recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**USS Thornhill** (runkonumero DE-195) oli Yhdysvaltain laivaston Cannon-luokan saattuehävittäjä toisessa maailmansodassa, jolloin se suojasi saattueita Atlantilla.

Valmistus
---------

*Pääartikkeli: Cannon-luokka*
Alus tilattiin Federal Shipbuilding and Dry Dock Companyltä Newarkista New Jerseystä, missä köli laskettiin 7. lokakuuta 1943. Alus laskettiin vesille 30. joulukuuta kumminaan luutnantti Thornhillin äiti rouva J. E. Thornhill ja otettiin palvelukseen 1. helmikuuta 1944 ensimmäisenä päällikkönään reservin luutnantti John B. Shumway.

Palvelus
--------

Alus lähti 18. helmikuuta 1944 vastaanottotesteihin sekä miehistön koulutukseen Bermudalle, mistä se palasi New Yorkiin tasan kuukautta myöhemmin. Huhtikuun alus oli koululaivana Norfolkissa ja toukokuussa se palasi New Yorkiin suojatakseen osan saattueesta UGS42 Norfolkiin. Saattue, johon kuului 108 alusta, lähti Hampton Roadsista 13. toukokuuta kohti Pohjois-Afrikkaa. *Thornhill* saapui Bizerteen 1. kesäkuuta ja palasi New Yorkiin 29. kesäkuuta suojaten länteen matkannutta saattuetta. Heinäkuussa alus suojasi toisen saattueen Pohjois-Afrikkaan palaten New Yorkiin 7. syyskuuta.

Seuraavien kahdeksan kuukauden aikana alus teki neljä matkaa Britteinsaarille ja Ranskaan. Se lähti 9. kesäkuuta 1945 saattajadivisioona 55:n mukana Guantanamonlahdelle, mistä se jatkoi matkaansa Panaman kanavan kautta Yhdysvaltain länsirannikolle. Divisioona saapui 9. heinäkuuta San Diegoon, mistä se jatkoi matkaansa viisi päivää myöhemmin saapuen Pearl Harboriin 19. heinäkuuta liittyen Yhdysvaltain Tyynenmeren laivaston hävittäjiin.

Alus lähti 8. elokuuta divisioonan mukana suojaten *SS Empress of Australiaa* Marshalleille. Osasto saapui Eniwetokille vuorokausi Japanin antautumisen jälkeen. Alus viipyi Marshalleilla, kunnes se lähti 7. joulukuuta *USS Wingfieldin* kanssa Havaijille. Alukset saapuivat 13. joulukuuta Pearl Harboriin, jossa *Thornhill* oli tammikuun 1946 sääaluksena.

Alus lähti 2. helmikuuta Pearl Harborista Yhdysvaltoihin. Vierailtuaan San Diegossa alus saapui Bostonin laivastontelakalle 7. maaliskuuta. Viikkoa myöhemmin alus ankkuroitiin Green Cove Springsiin Floridaan. Alus poistettiin palveluksesta 17. kesäkuuta 1946 ja liitettiin Atlantin laivaston reserviin.

Alus luovutettiin 10. tammikuuta 1951 MDAP-ohjelman perusteella Italialle, joka liitti sen laivastoonsa nimellä *Aldebaran* runkonumerolla F-950. Alus poistettiin Yhdysvaltain laivaston alusluettelosta 26. maaliskuuta.

Lähteet
-------

* Whitley, M. J.: *Destroyers of World War Two – an international encyclopedia*. Lontoo: Arms and Armour, 1988. ISBN 0-85368-910-5. (englanniksi)

### Viitteet

1. 1 2 3 4 5 6  DANFS - USS Thornhill
**Itä-Viron vesistöalue** (vir. *Ida-Eesti vesikond*) on Viron vesistöjen hallintoalue, jonka alle on koottu ne vesistöt, joiden vedet laskevat Suomenlahteen. Itä-Viron vesistöalue jaetaan vielä kolmeen yksiköön eli alavesistöalueisiin (vir. *alamveskond*), joita ovat Virun alavesistöalue, Peipsijärven alavesistöalue ja Võrtsjärven alavesistöalue. Võrtsjärven ja Emäjoen valuma-alueiden vedet laskevat Peipsijärveen, jonka valuma-alueen Viron puoleiset alueet muodostavat Peipsijärven alavesistöalueen. Raja Koivan vesistöalueen välissä kulkee Etelä-Virossa, missä tämä kohtaa Võrtsjärven alavesistöalueen ja Peipsijärven alavesistöalueen etelärajat. Peipsijärven laskujoki Narvanjoki laskee Suomenlahteen Viron ja Venäjän rajalla. Itä-Viron vesistöalueeseen lasketaan mukaan myös joitakin pienempien jokien valuma-alueet Länsi-Viron vesistöalueeseen asti. Vesistöalueiden valuma-alueiden yläjuoksulla vesistöalueiden välinen raja kulkee Pandiveren ylängöllä ja alajuoksulla raja kulkee Loobu jõen valuma-alueen länsipuolella. Raja Länsi-Viron vesistöalueeseen seuraa Pärnun alavesistöalueen itärajaa.

Hallinnolliset rajat eivät aina seuraa luonnon muovaavia vesistörajoja. Esimerkiksi Viron Suomenlahden rannikon valuma-alue on jaettu hallinnollisesti puoliksi Länsi-Viron Harjun alavesistöalueen ja Itä-Viron Virun alavesistöalueen kesken. Hallintoalueella sijaitsee 1 873 yli hehtaarin kokoista järveä tai lampea.

Lähteet
-------

1. 1 2  Tamre, Ruta (toim.): *Eesti järvede nimestik*. Tallinna, Viro: Keskkonnaministeeriumi Info- ja Tehnokeskus, 2006. ISBN 978-9985-881-40-8. Teoksen verkkoversio (PDF) (viitattu 1.11.2019). (viroksi) (Arkistoitu – Internet Archive)
2. ↑  Riigi Teataja: Veeseadus (VeeS) (viroksi), 1994, viitattu 1.11.2019
3. ↑  Riigi Teataja: Vesikondade ja alamvesikondade nimetamine(viroksi), 2004, viitattu 1.11.2019
4. ↑  Eesti Entsüklopeedia: Eesti vesikonnad, viitattu 1.11.2019

Aiheesta muualla
----------------

* Lääne-Eesti vesikond. Ida-Eesti vesikond. Koiva vesikond: veepoliitika raamdirektiivi artikli 5 nõuete täitmine Eestis: vesikondade koondaruanne, 2005 (viroksi)
Thore Ehrling
**Thore Ehrling** (29. joulukuuta 1912 Tukholma – 21. lokakuuta 1994 Lidingö) oli ruotsalainen jazztrumpetisti, lauluntekijä, kapellimestari ja elokuvasäveltäjä.

Ehrling opiskeli Tukholman kuninkaallisessa musiikkikorkeakoulussa. Vuonna 1936 hän säesti Sonora Swing Bandin jäsenenä Benny Carteria studiosessiossa Tukholmassa. Hän soitti muiden muassa Håkan von Eichwaldin sekä Charles Redlandin kokoonpanoissa ja ryhtyi johtamaan omaa yhtyettään vuonna 1938. Ehrlingin orkesteri laajeni big bandin mittoihin. Se kutsuttiin usein esiintymään Ruotsin radioon, ja siitä tuli keskeinen swingtyylin edustaja. Orkesteri esiintyi vuosina 1940–1956 vuosittain Skansen-ulkoilmamuseossa Tukholmassa ja teki studioprojekteja muiden muassa Alice Babsin kanssa. Vuonna 1957 orkesteri lopetti toimintansa.

Ehrling johti vuodesta 1943 Radiotjänsts dansorkesteria Ruotsin radiossa. Vuosina 1959 ja 1960 hän toimi musiikillisena johtajana ja juontajana kahdessa ensimmäisessä Melodifestivalenissa. Vuoden 1960 Euroviisuissa hän toimi kapellimestarina Siw Malmkvistin laulaessa kappaleen "Alla andra får varann", joka toi Ruotsille 10. sijan kolmestatoista. Ehrling sävelsi musiikin moniin elokuviin, joihin kuuluivat *Familjen Björck* (1940), *Vårat gäng* (1942) ja *Djurgårdskvällar* (1946). Hänen tekemiään kappaleita olivat "En månskenspromenade", "Ole dole doff" ja "Nu ska vi dansa", joista viimeksi mainittua hän käytti johtamansa orkesterin tunnuskappaleena.

Ruotsin muusikkoliitto jakaa vuosittain 25 000 kruunun suuruisen stipendin, joka on nimetty Ehrlingin mukaan.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Thore Ehrling And the conductor is...
2. ↑  Gunhild Carling får årets Thore Ehrling-stipendium Musikerförbundet


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Suomi (KANTO)
* Yhdysvallat
* Ruotsi
* Puola

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |

 |
Vantaan entinen poliisitalo, Itä-Uudenmaan poliisilaitoksen pääpoliisiasema. Sittemmin poliisilaitoksen Vantaan toiminnot on siirretty muihin, tilapäiseen käyttöön muutamaksi vuodeksi vuokrattuihin rakennuksiin.Itä-Uudenmaan poliisilaitoksen toiminta-alue
**Itä-Uudenmaan poliisilaitos** on yksi Suomen 11 paikallispoliisilaitoksesta. Se vastaa toiminta-alueensa yleisestä järjestyksestä ja turvallisuuden ylläpitämisestä, rikosten ennalta ehkäisemisestä ja rikostutkinnasta sekä tuottaa poliisin lupapalveluita (passi-, ajokortti-, henkilökorttiasiat ja aseluvat).

Itä-Uudenmaan poliisilaitoksen toiminta-alue käsittää Uudenmaan maakunnan itä- ja keskiosissa sijaitsevat Hyvinkään, Järvenpään, Keravan, Loviisan, Porvoon ja Vantaan kaupungit sekä Askolan, Lapinjärven, Myrskylän, Mäntsälän, Nurmijärven, Pornaisten, Pukkilan, Sipoon ja Tuusulan kunnat.

Poliisilaitoksen pääpoliisiasema sijaitsee Vantaan Tikkurilassa. Lisäksi poliisiasemia on Hyvinkäällä, Järvenpäässä, Loviisassa, Nurmijärvellä ja Porvoossa sekä palvelutoimistoja Helsinki-Vantaan lentoasemalla, Keravalla ja Mäntsälässä. Kiireellisissä hälytystehtävissä Itä-Uudenmaan poliisilaitoksen partio ehtii paikalle keskimäärin kuudessa minuutissa. Valtakunnallisesti nopeaa vasteaikaa selittää tehtävien keskittyminen paljolti pääradan ja kolmostien varren kaupunkeihin ja taajamiin.

Itä-Uudenmaan poliisilaitos perustettiin vuoden 2009 alussa yhdistämällä Vantaan, Porvoon ja Loviisan kihlakuntien poliisilaitokset (Porvoon kihlakunnan kunnista Pornainen liittyi Keski-Uudenmaan poliisilaitokseen). Lisäksi siihen liitettiin Orimattilan kihlakunnan poliisilaitoksen alueeseen kuuluneet Myrskylän ja Pukkilan kunnat. Vuoden 2014 alussa Itä-Uudenmaan poliisilaitoksen vastuualue laajeni, kun aiempi Keski-Uudenmaan poliisilaitos liitettiin osaksi Itä-Uudenmaan poliisilaitosta.

Itä-Uudenmaan poliisilaitosta johtaa aiemmin Liikkuvaa poliisia johtanut poliisipäällikkö Kari Rantala. Poliisilaitoksen toimintalinjoja ovat hallinto- ja esikuntapalvelut, poliisipalvelut ja lupapalvelut sekä oikeusyksikkö. Poliisitoiminta jakautuu valvonta- ja hälytystoimintaan, liikennepoliisiin, rikostutkintaan, erityistutkintaan sekä lentoaseman yksikköön.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Itä-Uudenmaan poliisilaitos Vantaan kaupunki, vantaa.fi.  Arkistoitu 22.7.2014. Viitattu 3.12.2014.
2. ↑  Poliisilaitosalueet ja toimipisteet 1.1.2014 lukien (pdf)  14.6.2013. Sisäministeriö, intermin.fi.  Arkistoitu 24.9.2015. Viitattu 20.9.2013.
3. 1 2  Itä-Uudenmaan poliisilaitos Itä-Uudenmaan poliisilaitos, poliisi.fi/ita-uusimaa. Viitattu 3.12.2014.
4. ↑  Itä-Uudenmaan poliisi on nopea  14.9.2014. Keski-Uusimaa, keski-uusimaa.fi.  Arkistoitu 5.3.2016. Viitattu 3.12.2014.
5. ↑  Liikkuvan poliisin päällikkö siirtyy Itä-Uudenmaan poliisipäälliköksi  11.7.2013. Helsingin Sanomat, hs.fi. Viitattu 3.12.2014.

  

Suomen poliisilaitokset

|  |
| --- |
| Ahvenanmaa (Maarianhamina) ·
Helsinki ·
Häme (Lahti) ·
Itä-Suomi (Kuopio) ·
Itä-Uusimaa (Vantaa) ·
Kaakkois-Suomi (Kouvola) ·
Lappi (Rovaniemi) ·
Lounais-Suomi (Turku) ·
Länsi-Uusimaa (Espoo) ·
Oulu ·
Pohjanmaa (Vaasa) ·
Sisä-Suomi (Tampere) |
**Heli Päivikki Inkinen** (ent. *Aaltonen*) (s. 1957) on suomalainen rovasti, teologian tohtori ja yliopisto-opettaja. Inkinen asetettiin vuoden 2018 arkkipiispanvaalin ehdokkaaksi elokuussa 2017, mutta jäi kolmanneksi.

Koulutus ja työura
------------------

Inkinen valmistui ylioppilaaksi Puolangan yhteislyseosta vuonna 1976, josta hän jatkoi opintojaan teologia alalla Åbo Akademissa. Hän valmistui teologian maisteriksi vuonna 1982. Sen jälkeen Inkinen on työskennellyt seurakuntalehtorina sekä pappina Turun ja Kaarinan seurakunnissa kaksitoista vuotta vuosina 1982–1994. Hän on toiminut kasvatuksen hiippakuntasihteerinä arkkihiippakunnassa vuosina 1994–2015. Sinä aikana hän toimi myös hiippakuntadekaanin sijaisena ja osallistui tuomiokapitulin työskentelyyn.

Inkinen väitteli teologian tohtoriksi Åbo Akademissa vuonna 2013 aiheenaan El Salvadorin luterilaisen kirkon suhtautuminen naispappeuteen. Inkinen on toiminut myös tutkijana. Vuodesta 2017 hän opettaa Åbo Akademin ekonomian laitoksella johtamista yliopisto-opettajan sijaisena.

Teologia ja kannanottoja
------------------------

Inkinen on ilmoittanut olevansa feministi ja on nostanut sukupuoleen liittyviä kysymyksiä esille vaalikampanjassaan. Teologiassaan hän nostaa esille niin sanotun elämän teologian, jossa erityisen huomion kohteeksi nousevat heikommassa asemassa olevat.

Yksityiselämä
-------------

Inkinen on naimisissa, ja hänellä on kaksi lasta ja kolme lastenlasta.

Lähteet
-------

1. ↑  CV Heli Inkinen *heliinkinen.fi*.  Arkistoitu 2.4.2018.
2. 1 2 3  Heli Inkinen ehdokkaaksi arkkipiispan vaaliin *Turkulainen*. Viitattu 1.12.2017.
3. ↑  Arkkipiispan vaali 2018 - Turun arkkihiippakunta *www.arkkihiippakunta.fi*.  Arkistoitu 4.4.2018. Viitattu 4.4.2018.
4. ↑  Heli Inkisen kotisivu *Kutsu yhteiseen pöytään!*.  Arkistoitu 1.12.2017. Viitattu 1.12.2017.
5. ↑  Arkkipiispakisaan ensimmäinen nainen: Heli Inkinen on feministi ja diplomaatti, joka ajaa elämän teologiaa *kirkkojakaupunki.fi*. Viitattu 1.12.2017.
**Heli Romu** (s. 4. tammikuuta 1971 Somero) on suomalainen jääkiekkoilija, joka pelasi naisten SM-sarjassa yli 20 vuotta ja esiintyi myös Suomen maajoukkueessa. Hän oli pelipaikaltaan hyökkääjä.

Romu edusti naisten SM-sarjassa Kerava Shakersia ja Espoo Bluesia (alk. Kiekko-Espoo). Hän pelasi SM-sarjassa kaikkiaan 316 runkosarjaottelua, joissa hänen tehopisteensä ovat 94 + 108 = 202, sekä 109 pudotuspeliä tehopistein 13 + 16 = 29. Hän voitti 12 Suomen-mestaruutta vuosina 1994–1996, 1999–2004 ja 2007–2009 sekä saavutti neljä SM-hopeaa ja kaksi SM-pronssia. Hän pelasi myös Kanadassa ja uransa loppupuolella Itävallassa.

Suomen maajoukkueessa Romu pelasi kahdeksan maaottelua ja teki niissä yhden maalin. Hän on kuuro ja on toiminut Suomen Kuurojen Urheiluliiton johtotehtävissä.

Heli Romun toinen menestyslaji oli yleisurheilu, jossa hän edusti Someron Esaa sekä kuurojen erikoisseuroja Jaloa, MKU:ta, Häliä, Vakulia ja Heroa. Romu saavutti kuurojen maailmankisojen pituushopeaa Uuden Seelannin Christchurchissa vuonna 1989 sekä oli neljäs Melbournen Deaflympics -kisojen 7-ottelussa vuonna 2005. Lisäksi hänellä on EM-tasolta 5-ottelun ja pikaviestin neljäs sija, kaksi viestien viidettä sijaa, 100 m ja kuulan kuudennet sijat sekä pituuden seitsemäs sija. Pohjoismaiden mestaruuskilpailujen osalta hänellä on yhteensä 16 kultamitalia ja 10 hopeaa.

Kuurojen yleisurheilun SM-mitaleita Romulla on 30 kultaa, 11 hopeaa ja yksi pronssi sekä yksi SM-kulta myös hiihdosta ja maastojuoksusta sekä hopea erikoispujottelusta. Lisäksi Romulla on myös yksi salibandyn SM-kulta. Yleisurheilussa hänellä on yhä nimissään naisten Suomen ennätykset 60 m (8,2), 100 m (12,8), 200 m (26,9), 400 m (63,53), pituudessa (543), 7-ottelussa nykylajein (4001) sekä maajoukkue-ennätykset 4x100 m, 4x400 m ja 1000 metrin viesteissä.

Lähteet
-------

* Kallioniemi, Riku (vt. päätoim.): *Jääkiekkokirja 2017–2018*. Jääkiekon SM-liiga Oy, 2017. ISSN 0784-3321.

### Viitteet

1. 1 2 3 4 5  Heli Romu *Elite Prospects*. Everysport Media Group AB.  (englanniksi)
2. 1 2 3 4 5  Jääkiekkokirja 2017–2018, s. 531
3. 1 2  Jääkiekkokirja 2017–2018, s. 351
4. ↑  Jääkiekkokirja 2017–2018, s. 216–217
5. 1 2 3  Heli Romu, unelmansa toteuttanut jääkiekkoilija *Viittomakielinen kirjasto*.  2014. Kuurojen liitto.  Arkistoitu 7.3.2019. Viitattu 7.3.2019.
6. ↑  Hallitus Suomen Kuurojen Urheiluliitto. Viitattu 7.3.2019.
7. ↑  *Sata vuotta hyvässä seurassa, Someron Esan 100-vuotishistoriikki 1917-2017*, s. 216-219. Someron Esa, 2017.
**William Huggins** (7. helmikuuta 1824, Lontoo – 12. toukokuuta 1910, Lontoo) oli englantilainen tähtitieteilijä joka tunnettu parhaiten hänen uraauurtavasta työstään astronomisessa spektroskopiassa hänen vaimonsa kanssa.

Huggins rakennutti oman observatorion Lontoon Tulse Hilliin vuonna 1856. Vuonna 1859 hän alkoi soveltamaan Robert Bunsenin ja Gustav Kirchhoffin kehittämää spektroskopiaa tähtitieteessä. Hän julkaisi vuonna 1863 ensimmäiset spektroskooppiset havaintonsa jotka todistivat että tähdet sisältävät samoja alkuaineita kuin aurinko ja maa. Vuonna 1864 erilaisita kaasusumuista tekemiensä spektroskooppisien havaintojen perusteella hän pystyi osoittamaan että ne koostuivat pelkästään hehkuvista kaasuista eivätkä tähtien joukoista. Hän sai myös pian tämän jälkeen tutkituksi komeettojen spetrejä ja löysi niistä hiilivetyjä.

Tärkeimmän keksintönsä hän kuitenkin vuonna 1868 kun hän ensimmäisenä määritti spektriviivoissa esiintyvän punasiirtymän avulla maasta poispäin liikkuvan tähden nopeuden.

Vuoden 1875 jälkeen Huggins teki töitä pääasiassa Margaret Hugginsin kanssa. Vuonna 1897 William Huggins lyötiin ritariksi.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Sir William Huggins *Encyclopædia Britannica*. Viitattu 20.04.2018.
2. ↑  Henry Park Hollis: Huggins William.  *Dictionary of National Biography, 1912 supplement*, 1912. Artikkelin verkkoversio.

Aiheesta muualla
----------------

* The Bruce Medalists: William Huggins (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
* NNDB: William Huggins (englanniksi)
* William Huggins (February 7, 1824 – May 12, 1910) (englanniksi)
* Karttunen, Hannu: *Vanhin tiede – Tähtitiedettä kivikaudesta kuulentoihin*, s. 446. "William Huggins (1824–1910)". Helsinki: Ursa, 2003. ISBN 978-952-5329-26-1.

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Taiteenala | 
* Photographers' Identities

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**Saksan valtiopäivävaalit 1928** järjestettiin 20. toukokuuta 1928, yksi vuosi sen jälkeen kun Adolf Hitlerille määrätty kielto osallistua politiikkaan oli kumottu. Kansallissosialistinen puolue ei kuitenkaan menestynyt vaaleissa, koska Hitler keskittyi tässä vaiheessa vielä oman asemansa vakiinnuttamiseen puolueen johdossa ennemmin kuin varsinaisiin vaaleihin. Eräillä yksittäisillä maaseutualueilla natsien kannatus kuitenkin nousi jo yli kymmenen prosentin.

| Puolue | Ääniosuus (muutos) | Paikat (muutos) |
| --- | --- | --- |
| Saksan sosiaalidemokraattinen puolue (SPD) | 29,8 % | +3,8 % | 153 | +22 |
| Saksalaiskansallinen kansanpuolue (DNVP) | 14,3 % | −6,2 % | 73 | −30 |
| Keskustapuolue (Z) | 12,1 % | −1,5 % | 61 | −8 |
| Saksan kommunistinen puolue (KPD) | 10,6 % | +1,7 % | 54 | +9 |
| Saksan kansanpuolue (DVP) | 8,7 % | −1,4 % | 45 | −6 |
|
|

Sosiaalidemokraattien ja kommunistien kannatus nousi vaaleissa, mutta he eivät kuitenkaan saaneet enemmistöä äänistä. Hermann Müller muodosti tuloksen pohjalta kokoomushallituksen, jossa olivat mukana SPD, Keskusta sekä pienemmät kansanpuolue (DVP) ja demokraattipuolue (DDP). Hallitus ajautui sisäisiin riitoihin, ja lopulta Müller pyysi presidentti Paul von Hindenburgilta poikkeusvaltuuksia. Niitä ei tullut, Müller jätti eroilmoituksensa ja "Weimarin tasavallan viimeinen aidosti demokraattinen hallitus" lakkautettiin 27. maaliskuuta 1930.

Lähteet
-------

1. ↑  Germany following the May 1928 election *Blacksacademy.net Educational Database*.
2. ↑  D. Evans & J. Jenkins: *Years of Weimar & the Third Reich*, Hodder & Stoughton Educational 1999, s. 88

Weimarin tasavallan valtiopäivävaalit

* 1919
* 1920
* 1924 (toukokuu)
* 1924 (joulukuu)
* 1928
* 1930
* 1932 (heinäkuu)
* 1932 (marraskuu)
* 1933 (maaliskuu)
**Saksan yhtenäisjärjestelmä** (saks. *Deutsche Einheitskurzschrift*) on saksan kielen pikakirjoitusjärjestelmä, joka laadittiin 1900-luvun alussa yhdistämään saksalaisia pikakirjoituskoulukuntia. Siitä tuli käytännössä ainoa pikakirjoitusjärjestelmä Saksassa ja Itävallassa.

Järjestelmän synty
------------------

Saksankielisissä maissa oli 1800-luvulla ja 1900-luvun alussa käytössä rinnakkain useita pikakirjoitusjärjestelmiä. 1900-luvun alussa merkittävimpiä olivat Gabelsbergerin järjestelmä ja Stolze–Schrey. Näiden lisäksi käytössä olivat muun muassa Stenotachygrafia ja Kansallispikakirjoitus sekä Rollerin, Arendsin, Scheithauerin, Stolzen, Braunsin ja Faulmannin järjestelmät.

Vuonna 1906 Saksan suurimmat pikakirjoituskoulukunnat pitivät kokouksen, jossa päätettiin yhtenäisen järjestelmän valmistelusta. Useiden ehdotusten ja äänestysten jälkeen vuonna 1924 tehtiin lopulliset päätökset uuteen järjestelmään siirtymisestä. Yhtenäisjärjestelmästä tuli Gabelsbergerin ja Stolze–Schreyn välimuoto.

Järjestelmän rakenne
--------------------

Konsonanttien merkit
Esimerkkejä sanojen kirjoittamisesta
Kullakin konsonantilla ja useilla konsonanttiyhtymillä on omat merkkinsä. Vokaalit merkitään tavallisesti vokaalia seuraavan konsonanttimerkin paikkaa tai vahvuutta muuttamalla: esimerkiksi i:n jälkeen konsonanttimerkkiä korotetaan, u:n jälkeen alennetaan ja a:n jälkeen vahvennetaan.

Lähteet
-------

* Latvamaa, Esko: Saksan siirtyminen yhtenäisjärjestelmään – Poliitikkojen ja pikakirjoittajien yhteinen kamppailu.  *Pikakirjoituslehti*, 1997, nro 3–4. Artikkelin verkkoversio.
* Melin, Olof Werling: *Stenografiens historia*. 2. osa. Tukholma: Nordiska Bokhandeln, 1929.
* Räty, Unto: Pikakirjoituksen historia. Saksalainen pikakirjoitus.  *Pikakirjoituslehti*, 1977, nro 4.

### Viitteet

1. 1 2  Räty 4/1977, s. 10
2. ↑  Melin, s. 288–289
3. ↑  Latvamaa 3/1997, s. 4
4. ↑  Latvamaa 3/1997, s. 6–7
5. ↑  Latvamaa 4/1997, s. 7
6. ↑  Melin, s. 274–275

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Saksan yhtenäisjärjestelmä** Wikimedia Commonsissa
**Saukkoaapa** on asutusalue Pelkosenniemen kunnassa. Se sijaitsee Kemijärveltä 35 km Sodankyläntietä Vuostimon kohdalta Saukkoaavantielle. Kylä on aikanaan muodostunut siirtoväestä jotka on asutettu Saukkoaavantien varrelle. Pelkosenniemen kirkonkylään Pyhäjärventien (Pyhäntie) kautta on n. 12 km matka. Lähellä näkyy Pyhätunturi ympärillään kansallispuistoalue. Saukkoaavalta on latuyhteys tunturiin 7–8 km tietä pitkin 20 km, Suvannon kylään 10 km. 

Kylälle rakennettiin koulu 1950-luvun alussa. Koulurakennuksessa on 3 luokkahuonetta ja kirjastohuone sekä keittiötila, jossa on suuri leivinuuni. Keittiössä oli pieni sivuhuone joka oli talonmiehen tai emännän asuntona, pihassa oli erillinen talo, jossa oli kahden opettajan neljän ja kolmen huoneen asunnot. Suuressa ulkorakennuksessa oli ulkohuoneet ja suuri varastotila (puuvaja) sekä sauna. Lämmitys toimi vesikeskuslämmityksellä, kattilahuone ja halkovarasto oli kellaritilassa. Koulusta muodostui kylän keskuspaikka jossa oli monenlaista toimintaa. Koulun opettajana on toiminut mm. Juha Tarkki, joka tuli opettajaksi 1956. Koulutoiminta lakkautettiin Saukkoaavalla 1960-luvulla. Muuttoliike etelän kaupunkeihin ja Ruotsiin vaikutti Pelkosenniemen väkimäärän vähenemiseen, varsinkin sivukyliltä kouluja lakkautettiin.

Koulu jäi tyhjäksi ja alkoi rapistua. 1981 Helluntaiherätyksen Raamattuopisto osti koulun ja remontoi sen kurssi- ja retkeilykäyttöön. 1990 Raamattuopisto keskitti toimintansa Keuruulle ja luopui Saukkoaavan paikasta, jolloin rakennus myytiin yksityisyrittäjälle. Yritys loppui konkurssiin vuonna 1998. Vuonna 2002 koulurakennus tuhoutui täysin tulipalossa. Asuintalo varjeltui palolta.

Lähteet
-------

1. ↑  Saukkoaapa Pelkosenniemen kunta.  Arkistoitu 16.8.2016. Viitattu 27.7.2016.
**Itasismi** (myös *iotasismi*, kreik. ἰωτακισμός, *iotakismos*) on kreikan kielen lausumisessa tapahtunut muutos, jossa yhä useammat vokaalit ja diftongit on ajan kuluessa alettu lausua [i]-äänteenä.

Itasismi sai alkunsa muinaiskreikassa klassisen ja hellenistisen kauden taitteessa 300-luvulla eaa. koinee-kreikan muodostumisen yhteydessä. Ensimmäisenä [i]-äänteen sai diftongi ει (alun perin [ei]), sitten vokaali η (eeta, alun perin pitkä [ɛ:]). Myöhemmin [i]:ksi alettiin lausua myös diftongi οι (alun perin [oi]), vokaali υ (ypsilon, alun perin [y] tai pitkä [y:]) ja diftongi υι (alun perin [yi]). Laajasti ottaen itasismiin voidaan lukea myös muut samaan aikaan tapahtuneet äänteelliset muutokset: diftongin αι (alun perin [ai]) lausuminen [e]:nä, sekä pitkien ja lyhyiden vokaalien eron katoaminen lausuttaessa.

Lausumisessa tapahtuneet muutokset näkyvät myöhemmän antiikin aikaisessa kirjoitetussa tekstissä niin, että kirjoitusvirheiden määrä lisääntyi, kun vokaalit ja diftongit sekaantuivat toisiinsa. Ilmiön syntyä ja kehitystä on voitu seurata juuri kirjoitusvirheiden perusteella. Itasismi on saanut nimensä siitä, että eetan nimen lausumismuodoksi tuli "iita".

Itasismi kehittyi loppuunsa viimeistään keskiaikaisessa Bysantin kreikassa, ja nykykreikkaa lausutaan sen mukaisesti. Muinaiskreikkaa lausutaan kuitenkin yleensä (muualla paitsi Kreikassa) klassisen ääntämyksen eli niin kutsutun Erasmuksen ääntämisen (myös "eetasismi") mukaisesti.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Kiilunen, Jarmo & Nikki, Nina: *Alfasta oomegaan. Uuden testamentin kreikan tukipaketti*, s. 193–194. Suomen eksegeettisen seuran julkaisuja 103. Helsinki: Suomen eksegeettinen seura, 2013. ISBN 978-951-9217-58-1.
2. 1 2  Meister, Craig: Iotacism and the Pattern of Vowel Leveling in Roman to Byzantine Era Manuscripts: Perspectives from the Thomas Gignac Corpus Brigham Young University. Viitattu 15.1.2018.
**Heli Puura** (s. 24. elokuuta 1965 Kokkola) on suomalainen juristi, järjestöjohtaja ja poliitikko. Hän toimi kesäkuusta 2015 joulukuuhun 2017 Teollisuusalojen ammattiliiton (TEAM) puheenjohtajana. Tammikuusta 2018 alkaen hän toiminut kolmen ammattiliiton fuusion tuloksena syntyneen Teollisuusliiton toisena varapuheenjohtajana.

Puura on koulutukseltaan oikeustieteen kandidaatti. Hän valmistui Helsingin yliopistosta vuonna 1990. Ylioppilaaksi hän kirjoitti Jyväskylän Lyseon lukiosta vuonna 1985. Ennen valintaansa TEAMin johtoon hän työskenteli kymmenen vuoden ajan STTK:ssa. Hän toimi aluksi järjestön lakimiehenä ja nimitettiin huhtikuussa 2013 sen sosiaaliasioiden päälliköksi. Hän on toiminut myös muun muassa SAK:n lakimiehenä vuosina 1991–1995, Kemianliiton lakimiehenä ja sopimussihteerinä vuosina 1995–1999 sekä sosialidemokraattisen eduskuntaryhmän eduskuntasihteerinä vuosina 1999–2005.

Puura on puoluetaustaltaan sosialidemokraatti. Hän oli vuosina 2005–2012 Helsingin kaupunginvaltuuston ja vuosina 2005–2006 kaupunginhallituksen jäsen. Hän on toiminut vuodesta 2015 Helsingin Työväenyhdistyksen valtuuston puheenjohtajana.

Puura on naimisissa ja hänellä on kolme lasta.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Liiton johto (Arkistoitu sivu) TEAM Teollisuusalojen ammattiliitto ry.  Arkistoitu 24.9.2015. Viitattu 1.5.2018.
2. ↑  Toivonen, Terhi: TEAMin johtoon Heli Puura: "Palkkaratkaisu- ja yhteiskuntaneuvottelut yhdistettävä"  4.6.2015. Yle Uutiset. Viitattu 11.8.2015.
3. ↑  de Fresnes, Tulikukka: Teollisuusliitto tulee, Metalli, TEAM ja Puuliitto jäivät historiaan: "Nyt puhutaan palkankorotuksista"  17.5.2017. Yle Uutiset. Viitattu 1.5.2018.
4. ↑  Riku Aalto Teollisuusliiton puheenjohtajaksi  29.11.2017. Teollisuusliitto ry. Viitattu 1.5.2018.
5. ↑  STTK: Minna Helle STTK:n edunvalvontajohtajaksi, Heli Puura sosiaaliasiain päälliköksi (Arkistoitu sivu)  17.4.2013. Tehy ry.  Arkistoitu 4.3.2016. Viitattu 1.5.2018.
**Thorns** on norjalainen black metal -yhtye. Yhtye on perustettu 1989. Se teki kaksi demoa 1990-luvun alussa, mutta on julkaissut vain yhden albumin.

Historia
--------

Yhtyeen perustivat Blackthorn, Marius Vold ja Faust (oikea nimi Bård G. Eithun) vuonna 1989 nimellä "Stigma Diabolicum". Ensimmäisen demon jälkeen yhtyeestä erosi jäseniä ja "Trøndertun"-demon jälkeen Snorre W. Ruch jatkoi Thornsia sooloprojektinaan mutta tosin monien norjalaisten black metal -muusikoiden avustamana. Yhtyeen kaksi demoa, "Grymyrk" ja "Trøndertun", ovat antaneet paljon vaikutteita black metal -musiikkiin ja Thorns-yhtyettä pidetään yhtenä kyseessä olevan musiikkityylin "esi-isistä".

Thornsin perustaja Blackthorn (oikea nimi Snorre W. Ruch) tuomittiin vankeuteen 1994 avunannosta Mayhem-yhtyeen kitaristin Euronymouksen murhaan 10. elokuuta 1993. Kun Ruch oli 8 vuotta vankilassa, niin yhtye oli tauolla. Pitkän hiljaisuuden jälkeen vuonna 1999 Thorns aktivoitui jälleen split-albumin *Thorns vs. Emperor* muodossa. Albumin sisältönä on yhtyeen vanhoja kappaleita Emperor-yhtyeen esittämänä ja päinvastoin. Tämän julkaisun tarkoituksena oli esitellä Thorns uudelle yleisölle joka ei ole ollut tietoinen yhtyeen aikaisemmasta tuotannosta. Vuonna 2001 yhtyeen pitkään odotettu debyyttialbumi *Thorns* ilmestyi.

Yhtyeen jäsenet
---------------

* Blackthorn (Snorre W. Ruch) – kitara, kosketinsoittimet, ohjelmointi, basso

### Entiset jäsenet

* Faust (Bård G. Eithun) – rummut (katso myös Emperor)
* Marius Vold – laulu, basso

### Vierailevat muusikot

* Terje Kråbøl – rummut *Trøndertun*-demolla
* Harald Eilertsen – basso *Grymyrk*-demolla
* Aldrahn – laulu *Thorns*-albumilla (katso myös DHG)
* Satyr – laulu *Thorns*-albumilla (katso myös Satyricon)
* Hellhammer – rummut *Thorns* -albumilla (katso myös Mayhem)

Diskografia
-----------

### Albumit

* *Thorns*, Moonfog Productions, 2001

### Kokoelmat

* *Nordic Metal – A Tribute To Euronymous*, Necropolis Records, 1994
* *Moonfog 2000 – A Different Perspective*, Moonfog Productions, 2000

### Splitit

* *Thorns vs. Emperor* (Emperorin kanssa), Moonfog Productions, 1998

### Demot

* *Luna Des Nocturnus*, 1989
* *Grymyrk*, 1991
* *Trøndertun*, 1992

Aiheesta muualla
----------------

* Thornsin virallinen internetsivu (Arkistoitu – Internet Archive)
* Thorns MusicBrainz-sivulla (englanniksi)
* Thorns Encyclopaedia Metallum -sivustolla (englanniksi)
**Yasutaka Matsudaira** (22. tammikuuta 1930 – 31. joulukuuta 2011) oli japanilainen lentopalloilija, lentopallovalmentaja ja lentopallovaikuttaja. Hän luotsasi Japanin miesten lentopallomaajoukkueen kolme kertaa olympiamitaleille vuosina 1964–1972.

Pelaajaura
----------

Yasutaka Matsudaira aloitti lentopalloilijana vuonna 1942. Hän pelasi läpi uransa passarina. Matsudaira oli Japanin lentopallomaajoukkueen kapteeni, kun joukkue voitti kultaa Aasian kisoissa vuonna 1961.

Valmennusura
------------

Parhaiten Matsudaira tunnetaan kuitenkin valmentajana. Hän valmensi Japanin maajoukkueen pronssille vuoden 1964 Tokion kisoissa, kun lentopallo oli ensimmäistä kertaa olympialaisten ohjelmistossa. Neljä vuotta myöhemmin Meksikon olympialaisissa Japani oli hopealla ja Münchenissä 1968 Matsudaira luotsasi Japanin olympiakultaan. Valmentajana Matsudaira kehitti uudenlaisia hyökkäyskuvioita. Hän muun muassa kehitti niin sanotun kutospaikanhyökkäyksen.

Lentopallovaikuttaja
--------------------

Valmennustehtävien jälkeen Matsudaira teki pitkän uran lentopallovaikuttajana. Hän oli Japanin lentopalloliiton presidentti vuosina 1989–1995 ja Kansainvälisen lentopalloliiton (FIVB) varapresidentti vuosina 1994–1996. Matsudaira toimi myös Aasian lentopalloliitossa ja Japanin olympiakomitean varapresidenttinä.

Matsudaira valittiin Lentopallon Hall of fameen vuonna 1998 ensimmäisenä japanilaisena. Vuonna 2000 Kansainvälinen lentopalloliitto valitsi Yasutaka Matsudairan vuosisadan parhaaksi miesten joukkueen valmentajaksi.

Muuta
-----

Japanin maajoukkue kävi vuosina 1968–1972 vuosittain Suomessa harjoitusleirillä. Vuonna 1972 Yasutaka Matsudaira lahjoitti Suomen lentopalloliitolle Matsudaira Cupin, joka annetaan vuosittain Suomen parhaalle lentopalloilijalle.

Kunnianosoituksia
-----------------

* Lentopallon Hall Of Fame
* Vuosisadan paras miesten valmentaja
* Japanin olympiakomitean kunniajäsen
* Japanin lentopalloliiton kunniapresidentti
* Aasian lentopalloliiton kunniapresidentti
* Kansainvälisen lentopalloliiton kunniavarapresidentti
* Japanin hallituksen kunniamitali sinisellä nauhalla 1988
* Nousevan auringon ritarikunnan kunniamerkki 2004

Lähteet
-------

* Urheilu arkisto
* Volleyball Hall of Fame (Arkistoitu – Internet Archive)
* Tokyo history[vanhentunut linkki]

### Viitteet

1. ↑  Coaching pioneer Matsudaira dies of lung disease *The Asahi Shimbun*.  5.1.2012. Viitattu 5.1.2012. (englanniksi)
2. ↑  Riikka Lehtonen kauden lentopalloilija *yle.fi*.  6.5.2002. Viitattu 9.2.2021.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |

 |
**Finnwind Oy** on 1993 perustettu hämeenlinnalainen teknologia- ja asiantuntijayritys, joka valmistaa, markkinoi ja asentaa aurinkopaneelijärjestelmiä, pientuulivoimaloita sekä saarekeverkkotuotteita. 

Pientuulivoimalat sekä aurinkopaneelien asennusjärjestelmät ovat yrityksen omaa tuotantoa ja valmistettu Suomessa. Finnwindin tuotesuunnittelu ja valmistusprosessit on sertifioitu EN1090 mukaisesti. Aurinkopaneeleita Finnwind Oy tuo maahan Euroopasta sekä Intiasta. 

Vuonna 2016 Finnwind Oy käynnisti yhteistyön Etelä-Savon Energian (ESE) kanssa. ESE ja Finnwind toimittivat tuolloin Suomen suurimman maa-asenteisen aurinkovoimalan Suomen Voimalle Haminaan. Yhteistyön seurauksena Etelä-Savon Energia osti 25 prosentin omistuksen Finnwind Oy:n osakekannasta.

Vuonna 2017 Finnwind Oy toimitti Suomen ensimmäiset lento-asemilla olevat aurinkovoimalat Finavialle Helsinki-Vantaan lentoasemalle  sekä Finnairille.

Finnwind Oy tekee yhteistyötä aurinkopaneelijärjestelmien asennuksessa useiden suomalaisten energiayhtiöiden kanssa.

Katso myös
----------

* Pientuulivoimala
* Aurinkoenergia

Lähteet
-------

1. ↑  Finnwind Oy *Taloussanomat, is.fi*. Viitattu 22.7.2020.
2. ↑  Aurinkosähkön asiantuntija – Finnwind aurinkopaneelit (yrityksen kotisivu) Finnwind Oy, finnwind.fi. Viitattu 22.7.2020.
3. ↑  Aurinkopaneeli, aurinkosähkö - korkea laatu, kilpailukykyiset hinnat *Finnwind*. Viitattu 19.2.2018.
4. ↑  Vikram Solar Suomen markkinoille *Talotekniikka-lehti*.  25.10.2016. Viitattu 19.2.2018.
5. ↑  Suomen suurin maa-asenteinen aurinkovoimala avattiin tänään *ese.fi*.  18.8.2016. Viitattu 19.2.2018. (englanniksi)
6. ↑  Finavian Helsinki-Vantaan aurinkovoimala on otettu käyttöön - suunnitelmissa jo laajennus *www.lentoposti.fi*.  7.9.2017. Viitattu 19.2.2018.
7. ↑  Finnair completes first PV installation at Scandinavian airport *pv magazine International*. Viitattu 19.2.2018. (englanniksi)
8. ↑  Yhteistyökumppanit *Finnwind*. Viitattu 19.2.2018.

Aiheesta muualla
----------------

* Finnwind Oy:n kotisivut
**Vibeke Westbye Skofterud** (20. huhtikuuta 1980 Askim – 29. heinäkuuta 2018 Arendal) oli norjalainen maastohiihtäjä. Hän voitti viestihiihdossa olympiakultaa ja kaksi maailmanmestaruutta.

Elämä ja ura
------------

Skofterud saavutti 2003 Val di Fiemmen MM-kisoista hopeaa Norjan viestijoukkueessa. Kaksi vuotta myöhemmin Oberstdorfin MM-hiihdoissa hän oli voittamassa viestikultaa ja 2007 Sapporon MM-kisoissa viestipronssia. Vancouverin olympialaisissa 2010 ja Oslon MM-kilpailuissa 2011 Skofterud voitti kultaa viestissä. Hänen paras henkilökohtainen arvokisasaavutuksensa on kuudes sija Oslon MM-kilpailujen 30 kilometrin vapaan hiihtotavan yhteislähtökilpailussa. 2002 Salt Lake Cityn olympialaisissa hän sijoittui 30 kilometrin perinteisen hiihtotavan kilpailussa kahdeksanneksi.

Maailmancupin henkilökohtaisilla matkoilla Skofterud ei saavuttanut voittoa, mutta palkintokorokesijoituksia hänellä oli kaksitoista kappaletta. 

Seuratasolla Skofterud edusti Slitu IF -seuraa. Vuonna 2002 hän voitti Norjan sprinttimestaruuden. Lisäksi hänellä on yksi hopea- ja kolme pronssimitalia maansa mestaruuskilpailuista.

Skofterud sairastui toukokuussa 2014 äkilliseen lihastautiin rabdomyolyysiin ja joutui sairaalaan tehostetun hoidon osastolle.

Hän ilmoitti 18. elokuuta 2015 lopettavansa uransa ja aikovansa jatkossa keskittyä pitämään hiihtokursseja nuorille sekä työskentelemään tv-kommentaattorin tehtävissä.

Skofterud kuoli 29. heinäkuuta 2018 vesiskootterionnettomuudessa Etelä-Norjassa. Hänellä oli onnettomuushetkellä veressään yli 0,8 promillea alkoholia, eli yli sallitun. Tarkkaa promillemäärää ei julkaista.

Lähteet
-------

1. ↑  Vibeke Skofterud dead: Olympic gold medallist dies in jet-ski accident in Norway *Olympics*.  30.7.2018. The Independent. Viitattu 2.12.2018. (englanniksi)
2. ↑  Norway’s gold rush goes on *News*.  3.3.2011. News in English.no. Viitattu 2.12.2018. (englanniksi)
3. ↑  Karttunen, Anu: Norjalaishiihtäjä teho-osastolle *Urheilu*.  13.5.2014. Yle. Viitattu 13.5.2014.
4. ↑  Yksi Norjan maastohiihdon huipuista lopettaa uransa *Talviurheilu*.  18.8.2015. Iltalehti. Viitattu 26.8.2015.
5. ↑  Politiet bekrefter: Vibeke Skofterud omkom i vannskuter-ulykke *Nyheter - Innenriks*.  29.7.2018. VG. Viitattu 29.7.2018. (norjaksi)
6. ↑  Poliisi kertoi ikäviä lisätietoja traagisesti kuolleen olympiavoittaja Vibeke Skofterudin onnettomuudesta: veressä liikaa promilleja *Talviurheilu*.  3.9.2018. Iltalehti. Viitattu 3.9.2018.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Vibeke Skofterud** Wikimedia Commonsissa

* Vibeke Skofterud Kansainvälinen hiihtoliitto (FIS).  (englanniksi)

  


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa

 |

 |
**Noetherin rengas** on Emmy Noetherin mukaan nimetty rengas abstraktissa algebrassa, jonka ideaalit toteuttavat nousevan ketjun ehdon. Tämä tarkoittaa seuraavaa: Olkoon annettu nouseva jono ideaaleja

{\displaystyle I\_{1}\,\subseteq \,I\_{2}\,\subseteq \,I\_{3}\,\subseteq \,\cdots .}
Tällöin on olemassa positiivinen kokonaisluku n, jolle

{\displaystyle I\_{n}\,=\,I\_{n+1}\,=\,I\_{n+2}\,=\,\cdots .}
Koska pääideaalialue on rengas, jossa jokainen ideaali on yhden alkion virittämä, ovat Noetherin renkaat pääideaalialueiden yleistyksiä. Esimerkkejä Noetherin renkaista on polynomirenkaan ja formaalien potenssi­sarjojen rengas ja lineaariset vektori­avaruudet.

Johdanto
--------

Kuntakertoimiset polynomirenkaat toteuttavat eräitä ehtoja. Emmy Noether oli ensimmäinen, joka huomasi, että niiden tärkeä ominaisuus on nousevan ketjun ehto. Sen vuoksi Noetherin renkaat on nimetty hänen mukaansa.

Renkaiden vaihdannaisuuden suhteen on Noetherin renkaalla kolme ehtoa.

* Rengas on **vasemmanpuoleinen Noetherin rengas**, jos sen vasemmanpuoleiset ideaalit toteuttavat nousevan ketjun ehdon.
* Rengas on **oikeanpuoleinen Noetherin rengas**, jos sen oikeanpuoleiset ideaalit toteuttavat nousevan ketjun ehdon.
* Rengas on **Noetherin rengas**, jos se on sekä vasemman- että oikeanpuoleinen Noetherin rengas.

Kommutatiivisessa renkaassa kaikki ehdot toteutuvat samanaikaisesti. Epäkommutatiivisella renkaalla näin ei ole, vaan se voi olla joko oikean-, mutta ei vasemmanpuoleinen, tai vasemman-, mutta ei oikeanpuoleinen.
Jotta kommutatiivinen rengas olisi Noetherin rengas, sen kaikkien alkuideaalien täytyy Irvin Cohenin mukaan olla äärellisesti generoituvia.
**Conor Niland** (s. 19. syyskuuta 1981 Birmingham, Englanti) on irlantilainen tennispelaaja. Hän on parhaimmillaan sijoittunut ATP-maailmanlistalla sijalle 129 joulukuussa 2010. Hän on voittanut kolme ATP-haastajaturnausta. Hän on edustanut Irlantia Davis Cupissa 19 maaottelussa vuosina 2000–2011.

Ura
---

Elokuussa 2008 Niland voitti ATP-haastajaturnauksen New Delhissä. Turnauksen loppuottelussa hän voitti Tomáš Caklin lukemin 6–4, 6–4. Toisen ATP-haastajaturnausvoittonsa hän saavutti Floridassa marraskuussa 2009 voittaessaan loppuottelussa James Lemken. Kolmas ATP-haastajaturnausvoitto tuli marraskuussa 2010 Salzburgissa, jossa hän voitti loppuottelussa Jerzy Janowiczin.

Australian avoimissa 2010 hän tippui karsintojen kolmannella kierroksella. Kahdella ensimmäisellä karsintakierroksella hän voitti Henri Kontisen ja Jesse Wittenin, mutta hävisi kolmannella karsintakierroksella Ricardo Hocevarille. Vuoden 2011 Wimbledonissa Niland hävisi pääsarjan ensimmäisellä kierroksella Adrian Mannarinolle.

Lähteet
-------

1. ↑  Conor Niland - Profile *atpworldtour.com*. ATP World Tour. Viitattu 15.1.2010. (englanniksi)
2. ↑  Conor Niland - Match Record *atpworldtour.com*. ATP World Tour. Viitattu 15.1.2010. (englanniksi)
3. ↑  Conor Niland *daviscup.com*. Davis Cup. Viitattu 15.1.2010. (englanniksi)
4. 1 2  Conor Niland - Playing Activity *atpworldtour.com*. ATP World Tour. Viitattu 15.1.2010. (englanniksi)
5. ↑  Australian Open 2010 Men's Qualifying Singles *australianopen.com*. Australian Open. Viitattu 15.1.2010. (englanniksi)
**Glover-torni** on rikkihapon valmistuksessa käytetty prosessitorni, jota käytetään niin sanotuissa lyijykammio- ja tornimenetelmissä.

*Pääartikkeli: Lyijykammiomenetelmä*
Rikkihappotehtailla tornia käytettiin hapon valmistuksessa; kiisu-uunista pölynerottimen läpi tuleva rikkidioksidi virtasi Glover-torniin juuresta käsin. Torni on täytetty haponkestävillä shamottikivillä joiden välitse valuu vesipitoista typpihappoa, niin sanottua nitroosihappoa. Alas valuessaan liuos saa mukaansa typpioksideja (NO ja NO2): kun ne ja rikkidioksidi kohtaavat, typpidioksidit hapettavat rikkidioksidin rikkitrioksidiksi, joka seuraavaksi virtaa suuriin lyijylevystä tehtyihin kammioihin, joihin sumutetaan vettä hienona sumuna. Glover-tornissa alkanut rikkihapon muodostuminen saatetaan näin loppuun lyijykammioissa, joiden pohjalle kehittyy laimeaa noin 60-prosenttista rikkihappoa eli niin sanottua kammiohappoa. Tämä pumpataan edelleen väkevöitäväksi; liukenematta jäänyt osa rikkikaasusta virtaa nyt shamottikivillä täytettyihin Gay-Lussac -torneihin, joiden tarkoituksena on kallisarvoisten typpidioksidien talteenotto; näistä torneista tulevaan happoseokseen sekoitetaan kammiohappoa ja uusi seos palautetaan Glover-torneihin. Näin voidaan pienehköllä typpioksidien määrällä valmistaa suuria määriä rikkihappoa; käytännössä typpioksidien hävikkiä jouduttiin korvaamaan lisäämällä nitroosihapon joukkoon raakaa typpihappoa tai joillakin tehtailla kaasumaista typpioksidia. 

Myöhemmin lyijykammiot jäivät pois käytöstä ja koko prosessi suoritettiin erillisissä reaktiotorneissa. Tätä kutsuttiin tornimenetelmäksi.

Lyijykammio- ja tornimenetelmät syrjäytyivät jo 1940-luvulla kontaktimenetelmän tieltä, koska uudella menetelmällä voitiin valmistaa pienemmin kustannuksin ja helpommin jopa 100-prosenttista rikkihappoa. Uranuurtajia kontaktimenetelmän kehittämisessä olivat saksalaiset Leunan tehtaat.

Lähteet
-------

* Arvi Talvitie: Lyhyt kemian oppikirja
| "Conquest of Paradise"Vangelis |
| --- |
| Singlen "Conquest of Paradise" kansikuva |
| Singlen tiedot |
|  Albumilta | *1492: Conquest of Paradise* |
|  B-puoli | ""Moxica and the Horse"" |
|  Äänitetty  | 1992 |
|  Julkaistu | 1992 |
|  Formaatti | CD-single |
|  Tuottaja(t) | Frederik Rousseau |
|  Tyylilaji | elektroninen musiikki, ambient |
|  Kesto | 04.47 |
|  Levy-yhtiö | EastWest |
| Listasijoitukset |
| UK #33, Alankomaat #1, Saksa #1, Sveitsi #1 |

"**Conquest of Paradise**" on Vangeliksen vuonna 1992 julkaistu kappale. Se on mukana Ridley Scottin saman vuoden elokuvan *1492: Paratiisin valloitus* soundtrack-albumilla *1492: Conquest of Paradise*. Singlenä julkaistu kappale saavutti menestystä singlelistoilla muun muassa Belgiassa, Sveitsissä ja Saksassa, jossa se on kaikkien aikojen 59. myydyin single.

Myöhemmin cover-versioita kappaleesta ovat tehneet muun muassa Blake, Klaus Schulze ja John Williams.

Sanat
-----

Katkelma sanoituksesta, joka on pseudolatinaa, eli ei tarkoita mitään:

*> 
> In nòreni per ìpe,  
> 
> in noreni coràh;  
> 
> tiràmine per ìto,  
> 
> ne dominà.  
> 
> In nòreni per ìpe,  
> 
> in noreni coràh;  
> 
> tiràmine per ìto,  
> 
> ne dominà.  
> 
> 
> 
>*
Lauluosuuksista vastaa English Chamber Choir, jota johtaa Guy Protheroe.

Lähteet
-------

1. ↑  Die beliebtesten Hits! Gemessen von KW 27/1959 bis KW 23/2011. musicline.de.  Arkistoitu 31.8.2004. Viitattu 3.6.2011.
2. ↑  vangelislyrics.com *vangelislyrics.com*.
3. ↑  1492 - Conquest of Paradise Amazon.co.uk. Viitattu 3.6.2011.

Aiheesta muualla
----------------

* Conquest of Paradise Spotifyssa
**De facto** on latinankielinen käsite, joka tarkoittaa "käytännössä", "yleisesti" tai "todellisuudessa", yleensä *de juren* ("lain mukaan") vastakohtana. Asiat, jotka ovat *de facto*, yleensä kehittyvät autonomisesti, ilman erillistä standardin, lain, säännön tai sopimuksen tekoa.

Lakiteknisesti *de jure* tarkoittaa mitä laki sanoo, *de facto* tarkoittaa mitä käytännössä tapahtuu.

De facto -standardi
-------------------

Kun uusia tuotteita halutaan käyttöön nopeammin kuin niitä ehditään standardoida, syntyy yleensä *de facto* -standardi*kenen mukaan?*. Tällainen käytännön standardi on yleensä saavuttanut hallitsevan markkinaosuuden, ja sitä aletaan usein käyttää myös muiden valmistajien vastaaviin tuotteisiin. Tämän kaltaiset toteutustavat ovatkin levinneet ainoastaan kaupallisista syistä, eivätkä välttämättä ole teknisesti parhaita mahdollisia ratkaisuja. Tyypillisiä *de facto* -standardien luojia ovat yritykset.

Tunnetuimpia *de facto* -standardeja ovat muun muassa IBM PC, VHS ja TCP/IP.

*De jure* -standardit voivat poiketa de factoista, esimerkiksi Yhdysvalloissa pituusmittana metri (kilometri) on *de jure* -standardi, mutta silti maili (=1609,344 m) on yhä de facto -standardi.

*Katso myös: Teollisuusstandardi*

Tekniset standardit
-------------------

Tekniset standardit ovat usein vapaaehtoisia (kuten ISO 9000), mutta voivat olla myös valtion ja lain normeilla valvottuja kuten vedenlaatu. Termiä *de facto -standardi* voidaan käyttää molemmissa.

De facto -vallanpitäjät
-----------------------

Valtionpäämiehen asema on yleensä määritelty laissa, eli se on *de jure*. Vallanpitäjien asema voi silti olla myös *de facto*, etenkin jos he ovat nousseet valtaan laittomin menetelmin. Esimerkiksi Chilessä Augusto Pinochet nousi valtaan sotilasvallankaappauksen avulla, ja oli siten valtionpäämies *de facto*. Myöhemmin hän virallisti asemansa. Deng Xiaoping toimi Kiinan kansantasavallan *de facto* -valtionpäämiehenä parikymmentä vuotta, vaikka ei ollut koskaan muodollisesti maan päämies.

Baltian maiden tunnustaminen
----------------------------

Kun Baltian maat itsenäistyivät Neuvostoliiton romahdettua 1990-luvun alussa, useimmat maat tunnustivat niiden itsenäisyyden *de jure*. Suomi ei kuitenkaan tehnyt näin. Presidentti Mauno Koiviston kannanoton mukaan Suomi oli tunnustanut Baltian maat osaksi Neuvostoliittoa vain *de facto*, ja siksi niille ensimmäisen maailmansodan jälkeen annetut *de jure* -tunnustukset olivat edelleen voimassa.

Lähteet
-------

1. ↑  Metric Conversion Act of 1975 on nist.gov



Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:De facto
**Reed–Solomon-koodit** (RS) ovat lohkopohjaisia virheenkorjauskoodeja, jotka ovat BCH-koodien alajoukko.

Käyttökohteita ovat muun muassa tallennusmediat kuten CD-ROM, satelliittiliikenne sekä ADSL-modeemit.

Irving S. Reed ja Gustave Solomon esittelivät koodit vuonna 1960, mutta systemaattisen purkualgoritmin löysi vasta vuonna 1968 Elwyn Berlekamp. Berlekampin ja James Masseyn menetelmä tunnetaan nimellä Berlekamp–Massey-algoritmi.

RS-koodit ilmoitetaan symboleilla *k* (ulottuvuus) ja *n* (pituus) muodossa *(n, k)*.

Lähteet
-------

1. 1 2  Reed-Solomon Codes *cs.cmu.edu*. Viitattu 15.10.2019. (englanniksi)
2. ↑  Raymond S. Lim: A Decoding Procedure for the Reed-Solomon Codes (PDF)  elokuu 1978. Nasa. Viitattu 15.10.2019. (englanniksi)
3. 1 2 3  An Introduction to Reed-Solomon Codes (PDF) *citeseerx.ist.psu.edu*. Viitattu 15.10.2019. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Ruohonen, Keijo: Koodaus- ja informaatioteoria (PDF) *math.tut.fi*.  1999.  Arkistoitu 15.10.2019. Viitattu 15.10.2019.