recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Pahvilaatikko
**Pahvi** on vähintään 250 g/m2 painavaa paksua kartonkia. Pahvi-nimitystä käytetään puhekielessä yleensä ulkopakkauskartongeista tai ulkopakkauskartongin ja aallotuskartongin muodostamasta puolivalmisteesta, ei kartonkikerrosten väliin jäävästä aallotuspahvista. Esimerkiksi vähittäiskaupassa käytettävissä pahvilaatikoissa on pinnassa ja sisällä pintapakkauskartonkia ja niiden väliin liimattu aaltoileva kerros on ominaisuuksiltaan vaatimattomampaa aallotuskartonkia, mikä antaa pahvilaatikolle edullisesti sen pakkaustarkoituksiin tarviseman lujuuden.

Pahvia valmistetaan monikerroksisten kartonkien tapaan ajamalla 2–4 paperirataa yhteen.

Erilaiset pahvit
----------------

Pahveja eli ulkopakkauskartonkeja on periaatteessa kahta eri tyyppiä: kraftlainerista (englanniksi kraftliner; suomen puhekielellä "voimapaperi") tai testlainerista (englanniksi testliner) tehtyjä. 

Laineria käytetään pahvin ulkopinnoilla, minkä vuoksi siltä vaaditaan kirjapaino-ominaisuuksia merkitöjen ja logojen painamista varten. 

Jos pahvi on niin kutsuttua aaltopahvia, ajetaan pahvin keskikerrokseksi useimmiten flutingia eli aallotettua uusiomassaa aallotuspahviksi. Valkoisten pahvien pintaan on ajettu ohutta normaalia päällystettyä paperia.

Lainerityypit
-------------

Lainerityypeistä kraft on hyvin kestävää ja neitseellisestä kuidusta (ei uusiomassaa) valmistettua kovat lujuusarvot saavuttavaa paperia jota käytetään myös säkkipaperissa. Kraftlaineri on valkaisematonta mekaanista ja sellumassaa sekoittamalla tehtyä paperia. Testlaineri eroaa kraftista siinä että siinä on pääasiassa käytetty uusiomassaa, jonka sekaan on saatettu käyttää hieman neitseellistä kuitua. Testlaineri ei omaa kovinkaan hyviä lujuusarvoja, joten se ei sovi vaativiin käyttötarkoituksiin, mutta on halvempaa kuin kraftlaineri.

Pahvien käyttö
--------------

Pahveja käytetään pääasiassa suurten pakkausten pakkaamiseen. Pahvit ovat pakkaamiseen hyviä edullisuutensa ja käytön jälkeisen hävittämisen tai kierrätyksen vuoksi. Pahvin ja muiden materiaalien yhdistelmät esimerkiksi muovilaminointi tai -vuoraus, mahdollistavat tuotteen säilyvyyden ja suojan myös kosteissa tai muutoin vaikeissa olosuhteissa.

Katso myös
----------

* Aaltopahvi

Lähteet
-------

1. ↑  Pahvi. *Pahvi*.  Arkistoitu 25.5.2012.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Pahvi** Wikimedia Commonsissa

1. 

1.
**Edvard (Eetu) Merikari** (sukunimi aik. *Asp*; 2. huhtikuuta 1869 Puolanka – 8. toukokuuta 1953 Ii) oli suomalainen runoilija, toimittaja, kirjanpitäjä ja kirjailija.

Merikarin vanhemmat olivat ruukin kirjanpitäjä, kunnankirjuri Jaakko Asp ja Liisa Puhakka. Hänen sisarensa oli runoilija Isa Asp.

Merikari pääsi ylioppilaaksi Oulun Suomalaisesta Yksityislyseosta 1890 ja työskenteli aluksi maanviljelijänä Puolangalla. Hän oli 1895–1901 opettajana useilla paikkakunnilla eri puolilla Suomea. Vuosina 1901–1903 Merikari opiskeli Helsingissä Suomen Liikemiesten Kauppaopistossa. Hän oli sitten taloudenhoitajana ja kauppaosaston toimittajana Uusi Suometar-lehdessä 1904–1906 ja vuosina 1906–1912 hän asui Yhdysvalloissa toimien Amerikan Päivälehden toimittajana 1906–1909 ja Pohjan Tähti-lehden toimittajana 1910–1912.

Suomeen palattuaan Merikari oli Suomen Lähetysseuran kustannusliikkeen päätoimisena hoitajana 1912–1917 ja valtioneuvoston kirjapainon kirjanpitäjänä 1917–1936. Hän avusti myös Oulussa ilmestyvää Kaleva-lehteä. Eläkkeelle jäätyään kamreerin arvonimen saanut Merikari muutti 1938 Iin Asemakylään asumaan. Eläkevuosinaan hän kirjoitti runsaasti tilapäisrunoja merkkipäiviä ja juhlia varten sekä laati paikallishistoriaan ja kotiseutuaiheisiin liittyneitä kirjoituksia joita julkaistiin muun muassa Kalevassa.

Merikari julkaisi hengellisiä kirjoja ja hän kirjoitti myös paljon hengellistä ja isänmaallisaiheista runoutta. Tunnetuin Merikarin runoista on 1952 Kaltio-lehdessä ilmestynyt *Wanahan Oulun kuva*. Merikari sävelsi myös joitain runojaan ja hän sävelsi myös sisarensa Isa Aspin *Aallon kehtolaulu*-runon.

Teoksia
-------

* *Valkoista orjuutta vastaan*.
* *Kuvauksia Suomesta*.
* *Kaksi kukkaa*. Suomen lähetysseura, Helsinki 1916
* *Pahantekijästä oppia saamassa*. Suomen lähetysseura, Helsinki 1917
* *Pieni todistaja eli miten Metsälän lähetysompeluseura syntyi*. Suomen lähetysseura, Helsinki 1918
* *Suuri usko toisten hyväksi*. Suomen lähetysseura, Helsinki 1927
* *Perintöosasi*. Suomen lähetysseura, Helsinki 1928
* *Tie on auki*. Suomen lähetysseura, Helsinki 1930
* *Herrassa on pelastukseni*. Suomen lähetysseura, Helsinki 1932

Lähteet
-------

* E. Merikari SKS:n kirjailijamatrikkelissa (toimimaton linkki)
* Kirjastovirma henkilögalleria : Edvard Merikari (Arkistoitu – Internet Archive)
* Kirjasampo.fi: Edward Merikari

1. 1 2 3  Kamreeri Eetu Merikari, Kaleva, 02.04.1939, nro 76, s. 5, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
2. 1 2 3  Päivästä päivään. 70 v. täyttää... Helsingin Sanomat, 02.04.1939, nro 89, s. 14, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899

 |

 |
**Madboiali**  (oik. **Alioune Dia**) on suomalainen rap, r’n’b ja afropop -artisti.

Hän julkaisi ensimmäisen albuminsa *Mielentila* syyskuussa 2020 omakustanteisesti.

Myöhemmin Madboiali sai levytyssopimuksen Warner Music Finlandilta. 
Toinen albumi *22* julkaistiin 27. toukokuuta 2022. Albumilla olivat mukana myös Blacflaco, Yeboyah, Jami Faltin ja Stafa. Siltä julkaistiin ennalta singlet *En mä tiiä* (feat. Blacflaco), *Aquafina* ja *Paranoia*. Hän esiintyi kesällä 2022 mm. Weekend-festivaaleilla ja Blockfesteillä.

Rikokset
--------

Tammikuussa 2024 Itä-Uudenmaan käräjäoikeus tuomitsi Madboialin viidestä törkeästä huumausainerikoksesta ja yhdestä ampuma-aserikoksesta kymmenen vuoden vankeuteen. Rikosvyyhdissä oli syytettynä kuusi henkilöä, joista kaksi vapautettiin kokonaan syytteistä. Käräjäoikeuden tuomio ei ole lainvoimainen.

Dia oli yhdessä toisen tuomitun kanssa levittänyt noin seitsemän kilogrammaa kokaiinia, josta hänet tuomittiin 420 000 euron korvauksiin. Toisen syyte­kohdan mukaan Dia oli kahden muun tuomitun kanssa pitänyt hallussaan noin 15 kilogrammaa kokaiinia, josta he ovat levittäneet noin yhdeksän kilo­grammaa. Kuusi kiloa kokaiinia taka­varikoitiin asunnosta lokakuussa 2023. Tästä tekijät tuomittiin korvaamaan valtiolle 543 600 euroa. Lisäksi Dia oli yhdessä kahden muun tuomitun kanssa pitänyt hallussaan ja levittänyt noin 30 kiloa marihuanaa, myöhemmin kymmenen kiloa ja kolmannella kerralla yli 50 kiloa. Syyttäjä piti huumausaine­rikoksia törkeinä. Lisäksi Dia oli yhdessä kahden muun tuomitun kanssa pitänyt hallussaan laittomasti kahta toiminta­kuntoista pistoolia sekä 30 kappaletta patruunoita.

Viitteet
--------

1. 1 2 3  Tuomiot | Helsinkiläisräppäri sai kymmenen vuoden tuomion useista törkeistä huumausainerikoksista sekä ampuma-aserikoksesta *Helsingin Sanomat*.  19.1.2024. Viitattu 19.1.2024.
2. ↑  warnermusicfinland: MADBOIALI JULKAISI VIIMEISEN SINGLEN ENNEN KAKKOSALBUMIAAN - PARANOIA ULKONA NYT! *Warner Music Finland*.  6.5.2022. Viitattu 19.1.2024.
3. ↑  warnermusicfinland: MADBOIALI JULKAISEE KAKKOSALBUMINSA 27.5. – ALBUMILLA MUKANA MM. BLACFLACO JA YEBOYAH *Warner Music Finland*.  25.5.2022. Viitattu 19.1.2024.
**Michael John Nicoll** (29. syyskuuta 1880 Midhurst, Sussex – 31. lokakuuta 1925 Leeds Englanti) oli englantilainen lintutieteilijä.

Nicoll kävi koulua St. Leonards Schoolissa. Hän teki kaksi vuotta töitä maatilalla, mutta intohimo luontoon ja etenkin lintuihin estivät häntä ryhtymästä maanviljelijäksi. Tutustuminen tohtori Philip Lutley Sclateriin avasi hänelle tien Lontoon eläintieteellisen seuran (*Zoological Society*) puutarhoihin ja kirjastoon. Sclaterin suosituksesta Nicoll pääsi luonnontieteilijänä mukaan kolmelle lordi Crawfordin johtamalle tutkimusmatkalle höyrylaiva *Valhalla*lla vuosina 1902–1906. Matkoistaan Nicoll kirjoitti kirjassaan *Three Voyages of a Naturalist* vuonna 1908. Havaitsemistaan linnuista hän laati raportit *The Ibis*-lehteen (1904 ja 1906). Nicoll toimitti British Museumiin 732 linnun kokoelman. Hän kuvaili seitsemän uutta lintulajia, jotka eivät enää nykyisin ole omia lajeja. Viisi alalajia on edelleen Nicollin nimeämiä, muun muassa afrikantervakiitäjän (*Apus barbatus*) alalaji *mayottensis*.

Vuonna 1906 Nicoll sai apulaisjohtajan viran Egyptin hallituksen puutarhoissa Gizassa. Egyptissä hän keräsi 4 000 linnun kokoelman ja kirjoitti kirjan Egyptin linnuista *Hand-list of the Birds of Egypt* (1919). Vuonna 1923 Nicoll yleni puutarhojen johtajaksi, mutta hänen terveytensä petti, ja jo vuoden päästä hän joutui eroamaan ja palaamaan Englantiin.

Nicoll avioitui Norris Lyonin kanssa vuonna 1912.

Lähteet
-------

* Obituary Michael John Nicoll.  *The Ibis*, 1926, 68. vsk, nro 1, s. 189–192. doi:10.1111/j.1474-919X.1926.tb07564.x. Artikkelin verkkoversio. Viitattu 26.3.2024.  (englanniksi)

### Viitteet

1. ↑  Integrated Taxonomic Information System (ITIS): *Apus barbatus mayottensis* (TSN 693380) *itis.gov*. Viitattu 27.7.2024. (englanniksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Italia
* Israel
* Yhdysvallat
* Australia

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Naomi Oreskes** (s. 25. marraskuuta 1958) on yhdysvaltalainen tieteenhistorioitsija. Vuodesta 2013 hän on ollut tieteenhistorian professori Harvardin yliopistossa, ja sitä ennen 15 vuoden ajan professori Kalifornian yliopistossa San Diegossa.

Oreskes tuli tunnetuksi muun muassa Science-lehdessä joulukuussa 2004 julkaistusta esseestä tieteestä ja yhteiskunnasta *The Scientific Consensus on Climate Change*. Se osoittaa tieteenhistorian tutkimuksen keinoin, että tieteellinen konsensus ilmaston lämpenemisen aiheuttajista on, että maanpinnan läheisen ilman lämpötila on noussut viime vuosikymmeninä ja että suuntaus on johtunut pääasiassa ihmisen aiheuttamista kasvihuonekaasupäästöistä.

Tutkimuksen kohteena olivat vuosien 1993 ja 2003 välisenä aikana julkaistujen 928 tiedeartikkelin tiivistelmät. Tutkimuksen mukaan yksikään artikkeli ei tiivistelmänsä perusteella ollut selkeästi eri mieltä käsityksen kanssa, että ilmaston lämpeneminen johtuisi ihmisten toimista. Oreskes kirjoitti myöhemmin Washington Post -lehden vieraskynä-palstalla, että henkilöt jotka olivat näitä tieteellisiä löydöksiä vastaan korostivat tavallista tieteellistä epävarmuutta tosiasioista, antaen mielikuvan että olisi olemassa merkittävä tieteellinen erimielisyys tai että olisi puute tieteellisestä konsensuksesta.

Kesäkuussa 2010 Oreskes julkaisi yhdessä Erik Conwayn kanssa kirjan *Merchants of Doubt*, jossa hän muun muassa vertaa tupakoinnin terveysvaikutuksista käytävää keskustelua ilmaston lämpenemiseen liittyvään keskusteluun.

Lähteet
-------

1. ↑  Oreskes, Naomi *The Library of Congress*. Viitattu 2.4.2024.
2. ↑  Naomi Oreskes: "When Not to Trust Science, or When Science Goes Awry" *Princeton University Center for Human Values*.  2016. Viitattu 2.4.2024.
3. 1 2   Oreskes, Naomi: The Scientific Consensus on Climate Change.  *Science*, 3.12.2004, 306. vsk, nro 5702, s. 1686. Artikkelin verkkoversio. Viitattu 2.4.2024.  (englanniksi)
4. ↑  Oreskes, Naomi: Undeniable Global Warming (sivu B07)  26.12.2004. Washington Post. Viitattu 2.4.2024.
5. ↑  Oreskes, Naomi  ; Conway, Erik M.: *Merchants of doubt : how a handful of scientists obscured the truth on issues from tobacco smoke to global warming*. Bloomsbury Press, 2010. ISBN 978-1-59691-610-4. Esittely arkistoitu kustantajan sivulta (viitattu 2.4.2024).

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Naomi Oreskes** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Italia
* Israel
* Yhdysvallat
* Japani
* Tšekki
* Australia
* Korea
* Alankomaat
* Puola
* Portugali

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii
* Google Scholar

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Teemu Johannes Niikko** (s. 13. joulukuuta 1980 Lahti) on suomalainen urheilutoimittaja ja juontaja. Niikko on tullut tutuksi muun muassa MTV3:n, Canal+:n ja Yleisradion urheilulähetyksistä.

Hän isännöi tätä nykyä C Moren ja MTV3:n Hockey Night -lähetyksiä. Vuoden 2017 alussa hän aloitti myös MTV Urheilun toimituspäällikkönä.

Ura
---

Niikko on suorittanut akateemisen Bachelor of Arts -tutkinnon Englannissa, Chesterin yliopistossa. Hän on lisäksi opiskellut radiotyötä Laajasalon opistossa.

Ennen televisiouraansa Niikko työskenteli juontajana lahtelaisessa paikallisradiossa vuodet 2001–2003. 

Niikko aloitti uransa Ylellä 2004, jossa työskenteli vuoteen 2010. Yle-aikanaan Niikko toimi muun muassa jääkiekon MM-kisalähetysten studioisäntänä vuosina 2007–2010, vuoden 2010 jalkapallon MM-kisalähetysten studioisäntänä ja urheiluruutu-lähetysten lukijana. Lisäksi hän juonsi kolme ensimmäistä Suomen Urheilugaalaa.

Hän siirtyi MTV3:n palvelukseen vuonna 2010. MTV:llä Niikko on toiminut muun muassa Tulosruudun ankkurina, jääkiekkolähetysten juontajana sekä toimituspäällikkönä.

Lähteet
-------

1. ↑  Teemu Niikko MTV Sport Uutisten toimituspäälliköksi *mtv.fi*.  19.12.2016.  Arkistoitu 20.12.2016. Viitattu 19.12.2016.

Aiheesta muualla
----------------

* 
* (Arkistoitu – Internet Archive)
* 
*
Melkki

|  |  |
| --- | --- |
| Muut nimet | 
Melkö |
| Sijainti | 
HelsinkiUusimaaSuomi |

Karttamuokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa WikidataaTietolaatikon dokumentaatioNäytä Wikidatasta tulevat arvot

**Melkki** (ruots. *Melkö*) on saari Helsingin edustalla, joka sijaitsee Lauttasaaresta etelään ja Pihlajasaarista länteen. Melkki kuuluu Ulkosaarten kaupunginosan Länsisaarten osa-alueeseen. Saari on Puolustusvoimien käytössä, mutta Helsingin kaupunki on suunnitellut sinne jo noin viiden tuhannen asukkaan asuinaluetta mikäli saari joskus siirtyy siviilihallintoon. Melkki merkittiin asuinalueeksi kaupungin vuonna 2016 hyväksymään yleiskaavaan, mutta helmikuussa 2018 Helsingin hallinto-oikeus tältä osin kumosi kaavan lainvastaisena.

Lähteet
-------

1. ↑  Melkin saari pysyy helsinkiläisten saavuttamattomissa  6.8.2011. Helsingin Sanomat. Viitattu 26.1.2013.
2. ↑  Autottomaan saareen jopa 5 000 asukasta – lue Helsingin villi visio Helsingin Uutiset.  Arkistoitu 17.7.2016. Viitattu 9.8.2016.
Yöpommituksissa kodittomiksi jääneitä lontoolaislapsia kotinsa raunioilla syyskuussa 1940
**Lontoon pommitukset** toisessa maailmansodassa alkoivat 7. syyskuuta 1940 ja päättyivät 11. toukokuuta 1941. Pommitusten aluksi Saksan ilmavoimat pommitti Lontoota 57 peräkkäisenä päivänä tai yönä. Brittiläisessä kirjallisuudessa tämä ajanjakso tunnetaan nimellä **the Blitz** saksan kielen salamaa tarkoittavan sanan mukaan.

Iso-Britannia oli julistanut Saksalle sodan vuonna 1939 tämän miehitettyä Puolan. Jo tässä vaiheessa arvioitiin, että Lontoota tultaisiin pommittamaan ennemmin tai myöhemmin ja 13 % lontoolaisista (mukana paljon lapsia) pakeni maaseudulle. Odotettuja pommituksia ei kuitenkaan heti tullut ja suuri osa evakuoiduista ihmisistä palasi pian Lontooseen jatkamaan tavallista elämää.

Pommitukset Britanniaan alkoivat kesäkuun 1940 aikana ja kohdistuivat alussa sotilaallisesti strategisiin kohteisiin, kuten armeijan tukikohtiin, lentokentille ja tehtaisiin pääasiassa Etelä-Englannissa. Saksalaisten ilmaylivoima sai aikaan paljon tuhoja ja tappioita kuninkaallisille ilmavoimille. Jonkun aikaa näytti jo siltä, että ilmaherruus Britannian ilmatilassa olisi siirtymässä täysin saksalaisille.

Syyskuussa 1940 saksalaiset kuitenkin muuttivat taktiikkaansa ja alkoivat keskittää pommituksiaan Lontooseen tarkoituksenaan luhistaa teollinen toiminta ja siviilien luottamus hallintoonsa. Ensimmäiset pommitusaallot alkoivat 7. syyskuuta 1940 ja kohdistuivat aluksi East Endiin. Syyskuun puolivälin jälkeen pommitukset laajenivat eri puolille Lontoota. Pommituksia tehtiin pääsääntöisesti öisin, koska valoisan aikaan pommikonelaivueet kärsivät liian suuria tappioita.

Sadat pommikoneet aiheuttivat Lontoossa suuria aineellisia tappioita ja tappoivat tuhansia ihmisiä. Tiet, rautatiet, viemäristö, kaasu- ja vesiputkisto tuhoutuivat laajoilta alueilta. Vaurioiden korjaus oli kuitenkin hyvin tehokasta ja saksalaisten tavoitteet Lontoon teollisuuden ja kaupankäynnin lamauttamiseksi eivät toteutuneet.

Marraskuussa 1940 pommitukset hajautettiin myös muihin kaupunkeihin, mutta Lontoota pommitettiin edelleen toisinaan. Tätä jatkui toukokuuhun 1941, jolloin pommitukset lopetettiin Saksan keskittyessä hyökkäysvalmisteluihin Neuvostoliittoon.

7. syyskuuta – 31. joulukuuta välisenä aikana Lontoossa kuoli 13 339 ihmistä, ja 17 937 haavoittui vakavasti.

Lähteet
-------

1. ↑  The London Blitz, 1940 *eyewitnesstohistory.com*. Viitattu 29.7.2007.
2. 1 2  The London Blitz : 1940 - 1941 *london.allinfo-about.com*.  Arkistoitu 18.9.2008. Viitattu 22.8.2008.
3. ↑  Big Ben vaurioitui. Alahuoneen huoneistot käyttökelvottomat.  *Helsingin Sanomat*, 12.5.1941, s. 1.
4. ↑  Lontoon pahin pommitus ja sen vaikutukset.  *Ilta-Sanomat*, 12.5.1941, s. 2.
5. ↑  The Blitz World War 2 *worldwar2exraf.co.uk*.  Arkistoitu 13.8.2007. Viitattu 29.7.2007.
**Jasmin Kähärä** (s. 4. toukokuuta 2000 Mikkeli) on suomalainen maastohiihtäjä. Hän edustaa Vuokatti Ski Teamia. Hän on kuulunut Suomen maajoukkueeseen kaudesta 2020–2021 lähtien. 

Hän on edustanut Suomea nuorten arvokilpailuissa. Alle 20-vuotiaiden sarjassa hän sijoittui parhaimmillaan sprintissä kuudenneksi 2020 ja alle 23-vuotiaiden sarjassa hän voitti sprintin maailmanmestaruuden vuonna 2023 Kanadan Whistlerissä.

Kähärä hiihti naisten maailmancupissa ensimmäisen kerran maaliskuussa 2018. Ensimmäiset maailmancupin pisteensä hän sai vuoden 2021 lopulla ollen Lillehammerin vapaan sprintissä 30:s, Davosissa 23:s ja Dresdenissä viikkoa ennen joulua 10:s.. Parhaimmillaan hän on sijoittunut kahdeksanneksi vapaan hiihtotavan sprintissä Tallinnassa maaliskuussa 2023.

Pekingin olympialaisissa 2022 Kähärä sijoittui vapaan hiihtotavan sprintissä 26:nneksi. Planican MM-kilpailuissa 2023 hän oli perinteisen sprintissä 19:s.

Kähärä voitti viestin Suomen-mestaruuden 2024. Hän on saavuttanut SM-hopeaa vapaan hiihtotavan sprintissä 2024 ja SM-pronssia perinteisen hiihtotavan sprintissä 2023.

Jasmin Kähärän pikkusisko Jessica Kähärä kilpailee yleisurheilussa. Sisarusten äiti Catharina Svenlin valittiin 1980-luvulla kolmena vuonna Suomen parhaaksi naislentopalloilijaksi.

Lähteet
-------

1. ↑  Jasmin KAHARA *olympics.com/beijing-2022/*.  Arkistoitu 17.2.2022. Viitattu 4.2.2022.
2. ↑  Maastohiihdon maajoukkueet nimetty – maajoukkueryhmässä 21 urheilijaa *Suomen Hiihtoliitto*.  15.5.2020. Viitattu 27.1.2022.
3. 1 2 3 4  Jasmin Kähärä Kansainvälinen hiihtoliitto (FIS).  (englanniksi)
4. ↑  Varanaisen jymy-yllätys – tiputtamassa Riitta-Liisa Roposta olympiakoneesta: "Olin aika rimpula" *www.iltalehti.fi*. Viitattu 8.1.2022.
5. ↑  SM-hiihdot ja Maastohiihdon Suomen Cup 22.-24.3.2024 Äänekoski- Live tulospalvelu *live.time4results.com*. Viitattu 24.3.2024.
6. 1 2  Vironen, Petri: Ovatko tässä Suomen 2020-luvun urheilun supertähdet? – Kähärän supersiskokset ylivoimaisia ikäluokissaan  16.2.2018. Yle. Viitattu 2.3.2021.
7. ↑  *Lentopallokirja 1998–1999*, s. 106. Suomen Lentopalloliitto, 1998. ISSN 0786-5538.
**Havannan oireyhtymäksi** nimitetään sellittämättömiä sairauskohtauksia, joista mm. Havannassa toimineet Yhdysvaltain ja Kanadan diplomaatit, virkamiehet ja tiedusteluvirkailijat alkoivat kärsiä 2010-luvun puolivälissä.

Tapauksissa korostui neljä keskeistä piirrettä: 

1. äkilliset ääni- ja tasapainoelinten aistiärsykkeet, mukaan lukien ääni ja/tai paineen tunne, joskus vain toisessa korvassa tai toisella puolella päätä;
2. muut lähes samanaikaiset merkit ja oireet, kuten huimaus, tasapainon menettäminen ja korvakipu;
3. voimakas tuntemus kohdasta tai suunnasta; ja
4. mainittuja merkkejä ja oireita selittävien ulkoisten tai lääketieteellisten tekijöiden puute.

Sairastuneilla arvioitiin olevan aivotärähdyksen oireita, vaikka he eivät koskaan olleet saaneet iskua päähänsä. Potilaat kertoivat kuulleensa tapahtumahetkellä esimerkiksi surinaa, kirskuntaa tai huminaa. Monet kertoivat tunteneensa ilman paineen, ikään kuin he olisivat matkustaneet autossa, jonka ikkunat oli laskettu alas. Kolme kertoi tunteneensa tärinää. Lähes kaikki ilmoittivat välittömistä oireista: päänsärky, kipu toisessa korvassa, kuulon menetys. Päiviä tai viikkoja myöhemmin ilmeni muita oireita, kuten muistihäiriöitä, keskittymiskyvyttömyyttä, mielialahäiriöitä, päänsärkyä ja väsymystä.

Historia
--------

  

The Insiderin mukaan sairauskohtaukset alkoivat Frankfurtissa vuonna 2014. Havannassa kohtauksia ilmeni toukokuusta 2016 syyskuuhun 2017, jolloin "Havannan syndrooma" tuli julki. Viimeisin tapaus on heinäkuulta 2023 Vilnasta. Kaikkiaan tunnetaan yli 100 tapausta ympäri maailmaa: esimerkiksi Delhissä, Guangzhoussa, Hanoissa, Taškentissä, Lontoossa sekä Washington DCssä aivan Valkoisen talon naapurissa. Sairastuneita ovat yhdysvaltalaiset tiedusteluvirkailijat, diplomaatit, upseerit, urakoitsijat ja heidän perheenjäsenensä – erityisesti ne CIA:n ja DIA:n työntekijät, jotka ovat toimineet vastoin Venäjän pyrkimyksiä Ukrainassa.

Selityksiä
----------

Yhdysvaltain lähetystön työntekijät tallensivat kuulemaansa ääntä, jolloin biologit tulkitsivat sen sirkan soitoksi. 

The Insiderin, 60 Minutes -ohjelman ja Der Spiegelin tutkimusten mukaan sairauskohtaukset saattavat olla Venäjän sotilastiedustelun Yksikkö 29155:n käyttämän energia-aseen aiheuttamia.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  

Ks. myös
2. ↑  Diplomats in Cuba Suffered Brain Injuries. Experts Still Don’t Know Why. (Published 2018) *www.nytimes.com*.  15.2.2018. Viitattu 6.4.2024. (englanniksi)
3. 1 2  Unraveling Havana Syndrome: New evidence links the GRU's assassination Unit 29155 to mysterious attacks on U.S. officials and their families *The Insider*. Viitattu 6.4.2024. (venäjäksi)
4. ↑  Ian Sample, Ian Sample Science editor: 'Sonic attack' on US embassy in Havana could have been crickets, say scientists *The Guardian*.  6.1.2019. Viitattu 6.4.2024. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* The Mystery of the Immaculate Concussion CQ-lehden artikkeli Marc Polymeropoulosista

* Ex-CIA officer tells all about his battle with Havana Syndrome — and his former agency Marc Polymeropoulos kertoo sairaudestaan The Insiderille
**Ann Henderson-Sellers** (s. 7. maaliskuuta 1952) on Englannissa syntynyt, myöhemmän uransa Australiassa tehnyt matemaatikko, maanteteilijä ja ilmastotutkija. Henderson-Sellersin tärkeimmät tutkimukset kuvaavat maanpeitteen ja maankäytön muutoksen vaikutuksia ilmastojärjestelmään ja ihmiskuntaan. Hän on vaikuuttanut ilmastonmuutoksen tutkimukseen, hilitsemiseen ja vaikutusten torjuntaan osallistumalla politiikka- ja arviointiorganisaatioiden toimintaan, mukaan lukien Maailman ilmatieteen järjestö WMO ja hallitustenvälinen ilmastonmuutospaneeli IPCC.

Henderson-Sellers opiskeli matematiikkaa Bristolin yliopistossa, ja teki väitöskirjansa Leicesterin yliopistoon työskennellessään Ison-Britannian ilmatieteen laitoksessa eli Met Officessa. Maapallojärjestelmätieteen kehittäjä James Lovelock oli hänen väitöskirjansa tarkastaja. Vuonna 1987 Henderson-Sellers muutti Australiaan, missä hän oli Macquarien yliopiston ilmastonvaikutuskeskuksen ensimmäinen johtaja. Vuoaisna 2005–2007 hän johti WMO:n ilmastontutkimusohjelmaa.

Lähteet
-------

1. ↑  Rosanne Walker and Helen Cohn: Henderson-Sellers, Ann (1952 - ) *The Encyclopedia of Australian Science and Innovation*.  1997-2023. Viitattu 6.4.2024.
2. 1 2  Paul Valdes: Honorary degrees: Professor Ann Henderson-Sellers *Bristol University*.  2011. Viitattu 6.4.2024.
**Laura Kankaala** on suomalainen tietoturva-asiantuntija ja ammattihakkeri. Hän on ammatissaan itseoppinut, mutta hän on opiskellut ammattikorkeakoulussa tietojenkäsittelyä. Kankaala on työskennellyt tietoturvakonsulttina KPMG:llä ja F-Securella sekä tutkijana Detectifylla. Vuonna 2020 hän työskenteli security leadina Robocorpissa. Tammikuussa 2021 Kankaala palasi F-Securelle, jossa hän työskentelee Threat Intelligence Leadina. Kankaalan erityisosaamista ovat DFIR (engl. *Digital Forensics & Incident Response*), pilvipalvelut ja Web-sovellusten tietoturva.

Ammattihakkerina Kankaalan tehtävänä on etsiä aukkoja ja haavoittuvuuksia, joita krakkerit voisivat hyödyntää. Hakkerin osaamisen avulla järjestelmistä voidaan tehdä parempia. Hyvää tarkoittavia hakkereita kutsutaan myös valkohattuhakkereiksi.

Kankaala kuuluu KyberVPK:hon, joka on noin 30 suomalaisen kyberasiantuntijan vapaaehtoisorganisaatio. KyberVPK perustettiin koronapandemian alkuvaiheessa maaliskuussa 2020 auttamaan terveydenhuoltoa ja muiden kriittisten toimintojen tuottajia kyberuhkien ratkaisemisessa ja niiden ennaltaehkäisemisessä.

Kankaala julkaisi tietoturvaan liittyvää *We need to talk about InfoSec* -podcastia vuonna 2019. Vuonna 2020 Kankaala ryhtyi tekemään viikoittaista *Turvakäräjät*-podcastia yhdessä Antti Kuritun ja Juho Jauhiaisen kanssa.

Kankaala on yksi kolmesta Yleisradion *Team Whack – kaikki on hakkeroitavissa* -sarjan ammattihakkereista.

Ennen tietojenkäsittelyalaa Kankaala opiskeli vuoden sairaanhoitoa.

Lähteet
-------

1. 1 2  Kleemola, Janni: Laura on töissä alalla, jolla on hyvät palkat ja valtava pula osaajista – kun Vastaamon tietomurto tuli julki, valkohattuhakkerin puhelin alkoi soida *Ilta-Sanomat*.  30.1.2021. Helsinki:  Sanoma Media Finland. Viitattu 11.4.2021.
2. 1 2 3  Mantu, Eve: Hakkeri Laura Kankaala ei halua kertoa edes ikäänsä julkisuuteen – nyt hän vinkkaa, miten omia tietoja kannattaa suojata netissä *Yle*.  5.5.2020. Viitattu 11.4.2021.
3. ↑  Laura Kankaalan LinkedIn *LinkedIn*. Sunnyvale, Kalifornia:  Microsoft. Viitattu 5.1.2023.
4. ↑  Laura Kankaala *KyberVPK*. Viitattu 11.4.2021.
5. ↑  Juopperi, Hanna: Kun sairaalaan tehtiin tietoturvahyökkäys, se oli viimeinen pisara Mikko Kenttälälle ja muille hakkereille, jotka haluavat käyttää taitojaan hyvään *Yle Uutiset*.  11.4.2020. Viitattu 11.4.2021.
6. ↑  KyberVPK *KyberVPK*. Viitattu 11.4.2021.
7. ↑  Laura Kankaala – Puhuja *MySpeaker Oy*. Viitattu 11.4.2021.
8. ↑  We Need to Talk About InfoSec – Podcast *Podtail*. Viitattu 11.4.2021. (englanniksi)
9. ↑  Kujansuu, Veera: Turvakäräjät-podcast tekee tietoturvasta rentoa ja yleistajuista - Haastattelussa tietoturva-asiantuntija Laura Kankaala *Itewiki*.  12.10.2020. Viitattu 11.4.2021.

Aiheesta muualla
----------------

* Kotisivut *Laura Kankaala*.  Arkistoitu 13.12.2021.
* Podcast *Turvakäräjät*.
**Periklís Iakovákis** (kreik. Περικλής Ιακωβάκης, s. 24. maaliskuuta 1979 Patras, Kreikka) on kreikkalainen 400 metrin aitajuoksija.

Iakovákis voitti 1997 Ljubljanan nuorten EM-kilpailuissa hopeaa 400 metrin juoksussa ajalla 46,68 ja 1998 Annecyn nuorten MM-kilpailuissa kultaa 400 metrin aidoissa ajalla 49,82. Seuraavana vuonna hän karsiutui Maebashin sisäratojen MM-kilpailuissa 400 metrin välierissä ajalla 47,23 ja Sevillan ulkoratojen MM-kilpailuissa 400 metrin aitojen alkuerissä ajalla 49,53. Sydneyn olympialaisissa 2000 hän karsiutui alkuerissä. Vuonna 2001 hän voitti Välimeren kilpailuiden mestaruuden, mutta karsiutui Edmontonin MM-kilpailuissa välierissä ajalla 49,38. Kauden lopussa hän juoksi Universiadeissa neljänneksi ajalla 48,87.

Iakovákis sijoittui viidenneksi Münchenin EM-kilpailuissa 2002. Seuraavana vuonna hän juoksi toiseksi Euroopan cupissa ja voitti MM-pronssia Pariisin MM-kilpailuissa ajalla 48,24. Kauden lopussa hän oli IAAF:n yleisurheilufinaalissa kuudes. Ateenan olympialaisissa 2004 hän karsiutui välierissä. Iakovákis voitti 2005 Euroopan cupin ykkösliigan, mutta karsiutui Helsingin MM-kilpailuissa välierissä. Seuraavana vuonna hän voitti jälleen Euroopan cupin ykkösliigan sekä Göteborgin EM-kilpailuissa EM-kultaa. Kauden lopussa hän voitti IAAF:n yleisurheilufinaalin ajalla 47,92. Osakan MM-kilpailuissa 2007 hän oli kuudes ja Pekingin olympiakisoissa 2008 kahdeksas. Hän oli viides sekä Berliinin MM-kisoissa 2009 ajalla 48,42 s että Barcelonan EM-kisoissa 2010 ajalla 49,38 s.

Iakovákis on voittanut Kreikan-mestaruuden 400 metrin aitajuoksussa vuosina 1998–2012 ja 2015.

Henkilökohtaiset ennätykset
---------------------------

* 400 metrin juoksu: 46,35 (2002)
* 400 metrin aitajuoksu: 47,82 (2006)

Lähteet
-------

* Periklís Iakovákis Kansainvälinen yleisurheiluliitto.  (englanniksi)

### Viitteet

1. ↑  European Junior Championships (Men) (englanniksi)
2. ↑  Greek Championships gbrathletics.com. Viitattu 23.6.2012 (englanniksi)
3. ↑  Periklís Iakovákis Tilastopaja (vaatii kirjautumisen, maksullinen palvelu). Viitattu 31.3.2024. (englanniksi)

Miesten 400 metrin aitajuoksun Välimeren kilpailujen voittajat

|  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 

1951: Italia Armando Filiput 
1955: Ranska Guy Cury 
1959: Turkki Fahir Özgüden 
1963: Italia Roberto Frinolli

 | 
 
1967: Italia Alessandro Scatena
1971: Kreikka Stavros Tziortzis
1975: Ranska Jean-Claude Nallet 
1979: Jugoslavia Rok Kopitar

 | 

1983: Espanja José Alonso 
1987: Espanja José Alonso
1991: Ranska Stéphane Caristan 
1993: Syyria Zid Abou Hamed

 | 

1997: Syyria Zid Abou Hamed 
2001: Kreikka Periklis Iakovakis 
2005: Italia Gianni Carabelli 
2009: Ranska Sebastien Maillard

 | 

2013: Serbia Emir Bekrić

 |


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* World Athletics
* Tilastopaja 🔒

 |

 |
**Kalmistopiiri** on jatkuvasti ilmestyvä  arkeologinen julkaisu ISSN 2489-9305, joka painottaa hautausten ja ihmisjäännösten tutkimusta, eläinosteologiaa ja sairauksien historiaa. Turkulaiset opiskelijat perustivat Kalmistopiirin 2000-luvulla hauta-aiheisena opintopiirinä, jonka toiminta siirtyi vähitellen nettiin. Sittemmin Kalmistopiirin tarkoituksena on ollut tuottaa suomenkielistä tietoa menneisyydestä ja muinaisesta elämästä sekä ammattilaisille että kaikille aihepiiristä kiinnostuneille. Kalmistopiirissä julkaistaan mm. artikkeleita, esseitä, opinnäytteitä ja viimeisimpiä uutisia arkeologian ja lähialojen aiheista. Kirjoittajat ovat pääasiassa arkeologiasta tai lähialoilta valmistuneita ammattilaisia, tai alojen opiskelijoita 
.

Kalmistopiirin toimituskunta 2020–2021
--------------------------------------

* FM, arkeologi Ulla Moilanen, Turun yliopisto (päätoimittaja)
* FT, arkeologi Marja Ahola, Helsingin yliopisto
* FM, arkeologi Heli Etu-Sihvola, Helsingin yliopisto
* FM, yliopisto-opettaja Sofia Paasikivi, Turun yliopisto
* FT, MSc, arkeologi Nina Maaranen, Bournemouthin yliopisto
* MSc, arkeologi Nelli-Johanna Saari, Helsingin yliopisto, Durhamin yliopisto
* FM, arkeologi Teemu Väisänen, Helsingin yliopisto

### Kalmistopiirin toimituskunta 2019–2020

* FM, arkeologi Ulla Moilanen (päätoimittaja)
* FM, arkeologi Heli Etu-Sihvola
* FM, yliopisto-opettaja Sofia Paasikivi
* FM, MSc, arkeologi Nina Maaranen

Lähteet
-------

1. ↑
Helppoheikki Rukkas-Antti vuonna 1983.
**Helppoheikki** (helppo = vanh. 'halpa')  on miespuolinen sujuvapuheinen markkinakauppias tai torimyyjä, joka kaupittelee tavaroita äänekkäästi ja asiakkaita huvittaen. Helppoheikiksi sanotaan joskus myös jonkin erityisalan edustajaa, johon ei suhtauduta vakavasti. Silvio Berlusconia on sanottu politiikan helppoheikiksi. Helppoheikit ovat järjestäneet suomenmestaruuskisoja, ja mestaruuden on kahteen otteeseen voittanut Matti Rahkola.

Mikko Ruskeala on luonnehtinut legendaariseksi helppoheikiksi Rukkas-Anttia. Nimitys helppoheikki saattaa juontaa juurensa todellisesta Heikki-nimisestä kauppiaasta esimerkiksi Kannaksella, mutta kyse voi olla pelkästään sopivasta alkusoinnusta. Roolihenkilönä helppoheikki esiintyy muun muassa elokuvassa *Rovaniemen markkinoilla*.

Lähteet
-------

1. ↑  "sana-artikkeli: *helppo*; merkitys 3: halpa, huokea", *Nykysuomen sanakirja 1–6: osa 1*. Valtion toimeksiannosta teettänyt Suomalaisen Kirjallisuuden Seura. Päätoimittaja: Matti Sadeniemi. 15. painos. Alkuperäinen julkaisu: 1951–1961. Helsinki: WSOY, 2002. ISBN 951-0-26973-5.
2. ↑  Teppo Tiilikainen: Silvio Berlusconi – politiikan helppoheikki palasi näyttämölle *Suomenkuvalehti.fi*.  11.4.2008. Viitattu 2.7.2009.
3. 1 2  Johanna Halonen: Helppoheikki ja laiskajaakko Kotus.fi.  Arkistoitu 15.3.2012. Viitattu 2.7.2009.
4. ↑  Arto Miettinen: Kauppamies Karjalasta *Demari.fi*. Viitattu 2.7.2009.
5. ↑  Pestuumarkkinoilta kuntafuusioon 17.9.2008 Lahden radio. Viitattu 11.7.2009. [vanhentunut linkki]
**Kolme pientä porsasta** on vuonna 1933 ilmestynyt lyhyt animaatioelokuva, joka voitti Oscar-palkinnon. Sen tuotti Walt Disney Productions ja levittäjänä toimi United Artists. Elokuva kuuluu Silly Symphonies -musiikkielokuvien sarjaan. Tarina perustuu vanhaan saman­nimiseen satuun, jossa Iso paha susi yrittää napata kolme omat talonsa rakentanutta porsasta. Susi puhaltaa jokaisen talon kumoon lukuun ottamatta viimeisen porsaan rakentamaa tiilitaloa. Ainoa muutos, jonka Disney teki varsinaiseen tarinaan, oli loppu. Sadussa susi keitetään, mutta elokuvassa se vain polttaa takamuksensa kuumassa vedessä ja pakenee.

Elokuva saavutti huomattavaa suosiota ilmestymisvuonnaan, ja sen tunnussävelmästä *Pahaa sutta ken pelkäisi* (säv. Frank Churchill) on tullut hyvin tunnettu. Taiteilija Fred Moore, joka on osittain vastuussa "disneymäiseksi" kutsutusta söpöstä tyylistä, animoi porsaat. Elokuvaa esitettiin monissa teattereissa kuukausien ajan ja sille tehtiin useita jatko-osia, mutta ne eivät olleet yhtä suosittuja kuin alkuperäinen. Nykyään elokuvan hahmot (kolme pientä porsasta ja Iso paha susi, nimellä Sepe Susi) esiintyvät Aku Ankka -lehdessä.

Ääninäyttelijät
---------------

### Alkuperäiset näyttelijät

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
|  Billy Bletcher   | … |   Iso Paha Susi
  |
|  Pinto Colvig   | … |   Veli Ponteva, Iso Paha Susi juutalaisena kauppiaana (myöhemmistä versioista poistettu kohtaus)
  |
|  Dorothy Compton   | … |   Veli Viulu
  |
|  Mary Moder   | … |   Veli Huilu 
  |

### Suomenkieliset ääninäyttelijät

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
|  Markku Riikonen   | … |   Iso Paha Susi
  |

Veli Huilun, Veli Viulun ja Veli Pontevan suomenkieliset ääninäyttelijät eivät ole tiedossa.

Lähteet
-------

1. ↑  In search of the real three little pigs - different versions of the story 'The Three Little Pigs' *Washington Monthly*.  Marraskuu 1996. Viitattu 21.12.2009.

Aiheesta muualla
----------------

* Kolme pientä porsasta Aku Ankka -lehden toimitus. Viitattu 17.11.2014.
**Junalinnut** (saks. *Zugvögel – einmal nach Inari*) on saksalaista ja suomalaista yhteistuotantoa oleva elokuva vuodelta 1998. Sen on ohjannut Peter Lichtefeld, ja siinä näyttelevät suomalaisista muun muassa Outi Mäenpää, Kati Outinen ja Kari Väänänen. Osa elokuvasta sijoittuu Suomen Lappiin.

Juoni
-----

**Varoitus:  Seuraava kirjoitus paljastaa yksityiskohtia juonesta.**
Dortmundilainen eristäytynyt olutrekankuljettaja Hannes (Joachim Król) on joukkoliikenteen aikatauluharrastaja, joka haaveilee matkasta lajin maailmanmestaruuskilpailuihin Inariin. Hän pyytää pomoltaan vapaata voidakseen osallistua kilpailuun, mutta tämä ei suostu miehen pyyntöön. Hannes lähtee kiivastuneena tästä huolimatta matkalle, ja kun pomo myöhemmin löydetään toimistostaan kuolleena, Hanneksesta tulee tietämättään pääepäilty murhasta. Matkalla Inariin Hannes tapaa suomalaisen Sirpan (Outi Mäenpää), joka ryhtyy miehen matkaseuraksi. Hanneksen ja Sirpan kintereillä seuraa komisario Franck (Peter Lohmeyer), joka on päättänyt saada epäilemänsä murhamiehen kiinni. 

**Juonipaljastukset päättyvät tähän.**

Rooleissa
---------

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
|  Joachim Król  | … |  Hannes Weber
  |
|  Outi Mäenpää  | … |  Sirpa Salonen
  |
|  Peter Lohmeyer  | … |  komisario Franck
  |
|  Kati Outinen  | … |  Inkeri
  |
|  Kari Väänänen  | … |  
  |

Aiheesta muualla
----------------

* Arvostelu Leffatykki.com-sivustolla

Lähteet
-------

1. ↑  Zugvögel... einmal nach Inari *Elonet*. Viitattu 16.3.2022.
**Frem** oli tanskalainen populaari tiedelehti, joka ilmestyi ensin 1897–1918. Vuosina 1924–1928 lehti ilmestyi uusimuotoisena. Lehden aiheita olivat muun muassa historia, kirjallisuushistoria, taidehistoria ja luonnontieteet.

Lehden aloitteentekijä oli Nordiske Forlagin kustantaja Ernst Bojesen. Lehden päätoimittajina toimivat Julius Schiøtt ja Helge Holst. Artikkelit olivat usein peräisin laajemmista julkaisuista. Lehden levikki oli parhaimmillaan 100 000 kappaletta, ja se oli siten Tanskan ja Norjan suurilevikkisin kansantajuinen valistusjulkaisu. Lehden ilmestyminen jatkui edelleen, kun Nordiske Forlag yhdistyi Gyldendaliin 1903. Vuosina 1925–1928 ilmestyneen lehden toimittajia olivat pedagogi H. A. Svane ja geologi Victor Christian Madsen.

* Frem, 1897. Ensimmäinen Frem ilmestyi 1897–1918.*Frem*, 1897. Ensimmäinen *Frem* ilmestyi 1897–1918.
* Frem, 1925 Toinen Frem ilmestyi 1925–1928.*Frem*, 1925 Toinen *Frem* ilmestyi 1925–1928.

Lähteet
-------

1. 1 2  Fem Den store danske. Viitattu 29.3.2024 (tanskaksi)
2. ↑  Frem Salmonsens konversationsleksikon / Den nye Salmonsen (4. udgave, 1949) (tanskaksi)
Lapuan liikkeen kolmihenkinen johto eli "triumviraatti" vuonna 1930. Vasemmalta Iivari Koivisto, Vihtori Kosola ja Vihtori Herttua.
**Herman Vihtori Herttua** (21. maaliskuuta 1886 Ylistaro – 14. syyskuuta 1941) oli suomalainen maanviljelijä, joka kuului Lapuan liikkeen johtoon 1930-luvun alussa.

Herttuan vanhemmat olivat talollinen Herman Herttua ja Anna Tarkkanen. Hän kävi kansakoulun ja toimi sitten maanviljelijänä kotiseudullaan. Herttua oli Ylistaron suojeluskunnan esikunnan ja piiriesikunnan jäsen, kuului Ylistaron kunnanvaltuustoon ja oli myös kokoomuspuolueen valtuuskunnan jäsen.

Huhtikuussa 1930 Herttua valittiin Lapualla pidetyssä kokouksessa Etelä-Pohjanmaalla syntyneen kommunisminvastaisen kansanliikkeen johtoon yhdessä Vihtori Kosolan ja Iivari Koiviston kanssa. Tätä kokousta pidetään Lapuan liikkeen varsinaisena syntyhetkenä. Herttua erotettiin liikkeen valtuuskunnasta kesäkuussa 1931, kun hän oli taloudellisten ongelmiensa vuoksi vuotanut sisäpiiritietoja ruotsalaisille sanomalehdille. Hän oli menettänyt omaisuutensa rahoitettuaan kieltolain aikana ylistarolaisten järjestämää pirtulaivaa, joka oli ajanut karille.

Herttua valittiin vuoden 1931 presidentinvaaleissa kokoomuksen valitsijamieheksi, mutta hän ei sairastumisen vuoksi voinut osallistua presidentin valintaan, johon lähetettiin hänen sijastaan varamies Viljo Knaapi.

Herttua jatkoi kommunismin vastaista toimintaansa myös Lapuan liikkeen jälkeen. Hän oli yksi Isänmaallinen kansanliikkeen perustajista, mutta samoin kuin Vihtori Kosola, hänet pian syrjäytettiin sen johdosta. 

Vuonna 1938 Herttua joutui poliisin kuultavaksi, kun Vietti Nykäsen asunnolta löydettiin kotietsinnän yhteydessä kirjeitä, joissa miehet suunnittelivat vallankaappausta. Suunnitelmien motiivina oli uusi hallitus, jonka kokoonpano ei miellyttänyt Herttuaa ja Nykästä. Tavoitteena oli syrjäyttää Carl Axel Lindh Vapaussodan Rintamamiesten Liiton johdosta ja sen jälkeen toteuttaa vallankaappaus liiton avustuksella. Nykäsen ja Herttuan yritykset taivutella Rintamamiesliittoa suunnitelmansa tueksi olivat julkisia ja tuloksettomia, jonka vuoksi Valtiollinen poliisi pääsi miesten jäljille.

Lähteet
-------

* Kuka kukin oli (Wikiaineisto)
* Perälä, Reijo: *Lapuan liike ja sanan mahti*. Studia historica septentrionalia 33. Väitöskirja, Oulun yliopisto. Rovaniemi: Pohjois-Suomen historiallinen yhdistys, 1998. ISSN 0356-8199.

### Viitteet

1. 1 2  50-vuotias Ilta-Sanomat 20.3.1936, nro 67, s. 3. Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot.
2. ↑  Virtanen, Aarni: *"Toimikaa. Älkää odottako." : Vihtori Kosolan puheiden muutokset 1929–1932*, s. 43–44, 104. (pro gradu -tutkielma). Jyväskylä: Jyväskylän yliopisto, 2010. Teoksen verkkoversio (PDF).
3. ↑  Juha Siltala: *Lapuan liike ja kyyditykset 1930*, s. 220. Otava, Helsinki 1985.
4. ↑  Presidentin vaali. Helsingin Sanomat 12.2.1931, s. 2. Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot. Viitattu 12.2.2024.
5. ↑  Silvennoinen, Oula – Tikka, Marko – Roselius, Aapo: *Suomalaiset fasistit. Mustan sarastuksen airuet*, s. 270–276. Helsinki: WSOY, 2016.
Zuzanna Ginczanka
**Zuzanna Ginczanka** (oik. **Sara Polina Gincburg**; 1917 Kiova – 1944 Krakova) oli puolanjuutalainen runoilija.

Ginczanka opiskeli pedagogiikkaa Varsovan yliopistossa. Hän oli aikansa mainekkaimpia puolalaisia runoilijoita. Hänen perheensä kotikieli oli venäjä, mutta hän kirjoitti puolaksi.

Toisen maailmansodan aikana hän pakoili kansallissosialisteja juutalaistaustansa vuoksi. Hänen vuokranantajansa ilmiantoi hänet, ja hän kuvaili tapahtunutta tunnetussa runossaan "Non Omnis Moriar" ('En kuole kokonaan'). Hän onnistui kuitenkin pakenemaan mutta lopulta Gestapo vangitsi hänet, ja hänet teloitettiin Krakovassa vuonna 1944. Hänen hautapaikkansa on tuntematon.

Ginczankalta jäi vain yksi julkaistu runokokoelma, *O centaurach* ('Kentaureista'), joka herätti suurta huomiota, ja hänelle povattiin merkittävää uraa kirjallisuuden alalla. Se ja hänen muita tekstejään on käännetty englanniksi, kun hänen suosionsa on kokenut 2020-luvulla uuden nousun..

Lähteet
-------

* Sofia Elie, Uudelleensyntynyt Zuzanna Ginczanka. *Parnasso* 2/2024 s. 46–49

### Viitteet

1. 1 2  Zuzanna Ginczanka *Culture.pl*. Viitattu 29.12.2020. (englanniksi)
2. 1 2 3  Zuzanna Ginczanka. Only Happiness is Real Life *Lvivcenter*. Viitattu 29.12.2020. (englanniksi)
3. 1 2  Invoking Zuzanna Ginczanka: Translation in a Time of Love & War *Culture.pl*. Viitattu 29.12.2020. (englanniksi)
4. ↑  Elie, s. 47, 49
5. 1 2  Elie, s. 48
6. ↑  Elie, s. 47
7. ↑  Elie, s. 49


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana

 |

 |
**Monopolistinen kilpailu** on markkinamuoto, jossa markkinoilla on lukuisia yrityksiä, ja markkinoille pääsy ja sieltä poistuminen on vapaata, mutta eri valmistajien tuotteet eroavat hiukan toisistaan, eli ne ovat differoituja. Juuri tuotteiden erilaisuus erottaa monopolistisen kilpailun täydellisestä kilpailusta. Esimerkiksi muotivaatteiden ja autojen markkinoiden voidaan ajatella olevan monopolistisia. Näillä aloilla kuluttajiin vedotaan muilla keinoilla kuin hinnoilla.

Monopolistiset markkinat poikkeavat siis täydellisen kilpailun markkinoista ainoastaan heterogeenisyyden osalta. Monopolistinen kilpailu kannustaa tuotemerkkien luomiseen ja markkinointiin. Se antaa yrityksille markkinavoimaa: ne voivat nostaa hintaa luottaen kuluttajien uskollisuuteen tuotemerkkiä kohtaan. Suuret monopolistisessa asemassa olevat yritykset voivat toimialastaan riippuen vaikuttaa finanssitalouden lisäksi ihmisten arkeen merkittävällä tavalla. 

Viranomaisten tavoitteena on valvoa kaikkia niitä yrityksiä, jotka myyvät heterogeenisiä tuotteita. Monopolistisia markkinoita valvotaan, koska ne lisäävät talouden tehottomuutta. Tällaisten markkinoiden sääteleminen on kuitenkin yleensä niin vaikeaa, että monopolistisen kilpailun tehottomuudesta johtuvat kustannukset saattavat olla pienempiä kuin sääntelyn kustannukset.

Lähteet
-------

1. ↑  Pohjola, Matti: *Taloustieteen oppikirja*, s. 90. Sanoma Pro, 2019. ISBN 978-952-63-5298-5.
2. ↑  Lehtonen, Reino & Sipilä, Leea-Mari: *Taloussanasto*, s. 147. Taloustieto Oy, 1989. ISBN 951-628-168-0.
**Ilmari Lappalainen** (28. marraskuuta 1918 Varkaus – 6. kesäkuuta 2006 Lahti) oli suomalainen sisustusarkkitehti, joka suunnitteli paljon huonekaluja Askolle 1940-luvun lopulta alkaen. Hänen tunnetuimpia tuotteitaan ovat *Columna-, Rex- ja Bambino*-nojatuolit sekä *Pulkka*-kalustesarja. Lappalainen korosti työssään istumisen ergonomiaa.

Lappalainen valmistui puutyönopettajaksi Helsingin puuteollisuusammattikoulusta vuonna 1939 ja sisustusarkkitehdiksi Suomen taideteollisuusopistosta vuonna 1947. Hän opiskeli myös kasvatus- ja opetusoppia. Valmistuttuaan Lappalainen aloitti työnsä Askossa sisustus- ja tuotesuunnittelijana, ja jäi tästä työstä eläkkeelle vuonna 1978. Lappalainen suunnitteli istuinten ohella myös julkisia sisustuksia, joista merkittävimmät olivat Askon tavaratalot Lahdessa ja Jyväskylässä, GUMin tavaratalo Moskovassa ja Hotelli Russian edustushuoneistot Moskovassa. Lappalaisen tuotantoa on ollut näytteillä lukuisissa näyttelyissä ja messuilla.

Lappalainen toimi ammattioppilaitoksissa sisustustaiteen ja tuotesuunnittelun opettajana. Eläkevuosinaan hän innostui Tiffany-lasitaiteen tekemisestä. Näitä tuloksia esiteltiin Pro Arte Utili-näyttelyssä lokakuussa 1999. Lappalainen suunnitteli ja valmisti vielä 1990-luvun lopulla Fuengirolaan Suomen luterilaisen kirkon sakraalikalusteet ja alttaritaulun. Lappalainen oli sotilasarvoltaan luutnantti ja hän toimi jatkosodassa pioneerijoukkueen johtajana. Hän harrasti partio- ja rotarytoimintaa sekä purjehdusta, kalastusta ja musiikkia.

Lähteet
-------

1. ↑  Kuolinilmoitus, sisustusarkkitehti Ilmari Lappalainen, Etelä-Suomen Sanomat, 2006, No 170, sivu 6, julkaistu 23.6.2006
2. 1 2 3  Muistokirjoitus, Ilmari Lappalainen, Etelä-Suomen Sanomat, 2006, No 157, sivu 30, julkaistu 10.6.2006
3. ↑  Ekman-Kolari, Maria: Sisustusarkkitehdin istuinmuotoilu lähti mukavuudesta ja rakkaudesta Lappiin – Pulkka-sarjan suosio kasvaa jälkimarkkinoilla *Arvopaperi*.  24.12.2019. Viitattu 31.12.2019.  (Digitilaajille.)

Aiheesta muualla
----------------

* *Tuoleja, joiden design tunnetaan*, Askon mainoselokuvan (1968) alussa Lappalainen esittelee Pulkka-nojatuolia.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Kansalliset Muokkaa Wikidatassa | 
* Suomi (KANTO)

 |

 |
**Viro** sijaitsee Latvian pohjoispuolella, Venäjän länsipuolella ja Suomenlahden eteläpuolella. Viroon kuuluu kaksi suurta saarta: Saarenmaa ja Hiidenmaa. Viro on tasainen maa ja sen korkein kohta, Suur Munamägi on vain noin 317 metriä merenpinnan yläpuolella. Lähes puolet, noin 47 prosenttia Viron pinta-alasta on metsän peitossa.

Vesistöt
--------

Viron suurin järvi on Peipsijärvi (3 511 km²), joka sijaitsee Venäjän rajalla. Muita suuria järviä ovat Võrtsjärvi (269 km²)ja Ülemistejärvi (9,4 km²). Virossa on myös Venäjän rajalla Narvan tekojärvi, mutta se on tekojärvi.

Virossa on kymmenen jokea, jotka ovat yli 100 kilometriä pitkiä. Näistä suurimmat ovat Võhandu jõgi, Pärnunjoki ja Põltsamaa jõgi. Virossa on 7 000 jokea, joista 90 prosenttia ovat alle 10 kilometriä pitkiä.

Lähteet
-------

1. ↑  Hiidenmaa *Visit Estonia*. Viitattu 2.8.2023.
2. ↑  Suur Munamägi on Baltimaade kõrgeim tipp, 318 meetrit *Suur Munamägi*. Viitattu 2.8.2023. (viroksi)
3. ↑  Vőrtsjärv  2022. Keskkonnaportaal. Viitattu 2.8.2023. (viroksi)