recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Meesauuni** on pyörivä rumpumainen uuni, jota käytetään kemiallisen sulfaattiselluprosessin kemikaalien talteenotossa. Uunin pituus on tyypillisesti 50–120 metriä ja halkaisija kahdesta neljään metriä .

Viherlipeän kaustisoinnissa kalkki (CaO) liukenee veteen seuraavasti :

CaO (s) + H2O (liq) → Ca(OH)2 (aq)
Tämän jälkeen muodostuu meesaa eli sakkaa, joka sisältää pääasiassa kalsiumkarbonaattia (CaCO3) :

Ca(OH)2 (aq) + Na2CO3 (aq) → CaCO3 (s) + 2NaOH (aq)
Meesauunissa meesa kuivuu, lämpenee ja lopulta muuttuu kalsiumoksidiksi (CaO) noin 800–1150 °C:n lämpötilassa  seuraavan reaktioyhtälön mukaisesti :

CaCO3 (s) → CaO (s) + CO2 (g)
Uunin retentioaika on 2–3 tuntia. Se on noin 2–5 asteen kulmassa, jotta meesa etenisi uunin sisällä. Savukaasujen kulkusuunta on meesasakkaan nähden päinvastainen. Savukaasujen ja sakan sisältämä lämpöenergia otetaan talteen. Savukaasut sisältävät paljon typen oksideja, koska uuniin syötetään enemmän kuin stoikiometrisen palamisen tarvitsema määrä ilmaa ja siellä vallitsee korkea lämpötila. Ennen vapauttamista ilmakehään savukaasuista poistetaan pienhiukkasia venturipesurin tai sähköstaattisen suodattimen avulla. Korkeaa lämpötilaa vaativa meesauuni on perinteisesti ollut sellutehtaan ainoa fossiilista polttoainetta käyttävä prosessi, mutta nykyään sen polttoaineena voidaan käyttää esimerkiksi ligniiniä tai puun kuoresta valmistettua kaasua.

Katso myös
----------

* Soodakattila
* Sulfaattimenetelmä

Lähteet
-------

1. 1 2  UPM-Kymmene nostaa älyllä meesauunin tuottavuutta *Tekniikka & Talous*.  23.9.2002. Viitattu 1.10.2017.
2. 1 2 3 4  Biermann, Christopher (1996). *Handbook of pulping and papermaking*. Academic Press. ISBN 978-0-12-097362-0.
3. ↑  Ligniini on tulevaisuutta *Stora Enso*. Viitattu 31.5.2018.
4. ↑  Jättiläinen nousee *Echo*.  2/2015. Metsä Fibre. Viitattu 31.5.2018.

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: sv:Mesaugn
Kullattuja messinkikanzasheja, aikakausi tuntematon.
**Kanzashi** (簪, ***Kanzashi***) on perinteisissä japanilaisissa kampauksissa käytettävä hiuskoru tai -koriste. Ensimmäiset kanzashit otettiin käyttöön kun naiset luopuivat hiusten pitämisestä auki ja siirtyivät nutturoihin. Kanzashit nousivat laajempaan käyttöön Edo-kaudella, kun käsityöläiset alkoivat valmistaa taidokkaampia tuotteita. Hiuskoristeita on saatettu käyttää myös puolustusvälineinä hätätilanteissa.

Nykyään kanzasheja käyttävät useimmiten morsiamet ja ammattimaiset kimonon käyttäjät kuten geishat, tayūt ja yūjot sekä perinteisten taiteenlajien taitajat. Nuoret japanilaiset naiset ovat kuitenkin alkaneet käyttää kanzasheja lisäämään elegantin osan pukuunsa.

Kanzasheja valmistetaan monista eri materiaaleista kuten lakatusta puusta, kullalla tai hopealla
päällystetystä metallista, kilpikonnankuoresta, silkistä ja muovista. Varhaiset bakeliittikanzashit ovat haluttuja keräilyesineitä.

Kanzasheja on monenlaisia ja niitä käytetään monin eri tavoin. Geisha kanzashien tyyli ja sijoitus osoittavat valistuneelle katsojalle hänen statuksensa ensi silmäykseltä. Maikot käyttävät enemmän ja koristeellisempia kanzasheja kuin geishat ja etenevät koulutuksensa mukaan kampauksesta toiseen, joihin liittyvät tietyllä tavalla puetut kanzashit.

* **Tsumami-kanzashi** tehdään silkkitilkuista origamien tavoin taitelluista ja muotoilluista osasista. Ne esittävät useimmiten kukkia tai perhosia, mutta nykyaikana on paljon muitakin aiheita.
* **Birabira kanzashi** eli "helisevä kanzashi" tehdään kapeista metallisuikaleista, jotka ripustetaan roikkumaan riviin. Birabira-osa voidaan myös liittää tsumami-kanzashiin.
* **Kushi** on koristekampa. Japanilaiset käsintehdyt koristekammat ovat huippulaatua: sanotaan, että tiheäpiikkisimmissä kammoissa piikkien välisiä rakoja on vaikea erottaa. Kampoja on tehty puusta (santelipuusta ja hinoki-sypressistä) ja kilpikonnan kuoresta tai muusta sarveisaineesta (sarvesta tai kavioista).
**Vuoden 2016 Kaohsiungin maanjäristys** tapahtui lauantaina 6. helmikuuta eteläisessä Taiwanissa kello 03:57 yöllä paikallista aikaa. Järistys oli voimakkuudeltaan 6,4 momenttimagnitudia, ja sen keskus sijaitsi 28 kilometriä Pingtungista koilliseen Kaohsiungin kunnan alueella. Suurimmat vahingot kärsittiin Tainanin kunnassa, missä useita rakennuksia sortui kokonaan tai osittain. Maanjäristyksessä kuoli 117 ihmistä ja useita satoja loukkaantui.

Vaikutukset
-----------

Suurimmat vauriot kärsineessä Tainanissa romahti useita rakennuksia. Yli sata ihmistä kuoli 16-kerroksisen asuinrakennuksen kaaduttua kyljelleen. Maanjäristys tapahtui vain noin kaksi päivää ennen kiinalaisen uudenvuoden juhlinnan alkua, jolloin monet perheet olivat perinteiden mukaisesti kokontuneet yhteen juhlan viettoon.

Järistyksessä kuolleista 115 oli maanjäristyksen sattuessa sortuneessa 16-kerroksisessa Weiguan Jinlong -tornitalossa (suom. *Weiguanin kultainen lohikäärme*). Vuonna 1992 valmistunut rakennus oli virallisesti rakennettu 1990-luvun alun rakennussäädösten mukaisesti, eikä vastannut rakenteidensa kantokyvyltä vuonna 2016 Taiwanissa voimassa olleita rakennusten turvallisuussäädöksiä. Lisäksi on epäilty, ettei tornitalo alun perinkään vastannut vanhempiakaan säädöksiä, sillä romahtaneen talon haljenneiden betonirakenteiden sisältä löytyi vaahtomuovia ja ruokaöljytölkkejä, joita on oletettavasti käytetty laittomasti halpana betonin täytteenä. Tainanin kunnalliset viranomaiset pidättivät tornitalon rakentaneen Weiguan Construction Companyn omistajan kiinteistökehittäjä Lin Minghuin ja kaksi hänen yhtiökumppaniaan epäiltynä kuolemantuottamukseen johtaneesta välinpitämättömyydestä.

* Kaatunut 17-kerroksinen asuinrakennus Weiguan Jinlong yöllä 6. helmikuuta.Kaatunut 17-kerroksinen asuinrakennus Weiguan Jinlong yöllä 6. helmikuuta.
* Kaatunut Weiguan Jinlong seuraavana päivänä 7. helmikuuta.Kaatunut Weiguan Jinlong seuraavana päivänä 7. helmikuuta.
* Maanjäristyksen aiheuttamia tuhoja Tainanin Xinhuan alueella.Maanjäristyksen aiheuttamia tuhoja Tainanin Xinhuan alueella.
* Vahingoittunut rakennus.Vahingoittunut rakennus.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  M6.4 - 28km NE of Pingtung, Taiwan United States Geological Survey. Viitattu 6.2.2016. (englanniksi)
2. 1 2 3  Yang Ssu-jui ja Frances Huang: Body of last victim of apartment collapse in Tainan found *Focus Taiwan*.  18.2.2016. Viitattu 14.4.2016. (englanniksi)
3. ↑  Taiwanin maanjäristyksen uhriluku kasvaa – toiveet eloonjääneistä hiipumassa *Yle Uutiset*.  8.2.2016. Viitattu 8.2.2016.
4. ↑  Taiwan earthquake: more than 100 still trapped under collapsed tower block *The Guardian*.  7.2.2016. Viitattu 8.2.2016. (englanniksi)
5. 1 2 3  Keith Bradsher: Taiwan Earthquake Investigators Arrest Developer of Collapsed Building *The New York Times*.  9.2.2016. Viitattu 9.2.2016. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Kaohsiungin maanjäristys 2016** Wikimedia Commonsissa
Sähkömagneettisen säteilyn spektri, josta vain pieni osa on valon alueella.
**Optinen tähtitiede** on tähtitieteen tutkimuksen osa-alue, jonka havainnot tehdään kaukoputken avulla pääasiassa näkyvän valon sekä myös sitä ympäröivien pitkäaaltoisen infrapunasäteilyn sekä lyhytaaltoisen ultraviolettisäteilyn taajuudella. Optinen tähtitiede kattaa aallonpituudet 400–800 nanometriä. Tutkimusmenetelmiä ovat valokuvaus filmille tai nykyisin lähinnä valoherkälle elektroniselle kennolle, kohteen lähettämän valon määrää mittaava *fotometria*, valon jakautumista aallonpituuden suhteen tutkiva *spektroskopia* sekä valon polarisaation astetta määrittelevä *polarimetria*.

Optinen tähtitiede muodostaa valtaosan havaitsevasta tähtitieteestä. Maan ilmakehä päästää näkyvän valon lähes esteettä pinnalle asti, toisin kuin useimmat muut aallonpituudet, joten useimmat maanpäälliset tähtitieteen havaintovälineet ovat nimenomaan optisia kaukoputkia. Avaruudessa päästään kuitenkin suurempaan tarkkuuteen pienemmillä laitteilla, koska siellä ilmakehän virtaukset eivät aiheuta kuviin ylimääräistä epäterävyyttä. Myös maanpäälliset kaukoputket sijaitsevat usein kuivilla ja vuoristoisilla seuduilla, jossa sää on mahdollisimman usein selkeä ja ilma sisältää mahdollisimman vähän vesihöyryä. Tähtitieteen harrastus keskittyy lähes yksinomaan optiseen tähtitieteeseen.

Aiheesta muualla
----------------

* Astrofysiikkaa (pdf) *Turun yliopisto*.  Arkistoitu 2.2.2019. Viitattu 2.2.2019.
* Jetsu, Lauri; Hackman, Thomas; Willamo, Teemu: Havaitsevan tähtitieteen peruskurssi I *Helsingin yliopisto*. Viitattu 2.2.2019.
**Robert Freeman** (5. joulukuuta 1936 – 7. marraskuuta 2019) oli brittiläinen valokuvaaja ja suunnittelija, joka tunnetaan parhaiten lukuisten The Beatles -yhtyeen kansien kuvaajana. Freeman oli yhtyeen eniten käyttämä valokuvaaja vuosina 1963–1966. Ennen työskentelyään Beatlesin kanssa hän oli luonut mainetta *The Sunday Times* -sanomalehden kuvaajana. 

Freeman päätyi Beatlesin kuvaajaksi yhtyeen managerin Brian Epsteinin nähtyä tämän ottamat mustavalkokuvat jazzmuusikko John Coltranesta.

Lähteet
-------

1. ↑  Blistein, Jon: Paul McCartney Remembers Beatles Photographer Robert Freeman *Rolling Stone*.  8.11.2019. Viitattu 8.11.2019. (englanniksi)
2. ↑  Clarke, Patrick: Paul McCartney pays tribute to Beatles photographer Robert Freeman, who has died aged 82 *NME*.  8.11.2019. Viitattu 8.11.2019. (englanniksi)

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Japani
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz
* Museum of Modern Art
	+ 2
* Photographers' Identities
* RKD Artists
* ULAN

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana

 |

 |
**Robert Lee Griffin III** (s. 12. helmikuuta 1990 Okinawa, Japani) on yhdysvaltalainen amerikkalaisen jalkapallon pelaaja, pelipaikaltaan pelinrakentaja. Hän pelaa tällä hetkellä NFL-liigan Baltimore Ravensissä. Ennen ammattilaisuraansa Griffin pelasi yliopistojalkapalloa Baylorin yliopiston joukkueessa.

Griffin on vuoden 2011 Heisman Trophy -voittaja.

Ura
---

Yleisesti lempinimellä "RG3" tunnettu Griffin voitti ensimmäisenä pelaajana Baylorin yliopiston historiassa parhaalle yliopistopelaajalle annettavan Heisman Trophyn. Hän on amerikkalaisen jalkapallon lisäksi kilpaillut aitajuoksussa. 110 metrin aitajuoksussa (99,1 cm aidoilla) hänen ennätyksensä on 13,46 vuodelta 2007 ja 400 metrin aitajuoksussa hänen ennätyksensä on 49,22 vuodelta 2008.

Heisman Trophyn voittamisen jälkeen Griffin päätti jättää viimeisen yliopistovuotensa väliin siirtyäkseen ammattilaiseksi, ilmoittaen osallistumisestaan vuoden 2012 NFL:n varaustilaisuuteen. Häntä pidettiin yleisesti tilaisuuden toiseksi parhaana pelinrakentajana Stanfordin yliopiston Andrew Luckin jälkeen, ja Washington Redskins päätti tehdä vaihtokaupan St. Louis Ramsin kanssa saadakseen varmasti Griffinin. 

Lopulta Redskins pääsi varaamaan Griffinin itselleen tilaisuuden toisella varausvuorolla, Indianapolis Coltsin otettua Luckin ensimmäisellä vuorolla. Hän otti välittömästi haltuunsa aloittavan pelinrakentajan roolin, edeltäjien John Beckin ja Rex Grossmanin pelattua heikon edelliskauden.

Griffin valittiin heti tulokaskaudellaan NFL:n tähdistöotteluun, Pro Bowliin. Hän joutui kuitenkin jättämään ottelun väliin pahan polvivamman takia, josta kuntoutuminen kesti lähes seuraavan kauden alkuun.

Lähteet
-------

1. ↑  Robert Griffin[vanhentunut linkki] Tilastopajan tietokannassa. Viitattu 24.11.2012 (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Robert Griffin III IAAF:n tietokannassa (englanniksi)

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Robert Griffin III** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Henkilöt | 
* World Athletics

 |

 |
|  |
| --- |
| **Veli-Pekka Laitinen** |
|  |
| **Syntynyt** | 30. lokakuuta 1976 |
| **Pelipaikka** | Puolustaja |
| **Syntymäpaikka** | Hämeenlinna, Suomi |
| **Mitat** | 185 cm/82 kg |
| **Kätisyys** | Left |
| **Sopimus joukkueeseen** | 2008 |

**Veli-Pekka Laitinen** (s. 30. lokakuuta 1976 Hämeenlinna) on suomalainen jääkiekkoilija, pelipaikaltaan puolustaja.

Laitinen pelasi kaudet 1993–1997 HPK:ssa, mutta pääosin kuitenkin juniorijoukkueessa. Syksyllä 1997 mies siirtyi Vaasan Sportiin pelattuaan sitä ennen HPK:ssa 3 ottelua SM-Liigassa.

Kaudeksi 1998–1999 Laitinen siirtyi Pelicansin miehistöön ja oli nostamassa lahtelaiset SM-liigaan. Laitista pidetäänkin Lahdessa yhtenä parhaimpina pelaajahankintoina ikinä. Mies kehittyi Lahdessa nopeasti ja nousi heti SM-liigankin huippupuolustajien joukkoon.

Kauden 2000–2001 alkupuolella Laitista vaivasi kuitenkin ikävä vamma, mutta tästä toivuttuaan sama vahva tahti jatkui Pelicans-puolustajan otteissa. Kauden päätteeksi Laitisen tehotilastoon kirjattiin lukema +14 joka oli ylivoimaisesti joukkueen paras.

Kesällä 2002 Laitinen siirtyi Ruotsin Elitserienin Brynäsiin. Kaksi kautta riittivät Laitiselle ja tämän jälkeen mies palasi lähtöruutuunsa Hämeenlinnaan, jossa kuitenkaan kausi ei alkanut kovinkaan kaksisesti ja vaikeudet jatkuivat läpi kauden. 

Kausi 2005–2006 oli Laitiselle ja HPK:lle mestaruuskausi ja se sujui myös Laitisen osalta paremmin. Mies oli joukkueen tärkeimpiä puolustajia koko kauden.

Hienon kauden jälkeen HPK halusi jatkaa palveluitaan Laitisen kanssa ja he sopivat Veli-Pekan kanssa vuoden jatkosopimuksen. Kaudeksi 2007–2008 Laitinen valittiin HPK:n kapteeniksi, mutta koko joukkueen suoritus jäi pettymykseksi. Seuraavalle kaudelle Laitinen ei löytänyt seuraa, ennen kuin teki lyhyen sopimuksen Ruotsin HV71:n kanssa. Laitinen kuitenkin palasi pian Suomeen, tällä kertaa Rauman Lukkoon jossa pelasi kauden loppuun.

Saavutukset
-----------

* Suomen mestaruus 2006, HPK
* 9 A-maaottelua (1+2)

Seurat
------

* Vaasan Sport, Mestis
* Pelicans, Mestis, SM-liiga
* Brynäs,HV-71 Elitserien
* HPK, Lukko Rauma, SM-liiga

Lähteet
-------

* Veli-Pekka Laitinen Eurohockey-sivustolla (englanniksi)
* Veli-Pekka Laitinen The Internet Hockey Databasessa (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Laitinen Jatkoaika.com:in sivustolla (Arkistoitu – Internet Archive)
***S/S Balmung*** oli suomalaisen varustaja Ernst Sohnin omistaman Rederi Ab Notung -laivanvarustamon nimissä ollut höyryrahtilaiva.

Laiva valmistettiin Newcastlessa, ja sen kotisatama oli aluksi Oslo. Tuolloin laivan nimenä oli *S/S Coruna*. Vuonna 1938 laivan osti Ernst Sohn Helsinkiin, ja sen jälkeen se vuonna 1940 muutti Poriin. Ernst Sohn osti laivan sen alkuperäiseltä omistajaltaan Garonne D/S I/S (Fearnley & Eger) -yhtiöltä Oslosta (tuolloisesta Kristianiasta).

Laivan valtaus ja muuttaminen miinanraivaajaksi
-----------------------------------------------

Saksalaiset valtasivat laivan 10. huhtikuuta 1940 Bergenissä sen ollessa matkalla Turusta Hartlepooliin. Saksalaisten hallussa se siirtyi aluksi Hampuriin rahtilaivaksi, ja sen nimeksi tuli *S/S Gebweiler*. Laiva muutettiin pian miinanraivaajaksi Saksan merivoimien käyttöön, ja se sai uuden nimen *Sperrbrecher-165*. 

Sperrbrecherit ("esteenmurtajat") olivat suuria rahtilaivoja, jotka oli muunneltu Saksan Kriegsmarinen käyttöön miinanraivaajiksi. Sperrbrecher-laivat johtivat itsensä vaarantaen saksalaisia laivasaattueita miinakentän läpi. Tehokkuuden vuoksi niiden piti olla suurikokoisia laivoja. Miehistön turvaksi niihin lisättiin ylimääräisiä pehmusteita ja kellukkeita. Sperrbrecher-165 ei kuitenkaan onnistunut pelastamaan omaa miehistöään ajaessaan miinakenttään Falsterin saaren edustalla 7. elokuuta 1943. Turmassa menehtyi 16 merimiestä.

Historia
--------

Aluksen omistuksen vaiheet:

* 1908 Alus lasketaan vesille *S/S Coruna* -nimisenä. Ensimmäinen omistaja on Garonne D/S I/S (Fearnley & Eger), Oslo (entinen Kristiania)
* 1938 Alus ostetaan Suomeen Ernst Sohnin omistukseen. Laivan nimeksi tulee *S/S Balmung*, ja sen kotisatamaksi tulee Helsinki.
* 1940 Aluksen kotisatamaksi tulee Koivisto. Omistaja on Rederi Ab Notung (Ernst Sohn) Pori.
* 10.4.1940 Saksalaiset valtaavat aluksen Bergenissä sen ollessa matkalla Turusta Hartlepooliin.
* 1940–1941 Alus toimii Hampurilaivarustamon rahtilaivana. Omistaja on 1.9.1940 alkaen Reederei Leth & Co. Hamburg
* 1941 Rahtiliikenne jatkuu. Omistajaksi vaihtuu saksalainen Friedrich Krupp AG.
* 1941–1943 Alus toimii *S/S Sperrbrecher-165* -nimisenä miinanraivaajana Saksan valtakunnan merivoimien (Kriegsmarinen) palveluksessa.
* 7.8.1943 Sperrbrecher-165 ajaa miinaan Falsterin saaren edustalla ja vie mukanaan 16 merimiestä. Se jää hylkynä merenpohjaan.

Lähteet
-------

1. ↑  Suomen kauppalaivatietokanta laivakortti no #2758
2. ↑  aani.easylinehost.net[vanhentunut linkki]
3. ↑  Wrecksite.eu
**La Chambre aux échos** on Ranskassa toimiva teatteriseurue, jota luotsaa sekä ohjaaja Aleksi Barrière että kapellimestari Clément Mao-Takacs. *La Chambre aux échos* keskittyy aikalaisohjelmistoon, ja seurue on muun muassa tilannut kamariversion Kaija Saariahon *La Passion de Simone*-oratoriosta. Teatteriseurueen yhteistyömalli perustuu musiikkiteatterin perinteeseen, jonka johtoajatuksena on taiteiden yhteispeli.

Ryhmän monikielinen musiikkiteatteriproduktio *Violences* (libretto ja ohjaus Aleksi Barrière, musiikki Juha T. Koskinen & Hans Werner Henze) nähtiin Suomen Kansallisoopperassa helmikuussa 2019. Samana vuonna nähtiin ryhmän kaksi muuta Barrièren ohjaamaa produktiota Tampere-talossa: *Give me a few words* -soolo ja Kaija Saariahon ooppera *La Passion de Simone*. Teos esitettiin myös Helsingin Musiikkitalossa joulukuussa 2022. Edellisen syksyn aikana ryhmä palasi Kansallisoopperaan uudella teoskokonaisuudella *Between*.

Lähteet
-------

1. ↑  Sellars, Peter: Text, space, music *La Chambre Aux Échos – music + theatre*. Viitattu 21.7.2021. (englanniksi)
2. ↑  La Passion de Simone. Tampere-talo.
3. ↑  Konserttiarvostelu | Kaija Saariahon syvästi puhuttelevan teoksen ytimessä on ristiriita *Helsingin Sanomat*.  30.12.2022. Viitattu 7.1.2023.
4. ↑  Konserttiarvostelu | Kaija Saariahon nuoruudenteos oli esittämättä lähes 40 vuotta: Nyt se palailee näyttämöille osana musiikkiteatteri-iltaa *Helsingin Sanomat*.  1.9.2022. Viitattu 7.1.2023.
**S/S Achill** oli Lontoossa rekisteröity pirtulaiva, joka upposi spriilastissa Selkämerellä Säpin länsipuolella 6. elokuuta 1933. Laivan miehistö pelastettiin ohikulkeneeseen laivaan, ja osa aluksen lastista ajautui myöhemmin Suomen rannikolle.

500 tonnin *Achill* lähti Danzigista 28. heinäkuuta 1933 kohti Pohjanlahtea. Virallinen matkan päämäärä oli papereissa Ruotsin Skellefteå, mutta todellisuudessa oli tarkoitus toimittaa spriilasti Suomen rannikolle. Laiva sai matkan aikana myrskyssä vuodon useiden pohjaniittien irrottua, ja se alkoi vähitellen täyttyä vedellä niin, että sen miehistö joutui lopulta lähettämään hätämerkkejä aluksen ollessa Säpin länsipuolella Suomen aluevesien ulkopuolella.

Pohjoiseen Vaasaan matkalla ollut saksalainen höyrylaiva *Orlando* huomasikin hätämerkit ja käänsi kurssinsa kohti syvällä vedessä ajelehtivaa *Achillia*. Laivan 13 hengen miehistö, joista viisi oli englantilaisia ja kahdeksan virolaisia, siirtyi tavaroineen *Orlandoon*. *Achillia* yritettiin aluksi hinata kohti Suomen rannikkoa, mutta hinausköysi katkesi pian ja *Achill* jäi ajelehtimaan upoten lopulta kokonaan.

Vaasaan tultaessa *Achillin* miehistön jäsenet olivat humalassa nautittuaan matkan varrella *Achillista* mukaanottamiaan viinapulloja. Heitä kuulusteltiin merivartiolaitoksen Pohjanlahden piirin esikunnassa, mutta laivan päällikkö Fullerton piti kiinni kertomuksestaan, jonka mukaan laiva oli ollut kappaletavaralastissa matkalla Skellefteåån. Koska *Achill* oli uponnut Suomen aluevesien ulkopuolella, eivät viranomaiset voineet tehdä muuta kuin toimittaa miehistön pois maasta.

*Achillin* lastina olleita pirtukanistereita ajelehti pian Luvian saaristoon niin, että meren pinta oli paikoin niitä täynnä. Pirtua kerättiin merestä useiden päivien aikana noin 10 000 litraa, lisäksi löydettiin *Achillin* pelastusvene ja muuta laivalta peräisin olevaa esineistöä. *Achill*-laivassa arvioidaan olleen noin 80 000 litran pirtulasti, joten suurin osa lastista jäi kuitenkin laivan hylkyyn.

Lähteet
-------

* Seppo Salosen merihistoriasivut: S/S Achill (Arkistoitu – Internet Archive)
La Citoyenne 3. heinäkuuta 1881
**La Citoyenne** oli ranskalainen feministinen sanomalehti, jota Hubertine Auclert julkaisi Pariisissa 1881–1891. Se alkoi ilmestyä 13. helmikuuta 1881 ja ilmestyi joka toinen kuukausi. Lehti oli ensimmäinen naisten äänioikeutta ajava lehti. Se ajoi hyvin voimakkaasti naisten vapautusta ja lainsäädännön muuttamista niin, että naisen asema olisi tasa-arvoinen. Lehti vaati naisille oikeutta toimia julkisissa viroissa ja esitti, että naista alentavat lait olisivat jääneet hyväksymättä, jos niitä säädettäessä olisi kuultu naisia. Lehteen kirjoittivat monet huomattavat feministit kuten Marie Bashkirtseff.

Taloudellisten vaikeuksien vuoksi Hubertine Auclert joutui 1891 lakkauttamaan lehden. Samana vuonna aktivisti Maria Martin (1839–1910) perusti lehden *Le Journal des femmes*, ja vuonna 1897 Marguerite Durand (1864–1936) jatkoi työtä ja perusti uuden sanomalehden *La Fronde*.

Lähteet
-------

* Eichner: La Citoyenne in the World: Hubertine Auclert and Feminist Imperialism (Arkistoitu – Internet Archive)
**Pekka Tapani Sivonen** (s. 11. lokakuuta 1955 Tampere) oli Maanpuolustuskorkeakoulun strategian professori vuodesta 2003 vuoteen 2020.

Pekka Sivonen syntyi Väinö Sivosen ja Enni Merton perheeseen. Hänen puolisonsa vuodesta 2006 on Tuuli-Maaria Hytönen, Mattiesko Hytösen ja Heli Sinkkosen tytär. Sivonen tuli ylioppilaaksi 1974, suoritti yhteiskuntatieteiden kandidaatin tutkinnon 1979 Tampereen yliopistossa ja valtiotieteen lisensiaatin tutkinnon 1984 Helsingin yliopistossa, jossa hän myös väitteli tohtoriksi 1992. Sivonen oli vierailevana tutkijana Harvardin yliopistossa 1981–1982, Helsingin yliopiston assistenttina hän toimi 1984–1985, Rauhan- ja konfliktintutkimuslaitoksen tutkijana ja erikoistutkijana 1985–1991, Sotakorkeakoulun tutkijana 1991–1992, Maanpuolustuskorkeakoulun tutkijana ja erikoistutkijana 1993–1995 ja 1999–2003 sekä vs. tutkimusjohtajana 1999–1999. Strategian professorina Maanpuolustuskorkeakoulussa hän työskenteli vuodesta 2003 vuoteen 2020. Sivonen on myös Helsingin yliopiston valtio-opin dosentti vuodesta 2003 ja toimi *Finnish Defence Studies* -julkaisusarjan päätoimittaja vuodesta 2003 vuoteen 2020. Sotilasarvoltaan hän on reservin ylikersantti (2008). Vuodesta 2021 alkaen hänen seuraajansa Maanpuolustuskorkeakoulun strategian professorina on ollut yhteiskuntatieteiden tohtori, dosentti Tommi Koivula.

Lähteet
-------

1. ↑  Lasse Pajala, John Lagerbohm, Ulla Strengell-Silainen (toim.): *Kuka kukin on 2011*, s. 9455. Helsinki: Otava, 2011. ISBN 978-951-1-24712-8.

Aiheesta muualla
----------------

* Maanpuolustuskorkeakoulun professorit
**Wilhelm Forsman** (19. toukokuuta 1816 Vaasa – 6. maaliskuuta 1880 Pietari) oli suomalainen senaattori ja hovioikeudenasessori.

Forsmanin vanhemmat olivat Vaasan hovioikeuden presidentti Johan William Forsman (1788–1883) ja Elisabet Charlotta Böcker. Hän pääsi ylioppilaaksi 1831 ja suoritti Helsingin yliopistossa tuomarintutkinnon 1837. Forsman sai varatuomarin arvon 1838.

Forsman oli Viipurin hovioikeudessa kanslistina 1841–1845, aktuaarina 1845–1847, ylimääräisenä viskaalina 1847, notaarina 1847–1850, vt. sihteerinä 1850–1854, varakanneviskaalina 1852–1854 ja hovioikeuden apujäsenenä 1854–1859. Hän oli Jääsken tuomiokunnan tuomarina 1856–1867, sai hovioikeudenasessorin arvonimen 1865 ja oli vt. laamannina Viipurin ja Karjalan laamannikunnissa. Viimeksi Forsman oli Suomen senaatin oikeusosastolla senaattorina 1867–1880 ja samalla hän oli Suomen asiain komitean jäsenenä Pietarissa 1874–1880.

Forsman ei ollut naimisissa mutta hänellä oli kasvattipoika Oskari Emil Forsman (1867–1900) joka toimi rautatievirkamiehenä ja oli viimeksi asemapäällikkönä Ylivieskassa.

Lähteet
-------

1. ↑  Kotivuori, Yrjö: Vilhelm Forsman. *Ylioppilasmatrikkeli 1640–1852*. Helsingin yliopiston verkkojulkaisu 2005. Luettu 11.7.2015.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Ylioppilasmatrikkeli 1640–1852

 |

 |
**Noppa** oli Yle TV1 -kanavalla vuosina 1973–1981 esitetty suomalainen lastenohjelma, jossa pyrittiin opettamaan lapsille leikin avulla uusia asioita. TV1:n lasten- ja nuortentoimitus kehitti ohjelman yhdessä Jyväskylän yliopiston kanssa yhdysvaltalaisen Seesamtien esikuvan pohjalta. Ohjelmaa juonsivat syksystä 1974 alkaen Maria Asikainen ja Heikki Takkinen. 

Ohjelma palkittiin vuonna 1977 tiedonjulkistamisen valtionpalkinnolla. Palkittuun työryhmään kuuluivat professori Pirkko Liikanen ja kansainvälisyyskasvattaja Helena Allahwerdi sekä toimittajat Antero Ikonen, Sirppa Sivori-Asp ja Ulpu Tolonen. Nopan tekijöihin kuuluivat ensimmäisinä vuosina myös lastentarhanopettaja Marja Asikainen, piirustuksenopettaja Maikki Mäkelä ja graafikko Eino Lilja.

Nopan tavoitteena oli antaa lapsille oppimisvalmiuksia koulua varten sekä poistaa lasten eriarvoisuutta Suomessa, jotta kaikilla olisi mahdollisuus oppia samat käsitteet, joita tarvitaan koulussa.

Noppa-konsepti kehittyi ja laajeni jatkuvasti. Esimerkiksi vuoden 1975 alusta neljästi viikossa esitetty ja yhdeksän toimittajan voimin tehty *Noppa* jakautui neljään osaan. "Minä-Noppa" oli tarkoitettu vahvistamaan lapsen identiteettiä, "Pallo-Noppa" käsitteli yhteiskuntaa ja ympäristöä, "Noppa-Noppa" ohjasi lasta tuottamaan ja käyttämään kulttuuria, ja "Kello-Noppa" käsitteli pikkulapsille vaikeaa aikakäsitystä. Oheismateriaaliksi tv-ohjelmille julkaistiin Noppa-kirjoja ja lähetettiin opastuskirjeitä perhepäivähoitajille ohjelmien hyödyntämistavoista, kuten oheisleikeistä. Noppa oli myös yksi eniten tutkituista tv-ohjelmista, ja ohjelmaa kehitettiin tutkimustulosten perusteella.

Keväällä 1980 *Noppaa* kehitettiin vähemmän opettavaiseksi ja myös mielikuvitukseen vetoavaksi. Uudistuksen myötä syksyllä 1980 ohjelman nimeksi tuli *Vilkkilän Noppa* ja siitä vuoden kuluttua *Vilkkilässä*, kunnes ohjelmatyyppi lopetettiin vuoden 1981 lopussa.

Lähteet
-------

1. ↑  Noppa *Lastenohjelmien historia*. Yle.  Arkistoitu 11.1.2014. Viitattu 11.1.2014.
2. ↑  Penttilä, Tuula: Helena Allahwerdi ja Pirkko Liikanen – kaksoset maailmankansalaisina *Naisen ääni*.  2017. Suomalainen Naisliitto ry. Viitattu 12.5.2019.
3. 1 2  Leikkejä ja soittopelejä.  *Helsingin Sanomat*, 11.2.1975, s. 37. Näköislehden aukeama (tilaajille).
4. ↑  Yli-Ojanperä, Elina: Lastenohjelmien tekijöiden muistoja Niksulasta Galaxiin *YLE Elävä arkisto*.  17.4.2014. YLE. Viitattu 2.10.2014.
5. ↑  Noppa-projekti laajenee.  *Helsingin Sanomat*, 19.10.1975, s. 63. Näköislehden aukeama (tilaajille).
6. ↑  Suoninen, Annikka: "Mitä me katsottiin ennen kuin oli Pikku Kakkosta?", *Television viisi vuosikymmentä*, s. 495. Toim. Juhani Wiio. SKS, 2007. ISBN 978-951-746-939-5.

Aiheesta muualla
----------------

* Elävä arkisto: Noppa
* Helena Allahwerdin ja Pirkko Liikasen muistelmia Noppa-projektista (Arkistoitu – Internet Archive)
**Ylitalo** (joskus myös: *Ehon talo*) oli Tuusulan Hyrylässä sijainnut suurtila ja kievari aina vuoteen 1990 asti, jolloin Tuusulan kunta purki tilan rakennukset uuden Kievarin kerrostaloalueen tieltä. Kievari juonsi juurensa Hyrylän kylän kantataloon Gästgifvarsiin, joka 1850-luvulla jakautui kahtia Ylitaloon ja Alitaloon. Ylitalon merkittävimmät omistajasuvut olivat Skogster ja Eskelin (myöhemmin suomennettu muotoon Eho).

Historia
--------

Hyrylän kantatalo Gästgifvars jakaantui 1850-luvulla kahtia Ylitaloon (tunnetaan myös nimellä Rustholli ja Viksberg) ja Alitaloon. Gästgifvars tunnettiin alun perin Yrlän talona, mutta nimi vaihtui muotoon Gästgifvars, kun tila sai kievarirasitteen 1600-luvulla. Tilan jakaannuttua kahtia kievaritoiminta siirtyi Ylitalon tilalle, joka sijaitsi aivan Hämeentien varressa.

1850-luvulla Ylitalon omisti rusthollari Henrik Skogster. Kirjallisissa lähteissä mainitaan, että Ylitalon kievarissa oli vuonna 1862 hollikyytejä varten 16 hevosta ja 9 varahevosta lähitaloista. Henrik Skogsterin jälkeen Ylitalo siirtyi tämän pojalle Oskar Skogsterille, joka puolestaan myi tilan August Reinhold Eskelinille Keravan Postlarin talosta vuonna 1909. Ylitaloa alkoi hoitaa A. R. Eskelinin pojat Otto ja Eskil Eskelin, jotka suomensivat nimensä Olavi ja Esko Ehoksi. Näin tila siirtyi Ehon suvun omistukseen ja säilyi suvun omistuksessa vuoteen 1986 asti, jolloin Ylitalon viimeiset omistajat Martti Eho ja Anne Eho myivät tilan Tuusulan kunnalle. Tuusulan kunta kaavoitti tilan asuinalueeksi ja purki tilan rakennukset. Nykyisin paikalla sijaitsee Kievarin asuinalue.

Ylitalon Ehojen (aiempien Eskelinien) sukuhaudat sijaitsevat Tuusulassa Paijalan hautausmaalla ja ovat yksiä hautausmaan merkittävimpiä hautamuistomerkkejä.

### Kievaritoiminta

Majatalon pito ja Kievarin kyyditykset jatkuivat Ylitalolla vielä Esko Ehon aikana. Hevoset korvattiin pikku hiljaa autoilla autojen yleistyessä, kunnes vuonna 1955 säädettiin asetus kievarien lopettamisesta. Kievaritoimintaa harjoitettiin Ylitalolla yhteensä 105 vuotta.

Ylitalon kievarin yksiä tunnetuimpia vieraita oli runoilija Eino Leino, joka majoittui kievarissa 1920-luvun alussa.

### Ylitalo Suomen sisällissodan aikaan

Ylitalon maat olivat Suomen sisällissodan taisteluiden keskiössä Tuusulassa, kun saksalaiset hyökkäsivät etelästä 19.4.1918. Punaisten tukikohta oli läheisellä kirkonmäellä ja etulinja kulki Kievarin pellolla. Taistelu kesti kokonaisuudessaan muutaman tunnin, jonka ajan siviiliväestö oli suojautuneena muun muassa perunakellareissa.

Päärakennus
-----------

Ylitalon tilan päärakennus oli puurakenteinen puolitoistakerroksinen rakennus, jonka vanhimmat osat olivat luultavimmin peräisin 1800-luvulta. Rakennuksessa oli vesikatteena saumattu peltikatto, joka peitti myös rakennuksen kaksi muurattua savupiippua. Päärakennuksen yhteydessä oli myös piharakennuksia, kuten leivintupa, navetta ja hevostallit.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6 7  Virtuaali-Tuusula *www.virtuaalituusula.fi*. Viitattu 16.2.2021.
2. ↑  Virtuaali-Tuusula *www.virtuaalituusula.fi*. Viitattu 16.2.2021.
3. ↑  Virtuaali-Tuusula *www.virtuaalituusula.fi*. Viitattu 16.2.2021.
Entinen SABA-tehdas Saksan Villingenissä.
**SABA** (*Schwarzwälder Apparate Bau Anstalt, August Schwer Söhne GmbH*) oli saksalainen elektroniikkavalmistaja, joka tunnettiin radio- ja televisiovastaanottimistaan.

Historiaa
---------

SABA perustettiin vuonna 1835 Tribergin kaupunkiin Schwarzwaldissa. Se valmisti aluksi kelloja, kunnes siitä 1920-luvulla kehittyi silloisen uutuustuotteen, radiovastaanottimen, suurimpiin kuuluva valmistaja Saksassa. Toisen maailmansodan aikana sen tehtaat tuhoutuivat, mutta sodan jälkeen tuotanto alkoi uudelleen. 1950-luvun kuluessa SABA otti valikoimiinsa myös televisiovastaanottimet. Yhtiö valmisti myös puhelinkojeita. 1960-luvulla SABA alkoi valmistaa myös ääninauhureita ammattikäyttöön.

1970-luvun lopulla SABA ajautui taloudellisiin vaikeuksiin. Perheyrityksen osake-enemmistö myytiin amerikkalaiselle GTE-yhtiölle, ja vuonna 1980 loputkin televisiotuotannosta myytiin ranskalaiselle Thomson-konsernille. SABA on nykyisin olemassa vain tuotemerkkinä.

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäiset artikkelit: sv:SABA & en:SABA (electronics manufacturer)
**Pekka Siira** (19. joulukuuta 1853 Tyrnävä – 7. kesäkuuta 1922 Tyrnävä) oli suomalainen maanviljelijä ja valtiopäivämies.

Pekka Siiran vanhemmat olivat Iisak ja Margareta Alasiira ja puoliso Anna Elisabet Matinolli. Siira oli talonpoikaissäädyssä Oulun tuomiokunnan edustaja valtiopäivillä 1904–1905 ja 1905–1906. Siira oli molemmilla valtiopäivillä lakivaliokunnan varajäsen ja jälkimmäisillä myös valitsijamiesten varamies. Hän kannatti eduskuntauudistusta sekä ajoi yleistä ja yhtäläistä valtiollista äänioikeutta kaikille suomalaisille. Hän allekirjoitti yhdessä muiden valtiopäivämiesten kanssa myös anomukset muun muassa kansanopistojen valtionavun korottamisesta sekä maamiestalvikoulujen avustamisesta valtiollisilla varoilla. Omana anomuksena hän esitti tutkimuksen toimittamisesta koskien rautatien rakentamista Oulujärveltä Ouluun tai Kempeleeseen. Siira kuului vuoden 1899 suureen lähetystöön Tyrnävän edustajana.

Lähteet
-------

1. 1 2  KirjastoVirma: Pekka Siira. (Arkistoitu – Internet Archive) Viitattu 28.2.2018.
2. 1 2  Viljo Hytönen: *Talonpoikaissäädyn historia. II Osa: Säädyn jäsenet, sihteerit ja tulkit*, s. 261. Helsinki: Otava, 1926.
3. ↑  Päiviö Tommila: *Suuri adressi*, s. 313. WSOY, 1999.
**Aamunkoitto** on Octavia E. Butlerin *Xenogenesis*-trilogian ensimmäinen osa. Se ilmestyi Yhdysvalloissa vuonna 1987 nimellä *Dawn*, ja suomennos ilmestyi Kirjayhtymän kustantamana ja Matti Kannoston kääntämänä vuonna 1990.

Juoni
-----

Lilith Iyapo herää ydinsodan jälkeiseen maailmaan huomatakseen, että avaruuden muukalaiset ovat viimeinkin löytäneet Maan. Oankalit, vaeltavat DNA-kauppiaat, ovat pelastaneet ihmiskunnan rippeet ja pitäneet heidät unessa samaan aikaan kun Maata on valmisteltu jälleenasuttavaksi.

Lilith on valittu herättämään ja opettamaan pieniä ihmisjoukkoja, joiden on määrä astua takaisin kotiplaneettansa pinnalle. Hänen tehtävänään on valmistella ihmiset kohtaamaan sekä villiintynyt Maa että hirvittävät oankalit.

Ihmiskunnan pelastumisella on kuitenkin hintansa: oankalit ovat geenimanipuloijia, joille perimän muokkaus on elinehto. Tulevaisuus ja Lilithin henki riippuvat siitä pystyvätkö ihmiset muuttamaan käsitystään ihmisyydestä.

Lähteet
-------

1. ↑  Kirjasampo.fi

Aiheesta muualla
----------------

* Tapani Ronni: Octavia E. Butler: Aamunkoitto. *Aikakone* 2/1990.
**SAI KZ VII** oli tanskalaisen Skandinavisk Aero Industrin valmistama yksimoottorinen yleisilmailukone, joka teki ensilentonsa marraskuussa 1946.

Historia
--------

Tanskan ilmavoimien väreihin maalattu KZ VII Danish Air Show’ssa 2014.
KZ VII kehitettiin yhtiön aiemman KZ III:n pohjalta, pääeron edeltäjään ollessa nelipaikkaisen KZ VII:n kaksi uutta matkustajapaikkaa. KZ VII:ssä oli myös edeltäjäänsä parempi näkyvyys ohjaamosta, etenkin taakse.

Prototyyppi teki ensilentonsa 11. marraskuuta 1946 ja konetyyppi oli täydessä sarjatuotannossa seuraavana vuonna, jolloin tehtaalla sattui tosin tulipalo, joka tuhosi 22 rakenteilla ollutta konetta. Siviilikäytössä konetyyppiä käytettiin muun muassa koulukoneena ja matkalentokoneena. Tyyppiä myytiin ulkomaille muun muassa Suomeen ja Sveitsiin.

Kymmenen KZ VII -konetta toimitettiin Tanskan kuninkaallisille ilmavoimille, joka käytti koneita lentokoulutukseen vuoteen 1950. Viimeiset koneet poistettiin yhteyslentokäytöstä vuonna 1977. Ilmavoimien koneet oli alkuun varustettu 125 hevosvoiman (93 kW) moottoreilla, jotka vaihdettiin myöhemmin tehokkaampiin 145 hevosvoiman (108 kW) moottoreihin.

KZ VII:n pohjalta kehitettiin vuonna 1951 esitelty, SAI:n viimeiseksi sarjavalmistamaksi konetyypiksi jäänyt tulenjohtokone KZ X.

Säilyneet koneyksilöt
---------------------

Tanskan ilmailumuseo sai KZ VII -koneen OY-AAU lahjoituksena Aerodan Aerial -ilmakuvausyrityksen Karl E. Danielsenilta. Kone on ollut pois ilmailumuseon näyttelystä restaurointitöiden vuoksi.

Tekniset tiedot
---------------

*Lähde:* 

**Yleiset ominaisuudet**

* **Miehistö:** 2
* **Matkustajat:** 2
* **Pituus:** &&&&&&&&&&&&&&06.04800006,48 m
* **Kärkiväli:** &&&&&&&&&&&&&&09.06000009,60 m
* **Korkeus:** &&&&&&&&&&&&&&02.01000002,1 m
* **Siipipinta-ala:** &&&&&&&&&&&&&013.&&&&0013 m²
* **Tyhjäpaino:** &&&&&&&&&&&&0482.&&&&00482 kg
* **Lentopaino:** &&&&&&&&&&&&0860.&&&&00860 kg
* **Hyötykuorma:** &&&&&&&&&&&&0408.&&&&00408 kg
* **Voimalaite:** &&&&&&&&&&&&&&01.&&&&001 × Continental C125-2 -kuusisylinterinen bokserimoottori; &&&&&&&&&&&&&093.&&&&0093 kW (&&&&&&&&&&&&0125.&&&&00125 hv)

**Suoritusarvot**

* **Suurin nopeus:** &&&&&&&&&&&&0200.&&&&00200 km/h
* **Matkalentonopeus:** &&&&&&&&&&&&0175.&&&&00175 km/h
* **Laskunopeus:** &&&&&&&&&&&&&055.&&&&0055 km/h
* **Lentomatka:** &&&&&&&&&&&&0720.&&&&00720 km
* **Lakikorkeus:** &&&&&&&&&&&04100.&&&&004 100 m

Lähteet
-------

1. 1 2  KZ-VII In The Air – Some Impressions of the New Lark.  *Flight*, 22. toukokuuta 1947, s. 464. Artikkelin verkkoversio (PDF). Viitattu 4.3.2017.  (englanniksi)
2. 1 2 3 4 5  KZ VII *flymuseum.dk*. Danmarks Flymuseum. Viitattu 4.3.2017. (tanskaksi)
3. ↑  KZ X *flymuseum.dk*. Danmarks Flymuseum. Viitattu 7.3.2017. (tanskaksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **SAI KZ VII** Wikimedia Commonsissa
**Pekka Tuomo Kaleva Silander** (15. maaliskuuta 1925 Askainen – 14. toukokuuta 1968 Turku) oli suomalainen sähköasentaja, Metallityöväen liiton toimitsija ja Suomen kansan demokraattisen liiton kansanedustaja.

Silanderin vanhemmat olivat ahtaaja Vihtori Anselm Silander ja Alli Eliina Mäkinen. Hän kävi keskikoulun ja työskenteli sähköasentajana eri laivatelakoilla Turussa 1942–1943 ja 1945–1963. Silander oli päätoimisena luottamusmiehenä Valmetin Pansion telakalla ja hän toimi Metallityöväen liiton Turun ammattiosaston toimitsijana 1964–1966. 

Silander oli kansanedustajana 1966–1968 edustaen Turun läänin eteläistä vaalipiiriä. Hän kuoli kesken edustajakautensa toukokuussa 1968 ja tilalle nousi Ensio Laine. Silander oli presidentin valitsijamies vuoden 1968 vaaleissa ja hän kuului myös Turun kaupunginvaltuustoon.

Silander oli Metallityöväen liiton liittovaltuuston puheenjohtaja ja SAK:n työvaliokunnan jäsen. Hän kuului Suomen kommunistisen puolueen Turun piirikomiteaan, Työväen urheiluliiton liittovaltuustoon ja Valmet Oy:n hallintoneuvostoon.

Pekka Silander oli naimisissa vuodesta 1945 Kerttu Saarisen kanssa.

Lähteet
-------

* .aspx Pekka Silander *Suomen kansanedustajat*. Eduskunta.

|  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * n
* k
* m
Kansandemokraattien kansanedustajat 1966–1970 |
| --- |
|  |
| Eduskuntaryhmä(41) | 
* Aitio
* Alenius
* Backlund
* Friman
* Gröndahl
* Haapanen
* Hjerppe
* Honkonen
* Juvela
* Kantola
* Kinnunen
* Kiviaho
* Kock
* Koivunen
* Koskinen (1966–1969†)
* Kuusinen
* Lagerroos
* Laiho
* Laine (1968–1970)
* O. Laine
* Lehmonen
* Linna
* Manninen
* Mustonen
* Männistö
* Nieminen (1969–1970)
* Nurminen
* Puhakka
* Pulkkinen
* Rosnell
* Rytkönen
* Räsänen
* Saarinen
* Saarto
* Salla
* Silander (1966–1968†)
* Sinisalo
* Suonpää
* Tamminen (1967–1970)
* Tainio
* Tiekso
* Weckman
* R. Virtanen
* V. R. Virtanen

 |

 |


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Eduskunta

 |

 |
**Kim-Jussi Nurmela** (s. 6. toukokuuta 1978 Teuva) on suomalainen painija, joka kilpaili sekä kreikkalais-roomalaisessa painissa että vapaapainissa. Hän edusti aktiiviurallaan Seinäjoen Paini-Miehiä, Helsingin Paini-Miehiä, Nurmon Jymyä ja Ilmajoen Kisailijoita. Häntä valmensivat Hannu Rantala ja Jouko Salomäki.

Nurmela sijoittui Kantonin MM-kilpailuissa 2006 viidenneksi kreikkalais-roomalaisen painin 84 kg:n sarjassa. Hän hävisi pronssiottelussa iranilaiselle Saman Tahmasebille. EM-kilpailuissa hän oli viides kreikkalais-roomalaisen painin 74 kg:n sarjassa 2004 ja 84-kiloisissa 2007. Junioreiden EM-kilpailuissa hän sijoittui neljänneksi vapaapainin 65 kg:n sarjassa 1998. Sotilaiden MM-kilpailuissa hän oli parhaimmillaan neljäs kreikkalais-roomalaisen painin 69 kg:n painoluokassa 2000.

Nurmela saavutti Pohjoismaiden-mestaruuskilpailuissa pronssia kreikkalais-roomalaisen painin 74 kg:n sarjassa 2003. Hän voitti nuorten Pohjoismaiden-mestaruuden kreikkalais-roomalaisen painin 62 kg:n painoluokassa 1996. Hän voitti vapaapainissa Suomen-mestaruuden 52-kiloisissa 1994, 63-kiloisissa 1997 ja 1998, 69-kiloisissa 1999, 2000 ja 2001 sekä 84-kiloisissa 2006. SM-hopeaa hän sai 62-kiloisissa 1995 sekä SM-pronssia 62-kiloisissa 1996 ja 84-kiloisissa 2004. Kreikkalais-roomalaisessa painissa hän voitti Suomen-mestaruuden 74-kiloisissa 2003 ja 2004. SM-hopeaa hän sai 84-kiloisissa 2008 ja SM-pronssia 69-kiloisissa 2001.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Nurmela Kim-Jussi *painiliitto.net*. Viitattu 22.9.2013.
2. 1 2 3 4  Nurmela, Kim-Jussi *foeldeak.com*. Viitattu 22.9.2013. (englanniksi)
3. ↑  SM-mitalistit *painiliitto.net*. Viitattu 22.9.2013.
Replika Tanskan ilmailumuseossa.
**SAI KZ IX Ellehammer** oli tanskalaisen Skandinavisk Aero Industrin Sylvest Jensens Luftcirkus -taitolentoryhmälle rakentama replika tanskalaisesta Ellehammer Standard 1909 -lentokoneesta. Runko ja siivet olivat teräsputkirakenteiset ja vain siivet oli pinnoitettu. Kone teki ensilentonsa 14. maaliskuuta 1950 ja Sylvest Jensens Luftcirkus teki sillä kaikkiaan 89 lentoa, joilla kone lensi yhteensä 21 tuntia. Suurin osa lennoista tehtiin kesän 1950 näytöksissä, ja koneen viimeinen lento tehtiin elokuussa 1960 Karlstadissa. Ellehammeria lensi näytöksissä entinen Britannian kuninkaallisten ilmavoimien pilotti Peter Steen.

Replika siirtyi vuonna 1959 Silkeborgilaisen HP Laursenin omitukseen, joka oli vastannut sen huollosta koneen kiertäessä lentonäytöksiä. Laursenin kuoltua vuonna 1988 tämän perikunta lainasi koneen 20 vuodeksi Tanskan ilmailumuseolle, jossa se restauroitiin vapaaehtoisvoimin vuosina 1989–1990. Koneeseen vaihdettiin muun muassa uusi siipi ja moottori huollettiin.

Tekniset tiedot
---------------

*Lähde:* 

**Yleiset ominaisuudet**

* **Miehistö:** 1
* **Kärkiväli:** &&&&&&&&&&&&&012.&&&&0012,0 m
* **Tyhjäpaino:** &&&&&&&&&&&&0368.&&&&00368 kg
* **Lentopaino:** &&&&&&&&&&&&0470.&&&&00470 kg
* **Voimalaite:** &&&&&&&&&&&&&&01.&&&&001 × Blackburn Cirrus Hermes -nelisylinterinen rivimoottori; &&&&&&&&&&&&&063.&&&&0063 kW (&&&&&&&&&&&&&085.&&&&0085 hv)

**Suoritusarvot**

* **Matkalentonopeus:** &&&&&&&&&&&&0100.&&&&00100 km/h

Lähteet
-------

1. 1 2 3  KZ IX *flymuseum.dk*. Danmarks Flymuseum. Viitattu 6.3.2017. (tanskaksi)
**Pyrgí** (kreik. Πυργί; kath.kreik. Πυργίον, *Pyrgíon*; transl. myös *Pirgí*) on Kreikan kylä, joka sijaitsee Chíoksen saarella. Se kuuluu hallinnollisesti Chíoksen kuntaan, Chíoksen alueyksikköön ja Pohjois-Egean saarten alueeseen. Aiemmin kylä kuului Mastichochórian kuntaan ja vuodesta 2011 lähtien Chíoksen kunnan Mastichochórian kunnallisyksikköön. Kylän väkiluku on 755 (vuonna 2011).

Pyrgín keskusaukio ja yksityiskohta kylän koristelluista taloista.
Pyrgí sijaitsee sisämaassa Chíoksen eteläosassa noin 25 kilometriä Chíoksen kaupungista etelään. Kylän vanhimman osan talot on rakennettu niin, että ne muodostavat linnoituksen, kun talojen ovet ja ikkunat ovat kylän keskiosaan päin ja ulkoseinä muodostaa muurin, jossa on vain yksi portti. Linnoitus on suojannut merirosvoja ja osmaneja vastaan. Linnoituksen keskellä on torni, johon asukkaat ovat voineet tarvittaessa vetäytyä. Kylä tunnetaan myös siitä, että sen vanhojen talojen ulkoseinät on koristeltu mustavalkoisella geometrisiä kuvioita muodostavalla käsinkaiverretulla koristelulla (*xystá*). Sekä linnoitusrakenne että koristelu ovat saaneet vaikutteita Genovasta. Kylän nähtävyyksiin kuuluu myös 1200-luvulla rakennettu Pyhien Apostolien (*Ágioi Apóstoloi*) kirkko.

Pyrgí muodostaa myös laajemman kyläyhdyskunnan (Δημοτική Κοινότητα Πυργίου, *Dimotikí Koinótita Pyrgíou*), johon kuuluvat varsinaisen Pyrgín kylän lisäksi kylät Dótia, Emporeiós ja Karýnta, saaret Pelagónisos ja Venétiko, sekä Pyhän Georgioksen luostari (*Moní Agíou Georgíou*). Koko yhdyskunnan väkiluku on 832.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Απογραφή Πληθυσμού - Κατοικιών 2011. Väestönlaskennan tulokset (XLS)  2011. The Hellenic Statistical Authority (Kreikan tilastokeskus ELSTAT).  Arkistoitu 16.10.2015. Viitattu 1.9.2014. (kreikaksi)
2. ↑  Άρθρο 1: Νέα Αρχιτεκτονική της Αυτοδιοίκησης και της Αποκεντρωμένης Διοίκησης − Πρόγραμμα Καλλικράτης. (Kallikrates-suunnitelma, Kreikan virallinen lehti) *Εφημερίς της Κυβερνήσεως της Ελληνικής Δημοκρατίας*, 11.8.2010, nro Τεύχος Δεύτερο, Αρ. Φύλλου 1292.  Κεντρική Ένωση Δήμων Ελλάδας (ΚΕΔΕ). Artikkelin verkkoversio (PDF).  (kreikaksi) (Arkistoitu – Internet Archive)
3. ↑  Pyrgi *Chios Online*.  Arkistoitu 2.5.2015. Viitattu 12.1.2015.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Pyrgí** Wikimedia Commonsissa
Armenialaisia vapaaehtoisia, 1941.
**Ostlegionen** oli muista neuvostokansalaisista kuin venäläisistä syksyllä 1941 muodostettu yksikkö Wehrmachtissa toisen maailmansodan aikana. Valloitettujen alueiden väestöä ei ollut alun perin tarkoitus hyödyntää sotilaallisesti mutta etenemisen pysähdyttyä Saksan johto myöntyi rajallisessa määrin *itälegioonien* perustamiseen. Itälegioonat olivat kenraali Ernst-August Köstringin alaisuudessa, ja yhdessä vuonna 1944 perustetun Venäjän vapautusarmeijan kanssa ne muodostivat viisi prosenttia Wehrmachtin miesvoimasta. 

Siihen kuuluneet olivat sotavankeja ja osin myös yliloikkareita tai vapaaehtoisia vallatuilta itäisiltä alueilta. Sotavankeja ei varsinaisesti pakotettu liittymään legiooniin. Merkittävänä motiivina on ollut sotavankileirien surkeat olo, sillä leirien vangeista kuoli 50–80 prosenttia.

Siihen kuului 98 pataljoonaa, joista 80 palveli itärintamalla ja Balkanilla. Myöhemmin, vuonna 1943, niistä 12 siirrettiin Ranskaan ja Italiaan. Arviot legioonien vahvuudesta vaihtelevat 40 000–100 000.

Lähteet
-------

1. 1 2  Lars Westerlund (toim.), Sotavangit ja internoidut (Arkistoitu – Internet Archive) pdf
2. ↑  Bundesarchiv (Hrsg.): *Europa unterm Hakenkreuz. Okkupation und Kollaboration (1938-1945),* Achtbändige Dokumentenedition, Ergänzungsband 1, Berlin, Heidelberg 1994, ISBN 3-8226-2492-6, s. 313 (tarkastamaton viite)

Kirjallisuutta
--------------

* Joachim Hoffmann: Die Ostlegionen 1941–1943 – Turkotartaren, Kaukasier, Wolgafinnen im deutschen Heer, Freiburg/ Breisgau 1976. ISBN 3-7930-0178-4
**Realm of the Mad God** on moninpeli, jonka on luonut Wildshadow Studios (fuusioitui Kabamiin kesäkuussa 2012) ja Spry Fox. Sen betaversio tuli julkiseen lataukseen tammikuussa 2010 ja selainversio julkaistiin kesäkuun 20. 2011. Helmikuussa 2012 pelistä tulivat Windows ja Mac -versiot. Vuonna 2016 pelin osti Deca Games.*lähde?*

Peli on ilmaispeli ja rahoitetaan mikrotransaktioilla, joilla voi ostaa mm. korkeatasoisia varusteita tai vain pelin osien ulkonäköön vaikuttavia muutoksia (kuten skinejä).

Pelaaminen
----------

Pelaaja liikkuu pelissä 8-bit-tyylisillä grafiikoilla toteutetussa 2D-pelimaailmassa.

Realm of the Mad God on ammuntapeli jonka päätavoitteena on vihollisten tappaminen, mikä antaa pelaajille mainetta, kokemuspisteitä ja varusteita. Pelissä on tehtäviä jotka läpäistäkseen on tapettava tiettyjä vihollisia, minkä lisäksi on myös erikoistehtäviä, joita kutsutaan "tapahtumiksi" (engl. *event*) *selvennä*. Pelin päävihollinen on Oryx the Mad God, jonka pelaaja kohtaa läpäistyään muut tehtävät.*lähde?*

Pelissä ei voi tappaa muita pelaajia, vaan ainoastaan tietokoneohjattuja vihollisia. Erona useimpiin moninpeleihin on myös että pelaajien voittaessa vastustajan kaikki pelaajat saavat kaikki kokemuspisteet eikä niitä jaeta, mikä tukee yhteistyötä pelissä. 

Realm of the Mad God on ns. "Perma death" -peli, eli pelaajan hahmon (ei käyttäjän) kuollessa pelissä tapahtunut edistyminen ja kerätyt tavarat häviävät. Pelissä on myös pankki, johon voit viedä tavaroitasi säilytykseen, mikä pitää ne turvassa.*lähde?*

Lähteet
-------

1. ↑  Realm of the Mad God *edery.org*.  June 20, 2011. Viitattu March 29, 2013.