recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Kromidioksidi** eli **kromi(IV)oksidi** (CrO2) on epäorgaaninen yhdiste ja eräs kromin oksideista. Yhdistettä käytetään sen magneettisten ominaisuuksien vuoksi muun muassa videokaseteissa ja muissa magneettisissa tallennusvälineissä.

Ominaisuudet
------------

Huoneenlämpötilassa kromidioksidi on ruskehtavan mustaa veteen liukenematonta kiteistä ainetta. Kromidioksidi liukenee kuitenkin väkevään rikkihappoon ja väkeviin emäsliuoksiin. Kuumennettaessa noin 350 °C;n lämpötilaan se hajoaa muodostaen dikromitrioksidia ja happea. Magneettisilta ominaisuuksiltaan yhdiste on ferromagneettinen ja sen Curie-lämpötila on 120 °C. Kromidioksidi on sähkönjohde ja sen resistiivisyys on 2,5·10-4–4·10-2 Ω·cm. Kiderakenteeltaan kromidioksidin rakenne on rutiilin kaltainen.

Valmistus ja käyttö
-------------------

Ensimmäisen kerran kromidioksidia valmisti Friedrich Wöhler vuonna 1859 kromyylikloridista. Muita tapoja ovat eräiden kromi(III)yhdisteiden kuten kromi(III)kromaatin, hapetus hapen, vetyperoksidin tai kromaattien avulla tai kromitrioksidin hajotus korkeassa lämpötilassa. Nykyään yhdistettä valmistetaan teollisesti pääasiassa prosessilla, jossa dikromitrioksidin ja kromitrioksidin seosta kuumennettaan veden läsnä ollessa 250–500 °C:n lämpötilaan.

Magneettisten ominaisuuksiensa vuoksi kromidioksidia käytetään magneettisten tallennusvälineiden kuten videokasettien nauhoissa. Kromidioksidia käyttämällä saadaan usein resoluutioltaan korkeampia nauhoja kuin rauta(III)oksidista valmistamalla.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6  Gerd Anger, Jost Halstenberg, Klaus Hochgeschwender, Christoph Scherhag, Ulrich Korallus, Herbert Knopf, Petr Schmidt & Manfred Ohlinger: *Chromium Compounds, Ullmann's Encyclopedia of Industrial Chemistry*, John Wiley & Sons, New York, 2000. Viitattu 22.9.2014
2. 1 2 3  Billie J. Page & Gary W. Loar: *Chromium Compounds, Kirk-Othmer Encyclopedia of Chemical Technology*, John Wiley & Sons, New York, 2004. Viitattu 22.9.2014
3. 1 2  N.N. Greenwood & A. Earnshaw: *Chemistry of the Elements*, s. 1007. 2nd Edition. Butterworth Heinemann, 1997. ISBN 0-7506-3365-4. (englanniksi)
4. 1 2 3  Thomas Scott, Mary Eagleson: *Concise encyclopedia chemistry*, s. 225. Walter de Gruyter, 1994. ISBN 978-3110114515. Kirja Googlen teoshaussa (viitattu 22.9.2014). (englanniksi)
5. 1 2 3  Egon Wiberg, Nils Wiberg, Arnold Frederick Holleman: *Inorganic chemistry*, s. 1373. Academic Press, 2001. ISBN 978-0-12-352651-9. Kirja Googlen teoshaussa (viitattu 22.9.2014). (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kromidioksidin kansainvälinen kemikaalikortti
**Hatsikõ järv** (myös *Hatsike järv*) on Virossa Põlvamaalla Kanepin kunnan Koorasten kylässä sijaitseva järvi.

Se kuuluu Koorasten kylän järvialueeseen (vir. *Kooraste järvestik*), johon kuuluu yhteensä 15 järveä.

Maantietoa
----------

Järvi on 150 metriä pitkä, 120 metriä leveä, ja sen pinta-ala on 1,5 hehtaaria. Järvessä ei ole saaria. Sen suurin syvyys on 6 metriä (keskisyvyys 3,3 metriä ). Järvi on muodoltaan pyöreä ja sen yhteys Suurjärveen on leveä salmimainen uoma. Järven pohjoisrannat ovat kosteikkoa, mutta muuten se sijaitsee metsämaalla. Sen eteläpuolella on kolme vapaa-ajan asuntoa, ja kylälle tuleva maantie kulkee salmen ylitse idäpuolella.

Luontoarvoja ja luokittelu
--------------------------

Järvi on Vesipolitiikan puitedirektiivin (VPD) (vir. *Veepoliitika Raamdirektiivi, (VRD)*) luokituksen (VRD 2) mukaan veden kovuuden osalta keskikova järvi, jonka vesimassa ei lämpötilakerrostu (vir. *keskmise karedusega kihistumata veega järv*).

Järvi luokitellaan limnologisesti kovavetiseksi ja miksotrofiseksi järveksi (vir. *kalgiveeline miksotroofne tai kalgiveeline segatoiteline*, KM). Silloin järven veden kalkkipitoisuus on joko keskikorkea tai korkea ja sen ravinnepitoisuudet ovat korkeat. Järvi on tällöin rehevöitynyt. Järven vedessä on myös korkea humuspitoisuus.

Aare Mäemets on julkaisussaan *Eesti NSV järved ja nende kaitse* vuodelta 1977 kuvaillut järveä. Hänen mukaansa vedenväri on keltainen ja näkösyvyys 1,7 metriä. Järvellä on mutapohja.

Vesistösuhteita
---------------

Hatsikõ järv kuuluu Pühäjõen valuma-alueeseen, koska se on joen läpivirtausjärvi. Siihen ei tule muita ojia. Pühäjõgi on Võhandu jõen sivujoki. Võhandu jõgi laskee Kuumajärveen, joka on Peipsijärven keskiosan nimi. Peipsijärven alue muodostaa Narvanjoen vesistöalueen keskiosan. Peipsijärven pohjoispäästä alkava laskujoki Narvanjoki jatkaa vesireittiä pohjoiseen päin ja laskee lopuksi Suomenlahteen.

Huomautuksia
------------

1. 1 2  Kohteen ympäristön kasvillisuutta, asutusta ja nimistöä on tarkistettu Internetin Google-, Bing- tai Yandex-karttapalvelusta käyttäen järven koordinaatteja.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11  Keskkonnaregister: Hatsikõ järv (VEE2123500) *Keskonnainfo*. Tallinna, Viro:  Keskkonnaministeerium. Viitattu 20.7.2020. (viroksi)
2. 1 2 3  Hatsikõ järv, kalapeedia.ee (viroksi), 1977, viitattu 20.4.2017
3. ↑  Kooraste järvestik, kalapeedia.ee (viroksi), 1977, viitattu 20.4.2017
4. ↑  Kooraste järvestik, Eesti Looduse Infosüsteemis (EELIS), viitattu , (viroksi), viitattu 20.4.2017 (viroksi)
5. 1 2 3  Tamre, Ruta (toim.): *Eesti järvede nimestik*. Tallinna, Viro: Keskkonnaministeeriumi Info- ja Tehnokeskus, 2006. ISBN 978-9985-881-40-8. Teoksen verkkoversio (PDF) (viitattu 20.7.2020). (viroksi) (Arkistoitu – Internet Archive)
**Koronas** on Venäjän avaruusjärjestön Aurinkoa tutkiva satelliittimissio*selvennä*, jonka puitteissa avaruuteen on vuosina 1994-2009 lukaistu kolme tutkimussatelliittia.

Ohjelmasta käytetään myös länsimaista akronyymiä CORONAS (Complex ORbital Observations Near-Earth of Activity of the Sun). 

Koronas-I laukaistiin 2. maaliskuuta 1994 ja Koronas-F 31. heinäkuuta 2001. Sarjan kolmas satelliitti Koronas-Foton laukaistiin vuoden 2009 alussa. Se on osa NASAn kansainväliseksi luomaa International Living With a Star Program (ILWS)-ohjelmaansa. Satelliitti perustuu Meteor-M-sääsatelliittiin ja sen toiminta-aika on kolme vuotta. Satelliitin massa on 1900 kg. Sen kiertorata on: 500 km x 500 km, 82.5°.

Katso myös
----------

* Koronas-Foton
* SOHO
* Ulysses-aurinkoluotain
* Advanced Composition Explorer (ACE)
* STEREO
* Solar Orbiter, SOHOn kaavailtu seuraaja, osa ESAn ja NASAn Solar Sentinel-missiota noin vuonna 2015

Lähteet
-------

* Russia makes first space launch of 2009. space-travel.com 2.2.2009
* Guenther's Space Page*lähde tarkemmin?*
**Latomiat** (m.kreik. λατομίαι, *latomiai*, yksikössä λατομία, *latomia*; lat. *latomiae*) viittaavat yleisesti antiikin aikaisiin kivilouhoksiin. Erityisesti nimellä latomiat viitataan suurikokoisiin, myös vankiloina käytettyihin louhoksiin Syrakusan kaupungissa Sisiliassa, nykyisessä Italiassa.

Syrakusan tunnetuimmat latomiat sijaitsivat heti Syrakusan teatterin pohjoispuolella. Ne ovat nykyisin osa Neapoliin arkeologista aluetta nykyisen Syrakusan kaupungin länsiosassa. Latomioista louhittiin kiveä kaupungin rakennuksiin. Niiden hyödyntäminen alkoi viimeistään 400-luvun eaa. alkupuolella. Louhosluolia käytettiin myös vankiloina, ja Ateenan epäonnistuneen Sisilian sotaretken 415–413 eaa. jälkeen niihin sijoitettiin yli 7 000 ateenalaista vankia. Louhokset toimivat samassa tehtävässä myös kaupungin myöhempien tyrannien aikana. Roomalaisella ajalla, jolloin alue tunnettiin latinaksi nimellä *Latomiae* (tai *Lautumiae*), ne toimivat yleisenä vankilana koko Sisilialle. Cicero mainitsee ne yhtenä kaupungin huomattavimmista kohteista. Latomiat ovat toimineet myös köyhemmän väestön asumuksina.

Nykyisin louhosten pääalue tunnetaan italiaksi nimellä Latomia del Paradiso. Tunnetuimmat louhosluolat tunnetaan nimillä "Dionysioksen korva" (Orecchio di Dionisio), "Köydentekijöiden luola" (Grotta dei Cordari) ja "Salpietariluola" (Grotta del Salnitro). "Dionysioksen korvan" nimi viittaa Syrakusan tyranni Dionysios I:een, mutta nimityksen alkuperä on vasta 1600-luvulla.

Syrakusan lukuisia louhoksia ja louhosluolia sekä Neapoliissa että muualla ovat muun muassa:

* Orecchio di Dionisio ("Dionysoksen korva").Orecchio di Dionisio ("Dionysoksen korva").
* Grotta dei Cordari ("Köydentekijöiden luola").Grotta dei Cordari ("Köydentekijöiden luola").
* Latomia Navanteri.Latomia Navanteri.
* Latomia dei Cappuccini.Latomia dei Cappuccini.
* Latomia di Santa Venera.Latomia di Santa Venera.
* Latomia di Vendicari.Latomia di Vendicari.
* Latomia di Akrai.Latomia di Akrai.
* Latomia della Pillirina.Latomia della Pillirina.

Lähteet
-------

1. ↑  Liddell, Henry George & Scott, Robert: λατομία *A Greek-English Lexicon*.  1940. Oxford:  Clarendon Press / Perseus Digital Library, Tufts University.  (englanniksi)
2. 1 2  Stillwell, Richard & MacDonald, William L. & McAllister, Marian Holland (toim.): "SYRACUSE (Siracusa) Sicily", *The Princeton Encyclopedia of Classical Sites*. Princeton, N. J.: Princeton University Press, 1976. Teoksen verkkoversio.
3. 1 2 3  Smith, William: "Syracusae", *Dictionary of Greek and Roman Geography*. Boston: Little, Brown and Company, 1854. Teoksen verkkoversio.
4. 1 2  Castrén, Paavo & Pietilä-Castrén, Leena: "Latomiat", *Antiikin käsikirja*, s. 296. Helsinki: Otava, 2000. ISBN 951-1-12387-4.
5. ↑  Thukydides: *Peloponnesolaissota* 7.86–87; Diodoros Sisilialainen: *Historian kirjasto* 13.33.
6. ↑  Cicero: *In Verrem* 5.27.
7. ↑  The Archeological Park in Syracuse (Siracusa) *The Wonders of Sicily*. Viitattu 22.10.2018.
8. 1 2  Latomia of Paradise *City Map Sicilia*. Viitattu 22.10.2018.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Latomiat** Wikimedia Commonsissa
Kalliosaari

|  |  |
| --- | --- |
| Muut nimet | 
Bergholmen |
| Sijainti | 
Helsinki, HelsinkiUudenmaan maakuntaSuomi |
| Merialue | 
Suomenlahti |
| Korkein kohta | 
19 m |
| Pinta-ala | 
0,042 km² |

muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa WikidataaTietolaatikon dokumentaatioNäytä Wikidatasta tulevat arvot

**Kalliosaari** (ruots. *Bergholmen*) on saari Helsingin Vuosaaressa, Kallahdenniemen ja Skatanniemen välissä. Sen pinta-ala on 4,2 hehtaaria. Maasto on kallioista ja saaren korkein kohta 19 metriä merenpinnasta. Saari on vuodesta 1994 ollut Uudenmaan kuntien omistaman Uudenmaan virkistysalueyhdistyksen yleiseen käyttöön luovuttama retkeilysaari. Saarella ei ole asuinrakennuksia, mutta siellä on kaksi grillikatosta ja ulkokäymälä sekä rannoilla veneiden kiinnitysrenkaita.

Lähteet
-------

1. ↑  Lampi, Pertti: *Helsingin Vuosaari, Nordsjö*, s. 62. Helsinki: Vuosaari-seura, Vuosaari-säätiö, 2005. ISBN 952-91-9135-9.
2. ↑  Strang, 2016. Sivut 344–346.

Kirjallisuutta
--------------

* Strang, Jan. Saaristounelmia Helsingissä – Vartiosaaren ja Helsingin itäsaariston pienten saarten historia. – Helsinki, 2016. – ISBN 978-951-98135-2-3
Hatin kielen puhuma-alue Anatoliassa.
**Hattilaiset** olivat muinainen kansa, joka asutti Anatolian niemimaan eli nykyisen Turkin keskiosia Kizil Irmak -joen seuduilla. He puhuivat hatin kieltä. Alue tunnettiin vuosien 2350–630 eaa. välillä heidän mukaansa nimellä Hatti.

Hattilaiset perustivat pääkaupunkinsa Hattušan vuonna 2500 eaa. Hattilaiset hallitsivat useita kaupunkivaltioita ja pieniä kuningaskuntia, ja kasvoivat merkittäväksi valtakunnaksi. He solmivat kauppasuhteet Mesopotamian kanssa. 2300- ja 2200-luvuilla eaa. hattilaiset puolustivat maataan Sargon Akkadilaista ja hänen seuraajiaan vastaan.

Hattilaiset asuivat puusta rakennetuissa taloissa, kävivät kauppaa muun muassa puulla ja keramiikalla, kasvattivat lampaita ja muuta karjaa sekä viljelivät maata. He rukoilivat äitijumalatarta varmistamaan heidän satonsa kasvun ja karjansa terveyden.

Heettiläiset valloittivat Hattusili I:n johdolla koko Hatin maan vuoteen 1650 eaa. mennessä ja sulauttivat hattilaiset omaan kulttuuriinsa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Joshua J. Mark: Hatti *Ancient History Encyclopedia*.  20.1.2012. Viitattu 7.12.2020.
Latosaaret

|  |  |
| --- | --- |
| Sijainti | 
SysmäPäijät-HämeSuomi |
| Vesialue | 
Päijänne |
| Korkein kohta | 
82,5 m  |
| Pinta-ala | 
6,1 ha  |

Karttamuokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa WikidataaTietolaatikon dokumentaatioNäytä Wikidatasta tulevat arvot

**Latosaaret**  on Päijänteen saariryhmä Päijät-Hämeessä Sysmässä. Se kuuluu Päijänteen kansallispuistoon.

Maantietoa
----------

Saariryhmä sijaitsee Virmailanselän itäosassa Paatsalon ja mantereen välissä. Saariryhmän suurin saari on 490 metriä pitkä, 240 metriä leveä ja sen pinta-ala on 6,1 hehtaaria. Suurin saari sijaitsee 700 metriä mantereelta, yli 200 metriä Vähästä Paatsalosta ja 550 metriä Paatsalosta. Saaren ympärillä on kolme pintä saarta ja Riuttasaaren puolella seitsemän muuta pikkusaarta. Pääsaari on matala ja sen korkein kohta kohoaa noin 4 metriä Päijänteen vedenpinnasta. Saari on autio.

Luontoarvoja
------------

Lähes koko saariryhmä, pari yksittäistä saarta lukuun ottamatta, muodostaa yhtenäisen luonnonsuojelualueen, joka kuuluu Päijänteen kansallispuistoon. Puiston alueet muodostavat yhden Natura 2000-alueen Päijänteen alueen (10 857 hehtaaria, FI0335003). Saarilla ei ole retkeilijöille tarkoitettua rantautumispaikkaa tai nuotiopaikkaa, mutta sellainen on Vähässä Paatsalossa.

Katso myös
----------

* Luettelo Päijänteen kansallispuiston alueista ja saarista
* Luettelo Suomen Natura 2000 -alueista

Huomautukset
------------

1. 1 2  Saaren pinta-ala on mitattu Karttapaikan pinta-alan mittaustyökalulla.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Latosaaret, Sysmä (sijainti maastokartalla) *Karttapaikka*. Helsinki:  Maanmittauslaitos. Viitattu 26.9.2019.
2. ↑  Paikkatieto: Latosaaret, paikkatietoalusta.fi, viitattu 26.9.2019
3. ↑  Latosaaret, Sysmä (sijainti varjokartalla) *Karttapaikka*. Helsinki:  Maanmittauslaitos. Viitattu 26.9.2019.
4. 1 2  Latosaaret, Sysmä (sijainti ilmavalokuvassa) *Karttapaikka*. Helsinki:  Maanmittauslaitos. Viitattu 26.9.2019.
5. ↑  Päijänteen alue (FI0335003), 7.3.2014, viitattu 25.9.2019

Päijänteen kansallispuisto

* Päijänne
* Haapasaari
* Kelvenne
* Pulkkilanharju
* Päijätsalo
**Kallippoksen jakso** on tähtitieteessä ja ajanlaskussa käytetty 76 vuotta kestävä jakso, jonka kuluttua kuun vaiheet sattuvat samoille vuoden päiville. Siksi sitä käytetään kuukuukausien ja aurinkovuosien synkronointiin. Kallippoksen jakso on 19 vuoden mittaisen Metonin jakson parannettu, tarkempi versio, ja koostuu noin neljästä Metonin jaksosta.

Jakso on saanut nimensä antiikin kreikkalaisesta tähtitieteilijä Kallippoksesta, joka eli 300-luvulla eaa. Hän havaitsi, että Metonin jakson 6 940 päivää jaettuna 19 vuodelle tekevät vuodesta 1/76 päivää liian pitkän, kun vuoden todellisena pituutena pidettiin 365 ja 1/4 päivää. Siksi hän esitti Metonin jaksoon korjauksen, jossa jakson pituus oli 76 vuotta. Tarkkaan ottaen se koostui neljästä Metonin jaksosta, joista vähennetään yksi päivä, toisin sanoen sen pituus oli 4 × 6 940 – 1 päivää = 27 759 päivää.

Kallippoksen jakson osoitin oli mukana Antikytheran koneessa, joka valmistettiin noin 150–100 eaa.

Lähteet
-------

1. 1 2  Freeth, Tony: Calendars with Olympiad and Eclipse Prediction on the Antikythera Mechanism.  *Nature*, 2008. Artikkelin verkkoversio.
2. ↑  Jones, Alexander: *A Portable Cosmos: Revealing the Antikythera Mechanism, Scientific Wonder of the Ancient World*, s. 81. Oxford University Press, 2017. ISBN 0190618582. Teoksen verkkoversio.
3. ↑  Freeth, Tony & Jones, Alexander & Steele, John M. & Bitsakis, Yanis: Calendars with Olympiad and Eclipse Prediction on the Antikythera Mechanism: Supplementary Notes.  *Nature*, 31 July 2008, nro 454, s. 614–617. Artikkelin verkkoversio.
Juottimenojan kunnostuskaivu
**Luonnonmukainen peruskuivatus** on termi, jolla tarkoitetaan maatalousalueiden uomiin sovellettavia toimenpiteitä, joiden avulla ylläpidetään peltojen kuivaustilaa ja pyritään samalla parantamaan maatalousuomien monimuotoisuutta.

Yleistä
-------

Luonnonmukaiset vesirakentamismenetelmät ovat kevyempiä ja ympäristöystävällisempiä kuin tehomaatalouden käytäntöjen mukainen perkaus. 

Luonnonmukaisten peruskuivatusmenetelmien tavoitteena on muun muassa varjella maatalousuoman eliöiden elinmahdollisuuksia, parantaa peltojen kuivaustilaa ja elävöittää purovesistöjen maisemaa. Menetelmillä pyritään edistämään maatalousuoman luontaista kehitystä ja tätä kautta vähentämään kunnossapitokustannuksia ja -tarvetta. Luonnonmukaisella peruskuivauksella parannetaan veden laatua ja maatalousuomien vedenjohtokykyä. Kiintoainetta pysäyttävien rakenteiden ja eroosiosuojausten avulla voidaan ehkäistä ongelmien syntymistä. Luonnonmukaisia peruskuivausmenetelmiä käytetään kunnostustoimenpiteissä, sekä laajamittaisissa peruskorjauksissa että pienemmissä perkauksissa.

Alueen muuttaminen suojavyöhykkeeksi tai kosteikoksi on hyvä vaihtoehto kuivattamiselle, kun peltoalue on hankalasti viljeltävä ja herkästi tulviva. Jos alue muutetaan esimerkiksi kosteikoksi tai suojavyöhykkeeksi, toimenpiteeseen saa maatalouden ympäristötukea.

Hyötyjä
-------

Luonnonmukainen perkaus on hyödyllinen toimenpide monista eri syistä. Luonnonmukaisen perkauksen avulla ylläpidetään kuivaustilaa, parannetaan purojen veden laatua, vähennetään uomien kunnossapitotarvetta ja parannetaan uoman eliöstön elinolosuhteita. Lisäksi perkausalueen virkistyskäyttömahdollisuudet ja maisemakuva monipuolistuvat.

Tulvatasanne

Menetelmät
----------

* Tulvatasanne ja alivesiuoma
* Luiskien loiventaminen ja toispuoleinen kaivu
* Vesikasvillisuuden niitto ja penkkojen raivaus
* Rantapuuston ja luiskien kasvillisuuden säilyttäminen
* Luonnonmukaiset eroosiosuojaukset
* Pohjapadot ja -kynnykset
* Laskeutusaltaat, lietekuopat ja -taskut
* Monivaikutteiset kosteikot ja tulva-alueiden palauttaminen
* Suojakaistat ja -vyöhykkeet

Katso myös
----------

* Peruskuivatus
* Purojen kunnostus

Lähteet
-------

1. ↑  Ympäristö.fi

Aiheesta muualla
----------------

* Purojen hoito maatalousalueilla Luonnonmukainen peruskuivatus- opas. Suomen ympäristökeskus 2008
* Suomen ympäristökeskus, Purokunnostus
* Suomen ympäristökeskus, Vesistöjen kunnostus
**Luonnonsuojeluvalvoja** oli aiemmin Suomessa valtion viranomainen, jonka tehtävänä oli edistää luonnonsuojelua Suomessa.

Luonnonsuojeluvalvoja oli johtosääntönsä mukaan toiminnassaan lähinnä maatalousministeriön alainen, ja ministeriö määräsi luonnonsuojeluvalvojan toimipaikan. Luonnonsuojeluvalvoja sai toimestaan vuotuisen palkkion.

Luonnonsuojeluvalvojan tehtävät
-------------------------------

Luonnonsuojeluvalvojan tuli edistää luonnonsuojelulain mukaista luonnonsuojelutoimintaa ja ylläpitää tarkoituksenmukaista yhteistoimintaa valtion ja yksityisluontoisen luonnonsuojelutoiminnan välillä.

Luonnonsuojeluvalvojan tuli erityisesti tehdä virkamatkoja sekä perehtyä luonnonsuojelutarkoituksessa rauhoitettaviin alueisiin ja luonnon muistomerkkeihin, eläin- ja kasvilajien tilaan sekä yleiseen luonnonsuojelutilanteeseen maan eri osissa. Hänen tuli tarpeen vaatiessa tehdä valtioneuvostolle, maaherroille tai virastoille ehdotuksia luonnonsuojelun toimenpiteiksi.

Luonnonsuojeluvalvoja antoi myös yksityisille maanomistajille tarpeellista opastusta ja neuvoja luonnonsuojelukysymyksissä erityisesti silloin, kun kysymyksessä olivat yksityisluontoisten luonnonsuojelualueiden perustaminen ja yksityisten mailla olevien luonnon muistomerkkien rauhoittaminen. Luonnonsuojeluvalvojan tuli myös yleensä harjoittaa tiedottamistoimintaa luonnonsuojelun hyväksi sekä antaa ministeriöille, maaherroille ja muille viranomaisille lausuntoja luonnonsuojeluasioissa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Hakkila, Esko (toim.): "Luonnonsuojeluvalvoja", *Lakiasiain käsikirja*, s. 365. Porvoo: Werner Söderström Oy, 1938.

### Lakiviitteet

1. ↑  Luonnonsuojeluvalvojasta annettu johtosääntö 20.10.1932 (osittain muutettu 21.2.1935).
2. ↑  Vuoden 1923 luonnonsuojelulaki (23.7.1923/71).
**Mamadou Amadou Aw** (15. joulukuuta 1924 Ségou – 20. heinäkuuta 2012 Pariisi) oli malilainen insinööri ja hallintovirkailija.

Aw opiskeli Bamakon teknikkokoulussa ja suoritti julkisten töiden insinöörintutkinnon Pariisissa. Vuosina 1951–1957 hän työskenteli insinöörinä Dakarissa. Aw toimi julkisten töiden ministerinä Ranskan Sudanin ensimmäisessä hallituksessa vuodesta 1957. Hän jatkoi samassa tehtävässä Malin liittovaltion hallituksessa vuosina 1959–1960 sekä Malin tasavallan hallituksessa vuodesta 1961. Syyskuussa 1960 Aw johti Malin valtuuskuntaa YK:ssa, kun maa hyväksyttiin järjestön jäseneksi. Lähinnä teknokraatiksi luonnehdittu Aw toimi julkisten töiden ministerinä myös vuoden 1968 vallankaappauksen jälkeen aina syyskuuhun 1969.

Aw työskenteli YK:n Afrikan talouskomission asiantuntijana Addis Abebassa vuodesta 1972 ja Senegaljoen yhteistyöjärjestön päävaltuutettuna vuosina 1975–1979. Hän perusti sittemmin insinööritoimiston ja oli mukana lentöyhtiö Air Malin uudelleenjärjestelyssä. Aw toimi myös Malin jalkapalloliiton puheenjohtajana vuosina 1968–1971.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  De la loi-cadre à l’indépendance du Mali: 24 mai 1957 – 24 Mai 2018: Il y a 61 ans, était formé le tout 1er Gouvernement du Soudan-Français *Maliweb*. Viitattu 8.12.2019.
2. 1 2  Imperato, Pascal James & Imperato, Gavin H.: *Historical Dictionary of Mali, fourth edition*, s. 27–28. Lanham: Scarecrow Press, 2008. ISBN 978-0-8108-5603-5.
3. ↑  Nathan, Robert Donald Francis: Socialism and the Nation: Mali, 1957-1968 *Dalhousie University*. Viitattu 8.12.2019.
Mamari Kulibalin hauta Ségoukorossa Ségoun kaupungin lähellä.
**Biton Mamari Kulibali** (myös *Biton Mamary Coulibaly*, k. 1755) oli Segun bambaravaltakunnan hallitsija eli *fama* vuodesta 1712 lähtien.

1600-luvulla Segu oli Djennéä hallinneiden soninkejen alainen. Perinteistä uskontoa harjoittaneisiin bambaroihin kuuluneesta Kulibalista tuli nuorten miesten *ton*-yhteenliittymän johtaja, ja hän käytti asemaansa hyväkseen Segun bambaravaltion lujittamiseksi. Kulibaly ajoi kilpailevan Massassi-suvun Kaartaan sekä valloitti Macinan, Djennén, Timbuktun ja Bamakon. Hänen valtakuntansa talous perustui maatalouteen ja orjakauppaan. Kulibalin seuraajia olivat hänen poikansa Cekoro (Dikoro, 1755–1757) ja Bakari (1757), joiden jälkeen hallitsijoiksi valittiin *ton*-järjestön jäseniä.

Lähteet
-------

* Pascal James Imperato, Gavin H. Imperato: *Historical Dictionary of Mali, fourth edition*. Lanham: Scarecrow Press, 2008. ISBN 978-0-8108-5603-5.

### Viitteet

1. 1 2 3  Historical Dictionary of Mali, s. 38–39.
2. ↑  *Encyclopedia of African History and Culture, volume III*, s. 149. New York: Facts on File, 2005. ISBN 0-8160-5271-9.
3. ↑  Historical Dictionary of Mali, s. 88.
4. ↑  *Encyclopedia of African History*, s. 1327. New York: Fitzroy Dearborn, 2005. ISBN 1-57958-245-1.


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Yhdysvallat

 |

 |
Palais de Tokyon sisäpihaa.
Palais de Tokyo, Eiffel-tornista otettu kuva.
**Palais de Tokyo** on museorakennus Pariisin keskustassa Seinen pohjoisrannalla, 16. arrondissementin alueella. Rakennuksen itäsiivessä toimii Pariisin kaupungin modernin taiteen museo Musée d’Art Moderne de la Ville de Paris, länsisiivessä puolestaan Ranskan valtion ylläpitämä nykytaiteen keskus *Site de Création Contemporaine*.

Palais de Tokyon suunnittelivat arkkitehdit Jean-Claude Dondel, André Aubert, Paul Viard ja Marcel Dastugue paikalle, jossa oli vuosisatoja aiemmin sijainnut maailmankuulu Savonnerien mattotehdas. Palais de Tokyo rakennettiin vuoden 1937 Pariisin maailmannäyttelyä varten. Rakennuksen julkisivua hallitsee monumentaalinen pylväikkö ja Seinen suuntaan avautuvat portaat. Se oli alun perinkin tarkoitettu nykytaiteen esittelyyn. Musée d’Art Moderne de la Ville de Paris aloitti toimintansa rakennuksessa vuonna 1961. Länsisiiven taidekeskus perustettiin vuonna 2002, ja vuoden 2012 laajennuksen jälkeen sillä on käytössään 22 000 neliömetrin tilat.

Rakennuksen sisäänkäynnin edessä on Antoine Bourdellen veistos *Ikuinen Ranska*.

Lähteet
-------

1. ↑  *Kaupunkikirjat: Pariisi* (suom. Ilkka Rekiaro), s. 203. Kuudes, uudistettu painos. WSOY, Helsinki 2009. Alkuteos *Travel Guides Paris*, julkaistu ensimmäisen kerran Isossa-Britanniassa 1993, Dorling Kindersley Ltd, Lontoo.
2. 1 2  Le Palais de Tokyo (ranskaksi) Paris1900. Viitattu 6.4.2016.
3. ↑  Martina Padberg: *Taide & Arkkitehtuuri: Pariisi* (suom. Tapani Kilpeläinen), s. 332–334. Tandem Verlag (h. f. ullmann) 2007. Alkuteos *Kunst & Architektur Paris*.
4. ↑  Place and history (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi) Palais de Tokyo. Viitattu 6.4.2016.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Palais de Tokyo** Wikimedia Commonsissa

* Palais de Tokyon kotisivu (ranskaksi)
Leonardon patsasluonnoksia 1500-luvun alusta.
Nykyaikainen oikeusistunnossa tehty luonnos.
**Luonnos** tarkoittaa kuvataiteessa nopeasti tehtyä tutkielmaa. Se voi olla pohjana myöhemmin tehtävälle työlle, kun taiteilija hakee omasta luonnoskokoelmastaan sommitteluideoita tai tarkistaa jonkin näkymän yksityiskohtia. Taiteilijamestari voi tehdä luonnoksiaan myös apulaistensa työn pohjaksi. Luonnos voi joskus olla itsessäänkin taiteellisesti arvokas teos.

Luonnos kuvaa yleensä näkymän laajempaa sommitelmaa ja vaikutelmaa. Luonnoksia tehdään usein kartuusipaperista tehtyyn luonnoslehtiöön. Luonnoksia tehdään esimerkiksi lyijykynillä, värikynillä tai tusseilla. Luonnokseen voi myös kirjoittaa tarpeellisia muistiinpanoja esimerkiksi näkymän värejä tai valoisuutta koskien.

Perinteistä luonnosta on kolmea tyyppiä. *Croquis* on nopea piirustus, jonka tarkoitus on muistuttaa taiteilijaa näkemästään, jonka hän aikoo tallentaa pysyvämpään muotoon myöhemmin. *Pochade* on yleensä värillinen vaikutelma maisemasta. Kolmas luonnostyyppi on mallista tehty nopea ilmeen, pään asennon ja muiden ominaispiirteiden tallennus.

1700-luvulta lähtien luonnoksia on alettu nähdä myös itsenäisinä teoksina, jotka vangitsevat visuaalisen kokemuksen vaatimattomasti yksinkertaisin välinein. Esimerkiksi John Constablen luonnoksia arvostetaan nykyisin yhtä korkealle kuin hänen valmiita töitään.

Oikeudenkäynneissä on vuosisatojen ajan nähty taiteilijoita, jotka tallentavat tapahtumia nopein ja kuvaavin luonnoksin. Ennen helppokäyttöisten kameroiden käyttöönottoa tämä oli ainoa tapa tallentaa näkymiä oikeussalissa, mutta taiteilijoita käytetään nykyisinkin, kun valokuvaaminen on kielletty.

Lähteet
-------

1. 1 2  Harrison, Hazel: *Suuri maalaus- ja piirustuskirja*, s. 46–47. Gummerus, 1997 (alkuteos 1994). ISBN 951-20-5135-4.
2. 1 2 3 4  sketch Encyclopaedia Britannica. Viitattu 24.9.2014.
3. ↑  Illustrate Court Proceedings as a Courtroom Sketch Artist Theartcareerproject.com.  Arkistoitu 30.7.2014. Viitattu 24.9.2014.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Luonnos** Wikimedia Commonsissa
Museon rakennus Palais du Cinquantenaire/Jubelparkpaleis
**Musée Royal de l'Armée et de l'Histoire Militaire** (holl. *Koninklijk Museum van het Leger en de Krijgsgeschiedenis*) on Brysselissa sijaitseva Belgian sotamuseo, joka säilyi vuonna 1881 rakennetussa juhlapalatsin siivessä läpi maailmansotien ilman suuria vaurioita. Museossa on aseita esillä useiden vuosisatojen ajalta, museon pihalla on myös panssarivaunuja ja muutama pieni laiva. Ensimmäistä maailmansotaa esittelevässä Venäjä-osastossa on Mannerheim-vitriini. Suurin osasto on ilmailumuseo.

Ilmailumuseo
------------

Ilmailuosaston lentokonekokoelma oli pieni (15 konetta esillä, 30 varastossa) 1960-luvun lopulle asti. Tuolloin eversti Mike Terlingen ja vääpeli Jean Booten tapasivat sairaalassa, kumpikin toipui lentokoneen maahansyöksyn aiheuttamista vammoista. He keskustelivat tuolloin ilmailumuseosta. Tuosta ajasta eteenpäin Belgian ilmavoimat ovat tukeneet museon toimintaa. Esillä on likimain sata pääosin sotilaslentokonetta. Vuonna 2010 ilmailumuseossa on käynnissa laaja remontti.

Nykyisin esillä on noin 100 konetta avarassa hallissa, muun muassa

* Aero L-29 Delfin
* Avro 652 Anson
* AVRO Canada CF100
* Bristol Blenheim
* Bucker Bestmann
* C-119 Flying Boxcar
* Caudron G.3
* Dassault Mirage 5
* De Havilland Mosquito Mk. 30
* De Havilland Tiger Moth
* De Havilland Vampire
* De Havilland Canada DHC CF100
* Dornier Do 27
* F-84 Thunderstreak
* F-86
* Fairey Battle
* Fiat G91Y
* Fieseler Fi 156 Storch
* Fouga Magister
* General Dynamics F-16 Fighting Falcon
* Gloster Meteor Mk. VIII
* Gloster Meteor MF II
* Hawker Hunter
* Hawker Hurricane
* Harvard
* Douglas A-26 Invader
* Jakovlev Jak-11
* Lockheed T-33 Shooting Star
* Lockheed F-16A
* Lockheed F 104 G Starfighter
* McDonnell Phantom RF-4E
* MiG-23
* MiG-21
* MiG-15
* Morne Saulnier M.S. 230
* Ouragan
* Pembroke P-38
* Republic Thunderflash
* Republic F-84 Thunderjet
* Saab J35 Draken
* Stampe & Renard SR-7B (belgialainen lentokonetehdas, jonka koneita on esimerkiksi Tintti-sarjakuvissa)
* Stampe & Renard SV 40
* Supermarine Spitfire Mk. IX
* Supermarine Spitfire Mk. XIV
* Wesswx?

Lähteet
-------

* Bob Ogden, European Aviation Museums and Collections, FlyPast Reference Library, 1985, ISBN 0-946219-08-7

Aiheesta muualla
----------------

* Museon sivusto (Arkistoitu – Internet Archive)

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Musée Royal de l'Armée** Wikimedia Commonsissa
Palais du Trocadéro 1890-luvulla.
**Palais du Trocadéro** oli näyttely- ja museorakennus, joka sijaitsi Pariisissa nykyisen Palais de Chaillot’n paikalla vuosina 1878–1935. Palatsiin kuului kaksi tornia sekä pitkät ja matalat siipirakennukset.

Palais du Trocadéro rakennettiin vuoden 1878 Pariisin maailmannäyttelyä varten ja sen suunnittelivat arkkitehti Gabriel Davioud ja insinööri Jules Bourdais. Se toimi näyttelyrakennuksena myös vuoden 1889 ja vuoden 1900 maailmannäyttelyn yhteydessä. Palatsi sai nimensä Espanjan Cádizin lähellä sijainneesta Trocaderon linnakkeesta, jonka ranskalaiset olivat vallanneet vuoden 1823 sotaretkellään. Palais du Trocadéron arkkitehtuurissa olikin vaikutteita perinteisestä maurilaisesta arkkitehtuurista. Palatsin ympärille sijoitettiin kuusi suurta patsasta, jotka edustivat eri maanosia. Toisin kuin muita maailmannäyttelyn rakennelmia, Palais de Trocadéroa ei purettu näyttelyn päätyttyä. Siellä aloittivat vuonna 1882 toimintansa kansatieteellinen museo *Musée d’Ethnographie du Trocadéro* ja kuvanveistomuseo *Musée de Sculpture*. Rakennus purettiin lopulta vuonna 1935 Palais de Chaillot’n tieltä, joka vuorostaan rakennettiin vuoden 1937 maailmannäyttelyn näyttelyrakennukseksi.

Napoleon oli jo vuonna 1811 määrännyt rakentamaan palatsin samalle paikalle, mutta hän joutui keskeyttämään rakennushankkeensa ennen kuin mitään saatiin valmiiksi.

Lähteet
-------

1. ↑  Le Palais du Trocadéro, un bâtiment disparu (ranskaksi) L’Histoire par l’image. Viitattu 6.4.2016.
2. 1 2  L'ancien Palais du Trocadéro (ranskaksi) Paris1900. Viitattu 6.4.2016.
3. ↑  Du Palais du Trocadéro au Palais de Chaillot : 1882-2015 (Arkistoitu – Internet Archive) (ranskaksi) Musée de l’Homme. Viitattu 6.4.2016.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Palais du Trocadéro** Wikimedia Commonsissa
**Tieteiskirjallisuuden ja luonnontieteen suhde** on ongelmallinen. Tieteelliset käsitykset ja tekniikan saavutukset voivat toimia lähtökohtina tai aineistona tieteiskirjailijan teoksille. Tieteiskirjallisuudesta on sen historian aikana toisinaan puhuttu eräänlaisena tieteen etuvartiona, joka ennakoi sen kehityskulkuja. Fyysikko Kari Enqvist on kuitenkin artikkelissaan "Luonnontiede ja tieteiskirjallisuus" (1990) päinvastoin painottanut, että science fictionin yhteys tieteeseen on usein varsin vähäinen. Hänen mukaansa tieteiskirjallisuus voi liittyä pikemminkin näennäistieteisiin kuin luonnontieteeseen. Enqvistin mukaan tieteiskirjallisuudessa esitetty fysiikka ja tekniikka on ensisijaisesti mielikuvituksellista.

Tieteiskirjallisuuden ero fantasiakirjallisuuteen nähdään ennen kaikkea niiden suhteessa luonnolliseen ja yliluonnolliseen. Fantasiakirjallisuus kuvaa usein mielikuvitusmaailmaa, kun taas science fictionin perusasetelmana on, että tapahtumat sijoittuvat todellisuuteen, vaikka se sijaitsisi esimerkiksi tulevaisuudessa. Fantasiassa taikuus on keskeistä, tieteiskirjallisuudessa sen sijaan tekniikka ja erilaiset keksinnöt, jotka ovat vielä meille tuntemattomia. Tieteiskirjallisuuden tapahtumaympäristö voisi siis olla todellinen esimerkiksi kaukaisessa tulevaisuudessa. Kaunokirjallisuuden kannalta tieteis- ja fantasiakirjallisuus ovat tapoja luoda kertomukselle nykytodellisuudesta poikkeavat puitteet, joiden avulla kirjailija käsittelee ihmistä ja ihmisyhteisön elämää.

Myös viihteellinen tieteiskirjallisuus, esimerkiksi lasten ja nuorten scifi, kytkeytyy kuitenkin tiedekeskusteluun. Tietokirjailija Niklas Bengtssonin mukaan tieteen löyhäkin yleistajuistaminen on yksi tapa houkutella nuoret lukijat kiinnostumaan tieteestä ja tiedekeskustelun seuraamisesta.

Katso myös
----------

* Aikamatkustus
* Antigravitaatio
* Avaruuden asuttaminen
* Avaruushissi
* Hyperavaruus
* Robotti
* Tähtienväliset lennot
* Teleportti

Lähteet
-------

* Bengtsson, Niklas: *Klooneja ja muukalaisia: Ulkomaisia nuorten scifi-sarjoja*. Helsinki: BTJ Kirjastopalvelu, 2005. ISBN 951-692-591-X.
* Enqvist, Kari: Luonnontiede ja tieteiskirjallisuus. Teoksessa Hinkkanen, Juhani & Ekholm, Kai (toim.): *Science fiction*. Helsinki: Kirjastopalvelu, 1990. ISBN 951-692-217-1.

### Viitteet

1. ↑  Bengtsson 2005, s. 137.
2. ↑  Bengtsson 2005, s. 16.
3. ↑  Elo, Eija: Science Fiction (kirja-arvostelu) *Aikakone*.  2/1991. Viitattu 10.11.2013.
4. ↑  Bengtsson 2005, s. 138.
Musée des Arts Décoratifs on Louvren länsisiivessä.
**Musée des Arts Décoratifs** on taide-esineisiin, koristetaiteeseen ja taideteollisuuteen erikoistunut museo Pariisin Louvren taidemuseon länsisiivessä.

Museon kokoelmat perustivat 1905 L’Union des Arts Décoratifs -seuran jäsenet. Kokoelmiin kuuluu huonekaluja, sisustustaidetta, kirkkotaidetta, taidetekstiilejä, tapetteja, keramiikkaa, lasiesineitä ja leluja keskiajalta nykypäivään.

Pääosa kokoelmista muodostuu ranskalaisista huonekaluista, muun muassa Sèvres-astioista, aterimista ja matoista. Mukana on paljon René Laliquen ja Émile Gallén taidelasiesineitä. Tyylisuunnissa painottuu art nouveau ja art déco, mutta kokoelman varhaisimmat esineet ovat 1200-luvun Euroopasta.

Museossa on eri tyylikausien tapaan toteutettuja kokonaisuuksia, monet niistä todellisia, tunnettujen henkilöiden asunnoista tallennettuja huonesisustuksia irtaimistoineen.

Museo oli suljettuna tilojen ja esineistön kunnostuksen vuoksi vuosina 1996–2006.

Lähteet
-------

1. ↑  Det nya konstindustrimuseet i Paris.  *Teknikern*, 30.08.1905, nro 427, s. 10. Kansalliskirjasto. Viitattu 22.07.2018.  (ruotsiksi)

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Musée des Arts Décoratifs, Paris

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Musée des Arts Décoratifs**.
* Museon verkkosivusto

Kirjallisuutta
--------------

* *Chefs d'œuvre du Musée des Arts Décoratifs*, Pariisi: Musée des Arts Décoratifs 1984, ISBN 2-08-012043-3
* Brunhammer, Yvonne. *Le beau dans l'utile: Un musée pour les arts décoratifs*, Paris: Gallimard 1992. ISBN 2-07-053196-1
Museon piha. Sisäänkäynnin edessä on Louis Mitelbergin veistämä Alfred Dreyfusin patsas.
**Musée d’Art et d’Histoire du Judaïsme** (**MAHJ**, *Juutalaisen taiteen ja historian museo*) on Pariisin Marais’n kaupunginosassa sijaitseva museo, joka esittelee juutalaisten, erityisesti Ranskan juutalaisten, taidetta ja historiaa. Museo sijaitsee Rue du Temple -kadun varrella.

Museon näyttely esittelee Ranskan juutalaisten historiaa keskiajalta nykypäivään. Huomiota saa muun muassa Dreyfus-oikeudenkäynti. Museossa on esillä muun muassa Amedeo Modiglianin ja Marc Chagallin maalauksia. Museota ylläpitävät yhteistyössä Pariisin kaupunki, Ranskan valtio ja joukko Ranskan juutalaisyhteisön keskeisiä instituutioita. Museon peruskokoelma luotiin yhdistämällä eräitä yksityisiä ja valtion omistamia juutalaisen taiteen kokoelmia.

Museorakennuksena toimii barokkityylinen kaupunkipalatsi **Hôtel de Saint-Aignan**. Sen rakennutti vuosina 1644–1647 Avaux’n kreivi, joka toimi vuoden 1648 Westfalenin rauhanneuvotteluissa Ranskan edustajana. Talon suunnitteli hoviarkkitehti Pierre Le Muet. Nimensä palatsi sai Saint-Aignanin herttualta, joka osti sen vuonna 1688. Puutarhan suunnitteli hänen tilauksestaan André Le Nôtre. Pariisin kaupunki osti Hôtel de Saint-Aignanin vuonna 1962 ja se restauroitiin useassa vaiheessa vuosina 1978–1998. Rakennus päätettiin luovuttaa juutalaismuseon käyttöön vuonna 1986 Pariisin pormestari Jacques Chiracin aloitteesta. Museo haluttiin sijoittaa Marais’n alueelle, koska se oli ollut 1800-luvulta alkaen Pariisin juutalaisyhteisön keskus. Museo avattiin vuonna 1998.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Martina Padberg: *Taide & Arkkitehtuuri: Pariisi* (suom. Tapani Kilpeläinen), s. 244–245. Tandem Verlag (h. f. ullmann) 2007. Alkuteos *Kunst & Architektur Paris*.
2. ↑  Who are we? (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi) Musée d'art et d’histoire du Judaïsme. Viitattu 20.3.2016.
3. ↑  History of the Museum (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi) Musée d'art et d’histoire du Judaïsme. Viitattu 20.3.2016.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Musée d’art et d’histoire du Judaïsme** Wikimedia Commonsissa

* Museon kotisivu (Arkistoitu – Internet Archive) (ranskaksi)
* Museon digitoitu Alfred Dreyfus -asiakirjakokoelma (Arkistoitu – Internet Archive) (ranskaksi)
**Malta** oli ruotsalainen yhtye, jonka muodostivat Claes af Geijerstam ja Göran Fristorp. Yhtye voitti Melodifestivalenin 1973 kappaleella "Sommaren som aldrig säger nej". Koska Malta on myös valtio Euroopassa, kansainvälistä Eurovision laulukilpailua varten yhtyeen nimeksi vaihdettiin Nova. Myös kappale käännettiin kansainvälistä kilpailua varten englanniksi nimellä "You're Summer". Eurovision laulukilpailussa yhtye sijoittui viidenneksi.

Diskografia
-----------

### Albumit

* *Malta* (1973)

### Singlet

* *"Sommar'n som aldrig säger nej" / "Här kommer sol!"* (1973)
* *"You're Summer (You Never Tell Me No)" / "Crossword Puzzle"* (1973)
* *"Sweet Virginia" / "Roses & Pepole"* (1973)

Lähteet
-------

1. ↑  Melodifestivalen 1973 *mellopedia.svt.se*. Viitattu 18.5.2023.
2. ↑  Sweden: Melodifestival 1973 *eurovisionworld.com*. Viitattu 18.5.2023.
3. ↑  Luxembourg 1973 *eurovision.tv*. Viitattu 18.5.2023.
4. ↑


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Taiteenala Muokkaa Wikidatassa | 
* MusicBrainz

 |

 |
**Mutaharakka** (*Grallina cyanoleuca*) on australialainen varpuslintu, joka kuuluu monarkkien heimoon.

Koko ja ulkonäkö
----------------

Linnun pituus on 26–30 senttimetriä ja paino keskimäärin 92 grammaa. Mutaharakka on räkättirastaan kokoinen musta-valkoinen lintu, jolla on vaalea nokka. Koiraalla on musta naama ja rinta, naaraalla valkoinen. Ääni on lajityypillinen "pii-wii".

Lajin kuvaili ja nimesi tieteelle englantilainen John Latham vuonna 1802.

Esiintyminen
------------

Mutaharakka pesii yleisenä Australiassa, mantereen keskisiä asumattomia alueita lukuun ottamatta, sekä Timorilla ja Uuden-Guinean eteläosissa. Tasmaniassa se on harvinainen vierailija. Lajia ei ole tavattu Suomessa. Laji on runsastunut ihmisen toimien ansiosta, mutta viime aikoina kanta on paikoin ollut vähenemään päin. Vähenemisen syyksi on epäilty myrkyttymistä juottopaikkojen liian suolaisen juomaveden takia, tai myös siksi, että mutaharakat syövät myrkkyihin kuolleita etanoita.

Elinympäristö
-------------

Mutaharakka on kulttuurilintu, joka elää laitumilla ja viljelysmailla sekä nykyisin myös taajamissa ja kaupungeissa.

Lisääntyminen
-------------

Pari rakentaa pesän puuhun usein jopa 20 metrin korkeuteen. Pesä on kokonaan muurattu kosteasta savesta, se on maljamainen, ja sijoitettu puun vaakasuoralle oksalle. Pesämalja vuorataan höyhenillä ja ruohoilla. Munia on 3–5, väriltään valkoisia tai vaaleanpunaisia punertavin täplin. Molemmat puolisot hautovat, haudonnan kesto on 17–18 päivää. Poikaset lähtevät pesästä vajaan kolmen viikon ikäisinä. Olosuhteiden ollessa suotuisat laji voi pesiä kahdesti kesässä. Pesimäaikaan mutaharakka voi olla aggressiivinen ihmisiä kohtaan.

Ravinto
-------

Mutaharakka syö maassa eläviä hyönteisiä, etanoita ja muita selkärangattomia eläimiä.

Lähteet
-------

* Takapihan lintuja
* Perrins, Christopher M. (päätoim.) 1992: Otavan lintutieto - Maailman linnut. Otava. Italia. ISBN 951-1-12001-8

### Viitteet

1. ↑  BirdLife International: *Grallina cyanoleuca* *IUCN Red List of Threatened Species. Version 2013.2*.  2012. International Union for Conservation of Nature, IUCN, Iucnredlist.org. Viitattu 28.1.2014. (englanniksi)


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Taksonitunnisteet | 
* Wikidata: Q1190650
* Wikispecies: Grallina cyanoleuca
* AFD: Grallina\_cyanoleuca
* ARKive: grallina-cyanoleuca
* BirdLife: 22707425
* BirdLife-Australia: magpie-lark
* BOLD: 53126
* CoL: 3H5QH
* BOW: maglar1
* eBird: maglar1
* Fossilworks: 369491
* GBIF: 2486655
* iNaturalist: 8583
* IRMNG: 10216369
* ITIS: 560315
* IUCN: 22707425
* NCBI: 254541
* NZBO: magpie-lark
* NZOR: 558e2249-ffda-48ff-9cd4-20392b022c32
* Xeno-canto: Grallina-cyanoleuca

 |

 |
**Paionioksen Nike** on Paionioksen veistämä voitonjumalatar Nikeä esittävä antiikin kreikkalainen veistos. Se on tehty klassisella kaudella noin vuonna 425–420 eaa. Veistos sijaitsi Olympian pyhäkköalueella ja on nykyisin sijoitettu Olympian arkeologiseen museoon.

Ennallistuspiirros veistoksesta.
Veistoksen jalustassa olevan piirtokirjoituksen mukaan se on tehty juhlistamaan messenialaisten ja naupaktoslaisten voittoa sodassa. Kyseessä on joko voitto spartalaisista Olpain taistelussa tai Pyloksen ja Sfakterian vapauttaminen spartalaisten vallasta, mitkä kummatkin tapahtuivat ateenalaisten avustuksella 426–425 eaa. Pausaniaan mukaan piirtokirjoituksessa ei kuitenkaan mainita voiton kohdetta siksi, että messenialaiset pelkäsivät spartalaisia eivätkä halunneet kehuskella voittaneensa nämä.

Veistos esittää siivekästä voitonjumalatarta, jonka peplos liehuu tuulessa. Teos on kuitenkin pahoin vaurioitunut, ja muun muassa sen kasvot, kaula, siivet ja osa käsistä puuttuvat. Veistos on tehty paroslaisesta marmorista ja sen korkeus on noin 1,98 metriä. Se on alun perin ollut sijoitettu Olympian suuren Zeuksen temppelin kaakkoiskulman edustalle noin 6 metriä korkean kolmikulmaisen pylvään päähään. Veistos löytyi saksalaisten suorittamissa Olympian arkeologisissa kaivauksissa 1875–1876. Se on entistetty useasta osasta.

Lähteet
-------

1. 1 2  Olympia Nike of Paionios (Sculpture) *Perseus*. Viitattu 22.8.2016.
2. 1 2 3  Nike of Paionios *Museum of Classical Archaeology Databases*. University of Cambridge. Viitattu 22.8.2016.
3. ↑  The Nike of Paionios *mkatz.web.wesleyan.edu*.  Arkistoitu 25.3.2016. Viitattu 22.8.2016.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Paionioksen Nike** Wikimedia Commonsissa
**Suojeluskirje**, jonka synonyymejä ovat **suojeluskirja**, **saattokirja**, **saattokirje**, **suojakirja**, **turvakirja** ja **turvakirje**, on varsinkin historiallisina aikoina käytössä ollut asiakirja, joka turvasi haltijansa matkantekoa tai toimintaa yleensä. Suojeluskirjeen antoi hallitsija, sotapäällikkö tai korkea-arvoinen viranomainen tietylle henkilölle, yritykselle tai laitokselle. Tällaisia asiakirjoja, joissa antaja lupasi sen haltijalle erityistä suojelusta, käytettiin mitä erilaisimmissa yhteyksissä, ja niiden käyttö oli varsin yleistä.

Vielä 1900-luvulla suojeluskirjeitä käytettiin Euroopan ulkopuolella siirtomaissa, joissa eurooppalaisten valtioiden konsulit käyttivät tuomiovaltaa maansa kansalaisia koskevissa asioissa. Suojeluskirjeillä oli 1930-luvulla enää vähäinen merkitys ja niiden käyttö oli harvinaista. Suojeluskirjeeksi on kutsuttu myös asiakirjaa, jossa valtio ilmoittaa ottavansa valtansa alle siirtomaayhtiölle kuuluvan alueen.

Saattokirjaksi tai turvakirjaksi on nimitetty myös diplomaateille annettavaa asiakirjaa, jonka avulla valtionrajan ylitys sujui esteettömästi.

Toisessa maailmansodassa oli yleisessä käytössä etukäteen hyväksytyille puolueettomien valtioiden laivoille myönnetty lähtölupa ja turvakirja, josta käytettiin englanninkielistä nimitystä *navicert* tai *ship’s warrant*.

Katso myös
----------

* Turvalupa

Lähteet
-------

1. 1 2 3  *Nykysuomen sanakirja*. Hakusana turvakirja. Helsinki: WSOY, 1951–1961.
2. 1 2 3  *Otavan iso tietosanakirja*. Osa 7, palstat 847–848 , hakusana saattokirja. Helsinki: Otava, 1964.
3. ↑  *Uusi tietosanakirja*. Osa 19, palsta 367, hakusana suojeluskirje. Helsinki: Tietosanakirja oy, 1965.
4. ↑  *Nykysuomen sanakirja*. Hakusana saattokirje. Helsinki: WSOY, 1951–1961.
5. ↑  *Nykysuomen sanakirja*. Hakusana suojeluskirje. Helsinki: WSOY, 1951–1961.
6. 1 2  *Iso tietosanakirja*. Osa 12, palstat 967–968, hakusana suojeluskirje. Helsinki: Otava, 1937.
Paintball Sissosin logo.
**Paintball Sissos Oy** on paintball- eli värikuula-alan yritys jonka toimenkuvaan kuuluu muun muassa maahantuonti, vienti, kotimaan myynti, vuokraus ja markkinointi.
Sissoksella on Pohjoismaiden suurin paintballmyymälä sekä Suomen suurin paintballsisäpelihalli Helsingin Jätkäsaaressa.

Yrityksen historia
------------------

Paintball Sissos Oy aloitti toimintansa raumalaisena perheyrityksenä vuonna 1995. Värikuula-aseiden maahantuonti aloitettiin samana vuonna.
Vuonna 1998 Sissos laajensi toimintaansa ostamalla Rauman Aseaitan liiketoiminnan ja aloittamalla ampuma-aseiden myynnin. Vuosina 2002-2012 Rauman liike sijaitsi Papinhaan yritysalueella. Nykyisen liike sijaitsee Metallitiellä valtateiden 8 ja 12 risteyskohdassa. Myymälän koko on yli 700 neliömetriä.

2003 Sissos laajensi taas toimintaansa ja aloitti kalastustarvikkeiden vähittäismyynnin ostaessaan Rauman Pyyntivälineen liiketoiminnan.

Liiketoiminta laajeni pääkaupunkiseudulle 2002 jolloin Sissos avasi myymälän Espooseen. Vuodesta 2005 vuoteen 2011 Helsingin Sissos toimi Myllypurossa. 1.8.2011 Sissos muutti Helsingin Jätkäsaaren Bunkkeriin ja marraskuussa myymälän yhteyteen avautui suuri sisäpelihalli.

Vuonna 2007 yritys päätettiin hajauttaa selvemmiksi osiksi ja Rauman kalastus- ja metsästysliiketoiminta eriytettiin Sissos-Myymälä Oy:ksi ja Sissos-Tuote Oy jatkoi paintballtuotteiden markkinoijana. Sittemmin Sissos-Tuote vaihtoi nimeään toimintaa paremmin kuvaavaksi ja on nykyisin Paintball Sissos Oy.

Sissos ulkomailla
-----------------

Sissos Pro Shop on toiminut Helsinborgissa vuodesta 2007 ja Latvian Riiassa vuodesta 2008

Paintball Bunkkeri ja Sissos Arena
----------------------------------

Paintball Bunkkerissa on 45x30m kokoinen Sup´air syndeillä (erikokoisia ja -muotoisia ilmatyynyjä) ja tekonurmella varustettu paintballkenttä. Sisäpelihalli sijaitsee Helsingin Jätkäsaaressa Länsiterminaalin läheisyydessä. Sissos järjestää myös ulkopelejä Vantaan Malminkartanon ulkopelikentällä Sissos Arenalla.

Lähteet
-------

*

Aiheesta muualla
----------------

* Suomen Paintball-liitto
* Suomalainen paintball-aiheinen portaali