recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
*Tämä artikkeli käsittelee oopperaa. Muista merkityksistä katso Lulu (täsmennyssivu).*
**Lulu** on Alban Bergin ooppera, johon kuuluu prologi ja kolme näytöstä. *Lulun* libretto on säveltäjän kirjoittama ja perustuu Frank Wedekindin näytelmiin *Maahinen* (*Erdgeist*) ja *Pandoran lipas* (*Die Büchse der Pandora*) vuosilta 1895–1904. Keskeneräiseksi jääneen oopperan kantaesitys viisiosaisena sarjana Zürichissä 1935 saavutti menestystä, muttei kuitenkaan yhtä paljon kuin Bergin toinen ooppera *Wozzeck* (1922, ensiesitys 14. joulukuuta 1925). Lopullisesti teos sai ensi-iltansa vasta vuonna 1979 Pariisissa Pierre Boulezin johtamana. Ooppera kertoo Lulusta, jota kohtaan sekä miehet että naiset tuntevat vastustamatonta seksuaalista vetoa mutta eivät kykene kohtelemaan häntä kuin halun kohteena ja objektina. Oopperan lopussa Lulu ajautuu prostituoiduksi Lontoon kaduille. 

Ooppera jäi keskeneräiseksi säveltäjän kuollessa vuonna 1935. Sen jälkeen, kun Arnold Schönberg, Anton Webern ja Alexander von Zemlinsky olivat kieltäytyneet teoksen viimeistelemisestä, Bergin leski ilmoitti, ettei sitä voitu saattaa päätökseen, eikä luovuttanut hallussaan ollutta materiaalia kenellekään. Teoksen viimeisestä näytöksestä oli kuitenkin olemassa perinpohjaiset säveltäjän luonnokset sekä osa orkestroinnistakin valmiina, ja se esitettiin lopulta Friedrich Cerhan viimeistelemänä vuonna 1979. 

Saksalaisessa elokuvaversiossa *Pandoran lipas* (1929) Lulun surmaa lopuksi Viiltäjä-Jack.

Kevyen musiikin puolella **Lulu** tunnetaan samaiseen oopperaan pohjautuvana, Tuula Amberlan esittämänä iskelmäkappaleena, jonka Ensio Music julkaisi vuonna 1984.

Lähteet
-------

* Sexual power of free spirit Lulu lives on
* Metropolitan Opera: Lulu (Arkistoitu – Internet Archive)
* Henry Bacon: *Oopperan historia*. Helsinki: Otava, 1995. ISBN 951-1-13273-3.

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa

 |
|  |
| Muut | 
* MusicBrainz work

 |

 |
**Klassinen japani** (jap. 中古日本語, *Chūko nihongo*) oli japanin kielen Heian-kaudella vuosina 794–1185 käytetty muoto. Se oli vanhan japanin kielen seuraaja.

Vanha japani lainasi ja mukautti kiinan kirjoitusjärjestelmän kielen kirjoittamiseen, mutta klassisen japanin kaudella kehitettiin kaksi uutta japanin tarpeisiin sopivampaa tavuaakkostoa, hiragana ja katakana. Tämä yksinkertaisti kirjoittamista ja sai aikaan uuden aikakauden kirjallisuudessa: syntyivät klassikot *Genjin tarina*, *Taketori monogatari*, *Ise monogatari* ja useita muita.

Foneemit
--------

Klassisen japanin aikana kielessä tapahtui useita suuria fonologisia muutoksia. Vanhassa japanin kielessä oli 88 toisistaan erottuvaa tavua, mutta klassisessa japanissa määrä väheni 66:een.

|  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| a | i | u | e | o |
| ka | ki | ku | ke | ko |
| ga | gi | gu | ge | go |
| sa | si | su | se | so |
| za | zi | zu | ze | zo |
| ta | ti | tu | te | to |
| da | di | du | de | do |
| na | ni | nu | ne | no |
| ha | hi | hu | he | ho |
| ba | bi | bu | be | bo |
| ma | mi | mu | me | mo |
| ya |   | yu |   | yo |
| ra | ri | ru | re | ro |
| wa | wi |   | we |   |

Huomattavin ero on "jōdai tokushu kanazukain", kahdentyyppisten i-, e- ja o-kirjaimiin loppuvien tavujen erotteluun käytetyn ortografian katoaminen. 900-luvulla äänteet /e/ ja /ye/ yhdistyivät äänteeksi /e/, kun taas /o/ ja /wo/ yhdistyivät äänteeksi /o/ 1000-lukuun mennessä.

Aiheesta muualla
----------------

* Wikipedian testiversio klassisen japanin kielellä

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Late Old Japanese
**Petri Juhani Torniainen** (s. 8. maaliskuuta 1965 Mäntyharju) on suomalainen kuulantyöntäjä. Hän edusti vuoteen 1987 saakka Kuusankosken Kisaa, sen jälkeen vuoteen 1992 Karhulan Veikkoja ja sitten taas Kuusankosken Kisaa. Häntä valmensi Ilpo Saarela vuoteen 1991, jonka jälkeen hän vastasi itse valmennuksestaan.

Torniainen sijoittui Genovan sisäratojen EM-kilpailuissa 1992 kolmanneksitoista tuloksella 17,75 m. Hän edusti Suomea aikuisten maaotteluissa vuosina 1988–1994 voittaen ulkoratamaaottelun Helsingissä 1991 ja hallimaaottelun Tampereella 1991 ja Tukholmassa 1992.

Torniainen saavutti Kalevan kisoissa kultaa 1991, hopeaa 1992 sekä pronssia 1988, 1989, 1990 ja 1994. Sisäratojen SM-kisoissa hän voitti Suomen mestaruuden 1990, 1991 ja 1992 sekä pronssia vuosina 1989, 1995 ja 1996. Ulkorataennätyksensä 19,36 m hän työnsi Hämeenlinnassa 21. toukokuuta 1995. Hallissa hän työnsi parhaimmillaan 19,04 Tukholmassa 4. helmikuuta 1992.

Torniainen jäi dopingtestissä kiinni hormonien käytöstä 1996 saaden neljän vuoden kilpailukiellon.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Petri Torniainen Tilastopaja (vaatii kirjautumisen, maksullinen palvelu).
2. ↑  FINNISH INDOOR CHAMPIONSHIPS www.gbrathletics.com Viitattu 23.5.2009 (englanniksi)
3. ↑  En lång följetong *Hufvudstadsbladet*.  25.8.2008. Viitattu 23.5.2009. (ruotsiksi)[vanhentunut linkki]


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* World Athletics

 |

 |
**Synteesikaasu** on yleisnimitys vetyä ja hiilimonoksidia sisältävälle kaasulle. 

Synteesikaasulla on laajat käyttömahdollisuudet kemianteollisuudessa, ja sitä valmistetaan usein kaasuttamalla kivihiiltä tai biomassaa.

Synteesikaasussa on vaihtelevat määrät vetyä ja häkää (CO). Kaasun käyttötarkoitus määrää usein tarvittavat suhteet ja voi rajoittaa muiden kaasujen läsnäoloa. Esimerkiksi Fischer–Tropsch-menetelmässä vedyn ja hiilimonoksidin suhde on hyvä olla 2:1. Ammoniakkisynteesissä taas häkä konvertoidaan vesikaasureaktiolla vedyksi ja syntynyt hiilidioksidi (CO2) poistetaan. Jäljelle jää typpi-vety kaasua, joka johdetaan ammoniakkiuuneihin.
Kaupunkikaasua on myös aikanaan tehty myrkyttömäksi konvertoimalla häkä vedyksi. Häkäpöntöissä muodostuu myös synteesikaasua, joka poltetaan moottorissa. 
Synteettisiä biopolttoaineita, kuten metanolia, voidaan valmistaa puukaasusta. Suomeen on suunniteltu sellutehtaiden yhteyteen biopolttoainetuotantoa.

Suuria määriä synteesikaasua valmistaa Sasol kivihiilestä Etelä-Afrikassa. Kaasu käytetään synteettisen polttoaineen ja muovin tuotantoon. Puumassasta valmistetussa tuoreessa synteesikaasussa on mukana pyrolyysiöljyä (kansankielellä tervaa), joka täytyy erottaa kaasusta pois, jotta synteesikaasu olisi käyttökelpoista myöhemmissä jalostusvaiheissa.
**Mujejärvi** on kylä Nurmeksessa, Pohjois-Karjalassa. Se sijaitsee Nurmeksen pohjoiskolkassa, Kuhmon tien varrella, lähellä Kuhmon rajaa. Mujejärvi on vaara-asutusalue, ja kylän talot sijaitsevat vaaroilla. Kylä kuuluu Nurmeksen ns. itäisin kaskikyliin ja Erä-Nurmekseen. Se on myös yksi Korpikylien tien autoretkeilyreitin kyläkohteista.

Nähtävyyksiä
------------

* Kujangin vanha 200-vuotias tupa Kujangissa
* Mujejärven virkistys- ja retkeilyalue
* Uuronrotko

Historia
--------

Mujejärvelle muuttivat ensimmäiset asukkaat 1600-luvulla. Silloin harjoitettiin kaskenpolttoa. Vähitellen Mujejärven ympäristöön ja Kujankiin vakiintui kahdeksan talon hajanainen kylä, jossa ihmiset saivat elantonsa luontaistaloudesta; kaskenpolton ohella muutaman hehtaarin peltotilkuista, karjanpidosta sekä metsästyksestä ja kalastuksesta. 

Kun Mujejärven halki rakennettiin 1880-luvun alussa tie, joka yhdisti Nurmeksen ja Kuhmon kirkonkylät, pääsi kylän kehitys vauhtiin. Puutavarayhtiöt laajensivat hakkuut kauas Maanselän reunoille, ja Mujejärven talolliset saivat runsaasti metsä- ja uittotöitä. Kansakoulu alkoi toimia 1900-luvun vaihteessa. Vaarojen asuttaminen eteni voimakkaasti, ja uusia asuinpaikkoja perustettiin lisää. Kylään perustettiin kauppoja. Enimmillään 1950-luvulla oli Mujejärvellä neljättäsataa asukasta. 

Kun metsätalous koneellistui ja ympäristöstä olivat metsät kaadettu, alkoivat työt vähentyä. Pienet tilat eivät enää riittäneet toimeentulon lähteeksi. Monet, varsinkin nuoremmat, muuttivat 1960-luvun kuluessa kylältä pois. Kyläkoulu lakkautettiin 1973. Kylälle jäi asumaan lähinnä vanhempaa väkeä. Kylä alkoi autioitua.

Kujanki
-------

Kujanki on Mujejärven luoteispuolella erämaassa oleva vaara-asutus. Kujanki on merkitty asutuksi jo 1600-luvun alkupuolella. Kujangin rakennuksista vanhin, vanha Kujangin tupa on jo 200-vuotias. Se on hyvin rakennettu ja hyvin säilynyt.

Samuli Paulaharju
-----------------

Kansatieteilijä Samuli Paulaharju teki kesällä 1907 keräysretken vanhoista perinteistä tunnettuun Mujejärven kylään ja Kujankiin.

Lähteet
-------

* Nurmeksen kylät: Mujejärvi (Arkistoitu – Internet Archive)
* *Korpikylien Tie*. Wilderness Village Ky. Kimmo Törmä. 1994
* Paulaharju Samuli. *Karjalaista rakennustaitoa: Kuvaus Pohjois- ja Itä-Karjalan rakennuksista*. SKS:n toimituksia 935. 2003. ISBN 951-746-525-4.
**Piasa** on intiaanien myyttinen olento. Sen kuva on luolamaalauksena Missisippi-joen eräällä jyrkänteellä. Sen alkuperäinen sijainti oli Madison Countyssa, Illinoisissa nykyisessä Altonissa, Illinoisissa. Alkuperäistä Piasan kuvaa ei enää ole.

Ulkonäkö
--------

Piasa on osaksi lintu, osaksi lisko ja osaksi kala. Sillä on myös miehen kasvot. Sen vartalo on liskomainen lukuun ottamatta eturaajoja, jotka ovat jonkin ison petolinnun raajat. Sen häntä on osaksi liskon häntä ja osaksi kalan pyrstö. Sillä on lohikäärmeen kaltaiset siivet. Sillä on myös sarvet. Sen jaloissa on neljä tai kuusi varvasta. Sen siipien kärkivälin sanotaan olevan yli 15 metriä.

Mytologia
---------

Piasa on hyvin vahva. Se voi kantaa elävää puhvelia valtavilla kynsillään. Piasa kylvi kauhua rohkeimmankin soturin sydämeen, varsinkin kun se mieltyi ihmislihan makuun. Piasa asuu Missisippi-joen jyrkänteillä. Ennen hirviö metsästi puhveleita, mutta kun eräs soturi erehtyi tulemaan pedon luo, tämä nappasi ja söi hänet. Olento tajusi ihmislihan hyvän maun ja alkoi metsästämään vain ihmisiä. Olentoa yritettiin tappaa tuloksetta. Lopulta eräs intiaanijohtaja keksi toimia syöttinä hirviölle ja houkutteli tämän ansaan, jossa kylän soturit ampuivat pedon täyteen myrkkynuolia tappaen sen. Hirviön kuolemaa juhlittiin tekemällä siitä luolamaalaus.

Katso myös
----------

* Manticora
* Chimaira
* Ukkoslintu

Lähteet
-------

1. ↑  Karl Shuker: *Dragons : a natural history*. New York: Simon & Schuster, 1995. 32236086. ISBN 0-684-81443-9, 978-0-684-81443-8. Teoksen verkkoversio (viitattu 8.9.2021).
**Lapin kamariorkesteri** (engl. *The Lapland Chamber Orchestra*) on Suomen ja samalla koko EU:n pohjoisin ammattikamariorkesteri. 

Orkesteri toimii Rovaniemellä, mutta konsertoi säännöllisesti koko Lapin alueella. Orkesterin kotisalina Rovaniemellä on toukokuussa 2011 valmistunut Kulttuuritalo Korundi. 18-jäsenisen orkesterin kapellimestarina ja taiteellisena johtajana on syksystä 1996 toiminut John Storgårds.

TV1 on myöntänyt orkesterille Vuoden valopilkku 2003 -palkinnon Kalevi Ahon Luostosinfonian kantaesityksestä (esityksessä oli mukana myös Radion sinfoniaorkesteri). Orkesterin levytys tanskalaisen Vagn Holmboen kamarisinfonioista oli Gramophone Award 2013 ehdokkaana. Elokuussa 2014 Lapin kamariorkesteri vieraili Carinthischer Sommer -festivaalilla Itävallassa ja The BBC Proms-festivaalilla Lontoossa. Kalevi Ahon Theremin- ja käyrätorvikonsertto - levy sai 1900-2000 –lukujen musiikin konserttolevytysten sarjassa arvostetun saksalaisen ECHO Klassik –palkinnon v. 2015 .

Lapin kamariorkesterin levytykset
---------------------------------

* Lapin kamariorkesteri: Astor Piazzolla (2002)
* Jukka Linkola: Winds (2007)
* Kalevi Aho: Luostosinfonia (2008)
* Kalevi Aho: Rituals (2009)
* In memoriam Pehr Henrik Nordgren (2011)
* Kalevi Aho: Thereminkonsertto ja käyrätorvikonsertto
* Vagn Holmboe: Chamber Symphonies
* Sunleif Rasmussen: Motion/Emotion
* Oi Jouluyö, Soile Isokoski
* Nordic Sound
* Aleksander Zemlinsky: Seven Songs and Chamber Symphony

Aiheesta muualla
----------------

* Lapin kamariorkesterin verkkosivut
**Petri Raittila** (s. 12. tammikuuta 1972) on suomalainen uransa lopettanut pesäpalloilija. Raittila pelasi Superpesistä kaudet 1991-1995, 1999-2005 ja 2007-2010. Raittilan seurat olivat hänen kasvattajaseuransa Kankaanpään Maila, Ulvilan Pesä-Veikot ja Kiteen Pallo-90. Kiteen Pallossa pelatessaan Raittila saavutti SM-kultaa kaudella 2005 ja SM-hopeaa kaudella 2004. Raittila pelasi uransa jokerina. 

Raittila pelasi urallaan 351 Superpesiksen runkosarjaottelua. Näissä hän löi 13 kunnaria ja 584 tavallista juoksua, toi 40 juoksua ja keräsi 1076 kärkilyöntiä. Raittila pelasi urallaan 40 Superpesiksen ylempää pudotuspeliottelua. Näissä hän löi kolme kunnaria ja 76 tavallista juoksua, toi neljä juoksua ja keräsi 123 kärkilyöntiä. Raittila pelasi urallaan kymmenen Superpesiksen alempaa pudotuspeliottelua. Näissä hän löi 13 tavallista juoksua ja keräsi 19 kärkilyöntiä. Raittila pelasi urallaan 12 Superpesiksen karsintasarjan ottelua. Näissä hän löi yhden kunnarin ja 30 tavallista juoksua, toi kaksi juoksua ja keräsi 50 kärkilyöntiä.

Lähteet
-------

1. ↑
2. ↑  Raittila-Petri.xlsx (xlsx) *Pesäpalloliitto*. Viitattu 8.5.2021.
3. ↑  Mitalistit 1922– *Pesäpalloliitto*. Viitattu 8.5.2021.
4. ↑  Raittila Petri (416) *Pesiksen maailma – Pelaajakortit*. Viitattu 8.5.2021.
**Muja** (ven. Муя, *Muja*) on entinen inkeriläinen kylä entisessä Järvisaaren luterilaisessa seurakunnassa Inkerissä. Kylä sijaitsee nykyään Mujajoen etelärannalla Leningradin alueen Kirovskin piirissä Venäjällä. Venäjän keisarikunnan puitteissa se kuului Pietarin kuvernementin Pähkinälinnan kihlakuntaan. 

Ruotsin vuoden 1696 henkikirjassa mainitaan jo *Muiasadworin* kylä. Muja esiintyy asuttuna vuoden 1727 kartassa. Kylä kuului 1700-1800 -luvulla Šapkin (Hattulan) hoviin, jonka perustettiin varhain Inkerinmaan valloituksen jälkeen 1700-luvun alkuvuosina, ja sittemmin Aleksandrovskajan hoviin, joka sijaitsi Mujan pohjoispuolella. Suomalaiset muodostivat kylässä enemmistön 1800-luvulla, mutta siellä asui jonkin verran venäläisiä, jotka kuuluivat Hattulan ortodoksiseen seurakuntaan. Kylää välillä kutsuttiin venäjäksi nimellä *Mga*, jonka nimen sai myös 1900-luvun alussa kauemmaksi perustettu Mgan rautatieasema ja taajama. Vuonna 1838 Mujassa asui 135 ihmistä (74 miestä, 61 naista), vuonna 1856 siellä oli 22 taloa ja 76 sielua, vuonna 1860 taloja oli 30, talonpoikia 74 ja hovin työmiehiä 25, vuonna 1862 taloja oli 29 ja asukkaita 145 (miehiä 73, naisia 72). Isäntien sukunimet 1900-luvun alussa: Bäckman (kotoisin Kapriosta), Dravant, Huittari, Juntti, Kondro (Kitee), Kaartinen (Jaakkima), Liiski, Rampanen, Romana, Savolainen, Soikkeli (Kurkijoki), Tolla (Jääski), Tujulainen, Vainonen (Siikala), Virkki.

Vuonna 1896 perustettiin Mujan suomenkielinen kansakoulu. Koulu rakennettiin Myllymäelle, Mujan ja Staarostinan kylien välille. Koulun pitkäaikaisena opettajana toimi Yrjö Bäckman. Vuonna 1907 perustettiin kirjasto, joka sijaitsi koulussa. Vuoden 1909 tienoilla Mujalle oli luotu maamiesseura. Maamiesseuran ohella Mujan kyläkunta oli kiinnostunut maanviljelyksen tehostamisesta ja karjanjalostuksesta. Järvisaaren ensimmäinen osuuskauppa perustettiin 50 ihmisen voimin vuoden 1913 lopulla myöskin Mujalle. Vuonna 1866 kirkkoherra Piispanen perusti kylään laulukuoron, johon kuului noin 30 henkeä. Mujaa kutsuttiin Järvisaaren sivistyneimmäksi kyläksi.

Neuvostoliiton aikana kylään perustettiin ensin maatalousartteli, ja sittemmin kolhoosi. Kylässä toimi suomenkielinen koulu. Vuonna 1926 kylässä oli 90 taloa ja 394 asukasta, joista 385 inkeriläistä. Stalinin vainojen aikana vuosina 1937-1938 muutettiin koulut täysin venäjänkielisiksi, pidätettiin 27 järvisaarelaista miestä, joista 23 ammuttiin, näistä tunnetuin oli mujalainen kirjailija Yrjö Savolainen. Muut mujalaiset merkkihenkilöt oli runoilija ja kääntäjä Topias Huittari (Lea Helo) ja runoilija ja kirjailija Vihtori Savolainen (1911—2002).

Toisen maailmansodan aikana kylä oli saksalaisjoukkojen miehittämä. Vuosina 1943-1944 inkeriläisiä vietiin Viron kautta Suomeen. Sodan jälkeen osa heistä jäi Suomeen, jotkut pakenivat Ruotsiin. Neuvostoliittoon palanneet eivät vastoin lupauksia päässeet kotikyläänsä, vaan heidät karkotettiin eri puolille Venäjää..

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Robin Easton: Järvisaaren Suomalaiset 1702–1943 Inkerin kulttuuriseura, 2013.
2. ↑  Inkeriläisten asuttujen paikkojen luettelo vuosien 1926-1928 Leningradin alueen väenlaskun ainehiston mukaan *scribd.com*.
Roomalaiset hyökkäävät daakialaiseen linnoitukseen Daakian sotien aikana. Kohokuvassa näkyvä linnoitus saattaa olla Piatra Rosie.
**Piatra Rosie** (suom. *punainen kivi*) oli muinainen linnoitus antiikin Daakiassa nykyisen Romanian alueella. Se rakennettiin luultavasti kuningas Burebistan aikana ensimmäisellä vuosisadalla eaa. Se suojasi Daakian pääkaupunkia Sarmizegethusaa Streijoen laaksosta päin. Linnoituksen rauniot on löydetty.

Piatra Rosie rakennettiin 831 metriä korkean kukkulan huipulle. Se oli kaksiosainen linnoitus, joka oli rakennettu kivestä ja puusta. Se koostui tilapäisestä suorakulmaisesta kivilinnakkeesta, jossa oli yhteensä viisi tornia. Yksi jokaisessa kulmassa ja yksi linnakkeen itäpuolella. Torneihin yhtyi linnoituksen suurempi osa, joka oli nelikulmainen ja koostui kivimuureista sekä kahdesta vartiotornista. Linnoituksen sisälle oli rakennettu kivipäällysteisiä teitä ja kaivo. Ulkopuolella oli myös rakennettu vahtitorneja. Myöhemmin tilapäisen kivilinnakkeen perustusten päälle rakennettiin suuri puinen rakennus. Yhteensä linnoitus oli 1 102 x 45 metrin kokoinen. Alueelta on löydetty myös alttareita.

Linnoitus vallattiin ja tuhottiin daakialaissodissa 100-luvun alussa.

Lähteet
-------

* Lino Rossi: *Trajan's column and the Dacian Wars*. Thames and Hudson Ltd, 1971. ISBN 0-500-40016-4. (englanniksi)

### Viitteet

1. ↑  Rossi s. 168-169
2. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive)
3. ↑  Rossi s. 223

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Piatra Rosie** Wikimedia Commonsissa
**Suomu** on kasvin kuiva, kalvomainen lehti, joka muistuttaa eläinten suomuja. Kasvien suomut ovat usein pieniä tai surkastuneita, ja ne ovat tyypillisiä useille loiskasveille ja marraskasveille. Esimerkiksi kivihiilikaudella 340–280 miljoonaa vuotta sitten eläneen suomupuiksi nimetyn liekopuusuvun lajien rungon peitteenä oli suomumainen kuori. Sen suomut olivat pudonneiden lehtien jättämiä arpia. Myös mikroskooppisen pienen suomusiimalevän kaksi siimaa ovat suomupeitteisiä.

Silmusuomut ovat silmussa olevia kasvupistettä epäedullisena vuodenaikana suojaavia alalehtiä, joiden kehitys on ehkäistynyt. Ne ovat usein paksuja ja vahakerroksen tai karvakerroksen peittämiä.

Tähkäsuomu on tähkässä olevan kukan suomumainen tukilehti.

Lähteet
-------

1. ↑  *Kasvien maailma,* Otava 1979–1981, ISBN 951-1-05097-4, hakusana suomut.
2. ↑  *Kasvien maailma,* hakusana suomupuu.
3. ↑  *Kasvien maailma,* hakusana suomusiimalevät.
4. ↑  *Otavan iso tietosanakirja,* Otava 1960–1965, hakusana silmu.
5. ↑  Rauno Tirri et al.: *Biologian sanakirja,* Otava 2003, ISBN 951-1-17618-8, hakusana silmusuomut.
6. ↑  Tieteen termipankki 10.11.2017: Kasvitiede:tähkäsuomu. *tieteentermipankki.fi*. Viitattu 10.11.2017.
Lapin vaakuna (1951–2008)
**Lapin kunnanvaakuna** oli Lapin kunnan tunnus, joka oli saanut aiheensa perinteisistä ammateista. Piilukirveet viittaavat rakennusten hirsiparrujen tekoon, kuokanterä puolestaan maanviljelykseen kuten myös pellavankukat, jotka yhtä aikaa edustavat myös käsityön taitoja.

Vaakunan selitys on "sinisessä kentässä ristissä kaksi hopeista, kultavartista piilua, joiden alakulmassa saatteena hopeinen, kaateinen kuokanterä, näiden yläpuolella kultainen lakio, jossa kolme sinistä, kultaemiöistä pellavankukkaa.". Vaakunan on suunnitellut Gustaf von Numers, ja Lapin kunnanvaltuusto hyväksyi sen 12. syyskuuta 1950. Sisäasiainministeriö vahvisti vaakunan käyttöön 3. maaliskuuta 1951. Vaakuna jäi epäviralliseksi kotiseutuvaakunaksi 2009 Lapin ja Rauman kuntaliitoksen yhteydessä.

Lähteet
-------

* *Suomen kunnallisvaakunat*, s. 142. Suomen Kunnallisliitto, 1982. ISBN 951-773-085-3.

* Sisäasiainministeriön vahvistamat kaupunkien, kauppaloiden ja kuntien vaakunat I:10 Lappi T.l. Kansallisarkiston digitaaliarkisto.  [vanhentunut linkki]
**Mujajoki** tai **Mujanjoki** (ven. Мга, *Mga*) on Nevan eteläinen sivujoki Leningradin alueella Venäjällä. Sen pituus on 93 kilometriä ja sadealue 754 neliökilometriä. Joki saa alkunsa Maaluksanjärvestä ja virtaa Tusinan ja Kirovskin piirien läpi laskien Nevaan lähellä Paulovan taajamaa.

Joen nimi on itämerensuomalaista perua ("mutainen"). Keskiajalla seutu oli osa Järvisaaren pogostaa. 1600-luvulla alueelle muuttaneet inkerinsuomalaiset kuuluivat samannimiseen luterilaiseen seurakuntaan. 1800-luvun lopulla joen yläjuoksulle perustettiin ortodoksinen munkkiluostari siellä aiemmin sijainneen erämaaluostarin paikalle. Toisen maailmansodan aikana seudulla kulki Saksan ja Neuvostoliiton välinen rintamalinja, ja Solokuupoin kylän lähellä on suuri saksalaisten hautausmaa. Mujan varrella sijaitsevat Namkun ja Paulovan taajamat.

Lähteet
-------

1. ↑  *Venäjän federaation paikannimiä*, s. 146. Helsinki: Kotimaisten kielten tutkimuskeskus, 2006. ISBN 952-5446-18-2. Teoksen verkkoversio (viitattu 9.10.2015).

Aiheesta muualla
----------------

* Mujajoki Leningradin alueen kulttuuri -tietosanakirjassa[vanhentunut linkki] (venäjäksi)
**Petri Tapio Mattson** (s. 1973 Haapajärvi) on suomalainen viulisti, yhtyeenjohtaja ja viulunrakentaja.

Mattson on opiskellut Sibelius-Akatemiassa 1992–1999 opettajinaan Grazyna Gebert (moderni viulu), Kreeta-Maria Kentala ja Jaap Schröder (barokkiviulu), Timo Juntura (viola da gamba, kamarimusiikki), Rabbe Forsman ja Kati Hämäläinen (vanhan musiikin yhtyesoitto ja esittämiskäytännöt). Lisäksi hän on vuosina 1989-1996 osallistunut mestarikursseille opettajinaan mm. Gottfried Schneider, David Kim, Zoria Shikmurzajeva (moderni viulu), Sigiswald Kuijken, Charles Toet ja Konrad Hünteler (vanhan musiikin yhtyesoitto). Hänen 1999 suorittamansa diplomi (A-tutkinto) barokkiviulun soitossa oli ensimmäinen laatuaan Sibelius-Akatemiassa.

Mattson on vanhan musiikin yhtye Opus X:n perustaja, ja on toiminut sen taiteellisena johtajana vuosina 1995–2006 ja uudelleen vuodesta 2009 alkaen. Vuosina 1999–2005 hän toimi Kuudennen kerroksen orkesterin (nyk. Suomalainen barokkiorkesteri) konserttimestarina. Hän on esiintynyt myös Helsingin Barokkiorkesterin, Suomalais-virolaisen barokkiorkesterin, Tallinnan barokkiorkesterin, Lappeenrannan kaupunginorkesterin ja Haapaveden kamariorkesterin konserttimestarina ja sooloviulistina.

Viulun ja viola da gamban lisäksi Mattson on esiintynyt myös alttoviulun soittajana. Hän on levyttänyt Alba-, BIS-, Ondine-, Fuga-, Naxos-, Aeolus- ja La Bottega Discantica -levymerkeille. Hän on opiskellut viulunrakennusta haapavetisen viulunrakentajan Pekka Suihkosen opastuksella.

Lähteet
-------

* 
* (Arkistoitu – Internet Archive)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Puola

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |

 |
**Opportunity Liga** on Montenegron korkein koripallosarja.

Joukkueet kaudella 2012–2013
----------------------------

* KK Budućnost
* KK Danilovgrad
* KK Teodo
* KK Lovćen
* KK Mogren
* KK Mornar
* KK Ulcinj
* ABS Primorje
* KK Jedinstvo
* KK Ljubovic
* KK Sutjeska

Mestarit
--------

* 2007: KK Budućnost
* 2008: KK Budućnost
* 2009: KK Budućnost
* 2010: KK Budućnost
* 2011: KK Budućnost
* 2012: KK Budućnost

Aiheesta muualla
----------------

* Virallinen kotisivu

FIBA Europen pääsarjat
Alankomaat |
Albania |
Armenia | 
Azerbaidžan |
Belgia |
Bosnia ja Hertsegovina |
Bulgaria |
Espanja |
Georgia |
Irlanti |
Islanti |
Iso-Britannia |
Israel |
Italia |
Itävalta | 
Kreikka | 
Kroatia |
Kypros |
Latvia |
Liettua | 
Luxemburg |
Makedonia |
Malta |
Moldova |
Montenegro |
Norja |
Portugali |
Puola |
Ranska |
Romania | 
Ruotsi |
Saksa |
Serbia |
Skotlanti |
Slovakia |
Slovenia | 
Suomi |
Sveitsi |
Tanska |
Tšekki |
Turkki |
Ukraina |
Unkari |
Valko-Venäjä | 
Venäjä |
Viro

**Entisiä sarjoja:** Englanti | Espanja | Jugoslavia | Neuvostoliitto | Venäjä
**Joe Cipriano** (oik. **David Joseph Cipriano**, s. 8. syyskuuta 1954 Waterbury, Connecticut) on yhdysvaltalainen ääninäyttelijä, joka on toiminut kuuluttajaäänenä monille suurille televisiokanaville, kuten NBC:lle ja FOXille.

Ura
---

Cipriano toimi aluksi DJ:nä kotikaupunkinsa radioasemalla Waterburyssä ollessaan vielä high schoolissa. Koulun jälkeen hän meni työskentelemään Washingtoniin NBC:lle, sekä radiokanavalle WKYS FM. Samalla Cipriano tapasi vaimonsa, joka työskenteli samassa rakennuksessa WRC AM radiokanavalle. Pari muutti vuonna 1980 Los Angelesiin, jossa Cipriano työskenteli aluksi radiokanaville KHTZ, KKHR ja KIIS FM ennen kuin hänen uransa kuuluttajana sai alkunsa. Vuonna 1988 Ciprianosta tuli FOXin kuuluttajaääni, sekä vuonna 1997 CBS:n. Lisäksi hän toimii myös mainosäänenä samoille kanaville Food Networkin ja useiden muiden televisiokanavien ohella. Cipriano oli myös mukana kuuluttaja äänenä televisiosarjoissa Saman katon alla, Surface, Identity ja Thank God You're Here vuosien 2005–2007 aikana.

Vuonna 2005 hän oli CBS:llä esitetyn Emmy-gaalan kuuluttaja äänenä ja vuotta myöhemmin Cipriano oli NBC:llä Primetime Emmy -palkinto gaalan kuuluttajaäänenä, jossa Conan O'Brien toimi gaalan isäntänä. Hän kuulutti myös kolme kertaa Grammy-gaaloja vuosina 2000–2002.

### Vapaa-ajalla

Cipriano asuu yhdessä vaimonsa ja kahden lapsensa kanssa Beverly Hillsissä. Hän harrastaa vapaa-ajallaan tennistä.

Lähteet
-------

1. ↑  Interview with Joe Cipriano (Arkistoitu – Internet Archive) *joecipriano.com* Viitattu 18.7.2010 (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Joe Cipriano Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
* Apple.com
* Voice Chasers (Arkistoitu – Internet Archive)
Yhdystie 2020 Heinijoen risteyksessä.
 
**Yhdystie 2020** on yhdystie, joka kulkee Valtatie 8:n ja E8:n risteyksestä Mynämäeltä Seututien 204 risteykseen Pöytyän Yläneelle. Tien pituus on 33 kilometriä.

Tien osoitenimi on Mynämäen kunnan puoleisella tieosuudella Yläneentie ja Pöytyän kunnan puoleisella tieosuudella Mynämäentie. Yhdystie on koko matkallaan asvaltoitu, mutta keskiviiva tiellä on vain valtatien 8 ja yhdystien 2021 liittymien välillä. Tie on geometrialtaan paikoittain mutkainen.

Vuonna 2019 Väylävirasto on julkaissut Valtatielle 8 tarkoitetun Turku-Pori -yhteysvälin kehittämisselvityksen. Selvityksessä ehdotetaan, että Nousiaisten ja Mynämäen välin nelikaistaistamisen yhteydessä yhdystien 2020 ja valtatien 8 välinen liittymä parannettaisiin eritasoliittymäksi. Tiehankkeesta on tehty yleissuunnitelma ja se huomioidaan Mynämäen sekä Varsinais-Suomen maakuntakaavoissa. Hankkeen arvioidaan aikataulultaan olevan toteutettavissa vasta vuoden 2027 jälkeen.

Lähteet
-------

1. 1 2  Yhdystie 2020 - Google Maps *www.google.com*.  2023. Google. Viitattu 6.1.2023.
2. ↑  Turku-Pori -yhteysvälin kehittämisselvitys *vayla.fi*.  2019. Väylävirasto. Viitattu 6.1.2023.
Paul Gauguin, *Näkymä saarnasta* 1888.
**Syntetismi** oli maalaustyyli, jossa suosittiin vahvoja ääriviivoja, yhtenäisiä väripintoja, litteyttä, perusvärejä ja yksinkertaisia muotoja. Syntetismin syntyyn vaikuttivat japanilaiset puupiirrokset, keskiaikaiset lasimaalaukset, primitiivinen taide ja eri maiden kansantaide. Värit olivat useimmiten muita kuin paikallisvärejä. Syntetismi oli yksi postimpressionismin suuntauksista.

Syntetistisesti maalasivat etenkin symbolistit 1890-luvulta alkaen. Suomessa muiden muassa Akseli Gallen-Kallela sovelsi syntetismiä Kalevala-aiheisiin maalauksiinsa.
Paul Gauguin oli tunnettu syntetisti.

Syntetismi liittyy teosten muotokieleen, kun taas symbolismi viittaa taiteen aatesisältöön. Maalaustyyli sai alkunsa vuodesta 1886 alkaen Ranskan Pont-Avenissa Bretagnen alueella, jossa työskentelivät muiden muassa Émile Bernard ja Paul Gauguin. Tämän ryhmän pohjalta perustettiin vuonna 1891 syntetistien virallinen ryhmä, johon kuului lisäksi Charles Laval, Louis Anquetin, Émile Schuffenecker ja Daniel de Monfried.

Periaatteena oli, että yksinkertaistaminen, ääriviivapiirustuksen korostus ja värien pelkistys tehosti ilmaisua. Syntetistit maalasivat muistinvaraisesti ja samalla pyrkivät tiivistämään havaintoja jäljittelyn ja todellisuusilluusion sijasta.

Émile Bernard ja Louis Anquetin käyttivät tyylistä nimitystä *cloisonnismi*, joka tulee keskiaikaisesta cloisonné-tekniikasta. Cloisonnismiin kuuluivat tyypillisesti voimakkaat mustat ääriviivat, jollaisia syntetistit kuten Gauguin eivät kuitenkaan käyttäneet.

* Paul Sérusier:TalismaaniPaul Sérusier:*Talismaani*
* Paul Gauguin, Vihreä Kristus, 1889Paul Gauguin, *Vihreä Kristus*, 1889

Katso myös
----------

* Nabis-ryhmä

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Taidekoulu Gösta – Vanhan taiteen sanoja. (Valitse sana "syntetismi") *Serlachius Artmuseum*.  Arkistoitu 15.4.2008. Viitattu 9.3.2012.
2. 1 2 3  Symbolismi ja syntetismi. – Aikajana. *Jyväskylän taidemuseo*.  Arkistoitu 21.4.2009. Viitattu 9.3.2012.
3. ↑  *Fokus taide. Osa 2*, s. 561. Helsinki: Otava, 1974.
4. ↑  Synthetism (c.1888-1894) Visual-arts-cork.com. Viitattu 27.9.2014. (englanniksi)
5. ↑  Cloisonnism (Flourished 1888-1894) Visual-arts-cork.com. Viitattu 27.9.2014. (englanniksi)
**Charles Joseph "Joe" Clark** PC, C.C. AOE (s. 5. kesäkuuta 1939) on kanadalainen toimittaja, poliitikko, liikemies ja yliopiston professori. Hän oli Kanadan 16. pääministeri, 4. kesäkuuta 1979 – 3. maaliskuuta 1980.

Clark oli varsin kokematon politiikassa mutta tästä huolimatta vuoden 1972 vaaleissa hän tuli valituksi parlamenttiin. Hän oli Progressiivinen Konservatiivipuolueen edustaja, jonka johtajaksi hänet valittiin vuoden 1976 puoluekokouksessa. Hänen puolueensa voitti vuoden 1979 vaaleissa Pierre Trudeaun johtaman liberaalipuolueen, jonka johdosta hän nousi pääministeriksi, päättäen kuusitoista vuotta kestäneen liberaalipuolueen jakson. Hän oli vain 39-vuotias tullessaan valituksi pääministerin virkaan ja oli historian nuorin pääministeri Kanadassa. Noustessaan valtaan hänen puolueensa sai vain niukan voiton ja tämän vuoksi hänen hallituksensa kaatui pian luottamusäänestyksessä. Vuonna 1980 järjestyissä vaaleissa voitto meni jälleen Liberaalipuolueelle ja vuonna 1983 järjestetyssä puoluekokouksessa Clark menetti puoluejohtajapaikkansa.

Clark toimi Brian Mulroneyn hallituksessa ministerinä, mutta ei asettunut enää ehdolle vuoden 1993 vaaleissa. Vuonna 1998 hänet valittiin uudelleen Progressiivisen Konservatiivipuolueen johtoon, jota hän johti aina sen yhdistymiseen Canadian Alliance -puolueen kanssa uudeksi Konservatiivipuolueeksi. Hän vetäytyi politiikasta vuoden 2004 jälkeen. 

Vuonna 1994 hänelle myönnettiin Order of Canadan ritarikunnan *Companion-*jäsenyys.

Lähteet
-------

1. ↑  Fall of a government Canadian Broadcasting Corporation (englanniksi)

Pääministerin tunnusKanadan pääministerit

* Macdonald
* Mackenzie
* Abbott
* Thompson
* Bowell
* Tupper
* Laurier
* Borden
* Meighen
* King
* Bennett
* St. Laurent
* Diefenbaker
* Pearson
* P. Trudeau
* Clark
* Turner
* Mulroney
* Campbell
* Chrétien
* Martin
* Harper
* J. Trudeau


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Kroatia

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Brighton Beach Memoirs** (tv-esityksessä *Muistoja rannikolta*) on Gene Saksin ohjaama yhdysvaltalainen draamakomedia vuodelta 1986. Elokuvan käsikirjoituksen on tehnyt Neil Simon oman samannimisen näytelmänsä pohjalta (näytelmää on esitetty suomeksi nimillä *Muistojani rannikolta, Villi nuoruuteni* ja *Brighton Beach Memories*). Se on ensimmäinen Simonin nuoruusmuistoihin perustuvasta näytelmätrilogiasta, jonka muutkin osat on tehty elokuviksi: *Elämäni kesä* (*Biloxi Blues*, 1988) ja *Sukumme on toista maata* (*Lost in Yonkers*, 1993).

Juoni
-----

Juutalaispoika Eugene varttuu Brooklynin Brighton Beachissä 1930-luvun lamavuosina, tutustuu seksuaalisuuteen ja yrittää löytää omaa identiteettiään. Kestämistä on myös omassa perheessä: isoveli Stanleyssä, äidissä ja isässä sekä äidin sisko Blanchessa, joka leskeksi jäätyään tulee Eugenen perheen kotiin asumaan kahden tyttärensä kanssa.

Elokuvassa rikotaan usein niin sanottu neljäs seinä ja puhutaan suoraan kameralle eli yleisölle.

Vastaanotto
-----------

*Chicago Sun-Timesin* Roger Ebert ei pitänyt elokuvasta juurikaan, ja piti pääsyynä taitavan teatteriohjaajan Gene Saksin kömpelyyttä elokuvaohjaajana. Myöskään pääosaan valittu Jonathan Silverman ei Ebertin mielestä onnistu niin kuin Matthew Broderick teatteriversiossa. *Video-oppaassa* vuodelta 1994 Ilkka Jauhiainen antoi elokuvalle kolme tähteä viidestä, mikä teoksen mukaan vastaa sanallista arviota "hyvä".

Lähteet
-------

1. ↑  Neil Simon, Ilona-esitystietokanta. Teatterin tiedotuskeskus. Viitattu 25.7-2016.
2. ↑  Neil Simon Elonetissä.
3. ↑  Ebert, Roger: Brighton Beach Memoirs *RogerEbert.com*.  25.12.1986. Viitattu 25.7.2016. (englanniksi)
4. ↑  Romano, Bello (toim.): *Video-opas 95, Yli 8500 elokuvaa, 2000 uutuutta*. WSOY, 1994. ISBN 951-0-19839-0.

Aiheesta muualla
----------------

* *Brighton Beach Memoirs* Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
* *Brighton Beach Memoirs* Elonetissä.

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Brighton Beach Memoirs (film)
Kuutio on monitahokas. Esimerkiksi kärjet A ja B määrittävät särmän a. Myös tahkot ABFE ja ABCD määrittävät särmän a.
Viisikulmiopohjaisen pyramidin eli kuusitahkoisen avaruuskappaleen särmät. Särmiä on 10 kappaletta.
Kuusitahkoinen avaruuskappale voi olla myös kuutio. Kuutiossa 12 särmää 8 kärjen välissä.
24-tahokkaalla on 60 särmää.
**Särmä** on geometriassa ja avaruusgeometriassa tietynlainen jana, jossa avaruuskappaleen tahkot kohtaavat. Särmä on myös jana, jonka molemmissa päissä on monitahokkaan kärjet.

Määritelmä
----------

### Kolmiulotteinen särmä

Suomen kielessä sanaa särmä käytetään vain avaruuskappaleissa, joiden tahkot ovat tasoja ja tasojen leikkauskuviot eli särmät janoja. Avaruuskappaleissa vain sellaisia kärkiä yhdistäviä janoja kutsutaan särmiksi, jotka syntyvät kahden tahkon suuntaisen tason leikkauksista. Muut kärkien väliset janat ovat joko tahkon lävistäjiä tai kärkien välisiä avaruuslävistäjiä. Yksinkertaistaen voidaan sanoa, että särmät näkyvät ulospäin kappaleen pinnalla.

### Yksiulotteinen särmä

Yksiulotteinen särmä syntyy, kun kaksi pistettä yhdistetään janalla.

### Kaksiulotteinen särmä

Kaksiulotteinen monikulmio syntyy tasossa siten, kun useammasta janasta muodostuva murtoviiva on suljettu. Jokaisessa kulmassa on kärki, joita yhdistävät janat ovat monikulmion sivuja. Kaksiulotteiset sivut vastaavat tasokuvioissa avaruuskappaleiden särmiä. Muut monikulmion kärkiä yhdistävät janat ovat sen lävistäjiä.

### Neliulotteinen särmä

Neliulotteisessa avaruudessa särmät syntyvät, kun 3 tai useampi taso leikkaa toisensa.*selvennä*

Katso myös
----------

* Särmiö
* Perspektiivi
* Arkhimedeen kappale
* Platonin kappale

Lähteet
-------

* Väisälä, Kalle: *Geometria*. Porvoo: Wsoy, 1959. Teoksen verkkoversio (pdf).
* Weisstein, Eric W.: Polygon Edge (Math World – A Wolfram Web Resource) Wolfram Research.  (englanniksi)
* Weisstein, Eric W.: Polyhedron Edge (Math World – A Wolfram Web Resource) Wolfram Research.  (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kivelä, Simo K.: *M niinkuin matematiikka*. Monitahokkaat
* Internetix: Kappaleet
Joe Bryan Bristol Cityn pelaajana vuonna 2017.
**Joseph Edward "Joe" Bryan** (s. 17. syyskuuta 1993 Bristol) on englantilainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan vasen laitapuolustaja. Hän on pituudeltaan 173-senttimetrinen. Hän edustaa kaudella 2022–2023 Ranskan Ligue 1:ssä pelaavaa Niceä lainalla englantilaisseura Fulhamista.

Bryan nousi Bristol Cityn junioreista edustusjoukkueeseen kaudella 2011–2012. Hän pelasi Bristolin-aikanaan Englannin mestaruussarjassa 141 ottelua, joissa hän teki yhdeksän maalia, ja Englannin ykkösliigassa 62 ottelua, joissa hän teki kahdeksan maalia. Hän pelasi alemmilla sarjatasoilla lainalla Bath Cityssä marras-joulukuussa 2011 ja Plymouth Argylessa maalis-huhtikuussa 2013.

Bryan siirtyi elokuussa 2018 Valioliigassa pelanneeseen Fulhamiin. Hän pelasi kaudella 2018–2019 Valioliigassa 28 ottelua, joista 27 ottelua avauskokoonpanossa. Seuraavaksi kaudeksi Fulham putosi mestaruussarjaan, jossa Bryan pelasi 43 ottelua ja teki yhden maalin. Fulham ylsi heinä-elokuussa 2020 pelattuun nousukarsintaan, jossa Bryan pelasi kaikki kolme ottelua alusta loppuun ja teki kaksi maalia karsintojen loppuottelun jatkoajalla Fulhamin voittaessa Brentfordin 2–1, mikä tiesi Fulhamin nousua Valioliigaan. Hän pelasi kaudella 2020–2021 Valioliigassa 16 ottelua ja teki niissä yhden maalin. Kaudella 2021–2022 hän pelasi mestaruussarjassa 15 ottelua. Kaudeksi 2022–2023 Fulham nousi jälleen Valioliigaan mutta Bryan lähti lainasopimuksella ranskalaisseura Niceen, jossa hän on vuoden 2022 loppuun mennessä pelannut viisi liigaottelua.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Joe Bryan Transfermarkt-sivustolla (englanniksi)
2. ↑  Arkko, Simo: Fulham nousee ensi kaudeksi Valioliigaan – Joe Bryan nousi ratkaisijaksi dramaattisessa jatko-ottelussa  5.8.2020. Yle. Viitattu 5.8.2020.
Piazzale Loreto
Vasemmalta oikealle Nicola Bombaccin, Benito Mussoliniin, Clara Petaccin, Alessandro Pavolinin ja Achille Staracen ruumiit Piazzale Loretossa, Milanossa, 1945.
**Piazzale Loreto** on Milanon kaupungin keskusaukio. Se sijaitsee hallinnollisella vyöhykkeellä Zona 2, kaupungin keskustan koillisosassa Milanon päärautatieaseman läheisyydessä. Piazzale Loretolle johtaa kahdeksan eri suunnista tulevaa katua, muun muassa yksi kaupungin pääkaduista ja sen tärkein ostoskatu Corso Buenos Aires.

Loreton aukio ja sitä ympäröivä samanniminen alue ovat saaneet nimensä Loreton kaupunkiin liittyvän pyhimyskultin mukaan. Aukion keskellä sijaitsee nykyään puisto sekä metroasema.

Toisen maailmansodan tapahtumat
-------------------------------

29. huhtikuuta 1945 Piazzale Loreto oli näyttämönä yhdelle Italian historian tunnetuimmista tapahtumista, kun Italian vastarintaliikkeeseen kuuluneiden partisaanien päivää aikaisemmin ampuman diktaattori Mussolinin, hänen rakastajattarensa Clara Petaccin sekä muutaman muun merkittävän fasistin ruumiit asetettiin näytteille aukiolla sijainneelle huoltoasemalle. Lisäksi Piazzale Loretolla teloitettiin samana päivänä tunnettu fasistijohtaja Achille Starace. Myös hänen ruumiinsa asetettiin jaloistaan roikkumaan Esso-aseman katoksen reunalta.

Huoltoasema oli sama, jossa natsi-Saksan armeija oli vuotta aikaisemmin teloittanut 15 milanolaista siviiliä. Heidät ammuttiin kostoksi partisaanien tekemistä iskuista. Sodan jälkeen aukiolla tehtiin mittavia liikennejärjestelyjä, eikä huoltoaseman paikka ole enää nähtävillä.

Lähteet
-------

1. 1 2  A case study | Piazzale Loreto in Milan, a space for new urban strategies (Arkistoitu – Internet Archive) Flow-n. Viitattu 14.12.2013.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Piazzale Loreto** Wikimedia Commonsissa
Brigita Langerholc vuonna 2012.
**Brigita Langerholc** (s. 23. heinäkuuta 1976 Kranj) on slovenialainen keskimatkojen juoksija.

Langerholc sijoittui Sydneyn olympialaisissa 2000 neljänneksi 800 metrin juoksussa ajalla 1.58,51, ja kuului alkuerissä karsiutuneeseen Slovenian 4 × 400 metrin viestijoukkueeseen. Pekingin olympialaisissa 2008 hän karsiutui 800 metrin välierissä.

Langerholc sijoittui 800 metrillä MM-kilpailuissa viidenneksi Osakassa 2007 ajalla 1.58,52. Hän karsiutui saman matkan MM-välierissä Sevillassa 1999 ja Pariisissa 2003 sekä alkuerissä Edmontonissa 2001 ja Helsingissä 2005. Sisäratojen MM-kilpailuissa hän karsiutui 800 metrin välierissä Birminghamissa 2003.

Hän sijoittui 800 metrillä viidenneksi Göteborgin EM-kilpailuissa 2006 ja kuudenneksi Birminghamin EM-hallikilpailuissa 2007.

Langerholc saavutti universiadeissa 800 metrillä kultaa 2001 ja hopeaa 1999. Välimeren kilpailuissa hän sai samalla matkalla hopeaa 2001. Hän oli IAAF:n yleisurheilufinaalissa 2007 viides 800 metrillä.

Henkilökohtaiset ennätykset
---------------------------

### Ulkoradat

| *Laji* | *Tulos* | *Paikka* | *Päivä* |
| --- | --- | --- | --- |
| 400 m | 52,02 | Ljubljana | 14. elokuuta 2000 |
| 600 m | 1.25,84 | Ljubljana | 3. kesäkuuta 2007 |
| 800 m | 1.58,41 | Osaka | 26. elokuuta 2007 |
| 1 000 m | 2.37,47 | Linz | 22. elokuuta 2006 |

### Sisäradat

| *Laji* | *Tulos* | *Paikka* | *Päivä* |
| --- | --- | --- | --- |
| 400 m | 52,81 | Karlsruhe | 11. helmikuuta 2007 |
| 800 m | 2,00,44 | Stuttgart | 3. helmikuuta 2007 |
| 1 000 m | 2.39,20 | Birmingham | 21. helmikuuta 2003 |

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Brigita Langerholc *sports-reference.com*.  Arkistoitu 8.9.2011. Viitattu 17.10.2015. (englanniksi)
2. 1 2 3 4 5 6 7  Brigita Langerholc Kansainvälinen yleisurheiluliitto.  (englanniksi)
3. 1 2 3 4 5 6  Athletics - Brigita LANGERHOLC *the-sports.org*. Viitattu 17.10.2015. (englanniksi)
4. ↑  WORLD STUDENT GAMES (UNIVERSIADE - WOMEN) 800 metres *gbrathletics.com*. Viitattu 17.10.2015. (englanniksi)
5. ↑  MEDITERRANEAN GAMES 800 metres *gbrathletics.com*. Viitattu 17.10.2015. (englanniksi)


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* World Athletics

 |

 |
Kroatian kansalliskirjaston julkisivua.
**Kroatian kansallis- ja yliopistokirjasto Zagrebissa** (kroatiaksi *Nacionalna i sveučilišna knjižnica u Zagrebu‎‎‎*, lyhenne: NSK) on Zagrebissa sijaitseva Kroatian kansalliskirjasto, joka toimii myös Zagrebin yliopiston kirjastona. Sillä on vapaakappaleoikeus Kroatiassa tehtyihin julkaisuihin.

Kirjaston kokoelmat käsittävät noin 3 miljoonaa nimikettä. Kirjastoa johtaa tohtori Tatijana Petrić.

Historia
--------

Kroatian kansallis- ja yliopistokirjasto kertoo kirjastotoimintansa olevan jatkoa jesuiittojen vuonna 1611 perustaman kollegiumille kirjastoineen. Tuohon oppilaitokseen avattiin 1645 oma kirjastotila, josta piti huolta kirjastonhoitaja. Oppilaitos muutetaan vuonna 1669 Zagrebin akatemiaksi (Academia Zagrabiensis) ja kirjasto kokoelmineent siirretään dominikaaliluostarilta vapautuneeseen rakennukseen.

Vuonna 1776, jesuiittojen toiminnan loputtua kolmea vuotta aiemmin, kirjasto siirretään osaksi Kuninkaallista Zagrebin tiedeakatemiaa (Regia Academia Zagrabiensis). Vuonna 1816 annetaan säädös rajoitetusta vapaakappaleoikeudesta, ja kirjaston merkitys alkaa jälleen kasvaa. Vuonna 1837 vapaakappalesäädös laajennetaan koskemaan koko Kroatian ja Slavonian aluetta; kirjasto saa latinalaisen nimen *Nationalis Academica Bibliotheca*.

Vuonna 1874 perustetaan kuninkaallinen Zagrebin yliopisto ja akateemisesta kirjastosta (Bibliotheca Regiae Academiae Zagrabiensis) tulee osa yliopistoa. Kirjasto nimetään yliopiston kirjastoksi. Vuonna 1913 kirjasto muuttaa ensimmäiseen varsinaisesti kirjastolle varattuun rakennukseen Zagrebissa (21 Marko Marulić Square); kokoelmiin kuuluu tällöin 110 000 nidettä. Rakennukseen varatut tilat 500 000 nimikkeelle käyvät kuitenkin ahtaiksi.

Vuonna 1988 uuden kansallis- ja yliopistokirjaston rakennustyöt alkavat. 28. toukokuuta 1995 kansalliskirjaston uudisrakennus avaa ovensa yleisölle.

Lähteet
-------

1. ↑  Location Kroatian kansallis- ja yliopistokirjasto Zagrebissa, nsk.hr. Viitattu 27.8.2017. (englanniksi)
2. 1 2 3 4 5  Historical overview Kroatian kansallis- ja yliopistokirjasto Zagrebissa, nsk.hr. Viitattu 28.8.2017. (englanniksi)
3. 1 2  Briefly about the Library Kroatian kansallis- ja yliopistokirjasto Zagrebissa, nsk.hr. Viitattu 27.8.2017. (englanniksi)
4. ↑  National and University Library in Zagreb The European Library, theeuropeanlibrary.org/. Viitattu 13.1.2018. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Kroatian kansalliskirjasto**.
* IFLA World Report - Croatia (The International Federation of Library Associations and Institutions) (englanniksi) (ifla-world-report.org)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Ruotsi
* Latvia
* Tšekki
	+ 2
	+ 3
* Kroatia
* Portugali

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
Potosíssa vuonna 1768 lyöty piasteri.
**Piasteri** oli Espanjassa vuoden 1497 jälkeen lyöty kahdeksan realin hopearaha, jota jäljiteltiin Meksikossa vuodesta 1535 ja Perussa vuodesta 1598. Latinalaisessa Amerikassa piastereiksi kutsuttiin kaikkia hopeasta lyötyjä pesoja. Nimitys levisi myös Välimeren alueelle ja Kauko-Itään.

Piasteri oli 1800-luvulle saakka hopeaharkkoihin vertautuva kansainvälisen kaupan väline, jonka arvo noteerattiin pörssissä. Sen kilpailijoita Levantissa olivat löwentaler ja Maria Teresian taaleri. Piastereita lyötiin myös Turkissa, Egyptissä, Tanskassa, Preussissa ja Ranskassa.

Ranskan Indokiinan piasteri oli Ranskan Indokiinan rahayksikkö vuodesta 1895. Nykyään piasteri on Egyptin, Libanonin, Syyrian ja Sudanin punnan sadasosan nimitys.

Lähteet
-------

1. 1 2  Pick, Franz & Sédillot, René: *All the Monies of the World: A Chronicle of Currency Values*, s. 410–415. New York: Pick Publishing Corporation, 1971. Teoksen verkkoversio.
2. 1 2  Gladki, V. D.: *Slovar numizmata*, s. 196. Moskva: Tsentrpoligraf, 2010. ISBN 978-5-227-02353-7.
Mulgipuuro valmistetaan perunoista ja murskatuista ohrasuurimoista.
**Virolainen keittiö** on perinteisesti noudattanut vuodenaikojen rytmiä. Kesällä Virossa syödään puutarhan antimia kuten uusia perunoita. Heinä–elokuussa syödään paljon esimerkiksi kampelaa. Syksyn tullen aletaan suosia raskaampia ruokia, kuten hapankaalia, uunipaistia, lihahyytelöitä, verimakkaraa sekä täyteläisiä keittoja ja pataruokia.

Tyypillisiä virolaisia ruokia ovat esimerkiksi hapatettu ruisleipä ja hapankaali sekä sian- ja vasikanlihasta virolaisittain valmistettu lihahyytelö (*sült*). Virolainen kilohaili *Tallinna kilu* on höystetty 12 eri mausteella. Suolasilakka oli suosittua etenkin entisaikoihin, mutta nykyisin sen sijaan syödään paljon paistettua silakkaa. Sienet ovat suosittua ruokaa, ja smetanainen sienikastike on pidetty arkiruoka.

Suosituinta lihaa Virossa on sianliha, jota nautitaan tavallisimmin perunan ja haudutetun hapankaalin kanssa. Perinneruoka *mulgikapsad* on haudutettua hapankaalta ohrasuurimoiden ja rasvaisen sianlihan kera.

Keitoista suosittua on lihaisa hapankaalikeitto, johon lisätään porkkanaa ja ohrasuurimoita, sekä savustetun sianlihan ryydittämä hernekeitto, joka voi olla kirkasta tai sakeaa.

Suosittuja juomia Virossa ovat olleet maltainen kotikalja ja sima sekä keväisin koivun mahla. Maltaasta tai sokerijuurikkaasta pantiin makeaa olutta jouluksi ja muiksi pyhiksi.

Entisaikoina Viron ruokakulttuurin alueelliset erot olivat nykyistä suurempia. Rannikolla ja saarilla syötiin leivän ohella suolasilakkaa sekä kuivattua tai savustettua kalaa. Sisämaassa syötiin monenlaista lihaa. Perunasta tuli virolaisten perusruokaa 1800-luvun loppuvuosikymmeniin mennessä. Arkisin virolainen talonpoika nautti suurimoista keitettyä puuroa ja piimää tai keitettyjä, kuorimattomia perunoita. Myös rahka, suolasilakat, voi, liha ja munakokkeli kuuluivat arkiruokaan.

Virolainen talonpoikaisperhe söi perinteisesti kotona yhdessä. Ruoka-aika oli totinen ja harras hetki, eikä ruokapöydässä puhuttu. Nykyisin ruoka-ajat ovat vapaammat. Suurina juhlapäivinä nautitaan yhä perinteisiä ruokia. Jouluna syödään hyvin runsaasti: perinteisiä virolaisia jouluruokia ovat lihahyytelö, sian- ja hanhenpaisti, uunissa paistetut perunat, hapankaali ja verimakkara.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6 7  Ilves, Harri; Suitsu, Maire; Virkus, Lia: *Virolainen keittiö*, s. 6–17. Suomentanut Pääskylä-Malmström, Tehri. AS Ajakirjade Kirjastus, 2013. ISBN 978-9949-502-60-8.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Virolainen keittiö** Wikimedia Commonsissa