recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Frans Viktor Eriksson** (10. joulukuuta 1846 Vaasa – 7. tammikuuta 1919 Vaasa) oli suomalainen juristi, valtiopäivämies ja Vaasan hovioikeuden presidentti.

Erikssonin äiti oli palvelija Anna Brita Raukko. Hän pääsi ylioppilaaksi 1865 Vaasan kymnaasista ja suoritti tuomarintutkinnon Helsingin yliopistossa 1869. Eriksson sai varatuomarin arvon 1873.

Eriksson oli Jyväskylän vt. pormestari 1878–1880. Tämän jälkeen hän oli Vaasan hovioikeudessa kanslistina ja hoiti sitten muita virkoja ollen viimeksi hovioikeuden presidenttinä 1910–1915. Eriksson erosi virastaan sairauden vuoksi. Hän oli porvarissäädyssä Vaasan kaupungin edustaja valtiopäivillä 1897, 1899 ja 1900.

Eriksson oli naimisissa vuodesta 1881 Olga Sofia Kristina Boijen kanssa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899
2. ↑  Dödsfall, Åbo Underrättelser 11.01.1919 nro 9, s. 6, Kansalliskirjaston Digitoidut aineistot
3. ↑  Sigurd Nordenstreng: *Porvarissäädyn historia Suomen valtiopäivillä 1809–1906: Osa V*, s. 72. Helsinki: Otava, 1921.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899

 |

 |
**Konrad William Dahlström** (21. kesäkuuta 1838 Ilomantsi – 3. helmikuuta 1908 Kerava) oli suomalainen opettaja, päätoimittaja, rehtori ja valtiopäivämies.

Dahlströmin vanhemmat olivat tehtailija Elias Dahlström ja Amalia Wilhelmina Paldani ja puoliso vuodesta 1864 Johanna Emilia Westerlund. Dahlström tuli ylioppilaaksi 1857 ja valmistui opettajakandidaatiksi 1859. Hän toimi Oulun yläalkeiskoulun matematiikan kollegana 1861–1874 ja Oulun reaalikoulun, sittemmin suomalaisen klassillisen lyseon, matematiikan ja luonnonhistorian kollegana 1874–1890 ja samalla koulun rehtorina sekä Oulun kansakoulujen tarkastajana 1879–1890. Dahlström oli Oulun kaupunginvaltuuston jäsen 1875–1889 ja porvarissäädyssä Oulun edustaja valtiopäivillä 1894. *Oulun Wiikko-Sanomia* -lehteä Dahlström toimitti 1874–1876.

Lähteet
-------

1. 1 2  Sigurd Nordenstreng: *Porvarissäädyn historia Suomen valtiopäivillä 1809–1906: Osa V*, s. 61–62. Helsinki: Otava, 1921.
2. 1 2  Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899: Dahlström Kondard William Viitattu 30.3.2021.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899

 |

 |
*Tämä artikkeli käsittelee Yhdysvaltojen valmiustilaluokitusta. Strategiapelistä kertoo DEFCON (peli).*
**DEFCON** eli **Defense Readiness Condition** on Yhdysvaltain asevoimien käyttämä puolustusvalmiuden tilaa osoittava luokitusjärjestelmä. Alhaisin valmiustila on DEFCON 5 ja korkein DEFCON 1, joka merkitsee välitöntä Yhdysvaltoihin kohdistuvan hyökkäyksen uhkaa. DEFCON-tilan muuttamisesta päättävät aselajien komentajat (Joint Chiefs of Staff).

Asteikko
--------

DEFCON 5Ilmaisee normaalia rauhanajan valmiutta. Siirtymisestä DEFCON 4:ään päättää JCS ja siirtymisestä ilmoittaa Yhdysvaltain puolustusministeri. Värikoodi: sininen.
DEFCON 4Ilmaisee lisääntynyttä tiedustelua ja kansallista turvallisuutta kohottavia toimia. Värikoodi: vihreä.
DEFCON 3Ilmaisee joukkojen valmiuden kohottamista normaalia korkeammaksi. Joukkojen radiokutsumerkit vaihdetaan salassa pidettyihin kutsumerkkeihin, ja ilmavoimien mobilisointi voi tapahtua 15 minuutissa. Ollut voimassa viimeksi Yom Kippurin sodan  aikana vuonna 1973 ja Panmunjomin välikohtauksen aikana vuonna 1976 sekä syyskuun 11. päivän iskujen jälkeen vuonna 2001. Värikoodi: keltainen.
DEFCON 2Ilmaisee edelleen kohotettua joukkojen valmiutta. Asevoimien käyttöönotto mahdollista kuuden tunnin sisällä. Merkittävimmät kerrat olivat Kuuban ohjuskriisi vuonna 1962 sekä Persianlahden sota vuonna 1991. Värikoodi: punainen.
DEFCON 1Ilmaisee korkeinta mahdollista valmiutta, ydinsodan uhka on välitön. Sisältää luultavasti muun muassa strategisten pommittajien lähettämisen ilmaan ydinaselastissa sekä presidentin nousun Air Force Oneen. DEFCON 1:tä ei ole tiettävästi koskaan julistettu. Värikoodi: valkoinen.

Historia
--------

Aselajien komentajat loivat DEFCON-järjestelmän marraskuussa 1959, jotta voitaisiin pitää yllä tiettyä valmiustilaa eri komentoalueilla.

Korkein koskaan käytetty valmiustila on DEFCON 2. Kuuban ohjuskriisin aikana lokakuussa 1962 Yhdysvaltain asevoimat määrättiin valmiustilaan DEFCON 3. Yhdysvaltain ilmavoimat määrättiin 23. lokakuuta valmiuteen DEFCON 2 muiden aselajien pysyessä valmiudessa DEFCON 3. Ilmavoimien valmiustasoa laskettiin 15. marraskuuta.

Katso myös
----------

* EMERGCON

Lähteet
-------

* DEFCON DEFense CONdition

### Viitteet

1. 1 2  DEFCON DEFense CONdition - United States Nuclear Forces
2. ↑  Axe Murder Incident (DMZ Incident) *TOURDMZ*. International Cultural Service Club. Viitattu 21.3.2015.
3. ↑  911 Commission Report
4. ↑  Nighthawks over Iraq, a study a study of the F117-A stealth fighter in operations Desert Shield and Desert Storm

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **DEFCON** Wikimedia Commonsissa
Beneteau First 27.S
**Beneteau** on ranskalainen veneveistämö. Se on Ranskan suurin huviveneiden valmistaja, ja sillä on tuotantoa myös Yhdysvalloissa.

Bénéteaun perhe on on valmistanut veneitä vuodesta 1884. Ensimmäiset veneet tehtiin kalastajille. Vuodesta 1964 Beneteau on tehnyt lasikuituisia huviveneitä, ja 1970-luvulta alkaen myös kilpapurjehdus on ollut tärkeää. Beneteaulla on useita tuotemerkkejä, joista osa, kuten First ja Oceanis, on omaa tuotantoa, kun taas osa, kuten vuonna 1995 hankittu Jeanneau, ovat tulleet Beneteaulle yrityskauppojen kautta.

Ennakkotietojen mukaan Beneteau tuo markkinoille ensimmäiset sähkömoottorilla valmistetut purjeveneensä vuonna 2023.

Beneteau on melko yleinen purjevenemerkki Suomessa, vuonna 2015 Suomessa oli rekisterissä 362 Beneteauta.

Beneteaun brändejä ovat purjevenemerkit Oceanis, First, Figaro ja moottorivenemerkit Flyer, Antares, Gran Turismo, Swift Trawler ja Grand Trawler. Suomessa oli näihin merkkeihin kuuluvia veneitä 679 kappaletta vuonna 2022.

Lähteet
-------

1. ↑  Beneteau Swift Trawler 42 *Yachting*.  2007. Viitattu 5.7.2022.
2. ↑  History of a sail and motorboat manufacturer *Beneteau.com*. Viitattu 5.7.2022.
3. ↑  Beneteau *Sailboatdata*. Viitattu 5.7.2022.
4. ↑  Beneteau aloittaa sähkömoottorien tehdasasennuksen – Oceanis 30.1:een sähkömoottorivaihtoehto *Totalvene*.  2022. Viitattu 5.7.2022.
5. ↑  Rekisteröidyt venemerkit *Kipparilehti*.  2016. Viitattu 3.7.2022.
6. ↑  Sailing yacht and motorboat builder | BENETEAU boat builder *www.beneteau.com*. Viitattu 7.11.2022.
7. ↑  Vesikulkuneuvokanta muuttujina Alue, Vesikulkuneuvotyyppi, Merkki ja Aika *TraFICom PxWeb tilastotietokanta*. Viitattu 7.11.2022. [vanhentunut linkki]

Aiheesta muualla
----------------

* beneteau.com Valmistajan verkkosivut.
**Väinö Johannes Ignatius** (13. syyskuuta 1874 Iisalmi − 15. tammikuuta 1931 Algeria) oli suomalainen apteekkari, apteekkineuvos ja Runnin terveyskylpylän omistaja.

Väinö Ignatiuksen vanhemmat olivat asessori Gustaf Fredrik Ignatius ja Selma Lagus. Hän pääsi ylioppilaaksi Kuopion lyseosta 1894 ja valmistui Helsingin yliopistosta filosofian kandidaatiksi 1899 ja filosofian maisteriksi 1900. Hän valmistui farmaseutiksi 1900 ja proviisoriksi 1902.

Ignatius toimi apteekkarina Iisalmessa 1903−1919. Hän oli lääkintöhallituksen asessorina ja apteekkineuvoksena 1922−1929. Tämän jälkeen Ignatius oli apteekkarina Helsingissä vuodesta 1929 alkaen. Hän kuoli tammikuussa 1931 Algeriassa ollessaan siellä terveysmatkalla.

Ignatiuksen johtama Iisalmen Runninlähde Osakeyhtiö osti Runnin terveyslähteen lähialueineen vuonna 1904. Yhtiö rakensi Runnille vuosina 1904−1912 Wanha Hotellin nimellä tunnetun rakennuksen, kahvilarakennuksen, saunan ja hieromon, lääkärinasunnon sekä uudisti juomahallin. Saarikosken kanavan valmistuttua Runnille saatiin laivayhteys ja rakennettiin laivalaituri 1907. Kesällä 1914 Runnilla kävi yli 1 200 vierailijaa ja terveyslähteen toiminta jatkui myös ensimmäisen maailmansodan vuosina sen saadessa uusia asiakkaita Etelä-Suomesta. Iisalmen-Kiuruveden rautatien valmistuttua 1923 Runnille pääsi myös junalla mutta samaan aikaan kylpylöiden valtionavun menetys ja kylmät kesät aiheuttivat talousongelmia ja vähensivät kävijöitä. Väinö Ignatiuksen kuoltua 1931 terveyslähdettä johti ensin hänen leskensä Erna Ignatius ja sen jälkeen heidän poikansa Pentti Ignatius 1934−1937. Erna Ignatius myi Runnin yli 500 hehtaarin kokoisen tilan valtiolle 1937. Tilasta lohkottiin 19 maatilaa ja varsinainen terveyskylpylä maa-alueineen ja rakennuksineen myytiin edelleen 1937 toimitusjohtaja W. K. Latvalalle, joka lahjoitti kylpylän 1938 Vapaussodan Invaliidien Liitolle.

Väinö Ignatius oli naimisissa 1899−1923 Aino Kyllikki Aspelinin kanssa ja vuodesta 1924 Erna Armida Pastisen, o.s. Lagus kanssa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899
2. ↑  Sari Niskanen : Runnin kylpylän asiakkaiden ostokäyttäytyminen, Ammattikorkeakoulun opinnäytetyö, Savonia ammattikorkeakoulu 2012, luku 3.1.3
**Per Jimmie Åkesson** (s. 17. toukokuuta 1979 Bromöllan kunta, Skånen lääni) on ruotsalainen poliitikko, joka on ollut Ruotsidemokraatit-puolueen (ruots. *Sverigedemokraterna*) puheenjohtaja vuodesta 2005 lähtien.

Poliittinen ura
---------------

Åkesson on kuulunut ruotsidemokraatteihin vuodesta 1995 lähtien. Vuonna 1998 hän liittyi puolueen nuorisojärjestöön, Sverigedemokratisk Ungdomiin, ja toimi sen puheenjohtajana vuosina 2000–2005. Ruotsidemokraattien jäseneksi hänet houkutteli puolueen silloinen varapuheenjohtaja Tina Hallgren Bengtsson. Puolueen puheenjohtajana hän on Mikael Janssonin seuraaja.

Ennen poliitikoksi ryhtymistään Åkesson opiskeli valtio-oppia Lundin yliopistossa. Hän asuu Sölvesborgissa, jonka kunnanvaltuustoon hän on kuulunut vuodesta 1998 lähtien. Häntä on syytetty siitä, että hän toimi 1990-luvun puolivälissä natsimielisessä ryhmässä, jonka jäsenet polttivat holokaustia käsitteleviä kirjoja natsipuvut yllään. Hän on vedonnut tietämättömyyteensä ryhmän eri suuntauksista.

Hän on kiinnostunut politiikasta ja jalkapallosta. Hän myös harrastaa uhkapelejä.

Lähteet
-------

1. ↑  Jimmie Åkesson anklagas för att ljuga  25.2.2014. Svenska Dagbladet. Viitattu 15.9.2014.
2. ↑  Ärsyttävä äänitorvi.  *Ilta-Sanomat*, 2010, nro 18.9. s. 20.
3. ↑  Arhipoff, Vesa: Ruotsidemokraattien pomo käytti 55 000 euroa uhkapeleihin - Asiantuntija pitää ongelmana *Ilta-Sanomat (is.fi)*.  15.9.2014. Sanoma Media Finland Oy.  Arkistoitu 21.12.2022. Viitattu 21.12.2022.

Aiheesta muualla
----------------

* Åkessonin kotisivut. (ruotsiksi)
* Åkessonin esittely Ruotsidemokraattien Internet-sivuilla. (ruotsiksi)
* Åkessonin blogi. (ruotsiksi)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ruotsi

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Yle

 |

 |
Hihamerkki.
Yhdysvaltain armeijan 101. maahanlaskudivisioonan 506. rykmentin E-komppaniassa palvellut lääkintämies, *Technician fourth grade* Eugene "Doc" Roe, joka tuli tunnetuksi televisiosarjasta Taistelutoverit.
**Technician Fourth Grade** (lyh. **Tec 4** tai **T/4**) on toisen maailmansodan aikana Yhdysvaltain asevoimissa käytetty sotilasarvo. Arvolle ei ole vastinetta Suomen puolustusvoimien sotilasarvoissa. 

Arvo otettiin käyttöön tammikuussa 1942 yhtenä erikoisarvoista, joita annettiin teknisissä ja tukevissa tehtävissä palveleville sotilaille, kuten esimerkiksi mekaanikoille, pioneereille, kuljettajille, kokeille, huoltomiehille ja radisteille. *Technician fourth grade* oli kersantin lailla neljännessä palkkaluokassa, mutta arvon ei kantaja toiminut kersantin tapaan komentotehtävässä. Komentojärjestyksessä T/4 sijoittui korpraalin alapuolelle. Saman vuoden syyskuussa Yhdysvaltain sotaministeriö antoi käskyn, jonka mukaan tekniset sotilaat tuli erottaa saman palkkaluokan aliupseereista arvomerkkeihin lisättävällä T-merkinnällä. Arvo oli käytössä vuoteen 1948, jolloin se yhdistettiin samanarvoiseksi kersantinarvon kanssa. Ainoana ulkoisena erotuksena varsinaiseen kersanttiin oli teknisen sotilaan tunnusmerkkien nauhojen tai taustan erilainen väritys. Yhdistäminen teki kersantinarvosta hyvin yleisen, millä oli negatiivinen vaikutus komentotehtävissä olleiden ja arvonsa usein taisteluissa ansainneiden kersanttien arvovaltaan.

Yhdysvaltain merijalkaväessä arvo otettiin käyttöön jo 1925 ja lakkautettiin 1958, kun muilta samassa palkkaluokassa olevilta arvoilta oli alettu odottamaan vastaavanlaista teknistä osaamista.

Tavallisesti arvon omaavaa kutsuttiin tekniseksi kersantiksi (*Tech Sergeant*), kersantiksi (*Sergeant*) tai lyhennelmillä Tec 4 ja T/4. Monissa yksiköissä heitä kohdeltiin tasavertaisina kersanttien kanssa.

Muut T-kirjaimella merkityt teknisten sotilaiden erikoisarvot olivat alempiarvoinen *Technician fifth grade*, joka oli samassa palkkaluokassa korpraalin kanssa, ja ylempiarvoinen *Technician third grade*, joka oli samassa palkkaluokassa ylikersantin (*Staff Sergeant*) kanssa.

Viitteet
--------

1. ↑  Sayen, John: *US Army Infantry Divisions 1942–43*, s. 25-29. Bloomsbury Publishing, 2013. ISBN 1472802160. (englanniksi)
2. 1 2 3  Rottman, Gordon L.: *US Army Paratrooper in the Pacific Theater 1943–45*, s. 22. Bloomsbury Publishing, 2012. ISBN 1780961308. (englanniksi)
3. ↑  Elder, Daniel K.: Short History of the Specialist Rank  2018. The NCO Historical Society. Viitattu 27.11.2021. (englanniksi)
4. ↑  Nalty, Bernard C.: *United States Marine Corps Ranks and Grades, 1775-1969*, s. 26, 41. U.S. Marine Corps, 1970.
5. ↑  *Compilation of War Department General Orders, Bulletins, and Circulars*, s. 184. U.S. Government Printing Office, 1942. (englanniksi)
**Arndt Wilhelm Nohrström** (21. joulukuuta 1850 Savonlinna – 8. toukokuuta 1890 Savonlinna) oli suomalainen juristi ja Savonlinnan pormestari.

Nohrströmin vanhemmat olivat Savonlinnan reaalilyseon kollega Johan Wilhelm Nohrström ja Klara Lovisa Olsoni.. Hän pääsi ylioppilaaksi Porvoon kymnaasista 1871 ja suoritti Helsingin yliopistossa tuomarintutkinnon ja oikeustutkinnon vuonna 1879. Nohrström sai varatuomarin arvon 1882.

Nohrström oli Savonlinnan pormestarina vuodesta 1886 lähtien. Hän lähti torstaiaamuna 8. toukokuuta 1890 kotoaan kysymään lääkärin neuvoa häntä pidempään vaivanneeseen ikenien pakotukseen. Nohrström ei kuitenkaan palannut kotiinsa ja hänet löydettiin Talvisalon rannasta veteen kuolleena seuraavan päivän aamuna. 

Nohrström oli naimisissa vuodesta 1883 Anna Ottilia Schaumanin kanssa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899
2. ↑  Savonlinnasta, Savonlinna, 14.05.1890, nro 20, s. 2, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
3. ↑  Savo-Karjala, 12.05.1890, nro 54, s. 3, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
**Tauno Edvard Berner** (6. huhtikuuta 1880 Helsinki – 29. toukokuuta 1941 Helsinki) oli suomalainen kihlakunnantuomari ja Joensuun pormestari.

Tauno Bernerin vanhemmat olivat kansakoulujentarkastaja Axel Berner ja Mathilda Elisabet Arppe. Hän pääsi ylioppilaaksi Helsingin suomalaisesta yhteiskoulusta 1898 ja suoritti Helsingin yliopistossa yleisen oikeustutkinnon vuonna 1903. Berner sai varatuomarin arvon 1906.

Berner oli Joensuun maistraatissa ja raastuvanoikeudessa oikeusneuvosmiehenä 1914–1917. Tänä aikana hänet tuomittiin yhdenvertaisuuslain rikkomisesta Venäjän lakien mukaan 3 kuukaudeksi vankeuteen yhdessä kunnallisraatimies Veli Parviaisen kanssa. Berner oli sitten Joensuun pormestarina 1919–1922. Hän oli kihlakunnantuomarina Juvan tuomiokunnassa 1922–1929 ja Ulvilan tuomiokunnassa vuodesta 1929. Myöhemmin hän oli tuomarina Käkisalmen ja Ikaalisten tuomiokunnissa aina vuoteen 1941 saakka.

Berner omisti Joensuussa Itä-Suomen Lakiasiaintoimiston ja hän oli Suomen Pankin Joensuun konttorin diskonttokomitean jäsenenä vuosina 1914-1922.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899
2. 1 2 3 4  Tuomari Tauno Berner. Huomenna 50 vuotta, Karjalainen, 05.04.1930, nro 38, s. 2, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot


|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
| Joensuun vaakuna | Edeltäjä:**William Wallenius** | **Joensuun pormestari**1919-1922 | Seuraaja:**Uljas Ruuth (Ruutu)** |

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899

 |

 |
**OnklP** (oik. **Pål Tøien**; s. 12. toukokuuta 1984 Asker) on norjalainen rap-artisti. Hän muutti Lillehammeriin 12-vuotiaana ja aloitti siellä musiikin tekemisen ystävänsä Johnny Silsethin (artistinimeltään Jaa9) kanssa. He perustivat Jaa9 & OnklP -duon vuonna 2002 ja julkaisivat kaksi vuotta myöhemmin esikoislevynsä *Sjåre brymæe*. Kaksikko on julkaissut sittemmin useita levyjä. Lisäksi OnklP on tehnyt omaa musiikkia ja vieraillut muiden artistien kappaleissa.

Diskografia
-----------

### Albumit

**Jaa9 & OnklP**

* *Sjåre brymæe* (2004)
* *Bondedramatikk* (2008)
* *Sellout!* (2009)
* *Lasse & Geir* (2011)
* *Diskoteket er stengt* (2014)

**OnklP**

* *Det kunne vært deg* (2005)

**OnklP & De Fjerne Slektingene**

* *Slekta* ja *Slekta II* (2014)

Lähteet
-------

1. ↑  Myklebust, Eivind: Pål Tøien (OnklP) *Store norske leksikon*.  21.4.2023. Viitattu 25.10.2023. (norjaksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **OnklP** Wikimedia Commonsissa
**Theodor Junge**, sukunimi aik. *Alexejeff* (19. marraskuuta 1865 Lappeenranta – 7. lokakuuta 1926 Helsinki) oli suomalainen lennätinkonttorin päällikkö ja valtioneuvos.

Jungen vanhemmat olivat kapteeni Feodor Alexejeff ja Walborg Amanda Wahlman. Hän pääsi ylioppilaaksi Turun ruotsalaisesta lyseosta 1888.

Junge meni lennätinlaitoksen palvelukseen 1888 työskennellen ensin Turussa ja sitten Viipurissa. Helsinkiin siirryttyään hän oli virkamiehenä lennätinhallituksessa ja toimi Helsingin lennätinkonttorin päällikkönä 1904–1918. Viimeksi Junge oli Etelä-Suomen Kaupunkienvälisen Puhelinyhtiön palveluksessa eroten sieltä vähän ennen kuolemaansa. Hän sai valtioneuvoksen arvon 1910. Junge kuoli 60-vuotiaana lokakuussa 1926 pitkällisen sairauden jälkeen.

Theodor Junge oli naimisissa vuodesta 1889 Emilie Adèle Jungen kanssa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899 : Theodor Junge (Alexejeff)
2. 1 2 3  Kuolleita, Helsingin Sanomat, 10.10.1926, nro 274, s. 6, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899

 |

 |
**Edistyspuolue** (saks. *Fortschrittspartei*) oli Saksassa 1861–1884 toiminut vapaamielinen puolue. Se syntyi Preussissa ja muodosti 1861–1866 enemmistön edustajakamarissa. Puolue vastusti jyrkästi Otto von Bismarckin sisä- ja ulkopolitiikkaa. Edistyspuolue hajosi Preussin–Itävallan sodan jälkeen 1866, jolloin osa puolueen jäsenistä pyrki yhteistyöhön hallituksen kanssa muodostaen Kansallisvapaamielisen puolueen (*Nationalliberale Partei*). Jäljelle jäänyt osa puolueesta käytti itsestään edelleen nimitystä Edistyspuolue, ja tätä osaa johtivat Leopold Hoverbeck, Rudolf Virchow ja Benedict Leo Waldeck. Edistyspuolueen kannatus väheni tuntuvasti 1870-luvulla sekä Saksan valtiopäivillä että Preussin maapäivillä. Näihin aikoihin puolue kannatti Bismarckin politiikkaa katolista kirkkoa vastaan, mutta vastusti tämän näkemyksiä suojatullien suhteen. Eugen Richterin johtama Edistyspuolue yhdistyi 1884 Vapaamielisen yhdistyksen kanssa, joka oli eronnut Kansallisvapaamielisestä puolueesta. Uusi puolue otti nimekseen Saksalainen vapaamielinen puolue.

Lähteet
-------

1. ↑  *Iso tietosanakirja*. Osa 2, palsta 1375. Helsinki: Otava, 1931.
Theodor Thilén (1869)
**Theodor Sebastian Gustaf Thilén** (26. elokuuta 1818 Leppävirta – 7. syyskuuta 1887 Helsinki) oli suomalainen kenraaliluutnantti, kuvernööri ja senaattori.

Thilénin vanhemmat olivat Kuopion läänin lääninmaanmittari, kamarineuvos Gustaf Thilén (1785–1861) ja Catharina Juliana Telén (1791–1856). Hän oli naimisissa vuodesta 1847 Juliana Sofia Mallénin (1822–1887) kanssa.

Thilén kävi Haminan kadettikoulun ja valmistui sieltä 1840. Hän palveli Henkivartioväen krenatöörirykmentissä ja hänet ylennettiin vänrikiksi 1840, aliluutnantiksi 1844, luutnantiksi 1846 ja alikapteeniksi 1850. Thilén toimi vuodesta 1853 H. M. Keisarin komppanian päällikkönä ja vuodesta 1857 rykmentin talouspäällikkönä. Hänestä tuli kapteeni 1854 ja eversti 1857 sekä kenraalimajuri 1863 ja kenraaliluutnantti 1876. 

Thilén oli Mikkelin läänin kuvernöörinä vuodesta 1863 ja Uudenmaan läänin kuvernöörinä vuodesta 1869. Senaattori ja kamaritoimituskunnan päällikkö hänestä tuli 1873. Hänet aateloitiin 1886. Thilén omisti Sköldvikin ratsutilan Porvoon maalaiskunnassa. Koska Thilénin molemmat tyttäret kuolivat jo lapsina hän testamenttasi puolisonsa kanssa lähes koko omaisuutensa yleishyödyllisiin tarkoituksiin, esimerkiksi Mikkelin läänin vähävaraisille säätyläisnaisille.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  SKS Biografiakeskus : Suomalaiset kenraalit ja amiraalit Venäjän sotavoimissa 1809–1917 : Thilén, Theodor Sebastian Gustaf
2. ↑  Otavan Iso tietosanakirja, Otava 1966, osa 8 p. 1358

Aiheesta muualla
----------------

* Thilén - tuhansille rakas nimi, Suomen Kuvalehti, 20.12.1930, nro 51-52, s. 58, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
*Tämä artikkeli käsittelee sotilasta. Filótas on myös kylä Kreikassa.*
Filotaksen tuomitseminen kivitettäväksi (teos vuodelta 1696).
**Filotas** (m.kreik. Φιλώτας, *Filōtas*; kuoli 330 eaa.) oli makedonialainen sotilas. Hän oli Aleksanteri Suuren kokeneimman päällikön Parmenionin vanhin poika. Filotas eteni urallaan aina ratsuväen komentajaksi mutta ei kuitenkaan päässyt kuninkaan lähipiirin jäseneksi. Filotas johti ratsuväkeä Granikosjoen, Issoksen ja Gaugamelan taisteluissa. Ratsuväellä oli kaikissa näissä taisteluissa tärkeä osa. 

Vuoden 330 eaa. lopulla Filotas kuuli Aleksanteriin kohdistuneesta salajuonesta: eräät sotilaat aikoivat murhata kuninkaan. Filotas piti kuitenkin asian omana tietonaan. Aleksanterin johtama armeija oli edennyt jo syvälle Persian valtakunnan kaukaisimpiin maakuntiin, ja osa sotilaista toivoi jo sodan loppuvan. Jos Aleksanteri olisi murhattu, olisi Filiotaalla tai hänen isälään ollut hyvä tilaisuus kaapata valta itselleen. Aleksanteri halusi kuitenkin armahtaa Filotaan, mutta seuraavana päivänä Krateros ja Koinos syyttivät Filotasta ja hänet vangittiin. 

Aleksanteri syytti Filotasta armeijan edessä salajuonesta häntä itseään kohtaan. Makedoniassa armeijalla oli tällaisissa tapauksissa tuomiovalta. Hefaistion, Krateros ja Koenos vaativat, että Filotasta kidutettaisiin, jotta totuus selviäisi. Kidutuksen jälkeen Filotas tunnusti, että hän oli tiennyt salajuonesta ja suunnitellut isänsä kanssa vallankaappausta. Tämän kuultuaan armeija tuomitsi hänet kuolemaan. Isä tuomittiin myös kuolemaan vaikka hän olikin tuolloin Ekbatanassa.

Antiikin historioitsijoiden mukaan ei ollut varmuutta siitä, oliko Filotas tosiaan syyllinen. Ensimmäistä salajuonta pidettiin todellisena, Parmenionin ja Filotaan salajuonta ei pidetä yhtä todennäköisenä. Olihan Filotas tunnustanut vasta kidutuksen jälkeen.

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Tšekki

 |
|  |
| Taiteenala | 
* ULAN

 |

 |
Vin Santoa ja Cantuccini-keksejä
**Vinsanto** tai **vin santo toscano** eli *pyhäviini* on italialainen jälkiruokaviini. Sitä tuotetaan Toscanassa ja Umbriassa*lähde?* käyttämällä pääsääntöisesti Trebbiano-, Sangiovese ja Malvasia-rypälelajeja. 

Laatuluokiteltuja ja nimisuojattuja Vin Santo -viinejä ovat *Vin Santo del Chianti DOC*, *Vin Santo di Carmignano DOC*, *Vin Santo del Chianti Classico DOC* ja *Vin Santo di Montepulciano DOC*. Viinit ovat puna- tai valkoviinejä. Ne valmistetaan kuivaamalla rypäleitä ja kypsyttämällä viiniä vähintään kolme vuotta.

Vin Santo -viini tarjoillaan usein Cantuccini-mantelikeksien kanssa, joita kastetaan viiniin.

Vin Santo -viinit
-----------------

Laatuluokan Vin Santo del Chianti DOC -viini on yleisin Vin Santo -viini. Sitä tuotetaan vuosittain noin 170 000 litraa 115 hehtaarin alueella (vuonna 2014). Punainen viini valmistetaan Sangiovese-rypäleestä ja valkoinen Malvasia Bianca Lunga- ja Trebbiano Toscano -rypäleestä.

Vin Santo di Carmignano DOC -viini voi olla punaviiniä, joka on valmistettu pääosin Sangiovese-rypäleestä, tai valkoviiniä, joka on valmistettu joko Malvasia Bianca Lunga- tai Trebbiano Toscano -rypäleestä.

Vin Santo del Chianti Classico DOC -viiniä on sekä punaisena että valkoisena. Viinejä valmistetaan suhteellisen vähän: vuonna 2014 tuotantoalue oli 57 hehtaaria ja -määrä 71 000 litraa.

Vin Santo di Montepulciano DOC -viini on harvinainen viini: sitä tuotetaan vain neljän hehtaarin alueella vuosittain noin 12 000 litraa (vuonna 2014). Punainen viini valmistetaan pääosin Sangiovese-rypäleestä, jota paikallisesti kutsutaan *Prugnolo Gentileksi*, ja valkoinen Grechetto-rypäleestä, jota kutsutaan *Pulcinculoksi*. Viinityypistä riippuen Vin Santo di Montepulciano DOC -viinien kypsytysajat ovat 3–6 vuotta.

Lähteet
-------

1. ↑  Vin Santo del Chianti DOC (Viinin perustietoja)  30.11.2011. Italian Wine Central. Viitattu 1.9.2017. (englanniksi)
2. ↑  Vin Santo di Carmignano DOC (Viinin perustietoja)  13.11.2013. Italian Wine Central. Viitattu 1.9.2017. (englanniksi)
3. ↑  Vin Santo del Chianti Classico DOC (Viinin perustietoja)  30.11.2011. Italian Wine Central. Viitattu 1.9.2017. (englanniksi)
4. ↑  Vin Santo di Montepulciano DOC (Viinin perustietoja)  30.11.2011. Italian Wine Central. Viitattu 1.9.2017. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Vin Santo** Wikimedia Commonsissa
**C3-kasvi** on sellainen vihreä kasvi, jonka ensimmäinen yhteyttämistuote, joka syntyy kasvin saatua auringon energiaa ja hiilidioksidia, on joko kolmihiilimolekyyli tai 3-fosfoglyseriinihappo. Tällaisia kasveja ovat muun muassa pavut, riisi, vehnä, ruis, ja kaura. Ne ovat sopeutuneet viileämpiin olosuhteisiin kuin C4-kasvit, joita on enimmäkseen trooppisten alueiden kasveissa.*lähde?* C3-kasvit eroavat C4-kasveista sekä viherhiukkasten että lehden rakenteen osalta. Myös niiden pimeäreaktio on erilainen. Niiden tarvitsema vesimäärä tiettyä määrää kuivaa yhteyttämistuotetta kohden on moninkertainen verrattuna C4-kasveihin. C3-kasvien kasvu edellyttää, että ilman hiilidioksidipitoisuus on vähintään 100 ppm. Hiilidioksidipitoisuuden ollessa alhaisempi kasvi ei tuota yhteyttämisen tuloksena enempää energiaa kuin mitä se kuluttaa hengitykseensä. Jos hiilidioksidipitoisuus laskee alle 30–70 ppm, C3-kasvit tuskin pystyvät ottamaan hiilidioksidia lainkaan, ja näin ne eroavat C4-kasveista ja CAM-yhteyttämismenetelmää käyttävistä mehikasveista.

Lähteet
-------

1. ↑  Pankakoski, Antero: "Fotosynteesin edellytykset", *Puutarhurin kasvioppi*, s. 89–91. Helsinki: Edita, Opetushallitus, 1996. ISBN 951-37-1932-4.
Andronovon kulttuurin alueen suurin laajuus on merkitty punaisella. Sintašta-Petrovkan kulttuurin alue on merkitty tummanpunaisella. Purppuranvälisellä alueella tehtiin ensimmäiset puolapyöräiset sotavaunut. Samanaikaisia osittain päällekkäisiä kulttuureja olivat vihreällä merkityt Afanasevon kulttuuri, Srubnan kulttuuri ja BMAC-kulttuuri.
Sotavaunujen käyttäminen alkoi levitä Kaspianmeren koillispuolelta noin 2000 eaa.
**Andronovon kulttuuri** on yleisnimitys pronssikautisille kulttuureille, jotka kukoistivat Keski-Aasiassa noin 2000–1000 eaa. Tämän kulttuurin väestö kehitti puolapyöräisen hevosten vetämän sotavaunun ja hautasi päällikkönsä sotavaunuineen suuriin kumpuihin, kurgaaneihin. 

Monien tutkijoiden mielestä Andronovon kulttuuri oli Intiaan noin 1900–1700 eaa. tunkeutuneiden indoarjalaisten kulttuuri, mutta kaikki tutkijat eivät ole tästä samaa mieltä. Kulttuurin etelärajalla oli Margiana-kulttuuri, jonka väestön kanssa Andronovon kulttuurin väestöllä oli taisteluja.

Andronovon kulttuurin osakulttuureja
------------------------------------

Sintašta-Petrovka-Arkaim (2000–1600 eaa.) oli  Etelä-Uralilla ja Pohjois-Kazakstanissa vaikuttanut osakulttuuri. Andronovon kulttuurin aikakautena Sintašta linnoitettiin n. 1800 eaa. Tšeljabinskin alueella Venäjällä. Lähellä Sintašta-Petrovka-Arkaimin aluetta, lähinnä Arkaimissa oli myös asutusta 17. vuosisadalla eaa. Toinen osakulttuuri oli Alakul (1500–1300 eaa.), joka sijaitsi Oxus- ja Jaxartes- jokien välillä sekä Kyzylkumin aavikolla ja oli lähinnä Intiaa ja Margiana-kulttuurin aluetta. Fjodorovon (1500–1300 eaa.) osakulttuuri vaikutti Etelä-Siperiassa ja Aleksejevka (1200–1000 eaa.) oli itäisessä Kazakstanissa vaikuttanut osakulttuuri.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  An Overview of the Andronovo Culture: Late Bronze Age Indo-Iranians in Central Asia  1998. The Center for the Study of the Eurasian Nomads (CSEN).  Arkistoitu 28.2.2019. Viitattu 27.1.2013.
2. ↑  AN.N.Bernshtam: Andronov Archeological Culture (poleeminen teksti) *Bernshtam A.N. Selected works for archeology and history of Kyrgyzes and Kyrgyzstan*. Viitattu 27.1.2013.

Aiheesta muualla
----------------

* Cultures table (Arkistoitu – Internet Archive)
* Center for the Study of Eurasian Nomads (Arkistoitu – Internet Archive) (csen.org)
	+ Late Bronze Age Indo-Iranians in Central Asia (Arkistoitu – Internet Archive)
	+ Sintashta-Arkaim Culture (Arkistoitu – Internet Archive)
**Ganghwan välikohtaus** (jap. 江華島事件) oli aseellinen yhteenotto Joseon-dynastian ja Japanin välillä lähellä Ganghwan saarta 20. syyskuuta 1875.

Tausta
------

Ganghwan saari oli toiminut näyttämönä väkivaltaisille yhteenotoille korealaisvoimien ja ulkomaisten voimien välillä edellisen vuosikymmenen aikana. Vuonna 1866 saari joutui lyhytaikaiseen miehitykseen Ranskan retkikunnan toimesta, ja vuonna 1871 se oli amerikkalaisten retkikunnan hallussa.

Tapahtumat
----------

Syyskuun 20. päivänä 1875 japanilaislaiva Unyō, jota komensi Inoue Yoshika, lähetettiin tutkimaan Korean rannikkoalueita. Japanin hallitus pyrki luomaan diplomaattiset suhteet Koreaan. Tutkiessaan Korean länsirannikkoa japanilaiset saapuivat maihin Ganghwa-saarella.  Kun Korean linnoitus avasi tulen Unyōa kohtaan, japanilainen vastaus oli nopea. Pommitettuaan Korean linnoituksia japanilaiset sytyttivät tuleen useita taloja saarella sekä ottivat yhteen Korean joukkojen kanssa. Varustettuina moderneilla kivääreillä he voittivat nopeasti korealaiset, joilla oli vanhanaikaiset piippukiväärit, ja seurauksena oli, että 35 korealaissotilasta kuoli. Tieto tapahtumasta saavutti Tokion vasta 28. syyskuuta, mutta jo seuraavana päivänä Dajōkan päätti lähettää tykkihöyrylaivoja Busaniin suojellakseen siellä olevia japanilaisia asukkaita. Se myös aloitti harkinnan siitä, pitäisikö lähettää retkikunta Koreaan selvittämään tapahtunutta. 

Tapahtuman uhrien määrä Joseon-dynastiassa kirjattiin 35:ksi.  Lisäksi 16 korealaista merivoimien sotilasta vangittiin Japanin toimesta. Tapahtuman jälkeen Japanin keisarillinen laivasto asetti saarron ja vaati virallista anteeksipyyntöä Joseonin hallitukselta. Asia ratkaistiin Ganghwan sopimuksen allekirjoituksella 27. helmikuuta 1876, mikä avasi Korean niemimaan japanilaiselle ja ulkomaiselle kaupalle.

Katso myös
----------

* Donghak-kapina

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6  云扬号事件  *Baidu*

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Ganghwan välikohtaus** Wikimedia Commonsissa

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Ganghwa Island incident
**Jabalia** (arab. جباليا‎, *Jabāliyā*) on kaupunki Palestiinan Gazan kaistalla. Sen asukasluku oli vuonna 2021 arviolta 195 137.

Maantiede
---------

Jabalia kartalla vuodelta 1931.
Jabalia sijaitsee Gazan kaistalla. Hallinnollisesti se on osa Pohjois-Gazan kuvernoraattia. Sen vieressä sijaitsee Jabalian pakolaisleiri.

Historia
--------

Sodan vaurioita.
Arkeologisissa kaivauksissa Jabalian paikalta on löydetty Bysantin valtakunnan aikainen kirkko 300-luvulta. Kirkosta on löydetty mosaiikkeja. Ikonoklastinen liike ilmeisesti tuhosi tai vaurioitti joitakin mosaiikeista 700-luvulla.

Amerikkalainen Edward Robinson kuvaili vuonna 1838 Jabaliaa muslimikyläksi Gazan piirissä. Ranskalainen Victor Guérin mainitsi puolestaan paikalla olleen vanhoja raunioita ja rikkoutuneita pylväitä. Palestine Exploration Fund kertoi selvityksessä vuodelta 1883 paikan oleva suurehko kylä, jonka rakennukset oli tehty mudasta. Paikalla mainitaan olleen Jamia Abu Berjas -niminen moskeija.

Israelin itsenäisyyssodan yhteydessä vuonna 1948 kylän viereen avattiin Jabalian pakolaisleiri pääosin pakolaisille Israelin sodassa miehittämien alueiden eteläosista. Myöhemmissä Hamasin ja israelilaisten välisissä konflikteissa Israel on tehnyt kaupunkiin ilmaiskuja.

Väestö
------

Palestiinan tilastokeskuksen arvion mukaan Jabalian asukasluku oli vuonna 2021 195 137. Viereisen pakolaisleirin vastaava lukema oli 55 887.

Lähteet
-------

1. 1 2  Projected Mid -Year Population for North Gaza Governorate by Locality 2017-2026 Palestinian Central Bureau of Statistics. Viitattu 18.6.2021. (englanniksi)
2. 1 2  Jabalia camp UNRWA. Viitattu 18.6.2021. (englanniksi)
3. ↑  Byzantine Church of Jabalya *visitpalestine*. Viitattu 18.6.2021. (englanniksi)
4. ↑  E. Robinson ja E. Smith: *Palestine, Mount Sinai and Arabia Petræa : a journal of travels in the year of 1838*, s. 118. Jebalia. Crocker & Brewster, 1841. Teoksen verkkoversio. (englanniksi)
5. ↑  C. R. Conder ja H. Kitchener: *The Survey of Western Palestine: Memoirs of the Topography, Orography, Hydrography, and Archaeology*, s. 236, 251. Committee of the Palestine Exploration Fund, 1883. Teoksen verkkoversio. (englanniksi)
6. ↑  Conal Urquhart: Palestinians use human shield to halt Israeli air strike on militants' homes *The Guardian*. Viitattu 18.6.2021. (englanniksi)
**Markus Kalevi Itkonen** (s. 17. joulukuuta 1965 Helsingin maalaiskunta) on suomalainen graafinen suunnittelija, taiteen tohtori ja tietokirjailija, joka on erikoistunut typografian kehittämiseen ja tutkimukseen.

Itkonen valmistui Mainosgraafikkojen koulusta 1986 ja filosofian kandidaatiksi Helsingin yliopiston taiteiden tutkimuksen koulutusohjelmasta 1991. Vuodesta 1987 hänellä on ollut oma graafisen suunnittelun toimisto, jossa hän on työskennellyt typografina ja kirjagraafikkona. Lisäksi hän on opettanut muun muassa Taideteollisessa korkeakoulussa, Mainosgraafikkojen koulussa, Suomen Kustannusyhdistyksen kursseilla sekä nykyisessä Aalto-yliopiston taiteiden ja suunnittelun korkeakoulussa.

Itkonen on julkaissut typografiasta tietoteoksia sekä lukuisia artikkeleita graafisen alan tietokirjoissa ja lehdissä. Hän on työskennellyt myös selkokielisten julkaisujen ja selkotypografian parissa.

Itkosen väitöskirja *Kadonneet kirjaintyypit: Suomalainen kirjainmuotoilu 1920–1985* tarkastettiin lokakuussa 2012 Aalto-yliopistossa.

Itkosen isä oli suomen kielen professori Terho Itkonen. Markus Itkonen on muun muassa kuvittanut isänsä teokset *Selvää suomea* (1985) ja *Kielen kärjeltä* (1987).

Teoksia
-------

* *Typografian käsikirja*. RPS-yhtiöt 2003. ISBN 978-952-5001-15-0
* *Kadonneet kirjaintyypit: Suomalainen kirjainmuotoilu 1920–1985.* RPS-yhtiöt 2012. ISBN 978-952-5001-16-7
* *Kirjaintyypit ja tyyli.* RPS-yhtiöt 2015. ISBN 978-952-5001-19-8

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Taskinen, Rita (toim.): *Suomalainen design: Kuka kukin on — Design in Finland: Who’s who in Finnish design*. Helsinki: Ornamo, 1992. ISBN 952-9748-04-3.

Aiheesta muualla
----------------

* Markus Itkonen. 375 humanistia 19.11.2015. Helsingin yliopisto.
**Cardigan** (kymriksi *Aberteifi*) on pikkukaupunki Etelä-Walesissa Ceredigionin kreivikunnassa. Kaupunki on rakennettu Teifi-joen suistolle ja sen merkittävimpiin nähtävyyksiin kuuluu Aberteifin linna, jossa järjestettiin historian ensimmäinen walesilaiseen kulttuuriin kuuluva Eisteddfod-juhla vuonna 1176.

Vuonna 2016 kaupungin väkiluku oli 4 191. Vuoden 2011 väestölaskennassa yli 3-vuotiaista asukkaista 54,6 prosenttia ilmoitti osaavansa puhua kymriä.

Normanniruhtinas Roger de Montgomery perusti kaupungin vuonna 1093.

Cardiganin satama oli aikoinaan vilkas telakka ja rahtisatama, josta vietiin maailmalle walesilaista liuskekiveä kattotiiliksi. Suistoon kertyvä sedimentti on saanut sataman mataloitumaan, mikä on rajoittanut sinne pääsevien alusten kokoa, ja nykyisin se on huvialusten käytössä.

Kuvia
-----

* 
* 
*

Lähteet
-------

1. 1 2  Cardigan (Ceredigion, Wales / Cymru, United Kingdom) *Citypopulation.de*. Viitattu 28.1.2017.
2. ↑  *Karttakeskuksen Suuri maailmankartasto*, s. 46. Karttakeskus, 2013. ISBN 978-952-266-182-1.
3. 1 2 3  Cardigan / Aberteifi *Visit Mid Wales*. Viitattu 28.12.2017.
4. ↑   (kymriksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Cardigan** Wikimedia Commonsissa

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: cy:Aberteifi
Ritva Puotila vuonna 1963.
**Ritva Soilikki Puotila** (s. 7. kesäkuuta 1935 Viipuri) on suomalainen tekstiilitaiteilija. Hänet tunnetaan ryijyistä ja matoista, joita hän tekee tyypillisimmin paperinarusta ja pellavasta. Puotilan uniikkiteokset ovat veistoksellisia, usein kolmiulotteisia. Matoissa on selkeä graafinen kuviointi, ja vaikutteita niin japanilaisuudesta kuin perinteisistä suomalaisista käsitöistä.

Puotila on lähtöisin Viipurista; hänen vanhempansa olivat rautatieläisiä. Puotila opiskeli Taideteollisessa korkeakoulussa vuosina 1954–1960.

Puotilan paperinarumattoja tuottaa Woodnotes-yritys, jonka Puotila perusti yhdessä poikansa Mikko Puotilan kanssa vuonna 1987. Hän on suunnitellut tuotteita myös Tampellalle ja ulkomaisille yrityksille, sekä tehnyt uniikkitöitä, etenkin ryijyjä. Kirkkotekstiilejä hän on suunnitellut Vuosaaren kirkkoon. Hän teki yhteistyötä Suomen Käsityön Ystävien kanssa 2000-luvulle asti. Puotilan töitä on esillä muun muassa nykytaiteen museo MoMa:ssa New Yorkissa.

Hän on saanut Suomi-palkinnon vuonna 1996, Kaj Franck -muotoilupalkinnon 2000 ja Pro Finlandia -mitalin 2003. Vuonna 2001 Puotila valittiin Vuoden tekstiilitaiteilijaksi. Vuonna 2011 Puotila palkittiin Ornamon kultaisella ansiomerkillä.

Näyttelijä Jukka Puotila on Ritva Puotilan poika.

Lähteet
-------

1. ↑  Puotila, Ritva hakuteoksessa *Uppslagsverket Finland* (2012). (ruotsiksi)
2. ↑  Design Forum Finland: Kaj Franck -muotoilupalkinto 2000 *designforum.fi*.  Arkistoitu 12.7.2007. Viitattu 13.7.2007.
3. 1 2  *Kuka kukin on 2007*, s. 789–790. Helsinki 2006. ISBN 951-1-20606-0
4. ↑  Muisti palaa pohjaan  noin 2004. YLE. Viitattu 13.7.2007.
5. ↑  Woodnotes (Arkistoitu – Internet Archive) (teoskuvia)
6. ↑  Ritva Puotila Woodnotes Oy.  Arkistoitu 14.4.2015. Viitattu 14.4.2015.
7. ↑  Ritva Puotila – palkittu taiteilija Woodnotesin ja paperinarujen takana Vepsaläinen. Viitattu 7.3.2019.
8. ↑  Seppälä, Arto: *Lanka läpi vuosisatojen*, s. 285. Tekstiili- ja vaatetusteollisuus ry, 2005. ISBN 952-91-9119-7.
9. ↑  Ornamon kultaisen ansiomerkin saajia vuosina 1994–2017 Ornamo. Viitattu 7.3.2019.
10. ↑  Lehtikanto, Katariina: Näyttelijä Jukka Puotilan lämminhenkinen taiteilijajuhla.  *Iltalehti*, 14.10.2017. Artikkelin verkkoversio. Viitattu 7.3.2019.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Taiteenala | 
* KulturNav
* Museum of Modern Art
* ULAN

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Uppslagsverket Finland

 |

 |
Soukan koulun piha avautuu länteen.
Koulun lounaispuolella kohoaa luonnontilainen kumpu.
**Soukan koulu** on peruskoulun ala-aste Espoon Soukassa. 2010-luvun puolivälissä koulussa oli noin 500 oppilasta. Koulun rehtori on Velijussi Kyllijoki.

Soukan koulu valmistui kansakouluksi vuonna 1971, jolloin Soukka tyypillisenä uutena lähiönä oli täynnä lapsia. Silloisessa kansakoulussa oli rinnakkaisluokkia H:hon asti, ja koulu oli aikoinaan Espoon peruskouluista suurin. Koulun suunnitteli arkkitehtitoimisto Kari Virta. Espoon koulurakennusten inventointiraportin 2017 mukaan Soukan koulun alkuperäisratkaisu on ajalleen tyypillinen ja selkeä, päämäärinään muunneltavuus sekä jaettavuus pienempiin toiminnallisiin yksiköihin. Koulurakennus on osa Soukan lähiökeskuskokonaisuutta, joka oli aikoinaan Suomen suurin yhtenäinen rakennushanke. Koulun naapurustossa sijaitsee päiväkoteja ja kauppoja.

Tilanahtautta lievittämään rakennettiin väliaikaisia parakkikouluja viereisille mäille, ensin siihen missä nyt on Kappeli, myöhemmin pururadan varteen koulun toiselle puolelle. Koulu peruskorjattiin vuosina 2010–2012. Kouluun rakennettiin myös uusi siipi remontin aikana. Koulu siirrettiin syksyllä 2009 homeongelmien vuoksi tilapäisesti Otaniemeen entisen poliisiopiston tiloihin. Koulu otettiin takaisin käyttöön joulukuussa vuonna 2012.

Koulun tunnetuin entinen oppilas lienee jääkiekkoilija Teemu Selänne.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Espoonlahden kotikaupunkipolut Espoon kaupunki.  Arkistoitu 11.8.2015. Viitattu 4.3.2015.
2. ↑  Soukan koulu Espoon koulu.  Arkistoitu 2.4.2015. Viitattu 4.3.2015.
3. ↑  Heikinheimo, Marianna ym.: *Sektori-inventointi: Espoon koulut*, s. 10. Espoo: Espoon kaupunki, 2017. Teoksen verkkoversio (viitattu 16.2.2019).  (Arkistoitu – Internet Archive)
4. ↑  Soukan koulu valmistautuu ensi syksynä muuttorumbaan (Arkistoitu – Internet Archive) Länsiväylä 29.5.2009
Pirkko Talola-Aaltonen veljensä Mauri Kunnaksen kanssa vuonna 1991.
**Pirkko Anneli Talola-Aaltonen** (o.s. *Kunnas*, s. 16. kesäkuuta 1940 Tampere) on suomalainen oopperalaulaja, äänialaltaan sopraano.

Talola kävi koulua Vammalassa ja kirjoitti ylioppilaaksi. Hän opiskeli Sibelius-Akatemiassa Jolanda di Maria Petrisin oppilaana ja suoritti diplomilaulajan tutkinnon vuonna 1974. Erinomaisen diplominsa ansiosta hän sai ensikonserttiinsa (1975) stipendin. Papagenan roolissa hän esiintyi 1982–1986. Suomen Kansallisoopperassa hän oli vieraileva solisti vuosien ajan.

Talola-Aaltonen on esiintynyt useissa oopperoissa, muun muassa Papagenana Savonlinnan oopperajuhlilla *Taikahuilussa* (1986). Hän on esiintynyt solistina useasti myös Singing Strings -yhtyeen kiertueilla ja konserteissa, muun muassa Valkoisessa talossa joulukuussa 1994 Bill ja Hillary Clintonin kutsumana, Torontossa vuonna 2000 ja Suomessa vuonna 2013.

Talola toimi yksinlaulun lehtorina Länsi-Uudenmaan musiikkiopistossa Lohjalla. Tästä virasta Talola on jäänyt eläkkeelle.*lähde?* Samanaikaisesti hän on toiminut sivuvirkaisena rehtorina Pitäjänmäen musiikkiopistossa vuodesta 1986.

Ensiesiintyminen oli *La Bohèmen* Musetta. *Don Pasqualen* Norina lienee hänen mieliroolejaan. Talola on konsertoinut eri puolilla Suomea. Mittavia kiertueita on ollut useita. Merikanto-konserttisarja kattoi parikymmentä paikkakuntaa. Mittavia konserttimatkoja hän on tehnyt Yhdysvaltojen lisäksi Australiaan. Talola on konsertoinut muun muassa Israelissa, Puolassa, Lontoossa, Espanjassa ja Neuvostoliitossa.

Yksityiselämä
-------------

Pirkko Talola-Aaltosen veli on kirjailija Mauri Kunnas.

Talola-Aaltonen solmi avioliiton luokkatoverinsa Heikki Talolan kanssa. Liitto kesti 34 vuotta. Liitosta syntyi poika, Ville Talola, pappi, toimittaja. 

Sittemmin Talola-Aaltonen avioitui kouluttaja-pastori Tapio Aaltosen kanssa.

Lähteet
-------

1. 1 2  Virtamo, Keijo (toim.): *Otavan musiikkitieto: A–Ö*, s. 426. Helsinki: Otava, 1997. ISBN 951-1-14518-5.
2. ↑  Pääkonsertit. (Arkistoitu – Internet Archive) Kirkkomusiikkijuhlat. Viitattu 18.7.2019.
3. ↑  Pitäjänmäen musiikkiopisto. Viitattu 18.7.2019.
4. ↑  Pitäjänmäen musiikkiopisto. Stadissa.fi. Viitattu 18.7.2019.
5. ↑  Tietoa Maurista. Maurikunnas.net. Viitattu 18.7.2019.
6. ↑  Eetosta ja paatosta: otsikko "Tuli ero" (Arkistoitu – Internet Archive) Tapio Aaltosen blogi. Viitattu 18.7.2019.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Taiteenala Muokkaa Wikidatassa | 
* MusicBrainz

 |

 |
**Rovasti** (lyhenne *rov.*, ruots. *prost* ’pappien esimies’ < lat. *propositus* ’esimies’) on kirkollinen arvonimi.

Suomen evankelis-luterilainen kirkko
------------------------------------

Suomen evankelis-luterilaisessa kirkossa piispa voi myöntää rovastin arvonimen kirkollisessa työssä erityisesti ansioituneelle papille. Piispainkokous on 14.9.2004 antanut suosituksen arvonimen myöntämisestä. 

Suosituksen mukaan arvonimiä tulisi myöntää yksi kappale hiippakunnan 30 äänioikeutettua pappia kohti neljässä vuodessa (papilla ei ole äänioikeutta hiippakunnallisissa vaaleissa eroamisiän jälkeen tai mikäli hän ei toimi papillisessa tehtävässä). Lisäksi papin tulisi olla vähintään 50 vuoden ikäinen. Arvonimeä ei myönnetä teologian tohtorille. Suosituksen mukaan piispa voi myöntää arvonimen lääninrovastille sen jälkeen kun hänen tehtävänsä lääninrovastin virassa lakkaa.

Rovastin arvoa ei tule sotkea lääninrovastin eikä tuomiorovastin virkoihin. Nykyinen lääninrovastin virka juontuu rovastin alkuperäisestä merkityksestä piispan apulaisena.

Pappisoikeuden menettänyt säilyttää rovastin arvonimen.

Ortodoksinen kirkko
-------------------

Ortodoksisessa kirkossa rovastin arvo (m.kreik. πρωτοπρεσβύτερος, *prōtopresvýteros*, ven. протоиерей, *protoijerei* ’ensimmäinen pappi’) voidaan myöntää papille, joka on palvellut pitkään menestyksellisesti ja nuhteettomasti. Se annetaan yleensä pitkään palvelleelle kirkkoherralle. Ortodoksisessa kirkossa rovastin arvon voi saada myös teologian tohtori. Pappismunkeilla vastaava arvo on arkkimandriitta.

Katso myös
----------

* Monsignore

Lähteet
-------

1. ↑  Lyhenneluettelo  31.10.2013. Kotimaisten kielten keskus.  Arkistoitu 12.10.2013. Viitattu 24.11.2013.
2. ↑  Rovasti *evl.fi*. Viitattu 4.2.2021.
3. ↑  Vantaanlauri (Arkistoitu – Internet Archive)
4. ↑  Kotimaa24.fi Rovastin arvonimi säilyy. Kotimaa (Arkistoitu – Internet Archive)
5. ↑  Ortodoksinen sanasto. (Arkistoitu – Internet Archive)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Rovasti** Wikimedia Commonsissa
Siirretty sydän thoraxissa
**Sydämensiirto** on toimenpide, jossa potilaalle annetaan elinsiirrossa uusi sydän. Yleisesti ottaen se varataan henkilöille, joilla elinajan ennuste on ilman siirrännäistä alle vuoden ja jotka eivät sovellu muuhun hoitoon tai eivät ole hyötyneet muusta hoidosta. Noin prosentti sydämen vajaatoiminnasta kärsivistä saa vuosittain uuden sydämen. Sydämensiirron yleisin syy on idiopaattinen kardiomyopatia (54 %), jota seuraa iskeeminen kardiomyopatia (45 %). Prosentti sydämensiirtopotilaista kärsii synnynnäisistä sydänvioista tai muista sairauksista.

Yhdysvalloissa Houstonin sairaalassa suoritettiin vuonna 1966 65-vuotiaalle Marcel DeRudderille leikkaus, jossa hänelle asennettiin keinotekoinen sydän. Leikkaus- operaatio onnistui, mutta potilaan tila oli muuten niin heikko, että hän kuoli. Myös 63-vuotiaalle Louise Cerasolle suoritettiin vastaavanlainen leikkaus hieman myöhemmin. Hän eli keinosydän rinnassaan 13 päivää.

Christian Barnard toteutti ensimmäisen onnistuneen sydämensiirron ihmiselle Kapkaupungissa Etelä-Afrikassa 3. joulukuuta 1967. Potilas oli Louis Washkansky. Hän kuoli 18 päivää myöhemmin keuhkokuumeeseen, jolle hän altistui immuunipuolustusta heikentävän lääkityksensä johdosta.

Suomen ensimmäisen sydämensiirron teki professori Severi Mattila vuonna 1985. Mattila teki myös Suomen ensimmäisen blokkisiirron. Nykyisin kaikki Suomessa tehtävät aikuisten sydämensiirrot tehdään keskitetysti HUS:n Meilahden tornisairaalassa.

Nykyisin noin 88 % sydämensiirtopotilaista on elossa vielä vuoden kuluttua siirrosta, 72 % viiden vuoden kuluttua, lähes 50 % kymmenen vuoden kuluttua ja 16 % kahdenkymmenen vuoden kuluttua.

Blokkisiirto tarkoittaa yhdistettyä sydämen- ja keuhkonsiirtoa.

Lähteet
-------

1. 1 2  Medscape: Heart Transplantation
2. ↑  Käki, Matti & Kojo, Pauli & Räty, Ritva: *Mitä Missä Milloin 1967. Kansalaisen vuosikirja*, s. 36. Otava, 1966.
3. ↑  *Vuosisatamme kronikka*, s. 955. Gummerus, 1986. ISBN 951-20-2893-X.
4. ↑  Elinsiirrot *HUS*. Viitattu 4.6.2022.
5. ↑  NIH Heart, Lung and Blood Institute