recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Atro Lahtela** (s. 1959 Helsinki) on suomalainen elokuvaohjaaja ja käsikirjoittaja. Hän on ollut käsikirjoittajana elokuvassa Menolippu Mombasaan, tv-sarja Sorjosen 1. kaudella sekä ohjannut kauhuelokuvan Silmä silmästä, dokumentin Kieltolaista sekä historiallisen minisarjan Seitsemäntoista.

Henkilöhistoria
---------------

Atro Lahtelan vanhemmat olivat kansanedustaja Olavi Lahtela (1915−1968) ja historianopettaja, kirjailija Meeri Kyllikki Kallas (1916−1979). 
Kirjailija Markku Lahtela (1936−1980) oli hänen isoveljensä, kirjailija Silvo Lahtela ja kirjailija, pappi Johannes Lahtela ovat hänen veljenlapsiaan. Viestintäjohtaja Mikael Jungner on hänen sisarenlapsensa. 
Lahtela on naimisissa Karin Widingin kanssa ja heille on kaksi lasta, Miro Lahtela ja Martin Lahtela.

Lahtela opiskeli Helsingin yliopistossa yhteiskuntatieteitä ja humanistisia aineita valmistumatta, vuonna 1995 hän valmistui Teatterikorkeakoulun täydennyskoulutuskeskuksesta käsikirjoittajaksi.

Ura
---

Lahtela oli Ylioppilasteatterin jäsen 1983−1988. Hän oli elokuviin erikoistuneena toimittajana ja juontajana Radio Cityssä 1985−1991 ja Radiomafiassa 1991−1994. Yle TV1:lle hän teki mm elokuvaohjelmaa Noitaympyät. 

Lahtelan ensimmäinen dokumentti Giger - matka tajunnan ytimeen (1992) sai Valtion laatutukipalkinnon 1993. 

Vuodesta 1995 alkaen hän on toiminut ohjaajana ja käsikirjoittajana elokuvissa, TV-draamoissa ja sarjoissa sekä kuunnelmissa. Dokumentteja hän on tehnyt kymmeniä, mm Kalle Holmbergista (2009), Jääkäreistä (2015) sekä Kieltolaista (2022).
Lahtela on tehnyt J.P. Pulkkisen kanssa dokumentit Mika Waltarista (2008) sekä Suomalaisesta Juhasta (2002). Sarjasta Ammatti: kirjailija Lahtela sai osana työryhmää Tiedonjulkistamisen valtionpalkinnon 2003.
Lahtela on ohjannut useita historiaan sijoittuvia draamoja, kuten Presidentit, Piru ja Peijooni, Seitsemäntoista, joista Valtiopeli 1863 toi Koura-palkinnon pääpalkinnon 2014. 

Lahtela on tehnyt myös asiaohjelma -sarjoja eri asiantuntijoiden kanssa, kuten ihmismielen pimeyttä tutkiva Pimeän puolella (2010) Hannu Lauerman kanssa, maailmankaikkeutta pohtiva 5 kulmaa kosmologiaan (2008) Esko Valtaojan kanssa sekä symbolitutkija Liisa Väisäsen kanssa sarjaa Merkkien salat (2017, 2021). 

Ohjaajana tai kirjoittajana Lahtela on tehnyt n. 40 kuunnelmaa Radioteatteriin. Radiokuunnelmistaan hän on saanut Sokeain kuunnelmapalkinnon 5 kertaa, sekä ohjaajana että käsikirjoittajana.

Aiheesta muualla
----------------

Elonet

IMDP
**Yrjö Kaarlo Koskinen** (9. marraskuuta 1891 Viipuri – 29. syyskuuta 1964) oli suomalainen maataloustieteilijä, joka sai maanviljelysneuvoksen arvonimen vuonna 1944.

Koskisen vanhemmat olivat muurari Kaarlo Koskinen ja Matilda Matintytär ja puoliso vuodesta 1921 Anni Martta Sarvasilta. Koskinen kirjoitti ylioppilaaksi Viipurin klassisessa lyseosta vuonna 1912 ja valmistui agronomiksi pääaineenaan maanviljelysoppi vuonna 1917. Koskinen aloitti työuransa Maanviljelystaloudellisen koelaitoksen toisena assistenttina vuonna 1916. Hänet valittiin Uudenmaan läänin maanviljelysseuran sihteeriksi ja maatalouskonsulentiksi vuonna 1918. Pisimpään Koskinen toimi Mikkelin maalaiskunnan Otavan kasvinviljelyskoeaseman johtajana 1920–1958. Koeasema siirrettiin Mikkelin maalaiskunnan Rantakylään valtion omistamalle Karilan tilalle vuonna 1926, jossa Koskinen perehtyi erityisesti perunalajikkeiden tutkimiseen.

Koskinen suoritti filosofian kandidaatin tutkinnon vuonna 1925 ja opetti Otavan kansanopistossa 1920–1923 ja Suomen Nuoriso-opistossa 1927–1929 ja 1931–1932. Kokoomuslainen Koskinen oli Mikkelin maalaiskunnan kunnanvaltuustossa ja kirkkovaltuustossa, ja hänellä oli useita luottamustoimia. Hän oli ehdolla eduskunta- ja presidentin valitsijamiesvaaleissa vuonna 1936.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Yrjö Koskinen *Biografiasampo*. Viitattu 10.8.2022.
**Logos** on internetissä julkaistava suomenkielinen filosofian tietosanakirja. Se on ei-kaupallinen ja käyttäjilleen maksuton. *Logoksen* artikkelit käsittelevät filosofista sanastoa, yksittäisiä filosofeja ja filosofisia teoksia sekä filosofian tutkimia käsitteitä. Artikkelit ovat alan asiantuntijoiden kirjoittamia, ja ne täyttävät tieteellisen julkaisun kriteerit. Tekijät kirjoittavat artikkeleita pääosin vapaaehtoistyönä. *Logosta* julkaisee Eurooppalaisen filosofian seura.

*Logoksen* artikkeleissa on pyritty kiinnittämään erityisesti huomiota suomalaisen filosofian historiaan sekä suomalaisen tutkimuksen osuuteen filosofian eri osa-alueilla ja filosofisten suuntausten vastaanottoon Suomessa.

*Logos*-ensyklopediassa on julkaistu yli sata artikkelia (maaliskuu 2015), ja uusia artikkeleita ilmestyy tasaisin väliajoin. Keväällä 2015 alkaneessa uudistuksessa artikkeleita laajennetaan kohti yleiskieltä. Ensyklopedian rakenne on hierarkkinen, mikä mahdollistaa yleistajuisten pääartikkeleiden ohessa julkaistavan myös filosofian erityiskysymyksiin syventyviä artikkeleita, jotka palvelevat hyvin ennakkotiedoin varustettuja lukijoita. 

Kreikan kielen sana logos voi merkitä sanaa, periaatetta tai järjestystä. Logos-ensyklopedian nimessä nämä merkitykset yhdistyvät ensyklopedian koostuessa sanoista ja sanoja selittävistä sanoista sekä järjestyksestä. Logos voi tarkoittaa myös järkeä, mikä näkyykin niissä periaatteissa, joiden mukaan *Logos* on järjestynyt.

*Logosta* ovat tukeneet Alfred Kordelinin säätiö (2008) ja Koneen säätiö (2013).

Päätoimittajat
--------------

* Sami Syrjämäki 2005–2010
* Toni Kannisto 2011–2013
* Kalle Puolakka 2013–2018
* Sanna Tirkkonen 2019 alkaen

Katso myös
----------

* *Filosofia.fi*
* *Internet Encyclopedia of Philosophy*
* *Stanford Encyclopedia of Philosophy*

Lähteet
-------

* Logos-ensyklopedian esittely

### Viitteet

1. 1 2  Aki Petteri Lehtinen: Logos-tietosanakirja sivistää verkossa.  *Helsingin Sanomat*, 16.3.2015, s. B 4. Artikkelin verkkoversio. Viitattu 28.1.2021.

Aiheesta muualla
----------------

* Logos-ensyklopedia
**Diego Perotti** (s. 26. heinäkuuta 1988 Moreno, Buenos Aires, Argentiina) on argentiinalainen jalkapalloilija. Hän edustaa turkkilaista Fenerbahçea. Hän on pelipaikaltaan vasen laitalinkki, mutta pystyy myös pelaamaan hyökkäävänä keskikenttäpelaajana.

Ura
---

Perotti liittyi Sevillaan kesällä 2007 Deportivo Morónista. Hän joutui kuitenkin pelaamaan ensimmäisen kautensa Sevillan reservijoukkueessa, joka pelasi maan toiseksi korkeimmalla sarjatasolla.

Kauden 2008–2009 alussa hän pelasi edelleen reservijoukkueessa. 15. helmikuuta 2009 hän debytoi Sevillan edustusjoukkueessa ottelussa Espanyolia vastaan, joka päättyi Sevillan 2–0-voittoon. 23. toukokuuta 2009 Perotti teki ensimmäisen maalinsa pääsarjassa Deportivoa vastaan. Sevilla sijoittui kauden päätteeksi sarjan kolmanneksi, joka oikeutti pääsyn kauden 2009–2010 Mestarien liigaan.

Sevillan jälkeen Perotti on pelannut kotimaassaan Boca Juniorsissa, Italiassa Genoassa ja Romassa sekä lokakuusta 2020 alkaen Turkissa Fenerbahçessa.

Perotti on pelannut Argentiinan maajoukkueessa viisi ottelua: yhden marraskuussa 2009, yhden kesäkuussa 2011, kaksi marraskuussa 2017 ja yhden maaliskuussa 2018.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Diego Perotti Transfermarkt-sivustolla (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Esittely BDFutbol -sivustolla
Berliinin egyptiläisessä museossa näytteillä oleva kopio Westcarin papyruksesta.
**Egyptin kirjallisuuden** juuret juontavat muinaiseen Eyptiin ja siihen kuuluu joitakin vanhimmista tunnetuista teoksista. Egyptiläiset olivat ensimmäisiä, jotka ryhtyivät kehittämään kirjallisuutta kirjojen muodossa.

Muinaisen Egyptin kirjallisuus
------------------------------

Muinaisessa Egyptissä kirjallisuutta laadittiin muun muassa papyrukselle, seiniin, hautoihin, pyramideihin ja obeliskeihin. Ehkä parhaiten tunnettu muinaisen Egyptin teos on Sinuhen tarina. Muita kuuluisia teoksia ovat Westcarin ja Ebersin papyrukset sekä Kuolleiden kirja. Pääosa kirjallisuudesta oli lukijan opastamiseksi laadittua tietokirjallisuutta, mutta kirjailijat laativat myös puhtaasti viihteellistä kirjallisuutta muun muassa myyteistä, tarinoista ja elämäkerroista. Omaelämäkertaa on kutsuttu Egyptin kirjallisuuden vanhimmaksi muodoksi.

Niilillä oli huomattava vaikutus muinaisiin egyptiläisiin. Aleksandrian kirjaston kokoelmin tutustumaan saapui runsaasti merkittäviä henkilöitä eri puolilta antiikin maailmaa.

Kristityn Egyptin kirjallisuus
------------------------------

Aleksandriasta kehittyi varhaisen kristinusko merkittävä keskus. Koptinkieliset teokset olivat merkittävä lisä ajan kristillisen kirjallisuuden joukkoon ja Nag Hammadin kirjasto auttoi säilyttämään teoksia, jotka muuten olisivat tuhoutuneet.

Islamilainen kirjallisuus
-------------------------

800-vuosisadalle mennessä islaminuskoiset arabit olivat valloittaneet Egyptin. Kirjallisuus ja kirjastot kukoistivat keskiaikaisessa Egyptissä. Kankaasta valmistettu paperi korvasi papyruksen ja kirjoitusjärjestelmäksi vakiintui kalligrafia. Teokset käsittelivät lähes yksinomaan islamia. Ensimmäinen Egyptissä kirjoitettu romaani oli Ibn al-Nasidin *Theologus Autodidactus*, joka on myös ensimmäinen tieteisromaani ja teologinen romaani.

Useat *Tuhat ja yksi yötä* -satukokoelman kertomuksista voidaan jäljittää keskiaikaisen Egyptin tarinankerrontatraditioon. Kertomukset ovat todennäköisesti kiertäneet suullisesti tai yksittäisinä tarinoina kirjallisessa muodossa ennen kuin ne koottiin yhdeksi kokoelmaksi ja ne muodostavat yhden kokoelman kolmesta kerrostumasta.

Nykyisen Egyptin kirjallisuus
-----------------------------

1800-luvun lopulla ja 1900-luvun alussa arabimaailma koki renessanssimaisen heräämisen, joka kosketti lähes kaikkia elämänalueita, kirjallisuus mukaan lukien. Yksi merkittävimmistä henkilöistä oli Nobelin kirjallisuuspalkinnon ensimmäisenä egyptiläisenä voittanut Naguib Mahfouz. Vuonna 1914 Muhammad Husayn Haykal kirjoitti modernin Egyptin ensimmäisenä romaanina pidetyn Zaynabin.

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Egyptian literature
**Diego Tardelli Martins** (eli **Diego Tardelli**; s. 10. toukokuuta 1985 Santa Bárbara d'Oeste) on brasilialainen jalkapalloilija, joka edustaa Kiinan Superliiga:ssa pelaavaa Shandong Lunengia. Oikeajalkainen Tardelli on pelipaikaltaan hyökkääjä. Hän pelaa myös Brasilian jalkapallomaajoukkueessa. Tardelli ei ole hänen sukunimensä, hänen sukunimensä on Martins. Tardelli on vain pieni kunnianosoitus Tardellin isältä jalkapallolegenda Marco Tardellia kohtaan.

Ura
---

### Seurajoukkueura

Tardelli aloitti uransa São Paulo FC:ssä, jota hän edusti vuodet 2004–2007. Tardelli voitti seuran kanssa Série A:n ja Copa Libertadoresin. Vuosina 2005–2006 hän oli lainalla Espanjan Primera Divisiónin Real Betisissä ja vuotta myöhemmin Alankomaiden Eredivisien PSV:ssä, jossa hän voitti myös kauden 2006–2007 Alankomaiden mestaruuden. Vuonna 2006 Tardelli kävi lainalla myös São Caetanossa.

Tammikuussa 2008 Tardelli siirtyi niin ikään Brasilian pääsarjassa pelanneeseen Flamengoon, jota hän edusti vuoden 2008 ajan, ennen kuin jatkoi matkaansa tammikuussa 2009 brasilialaiseen Atlético Mineiroon. Hän teki Mineirossa 114 pelissä peräti 73 maalia kahden kauden aikana. Maaliskuussa 2011 Tardelli siirtyi kovasti panostaneeseen venäläiseen FK Anži Mahatškalaan. Anžia Tardelli edusti vajaan vuoden ajan pelaten vain 13 ottelua ilman maaleja, kunnes hän tammikuussa 2012 siirtyi qatarilaiseen Al-Gharafa SC:hen. Tardelli edusti myös qatarilaisseuraa vain vuoden, ennen kuin 24 liigapelin ja 13 maalin jälkeen siirtyi takaisin kotimaahansa ja Atlético Mineiroon tammikuussa 2013. Toisella jaksollaan Mineirossa Tardelli voitti Copa Libertadoresin toistamiseen, Copa do Brasilin sekä Recopa Sudamericanan.

Tammikuun 2015 siirtoikkunassa Tardelli siirtyi Kiinan Superliigan Shandong Lunengiin.

### Maajoukkueura

Tardelli on pelannut aikaisemmin muun muassa Brasilian alle 20-vuotiaiden maajoukkueessa. Brasilian jalkapallomaajoukkueessa hän debytoi heinäkuussa 2009 Viroa vastaan Tallinnassa pelatessaan Atlético Mineirossa. Vuosina 2009–2010 Tardelli pelasi viisi maaottelua onnistumatta maalinteossa. Vuonna 2014 Tardelli palasi takaisin maajoukkueeseen Dungan astuttua uudelleen päävalmentajan rooliin. Tardelli ratkaisi lokakuussa 2014 Brasilialle 2-0 -voiton Argentiinaa vastaan Superclásico de las Américasissa kahdella maalillaan, jotka olivat hänen maajoukkueuransa ensimmäiset.

Lähteet
-------

* Diego Tardelli Transfermarkt-sivustolla (englanniksi)
* 

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 

Brasilian joukkue – Copa América 2015
1 Jefferson |
2 Alves |
3 Miranda |
4 David Luiz |
5 Fernandinho |
6 Filipe Luís |
7 Robinho |
8 Casemiro |
9 Tardelli |
10 Neymar |
11 Costa |
12 Neto |
13 Marquinhos |
14 Silva |
15 Geferson |
16 Fabinho |
17 Fred |
18 Firmino |
19 Willian |
20 Ribeiro |
21 Coutinho |
22 Elias |
23 Grohe |
Valmentaja Dunga
David Ashworth
**David Ashworth** (1868 Waterford, Irlanti – 1947) oli irlantilainen jalkapallovalmentaja, joka tuli tunnetuksi Liverpoolin ja Oldham Athleticin valmentajana. Ennen valmennusuraansa hän toimi jalkapalloerotuomarina.

Ashworthista tuli vuonna 1906 Oldham Athleticin ensimmäinen valmentaja. Kahdeksan Oldham-vuoden jälkeen hän siirtyi valmentajamaan Stockport Countya vuonna 1914 ja pysyi seurassa läpi Ensimmäisen maailmansodan.

Vuonna 1920 Ashworth nimettiin Liverpoolin valmentajaksi ja ensimmäisellä kaudellaan hän johdatti joukkueen toiseksi parhaimpaan saavutukseensa, 4. sijalle, kahdeksan pisteen päähän mestari Burnleystä.

Seuraavalla kaudella 1921–1922 Ashworth johdatti Liverpoolin seuran kaikkien aikojen kolmanteen liigamestaruuteen. Joukkue oli seuraavalla kaudella matkalla toiseen peräkkäiseen menestykselliseen kauteen, kun Ashworth helmikuussa 1923 jätti liigakärjen ja palasi Oldhamiin ja liigan pohjalle. Oldham putosi kauden päätteeksi, samalla kun Liverpool voitti vain yhden seitsemästä viimeisestä ottelustaan, mutta voitti kuitenkin mestaruuden kuuden pisteen erolla.

Ashworth valmensi Oldhamia vain vuoden ennen kuin siirtyi Manchester Cityyn, mutta erosi vuonna 1925, koska joukkue kamppaili putoamista vastaan. Sen jälkeen hänellä oli lyhyt pesti Walsallin valmentajana vuosien 1926 ja 1927 aikana.

Ashworth kuoli vuonna 1947, 79 vuoden ikäisenä.

Aiheesta muualla
----------------

* Valmentajaprofiili lfchistory.net-sivustolla (arkistoitu versio)
Bislett stadion
**Bislett stadion** on Norjan pääkaupungissa Oslossa sijaitseva urheilustadion. Vanha Bislett purettiin vuonna 2004 ja seuraavaksi vuodeksi tilalle valmistui uusi ja nykyaikainen stadion. 

Stadion oli pitkän aikaa Norjan pikaluistelun keskus. Bislettillä järjestettiin pikaluistelun MM-kisat 12 kertaa ja EM-kisat kymmenen kertaa. Stadion toimi virallisena olympiastadionina 1952 Oslon talviolympialaisissa. Bislettillä on tehty kaikkiaan 15 pikaluistelun maailmanennätystä. Vuoden 1988 jälkeen Bislett ei kuitenkaan ole enää ollut pikaluistelukäytössä. 

Yleisurheilussa Bislettillä on järjestetty Bislett Games -tapahtuma vuosittain vuodesta 1965 lähtien. Tapahtuma oli osa Kultaista liigaa. Stadionilla on rikottu historiansa aikana 65 yleisurheilun maailmanennätystä. Ennen uudistustöitä stadionilla oli vain kuusi juoksurataa. Vuonna 2010 Kultaisen liigan korvasi Timanttiliiga, jonka kolmas kilpailu järjestettiin Bislettin stadionilla 4. kesäkuuta.

Jalkapallossa Bislett toimi yli 50 vuoden ajan Vålerengan kotikenttänä.

Lähteet
-------

1. ↑  Bislett Stadium *Accidentally Wes Anderson*. Viitattu 1.7.2021. (englanniksi)
2. ↑  About Us *oslo.diamondleague.com*. Viitattu 1.7.2021.

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Bislett stadion**.
*
Bisi Silva
**Bisi Silva** (1962 – 12. helmikuuta 2019 Lagos) oli nigerialainen kuraattori.

Silva perusti Lagosin Centre for Contemporary Artin (CCA) vuonna 2007 ja toimi sen taiteellisena johtajana. Hän avasi sen kokeellisena tilana nuorille taiteilijoille. Lagosin kaupalliset galleriat olivat harvoin keskittyneet muuhun kuin maalaus- ja veistotaiteeseen, joten Silva pyrki luomaan laajempia taiteellisia mahdollisuuksia. Centre for Contemporary Artista tuli keskeinen afrikkalaisen taiteen näyttelyiden ja afrikkalaista taidetta koskevan tutkimuksen mahdollistaja. Sen tiloihin kerättiin myös suuri kirjasto. Samanaikaisesti Silva johti Kansainvälistä Àsìkò-taidekoulua ja edisti diskurssia nykytaiteesta eri kultturitaustoista tulevien ihmisten välillä. Hän kuratoi Centre for Contemporary Artissa muiden muassa näyttelyt *Democrazy* (2007–2008), *Like a Virgin* (Lucy Azubuike, Zanele Muholi, 2009) ja *If I Could Save Time* (Kelani Abass, 2016–2017).

Silva toimi kuraattorina myös kansainvälisellä tasolla. Vuonna 2011 itsenäisenä ARS 11 -hankkeen osana Kiasmassa pidettiin J. D. 'Okhai Ojeikeren taiteeseen keskittynyt näyttely *Moments of Beauty*, jonka kuratoivat Silva ja Aura Seikkula. Silva oli kymmenennen African Photography Encounters -tapahtuman taiteellinen johtaja Bamakossa. Hän oli myös kuratoimassa toista Thessalonikin nykytaiteen biennaalia (2009) sekä seitsemättä Dakarin biennaalia (Dak'Art, 2006) ja toimi 55. Venetsian biennaalin (2013) kansainvälisen tuomariston jäsenenä. Centre for Contemporary Artin, Menil Collectionin (Houston) ja Pulitzer Foundation for the Artsin (Missouri) yhteistyönä pidettiin vuosina 2012–2013 näyttely *The Progress of Love*. Vuonna 2014 Silva kuului Kiovan PinchukArtCentren Future Generation Art Prizen jakaneeseen kansainväliseen tuomaristoon. Vuonna 2018 hän oli jakamassa Hugo Boss Prizea.

Silva julkaisi vuonna 2017 opetusohjelmaansa käsittelevän teoksen *Àsìkò: On the Future of Artistic and Curatorial Pedagogies in Africa*. Hän toimi Prinssi Clausin rahaston neuvonantajana ja kirjoitti lukuisiin kansainvälisiin taidelehtiin. Hän kuoli helmikuussa 2019 pitkään syöpää sairastettuaan.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Oluremi C. Onabanjo, Bisi Silva Changed the Way We See African Photography Aperture 21.2.2019, viitattu 15.1.2023
2. 1 2 3 4 5  Bisi Silva (1962-2019) Artforum International 13.2.2019, viitattu 15.1.2023
3. 1 2 3 4  Bisi Silva (1962-2019) Prince Claus Fund, viitattu 15.1.2023
4. ↑  Moments of Beauty Kiasma-lehti No 48 Vol 14 (2011), viitattu 15.1.2023


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Kreikka
* Alankomaat

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* IdRef

 |

 |
**Juhani Horma** (11. kesäkuuta 1930 Tampere – 25. joulukuuta 1995 Hattula) oli suomalainen purjelentäjä.

Horman lentoura kesti yli 50 vuotta. Se alkoi Parolan lentokentällä 14-vuotiaana 14. tammikuuta 1945, jolloin hän lensi Grunau 9-liitokoneella 10 sekunnin mittaisen lennon autohinauksella. Ura jatkui vielä senkin jälkeen, kun hän oli joutunut vakavaan onnettomuuteen vuonna 1970. Horma hinasi moottorikoneella purjelentokonetta, jonka lentäjä teki ohjausvirheen ja hinauskone syöksyi maahan. Palomestarina työskennellyt Horma joutui työkyvyttömyyseläkkeelle, mutta pystyi edelleen purjelentoon.

Horma osallistui useisiin purjelennon maailmanmestaruuskilpailuihin, joissa hän sijoittui parhaimmillaan pronssille vuonna 1963. Hän osallistui myös SM-kilpailuihin yli 30 kertaa ja teki 22 Suomen ennätystä. Horma oli yksi tärkeimmistä toimijoista Räyskälän lentopaikan raivaamisessa harrasteilmailun käyttöön ja toimi purjelentokouluttajana 40 vuoden ajan.

Horma on palkittu lukuisilla kunnianosoituksilla toiminnastaan ilmailun hyväksi. Hän sai Harmon-patsaan 1964, Suomen Ilmailuliiton kultaisen ansiomerkin 1968 ja kansainvälisesti arvostetun Otto Lilienthal-mitalin 1987. Urho Kekkonen myönsi Hormalle vuonna 1979 lentokapteenin arvonimen ensimmäisenä pelkästään harrasteilmailun ansioista.

Horma lensi purjelentokoneella uransa aikana 8 000 tuntia ja 148 000 matkalentokilometriä.

Horma menehtyi 25. joulukuuta 1995, kun hän hukkui olleessaan auraamassa Lehijärven jäälle lentokenttää. Horman traktori upposi järveen, kun jää petti sen alta.

Lähteet
-------

* Raivio, Jyri: Onnettomuuskaan ei lopettanut kapteenin rakkautta purjelentoon. (Nimiä tänään) *Helsingin Sanomat*, 11.6.1990.
* Raivio, Jyri: Lentokapteeni Juhani Horma - Koko elämä purjelennolle. (Nimiä tänään) *Helsingin Sanomat*, 29.12.1995.
* Anneli Kokkola, Urheilu, historia ja julkisuus

### Viitteet

1. ↑  Hämeenlinnalainen lentokapteeni hukkui Hattulassa.  *Helsingin Sanomat*, 27.12.1995.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Kansalliset Muokkaa Wikidatassa | 
* Suomi (KANTO)

 |

 |
**Belbina** (m.kreik. Βέλβινα) oli antiikin aikainen kaupunki ja kaupunkivaltio (*polis*) samannimisellä saarella (nyk. Ágios Geórgios) Saroninlahden suulla Kreikassa.

Maantiede
---------

Belbinan kaupunkivaltio käsitti koko samannimisen saaren, eikä saarella ollut muita poliksia. Saari sijaitsi vajaan 20 kilometrin päässä Sunionin (nyk. Soúnio) niemestä, ja vaikka se oli lähempänä Attikaa kuin Peloponnesosta, se luettiin antiikin aikana osaksi jälkimmäistä. Saari oli kuten nykyäänkin pieni, jyrkkärinteinen ja vaikeapääsyinen, mutta tästä huolimatta asuttu.

Historia
--------

Belbinan asukkaat olivat Peloponnesokselta tulleita doorilaisia, ja se oli todennäköisesti Lakonian ja Arkadian rajaseudulla sijainneen Belbinan (myös Belemina, Belmina) siirtokunta, mistä kaupunki myös sai nimensä. Kaupungin kansalaisesta käytettiin etnonyymejä *Belbinitēs* (Βελβινίτης) ja *Belbineitēs* (Βελβινείτης).

Kaupungin tiedetään olleen olemassa poliksena ainakin klassisella kaudella. Themistokles kutsui paikkaa yhdeksi koko Hellaan merkityksettömimmäksi. 400-luvun eaa. jälkimmäisellä puoliskolla Belbina kuului Ateenan johtamaan Deloksen meriliittoon, ja se esiintyy liiton verotusluetteloissa vuonna 425/424 eaa.

Rakennukset ja löydökset
------------------------

Asutuksen jäänteitä on löydetty ainakin yhden saaren kukkulan huipulta. Muualla saarella on paljon jäänteitä pengerryksistä, mikä on ollut välttämätöntä saaren jyrkkyyden vuoksi.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Hansen, Mogens Herman & Nielsen, Thomas Heine: "359 Belbina", *An Inventory of Archaic and Classical Poleis*. An Investigation Conducted by The Copenhagen Polis Centre for the Danish National Research Foundation. Oxford: Oxford University Press, 2004. ISBN 0-19-814099-1.
2. 1 2 3 4 5  Smith, William: "Belbina", *Dictionary of Greek and Roman Geography*. Boston: Little, Brown and Company, 1854. Teoksen verkkoversio.
3. ↑  Belbina *Pleiades*. Viitattu 1.6.2020.
4. ↑  Belbina (Attica) 10 Ag. Georgios - Βέλβινα *ToposText*. Viitattu 1.6.2020.
5. ↑  Herodotos: *Historiateos* 8.125.
**Bisnode Finland Oy** on yritys- ja luottotietoyhtiö. Henkilöluottotietojen osalta Suomessa on vain kaksi toimijaa, joista toinen on Suomen Asiakastieto Oy. Yhtiö perustettiin Ruotsissa 1908. Toiminta alkoi Suomessa vuonna 1990 nimellä Soliditet Oy. Vuonna 1993 pohjoismaisen Soliditet-konsernin osti maailman suurin luottotietoalan yritys Dun & Bradstreet.

Bisnode Finland Oy on osa Bisnode-konsernia. Konsernin emoyhtiö on Bisnode AB, joka siirtyi Dun & Bradstreetin hallintaan tammikuussa 2021.  Aikaisempina omistajina olivat Tukholman pörssissä noteerattu pääomasijoittaja Ratos AB (70 %) ja Bonnier AB (30 %). Suomen maajohtajana toimii Juha Airaksinen.

Lähteet
-------

1. ↑  Dun & Bradstreet Enters Into Agreement to Acquire Bisnode, a Leading European Data & Analytics Business *www.businesswire.com*.  8.10.2020. Viitattu 16.3.2021. (englanniksi)
2. ↑  Dun & Bradstreet completes acquisition of Bisnode - Bisnode *www.bisnode.com*. Viitattu 16.3.2021. (englanniksi)
3. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive)

Aiheesta muualla
----------------

* Luottotietolaki
**Biskopsö folkskola** oli Hiittisten kunnan Biskopsön saarella toiminut ruotsinkielinen kansakoulu. Koulu oli toiminnassa vuosina 1919–1962.

Biskopsön kansakoulu perustettiin Biskopsön saarelle vuonna 1919. Tätä ennen Biskopsön, Vänoxan, Ängesön ja Bolaxin saarten lasten koulunkäynnissä oli ollut vain tilapäisratkaisuja. Aluksi koulun toimintaan vuokrattiin huone yhdeltä saaren maatilalta kunnes koulurakennus valmistui vuonna 1922. Koulu oli yksiopettajinen ja vuosikurssien oppilasmäärä vaihteli huomattavasti. Koulussa oli majoitustila siltä varalta, etteivät oppilaat päässet merenkäynnin takia kotiin.

Koulu oli jonkin aikaa Hiittisten kunnan hallinnollinen keskus, sillä opettaja Karl Lindqvist toimi kunnan tehtävissä. Koulussa sijaitsikin hänen aikanaan Hiittisten kunnalliskanslia ja kunnan kirjasto. Biskopsön koulu lakkautettiin vuonna 1962 vähäisen oppilasmäärän vuoksi. Lopettamishetkellä koulussa oli viisi oppilasta.

Biskopsön koulurakennus on ollut myöhemmin Biskopsön kyläyhdistyksen omistuksessa ja toiminut kylän kohtaamispaikkana. Nykyisin koulu on yksityisomistuksessa ja siellä on muun muassa kahvila- ja majoituspalvelua.

Lähteet
-------

1. 1 2  Bo Rosenberg: Biskopsö skola.  *RoHit*, 2009, 7. vsk, s. 50–51. lehden verkkoversio (pdf).  (ruotsiksi)
2. ↑  Jan Sundberg: Biskopsö skola lever upp till sin forna glans.  *RoHit*, 2013, 11. vsk, s. 20–22. lehden verkkoversio (pdf).  (ruotsiksi)
**Franjo Krežma** (2. syyskuuta 1862 Osijek, Itävallan keisarikunta – 15. kesäkuuta 1881 Frankfurt am Main, Saksan keisarikunta), joka tunnetaan saksankielisissä maissa myös nimellä **Franz Krezma**, oli kroatialainen viulisti ja säveltäjä.

Lapsuus ja nuoruus
------------------

Krežma syntyi Osijekissa, Itävallan keisarikunnassa (nykyään osa Kroatiaa) vuonna 1862. Hän osoitti suurta kiinnostusta musiikkia kohtaan jo varhaisessa lapsuudessaan. Hänen lahjakkuutensa viulunsoitossa oli selvää ja nuori Krežma keräsikin mainetta viuluvirtuoosina kotikaupungissaan. Muutettuaan Zagrebiin häntä alkoi opettaa viulisti, säveltäjä ja kapellimestari Đuro Eisenhuth. Kahdeksanvuotiaana Krežma esiintyi ensimmäisen kerran julkisessa konsertissa pianistisiskonsa Ankan kanssa 10. elokuuta 1870 Sisakissa. Itävaltalainen säveltäjä Leopold A. Zellner huomasi hänen kykynsä ja Krežma pääsi kaikkien aikojen nuorimpana oppilaana sisään Wienin konservatorioon Itävaltaan. Pian tämän jälkeen Krežma alkoi jo säveltää ja valmistui konservatoriosta 12-vuotiaana kesällä 1875.

Ura
---

Valmistuttuaan Krežma aloitti uran Euroopassa, edelleen sisarensa tukemana. Hän oli jo 16-vuotiaana tunnettu ja erittäin ihailtu useissa kaupungissa eri puolilla Eurooppaa, muun muassa Roomassa, Prahassa, Genovassa, Pariisissa ja Venetsiassa. Vuonna 1879, niin ikään 16-vuotiaana, hänestä tuli konserttimestari Benjamin Bilsen orkesterissa *Bilse' sche Kapelle*, josta muodostui seuraavina vuosina Berliinin filharmonikot.

Kuolema ja perintö
------------------

Frankfurtissa Saksassa 6. kesäkuuta 1881 pidetyn konsertin jälkeen Krežmalla todettiin sisäkorvan tulehdus, joka kehittyi seuraavina päivinä aivokalvontulehdukseksi. Myöhästyneen leikkauksen jälkeen hän ei palannut tajuihinsa ja kuoli 15. kesäkuuta vain 18-vuotiaana.

Krežmaa arvostivat monet tunnetut muusikot, kuten Giuseppe Verdi ja Franz Liszt. Krežman kotitalossa syttyi joitakin vuosia hänen kuolemansa jälkeen tulipalo, joka tuhosi osan hänen sävellyksistään sekä hänen arvokkaan viulunsa. Hänen tulipalon jälkeen jäljelle jäänet työnsä sisältävät yhden sinfonian, kolme alkusoittoa, useita marsseja, orkesterille sävellettyjä tansseja, muutamia teoksia jousikvartetille ja joitakin kappaleita viululle.

Nykyään hänen mukaansa on nimetty peruskoulu ja nuorille jousisoittajille tarkoitettu festivaali hänen kotikaupungissaan Osijekissa. Vanja Radaušin veistämä Krežman muistomerkki sijaitsee kaupungin keskustassa.

Merkittäviä teoksia
-------------------

*Rêverie viululle ja orkesterille As-duurissa* (1880)

Lähteet
-------

1. 1 2  Kos, Koraljka ""Virtuoz Svjetskog Formata", *Cantus* no. 174, p. 14, May 2012, Zagreb, retrieved on 27.2.2015
2. 1 2 3 4  Krežma, Franjo at Hrvatska Enciklopedija
3. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive)


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* IdRef

 |

 |
Falkonéra  
ΦαλκονέραFalkonéran saari laivasta nähtynä.

|  |  |
| --- | --- |
| Muut nimet | 
Gerakoúlia (Γερακούλια) |
| Sijainti | 
36°50′34″N, 23°53′13″E, SpétsesSaaret, AttikaKreikka |
| Saariryhmä | 
Argo-Saroniset saaret |
| Korkein kohta | 
183 mView and modify data on Wikidata  |
| Pinta-ala | 
1,3 km² |

Väestö| Asukasluku | 
0 |

Karttamuokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa WikidataaTietolaatikon dokumentaatioNäytä Wikidatasta tulevat arvot

**Falkonéra** (kreik. Φαλκονέρα) eli *Gerakoúlia* (Γερακούλια) on pieni Kreikan saari, joka kuuluu Argo-Saronisten saarten saariryhmään. Saaren pinta-ala on 1,3 neliökilometriä ja se on asumaton (vuonna 2001). Hallinnollisesti Falkonéra kuuluu Spétseen kuntaan, Saarten alueyksikköön ja Attikan alueeseen.

Falkonéra sijaitsee Egeanmeren lounaisosassa keskellä Myrtóonmerta erillään muista saarista ja suhteellisen kaukana rannikosta. Saaren etäisyys Peloponnesoksen itärannikosta on noin 38 meripeninkulmaa (noin 71 kilometriä). Spétseen saari sijaitsee noin 43 meripeninkulmaa (noin 79 kilometriä) luoteeseen ja Míloksen saari noin 23 meripeninkulmaa (noin 43 kilometriä) itäkaakkoon.

Falkonéran lähellä sattui 8. joulukuuta 1966 yksi Kreikan historian suurimmista merionnettomuuksista, kun autolautta SS *Heraklion* upposi ja vei mukanaan 217 henkeä.

Lähteet
-------

1. ↑  Makris, A.: Falkonera the Titanic of Greece *Greek Reporter*.  8.12.2013. Viitattu 3.8.2015.

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: el:Φαλκονέρα 

Argo-Saroniset saaret

|  |  |
| --- | --- |
| Pääsaaret | 
* Agkístri
* Aígina
* Dokós
* Hydra
* Póros
* Salamis
* Spétses

 |
| Pienemmät saaret | 
* Ágios Geórgios (Hydra)
* Ágios Geórgios (Salamis)
* Ágios Ioánnis (Aígina)
* Ágios Ioánnis (Hydra)
* Ágios Nikólaos
* Ágios Pétros
* Ágios Thomás
* Arsída
* Boúrtzi
* Doroúsa
* Falkonéra
* Fléves
* Kivotós
* Koronída
* Koumoundoúrou
* Kyrá
* Lagoúsa
* Lagousáki
* Ledoú
* Léros
* Makrónisos (Aígina)
* Makrónisos (Mégara)
* Metópi
* Módi
* Moní
* Pacháki
* Páchi
* Pátroklos
* Pétasi
* Plateiá (Aígina)
* Plateiá (Argolis)
* Plateiá (Korinthia)
* Platonísi
* Prasoú
* Psilí
* Psyttáleia
* Revythoúsa
* Ovriós
* Rómvi
* Skyllí
* Spathí
* Spetsopoúla
* Stachtorrói
* Stavronísi
* Tragonísi
* Tríkeri
* Velopoúla
* Ypsilí

 |
**Nemeton** (yks.), **Nemeta** (mon.), oli kelttiläisen uskonnon pyhä paikka. ’’Nemeta’’ sijaitsivat luonnollisilla paikoilla, joissa puita käytettiin uskonnollisissa tarkoituksissa, uhripuina. Näin Nemeta voidaan kääntää pyhäksi lehdoksi tai uhrilehdoksi[1]. Nimi viittaa myös rakennettuihin rituaalipaikkoihin, kuten pyhäkköihin ja temppeleihin, jotka alkoivat yleistyä roomalaisajoilla[2][3].

Todisteet muinaisista nemeton-uhrilehdoista ovat pääasiassa kuvauksia sekä heimojen ja paikkojen nimiä, joita esiintyy ympäri muinaista kelttiläistä maailmaa Iberian niemimaalta Anatoliaan ja Alppien ympäristöstä Gallian kautta Brittein saarille Skotlantia ja Irlantia myöten.

Aikalaiskuvauksia
-----------------

Plinius ja Lucanus kirjoittivat, että druidit eivät kokoontuneet temppeleissä tai muissa rakennuksissa vaan puiden muodostamissa lehdoissa. 

Lucanus kuvaa teoksessaan Pharsalia lehtoa, joka sijaitsi sekä Marseillen (Massalia) että Nîmesin lähellä:

> »Ei lintua pesi lehdossa, ei eläin käy lähellä; lehdet havisevat lakkaamatta, vaikkei tuuli puhalla. Alttarit seisovat puiden keskellä yhdessä jumalpatsaiden kanssa. Joka puu on tahrittu uhriverellä, itse maakin vaikeroi. Kuivat marjakuuset elpyvät, polttamattomat puut tulin ympäröity, valtavat käärmeet kiehnaavat tammien ympärillä. Ihmiset pelkäävät käydä lehtoon, papitkin välttävät menemästä sinne keskipäivällä tai keskiyöllä, elleivät ole menossa tapaamaan sen jumalaista suojelijaa.» 
> 
>

Esimerkkejä
-----------

* *Arnemeton* (Arnemetian lehto); Buxton, Derbyshire, Englanti
* *Drunemeton* (Tammilehto); Galatia, Turkki
* *Medionemeton* (Mebdin lehto); Antoninuksen valli, Skotlanti. Etymologia saattaa olla Medb-Medh-Medio, kuten etymologia Mebdlan-Medhlan-Mediolanum-Milan kantanimenä Connachtin jumalatarkuningatar Mebd.
* *Namet*; Pariisi, Ranska (Venemiesten pilarin löytöpaikka)
* *Nemausus* (Esuksen lehto); Nîmes, Ranska
* *Nemetobriga* (Brigantian lehto); Ourense, Espanja
* *Nemetodurum* (Lehdon portti); Nanterre, Ranska
* *Nemetostatio* (Lehdon paikka); Ravenna, Italia
* *Novionemetum* (Uusi lehto); Nonant, Ranska
* *Rigonemeti* (Kuninkaan, siis mahdollisesti taistelukuninkaan eli Caturixin lehto); Nettleham, Lincolnshire, Englanti.
* *Vernemeton* (Veteriksen lehto); Willoughby-on-the-Wolds, Nottinghamshire, Englanti
* Lisäksi Nemeton-kantasanan johdannaisia sisältäviä paikannimiä löytyy laajalti, kuten Walesissa *Nyfed*, Ranskassa *Névet* (Gourney-sûr-Aronde, Ranska) ja Irlannissa *Nemed*.

Lähteet
-------

* Dowden, K. (2000) European Paganism: The Realities of Cult from Antiquity to the Middle Ages. Routledge.
* Green, M. (1996) The Celtic World (osa 70). London: Routledge.
* Jones, M. (1998-2012)
* Kendrick, T. E. (1994) The Druids. London: Merchant Book Company Ltd
* Koch, J. T. (2006) Celtic Culture: A Historical Encyclopedia. Santa Barbara: ABC-CLIO.
* Lucanus, M. A. (n. 60 eaa.) Pharsalia III: 412

### Viitteet

1. ↑  Koch 2006, s. 1350
2. ↑  Green 1996, s. 448.
3. ↑  Dowden 2000, s. 134.
**Karl Öhlberger** (30. huhtikuuta 1912 Sankt Pölten – 9. lokakuuta 2001 Wien) oli itävaltalainen fagotisti.

Öhlberger opiskeli vuosina 1930–1936 Wienin musiikin ja esittävien taiteiden yliopistossa Wienin filharmonikkojen ensifagotistina silloin toimineen Karl Stroblin johdolla. Hänet palkattiin lokakuussa 1936 soittamaan Wienin valtionoopperaan, ja hänestä tuli samalla Wienin filharmonikkojen aktiivinen jäsen. Hän pysyi Wienin filharmonikoissa, kunnes jäi eläkkeelle vuoden 1974 lopussa. Hän esiintyi sekä orkesterimuusikkona että orkesterin solistina. Hänen urallaan merkittävä teos oli Wolfgang Amadeus Mozartin fagottikonsertto (KV 191), jonka hän esitti solistina Karl Böhmin johdolla Wienissä, Karl Münchingerin johdolla Pariisissa ja kolmesti Paul Hindemithin johdolla filharmonikkojen ensimmäisellä Japanin-kiertueella.

Öhlberger työskenteli myös kamarimuusikkona ja pedagogina. Hän opetti professorina Wienissä ja opetti monia filharmonikoissa sitten soittaneita muusikkoja. Hän sai mainetta myös puhallinsoittimille osoitetun kamarimusiikin opettajana. Hänen oppilaisiinsa kuuluivat Emanuel Elola ja monet tämän oppilaat. Öhlberger sai Itävallan tieteen ja taiteen kunniaristin (1967) sekä Wienin musiikin ja esittävien taiteiden yliopiston hopeisen (1988) ja kultaisen (1992) ansiomitalin. Mozart-mitalin ja Wienin Mozart-yhdistyksen kunniajäsenyyden hän sai vuonna 1970. Hänestä tuli myös Suomen oboe- ja fagottiseuran kunniajäsen (1988), ja Sibelius-Akatemia myönsi hänelle Wegelius-mitalin.

Öhlberger teki etydit Ludwig van Beethovenin 4. sinfonian ja Igor Stravinskyn *Kevätuhrin* pohjalta.

Öhlbergerin muistomessu järjestettiin Wienin Serviittikirkossa 3. marraskuuta 2001. Karl oli fagotisti, kirjailija Camillo Öhlbergerin setä sekä fagotisti Reinhard ja oboisti Alexander Öhlbergerin setä. Wienin musiikin ja esittävien taiteiden yliopistossa toimii Karl Öhlberger -studio.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6  The Vienna Philharmonic: Philharmonic Journal: Parting from three extremely deserving members
2. 1 2 3 4  Österreichische Akademie der Wissenschaften: Österreichisches Musiklexikon Online: Öhlberger, Familie
3. 1 2  Suomen oboe- ja fagottiseura: Kunniajäsenet
4. ↑  USC Thornton School of Music: Karl Öhlberger Etude based on Beethoven's 4th Symphony
5. ↑  USC Thornton School of Music: Karl Öhlberger's Etude based on Stravinsky's "The Rite of Spring"
6. ↑  Universität für Musik und darstellende Kunst Wien: Karl Öhlberger-Studio


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Alankomaat

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
Dmitri Bilozertšev
**Dmitri Vladimirovitš Bilozertšev** (ven. Дмитрий Владимирович Билозерчев, s. 22. joulukuuta 1966 Moskova, Venäjän SFNT, Neuvostoliitto) on venäläinen telinevoimistelija ja olympiavoittaja. Hän voitti jo 16-vuotiaana neljä maailmanmestaruutta ja neljä Euroopan-mestaruutta.

Bilozertšev voitti Budapestin MM-kilpailuissa 1983 kultaa moniottelussa, hevosella, renkailla ja rekillä sekä saavutti hopeaa permannolla ja joukkuekilpailussa. Saman vuoden EM-kilpailuissa Varnassa hän voitti kultaa moniottelussa, renkailla, rekillä ja hypyssä. Los Angelesin 1984 olympialaisiin hän ei voinut osallistua Neuvostoliiton olympiaboikotin vuoksi. Oslon EM-kilpailuissa 1985 hän voitti kultaa moniottelussa, permannolla, nojapuilla, hevosella, renkailla ja rekillä sekä saavutti hopeaa hypyssä. EM-kisojen jälkeen hän lähti harjoitteluleiriltä ilman lupaa, minkä vuoksi hänen kilpailulisenssinsä peruttiin. Vähän tämän jälkeen hän kolaroi isänsä autolla ja loukkasi vasemman jalkansa niin pahasti, että jalan amputointiakin harkittiin.

Vuonna 1987 Bilozertšev oli jälleen kunnossa. Rotterdamin MM-kilpailuissa hän voitti kultaa joukkuekilpailussa, moniottelussa, hevosella ja rekillä sekä saavutti hopeaa nojapuilla ja renkailla. Soulin 1988 olympialaisissa hän voitti kultaa joukkuekilpailussa, renkailla ja hevosella sekä saavutti pronssia moniottelussa. Vuonna 1989 hänet erotettiin jälleen maajoukkueesta alkoholinkäytön vuoksi.

Lähteet
-------

* Dmitri Bilozertševin olympiasijoitukset ([vanhentunut linkki]) Sports Reference LLC.  Arkistoitu 22.5.2009. Viitattu 30.4.2010. (englanniksi)
* Sports123.com: Voimistelutilastot *sports123.com*.  Arkistoitu 5.9.2008. Viitattu 30.4.2010. (englanniksi)*tarvitaan parempi lähde*
**Lestyjauho** on viljan jyvän ytimestä jauhettua hienoa ydinjauhoa, jossa ei ole mukana leseitä eikä alkiota, ja josta karkeat osat on seulottu erilleen. Koska jyvät ovat enemmän kuorittuja eli sisältävät vähemmän kuoriosia, lestyjauhossa on vähemmän vitamiineja, valkuaisaineita ja suoloja kuin kuorineen jauhetuissa karkeammissa jauhoissa. Sen sijaan ne ovat helpommin vatsassa sulavia.

Sana ’lesty’ on lestä-verbin partisiippimuoto vastaavasti kuin pesty-sana liittyy pestä-verbiin. Lestyjauhot eli lestyt jauhot on nimityksenä alkuaan tunnettu lähinnä itämurteissa. Verbi ’lestä’ tarkoittaa sekä ’kuoria jyviä’ että ’puhdistaa, seuloa jauhoja’. Lesty-sanaa on käytetty myös lestyjauhon synonyyminä eli merkityksessä ’jyvän ytimestä valmistettu jauho tai suurimo’. Tällöin eri viljalajeista on saatu esimerkiksi ohra-, ruis- tai vehnälestyjä.

Lähteet
-------

1. ↑  Turtia, Kaarina: *Gastronomian sanakirja*, s. 295. Helsinki: Otava, 2009. ISBN 978-951-1-18546-8.
2. 1 2  *Iso tietosanakirja*. Osa 5, palsta 620, hakusana jauhot. Helsinki: Otava.
3. ↑  Rouvala, Katariina: Jyviä ja akanoita. (Julkaistu alun perin Helsingin Sanomien Kieli-ikkuna -palstalla) *Helsingin Sanomat*, 25.4.2000. Helsinki:  Kotimaisten kielten keskus. Artikkelin verkkoversio. Viitattu 24.6.2019.
4. ↑  *Nykysuomen sanakirja*. Hakusana lestä. Helsinki: WSOY, 1951–1961.
5. ↑  *Uusi tietosanakirja*. Osa 12, palsta 500, hakusana lesty. Helsinki: Tietosanakirja oy, 1963.
**Tahitin kiinalaiset** ovat Ranskan Polynesiassa asuvia kiinalaisia. Kiinalaisvähemmistö muodostui 1800-luvulla ja nykyisin he muodostavat noin 12 % alueen väestöstä.

Historia
--------

Ensimmäiset kiinalaiset tulivat Tahitille vuonna 1865. Tuolloin Skotlannista lähtöisin ollut plantaasinomistaja William Stewart sai luvan Ranskan siirtomaahallinnolta tuoda Atimaonon puuvillaplantaasilleen työntekijöitä Hongkongista. Hänen plantaasilleen tuli lopulta töihin noin 1 000 kantonia ja hakka-kiinaa puhunutta työntekijää. Huonot olosuhteet johtivat siihen että heistä noin 7 % kuoli vuosittain. Tunnetuksi plantaasiajan tapahtumista Ranskan Polynesiassa jäi tapaus, jossa kiinalaiset työntekijät vedonlyöntikiistaan liittyen surmasivat yhden omistaan. Ranskalaisviranomaiset uhkasivat karkottaa kaikki kiinalaiset, mikäli tekijää ei löytyisi. Tuolloin Chim Siu Kung -niminen mies lupasi ottaa syyn niskoilleen ja hänet teloitettiin giljotiinilla vuonna 1868 ja sai eräänlaisen marttyyrin aseman. Stewart joutui vararikkoon ja hänen plantaasinsa sulki ovensa 1874, jonka jälkeen kiinalaistenkin määrä väheni huomattavasti.

Kiinalaisia alkoi tulla uudestaan vasta vuonna 1924 kun Ranskan Polynesian ja Hong Kongin välille avattiin suora höyrylaivayhteys. Nyt mukana tuli hyvien yhteyksien takia myös naisia ja lapsia. Ranskan kansalaisuuslakien muututtua Ranskan Polynesiassa syntyneistä kiinalaisista tuli Ranskan kansalaisia vuonna 1973. Täysien kansalaisoikeuksien myötä heitä alkoi toimia kaikilla ammattialoilla ja myös hallinnon tehtävissä.

Kulttuuri
---------

Suurin osa Tahitille muuttaneista kiinalaisista tuli kolmelta hakka-kiinaa puhuneelta alueelta Kiinasta Guangdongin provinssista. Pienempi osa samalta alueelta tulleista puhui kantoninkiinaa. Hakka-kiinaa käytettiin kouluissa 1960-luvulle saakka. Yhteisöt järjestävät nykyisin hakka- ja mandariinikiinankielistä koulutusta. Kysymykseksi on kuitenkin noussut kumpaa kieltä koulutuksessa pitäisi painottaa. Maaseudulla tai etäisemmillä saarilla kasvaneet kiinalaiset osaavat yleensä myös tahitin kieltä, mutta ranskan osaaminen on yleensä heikkoa. Nuorin sukupolvi on kuitenkin käynyt koulunsa ranskaksi ja ranskan osaaminen sitä kautta on jopa parempaa kuin kiinan.

Suurin osa kiinalaisista on protestantteja tai katolilaisia.

Lähteet
-------

1. ↑  
French Polynesia *The World Factbook*. Washington, DC:  Central Intelligence Agency.  (englanniksi)
2. 1 2 3 4  *Encyclopedia of Diasporas – Volume II*, s. 742–750. Springer, 2005. ISBN 0306483211. (englanniksi)
**Glargiini-insuliini** on pitkävaikutteinen biosynteettinen ihmisinsuliinijohdos, jota käytetään diabeteksen hoitoon kerran päivässä pistettävänä perusinsuliinina. Sen vaikutus kestää noin vuorokauden melko tasaisena. Sitä käyttää 40 000 suomalaista noin 100 000:sta insuliinivalmisteiden käyttäjästä. Sen kauppanimiä ovat Lantus ja Optisulin.

Glargiini tuli Suomessa käyttöön vuonna 2003. Sitä ennen se oli vuodesta 2000 käytössä erikoisluvalla. Ykköstyypin diabeteksen hoidossa se on kokonaan korvattava, kakkostyypillä peruskorvattava.

Tyypin 1 diabeteksessa sillä on todettu saavutettavan parempi tasapaino vähemmillä hypoglykemioilla kuin NPH-insuliineilla. Kakkostyypin diabeetikoista glargiinin käyttäjillä on hypoglykemioita vähän vähemmän verrattuna NPH-insuliinin käyttäjiin. Glargiinista ei ole hyötyä niille tyypin 2 diabeetikoille, joilla glukoositasapaino on hyvä ja hypoglykemiakohtauksia NPH-insuliinilla hyvin vähän. Kerran päivässä pistettävänä sitä pidetään kuitenkin kätevämpänä kuin NPH-insuliinia. Se on NPH-insuliinia kalliimpaa, ja siitä ei ole turvallisuuden kannalta pitkän aikavälin kokemusta. NICE ei suosita glargiini-insuliinia tyypin 2 diabeetikoille rutiinikäyttöön. Glargiinia käytettäessä tarvitaan jokaiselle aterialle ja myös isommille välipaloille lyhytvaikutteinen ateriainsuliiniannos.

Euroopan lääkevirasto EMEA tutkii glargiinin epäiltyä yhteyttä syöpäriskiin.

Glargiini-insuliinin kemiallinen kaava on C267H404N72O78S6, moolimassa 6062,89 g/mol, CAS-numero 160337-95-1 ja ATC-koodi A10AE04.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Maija Saijonkari: Glargiini-insuliini tyypin 2 diabeteksen hoidossa (Raportti) *Ohtanen*.  30.1.2007. THL. Viitattu 3.7.2009. [vanhentunut linkki]
2. 1 2  Jussi Pullinen: Yleisellä insuliinijohdoksella saattaa olla yhteys syöpään.  *Helsingin sanomat*, 3.7.2009, s. A6.
3. ↑  Juha Saltevo: Uudet pitkävaikutteiset insuliinianalogit ... *Terveysportti.fi*.  30.3.2007. Viitattu 3.7.2009.
4. ↑  Juha Saltevo: Hypoglykemiat 2 tyypin diabeteksessa uusilla pitkävaikutteisilla insuliinianalogeilla *Terveysportti.fi*.  30.3.2007. Viitattu 3.7.2009.
5. ↑  Tero Kangas: Eri insuliinivalmisteiden ominaisuudet  26.4.2007. Oulun omahoito. Viitattu 3.7.2009.

Aiheesta muualla
----------------

* Artikkeleita glargiinista, Suomen lääkärilehti
* PubChem: Glargine (englanniksi)
* DrugBank: Insulin Glargine (englanniksi)
* Kyoto Encyclopedia of Genes and Genomes (KEGG): Insulin glargine (englanniksi)
**Glaire** on kunta Pohjois-Ranskassa Ardennesin departementissa Grand Estin alueella. Se sijaitsee Maas-joen varrella aivan Sedanin kaupungin länsipuolella.

Château de Villette
Kunnan alueella on kaksi linnaa. *Château de Villette* tuhoutui Pyhän saksalais-roomalaisen keisarikunnan keisarin Kaarle V:n armeijan vuonna 1552 tekemässä hyökkäyksessä- Linna kuitenkin rakennettiin uudelleen 1500-luvun lopulla. 1600-luvulla linna kuului Rethelin herttuakunnalle. Tuolloin Ranskassa oli kuninkaan vastainen kapina fronde, jolloin kardinaali Mazarin asui linnassa vuonna 1651. Linna ja linnan ranskalainen puutarha kuuluvat historiallisten monumenttien luetteloon. *Château de Bellevue* tunnetaan paikkana missä Ranskan keisari Napoleon III allekirjoitti antautumisasiakirjan Ranskan ja Saksan sodassa vuonna 1870.

Lähteet
-------

1. ↑  Comparateur de territoire Institut National de la Statistique et des Études Économiques. Viitattu 30.1.2023. (ranskaksi)
2. ↑  Château et Jardins de Villette Ardennes Tourism. Viitattu 30.1.2023. (ranskaksi)
3. ↑  Château de Bellevue Ardennes Tourism. Viitattu 30.1.2023. (ranskaksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Glaire** Wikimedia Commonsissa
**Maxime Brunerie** (s. 21. toukokuuta 1977) on ranskalainen, joka yritti murhata presidentti Jacques Chiracin Pariisissa 14. heinäkuuta 2002. Tapaus sattui Ranskan kansallispäivän juhlaparaatissa Champs-Élyséesillä. 

Brunerie ampui kahdesti kohti presidentin autosaattuetta, mutta joutui välittömästi poliisin pidättämäksi. Miehellä oli ollut yhteyksiä äärioikeistolaiseen Unité Radicale -puolueeseen. Lisäksi hän oli ollut Mouvement National Républicainin ehdokkaana paikallisvaaleissa. 

Oikeudenkäynti alkoi 6. joulukuuta 2004. Tuomari katsoi kuitenkin, että ammuskelu oli enemmän masentuneen ja syrjäytyneen nuoren miehen epätoivoinen teko kuin poliittisen murhan yritys. Brunerien tarkoitus oli ollut ensin murhata hyvin huomattava henkilö ja sen jälkeen tehdä itsemurha tai tulla poliisin tappamaksi televisiolähetyksessä. 

Alentuneesti syyntakeiseksi katsottu Brunerie tuomittiin kymmenen vuoden vankeusrangaistukseen.

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Yhdysvallat
* Puola

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |