recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Vannasrausku** (*Dipturus oxyrinchus*) on rauskujen (Rajidae) heimoon kuuluva merivesissä elävä kalalaji.

Koko ja ulkonäkö
----------------

Vannasrausku voi maksimissaan kasvaa 1,5 metrin mittaiseksi. Koiras on naarasta pienempi. Lajin ruumis muistuttaa muodoltaan hieman vinoneliötä. Yläpuoli väritykseltään ruskea vaaleilla pilkuilla. Se on nuorilla yksilöillä sileä, mutta se muuttuu kalan iän myötä karheaksi. Vatsapuolen väritys vaihtelee tumman ruskeasta siniharmaaseen. Kuono on terävä ja sen pituus on viisi kertaa silmien väliä suurempi. Pyrstö on kapea, ruumista lyhyempi ja siinä on piikkejä, jotka kuitenkin katoavat kalan vanhetessa.

Levinneisyys ja elinympäristö
-----------------------------

Vannasrauskua tavataan Atlantin valtameren itäosassa Finnmarkista Marokon rannikolle asti. Se on levinnyt myös Färsaarten ympäristöön, Skagerrakiin, Britteinsaarten ympäristöön, Välimereen sekä Kanariansaarten ja Madeiran ympäristöön. Se elää rannikon läheisyydessä hiekka- ja kalliopohjalla 90–900 metrin syvyydessä vedenpinnasta. Yleisimmin sitä tavataan 200 metrin syvyydessä, vaikka nuoremmat yksilöt oleilevatkin joskus vain 50 metrin syvyydessä.

Ravinto ja elintavat
--------------------

Vannasrauskun ravintoa ovat pohjaeläimet ja pienet kalat. Erityisen paljon se syö katkarapuja, rapuja, pieniä haita, merikokkeja, simppuja ja mustekaloja. Laji on pohjakala. Koiras tulee sukukypsäksi keskimäärin 70–80 ja naaraat yli 90 senttimetrin mittaisena. Kutu tapahtuu keväällä tai alkukesällä, Välimerellä jo helmikuusta alkaen. Naaras laskee 14–23 senttimetrin mittaiset ja 11–12 senttimetrin levyiset munakotelot vedenpohjalle ja peittää ne hiekalla tai mudalla, missä ne pysyvät paikoillaan niiden terävissä kulmissa olevien piikkien ansiosta.

Lähteet
-------

1. ↑  Ellis, J. Abella, A. Serena, F. Stehmann, M.F.W. & Walls, R.: *Dipturus oxyrinchus* *IUCN Red List of Threatened Species. Version 2020-1*.  2015. International Union for Conservation of Nature, IUCN, Iucnredlist.org. Viitattu 27.3.2020. (englanniksi)
2. 1 2  *Dipturus oxyrinchus* (peilipalvelin) *FishBase*. Froese, R. & Pauly, D. (toim.). Viitattu 27.3.2020. (englanniksi)
3. 1 2 3  Varjo, Markku & Lehtonen, Hannu: *Suomen ja pohjolan kalat*, s. 104–105. Readme, 2017. ISBN 9789523213722. (suomeksi)


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Taksonitunnisteet | 
* Wikidata: Q2701254
* Wikispecies: Dipturus oxyrinchus
* ADW: Dipturus\_oxyrinchus
* BOLD: 78487
* CoL: 36R4F
* EUNIS: 130895
* FishBase: 7616
* GBIF: 2420174
* iNaturalist: 99416
* IRMNG: 11063067
* ITIS: 564148
* IUCN: 63100
* NBN: NHMSYS0020752181
* NCBI: 182854
* Plazi: B59EA36A-FEC9-258A-730A-383DBD682CBD
* WoRMS: 105872

 |

 |
**Missourinsavikka** (*Chenopodium missouriense*) on Pohjois-Amerikasta kotoisin oleva kookaskasvuinen savikkalaji.

Ulkonäkö ja koko
----------------

Missourinsavikka kasvaa 30–120 senttimetriä korkeaksi. Useimmiten kasvi on kookaskasvuinen. Kasvin nuoret osat ovat tavallisesti jauhoisia. Varsi on pysty, kova ja runsashaarainen. Väriltään varsi on vihreä- tai punaraitainen, lehtihangat ovat usein punaisia. Kierteisesti kasvavat lehdet ovat usein väriltään tummanvihreitä. Lehtilapa on kasvin keskiosissa pituudeltaan tavallisesti yli 6 cm ja muodoltaan vinoneliömäinen ja tavallisesti niukkahampainen. Hampaat ovat teräviä, tyvihampaat ovat muita isompia. Ylimmät varsilehdet ovat usein kapeita, muodoltaan suikeita tai kapeanpuikeita sekä ehytlaitaisia. Vihreä kukinto on lehdetön, kapean tähkämäinen ja pienisykeröinen. Suomessa missourinsavikka kukkii syys-lokakuussa. Pähkylä on kehän muodostaman hedelmäverhiön suojaama. Siemen on noin 1,2 mm pitkä, ympärykseltään pyöreä, terävähköreunainen, kiiltävä ja pinnaltaan melkein sileä. Suomessa missourinsavikka elää levinneisyysalueensa pohjoisrajoilla ja tuottaa erittäin harvoin siemeniä.

Muista savikkalajeista missourinsavikka muistuttaa läheisesti ainakin jauhosavikkaa (*C. album*) ja soijasavikkaa (*C. probstii*).

Levinneisyys
------------

Missourinsavikka on alkujaan kotoisin Pohjois-Amerikasta, mutta on levinnyt tulokkaana muun muassa Eurooppaan. Suomessa lajia on tavattu harvinaisena maan etelä- ja länsiosista.

Elinympäristö
-------------

Suomessa missourinsavikka on harvinainen uustulokas, jota voi kasvaa erilaisilla joutomailla kaatopaikoilla, myllyillä ja satamissa.

Lähteet
-------

* Hämet-Ahti, Leena, Kurtto & Arto, Lampinen, Raino & Piirainen, Mikko & Suominen, Juha & Ulvinen, Tauno & Uotila, Pertti & Väre, Henry. *Lisäyksiä ja korjauksia Retkeilykasvion neljänteen painokseen*. Lutukka 21/2005, s. 41–85.
* *Retkeilykasvio*. Toim. Hämet-Ahti, Leena & Suominen, Juha & Ulvinen, Tauno & Uotila, Pertti. Luonnontieteellinen keskusmuseo, Kasvimuseo, Helsinki 1998.
* *Suuri Pohjolan kasvio*. Toim. Mossberg, Bo & Stenberg, Lennart. Kustannusosakeyhtiö Tammi, Helsinki 2005 (2003).

### Viitteet

1. 1 2 3 4 5  Lutukka 21/2005, s. 49.
2. ↑  Retkeilykasvio 1998, s. 127.
3. ↑  Lutukka 21/2005, s. 48–49.
4. ↑  Suuri Pohjolan kasvio 2005, s. 112.

Aiheesta muualla
----------------

* Kasviatlas 2020: Missourinsavikan levinneisyys Suomessa.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Taksonitunnisteet | 
* Wikidata: Q11883021
* BioLib: 38672
* Calflora: 1981
* CoL: TXGK
* EPPO: CHEMI
* FoIO: CHEMIS
* GBIF: 6035721
* GRIN: 454484
* iNaturalist: 76281
* IPNI: 56181-2
* IRMNG: 11121579
* ISC: 113230
* ITIS: 20620
* NBN: NBNSYS0200003527
* NCBI: 1471214
* Open Tree of Life: 3944398
* Plazi: D4423792-28F0-4EA4-ABA4-EF7B1A414758
* POWO: urn:lsid:ipni.org:names:56181-2
* Tropicos: 7200246
* WFO: wfo-0000601523

 |

 |
**Nestor Rusi** (19. maaliskuuta 1916 Kuolemanjärvi – 2. kesäkuuta 2003 Espoo) oli suomalainen sotaveteraani, joka oli sodan jälkeen vankina ja karkotettuna Neuvostoliitossa lähes 50 vuoden ajan ja pääsi palaamaan Suomeen vasta vuonna 1993.

Rusin äiti kuoli jo hänen ollessaan pikkulapsi, ja hänen isänsä lähti siirtolaiseksi Yhdysvaltoihin 1920-luvun alussa jättäen perheen kaksi lasta Suomeen. Vartuttuaan Nestor Rusi työskenteli renkinä maataloustöissä, kunnes hän meni armeijaan vuonna 1937 suorittamaan asepalvelustaan. Hän pääsi kotiutumaan armeijasta vasta marraskuussa 1944, ja hän osallistui talvi- ja jatkosotaan lähettinä.

Kotiuduttuaan Rusi päätti lähteä etsimään Yhdysvaltoihin jäänyttä isäänsä, ja jostain syystä hän uskoi, että parhain tapa päästä Yhdysvaltoihin olisi Koivistolta Neuvostoliiton haltuunsa ottamalta alueelta Kannaksella. Toisen kertomuksen mukaan hän lähti Neuvostoliittoon työnhakuun. Rusi ylitti salaa rajan Virolahdella, mutta joutui heti Neuvostoliiton puolella pidätetyksi. Hänet tuomittiin vakoilijana kuolemaan Leningradissa, mutta tuomio muutettiin leirituomioksi. Rusi oli kolme vuotta vankilassa ja sen jälkeen pakkotyöleirillä Verhojanskin alueella. Vuonna 1950 hänet siirrettiin sisäiseen karkotukseen Domskin alueelle. Samana vuonna hän meni naimisiin volgansaksalaisen Emilia Fritzerin kanssa, ja heille syntyi poika Leonid Rusi. 

Rusi joutui ottamaan vuonna 1962 Neuvostoliiton kansalaisuuden, ja vuonna 1967 hän muutti perheineen Kazakstaniin. Hän ei uskaltanut ottaa yhteyttä Suomeen uuden vankeusrangaistuksen pelossa, ja niinpä Suomessa häntä pidettiin jo kuolleena. Rusin vaimo kuoli vuonna 1990, ja vuonna 1992 hän pääsi muuttamaan Saksaan Baijeriin Leonid-poikansa perheen mukana osana Neuvostoliitossa asuneiden volgansaksalaisten paluumuuttoa. Nestor Rusi pääsi palaamaan Suomeen joulukuussa 1993, ja hän sai takaisin Suomen kansalaisuuden vuonna 1995. Rusin poika jäi perheineen Saksaan. Viisikymmentä vuotta kadoksissa olleen Rusin tapausta käsiteltiin tuolloin laajasti suomalaisissa tiedostusvälineissä. Viimeiset vuotensa Rusi vietti sotaveteraanien hoitokodissa Kuusikodissa Espoossa, jossa hän kuoli kesäkuussa 2003.  

Nestori Rusi oli Alpo Rusin ja Jukka Rusin etäinen sukulainen.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Alpo Rusin kirjoittama Nestor Rusin muistokirjoitus (Helsingin Sanomat muistot)
2. 1 2 3  Sotaveteraani Nestor Rusi - kateissa lähes 50 vuotta (Murha.info Kadonneet -löydetyt -keskustelu 2.9.2010) (Arkistoitu – Internet Archive)
**Forum 18** on norjalainen ihmisoikeusjärjestö, joka pyrkii edistämään uskonnonvapautta. Järjestön nimi juontuu ihmisoikeuksien yleismaailmallisen julistuksen 18. artiklasta. Forum 18 tiivistää artiklan seuraavasti:

* Oikeus uskoa, palvella Jumalaa ja todistaa uskosta
* Oikeus vaihtaa uskoaan tai uskontoaan
* Oikeus kokoontua yhteen ja ilmaista mielipiteensä

Järjestön vuonna 2003 perustama kristillinen uutispalvelu, Forum 18 News Service, pyrkii tiedottamaan puolueettomasti, totuudellisesti ja nopeasti uskonnonvapauteen kohdistuvista uhkista ja toimista uskonnosta riippumatta. Uutispalvelu keskittyy pääasiassa entisen Neuvostoliiton valtioihin, kuten Valkovenäjään, Keski-Aasiaan ja Itä-Eurooppaan, mutta se on julkaissut raportteja myös Kosovosta, Serbiasta, Turkista, Burmasta, Kiinasta (mukaan lukien Xinjiang), Laosista, Mongoliasta, Pohjois-Koreasta ja Vietnamista.

Uutisia julkaistaan lähes jokaisena arkipäivä sekä perjantaisin viikon koosteena. Uutisia voi tilata ilmaiseksi järjestön kotivuilta, missä on myös uutisarkisto, selvityksiä eri maiden ja alueiden uskonnollisesta vapaudesta sekä artikkeleita uskonnonvapauteen liittyvistä aiheista.

Elokuussa 2005 eräs järjestölle tiedottaneista pidätettiin ja karkotettiin Uzbekistanista, mutta järjestö jatkaa maan tilanteen tarkkailua.

Aiheesta muualla
----------------

* Forum 18 News Service
**Forum Nokia** oli Nokian vuonna 1998 perustettu maailmanlaajuinen kehittäjäyhteisö ja tukiohjelma, jolla Nokia antoi kehittäjien käyttöön teknistä tietoa mobiilisovellusten kehitysalustoista sekä teknistä tietoa Nokian laitteista ja laitesimulaattoreista. Lisäksi sivustolla tarjottiin kehittäjille sovelluksia, sovelluskehittimiä ja ohjelmointirajapintoja sekä teknistä tukea ja teknisiä neuvontapalveluja.

Palvelu oli omana aikanaan merkittävä kommunikointiväline Nokian ja sovelluskehittäjien välillä, ja esimerkiksi Motorola pyrki vuonna 2006 kehittämään itselleen vastaavanlaista palvelua.

Forum Nokia korvattiin vuonna 2011 Nokia Developer -sivustolla.

Lähteet
-------

1. ↑  Redevelopment - Forum Nokia Relaunches *Microsoft Devices Blog*.  9.6.2010. Viitattu 14.7.2019. (englanniksi)
2. ↑  News Release: Leiki Gains Access to Advanced Nokia Technical and Marketing Support *Leiki Oy*.  16.3.2004.  Arkistoitu 14.7.2019. Viitattu 14.7.2019. (englanniksi)
3. ↑  White, Peter: Motorola seeks to emulate Forum Nokia for its developers *Rethink*.  15.5.2006. Viitattu 14.7.2019. (englanniksi)
4. ↑  Sani, Ilari: Forum Nokia sai uuden nimen ja kauneusleikkauksen *Tivi*.  16.6.2011.  Arkistoitu 7.2.2020. Viitattu 14.7.2019.
**Langennut** on Marvel-kustantamon sarjakuvissa esiintyvä sarjakuvahahmo, joka tunnetaan Galactuksen ensimmäisenä apulaisena. Nykyään Langennut on siirtynyt palvelemaan synkkää Thanosta. Hahmon loi Keith Giffen. Langennut esiintyi ensimmäisen kerran *Thanos* -lehden numerossa 11 (2004).

Historia
--------

Langenneen todellinen syntyperä on hämärän peitossa. Ikuisuuksia sitten, maailmojen tuhoaja Galactus soi Langenneelle suuret voimat yrityksessään luoda itselleen apulainen syötäväksi sopivien maailmojen löytämiseksi. Toisin kuin myöhemmät apurit jotka käyttävät kosmista voimaa, Langenneelle annettiin kyky hallita pimeää ainetta. Langennut vaikuttaisi kuitenkin olevan peräisin humanoidimaisesta rodusta. Hänen ihonsa tosin on mustan tai tummansinisen värinen. 

Galactus kuitenkin väsyi Langenneen julmuuksiin ja hulluuteen. Lopulta Galactus vangitsi ensimmäisen apulaisensa, joka kuitenkin pakeni vankilastaan ja iski Galactusta vastaan. Galactuksella ei kuitenkaan ollut vaikeuksia jälleen voittaa Langennutta ja niin tämä joutui jälleen vangiksi. 

Koska pimeää ainetta kuitenkin on lopullisesti, Langennut keräsi lopulta tarpeeksi energiaa paetakseen jälleen vankilastaan. Vihaisena hän etsi jälleen kostoa, mutta loputtomien tappioiden jälkeen Tähtilordi Peter Quill voitti tämän valtavien tappioiden kera ja vangitsi Langenneen Kylniin (Marvel-universumin supervankila, joka sijaitsee universumin laidalla). 

Hullu titaani Thanos kuitenkin hyökkäsi myöhemmin Kylniin ja seuranneessa hävityksessä Langennut vapautui. Tämä lähti jälleen etsimään Galactusta, kun Thanos iski mielipuolisen olennon kimppuun voittaen tämän. Käyttäen valtavia voimiaan Thanos aivopesi ja lobotomisoi Langenneen tehden tästä oman kuuliaisen apulaisensa.

Voimat ja varusteet
-------------------

Langennut matkalla entisen herransa Galactuksen luo.
Langennut hallitsee pimeää ainetta ja käyttää sitä voimanlähteenään samalla tavoin mitä Galactuksen muut apurit käyttävät kosmista voimaansa. Koska universumi koostuu suurimmaksi osaksi pimeästä aineesta, on Langenneelle loppumaton voimavarasto käytettävissään. Langennut selviää ilman apua avaruuden tyhjiössä vailla ruokaa tai juomaa. Hän voi lentää yli valonnopeutta (ja/tai voi siirtyä hyperavaruuteen). Langenneella on valtavat fyysiset voimat (hän nostaa noin 75 tonnia) ja kestävyys. Langennut on ampunut voimaiskuja, jotka ovat romuttaneet valtavia avaruuslaivoja. 

Langennut on luonteeltaan psykoottinen eikä hänellä ole minkäänlaista moraalia. Juuri tästä syystä Galactus karkotti hänet luotaan. Kummallista kuitenkin on, että Galactuksen "erottaessa" muita apulaisiaan, hän on yleensä poistanut kosmisen voiman hallinnan näiltä. Langennut on kuitenkin saanut säilyttää voimansa vaikka on usein yrittänyt riistää Galactuksen hengen. Thanos spekuloi Langenneen säilyneen voimatason olevan osoitus Galactuksen syyllisyydestä.
Rupert Vansittart heinäkuussa 2017.
**Rupert Nicholas Vansittart** (s. 10. helmikuuta 1958 Cranleigh, Surrey, Englanti, Yhdistynyt kuningaskunta) on englantilainen näyttelijä. Hän on näytellyt lukuisia rooleja niin televisiossa, elokuvissa, teatterissa kuin radiossakin. Usein hänen esittämänsä roolit ovat komediarooleja. Hänen roolejaan ovat muun muassa lordi Charles Ashfordly ITV:n draamasarjassa *Sydämen asialla* (1992–2009) ja lordi Yohn Royce HBO:n sarjassa *Game of Thrones* (2014–2019).

Vuonna 1995 Vansittart esitti Mr. Hurstia draamasarjassa *Ylpeys ja ennakkoluulo*. Hän on esiintynyt yhdessä Rowan Atkinsonin kanssa useissa sarjoissa, kuten *Mr. Bean* ja *Kovat koppalakissa*, sekä elokuvassa *Johnny English – uudestisyntynyt*. Elokuvassa *Neljät häät ja yhdet hautajaiset* (1994) hän näytteli Georgea. Vuonna 1995 Vansittart näytteli lordi Bottomsin roolissa elokuvassa *Braveheart – taipumaton*.

Vuonna 2005 Vansittart vieraili *Midsomerin murhat* -sarjan jaksossa "Market for Murder" sekä *Doctor Who* -sarjan jaksoissa "Aliens of London" ja "World War Three". Vuonna 2009 hän näytteli televisioelokuvassa *Margaret* ja vuonna 2011 elokuvassa *Rautarouva*. Vuonna 2016 Vansittart esiintyi Arthur Le Broc'na BBC:n *Isä Brown ja hänen laumansa* -sarjan neljännen kauden seitsemännessä jaksossa. 2016 hän vieraili myös BBC:n sairaalasarjassa *Casualty*. Vuonna 2017 Vansittart näytteli professori Langlania ITV:n draamasarjan *Doc Martin* kahdeksannen kauden päätösjaksossa.

Vansittart avioitui näyttelijä Emma Kate Watsonin (nyk. Vansittart) kanssa vuonna 1987 ja heillä on kaksi lasta.

Aiheesta muualla
----------------

* Rupert Vansittart Internet Movie Databasessa. (englanniksi)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Synchronkartei
* Elonet

 |

 |
**Cecilia Patricia Flores Armenta** on meksikolainen aktivisti, joka perusti *Madres Buscadoras* (Etsivät äidit) -järjestön. Siihen kuuluu tuhansia ihmisiä, jotka etsivät yli 100 000 kadonnutta. Keväällä 2020 järjestössä oli 250 jäsentä, ja se oli löytänyt 99 nimetöntä hautaa.

Kadonneiden joukossa on kaksi Floresin kuudesta lapsesta. Hänen poikansa Alejando katosi vuonna 2015, ja vuonna 2019 kidnapattiin kaksi muuta poikaa, Marco Antonio ja Jesús Adrián. Flores tunnisti kidnappauksen tehneet rikolliskartellin jäsenet, ja sai uhkailemalla heidät vapauttamaan pojista nuorimman.

Flores on saanut tappouhkauksia, ja huhtikuussa 2023 hänestä tehtiin katoamisilmoitus. Myöhemmin kävi ilmi, että hän oli kadonnut vapaaehtoisesti.

BBC valitsi Floresin vuonna 2022 sadan vaikutusvaltaisen ja innostavan naisen listalle 100 Women.

Lähteet
-------

1. ↑  Cecilia Flores, líder de las madres buscadoras de Sonora: "Han puesto precio por mi cabeza" *El Pais*.  2022. Viitattu 25.4.2023. (espanjaksi)
2. ↑  Mónica Miranda: Cecilia empezó su lucha cuando desaparecieron a su primer hijo *Uni radio informa*.  3.4.2020. Viitattu 25.4.2023.
3. ↑  Karin Dilge: Activist Ceci Flores / Campaign Against Drug Addiction *Mexico Business*.  17.4.2023. Viitattu 25.4.2023.
4. ↑  They located Ceci Flores, founder of Mothers Seekers of Sonora; ‘She made the decision to go elsewhere’: AMLO *Mazatlan Weekly*.  17.4.2023. Viitattu 25.4.2023.
5. ↑  BBC 100 Women 2022: Who is on the list this year? *BBC*.  6.12.2022. Viitattu 24.4.2023.
Prinssi Ruprecht. 1600-luvulta peräisin oleva maalaus.
**Prinssi Ruprecht** (engl. ***Rupert***, 17. joulukuuta 1619 Praha – 29. marraskuuta 1682 Lontoo) oli englantilais-saksalainen ratsuväenkenraali, amiraali ja tieteilijä. Hän johti rojalistien ratsuväkeä Englannin sisällissodassa. Sodan jälkeen hän harjoitti muun muassa kaapparitoimintaa Karibianmerellä, osallistui Hudsoninlahden kauppakomppanian sekä Royal Societyn perustamiseen, teki tutkimusmatkan Gambiajoelle ja kävi orjakauppaa. Ruprechtin vanhemmat olivat Pfalzin vaaliruhtinas Fredrik V ja Elisabet Stuart.

Brittiläisessä Pohjois-Amerikassa sijainnut Rupertinmaa nimettiin prinssi Rupertin mukaan. Vuonna 1660 Rupert esitteli kuningas Kaarle II:lle niin sanotut Prinssi Rupertin pisarat eli pisaran muotoiset lasiesineet, joiden paksu pää kestää vasaran iskun, mutta koko pisara hajoaa, jos sen ohut pää rikotaan. Fysikaalisten jännitteiden jakautuminen pisarassa selvitettiin vuonna 2017 Tallinnan teknillisessä yliopistossa tehdyssä tutkimuksessa. Rupert tutki myös niin sanottua Prinssi Rupertin kuutiota sekä salakirjoitustekniikoita ja toi mezzotinto-syväpainomenetelmän Englantiin.

Prinssi Rupertin rakastajatar oli näyttelijä Margaret Hughes. He saivat tyttären vuonna 1673.

Fiktiossa
---------

C. J. Cutcliffe Hyne kirjoitti 1900-luvun alussa seikkailuromaanin *Prince Rupert the Buccaneer* (1901). Se on julkaistu suomeksi vuonna 1928 Aino Tuomikosken käännöksenä nimellä *Prinssi Rupert merisissinä*.

King Crimson -yhtyeen vuonna 1970 ilmestynyt kappale "Lizard" ja sen osa "The Battle of the Glass Tears" kertovat Rupertista. 

Rupertin merimatka 1650-luvulla lähti liikkeelle Irlannista.

Lähteet
-------

1. 1 2  Prince Rupert *britannica.com*. Viitattu 12.6.2020. (englanniksi)
2. ↑  Royal African Company *schoolshistory.org.uk*. Viitattu 12.6.2020. (englanniksi)
3. ↑  On Royal Visits To The Gambia *The Voice Newspaper Gambia*.  2.11.2018. Viitattu 12.6.2020. (englanniksi)
4. ↑  400 vuotta vanha arvoitus ratkesi: Miksi lasipisarat käyttäytyvät niin oudosti? *Tekniikan Maailma*.  10.5.2017. Viitattu 12.6.2020.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Ruprecht (Pfalzin prinssi)** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
	+ 2
* VIAF
* WorldCat
	+ 2

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Espanja
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Australia
* Kreikka
* Alankomaat
* Puola
* Vatikaani

 |
|  |
| Taiteenala | 
* Auckland
* RKD Artists
* ULAN

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Alankomaat
* Deutsche Biographie
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Eino Henrik Sjöblom** (14. huhtikuuta 1900 Lapinjärvi – 15. tammikuuta 1974 Kotka) oli suomalainen yritysjohtaja, joka sai kauppaneuvoksen arvonimen.

Sjöblomin vanhemmat olivat vahtimestari Henrik Sjöblom ja Alma Alina Malmström ja puoliso Elli Sylvia Westerlund. Sjöblom kävi kansakoulun Kotkassa ja sai Kotkan suomalaisen kauppakoulun päästötodistuksen 1917. Opintomatkoja hän teki useisiin eri maihin. Sjöblom oli Ab J. Bruhnin konttoristi, konttoripäällikkö ja prokuristi 1913–1929 ja toimitusjohtaja 1929–1966, Ab Federation Stevedoring Ltd:n toimitusjohtaja 1940–1966, Ab Björklund & Co i Kotka -yhtiön toimitusjohtaja 1940–1966 ja Oy Kotka Stevedoringin toimitusjohtaja. Hänellä oli myös useita luottamustehtäviä. Kauppaneuvoksen arvonimen Sjöblom sai 1956. Taiteilija Tapani Raittila maalasi hänen muotokuvansa 1961.

Lähteet
-------

1. 1 2  Eino Sjöblom *Biografiasampo*. Viitattu 21.9.2022.
2. ↑  Kuolleita.  *Uusi Suomi*, 16.1.1974, nro 14, s. 5. Kansalliskirjasto. Viitattu 21.9.2022.
**Kiera Cass** (s. 19. toukokuuta 1981 Myrtle Beach, Etelä-Carolina, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen nuortenkirjailija. Hänet tunnetaan parhaiten kirjasarjastaan *Valinta*.

Ura
---

Cass syntyi ja kasvoi Myrtle Beachissa Etelä-Carolinassa ja valmistui Myrtle Beachin Socastee-lukiosta. Hänen sukujuurensa ovat Puerto Ricossa. Cass suoritti historian tutkinnon Radfordin-yliopistossa. 

Cass julkaisi ensimmäisen kirjansa *The Siren* omakustanteisena vuonna 2009. Kirja menestyi tuolloin vain kohtalaisesti. Kirja julkaistiin uudestaan vuonna 2015 Cassin *Valinta*-kirjasarjan menestyksen myötä. Kirjan juonta ja juonen kulkua muutettiin uuteen versioon radikaalisti.

Vuonna 2012 Cass julkaisi *Valinta*-trilogian ensimmäisen osan. Kirja menestyi hyvin ja sen televisio-oikeudet myytiin CW-televisioverkolle. Televisio-ohjelmaan valittiin jo kaksi ohjaajaa, mutta muutosta tilanteeseen ei saatu. Lopulta Warner Bros osti sarjan elokuvaoikeudet. On epäselvää, onko sarjasta lopulta tulossa elokuvaa, vai jääkö projekti kesken. Kiera Cass on vuosien varrella päivitellyt elokuvan tilanteesta, mutta suoria vastauksia ei ole saatu.

Valinta-trilogian seuraavat osat *Eliitti* ja *Ainoa* julkaistiin vuosina 2013 ja 2014. Trilogian menestyksen ansiosta Kiera Cass päätti jatkaa sarjaa kahdella osalla. Neljäs osa *Perijätär* ja viides osa *Kruunu* julkaistiin vuosina 2015 ja 2016. Osat sijoittuvat noin 20 vuoden päähän alkuperäisen trilogian tapahtumista. Kaikki *Valinta*-kirjasarjan osat on myös suomennettu.

Cass on julkaissut lyhyitä novelleja *Valinta*-sarjan henkilöistä ja tapahtumista. Novelleissa tutustutaan tarkemmin sarjaa edeltäviin ja jälkeisiin tapahtumiin. Monet sivuhahmot saavat enemmän syvyyttä lyhyiden tarinoiden kautta.

Romaanit
--------

* *The Siren* (2009)
* *Valinta* (2012)
* *Eliitti* (2013)
* *Ainoa* (2014)
* *Perijätär* (2015)
* *Happily Ever After* (2015)
* *Kruunu* (2016)
* *Kihlattu* (2020)
* *Petetty* (2021)

Lähteet
-------

* 
* 

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Ranska
* BnF data
* Katalonia
* Saksa
* Italia
* Israel
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* IdRef

 |

 |
Ca’ Foscarin julkisivu Canal Grandelta katsottuna.
**Ca’ Foscari** on palatsi Venetsiassa Italiassa. Doge Francesco Foscari osti palatsin Venetsian tasavallalta vuonna 1453. Nykyään rakennus on Ca’ Foscari -yliopiston päärakennus. 

Ca’ Foscarin suunnitteli todennäköisesti arkkitehti Bartolomeo Bon aikaisemmin tontilla sijainneen bysanttilaisen rakennuksen Ca’ delle Due Torrin tilalle. Arkkitehtoniselta tyyliltään Ca’ Foscari edustaa venetsialaista gotiikkaa, josta tärkein esimerkki on Dogen palatsi. Ca’ Foscarin sijainti Canal Granden varrella on ainutlaatuinen sillä rakennuksesta on näkymä Rialton sillalta aina Accademian sillalle asti. Näkymän ovat ikuistaneet useat kuvataiteilijat, joista kuuluisin on Canaletto.

Restauroinnin yhteydessä vuonna 1936 Foscari-palatsiin rakennettiin juhlasali yliopiston tarkoituksiin. Restaurointitöistä ja juhlasalin suunnitelusta vastasi italialainen arkkitehti Carlo Scarpa.

Lähteet
-------

1. ↑  Eleodori, E. ja W.: *Il Canal Grande. Palazzi e famiglie*, Corbo e Fiore Editori, 2007. ISBN 88-7086-057-4.
2. ↑  Pilo, G. M. ja De Rossi L. (toim.): *Ca’ Foscari. Storia e restauro del palazzo dell’Università di Venezia*, sivu 36. ISBN 88-317-8857-4.
3. ↑  Pilo, G. M. ja De Rossi L. (toim.): *Ca’ Foscari. Storia e restauro del palazzo dell’Università di Venezia*, sivut 142-151. ISBN 88-317-8857-4.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Ca’ Foscari** Wikimedia Commonsissa

* Ca' Foscari Tour / unive.it (Arkistoitu – Internet Archive)
* Centro Carlo Scarpa
**Trini López** (13. toukokuuta 1937 Dallas, Texas – 11. elokuuta 2020 Palm Springs, Kalifornia) oli yhdysvaltalainen muusikko ja elokuvanäyttelijä. Hän esiintyi uransa aikana muun muassa elokuvassa *Likainen tusina*.

Varhaiselämä
------------

Hän syntyi Teksasin pääkaupungissa Dallasissa 13. toukokuuta vuonna 1937. Hänen isänsä, Trinidad Lopez II työskenteli entuudestaan laulajana, tanssijana, näyttelijänä ja muusikkona. Hänen äitinsä Petra Gonzalez avioitui hänen isänsä kanssa Moroleónissa ennen muuttoa Dallasiin. Lopezilla oli entuudestaan neljä siskoa (joista kaksi oli jo kuollut) ja veli, joka on myös laulaja.

Ura
---

López julkaisi vuonna 1963 debyyttialbuminsa *Trini Lopez Live at PJ's:n*, jolle sisältyi hitti "If I Had a Hammer". Hän loi Gibson Guitar Corporationille kitaramallit Trini López Standard ja López Deluxe.

Näyttelijänä López esiintyi muun muassa *Likaisessa tusinassa* (1967).

Yksityiselämä
-------------

Trini Lopez ei avioitunut eikä hänellä ollut lapsia. Hänen veljenpoikansa Trini Martinez toimi rumpalina yhtyeessä Bedhead.

Kuolema
-------

Trini López kuoli 11. elokuuta vuonna 2020 sairaalassa Palm Springsissä, Kaliforniassa koronavirukseen 83-vuotiaana.

Lähteet
-------

1. 1 2  Jouni: Laulaja-näyttelijä Trini Lopez kuoli koronavirukseen – Mesta.net *mesta.net*. Viitattu 12.8.2020.
2. 1 2 3  Jim Farber: Trini Lopez, Singing Star Who Mixed Musical Styles, Dies at 83 *The New York Times*.  11.8.2020. Viitattu 12.8.2020. (englanniksi)
3. 1 2  Taas uusi kuolonuhri: Likainen tusina -sotaklassikosta tuttu näyttelijä-muusikko on kuollut koronavirukseen *Muropaketti.com*.  12.8.2020. Viitattu 12.8.2020.
4. ↑  First Listen: Bedhead, '1992-1998' *NPR.org*. Viitattu 12.8.2020. (englanniksi)

  


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
	+ 2
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Taiteenala | 
* Grammy Awards
* MusicBrainz

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**Ruprecht Pfalsilainen** (Ruprecht III *Klem*) (5. toukokuuta 1352 Amberg – 18. toukokuuta 1410), Wittelsbachin suvun jäsen, oli Kurpfalzin vaaliruhtinas vuodesta 1398 ja Saksan kuningas vuodesta 1400 kuolemaansa saakka. Ruprechtin lisänimi Klem tulee latinan sanasta *clemens* ’armollinen’.

Ruprecht syntyi Ambergissä, Baijerissa ja osallistui jo nuorella iällä vaaliruhtinaskunnan hallintoon. Isänsä vaaliruhtinas Ruprecht II:n kuoltua Ruprecht peri vaaliruhtinaan tehtävät tältä. Vuonna 1400 Ruprecht oli yksi neljästä vaaliruhtinaasta, jotka lakkauttivat Wenzel IV:n kuninkuuden ja valitsivat Ruprechtin uudeksi kuninkaaksi. Kruunajaiset pidettiin Kölnissä 6. tammikuuta 1401.

Saman vuoden syksyllä Ruprecht ylitti armeijansa kanssa Alpit tarkoituksenaan syöstä Milanon herttua Gian Galeazzo Visconti vallasta ja saada paavi nimittämään hänet keisariksi. Yritys kuitenkin epäonnistui, Ruprechtin joukot hajaantuivat, ja hän joutui palaamaan takaisin Saksaan. Uutinen aiheutti epäjärjestystä Saksassa, mutta Ruprecht onnistui palauttamaan rauhan. Hän saavutti Englannin tuen poikansa Ludvigin ja Englannin kuninkaan Henrik IV:n tyttären Blanchen avioliiton myötä.

Ruprecht sai vaimonsa Elisabethin kanssa yhdeksän lasta. Ruprecht kuoli vuonna 1410 Landskronin linnassa lähellä Oppenheimia.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Ruprecht Pfalsilainen** Wikimedia Commonsissa

  


|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  | Edeltäjä:**Wenzel IV Luxemburgilainen** | **Pyhän saksalais-roomalaisen valtakunnan hallitsija** 1400–1410 | Seuraaja:**Sigismund Luxemburgilainen** |

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Alankomaat
* Puola
* Vatikaani

 |
|  |
| Henkilöt | 
* BMLO
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.
**Heritabiliteetilla** eli **periytyvyysasteella** tarkoitetaan muuntelun*selvennä* periytymisen astetta. Luonnossa genotyyppi eli perimä ja fenotyyppi eli ilmiasu ovat erillisiä asioita. Heritabiliteetti on suuruusaste, jolla ilmiasu riippuu geeneistä; toisin sanoen heritabiliteetin mittaaminen on tapa esittää arvio siitä, kuinka paljon jonkun piirteen esiintyminen populaatiossa tietyissä olosuhteissa johtuu yksilön biologisesta koostumuksesta ja kuinka paljon ympäristöstä. Heritabiliteettiarviot perustuvat kuitenkin aina jossakin tietynlaisessa ympäristössä tapahtuviin mittauksiin, mistä syystä ne eivät voi tavoittaa ympäristön kaikkia ja kaikkien mahdollisten ympäristöjen vaikutuksia.

Heritabiliteetti (H2) mitataan jakamalla geneettinen vaihtelu (Vg) ilmiasun vaihtelulla (Vp).

{\displaystyle H^{2}={\frac {V\_{g}}{V\_{p}}}}

Heritabiliteetti saa arvoja väliltä 0–1.

Heritabiliteetin selvittäminen toteutetaan kloonien, sisarusten ja puolisisarusten sekä jälkeläisten kautta testaamalla, kuinka samankaltaisia ne ovat ulkomuodoltaan suhteessa siihen, miten läheistä sukua ne ovat perimältään. Mittaaminen voidaan suorittaa myös niin sanotulla valintakokeella. Siinä kaikki yksilöt, joilla joko on tietty piirre tai joilta jokin tietty piirre puuttuu, ryhmitellään yhteen, ja saaduista jälkeläisistä mitataan piirteen tai sen puutteen jakauma. 

Psykologiassa ihmisten heritabiliteettia tutkitaan kaksostutkimusten ja adoptiotutkimusten avulla.

Heritabiliteetti voidaan mitata ainoastaan muunteleville piirteille. Jos jotakin ominaisuutta on populaatiossa kaikilla tai jos sitä ei ole kenelläkään, ei sillä ole heritabiliteettiakaan. Heritabiliteettia ei myöskään voi soveltaa muihin kuin siihen ympäristöön, jossa se on mitattu.

Heritabiliteetti on myös piirrekohtainen: jos esimerkiksi korvan kokoon vaikuttavalla jollakin ominaisuudella on suuri heritabiliteetti, ei se tarkoita sitä, että saman yksilön immuunijärjestelmään vaikuttavilla geeneillä olisi sama heritabiliteetti.

Voimakkaasti kelpoisuuteen vaikuttavat geenit eli eliölle ympäristössä hyödylliset geenit pienentävät heritabiliteettia, koska luonnonvalinta pienentää vaihtelua.

Katso myös
----------

* Perinnöllinen ominaisuus

Aiheesta muualla
----------------

* Evoluutio luonnonvalinnan kautta (Arkistoitu – Internet Archive). Luentoaineistoa. Utu.fi.
**Kuorimuuri** on ulkoseinän ulkopuolinen muurattu pintarakenne, joka on kiinnitetty rakennuksen runkoon. Kuorimuurin takana on ilmarako, jonka tehtävänä on pitää rakenne tuulettuvana ja kuivumiskykyisenä. 

Kuorimuuri voi kiinnittyä muurattuun tai betonisisäkuoreen. Tällöin ilmaraon takana on lämmöneristekerros, joka tehdään yleensä kevyestä mineraalivillasta. Nykyrakentamisessa lämmöneristekerros muodostuu kahdesta kerroksesta: ulommasta tuulelta suojaavasta eristekerroksesta sekä sisemmästä, paksummasta kerroksesta. Kuorimuuri kiinnittyy muuraussiteiden avulla lämmöneristeen toisella puolen olevaan kantavaan sisäkuoreen.

Kuorimuuri voi vaihtoehtoisesti kiinnittyä sisäpuoliseen rankarakenteeseen, joka on tehty puusta tai teräksestä. Tällöin kuorimuuri toimii tiiliulkoverhouksena. Tässäkin rakenteessa kuorimuurin takana olevan ilmaraon toisella puolella on tuulelta suojaava eristekerros. Eristekerroksen takana on puu- tai teräsrankarakenne, jonka rankojen välissä on lämmöneristekerros. Kuorimuuri kiinnittyy tässäkin rakennetyypissä muuraussiteiden avulla runkoon.

Lähteet
-------

1. ↑   *Ympäristöministeriön asetus tiilirakenteista*. finlex.fi: Finlex, 2007.  s. 3. [www.finlex.fi/data/normit/29521-B8\_Tiilirakenteet\_270907.pdf Standardin verkkoversio] (PDF) (viitattu 24.5.2019). Suomeksi.
2. ↑  toim. Juha Vinha: *Rakennusfysiikka 1*, s. luku 3, 131. Suomen Rakennusinsinöörien liitto RIL ry, 2014. ISBN 978-951-758-589-7. Suomeksi.
**Syia** (m.kreik. Συΐα, *Syïa*, lat. *Suia*) oli antiikin aikainen kaupunki Kreetan saarella Kreikassa. Se sijaitsi lähellä nykyistä Soúgian kylää.

Maantiede
---------

Syian kaupunki sijaitsi Kreetan lounaisosassa saaren etelärannikolla olevan lahden pohjukassa. Siitä sisämaahan linnuntietä noin viiden kilometrin päässä sijaitsi Elyroksen kaupunki, jonka satamana kaupunki toimi. Rannikolla Syiasta vajaa kolme kilometriä länteen sijaitsi Lissoksen kaupunki, joka oli toinen Elyroksen satama, ja yhdeksän kilometriä itään samoin rannikolla Poikilassoksen kaupunki.

Historia
--------

Syian kaupunki oli löytöjen perusteella olemassa hellenistisellä, roomalaisella ja varhaisella bysanttilaisella kaudella. Se mainitaan Elyroksen satamana, mutta muutoin kaupungin historiasta ei tiedetä antiikin lähteistä mitään. Sen mainitsevat vain Stefanos Byzantionlainen ja *Stadiasmus Maris Magni*. Syian nimi viittaa oletettavasti sikoihin (σῦς, *sȳs*), ja niiden kasvatus on ilmeisesti ollut merkittävä elinkeino. Kaupungin kansalaisesta käytettiin etnonyymejä *Syïatēs* (Συϊάτης) ja *Syïeus* (Συϊεύς). Kaupunki tuhoutui saraseenien hyökkäyksissä 600-luvulla.

Rakennukset ja löydökset
------------------------

Kaupungin paikalta on löydetty hellenistiselle ja roomalaiselle kaudelle ajoittuvien muurien, akveduktin, vesisäiliöiden ja muiden rakennusten jäänteitä ja hautoja.

Varhaisella kristillisellä kaudella kaupungissa oli useita basilikakirkkoja. Yhden basilikan rauniot ovat nykyisen kylän kirkon paikalla. Sieltä on löydetty muun muassa mosaiikkilattiaa. Toisen basilikan rauniot ovat kylän itäpuolella. Siitä etelään on löydetty kolmannen kirkon mosaiikkilattiaa. Kirkot ajoittuvat 500-luvulle jaa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Smith, William: "Suia", *Dictionary of Greek and Roman Geography*. Boston: Little, Brown and Company, 1854. Teoksen verkkoversio.
2. ↑  Syia *Pleiades*. Viitattu 4.11.2019.
3. 1 2 3 4 5  Syia (Crete) 3 Sougia - Συΐα *ToposText*. Viitattu 4.11.2019.
4. 1 2 3 4  Sougia *Explore Crete*. Viitattu 4.11.2019.
5. ↑  Stefanos Byzantionlainen: *Ethnika* 590.8; *Stadiasmus Maris Magni* 329.
6. ↑  Liddell, Henry George & Scott, Robert: ὗς / σῦς *A Greek-English Lexicon*.  1940. Oxford:  Clarendon Press / Perseus Digital Library, Tufts University.  (englanniksi)
**Herkuleskehrääjä** (*Coscinocera hercules*) on Australian Queenslandissa ja Uudessa Guineassa esiintyvä yöperhonen. Se lukeutuu maailman kookkaimpiin perhosiin.

Molempien sukupuolten siivet ovat ruskeankirjavat ja niissä kulkee vaalea raita. Siivissä on myös läpinäkyvät kolmiomaiset täplät. Herkuleskehrääjänaaraan siipien kärkiväli voi olla 25 cm ja naaraat ovat jonkin verran koiraita kookkaampia. Koiraalla takasiipien kannukset ovat kuitenkin huomattavasti pitemmät. Paritteluun valmis naaras päästää ilmaan feromoneja, joiden tuoksu houkuttelee koiraita paikalle. Aikuisella naaraalla ei ole syömiseen soveltuvia suuosia vaan sen elämän ainoa tehtävä on paritella ja munia, minkä jälkeen se kuolee.

Toukka kasvaa noin 10 cm pitkäksi ja on yleisväritykseltään aluksi hyvin vaalea, myöhemmin sinivihreä. Toukka elää luonnossa muutamilla ravintokasveilla, mutta kasvatettuna hyväksyy myös hyvinkin poikkeavia lajeja. Nahanluonnin jälkeen toukka yleensä syö vanhan nahkansa.

Lähteet
-------

1. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive)
2. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive)
3. ↑
4. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive)


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Taksonitunnisteet | 
* Wikidata: Q1303174
* AFD: Coscinocera\_hercules
* BioLib: 647794
* BOLD: 52398
* CoL: 92YQG
* GBIF: 1864897
* iNaturalist: 201919
* IRMNG: 10631280
* LepIndex: 68436
* NCBI: 63982

 |

 |
**Luangu** (kirjoitetaan kongoksi **Luangu** ja portugaliksi **Loango**) oli afrikkalainen kuningaskunta 1400-luvulta 1800-luvulle. Se sijaitsi nykyisen Kongon tasavallan länsiosassa, mutta siihen kuului myös osia Gabonista ja Cabindasta. Laajimmillaan sen alue ulottui rannikolla Mayumbasta lähes Kakongoon saakka.

Luangulainen neito
Luangun asukkaat olivat kongoihin kuuluvia vilejä, joita on kutsuttu myös luanguiksi. Luangun naapureita olivat pieni Kakongon ruhtinaskunta ja Kongon kuningaskunta.

Luangun alkuperä on hämärän peitossa. Alueen varhaisin kehittynyt yhteisö oli Madingo-Kayesin kaupungin tienoilla, joka oli jo ensimmäisellä vuosisadalla monisavuinen kylä. Ensimmäinen maininta Luangusta on kuitenkin vasta 1580-luvulta, jossa kerrotaan että alkujaan Luangu oli ollut Kongon vasallikunta, joka oli sittemmin itsenäistynyt. Hollantilaisten merenkulkijoiden kuvaus 1630-luvulta puolestaan kertoo, että Luangu oli ennen itsenäitymistään osa Kakongoa, joka vuorostaan oli osa Kongoa.

Luangusta ei tiedetä paljon muuta kuin se, että se oli merkittävä orjakaupan keskus 1800-luvulle saakka.
**Sydänsuruja** (*Heartaches*) on Al Hoffmanin säveltämä ja John Klennerin sanoittama yhdysvaltalainen iskelmä vuodelta 1931. Suomessa se tunnetaan etenkin Olavi Virran levytyksenä vuodelta 1960, nopeana rumbana jonka vihellysosuudet hoitaa "Pakilan satakieleksi" kutsuttu Erkki Junkkarinen. Suomenkielisen sanoituksen siihen on tehnyt Sauvo Puhtila ja sovituksen Eino Virtanen. Laulu alkaa sanoin "Viiltää, viiltää, nyt suru sydäntäni viiltää...".

Virran versio ei kuitenkaan ollut ensimmäinen suomenkielinen levytys kappaleesta, vaan vuosikymmentä aiemmin vuonna 1950 Eero Väre levytti sen Kullervon sanoituksena. Muita kappaleen levyttäneitä suomalaisartisteja (kaikki Saukin sanoin) ovat Esko Rahkonen (1967), Kai Lind (1975), Eino Valtanen (1978), Topi Sorsakoski (1986), Four Cats (1994) ja Sauli Lehtonen  (1995). Instrumentaaliversion siitä ovat tehneet Agents (1980) ja Heikki Laurila (1981).

Yhdysvalloissa tunnetuimpia versioita kappaleesta olivat Ted Weemsin orkesterin instrumentaalilevytykset vuosilta 1933, 1938 ja 1947, joista vasta viimeinen nosti kappaleen todella suosituksi. Elmo Tannerin vihellyssooloineen ne toimivat esikuvana Eino Virtasen Olavi Virralle tekemälle sovitukselle.

Lähteet
-------

1. ↑  Hakutulos kappaleelle Sydänsuruja Suomen äänitearkisto ry.  Arkistoitu 12.6.2018. Viitattu 13.6.2018.
2. ↑  "Sydänsuruja", *Suuri toivelaulukirja 10*, s. 246. Musiikki-Fazer, Suuri suomalainen kirjakerho.
3. ↑  Laine, Pekka: Muistojen bulevardi: Heartaches *Yle Areena*.  4.2.2015. Viitattu 13.6.2018.
**Lubjaahujärv** (myös *Lubjajärv*) on Virossa Otepään kunnassa sijaitseva järvi.

Se kuuluu Koorasten kylän järvialueeseen (vir. *Kooraste järvestik*), johon kuuluu yhteensä 15 järveä.

Maantietoa
----------

Järvi on 200 metriä pitkä, 60 metriä leveä, ja sen pinta-ala on 1,2 hehtaaria. Se sijaitsee Pühäjõen metsäisellä ja soistuneella osuudella viereisen Sinikejärven kanssa. Järven rannat ovat soistuneet joka suunnalla. Sen rannat ovat asutuksesta autiot eikä sinne tule teitä.

Luontoarvoja ja luokittelu
--------------------------

Järvi on Vesipolitiikan puitedirektiivin (VPD) (vir. *Veepoliitika Raamdirektiivi, (VRD)*) luokituksen (VRD 2) mukaan veden kovuuden osalta keskikova järvi, jonka vesimassa ei lämpötilakerrostu (vir. *keskmise karedusega kihistumata veega järv*).

Järvi luokitellaan limnologisesti samanaikaisesti samalla sekä kovavetiseksi järveksi että eutrofiseksi järveksi (vir. *kalgiveeline eutroofne tai kalgiveeline rohketoiteline*, KE). Silloin järven veden kalkkipitoisuus on keskikorkea tai korkea ja sen ravinnepitoisuudet ovat korkeat. Järvi on silloin rehevöitynyt.

Aare Mäemets on julkaisussaan *Eesti NSV järved ja nende kaitse* vuodelta 1977 kuvaillut järveä. Hänen mukaansa se on matala järvi, jonka vesi ei lämpötilakerrostu. Järveen pulppuaa vettä monista lähteistä ja pienestä ojasta. Soistuneen järven rannat ovat hyllyvää turvesuota. Talvellä veden näkösyvyys on vain 0,8 metriä. Järvessä elää ainakin särki, ahven, hauki, sorva ja ankerias.

Vesistösuhteita
---------------

Lubjaahujärv kuuluu Pühäjõen valuma-alueeseen, koska se on joen läpivirtausjärvi. Pääosa siihen tulevasta vedestä on peräisin Pühäjõesta, joka tulee Sinikejärvestä ja jatkaa Liinu järveen. Siihen tulee eteläpuolelta Koigun kylästä alas laskeva oja, jonka valuma-alueella sijaitsee viisi varastoallasta.

Pühäjõgi on Võhandu jõen sivujoki. Võhandu jõgi laskee Kuumajärveen, joka on Peipsijärven keskiosan nimi. Peipsijärven alue muodostaa Narvanjoen vesistöalueen keskiosan. Peipsijärven pohjoispäästä alkava laskujoki Narvanjoki jatkaa vesireittiä pohjoiseen päin ja laskee lopuksi Suomenlahteen.

Huomautuksia
------------

1. 1 2 3  Kohteen ympäristön kasvillisuutta, asutusta ja nimistöä on tarkistettu Internetin Google-, Bing- tai Yandex-karttapalvelusta käyttäen järven koordinaatteja.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11  Keskkonnaregister: Lubjaahujärv (VEE2120600) *Keskonnainfo*. Tallinna, Viro:  Keskkonnaministeerium. Viitattu 19.7.2020. (viroksi)
2. ↑  Kooraste järvestik, kalapeedia.ee (viroksi), 1977, viitattu 19.4.2017
3. ↑  Kooraste järvestik, Eesti Looduse Infosüsteemis (EELIS), viitattu , (viroksi), viitattu 19.4.2017 (viroksi)
4. 1 2 3  Tamre, Ruta (toim.): *Eesti järvede nimestik*. Tallinna, Viro: Keskkonnaministeeriumi Info- ja Tehnokeskus, 2006. ISBN 978-9985-881-40-8. Teoksen verkkoversio (PDF) (viitattu 19.7.2020). (viroksi) (Arkistoitu – Internet Archive)
5. ↑  Lubjaahujärv (Lubjajärv, Kooraste Lubjaahju järv), kalapeedia.ee (viroksi), 1977, viitattu 19.4.2017
Franz Ziereis
**Franz Ziereis** (13. elokuuta 1905 – 24. toukokuuta 1945) oli Mauthausen-Gusenin keskitysleirin komendantti toisen maailmansodan lopussa, ja leirin vapauttamisen aikana. 

Ziereis syntyi Münchenissä Saksassa. Hänen isänsä oli ajuri ja sai surmansa ensimmäisessä maailmansodassa. Ziereis vietti kansakoulussa kahdeksan vuotta ja aloitti työuransa harjoittelijana ja juoksupoikana tavaratalossa. Iltaisin hän opiskeli kauppatieteitä. Vuonna 1922 hän meni töihin puusepänliikkeeseen. Välillä hän oli työttömänä. Hän päätti vuonna 1924 liittyä armeijaan ja 1. huhtikuuta 1924 Ziereis värväytyi 12 vuoden sopimuksella Reichswehriin. Kersantin arvoinen aliupseeri Ziereis erosi armeijan palveluksesta palveltuaan sopimuksensa loppuun vuonna 1936. Syyskuun 30. päivänä 1936 hän liittyi SS:ään, jossa hänet sijoitettiin SS-Totenkopfverbändeen SS-Obersturmführerin arvoisena kouluttajana. 

Hän sai aluksi esimiehiltään sotilaallisia tehtäviä ja hänen esimiehensä, kuten Theodor Eicke kiittelivät hänen kykyjään kouluttajana. Vuonna 1937 hänestä tuli SS-Totenkopf-Standarte 2 "Brandenburgin" 22. Hundertschaftin (sadan miehen yksikkö) päällikkö. Vuonna 1937 hän haavoittui harjoituksessa pahasti olkapäähän ja joutui pitkäksi aikaa sairaalahoitoon. Vuonna 1938 Ziereis siirrettiin Itävaltaan, missä hän koulutti SS-miehiä SS-Totenkopf-Standarte 3 "Thüringenissä". Keskitysleirien tarkastajan, SS-Gruppenführer Theodor Eicken käskystä Ziereis otti vastaan Mauthausen-Gusenin keskitysleirin komendantit tehtävät 9. helmikuuta 1939, korvaten edeltäjänsä Albert Sauerin. Mauthausenissa Ziereis antoi muun muassa 11-vuotiaan poikansa ampua vankeja kiväärillä talonsa verannalta. 25. elokuuta 1939 hänet ylennettiin SS-Sturmbannführeriksi ja 20. elokuuta 1944 SS-Standartenführeriksi "erityisistä saavutuksistaan" keskitysleirin komendanttina.

Leirin vapauttamisen jälkeen hän pakeni vaimonsa ja poikansa kanssa leiriltä. Yhdysvaltain maavoimat löysivät heidät metsästysmajaltaan Phyrn-vuorilta Ylä-Itävallassa 23. toukokuuta samana vuonna. Ziereis yritti paeta, mutta häntä ammuttiin, ja hän haavoittui kuolettavasti. Vangitsemisensa jälkeen hänet vietiin Yhdysvaltain sotilassairaalaan Guseniin, missä hän kuoli 24. toukokuuta 1945. Entiset keskitysleirivangit hirttivät hänen ruumiinsa Gusen I -leirin aitaan.

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Puola

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |

 |
Timo Kekkonen isoäitinsä Sylvin kanssa
**Timo Kaleva Kekkonen** (s. 3. toukokuuta 1957 Helsinki) on suomalainen diplomi-insinööri ja Sähköturvallisuuden edistämiskeskus STEK ry:n toimitusjohtaja maaliskuusta 2014. Vuosina 2006–2013 hän työskenteli johtajana Elinkeinoelämän keskusliitossa.

Kekkonen valmistui vuonna 1984 Teknillisestä korkeakoulusta materiaalitekniikan diplomi-insinööriksi. Hän aloitti uransa tutkijana VTT:ssa, mistä siirtyi projektipäälliköksi Metalliteollisuuden Keskusliittoon ja sieltä Rauma-Repolaan kehittämään uusia liiketoimintoja materiaalitekniikan alueella.

Vuonna 1991 Kekkonen siirtyi Teknologian kehittämiskeskukseen, Tekesiin ja vuosina 1994–1996 hän työskenteli Brysselissä Suomen EU-edustustossa vastuualueenaan eurooppalainen tutkimuspolitiikka. Vuodesta 1996 Kekkonen työskenteli kauppa- ja teollisuusministeriössä. Aluksi hän oli vastuussa kansainvälisen teknologiapolitiikan alueesta ja työskenteli vuoden 1999 alusta ministeriön teknologiaosaston osastopäällikkönä.

Kekkosen vanhemmat olivat diplomaatti, suurlähettiläs Taneli Kekkonen ja Brita Kekkonen. Timo Kekkosen isoisät olivat presidentti Urho Kaleva Kekkonen ja valtioneuvos K.-A. Fagerholm. Kekkonen on naimisissa ja hänellä on lapsia.

Lähteet
-------

1. 1 2  Montonen, Pia Maria: *Valtakunnan miniä: Brita Kekkonen*. WSOY, 2014. Teoksen verkkoversio.
2. ↑  Timo Kekkosesta STEK ry:n toimitusjohtaja *Talouselämä.fi*.  17.2.2014.  Arkistoitu 24.9.2015. Viitattu 7.8.2015.

Kirjallisuutta
--------------

* Montonen, Pia Maria: *Valtakunnan miniä: Brita Kekkonen*. Helsinki: WSOY, 2014. ISBN 078-951-0-40241-2.