recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Matías Raúl Lucuix** (s. 20. marraskuuta 1985 Buenos Aires) on argentiinalainen futsalpelaaja. Hän edustaa espanjalaista Inter Movistaria ja Argentiinan futsalmaajoukkuetta. Pelipaikaltaan 186 senttimetriä pitkä Lucuix on ala eli laitapelaaja.

Lucuix on kuulunut Argentiinan futsalmaajoukkueeseen kaksissa MM-kilpailuissa, vuosina 2008 ja 2012. Hän on tehnyt MM-kilpailuissa pelaamissaan kymmenessä ottelussa neljä maalia. Vuoden 2012 MM-kilpailuiden alkulohkon ottelussa Australiaa vastaan Lucuix, joka oli juuri silloin uransa huipulla ja aivan maailman parhaiden pelaajien joukossa, mursi pohje- ja sääriluunsa eikä ole voinut pelata sen jälkeen yli kahteen vuoteen, vaikka alun perin toipumisajan uskottiin olevan kahdeksasta kymmeneen kuukautta. Silti on mahdollista, että useisiin leikkauksiin joutunut Lucuix palaa vielä jonain päivänä futsalkentille.

Lucuix kuuluu yhä nimellisesti espanjalaisjoukkue Inter Movistarin kokoonpanoon. Hän siirtyi seuraan vuonna 2011 toisesta espanjalaisseurasta Caja Segoviasta, jota hän edusti vuodet 2007-2011. Vuonna 2007 Lucuix saavutti Argentiinan kanssa hopeaa Pan-Amerikan kisoista Rio de Janeirosta.

Lähteet
-------

1. 1 2   (Arkistoitu – Internet Archive)
2. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive)
3. ↑

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.
Brita Kekkonen itsenäisyyspäivän vastaanotolla 1958.
**Brita Linnéa Kekkonen** (o.s. **Fagerholm**, 30. heinäkuuta 1927 Helsinki – 10. toukokuuta 2013 Helsinki) oli suurlähettiläs Taneli Kekkosen puoliso ja tasavallan presidentti Urho Kekkosen miniä. Hänen isänsä oli valtioneuvos Karl-August Fagerholm. Koulutukseltaan hän oli romaanisen filologian maisteri. Kekkosilla oli kaksi lasta, Timo Kekkonen ja Tea Kekkonen.

Kekkonen kuoli 10. toukokuuta 2013 Helsingissä Laakson sairaalassa 85-vuotiaana. Hän sairasti syöpää.

Taustaltaan suomenruotsalaista Brita Kekkosta luonnehdittiin suorapuheiseksi, teräväkieliseksi kosmopoliitiksi.

Kirjallisuutta
--------------

* Korhonen, Riitta: *Minä, Brita: Brita Kekkosen elämä* Otava 2008
* Montonen, Pia Maria: *Valtakunnan miniä: Brita Kekkonen*. Helsinki: WSOY, 2014. ISBN 978-951-0-40241-2.

Lähteet
-------

1. ↑  Suutari, Virpi: Brita ja Timo Kekkonen *Helsingin Sanomat*.  3.4.2008.  Arkistoitu 22.5.2011.
2. ↑  Brita Kekkonen on kuollut  10.5.2013. Yle. Viitattu 11.5.2013.
3. ↑  Kinnunen, Raila: Akat aina kaunistelevat! (Brita Kekkosen haastattelu vuodelta 2001.) *Apu*.  5.2013. Viitattu 10.3.2018.

Aiheesta muualla
----------------

* Brita Kekkosen muistokirjoitus *Helsingin Sanomissa*.

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Suomi (KANTO)
* Yhdysvallat

 |

 |
Jung H. Pak
**Jung H. Pak** on yhdysvaltalainen historioitsija ja tietokirjailija, joka on perehtynyt muun muassa Korean niemimaan asioihin.

Pak valmistui Colgaten yliopistosta, josta sai sittemmin kunniatohtorin arvon. Hän sai Yhdysvaltain historiassa filosofian tohtorin arvon Columbian yliopistosta ja opiskeli Fulbright-stipendillä Etelä-Koreassa. Pak opetti Yhdysvaltain historiaa New Yorkin Hunter Collegessa ja oli senior fellow Brookings Institutionissa, jossa keskittyi Korean niemimaan asioihin, Itä-Aasian alueelliseen dynamiikkaan ja ylikansallisiin uhkiin. Brookings Institutionissa toimiessaan Pak kirjoitti monille kielille käännetyn kirjan *Kim Jong Un: Pohjois-Korean nuoren diktaattorin sisäpiirissä* (*Becoming Kim Jong Un: A Former CIA Officer's Insights into North Korea's Enigmatic Young Dictator*, Ballantine Books, huhtikuu 2020). Pak on työskennellyt CIA:n sekä National Intelligence Councilin palveluksessa ja ammensi kirjan sisältöä osittain tiedustelukokemuksistaan. Kirja käsittelee muun muassa Kim Jong-unin persoonallisuutta ja poliittisia valintoja sekä hänen valtansa vaikutuksia Pohjois-Korean sisäiseen vakauteen, ydinaseriisuntaan ja globaaliin turvallisuuteen.

20. tammikuuta 2021 Pak aloitti työskentelyn vara-apulaissihteerinä Yhdysvaltain ulkoministeriön Itä-Aasian ja Tyynenmeren asioiden virastossa. Hän on ollut mediassa laajalti kansainvälisesti kuultu asiantuntija.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Dr. Jung H. Pak United States Department of State
2. 1 2 3  Jung H. Pak Brookings
3. 1 2 3  Jung H. Pak History Studio


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Korea
* Alankomaat
* Puola

 |

 |
Nimi **Britannia** tulee latinan sanasta *Brittannia*. Muinaisranskan-kielellä nimi oli muodossa *Bretaigne*. Keskienglanniksi nimi esiintyi muodossa *Bretayne*/*Breteyne*. Ranskalainen muoto korvasi muinaisenglannin nimityksille *Breoton*, *Breoten,* Bryten *ja* Breten*.*

Roomalaiset käyttivät nimitystä Britannia ensimmäiseltä vuosisadalta ennen ajanlaskun alkua. Rooman valloituksen myötä vuonna 43 alueesta tuli Rooman provinssi. Alue rajautui pohjoisessa Hadrianuksen valliin. Tämän myötä nimitys *Britannia* tuli yleiseen käyttöön ja korvasi aiemmin käytössä olleen nimityksen *Albion*. 

Latinan sana *Britannia* on johdettavissa kreikkalaisen tutkimusmatkailijan Pytheaksen matkakertomuksiin noin vuodelta 320 eaa. Hän kuvasi useita pohjois-Atlantin saaria ja käytti niistä nimitystä Thule. Pytheas kuvasi Theln *Prettaniken* (Πρεττανικη) tai *Brettanniain* (Βρεττανίαι) pohjoisimmaksi osaksi. Ensimmäisellä vuosisadalla ennen ajanlaskun alkua Diodoros Sisilialainen käytti muotoa *Prettania* ja Strabon muotoa *Brettania*

Alueella asuvia ihmisiä kutsuttiin nimellä *Priteni* tai *Pretani*. Nimet tulevat Kelttiläisissä kielissä käytetystä nimestä, jonka Pytheas todennäköisesti kuuli gallialaisilta. *Priteni* on johdettavissa kymrin kielen sanasta *Prydain*. 

Prokopios käytti Britanniasta nimitystä *Brittia*.

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Britain (name)
**Alfred John Plastino** (15. joulukuuta 1921 New York, New York, Yhdysvallat – 25. marraskuuta 2013 Patchogue, New York, Yhdysvallat) oli yhdysvaltalainen sarjakuvataiteilija, joka piirsi useiden vuosikymmenien ajan DC Comicsin supersankareita, kuten Batmaniä ja Teräsmiestä. Hän loi Terästytön ja Avaruussankarien legioonan.

Nuoruus
-------

Al Plastino syntyi Manhattanilla vuonna 1921 ja varttui Bronxissa. Hän oli vasta kuusivuotias, kun hänen äitinsä kuoli. Hänen isänsä valmisti ja myi hattuja. Plastino värvättiin toisen maailmansodan aikana veljensä kanssa armeijaan. Suurimman osan armeija-ajastaan hän piirsi sotajulisteita ja teki kuvituksia armeijan lehtiin.

Ura
---

Plastino teki vuosina 1944–1948 sarjakuvaa *Hap Hopper, Washington Correspondent*, jonka tekijänä hän seurasi Jack Sparlingia. Sodan jälkeen hän työskenteli newyorkilaisella studiolla, jossa hän teki piirroksia armeijan harjoitusoppaisiin. Siellä Plastino kuuli, että DC Comics etsi Teräsmiehen piirtäjää. DC Comicsilla hänestä tuli Wayne Boringin ohella 1950-luvun merkittävimpiä Teräsmiehen piirtäjistä. Hän työskenteli Superman-sarjakuvalehden parissa vuoteen 1968. Hän piirsi DC Comicsille myös useisiin Teräsmiehen spin-off -lehtiin, kuten Superman’s Girl Friend, Lois Lane ja Superboy. Terästyttö-hahmon Plastino loi vuonna 1959 yhdessä Otto Binderin kanssa.

Plastino piirsi 1966–1972 päivittäistä Batman-strippiä, ja vuonna 1970 hän jatkoi Henning Dahl Mikkelsenin *Ferd'nand*-strippiä, jota hän teki eläköitymiseensä vuoteen 1989 saakka. Plastino piirsi 1982–1983 myös *Miina ja Kusti* -strippiä Ernie Bushmillerin kuoleman jälkeen.

Lähteet
-------

1. ↑  Yardley, William: Al Plastino, 91, Dies; Drew Many Superheroes *NYTimes.com*.  29.11.2013. The New York Times Company. Viitattu 3.1.2015. (englanniksi)
2. 1 2  About Al Alplastino.com.  Arkistoitu 7.7.2011. Viitattu 3.1.2015. (englanniksi)
3. 1 2 3  Al Plastino *Comiclopedia*. Lambiek. Viitattu 3.1.2015. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Plastino Comic Book Databasessa (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Puola

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* NARA
* SNAC
* IdRef

 |

 |
Washingtonin laivastokonferenssi
**Washingtonin laivastokonferenssi** oli Yhdysvaltojen pääkaupungissa Washingtonissa vuosien 1921–1922 vaihteessa pidetty sotilaallinen konferenssi, jonka tarkoitus oli lievittää jännitteitä Itä-Aasiassa ja keskustella aseistariisunnasta.

Ensimmäisen maailmansodan päätyttyä kansainvälinen yhteisö oli huolestunut kiihtyvästä asevarustelusta ja Japanin kasvavasta militarismista. Konferenssin kutsui koolle Yhdysvaltain presidentti Warren G. Hardingin hallinto, ulkoministeri Charles Evans Hughes. Siihen osallistui yhdeksän valtiota, joista Yhdysvaltojen lisäksi neljä – Japani, Britannia, Ranska ja Italia – neuvottelivat laivastojensa supistamisesta. Neljä muuta maata, Kiina, Belgia, Portugali ja Alankomaat, otettiin mukaan keskustelemaan Itä-Aasian tilanteesta.

Konferenssissa tehtiin useita monenkeskisiä ja kahdenvälisiä sopimuksia. Viiden vallan sopimuksessa eli Washingtonin laivastosopimuksessa Yhdysvallat, Britannia, Japani, Italia ja Ranska sopivat rajoittavansa laivastojensa kokoa tietyssä suhteessa (Yhdysvallat ja Britannia 500 000 tonnia, Japani 300 000 tonnia). Neljän vallan sopimuksessa maat Italiaa lukuun ottamatta sopivat konsultoivansa toisiaan ennen sotilaallisiin toimiin ryhtymistä, jos Itä-Aasiassa syttyisi kriisi. Tämä sopimus korvasi vuonna 1902 solmitun Britannian ja Japanin liiton. Lisäksi yhdeksän vallan sopimuksessa allekirjoittajat lupasivat kunnioittaa Kiinan alueellista koskemattomuutta. Kiina lupasi vuorostaan kohdella kaikkia maita kaupankäynnissä tasapuolisesti.

Konferenssissa solmittiin myös Shandogin sopimus, jossa Japani palautti Kiinalle Shandongin maakunnan, ja Japani suostui vetämään joukkonsa pois Siperiasta.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Milestones: 1921–1936, The Washington Naval Conference, 1921–1922 Office of the Historian, Bureau of Public Affairs, United States Department of State. Viitattu 28.2.2016.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Washingtonin laivastosopimus** Wikimedia Commonsissa

* Lisää luettavaa aiheesta **1922 Encyclopædia Britannica/Washington Conference** on Wikiaineistossa
*Tämä artikkeli käsittelee kaupunkia. Cacheu on myös joki.*


  

  

  

  

  

  

  

  

  

  

**Cacheu** on kaupunki sekä osa-alue eli sektori Guinea-Bissaussa. Se sijaitsee lähellä Cacheujoen suuta sata kilometriä Bissausta luoteeseen. Kaupunki on Cacheun alueen hallinnollinen keskus. Kaupungissa on 5 674 ja osa-alueella 18 563 asukasta (vuonna 2009, väestönlaskenta). Osa-alueen pinta-ala on 1 004,4 neliökilometriä.

Cacandan alueelle perustettu Cacheu oli yksi portugalilaisten ensimmäisistä tukikohdista Guineassa. He rakensivat sinne linnoituksen vuonna 1588. Kap Verden kuvernööri nimitti sinne ensimmäisen Portugalin kruunun edustajan vuonna 1614. Hollantilaiset miehittivät paikkakunnan vuonna 1624, mutta portugalilaiset saivat sen jälleen haltuunsa vuonna 1630. Vuonna 1676 perustettiin orjakauppaa harjoittanut Cacheun kauppakomppania, joka ei kuitenkaan onnistunut saamaan haltuunsa alueen kauppamonopolia.

1700-luvulla Cacheu taantui, eikä sen varuskunta pystynyt estämään englantilaisten ja ranskalaisten laajentumispyrkimyksiä. Ympäröivän alueen valloittaminen alkoi vasta vuonna 1871 hyökkäyksellä Cacandaan, mutta vuonna 1878 tehty rangaistusretki Boloriin päättyi tappioon. Bolamasta käsin hallitun Portugalin Guinean perustaminen vuonna 1879 vähensi Cacheun merkitystä entisestään. Vuonna 1914 alueen hallinto siirrettiin Canchungoon.

Guinea-Bissaun itsenäistymisen jälkeen Cacheusta tuli aluehallinnon keskus, mutta sen talous on jatkanut taantumistaan. Kaupungin infrastruktuuria parannettiin vuonna 1988 vietettyjä 400-vuotisjuhlia varten. Alueen kehitysnäkymät liittyvät Farimin läheltä löydetyn suuren fosfaattiesiintymän hyödyntämiseen. Cacheusta odotetaan tulevan satama, jossa fosfaatti lastataan valtamerialuksiin.

Lähteet
-------

1. ↑  População por região, sector e localidades por sexo censo 2009 *stat-guinebissau.com*.  Arkistoitu 31.3.2020. Viitattu 11.5.2017.
2. ↑  Guiné-Bissau em numeros 2015 *stat-guinebissau.com*.  Arkistoitu 22.6.2017. Viitattu 19.5.2017.
3. 1 2 3  Mendy, Peter Karibe & Lobban, Richard A. Jr.: *Historical Dictionary of the Republic of Guinea-Bissau: Fourth Edition*, s. 74–78. Landam, Toronto, Plymouth: The Scarecrow Press, 2013. ISBN 978-0-8108-5310-2.
**Washington University in St. Louis** (lyh. **WashU** tai **WUSTL**) on yksityinen yliopisto Yhdysvaltojen Missourin osavaltion St. Louisissa. Sillä on noin 15 000 opiskelijaa, joista puolet suorittaa undergraduate- ja puolet graduate-tason opintoja.

Yliopisto perustettiin vuonna 1853 nimellä *Eliot Seminary*, mutta nimettiin pian George Washingtonin mukaan.

Yliopisto tekee laajaa tieteellistä yhteistyötä Monsanto-yhtiön kanssa.

Yliopiston graduate-tason tiedekuntiin kuuluvat sosiaalityön, liiketoiminnan, oikeustieteen, lääketieteen, muotoilun ja visuaalisten taiteiden sekä insinööritieteiden koulut.
Vuonna 2016 *U.S. News & World Report* -⁠lehden rankingissä Washington University in St. Louis sijoitettiin 19. tilalle parhaiden yhdysvaltalaisyliopistojen joukossa. Lukuvuoden opiskelu maksoi noin 50 000 Yhdysvaltain dollaria.

Yliopiston taidemuseolla (The Mildred Lane Kemper Art Museum) on hallussaan yksi Yhdysvaltojen suurimmista yliopistojen taidekokoelmista, johon kuuluu töitä muun muassa Pablo Picassolta ja Jackson Pollockilta. Yliopistosairaala Barnes-Jewish Hospital on yksi maan arvostetuimmista.

Suomalaissyntyinen virtausdynamiikan ja ilmailun tutkija Raimo Häkkinen (1926–2019) toimi yliopistossa professorina.

Lähteet
-------

1. ↑  Monsanto Laboratory of the Life Science (Arkistoitu – Internet Archive), Washington University in St. Louis. Viitattu 12.10.2016.
2. ↑  Washington University in St Louis, The World University Rankings, *Times Higher Education* 2016. Viitattu 13.10.2016.
3. 1 2  National Universities Rankings (Arkistoitu – Internet Archive), *U.S. News & World Report* 2016. Viitattu 12.10.2016.
4. ↑  Hakkinen, Raimo Jaakko. (2020). In K. H. Nemeh (Ed.), *American Men & Women of Science: A Biographical Directory of Today’s Leaders in Physical, Biological and Related Sciences* (38th ed. Vol. 6, p. 4440). Gale. Artikkelin maksullinen verkkoversio, viitattu 29.4.2022.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Washington University in St. Louis** Wikimedia Commonsissa
**Caciocavallo Palermitano** on Palermon maakunnasta peräisin oleva italialainen lehmänmaidosta valmistettava pasta filata-juusto. 

Caciocavallo Palermitano on peräisin Italiaan kuuluvan Sisilian saaren Palermon maakunnasta saaren länsiosassa. Perinteisesti juustoa on valmistettu alueen kukkuloiden pienillä maatiloilla paikallisten nautarotujen, kuten *Cinisara*-lehmien maidosta. Juuston mainitsevat ensimmäiset historialliset lähteet ovat 1400-luvulta, jolloin juusto tunnettiin etenkin ylimystön ja uskonnollisten yhteisöjen ruokapöydissä.

Juustoa on valmistettu perinteisesti puisia työkaluja käyttäen, joskin nykyisin sitä valmistetaan myös nykyaikaisemmin menetelmin tehomaatiloilla. Juustoa valmistettaessa raakamaitoon ei lisätä erikseen maitohappokäytteitä, vaan valmistuksessa käytettyjen puuastioiden pinnalle muodostuu ajan kanssa luontainen maitohappobakteerien biokalvo. Juustomassa asetetaan *tavuleri*-nimisiin puisiin muotteihin, joissa juusto saa sille tyypillisen suuntaissärmiön mukaisen muotonsa. Juuston valmistukseen kuluu noin kaksi päivää. Juusto voidaan tämän jälkeen syödä tuoreena, tai sitä voidaan kypsyttää kahdesta kahteentoista kuukautta. Valmis juusto on rakenteeltaan kiinteää.

Lähteet
-------

1. 1 2  Catherine Donnelly: *The Oxford companion to cheese*, s. 102. Oxford University Press, 2016. ISBN 9780199330881. (englanniksi)
**Kalannin Pallo -65** (**KaPa-65**) on uusikaupunkilainen salibandyseura, joka on perustettu vuonna 1965. KaPa-65 tunnettiin aikaisemmin jääkiekkotoiminnastaan. Vuonna 1995 KaPan ja Lätkä-77 jääkiekkojoukkueet yhdistyivät Uudenkaupungin Jää-Kotkiksi. Ennen yhdistymistä KaPa-65 pelasi II-divisioonassa ja oli karsimassa paikasta I-divisioonaan. 

Nykyisin seura keskittyy pääasiassa salibandyyn. Naisten joukkue nousi kauden 2014-2015 päätteeksi I-divisioonaan ja miehet pelaavat 4-divisioonassa. Junioripuolella KaPalla on täydet pelaajapolut niin tytöissä kuin pojissa. Kaudelta 2010-2011 seuralla on C-Tyttöjen SM-pronssia. Paikallista salibandyhistoriaa teki KaPan kasvatti ja pelaaja Juulia Peura vuonna 2012, olemalla ensimmäinen Uusikaupunkilainen salibandyn maailmanmestari, kun Suomen alle 19-vuotiaat tytöt voittivat maailmanmestaruuden.

KaPa-65:n kasvateista salibandyliigaan ovat nousseet Kaisa Pietilä, Juulia Peura, Sofia Leino, Henrika Maikola, Olivia Välimäki, Waltteri Virtanen.

Aiheesta muualla
----------------

* Virallinen kotisivu

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * n
* k
* m
Naisten Salibandyn I-divisioona kaudella 2021–2022 |
| --- |
|  |
| A-lohko | 
* FBC Remix
* HaHe
* O2-Jyväskylä II
* Papas
* SB Nivala
* SBT PaPo
* SieSi
* SC Kokkola
* Team Sastis

 |
|  |
| B-lohko | 
* AFC Campus
* FBC Loisto Original
* Gunners
* KaPa-65
* Rangers
* LoSB
* MIG
* SalBa
* SBS Rupu
* SBS Tamppi

 |
|  |
| C-lohko | 
* Blackbirds
* FB Factor
* Jokerit
* LASB ed
* Northern Stars
* PSS II
* RSS Panthers
* SBSV
* SB Vantaa
* Voima

 |

 |
Jakkukylän riippusilta
Jakkukylän silta ja Jakun koulu
**Jakkukylän riippusilta** on kevyelle liikenteelle tarkoitettu silta Iin Jakkukylässä. Silta ylittää Iijoen Jakun koulun kohdalta. Silta on jänneväliltään Pohjois-Euroopan pisin kevyelle liikenteelle tarkoitettu metallirakenteinen riippusilta. Sillan rakentaminen käynnistyi marraskuussa 2019 ja sen oli tarkoitus valmistua jo kesällä 2020, mutta avattiin vasta 21. joulukuuta 2021. Sillan rakennutti Iin kunta ja sen rakentamiskustannukset olivat noin 850 000 euroa.

Silta rakennettiin helpottamaan kelirikkoaikaisia Jakun koulun koululaiskuljetuksia. Sulan veden aikana koulukuljetukset Iijoen ylitse hoidettiin veneellä, ja tämä venereitti oli tiettävästi Suomen viimeinen kouluvenekuljetus. Sillan arvioidaan säästävän vuotuisia koulukuljetuskustannuksia noin 80 000 euroa. Kelirikkoaikana joen ylittävän noin 200 metrin mittaisen venematkan sijaan koulukuljetukset hoidettiin maanteitse Raasakan patosillan kautta, jolloin matkan pituudeksi tuli noin 15 kilometriä.

Sillan rakenne
--------------

Sillan kokonaispituus on 250 metriä ja jänneväli 180 metriä. Siltakantta kannattelevat 52 millimetrin paksuisista pääkannattimista riippuvat pystysuuntaiset riippuvaijerit ja kannen molemmin puolin on lisäksi vaakasuuntaiset harusvaijerit. Sillan tornien eli pylonien korkeus on 20 metriä perustuksen yläpuolella. Siltakannen hyötyleveys on 1,5 metriä. Sillan alituskorkeus on 4,6 metriä keskivedellä.

Rakennustöiden keskeytys
------------------------

Sillan rakennustyöt keskeytettiin kesäkuussa 2020, koska siltasuunnittelun harrastajat olivat huomanneet virheen sillan rakenteissa ja ilmoittaneet siitä Iin kunnalle. Sillan kuormituslaskelmassa oli käytetty liian pientä tuulikuorman lähtöarvoa. Sillan valmistuminen saattaa lykkääntyä jopa vuodella. Marraskuussa 2020 Iin kunnanvaltuusto myönsi sillan muutostöihin ja loppuun rakentamiseen lisämäärärahan suljetuin ovin pidetyssä kokouksessa kunnan, urakoitsija ja suunnittelijan sopimuksen mukaisesti mikä johti Pohjois-Suomen hallinto-oikeuteen tehtyyn valitukseen asian menettelytavasta.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Rahko, Pekka: Jakkukylän riippusilta valmistuu vaiheittain, seuraavaksi odotellaan siltakannen osia (...) *Kaleva*.  18.2.2020. Viitattu 20.2.2020.
2. 1 2 3  Jakkukylän kyläyhdistys: Riippusilta *Jakkykyla.fi*. Viitattu 20.2.2020.
3. ↑  "Harmillinen lipsahdus" – Siltasuunnittelun harrastajat huomasivat virheen rakenteissa, Pohjois-Euroopan pisimmän riippusillan rakennustyöt keskeytetty Iissä *Ilta Sanomat*.  8.6.2020. Viitattu 10.6.2020.
4. ↑  Iin Jakkukylän riippusiltatyö jatkuu lisärahan turvin – silta oli jo lähes valmis, mutta paljastui virheelliseksi *Yle Uutiset*.  10.11.2020. Viitattu 11.1.2021.
5. ↑  Iin Jakkukylän silta sai jälleen uuden käänteen – valtuuston suljetuin ovin tehdystä päätöksestä valitettiin *Yle Uutiset*.  22.12.2020. Viitattu 11.1.2021.
**Salvatore Lo Piccolo** (s. 20. heinäkuuta 1942 Palermo) on sisilialainen mafioso ja yksi Palermon vaikutusvaltaisimmista rikollispäälliköistä. Hän on johtanut Cardillo-Tommaso Natalen mafiaperhettä 1970-luvulta lähtien ja San Lorenzon mandamentoa (aluetta) 1990-luvun alusta, jolloin Salvatore Biondino joutui vankilaan. Lo Piccolo pakoili oikeutta vuodesta 1981 vuoteen 2007, jolloin hänet pidätettiin. .

Italialaisen Direzione Investigativa Antimafian mukaan Salvatore Lo Piccolo ja hänen poikansa Sandro Lo Piccolo isännöivät suurinta osaa Palermon kaupunkialueesta. Heidän vaikutusalueensa käsittää San Lorenzon "mandamenton", Gangin, Passo di Riganon sekä osan Messinan alueesta.

11. huhtikuuta 2006 tapahtuneen Bernardo Provenzanon pidätyksen jälkeen Salvatore Lo Piccolon ja Matteo Messina Denaron uskotaan toimineen Cosa Nostran uusina johtajina.

Provenzanon piilopaikasta löytyneessä pizzinissä (pieni paperiliuska, jollaisia käytetään mafiosojen välisessä viestinnässä puhelinkeskustelujen välttämiseksi) olleen tekstin perusteella Provenzanon varamiehet Palermossa olisivat kuitenkin olleet Salvatore Lo Piccolo ja Antonio Rotolo, Pagliarellin alueen johtaja, joka kannatti corleonelaisia Totò Riinan päivinä. Cosa Nostran kannalta tärkeään päätökseen liittyvässä viestissä Provenzano kertoi Rotololle: "Tämän asian ratkaiseminen on sinun, minun ja Lo Piccolon vastuulla."

Mafianvastaisen syyttäjän Antonio Ingroian mukaan olisi epätodennäköistä, että Provenzanon paikan täyttämisestä syttyisi täysimittainen sota. Seuraajaehdokkaista Ingroia piti Lo Piccoloa todennäköisempänä vaihtoehtona mafian seuraavaksi johtajaksi. "Hän on Palermosta, ja se on edelleen mafian vahvinta tukialuetta", Ingroia totesi.

Marraskuussa 2007 Salvatore Lo Piccolo, hänen poikansa sekä kaksi muuta korkea-arvoista mafiajohtajaa pidätettiin. Italian poliisi teki pidätykset Palermon lähettyvillä.

Lähteet
-------

1. ↑  Pertti Lepistö: Provenzanon piilopaikasta etsitään arkistoa  4.5.2006. Turun Sanomat. Viitattu 12.8.2007. [vanhentunut linkki]
2. ↑  Report concerning the activities conducted and the results obtained  2000. Direzione Investigativa Antimafia. Viitattu 12.8.2007. (englanniksi)
3. ↑  John Hooper: Prosecutors fear capture of mafia boss will spark bloody war of succession  13.11.2006. The Guardian. Viitattu 12.8.2007. (englanniksi)
4. ↑  Italiassa tärkeä mafiapidätys  3.8.2007. YLE. Viitattu 12.8.2007.
5. ↑  John Hooper: Police strike at heart of mafia averts bloody power struggle  21.6.2006. The Guardian. Viitattu 12.8.2007. (englanniksi)
6. ↑  Elisabetta Povoledo: In Sicily, the end of ’Pax Mafiosa’?  13.4.2006. International Herald Tribune. Viitattu 12.8.2007. (englanniksi)
7. ↑  Poliisi pidätti Sisilian mafian johtajan  5.11.2007. Helsingin Sanomat. Viitattu 5.11.2007.
*Tämä artikkeli käsittelee Leonardo da Vincin maalausta. Salvator Mundi on myös kristillinen kuva-aihe.*

**Salvator Mundi** on Leonardo da Vincin tai hänen työpajansa puulle 1500-luvulla maalaama öljyvärimaalaus Jeesuksesta. 

Vuonna 2017 maalaus huutokaupattiin New Yorkissa 380 miljoonalla eurolla, mikä on kaikkien aikojen ennätys. Teoksen osti Arabiemiraattien kruununprinssin välikätenä toiminut Badr bin Abdullah bin Mohammed Al Farhan, ja se oli määrä tulla osaksi Louvre Abu Dhabin kokoelmaa.

Maalauksen tekijästä on esitetty uusia epäilyjä. Monet asiantuntijat pitävät sitä Leonardon työpajan tekemänä, kuten aiemmin on pidetty. Maalaus on sijoitettuna Saudi-Arabian kruununprinssi Muhammad bin Salmanin huvialukselle. Maalauksen sijoituspaikka ei ollut tiedossa syksyn 2018 jälkeen, jolloin sen ensin ilmoitettiin tulevan Abu Dhabin Louvre-taidemuseon avajaisnäyttelyn vetonaulaksi, mutta ennen avajaisia ilmoitettiin, että näyttelyä lykätään, ja maalauksen sijainti tuli tietoon vasta kesäkuussa 2018.

Lähteet
-------

1. 1 2  Hannu Pesonen: Vuosisadan taidekauppa on muuttumassa saudiprinssin painajaiseksi (tilaajlle) *Suomenkuvalehti.fi*.  30.6.2019. Viitattu 2.7.2019.
2. ↑  Bayoumy, Yara: Abu Dhabi to acquire Leonardo da Vinci's 'Salvator Mundi': Christie's  8.12.2017. Reuters. Viitattu 19.1.2018. (englanniksi)
**Anja Anneli Remes** (14. helmikuuta 1943 Savonlinna − 29. elokuuta 2020 Helsinki) oli suomalainen sisustusarkkitehti. Hän työskenteli vuosikymmeniä Juhani Kataisen arkkitehtitoimistossa ja pääsi siellä suunnittelemaan muun muassa Kuopion ja Lapin yliopistojen sekä Helsingin yliopiston Viikin biokeskuksen tiedepuiston sisustusta.

Koulutukseltaan Remes oli kuvaamataidon opettaja taideteollisesta korkeakoulusta, mutta hän ei ikinä työskennellyt siinä ammatissa. Ennen korkeakoulua Remes oli käynyt Savonlinnan tyttölyseon.

Remes tunnettiin Kataisen arkkitehtitoimiston kantavana voimana. Hän paneutui kaikkiin sisustusarkkitehtuurisiin töihinsä erittäin syvällisesti. Remes hyväksyi suvereenisti kaikki työuransa aikana tapahtuneet muutokset. Isoin muutos hänen työuransa aikana oli se, kun siirryttiin lyijykynällä piirtämisestä sähköiseen piirtämiseen. 

Eläkkeelle jäätyään Remes harrasti tanssia, kuntosalilla käymistä, taidenäyttelyitä, elokuvia ja konsertteja.

Remes kuoli äkilliseen sairauskohtaukseen kotonaan Helsingin Herttoniemessä elokuussa 2020.

Remeksen sisustussuunnittelemia kohteita
----------------------------------------

Anneli Remeksen merkittävimpiä sisustussuunnitelemia kohteita:

**Uudiskohteet**

* Helsingin yliopiston Viikin biokeskuksen tiedepuisto, Helsinki
* Kuopion yliopisto, Kuopio
* Lapin yliopisto, Rovaniemi
* Orionin lääketehtaan tutkimus- ja tuotekehitysrakennus, Espoo
* Stora Enson tutkimuskeskus, Imatra

**Peruskorjauskohteet**

* Katajanokan makasiinit, Helsinki
* Suomen elokuvasäätiön rakennus, Helsinki
* Rettig Groupin pääkonttori, Helsinki

Lähde:

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6  Muistokirjoitus: Anneli Remes 1943–2020 *Helsingin Sanomat*.  18.10.2020. Viitattu 26.4.2021.
2. 1 2  Anja Anneli Remes *geni\_family\_tree*. Viitattu 26.4.2021.
**Uta Abe** (jap. 阿部 詩, *Abe Uta*, s. 14. heinäkuuta 2000 Kōbe, Japani) on japanilainen judoka ja olympiavoittaja. Abe voitti kultaa Tokion olympialaisissa 2020 alle 52 kg sarjassa. 

Abe saavutti ensimmäisen mitalisijoituksensa aikuisten kilpailuissa joulukuussa 2016, kun hän oli toinen Tokion Grand Slam -turnauksessa. Vuonna 2017 hän voitti nuorten maailmanmestaruuden alle 52 kg sarjassa ja joukkuekilpailussa. Lisäksi hän teki samana vuonna historiaa, kun hän voitti Düsseldorfin Grand Prix -turnauksen nuorimpana ottelijana. Hän oli voittaessaan 16-vuotias. Lisäksi hän voitti Tokion Grand Slam -turnauksen vuonna 2017. Vuonna 2018 Abe voitti uransa ensimmäiset aikuisten MM-kullat, kun hän voitti Bakun MM-kilpailuissa alle 52 kg sarjan ja joukkuekilpailun. Lisäksi hän voitti kolme Grand Slam tai Grand Prix -kilpailua. Abe uusi alle 52 kg sarjan ja joukkuekilpailun MM-kullan vuoden 2019 MM-kilpailuissa. Lisäksi hän voitti Hohhotin Grand Prixän 2019. 2020 Abe voitti Düsseldorfin Grand Slam -turnauksen. Vuonna 2021 hän voitti Kazanin ja Taškentin Grand Slam -turnaukset.

Vuodelle 2021 siirretyissä Tokion olympialaisissa Abe kilpaili alle 52 kg sarjassa. Hänen ei tarvinnut kilpailla ensimmäisellä kierroksella. Tosiella kierroksella hän voitti brasilialaisen Larissa Pimentan ja puolivälierissä brittiläisen Chelsie Gilesin. Välierissä Abe voitti italialaisen Odette Giuffridan Uchi-matalla. Loppuottelussa Abe kohtasi ranskalaisen Amandine Buchardin. Hän voitti Buchardin Kuzure-Kesa-Gatamella. Abe oli lisäksi mukana Japanin judojoukkueessa, joka voitti sekajoukkuekilpailun hopeaa. Seuraavana vuonna hän voitti 52 kg:n painoluokan maailmanmestaruuden Taškentissa sekä Zagrebin Grand Prix- ja Tokion Grand slam -kilpailut. Hän voitti 52-kiloisten maailmanmestaruuden jälleen Dohassa 2023.

Lähteet
-------

1. 1 2  ABE Uta Tokyo 2020.  Arkistoitu 4.8.2021. Viitattu 2.8.2021. (englanniksi)
2. ↑  World Championships Juniors & Teams 2017 IJF. Viitattu 26.7.2021. (englanniksi)
3. 1 2 3  Uta Abe Judo Inside. Viitattu 14.5.2023. (englanniksi)
4. ↑  Abe makes history with Grand Prix win *The Japan Times*.  25. helmikuuta 2017. Viitattu 26.7.2021. (englanniksi)
5. ↑  Abe Uta IJF. Viitattu 26.7.2021. (englanniksi)
6. ↑  Results - Judo - Women -52 kg (pdf) Kansainvälinen olympiakomitea.  Arkistoitu 29.7.2021. Viitattu 26.7.2021. (englanniksi)
7. ↑  Tokyo 2020 - Judo - Half-Lightweight (≤52 kilograms), Women Olympedia. Viitattu 26.7.2021. (englanniksi)
Titan 34D nousee LC-40:ltä lokakuussa 1982. Raketin ulommat, voimakkaammin hehkuvaa palokaasua vapauttavat vaiheet ovat kaksi UA1206-boosteria.
**UA120** oli yhdysvaltalainen kiinteäajoineisten boosterimoottorien perhe, jota valmisti United Aircraftin (myöhemmin United Technologies) kemianteollisuuden osasto Chemical Systems Division (lyh. *CSD*). Boosteriperheeseen kuului useita malleja, jotka poikkeisivat toisistaan moottorisegmenttien määrässä. Boosteria käytettiin Titan-rakettiperheen versioissa Titan III, -34D ja -IVA, minkä lisäksi sen käyttöä suunniteltiin Saturn-rakettiperheen johdannaisten kanssa.

UA120-boosterin poikkileikkaus.
UA120-boostereissa käytettiin avaruussukkulan SRB-boosterimoottorien tapaan PBAN-ajoainetta. Molempien kantorakettien boosterimoottorit olivat kooltaan valtavat, minkä seurauksena PBAN-ajoaine oli valmistetuin kiinteä rakettipolttoaineseos edelleen vuonna 2019.

Lähteet
-------

1. ↑  Smith, Jeffrey L.: Building a better booster (part 2) *The Space Review*.  18.2.2019. Viitattu 7.10.2019. (englanniksi)
2. ↑  Wade, Mark: UA1205 *Encyclopedia Astronautica*. Viitattu 7.10.2019. (englanniksi)
3. ↑  Wade, Mark: UA1206 *Encyclopedia Astronautica*. Viitattu 7.10.2019. (englanniksi)
4. ↑  Wade, Mark: UA1207 *Encyclopedia Astronautica*. Viitattu 7.10.2019. (englanniksi)
5. ↑  Backlund, S. J. & Rossen J. N.: A Study Of Performance and Cost Improvement Potential of the 120-in. (3.05 m) Diameter Solid Rocket Motor (PDF) (s. ii–v) *ntrs.nasa.gov*.  Joulukuu 1971. Sunnyvale, CA, Yhdysvallat:  NASA. Viitattu 7.10.2019. (englanniksi)
6. ↑  Mason, B. P. & Roland, C. M.: Solid Propellants.  *Rubber Chemistry and Technology*, helmikuu 2019, 92. vsk, s. 10.  Rubber Division, ACS.. doi:10.5254/rct.19.80456. Artikkelin verkkoversio. Viitattu 7.10.2019.  (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **UA120** Wikimedia Commonsissa
| Asema |
| --- |
| **U55** |
| Hauptbahnhof |
| Bundestag |
| Brandenburger Tor |
|

**U55** oli Hauptbahnhofin ja Brandenburger Torin välinen entinen metrolinja Berliinissä. Linja avattiin liikenteelle 8. elokuuta 2009. Rakennustyöt olivat kestäneet 14 vuotta ja maksaneet 320 miljoonaa euroa. Nykyään linja muodostaa metrolinjan U5 länsipään.

U55 oli lyhyt (1,8 km), irrallinen osa linjan U5 suunnitellulla jatko-osuudella Alexanderplatzilta Hauptbahnhofin kautta Turmstraßelle ja Jungfernheiden asemalle ja sieltä edelleen Tegelin lentoaseman suuntaan. Linjalla U55 ei ollut yhteyttä Berliinin muuhun metroverkostoon. Puuttuvaa osuutta Brandenburgin portin ja Alexanderplatzin välille alettiin rakentaa myöhemmin ja se avattiin liikenteelle 4. joulukuuta 2020, jolloin U55 yhdistettiin osaksi linjaa U5.

* U55-linjan reittiU55-linjan reitti
* U55-linjan tunneli lokakuussa 2005.U55-linjan tunneli lokakuussa 2005.
* Avajaiset 8. elokuuta 2009.Avajaiset 8. elokuuta 2009.
* Linjat U5 ja U55.Linjat U5 ja U55.

Lähteet
-------

1. ↑  U-Bahnlinie 55 hat Betrieb aufgenommen Rundfunk Berlin-Brandenburg 8.8.2009. Viitattu 9.8.2009.

Berliinin metron linjat
**Nykyiset linjat:** U1 · U2 · U3 · U4 · U5 · U6 · U7 · U8 · U9  

**Entisiä linjat**: U55 · U12
**Suunnitellut linjat:** U10 · U11
**Vladimir Ivanovitš Golovin** (ven. Влади́мир Ива́нович Голови́н, 16. heinäkuuta 1835 Pihkova – 7. maaliskuuta 1892 Pietari) oli venäläinen runoilija ja kääntäjä.

Vladimir Golovin syntyi virkamiesperheeseen. Hän kävi lukion Pihkovassa ja valmistui Pietarin yliopiston historiallis-kielitieteellisestä tiedekunnasta vuonna 1858. Vuodesta 1859 lähtien Golovin työskenteli Suomen valtiosihteerinvirastossa Pietarissa, josta hän jäi eläkkeelle todellisena valtioneuvoksena vuonna 1884. Vuosina 1861–1886 hän omisti yhden Pietarin parhaista kirjapainoista.

Golovin julkaisi vuodesta 1861 lähtien runoja, käännöksiä ja artikkeleita. Hänen humoristinen, uskonnollinen ja isänmaallinen runoutensa on retorista ja kaavamaista. Golovinin suomesta ja ruotsista tekemät venäjännökset ovat laadukkaita ja usein laajoilla esipuheilla ja kommenteilla varustettuja. Suomalaisista kirjailijoista hän käänsi muun muassa Runebergia ja Topeliusta. Venäjän lehdistössä Golovin esiintyi Suomen oikeuksien puolustajana. Vuonna 1891 hän julkaisi teoksen *Lehtiä Suomen nykyisyydestä ja entisyydestä* (*Listki iz nastojaštšego i prošlogo Finljandii*), joka käännettiin suomeksi ja ruotsiksi.

Suomennettu teos
----------------

* *Lehtiä Suomen nykyisyydestä ja entisyydestä: Suomen suurruhtinaskunnan nykyinen valtiollinen asema: historiallis-polemillinen esitys*. Suom. Pietari Jamalainen. Porvoo: Werner Söderström, 1891.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  *Russkije pisateli 1800–1917, tom 1*, s. 612–613. Moskva: Sovetskaja entsiklopedija, 1989.
2. 1 2  Vladimir Golovin.  *Uusi Suometar*, 9.3.1892, s. 2. Artikkelin verkkoversio.
3. ↑  E. G. Palmén: Kotimaan kirjallisuutta.  *Valvoja*, 1/1892, s. 49–50. Artikkelin verkkoversio.
*Tämä artikkeli kertoo suomalaisesta pianistista. Samuli Mikkonen on myös suomalainen rumpali.*
**Samuli Mikkonen** (s. 24. maaliskuuta 1973) on suomalainen jazzpianisti ja säveltäjä. Nykyisin Mikkonen soittaa Kuára-triossa yhdessä rumpali Markku Ounaskarin ja trumpetisti Per Jorgensenin kanssa. Ennen Kuáraa Mikkonen on julkaissut neljä sooloalbumia ja soittanut noin 20 muulla levyllä.

Mikkonen opiskeli Jyväskylän konservatoriossa pianonsoittoa Matti Laukkasen johdolla. Mikkonen valittiin Sibelius-Akatemian jazzosastolle vuonna 1993 ja aloitti parin vuoden jälkeen myös klassisen sävellyksen opinnot. Mikkonen oli mukana vuonna 1992 perustetussa Wäinämöiset-yhtyeessä yhdessä Markus ja Tony Elglandin kanssa. Sibelius-Akatemiassa Mikkonen oli mukana vuodesta 1993 alkaen saksofonisti Jouni Järvelän Jouni Järvelä Groupissa. 1990-luvun puolivälissä Mikkonen liittyi trumpetisti Mika Myllärin ja saksofonisti Jari Perkiömäen yhtyeisiin, joiden jäsenenä hän myös levytti ensimmäisen kerran vuonna 1997. Muita yhtyekiinnityksiä Mikkosella ovat olleet rumpali Markus Ketolan Tila ja vuodesta 1999 saksofonisti Pekka Pylkkäsen Putkipaja.

Samuli Mikkonen trio perustettiin vuonna 1997. Myöhemmin mukaan tuli saksofonisti Sakari Kukko, jonka kanssa äänitettiin levyt *Virret* ja *Joulu*. Yhtye keikkaili myös nimellä **Samuli Mikkonen ja 3 henkeä** saksofonistina joko Sakari Kukko tai Sonny Heinilä. Vuonna 2002 kokoonpano laajeni oktetiksi **Samuli Mikkonen ja 7 henkeä**, jossa soittivat myös saksofonistit Juhani Aaltonen, Pepa Päivinen ja Jorma Tapio. Albumi *Samuli Mikkonen & 7 henkeä* ilmestyi vuonna 2003.

Diskografiaa
------------

* Korpea kuunnellessa (1998)
* Samuli Mikkonen & 7 henkeä (SMCD-3, 2003)

Lähteet
-------

1. ↑  Samuli Mikkonen *musicians.allaboutjazz.com*. All About Jazz. Viitattu 29.5.2013.
2. 1 2  Samuli Mikkonen biografia Jazz Finland:  Suomen Jazzliitto. Viitattu 29.5.2013.

Aiheesta muualla
----------------

* Samuli Mikkonen Myspacessa (englanniksi)
* Samuli Mikkonen Jazz Finlandissa

  


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Israel
* Suomi (KANTO)
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Richard Bevan Braithwaite** (15. tammikuuta 1900 – 21. huhtikuuta 1990) oli englantilainen filosofi, joka työskenteli tieteenfilosofian, etiikan ja uskonnonfilosofian aloilla. Hän oli vakaumukseltaan kristitty ja kannatti loogista positivismia.

Braithwaite syntyi Banburyssä Oxfordshiressä ja opiskeli Cambridgen yliopistossa fysiikkaa ja matematiikkaa. Hän toimi yliopiston Sidgwick-oppituolin moraalifilosofian lehtorina vuosina 1934–1953, ja Knightbridge-oppituolin moraalifilosofian professorina vuosina 1953–1967. Braithwaite kirjoitti muun muassa tieteellisestä selittämisestä ja uskonnollisesta uskosta empirismin näkökulmasta.

Braithwaite toimi Aristotelian Societyn puheenjohtajana vuosina 1946–1947. Hänet valittiin British Academyn jäseneksi vuonna 1957. Hän kuoli Cambridgessä Cambridgeshiressä 90-vuotiaana.

Teoksia
-------

* *Scientific Explanation* (1953)
* *Theory of Games as a Tool for the Moral Philosopher* (1955)
* *An Empiricist's View of the Nature of Religious Belief* (1955)

Aiheesta muualla
----------------

* R. B. Braithwaite, British Academy Fellows Archive (englanniksi)
* Mellor, D. H.: *Science, Belief and Behaviour: Essays in Honour of R. B. Braithwaite* (englanniksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Ranska
* BnF data
* Katalonia
* Saksa
* Israel
* Belgia
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Australia
* Korea
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii
* MathSciNet
* Mathematics Genealogy Project
	+ 2

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC
* IdRef

 |

 |

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:R. B. Braithwaite
Vartiovene 55
**R-luokan vartioveneet** olivat Suomen merivoimien Vartiolaivueen (nykyisin 7. ohjuslaivue) viisi merivalvontaa ja sukellusveneentorjuntatehtäviä suorittanutta alusta. Ne poistettiin 1990-luvulla käytöstä Rauma-luokan ohjusveneiden tieltä, mutta niillä on säilynyt maineikas asema merivoimien kulttuurissa.

Tekniset tiedot
---------------

  

* Pituus 37 m
* Leveys 6,5 m
* Syväys 2,2 m
* Koneteho 2 x 1350 hv
* Nopeus 21 solmua
* Miehistöä 20

Veneet
------

Viisi venettä ja niiden tunnusnumerot olivat:

* Rihtniemi (51)
* Rymättylä (52)
* Ruissalo (53)
* Raisio (54)
* Röyttä (55)

R-luokan vartioveneet valmistuivat alun perin 1950-luvulla rannikkoraivaajan tehtäviin. Vartioveneeksi ne varusteltiin 1960-luvun lopulla, jolloin ne siirtyivät vartiolaivueeseen.

### Röyttä

Viimeinen R-luokan vartiovene Röyttä oli vuodesta 2000 lähtien Sinisen reservin käytössä koulutusaluksena. Aluksen alus osallistui mm merivoimien sotaharjoituksiin sekä juhlatilaisuuksiin.
Toisin kuin muissa R-luokan veneissä, Röytässä on rakettien laukaisussa tulevan liekin sammutusjärjestelmä.

Röyttä on peruskorjattu 1980 ja uudelleen 2000, kun se luovutettiin Siniselle reserville. Alus ajoi vuonna 2005 karille, jonka jälkeen vakuutusyhtiö lunasti sen ja myi edelleen. Röyttä on nimetty uudelleen Vartiovene 55:ksi ja sen omistaa yksityinen yritys Helsingissä.

Kolumbian laivasto
------------------

Oy Laivateollisuus Ab kehitti vuosina 1965–1966 luokasta saatujen kokemusten pohjalta Kolumbian laivastolle kolme vartiovenettä: *Carlos Alban*, *Jorge Soto del Corvalin* ja *Nito Restrepon*.

Lähteet
-------

* Auvinen, Visa (toim.): *Leijonalippu merellä*. Pori: EITA Oy, 1983. ISBN 951-95781-1-0.

### Viitteet

1. ↑  Auvinen, 1983 s. 117

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **R-luokan vartiovene**.
* Vartiovene 55
* YouTube: Vartiovene Röyttä
Skip Bayless maaliskuussa 2014.
**John Edward "Skip" Bayless II** (s. 4. joulukuuta 1951 Oklahoma City, Oklahoma, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen näyttelijä, urheilutoimittaja ja televisiopersoona. Hän on työskennellyt ESPN-urheilukanavan toimituksessa useissa eri tehtävissä täysipainoisesti vuodesta 2004 lähtien.

Kärkkäistä mielipiteistään ja kommenteistaan tunnettu Bayless on yksi Pohjois-Amerikan urheilupiirien kiistellyimmistä henkilöistä. Hänen vastaväittelijänään toimii usein kanavan toinen kiistelty toimittaja Stephen A. Smith.

Vanderbiltin yliopistosta valmistunut Bayless on ESPN:n lisäksi työskennellyt myös muun muassa Chicago Tribunen ja Los Angeles Timesin toimituksissa.

Lähteet
-------

1. ↑  Skip Bayless Internet Movie Databasessa. (englanniksi) Viitattu 4.12.2018.


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Yhdysvallat

 |

 |
**Fermat'n pienen lauseen** mukaan kaikilla alkuluvuilla *p* ja kaikilla kokonaisluvuilla *a* on voimassa 

a^{p}\equiv a{\pmod {p}}
eli *ap* on kongruentti *a*:n kanssa modulo *p*. 

Toisinaan lause esitetään seuraavassa muodossa: 
jos *p* on alkuluku ja *a* on kokonaisluku joka ei ole *p*:n monikerta, niin tällöin

a^{{p-1}}\equiv 1{\pmod {p}},
toisin sanoen *a**p*–1 – 1 on jaollinen *p*:llä. 

Tätä teoreemaa kutsutaan Fermat'n pieneksi lauseeksi erotuksena Fermat'n suuresta lauseesta. Fermat'n pieni lause on perustana Fermat'n alkulukutestille.

Historiaa
---------

Pierre de Fermat keksi lauseensa vuonna 1636. Se esiintyi eräässä hänen kirjeessään, joka on päivätty 18.10.1640, uskotulleen Freniclelle seuraavasti: *p* jakaa *a**p*−1 − 1 aina kun *p* on alkuluku ja *a* ja *p* ovat keskenään jaottomia kokonaislukuja.

Kiinalaiset matemaatikot keksivät hypoteesin (toisinaan kutsuttu nimellä kiinalainen hypoteesi,) jonka mukaan *p* on alkuluku jos ja vain jos 

{\displaystyle 2^{p}\equiv 2{\pmod {p}}}. 

eli 2*p* – 2 on jaollinen *p*:llä.

On totta, että jos *p* on alkuluku, on voimassa {\displaystyle 2^{p}\equiv 2{\pmod {p}}} (erikoistapaus Fermat'n pienestä lauseesta). Kääntäen tämä ei kuitenkaan päde, esimerkkinä tapaus *p* = 341, joka ei ole alkuluku.

On laajasti uskottu, että kiinalainen hypoteesi keksittiin noin 2000 vuotta ennen Fermat'n keksintöä. On huomattavaa, että vaikka hypoteesi on osittain väärä, tunsivat jo antiikin matemaatikot väitteen.

Lähteet
-------

* Rosen, Kenneth H.: *Elementary Number Theory and Its Applications*, s. 148–149. Reading, Massachusetts: Addison-Wesley, 1984. ISBN 0-201-06561-4. (englanniksi)

Viitteet
--------

1. ↑  Metsänkylä, Tauno & Näätänen, Marjatta: *Algebra*, s. 75. Helsinki: Limes ry, 2003. ISBN 951-745-200-4.
**Maakirjatalo** oli verotuksen perustana olleen maakirjan kiinteistöyksikkö, jolla oli oma pysyvä verolukunsa. Maakirjatalo oli maata viljelevä tai muuta alkutuotantoa harjoittava maatila, johon kuului rakennuksia ja erilaisia tiluksia, ja se oli manttaaliinpantu.

Maakirjojen laadinta alkoi 1500-luvulla ja ne tulivat tarpeettomiksi, kun maaverot vuoden 1925 alussa lakkautettiin. Maakirjojen tiedot kiinteistöistä siirrettiin maarekisteriin, jolloin maakirjatalot siirtyivät maarekisterin kiinteistöyksiköiksi. Maarekisterin pito lopetettiin 1985, ja sen korvasi kiinteistö­rekisteri. Vanhat talonnumerot ovat kuitenkin yhä yleensä käytössä kiinteistö­tunnuksen osana, ryhmä­­tunnuksena.

Talo
----

Lakikielessä ja ammatillisessa käytössä maarekisteriin merkittyä itsenäistä maatilaa kutsuttiin lyhyesti taloksi. Yleiskielessä se tarkoittaa edelleen maatilaa rakennuksineen. Aiemmin taloa käytettiin Suomessa maanomistuksen ja maatilan kameraalisen suuruuden yksikkönä. Se merkittiin maakirjaan omalla numerollaan ja veroluvullaan. Siihen kuului yleensä, mutta ei välttämättä aina rakennuksia. Tällainen talo saattoi koostua useammasta tilasta.

Monet talot syntyivät yksinäistaloina tai monen perheen tai henkilön hallitsemina taloryhminä. Taloista ja taloryhmistä muodostui kylä, jonka yhteisiin maihin ja vesiin niillä oli käyttöoikeus kyläosuutensa suuruuden mukaisesti. Talot olivat myös aikoinaan maaverotuksen veroyksikköjä. Verotuksessa pyrittiin saamaan kokonaiset eli täystalot samanarvoisiksi siten, että erilaatuisesta maasta huolimatta veroluku oli oikeudenmukainen. Tähän käytettiin esimerkiksi sarkajakoa. Aikaisemmin täystalo vastasi yhtä vanhaa manttaalia. Tällöin veroyksikkönä voitiin käyttää talolukua ja manttaalia toistensa asemesta. Molemmat mittasivat talon suuruutta. Myöhemmin verotusta tarkennettiin ja manttaalista tuli talon kameraalisen suuruuden mittayksikkö.

Lähteet
-------

1. 1 2  *Otavan iso tietosanakirja*. Osa 5, palsta 1093, hakusana maakirjatalo. Helsinki: Otava, 1963.
2. ↑  Kiinteistörekisterilaki, 392/1985, 19 §.
3. ↑  JHS 187 Tunnussuositusten koontisuositus  10.4.2014. Julkisen hallinnon tietohallinnon neuvottelukunta (JUHTA).  Arkistoitu 2.4.2015. Viitattu 17.3.2015.
4. 1 2  *Nykysuomen sanakirja,* WSOY 1951–1961, hakusana talo.
5. ↑  *Kielitoimiston sanakirja,* Kotimaisten kielten tutkimuskeskus 2006, ISBN 978-952-5446-20-3, hakusana talo.
6. 1 2  *Otavan iso tietosanakirja*. Osa 8, palsta 1037, hakusana talo. Helsinki: Otava, 1964.
7. 1 2  *Iso tietosanakirja*. Osa 13, palstat 532–533, hakusana talo. Helsinki: Otava, 1937.
Metateesin mekanismi
**Alkeenien metateesi** on katalysoitu kemiallinen reaktio, jossa alkeenien substituentit vaihtavat paikkaa, esim.:

2Ph-CH=CH2 → PhCH=CHPh + CH2=CH2
Reaktioon tarvittava katalyytti on metallikarbeenikompleksi, esim. Grubbsin katalyytti (PPh3)2Cl2Ru=CHCH=CHPh.

Reaktion mekanismin selvittämisestä annettiin vuoden 2005 Nobelin kemianpalkinto. Vinyylialkeeneille se on seuraava. Karbeenikompleksi (M=CHCHR1) muodostaa lähtöainealkeenin (R2CHCH2) kanssa metallasyklobutaanin (neliatominen rengas, jossa yksi metalli), joka hajoaa takaisin alkeeniksi ja karbeenikompleksiksi, paitsi että substituentit ovat vaihtaneet paikkaa: tuote on alkeeni R1CHCHR2 ja metallikarbeenikompleksi M=CH2. Kun kompleksi vaihtaa samalla tavalla karbeeninsa, muodostuu eteeniä ja lisää R1-kompleksia, joka aloittaa syklin alusta. Lopulta kaikki R-vinyylialkeeni on muuttunut raskaammaksi R1R2-alkeeniksi ja eteeniksi, joka kaasuna haihtuu pois ja ajaa reaktion loppuun asti.

Menetelmä on yksi niistä tärkeistä reaktioista, jolla pienemmistä molekyyleistä voi rakentaa suurempia.
**Thomas Diethart** (s. 25. helmikuuta 1992) on itävaltalainen mäkihyppääjä, joka saavutti joukkuekilpailussa olympiahopeaa vuonna 2014. Hän edusti UVB Hinzenbach -seuraa.

Mäkihypyn maailmancupissa Diethart kilpaili ensimmäisen kerran Innsbruckissa tammikuussa 2011 sijoittuen 28:nneksi. Kymmenen parhaan joukkoon hän sijoittui ensimmäisen kerran joulukuussa 2013 oltuaan Engelbergissä neljäs. Ensimmäisen palkintosijansa hän saavutti viikkoa myöhemmin Oberstdorfissa oltuaan kolmas. Ensimmäisen voittonsa hän saavutti Garmisch-Partenkirchenin uudenvuodenpäivän kilpailussa 2014. Hän voitti myös Bischofshofenin kilpailun ja samalla myös mäkiviikon kokonaiskilpailun. Ensimmäisissä aikuisten arvokilpailuissaan, Sotšin olympialaisissa, hän sijoittui normaalimäessä neljänneksi ja saavutti Itävallan joukkueessa hopeaa. Saman vuoden lentomäen MM-kilpailuissa Harrachovissa hän oli yhdeksäs. Maailmancup-kauden 2013–2014 kokonaispisteissä hän oli kahdeksas. Kaudella 2014–2015 hänen paras maailmancupin osakilpailusijoituksensa oli Kuopion 14. sija. Seuraavina kausina hän ei kilpaillut maailmancupissa. Marraskuussa 2017 hän kaatui Ramsaun mäessä ja sai vakavan aivotärähdyksen.

Continental Cupissa hän on saavuttanut yhden voiton helmikuussa 2011.

Diethart lopetti uransa mäkihyppääjänä keväällä 2018.

Thomas Diethart teki paluun kilpailuihin syksyllä 2021.*lähde?*

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Thomas Diethart Kansainvälinen hiihtoliitto (FIS).  (englanniksi)
2. ↑  Mäkiviikon voittaja loukkaantui vakavasti.  *Helsingin Sanomat*, 1.12.2017, s. A37.
3. ↑  Mäkiviikon voitto ja karmeita kaatumisia – Thomas Diethart lopettaa uransa *mtv.fi*.  Arkistoitu 25.4.2018. Viitattu 24.4.2018.