recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Suomen maa- ja ilmavoimien sotilasarvot
 **Upseerit** 

Kenraalikunta 

* kenraali
* kenraaliluutnantti
* kenraalimajuri
* prikaatikenraali

Esiupseerit 

* eversti
* everstiluutnantti
* majuri

Komppaniaupseerit 

* kapteeni
* yliluutnantti
* luutnantti
* vänrikki

 **Aliupseerit** 

 

* sotilasmestari
* ylivääpeli
* vääpeli
* ylikersantti
* kersantti
* alikersantti

 **Miehistö** 

 

* korpraali
* sotamies

**Kenraalikunta** on ylimpien upseerien ja muiden korkeiden viranhaltijoiden joukko puolustusvoimissa tai asevoimissa. 

Suomen puolustusvoimissa kenraalikuntaan kuuluvat maa- ja ilmavoimien sotilasarvoista prikaatikenraalit, kenraalimajurit, kenraaliluutnantit ja kenraalit sekä merivoimien sotilasarvoista lippueamiraalit, kontra-amiraalit, vara-amiraalit ja amiraalit.

Sotilastehtävissä prikaatikenraali ja lippueamiraali voivat toimia samankaltaisissa tehtävissä kuin eversti tai kommodori. Suomessa näiden sotilasarvojen muodostaminen tuli välttämättömäksi siksi, että suomalaiset palvelivat everstin arvolla tehtävissä, joissa kansainvälisen yhteistyön muut jäsenet palvelivat prikaatikenraalin arvossa. Ennen prikaatikenraalin tehtävän perustamista Suomessa toimivat everstit palvelusarvolla prikaatin kenraali.

Myös Suomen puolustusvoimien ylimmät siviilivirat, kuten pääasessori eli johtava juristi ja kenttäpiispa, on aikaisemmin laskettu kenraalin arvoisiksi ja niiden haltijat kenraalikuntaan kuuluviksi. Pääasessori osastopäällikkönä rinnastettiin 2008 asti kenraalin arvoiseksi.

Lähteet
-------

1. ↑  Vainio, Kari: Jarmo Lindberg noussee ilmavoimien komentajaksi *Turun Sanomat*.  29.1.2008. Viitattu 10.6.2009. [vanhentunut linkki]
**Focus Bikes** on saksalainen polkupyörävalmistaja. Yhtiön pääkonttori ja tehdas sijaitsevat Cloppenburgissa.

Historia
--------

Cyclocrossin maailmanmestari Mike Kluge perusti yrityksen vuonna 1992 ja seuraavana vuonna yritys ryhtyi yhteistyöhön Derby Cycle Werken kanssa ja polkupyörien valmistus käynnistyi.

Vuonna 1994 esiteltyyn ensimmäiseen mallistoon kuuluu 6 erilaista maastopyörää. Seuraavana vuonna mallistoon lisättiin retkipyöriä ja vuonna maantiepyöriä. Vuonna 2006 yritys valmisti ensimmäiset hiilikuiturunkoiset pyöränsä.

Sponsorointi ja saavutukset
---------------------------

Vuonna 1993 Mike Kluge voitti Saksan mestaruuden ja sijoittui toiseksi maailmanmestaruuskilpailuissa käyttäen Focus-merkkistä pyörää.

Vuonna 1998 Jörg Arenz ajoi Focuksella ja voitti saksan cyclocrossmestaruuden.

Vuonna 2005 Hanka Kupfernagel voitti cyclorossin maailmanmestaruuden Focus-pyörällä.

Vuonna 2008 neljä Focuksen sponsoroimaa pyöräilijää voitti Saksan mestaruudet cyclorossissa, junioreissa, naisissa, alle 23-vuotiassa ja elite-sarjassa.

Vuonna 2009 Focus oli Team Milramin sponsori ja vuosina 2010–2011 se s Katjušaa sekä pienempiä pyöräilyjoukkueita, kuten Team Jelly Bean ja Team NetApp. Focus oli myös vuoden 2010 Sveitsin ympäriajon virallinen sponsori. 

Kaudella 2012 Focus toimi Acqua & Saponen sponsorina ja vuodesta 2013 eteenpäin se on sponsoroinut Ag2r-La Mondialea.

Aiheesta muualla
----------------

* Yrityksen verkkosivusto

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Focus Bikes** Wikimedia Commonsissa

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Focus Bikes
**Thekla Resvoll** (22. toukokuuta 1871 – 14. kesäkuuta 1948) oli norjalainen kasvitieteilijä. Hän oli norjalaisen vuoristokasvillisuuden asiantuntija.

Resvoll kasvoi Vågåssa ja kiinnostui tunturiluonnosta ja kukkaniittyjen kasveista jo nuorena.

Resvoll opiskeli Oslon, Kööpenhaminan, Zürichin ja Münchenin yliopistoissa ja väitteli vuoristokasvillisuuden sopeutumisesta vuonna 1917. Hänestä tuli yliopistonlehtori ja apulaisprofessori Oslon yliopistoon, missä hän opetti yli 30 vuotta (1902–1936), ja piti välillä sapattivuoden Jaavan saarella.

Akateemisen uransa ohella Resvoll kirjoitti yleistajuisia artikkeleita päivälehtiin esimerkiksi kevään etenemisestä.

Resvoll oli myös aktiivinen naisasianainen, esimerkiksi naisopiskelijakerhon ensimmäinen puheenjohtaja.

Lähteet
-------

1. 1 2  Resvoll, Thekla (1871–1948) *Encyclopedia.com*. Viitattu 23.4.2022.
2. 1 2 3  Inger Nordal: Thekla Resvoll *Store norske leksikon / Norske biografiske leksikon*.  2009. Viitattu 23.4.2022.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Saksa

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* International Plant Names Index

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
Yksi esimerkki proseduraalisesta generoinnista, tässä realistisen näköisten puiden tuottamiseen. Erilaisia malleja voidaan tuottaa deterministisillä parametreilla ja satunnaisella siemenluvulla.
**Proseduraalinen generointi** tarkoittaa tietotekniikassa datan tuottamista algoritmilla vastakohtana käsin ihmisen tekemänä. Tietokonegrafiikassa sitä käytetään tavallisesti tekstuurien ja 3D-mallien tuottamiseen. Myös ääntä tuotetaan algoritmisesti ja sillä on sovelluskohteita puhesynteesissä.

Proseduraalista generointia pidetään tyypillisesti digitaalisten pelien ominaisuutena.

Katso myös
----------

* Fraktaali

Lähteet
-------

1. ↑  Gillian Smith: An Analog History of Procedural Content Generation (PDF) *fdg2015.org*. Viitattu 24.3.2020. (englanniksi)

Kirjallisuutta
--------------

* Shaker, Noor & Togelius, Julian & Nelson, Mark J.: *Procedural Content Generation in Games: A Textbook and an Overview of Current Research*. Springer, 2016. ISBN 978-3-319-42714-0. Teoksen verkkoversio.

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Procedural generation
Rosollia.
**Rosolli** eli **sallatti** on perunasta, porkkanasta ja punajuuresta valmistettu suomalainen kylmä ruokalaji, jota tarjotaan nykyisin etenkin jouluruokana. Keitetyt punajuuret, porkkanat ja perunat pilkotaan rosolliin pieniksi kuutioiksi. Mukana voi olla valmistajan tavoista riippuen silliä, omenaa, silputtua sipulia, suolasilakoita tai suolakurkkuja. Kaupallisena tuotteena sillillä lisättyä rosollia sanotaan **sillisalaatiksi**.

Rosollin mukana voidaan tarjota kastiketta. Kastike tehdään usein maustamalla kermavaahtoa (viini)etikalla ja värjäämällä se punajuuriliemellä. Joskus kastike tehdään myös kermaviiliin.

Sana rosolli tulee venäjän sanasta 'rassol' (рассо́л), joka merkitsee alkuaan suola- tai säilöntälientä. Sitä ei tiedetä, miten sana on siirtynyt ruokalajin nimeksi. Venäjäksi rosolli eli sillisalaatti on 'vinegret', joka puolestaan tarkoittaa ranskaksi öljy-viinietikka-salaattikastiketta (ransk. *vinaigrette*). Rosolli tunnetaan suunnilleen samanlaisena koko Pohjois-Euroopassa Hollannista Venäjälle.

Rosolli on perinteisesti tehty lähinnä Länsi-Suomessa *(punane) sallatti*-nimisenä pito- ja juhlaruokana, rosolliksi sitä kutsutaan Pohjois-Pohjanmaalla, Keski- ja Itä-Suomessa sekä Lapissa. Keski- ja Etelä-Pohjanmaalla rosollia kutsutaan *sinsalla*-nimellä, joka lienee muunnos ruotsin kielen sanasta sillsallad.

Lähteet
-------

1. ↑  Maija Suova (toim.): *Emännän tietokirja I–II, 4. uudistettu laitos*, s. 1145. WSOY, 1958.
2. 1 2 3 4  Raholan syötäviä sanoja (Arkistoitu – Internet Archive)

Aiheesta muualla
----------------

* Joulu.info: Rosolli
**Kuramoto-malli** on muun muassa neurotieteessä käytetty signaaleihin liittyvä matemaattinen malli, joka simuloi useiden oskillaattoreiden siirtymistä ei-synkronisesta tilasta synkronoituneeseen tilaan. Kuramoto-mallissa on K -arvo, joka kuvaa oskillaattoreiden yhteyksien voimakkuutta. Oletuksena mallissa on, että jokaisella oskillaattorilla on oma taajuutensa. Kuramoto-malli koostuu N-määrästä tietyssä vaiheessa olevista oskillaattoreista θ, joilla on luonnollinen taajuus ω. Oskillaattorit pyrkivät siis sekä pitämään oman taajuutensa, että K-arvon (kytkentä-arvon, engl. *coupling*) seurauksena synkronoitumaan keskenään.  Kun K on matala, oskillaattorit liikuvat vapaasti suhteessa toisiinsa ja kun K on korkea (tietty raja-arvo ylittyy), oskillaattorit synkronoituvat. Synkronisaatiota voidaan mitata järjestys-parametrilla (engl. *order*), joka kuvaa synkronisaation kaaoksen ja järjestyksen astetta. 

Kuramoto-malli noudattaa kaavaa θ*i* = ωi + Σ Kij sin(θj - θi), *jossa i =* 1,...0. Kuramoto-malli koostuu N määrästä θ*i* kytkeytyneistä oskillaattoreita ajan funktiona.

Lähteet
-------

* Acebrón, J. A. Bonilla, L. L. Vicente, C. J. P. Ritort, F. & Spigler, R. (2005). The Kuramoto model: A simple paradigm for synchronization phenomena. *Reviews of modern physics*, *77*(1), 137.

### Viitteet

1. ↑  Juan A. Acebrón, L. L. Bonilla, Conrad J. Pérez Vicente, Félix Ritort, Renato Spigler: The Kuramoto model: A simple paradigm for synchronization phenomena.  *Reviews of Modern Physics*, 7.4.2005, 77. vsk, nro 1, s. 137–185. doi:10.1103/RevModPhys.77.137. Artikkelin verkkoversio.
**Suomen Saunatonttu** (Saunaelf from Finland) eli **Santtu-tonttu** tai **Santtutonttu** (Zander the Elf) on suomalaisen kuvittaja-kirjailija Pia-Maria Pohton luoma satuhahmo. Tämän saunatontun ensiesiintyminen tapahtui vuonna 2017 julkaistussa kirjassa *Santtu-tontun matka Suomen sydämessä* - Lastenkirja Keski-Suomesta. Santtu on tomera tomminkainen, joka lähtee lapsuudenkodistaan, keskisuomalaisesta Tonttumetsästä, etsimään itselleen uutta kotia. Matkalla se tapaa lapsia ja aikuisia ja osuu erilaisiin kohteisiin (Saunamaakunta, Juonolan tila, Etelä-Konneveden kansallispuisto, Lomakeskus Revontuli, Kylpylähotelli Peurunka, sirkuspelle Pelle-Akusti, Jyväskylä, Houseboat, Hotelli Verso, Riihilinna Ski Lodge, HimosLomat) kunnes päätyy Jämsän Saunakylään. Saunakylän Virpiön saunassa Löylyn henki opettaa Santulle savusaunan lämmityksen salat ja niinpä tästä kehkeytyy koko Suomen oma saunatonttu. Santtutontusta kertova kirja oli osa Suomen satavuotisjuhlavuoden ohjelmaa ja palkittiin Valtioneuvoston kanslian Suomi 100 -kunniakirjalla. Kirja toteutettiin yhteistyössä osallistujatahojen kanssa. Kirjan kuvitus koostuu pastellimaalauksista sekä tussipiirroksista. Seuraavassa kirjassa Santtutonttu paljastaa ikivanhan saunataian salaisuuden. Koko perheen kirjan suunniteltu julkaisuajankohta on kesä 2020.

Santtutonttu esiintyy myös lapsille suunnatussa ohjelmapalvelussa *Santtutontun satuseikkailu* yhdessä Sädekeijun ja Pelle-Akustin kanssa. 

Santtutontun matkailupelin demoversio rakentuu kesästä 2019 alkaen. 

Suomen Saunatonttu on Sauna From Finland ry:n jäsen.

Lähteet
-------

* Pia-Maria Pohto: Santtu-tontun matka Suomen sydämessä, lastenkirja Keski-Suomesta, ISBN 978-952-93-9435-7
* Santtutonttu -sivusto
* Sauna From Finland
* Suomi 100- ohjelma (raportti)
* KauppaSuomi-lehti:
* Jämsän seutu-lehti:  (Arkistoitu – Internet Archive)

Aiheesta muualla
----------------

* Suomen saunatonttu Santtutonttu videolla: Joulusaunarauhan julistus 2017
* Santtutonttu - Zander the Elf, Youtube:
**Difenyylimetaani** eli **bentsyylibentseeni** (C13H12) on orgaaninen yhdiste, jossa metaaniin on liittynyt kaksi fenyyliryhmää. Difenyylimetyyliryhmää nimitetään yleisemmin **bentshydryyliksi**.

Difenyylimetaania valmistettiin ensimmäisen kerran vuonna 1871 bentsyylikloridin ja bentseenin välisellä reaktiolla sinkin tai kupari(I)oksidin läsnä ollessa. Kyseisellä Friedel–Crafts-reaktiolla yhdistettä tuotetaan nykyäänkin teollisesti, joskin katalyyttinä käytetään tyypillisesti alumiinikloridia, joskus myös rikkihappoa tai polyfosforihappoja tai muita happokatalyyttejä. Difenyylimetaania voidaan tuottaa myös bentseenin ja bentsaldehydin välisellä reaktiolla.

Difenyylimetaani voi reagoida sekä alifaattisen että aromaattisen yhdisteen tavoin. Yhdistettä voidaan käyttää synteettisen kemian lähtöaineena esimerkiksi hapettamalla hapen ja kromi- tai typpihapon avulla saadaan bentsofenonia ja katalyyttisellä vetypelkistyksellä disykloheksyylimetaania. Difenyylimetaanilla on kurjenpolvien kaltainen tuoksu minkä vuoksi sitä käytetään hajusteena saippuoissa. Muita käyttökohteita yhdisteellä on muun muassa polymeeri- ja väriaineteollisuudessa.

Bentshydryyliyhdisteitä
-----------------------

* Difenyylimetaanin johdannainen bromidifenyylimetaani (C13H11Br) eli bentshydryylibromidi on eräs synteettisten antikolinergien ja antihistamiinien valmistuksessa yleisesti käytettävä yhdiste.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Raimo Alén: *Kokoelma orgaanisia yhdisteitä*, s. 45. Consalen Consulting, 2009. ISBN 978-952-92-5627-3.
2. 1 2  Karl Griesbaum et al. :*Hydrocarbons, Ullmann's Encyclopedia of Industrial Chemistry*, John Wiley & Sons, New York, 2002. Viitattu 02.09.2011

Aiheesta muualla
----------------

* PubChem: Difenyylimetaani (CID 7580) (englanniksi)
* ChemSpider: Difenyylimetaani (7299)[vanhentunut linkki] (englanniksi)
* ChemBlink: Diphenylmethane (englanniksi)
**Brillante** eli **San Dionisio** oli Espanjan laivaston vuonna 1753 vesille laskettu Eolo-luokan kaksikantinen 68-tykkinen linjalaiva, joka kuului niin sanottuihin kahteentoista apostoliin.

Valmistus
---------

*Pääartikkeli: Eolo-luokka (linjalaiva)*
Richard Roothin suunnittelema alus tilattiin 15. kesäkuuta 1752 Reales Astilleros de Esteirolta Ferrolista, missä köli laskettiin 11. elokuuta 1752. Alus laskettiin vesille 20. elokuuta 1754.

Palvelus
--------

Alus saapui 12. toukokuuta 1758 *Paderoson* ja *Neptunon* kanssa Ferrolista Cadiziin päällikkönään Manuel de Guirior. Alus kohtasi algerialaisia merirosvoja ja siirrettiin Ferroliin 1760 ja 1761. Alus teki partiomatkan Ferrolista Itämerelle vieraillen matkalla Englannin ja Ranskan satamissa, mistä se palasi 1764 Cadiziin.

Alus lähti 1765 Cadizista Cartagena des Indiasiin ja Havannaan, mistä se palasi 26. syyskuuta 1766 Cadiziin. Alus saapui 15. elokuuta 1770 Ferroliin.

Kesäkuussa 1779 alus osallistui 1. Englannin kanaalin sotaretkeen. Se kuului Córdovan laivastoon, joka kaappasi 9. elokuuta 1780 brittiläisen 52 aluksen saattueen Cabo de Sao Vicenten edustalla. Alus kuului 1780 laivastoon, joka saartoi Gibraltaria. Kesäkuussa 1781 se osallistui 2. Englannin kanaalin sotaretkeen. Alus oli 21. lokakuuta 1782 Cape Spartelin taistelussa, jossa sai haavoittui viisi miehistönjäsentä.

Alus tuhoutui 10. lokakuuta 1790 tulipalossa ollessaan huollettavana Cartagenassa.

Lähteet
-------

* Winfield, Rif; Tredrea, John; Garcia-Torralba Pérez, Enrique & Blasco Felip, Manuel: *Spanish Warships in the Age of Sail 1700-1860: Design, Construction, Career and Fates*. Seaforth Publishing, 2023. ISBN 978-1-5267-9078-1. (englanniksi)
* Saint, Hubert, C. de: Ships of the line of the Spanish Navy (1714-1825) Part 3.  *Warship*, 1986, X. vsk, s. 208-211. Lontoo:  Conway Maritime Press. ISBN 0-85177-449-0.   (englanniksi)

### Viitteet

1. 1 2 3 4 5  Winfield et al 2023 s. 136

*Eolo*-luokan linjalaivat

|  |  |
| --- | --- |
| 1. sarja | *Eolo* - *Oriente* - *Magnánimo* |
| 2. sarja | *Aquilón* - *Neptuno* - *Gallardo* - *Brillante* - *Vencedor* - *Glorioso* - *Guerrero* - *Soberano* - *Héctor* |

|  |
| --- |
| Edeltäjä: Firme-luokka – Seuraaja: Serio-luokka |
**Australianvesirotta** (*Hydromys chrysogaster*) on alkuperäinen australialainen istukkanisäkäs.

Koko ja ulkonäkö
----------------

Australianvesirotan väritys vaihtelee lähes mustasta kullanruskeaan ja tummanharmaaseen. Alapuoli voi olla ruskea, keltainen, valkea tai jopa kirkkaan oranssi.

**Pituus:** 23-37 cm   
 **Hännän pituus:** 23-35 cm   
 **Paino:** 0,3-1,3 kg

Levinneisyys
------------

Australianvesirotan levinneisyysalue kattaa Australian, Tasmanian ja Uuden-Guinean sekä lukuisia läheisiä saaria, kuten Obi Islandin. Laji elää joissa ja jokisuistoissa, seisovissa vesissä sekä soilla.

Lisääntyminen
-------------

Australianvesirotta voi lisääntyä ympäri vuoden. Huippu on kuitenkin keväällä ja kesällä. Naaras synnyttää lyhyen tiineyden päätteeksi pesäänsä jopa 7 poikasta. Vastasyntyneet pennut ovat kaljuja, sokeita ja avuttomia sekä täysin riippuvaisia emonsa tarjoamasta ravinnosta ja suojasta. Huolenpito jälkeläisistä on vaativaa, ja emo viettääkin liki kaiken aikansa niiden parissa. Saalistamassa se käy lyhyesti yöllä. Pennut avaavat silmänsä kaksiviikkoisina ja alkavat pian tutkia pesää ja sen lähiympäristöä. Kuukauden vanhoina ne vieroitetaan, mutta vasta kuukautta myöhemmin ne itsenäistyvät.

Ravinto
-------

Australianvesirotta etsii ravintonsa enimmäkseen joen tai kosteikon pohjalta. Se sukeltaa silmät auki ja näkee mainiosti myös veden alla. Herkät viiksikarvat auttavat havaitsemaan saaliseläimen liikkeitä. Tarkan näkö- ja tuntoaistinsa ansiosta australianvesirotta pystyy pyydystämään ravinnokseen monenlaisia otuksia: vesihyönteisiä ja niiden toukkia, kaloja, äyriäisiä, simpukoita, sammakoita, ja kilpikonnia. Uhrinsa se kiikuttaa pintaan, ja asettuu aterioimaan suosikkitukilleen tai -kivelleen tai rannalle paikalle, jossa saa ahmia rauhassa.

Lähteet
-------

1. ↑  Aplin, K. Copley, P. Robinson, T. Burbidge, A. Morris, K. Woinarski, J. Friend, T. Ellis, M. & Menkhorst, P.: *Hydromys chrysogaster* *IUCN Red List of Threatened Species. Version 2014.1*.  2008. International Union for Conservation of Nature, IUCN, Iucnredlist.org. Viitattu 28.6.2014. (englanniksi)
2. ↑  Nurminen, Matti (toim.): *Maailman eläimet: Nisäkkäät 2*, s. 228–231. (Englanninkielinen alkuteos *The Encyclopedia of Mammals 2*, sarjassa World of animals). Helsinki: Tammi, 1987. ISBN 951-30-6531-6.

Aiheesta muualla
----------------

* ITIS: *Hydromys chrysogaster* (englanniksi)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Taksonitunnisteet | 
* Wikidata: Q852782
* Wikispecies: Hydromys chrysogaster
* ADW: Hydromys\_chrysogaster
* AFD: Hydromys\_chrysogaster
* ARKive: hydromys-chrysogaster
* CoL: 3N7RM
* EoL: 46559458
* GBIF: 2438706
* iNaturalist: 45292
* IRMNG: 10593931
* ITIS: 585251
* IUCN: 10310
* MSW: 13001380
* NCBI: 160448
* OBIS: 404082
* WoRMS: 404082

 |

 |
*Tämä artikkeli käsittelee joululaulua. Samannimisestä elokuvasta katso Kun joulupukki suukon sai (elokuva).*
**Kun Joulupukki suukon sai** (engl. *"I Saw Mommy Kissing Santa Claus"*) on joululaulu, jonka on säveltänyt ja sanoittanut Tommie Connor.

Alun perin kappaleen nauhoitti Jimmy Boyd ja se nousi yhdysvaltalaisen *Billboard*-listan ensimmäiselle sijalle vuonna 1952 ja *Cash Box* -listalle seuraavana vuonna. Saks Fifth Avenue tilasi kappaleen edistämään myymälän joulupostikortin myyntiä tuolta vuodelta. Kappale kuvaa tilannetta, jossa lapsi näkee äidin suutelevan joulupukkia (oletettavasti perheen isää joulupukin asussa) mistelinoksan alla.

Katolinen kirkko tuomitsi Boydin levytyksen, koska sen mielestä kappaleessa yhdistetään seksi uskonnolliseen juhlaan. Monet radiokanavat eivät siksi soittaneet kappaletta, kunnes 13-vuotias Boyd tapasi kirkon edustajia.

Cover-versiot
-------------

Kappaleesta ovat oman versionsa tehneet The Ronettes, Molly Bee, The Beverley Sisters ja The Jackson 5. Reba McEntire, Amy Winehouse, John Mellencamp, The Cheetah Girls, Jessica Simpson, Teresa Brewer, Rica Fukami, Secret Chiefs 3 ja Dionne Bromfield ovat myös levyttäneet sen. Stand up -koomikko Kip Addotta nauhoitti kappaleen nimellä "I Saw Daddy Kissing Santa Claus".

Suomeksi kappaleen ovat levyttäneet muiden muassa Brita Koivunen, Kai Hyttinen, Polyteknikkojen kuoro, Anna Hanski ja Laura Voutilainen. Se on mukana myös Saukin ja Pikkuoravien sikermässä *Pikkuoravien joulupotkuri 2*.
Ensimmäinen äänitys suomeksi lienee Hilkka Tellervon & Kalevi Vallinevan duetto, joka julkaistiin 2. toukokuuta 1953.

### Maailmanlaajuiset versiot

* tanskaksi : "Jeg så julemanden kysse mor" (sanoitus: Susanne Palsbo)
* suomeksi: "Kun Joulupukki suukon sai" (sanoitus: Saukki)
* norjaksi: "Jeg så mamma kysse nissen" (sanoitus: Philip A. Kruse)
* ruotsiksi: "Jag såg mamma kyssa tomten"

Lähteet
-------

1. ↑  Nelson, Valerie J.: Jimmy Boyd dies at 70; singer of 'I Saw Mommy Kissing Santa Claus' *Los Angles Times*.  9.3.2009. Viitattu 30.12.2014. (englanniksi)
2. ↑  Kappale: Kun joulupukki suukon sai Suomen Äänitearkisto.  Arkistoitu 23.12.2016. Viitattu 23.12.2016.
3. ↑  Levy: AMCD 1013 - Perinteiset joululaulut 1912-1954 Artie Music Oy. Viitattu 13.11.2021.
Makar Jevsejev vuonna 1890.
**Makar Jevsevjevitš Jevsevjev** (ven. Мака́р Евсе́вьевич Евсе́вьев, 18. tammikuuta 1864 nykyisen Tšuvassian tasavallan Ibresin piirin Malyje Karmalyn kylä – 11. toukokuuta 1931 Kazan) oli ersämordvalainen opettaja, kansanvalistaja ja tieteilijä.

Makar Jevsejev syntyi talonpoikaisperheeseen. Hän valmistui Kazanin vierasheimolaisten opettajaseminaarista vuonna 1883 ja Kazanin yliopistosta vuonna 1892. Jevsejev työskenteli opettajaseminaarin mordvalaisen mallikoulun opettajana, Kazanin kotiseutumuseon osastonjohtajana ja tutkijana sekä eri oppilaitosten mordvalaiskielten ja kansanperinteen opettajana. 1920-luvulla hänen aloitteestaan perustettiin mordvalaisten opettajien kurssit Moskovaan, Kazaniin ja eräille muille paikkakunnille.

Jevsejev oli ensimmäinen mordvalainen tiedemies. Hänelle myönnettiin professorin arvonimi vuonna 1921. Jevsejev laati ensimmäiset mokšan ja ersän aapiset (1892, 1897), julkaisi kieliopin (1928) ja ersäläis-venäläisen sanakirjan (1931) sekä toimi mordvalaisten oppikirjojen kääntäjänä. Hän tallensi ja julkaisi suullista kansanperinnettä, keräsi kansatieteellistä esineistöä ja laati mordvalaisia häätapoja koskevan tutkimuksen (1931). Jevsejev ylläpiti laajoja suhteita venäläisiin ja ulkomaisiin tieteilijöihin ja edisti mordvalaisten tutkimus- ja sivistystoimintaa.

Jevsejevin viisiosaiset valitut teokset ilmestyivät vuosina 1961–1966. Mordvan kasvatustieteellinen korkeakoulu on nimetty hänen mukaansa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  *Mordovija: Entsiklopedija v dvuh tomah, tom 1*, s. 304–305. Saransk: Mordovskoje knižnoje izdatelstvo, 2003. ISBN 5-7595-1543-8.
2. ↑  Jevsevjev Makar Jevsevjevitš *Biblioteka mordovskoi literatury*. Viitattu 3.4.2021.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Ruotsi
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Nivalenoli** kuuluu B-tyypin trikotekeeneihin, ja se on muiden trikotekeenien tapaan erittäin stabiili yhdiste. Nivalenolia tuottavat muun muassa eräät *Fusarium*-suvun homesienet kuten esimerkiksi *Fusarium nivale*. Nivalenolin kemiallinen kaava on C15H20O7, moolimassa 312,3 g/mol, sulamispiste 222–223 °C, leimahduspiste 222 °C, taitekerroin 1,658 ja CAS-numero 23282-20-4.

Nivalenolin terveysvaikutukset
------------------------------

Nivalenolin pääasialliset terveyvaikutukset ovat yleinen toksisuus ja immunotoksisuus. Hiirikokeiden perusteella toksiinin pitkäaikaiset vaikutukset ovat samantapaisia kuin muilla trikotekeeneillä. Pitkäaikainen altistuminen voi johtaa valkosolukatoon. Kansainvälisen syöväntutkimuskeskuksen IARC mukaan nivalenolin syöpävaarallisuus kuuluu luokkaan 3, eli syöpävaarallisuudesta ei ole tarpeeksi näyttöä. EU:n Elintarvikealan tiedekomitea määritti vuonna 2000 nivalenolin siedettäväksi päivittäiseksi enimmäissaantimääräksi 0,7 g/kg rp.

Lähteet
-------

1. SCF (Scientific Committee on Food) 2000b. Opinion of the Scientific Committee on Food on Fusarium toxins Part 4: Nivalenol, expressed on 19 October 2000. European Commission 

2. Eriksen G.S. Alexander J. 1998. Fusarium toxins in cereals – a risk assessment. Nordic Council of Ministers, Tema Nord, 502, Copenhagen, Denmark.

3. Wijnands LM, van Leusden FM. An overview of adverse health effects caused by mycotoxins and bioassays for their detection. National Institute of Public Health and the Environment 2000: RIVM report 257852 004

Aiheesta muualla
----------------

* Nivalenol (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
* PubChem: Nivalenol (englanniksi)
* Royal Society of Chemistry, ChemSpider: Nivalenol (englanniksi)
* Human Metabolome Database (HMDB): Nivalenol (englanniksi)
* Food Component Database (FooDB): Nivalenol (englanniksi)
* Toxin and Toxin Target Database (T3DB): Nivalenol (englanniksi)
* Kyoto Encyclopedia of Genes and Genomes (KEGG): Nivalenol (englanniksi)
* ChemBlink: Nivalenol (englanniksi)
Kaarlo Karin omakuva.
**Kaarlo Kari** (6. maaliskuuta 1872 Forssa – 25. elokuuta 1941 Vammala) oli suomalainen taidemaalari, graafikko, kivi- ja pilapiirtäjä sekä näyttelijä ja teatterinjohtaja.

Pilalehti *Matti Meikäläisen* lakkauttamiseen vuonna 1899 johtanut Karin pilapiirros.
Kari oli Berliinissä maalaustaidetta opiskellut forssalaisen räätälin poika. Hän piirsi pilalehti *Matti Meikäläiseen* sen loppuaikoina – muun muassa lehden lakkauttamiseen vuonna 1899 johtaneen piirroksen – sekä sittemmin *Tuulispää*-lehteen sen ensimmäisestä kansikuvasta alkaen. Hän oli Alex Federleyn ohella Suomen ensimmäisiä pilapiirtäjiä, jotka ottivat tavaksi signeerata piirroksensa. Kari piirsi Suomen ensimmäiset urheiluaiheiset pilakuvat *Tuulispäähän* vuonna 1904 sekä ensimmäisen kenraali Mannerheimia esittäneen postikortin vuonna 1918. Karin taideteoksia on ollut esillä muun muassa Suomen Kansallismuseossa ja Tampereen kaupunginmuseossa. Hänen tuotantoaan on myös Lounais-Hämeen museon, Sastamalan seudun museon ja Tampereen taidemuseon kokoelmissa.

Myöhemmin Karista tuli näyttelijä, lavastaja ja näytelmäkirjailija, ja hän johti kymmenen vuoden ajan Suomalainen teatteriseurue -nimistä kiertävää teatteria. Kari asui Tyrväällä vakituisesti vuosina 1910–1923 ja uudelleen sota-aikana. Asuessaan Helsingissä 1920- ja 1930-luvuilla hän vietti kesiään Tyrväällä.

Kaarlo Karin puoliso oli näyttelijä Naimi Kari o.s. Kylmänen. Heidän poikansa oli elokuvaaja ja elokuvaleikkaaja Eino Kari ja tyttärensä toimistopäällikkö, tuotantosihteeri ja elokuvanäyttelijä Aili Kari. Naimi Karin lanko oli näyttelijä ja elokuvamies Erkki Karu, mikä lienee vaikuttanut siihen, että kaikkiaan kolme Karin perheen viidestä lapsesta teki myöhemmin elämäntyönsä elokuva-alalla.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Sastamalan seurakunta sai taidelahjoituksen[vanhentunut linkki] Sastamalan seurakunta. Viitattu 22.10.2011.
2. 1 2  Asunto Oy Kotikontu historiikki jatkuu...[vanhentunut linkki] As Oy Kotikontu. Viitattu 22.10.2011.
3. 1 2  Marja Ylönen: *Pilahistoria: Suomi poliittisissa pilapiirroksissa 1800-luvulta 2000-luvulle*, s. 32, 35–36. SKS, Helsinki 2001. ISBN 951-746-299-9
4. 1 2  Järvi, Olavi: *Parhaat pilapiirtäjämme*, s. 66. Helsinki: Tammi, 1979. ISBN 951-30-4434-3.
5. 1 2 3  Erkki Vainio: *Kaarlo Kari, taiteen monitoimimies Vammalassa*. Sastamalan Joulu 1993, s. 22. Vammala: Lions Club Vammala, 1993.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Kaarlo Kari** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Elonet

 |

 |
**Sebasiinihappo** on kaksi­emäksinen karboksyylihappo eli dikarboksyylihappo, joka on palavaa. Se on normaaliolosuhteissa olomuodoltaan valkoista jauhetta, jolla on tunnusomainen*selvennä* haju. Aineen kemiallinen kaava on C10H18O4 ja rakennekaava HOOC(CH2)8COOH. Sebasiinihaposta käytetään myös nimityksiä *dekaanidihappo*, *1,10-dekaanidihappo* ja *1,8-oktaanidikarboksyylihappo*.

Sebasiinihapon moolimassa on 202,3 g/mol, sulamispiste 131 °C, kiehumispiste 13,3 kPa:n paineessa 294 °C, suhteellinen tiheys 1,2 g/cm3 (vesi = 1,0 g/cm3), leimahduspiste 220 °C ja CAS-numero 111-20-6. Sebasiinihapon liukoisuus veteen (20 °C) on 0,1 g/100 ml.

Valmistus ja käyttö
-------------------

Yksi tärkeimpiä sebasiinihapon valmistusmenetelmiä on risiinistä saatavan risiiniöljyhapon kuumentaminen emäksisissä olosuhteissa, jolloin se hajoaa muodostaen sebasiinihappoa. Tämä reaktio voidaan suorittaa joko panos- tai jatkuvatoimisen prosessina. Yhdistettä valmistetaan myös kemiallisesti hapettamalla syklodekanolia, butadieenistä, elektrolyyttisesti momometyyliadipaatista tai hapettamalla steariinihappoa. Sebasiinihappoa käytetään hajusteiden, muovien pehmentimien, polyamidien ja polyestereiden valmistuksessa.

Lähteet
-------

1. ↑  Alén, Raimo: *Kokoelma orgaanisia yhdisteitä: Ominaisuudet ja käyttökohteet*, s. 434. Helsinki: Consalen Consulting, 2009. ISBN 978-952-92-5627-3.
2. ↑  Robert W. Johnson, Charles M. Pollock & Robert R. Cantrell: *Dicarboxylic Acids, Kirk-Othmer Encyclopedia of Chemical Technology*, John Wiley & Sons, New York, 2010. Viitattu 09.05.2013
3. ↑  Boy Cornils & Peter Lappe: *Dicarboxylic Acids, Aliphatic, Ullmann's Encyclopedia of Industrial Chemistry*, John Wiley & Sons, New York, 2010. Viitattu 09.05.2013

Aiheesta muualla
----------------

* Sebasiinihapon kansainvälinen kemikaalikortti
* PubChem: Sebacic acid (englanniksi)
* Human Metabolome Database (HMDB): Sebacic acid (englanniksi)
* KEGG: Sebacic acid (englanniksi)
* ChemBlink: Sebacic acid (englanniksi)
**Essequibo** on Guyanan pisin joki, jonka valuma-alue ulottuu kuitenkin Brasiliaan ja Venezuelaan. Joki on hieman yli tuhat kilometriä pitkä ja päättyy leveään Atlanttiin laskevaan estuaariin.

Reitti ja valuma-alue
---------------------

Essequibon lähde on Acaraivuorilla Guyanan eteläosassa lähellä Brasilian rajaa. Vuoristo on matalahko ja kostea ylänköalue, josta Essequibo virtaa pääosin pohjoiseen metsien ja savannien halki Atlanttiin. Sen pituus on kaikkiaan 1 010 kilometriä, ja se on Guyanan pisin joki ja pisin joki Amazonin ja Orinocon välissä.

Essequibon sivujoista suurimpia on Rupununi, Potaro, Mazaruni, Siparuni, Kiyuwini, Konawaruk ja Cuyuni. Essequibo laskee Atlantiin 32 kilometriä leveän estuaarin halki. Joen uoma jakaantuu estuaarissa useaan haaraan, joita erottaa toisistaan matalat saaret.

Essequibo valuma-alue ulottuu Guyanan lisäksi Venezuelaan ja Brasiliaan. Alueen pinta-ala on 154 175 neliökilometriä, ja sen keskimääräinen sadanta on 2 174 millimetriä vuodessa.

Historia ja käyttö
------------------

Essequiboa voi käyttää pienet merialukset aina Barticaan asti, joka on 80 kilometrin päässä rannikolta. Nimensä joki on saanut vuonna 1616 perustetusta hollantilaisten Essequibon siirtokunnasta.

Lähteet
-------

1. 1 2  Essequibo River (Guyana)  7.2.2021. LAC Geographic. Viitattu 4.12.2023. (englanniksi)
2. 1 2  Essequibo River *Encyclopedia Britannica*.  30.11.2023. Viitattu 4.12.2023. (englanniksi)
3. ↑  "Water System Information Sheets: Southern
America". Teoksessa *Transboundary Waters: A Global Compendium, Volume 6-Annex C*, s. 172. Nairobi: UNEP, 2016. ISBN 978-92-807-3531-4. Teoksen verkkoversio (PDF) (viitattu 4.12.2023). (englanniksi)
**Kaitalampi** on noin kahdentoista hehtaarin laajuinen järvi pohjoisessa Espoossa. Kapean, etelä–pohjoissuuntaisen järven läntinen puolisko sijaitsee Velskolan kaupunginosassa ja itäinen puolisko Luukin kaupunginosassa. Velskolan Pitkäjärvi sijaitsee Kaitalammen lounaispuolella ja Tuhkuri luoteispuolella. Edellisiä lähempänä, lähes suoraan pohjoisessa, sijaitsee Halkolampi. Kaitalammen ja Halkolammen välistä kulkee Vihdintie.

Kaitalammen länsipuolella sijaitsee Kaitalammen aarnialue, joka on noin 70 hehtaarin laajuinen luonnonsuojelualue. Aarnialueen korkeuserot ovat suuret ja maasto monimuotoista. Kaitalampi sijaitsee murroslaaksossa, ja sen itärannan kalliot ovat jäätikön muovaamia. Kaitalampea ympäröivät kalliot ovat granodioriittia.

Kaitalampi on suosittu avovesiuintipaikka. Se on syvä, kirkas ja lievästi humuksinen. Vesikasvillisuus on vähäistä. Luonnostaan Kaitalammessa esiintyy haukea ja ahventa.

Lähteet
-------

1. ↑  Paikannimihaku *Retkikartta.fi*. Metsähallitus. Viitattu 25.8.2019.
2. 1 2  Kaitalampi *Järviwiki*. SYKE. Viitattu 25.8.2019.
3. 1 2  Kaitalampi *kaitalampi-open-water.webnode.fi*. Viitattu 25.8.2019.
4. ↑  Kaitalampi Espoon karttapalvelussa
5. ↑  12.11 Kaitalammen aarnialue, 12.12 Kaitalammen muinaisranta *Espoo.fi*. Espoon kaupunki. Viitattu 25.8.2019.
6. ↑  Suositun Kaitalammen olosuhteet paranevat *Avovesiuinti.fi*. Kiara Oy.  Arkistoitu 28.8.2019. Viitattu 25.8.2019.
*Tämä artikkeli käsittelee sulfonamideihin kuuluvaa desinfiointiaineena käytettävää yhdistettä. Kloramiini voi viitata myös klooriamiiniin (NH2Cl)*

**Kloramiini** eli **Kloramiini-T** on vesiliukoinen antiseptinen yhdiste, jota käytetään muun muassa desinfiointiin.

Yhdisteen kemiallinen kaava on C7H7ClNNaO2S ja rakennekaava CH3(C6H4)SO2NClNa.. Kidevedettömän kloramiini-T:n moolimassa on 227,64 g/mol ja CAS-numero 127-65-1. Se tunnetaan myös nimillä p-tolueenisulfoniklooriamidinatrium, p-toluolisulfonkloramidinatrium, N-natrium-N-kloori-p-toluolisulfonamidi, natrium-ptolueenisulfonkloramidi ja tosyyliklooriamidinatrium.

Rakenteeltaan kloramiini on valkoista, kiteistä jauhetta, jonka haju muistuttaa klooria. Koostumus on pysyvä normaalilämpötilassa ja -paineessa. Aineen pH-arvo on 8–10 (50 g/l, 20 °C). Sen leimahduspiste on 192 °C, vesiliukoisuus 150 g/l.

Vaikka kloramiini on mainittu eräissä lähteissä myrkyttömäksi, se on terveydelle haitallista nieltynä. Aine kehittää myös myrkyllisiä kaasuja sekoittuessaan happoihin sekä on syövyttävää joutuessaan iholle, silmiin tai limakalvoille. Kloramiinin hengittäminen voi myös aiheuttaa herkistymisreaktion. Vesiliukoisena aine liukenee veteen ja leviää vesien mukana ympäristöön.

Katso myös
----------

* Kloramiini B eli natrium-N-klooribentseenisulfonamidi, C6H5ClNNaO2S, CAS-numero 127-52-6

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  *Weilin + Göösin tietosanakirja 3, Kle–Net*, s. 892. Espoo: Weilin + Göös, 1993. ISBN 951-35-5069-9.
2. 1 2 3 4  Käyttöturvallisuustiedote Kloramiini-T  10.9.2004. Tamro. Viitattu 2.2.2010.

Aiheesta muualla
----------------

* PubChem: Chloramine-T (englanniksi)
* KEGG: Chloramine T (englanniksi)
**Kakolan kalpea** on Reijo Mäen vuonna 2017 ilmestynyt 28. Vares-dekkari. 

Kirjassa Jussi Vares etsii kadonnutta kaivosinsinööriä – sen mitä tärkeämmiltä puuhiltaan ehtii. Teoksen tapahtumapaikkoja ovat Turun keskustan ja hämärimpien alueiden lisäksi saaristo ja myös Tukholma. Kaivosteollisuuden ahneus on Mäen tuotannossa uusi teema. Kirjan nimi sisältää tuotesijoittelua.

Vastaanotto
-----------

Aamulehden Jussi Aurénin mukaan Vares-kirjat ovat kertomuksia ystävyydestä ja yhteisöllisyydestä. Kadonneen etsintä lähinnä rytmittää tärkeiden kohtausten väliin jäävää tyhjää tilaa. Kauppalehden Heikki Haapavaara näki *Kakolan kalpean* kieli poskessa kirjoitetuksi viinahuumoriksi ja sanaleikeiksi. Sarja kestää, koska se soittaa suomalaisen mieslukijan sielua.

Turun Sanomien Matti Komulainen näkee kirjan saariston ympäristötuhon yksityiskohtien tulevan suoraan Talvivaaran tapahtumista ja luovan tylyn skenaarion yritystoiminnan laskelmoinnista.

Porissa kiinnostusta herätti, että romaanin porilaislähtöinen Musan Salama -pipossa katoava geologi oli sattumalta samanniminen kuin seuran pitkäaikainen valmentaja. Teosta myytiin ilmestymisvuonnaan noin 28 000 kappaletta ja se oli seitsemänneksi myydyin kotimainen kaunokirjallinen teos.

Lähteet
-------

1. ↑  Kakolan kalpea tulee laajempaan myyntiin - Reijo Mäki käynnisti tölkityskoneen - TS Ruoka *TS Ruoka*.  Arkistoitu 24.11.2018. Viitattu 24.11.2018.
2. ↑  Aurén, Jussi: Ei olut, ei baarien hämärä, eivät edes petipuuhat – Vares-dekkarien suosioon on syynä näitäkin hienompi ase *www.aamulehti.fi*.  Arkistoitu 24.11.2018. Viitattu 24.11.2018.
3. ↑  Haapavaara, Heikki: Rikos kannattaa - kolme hyytävää kirjaa *Kauppalehti*. Viitattu 24.11.2018.
4. ↑  Komulainen, Matti: Kirja-arvio: Vares selvittelee sumussa *ts.fi*.  11.5.2017. Viitattu 28.5.2021.
5. ↑  Varjonen, Jukkapekka: Reijo Mäen satunnaisnimigeneraattori yllätti – uusimman Vares-dekkarin MuSa-fanin nimi osui lähelle! *www.satakunnankansa.fi*.  Arkistoitu 24.11.2018. Viitattu 24.11.2018.
6. ↑  Myydyimmät kotimaiset kaunokirjat vuonna 2017 *kustantajat.fi*.  Arkistoitu 24.11.2018.
Maltan kansallislippu, suhde 2:3.
Maltan kauppalaivaston lippu, suhde 2:3
**Maltan lippu** on Maltan kansallistunnus vaakunan ja kansallislaulun ohella. Lippu on kaksivärinen, valkoinen on tankoa vasten ja punainen liehuu tuulessa. Lipussa on Yrjön risti tangon puoleisessa yläkulmassa. 

Punainen ja valkoinen väri ovat aina assosioituneet Maltan kansaan. Muinaisen pääkaupungin Mdinan vaakunavärit todistavat tästä traditiosta. Näin ollen on luonnollista, että niistä on tullut myös koko Maltan värit. Lipun punainen ja valkoinen ovat Johanniittain ritarikunnan tunnusvärejä.

Malta näytteli tärkeää roolia toisessa maailmansodassa, koska se oli akselivaltojen läheisyydessä. Kansakunnan urheus ja rohkeus palkittiin kun, Yhdistyneen kuningaskunnan hallitsija Yrjö VI myönsi valtiolle Yrjön ristin. Tämän tapahtuman muistona kansallislipussa on em. hopeinen kunniamerkki.

Kauppalaivaston käyttämä lippu on erilainen kuin valtiolippu. Siinä on punaisella kentällä isokokoinen ja valkoinen Maltan risti.

Lähteet
-------

* Dorling Kinderley Limited, London: *Suuri lippukirja*, s. 140. Suomentanut Niina Mäki-Kihniä. The Bonnier Group, 2010. ISBN 978-952-220-281-9.

### Viitteet

1. 1 2  Suuri lippukirja, s.140

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Maltan lippu** Wikimedia Commonsissa

* Flags, symbols and their use Tiedotusosasto – Maltan hallitus.  Arkistoitu 30.7.2012. Viitattu 2.5.2006.  (englanniksi)

Euroopan liput

|  |  |
| --- | --- |
| Valtiot | 
* Alankomaat
* Albania
* Andorra
* Azerbaidžan
* Armenia
* Belgia
* Bosnia ja Hertsegovina
* Bulgaria
* Espanja
* Georgia
* Islanti
* Irlanti
* Italia
* Itävalta
* Kroatia
* Kreikka
* Kypros
* Latvia
* Liechtenstein
* Liettua
* Luxemburg
* Malta
* Moldova
* Monaco
* Montenegro
* Norja
* Pohjois-Makedonia
* Portugali
* Puola
* Ranska
* Romania
* Ruotsi
* Saksa
* San Marino
* Serbia
* Slovakia
* Slovenia
* Suomi
* Sveitsi
* Tanska
* Tšekki
* Turkki
* Ukraina
* Unkari
* Yhdistynyt kuningaskunta
	+ Englanti
	+ Skotlanti
	+ Wales
* Valko-Venäjä
* Vatikaanivaltio
* Venäjä
* Viro

 |
| Itsehallintoalueet | 
* Ahvenanmaa
* Färsaaret
* Gibraltar
* Guernsey
* Jersey
* Mansaari

 |
| Tunnustamattomat valtiot | 
* Abhasia
* Artsakh
* Kosovo
* Transnistria
* Pohjois-Kypros

 |
**Säpilän riippusilta** on vuonna 1950 Kokemäen Säpilään rakennettu silta. Sen jännemitat ovat 126,5 ja 3,7 metriä. Kokonaisuuspituudeltaan silta on 164 metriä, ja leveydeltään 2,1 metriä, josta hyödyllistä leveyttä on 1,4 metriä.

Silta on Riippusillantien ja Uppaantien yhdistävä kevyen liikenteen raittisilta. Säpilän niemen puolella silta on alempana, joten tullessa Kyttälän puolelta jokea on alamäkeä. Se on tarkoitettu kevyen liikenteen käyttöön. Mutkitteleva Kokemäenjoki erottaa noin seitsemän kilometriä pitkän Säpilänniemen, josta ei ole maantieyhteyttä joen yli. Sen sijaan niemen kärjen lähellä joen ylittää puukantinen kevyen liikenteen käyttöön tarkoitettu riippusilta. Sillan rakentaminen maksoi Kokemäen kaupungille noin 2 miljoonaa markkaa, vaikka alkuperäinen kustannusarvio oli 1,35 miljoonaa markkaa.

1990-luvun lopulla Kokemäen kaupunki kunnosti siltaa. Kansirakennetta uusittiin, ja koko silta tervattiin. Vuonna 2017 silta asetettiin käyttökieltoon ja vuonna 2018 Raition Kyläyhdistys ry vuokrasi sillan Kokemäen kaupungilta ja aloitti sillan kunnostuksen. Sillan kunnostuksen rahoitus koostui talkootyöstä, yhdistyksen varojenhankinnasta ja Kokemäen Kaupungilta sekä Leader Karhuseudulta anotuista avustuksista. Kokonaan kunnostetun sillan avajaisia vietettiin 1.5.2019. Sillan merkitys on Kokemäellä suuri, koska siltaa hyödynnetään virkistys- ja kuntoilukäytössä. Esimerkiksi *riippusillan pyöräilylenkki* on kesäisin erittäin suosittu.

Alusrakenne
-----------

Sillan pylonien alaosa on teräsbetonirakenteinen. Rakenteet on perustettu kallion päälle. Sillan länsipään puupalkkisillan maatuki on teräsbetonista. Lisäksi sillan itäpään ankkuri on betonirakenteinen.

Päällysrakenne
--------------

Riippusillan päällysrakenne koostuu teräksisistä pyloneista, kahdesta köysivaijerista, ja teräksisistä riipputangoista sekä puupalkkikannesta. Länsipäässä on lisäksi puinen palkkisilta. Köysivaijerit on tehty 6 millimetrin halkaisijaltaan olevista punotuista ja sinkityistä terässäkeistä. Riipputangot on tehty 12 millimetrin halkaisijaltaan olevista terästangoista, joiden keskinäinen etäisyys on noin 3,1 metriä. Riipputangot on kiinnitetty terässoljilla köysivaijeriin.

Kuvia
-----

* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
*

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Airaksinen Matti:"Säpilän riippusilta - sillantarkatus raportti", Ramboll Finland 0Y, 2013
2. 1 2  Koskinen, Marjatta: Säpilän riippusilta, Kokemäen Joulu-lehti, 2001
3. ↑  Raition kyläyhdistys ry *www.facebook.com*. Viitattu 14.3.2019.
4. ↑  Kalliomäki, Minna: No olipas juhlat! Säpilän riippusillan avajaiset houkuttelivat väkeä ympäri maakunnan – Katso runsas kuvasato avajaisista *Sydän-Satakunta*.  1.5.2019. Viitattu 2.5.2019.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Säpilän riippusilta** Wikimedia Commonsissa
**Suomi.fi yritykselle** tarjoaa tietoa ja palveluita yrityksille ja yrittämisestä kiinnostuneille sekä kokoaa yrityksen tarvitsemat palvelut yhteen osoitteeseen. Se on käyttäjälle maksuton neuvonta- ja asiointipalvelu, joka tarjoaa tietoa ja palveluja yritystoiminnan käynnistämiseen, kasvattamiseen ja kehittämiseen. 

Verkkopalvelu muodostuu yrityksen kehityskaaren mukaisista tietokokonaisuuksista, julkisten organisaatioiden yhdenmukaisista palvelukuvauksista ja sekä muista palvelun aihealueeseen kuuluvista palveluista ja sisällöistä. 

Suomi.fi yritykselle on osa Suomi.fi-verkkopalvelua, jonka sisällöntuotannosta ja kehittämisestä vastaa Digi- ja väestötietovirasto. 

Suomi.fi yritykselle -verkkopalvelu tuotetaan suomeksi, ruotsiksi ja englanniksi, ja se toimii Euroopan unionin palveludirektiivin edellyttämänä, sisämarkkinoiden ja jäsenvaltioiden rajat ylittävänä keskitettynä asiointipisteenä. 

Suomi.fi yritykselle -palvelun kautta pääset myös käyttämään Oma Yritys-Suomi -palvelua ja siellä olevia sähköisiä työkaluja, kuten liiketoimintasuunnitelmaa, yrityksen kehittämiskartoitusta ja kansainvälistymissuunnitelmaa.

Yritys-Suomi-puhelinpalvelu neuvoo yrityksen perustajia ja toimivia yrityksiä eri tilanteissa.

Aiheesta muualla
----------------

* 
* Oma Yritys-Suomi -palvelu
* Your Europe -verkosto
**Kamenka** (ven. Ка́менка) on kaupunki Penzan alueella Venäjällä. Se sijaitsee Okan vesistöön kuuluvan Atmis-joen varrella 75 kilometriä Penzasta länteen. Kaupunki on Kamenkan piirin keskus. Sen kautta kulkee Penzan ja Rjažskin välinen rautatie (Belinskajan asema). Asukkaita on 39 000 henkeä (vuonna 2009).

Paikkakunta on syntynyt 1700-luvulla. Toisen maailmansodan aikana sinne rakennettiin maatalouskoneita valmistava tehdas. Vuonna 1951 Kamenkasta tuli kaupunki. Nykyään siellä on konepaja sekä elintarvike- ja rakennustarviketeollisuutta.

Lähteet
-------

1. 1 2  *Goroda Rossii: entsiklopedija*, s. 176. Moskva: Bolšaja Rossijskaja Entsiklopedija, 1994. ISBN 5-85270-026-6.
2. ↑  Federalnaja služba gosudarstvennoi statistiki: Tšislennost naselenija Rossijskoi Federatsii po gorodam, posjolkam gorodskogo tipa i raionam na 1 janvarja 2009 g.  2009. Moskva:  Federalnaja služba gosudarstvennoi statistiki (Rosstat).  Arkistoitu 21.10.2011. Viitattu 25.2.2010. (venäjäksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kamenkan piirin sivusto (Arkistoitu – Internet Archive) (venäjäksi)
Etoshan kansallispuisto satelliittikuvassa
Etoshan kansallispuiston norsuja
**Etoshan kansallispuisto** on Namibian pohjoisosassa sijaitseva, vuonna 1907 perustettu kansallispuisto. Perustettaessa se oli maailman suurin yhtenäinen luonnonsuojelualue. Vaikka puiston kokoa on sittemmin huomattavasti pienennetty, yli 22 000 neliökilometrin suuruisena se on yhä eteläisen Afrikan merkittävimpiä villieläinten suojelualueita.

Puistoa hallitsee 130 km pitkä ja lähes 50 km leveä suolapannu, joka täyttyy sadeaikana pohjoisesta Ambomaalta virtaavista vesiuomista, oshanoista, laajaksi järveksi, mutta muuttuu kuivan kauden aikana vähitellen rutikuivaksi, pölyäväksi suolatasangoksi. Sadekauden jälkeen järvelle muuttaa rannikolta pesimään tuhansia flamingoja ja pelikaaneja. Näiden lisäksi puistossa tavataan noin 340 lintulajia, 114 erilaista nisäkästä sekä 110 eri matelijaa. Norsujen, kirahvien, seeprojen sekä useiden antilooppi- ja gasellilajien lisäksi Etoshassa elää myös oma, kotoperäinen impala sekä harvinainen suippohuulisarvikuono.

Etosha on Namibian tärkeimpiä luontomatkailukohteita, ja matkailijoiden yöpymistä varten puiston eteläosassa on kolme leiriä, Namutoni, Halali ja Okaukuejo, joita yhdistää eläinten juomapaikkojen kautta kulkeva tieverkosto. Liikkuminen puistossa tapahtuu ainoastaan autoilla, ja autosta poistuminen esimerkiksi valokuvausta varten on yleensä turvallisuussyistä kiellettyä. Parhaat mahdollisuudet villieläinten tarkkailuun ja kuvaamiseen on juomapaikoilla, joita puistossa on kolmisenkymmentä. Kaikissa leireissä on myös valonheittimin valaistu juomapaikka, josta eläimiä voi tarkkailla lähietäisyydeltä.

Lähteet
-------

1. 1 2  Etosha National Park - Namibia cardboard box travel shop
2. ↑  Etosha National Park Game reserve
3. ↑  Country Park (Arkistoitu – Internet Archive) Namibia Tourist Board

Aiheesta muualla
----------------

* Etoshan kansallispuisto

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Etoshan kansallispuisto** Wikimedia Commonsissa
**Gabriele Minì** (s. 20. maaliskuuta 2005 Palermo) on italialainen autourheilija, joka ajaa kaudella 2023 FIA Formula 3 Championship -sarjassa. Hän on vuoden 2020 Italian Formula 4 -sarjan mestari. 

Hänen managerinsa on Nicolas Todt, joka on toiminut monien muiden tunnettujen kuljettajien managerina.

Ura
---

Minì aloitti uransa Karting-sarjoissa vuonna 2012. Hän voitti kotimaassaan Italiassa kaksi kertaa Italian Championship — 60 Mini -luokan mestaruuden vuosina 2016-2017. Vuonna 2018 hän voitti WSK Super Master Series — OKJ -luokan mestaruuden. Lisäksi hän sijoittui toiseksi CIK-FIA European Championship — OKJ -luokassa. Palkinnoksi saavutuksistaan hänet allekirjoitettiin Nicolas Todtin All Road Management -ohjelmaan. Vuonna 2019 Minì ajoi viimeiset vuodet kartingissa ja sijoittui toiseksi WSK Champions Cup — OK ja CIK-FIA European Championship — OK -luokissa.

Vuonna 2020 Minì aloitti kilpauransa Italian Formula 4 -sarjassa Prema Powerteam -tallissa. Hän saavutti kaudella neljä voittoa, yhdeksän paalupaikkaa ja 12 palkintokorokesijoitusta voittaen sarjan mestaruuden. Samana vuonna Minì ajoi ADAC Formula 4 -sarjaa ja saavutti yhden voiton, kaksi paalupaikkaa, neljä palkintosijaa ja oli sarjan kymmenes. Vuonna 2021 Minì siirtyi Formula Regional European Championship -sarjaan ajaen ART Grand Prix -tallissa. Hän saavutti neljä palkintosijoitusta sijoittuen ensimmäisellä kaudellaan sarjan seitsemänneksi. Vuonna 2022 Minì jatkoi Formula Regional European Championship -sarjassa saavuttaen kolme voittoa, kolme paalupaikkaa ja yhdeksän palkintosijaa sijoittuen sarjan loppupisteissä toiseksi. Samana vuonna hän ajoi Formula Regional Asian Championship -sarjaa ja saavutti kaksi voittoa, yhden paalupaikan ja neljä palkintosijaa sijoittuen sarjan neljänneksi.

Vuonna 2023 Minì kilpailee FIA Formula 3 Championship -sarjassa ajaen Hitech Grand Prix -tallissa.

Lähteet
-------


* Gabriele Minì Driver Databasessa