Ludvig I, kuva 1300-luvulta.
**Ludvig I** (ransk. *Louis*; 23. heinäkuuta 1339 Vincennes, Ranska – 20. syyskuuta 1384 Bisceglie, Napolin kuningaskunta) oli ranskalainen prinssi, Anjoun herttua sekä Provencen ja Mainen kreivi, joka julistautui vuonna 1382 Napolin kuningaskunnan kuninkaaksi saamatta sitä kuitenkaan haltuunsa. Hän oli myös Ranskan sijaishallitsija 1380-luvun alussa.

Elämänvaiheet
-------------

Ludvig oli Ranskan kuninkaan Juhana II:n toiseksi vanhin poika. Hänen äitinsä oli Böömin prinsessa Bonne. Ludvigin veljiä olivat Ranskan kuningas Kaarle V, Burgundin herttua Filip Rohkea ja Berryn herttua Juhana.

Nuori Ludvig annettiin vuonna 1254 panttivangiksi Navarran kuningas Kaarle Pahalle. Ludvig osallistui vuonna 1356 tappiolliseen Poitiers’n taisteluun englantilaisia vastaan. Samana vuonna hän sai läänityksikseen Anjoun ja Mainen kreivikunnat. Vuonna 1360 hänen isänsä Juhana II korotti Anjoun perinnölliseksi herttuakunnaksi. Ludvig luovutettiin vuoden 1360 Brétignyn rauhansopimuksen nojalla Englantiin kuningas Edvard III:n panttivangiksi, mutta hän onnistui pakenemaan takaisin Ranskaan vuonna 1363. Veljensä Kaarle V:n hallitsijakaudella hän toimi vuodesta 1364 Languedocin ja vuodesta 1369 myös vähitellen takaisinvallatun Guyennen maakunnan käskynhaltijana (*lieutenant général*). Ludvig taisteli englantilaisia vastaan ja alisti kovin ottein englantilaismieliset alueet, erityisesti Bretagnen. Kaarle V:n kuoltua vuonna 1380 Ludvig toimi alaikäisen veljenpoikansa Kaarle VI:n sijaishallitsijana.

Niin sanotun suuren skisman puhjettua Ludvig asettui tukemaan vastapaavi Klemens VII:tä, joka lupasi luoda hänelle vastapalvelukseksi Keski-Italiaan oman "Adrian kuningaskunnan". Vuonna 1380 Napolin lapseton kuningatar Johanna I, joka oli myös Klemens VII:n tukija, adoptoi Ludvig I:n kruununperillisekseen. Napolin perimysjärjestyksestä syrjäytetty Johannan kaukainen sukulainen Kaarle Durazzolainen sai tukijakseen paavi Urbanus VI:n, joka kruunasi hänet Napolin kuninkaaksi Roomassa vuonna 1381 nimellä Kaarle III. Kaarle valtasi Napolin ja syrjäytti Johanna I:n ennen kuin Ludvig ehti tulla armeijoineen tämän apuun. Klemens VII kruunasi vuorostaan Ludvigin Sisilian (Napolin) ja Jerusalemin kuninkaaksi Avignonissa 30. toukokuuta 1382. Ludvig otti vuonna 1382 haltuunsa Johanna I:n valtakuntaan kuuluneen Provencen ja Forcalquier’n kreivikunnan. Hän lähti kesäkuussa 1382 Etelä-Italiaan sotaretkelle Kaarlea vastaan, mutta kuoli vuonna 1384 ehtimättä saada Napolia käsiinsä. Hänet haudattiin Angersin katedraaliin Ranskassa.

Ludvig I:stä polveutui niin sanottu nuorempi Anjou-suku. Hänen puolisonaan oli vuodesta 1360 Marie de Blois, jonka isä oli Blois’n kreivi Kaarle. Ludvigin läänitykset ja arvonimet peri hänen poikansa Ludvig II, joka jatkoi taistelua Napolin valtaistuimesta.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11 12  Louis I (englanniksi) *Encyclopædia Britannica Online*. Viitattu 9.10.2023.
2. 1 2 3 4 5 6  Anjou, House of (englanniksi) *The Grove Encyclopedia of Medieval Art and Architecture* (2012), Oxford Reference. Viitattu 20.10.2023.
3. ↑  Bona of Bohemia (1315–1349) (englanniksi) *Women in World History: A Biographical Encyclopedia* (2002), Encyclopedia.com. Viitattu 16.10.2023.
4. 1 2 3 4 5  Louis Ier (ranskaksi) *Encyclopédie Larousse*. Viitattu 20.10.2023.
5. 1 2 3 4  *Nordisk familjebok* (1912), s. 1257 (ruotsiksi) Runeberg.org. Viitattu 20.10.2023.
6. ↑  Charles III (englanniksi) *Encyclopædia Britannica Online*. Viitattu 20.10.2023.
7. ↑  County of Provence (englanniksi) *Dynasties of the World* (2002), Oxford Reference. Viitattu 20.10.2023.
8. ↑  Marie of Guise (d. 1404) (englanniksi) *Women in World History: A Biographical Encyclopedia* (2002), Encyclopedia.com. Viitattu 16.10.2023.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Ludvig I (Anjou)** Wikimedia Commonsissa