seuran muistokonserteissa myös muun muassa Salvatore Fisichellan, Stefano Seccon ja Andrea Coronellan kanssa. Liisa Pimiälle myönnettiin vuonna 2015 seuran Beniamino Gigli -palkinto. Liisa Pimiä oli Suomen Beniamino Gigli -seura hallituksen varapuheenjohtaja vuosina 2007–2016.

Lähteet
-------

1. ↑  Klassinen (Arkistoitu – Internet Archive)
2. ↑  Liisa Pimiä, pianisti[vanhentunut linkki] Sibelius-Akatemia
3. ↑  Korrepetiittori saa ani harvoin kylpeä kuuluisuudessa (Arkistoitu – Internet Archive) Etelä-Saimaa 2008
**Liisa Marjatta Juhantalo** (o.s. *Rekola*, s. 12. syyskuuta 1943 Helsinki) on eläkkeellä oleva suomalainen kuvataidealan koulutuslaitoksen johtaja ja kuvataiteilija.

Ura
---

Juhantalo valmistui kuvaamataidonopettajaksi Taideteollisesta oppilaitoksesta, nykyisestä Aalto-yliopiston taiteiden ja suunnittelun korkeakoulusta vuonna 1967. Hän toimi valmistumisensa jälkeen kuvaamataidon lehtorina eri kouluissa Turussa, Kankaanpäässä ja Porissa. Vuonna 1973 hän siirtyi opettajaksi Kankaanpään yläasteelle ja lukioon, missä hän opetti aina vuoteen 1990 asti. Juhantalo valittiin vuonna 1990 Kankaanpään taidekoulun rehtoriksi, jossa tehtävässä hän toimi vuoteen 1999 asti. Taidekoulusta tuli osa Satakunnan ammattikorkeakoulua vuonna 1997, ja Juhantalosta tuli ammattikorkeakoulun kuvataidealan koulutusjohtaja. Hän jäi tehtävästä eläkkeelle vuonna 2008.

Juhantalo on osallistunut yhteiskunnalliseen toimintaan järjestö- ja kunnallisella tasolla. Hän on ollut jäsenenä Valtion kuvataidetoimikunnassa, taiteen keskustoimikunnassa ja Turun ja Porin läänin taidetoimikunnassa.

### Taiteilijana

Juhantalo on pitänyt useita yksityisnäyttelyitä, pääosin Satakunnassa, mutta myös Suomen ulkopuolella. Hän on osallistunut ryhmänäyttelyihin ja vieraillut taiteilijaresidensseissä. Juhantalon taiteenalana ovat muun muassa keramiikka ja kuvanveisto. Hänen töitään on Kankaanpään kaupungin julkisten veistosten kokoelmassa. Juhantalo on Taidekoulun rehtorina ollut luomassa Kankaanpään kaupungin keskustaan sijoittuvia Taidekehää ja Taidepolkua -reittejä, joiden varrella on yli sata erilaista julkista taideteosta. Taidekehän rakentaminen alkoi vuonna 1995. Taidepolun varrella on kolme Juhantalon teosta: *Lepo* (1995), *Kivikukka* (1997) ja *Kavioura* (2004). Laviantien varrella on lisäksi teos *Pesäpallo* (2003).

Juhantalon aloitteesta toteutettiin vuosina 1996–2001 *Taidetie*-hanke, jossa valtatie 23:n varteen Kankaanpään ja Porin välille sijoitettiin kymmenen ympäristötaideteosta. Teosten tekijöitä ovat muun muassa Antti Maasalo ja Villu Jaanisoo.

Perhe
-----

Liisa Juhantalo oli naimisissa poliitikko Kauko Juhantalon kanssa vuodesta 1967 miehen kuolemaan 2020 asti. Juhantaloilla on neljä lasta.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Juhantalo, Liisa: Liisa Juhantalo CV Liisä Juhantalo. Viitattu 20.4.2019.
2. ↑  Korpelainen, Lore: Maineikas Kankaanpään taidekoulu saa 50-vuotishistoriikin  13.6.2012. Yle. Viitattu 19.4.2019.
3. 1 2  Anttila, Maija & Haikonen, Eeva-Kaisa (toimittaneet): Kankaanpään Taidekehä (esite) *indd.adobe.com*. Viitattu 19.4.2019.
4. ↑  Taidetie on jäänyt oman onnensa nojaan  9.6.2012. Yle. Viitattu 19.4.2019.
5. ↑  Isohookana-Asunmaa, Tytti: / Juhantalo, Kauko (1942–) *Kansallisbiografia-verkkojulkaisu (maksullinen)*. Helsinki:  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura. Viitattu 20.4.2019.
**Liisa Oviir** (s. 1. maaliskuuta 1977 Tallinna) on virolainen poliitikko, joka on toimi Viron yrittäjyysministerinä 2015–2016.

Oviir syntyi poliitikkovanhemmille Siiri ja Mihkel Oviirille. Hän toimi asiantuntijatehtävissä Viron Lontoon-suurlähetystössä vuosina 1997–1998. Hän suoritti oikeustieteen opinnot Tarton yliopistossa vuonna 2000. Oviir työskenteli Tallink Groupin lakimiehenä vuosina 1998–2008 ja toimi tämän jälkeen Eesti Energian johtavana lakimiehenä 2008–2015.

Sosiaalidemokraattiseen puolueeseen kuuluva Oviir oli ehdokkaana Viron parlamenttivaaleissa 2015. Hän toimi Rõivasin II hallituksen yrittäjyysministerinä 2015–2016.

Yksityiselämä
-------------

Oviir on eronnut, ja hänellä on kaksi lasta.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Minister of Entrepreneurship Liisa Oviir *mkm.ee*.  Arkistoitu 8.12.2015. Viitattu 30.11.2015. (englanniksi)
2. ↑  Veidenberg, Ingrid: Liisa Oviir ei ole ainult üksikema: Minu minapilt ei ole seotud sellega, et kasvatan oma lapsi üksi – Publik *Delfi*. Viitattu 30.11.2015. (viroksi)
**Kuljun koulu** on ala-aste Lempäälän Kuljussa. Luokka-asteita Kuljun koulussa on esikoulusta kuudenteen luokkaan. Tällä hetkellä Kuljun koulun rehtorina toimii Janne Viitala. 

Kuljun koulu on alun perin ollut Kuljun kartanon omistajan Knut Viktor Palanderin perustama Puskiaisten koulu. Puskiaisten koulu perustettiin vuonna 1881. Vuonna 1889 Puskiaisten koulusta muuttui tavallinen kansakoulu, kun se siirtyi kunnan omistukseen.

Koulu paloi 1899, jonka vuoksi koulutoiminta Kuljussa keskeytyi kahdeksi vuodeksi. Uusi koulurakennus valmistui vuonna 1901. 1950-luvulla oppilasmäärä kasvoi huomattavasti, ja oli aika rakentaa uusi moderni koulurakennus. Uusi, huomattavasti isompi koulurakennus valmistui 1952. Tätä rakennusta alettiin kutsua päätaloksi ja aiempaa, puista koulurakennusta puutaloksi. Kun jälleen 1980-luvulla tilat alkoivat käydä ahtaaksi, alkoivat rakennustyöt. Rakennettiin toinen erillinen tiilirakennus, jota kutsutaan tiitaloksi. Samalla koulun tontille tehtiin myös oma urheilukenttä. Myöhemmin tiilitaloon rakennettiin lisäsiipi.

Jälkeenpäin urheilukentän ympärille rakennettiin kaksi uutta rakkennusta valkoinen ja keltainen talo.

Lähteet
-------

* (Arkistoitu – Internet Archive)
Kulin piiri Dagestanin kartalla.
**Kulin piiri** (ven. Кулинский район, *Kulinski raion*, lakin kielellä Ккуллал район, *Kkullal raion*) on kunnallinen itsehallintoalue Venäjällä Dagestanissa. Vuonna 1935 perustetun piirin pinta-ala on 649 neliökilometriä. Asukkaita on 10 400 henkeä (vuonna 2009).

Kulin piiri sijaitsee Dagestanin eteläosan vuoristoseudulla. Pinta-alasta 90 prosenttia on 2 000–2 500 metriä merenpinnan yläpuolella. Kaukasukseen liittyvät vuoret muodostavat Dagestanin pohjois- ja eteläosan välisen vedenjakajan. Kulin piiri rajoittuu koillisessa Akušan, idässä Dahadajevin, lounaassa Agulin, lännessä Rutulin ja luoteessa Lakin piireihin.

Piiriin kuuluu 12 kuntaa ja 14 kylää: Haihi, Haimi, Hosreh, Kaja, Kani, Kuli, Sukijah, Sumbatl, Tsovkra-1, Tsovkra-2, Tsušar, Tsyiša, Vatši ja Vihli. Hallinnollinen keskus on Vatšin kylä. Vuoden 2002 väestönlaskennan mukaan 99,2 prosenttia piirin asukkaista on lakeja. Vuonna 1944 osa väestöstä siirrettiin nykyiseen Novolakin piiriin, josta tšetšeenit oli sitä ennen karkotettu*lähde?*.

Vatšista on maantieyhteys Mahatškalaan, jonne on matkaa 190 kilometriä. Piirin kautta kulkee Dagestanin pohjois- ja eteläosien vuoristoseudut yhdistävä tie. Seudun pääelinkeino on karjanhoitoon keskittynyt maatalous. Markkinatalouteen siirtymisen seurauksena karjatalous on suurissa vaikeuksissa, ja piirin väestö on vähentynyt voimakkaasti.*lähde?*

Paikallislehtenä ilmestyy lakinkielinen *Tšannatsuku* ("Tähti").

Lähteet
-------

1. ↑  Federalnaja služba gosudarstvennoi statistiki: Tšislennost naselenija Rossijskoi Federatsii po gorodam, posjolkam gorodskogo tipa i raionam na 1 janvarja 2009 g. *gks.ru*.  Arkistoitu 21.10.2011. Viitattu 24.12.2009. (venäjäksi)
2. ↑  Etno-Kavkaz: Naselenije Dagestana *ethno-kavkaz.narod.ru*. Viitattu 1.12.2011. (venäjäksi)
3. ↑  Letopis petšati Dagestana za 2008 g.: Gosudarstvennyi bibliografitšeski ukazatel Mahatškala:  Natsionalnaja biblioteka Respubliki Dagestan, 2008. Viitattu 23.9.2010. (venäjäksi)[vanhentunut linkki]

Aiheesta muualla
----------------

* Kulin piirin sivusto (venäjäksi)

Dagestanin piirit ja *kaupunkipiirit*
Agul | 
Ahty | 
Ahvah | 
Akuša | 
Babajurt | 
Bežtan osa-alue | 
Bolith | 
Buinaksk | 
*Buinaksk* | 
*Dagestanskije Ogni* | 
Dahadajev | 
Derbent | 
*Derbent* | 
Dokuzpara | 
Gergebil | 
Gumbet | 
Gunib | 
Hasavjurt | 
*Hasavjurt* |
Hiv | 
Hunzah | 
*Izberbaš* | 
*Južno-Suhokumsk* | 
Kaitag | 
Kajakent | 
Karabudahkent | 
*Kaspijsk* | 
Kazbek | 
Kiziljurt | 
*Kiziljurt* | 
Kizljar | 
*Kizljar* | 
Kul | 
Kumtorkala | 
Kurah | 
Lak | 
Levaši | 
Magaramkent | 
*Mahatškala* | 
Nogai | 
Novolak | 
Rutul | 
Šamil | 
Sergokala | 
Suleiman Stalski | 
Tabasaran | 
Tarumovka | 
Tljarata | 
Tšaroda | 
Tsumada | 
Tsunta | 
Untsukul
Kuljunojan luhtaorvokki

|  |  |
| --- | --- |
| Sijainti | 
Numminen, MäntsäläSuomi |
| Pinta-ala | 
0,76 ha |

Hallinto| Perustettu | 
2004 |

muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa WikidataaTietolaatikon dokumentaatioNäytä Wikidatasta tulevat arvot

**Kuljunojan luhtaorvokki** oli Mäntsälän Nummisissa sijainnut erityisesti suojeltavan lajin, luhtaorvokin kasvupaikka. Kasvupaikka on ollut rauhoitettu vuodesta 2004 lähtien. Rauhoitusalue on laajuudeltaan 0,76 hehtaaria. Luhtaorvokki on erittäin uhanalainen. Sen tiedetään (2011) esiintyvän Suomessa vain Hangon Santalankorvessa, Jomalassa, Karkussa, Kökarin Österbyggessä, Tohmajärven Onkamossa ja Vihdin Kourlassa.

Kuljunojan luhtaorvokkiesiintymän löysivät Lalli Laine, Yrjö Vasari ja Matti Kaasinen vuonna 1946. Esiintymän kehitystä seurattiin säännöllisesti 1946–1951, 1982–1984 ja 1987–1990. 1980-luvun alussa Kuljunojan puro ruopattiin ja maata siirrettiin niin, että vanha uoma katosi. Tämä hävitti luhtaorvokin pääesiintymän. Puron ympärillä olleet tulvaniityt olivat kadonneet jo aiemmin. Metsässä olleissa erillisissä luhtaorvokkiesiintymissä kasvoi vuonna 1983 yhteensä 20 luhtaorvokkiyksilöä. Vuoden 1987 kartoituksessa Kuljunojan penkereestä ja sen välittömästä läheisyydestä, noin 10 metrin matkalta, löytyi viisi pientä kasvustoa, joissa kasvoi yhteensä 370 yksilöä. Vuosina 1991–2004 esiintymää seurattiin satunnaisesti. Vuonna 2003 Uudenmaan ympäristökeskus kartoitti alueen suojelualuerajausta varten. Rajauspäätös tehtiin 2004 ja alue rauhoitettiin erityisesti suojeltavan lajin kasvupaikkana.

Metsänhoito uhkasi esiintymää jatkuvasti. Kasvupaikan suojelun jälkeen paikkaa hoidettiin poistamalla muutamia varjostavia kuusia. Vähän sen jälkeen koko kasvupaikan ympäristö hakattiin avoimeksi, jonka vuoksi kasvupaikka muuttui liian valoisaksi. Muu kasvillisuus tihentyi ja vuonna 2008 luhtaorvokin havaittiin hävinneen Kuljunojalta.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Ranta, Pertti & Siitonen, Mikko: Luhtaorvokki Suomessa 1851–2011 (PDF) (Verkkoliite) *Lutukka*.  2011, vsk. 27. Luonnontieteellisen keskusmuseon kasvitieteen yksikkö. Viitattu 15.7.2017.
2. ↑  Luonnonsuojelu Mäntsälässä Keski-Uudenmaan ympäristökeskus. Viitattu 15.7.2017.
3. ↑  Luhtaorvokki *Luontoportti*. Helsinki:  NatureGate Promotions Finland. Viitattu 15.7.2017.
**Ibrahima Ly** (1935 tai 1936 Kayes – 1. helmikuuta 1989) oli malilainen opettaja, kirjailija ja poliitikko.

Ly syntyi muslimipapin perheeseen. Hän kävi koraanikoulun ja ranskankielisen peruskoulun sekä Terrasson de Fougèresin lyseon Bamakossa. Kouluaikanaan Ly osallistui opiskelijaprotesteihin ja kiinnostui marksilaisuudesta.

Ly opiskeli matematiikkaa Dakarissa ja jatkoi opintojaan Ranskassa vuonna 1959. Hän toimi aktiivisesti afrikkalaisten opiskelijoiden järjestössä FEANF:issa. Palattuaan Maliin vuonna 1965 Lystä tuli Bamakon opettajakorkeakoulun matematiikan opettaja ja varajohtaja.

Vuoden 1968 vallankaappauksen aikana Ly yritti kampanjoida presidentti Modibo Keïtan hallinnon puolesta. Hän menetti työpaikkansa ja siirtyi Neuvostoliittoon jatkamaan opintojaan. Ly väitteli tohtoriksi Leningradin yliopistossa vuonna 1973 ja palasi Maliin, jossa hän sai jälleen paikan opettajakorkeakoulussa. Ly jatkoi Neuvostoliitossa aloittamaansa poliittista toimintaa ja kampanjoi vuoden 1974 perustuslakia vastaan. Hänet pidätettiin kesäkuussa 1974 ja hän vietti neljä vuotta vankilassa Bamakossa, Nionossa ja Taoudénit’ssa.

Ly vapautettiin vuonna 1978. Hän siirtyi vuonna 1980 Senegaliin, jossa hän työskenteli yliopisto-opettajana ja tutkijana. Ly jatkoi presidentti Moussa Traorén hallinnon vastaista toimintaa PMRD-puolueen johtajana ja osallistui oppositiovoimien liiton FNDP:n perustamiseen vuonna 1986. Hän kuoli syöpään kaksi vuotta ennen Traorén hallinnon kaatumista.

Lyn vuonna 1982 ilmestynyt romaani *Toiles d’araignées* ("Hämähäkkien verkot") on hänen vankilavuosiinsa perustuva synkkä ja väkivaltainen ihmiskuvaus. Ohjaaja Ibrahima Touré teki siitä elokuvan vuonna 2011. Kirjailijan toinen teos *Les noctuelles vivent de larmes* ("Yöperhoset elävät kyynelistä"), josta ilmestyi vain ensimmäinen osa *Ténèbres blanches* ("Valkoinen pimeys") vuonna 1988, etsii nykypäivän ongelmien juuria kolonialismia edeltäneestä Afrikasta.

Ly oli naimisissa historioitsija Madina Tallin kanssa. Hänen poikansa Oumar Tatam Ly toimi lyhyen aikaa Malin pääministerinä.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6 7  Françoise Blum & Ophélie Rillon: Ly Ibrahima *Le Maitron, dictionnaire biographique du mouvement ouvrier, mouvement social*. Viitattu 9.11.2019.
2. ↑  Gikandi, Simon (ed.): *Encyclopedia of African Literature*, s. 420. London and New York: Routledge, 2003. ISBN 0-415-23019-5.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Yhdysvallat
* Alankomaat

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
*Tämä artikkeli käsittelee keisarillisen Japanin laivaston Ibuki-luokan taisteluristeilijää. Muita merkityksiä on täsmennyssivulla.*

**Ibuki** (jap. 伊吹 巡洋戦艦) oli 1907 valmistunut keisarillisen Japanin laivaston Ibuki-luokan taisteluristeilijä, joka romutettiin 1923 Washingtonin laivastosopimuksen mukaisesti. Se osallistui ensimmäiseen maailmansotaan.

Valmistus
---------

*Pääartikkeli: Ibuki-luokka (taisteluristeilijä)*
Luokan alukset suunniteltiin Venäjän–Japanin sodan aikana. Luokan alukset poikkesivat edeltäneistä aluksista raskaammin aseistuksensa ja uusien suurempi tehoisten turbiinimoottoriensa vuoksi. Moottoreissa oli kuitenkin ongelmia, jotka viivästyttivät *Ibukin* valmistumista.

Alus tilattiin osana vuoden 1904 laivastontäydennysohjelmaa Kuren laivastontelakalta, missä köli laskettiin 22. toukokuuta 1907. Alus laskettiin vesille saman vuoden lopulla 21. lokakuuta ja otettiin palvelukseen 11. marraskuuta.

Palvelus
--------

Hieman palvelukseenoton jälkeen *Ibuki* teki matkan Thaimaahan osallistuakseen Rama VI Vajiravudhin kruunajaisiin. Alus kuului osana Japanin tukeen ympärysvalloille ensimmäisessä maailmansodassa.

Alus suojasi marraskuussa Tasmaninmeren ylittänyttä kymmenen joukkojenkuljetusaluksen muodostamaa saattuetta Albanyyn yhdessä *HMS Pyramuksen* kanssa. *Ibuki* ja *HMAS Sydney* suojasivat Intian valtameren ylittänyttä joukkojenkuljetussaattuetta, joka kuljetti 20 000 miestä ja 7 500 hevosta. *Sydneyn* irtauduttua saattueesta ja jouduttua taisteluun Saksan keisarikunnan laivaston risteilijän *SMS Emdenin* kanssa alus jäi saattueen ainoaksi suojaksi. Aluksen päällikkö Kanji Kato olisi halunnut osallistua taisteluun, mutta sai määräyksen pysyä saattueen suojana.

Washingtonin laivastosopimuksen astuttua voimaan *Ibuki* myytiin romutettavaksi 20. syyskuuta 1923. Aluksen tykit säilytettiin ja ne sijoitettiin rannikkopattereiksi Hakodateen sekä Tsugarunsalmeen.

Lähteet
-------

* Gardiner, Robert (toim.): *Conway’s All the World’s Fighting Ships 1860–1905*. Lontoo: Conway Maritime Press, 2002. ISBN 0-85177-133-5. (englanniksi)
* Gardiner, Robert (toim.): *Conway’s All the World’s Fighting Ships 1906–1921*. Lontoo: Conway Maritime Press, 1985. ISBN 0-85177-245-5. (englanniksi)
* Hore, Peter: *The Ironclads*. Lontoo, Englanti: Southwater, 2006. ISBN 1-84476-299-8. (englanniksi)

### Viitteet

1. ↑  Gardiner 1985, s. 233.

Ibuki-luokan taisteluristeilijät

|  |
| --- |
| *Ibuki* - *Kurama* |
| Edeltäjä: Tsukuba-luokka – Seuraaja: Kongō-luokka |
Oravasaimiri Baker ja Jupiter-kantoraketin pienoismalli.
**Able** oli toinen niistä apinoista, jotka NASA lähetti avaruuteen 28. toukokuuta 1959. Reesusmakaki Able ja sen kumppani oravasaimiri Baker selviytyivät hyvin käynnistään korkeammalla kuin yksikään ihminen oli koskaan käynyt. Naarasapinat Able (3,2 kg) ja Baker (0,31 kg) ammuttiin PGM-19 Jupiter -kantoraketilla avaruuteen Cape Canaveralista. Kuusi ja puoli tuntia lähdön jälkeen löydettiin raketin kärkiosa apinoineen Atlantin valtamerestä Antiguan läheltä 2 700 kilometrin päässä lähtöpaikasta.[1] Ensimmäisten avaruuslennosta hengissä selvinneiden apinoiden matka kesti 16 minuuttia. Matkan aikana ne kävivät 580 km:n korkeudessa ja saavuttivat nopeuden 16 000 km/h.

Lennolla, jolla tutkittiin avaruussäteilyn vaikutusta eliöihin, oli mukana myös hiivaa, jyviä ja hedelmäkärpäsen toukkia. Seuraavalla viikolla Yhdysvaltain armeija kuljetti avaruusapina Ablen Fort Knoxiin Kentuckyyn, jossa Ablen nahan alle sijoitettu elektrodi oli tarkoitus poistaa. Nukutuksen aikana Ablen sydän alkoi lyödä epätasaisesti ja tekohengityksestä huolimatta Able kuoli 1. kesäkuuta 1959. Alun perin apinoita oli tarkoitus tarkkailla vuosien ajan ja havainnoida avaruuslennon mahdollisia vaikutuksia niissä. Kuoleman vuoksi jouduttiin Ablen kohdalla tyytymään ruumiinavauksessa saataviin tietoihin ja täyttämään Able muistoksi jälkipolville. Avaruusapina Baker sen sijaan eli pitempään, sillä se kuoli Huntsvillessa Alabaman avaruus- ja rakettikeskuksessa 29. marraskuuta 1984.

Lähteet
-------

1. ↑   Tiedot lennosta sivulta  Suomalaisissa sanomalehdissä kerrottiin vuonna 1959 lennon pituudeksi 2 400 km, korkeudeksi 480 km ja kestoksi 15 minuuttia.

	* Helsingin Sanomat 29.5.1959 s. 9; 3.6.1959 s. 7
	* Hufvudstadsbladet 29.5.1959 s. 1 ja 9; 3.6.1959 s.16
	* Uusi Suomi 29.5.1959 s. 7; 3.6.1959 s. 7
**Abolitionismi** (< engl. *abolition*, 'lakkauttaminen') oli orjakaupan ja orjuuden lakkauttamista vaatinut protestiliike Isossa-Britanniassa ja Yhdysvalloissa 1700-luvun lopussa ja 1800-luvulla. Liike yhdisti eri uskonlahkoja ja filantrooppisia liikkeitä. Liike onnistui lopulta lakkauttamaan orjakaupan ja orjuuden Amerikassa vuoteen 1888 mennessä.

Historia
--------

Abolistinen liike sai alkunsa valistusajan rationalististen ajattelijoiden kritiikkinä sitä kohtaan, että orjuus rikkoi ihmisten oikeuksia. Kveekarit ja muut evankeliset uskonnolliset ryhmät puolestaan tuomitsivat orjuuden epäkristillisenä.

Ilmapiiri kääntyi orjuutta vastaan, ja uudistusmieliset saivat voittoja 1700-luvun lopulla. Britanniassa Granville Sharp sai vuonna 1772 läpi päätöksen, joka kielsi länsi-intialaisia plantaasinomistajia pitämästä orjia Britanniassa, koska orjuus oli Englannin lain vastaista. Yhdysvalloissa orjuus lakkautettiin vuosien 1777–1804 välillä kaikissa Marylandin pohjoispuolisissa osavaltiossa. Orjuus kuitenkin jatkui edelleen muuttumattomana Yhdysvaltain etelävalloissa sekä Länsi-Intiassa ja Etelä-Amerikassa.

Abolitionistit onnistuivat vuonna 1807 saamaan kielletyksi orjien laivaamisen Afrikasta Amerikan brittiläisiin siirtokuntiin ja Yhdysvaltoihin. Yhdysvallat kielsi orjien maahantuonnin samana vuonna, vaikkakin orjien laajamuotoinen salakuljetus loppui vasta 1860-luvulla.

Pysäytettyään orjakaupan abolitionistit alkoivat tavoitella orjien vapauttamista. Tämä onnistui brittiläisessä Länsi-intiassa vuonna 1838 ja Ranskan Länsi-intiassa 1848.

Yhdysvalloissa maan perustuslaki antoi vielä 1800-luvun alkupuolella osavaltioille vapauden päättää orjuudesta itsenäisesti. Eräs kovaäänisimpiä yhdysvaltalaisia abolitionisteja oli William Lloyd Garrison, joka perusti Yhdysvaltain orjuudenvastaisen yhdistyksen ja julkaisi orjuudenvastaista lehteä *The Liberator*. Harriet Beecher Stowen orjuudenvastainen romaani *Setä Tuomon tupa* (1852) vahvisti abolitionistien kampanjaa. Mustista abolitionisteista merkittävimpiä olivat esimerkiksi David Walker, Robert Forten ja Frederick Douglass.

Pohjoisvaltioissa perustettiin vuonna 1854 orjuudenvastainen puolue, joka käytti useimmissa osavaltioissa nimeä Republikaaninen puolue. Vuonna 1859 John Brownin johtama aseistettu joukkio rynnäköi Virginiaan ja pyrki käynnistämään orjakapinan.

Orjuuden leviämistä vastustaneen Abraham Lincolnin valinta presidentiksi vuonna 1860 sai etelävaltiot eroamaan liittovaltiosta. Sitä seurasi Yhdysvaltain sisällissota 1861–1865. Lincoln julisti vuonna 1863 kapinoivien alueiden orjat vapaiksi, ja kaksi vuotta myöhemmin perustuslain 13. lisäys vapautti kaikki orjat koko Yhdysvalloissa. Kuubassa ja Brasiliassa orjuus lakkautettiin lopullisesti vuoteen 1888 mennessä.

Katso myös
----------

* Aikajana orjuuden lakkauttamisesta

Lähteet
-------

1. ↑  Halmesvirta & Ojala & Roiko-Jokela & Vilkuna: *Historian sanakirja*, s. 7. Gummerus. Jyväskylä, 1997. ISBN 951-20-5089-7.
2. 1 2 3 4 5 6 7  abolitionism *Encyclopaedia Britannica*. Viitattu 19.12.2022.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Abolitionismi** Wikimedia Commonsissa
Jäätikkö abloituu.
**Ablaatio** tarkoittaa jonkin materiaalin haihtumista tai sulamista. Termiä käytetään etenkin glasiologiassa, avaruustutkimuksessa, fysiikassa ja lääketieteessä.

Glasiologia ja geomorfologia
----------------------------

Glasiologiassa seurataan jäätiköiden ablaatiota eli sitä, kuinka jää sulaa ja haihtuu jäätiköiltä. Viime aikoina kiihtynyt ablaatio on huolestuttanut tutkijoita. Geomorfologiassa ablaatiomoreeniksi eli pintamoreeniksi nimitetään jäätikön sulaessa sen pinnalle rikastunutta, löyhää ja raekoostumukseltaan vaihtelevaa moreeniainesta.

Avaruustutkimus
---------------

Avaruustutkimuksessa pyritään estämään eri aineiden ablaatio, kun ne palaavat Maan ilmakehään. Tämä on elintärkeää esimerkiksi astronauteille, jottei heidän sukkulansa tuhoutuisi matkalla.

Lääketiede
----------

*Katso myös: rf-ablaatio*
Ablaatiolla tarkoitetaan lääketieteessä kudoksen poistamista tai tuhoamista niin, että tuhottu kudos jää elimistöön. Tällöin sen poistaa immuunipuolustus. Esimerkkinä ablaatiosta lääketieteen saralla käytetään yleisesti katetriablaatiota, jossa kudosta tuhotaan joko kryostaatin avulla jäädyttämällä tai hehkuvan kuuman vastuslangan avulla. Tätä operaatiota käytetään muun muassa sydämen ylimääräisten johtoratojen katkaisuun ja vuotavan maha- tai pohjukaissuolihaavan kauterisaatioon.

Biologia
--------

Biologiassa ablaatiota tarkastellaan solutasolla. Kun jokin solu sulkee jonkin geenin, kyseessä on ablaatio.

Lähteet
-------

1. ↑  Ablaatio- eli pintamoreeni *Maaperäkartan käyttöopas*. GTK. Viitattu 10.2.2012.
2. ↑  Lääkärin käsikirja, Duodecim ja lääketieteen termit, Duodecim*lähde tarkemmin?*

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.
**Jelena Soboleva** (ven. Еле́на Со́болева, s. 3. elokuuta 1982) on venäläinen keskimatkojen juoksija.

Soboleva sijoittui Helsingin MM-kisoissa 2005 1 500 metrin juoksussa neljänneksi ajalla 4.02,48. Hän voitti maansa sisäratojen mestaruuden 2006 samalla matkalla ja teki juoksussa uuden sisäratojen maailmanennätyksen 3.58,28. Hän voitti samana vuonna myös matkan ulkoratojen Venäjän-mestaruuden. Moskovan sisäratojen MM-kisoissa samana vuonna hän voitti hopeaa 1 500 metrillä. Myöhemmin samana vuonna hän juoksi Göteborgin EM-kisoissa neljänneksi ajalla 4.00,36 ja IAAF:n yleisurheilufinaalissa kolmanneksi. Osakan MM-kilpailuissa 2007 Soboleva kävi 1 500 metrin loppukilpailussa tiukan kirikamppailun Bahrainin Maryam Yusuf Jamalia vastaan, mutta jäi toiseksi ajalla 3.58,99. Helmikuussa 2008 Soboleva rikkoi oman 1 500 metrin hallimaailmanennätyksensä juostuaan Moskovassa ajan 3.58,05. Maaliskuussa hän voitti Valenciassa sisäratojen maailmanmestaruuden ja paransi maailmanennätystä aikaan 3.57,71. Myöhemmin Kansainvälinen Yleisurheiluliitto IAAF jätti ratifioimatta maailmanennätyksiksi molemmat Sobolevan vuonna 2008 juoksemat ennätykset hänen dopingkärynsä vuoksi.

Lokakuussa 2008 Venäjän yleisurheiluliitto asetti hänet kahden vuoden kilpailukieltoon doping-testien manipuloinnista kuuden muun venäläisnaisyleisurheilijan kanssa. Samasta syystä hänet oli aiemmin hyllytetty Pekingin olympialaisista. Vuonna 2009 Urheilun kansainvälinen vetoomustuomioistuin CAS muutti Sobolevan kilpailukiellon 2 vuoden ja 9 kuukauden pituiseksi ajalle 31.7.2008–30.4.2011. Samalla kaikki hänen tuloksensa 26.4.2007 lähtien hylättiin. Huhtikuussa 2021 CAS antoi Sobolevalle 8 vuoden kilpailukiellon alkaen 7.4.2021.

Henkilökohtaiset ennätykset
---------------------------

* 800 metrin juoksu: 1.57,28 (2006)
* 1 000 metrin juoksu: 2.36,50 (2005)
* 1 500 metrin juoksu: 3.56,43 (2006)
* 3 000 metrin juoksu: 8.55,89 (2005)

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Jelena Soboleva Kansainvälinen yleisurheiluliitto.  (englanniksi)
2. ↑
3. ↑  Soboleva juoksi 1500 metrin ME:n  10.2.2008. MTV3. Viitattu 10.2.2008.
4. ↑  IAAF Newsletter No.99 / 28 January 2009 (PDF)  28.1.2009. IAAF. Viitattu 2.2.2009. (englanniksi)
5. ↑  Seitsemän venäläistä naisyleisurheilijaa kilpailukieltoon *Yle.fi*.  20. lokakuuta 2008. Helsinki:  Yleisradio. Viitattu 20. lokakuuta 2008.
6. ↑  CAS confirms increased suspension for 7 Russian athletes *iaaf.org*.  22.7.2009. IAAF. Viitattu 23.7.2009. (englanniksi)
7. ↑  The Court of Arbitration for Sport (CAS) decisions in a number of matters involving Russian athletes *CAS*.  7.4.2021. Viitattu 8.4.2021. (englanniksi)

  


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* World Athletics
* Tilastopaja 🔒

 |

 |
**Israelin akateemisen boikotin** kampanja käynnistettiin huhtikuussa 2004 osana Boikotointi, divestointi ja sanktiot (Boycott, Divestment and Sanctions, BDS) -kampanjaa. Kampanja vaatii kansainvälisen painostuksen kohdistamista Israelin akateemisia instituutioita kohtaan boikotoinnin, sijoitusten poisvetämisen ja pakotteiden muodossa. Akateemisen boikotin tavoitteena on pakottaa Israel muuttamaan palestiinalaisia syrjivä ja sortava politiikkansa, mukaan lukien palestiinalaisten akateemisen vapauden tukahduttaminen.

### Vertailu Etelä-Afrikan akateemisiin boikotteihin

Etelä-Afrikan akateeminen boikotti nähdään usein mallina Israelin akateemiselle boikotille.

Lähteet
-------

1. ↑  Pessin Andrew and Doron S. Ben-Atar. Introduction. *Anti-Zionism on Campus: The University, Free Speech, and BDS*, edited by Pessin and Ben-Atar, Indiana UP, 2018, pp. 1-40.
2. ↑  PACBI Guidelines for the International Academic Boycott of Israel PACBI.  Arkistoitu 7 huhtikuu 2019. Viitattu 3 April 2014.
3. ↑  Israel Palestine Paradoxes of Academic Freedom *egs.edu*.  Arkistoitu 2 February 2014. Viitattu 3.2.2014.
4. ↑  Andy Beckett: 'It's water on stone - in the end the stone wears out' *The Guardian*.
**Jerzy Józef Brzęczek** (s. 18. heinäkuuta 1971 Truskolasy, Puola) on puolalainen entinen jalkapalloilija joka pelasi keskikenttäpelaajana. hän on Puolan jalkapallomaajoukkueen nykyinen päävalmentaja. Hänen aloitusseuransa oli Raków Częstochowa, jota hän myös valmentanut. Pelipaikaltaan hän oli puolustaja. Hän on puolan lisäksi pelannut Itävallan ja Israelin sarjoissa. Hän on saavuttanut Puolan mestaruuden Górnik Zabrzessa 1993 ja kaksi Itävallan mestaruutta FC Tirol Innsbruckissa, vuosina 2001 ja 2002. Hänellä on myös merkittävä maajoukkuemenestys niin pelaajana kuin valmentajana.

Maajoukkueura
-------------

Puolan jalkapallomaajoukkuetta Jerzy Brzęczek on edustanut 42 kertaa vuosina 2002 – 2009. Maaotteluissa hän on yltänyt neljästi maalintekoon, niin puolustaja kuin onkin. Hän oli maajoukkueen mukana Barcelonan olympialaisissa 1992 voittamassa hopeaa. Tällöin Espanja löi Puolan finaalissa maalein 3–2.

Ura seuroissa
-------------

Raków Częstochowa 1987–1988  
Olimpia Poznań 1988–1992  
Lech Poznań 1992–1993  
 Górnik Zabrze 1993–1995  
GKS Katowice 1995  
FC Tirol Innsbruck 1995–1998  
Linzer ASK 1998–1999  
Maccabi Haifa 1999–2000  
FC Tirol Innsbruck 2000–2002  
SK Sturm Graz 2002–2003  
FC Kärnten 2003–2004  
FC Wacker Innsbruck 2004–2007  
Górnik Zabrze 2007–2009  
Polonia Bytom 2009

Muuta
-----

Jerzy Brzęczek on Borussia Dortmundin oikean laitalinkin Kuba Błaszczykowskin eno ja innoittaja.

Lähteet
-------

1. ↑  | nyk. seura = ?
| tehtävä = Päävalmentaja
2. ↑  Nowacki, Aleksander: Jerzy Brzęczek is named Poland’s new national team manager - but who is he? *thefirstnews.com*.  13.7.2018. Viitattu 25.4.2022 (englanniksi).
3. ↑  Łukasz Brylski: Pczet piłkarzy polskich: Jerzy Brzęczek – Brzęk  17. 7. 2012. Klub Kibica.  Arkistoitu 25.5.2014. Viitattu 24.5.2014 (puolaksi).
4. ↑  Jerzy Brzeczek National Football Teams. Viitattu 24.5.2014.


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Puola

 |

 |
**Jerzu** on kunta Sardinian itäosassa Nuoron maakunnassa Italiassa. Kunnassa on runsaat 3 000 asukasta.

Alueen talous perustuu viininviljelyyn laaksoja ympäröivillä jyrkillä rinteillä olevilla viinitiloilla.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  www.tuttitalia.it
2. ↑  Fabrizio Ardito: *Sardinia*. Lontoo: DK, 1998. ISBN 978-1-40536-072-2.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Jerzu** Wikimedia Commonsissa

Nuoron maakunta
Aritzo | Arzana | Atzara | Austis | Bari Sardo | Baunei | Belvì | Birori | Bitti | Bolotana | Borore | Bortigali | Cardedu | Desulo | Dorgali | Dualchi | Elini | Fonni | Gadoni | Gairo | Galtellì | Gavoi | Girasole | Ilbono | Irgoli | Jerzu | Lanusei | Lei | Loceri | Loculi | Lodine | Lodè | Lotzorai | Lula | Macomer | Mamoiada | Meana Sardo | Noragugume | Nuoro | Oliena | Ollolai | Olzai | Onanì | Onifai | Oniferi | Orani | Orgosolo | Orosei | Orotelli | Ortueri | Orune | Osidda | Osini | Ottana | Ovodda | Perdasdefogu | Posada | Sarule | Silanus | Sindia | Siniscola | Sorgono | Talana | Tertenia | Teti | Tiana | Tonara | Torpè | Tortolì | Triei | Ulassai | Urzulei | Ussassai | Villagrande Strisaili
**Jacob Cooper "Jake" Locker** (s. 15. kesäkuuta 1988 Bellingham, Washington) on yhdysvaltalainen entinen amerikkalaisen jalkapallon pelaaja, pelipaikaltaan pelinrakentaja. Hän pelasi neljä kautta kestäneen ammattilaisuransa NFL-liigan Tennessee Titansissa.

Aiemmin superlupauksena pidetty Locker lopetti uransa vain 26-vuotiaana motivaatio-ongelmien vuoksi.

Ura
---

Yliopistojalkapalloa Washingtonin yliopistossa pelannut Locker oli monien asiantuntijoiden ennakkosuosikki ykkösvaraukseksi vuoden 2010 NFL:n varaustilaisuudessa. Hän kuitenkin päätti jäädä yliopistoon vielä neljänneksi vuodeksi, jonka aikana hänen osakkeensa hieman laskivat.

Tennessee Titans varasi Lockerin vuoden 2011 varaustilaisuuden kahdeksantena pelaajana. Tulokaskaudellaan hän toimi pääasiassa veteraani Matt Hasselbeckin varamiehenä, toimien aloittajana tämän ollessa loukkaantumisten vuoksi sivussa. Toisen kautensa Locker pääsi aloittamaan Titansin ykköspelinrakentajana.

Titansissa Locker ei missään vaiheessa onnistunut kuitenkaan täysin vakiinnuttamaan paikkaansa ykköspelinrakentajana, ja kärsi lisäksi useista loukkaantumisista.

Locker ilmoitti yllättäen kauden 2014 jälkeen lopettavansa uransa. Hän kertoi menettäneensä huipputasolla tarvittavan palon lajiin.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Wyatt, Jim: Jake Locker retiring from NFL *The Tennessean*.  10.3.2015. The Tennessean. Viitattu 20.8.2012. (englanniksi)
2. ↑  Wickersham, Seth: A matter of perspective *ESPN*.  6.4.2011. Viitattu 20.8.2012. (englanniksi)
3. ↑  Wyatt, Jim: Titans decide on Jake Locker as starting QB *The Tennessean*.  20.8.2011. Viitattu 20.8.2012. (englanniksi)

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Jake Locker**.
**Lieserl Einstein** (tammikuu 1902 – syyskuu 1903) oli Albert Einsteinin ja Mileva Marićin ensimmäinen lapsi ja ainoa tytär. Lieserl Einstein syntyi Novi Sadissa. Lieserl oli vuoteen 1986 asti tuntematon henkilö tutkijoille, kunnes löydettiin Einsteinin ja Marićin väliset kirjeet. Lieserlin kuolinsyytä ei tiedetä varmasti, mutta Michele Zackheim mainitsee kirjassaan *Einstein’s Daughter* mahdolliseksi kohtaloksi tulirokon.

Elämä
-----

Ensimmäinen maininta Lieserl Einsteinista löytyy kirjeestä, joka on päivätty 4. helmikuuta 1902, jossa tuore isä kysyy lapsen vointia. Marić synnytti esikoisensa vanhempiensa luona Novi Sadissa Serbiassa. Einstein itse oli Bernissä. Lieserl aiheutti paljon eripuraa Einsteinin perheen ja Marićin perheen välille, sillä lapsi oli syntynyt avioliiton ulkopuolella. 

Viimeisen kerran Lieserl mainitaan kirjeessä, joka on päivätty syyskuun 19. vuonna 1903. Kirjeessä mainitaan Lieserlin annettavaksi adoptoitavaksi.

Katso myös
----------

* Eduard Einstein
* Hans Albert Einstein

Lähteet
-------

* (Arkistoitu – Internet Archive)

Aiheesta muualla
----------------

* Fölsing, Albrecht: *Albert Einstein: Elämäkerta*. (Alkuteos: Albert Einstein: Eine Biographie, 1995.) Suomentanut Seppo Hyrkäs. Helsinki: Terra Cognita, 1999. ISBN 952-5202-27-5.

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Alankomaat

 |

 |
**Pattoin perintötalo** on Juvan kunnan omistama entinen talonpoikaistila, joka toimii nykyään talomuseona. Pattoin tila muodostui 1840-luvulla toteutetun isojaon yhteydessä, kun se erotettiin Purhola-nimisestä rusthollista omaksi, itsenäiseksi tilakseen. Pattoita viljeli Nikulaisen suku neljän sukupolven ajan, kunnes suvun viimeisen edustajan kuoltua tila päätyi valtiokonttorin omistukseen. Juvan kunta anoi omistusoikeuden tilaan vuonna 2004 ja museoi sen. Osa tilaa ympäröivästä metsästä on luonnonsuojelualuetta.

Lähes omavaraiselle maitotilalle ei ole ikinä vedetty sähköjä, viemäröintiä tai juoksevaa vettä. Asukkaat eivät myöskään hankkineet autoa tai traktoria, vaan hevosvetoisia koneita ja kulkupelejä käytettiin 1980-luvulle saakka arkikäytössä, kunnes tila autioitui. Pattoi säilyi omaleimaisena perinnetilana läpi toisen maailmansodan jälkeisen maatalouden voimakkaan modernisaatiokauden, ja onkin lähes 1900-luvun alkupuolen asussaan. Alue on nykyisin julkinen ulkoilu- ja virkistysalue, jossa pidetään opastettuja kierroksia kesäisin.

Aiheesta muualla
----------------

* Pattoin perintötalo Juvan kunnan sivuilla
* Pattoin perintötalo Museoraitti-sivustolla
* Tietoa Pattoin perintötalosta Etelä-Savon museosivustolla

Kirjallisuutta
--------------

* Vertainen, Kirsi & Suokas, Brita: *Pattoin perintötalo*. Juvan kotiseutu- ja museoyhdistys, 2010.
* Vertainen, Kirsi: *Pattoin kulttuuriperintö*. Juvan kotiseutu- ja museoyhdistys, 2007.

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * n
* k
* m
Perustiedot Wikidatassa: Pattoin perintötalo (Q73876389)ohje |
| --- |
|  |
| esiintymä kohteesta | kotimuseo |
|  |
| valtio | Suomi |
|  |
| sijaitsee hallinnollisessa yksikössä | Juva |
|  |
| katuosoite | Pattointie 62, 51900 Juva |
|  |
| koordinaatit | 61°51′58″N 27°50′14″E﻿ / ﻿61.866°N 27.83736°E﻿ / 61.866; 27.83736 |
|  |
|  |

 |
**Iltalintu** oli Mainostelevision lauantain myöhäisiltojen viihdeohjelma, jota lähetettiin vuosina 1976–1978. Yleisradion vuosikymmen aiemmin lähettämää *Jatkoaikaa* rakenteeltaan ja tyyliltään jäljitellyt show sisälsi haastatteluja, keskusteluja, sketsejä ja musiikkia.

*Jatkoajasta* oli peräisin myös *Iltalinnun* alkuvaiheen juontaja Lenita Airisto, jonka vakioparina oli Päiviö Pyysalo. Heidät korvasivat seuraavana vuonna Leena Rousek, Heikki Hietamies ja Markku Veijalainen. Muita tekijöitä ja esiintyjiä olivat Ere Kokkonen, Seppo Ahti, Jukka Virtanen, Olli Alho, Neil Hardwick, Ilkka Kylävaara, Heikki "Lisko" Linko, Joke Linnamaa, Ritva Valkama, Leo Lastumäki ja Vesa Nuotio. Ohjelman kapellimestarina toimi Jani Uhlenius. Matti Kuuslan "Piikkis-show" oli alusta loppuun osa *Iltalinnun* sisältöä. Ohjelmassa vieraili myös ulkomaisia tähtiä, kuten Danny Kaye ja Dennis Weaver. Suomalaisia vieraita olivat Lenita Airiston muistin mukaan Ella Eronen, Kari Suomalainen, Alma Pääkkönen, Paavo Haavikko, Irwin Goodman, Valto Laitinen, Sirkku Talja, Jaakko Pöyry ja Jorma Ojaharju.

*Helsingin Sanomien* tv-kriitikko Jukka Kajava ei yleensä pitänyt MTV:n ohjelmista, mutta kirjoitti tuoreeltaan *Iltalinnussa* olevan jotain hyvääkin, kuten siistit lavasteet, keskustelutaitoiset juontajat ja tarpeeksi erilaiset välisketsit. Pari kuukautta myöhemmin hän oli jo kyllästynyt ohjelman joutaviin puheenaiheisiin ja toistuvaan rakenteeseen: "Jos haluttiin, että mainokset tuntuvat ohjelman taukokohdissa virkistäviltä, houkuttavilta keitailta, niin *Iltalinnun* arvosana on täysi kymppi." Ohjelman loppuvaiheissa keväällä 1978 Kajava ei nähnyt *Iltalinnussa* enää juuri muuta hyvää kuin Ritva Valkaman ja Leo Lastumäen komiikan.

Monet *Iltalinnun* tekijöistä olivat mukana myös sitä seuranneen MTV:n viihdesarjan *Parempi myöhään…* (1979) tuotantotiimissä.

Lähteet
-------

1. 1 2  Parempi myöhään ja Iltalintu *Muistikuvaputki, Yle Vintti*.  4.4.2008. Viitattu 11.7.2019.
2. ↑  *Iltalintu* Elonetissä.
3. ↑  *Iltalintu* Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
4. ↑  Airisto, Lenita: Lenita Airisto (PDF) *Lenita Airiston verkkosivusto*. Viitattu 11.7.2019.
5. ↑  Kajava, Jukka: Tv-ilta kanavaa vaihtamatta: asiasta toiseen, viidenteen....  *Helsingin Sanomat*, 23.2.1976. Näköislehden etusivu (tilaajille).
6. ↑  Kajava, Jukka: Me suomalaiset ja Iltalintu.  *Helsingin Sanomat*, 20.4.1976, s. 47. Näköislehden etusivu (tilaajille).
7. ↑  Kajava, Jukka: Laman lyömää.  *Helsingin Sanomat*, 18.4.1978, s. 37. Näköislehden etusivu (tilaajille).
**Iltapulu** on televisio-ohjelmaopas Internetissä. Sivusto sisältää kaikkien suomalaisten peruskanavien sekä yleisimpien maksullisten kanavien ohjelmatiedot. Kanavilla esitettävien elokuvien yhteydessä näkyy Internet Movie Database -tietokannan käyttäjien yhteenlaskettu arvosana kullekin teokselle yhden desimaalin tarkkuudella. Sivustoa voi käyttää kirjautumatta, mutta kirjautumalla käyttäjä voi muokata kanavalistaansa. Sivuston kautta voi myös katsella ohjelmia suoratoistona kanavien omia verkkosivuja hyödyntäen. Sivustoa on mahdollista käyttää myös mobiilisovelluksella, joka toimii iOS-, Android- ja Windows Phone -käyttöjärjestelmissä.

Iltapululla on 230 000 käyttäjää viikossa, mikä on kuitenkin selvästi vähemmän kuin kilpailija Telkku.comilla. Facebook-tykkäysten määrällä mitattuna sivusto on siitä huolimatta pidetympi kuin kilpailijansa. Sivustoa on luonnehdittu erittäin käyttäjäystävälliseksi sen selkeän graafisen ulkoasunsa vuoksi.*kenen mukaan?* Mediayhtiö Sanoma omistaa puolet sivustosta. IS.fi ja HS.fi näyttävät sivuston ohjelmatietoja.

Sanaa *Iltapulu* on käytetty iltapäivälehden erisnimenä Sanoman kustantamassa *Aku Ankka* -lehdessä.

Lähteet
-------

1. ↑  iltapulu.fi - tutustu suomen tykätyimpään tv-oppaaseen *similarweb.com*. Viitattu 25.6.2022. (englanniksi)
2. ↑  Mediamme klikklik.fi. Viitattu 19.2.2018.
3. ↑  Telkku.comille suora haaste – voiko näin murskaava ylivoima kääntyä? *Uusi Suomi*.  17.10.2014. Viitattu 19.2.2018.
4. ↑  BRIEF-Sanoma: Sanoma Media Finland's share in Iltapulu rises to 50 pct  17.11.2016. Reuters. Viitattu 19.2.2018. (englanniksi)
5. ↑  Sanoma Media Finlandin omistusosuus TV-opas Iltapulusta nousi 50 prosenttiin Sanoma. Viitattu 19.2.2018. [vanhentunut linkki]

Aiheesta muualla
----------------

* Vehviläinen, Maija & Ovaskainen, Teppo: Telkku.comin perustaja onnistui taas – ensin Iltalehti, nyt Ilta-Sanomat *Uusi Suomi*.  30.10.2013.
* Iltapulu siivittämään Ilta-Sanomien tv-opastarjontaa (lehdistötiedote)  30.10.2013. Sanoma.  Arkistoitu 20.2.2018. Viitattu 19.2.2018.
* Pulu nokkii Telkku.comilta käyttäjän toisensa jälkeen *Viikonloppu.com*.  2.6.2015.
Ilta Leiviskä vuonna 1926.
**Ilta Leiviskä** (12. marraskuuta 1907 Helsinki – 5. elokuuta 1979 Helsinki) oli suomalainen tanssitaiteilija, koreografi ja musiikkipedagogi. 

Leiviskä opiskeli vuosina 1923–1932 Helsingin musiikkiopistossa (myöhempi Sibelius-Akatemia) tanssia Maggie Gripenbergin johdolla sekä pianonsoittoa. Leiviskä oli sittemmin tanssijana ja koreografina Gripenbergin tanssiesityksissä. Hän valmistui 1920-luvulla Ebeneser-Seminaarista lastentarhanopettajaksi ja työskenteli tässä ammatissa vuoteen 1949, jolloin hänestä tuli Gripenbergin apuopettaja Sibelius-Akatemiassa. Vuodesta 1953 Leiviskä oli itsenäinen musiikkiliikunnan opettaja Akatemiassa sekä omassa tanssikoulussaan. Hän oli myös kuorolausunnan liikunnanohjaaja Helsingin Työväenopistossa vuosina 1941–1951 sekä liikunnan ja teatteritanssin opettaja Lappeenrannan kesäyliopiston teatteriseminaarissa vuosina 1962–1966.

Leiviskän oppitunneilla toimi tavallisesti säestäjänä pianisti Inkeri Simola-Isaksson. Leiviskän opetus sisälsi muun muassa rytmiikkaa, kehon harjoitusta ja koreografioiden harjoittelua usein improvisoidun säestyksen tuella. Simola-Isaksson jatkoi myöhemmin Leiviskän työtä ja myös hänestä tuli arvostettu musiikkipedagogi ja Leiviskän jälkeen yksi suomalaisen musiikkiliikunnan uranuurtajia. Näyttämötanssimisen ja opetuksen lisäksi Leiviskä oli luova koreografi.

Leiviskälle myönnettiin Pro Finlandia -mitali vuonna 1976.

Lähteet
-------

* Heini Lehmusvaara 2007. Perusrytmistä polyrytmiikkaan. Musiikkiliikuntaoppimateriaali ja sen testaus peruskoulun seitsemännellä luokalla. Jyväskylän yliopisto, Musiikin laitos, pro gradu -tutkielma
* Tomi Forss 2000. Kehorytmiikka Emile Jaques-Dalcrozen eurytmian sovelluksena, oppimisprosessina ja opetusmateriaalina. Jyväskylän yliopisto, pro gradu -tutkielma
* Kuolleita (maksullinen artikkeli) Helsingin Sanomat 5.8.1979, HS Aikakone. Viitattu 13.4.2018.