recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Alkoholimaksasairaus kirroosi.
**Alkoholimaksasairaus** on liiallisen alkoholinkäytön aiheuttama maksavaurio. Alkoholi on länsimaissa keskeinen maksasairauksien aiheuttaja; esimerkiksi Suomessa jopa 90 prosenttia kirrooseista on alkoholin aiheuttamia. Alkoholimaksasairauden kehittyminen ja eteneminen on aina yksilöllistä. Yleisesti ottaen naiset kuitenkin sairastuvat huomattavasti vähemmästä alkoholinkulutuksesta kuin miehet. Alkoholimaksasairauteen kuoli vuonna 2007 Suomessa 1 145 ihmistä.

Runsas alkoholinkäyttö johtaa usein maksan rasvoittumiseen. Siitä maksa voi palautua ennalleen alkoholinkäytön loputtua. Lähes kaikille alkoholin suurkuluttajille kehittyy rasvamaksa. Alkoholihepatiittiin tilanne etenee osalla (10–35 prosentilla) suurkuluttajista. Alkoholin aiheuttama maksatulehdus voi jollakulla olla käytännössä oireeton ja toisella johtaa vakaviin komplikaatioihin, kuten askitekseen, enkefalopatiaan ja munuaisvaurioon.

Alkoholihepatiitissa maksa-arvot (ALAT, ASAT) voivat olla jopa tuhansia.

Alkoholin suurkuluttajista 8–20 prosenttia saa lopulta kirroosin, jossa toimiva maksakudos tuhoutuu. Pitkälle kehittynyt kirroosi ei parane ilman maksansiirtoa, mutta alkoholinkäytön loputtua kokonaan maksa voi saada jonkin verran toimintakykyään takaisin. Kirroosia sairastavilla maksa-arvot voivat olla koholla tai täysin normaalit. Kirroosi johtaa usein hengenvaarallisiin komplikaatioihin, kuten askitekseen. Lisäksi noin viisi prosenttia kirroosiin sairastuneista saa maksasyövän. 

Yli 125 000 ihmistä kattaneen tutkimuksen mukaan säännöllinen kahvinjuonti ehkäisee alkoholimaksakirroosia. Kupillinen päivässä vähentää riskiä 20 prosentilla ja neljä kuppia jo 80 prosentilla.

Katso myös
----------

* Zieven oireyhtymä

Lähteet
-------

1. ↑  Alkoholimaksasairaus (Arkistoitu – Internet Archive)
2. ↑  Taulukko 1. Kuolemat, joihin liittyy alkoholi, vuodet 1998-2007
3. ↑  Rasvamaksa
4. ↑  Alkoholihepatiitin hoito
5. ↑  Maksasairaudet ja niiden hoito (Arkistoitu – Internet Archive)
6. ↑  Cancer of the Liver
7. ↑  Drinking coffee cuts alcohol's harmful effects
**Diéoura** on maalaiskunta ja sen keskuskylä Kayesin alueen Diéman piirissä Malissa. Se sijaitsee 90 kilometriä Diémasta länteen. Kunnassa on 11 800 ja kylässä 6 500 asukasta (vuonna 2009).

Diéouran kunnan pinta-ala on 390 neliökilometriä. Se rajoittuu luoteessa Diéman piirin Sansankidén, pohjoisessa Lakamanén, idässä Diangounté Camaran ja Lambidoun, etelässä Kitan piirin Séféto Nordin ja lounaassa Bafoulabén piirin Diallanin kuntiin.

Seutu kuuluu Sahelin vyöhykkeeseen. Maisemaa leimaavat kukkulat ja rinteet. Pysyviä vesistöjä ei ole.

Kuntaan kuuluu viisi kylää. Asukkaat ovat soninkeja, fulbeja ja bambaroita. Vallitseva uskonto on islam.

Väestön pääelinkeinot ovat maanviljely ja osin transhumanssiin perustuva karjanhoito. Tärkeimmät viljelykasvit ovat hirssi, durra, maissi, maapähkinä, lehmänpapu ja okra. Tuotantoeläimiä ovat naudat, lampaat, vuohet, aasit ja hevoset. Lisäksi harjoitetaan pienimuotoista kaupankäyntiä ja käsityöammatteja. Nuoriso hakeutuu ansiotöihin kaupunkeihin ja ulkomaille. Palveluihin kuuluvat kolme koulua, joukko koraanikouluja, kunnallinen terveyskeskus ja sairastupa.

Lähteet
-------

1. ↑  4ème recensement général de la population et de l’habitat. Résultats définitifs, tome 0: Répertoire des villages *instat-mali.org*.  Arkistoitu 7.1.2017. Viitattu 5.12.2020.
2. 1 2 3 4  Plan de sécurité alimentaire. Commune rurale de Diéoura 2007–2011 *Reliefweb*.  2007. Viitattu 5.12.2020.
3. ↑  Région de Kayes: Carte de référence Reliefweb. Viitattu 5.12.2020.
Odishalaisia rasgullia sokeriliemessä
**Rasgulla** (hindiksi रसगुल्ला, *rasgullā*, "mehupallo") on etenkin Intian itäosissa ja Bangladeshissa syötävä jälkiruoka, joka valmistetaan paneer-juustosta. Juustoon voidaan sekoittaa myös jauhoja, jotta siitä muotoiltavat pallot pysyvät kasassa. Nämä pallot keitetään sokeriliemessä. Sokerilientä voidaan maustaa mm. ruusuvedellä tai kardemummalla. Jälkiruokaa syödään myös muualla Etelä-Aasiassa ja sen vaihtoehtoisia nimiä ovat mm. *rosogolla*, *roshogollah* ja *rasbari*. Myös eteläaasialaiset diasporat ympäri maailmaa syövät rasgullia.

Ruokalajin alkuperästä ei ole täyttä varmuutta: bengalilaisten mukaan rasgulla sai alkunsa keittiökokeilun tuloksena kun taas odishalaisten mukaan kyseessä on vuosisatoja vanha resepti. Sekä Länsi-Bengalin että Odishan viranomaiset ovat hakeneet omille versioilleen maantieteellistä nimisuojaa: Länsi-Bengalissa rasgulla on ilmavampi kuin Odishassa.

Lähteet
-------

1. ↑  RASGULLA | Meaning & Definition for UK English  2022. Lexico Dictionaries.  Arkistoitu 5.7.2022. Viitattu 5.7.2022. (englanniksi)
2. 1 2  Rasgulla | Traditional Dessert From West Bengal  2022. TasteAtlas. Viitattu 5.7.2022. (englanniksi)
3. ↑  Rasgulla Recipe: How to make Rasgulla Recipe at Home  2021. Times Food. Viitattu 5.7.2022. (englanniksi)
4. ↑  Rasgulla Recipe  30.10.2021. Dassana's Veg Recipes. Viitattu 5.7.2022. (englanniksi)
**Diédougou** on maalaiskunta Koulikoron alueen Katin piirissä Malissa. Sen keskuskylä Torodo sijaitsee 55 kilometriä Katista luoteeseen. Kunnassa on 10 500 ja keskuskylässä 800 asukasta (vuonna 2009).

Diédougoun kunta rajoittuu idässä Katin piirin Yélékébougoun, etelässä Kalifabougoun, Dio-Garen ja Bossofalan, lännessä N’Tjiban ja pohjoisessa Kolokanin piirin Guihoyon, Ouolodon ja Nossombougoun kuntiin.

Kuntaan kuuluu 15 kylää. Asukkaat ovat etupäässä bambaroita, fulbeja, soninkeja, maureja ja mandinkoja. Uskontoja ovat animismi, kristinusko ja islam.

Seudun pääelinkeino on maanviljely. Lisäksi harjoitetaan karjanhoitoa ja kaupankäyntiä sekä hyödynnetään metsiä.

Lähteet
-------

1. 1 2  4ème recensement général de la population et de l’habitat. Résultats définitifs, tome 0: Répertoire des villages *instat-mali.org*.  Arkistoitu 7.1.2017. Viitattu 10.5.2018.
2. ↑  Mali - Région de Koulikoro: Carte de référence *reliefweb.int*. Viitattu 10.5.2018.
3. 1 2  Plan de sécurité alimentaire: Commune rurale de Diédougou 2008-2012 *aec.msu.edu*.  2008.  Arkistoitu 13.6.2010. Viitattu 10.5.2018.
**HMS Scarborough** (viirinumerot L25 ja U25) oli Britannian kuninkaallisen laivaston Hastings-luokan sluuppi toisessa maailmansodassa.

Valmistus
---------

*Pääartikkeli: Hastings-luokka (sluuppi)*
Alus tilattiin 26. helmikuuta 1929 vuoden 1929 laivasto-ohjelmassa Swan Hunterilta, missä köli laskettiin vielä samana vuonna 28. toukokuuta. Alus laskettiin vesille 14. maaliskuuta 1930 ilman seremonioita ja valmistui 31. heinäkuuta 1930.

Palvelus
--------

Valmistuessaan alus oli tarkoitus miehittää Chathamista kootulla miehistöllä ja sijoittaa Britteinsaarille 1. miinanraivaajalaivueeseen. Käsky kuitenkin muutettiin, jolloin alus sijoitettiin Amerikan ja Länsi-Intian laivastoasemalle. Se saapui 2. joulukuuta 1931 Bermudalle. Se partioi Etelä- ja Pohjois-Amerikan rannikoilla, kunnes alus palasi Sheernessiin huollettavaksi. Alus palautettiin palvelukseen 31. toukokuuta 1933 Bermudalle, mistä se palasi elokuussa 1938 modernisoitavaksi Sheernessiin.

Modernisoitaessa alus muutettiin aseistamattomaksi tutkimusalukseksi Itä-Intian laivastoasemalle. Se saapui toukokuussa 1939 Colomboon. Välitön sodan uhka vaikutti aluksen palvelukseen, joten sen aseistus palautettiin. Alus varustettiin 8. marraskuuta sukellusveneentorjuntaan kykeneväksi saattajaksi ja siirrettiin Britteinsaarille. Alus saapui tammikuussa 1940 Devonportiin huollettavaksi, minkä jälkeen se liitettiinhelmikuussa 1. saattajadivisioonaan Liverpooliin suojaamaan Pohjois-Atlantin saattueita. Osasto nimettiin myöhemmin Liverpoolin sluupeiksi.

Suojatessaan saattuetta SC 26 alus upotti 5. huhtikuuta 1941 Saksan laivaston sukellusveneen *U-76*. Elo-syyskuussa alus oli huollettavana Liverpoolissa ennen siirtoaan UK-Freetownin reitille 43. saattajaryhmään, jossa se kolaroi 18. huhtikuuta 1942 *HMS Bradfordin* kanssa. Alus oli heinäkuusta lokakuuhun kunnostettavana Liverpoolissa, mistä vapauduttuaan se osallistui Pohjois-Afrikan maihinnousuun. Operaatiosta vapauduttuaan alus liitettiin Gibraltarille Western Mediterranean Commandiin, kunnes se siirrettiin helmikuussa 1943 Londonderryyn 39. saattajaryhmään.

Tammikuussa 1944 alus siirrettiin 15. saattajaryhmään, jonka mukana se osallistui operaatio Neptuneen. Alus siirrettiin 3. elokuuta 1944 reserviin Hartlepoolissa, kun sen todettiin olevan loppuun kulunut ja huollon olevan tuloksetonta. Alus siirrettiin 3. kesäkuuta 1949 BISCOlle ja saapui 3. heinäkuuta romutettavaksi Thornaby on Teesille

Lähteet
-------

* Hague, Arnold: *Sloops 1926-1946*. Kendal, Englanti: World Ship Society, 1993. ISBN 0-905617-67-3. (englanniksi)
* Gardiner, Robert (toim.): *Conway's All the World's Fighting Ships 1922–1946*. Lontoo, Englanti: Conway Maritime Press, 1987. ISBN 0-85177-146-7. (englanniksi)

### Viitteet

1. ↑  Naval-history.net - HMS Scarborough
2. ↑  Hague 1993 s. 29
3. 1 2 3  Hague 1993 s. 30

*Hastings*-luokan sluupit

|  |  |
| --- | --- |
| Royal Navy | *HMS Hastings* - *HMS Folkestone* - *HMS Penzance* - *HMS Scarborough* |
| Intian laivasto | *HMIS Industan* |
| Pakistanin laivasto | *Karsaz* |

|  |
| --- |
| Edeltäjä: *Bridgewater*-luokka – Seuraaja: *Shoreham*-luokka |
**Punakurkkulohi** (*Oncorhynchus clarkii*) on yksi tyynenmerenlohten suvun kalalajeista. Se on Pohjois-Amerikassa suosittu urheilukalastuksen ja varsinkin perhokalastuksen kohde.

Levinneisyys ja taksonomia
--------------------------

Punakurkkulohta esiintyy luontaisesti vain Pohjois-Amerikan länsiosissa – Tyynenmeren rannikkoalueilla, Kaskadi- ja Kalliovuorilla ja Great Basinin vesistöalueella. Se jaetaan 10–14 erilliseen alalajiin, joiden levinneisyydet vastaavat vesistöalueita. Jotkut alalajeista vaeltavat mereen ja palaavat jokiin kutemaan syys- ja talviaikaan. Suurin osa populaatioista kuitenkin elää pysyvästi jokivesissä. Ainakin kolme alalajia elää laskujoettomalla Great Basinin vesistöalueella ja tulee toimeen myös sen suolaisissa tai emäksisissä vesissä.

Punakurkkulohi voi risteytyä luonnossa lähilajien, kuten kirjolohen ja arizonanlohen, kanssa.

Koko ja ulkonäkö
----------------

Mereen vaeltavat alalajit voivat kasvaa suurikokoiseksi, jopa kymmenkiloisiksi, kun taas sisävesimuodot jäävät alle kilon painoisiksi. Pienimmät alalajit ovat sukukypsiä 15 cm:n pituisina, suurimmat voivat kasvaa metrin mittaan. Alalajit eroavat suuresti myös värityksensä ja elintapojensa suhteen. Selkäpuolelta kala voi olla kullan- harmaan tai vihreänsävyinen, mutta kaikilla muodoilla on yleensä punasävyisiä laikkuja alaleuan alapuolella.

Punakurkkulohi tai joku sen yksittäisistä alalajeista on niin Coloradon, Idahon, Montanan, Nevadan, Utahin, New Mexicon kuin Wyominginkin osavaltion tunnuskala. Ainakin kaksi alalajia katsotaan hävinneeksi.

Aiheesta muualla
----------------

* *Oncorhynchus clarkii clarkii*. FishBase.
* ITIS: *Oncorhynchus clarkii* (englanniksi)
* Lahontan cutthroat trout *Oncorhynchus clarki henshawi* (Arkistoitu – Internet Archive) Species Fact Sheet. Oregon Fish & Wildlife Office.

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Taksonitunnisteet |
| --- |
|  |
| Oncorhynchus clarkii | 
* Wikidata: Q2717060
* Wikispecies: Oncorhynchus clarkii
* ADW: Oncorhynchus\_clarkii
* BOLD: 26334
* CoL: 6SN65
* EoL: 212910
* FishBase: 2688
* GBIF: 5711980
* iNaturalist: 68075
* IRMNG: 11364125
* ITIS: 161983
* NAS: 890
* NatureServe: 2.103888
* NCBI: 30962
* WoRMS: 274347

 |
|  |
| Salmo clarkii | 
* Wikidata: Q107053189
* CoL: 79D7F
* GBIF: 4284024
* ITIS: 161984
* WoRMS: 305963

 |

 |
Kersantti **Chris Ryan** (s. 1961 Rowlands Gill, Tyne and Wear) on erään entisen brittiläisten Special Air Service -joukkojen erikoissotilaan käyttämä kirjailijanimi. Ryan nousi julkisuuteen sen jälkeen, kun hän onnistui ainoana Bravo Two Zero -ryhmän jäsenenä pakenemaan vihollisilta Persianlahden sodassa.

Ryan on kirjoittanut useita teoksia, muun muassa *The One That Got Away* ja *One Good Turn*. Bravo Two Zero -ryhmän jäsenet, Mike Coburn ja kersantti Andy McNab, ovat kritisoineet *The One That Got Away* -teosta ja sanoneet sen antavan liian negatiivisen kuvan hypotermiaan kuolleesta kersantti Vince Phillipsistä.

Aiheesta muualla
----------------

* Virallinen kotisivu (englanniksi)
* Chris Ryan Internet Movie Databasessa. (englanniksi)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Japani
* Tšekki
	+ 2
* Australia
* Alankomaat
* Puola
* Portugali

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Chris Ryan
**Christopher Michael "Chris" Sanders** (s. 12. maaliskuuta 1962 Colorado) on yhdysvaltalainen Annie-palkittu animaattori, käsikirjoittaja ja ääninäyttelijä, joka tunnetaan muun muassa *Lilo ja Stitch* -elokuvista ja televisiosarjasta Stitchin äänenä.

Elämäkerta
----------

Sanders syntyi ja kasvoi Coloradossa. Hän kiinnostui animaatioista kymmenvuotiaana nähtyään Ward Kimballin lyhytanimaatioita *Disneyn ihmeellinen maailma* -televisiosarjassa. Myöhemmällä iällä Sanders ryhtyi harrastamaan piirtämistä ja siirtyi opiskelemaan California Institute of the Artsiin isoäitinsä neuvosta. Hän valmistui hahmojen animoijaksi vuonna 1984.

### Animaattorina

Valmistumisensa jälkeen Sanders pääsi töihin Marvel Comicsille ja suunnitteli hahmoja *Pikkumuppetit*-animaatioon. Vuonna 1987 hän sai töitä Disneyltä ja toimi hahmojen suunnittelijana elokuvassa *Bernard ja Bianca Australiassa*, minkä myötä Sanders sai enemmän vastuuta Disneyn projekteissa. Hän oli mukana käsikirjoittamassa elokuvia *Kaunotar ja hirviö*, *Aladdin*, *Leijonakuningas* ja *Mulan*, joista viimeksi mainitusta Sanders voitti Annien käsikirjoittamisesta ja storyboardaamisesta. Menestyksen myötä hän sai olla pääroolissa tekemässä vuoden 2002 *Lilo ja Stitch* -elokuvaa, joka sai parhaan elokuvan Oscar-ehdokkuuden. Lisäksi Sanders sai kolme Annie-ehdokkuutta elokuvan käsikirjoittamisesta, ohjaamisesta ja hahmojen suunnittelusta. Sanders toimi myös elokuvan pääosassa Stitchin äänenä. Vuotta myöhemmin sarjasta tuotettiin televisiosarja, jossa Sanders jatkoi ääninäyttelemistä ja animaattorina työskentelyä. *Lilo ja Stitch* -sarjan päätyttyä vuonna 2006 Sanders siirtyi Disneyltä työskentelemään Dreamworks Animationille.

Dreamworksilla hän ohjasi ja käsikirjoitti muun muassa vuoden 2010 elokuvan *Näin koulutat lohikäärmeesi*. Sanders palkittiin myös elokuvan ohjaamisesta ja käsikirjoittamisesta kahdella Anniella.

Lähteet
-------

* Chris Sanders Internet Movie Databasessa. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Chris Sandersin viralliset kotisivut (englanniksi)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Belgia
* Yhdysvallat
* Japani
* Tšekki
* Korea
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Taiteenala | 
* ULAN

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Elonet

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Risto Johannes Halme** (24. maaliskuuta 1934 Lahti – 7. maaliskuuta 2021 Lahti) oli suomalainen sisustusarkkitehti ja huonekalusuunnittelija.

Risto Halmeen isä oli E-liikkeeseen kuuluneen Lahden Osuuskaupan toimitusjohtaja, kauppaneuvos Kaarlo Halme (1902–1961). Risto Halme valmistui Taideteollisesta oppilaitoksesta vuonna 1959 ja työskenteli aluksi Sopenkorpi Oy:llä ja Iskun koulukalusteosastolla, jossa hän piirsi 1960-luvun alussa yli kolmekymmentä vuotta käytössä olleen koulukalustesarjan. Hän perusti vuonna 1964 oman suunnittelutoimiston. Sen puitteissa hän teki monia pankkien, hotellien ja ravintoloiden sisustuksia. Huonekaluja hän suunnitteli Askolle, Lepofinn Oy:lle, Sotkalle, Peem Oy:lle, Martelalle, Merivaaralle ja Koulukalusto-Intriolle.

Risto Halme tunnetaan erityisesti tuolien suunnittelijana. Hänen myydyin tuotteensa on kahdesta taivutetusta vanerikappaleesta muodostuva, kymmenien tuhansien valmistusmäärään yltänyt *Isku 441* -pikkutuoli (1960), jonka perusidea syntyi jo opiskelutehtävän myötä. Puulon valmistaa sitä nykyisin nimellä *1960*. Muita Risto Halmeen tunnettuja töitä ovat odotusaulakalustesarja *Aulanko* Lepofinnille sekä verhoiltu lujitemuovinen *Tina*-nojatuoli ja monet nahkaiset sohvakalustot Peem Oy:lle. Halmeen töistä järjestettiin keväällä 1994 näyttely Helsingin Design Forumissa.

Lepofinn Oy:ssä Risto Halme vastasi 1980-luvulla yrityksen laajasta Neuvostoliiton-vientivalikoimasta.

Halme toimi Sisustusarkkitehdit SIO -järjestön hallituksessa ja Suomen Huonekaluviejät -yhdistyksessä, jolle hän suunnitteli 1970-luvulla messuosastoja kansainvälisiin näyttelyihin. Halme oli mukana perustamassa Huonekalumuseosäätiötä. Hän opetti kalustesuunnittelua Lahden muotoiluinstituutissa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Taskinen, Rita: *Suomalainen design : kuka kukin on*, s. 146. Helsinki: Ornamo, 1992. ISBN 952-9748-04-3.
2. 1 2 3  Kainulainen, Sari: Tuoleja tuhansille – Risto Halme in memoriam *Lahden museot*.  16.4.2021. Viitattu 22.4.2022.
3. 1 2  Helkama, Iris: Huonekalusuunnittelijan arki ja juhla. Risto Halmeen neljän vuosikymmenen tuolit esillä Design Forumissa.  *Helsingin Sanomat*, 7.4.1994. Artikkelin maksullinen verkkoversio. Viitattu 22.4.2022.
4. ↑  Puulon Oy 1960-ruokapöytä *Made in Finland Shop*. Viitattu 22.4.2022.
5. 1 2  *Lepo, 60 years in furniture*, s. 62, 131. Lepo Product Oy, 2013. Teoksen verkkoversio (viitattu 22.4.2022).
**Potentiaalilämpötila** \theta on lämpötila, jonka ilmapaketti saa kun se siirretään tietyltä painepinnalta P kuiva-adiabaattisesti vakiopaineeseen {\displaystyle P\_{0}} (yleensä 1000hPa).  Potentiaalilämpötila määritellään seuraavasti:

{\displaystyle \theta =T\left({\frac {P\_{0}}{P}}\right)^{R/c\_{p}},}
missä T on ilmapaketin lämpötila kelvineinä, R on ilman kaasuvakio ja c\_p on ominaislämpökapasiteetti.

Potentiaalilämpötilaa on hyödyllistä käyttää ilmakehätieteissä, koska se pysyy vakiona adiabaattisissa prosesseissa.

Stabiilisuus potentiaalilämpötilan avulla
-----------------------------------------

Stabiilissa tilanteessa ympäristön potentiaalilämpötila kasvaa korkeuden funktiona, jolloin

{\displaystyle {\frac {\partial \theta }{\partial z}}>0}
Neutraalissa tilanteessa ympäristön lämpötilaprofiili noudattaa kuiva-adiabaattia, eli

{\displaystyle {\frac {\partial \theta }{\partial z}}=0}
Epästabiilissa tilanteessa ympäristön potentiaalilämpötila laskee korkeuden funktiona, jolloin

{\displaystyle {\frac {\partial \theta }{\partial z}}<0}

Lähteet
-------

1. ↑  James R. Holton, Gregory J. Hakim: *An Introduction to Dynamic Meteorology*, s. 54. 5th edition. Elsevier, 2012. ISBN 978-0-12-384866-6.

Aiheesta muualla
----------------

* Potential temperature (Arkistoitu – Internet Archive)
**Eritrean itsenäisyyssota**  oli Etiopian hallituksen ja Eritrean separatistien välinen konflikti, joka alkoi syyskuussa 1961 ja päättyi toukokuussa 1991. 

Etiopia oli vaatinut Eritrean aluetta vuodesta 1941 asti, kun kummatkin alueet vapautuivat Italian miehityksestä. Vuonna 1952 Eritreasta tuli osa Etiopian ja Eritrean liittovaltiota. Vuonna 1961 Eritreassa perustettiin itsenäisyysliike, jota johti Eritrean vapautusrintama (ELF).

Etiopian vallankumouksen seurauksena perustettiin Derg, joka oli marxistis-leninistinen valtio. Tämän jälkeen Eritrean itsenäisyyssodasta tuli osa Etiopian sisällissotaa ja kylmää sotaa. Derg sai tukea Neuvostoliitolta, Kuubalta ja muilta toisen maailman valtioilta taistelussa separatisteja vastaan.

Neuvostoliitto lakkasi tukemasta Etiopiaa 1980-luvulla, jonka seurauksena EPLF löi Etiopian joukot toukokuussa 1991.

EPRDF löi EPLF:n tuella Etiopian demokraattisen kansantasavallan kuukautta myöhemmin. Huhtikuussa 1993 Eritrean kansa äänesti lähes yksimielisesti itsenäisyyden puolesta. 

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Eritrean War of Independence
**Anton Jurijovytš Heraštšenko** (ukr. Антон Юрійович Геращенко; s. 10. helmikuuta 1979) on ukrainalainen poliitikko, joka on toiminut Ukrainan sisäministerin neuvonantajana vuodesta 2021 lähtien. Aiemmin hän on ollut kansanedustaja vuosina 2014–2019 ja varasisäministeri vuosina 2019–2021.

Heraštšenko syntyi Harkovassa. Hän valmistui vuonna 2000 ekonomiksi Harkovan kansallisesta taloustieteen yliopistosta. Vuosina 1999–2000 hän työskenteli H’arkivoblenerho-energiayhtiössä. Vuosina 2002–2006 hän istui Harkovan kaupunginvaltuustossa. Vuosina 2005–2010 hän toimi Krasnohradin piirin päämiehenä. Vuoden 2014 parlamenttivaaleissa hänet valittiin Ukrainan parlamenttiin eli Verh’ovna Radaan Kansanrintama-puolueen listan 21:senä. Vuosina 2019–2021 hän toimi varasisäministerinä. Vuodesta 2021 lähtien hän on toiminut sisäministerin neuvonantajana.

Lokakuussa 2015 Heraštšenkoa vastaan nostettiin Venäjällä syytteet terrorismiin yllyttämisestä. Heraštšenko oli sosiaalisessa mediassa kehottanut lähettämään Myrotvorets-keskukselle tietoja Syyrian sisällissodassa taistelevista venäläissotilaista, jotta "terroristit ja heidän toverinsa Venäjällä voisivat kostaa venäläisille sotilaille šarialain mukaisesti."

Alkuvuonna 2017 Ukrainan turvallisuuspalvelu SBU ilmoitti estäneensä Heraštšenkoon kohdistuneen murhayrityksen. Kaksi epäiltyä, joita SBU oli tarkkaillut kuukauden verran, otettiin kiinni, ja heidän hallustaan löydettiin räjähteitä. SBU:n mukaan murhayritystä koordinoi Venäjältä käsin Luhanskin aluelta kotoisi oleva Luhanskin kansantasavallan puolella Ukrainaa vastaan taistellut Andrei Tihonov, joka asuu nykyään Venäjän Belgorodissa.

Heraštšenkon venäjänkielisellä Pravda Gerashchenko -Telegram-kanavalla oli helmikuussa 2023 lähes puoli miljoonaa tilaajaa.

Lähteet
-------

1. 1 2  Геращенко Антон Юрійович *LB.ua*.  Arkistoitu 25.2.2023. Viitattu 25.2.2023. (ukrainaksi)
2. ↑  Геращенко Антон Юрійович *ПолітХаб*.  Arkistoitu 25.2.2023. Viitattu 25.2.2023. (ukrainaksi)
3. ↑  СБУ попередила замах на життя одного з депутатів Ради *ukranews.com*.  21.1.2017.  Arkistoitu 25.2.2023. Viitattu 25.2.2023. (ukrainaksi)
4. ↑  Kizilov, Jevhen: Замах на Геращенка: суд дозволив заочне слідство щодо організатора з РФ *Ukrajinska pravda*.  26.1.2017.  Arkistoitu 25.2.2023. Viitattu 25.2.2023. (ukrainaksi)
5. ↑  СБУ розслідує справу про спробу замаху на Геращенка – Ткачук *Ukrajinska pravda*.  6.2.2017.  Arkistoitu 25.2.2023. Viitattu 25.2.2023. (ukrainaksi)
6. ↑  СБУ завершила розслідування замаху на Геращенко *РБК-Україна*.  21.6.2017.  Arkistoitu 25.2.2023. Viitattu 25.2.2023. (ukrainaksi)
7. ↑  Pravda Gerashchenko *Telegram*. Viitattu 25.2.2023.
**Anton Henrik Fredrikson** (5. tammikuuta 1859 Loviisa – 15. lokakuuta 1933) oli suomalainen kauppaneuvos (1929) ja lakkeja valmistaneen jyväskyläläisen A. Fredrikson Oy:n perustaja.

Anton Fredriksonin isä oli kirvesmies Fredrik Fredrikson. Hän muutti Jyväskylään vuonna 1876 mennäkseen kauppias Johan Parviaisen palvelukseen. Fredriksonista tuli itsenäinen kauppias vuonna 1884 kun hän yhdessä kauppias Matti Orpanan kanssa osti Weilin & Göösin kirjakaupan. Orpanan kuoltua 1895 Fredrikson piti kirjakauppaa yksin vuoteen 1916 saakka. Fredrikson perusti vuonna 1885 sekatavarakaupan jonka yhteyteen hän liitti myös miesten vaatetusliikkeen. 

Fredrikson perusti tammikuussa 1887 suomen ensimmäisen kravattitehtaan jonka rinnalle tulivat vuonna 1891 lakkitehdas ja 1898 hansikastehdas. Vuonna 1895 Fredrikson aloitti turkis- ja nahkalakkien valmistuksen josta tuli hänen yrityksensä päätoimiala. Fredriksonin yritys muutettiin osakeyhtiöksi vuonna 1908. Anton Fredrikson johti yritystä vuoteen 1913 saakka jolloin hänen seuraajakseen tuli hänen poikansa Onni Fredrikson. Fredriksonin yrityksen palveluksessa oli 1900-luvun alussa noin 80 henkilöä, 1920-luvulla yli 100 henkilöä ja 1950-luvulla yli 200 henkilöä. Enimmillään Fredriksonilla oli työntekijöitä 485 vuonna 1970. Yhtiöllä oli myös omat vähittäismyymälät Helsingissä, Viipurissa ja Oulussa mutta ne lakkautettiin jo 1930-luvulla. Solmioiden valmistus päättyi 1940 ja tämän jälkeen yritys valmisti turkis- ja nahkavaatteita sekä lakkeja. A. Fredrikson Oy:n valmistustoiminta päättyi 1977 jolloin sen seuraajaksi perustettu Fredriksonin Lakkitehdas Oy aloitti valmistustoiminnan.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Kansalliarkisto : Arkistonmuodostaja: A. Fredrikson Oy

Aiheesta muualla
----------------

* Anton Fredriksonin elämäkerta Kansallisbiografiassa

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Kansallisbiografia
* Biografiasampo

 |

 |
Carl Gustaf Wolff
**Carl Gustav Wolff** (28. lokakuuta 1800 Noormarkku – 19. heinäkuuta 1868 Tukholma) oli vaasalainen kauppias, laivanvarustaja ja valtiopäivämies, joka sai kauppaneuvoksen arvonimen.

Wolffin vanhemmat olivat soittokunnan johtaja Ludvig Didrik Wolff ja Briita Fellman. Hän oli naimisissa kahdesti, ensin Maria Margareta Hedmanin ja sitten Natalia Strömstedin kanssa. Wolff ryhtyi kauppa-apulaiseksi jo 10-vuotiaana, vuonna 1825 hänestä tuli kauppias Vaasassa. Wolff myös julkaisi ja painatti Vaasan ensimmäistä sanomalehteä *Wasa Tidningiä*. Laivanvarustajaksi hän alkoi 1830-luvulla, hänen perustamastaan laivaveistämöstä valmistui hänen elinaikanaan yhteensä 44 alusta. Kuollessaan Wolff omisti itse 24 alusta, enimmillään hänen omia muun muassa Välimerellä, Mustallamerellä ja Länsi-Intiaan asti purjehtineita kauppalaivojaan oli ollut 41. Niiden painolastina olleella suolalla hän harjoitti merkittävää liiketoimintaa. Wolff julkaisi yli 30 vuotta laivaliikenteen tilastojulkaisua *Finlands Skepps-Calender*. Kauppaneuvoksen arvonimi hänelle myönnettiin 1851. Wolff toimi Vaasan edustajana porvarissäädyssä valtiopäivillä 1863–1864 ja 1867. Hän oli valtiopäivillä useiden eri valiokuntien jäsen tai varajäsen ja molemmilla kerroilla myös valitsijamies.

Wolff oli myös vuoden 1863 säätyvaltiopäiviä valmistelleen tammikuun valiokunnan jäsen vuonna 1862. Wolff toimi Pohjois-Saksan liiton konsulina Vaasassa.

Lähteet
-------

1. 1 2  Biografinen Nimikirja: Elämäkertoja Suomen entisiltä ja nykyajoilta s. 753. Viitattu 20.12.2019.
2. 1 2  Carl Gustaf Wolff *Biografiasampo*. Viitattu 7.7.2022.
3. ↑  Sigurd Nordenstreng: *Porvarissäädyn historia Suomen valtiopäivillä 1809–1906: Osa V*, s. 361–362. Helsinki: Otava, 1921.
4. ↑  Helsingfors Dagblad no 15, 20.01.1862, sivu 2
5. ↑  Ernennung zu Deutschen Bundeskonsuln.  *Bundesgesetzblatt des Norddeutschen Bundes*, 13.5.1869, 1869. vsk, nro 14, s. 135.  Pohjois-Saksan liitto. Artikkelin verkkoversio. Viitattu 3.3.2010.

Aiheesta muualla
----------------

* Kauppaneuvos Carl Gustaf Wolff (1800–1868). *Suomen talouselämän vaikuttajat* -verkkojulkaisu (maksullinen). Suomalaisen Kirjallisuuden Seura.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Kansallisbiografia
* Talousvaikuttajat
* Biografiskt Lexikon
* Uppslagsverket Finland
* Biografiasampo

 |

 |
**Carl Gustaf Forstén** (10. maaliskuuta 1802 Kuopio – 14. lokakuuta 1856 Kuopio) oli suomalainen Venäjän keisarikunnan armeijassa palvellut kenraalimajuri.[1]

Carl Gustaf Forsténin vanhemmat olivat varalääninkamreeri, asessori Gustaf Ernst Forstén ja Helena Augusta Tawaststjerna. Forstén tuli oppilaaksi Haapaniemen suomalaiseen topografikouluun 1814, ylennettiin valmistuttuaan 1819 vänrikiksi ja määrättiin H.M. Keisarin seurueeseen. Aliluutnantiksi hänet ylennettiin 1823 ja luutnantiksi 1826. Hän osallistui Venäjän–Turkin sotaan 1828–1829. Alikapteeniksi ylennettynä hänet määrättiin majoitusmestariksi 2. armeijadivisioonaan 1829, mutta siirrettiin sitten 3. armeijadivisioonan esikuntaan. Forstén osallistui Puolan kapinan kukistamiseen 1831–1832 ja ylennettiin kapteeniksi 1832 ja everstiluutnantiksi 1834. Kaukasiaan hänet komennettiin 1838, missä hän osallistui sotatoimiin vuoristoheimoja vastaan. Majoitusmestariksi 19. jalkaväkidivisioonaan hän tuli 1839, everstiksi hänet ylennettiin 1842. Forstén siirrettiin Kaukasian linjapataljoonien 2. prikaatin komentajaksi 1848 ja ylennettiin kenraalimajuriksi 1850. Eron sotapalveluksesta hän sai vuonna 1856.[1]

Lähteet
-------

1. 1 2  Carl Gustaf Forstén *Suomalaiset kenraalit ja amiraalit Venäjän sotavoimissa 1809–1917*. Biografiakeskus, Suomalaisen Kirjallisuuden Seura. (Viitattu 25.1.2020)
Anton Geesink mursi japanilaisten pitkällisen ylivallan judossa.
**Anton Geesink** (6. huhtikuuta 1934 – 27. elokuuta 2010) oli hollantilainen judon euroopan- ja maailmanmestari, ja hän sai myös olympialaisten kultamitalin Tokiossa 1964. Hän oli uransa huipulla vuodet 1951–1967 ja voitti 21 euroopan- ja kaksi maailmanmestaruutta.

Geesinkista tuli vuonna 1961 ensimmäinen ei-japanilainen judon maailmanmestari. Hän voitti olympialaisten välierässä Tokiossa 1964 australialaisen Theodore Boronovskisin 12 sekunnissa ja loppuottelussa japanilaisen Akio Kaminagan sidonnalla (kesa-gatame) ajassa 9.22.

Geesinkin pituus oli 198 senttimetriä, ja hän painoi yli 140 kilogrammaa.

Geesink oli vuodesta 1987 Kansainvälisen olympiakomitean KOK:n jäsen. Päätettyään aktiiviurheilun hän työskenteli opettajana urheilun parissa.

Lähteet
-------

* Wallechinsky, David: *The Complete Book of the Olympics*, s. 362. , 1988. ISBN 0-14-010771-1. (englanniksi)
* Saavutukset Judo Inside -sivustolla (englanniksi)

### Viitteet

1. 1 2 3  Judolegenda Anton Geesink kuollut , Hs-urheilu (Arkistoitu – Internet Archive)
2. ↑  Wallechinsky 1988, s. 362.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Anton Geesink** Wikimedia Commonsissa

* Evans, Hilary et al.: Anton Geesink Bio, Stats and Results. *Sports Reference*.  Arkistoitu 18.4.2020.  (englanniksi)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Belgia
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Alankomaat

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**ed** (*EDitor*) on Unix-käyttöjärjestelmän alkuperäinen tekstieditori, jonka Ken Thompson kehitti vuonna 1969. ed on rivieditori, joka edeltää näyttöpohjaisia tekstieditoreita kuten vi.

edin käyttöliittymä on hyvin pelkistetty, ja sen käyttö on mahdollista yksinkertaisellakin päätelaitteella kuten kaukokirjoittimella. Käyttöliittymä perustuu kahteen tilaan: kirjoitustilaan, jossa voi lisätä uutta tekstiä, sekä komentotilaan, jossa voi muokata olemassa olevaa tekstiä. Muokkauskomennot voidaan kohdistaa yhteen tai useampaan riviin. Ohjelma ilmoittaa virheistä kysymysmerkillä, ja tämän jälkeen komennolla h saa lisätietoa.

edin mullistavin ominaisuus oli säännöllisten lausekkeiden tuki. Myöhemmin syntyneet Unix-ohjelmat kuten grep ja sed perustuvat edin syntaksiin. edin vaikutus on nähtävissä myös ohjelmointikielissä kuten Perl.

Käyttöliittymänsä vuoksi ed ei ole suosittu interaktiivisessa käytössä, mutta ilmaisuvoimaisuutensa takia sitä saatetaan käyttää eräajopohjaisiin muokkauksiin skripteissä.

Microsoftin MS-DOS-käyttöjärjestelmässä oli ennen versiota 5.0 mukana edin kaltainen editori edlin, josta kuitenkin puuttui eräitä ominaisuuksia, kuten säännölliset lausekkeet.

Lähteet
-------

1. ↑  Brian Kernighan Remembers the Origins of ‘grep’  22.7.2018. The Newstack. Viitattu 7.8.2018.
2. 1 2  Cláudio Ribeiro: Using ed, the Unix line editor *medium.com*.  6.10.2017. Viitattu 14.9.2019. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* GNU-projektin ed-sivu
**Risto Bogdanov** (1900 Vuonninen – 1931*lähde?* Leningrad) oli vienankarjalainen kirjailija ja kansanperinteen kerääjä.

Bogdanovin isä Harittana Bogdanov siirtyi Venäjän sisällissodan aikana Suomeen vaimonsa ja perheen kahden nuorimman pojan Asjon ja Vasselein kanssa. Risto Bogdanov ja hänen vanhempi veljensä Miihkali (Miina) olivat ennen Venäjän vallankumousta työssä renkeinä sekä työmiehinä Muurmannin radan rakennustyömaalla. Risto kävi koulua kotikylässään, ja sen jälkeen hän kävi Petroskoin opettajaseminaaria. Palattuaan Petroskoista hän perusti sissiosaston, johon kuului miehiä Vuonnisen kylästä ja muista Vienan Karjalan rajakylistä. Tämä osasto taisteli Suomen puolelta tulleita vapaaehtoisretkikuntia, muun muassa Malmin retkikuntaa, vastaan. 

Sotatoimien päätyttyä Bogdanov oli mukana perustamassa vuonna 1922 Karjalan kommuuni-lehden yhteyteen ensimmäistä suomenkielistä kirjallisuuskerhoa. Tämä kerho julkaisi suomenkielistä aikakauslehteä *Nuori raataja*. Hän lähti sitten opiskelemaan Moskovaan Idän Työtätekevien Kommunistiseen Yliopistoon ja palasi Neuvosto-Karjalaan vuonna 1924. Bogdanov kiersi karjalaiskylissä ja keräsi kansanrunoja, arvoituksia ja muuta kansanperinnettä. Hän järjesti myös kokouksia ja toimi puolueen puhujana. Lisäksi Bogdanov kirjoitti Karjalan kommuuni-lehteen ja Punakantele-aikakauslehteen.

Lähteet
-------

1. 1 2  Petroskoin yliopisto : Kulttuurisivuja Karjalasta : Karjalan kansallinen kirjallisuus : Kirjallisuuskerhot ja -julkaisut 1920-30-luvulla (Arkistoitu – Internet Archive)
2. 1 2 3  Darja Šahtarina : Runokylä Vuonninen, Punalippu 1-2/1987
**Carl (Karl) Gustaf Grönqvist** (14. lokakuuta 1804 Sääksmäki – 15. elokuuta 1850 Karjalohja) oli suomalainen pappi ja kirjailija.

Grönqvistin vanhemmat olivat Sääksmäen Sillantaan Heikkilän tilan lampuoti Gustaf Gustafsson ja Beata Michelsdotter. Hän kävi Hämeenlinnan triviaalikoulua ja pääsi ylioppilaaksi 1829. Grönqvist vihittiin papiksi 1837. Hän toimi pappina Vesilahdella ja Pirkkalassa. Vuodesta 1839 hän oli Karjalohjan pitäjänapulaisena.

Grönqvist julkaisi 1849 lapsille tarkoitetun opettavaisten kertomusten kokoelman.

Grönqvist oli naimisissa vuodesta 1837 Johanna Sofia Alanderin kanssa.

Teoksia
-------

* *Lukemisia lapsille heidän jouto-hetkillänsä, joita heille hyödyksi ja huvitukseksi osittain suomenteli osittain myöskin uudistansa kirjoitteli yksi vanha lasten ystävä C.G.G. Ensimäinen Wihkoinen*. J. Simeliuksen perillisten kirjapaino, Helsinki 1849

Lähteet
-------

* Carl Gustaf Grönqvist SKS:n kirjailijamatrikkelissa (toimimaton linkki)
* Kotivuori, Yrjö: Karl Gustaf Grönqvist. *Ylioppilasmatrikkeli 1640–1852*. Helsingin yliopiston verkkojulkaisu 2005. Luettu 29.1.2010.
*Tämä artikkeli kertoo televisiosarjasta. Luvusta 17 ja vuodesta 17 on omat artikkelinsa.*

**Seitsemäntoista** on Yleisradion tuottama kolmiosainen television minisarja vuodelta 2017. Itsenäisen Suomen satavuotisjuhlavuonna valmistunut, nuorille suunnattu draamasarja kertoo kahdesta 17-vuotiaasta tytöstä vuoden 1917 poliittisessa myllerryksessä Helsingissä. Kolmantena päähenkilönä on silloinen pääministeri Oskari Tokoi. Sarjan on käsikirjoittanut Emma Taulo ja ohjannut Atro Lahtela, ja sen pääosissa näyttelevät Elli Melasniemi ja Milla-Mari Pylkkänen teinityttöinä sekä Jarkko Pajunen Tokoina. Koomikkona paremmin tunnettu Stan Saanila esittää Suomen venäläistä kenraalikuvernööriä Mihail Stahovitšia.

Juoni
-----

Eletään vuotta 1917. Huhut Venäjän vallankumouksesta kiirivät Helsinkiin ja sekoittavat sekä pääministeri Oskari Tokoin että Nikolajeffien porvarisperheen elämän. Perheen 17-vuotias tytär Olivia ja perheessä työskentelevä samanikäinen piikatyttö Iita ovat parhaita ystäviä. He tutustuvat nuoreen sosialistipoikaan Juhoon ja sotkeutuvat sitä myötä politiikkaan niin, että heidän ystävyytensä joutuu koetukselle. Olivia katoaa, ja Iita ymmärtää että kyse on jopa elämästä ja kuolemasta. Samaan aikaan Oskari Tokoin hallitus tavoittelee Suomea itsenäiseksi Venäjän vallasta.

Tuotanto
--------

Minisarjan oheismateriaaliksi laadittiin verkkopeli, joka syventää sarjan tarinaa.

Rooleissa
---------

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
|  Elli Melasniemi  | … |  Olivia
  |
|  Milla-Mari Pylkkänen  | … |  Iita
  |
|  Mikko Neuvonen  | … |  Juho
  |
|  Jarkko Pajunen  | … |  Oskari Tokoi
  |
|  Tommi Eronen  | … |  Edvard Valpas
  |
|  Kai Lehtinen  | … |  P. E. Svinhufvud
  |
|  Antti Luusuaniemi  | … |  E. N. Setälä
  |
|  Vesa Wallgren  | … |  K. J. Ståhlberg
  |
|  Timo Tuominen  | … |  Kyösti Kallio
  |
|  Stan Saanila  | … |  Mihail Stahovitš
  |

Lähteet
-------

1. ↑  Uusi draamasarja Suomen itsenäistymisestä alkaa tänään - jatkuu heti huomenna *Iltalehti*.  3.12.2017. Viitattu 20.12.2018.
2. ↑  Clusius, Mari: Seitsemäntoista-sarja ja peli vievät vuoteen 1917 *Yle TV1 -verkkosivusto*.  20.11.2017. Viitattu 20.12.2018.

Aiheesta muualla
----------------

* Sarja Yle Areenassa
**Budaun** tai **Badaun** on kaupunki Intian Uttar Pradeshin osavaltiossa. Sen asukasluku oli 159 285 vuonna 2011.

Maantiede
---------

Sot-jokea Budaunissa.
Budaun sijaitsee Intian Uttar Pradeshin osavaltiossa Budaunin piirikunnassa Gangesin sivujoki Sotin varrella ja noin 40 kilometriä Bareillyn kaupungista lounaaseen.

Historia
--------

Jama Masjid-moskeija vuodelta 1223.
Perinteen mukaan Budaunin perusti hindulainen radža nimeltä Buddh vuonna 905. Kaupungin historiasta ennen islamilaista aikaa tiedetään kuitenkin varmasti vain vähän.

Kansanperinteestä tunnetun, mutta vääräksi tiedetyn tarinan mukaan kaupungin olisi vuonna 1030 valloitttanut Mahmud Ghaznilaisen sukulaispoika nimeltä Ghazi Masud Salar. Todellisuudessa se liitettiin islamilaiseen valtaan vasta myöhemmin. Delhin sulttaani Qutb al-Din Aibak hyökkäsi kaupunkiin ja liitti sen omaan valtakuntaansa vuonna 1197 tai 1198. Alue toimi Delhin sulttaanikunnan kaudella sotilastukikohtana ja se koki useita kapinoita. Sulttaani Iltutmiš rakennutti kaupungin Jami Masjid -moskeijan vuonna 1223. Sajjid-dynastian viimeinen sulttaani Ala al-Din Alam Šah (k. 1478) vietti jätettyään valtaistuimen viimeiset päivänsä Budaunissa, jonne hänelle rakennettiin mausoleumi nykyisessä vanhassakaupungissa.

Suurmogulienhallitsija Akbarin kaudella Budaunista tuli Delhin *suban* alainen *sarkar*-alue. Kaupungissa alettiin lyödä kuparikolikkoja. Vuonna 1571 koettiin tuhoisa tulipalo, jossa sai surmansa suuri joukko kaupungin asukkaita. Budaun alkoi menettää hallinnollista merkitystään, kun sen *sarkar* yhdistettiin viereisen Sambhalin kanssa Katehrin nimellä. Hallinnollinen keskus oli Bareilly. Suurmogulien heikentyessä vallan ottivat rohillat, jotka menettivät sen hallinnan Awadhin Ali Muhammad Khanille vuonna 1778. Awadh luovutti sen puolestaan briteille vuonna 1801. Sepoy-kapina vuonna 1857 oli tuhoisa. Kapinalliset iskivät paikalliseen vankilaan ja polttivat eurooppalaisen korttelin.

Väestö
------

Budaunin asukasluku oli Intian vuoden 2011 väestönlaskennan mukaan 159 285. Heistä hinduja oli 55,15 %, muslimeja 43,94 %. Lukutaitoisuus oli 70,56 %.

Lähteet
-------

1. 1 2  Budaun City Population 2011 - 2022 *Census 2011*. Census Organization of India. Viitattu 24.7.2022. (englanniksi)
2. 1 2  Budaun Encyclopaedia Britannica. Viitattu 24.7.2022. (englanniksi)
3. 1 2 3  B. Lewis, Ch. Pellat ja J. Schacht: *Encyclopaedia of Islam, Volume I (A–B)*, s. 855-856. Brill, 1998. ISBN 978-90-04-08114-7. (englanniksi)
Tērveten kunta Latvian kartalla.
Tērveten keskiaikainen linnavuori.
**Tērveten kunta** (latv. *Tērvetes novads*, saks. *Hofzumberge*) on kylä ja entinen kunta Zemgalen maakunnassa Latviassa. Tērvetessä sijaitsee luonnonpuisto sekä *Agrofirma Tērveten* panimo, jonka hallussa on tervete.lv-verkkotunnus. Panimon toimintaan ja tuotteisiin pääsee tutustumaan ennakkovarauksella.

Tērveten luonnonpuiston alueella on keskiaikainen linnavuori ja vuonna 1339 rakennetun linnan rauniot. Linnavuoren rakensivat semgalleiksi nimitetyn heimon joukot. Kuninkaansa Namejsin johtamina he puolustautuivat ristiretkeläisiä vastaan. Samalle paikalle valmistui Kalparitariston puinen *Hof zum Berg* -linna vuonna 1339.

Latvian presidenttinä 1930-luvulla toiminut Alberts Kviesis oli syntyisin Tērvetestä.

Lähteet
-------

1. 1 2  Tero H. Savolainen: *Sankarimatkailija Latvian maakunnissa*, s. 214–216. Helsinki: Like, 2013. ISBN 978-952-01-0882-3. (suomeksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Tērveten kunta** Wikimedia Commonsissa
Raunioitunut Dar al-Amanin palatsi.
**Dar al-Aman** (pers. ‏دارالامان‎, *Dār-ol-Amān*) on nykyisin Afganistanin Kabuliin kuuluva kaupunginosa sen keskustan lounaispuolella, joka rakennettiin kuningas Aman Allah Khanin valtakaudella 1920-luvulla Afganistanin uudeksi pääkaupungiksi. Paikalla aloitettiin useita suurimuotoisia rakennushankkeita, joita ei kuitenkaan koskaan viety niukkojen resurssien takia päätökseen. Myös maan hallinnollinen valtakeskus palautettiin vanhaan Kabuliin. Myöhemmin monet sen valmistuneista rakennuksista kärsivät suuria tuhoja Afganistanin sodissa.

Historia
--------

Vanha Kabulin ja Dar al-Amain välinen rautatie vuonna 1923.
Dar al-Amanin perusti Kabulin lounaispuolelle Afganistanin kuningas Aman Allah Khan 1920-luvulla. Nimi Dar al-Aman on eräänlainen sanaleikki. Arabiaksi se tarkoittaa "Rauhan taloa/aluetta", mutta samalla myös "Amanin taloa" rakennuttajansa mukaan. Aman Allah tunnettiin suurimittaisista rakennushankkeistaan ja Dar al-Amanista oli tarkoitus tulla Afganistanin uusi hallintokeskus. Dar al-Aman yhdistettiin Kabuliin kapearaiteisella rautatiellä ja paikalle kaavailtiin suuriluontoisia rakennushankkeita, joista kaikki eivät koskaan valmistuneet. Joitakin paikalle valmistuneita rakennuksia olivat esimerkiksi ranskalaisen arkeologi A. Godardin suunnittelema suuri kaksikerroksinen Dar al-Amanin palatsi, jonka länsipuolella on Taj Begin palatsi. Dar al-Amanin vanha kunnantalo on nykyisin Kabulin museo, jonka lisäksi paikalla oli nykyisin lähes kokonaan tuhoutunut parlamenttitalo. Paikalle rakennuttivat myös monet eri valtion viranomaiset ja hovin jäsenet. Laajamittaiset suunnitelmat osoittautuivat kuitenkin lopulta suhteettoman kaalliiksi valtiolle, jonka taloudelliset resurssit olivat hyvin niukat.

Afganistanin hallinnollinen keskus siirtyi jälleen vanhempaan Kabuliin Aman Allah kymmenvuotisen valtakauden jälkeen. Hänet kukistaneen Habib Allah Kalakanin lyhyen kauden aikana Dar al-Aman oli jonkin aikaa nimeltään Dar al-Habib ja vuosina 1930–1947 Dar al-Funun. Junaliikenne lakkautettiin ja monet lopuistakin valtion virastoista Dar al-Amanissa siirrettiin takaisin Kabuliin. Alueen rakennukset kärsivät mittavia vahinkoja myöhemmissä sodissa ja etenkin Afganistanin sisällissodan aikana. Monet niistä ryöstettiin ja tuhottiin. Joitakin on sittemmin myös korjattu. Uusi parlamenttitalo rakennettiin Intian tuella.

Kuvia
-----

* Taj Begin palatsi.Taj Begin palatsi.
* Vanha kunnantalo eli nykyinen Kabulin museo.Vanha kunnantalo eli nykyinen Kabulin museo.
* Uusi parlamenttitalo.Uusi parlamenttitalo.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Andrei Sergejeff: *Afganistanin historia - Silkkitietä kulttuurien risteykseen*, s. 219, 222. Gaudeamus Helsinki University Press, 2011. ISBN 978-952-495-219-4.
2. 1 2  Jonathan Lee: KABUL v. MONUMENTS OF KABUL CITY *Encyclopædia Iranica*. Viitattu 23.10.2021. (englanniksi)
3. 1 2  Ludwig W. Adamec: "Darulaman (Dar al-Aman)", *Historical Dictionary of Afghanistan*. 4. painos. The Scarecrow Press, 2012. ISBN 978-0-8108-7957-7. (englanniksi)
**Yrjö Asikainen** (5. kesäkuuta 1928 Viipuri – 3. joulukuuta 2008 Tampere) oli suomalainen jalkapalloilija. Pelipaikaltaan Asikainen oli keskushyökkääjä. Hän oli yhdessä Aulis Rytkösen kanssa aikansa tunnetuimpia suomalaisia jalkapalloilijoita ja kävi testileireillä myös ulkomailla, esimerkiksi Ajaxissa.*lähde?*

Asikainen edusti urallaan Viipurin Palloseuraa, Viipurin Susia, Ilves-Kissoja ja Kiffeniä. Hän voitti Suomen mestaruuden Ilves-Kissoissa vuonna 1950 ja Kiffenissä 1955. Asikainen voitti urallaan kolme kertaa SM-sarjan maalikuninkuuden sekä pelasi myös A-maajoukkueessa. Hän toimi aktiivisesti lajin parissa myös peliuransa jälkeen, muun muassa valmentajana nuorten maajoukkueessa ja Ilves-Kissoissa sekä lehdistön valmentajana Maajoukkue–Lehdistö-otteluissa. Asikainen oli myös Aamulehden avustaja. Hän toimi 25 vuotta Ilves-Kissojen perinteitä vaalivan Ilves-Kissojen Killan puheenjohtajana ja oli Palloliiton ainaisjäsen.

Saavutukset
-----------

* Suomen mestaruus 1950, 1955
* Mestaruussarjan paras maalintekijä 1949, 1950 ja 1955

Huomiot
-------

1. ↑  Tilastot puuttuvat kausilta 1946–1948 ja 1952–1954

Lähteet
-------

1. ↑  Tampereen-Viipurin Ilves-Kissat *ilves-kissat.fi*. Viitattu 30.8.2019.
2. ↑  Palloliiton 100-vuotisjuhlat käynnistyivät Espoossa MTV3 7.1.2007 Viitattu 13.12.2008
3. ↑  Finland - List of Topscorers (Mestaruussarja/Veikkausliiga) RSSSF (englanniksi)
**Alexandria Anderson** (s. 28. tammikuuta 1987 Chicago) on yhdysvaltalainen pikajuoksija.

Anderson voitti Pekingin alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa 2006 kultaa 4 × 100 metrin viestijuoksussa ja sijoittui viidenneksi 100 metrillä. Hän voitti NCAA:n mestaruuden 100 metrillä 2009 ja sisäratojen Yhdysvaltojen-mestaruuden 60 metrillä 2011. Hän juoksi Daegun MM-kilpailuissa 2011 alkuerissä maansa pikaviestijoukkueessa, joka loppukilpailussa voitti toisella kokoonpanolla maailmanmestaruuden. Moskovan MM-kilpailuissa 2013 hän sijoittui 100 metrillä seitsemänneksi ja juoksi toisen osuuden Yhdysvaltojen hopeajoukkueessa 4 × 100 metrin viestissä.

Lähteet
-------

1. ↑  juoksi vain alkuerissä
2. ↑  Alexandria Anderson *usatf.org*.  Arkistoitu 16.10.2013. Viitattu 14.10.2013. (englanniksi)
3. ↑  Alexandria Anderson Kansainvälinen yleisurheiluliitto.  (englanniksi)
4. ↑  Alexandria Anderson *tilastopaja.com*. Viitattu 15.3.2014. (englanniksi)[vanhentunut linkki]


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* World Athletics
* Tilastopaja 🔒

 |

 |
Kristadelfialaisten sali Bathissa.
**Kristadelfialaiset** (*Christadelphians*, 'Kristuksen veljet ja sisaret') ovat kristinuskon suuntaus, joka hylkää kolminaisuusopin. Sen on perustanut tohtori John Thomas 1800-luvulla Yhdysvalloissa. Riippumattomien arvioiden mukaan kristadelfialaisia on ympäri maailman noin 50 000.*lähde?*

Perususkonkäsitykset
--------------------

* Raamattu on Jumalan henkeyttämä sana
* Jeesus Kristus on Jumalan Poika; hän ei olemassa ennen syntymäänsä (Socinolaisuus)
* Kristus tulee takaisin maanpäälle perustaakseen Jumalan valtakunnan
* Kuolema on tiedoton tila – sielu ei ole kuolematon ja kuolemattomuus on riippuvainen Jumalasta
* Helvetti merkitsee hautaa
* Kaste on toteutetaan upottamalla aikuinen uskova täysin veden alle
* Pyhä Henki on Jumalan voima, ei persoona
* Saatana ei ole persoona, vaan symboloi ihmisen pahuutta

Jumalanpalvelus
---------------

Kristadelfialaiset kokoontuvat säännöllisesti leivän murtamisen seremoniaan muistellakseen Jeesuksen kuolemaa. He pitävät myös kotikokouksia ja tapaavat pienissä saleissa. Heidän jumalanpalveluksensa ovat yksinkertaisia ja pyrkivät jäljentämään ensimmäisen vuosisadan kristillisyyttä. Kristadelfialaisilla ei ole keskushallintoa, vaan jokainen seurakunta (ekklesia) on autonominen. Yhteisö on tuottanut noin tuhat eri julkaisua.

Yhteiskunnassa
--------------

Kristadelfialaisilla on pitkä historia aseistakieltäytyjinä.

Lähteet
-------

1. ↑  Pearce F. *Do you believe in a devil?* (Arkistoitu – Internet Archive) Birmingham
2. ↑  Christadelphian Books
3. ↑  Christ and Protest (Arkistoitu – Internet Archive)
4. ↑  Hyndman - The Way of Life pdf[vanhentunut linkki]
5. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive) Religious Tolerance

Aiheesta muualla
----------------

* The Christadelphian Magazine
* Mikä on Evankeliumi
* The Christadelphian Bible Mission (Arkistoitu – Internet Archive)