recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**BERAS-hanke** (Building Ecological Regenerative Agriculture and Societies) on EU-rahoitteinen luomutuotannon kehityshanke, joka keskittyy luomutilojen ravinteiden kierrätyksen tehostamiseen ja täten pyrkii vähentämään Itämereen kohdistuvaa ravinnekuormitusta. 

Hankkeeseen on valittu luomutiloja, joiden toimintaa ja ravinnetaloutta kehitetään kestävämpään suuntaan. Ravinteita kierrättävä maatalous tarkoittaa tuotantoa, jossa maatiloilla pyritään kierrättämään ravinteita ja tuotantopanoksia, kuten lantaa sekä rehua. Kansainvälisessä BERAS-hankkeessa on Suomesta mukana yhdeksän kierrättävää maatilaa, joiden toimia seurataan ja kehitetään. Paikallisen Beras-toiminnan tukemiseksi perustetaan kaikkiin projektiin osallistuviin Itämeren alueen maihin Lähiluomukeskus. Suomen Lähiluomukeskus (BERAS Implementation Center) sijaitsee Loimaalla, yhteistyössä Heikkilän luomutilan ja Sarka-museon kanssa. Suomen maatalousmuseo Sarkaan on luotu Luomu -teemakierros, jonka yhteyteen voi liittää tilavierailun luomutilalle. 

Beras-keskuksesta tulee löytymään omaan työhön sovellettavaa tietoa nykyaikaisen teknologian ja maatalouden ympäristösuojelun yhdistämisestä mielekkäästi ja taloudellisesti kannattavasti. Arjen valintoihin saa tietoa kierrättävän luomutuotannon eri vaiheista, aina ekologisista perusteista kuluttajan ruokalautaselle saakka. Ravinteiden tehokkaammalla kierrätyksellä voidaan vähentää maatalouden aiheuttamaa ravinnekuormitusta vesistöihin ja Itämereen sekä parantaa alueellista ravinnetasapainoa. Maataloudesta syntyvä typpi- ja fosforikuorma aiheuttavat Itämeressä rehevöitymistä, mikä ilmenee muun muassa leväkukintoina ja pohjaveden happikatona. 

Projektin yhteistyökumppaneina ovat ministeriöt, paikallisviranomaiset, neuvontaorganisaatiot, yliopistot ja tutkimuslaitokset, kansalaisjärjestöt sekä liiketoimintasektori koko Itämeren alueelta, mukaan lukien myös Venäjä ja Norja. Suomessa hankkeessa ovat mukana Helsingin Yliopiston maataloustieteen laitos, MTT, Suomen ympäristökeskus sekä Uudenmaan ELY-keskus.

Lähteet
-------

* 
* (Arkistoitu – Internet Archive)
* 

### Viitteet

1. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive)
Parsman II Urhea
**Parsman II Urhea** (georg. ფარსმან II ქველი) eli **Pharasmanes II** oli Iberian eli Kartlin (nykyisen Georgian itäosan) kuningas. Hän hallitsi samaan aikaan kuin Rooman keisari Hadrianus (vallassa 117–138). Professori Cyril Toumanoff on ehdottanut vuosia 116–132 hänen hallintonsa ajankohdaksi. Hänestä kerrotaan useissa antiikin teoksissa ja hänet voidaan liittää keskiaikaisen georgialaisen perinteen nimeen Parsman Kueli, "urhea" tai "hyvä". 

Keskiaikaisten georgialaisten vuosikirjojen mukaan Parsman Kueli hallitsi yhdessä Parsman Avazin kanssa diarkkina (yhdessä lähteessä on ylimääräinen pari Rok ja Mirdat), mutta useat nykytutkijat pitävät Iberian diarkiaa epätodennäköisenä, sillä aikalaiskertomukset eivät sitä tunne. Parsmanin sanotaan olleen edeltäjänsä Amazasp I:n poika. Hänen sanotaan menneen naimisiin Armenian kuninkaan tyttären Ghadanan kanssa (kuninkaan on täytynyt olla Vologases I). Keskiaikaisen teoksen *Kuninkaiden elämä* mukaan yhteishallitsijoiden perinteinen ystävyys rikkoutui Mirdatin iranilaisen vaimon yllytysten vuoksi. Toumanoff pitää kertomusta heijasteena Iberian kuningas Parsman I:n ja hänen veljensä Armenian kuningas Mithridateen välisestä vihollisuudesta, josta on historiallisia todisteita. Kronikka jatkuu kertomuksella armenialais–roomalaisesta liittoumasta ja sen hyökkäyksestä Persian tukemaan Iberiaan, jossa Parsman sai surmansa.

Ajan klassiset kirjailijat, joilla oli vahvempi historiallinen tausta, keskittyvät Parsmanin vaivautuneisiin Rooman-suhteisiin. Hän kieltäytyi vuonna 129 kunnianosoituksista idässä kiertelevää keisari Hadrianusta kohtaan ja sai alaanit hyökkäämään viereisiin Rooman provinsseihin päästämällä heidät kulkemaan valtakuntansa läpi, vaikka keisari oli lähettänyt hänelle hienompia lahjoja – mukaan lukien elefantin – kuin kenellekään muulle idän kuninkaalle. Närkästyksissään Hadrianus puki 300 rikollista kullalla kirjailtuihin kaapuihin, jotka kuuluivat Parsmanin antamaan vastalahjaan, ja lähetti heidät hänen luokseen. Antiikin lähteiden mukaan Parsman teki lopulta arvokkaan vierailun Hadrianuksen seuraajan Antoninus Piuksen luokse. Tämä Pharasmanes saattoi kuitenkin olla Pharasmanes III, Pharasmanes II:n mahdollinen pojanpoika.

Lähteet
-------

1. 1 2  Toumanoff, Cyril: Chronology of the Early Kings of Iberia.  *Traditio*, 1969, nro 25.
2. ↑  Rapp, Stephen H: *Studies In Medieval Georgian Historiography: Early Texts And Eurasian Contexts*, s. 289–290. Peeters Publishers, 2003. ISBN 90-429-1318-5.


|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
|   | Edeltäjä:**Amazasp I** | **Iberian kuningas**116–132 | Seuraaja:**Ghadam** |
**Iringan yliopisto** (engl. *University of Iringa*, UOI, swahiliksi *Chuo Kikuu cha Iringa*) on Tansanian Iringassa toimiva yliopisto. Se toimi vuoteen 2013 asti osana maanlaajuista luterilaisen kirkon omistamaa Tumaini-yliopistoa mutta on nyt Tansanian yliopistokomission akkreditoima itsenäinen oppilaitos, jossa on noin 4 000 opiskelijaa. Yliopiston omistaa edelleen Tansanian evankelisluterilainen kirkko.

Historiaa
---------

Iringan yliopisto perustettiin vuonna 1994 nimellä *Iringa Lutheran College and Seminary*. Vuosina 1997–2013 se oli osa Tumaini-yliopistoverkostoa nimellä *Tumani University, Iringa University College (IUCo)*.

University of Iringa käsittää kuusi tiedekuntaa:

* taiteiden ja sosiaalitieteiden tiedekunta
* liiketaloustieteiden tiedekunta
* oikeustieteellinen tiedekunta
* luonnontieteellinen ja kasvatustieteellinen tiedekunta
* teologinen tiedekunta
* psykologian tiedekunta.

Tiedekunnat tarjoavat sekä akateemisia perus- että jatkotutkintoja ja lisäksi lyhyempiä diploma- ja certificate-tutkintoja.

Suomen Lähetysseura rahoitti Iringan yliopiston digitaalista oppimiskeskushanketta Suomen valtion kehitysyhteistyövaroin vuoden 2012 lopussa päättyneessä hankkeessa. Lähetysseura on tukenut myös Iringan yliopiston edeltäjiä sekä Tumani-yliopistoa läpi vuosien. Yliopistossa on työskennellyt myös useita suomalaisia opettajia.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  University of Iringa, viitattu 2.2.2015.
2. ↑  Seppälä, Jari: Kohti lukemisen kulttuuria Tansaniassa: Iringan yliopistoon on rakennettu digitaalinen oppimiskeskus, Suomen Lähetysseura 26.3.2013, viitattu 2.2.2015. (Arkistoitu – Internet Archive)
3. ↑  [vanhentunut linkki]Tansania-maaesite (Arkistoitu – Internet Archive), Suomen Lähetysseura, viitattu 2.2.2015.
4. ↑  Tomi Iringan yliopistolla, Helsingin yliopiston tietojenkäsittelytieteen laitos 1.6.2010, viitattu 2.2.2015.
5. ↑  Iringan matkalla tutustumista hienoihin tansanialaisiin projekteihin, Hakuna Matata -blogi 29.4.2013, viitattu 2.2.2015.
BequiaSaaren suurin kaupunki Port Elizabeth.

|  |  |
| --- | --- |
| Sijainti | 
Saint Vincent ja Grenadiinit |
| Saariryhmä | 
Pohjois-Grenadiinit |
| Korkein kohta | 
148 mView and modify data on Wikidata  |
| Pinta-ala | 
18 km² |

Väestö| Asukasluku | 
4 300 |

Karttamuokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa WikidataaTietolaatikon dokumentaatioNäytä Wikidatasta tulevat arvot

Bequia sijaitsee Kingstownista suoraan etelään.
Moonhole, pieni ekologinen yhteisö Bequian eteläosassa.
**Bequia** [ˈbɛkweɪ] on Saint Vincent ja Grenadiinien saarivaltioon kuuluva saari Pohjois-Grenadiinien saariryhmässä Karibianmeren itäosassa. Sen pinta-ala on 18 neliökilometriä, mikä tekee siitä Grenadiinien saariston toiseksi suurimman saaren Grenadalle kuuluvan Carriacoun jälkeen. Bequia sijaitsee noin 15 kilometriä etelään Saint Vincent ja Grenadiinien pääkaupungista Kingstownista.

Bequian perinteinen elinkeino on ollut ryhävalaiden pyynti harppuunoin, ja saari on yksi harvoista paikoista maailmassa joissa valaanpyynti on yhä hyvin rajoitetusti sallittua, helmikuusta toukokuuhun vain muutamille paikallisille valaanpyytäjille.

Nykyisin Bequian pääelinkeino on matkailu. Saarella vierailee monia pienempiä risteilyaluksia ja purjeveneitä ja yhä enemmän myös lentäen saapuvia turisteja, erityisesti sukellusharrastajia. Suurimman kaupungin Port Elizabethin lähellä on hiekkaranta *Princess Margaret Beach*, joka nimettiin läheisen Mustiquen saaren kuuluisimman loma-asukkaan, Englannin prinsessa Margaretin mukaan. Lentokenttänä toimii saaren eteläosaan vuonna 1992 avattu James F. Mitchell International Airport.

Lähteet
-------

1. ↑  Charles, Jacqueline: Eastern Caribbean whalers follow a 139-year-old tradition, now under siege, The Miami Herald 16.4.2014. Viitattu 7.9.2015.
2. 1 2  Cameron, Sarah: "Bequia", *Caribbean Islands, 17th edition*, s. 781–783. Footprint, 2007. ISBN 978 1 904777 97 7.  (englanniksi)

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Bequia
**Beram Kayal** (usein myös muodossa **Biram Kayal**; hepr. ‏בירם כיאל‎‎; s. 2. toukokuuta 1988 Jadeidi) on israelilainen jalkapalloilija, joka edustaa kotimaassaan Bnei Sakhninia. Oikeajalkainen Kayal on pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja. Hän pelaa myös Israelin jalkapallomaajoukkueessa.

Ura
---

### Seurajoukkueura

Kayalin kasvattajaseura on hänen kotimaansa Maccabi Haifa, jota hän edusti pääsarjassa vuodet 2006–2010. Israelissa Kayal voitti kahdesti kotimaansa mestaruuden ja kerran Toto Cupin.

Kesällä 2010 Kayal siirtyi Skotlannin Valioliigan Celtic FC:hen. Celticissä Kayal pelasi Mestareiden liigaa sekä voitti Skotlannin mestaruuden neljästi: kausina 2011–2012, 2012-2013, 2013-2014 sekä 2014–2015, jolloin tosin jätti seuran kesken kauden. Skotlannin Cupin hän voitti 2011 ja 2013. Ensimmäisen maalinsa Mestareiden liigassa Kayal iski lokakuussa 2013 AFC Ajaxin verkkoon. Kauden 2010–2011 jälkeen hänet valittiin Skotlannin Valioliigan tähdistöön. Yhteensä Kayal pelasi Celticissä 86 liigaottelua tehden kaksi maalia.

Tammikuussa 2015 Kayal siirtyi Englannin mestaruussarjan Brighton & Hove Albioniin. Hän pelasi kahden ja puolen kauden aikana 83 mestaruussarjaottelua ja onnistui kolme kertaa maalinteossa. Kaudesta 2017–2018 lähtien Brighton on pelannut Valioliigassa, jossa Kayal on tehnyt 37 ottelussa yhden maalin. Syyskaudella 2019 hän pelasi kuusi mestaruussarjaottelua lainasopimuksella Charltonissa.

### Maajoukkueura

Lähes kaikkia Israelin nuorten maajoukkueita edustanut Kayal debytoi Israelin jalkapallomaajoukkueessa syyskuussa 2008 MM-karsintaottelussa Sveitsiä vastaan. Ensimmäisen maajoukkuemaalinsa Kayal teki Latviaa vastaan vuonna 2011 EM-karsintaottelussa ja toisen maalinsa Kansojen liigan ottelussa Skotlantia vastaan marraskuussa 2018. Hän on pelannut 45 maaottelua.

Lähteet
-------

* Beram Kayal Transfermarkt-sivustolla (englanniksi)
* 

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.
**Siirtäminen** eli **porttaaminen** (engl. *porting*) ohjelmoinnissa tarkoittaa ohjelman muokkaamista alustalta toiselle, joka on erilainen kuin johon se on alun perin suunniteltu. Eroja voivat olla suoritin, käyttöjärjestelmä, käytetyt ohjelmakirjastot ja niin edelleen.

Ohjelma on *siirrettävissä*, mikäli siirtoon tarvittava työmäärä on pienempi kuin ohjelman toteuttaminen alusta alkaen uudelleen.

Usein siirretystä ohjelmaversiosta puhutaan *käännöksenä* toiselle alustalle.

Menetelmiä
----------

Siirtäminen voi vaatia käytettyjen alustakohtaisten toimintojen korvaamista toisilla, ohjelmakoodin uudelleenjärjestelyä alustan *abstraktoimiseksi* (tarpeen mikäli eri alustoja on tarkoitus tukea jatkossa) sekä laajempaa ohjelman uudelleen suunnittelua (esim. käyttöliittymän sovittaminen peliohjaimelle, kosketusnäytölle tai hiirelle sopivaksi).

Siirtämistä voi edeltää laajamittainen refaktorointi, jotta siirtämisessä tarvittavat toimenpiteet helpottuvat.

Vaadittava työmäärä voi vaihdella suuresti myös huolimatta siirtämiseen soveltuvan ohjelmointikielen käytöstä. UNIX/32V-käyttöjärjestelmän tekijät kirjoittivat:

> »[t]he (Bourne) shell [...] required by far the largest conversion effort of any supposedly portable program, for the simple reason that it is not portable.» 
> 
>

Katso myös
----------

* Alustariippumattomuus
* Lähdekoodi

Lähteet
-------

1. ↑  Thomas B. London and John F. Reiser (1978). A Unix operating system for the DEC VAX-11/780 computer. Bell Labs internal memo 78-1353-4.

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäiset artikkelit: en:Porting & en:Software portability
**Suomen Mallaswhiskyseura ry** on perustettu vuonna 1998, ja se on Suomen ensimmäinen rekisteröity whiskyseura. Seuran kotipaikka on Helsinki, mutta sen toiminta on laajentunut ympäri Suomea.

Seuran tavoitteena on edistää erityisesti skotlantilaista mallasviskikulttuuria Suomessa. SMWS kerää tietoa mallaswhiskyistä, niiden valmistuksesta, käyttötavoista, historiasta, tislaamoista, raaka-aineista sekä henkilöistä, jotka ovat merkittävästi vaikuttaneet whiskykulttuurin kehittymiseen.

Suomen Mallaswhiskyseura levittää whiskytietoisuutta erilaisin tiedottein ja tilaisuuksin sekä järjestää viskitastingtilaisuuksia niin jäsenilleen kuin laajemmalle yleisölle.

Suomen Mallaswhiskyseuran alaisuuteen kuuluu useita paikallisklubeja. Paikallisklubin perustamiseen tarvitaan vähintään viisi SMWS ry:n jäsentä. Paikallisklubeja toimii Hämeenlinnassa, Järvenpäässä, Kotkassa, Kuopiossa, Lahdessa, Mikkelissä, Pieksämäellä, Pietarsaaressa, Raahessa ja Tampereella. Myös Helsingin Ruoholahdessa toimii oma paikallisklubi.

Suomen Mallaswhiskyseuran presidenttinä toimii Mika Jansson. Suomen Mallaswhiskyseuran entinen presidentti Antti Tuuralan ylläpitää Virtuaalinen viskikaappi –sivustoa, jonka keskusteluforumilla myös seuran jäsenet ovat aktiivisia. Itse keskustelufoorumi on kuitenkin riippumaton Suomen Mallaswhiskyseurasta.

Lähteet
-------

* Suomen Mallaswhiskyseuran kotisivut
*
**Suomen Maallikkotuomarit ry** (ruots. *Finlands Lekmannadomare rf*, kevääseen 2013 saakka **Suomen lautamiehet ry**, *Finlands nämndemän rf.*) on vuonna 1971 perustettu, Espoossa kotipaikkaansa pitävä lautamiesten valtakunnallinen edunvalvontajärjestö.

Yhdistys perustettiin 22.3.1971 Annankadun käräjätalossa Helsingissä. Perustamiskokouksessa paikalla oli 13 Espoon ja Helsingin maalaiskunnan eli nykyisen Vantaan kihlakunnan oikeuksien lautamiestä. Yhdistyksen ensimmäinen hallituksen puheenjohtaja oli herastuomari Ragnar Kanerva (Espoo). Yhdistykseen kuuluu kunniajäseniä, henkilöjäseniä, paikallisia lautamiesyhdistyksiä ja -toimikuntia kuten mm. Helsingin Lautamiesyhdistys ry.

Suomen lautamiehet järjesti Helsingissä 24.–25.10.2009 ensimmäisen Euroopan yhteisön jäsenvaltioiden välisen maallikkotuomariforumin Lay Judge Forum 2009.

Maallikkotuomariyhteistyö EU:n alueella on vuosien saatossa tiivistynyt. Yhteistyön tuloksena eri maiden maallikkotuomarijärjestöjen edustajat allekirjoittivat 11. päivänä toukokuuta 2012 Brysselissä yhteisesti hyväksytyn EU-Maallikkotuomari-perusasiakirjan. Allekirjoituspäivä nimettiin European Day of Lay Judges[vanhentunut linkki]. Eurooppalainen maallikkotuomareiden yhdistysten verkosto, ENALJ perustettiin vuonna 2012 Berliiniin (Saksa) voittoa tavoittelemattomaksi järjestöksi, joka toi yhteen kansallisten maallikko- ja kunniatuomareiden järjestöt. Yhdistyksen päätavoitteena on turvata ja vahvistaa kansalaisten osallistumista lainkäyttövaltaan "perusperiaatteena missä tahansa demokraattisessa yhteiskunnassa" (Euroopan peruskirja), joka on riippumaton eri oikeusjärjestelmistä. Yhdistyksessä on tällä hetkellä 20 yhdistystä 14 Euroopan maasta.

Yhdistys muutti nimeään vuosikokouksessaan 17.3.2013. Uusi nimi on Suomen Maallikkotuomarit ry.

Yhdistys julkaisee *Maallikkotuomari*-lehteä, joka ilmestyy kaksi kertaa vuodessa.

Puheenjohtajat
--------------

* Ragnar Kanerva 1971–1972
* Kirsti Zilliacus 1973–1979
* Ilmari Tulenheimo 1980–1984
* Heikki Jalo 1985–1990
* Hilkka Isoaho 1991–1994
* Osmo Ranta-aho 1995–1999
* Liisa Temisevä 2000–2005
* Matti Laukkanen 2006–2013
* Jouni Elomaa 2014-2020
* Janne Heilimä 2020-

Lähteet
-------

1. ↑  Yhdistysnetti - yhdistyksen perustiedot: Suomen Maallikkotuomarit ry, Finlands Lekmannadomare rf PRH:n Yhdistysrekisteri, yhdistysrekisteri.prh.fi. Viitattu 30.8.2013.

Aiheesta muualla
----------------

* Suomen Maallikkotuomarit
* Helsingin Lautamiesyhdistys ry
* European Network of Associations of Lay Judges - ENALJ
* Maallikkotuomari-lehti/
**Werner Bros.** on tamperelainen musiikkiyhtye, joka on perustettu vuonna 1987.

Historia
--------

Werner Bros. perustettiin Tampereella vuonna 1987. Ensimmäisessä kokoonpanossa soittivat Juhani "Juuso" Pajula sekä veljekset Jari ja Jouni Tuukkanen. Esiintymiset alkoivat katusoitosta laajentuen noin sataan vuotuiseen keikkaan ympäri Suomea. Yhtye oli 1988 mukana Tampereen kulttuuridelegaatiossa ystävyyskaupunki Odensen 1000-vuotisjuhlilla. Werner Bros. on esiintynyt useita kertoja televisiossa, muun muassa Juice Leskisen juontamassa "Värillä on väliä" -ohjelmassa, Levyraadissa ja *BumtsiBum!*-ohjelmassa Halavatun papat -yhtyeen kanssa. He ovat esiintyneet myös viihdeohjelmassa nimeltä *Titta Poo*. Werner Bros. on julkaissut muutamia levyjä uransa aikana. Yhtye sai 1990 Tampereen Nuorkauppakamarin myöntämän Tamperelainen kulttuuriteko -palkinnon. Werner Bros. voitti parhaan miessivuosan Jussi-palkinnon elokuvasta *Iskelmäprinssi* (1991).

Perustajajäsenet
----------------

* Jouni Tuukkanen (k.1996)
* Juhani "Juuso" Pajula
* Jari Tuukkanen

Nykyiset jäsenet
----------------

* Jari Tuukkanen
* Juhani Ruponen
* Jyrki Tuukkanen
* Tuure Tuukkanen
* Jaakko Tuukkanen
* Pasi Tuukkanen

Diskografia
-----------

* *Untolan jukeboksi*  (1991)
* *Siku siku*  (1999)
* *Ramona*  (2002)
* Aina haaveissain (2005)

Lähteet
-------

1. ↑  Tuukkanen, Jari: Werner Bros. Historia  3.6.2009. Werner Bros..  Arkistoitu 5.7.2018. Viitattu 12.11.2017.
2. ↑  Iskelmäprinssi (S)  12.6.2013. Yle Teema. Viitattu 12.11.2017.
Parson’s Lodge.
**Parson’s Lodge** on vanha tykkipatteri ja linnake Gibraltarilla lähellä Rosia Baytä. Paikan rakensivat aluksi espanjalaiset ja sittemmin sitä käyttivät britit.

Historia
--------

Espanjalaiset rakensivat paikalle alun perin muurin jo vuonna 1333 ja sitä paranneltiin vuonna 1627. Brittien vallattua Gibraltarin he tajusivat sen tärkeyden hieman pohjoisempana sijaitsevalle ankkuripaikalle. Paikka sai nykyisen nimensä vuonna 1761 ja se oli viittaus erääseen varuskunnan kirjaston kirjaan. Noin kolmenkymmenen vuoden päästä paikalle hankittiin parempia tykkejä, jotka saattoivat ampua noin kolmen kilometrin päähän. Ne olivat käytössä 1890–luvun lopulle. Tykeille rakennettiin lisäksi suojaukset ja paikalle tehtiin myös maan alle niiden miehistön asuinpaikka. Vielä lisäksi paikalle asennettiin valonheittimet. Kuitenkin ennen ensimmäistä maailmansotaa paikka jäi lähes käyttämättömäksi.

Parson’s Lodgen käyttö lisääntyi taas toisessa maailmansodassa. Tällöin paikalle tuotiin uudempia panssari- ja ilmatorjuntatykkejä. Britit hylkäsivät paikan toisen maailmansodan jälkeen vuonna 1956, mutta siellä järjestetään edelleen ajoittain sotaharjoituksia. Paikka on rapistunut ajan kanssa, mutta sitä ovat olleet suojelemassa Friends of Gibraltar ja Gibraltar Heritage Trust. Linnake ei ole avoinna yleisölle.

Linnoituksen osat
-----------------

Parson’s Lodgen numeroitu kartta.
* 1 ja 3 – rannikkotykistön valonheittimet.
* 2 – maanalainen 6-naulaisen tykin asema.
* 4 ja 6 – "C18th Gun" -asema.
* 5 ja 7 – 6-naulaisten tykkien asemat.
* 8 – henkilöstön suoja.
* 9 – konekivääriasema.
* 10 – kuilu maanalaiseen puolustusasemaan.
* 11 – kuninkaallisen tykistöpatterin ja telakan raja.
* 12 – tykkipatterin asema.
* 13, 16, 18 ja 19 – ammusvarastoja.
* 14 – valokäytävä, jolla valoa johdettiin peilien avulla ammusvarastoille sähkölaitteiden muodostaman räjähdysvaaran välttämiseksi.
* 15 – lamppuhuone.
* 17 – ammusnosturi.
* 20 – ammusvarastoina käytetyt neljä rakennusta.
* 21 – RML-tykkien asemat.

Lähteet
-------

1. ↑  Sights > Parsons Lodge *Gibraltar Tourism*.  Arkistoitu 20.1.2016. Viitattu 12.9.2012. (englanniksi)
2. 1 2  Parson’s Lodge *Gibraltar Travel Guide*. Viitattu 12.9.2012. (englanniksi)
3. 1 2  Parson's Lodge *Discover Gibraltar*.  Arkistoitu 5.9.2013. Viitattu 13.9.2012. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Parson’s Lodge** Wikimedia Commonsissa
**Kámpos** (kreik. Κάμπος; transl. myös *Kámbos*) on Kreikan kylä, joka sijaitsee Ikarían saarella. Se kuuluu hallinnollisesti Ikarían kuntaan, Ikarían alueyksikköön ja Pohjois-Egean saarten alueeseen. Kylän väkiluku on 223 (vuonna 2011).

Kámpoksen kylää.
Kámpoksen kylä sijaitsee lähellä Ikarían pohjoisrannikkoa. Se on osa Frantáton kyläyhdyskuntaa. Kylän nimi viittaa alueella olevaan pieneen tasankoon. Antiikin aikana kylän paikalla sijaitsi Oinen eli Oinoen kaupunki. Sen akropoliina toimi nykyinen Agía Eirínin kukkula, joka on saanut nimensä paikalla olevasta Pyhälle Irenelle omistetusta kirkosta. Kylän nähtävyyksiin kuuluu myös pieni arkeologinen museo.

Nykyinen kylä kuului aiemmin Évdiloksen kuntaan ja vuodesta 2011 lähtien Ikarían kunnan Évdiloksen kunnallisyksikköön.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Απογραφή Πληθυσμού - Κατοικιών 2011. Väestönlaskennan tulokset (XLS)  2011. The Hellenic Statistical Authority (Kreikan tilastokeskus ELSTAT).  Arkistoitu 16.10.2015. Viitattu 1.9.2014. (kreikaksi)
2. ↑  Kampos *Island Ikaria*. Viitattu 3.10.2022.
3. ↑  Kampos *Ikaria Greece*. Viitattu 3.10.2022.
4. ↑  Kampos *Visit Ikaria*. Viitattu 3.10.2022.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Kámpos** Wikimedia Commonsissa
**Päiväpursi** on päiväkäyttöön tarkoitettu purjevene. Päiväpurret soveltuvat erityisen hyvin merimies- ja veneilytaitojen harjoittamiseen. Aktiivisen harjoittelun lisäksi monen tyyppisillä päiväpursilla kilpaillaan myös vakavasti, mutta harjoittelun ja kilpailun lisäksi päiväpursilla voi turvallisesti tehdä lyhyitä päivä- ja viikonloppuretkiä sekä järvillä että merillä lähisaariin. Suurin osa päiväpursista on suunniteltu kilpapurjehdukseen. Kilpapurjehdukseen tarkoitettut päiväpurret jakautuvat skiffeihin, erilaisiin jolliin, katamaraaneihin ja urheiluveneisiin.

Päiväpursia
-----------

Musto Skiff
Hobie Cat Tiger
E Scow
**Skiffit** vauhdikkaimpia yksirunkoisia päiväpursia. Skiffit on suunniteltu plaanaamaan. Skiffit ovat tasapohjaisia, äärimmäisen keveitä ja niissä suuri purjepinta-ala. Suuren purjepinta-alan aiheuttamia kallistavia voimia hallitaan sijoittamalla trapetsilla olevien miehistön paino "siiville" mahdollisimman ulos veneen rungon päältä. Tunnetuinpia skiffi-luokkia ovat 18-jalkainen ja 49er. 49eriä purjehditaan kaksin, Musto Skiffiä yksin ja 18-jalkaista purjehditaan kolmihenkisellä miehistöllä.

**Jollat** ovat painokölittömiä päiväpursia ja ne jakautuvat pariin pääryhmään, trapetsillisiin ja trapetsittomiin. Pienimpiä, kuten esimerkiksi optimistijollia purjehditaan yksin ja suurimmissa Scow-luokan jollissa on kuudesta kahdeksaan miehistön jäsentä. Suurin Suomessa toimivan jollaluokka on 8,5-metrinen E Scow. 

**Katamaraanit**, Suomen aktiivisin katamaraaniluokka on F18-luokan Hobie Tiger.

**Urheiluveneet** suurikokoisia painokölillisiä päiväpursia, joilla voi purjehtia merellä. Urheiluveneissä purjehtii 3-7 miehistön jäsentä. Esimerkkejä Suomessa toimivista urheiluveneluokkista ovat Platu 25 ja Melges 24.

**Cruiserit** eli **retkipäiväpurret** on suunniteltu sekä vapaamuotoiseen virkistyskäyttöön että veneenkäsittelytaitojen harjoittamiseen. Näitä veneitä ei ole tarkoitettu ensisijaisesti kilpapurjehdusradoille.
**Kálathos** (kreik. Κάλαθος) on Kreikan kylä, joka sijaitsee Ródoksen saarella. Se kuuluu hallinnollisesti Ródoksen kuntaan, Ródoksen alueyksikköön ja Etelä-Egean saarten alueeseen. Aiemmin kylä kuului Líndoksen kuntaan ja vuodesta 2011 lähtien Ródoksen kunnan Líndoksen kunnallisyksikköön. Kálathos muodostaa oman kyläyhdyskuntansa (Τοπική Κοινότητα Καλάθου, *Topikí Koinótita Kaláthou*). Kylän väkiluku on 502 (vuonna 2011).

Kálathoksen kylä sijaitsee Ródoksen itärannikon puolessa välissä noin 45 kilometriä etelälounaaseen Ródoksen kaupungista ja noin viisi kilometriä luoteeseen Líndoksen kylästä. Kylä on nykyisin kasvanut turistikohteeksi, joka tunnetaan pitkästä rannastaan. Vanha Kálathoksen kylä sijaitsee ylempänä vuorenrinteessä.

Toisen maailmansodan aikana rannikkotasangolla kylän pohjoispuolella sijaitsi italialaisten sotilaslentokenttä. Se erottuu maastossa hyvin edelleen.

Lähteet
-------

1. 1 2  Απογραφή Πληθυσμού - Κατοικιών 2011. Väestönlaskennan tulokset (XLS)  2011. The Hellenic Statistical Authority (Kreikan tilastokeskus ELSTAT).  Arkistoitu 16.10.2015. Viitattu 1.9.2014. (kreikaksi)
2. ↑  Kalathos *Rhodes Guide*. Viitattu 20.5.2019.
3. ↑  Lentokentän sijainti: 36°08′44.0″N, 28°03′59.5″E

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Kálathos** Wikimedia Commonsissa
**Päivärinteen parantola** oli vuosina 1930–1932 Oulujoen rantaan rakennettu 160-paikkainen keuhkotautiparantola Päivärinteen kylässä Muhoksella. Jussi ja Toivo Paatelan suunnittelema sairaala kuuluu Museoviraston valtakunnallisesti merkittävien rakennettujen kulttuuriympäristöjen luetteloon.

Jatkosodan aikana 1941–1944 sairaalassa toimi suomalaisten Sotasairaala 32:n (lyhenne SotaS 32) sivupiste pääpaikan ollessa Kontinkankaan sairaalassa Oulussa.

Tuberkuloosin hoidon parantuminen vähensi sairaansijojen tarvetta keuhkotautiparantoloissa. Vuonna 1970 Päivärinteelle avattiin sisätautiosasto ja seuraavana vuonna parantolan nimi muutettiin Päivärinteen sairaalaksi. Joulukuussa 1972 sairaalassa avattiin reumatautiosasto. Keuhkotautipotilaiden osuus oli kuitenkin vielä 1980-luvun alussa yli puolet sairaalapaikoista. Vuonna 1984 Päivärinteen sairaala vuokrasi Oulun yliopistollisen sairaalan käyttöön 40 sairaansijaa.

Päivärinteen sairaala siirrettiin osaksi Pohjois-Pohjanmaan sairaanhoitopiiriä vuonna 1991. Sairaalassa hoidettiin keuhko- ja reumapotilaita. Joulukuussa 1993 sairaanhoitopiirin liittovaltuusto teki päätöksen Päivärinteen sairaalan toiminnan lopettamisesta, ja sairaala suljettiin keväällä 1994.

Vuodesta 2001 Mikeva Oy on tarjonnut Päivärinteen sairaalan tiloissa palvelukotiasumista kehitysvammaisille sekä päihde- ja mielenterveyskuntoutujille. Lisäksi Päivärinteellä toimii Mehiläinen-konserniin kuuluva lastensuojelun erikoisyksikkö Leivokoti.

Rakennukset
-----------

Funktionalistista sairaalarakennusta on laajennettu 1950-luvulla. Viisikerroksinen sairaalarakennuksen Oulujoen puoleinen osa ja lounaispääty ovat alkuperäisessä asussaan. 1930-luvun alussa rakennettiin myös 1920-luvun klassisismia edustava entinen ylilääkärin asunto. Jaakko Paatelan suunnittelemat henkilökunnan asuintalot valmistuivat vuonna 1959.

Lähteet
-------

* Manninen, Turo: *Pohjoisen Suomen sairaanhoidon historia*. Pohjois-Pohjanmaan sairaanhoitopiirin julkaisuja 3/1998. Jyväskylä: Pohjois-Pohjanmaan sairaanhoitopiirin kuntayhtymä, 1998. ISBN 952-5238-04-0.

### Viitteet

1. ↑  Manninen 1998, s. 117.
2. 1 2  Päivärinteen parantola *Valtakunnallisesti merkittävät rakennetut kulttuuriympäristöt RKY*. Museovirasto.
3. ↑  Kankainen, Janne; Rauhala, Panu-Pekka; Vahtola, Jouko: *Oulu ja oululaiset sodissa 1918 ja 1939–1945*, s. 286. Sotasairaala 32 Oulussa. Oulu: Oulun kaupunki, 2003. ISBN 951-9234-92-6.
4. ↑  Manninen 1998, s. 164–165.
5. ↑  Manninen 1998, s. 228.
6. ↑  Manninen 1998, s. 238.
7. ↑  Rättilä, Markku: Komea sairaala hienolla paikalla.  *Kaleva*, 2014, nro 280, s. K13.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Päivärinteen parantola** Wikimedia Commonsissa

* "Muhoksen linna" Päivärinne, Kansan kuvalehti, 28.10.1932, nro 44, s. 20, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Laukaansuun kunta Jaaman piirin kartalla.
**Laukaansuu** eli **Ust-Luga** (ven. Усть-Лу́га, *Ust-Luga*) on taajama ja kunta Leningradin alueen Jaaman piirissä Venäjällä. Taajama sijaitsee Laukaanjoen alajuoksulla, lähellä Suomenlahtea. Sen osia ovat Lenryba (ven. Ленрыба), Lesnoi (Лесной), Ostrov (Остров) ja Sudoverf (Судоверфь). Kaikkiaan taajamassa on noin 2 400 asukasta. 

Laukaansuusta on rautatieyhteys Kattilan kautta Pietariin ja Veimariin. Kalanjalostusteollisuus on alueen merkittävä työllistäjä.

Laukaansuun kunta käsittää Laukaanjoen alajuoksun lisäksi sen länsipuolella sijaitsevan Kurkolanniemen. Kuntaan kuuluvat kylät: Hakaja, Joenperä, Kaipaala, Kiiskala, Kirjamo, Konnu, Luutsa, Pärspää, Rajo (Межники, *Mežniki*) ja Vipiä sekä Kurkulan, Preobraženkan (Преображенка) ja Laukaansuun aseman asutukset. Yhteensä kunnassa on noin 2 900 asukasta. 

Varsinainen Laukaansuun kylä, Ostrov, mainitaan ensimmäisen kerran Novgorodin Vatjan viidenneksen verokirjassa vuonna 1499/1500. Kunta on inkerinsuomalaisten, inkerikkojen ja vatjalaisten perinteistä asuinaluetta. Nykyään venäläisiä on 81 % väestöstä. Suomalaisia asuu Hakajan, Kiiskalan, Kirjamon, Konnun ja Vipiän kylissä sekä Laukaansuun taajamassa. Vipiän kylässä pidetään inkerinsuomalaiset kyläjuhlat elokuussa. Inkerikkoja on Pärspäässä, ja Joenperän ja Luutsan kylissä puhutaan vielä inkeroisvaikutteista vatjan kieltä.

Kunnassa sijaitsee Kurkolanniemen rauhoitusalue. Joenperässä on ortodoksinen kirkko ja Konnun kylässä luterilainen rukoushuone. Suurin osa alueesta on rajavyöhykettä, jolle pääsyyn tarvitaan lupa.

Kunnan päämies on Eino Säkki, kuntahallinnon päämies Vladimir Zjabkin.

Satama
------

*Pääartikkeli: Laukaansuun satama*
Laukaansuun satama on yksi Venäjän tärkeimpiä satamia. Laukaansuun satamassa työskentelee nykyään noin 2 500 henkeä. Vuoteen 2015 mennessä työntekijämäärän odotetaan kasvavan 10 000:een. Työntekijöitä varten sataman tytäryhtiö OAO Portžilstroi rakentaa uuden kaupungin Laukaansuun taajaman ja Joenperän kylän alueelle. Suunnitelmien mukaan kaupungin asukasluku on 12 500 henkeä vuonna 2010 ja 34 500 vuonna 2025. Alkuperäisväestön odotetaan tuolloin muodostavan vain 7 % kaupungin asukasmäärästä. Laukaansuun kunnanvaltuusto hyväksyi uuden kaupungin yleissuunnitelman marraskuussa 2007.

Lähteet
-------

1. ↑
2. ↑  EKI kohanimeandmebaasi *eki.ee*. Viitattu 16.10.2015.
3. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive)
4. ↑  Leningradin alueen paikallishallinto 1.1.2008 *lenobl.ru*. Viitattu 25.8.2008. (venäjäksi)
5. ↑  Artikkeli Laukaansuun sataman sivustolla *ust-luga.ru*.  Arkistoitu 9.6.2008. Viitattu 8.8.2008. (venäjäksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Laukaansuun kunnan sivusto (Arkistoitu – Internet Archive) (venäjäksi)
* Laukaansuun kunta Leningradin alueen sivustolla (venäjäksi)
* Laukaansuun kunta Jaaman piirin sivustolla (Arkistoitu – Internet Archive) (venäjäksi)
* Laukaansuu Leningradin alueen kulttuuri -tietosanakirjassa[vanhentunut linkki] (venäjäksi)
Ricetto di Candelo
**Candelo** on 8 000 asukkaan kunta Italian luoteisosan Biellan maakunnassa Piemonten hallintoalueella. Se sijaitsee noin sata kilometriä Milanosta länteen ja 80 kilometriä Torinosta koilliseen.

Candelon 1200- ja 1300-luvulta peräisin oleva linnoitus Ricetto di Candelo kuuluu Italian kauneimpien kylien järjestöön *I Borghi più belli d’Italia*. Ricetto on Piemonten alueen parhaiten säilynyt linnoitus. Muurien ympäröimä, pääasiassa maataloustuotteiden turvavarastointiin käytetty alue on pinta-alaltaan noin 110 × 120 metriä eli noin 13 000 neliömetriä. Siellä on parisataa kivistä varastorakennusta vieri vieressä.

Lähteet
-------

1. 1 2  Ricetto di Candelo I Borghi più belli d'Italia. Viitattu 29.6.2018. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Candelo** Wikimedia Commonsissa

Biellan maakunta
Ailoche | Andorno Micca | Benna | Biella | Bioglio | Borriana | Brusnengo | Callabiana | Camandona | Camburzano | Campiglia Cervo | Candelo | Caprile | Casapinta | Castelletto Cervo | Cavaglià | Cerreto Castello | Cerrione | Coggiola | Cossato | Crevacuore | Curino | Donato | Dorzano | Gaglianico | Gifflenga | Graglia | Lessona | Magnano | Massazza | Masserano | Mezzana Mortigliengo | Miagliano | Mongrando | Mosso | Mottalciata | Muzzano | Netro | Occhieppo Inferiore | Occhieppo Superiore | Pettinengo | Piatto | Piedicavallo | Pollone | Ponderano | Portula | Pralungo | Pray | Quaregna | Ronco Biellese | Roppolo | Rosazza | Sagliano Micca | Sala Biellese | Salussola | Sandigliano | Selve Marcone | Soprana | Sordevolo | Sostegno | Strona | Tavigliano | Ternengo | Tollegno | Torrazzo | Trivero | Valdengo | Vallanzengo | Valle Mosso | Valle San Nicolao | Veglio | Verrone | Vigliano Biellese | Villa del Bosco | Villanova Biellese | Viverone | Zimone | Zubiena | Zumaglia
**Kámpos** (kreik. Κάμπος; myös *Kámbos*) on Kreikan kylä, joka sijaitsee Pároksen saarella. Se kuuluu hallinnollisesti Pároksen kuntaan, Pároksen alueyksikköön ja Etelä-Egean saarten alueeseen. Kámpos on osa saaren pääkaupungin Paroikián kaupunkiyhdyskuntaa. Kylän väkiluku on 110 (vuonna 2011).

Niin kutsuttu kykladinen "paistinpannu" Kámpoksen hautausmaalta, n. 2800–2700 eaa. Pároksen arkeologinen museo.
Kámpos on myös kykladisen kulttuurin aikaisen hautausmaan arkeologinen kohde, joka sijaitsee Pároksen länsirannikolla kylän lähellä ja on saanut nimensä kylästä. Hautausmaasta on saanut nimensä varhaiskykladisten kausien I ja II (EC I–II) välisen siirtymävaiheen **Kámpoksen kulttuuri** noin ajalla 3000–2800 eaa. Sille tyypillisiä esineitä ovat niin kutsutut kykladiset "paistinpannut". Kulttuurin muihin löytöpaikkoihin kuuluu muun muassa Markianí Amorgóksella. Kulttuurilla vaikuttaisi olevan yhteyksiä myös Kreetan pohjoisrannikon minolaisiin asutuksiin, kuten Agía Fotiáan. Kámpoksen hautausmaalta tehdyt esinelöydöt ovat Pároksen arkeologisessa museossa.

Heti nykyisen kylän itäpuolella sijaitsee Pároksen lentoasema.

Lähteet
-------

1. 1 2  Απογραφή Πληθυσμού - Κατοικιών 2011. Väestönlaskennan tulokset (XLS)  2011. The Hellenic Statistical Authority (Kreikan tilastokeskus ELSTAT).  Arkistoitu 16.10.2015. Viitattu 1.9.2014. (kreikaksi)
2. ↑  Arkeologisen kohteen sijainti: 37°01′02″N, 25°05′55.5″E
3. ↑  Cline, Eric H.: *The Oxford Handbook of the Bronze Age Aegean*, s. 87. Oxford Handbooks. Oxford University Press, 2012. ISBN 019024075X. Teoksen verkkoversio.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Kámpoksen kulttuuri** Wikimedia Commonsissa
Cancoilottea ja leipää.
Juuston rakennetta lähikuvassa.
**Cancoillotte** on Franche-Comtén alueelta peräisin oleva rakenteeltaan juokseva ranskalainen juusto.

Cancoillottea valmistetaan Franche-Comtéen alueella Ranskan itäosassa. Juuston historiaa ei tunneta täysin tarkasti. Joidenkin lähteiden mukaan cancoillotten kaltaista juustoa on valmistettu jo Rooman valtakunnan aikoina, mutta joidenkin muiden lähteiden mukaan juusto on saanut alkunsa vasta huomattavasti myöhemmin. Perinteisesti juustoa on valmistettu maatiloilla voin valmistuksesta ylijäävästä kuoritusta maidosta. Ensimmäisen maailmansodan aikana juustoa alettiin valmistaa myös teollisesti rintamalla palvelevien sotilaiden tarpeisiin. Nykyisin juustoa valmistetaan pääosin suurilla meijereillä ja sitä kulutetaan pääasiassa vain Franche-Comtén alueella.

Cancoillotte valmistetaan kuoritusta maidosta. Maitoon lisätään juoksutetta ja valmistuva juustomassa pilkotaan pieniin osiin. Pilkottu juustomassa lämmitetään noin 60 °C lämpötilaan, jonka jälkeen juusto puristetaan ja kuivatetaan. Tämän työvaiheen lopputuloksena syntyvää juustoa kutsutaan nimellä *metton*, josta cancoillotte valmistetaan edelleen seuraavissa työvaiheissa. 100 litrasta maitoa saadaan noin kuusi kiloa metton-juustoa. Seuraavassa valmistusvaiheessa juusto sulatetaan ja siihen lisätään suolavettä ja voita seosta samalla sekoittaen.

Valmis cancoillotte on rakenteeltaan pehmeää ja elastista tahnaa. Juustoa syödään yleensä lämpimänä esimerkiksi leivän tai perunoiden kera. Juustoa saatetaan joskus maustaa pippurilla, viinillä tai valkosipulilla.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Catherine Donnelly: *The Oxford companion to cheese*, s. 113. Oxford University Press, 2016. ISBN 9780199330881. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Cancoillotte** Wikimedia Commonsissa
**Perkaali** (< ransk. *percale*) on ohut, tiheä ja sileäpintainen palttinasidoksinen (kaksiniitinen) puuvillakangas, joka on usein painettu tai kuvio on kuosiin kudottu eli kuvio on syntynyt kudonnassa suoraan kankaan rakenteeseen. Sitä käytetään paita- ja puserokankaana sekä vuodevaatteissa. Perkaalin lankaluku on vähintään 200 lankaa neliötuumalla, joka on noin 6,45 cm2.

Perkaali on alkuaan peräisin Itä-Intiasta ja se on tiheämpää kuin musliini. Myös tiheimpiä kambrikkikankaita nimitettiin usein perkaaliksi.

Lähteet
-------

1. ↑  *Otavan iso tietosanakirja*. Osa 6, palsta 1105, hakusana perkaali. Helsinki: Otava, 1963.
2. 1 2  *Uusi tietosanakirja*. Osa 15, palsta 641, hakusana perkaali. Helsinki: Tietosanakirja oy, 1964.
3. ↑  *Nykysuomen sanakirja*. Hakusana perkaali. Porvoo Helsinki Juva: WSOY, 1951–1961.
4. 1 2  Mikä perkaalipuuvilla?  13.10.2018. Helsinki:  Wendre Finland Oy. Viitattu 9.1.2021.
5. ↑  *Iso tietosanakirja*. Osa 9, palsta 1233–1234, hakusana perkal. Helsinki: Otava, 1935.
**Uuraisten kirkko** on Keski-Suomessa sijaitsevan Uuraisten seurakunnan ristikirkkomuotoinen puukirkko. Kirkko valmistui seurakunnan ensimmäisen kirkon paikalle vuonna 1905. Sen suunnittelija on rakennusmestari J. Wigren ja rakennusvaiheessa oli mukana myös arkkitehti Yrjö Blomstedt.

Kirkko on kirkonkylän pohjoispuolella näkyvällä paikalla metsäisellä mäellä. Aikaisempi kirkko oli valmistunut 1803 ja se oli saman muotoinen kuin nykyinenkin. Kirkossa on aumakatto ja ristikeskuksessa kahdeksankulmainen lanterniini. Kellotapuli on erillinen, sen suunnittelija on arkkitehti Alfred Cavén ja rakentaja kirkonrakentaja Juho Jaakko Kuorikoski.

Arkkitehti Blomstedtin käsialaa ovat muun muassa rakennuksen kansallisromanttiset yksityiskohdat ja ornamentit. Kirkossa on laskettu olevan yli tuhat sydämenmuotoista puuleikkausta, josta syystä kirkkoa kutsutaankin "Avointen sydänten kirkoksi". Kirkon viimeisimmän kunnostuksen suunnitteli arkkitehti Tuija Ilves.

Lähteet
-------

1. 1 2  Kirkko ja kirkkomiljöö sekä kotiseutumuseo (PDF) *ksymparistokasvatus.fi*.  Arkistoitu 2.1.2014. Viitattu 2.1.2014.
2. 1 2  Uuraisten kirkko (rakennusperintörekisteri) *Kulttuuriympäristön palveluikkuna kyppi.fi*.  9.11.2010. Museovirasto. Viitattu 20.4.2014.
3. ↑  Kirkon esittely (Arkistoitu – Internet Archive). Uuraisten seurakunta. Tallennettu 2.1.2014.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Uuraisten kirkko** Wikimedia Commonsissa

* Uuraisten kirkon tapuli Uuraisten kirkon tapuli
* Uuraisten kirkon sankarihaudat kesällä 2012 Uuraisten kirkon sankarihaudat kesällä 2012
**Jaakko Pellervo Paronen** (13. kesäkuuta 1927 Valkeala – 6. syyskuuta 1999 Kirkkonummi) oli suomalainen diplomi-insinööri ja yritysjohtaja, joka sai teollisuusneuvoksen arvonimen vuonna 1989.

Parosen vanhemmat olivat maanviljelijä Otto E. Paronen ja Lempi Niinimäki. Hänen puolisonsa vuodesta 1952 oli lastentarhanopettaja Anja-Riitta Marjatta Setkänen. Paronen kirjoitti ylioppilaaksi 1946 Kouvolan lyseosta ja valmistui Teknillisestä korkeakoulusta puunjalostustekniikan diplomi-insinööriksi 1951. Hän työskenteli Oy Keskuslaboratorion tutkimusassistenttina 1951-1953 ja osastonjohtajana 1953-1958. Enso-Gutzeit Oy:n myyntiosastonsa tekniseksi asiantuntijaksi hän siirtyi 1958, kartonkituotteiden viennin myyntijohtajaksi 1963, pakkausryhmän johtajaksi 1971, paperiryhmän johtajaksi 1972, kehitysjohtajaksi 1977 ja hallituksen päätoimiseksi jäseneksi 1978 ja lopulta toimitusjohtaja Jukka Härmälän varamieheksi. Hän oli myös toimitusjohtaja Pentti Salmen pitkäaikainen luottomies, ja vaikutti erityisesti Enso-Gutzeitin markkinoinnin ja asiakassuhteiden hoidossa. Paronen jäi eläkkeelle 1991.

Lähteet
-------

1. 1 2  Niklas Jensen-Eriksen: Jaakko Paronen *Biografiasampo*. Viitattu 11.7.2023.
2. ↑  Suomalaiset talouden alan arvonimellä palkitut *Kansallisbiografia*. Viitattu 11.7.2023.
3. 1 2  Pentti Laitinen: Johtaja Jaakko Paronen  9.9.1999. Helsingin Sanomat. Viitattu 11.7.2023.
Witold Małcużyński (vas.) ja Julian Godlewski (oik.)
**Witold Małcużyński** (10. elokuuta 1914 Koziczyn – 17. heinäkuuta 1977 Palma de Mallorca) oli puolalainen pianisti.

Małcużyński osoitti musiikillista lahjakkuutta 5-vuotiaana ja sävelsi jo tällöin lyhyitä pianokappaleita. Järjestelmällisen pianonsoiton opiskelun hän aloitti 9-vuotiaana. Vuonna 1929 hän pääsi Varsovan konservatorioon, jossa opiskeli Jerzy Lefeldin johdolla vuoteen 1932 ja sitten korkeammalla tasolla Józef Turczyńskin johdolla. Małcużyński aloitti myös oikeustieteen ja filosofian opinnot Varsovan yliopistossa. Vuonna 1936 hän valmistui konservatorio-opinnoistaan. Małcużyński debytoi Varsovan filharmonisen orkesterin solistina tulkitsemalla Franz Lisztin toisen pianokonserton ja encorena Karol Szymanowskin h-mollimuunnelmat. Vuonna 1937 hän sai kolmannen palkinnon kansainvälisessä Frédéric Chopin -pianokilpailussa Varsovassa.

Małcużyński täydensi opintojaan Pariisissa Marguerite Longin ja Isidor Philippin johdolla vuosina 1937–1938. Vuoden 1938 puolessavälissä pianisti palasi Puolaan pitämään konsertteja Varsovassa ja kiertämään esiintyjänä sekä Puolan suurempia asutuskeskuksia että pienempiä kaupunkeja. Vuonna 1939 hän palasi Pariisiin, jossa meni naimisiin pianisti Colette Gaveaun kanssa. Häitä vietettiin juuri toisen maailmansodan alkuvaiheissa Marguerite Longin ja runoilija Jan Lechońin todistaessa. Tammikuussa 1940 Małcużyński piti Pariisin-debyyttinsä solistina Frédéric Chopinin toisen pianokonserton esityksessä. Ranskan jouduttua miehitetyksi Małcużyński lähti Lissaboniin, josta siirtyi meritse Argentiinaan. Buenos Airesissa hän piti ensimmäisen konserttinsa marraskuussa 1940. Hän konsertoi pian eri puolilla Etelä-Amerikkaa. Huhtikuussa 1942 hän piti Carnegie Hallissa resitaalin, joka sai osakseen vaativan kriitikko Olin Downesin suosion. Małcużyński lähti kiertämään Yhdysvaltoja ja soitti sellaisten kapellimestarien kuin Serge Koussevitzkyn, Pierre Monteux'n, Paul Parayn, Dimítris Mitrópouloksen, Fritz Reinerin sekä George Szellin johdolla.

Małcużyński palasi maaliskuussa 1945 kotimaanosaansa ja konsertoi Lontoossa. Kuukausia myöhemmin hän esiintyi jälleen Pariisissa. Hän jatkoi uraansa konsertoimalla eri maanosissa ja levyttämällä keskeisille levymerkeille. Hänen levyttämäänsä ohjelmistoon kuuluu teoksia muiden muassa Chopinilta, Lisztiltä, Johannes Brahmsilta, César Franckilta, Pjotr Tšaikovskilta ja Sergei Rahmaninovilta.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Witold Małcużyński (Arkistoitu – Internet Archive) The Fryderyk Chopin Institute


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Argentiina
* Saksa
* Yhdysvallat
* Ruotsi
* Latvia
* Tšekki
* Puola

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* SNAC
* IdRef

 |

 |
Värriön luonnonpuistoNäkymä Värriö II -tunturilta kohti Sauoivaa

|  |  |
| --- | --- |
| Sijainti | 
SavukoskiSuomi |
| Lähin kaupunki | 
Savukoski (86 km) Ivalo (140 km) |
| Pinta-ala | 
124,8 km2View and modify data on Wikidata  |

Hallinto| Tyyppi | 
LuonnonpuistoView and modify data on Wikidata  |
| Perustettu | 
1981 |
| Hallinto | 
Metsähallitus |

Karttamuokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa WikidataaTietolaatikon dokumentaatioNäytä Wikidatasta tulevat arvot

**Värriön luonnonpuisto** sijaitsee Koillis-Lapissa Sallan ja Savukosken alueella ja rajoittuu itärajaan. Puiston pinta-ala on 125 km² ja se on perustettu 1981. Alue on Metsä-Lapin tunturi- ja metsäerämaaluontoa. Alueella on tuntureiden lisäksi myös useita korkeita vaaroja, jotka ovat kivikkoisia. Vaara-alueella on jyrkkiä rotkolaaksoja ja reheviä puronotkoja. Ilmastoltaan Värriön luonnonpuisto on hyvin mantereinen. Tunturien laet ovat paljakkaa tai puuttomia tunturikankaita. Tunturikoivikoita on vain kapeina vöinä. Tunturien alarinteillä ja laaksoissa tavataan kuivia kangasmetsiä. Suot ovat aapasoita ja niitä on aika vähän. Luonnonpuistossa liikumiseen tarvitaan lupa. 

Värriön tutkimusasema sijaitsee luonnonpuistossa ja sinne pääsee vain polkutietä pitkin. Tutkimusasemalla luonnonpuiston alueen luontoa ja eläimistöä, muun muassa suurpetoja ja näätää on tutkittu runsaasti. Talvisilla jälkilaskennoilla on pitkät perinteet. Nykyisin siellä tutkitaan myös ilman saasteiden kulkeutumista.

Värriön luonnonpuistossa liikkuminen tai retkeily ei ole sallittua. Luonnonpuistot ovat pääosin yleisöltä suljettuja.

Luonnonpuiston eläimistöön kuuluu muun muassa ahma, ilves, karhu, susi, saukko, lapinpöllö, keräkurmitsa, kurki, laulujoutsen ja lapinuunilintu. Alueen susikanta on huomattava. Värriön luonnonpuisto on linnustolle erittäin merkittävä pesimäalue monipuolisten luontotyyppien ansiosta. Lapinuunilinnun kanta on Suomen tiheimpiä*lähde?*.

Värriön luonnonpuiston eteläosa kuuluu Vienanmereen laskevan Tuntsajoen ja pohjoisosa Pohjoiseen jäämereen laskevan Nuorttijoen vesialueeseen.

Lähteet
-------

1. ↑  (en) Nationally designated areas (CDDA)View and modify data on Wikidata. Tieto on haettu Wikidatasta.
2. 1 2 3  Värriö Ympäristöministeriö. Viitattu 22.3.2014.
3. ↑  Värriön tutkimusasema Helsingin Yliopisto. Viitattu 22.3.2014.
4. ↑  Metsähallitus: Värriön luonnonpuiston järjestyssääntö *julkaisut.metsa.fi*.  15.6.2006. Viitattu 21.10.2021.
5. ↑  Metsähallitus: Luonnonpuistoissa tutkitaan luontoa *metsa.fi*. Viitattu 21.10.2021.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Värriön luonnonpuisto** Wikimedia Commonsissa

* Värriön tutkimusasema: Värriön luontopäiväkirja

Suomen luonnonpuistot

* Häädetkeidas
* Karkali
* Kevo
* Koivusuo
* Malla
* Maltio
* Olvassuo
* Paljakka
* Pelso
* Pisavaara
* Runkaus
* Salamanperä
* Sompio
* Sukerijärvi
* Sinivuori
* Ulvinsalo
* Vaskijärvi
* Vesijako
* Värriö
**Pómpia** (kreik. Πόμπια; myös *Pómbia*) on Kreikan kylä, joka sijaitsee Kreetan saarella. Se kuuluu hallinnollisesti Faistóksen kuntaan, Iraklionin alueyksikköön ja Kreetan alueeseen. Aiemmin kylä kuului Moíresin kuntaan ja vuodesta 2011 lähtien Faistóksen kunnan Moíresin kunnallisyksikköön. Pómpia muodostaa oman kyläyhdyskuntansa (Τοπική Κοινότητα Πόμπιας, *Topikí Koinótita Pómpias*). Kylän väkiluku on 1 061 (vuonna 2011).

Pómpian kyläkaivo.
Pómpia sijaitsee Kreetan eteläosissa Messarán tasangolla Asteroúsia-vuorten pohjoisrinteessä linnuntietä noin viisi kilometriä etelään Moíresin kaupungista ja noin 12 kilometriä kaakkoon Tympákin kaupungista. Kylän paikka on ollut asuttuna jo minolaisella ajalla. Pómpian keskusaukiolla on kylästä kotoisin olleen vapaustaistelija Michaíl Kórakaksen rintakuva. Kylän pääkirkko on omistettu Pyhälle Yrjölle (*Ágios Geórgios*).

Lähteet
-------

1. 1 2  Απογραφή Πληθυσμού - Κατοικιών 2011. Väestönlaskennan tulokset (XLS)  2011. The Hellenic Statistical Authority (Kreikan tilastokeskus ELSTAT).  Arkistoitu 16.10.2015. Viitattu 1.9.2014. (kreikaksi)
2. ↑  Pombia – Heraklion Prefecture *JustGreece.com*. Viitattu 20.3.2017.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Pómpia** Wikimedia Commonsissa
**Yhdysvaltain sisäministeri** (engl. *United States Secretary of the Interior*) on Yhdysvaltain sisäministeriön johtaja. Sisäministerin nimittää Yhdysvaltain presidentti senaatin suostumuksella. 

Yhdysvalloissa sisäministerin rooli on erilainen kuin useimmissa Euroopan maissa, sillä Yhdysvalloissa kansallisen turvallisuuden ministeriö ja oikeusministeriö vastaavat useista sellaisista tehtävistä, jotka Euroopassa kuuluvat sisäministeriölle. Yksittäisistä virastoista sisäministerin alaisuuteen kuuluvat muun muassa Bureau of Indian Affairs, National Park Service ja U.S. Geological Survey. 

Joe Biden nimitti Deb Haalandin Yhdysvaltain sisäministeriksi virkakautensa alussa 2021. Sisäministeri on Yhdysvalloissa presidentin kahdeksantena sijaisena.

Lähteet
-------

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Yhdysvaltain sisäministeri** Wikimedia Commonsissa

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.