recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Leo Turrini vuonna 2008
**Leonildo "Leo" Turrini** (s. 18. maaliskuuta 1960 Sassuolo) on italialainen urheilutoimittaja ja kirjailija. 

Turrini on yksi Italian johtavista Formula 1 -asiantuntijoista. Hänellä on erityisen läheiset suhteet F1-talli Scuderia Ferrariin, jonka ansiosta Turrini saa usein Ferrarin asioita tietoon ennen muita. Muita Turrinille eritysiä lajeja ovat jalkapallo, pyöräily ja lentopallo. Hän on toiminut vuodesta 1994 asti kuukausittain ilmestyvän lentopallolehden SuperVolleyn päätoimittajana.

Turrini on julkaissut myös 12 urheiluaiheista kirjaa. Hänen kirjansa käsittelevät yleensä tiettyä urheilijaa tai urheilullista suurtapahtumaa kuten Lance Armstrongin dopingkäryä. Turrini on kirjoittanut elämäkerrat muun muassa Ayrton Sennasta, Enzo Ferrarista, Michael Schumacherista ja Alberto Tombasta.

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Italia
* Yhdysvallat
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.
*Tämä artikkeli käsittelee Ägläjärven vanhempaa tsasounaa. Uudempaa tsasounaa käsittelee artikkeli Ägläjärven tsasouna.*
Ägläjärven vanha tsasouna ja vieressä koristeellinen ristin katos.
**Ägläjärven vanha tsasouna** oli yksi Korpiselän ortodoksisen seurakunnan tsasounista. Tsasouna sijaitsi Korpiselän kunnan itäosassa Ägläjärven kylän vanhalla hautausmaalla Ägläjärven Mikonlahden itärannalla. Tämä Ägläjärven vanhempi tsasouna oli rakennettu 1600-luvulla. Pohjakaavaltaan neliönmallisen tsasounan pinta-ala oli 16 m² ja korkeutta sillä oli 2,5 metriä. Tsasouna oli yksihuoneinen, hirsiseinäinen ja sen loiva satulakatto oli tehty päreistä. Tsasounan vieressä oli myös pohjakaavaltaan neliönmallinen ja lähes tsasounan korkuinen ristikatos, jonka sivut olivat 1,4 metriä pitkät. Koristeellisen ristikatoksen ristissä oli kuvattu Kristuksen piinausvälineet ja siinä oli *Kristus ristillä* -aiheeseen liittyvät kirkkoslaavinkieliset kirjainlyhenteet.

Lähteet
-------

* Thomenius, Kristina & Laukkanen, Minna (toim.): *Karjalan ja Petsamon ortodoksiset kirkot ja kirkkotaide*. Lappeenranta: Etelä-Karjalan taidemuseon julkaisuja 18:1b, 1997. ISBN 951-785-018-2.

### Viitteet

1. ↑  Korpiselkä seura ry-Historia (Kalmistot) *Korpiselkä seura ry:n verkkosivu*. Korpiselkä seura ry.  Arkistoitu 23.9.2010. Viitattu 8.12.2010.
2. 1 2 3  Kemppi, Hanna: Seurakuntakirkkojen ja rukoushuoneiden hakemisto, s. 134. Teoksessa *Karjalan ja Petsamon ortodoksiset kirkot ja kirkkotaide,* 1997
3. 1 2 3  Kemppi, Hanna: Karjalan ja Petsamon ortodoksisten seurakuntien arkkitehtuuri, s. 54-55. Teoksessa *Karjalan ja Petsamon ortodoksiset kirkot ja kirkkotaide,* 1997
Ruben Jaari, 1985
Ruben Jaari (oik.) ja henkilö­kuntaa Pukevan laajennus­osan avajaisissa vuonna 1973.
**Ruben Jaari** (vuoteen 1936 **Robert Jankeloff**; 22. tammikuuta 1906 Helsinki – 15. elokuuta 1991 Helsinki) oli suomenjuutalainen kauppaneuvos (1969), Pukeva-tavaratalon perustaja.

Ruben Jaarin vanhemmat olivat Samuel ja Lena Jankeloff. Jankeloffin suku muutti Helsinkiin Venäjältä 1860-luvulla. Ruben Jaarin isoäiti piti vaatekojua Narinkka-torilla Helsingin Kampissa nykyisen Simonkadun varrella ja isä Samuel Jankeloff vaatekauppaa Annankadulla. Jankeloffeilla oli neljä poikaa, Sender, David, Ruben ja Fabian (Fajo). Sender muutti myöhemmin Yhdysvaltoihin. Ruben kouluttautui sähköinsinööriksi Saksassa ja Ranskassa. Ensimmäisen maailmansodan ajaksi perhe muutti Kööpenhaminaan, mutta palasi 1920-luvulla Suomeen. Hän muutti nimensä *Jankeloffista* 1930-luvulla *Jaariksi*.

Jaari perusti Kappa-Keskus-nimisen vaatekaupan vuonna 1933. Hän myi Helsingin Vuorikadulle perustetussa kaupassa veljensä Fajo Jaarin kanssa perustamansa tehtaan Mallion valmistamia naisten takkeja. Fajo osti Mallion myöhemmin kokonaan itselleen, Ruben jatkoi Kappa-Keskuksen kehittämistä. Ruben Jaari teki puolisoineen merkittäviä lahjoituksia Suomen Olympiakomitealle, Suomen Punaiselle Ristille, Mannerheimin Lastensuojeluliitolle ja Liikesivistysrahastolle. Jaarin perhe tuki myös Suomen Kulttuurirahastoa.

Jaarin puoliso oli vuodesta 1939 latvianjuutalainen Irene o.s. Friedländer. Muu Friedländerin suku tuhottiin juutalaisvainoissa toisen maailmansodan aikana. Jaarit saivat kolme lasta, joista Rea (s. 1940), asuu psykologina Englannissa, Ray (1943–1991) kuoli auto-onnettomuudessa, ja Ralph (1949–2020) toimi Tallinnassa rakennusalalla. Pukeva meni konkurssiin vuonna 1993 laman ja Kaisaniemen metroaseman rakennustöiden seurauksena. 

Ruben Jaari on haudattu Helsingin juutalaiselle hautausmaalle.

Lähteet
-------

* Järvenpää, Eeva: Kertomuksia Helsingin kortteleista: Osa 53, Hirvi. Kaisaniemen keisari myi muotia koko perheelle.  28.10.2006. Helsingin Sanomat. Viitattu 25.11.2016. (suomeksi)

### Viitteet

1. 1 2 3  Ruben Jaari *Biografiasampo*. Viitattu 24.10.2022.

Aiheesta muualla
----------------

* Pohls, Maritta: Kauppaneuvos Ruben Jaari (1906–1991). *Suomen talouselämän vaikuttajat* -verkkojulkaisu (maksullinen). 5.9.2011. Suomalaisen Kirjallisuuden Seura.

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Kansallisbiografia
* Talousvaikuttajat
* Biografiskt Lexikon
* Biografiasampo

 |

 |
**Murojärv** (myös *Külma järv, Mooru järv*) on Virossa Võrumaalla Rõugen kunnan Külman kylässä sijaitseva järvi.

Maantietoa
----------

Järvi on 180 metriä pitkä, 120 metriä leveä, ja sen pinta-ala on 1,8 hehtaaria. Se sijaitsee Haanjan ylängöllä Külman kylän peltoaukean laidalla erään maatilan äärellä. Peltoalue on järveä korkeammalla ja ympäristön alavat alueet ovat metsämaata, jota kutsutaan Peedo metsäksi. Järven muoto on pyöreä ja sen rantaviivan pituus on puoli kilometriä. Siinä ei ole saaria. Järven ympäri kulkee polku, mutta järvelle pääsee vain maatilalle tulevaa tietä pitkin.

Luontoarvoja ja luokittelu
--------------------------

Ilmakuvista voi päätellä, että järven rantoja kiertää vesikasvillisuuden vyöhyke.

Vesistösuhteita
---------------

Murojärv kuuluu Võhandu jõen valuma-alueeseen, jossa sen laskuoja on Iskna jõen sivuhaara. Järveen tulee Külman kylän kautta lounaasta laskeva oja, joka on kylässä padottu kolmeksi lammeksi. Siihen tuo vettä myös toinen oja etelästä päin, mutta sen vedet suotuvat ensin suon läpi. Laskuoja laskee Häälijärveen, joka on Iskna jõen läpivirtausjärvi. Ojalla on pudotusta vain metrin verran. Iskna jõgi, jota voidaan kutsua täällä myös Troll'a ojaksi, yhtyy 15 kilometrin päässä Võhandu jõgeen. Võhandu jõgi laskee Kuumajärveen, joka on Peipsijärven keskiosan nimi. Peipsijärven alue muodostaa Narvanjoen vesistöalueen keskiosan. Peipsijärven pohjoispäästä alkava laskujoki Narvanjoki jatkaa vesireittiä pohjoiseen päin ja laskee lopuksi Suomenlahteen.

Huomautuksia
------------

1. 1 2 3  Kohteen ympäristön kasvillisuutta, asutusta ja nimistöä on tarkistettu Internetin Google-, Bing- tai Yandex-karttapalvelusta käyttäen järven koordinaatteja.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6 7 8 9  Keskkonnaregister: Murojärv (VEE2144000) *Keskonnainfo*. Tallinna, Viro:  Keskkonnaministeerium. Viitattu 20.9.2020. (viroksi)
2. ↑  Tamre, Ruta (toim.): *Eesti järvede nimestik*. Tallinna, Viro: Keskkonnaministeeriumi Info- ja Tehnokeskus, 2006. ISBN 978-9985-881-40-8. Teoksen verkkoversio (PDF) (viitattu 20.9.2020). (viroksi) (Arkistoitu – Internet Archive)
**Saksan 61. jalkaväkidivisioona** (saks. *61. Infanterie-Division*) oli Saksa maavoimien yhtymä toisessa maailmansodassa.

Perustaminen
------------

Wehrkreis I muodosti divisioonan 8. elokuuta 1939 Insterburgissa (nykyinen Tšernjahovsk) divisioonan tykistönkoulutuskeskuksesta.

Historia
--------

Divisioona liitettiin pohjoisen armeijaryhmän 3. armeijaan hieman ennen Saksan hyökkäystä Puolaan. Divisioona joutui koville Mławan taistelussa, jonka päätyttyä se ylitti Narew-joen lähellä Pułtuskia. Divisioona eteni taistellen kohti Läntistä Bugia, jonka ylitettyään se jatkoi kohti Varsovaa. Divisioona saapui tavoitteeseensa 18. syyskuuta ja se pysyi alueella taisteluiden päättymiseen.

Joulukuussa 1939 divisioona siirrettiin länteen, jossa se hyökkäsi 10. toukokuuta 1940 IV armeijakunnan mukana Belgiaan. Divisioonan jalkaväkirykmentti 151 liitettiin laskuvarjojoukkoihin hyökättäessä 11. toukokuuta Eben-Emaelin linnoitukseen, joka antautui vielä samana päivänä. Divisioona eteni Kanaalin rannikolle osallistuen Dunkerquen piiritykseen. Läntisen rintaman taisteluissa divisioona menetti kuolleina 348, haavoittuneina 1052 ja kadonneina 106 miestä. Ranskan sotatoimien päätyttyä divisioona jäi miehittämään Bretagnea.

Alkuvuodesta 1941 divisioona siirrettiin Itä-Preussiin, josta se hyökkäsi 22. kesäkuuta pohjoisen armeijaryhmän 18. armeijan mukana Neuvostoliittoon.

Komentajat
----------

Divisioonankomentajina olivat:

* jalkaväenkenraali Siegfried Hänicke 8. elokuuta 1939 - 27. maaliskuuta 1942
* kenraalimajuri Franz Scheidies 27. maaliskuuta - 7. huhtikuuta 1942
* kenraaliluutnantti Werner Hühner 7. huhtikuuta 1942 - 1. helmikuuta 1943
* kenraaliluutnantti Günther Krappe 1. helmikuuta - 30. huhtikuuta 1943
* kenraaliluutnantti Gottfried Weber 30. huhtikuuta - 1. toukokuuta 1943
* kenraaliluutnantti Günther Krappe 1. toukokuuta -11. joulukuuta 1943
* kenraalimajuri Joachim Albrecht von Blücher 11. joulukuuta 1943 - 1. helmikuuta 1944
* kenraaliluutnantti Günther Krappe 1. helmikuuta 1944 - uudelleen nimeämiseen

61. Kansankrenatööridivisioona

Lähteet
-------

1. ↑  Lexikon der Wehrmacht
**Koko Perhe Näyttelee** on lautapeli, jossa pääsee näyttelemään monia erilaisia rooleja kuten tanssivaa kirahvia tai kengännauhoja sitovaa sarvikuonoa. Peli on suunnattu yli 6-vuotiaille, mutta lapsesta riippuen peliä voi pelata nuoremmatkin lapset. Peli valittiin vuonna 2008 Vuoden peli-finalistiksi. Koko Perhe Näyttelee-lautapelejä valmistaa suomalainen Tactic Games Oy Tactic-tuotemerkin alla.

Pelin kulku
-----------

Vuorossa oleva pelaaja heittää väriarpakuutiota, joka kertoo vuorossa olevalle pelaajalle, mikä hän on ja mitä hän tekee, jonka jälkeen hän näyttelee ja muut pelaajat yrittävät arvata hänen eleistään, liikkeistään ja ilmeistään, mitä hän esittää. Jos joku arvaa oikein, sekä vuorossa oleva pelaaja sekä oikein arvannut pääsevät liikkumaan pelilaudalla. Spinnerin pyöritys antaa mahdollisuuden edetä vieläkin nopeammin. Pelin aikana ei saa nauraa näyttelyesityksille, jos näin tapahtuu naurava pelaaja joutuu peruuttamaan pelilaudalla. Ensimmäinen maaliin päässyt pelaaja on voittaja.

Aiheesta muualla
----------------

* Koko Perhe Näyttelee-peli Tacticin verkkosivuilla
* Koko Perhe Näyttelee-pelin säännöt
* Kuningaskuluttaja: Perheet testasivat lautapelit
**Murphyn laki** on Yhdysvaltain armeijan kapteeni Edward A. Murphyn mukaan nimetty periaate, jonka mukaan *"jos jonkin asian voi tehdä monella tavalla ja näistä tavoista yksi johtaa onnettomuuteen, ennen pitkää joku tekee asian sillä tavalla"*. Lyhyemmässä ja ehkä tunnetummassa muodossa periaate kuuluu "*jos jokin voi mennä pieleen, se menee pieleen*". Murphy työskenteli sotilasinsinöörinä koelentoprojektien parissa ja huomasi tapahtuneista onnettomuuksista, että onnettomuudet estää parhaiten varmistamalla, ettei mikään voi mennä vikaan.

Laki sai alkunsa vuonna 1949 Edwardsin lentotukikohdassa Kaliforniassa, jossa USA:n ilmavoimat suoritti törmäyskokeita. Kapteeni Murphy oli suunnitteluinsinöörinä Wright Fieldin lentokonelaboratoriossa, kun erääseen mittariin tuli johdotusvirheen vuoksi häiriö. Tästä turhautuneena Murphy tokaisi: "Jos sen suinkin voi tehdä väärin niin hän tekee", tarkoittaen vastuullista teknikkoa. Pari viikkoa myöhemmin lehdistötilaisuudessa projektin päällikkö eversti J.P. Stapp ilmoitti kokeiden edistyneen, koska Murphyn lakiin uskottiin ja sen toteutumista pyrittiin välttämään. Lähikuukausina laki mainittiin useissa mainoksissa ja levisi nopeasti yleisön tietoisuuteen.

Katso myös
----------

* Poka yoke -järjestelmä

Lähteet
-------

1. 1 2  The Fastest Man on Earth (Overview and Index) *Improbable Research*. Viitattu 8.11.2015. (englanniksi)

Kirjallisuutta
--------------

* Bloch, Arthur: *Murphyn laki ja muita syitä miksi asiat menevät pieleen!*. Helsinki: Rastor, 1978. ISBN 951-9044-33-7.

* Bloch, Arthur: *Murphyn laki 26 vuotta*. Jyväskylä: Gummerus, 2003. ISBN 951-20-6645-9.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Murphyn laki** Wikimedia Commonsissa
Cro-Magnonin ihmisen pääkallo.
**Cro-Magnonin ihminen** tai **cromagnoninihminen** on Eurooppaan yli 40 000 vuotta sitten idästä levinnyt nykyihmisen varhainen muoto. Cro-Magnonit asuttivat Eurooppaa myöhäispaleoliittisella kaudella vuosien 40 000–10 000 eaa. välillä. Sen jälkeen he ilmeisesti sulautuivat myöhemmin Eurooppaan saapuneisiin populaatioihin.

Euroopan varhaisten ihmisasuttajien välillä oli alueesta riippuen niin paljon eroja ulkonäössä ja rakenteessa, että kaikkien yhteisnimitys *cromagnoninihminen* on nykyisin usein korvattu nimityksellä *Euroopan varhaiset nykyihmiset*.

Löytöhistoria
-------------

Cro-Magnonin luola, josta Cro-Magnonin ihmisen luurangot löydettiin.
Cro-Magnonin ihminen sai nimensä Lounais-Ranskan Les Eyzies-de-Tayacin kylän lähellä sijaitsevasta Cro-Magnonista, jonka matalasta luolasta löytyi vuonna 1868 ihmisen luurankoja. Geologi Édouard Lartet tutki luolaa ja totesi ylimmän viidestä arkeologisesta kerroksesta olevan 10 000 – 35 000 vuotta vanhan.

Anatomia
--------

Cro-Magnonin ihmiset olivat rotevia, lihaksikkaita ja suhteellisen pitkiä, arviolta 166–171 senttimetriä. Heidän otsansa oli suora, kasvot leveät, ja heillä oli pienet kulmaharjanteet. He olivat ensimmäiset ihmiset, joilla oli selvästi erottuvat leukakyhmy. Heidän aivonsa olivat hiukan tilavammat kuin nykyajan ihmisellä.

Kulttuuri
---------

Kaavin, Louis Lartet'n kokoelma, Toulousen museo.
Cro-Magnonien asuinpaikkoja on löydetty luolista, mutta heiltä on myös löydetty alkeellisia majoja. Cro-Magnonit asuivat ilmeisesti aloillaan ja liikkuivat vain etsiessään uutta saalista tai ympäristön muutosten seurauksena.

Cro-Magnonit tekivät hienostuneita työkaluja, kuten teriä ja kaapimia. Jotkut Cro-Magnonit on yhdistetty Gravetten kulttuuriin tai Périgordin kulttuuriin.

Cro-Magnonit hautasivat vainajansa. He tekivät myös taidetta, joka kuuluu varhaisimpiin ihmisen tekemään taiteeseen. Cro-Magnoneilta tunnetaan luolamaalauksia, kaiverruksia, kohokaiverruksia ja pienoispatsaita, jotka esittävät niin ihmisiä kuin eläimiäkin. Heidän tekemänsä naishahmot ovat usein runsasmuotoisia ja raskaana, minkä perusteella niiden on arvioitu olleen merkittäviä hedelmällisyysriiteissä.

Lähteet
-------

1. 1 2  Valste, Juha: *Ihmislajin synty*, s. 265–266. Helsinki: Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, 2012. ISBN 978-952-222-332-6.
2. 1 2 3 4 5 6  Cro-Magnon *Encyclopaedia Britannica*. Viitattu 2.7.2023.
**Saksan 5. armeija** (saks. *5. Armee*) oli Saksan maavoimien armeijatason yhtymä toisessa maailmansodassa.

Perustaminen
------------

Wehrkreis V perusti 25. elokuuta 1939 5. armeijan, joka liitettiin länsirajalle Eifeliin armeijaryhmä C:hen tehtävänään miehittää Siegfried-linjan asemia. Armeijaan kuuluivat VI, V armeijakunta ja 227. jalkaväkidivisioona sekä armeijajoukkoja.

Palvelus
--------

Armeija muodosti 13. lokakuuta alkaen keskisen Idän ylijohdon (saks. *Oberbefehlshaber Ost*) alaisen rajavartiointiosaston (saks. *Grenzschutz-Abschnittskommando Mitte*) Puolassa ja siitä muodostettiin 15. toukokuuta 1940 18. armeija.

Komentajat
----------

Armeijankomentajana oli sen olemassaolon aikana ainoastaan jalkaväenkenraali Curt Liebmann ja sen esikuntapäällikköinä olivat:

* kenraalimajuri Hans Heinrich Sixt von Arnim perustaminen - 10. syyskuuta 1939
* kenraalimajuri Karl-Adolf Hollidt 10. syyskuuta 1939 - lakkauttamiseen

Lähteet
-------

1. ↑  Lexikon der Wehrmacht

Saksan toisen maailmansodan armeijat

|  |  |
| --- | --- |
| Armeijat | 1. - 2. - 3. - 4. - 5. - 6. - 7. - 8. - 9. - 10. - 11. - 12. - 14. - 15. - 16. - 17. - 18. - 19. - 20. - 21. - 24. - 25. - Lappland - Ligurien - Ostpreussen - Norwegen |
| Panssariarmeijat | 1. - 2. - 3. - 4. - 5. - 6. - Afrika - Saksalais-italialainen panssariarmeija |
| Laskuvarjoarmeijat | 1. laskuvarjoarmeija |
Rube Goldberg vuonna 1928 julkaistussa kuvassa.
Goldbergin piirros, jossa professori Lucifer Butts havainnollistaa kehittämänsä automatisoidun lautasliinan toimintaa. Piirrokseen kuuluu selitysteksti.
*Something for nothing* (1940)
**Reuben Lucius** (**Rube**) **Goldberg** (4. heinäkuuta 1883 San Francisco – 7. joulukuuta 1970 New York) oli yhdysvaltalainen sarjakuva- ja pilapiirtäjä, joka muistetaan parhaiten monimutkaisia teknisiä viritelmiä esittäneistä humoristisista piirroksistaan. Goldbergin nimestä on tullut synonyymi yksinkertaisen tehtävän suorittamiseen suunnitellulle tarpeettoman monimutkaiselle mekanismille. Myös nimitystä Goldbergin kone on käytetty.

Goldberg valmistui vuonna 1904 insinööriksi Kalifornian yliopistosta ja työskenteli hetken aikaa San Franciscon viemärilaitoksella viemäriputkien suunnittelijana. Vielä samana vuonna hän kuitenkin siirtyi *San Francisco Chronicle* -lehden piirtäjäksi ja urheilutoimittajaksi. Hän työskenteli *San Francisco Bulletinissa* 1905–1907 ja New Yorkissa *New York Evening Mailissa* 1907–1921. Tuona aikana hän piirsi useita sarjakuvia. Hän loi sarjakuviinsa professori Lucifer Gorgonzola Butts -nimisen keksijän, joka rakensi naurettavan monimutkaisia virityksiä yksinkertaisten tehtävien hoitamiseen. Kokonaisuuksiin kuului sekä mekaanisia osia että rääkättäviä eläimiä. Vuodesta 1938 Goldberg teki poliittisia pilapiirroksia *The New York Sun*-, *The New York Journal*- ja *The Journal-American* -lehtiin. Hän sai vuonna 1948 pilapiirtämisen Pulitzer-palkinnon atomipommia käsitelleestä piirroksestaan. Hän vetäytyi eläkkeelle vuonna 1964.

Goldberg oli vuonna 1946 perustetun National Cartoonists Societyn ensimmäinen puheenjohtaja ja vuodesta 1948 kunniapuheenjohtaja. Seuran myöntämä vuoden piirtäjä -palkinto nimettiin vuonna 1954 hänen mukaansa Reuben-palkinnoksi.

Lähteet
-------

1. 1 2  Rube Goldberg (englanniksi) *Encyclopædia Britannica Online Academic Edition*. Viitattu 4.1.2015.
2. ↑  History of the NCS (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi) Reuben.org. Viitattu 4.1.2015.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Rube Goldberg** Wikimedia Commonsissa

* Goldbergin kirjoittama esittely itsestään (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi) Reuben.org

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Alankomaat

 |
|  |
| Taiteenala | 
* ULAN

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* NARA
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**Kokkíni Cháni** (kreik. Κοκκίνη Χάνι; myös *Kokkíni Háni*) eli **Cháni tou Kokkíni** (Χάνι του Κοκκίνη) on Kreikan kylä, joka sijaitsee Kreetan saarella. Se kuuluu hallinnollisesti Chersónisoksen kuntaan, Iraklionin alueyksikköön ja Kreetan alueeseen. Kokkíni Cháni on osa Anópolin kyläyhdyskuntaa. Kylän väkiluku on 1 755 (vuonna 2011).

Kokkíni Chánin rantaa.
Kokkíni Cháni sijaitsee Kreetan pohjoisrannikolla noin 14 kilometriä itään Iraklionista. Kylä on saanut nimensä Kokkínis-nimisen omistajansa majatalosta (kreik. *cháni*), joka aloitti toimintansa paikalla 1900-luvun alkupuolella. Kylä on kehittynyt turistikeskukseksi 1960-luvulta lähtien. Kylän laidalla on Nírou Cháni eli Nírou -nimellä tunnettu minolaisaikaisen "huvilan" arkeologinen kohde.

Aiemmin kylä kuului Goúvesin kuntaan ja vuodesta 2011 lähtien Chersónisoksen kunnan Goúvesin kunnallisyksikköön.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Απογραφή Πληθυσμού - Κατοικιών 2011. Väestönlaskennan tulokset (XLS)  2011. The Hellenic Statistical Authority (Kreikan tilastokeskus ELSTAT).  Arkistoitu 25.12.2013. Viitattu 1.9.2014. (kreikaksi)
2. ↑  Kokkini Hani *Explore Crete*. Viitattu 4.9.2017.
3. ↑  Kokkini Hani beaches *Cretan Beaches*. Viitattu 4.9.2017.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Kokkíni Cháni** Wikimedia Commonsissa
**The New York International Fringe Festival**, tai **FringeNYC**, on vapaiden ja sitoutumattomien ryhmittymien kansainvälinen teatterifestivaali ja samalla nykyisin myös Pohjois-Amerikan suurin monitaidetapahtuma. Vuonna 2010 se järjestettiin ajalla 13.8 - 29.8.

Kaksiviikkoinen festivaali järjestetään vuosittain New Yorkin keskustassa Manhattanilla yli 20 näyttämöllä. Esityksiä kahteen viikkoon mahtuu n.1200, esiintyviä taiteilijoita on n. 5000 ja lippuja myydään jopa yli 75 000 kappaletta. Festivaali työllistää yli 1100 henkilöä, joista suurin osa on osa-aikaisia tai talkootyöläisiä.

Festivaalin perusti vuonna 1996 Off-Broadway teatteriryhmä The Present Company , josta myöhemmin tuli myös festivaalin tuotantoyhtiö. Perustajajäseninä olivat Aaron Beall, John Clancy, Jonathan Harris, ja nykyinen taiteellinen johtaja Elena K. Holy.

Erotukseksi monista muista festivaaleista FringeNYC valitsee esiintyjänsä juryn avulla. Vuonna 2010 festivaaleille pyrki yli 800 teatteriryhmää, joista jury kelpuutti n. 200 esiintymään New Yorkissa. Esitykset edustavat hyvin monenlaisia teatterin eri tyylilajeja. Yhteistä esityksille on vain se, että ne edustavat ns. valtavirran ulkopuolella toimivia teattereita ja ryhmiä. Mm. festivaalin ja New Yorkin suuresta kulttuuritarjonnasta johtuen vain osa näytelmistä saa lehdistöarviointeja New Yorkin lehdistössä.

FringeNYC festivaaleilla on saanut ensi-iltansa myös moni suosikkinäytelmä esim. Urinetown , Dog Sees God , The Black Rider  ja Charlie Victor Romeo .. Osittain suomalaisin näyttelijävoimin osallistui FringeNYC festivaaleille vuonna 2010 kansainvälinen Theatre of Eternal Values näytelmällään "Eternity in an Hour".

FringeNYC sisältää myös monia samanaikaisia muita tapahtumia, kuten esim. FringeU (kasvatukselliset tapahtumat), FringeART (taidetapahtumat), FringeJR (lastentapahtumat) ja FringeHigh (perhe- ja nuorisotapahtumat).

Festivaaleilla myydään edullisten peruslippujen lisäksi myös kaikkiin esityksiin oikeuttavaa 500 dollarin arvoista pääsylippua.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6 7
2. 1 2  ""
3. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive)
4. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive)
5. 1 2   (Arkistoitu – Internet Archive)
6. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive)
7. ↑
8. ↑
9. ↑
10. ↑
11. ↑
12. ↑
13. ↑

Aiheesta muualla
----------------

* FringeNYC -festivaalin kotisivut
* Artikkeli New Yorkin Fringe festivaaleista
* Yleistä Fringe festivaaleista About.com:issa (Arkistoitu – Internet Archive)
* Artikkeli 2009 festivaaleilta, flavorwire.comissa
* Daily News -artikkeli 2009[vanhentunut linkki]
* Daily News 6.8.09 (Arkistoitu – Internet Archive)
* artikkeli, New York Times
* arvosteluja FrngeNYC 2009, CurtainUp.com
* playbill.com Urinetown
* Dog Sees God
* Black Rider[vanhentunut linkki]
* TEV-theatre[vanhentunut linkki]
* the Present Company (Arkistoitu – Internet Archive)
* The Clyde Fitch Report artikkeli vuoden 2010 NYC Fringe festivaalista
* TimeOut -artikkeli New York Fringe festivaalista
The Mutual Base Ball Club of New York, eli lyhyemmin **New York Mutuals** oli johtava yhdysvaltalainen baseballjoukkue lähes koko 20-vuotisen historiansa ajan. Joukkue perustettiin 1857 vain hieman myöhässä ollakseen National Association of Base Ball Playersin perustajajäseniä. Ensimmäisen ammattilaisliigan, National Association of Professional Base Ball Players 1871, kuten myös 1876 käynnistyneen National Leaguen perustajajäsenistöön se kuitenkin kuului. 

Mutuals pelasi aluksi kotiottelunsa Elysian Fieldsillä Hobokenissa yhdessä New York Knickerbockersin ja useiden muiden manhattanilaisjoukkueiden kanssa, mutta muutti Union Groundsille Brooklyniin vuonna 1868. 

Heikosti sujuneen kauden 1876 (kuudentena saldolla 21–35) ja heikon taloudellisen tilanteen johdosta, joukkue kieltäytyi tekemästä viimeistä pelikiertuetta länteen, jonka johdosta seura lopulta erotettiin liigasta. Seuran omistaja ja Union Groundsin haltija Cammeyer sopi Hartford Dark Bluesin pelaamisesta Union Groundsilla kaudella 1877, jolloin joukkue nimettiin Hartfords of Brooklyniksi. Tämä seura hajosi kauden 1877 päätyttyä.

Aiheesta muualla
----------------

* baseball-reference: joukkueen historia
* Nykyisen seuran kotisivut (englanniksi)
**Saksan 6. jalkaväkidivisioona** (saks. *6. Infanterie-Division*) oli Weimarin tasavallan maavoimien yhtymä maailmansotien vuosina 1922–1934.

Perustaminen
------------

Versailles’n rauhansopimuksen täyttämiseksi 31. heinäkuuta 1920 asevoimien supistamisesta annetun lain mukaisesti jokainen sotilaspiiri (saks. *Wehrkreis*) muodostaisi divisioonan 1. lokakuuta 1920. Übergangsheerin eli siirtymäajan asevoimien Reichswehr-Brigaden 7 ja 10 muodostivat tammikuussa 1921 6. divisioonan, johon kuului kolme jalkaväkirykmenttiä, kenttätykistörykmentti, pioneeripataljoona, viestipataljoona, kuljetuspataljoona ja lääkintapataljoona.

Yhtymä lakkautettiin lokakuussa 1934 ja sen yksiköt siirrettiin muodostettaviin Wehrmachtin 21 uuteen divisioonaan.

Komentajat
----------

Münsteriin sijoitetun Wehrkreis VI:n komentajat olivat oman toimensa ohella divisioonankomentajina. Komentajina olivat:

* jalkaväenkenraali Friedrich von Lossberg 1. lokakuuta 1920 – 1. tammikuuta 1925
* jalkaväenkenraali Leopold Freiherr von Ledebur 1. tammikuuta 1925 – 28. helmikuuta 1928
* tykistönkenraali Max Föhrenbach 1. maaliskuuta 1928 – 1. toukokuuta 1931
* kenraaliluutnantti Wolfgang Fleck 1. toukokuuta 1931 – 30. syyskuuta 1934

Lähteet
-------

1. ↑  feldgrau.com

Reichswehrin divisioonat

|  |  |
| --- | --- |
| Jalkaväki | 1. - 2. - 3. - 4. - 5. - 6. - 7. |
| Ratsuväki | 1. - 2. - 3. |
Amine Harit Saksan cupin ottelussa elokuussa 2018.
**Amine Harit** (s. 18. kesäkuuta 1997 Pontoise, Ranska) on ranskalais-marokkolainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan hyökkäävä keskikenttäpelaaja. Hän edustaa Saksan Bundesliigassa pelaavaa Schalke 04:ää.

Harit aloitti liigauransa ranskalaisseura Nantesissa, jossa hän kaudella 2016–2017 pelasi 30 Ligue 1 -ottelua ja teki niissä yhden maalin, joulukuussa Angersia vastaan. Heinäkuussa 2017 hän siirtyi saksalaisseura Schalke 04:ään. Ensimmäisellä kaudellaan Bundesliigassa hän pelasi 31 ottelua ja teki niissä kolme maalia. Kaudella 2018–2019 hän pelasi Bundesliigassa 18 ottelua, joissa hän teki yhden maalin, ja Mestarien liigassa viisi ottelua. Kaudella 2019–2020 hän pelasi 25 bundesliigaottelua ja teki niissä kuusi maalia. Loukkaantuminen piti hänet poissa kahdeksalta viimeiseltä liigakierrokselta.

Harit pelasi Ranskan alle 18-, alle 19-, alle 20- ja alle 21-vuotiaiden maajoukkueissa. Vuonna 2016 hän voitti alle 19-vuotiaiden Euroopan-mestaruuden, ja vuonna 2017 hän pelasi alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa. Aikuisten maajoukkuetasolla hän on edustanut Marokkoa, Ensimmäisen A-maaottelunsa hän pelasi lokakuussa 2017 MM-karsintaottelussa Gabonia vastaan. MM-kilpailuissa 2018 hän pelasi alkulohko-ottelussa Irania vastaan. Hän on pelannut kesäkuun 2020 loppuun mennessä kymmenen maaottelua.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Amine Harit Transfermarkt-sivustolla (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Amine Harit** Wikimedia Commonsissa

  

Marseille – Ligue 1
1 Ngapandouentnbu |
3 Bailly |
4 Gigot |
5 Balerdi |
6 Guendouzi |
7 Clauss |
10 Payet |
12 Dieng |
16 López |
17 Ünder |
18 Malinovskyi |
21 Rongier |
22 Gueye |
23 Kolašinac |
27 Veretout |
29 Kaboré |
30 Tavares |
32 Ben Seghir |
36 Blanco |
70 Sánchez |
77 Harit |
99 Mbemba |
Valmentaja Tudor

Marokon joukkue – Jalkapallon MM-kilpailut 2018
1 Bounou |
2 Hakimi |
3 Mendyl |
4 da Costa |
5 Benatia |
6 Saïss |
7 Ziyech |
8 El Ahmadi |
9 El Kaabi |
10 Belhanda |
11 Fajr |
12 Mohamedi |
13 Boutaïb |
14 Boussoufa |
15 Bennasser |
16 N. Amrabat |
17 Dirar |
18 Harit |
19 En-Nesyri |
20 Bouhaddouz |
21 S. Amrabat |
22 Tagnaouti |
23 Carcela |
Valmentaja Renard
**5. panssariarmeija** oli Saksan maavoimien toisen maailmansodan aikainen kenttäarmeija. Yhtymä muodostettiin 8. joulukuuta 1942 puolustamaan Tunisiaa liittoutuneiden hyökkäykseltä vastauksena Operaatio Soihtuun liittoutuneiden maihinnousuun Pohjois-Afrikkaan Marokkoon ja Algeriaan. 5. panssariarmeija taisteli yhdessä Italian 1. armeijan ja Saksan Afrika Korpsin kanssa Tunisian taisteluissa. Armeija kukistettiin 13. toukokuuta 1943 yhdessä sen komentajan Gustav von Vaerstin kanssa ja lakkautettiin 30. kesäkuuta 1943. 

5. panssariarmeija uudelleenmuodostettiin 24. tammikuuta 1944 osana **Lännen Panssariryhmää** komentajanaan Leo Geyr von Schweppenburg. 5. panssariarmeija osallistui Normandian maihinnousun jälkitaisteluihin kärsien isoja tappioita ja monta sen osastoa jäi Falaisen mottiin. Jäljellejääneet osastot yhdistyivät **Panssariryhmä Eberbachiksi** ja vetäytyivät Saksaan Ardennien kautta ja osallistuivat Ardennien taisteluun. 5. panssariarmeija piiritettiin ja vangittiin Ruhrin mottiin ja se antautui liittoutuneille lopullisesti 17. huhtikuuta 1945.

Komentajat
----------

Panssariarmeijan komentajina olivat:

* Kenraaliluutnantti Heinz Ziegler (3. joulukuuta 1942 - 20. helmikuuta 1943)
* Kenraalieversti Hans-Jürgen von Arnim (20. helmikuuta 1943 – 28. helmikuuta 1943)
* Panssarikenraali Gustav von Vaerst (28. helmikuuta 1943 - 9. toukokuuta 1943)
* Panssarikenraali Leo Geyr von Schweppenburg (19. marraskuuta 1943 - 4. heinäkuuta 1944)
* Panssarikenraali Heinrich Eberbach (4. heinäkuuta 1944 - 9. elokuuta 1944)
* SS-Oberst-Gruppenführer Sepp Dietrich (9. elokuuta 1944 - 9. syyskuuta 1944)
* Panssarikenraali Hasso von Manteuffel (9. syyskuuta 1944 - 8. maaliskuuta 1945)
* Kenraalieversti Josef Harpe (8. maaliskuuta 1945 - 17. huhtikuuta 1945)

Saksan toisen maailmansodan armeijat

|  |  |
| --- | --- |
| Armeijat | 1. - 2. - 3. - 4. - 5. - 6. - 7. - 8. - 9. - 10. - 11. - 12. - 14. - 15. - 16. - 17. - 18. - 19. - 20. - 21. - 24. - 25. - Lappland - Ligurien - Ostpreussen - Norwegen |
| Panssariarmeijat | 1. - 2. - 3. - 4. - 5. - 6. - Afrika - Saksalais-italialainen panssariarmeija |
| Laskuvarjoarmeijat | 1. laskuvarjoarmeija |
**Reuben "Rube" Bloom** (24. huhtikuuta 1902 New York – 30. maaliskuuta 1976 New York) oli yhdysvaltalainen pianisti ja säveltäjä. Hän aloitti uransa vaudeville-pianistina vuonna 1919 ja soitti 1920-luvulla muun muassa Red Nicholsin, Miff Molen, Eddie Langin, Joe Venutin sekä Tommy ja Jimmy Dorseyn kanssa. Lisäksi hän säesti laulajia kuten Annette Hanshaw’ta ja Ethel Watersia ja soitti vuonna 1924 Bix Beiderbecken ja Frankie Trumbauerin kanssa Sioux City Six -yhtyeessä. Hän teki vuosina 1926–1928 yhteensä 23 soolopianonauhoitusta. Vuonna 1930 hän johti Bayou Boys -nimistä yhtyettä, johon kuuluivat muun muassa Benny Goodman ja Adrian Rollini.

Bloom oli pianistina itseoppinut. Hän oli merkittävä ragtime-musiikin säveltäjä ja teki myös runsaasti populaarimusiikkia. Hän voitti vuonna 1928 Victor Recordsin järjestämän lauluntekokilpailun kappaleella "Song of the Bayou". Hän työskenteli 1930-luvulla useiden sanoittajien, muun muassa Ted Koehlerin, Harry Rubyn, Martin Smolevin ja Johnny Mercerin kanssa.

Hänen säveltämistään lauluista tunnetuimpiin kuuluvat "The Man from the South", "Truckin’", "Give Me the Simple Life", "Don’t Worry About Me", "Fools Rush In" sekä Duke Ellingtonin myöhemmin levyttämä "Soliloquy". Musiikin säveltämisen ja esittämisen lisäksi Bloom kirjoitti useita kirjoja pianonsoitosta.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Roberts, David Thomas: "Bloom, Rube", *The New Grove Dictionary of Jazz, A to K*, s. 119. Toim. Barry Kernfeld. Macmillan Press Limited, 1988. ISBN 0-333-39846-7. (englanniksi)
2. 1 2  Burlingame, Sandra: Rube Bloom *JazzBiographies*.  Arkistoitu 20.11.2011. Viitattu 29.11.2011. (englanniksi)
3. 1 2 3  Yanow, Scott: Rube Bloom *Allmusic*. Viitattu 29.11.2011. (englanniksi)
4. 1 2  Rube Bloom *Songwriters Hall of Fame*. Viitattu 29.11.2011. (englanniksi)[vanhentunut linkki]

  


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Suomi (KANTO)
* Yhdysvallat
* Latvia
* Tšekki
* Korea

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana

 |

 |
**Suomen Laskuvarjokerho ry** oli Suomen suurin laskuvarjokerho ja toimi Helsingissä ja Utissa. Jäseniä oli noin 1 000, joista aktiivisia noin 300. Kerhossa hypättiin vuosittain noin 15 000 hyppyä, joista pääosa hypättiin Utissa. Vuosittain uusia alkeiskurssilaisia oli noin 200–300, lisäksi tandem-hyppääjiä noin 300. Suuren hyppymäärän mahdollistaa laskuvarjokerho oma 2009 valmistunut 18-paikkainen Cessna Grand Caravan (OH-DZF). Suomen Laskuvarjokerho ja Utin Laskuvarjokerho liittyivät toisiinsa vuonna 2013 ja muodostivat uuden yhdistyksen Skydive Finland ry.

Historia
--------

Laskuvarjourheilua on harrastettu Suomessa vuodesta 1960, jolloin Suomen Laskuvarjokerho (SLK) ry perustettiin. Yksi kerhon perustajista oli suomalaisen laskuvarjourheilun pioneeri Kalervo "Kavo" Laurila, joka toimi pitkään kerhon ensimmäisenä puheenjohtajana.

Suomen Laskuvarjokerhon perusti toukokuussa 1960 parinkymmentä lajista kiinnostunutta. Parina ensimmäisinä vuonna toiminta Suomessa rajoittui kokoontumisiin ja harrastuksesta haaveiluun. Hyppäämässä käytiin ulkomailla, lähinnä Ranskassa ja Yhdysvalloissa. 

Ensimmäiset siviilihypyt Suomessa tehtiin vuonna 1962, jolloin hyppyjä kertyi 22 kpl. Läpi 1960-luvun toimintaa kehitettiin ja toiminnalle haettiin ja saatiin julkisuutta. Vuoteen 1965 mennessä innokkaita hyppääjiä oli jo niin paljon, että Helsinki-Malmille perustettiin hyppykeskus ja ostettiin oma lentokone, OH-CSE Cessna 195, joka poistettiin käytöstä pakkolaskun jälkeen 1972. Kerholla oli tuolloin oma huone käytössään Malmin lentokenttä rakennuksessa, Pyöreällä*selvennä*.

Kymmenvuotisjuhlia vietettiin vuonna 1970, ja tällöin kerhossa oli lähes kaksisataa asiasta innostunutta jäsentä.

Cessna palveli kerhoa vain neljä vuotta, ja seuraava kone oli seitsemänpaikkainen OH-POA Pilatus Porter, joka saattaa olla maailman vanhin lentävä yksilö. Kerhotoiminnan jäsen- ja hyppymäärien kasvettua voimakkaasti – 1979 hyppyjä 4 701 – kerho vaihtoi jälleen konetta, ja siirryttiin potkuriturbiini-aikaan. 

Vuonna 1980 kerho juhli 20-vuotista taivaltaan jäsenmäärän lähennellessä jo kolmeasataa. Uusin kone, 10-paikkainen OH-POB Pilatus Turbo Porter palveli kerhoa hienosti, kunnes 1980-luvun puolivälin jälkeen alkoi ilmetä suuremman koneen tarvetta, ja alettiin miettiä jälleen uutta ratkaisua. 

Samaan aikaan lentoyhtiö Svedair Ruotsissa, oli luopumassa Twin Otterista. Elokuussa 1987 pidettiin neuvoa-antava yleiskokous asiasta. Äänestyksen tuloksena konekauppa päätettiin tehdä. Lentäjien ja hyppymestarien talvikausi 1987-1988 oli vilkasta aikaa, lentäjiä koulutettiin ja hyppymestarit suunnittelivat koneen tuomia muutoksia hyppytoiminnassa ja -koulutuksessa. 

OH-SLK Twin Otter saapui Suomeen maaliskuussa 1988, ja Malmin Pyöreällä järjestettiin virallinen luovutustilaisuus. Toisaalla spekuloitiin, kauanko kerho pysyisi pystyssä hankinnan vuoksi. Koneen hankinta silloin ei ollut helppo tehtävä, mutta käytäntö osoitti hankkeen kannattavuuden. Vuonna 2009 Laskuvarjokerholle valmistui oma Cessna Grand Caravan hyppykoneeksi.

Lähteet
-------

1. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive)

Aiheesta muualla
----------------

* Suomen Laskuvarjokerhon www-sivut
**Ruben Bover Izquierdo** (s. 24. kesäkuuta 1992, Mallorca, Espanja) on espanjalainen jalkapalloilija joka edustaa Yhdysvaltain pääsarjassa pelaavaa New York Red Bullsia. Hän pelaa pääasiassa laiturina, mutta voi pelata myös hyökkäävänä keskikenttäpelaajana tai hyökkääjänä.

Ura
---

Ruben Bover aloitti uransa RCD Mallorcan junioriakatemiassa josta siirtyi Englantiin Kidderminster Harriersiin vuonna 2009.

Kesällä 2010 hän siirtyi Halesowen Towniin jossa hän teki vaikutuksen esityksillään, kun hän pelasi 18 peliä joissa teki kaksi maalia. Hän pääsi koeajalle Queens Park Rangersiin, mutta koeaika kuitenkin epäonnistui ja hän palasi Halesoweniin. Seuraavalla koeajalla Charlton Athleticissa hän teki vaikutuksen ja siirtyi sinne. Loppukaudeksi 2011-2012 hän siirtyi lainalle Espanjan Segunda División B:ssä pelaavaan CD San Roque de Lepeen, jossa pelasi 10 ottelua ja teki yhden maalin

8. helmikuuta 2013 hän siirtyi Major League Soccer-seura New York Red Bullsiin

Lähteet
-------

1. ↑  Profiili newyorkredbulls-sivulla newyorkredbulls.com (englanniksi) Viitattu 26.4.2013.
2. ↑  Ruben Izquierdo Player Profile - Halesowen Town Football Club[vanhentunut linkki] ht-fc.com (englanniksi) Viitattu 26.4.2013.
3. ↑   bdfutbol.com (englanniksi) Viitattu 26.4.2013.
4. ↑  Red Bulls Sign Midfielder Ruben Izquierdo (Arkistoitu – Internet Archive) newyorkredbulls.com (englanniksi) Viitattu 26.4.2013.
**Suomen Kustannusyhdistys r.y.** (SKY) on vuonna 1858 perustettu suomalaisten kirjankustantajien yhteistyö- ja edunvalvontajärjestö. Yhdistys valvoo jäsentensä ammatillisia etuja ja edistää kustannustoimintaa, kirjallisuuden levitystä, lukemisharrastusta sekä sananvapautta.

Kustannusyhdistyksellä on jäsenenä noin sata kirjankustantajaa, jotka vastaavat 80 % Suomen kaupallisesti kustannetuista kirjanimikkeistä ja 75 % niiden myynnistä. Yhdistys tukee kustantajien toimintaa muun muassa erilaisten tapahtumien, kuten Helsingin kirjamessujen avulla. Lisäksi se kokoaa tilastotietoa kirja-alasta ja tukee tutkimustyötä.

Yhdistyksen vuonna 1983 opetusministeriön kanssa perustama Suomen Kirjasäätiö jakaa vuosittain Finlandia-, Tieto-Finlandia- ja Finlandia Junior -palkinnot.

Lokakuussa 1944 ja lokakuussa 1945 kustannusyhdistys lähetti kirjakaupoille kaksi kirjettä, joissa pyydettiin lopettamaan yhteensä 288 teoksen myynti. Myöhemmin näistä kirjoista on käytetty nimitystä kielletyt kirjat.

150-vuotisjuhlavuonnaan 2008 kustannusyhdistys järjesti Hannu Taanilan juontamia kirjojen esittelytilaisuuksia G18:n juhlasalissa nimellä *Taanilan sauna*.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Suomen Kustannusyhdistys ry Suomen Kustannusyhdistys.  Arkistoitu 15.2.2015. Viitattu 1.1.2015.
2. ↑  1944–1946 kirjastoista ja kirjakaupoista poistettu kirjallisuus (Arkistoitu sivu) *Kielletyt kirjat*. Jyväskylän yliopiston kirjasto.  Arkistoitu 26.5.2012. Viitattu 1.1.2015.
3. ↑  Taanilan sauna lämpiää jälleen 8.9. G 18 -salissa (Arkistoitu sivu)  7.12.2009. WSOY.  Arkistoitu 26.5.2012. Viitattu 1.1.2015.

Aiheesta muualla
----------------

* Yhdistyksen sivut

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Suomi (KANTO)
* Yhdysvallat

 |

 |
**Bernhardt Hjalmar Häkli** (30. kesäkuuta 1890 Teisko – 17. maaliskuuta 1962 Teneriffa) oli suomalainen taidemaalari ja huonekalutehtaan johtaja.

Häklin vanhemmat olivat kaakelinvalaja Juhana Häkli ja Anna Vilmi. Hän opiskeli Taideteollisessa keskuskoulussa 1907 ja 1910–1911. Häklin töitä oli ensimmäistä kertaa näytteillä 1916 ja hän osallistui Suomen Taiteilijain näyttelyihin vuosina 1916–1921.

Häkli kuului Einar Reuterin vuonna 1920 perustamaan *Vapaat*-nimiseen taiteilijaryhmään johon kuuluivat myös Helene Schjerfbeck ja Ragnar Ungern. Ryhmä piti ensimmäisen yhteisnäyttelynsä marras-joulukuussa 1920 Salon Strindbergillää Helsingissä sekä toisen ja samalla viimeisen näyttelynsä maalis-huhtikuussa 1924 Gösta Stenmanin salongissa Helsingissä. Häkli jäi pois ryhmän toiminnasta perustettuaan 1925 oman huonekalutehtaan Lahteen.

Häkli oli ollut aiemmin Mikko Nupposen perustaman *Oy Vihdin Puusepät*-huonekalutehtaan palveluksessa Lahdessa sekä *Vesalan Puusepäntehdas Oy*:n johtajana. Vuonna 1919 hän perusti yhdessä liikekumppaniensa kanssa Lahteen *Lahden Puusepät Oy* nimisen huonekalualan yrityksen jossa hän toimi teknillisenä johtajana. Vuonna 1925 Häkli perusti oman yrityksensä nimeltä *Huonekalutehdas Häkli*. Häkli pyrki käyttämään tehtaassaan mahdollisimman tehokkaita valmistusmenetelmiä ja hän suunnitteli myös itse osan tehtaan valmistamista huonekaluista.

Häklin huonekaluyritys oli 1950-luvun puolivälissä Suomen toiseksi suurin huonekalutehdas ja yhdeksänneksi suurin puusepänyritys. Sillä oli 22 omaa myymälää Suomen 16 paikkakunnalla. Sen alamäki alkoi 1950-luvun lopulla ja lopulta se meni vararikkoon 1964, pari vuotta Häklin kuoleman jälkeen.

Lähteet
-------

* Suomen kuvataiteilijat matrikkeli
* Taide.veijola.net: Bernhardt Häkli
* Tuija Hautala-Hirvioja: Modernin etsijä H. Ahtela (Arkistoitu – Internet Archive)
* Kuka, Mitä, Lahti: Lahti, puuseppien kaupunki (Arkistoitu – Internet Archive)
* Kuka, Mitä, Lahti: Lahti, huonekaluteollisuuden keskus (Arkistoitu – Internet Archive)

### Viitteet

1. 1 2  Sarantola-Weiss, Minna: *Kalusteita kaikille. Suomalaisen puusepänteollisuuden historia*, s. 81, 142. Puusepänteollisuuden liitto ry, 1995. ISBN 952-90-6138-2.
2. ↑  Huonekalutehdas Häkli Oy. 30-vuotta.  *Helsingin Sanomat*, 9.12.1955, s. 26. Näköislehti (maksullinen).


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Yhdysvallat

 |

 |
**Rukoileva kirkko. Rukoushetket kirkon perinteen mukaisesti** on suomalainen luterilainen hetkirukouskirja, josta on kaksi eri laitosta, 1978 ja 1996.

*Rukoileva kirkko* ilmestyi ensimmäisen kerran 1978 kirkkoherra Matti Aaltosen toimittamana professori Martti Parvion aloitteesta ja hänen opastamanaan. Se pohjautuu ruotsalaiseen epäviralliseen hetkirukouskirjaan *Den svenska tidegärden*. Aiemmin samalla nimellä oli ilmestynyt vuonna 1950 Lauri Apajalahden toimittamana yksinkertaisempi rukouskirja, joka sisälsi kirkkovuotta seuraten yhden liturgisen rukoushetken joka päivälle.

Aaltosen toimittama *Rukoilevan kirkon* ensimmäinen laitos sisältää yhden viikon kierrossa arkipäiville neljä rukoushetkeä (*laudes*, *ad sextam*, *vesper* ja *completorium*) ja sunnuntaille kahdeksan (*ad matutinam*, *laudes*, *ad primam*, *ad tertiam*, *ad sextam*, *ad nonam*, *vesper* ja *completorium*). Lisäksi se sisältää aineiston kirkkovuoden juhlille, sekä apostolien ja evankelistojen muistopäivät, pyhän Ansgarin, pyhän Henrikin, pyhän Birgitan, Martti Lutherin ja Mikael Agricolan muistopäivät, kirkon vihkimisen muistopäivän, vainajien muiston, sekä valmistautumisen messuun ja yksityisen ripin kaavan. 

*Rukoilevasta kirkosta* julkaistiin vuonna 1996 toinen, uudistettu laitos, jossa huomioitiin virsikirjan ja raamatunkäännöksen vaihtuminen sekä tuolloin käynnissä ollut jumalanpalvelusuudistus. Uudempaan laitokseen on lisätty vielä toisen viikon kierto ja sävelmät. Sen toimitti edelleen Matti Aaltonen, Osmo Vatasen ja Seppo Suokunnaksen avustuksella. Päivittäisten rukoushetkien määrä on supistettu neljään, matutina on säilytetty jouluyönä ja pääsiäisyönä. Myös muistopäiviin on tehty lisäyksiä ja muutoksia.

Matti Aaltonen on toimittanut myös SLEY:n 1992 julkaiseman yksinkertaisemman rukouskirjan *Rukoileva koti*.

Lähteet
-------

1. ↑  Aaltonen, Matti (toim.): *Rukoileva kirkko. Rukoushetket kirkon perinteen mukaisesti*. Helsinki: SLEY-kirjat, 1996 (1. laitos 1978). ISBN 951-618-170-8.
**Bernhardus Varenius** (saksaksi **Bernhard Varen**) (1622 Hitzacker, Ala-Saksi – 1650 Amsterdam?) oli saksalainen maantieteilijä. Hänen julkaisuaan *Geographia Generalis* vuodelta 1650 on pidetty modernin maantieteen tieteenalan syntynä.

Elämä ja ura
------------

Varenius vietti varhaisvuotensa Uelzenissa, jossa hänen isänsä oli Braunschweigin herttuan hovisaarnaajana. Varenius opiskeli Hampurin gymnasiumissa (1640–1642) sekä Königsbergin (1643–1645) ja Leidenin (1645–1649) yliopistoissa, joissa hän omistautui matematiikalle ja lääketieteelle. Hän suoritti lääketieteen tutkinnon Leidenissä vuonna 1649. Sen jälkeen hän asettui Amsterdamiin aikomuksenaan harjoittaa lääkärin ammattia. Abel Tasmanin, Willem Schoutenin ja muiden hollantilaisten merenkulkijoiden tuoreet löydöt sekä ystävyys Willem Blaeun ja muiden maantieteilijöiden kanssa houkuttelivat Vareniuksen maantieteen pariin. Hän kuoli vuonna 1650 köyhyydessä 28-vuotiaana.

Varenius julkaisi vuonna 1649 amsterdamilaisen Lodewijk Elzevirin kautta teoksen *Descriptio Regni Japoniae*. Tämä jesuiittalähetyssaarnaajien ja kauppiaiden raportteihin perustuva teos on varhainen eurooppalainen kuvaus Japanista, ja se sisältää tietoa maantieteellisistä, poliittisista ja historiallisista näkökohdista. Siihen sisältyy latinankielinen käännös osasta Jodocus Schoutenin Siamia koskevaa selostusta sekä selvitystä eri kansojen uskonnoista. Seuraavana vuonna 1650 ilmestyi Elzevirin kautta hänen tunnettu teoksensa *Geographia Generalis*, jossa hän pyrki laatimaan maantieteen yleiset periaatteet tieteelliselle perustalle tähtitieteen ja matematiikan tapaan aikansa tietämyksen mukaisesti. Teos jakautuu "yleiseen" maantieteeseen ja "erityiseen" eli aluemaantieteeseen. Teos käännettiin useille eurooppalaisille kielille, ja sillä oli maailmanlaajuinen vaikutus yli vuosisadan ajan. Isaac Newton teki useita tärkeitä parannuksia teoksen Cambridgessa vuonna 1672 julkaistuun laitokseen. Myöhemmistä maantieteilijöistä erityisesti Jean-Baptiste Bourguignon d'Anville ja Alexander von Humboldt korostivat Vareniuksen merkitystä.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Varenius, Bernhardus *Neue Deutsche Biographie*.  2016. Viitattu 28.12.2022. (saksaksi)
2. 1 2 3  Varenius, Bernhardus *Encyclopedia Britannica*.  1911. Viitattu 28.12.2022. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Bernhardus Varenius** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Chile
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Katalonia
* Saksa
* Israel
* Belgia
* Yhdysvallat
* Ruotsi
* Latvia
* Japani
* Tšekki
* Australia
* Kroatia
* Alankomaat
* Puola
* Vatikaani

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Alankomaat
* Deutsche Biographie
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**Tripurankoira** on intialainen koirarotu.

Ulkonäkö
--------

Tripurankoira on keskikokoinen pystykorva. Kuono on kettumainen, korvat pienet ja pystyt, häntä tuuhea ja tiukasti selän ylle kiertynyt. Karvapeite on lyhyt ja tiheä. Väritys vaihtelee: tyypillisiä ovat valkoinen, ruskea, musta ja kirjava.

Luonne ja käyttäytyminen
------------------------

Rotu on älykäs ja valpas.

Alkuperä
--------

Tripurankoira on saanut nimensä Tripuran kukkuloilta, minkä lisäksi sitä esiintyy myös Assamin Lushai-kukkuloilla. Paikalliset heimot käyttävät sitä villisian ja kauriin metsästykseen. Aikaisemmin rotu pysyi puhtaana maantieteellisen eristymisen ansiosta. Nyt sitä kasvattavat heimot ovat kuitenkin enemmän yhteyksissä kaupunkien kanssa, ja samalla koirat ovat alkaneet risteytyä satunnaisesti sekarotuisten kanssa. Tämän vuoksi rotu on sukupuuton partaalla.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Morris, Desmond. *Dogs - The Ultimate Dictionary of Over 1000 Dog Breeds*, s. 327–328. Trafalgar Square, 2008: North Pomfret, Vermont.