recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Oriane Bertone** (s. 10. maaliskuuta 2005 Nizza) on ranskalainen kiipeilijä, joka on erikoistunut kilpakiipeilyyn. 

Hän on myös tunnettu urheilukiipeily ja boulder suorituksista ulkona. Vuonna 2018 Bertonen ollessa 12-vuotias hän kiipesti 8B+ vaikeusasteisen reitin, jolloin hänestä tuli toiseksi nuorin 8B+ reitin kiivennyt. 

Vuonna 2019 Bertone alkoi kisata kansainvälisissä kiipeilykilpailuissa juniorisarjoissa, joissa hän on voittanut useita kultamitaleja sekä boulderissa että leadissä. Vuonna 2021 hän debytoi aikuisten sarjassa IFSC boulder maailmancupissa Munchenissä, jossa hän sijoittui toiseksi.

Bertone sijoittui Euroopan olympialaiskarsintatapahtumassa ensimmäiseksi ansaiten paikan 2024 kesäolympialaisiin pariisissa.

Sijoitukset
-----------

### IFSC maailmancupit

#### Palkintosijat

| Kausi | 1. | 2. | 3. | yht. |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 2021 |  | 2 |  | 2 |
| 2022 |  | 1 |  | 1 |
| 2023 | 1 | 2 |  | 3 |
| yht. | 1 | 5 | 0 | 6 |

Bertone boulderin EM-kisojen semifinaalissa (Munchen 2022)
### EM-kisat

| Laji | 2022 |
| --- | --- |
| Boulder | 3. |

### Juniori MM-kisat

| Laji | 2019
Youth B |
| --- | --- |
| Boulder | 1. |
| Lead | 1. |

### Juniori EM-kisat

| Laji | 2019
Youth B |
| --- | --- |
| Boulder | 1. |
| Lead | 1. |

Lähteet
-------

1. ↑  European Boulder & Lead Climbing Olympic Qualifier: Oriane Bertone and Toby Roberts win to obtain Paris 2024 quota spots - results *olympics.com*. Viitattu 3.4.2024.
2. ↑  [ IFSC Europe - Continental Championships Boulder - Munich (GER) 2022
General Ranking Women] *ifsc.results.info*. Viitattu 3.4.2024.
Araki Murashige Utagawa Kuniyoshin puupiirroksessa
**Araki Murashige** (jap. 荒木 村重, k. 1586) oli Settsussa syntynyt samurai ja daimio. Hän palveli Oda Nobunagan vasallina vuonna 1574 valtaamansa Itamin linnan linnanherrana, ennen kuin kääntyi tätä vastaan Mōri-klaanin puolelle ja voitettiin taisteluissa.

Myöhemmin Araki oli Sen no Rikyūn oppilas teeseremoniassa ja eräs tämän taidon suurimpia mestareita.

Arakin poika oli kuvataiteilija Iwasa Matabei, alkuperäiseltä nimeltään Araki Katsumochi.

Katso myös
----------

* Araki-ryū

Lähteet
-------

1. 1 2  Frédéric, Louis: *Japan Encyclopedia*, s. 38. Harvard University Press, 2002. ISBN 9780674017535. Kirja Googlen teoshaussa. (englanniksi)
2. ↑  Itami Castle *jcastle.info*. Viitattu 28.10.2019. (englanniksi)
3. ↑  Iwasa Matabei *Encyclopædia Britannica Online*. Viitattu 28.10.2019. (englanniksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Yhdysvallat
* Japani

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana

 |

 |
**CIE L\*u\*v\* -väriavaruus** on CIE:n vuonna 1976 julkaisema väriavaruusmalli. Se on rakennettu käyttämällä pohjana CIE 1931 XYZ -väriavaruutta.

Rakenne
-------

CIELUV-väriavaruudessa on kolme akselia, joista pystyakseli L\* on valoisuus, vaaka-akselit u\* punainen–vihreä ja v\* keltainen–sininen. Valoisuus lasketaan samaan tapaan kuin CIELAB-mallissa, ja saa arvoja 0,0–100,0. Vaaka-akselit saavat sekä positiivisia että negatiivisia arvoja. CIELUV sisältää u',v'-kromaattisuusdiagrammin, jonka akselit lasketaan alla näkyvillä kaavoilla käyttäen XYZ-tristimulusarvoja:

 u'v'-kromaattisuusdiagrammi eli CIE 1976 UCS (uniform chromaticity scale).
{\displaystyle {\begin{aligned}u^{\prime }&={\frac {4X}{X+15Y+3Z}}\\v^{\prime }&={\frac {9Y}{X+15Y+3Z}}\end{aligned}}}

  

Varsinaisen väriavaruusmallin kaavat ovat:

{\displaystyle L^{\*}=116\left(Y/Y\_{n}\right)^{1/3}-16}
{\displaystyle u^{\*}=13L^{\*}(u^{\prime }-u\_{n}^{\prime })}
{\displaystyle v^{\*}=13L^{\*}(v^{\prime }-v\_{n}^{\prime })}

  

jossa Yn on kohteen valkoisen tristimulusarvo samoin kuin un ja vn. Valkoisen tristimulusarvo riippuu käytetystä standardivalaisimesta.

Lähteet
-------

1. ↑  Berns, Roy, S. (2000). *Principles of Color Technology, 3rd Edition*. John Wiley & Sons, Canada.
**Särkjärvi** on karu ja kirkasvetinen järvi Loviisan ja Lapinjärven rajalla itäisellä Uudellamaalla. Sen pinta-ala on 2,2 neliökilometriä. Etäisyys Loviisan keskustasta on yhdeksän kilometriä itäkoilliseen ja Helsingistä 87 kilometriä itäkoilliseen.

Maantiede
---------

Särkjärven pituus etelästä pohjoiseen on 2,5 kilometriä. Leveys on noin kilometrin. Saaria on kaksi: Rajasaari itärannan kupeessa ja Kakarsaari järven pohjoisosassa. Loviisan ja Lapinjärven raja kulkee Rajasaaren kautta. Särkjärven luoteis- ja keskiosa kuuluu Lapinjärveen. Syvin kohta sijaitsee altaan keskiosassa. Järven näkösyvyydeksi on arvioitu neljä metriä, joka ylittää järven keskisyvyyden.

Särkjärvi on puhdasvetinen ja luonnontilainen. Vesitilavuus on 7 798 000 kuutiometriä. Rantoja reunustaa metsämaa, huviloita on kymmenittäin, vakituisia asukkaita on muutamia. Järven puhtautta on vaalittu kieltämällä moottoriliikenne ja minimoimalla metsätalouden ja loma-asutuksen vaikutus. Järven laskuoja Särkijärvibäcken alkaa lounaisrannalta ja virtaa Taasianjokeen, joka laskee Suomenlahteen.

Särkjärvi (15.009.1.004) kuuluu Särkijärvibäckenin valuma-alueeseen (15.009), joka on kolmannen jakovaiheen vesistö Taasianjoen vesistössä (15). Särkjärvi on Särkijärvibäckenin alueen laajin makean veden allas, alueeseen kuuluu myös Tervajärvi, Pitkäjärvi ja Myllykylänlampi.

Särkjärvi on viidenneksi laajin Loviisan 42:sta vähintään hehtaarin laajuisesta järvestä. Seuraavaksi laajimmat ovat Vuohijärvi, Yläallas ja Lappominjärvi.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Särkjärvi, vakavesi, Loviisa
2. 1 2 3 4 5 6 7 8  Ympäristö.fi : Ympäristötiedon hallintajärjestelmä Hertta Ympäristötiedon hallintajärjestelmä Hertta. Viitattu 2.6.2021.
3. 1 2  Särkjärvi. Järviwiki. Viitattu 2.6.2021.
4. ↑  Särkijärvibäckenin valuma-alue (15.009). Järviwiki. Viitattu 2.6.2021.
5. ↑  Loviisa. Järviwiki. Viitattu 2.6.2021.
**Tappaja** (tv-esityksessä 1987 nimellä *Ei armoa*, *Suddenly*) on Lewis Allenin ohjaama yhdysvaltalainen jännityselokuva vuodelta 1954. Film noir -tyylisessä tarinassa pääosia, Yhdysvaltain presidenttiä tappamaan tullutta palkkamurhaajaa ja tämän kidnappaamaa pikkukaupungin seriffiä, näyttelevät Frank Sinatra ja Sterling Hayden.

Juoni
-----

Suddenly-nimisen kalifornialaisen pikkukaupungin seriffille (Hayden) tulee aamulla tieto, että Yhdysvaltain presidentti tulee siirtymään iltapäivällä kaupungin rautatieasemalla junakuljetuksesta autoon jatkaakseen matkaa maanteitse. Aseman viereisellä mäellä asuva Bensonin perhe saa vieraikseen kolme siistiä pukumiestä (johtajaa John Baronia näyttelee Sinatra), jotka esittäytyvät salaisen palvelun agenteiksi ja jäävät taloon, jonka olohuoneen ikkunasta on suora näkymä asemalaiturille. Kun talossa tulee käymään seriffi aidon salaisen palvelun päällikön kanssa, kolmikko ampuu päällikön ja ottaa seriffin panttivangikseen taloon Bensonin perheen tavoin. Selviää, että roistot aikovat salamurhata presidentin ikkunasta ampumalla. Tunnelma talossa tiivistyy, mutta myös talon ulkopuolella olevat poliisit saavat vihiä sala-ampujan mahdollisesta oleskelusta kaupungissa. Niinpä suunnitelmia muutetaan ja presidentin juna ohittaa Suddenlyn yllättäen pysähtymättä. Salamurhaajat hämmästyvät tilannetta, ja panttivangit saavat äkkiä yliotteen heistä. Päätekijä Baron kuolee talon emännän ampumiin luoteihin.

Rooleissa
---------

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
|  Frank Sinatra  | … |  John Baron
  |
|  Sterling Hayden  | … |  seriffi Todd Shaw
  |
|  Nancy Gates  | … |  Ellen Benson
  |
|  Kim Charney  | … |  pikkupoika "Pidge"
  |
|  James Gleason  | … |  isoisä Benson
  |

Vastaanotto
-----------

*Tappaja* on esitetty Suomen televisiokanavilla ainakin lokakuussa 1987 (Viihdekanava, nimellä *Ei armoa*), maaliskuussa 1991 (FilmNet), kesäkuussa 1994 (FilmNet), marraskuussa 1995 (Yle TV2) ja tammikuussa 1998 (Yle TV2) ja heinäkuussa 2013 (Yle Teema). Se on julkaistu suomenkielisin tekstein DVD:llä 2009. *Helsingin Sanomien* Mikael Fränti piti *Tappajaa* napakkana trillerinä, jossa etenkin Frank Sinatra ja Sterling Hayden loistavat rooleissaan.

Lähteet
-------

1. 1 2  Päivän elokuvat lyhyesti.  *Helsingin Sanomat*, 30.10.1987. Näköislehti (maksullinen).
2. ↑  Tappaja (1954) (Suddenly) (DVD) *videodivari.fi*. Viitattu 18.2.2023.
3. ↑  Synopsis for Suddenly (1954) *imdb.com*. Viitattu 18.2.2023.
4. ↑  Elokuva.  *Helsingin Sanomat*, 23.3.1991, s. 71. Näköislehti (maksullinen).
5. ↑  *Tappaja (vuoden 1954 elokuva)* Elonet.
6. ↑  Fränti, Mikael: Elokuva.  *Helsingin Sanomat*, 2.6.1994, s. 51. Näköislehti (maksullinen).

Aiheesta muualla
----------------

* *Tappaja (vuoden 1954 elokuva)* Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
**Tarqumiya** (arab. ترقوميا‎, *Tarqūmiyā*) on kaupunki Palestiinan Länsirannalla lähellä Hebronin kaupunkia ja Israelin rajaa. Sen asukasluku oli vuonna 2016 arviolta 18 960.

Maantiede
---------

Tarqumiya sijaitsee Palestiinan Länsirannan eteläosassa noin 9 kilometriä Hebronin kaupungista luoteeseen. Hallinnollisesti se on osa Hebronin kuvernementtia. Naapuripaikkakuntia ovat Hebronin lisäksi Taffuh ja Beit Kahil idässä, Beit Ula pohjoisessa ja Idhna etelässä. Lännessä paikkakunta rajautuu Israelin rajaan. Tarqumiyan rajanylityspaikka on yksi Israelin ja Länsirannan rajan tarkastuspisteistä suurimpia.

Tarqumiya on rakennettu matalalle kukkulalle ja sen korkeus merenpinnasta on noin 490 metriä. Vuotuinen keskimääräinen sadanta on 419 mm. Vuoden keskilämpötila on 19 °C.

Historia
--------

Nykyinen Tarqumiya sijaitsee *Neftah*-nimisen muinaisen kanaanilaisen kylän raunioilla. Roomalaiskaudella se tunnettiin puolestaan nimellä *Tricomias*. Nimi voi olla väännös sanasta *Tetracomias*, joka viittaa "neljään kylään". Vuonna 1883 paikan kuvailtiin olevan "pieni kylä kivikkoisella kukkulalla".

Väestö
------

Tarqumiyan asukasluku oli Palestiinan tilastokeskuksen vuoden 2016 arvion mukaan 18 960. Vuonna 2007 vastaava lukema oli 14 142.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Tarqumiya Town Profile (Malline:Pdf) *Palestinian Localities Study*. The Applied Research Institute – Jerusalem. Viitattu 8.4.2024. (englanniksi)
2. 1 2  Localities in Hebron Governorate by Type of Locality and Population Estimates, 2007-2016 Palestinian Central Bureau of Statistics. Viitattu 8.4.2024. (englanniksi)
3. ↑  Tarqumiya Machsom Watch. Viitattu 8.4.2024. (englanniksi)
4. ↑  Conder, C. R, Kitchener, H. H.: *The Survey of Western Palestine: Memoirs of the Topography, Orography, Hydrography, and Archaeology. Vol. 3.*, s. 310. Committee of the Palestine Exploration Fund, 1883. archive.org (viitattu 8.4.2024).
**IFSC:n boulderoinnin maailmancup 2024** koostuu viidestä vuoden 2024 aikana järjestettävästä osakilpailusta. Kausi on olympialaisten takia normaalia lyhyempi.

1. osakilpailu - Keqiao
-----------------------

Kauden ensimmäinen osakilpailu järjestettiin Keqiaossa, Kiinassa, Shaoxing Keqiao Yangshan -kiipeilykeskuksessa 8.-10. huhtikuuta. Kilpailun naisten sarjaan osallistui 60 kiipeilijää. Kahdelle finalistille finaalipaikka oli maailmancupien ensimmäinen; Ranskan Zélia Avenzou ja Yhdistyneiden kuningaskuntien Erin McNeice olivat molemmat ensimmäistä kertaa finaalissa.

Janja Garnbret voitti kilpailun oltuaan ainoa kaikki finaalireitit kiivennyt finalisti. Voitto oli Garnbretin uran 41. boulderoinnin ja lead-kiipeilyn maailmancupeissa.

### Finaalin tulokset

Merkintä 1t2z (3, 4) tarkoittaa kiipeilijän topanneen (kiivenneen reitin onnistuneesti viimeiseen otteeseen asti) yhden reitin ja kiivenneen zone-otteeseen kahdella reitillä. Suluissa on yritysten määrä, ensin toppauksiin käytetyt yritykset ja toisena zone-otteisiin pääsemiseen käytetyt yritykset. 

Pisteytyksessä otetaan ensin huomioon topattujen reittien määrä. Useamman kiipeilijän topattua yhtä monta reittiä, katsotaan montako zone-otetta kiipeilijät ovat saaneet. Jos edelleen on tasatuloksia, katsotaan yrityksia: ensin toppeihin käytetyt yritykset ja sitten zoneihin käytetyt yritykset. Jos edelleen on tasatuloksia, ratkaistaan tilanne aiemman kierroksen tuloksista.

| Sija | Kiipeilijä | Tulos |
| --- | --- | --- |
| 1. |  Janja Garnbret (SLO) | 4t4z (5, 5) |
| 2. |  Camilla Moroni (ITA) | 2t3z (10, 13) |
| 3. |  Zhilu Luo (CHN) | 2t2z (2, 2) |
| 4. |  Zélia Avezou (FRA) | 1t3z (5, 15) |
| 5. |  Erin McNeice (GBR) | 1t2z (1, 6) |
| 6. |  Anon Matsufuji (JPN) | 1t2z (2, 4) |

Lähteet
-------

1. ↑  SPORT CLIMBING WORLD CUP SEASON 2024: PREVIEW, FULL SCHEDULE, AND HOW TO WATCH LIVE *olympics.com*.  5.4.2024. Viitattu 9.4.2024.
2. ↑  SEASON 2024 BEGINS WITH BOULDER *ifsc-climbing.org*.  8.4.2024. IFSC. Viitattu 9.4.2024.
3. ↑  NEW NAMES ON BOULDER FINAL START LIST *ifsc-climbing.org*.  9.4.2024. IFSC. Viitattu 9.4.2024.
4. ↑  Goh, ZK: IFSC BOULDER WORLD CUP 2024: JANJA GARNBRET EASILY WINS SEASON OPENER IN KEQIAO *olympics.com*.  9.4.2024. Viitattu 9.4.2024.
5. ↑  IFSC: BOULDER *ifsc-climbing.org*. Viitattu 9.4.2024.
6. ↑  IFSC WORLD CUP KEQIAO 2024 IFSC. Viitattu 9.4.2024.
**Jukka Salovaara** (s. 1968 Helsinki) on suomalainen diplomaatti. Hän on toiminut toukokuusta 2022 lähtien ulkoministeriön valtiosihteerinä. Salovaara toimi vuosina 2019–2022 Suomen pysyvänä edustajana ja edustuston päällikkönä Yhdistyneissä kansakunnissa.

Vuosina 2015–2019 Salovaara toimi ulkoministeriön poliittisen osaston päällikkönä. Aiemmin hän on toiminut mm. ulkoministeriön Eurooppa-osaston päällikkönä, valtioneuvoston EU-sihteeristön apulaispäällikkönä ja eduskunnan ulkoasiainvaliokunnan valiokuntaneuvoksena.

Salovaara valmistui valtiotieteiden maisteriksi Helsingin yliopistosta vuonna 1992 ja suorittanut ulkoministeriön kansainvälisten asioiden valmennuskurssin vuonna 1995.

Lähteet
-------

1. ↑  Jukka Salovaaran CV Suomen ulkoministeriö. Viitattu 4.2.2024.
2. 1 2  Jukka Salovaara ulkoministeriön valtiosihteeriksi *Ulkoministeriö*. Viitattu 4.2.2024.
3. ↑  Suomen uusi YK-suurlähettiläs nimetty – Jukka Salovaara nousee edustuston johtoon *mtvuutiset.fi*.  17.1.2019. Viitattu 4.2.2024.
4. ↑  Tiina Kirkas: "Venäjään pitää suhtautua jämäkästi ja johdonmukaisesti" *Kehityslehti*.  9.6.2022. Viitattu 4.2.2024.
**Flauto Dolce** (ital. *suloinen huilu, nokkahuilu*) on vuonna 1968 perustettu espoolaisen musiikinopettajan Aarne Porkon harrastelijanokkahuiluyhtye. 10 henkilön ryhmän soittimina toimivat nokkahuilut sopraninosta suurempiin subbassoihin asti. 

Yhtyettä johtaa Satu Parkkonen, ja se toimii nykyisin*milloin?* Vantaan musiikkiopiston yhteydessä. Kukin yhtyeen kymmenestä jäsenestä osaa soittaa vähintään kahta eri vireistä nokkahuilua. Yhtye soittaa monin eri kokoonpanoin duoista monikuoroisiin teoksiin. Ohjelmisto koostuu lähinnä nokkahuilun kulta-ajan eli renessanssin ja barokin ajan yhtyemusiikista. Omien konserttien lisäksi yhtye esiintyy musiikkiopiston tapahtumissa, jumalanpalveluksissa ja yksityistilaisuuksissa.

Historia
--------

Flauto Dolcen perusti vuonna 1968*lähde?* musiikinopettaja Aarne Porko (1922–1995) Espoossa. Harjoitukset pidettiin Porkon kotona Tapiolassa. Yhteensä jopa 20 lasta, nuorta ja heidän vanhempaansa kokoontui viikoittain kolmeksi tunniksi Porkon ateljeehen kahden flyygelin äärelle soittamaan nokkahuiluilla sovituksia klassisen musiikin merkkiteoksista. Usein yhtyettä säesti Porkon piano-oppilas ja sovituksissa käytettiin rytmisoittimia. Aluksi yhtyeen jäsenet soittivat vain pienempiä nokkahuiluja, mutta pian he opettelivat soittimet sopraanosta bassoon. 

Soittajien vanhemmat perustivat Flauto Dolcen toimintaa tukemaan Nokkahuilumusiikin ystävät ry:n vuonna 1984. Yhdistyksen kanssa Porko järjesti myös kaikille avoimia nokkahuilun yhtyesoiton viikonloppukursseja Espoossa ja Nurmijärvellä, ja kurssi- ja konserttimatkoja tehtiin myös ulkomailla.

Lähteet
-------

1. ↑  Hytönen, Mattiesko: Miten käy nokkahuilulla rock’n’roll?.  *Helsingin Sanomat*, 10.3.1984, s. 27. Näköislehden aukeama (tilaajille).
2. ↑  Aarne Juhani Porko (kuolinilmoitus).  *Helsingin Sanomat*, 28.3.1995, s. 6. Näköislehden aukeama (tilaajille).

Aiheesta muualla
----------------

* *Flauto Dolcen* kotisivut (Arkistoitu – Internet Archive)
* *Flauto Dolce* Facebook.fi -sivustolla
Jean-François Thomas de Thomonin suunnittelema pörssirakennus Pietarissa
**Jean-François Thomas de Thomon** (12. huhtikuuta 1760 Pariisi, Ranska – 4. syyskuuta 1813 Pietari, Venäjä) oli ranskaissyntyinen, Venäjällä toiminut klassismin ajan arkkitehti.

Jean-François Thomas de Thomon opiskeli 1780-luvulla Pariisin taideakatemiassa ja Roomassa. Vuodesta 1799 hän työskenteli Venäjällä. Hän toimi opettajana Pietarin taideakatemiassa (vuodesta 1810 professori) ja armeijan liikenneinsinööri-instituutissa (vuodesta 1811).

Arkkitehdin tuotannolle ovat ominaisia antiikin kreikkalaiset aiheet, voimakkaat ja massiiviset muodot sekä koristelun lakonisuus. Hänen töitään ovat Pietarin Vasilinsaaren pörssirakennus (1805–1810), Paavali I:n mausoleumi Pavlovskin puistossa (1805–1808), Maineen pylväs Pultavassa (1811) ja sairaala Odessassa (1806–1821). Hän laati myös julkisten ja asuinrakennusten mallipiirustuksia Venäjän maaseutukaupunkeja varten.

Thomas de Thomon haudattiin Smolenskin luterilaiselle hautausmaalle, josta hänen jäännöksensä on myöhemmin siirretty 1700-luvun nekropoliin.

Lähteet
-------

1. 1 2  *Sankt-Peterburg. Petrograd. Leningrad: Entsiklopeditšeski spravotšnik*, s. 619. Moskva: Bolšaja Rossijskaja Entsiklopedija, 1992. ISBN 5-85270-037-1.
2. ↑  *Bolšaja Sovetskaja Entsiklopedija, tom 26*, s. 60. Moskva: Sovetskaja Entsiklopedija, 1977.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Jean-François Thomas de Thomon** Wikimedia Commonsissa

* Jean-François Thomas de Thomon Pietari-tietosanakirjassa (venäjäksi)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Puola

 |
|  |
| Taiteenala | 
* RKD Artists
* ULAN

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie
* EUTA

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* IdRef

 |

 |
Burdett-Coutts noin vuonna 1840.
**Angela Georgina Burdett-Coutts** (21. huhtikuuta 1814 - 30. joulukuuta 1906) oli brittiläinen filantrooppi.

Elämä
-----

Angela Burdett-Coutts syntyi 21. huhtikuuta 1814. Hänen suku oli merkittävä pankkiirisuku. Angela oli perheen kuudesta lapsesta nuorin. Hänen isänsä, Sir Francis Burdett, toimi parlamentin jäsenenä ja oli tunnettu radikaaleista mielipiteistään. Hänen äitinsä, Sophia Coutts, oli pankkiiri Thomas Couttsin tytär.  Näiden merkittävien sosiaalisten ja poliittisten perhesiteiden ansiosta hän pystyi tapaamaan merkittäviä poliitikkoja, mukaan lukien pääministerit Disraeli ja Gladstone. 

Kun hänen isoisänsä kuoli vuonna 1822, hänen omaisuutensa jäi hänen toiselle vaimolleen.  Neljätoista vuotta myöhemmin tämä kuoli, ja 23-vuotias Angela peri merkittävän omaisuuden ja hänestä tuli yksi maan varakkaimmista naisista.  Hän peri myös useita kiinteistöjä, mukaan lukien kartanon Highgatessa, jossa hän isännöi monia merkittäviä vieraita.  Sekä kuningatar Victoria että tuleva kuningatar Mary vierailivat hänen luonaan.  Hän käytti suuren osan perimästään omaisuudesta projekteihin köyhien koulutuksen ja asumisen hyväksi. Sosiaalihuollon lisäksi hän perusti kirkkoja ja kirkkokouluja sekä lahjoitti Kapkaupungin, Adelaiden ja Brittiläisen Kolumbian piispakunnille. Vuonna 1871 hänestä tehtiin aatelinen. 

Burdett-Coutts ei mennyt naimisiin ennen kuin hän oli 67-vuotias. Hän meni naimisiin 29-vuotiaan sihteerinsä William Lehman Ashmead-Bartlettin kanssa. Hän kuoli 30. joulukuuta 1906 keuhkoputkentulehdukseen ja hänet haudattiin Westminster Abbeyyn.

Lähteet
-------

1. ↑  Angela Georgina Burdett-Coutts, Baroness Burdett-Coutts *Britannica*. Viitattu 8.4.2024. (englanniksi)
2. 1 2 3 4 5 6 7 8  Angela Burdett-Coutts, Philanthropist *Historic UK*. Viitattu 8.4.2024. (englanniksi)
3. ↑  Angela Burdett-Coutts *Westminster Abbey*. Viitattu 8.4.2024. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Angela Burdett-Coutts** Wikimedia Commonsissa

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Angela Burdett-Coutts, 1st Baroness Burdett-Coutts
Lehden ensimmäisen varsinaisen numeron etusivu.
**Viipuri** oli Viipurissa vuosina 1893–1918 ilmestynyt sanomalehti.

Kaupungin vanhasuomalaiset perustivat *Viipurin* sen jälkeen kun *Viipurin Sanomat* oli siirtynyt avoimesti nuorsuomalaiselle linjalle. Lehti pysyi kilpailijaansa pienempänä sortovuosiin saakka. Vuoden 1900 alussa *Viipuri* oli kuukauden lakkautettuna, minkä jälkeen kenraalikuvernööri Bobrikov vaati lakkautuksen uhalla päätoimittaja Leander Ikosen eroa. Sen jälkeen lehdestä tuli Akseli Järnfeltin kaudella aktiivinen myöntyvyyspolitiikan kannattaja, jota perustuslailliset boikotoivat.

Vuonna 1903 *Viipurin* kilpailijaksi tuli aluksi myöntyvyyslinjaa noudattanut *Karjala*, josta pian muodostui maakunnan valtalehti. Nuorsuomalaisen puolueen oikeiston hallitseman kilpailijan siirtyessä kannattamaan monarkiaa vuoden 1918 hallitusmuototaistelussa saman aatteen takana ollut *Viipuri* lopetettiin ja kokoomuspuolueen paikalliseksi äänenkannattajaksi jäi suurilevikkisempi *Karjala*.

*Viipuri* ilmestyi vuodesta 1894 lähtien kuudesti viikossa. Sen rinnalla julkaistiin aluksi kaksipäiväistä ja vuodesta 1906 lähtien kolmepäiväistä maaseutupainosta. Lehden levikki oli 1900-luvun alussa kuutisen tuhatta kappaletta. Julkaisijana toimi Viipurin Uusi Kirjapaino- ja Sanomalehti Oy. ==Päätoimittajat==
Johannes Alin (1894–1895)
Heikki Sariola (1895–1898)
Emil Forsgren (1898–1899)
Leander Ikonen (1899–1900)
E. Pullinen (1900–1901)
Akseli Järnefelt (1901–1904)
Kaarle Nestori Rantakari (1904–1905)
Juho Torvelainen (1905–1906)
Väinö Kivilinna (1906–1908)
J. F. Ruotsalainen (1908–1909)
F. S. Eljas Pauanne (1909–1913)
Väinö Voipio (1913–1914) 
Otto Kotonen (1916–1918).

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  *Suomen lehdistön historia 7: Hakuteos Savonlinna – Övermarks Tidning*, s. 273–274. Kuopio: Kustannuskiila Oy, 1988. ISBN 951-657-241-3.

Aiheesta muualla
----------------

* *Viipuri* digitoituna kansalliskirjastossa
Preussinsinistä
Ferrosyanidi-ioni, jota löytyy 'berliininsinisestä'. Huomaa hapetusaste +II ja kokonaisvaraus 4-.Ferrisyanidi-ioni, joka löytyy 'turnbullinsinisestä'. Huomaa hapetusaste +III ja kokonaisvaraus 3-.
**Preussinsininen** on epäorgaaninen kivennäisväri, joka keksittiin sattumalta Berliinissä vuosina 1704–1707. Värin syntetisoi kemisti Johann Jacob Diesbach. Preussinsininen on ensimmäisiä keinotekoisia väriaineita. Sen kemiallinen kaava on Fe4[Fe(CN)6]3

Väristä käytetään useita nimiä, suomeksikin muun muassa *kiinansininen*, *englanninsininen* ja *Diesbachin sininen*. Väri valmistettiin perinteisesti rautakloridista tai rauta-alunasta ja keltaisesta verilipeäsuolasta. Se on hyvin pysyvä.

Jo vuosisatojen ajan oli ollut puutetta sopivasta suhteellisen halvasta ja kestävästä sinisestä väripigmentistä, joten preussinsininen yleistyi nopeasti. Uutta väriä käytettiin suorastaan tuhlailevasti esineissä ja interiööreissä. Väri oli taiteilijoiden käytössä 1720-luvulla, ja kului vielä parikymmentä vuotta kunnes se oli käytössä kaikkialla Euroopassa.

Alkujaan 1700-luvulla teräväpartikkelinen väriaine oli täplikästä, mutta 1900-luvulla partikkelit olivat muuttuneet pyöreiksi ja väri tummemmaksi ja tasaisemmaksi. Preussinsininen on voimakas väriaine erityisesti öljyvärinä, ja sitä myydään lisäaineilla jatkettuna jo työskentelyn ja värien sekoittamisen helpottamiseksi.

Huolimatta siitä, että aineen molekyyli sisältää syanidi-ioneja, se on myrkytön, koska syanidi-ionit ovat sitoutuneet lujasti rautaioneihin. Aineesta tulee vaarallista, jos sitä käsitellään hapolla, koska silloin syanidi-ionit vapautuvat sidoksistaan.

Preussinsinistä käytetään talliumin ja radioaktiivisen cesiumin (enimmäkseen cesium-137) vastamyrkkynä.

Lähteet
-------

1. ↑  Haynes, William M. (toim.): *CRC Handbook of Chemistry and Physics*, s. 4-67. 97. painos. CRC Press, 2016. ISBN 9781439814628. Kirja Googlen teoshaussa (viitattu 18.12.2020). (englanniksi)
2. 1 2 3 4  Päivi Hintsanen: Preussinsininen *Coloria.net*. Viitattu 24.8.2010.
3. 1 2 3  Kiljunen, Veikko: *Taidemaalarin materiaalioppi*, s. 44–45. Helsinki: Kustannus Oy Taide, 1996. ISBN 951-608-004-9.
4. ↑  Facts About Prussian blue#Thallium & Cesium (Arkistoitu – Internet Archive)

Aiheesta muualla
----------------

* Centers for Disease Control and Prevention (CDC): Fact Sheet, Prussian blue (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
**Hilda Kozári** (s. 1964) on unkarilaissyntyinen kuvataiteilija, joka asuu ja työskentelee Suomessa. Kozárin teokset ovat moniaistisia installaatioita, joissa taiteilija tutkii tuoksujen ja hajujen vaikutusta visuaaliseen kokemukseen. Monikulttuurisuus, identiteetti ja muisti ovat Kozárin taiteen keskeisiä teemoja. Hän on toteuttanut teoksia ja työpajoja näkövammaisten kanssa.

Kozárin installaatio *AIR, Smell of Helsinki, Budapest and Paris* (2003) koostuu videoprojisoinneista ja kolmesta tilassa roikkuvasta akryylikuplasta, joiden sisään katsoja voi astua. Kuplat edustavat Helsingin, Pariisin ja Budapestin kaupunkeja, joihin liittyy taiteilijan omia muistoja ja kokemuksia. Videoprojisoinnit näyttävät kuvaa kaupungeista, ja kullekin kaupungille ominaiset tuoksut ovat kuplan sisälle astuvan kokijan aistittavissa. Teoksen tuoksumaailman kehittämiseen osallistui pariisilainen parfyymisuunnittelija Bertrand Duchaufour. *AIR, Smell of Helsinki, Budapest and Paris* kuuluu Valtion taidemuseon taidekokoelmiin.

Lähteet
-------

1. ↑  Aarnio, Eija & Hacklin, Saara: *Järjestetty juttu -kokoelmanäyttely 26.3.2010-20.2.2011*, s. 15-27. Nykytaiteen museo Kiasma, 2010. ISBN 978-951-53-3245-5.
2. ↑  AIR, Smell of Helsinki, Budapest and Paris, 2003 *Valtion taidemuseo Taidekokoelmat*. Viitattu 1.2.2013. (suomeksi)[vanhentunut linkki]
**Merja Mäki** (s. 1983 Seinäjoki) on Kauhavalla asuva lukion äidinkielen ja kirjallisuuden opettaja, jonka 2022 ilmestynyt esikoisromaani voitti Aamulehden Tulenkantaja-palkinnon.

Karjalaisia sukujuuria Käkisalmesta omaava Mäki tutki talvisotaa viiden vuoden ajan esikoisromaania työstäessään. Hänen suvussaan aiheesta ei juuri puhuttu, vaikka Mäen isoäiti oli Karjalan evakko. *Ennen lintuja* -romaani kertoo sodan runtelemasta Karjalasta ja Alli-nimisen päähenkilön evakkomatkasta kohti tuntematonta Seinäjokea, jossa on aloitettava tulevaisuuden rakentaminen alusta. Romaanin teemat ovat yleispäteviä ja tunnistettavia eri kielten ja kulttuurien parissa. Romaanin aihe on myös ajankohtainen vuonna 2022 Euroopassa käytävän sodan vuoksi. Siksi kirjan käännösoikeudet on myyty Ranskaan, Ruotsiin ja Ukrainaan. Tulenkantaja-kirjallisuuspalkinto onkin tarkoitettu edistämään suomalaista kirjavientiä.

Mäki on tehnyt esikoisromaaninsa kustantaneen Gummeruksen kanssa sopimuksen kahden uuden historiallisen romaanin julkaisemisesta. Loppuvuodesta 2022 hän työsti toista romaaniaan, jossa liikutaan talvi- ja jatkosodan sotatoimialueella sekä kotirintamalla.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Järvelä, Kaisa: Merja Mäen Ennen lintuja voitti Aamulehden Tulenkantaja-palkinnon: "Syvästi koskettavasta evakkotarinasta tuli kipeän ajankohtainen" *Aamulehti*.  3.12.2022. Tampere:  Sanoma Media Finland Oy. Viitattu 4.12.2022.
**Mantovan perimyssota** tai **ensimmäinen Mantovan sota** käytiin vuosina 1613–1617 Pohjois-Italiassa Mantovan herttuakunnan (tukenaan Espanja ja Itävalta) ja Monferraton herttuakunnan (tukenaan Savoiji ja Ranska) välillä.

Ensimmäinen sota
----------------

Mantova oli pyhän saksalais-roomalaisen keisarikunnan herttuakunta, joka sijaitsi Lombardian ja Venetsian välissä Pohjois-Italiassa. Helmikuussa 1612 Mantovan herttua Vincenzo I kuoli, ja häntä seurasi herttuaksi hänen poikansa Frans IV, joka kuitenkin kuoli jo saman vuoden joulukuussa. Fransilla ei ollut miespuolista jälkikasvua, ainoastaan 3-vuotias tytär. Mantovan herttuakunnan saattoi periä vain miespuoliset perilliset, joten se siirtyi Fransin veljelle, kardinaali Ferdinandille.

Mantovan herttuat olivat hallinneet Monferraton herttuakuntaa vuodesta 1536 lähtien. Monferrato sijaitsi erillään Mantovasta Lombardian ja Savoijin välissä. Sillä ei ollut samanlaista rajoitusta perimysjärjestyksessä kuin Mantovalla, ja sen saattoi periä myös naispuolinen jälkeläinen. Tämän vuoksi Monferraton herttuakuntaa vaati Fransin tyttärelle Marialle tämän äiti Margherita Savoiji. Vaatimusta tuki Savoijin herttua Kaarle Emanuel I, Margheritan isä. Mantovan uusi herttua Ferdinand taas kääntyi Itävallan Habsburgien puoleen saadakseen tukea vaatimukselleen Monferraton suhteen. Habsburgien avusta huolimatta Ferdinandin ei onnistunut vallata Monferratoa kesään 1615 mennessä, jolloin ranskalaisten diplomaattien välityksellä solmittiin tulitauko osapuolten välille.

Toinen sota
-----------

Uskok-sota puhkesi joulukuussa 1615 Venetsian ja Itävallan välille. Venetsia etsi liittolaisia Sisä-Itävallan arkkiherttua Ferdinandia vastaan muualta Euroopasta, kun taas itävaltalaiset luottivat Espanjan apuun.

Vuonna 1616 sekä Ranska, että Venetsia, lupasivat tukea Savoijin herttua Kaarle Emanuelia, jos tämä päättäisi hyökätä Monferratoon uudestaan ja sitoisi siten espanjalaisten joukkoja. Savoijin herttua värväsi joukkoja laajalti, ja lopulta hänen armeijaansa kuului 4 000 saksalaista protestanttia kreivi Ernst von Mansfeldin johdossa ja noin 10 000 vapaaehtoista Ranskasta. Espanjan hallitseman Lombardian kuvernööri piti kuitenkin puolensa armeijan hyökkäystä vastaan, kunnes paavi Paavali V:n välityksellä solmittiin rauha lokakuussa 1617. Venetsian suunnitelma onnistui, sillä Mantovan sodan syttyminen uudelleen esti arkkiherttua Ferdinandia saamasta espanjalaisapua Milanosta. Uskok-sota päättyi vuonna 1618.

Monferraton herttuakunnan kohtaloa puitiin uudestaan vuosina 1628–31 käydyssä Mantovan perimyssodassa, kun Mantovan herttua Ferdinand kuoli 1626 ja häntä seurannut veljensä Vincenzo II vuonna 1627, kumpainenkin ilman laillisia jälkeläisiä.

Lähteet
-------

* Parker, Geoffrey: *The Thirthy Years' War*. Routledge: Lontoo ja New York, 1987. ISBN 0-415-02534-6.
**Indian Pacific** on australialainen Great Southern Rail -yhtiön liikennöimä matkustajajuna. Juna kulkee Perthistä Adelaiden kautta Sydneyyn, nimensä mukaisesti Intian valtamereltä Tyynellemerelle. 

Nullarborin tasangolla juna kulkee maailman pisintä suoraa rataosuutta pitkin. 478 km osuudella ei ole yhtään mutkaa, joskin mäkiä.

Historia
--------

Rautatieyhteys Australian itä- ja länsirannikoiden välillä valmistui 1917, kun Trans-Australian rata valmistui. Matkustajat joutuivat kuitenkin vaihtamaan junaa useaan otteeseen, koska eri osavaltioissa oli käytössä eri raideleveydet.

Vaihdoton junayhteys Perthin ja Sydneyn välillä tuli mahdolliseksi 1969, jolloin raideleveys oli saatu yhtenäistettyä. Indian Pacific aloitti liikennöinnin 23. helmikuuta 1970, aluksi kahdesti viikossa. 1970-luvun lopussa vuoroja oli toisinaan neljä viikossa, ja ne korvasivat vanhat Trans-Australianin vuorot. Vuodesta 2015 juna on kulkenut kerran viikossa.

Liikennöinti
------------

Indian Pacific liikennöi kerran viikossa, ja matka välipysähdyksineen kestää noin kolme vuorokautta. Lähdöt Perthistä ovat sunnuntaina aamupäivällä, ja juna on perillä Sydneyssä keskiviikkona aamupäivällä. Samana iltapäivänä juna lähtee paluumatkalle ja saapuu Perthiin lauantaina iltapäivällä.

Indian Pacific kuljettaa autoja Perthin ja Adelaiden välillä.

Lähteet
-------

* Indian Pacific

1. 1 2
2. 1 2 3
3. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive)

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Indian Pacific
Marttyyriuden polku Indira Gandhin muistomerkillä.
**Indira Gandhin murha** tapahtui pääministerin virka-asunnon puutarhassa 31. lokakuuta 1984, kun 66-vuotias Gandhi oli palaamassa Peter Ustinovin haastattelusta Irlannin television dokumenttia varten. Tällöin kaksi Indira Gandhin sikhiläistä henkivartijaa, Satwant Singh ja Beant Singh, ampuivat häntä revolverilla ja konepistoolilla. Gandhi vietiin sairaalaan, jossa hänet todettiin kuolleeksi muutamia tunteja myöhemmin. Toisen hyökkääjistä, Beant Singhin, vartijat ampuivat välittömästi. Murhasta tuomittiin kuolemaan Satwant Singhin lisäksi myös Beant Singhin setä Kehar Singh.

Murhan tausta
-------------

Murha oli sikhien salaliitto ja kosto armeijan hyökkäyksestä sikhien Kultaiseen temppeliin. 

Gandhin ongelmaksi oli muodostunut Punjabin tilanne. Paikallinen aluejohtaja Jarnail Singh Bhindranwale oli valittu paikallisen kongressin*selvennä* johtoon Shiromani Akali Dal -puolueesta. Bhindranwale oli vangittu Amritsarissa murhasta epäiltynä, mutta vapauduttuaan 25 päivää myöhemmin hän linnoittautui henkivartijoiden kanssa Kultaiseen temppeliin osana Operaatio Sinistä tähteä. Gandhi antoi armeijalle käskyn puhdistaa Kultainen temppeli Bhindranwalesta ja hänen seuraajistaan 3. kesäkuuta 1984. Monien sikhien mielestä heidän pyhiä paikkojaan oli häväisty.

Hautajaiset
-----------

Indira Gandhi tuhkattiin valtiollisin kunniamenoin 3. marraskuuta 1984 *Shakti Sthalin* alueella, joka sijaitsee lähellä Mahatma Gandhin muistolle omistettua Raj Ghatia. Hänen vanhin poikansa Rajiv Gandhi sytytti polttohautauksen tulen. Indira Gandhin tuhkat siroteltiin seuraavana päivänä, sunnuntaina 4. marraskuuta 1984 hänen omasta toiveestaan Himalajan vuoristoon kohtaan, josta pyhä Ganges-joki saa alkunsa. Tuhkan sirotteli Intian ilmavoimien AN-12 koneesta Rajiv Gandhi, josta oli tullut Intian pääministeri tunteja äitinsä salamurhan jälkeen 31. lokakuuta 1984.

Lähteet
-------

1. ↑  New York Times: India Hangs Two Sikhs Convicted In Assassination of Indira Gandhi Wayback Machine.  Arkistoitu 6.12.2017. Viitattu 10.2.2024.
2. ↑  SHAKTI STHAL – Delhi Information *delhiinformation.in*. Viitattu 19.4.2022. (englanniksi)
3. ↑  William Claiborne, Washington Post Foreign Service; Lena Sun of the Washington Post Foreign Service contributed to this report: Indira Gandhi Cremated in Hindu Ritual *Washington Post*.  4.11.1984. Viitattu 19.4.2022. (englanniksi)
4. ↑  Pravin: Rare and unknown facts about Indira Gandhi's funeral.  31.10.2014. Viitattu 19.4.2022. (englanniksi)
5. ↑  The body of slain Prime Minister Indira Gandhi, set... *UPI*. Viitattu 19.4.2022. (englanniksi)
6. 1 2  Indira Gandhi’s ashes were scattered over the Himalayas Sunday,... *UPI*. Viitattu 20.3.2022. (englanniksi)
7. 1 2  Claiborne, William: Gandhi’s Ashes Strewn to Snows *Washington Post*.  12.11.1984. Viitattu 20.3.2022. (englanniksi)
**Dance Nation** oli suomalainen eurodancen ja raven välimaastoon sijoittuvaa tanssimusiikkia esittänyt yhtye. Ryhmän syntetisaattoreilla toteutettu musiikki oli usein instrumentaalista, mutta joissakin kappaleissa kuultiin myös laulua.

Yhtyeen single "True Conviction" soi radioissa sekä television musiikkiohjelmissa, ja sitä varten tehtiin musiikkivideo, joka oli eräs Suomen ensimmäisiä lähes täysin tietokonegrafiikkaan perustuvia.

Yhtye alkoi Tuukka Lehto projektina. Hän aloitti muusikonuransa tekemällä Amiga-kotitietokoneella musiikkia demoihin, ja yhtye esiintyi esimerkiksi Assembly-demotapahtumassa 1993. Myös musiikkivideot oli pitkälti tuotettu Amigaa käyttäen.

Vuoden 1994 *Dawn*-albumin jälkeen Dance Nationin toiminta hiipui ja Kaarlonen on sittemmin toiminut Aikakoneen tuottajana ja sovittajana sekä Poets of the Fallin kosketinsoittajana. 

Myös Hollannissa on ollut Dance Nation -niminen tanssimusiikkiyhtye, mutta se on sittemmin vaihtanut nimensä Double Nationiksi.

Kokoonpano
----------

* Captain (Markus Kaarlonen) – syntetisaattorit
* Carbon D (Sami Häkkinen) – laulu / rap
* Laura (Laura Niskanen) – laulu

Singlet
-------

* "Technoflight" (1992) (12", EP)
* "Don't Panic! ...Let The Rhytm Entrance" (1993)
* "Extended Play" (1993) (EP)
* "Freed" ‎(1994) (CD, Maxi, Promo)
* "True Conviction" (1994) ‎(CD, Maxi, Promo)
* "Lost" (2001) ‎(CD, Maxi)
* "This Love (Here For You)" ‎(2003) (CD, Maxi)

Albumit
-------

* *Technoflight* (EP) (1992)
* *Extended Play* (EP) (1993)
* *Dawn* (1994)

Lähteet
-------

1. ↑  Niemelä, Antti: Singlearvostelut – Dance Nation: This Love (Here For You) *Findance.com*.  Arkistoitu 16.1.2005. Viitattu 24.6.2020.

Aiheesta muualla
----------------

* Dance Nation (2) *Discogs*. Viitattu 24.6.2020. (englanniksi)
* Kemppi, Emilia: Moottori-ilta Pasilassa *Yle Elävä arkisto*.  21.1.2010. Viitattu 24.6.2020.  Yhtyeen haastattelu-
**Jeanne Landry** (3. toukokuuta 1922 Ottawa, Ontario – 2. elokuuta 2011 Quebec, Quebec) oli kanadalainen pianisti, säveltäjä ja musiikkipedagogi.

Landry aloitti pianonsoiton opiskelun 9-vuotiaana Harmaiden nunnien luostarissa Ottawassa. Vuosina 1934–1942 hän sai opetusta Irene Milleriltä, jota oli opettanut Josef Hofmann. Muutettuaan vuonna 1942 Montrealiin Landry opiskeli vuoteen 1944 saakka Arthur Letondalin johdolla. École supérieure de musique d'Outremontissa häntä opettivat Jean Dansereau (pianonsoitto) ja Claude Champagne (teoreettiset aineet). Vuonna 1945 Landry voitti Prix Archambault'n ja vuonna 1946 Prix d'Europen. Näin hän pääsi Pariisiin opiskelemaan pianonsoittoa Yves Natin sekä harmoniaa ja kontrapunktia Nadia Boulangerin ja Noël Gallonin johdolla.

Vuonna 1948 Landry palasi Kanadaan, jossa hän alkoi pitää resitaaleja ja tehdä radioesiintymisiä. Hän oli tenori Jean-Paul Jeannotten pitkäaikainen säestäjä. Kaksikko kiersi yhdessä Kanadassa, Yhdysvalloissa, Ranskassa, Itävallassa ja Neuvostoliitossa. Lisäksi yhteisiä esiintymisiä tehtiin radiossa ja televisiossa. Landry esiintyi duopianistina Jean-Marie Beaudet'n, Josephte Dufresnen ja Serge Garantin kanssa. Dufresnen kanssa hän kantaesitti ja levytti Roger Mattonin konserton kahdelle pianolle ja lyömäsoittimille vuonna 1955. Landry esiintyi myös monien muiden laulajien ja soittajien, kuten Rafael Masellan, Fernande Chiocchion, Joseph Rouleaun, Jacques Simardin, Alain Marionin ja Robert Weiszin kanssa.

Landry opetti harmoniaa ja kontrapunktia Université Lavalissa vuosina 1951–1983. Hän johti siellä myös säestysluokkaa. Vuonna 1956 Landry perusti Serge Garantin, Otto Joachimin ja François Morelin kanssa järjestön Musique de notre temps. Eläkkeelle jäämisensä jälkeen Landry omistautui kokonaan sävellykselle. Hänen tuotantoonsa kuuluu muun muassa lukuisia pianokappaleita, kaksi laulusarjaa sekä sonaatti alttoviululle ja pianolle. Hänen urkukappaleestaan *Orah* on tehnyt levytyksen Jean-Guy Proulx.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Gilles Potvin, Jeanne Landry The Canadian Encyclopedia 9.10.2021, viitattu 9.4.2024 (englanniksi)
**Josephte Dufresne** (9. tammikuuta 1929 Trois-Rivières, Quebec – 7. helmikuuta 1995 Saint-Hyacinthe, Quebec) oli kanadalainen pianisti, musiikkipedagogi ja säveltäjä.

Dufresne opiskeli pianonsoittoa Kanadassa Jean-Marie Beaudet'n johdolla. Vuonna 1950 hän voitti Prix d'Europen, jonka turvin hän pääsi opiskelemaan Pariisiin opettajanaan Yves Nat. Vuonna 1955 Dufresne aloitti uransa esiintyjänä ja opettajana Montrealissa. Hän keskittyi erityisesti kanadalaisen ohjelmiston esittämiseen ja edistämiseen. Hän esiintyi paitsi Kanadassa, myös Pariisissa ja muissa Ranskan kaupungeissa sekä New Yorkin osavaltiossa. Dufresne esiintyi myös radiossa ja televisiossa; esimerkiksi vuonna 1967 hän piti CBC:lla kolmetoista puolen tunnin resitaalia, joissa esitettyyn ohjelmistoon kuului kymmeniä kanadalaisten säveltäjien kappaleita. Dufresne säesti lukuisia laulajia, erityisesti Claire Gagnieria.

Dufresne opetti vuodesta 1967 Conservatoire de musique du Québec à Hullissa. Hän toimi siellä avustavana johtajana vuosina 1972–1978 ja johtajana vuosina 1980–1984. Vuonna 1987 hän luopui opetustyöstä omistautuakseen kokonaan pianonsoitolle. Dufresne myös sävelsi jonkin verran omaa musiikkiaan; hänen kappaleensa *Pièce concertante no. 1* on omistettu Jean Papineau-Couturelle. Vuonna 1975 hän alkoi toimittaa painosta kanadalaisesta pianomusiikista. Dufresne oli naimisissa kapellimestari Jean-Yves Landryn kanssa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Laure Fink, Gilles M. Leclerc, Josephte Dufresne The Canadian Encyclopedia 7.12.2013, viitattu 9.4.2024 (englanniksi)
Saara Aittakumpu vuonna 2019.
**Saara Pauliina Aittakumpu** (s. 1978) on suomalainen kuoronjohtaja. Aittakumpu on toiminut kamarikuoro Kampin Laulun taiteellisena johtajana vuodesta 2019 ja syksystä 2023 alkaen kuoronjohdon lehtorina Taideyliopiston Sibelius-Akatemian Kuopion yksikössä. Aiemmin hän on johtanut Polyteknikkojen Kuoroa (PK) vuosina 2013–2023, perustamaansa naiskamarikuoro Kaari-ensemblea vuosina 2008–2022, mieskamarikuoro Valkiaa vuosina 2016-2022 sekä muun muassa Savolaisen osakunnan laulajia ja Lahden Bach-kuoroa. Aittakumpu on ollut kuoromestarina useissa ooppera- ja oratorioproduktioissa ja on toiminut kuoronjohdon opettajana ja kouluttajana useissa oppilaitoksissa sekä kesäkursseilla. Hän myös tilaa ja kantaesittää kuoroineen ahkerasti nykymusiikkia.

Aittakumpu on suorittanut musiikkipedagogin AMK-tutkinnon pääinstrumenttinaan klarinetti. Sen jälkeen hän suoritti kuoronjohdon A-tutkinnon Sibelius-Akatemiassa erinomaisin arvosanoin vuonna 2007 valmistuen samalla musiikin maisteriksi. Hänen kuoronjohdonopettajiaan ovat olleet Kari Turunen, Jani Sivén ja Matti Hyökki.

Itävallan Linzissä 2015 järjestetyssä 5th Int. Anton Bruckner -kuorokilpailussa hänet palkittiin Conductor Prize -erikoispalkinnolla. Suomen Kuoronjohtajayhdistys valitsi Aittakummun Vuoden kuoronjohtajaksi 2018. Aittakumpu palkittiin parhaana kuoronjohtajana Int. Baltic Sea -kuorokilpailussa Latvian Jūrmalassa 2019.

Lähteet
-------

1. ↑  Aittakumpu, Saara London:  ISNI International Agency. Viitattu 17.8.2023.
2. ↑  Saara Aittakumpu on Kamarikuoro Kampin Laulun uusi taiteellinen johtaja  3.6.2019. Kampin Laulu ry. Viitattu 17.8.2023.
3. ↑  Saara Aittakummusta kamarikuoro Kampin Laulun uusi johtaja.  *Helsingin Sanomat*, 3.6.2019. Helsinki: Artikkelin verkkoversio. Viitattu 17.6.2019.
4. ↑  Saara Aittakumpu kuoronjohdon lehtoriksi Kuopion yksikköön *Opiskelijan uniarts*.  18.4.2023. Viitattu 19.4.2023.
5. 1 2 3 4  Taiteellinen johtaja Polyteknikkojen Kuoro. Viitattu 29.6.2017.
6. 1 2  Taiteellinen johto Kaari-ensemble. Viitattu 29.6.2017.
7. ↑  Male Choir Valkia – Mieskuoro Valkia Mieskuoro Valkia. Viitattu 29.6.2017. (englanniksi)
8. ↑  SOLlin historia | Savolainen osakunta *savolainen.osakunta.fi*. Viitattu 29.6.2017. [vanhentunut linkki]
9. ↑  Vuoden kuoronjohtaja 2018 Suomen kuoronjohtajayhdistys. Viitattu 12.4.2024.
10. ↑  RESULTS AND AWARDS 2019 *www.balticchoir.com*. Viitattu 7.8.2020.


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |

 |
**Laitaoikeisto** viittaa radikaaleihin nationalistisiin poliittisiin toimijoihin, joilla on ajatus kansan ja valtion samastamisesta sekä kokemus ulkomaalaisten aiheuttamasta uhasta tälle yhteisölle. Laitaoikeisto suhtautuu kriittisesti maahanmuuttoon ja joskus myös ilmastonmuutoksen ja luontokadon hillintään pyrkiviin poliittisiin toimiin. Laitaoikeistopuolueita on jakanut esimerkiksi suhde Venäjään, Yhdysvaltoihin ja Natoon.

Kuvaus
------

Akateemisen tutkimuksen valtavirta ja media käyttävät laitaoikeistoa kattokäsitteenä, jonka alle kuuluvat radikaalioikeisto ja äärioikeisto. Radikaalioikeistoksi kutsutaan reformistista suuntausta, jossa hyväksytään asteittaiset uudistukset. Radikaalioikeisto toimii demokratian pelisääntöjen mukaan ja hylkää väkivaltaiset keinot. Radikaalioikeisto pitää vihollisenaan eliittiä, mikä tekee siitä populistisen suuntauksen. Äärioikeisto sen sijaan hylkää pluralistisen ja liberaalin demokraattisen järjestelmän, ja näkee väkivallan joissain tilanteissa mahdollisena tai oikeutettuna toimintakeinona. Eräs tunnettu äärioikeistolainen liike on Italiassa alkunsa saanut fasismi.

Esimerkkejä
-----------

Maissaan suosittuja eurooppalaisia laitaoikeistolaisia puolueita tammikuussa 2024 olivat Yleisradion ja Politicon mukaan esimerkiksi Perussuomalaiset (Suomi), Ruotsidemokraatit (Ruotsi), Vaihtoehto Saksalle (Saksa), Hollannin vapauspuolue (Alankomaat), Vlaams Belang (Belgia), Kansallinen liittouma (Ranska), Italian veljet (Italia), Vox (Espanja), Chega (Portugali), Itävallan vapauspuolue (Itävalta), Viron konservatiivinen kansanpuolue (Viro), Kansallinen liittouma (Latvia), Laki ja oikeus (Puola), Fidesz (Unkari), Romanian yhtenäisyyden liittouma (Romania) ja Herätys (Bulgaria). Puolueiden luokittelusta ei aina ole yksimielisyyttä. Esimerkiksi perussuomalaisten Riikka Purra kiistää Perussuomalaisten olevan oikeistolainen tai vasemmistolainen.

Laitaoikeiston suosio on noussut 2020-luvun alussa, ja laitaoikeistolaiset puolueet ovat voittaneet parlamenttivaalit useassa Euroopan maassa. Tämän seurauksena muut puolueet ovat alkaneet tehdä niiden kanssa yhteistyötä, eivätkä enää pidä niitä liian radikaaleina. Euroopan unionissa laitaoikeistolaiset puolueet kuuluvat usein ECR- ja ID-ryhmiin.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Kotonen, Tommi: Äärioikeisto ja sen määritelmät *Politiikasta*.  5.5.2023. Viitattu 29.8.2023.
2. 1 2 3 4  Leonard Wilhelmus: Laitaoikeiston hetki  26.1.2024. Yle. Viitattu 11.4.2024.
3. 1 2 3 4  Kaarlo Somerto: Jakautunut laitaoikeisto marssii kohti eurovaalivoittoa *The Ulkopolitist*.  26.2.2024. Viitattu 11.4.2024.
4. ↑  Riikka Purra: perussuomalaiset ei ole oikeistopuolue *YLE Uutiset*.  23.8.2023. Viitattu 11.4.2024.
**Istumalentopallo** on lentopallosta kehitetty vammaisurheilulaji. 

Laji on periaatteiltaan täysin normaalin lentopallon kaltainen, mutta sitä voivat pelata myös amputoidut ja muut alaraajavammaiset, joilta tavallisen lentopallon pelaaminen ei onnistu. Lentopalloon verrattuna kenttä on pienempi (10 x 6 metriä) ja verkko matalammalla (miehillä 115 cm, naisilla 105 cm). Aloitussyötön saa torjua. Palloa voi koskettaa millä tahansa ruumiinosalla, mutta lyönnin aikana pelaajan tulee koskettaa lattiaa jollain olkapäiden ja pakaroiden välisellä ruumiinosallaan. Seisomaan nouseminen, käveleminen ja muunkinlainen vartalon nostaminen on lajissa kielletty. 

Ensimmäisen kerran nykyisenkaltaista istumalentopalloa pelattiin Alankomaissa vuonna 1956, ja vuonna 1967 järjestettiin lajin ensimmäiset kansainväliset kilpailut. Paralympialaisten ohjelmassa istumalentopallo on ollut vuodesta 1980 (naisilla 2004).

Istumalentopalloa voivat pelata myös vammattomat henkilöt tai esimerkiksi entiset lentopalloilijat, jotka eivät loukkaantumisten takia pysty tavallista lentopalloa pelaamaan. Muun muassa SM-sarjaa voivat pelata myös vammattomat. Kuitenkin muun muassa paralympialaisissa pelaajat luokitellaan täysivammaisiksi (VS1) ja minimivammaisiksi (VS2). Joukkueessa saa olla kaksi minimivammaista, joista vain toinen kerrallaan kentällä.

Menestyneimpiä istumalentopallomaita ovat Iran sekä Bosnia ja Hertsegovina, jonka pelaajisto koostuu Bosnian sodan invalideista.*lähde?*

Istumalentopallon kansainvälistä toimintaa organisoi The World Organisation Volleyball for Disabled (WOVD). Euroopassa WOVD:n alaisesta toiminnasta vastaa European Committee Volleysball for Disabled (ECVD).

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Lajitietoa (Arkistoitu – Internet Archive)

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Istumalentopallo**.
* Kansainvälinen istumalentopalloliitto WOVD
* Euroopan Vammaislentopallo komitea ECVD (Arkistoitu – Internet Archive)
* Istumalentopallo Paralympia.fi-sivustolla
* Istumalentopallo.info