recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Mäntynokkavarpunen** (*Mycerobas icterioides*) on eteläisessä Aasiassa elävä peippoihin kuuluva varpuslintu.

Koko ja ulkonäkö
----------------

Naaras
Kooltaan mäntynokkavarpunen on noin 22 cm. Koiraan pää, siivet ja pyrstö ovat väritykseltään mustat. Muu höyhenpuku on väritykseltään kirkkaan keltainen ja niskassa on oranssi vivahde. Koiras muistuttaa ulkonäöltään tamminokkavarpuskoirasta (*Mycerobas affinis*), jolla on kuitenkin enemmän oranssia höyhenissään. Koiras muistuttaa huomattavasti myös huppukuhankeittäjää (*Oriolus xanthornus*), josta mäntynokkavarpunen eroaa huomattavasti tukevamman nokkansa perusteella. Huppukuhankeittäjä ja mäntynokkavarpunen eivät myöskään elä samalla alueella. Naaras on selästään ja päästään ruskehtavan harmaa. Vatsa on väriltään vaaleanpunertavan ruskea. Siivet ovat harmaat ja mustareunaiset. Nuoret mäntynokkavarpuskoiraat muistuttavat naarasta, mutta ovat vatsastaan keltaisia. Mäntynokkavarpusen nokka on suurikokoinen ja tukeva ja muodoltaan kolmiomainen.

Levinneisyys ja elinympäristö
-----------------------------

Mäntynokkavarpusta tavataan Afganistanista, Pakistaninta, Intiasta ja Nepalista. Lajin elinympäristöä ovat kesällä Himalajan rinteiden mänty- kuusi- ja setrimetsät 1 500–3 000 metrin korkeudella. Talvella lintu siirtyy alemmaksi vuorenrinnettä tammimetsiin, jotka sijaitsevat noin 1 200 metrin korkeudella.

Ravinto
-------

Mäntynokkavarpuset etsivät ravintonsa maasta. Ravinto koostuu käpyjen sisällä olevista siemenistä, marjoista sekä hyönteisistä.

Pesiminen
---------

Pesimäkauden ulkopuolella mäntynokkavarpuset elävät pienissä ryhmissä. Pesimäkausi kestää huhtikuulta heinäkuulle. Pesä rakennetaan lähelle puun runkoa oksanpätkistä, sammalista ja jäkälistä. Pesä on muodoltaan kuppimainen. Naarasmäntynokkavarpunen munii kahdesta kolmeen vihertävän harmaata ruskeaviiruista munaa. Sama pari pesii kaksi kertaa pesimäkauden aikana.

Lähteet
-------

1. ↑  BirdLife International: *Mycerobas icterioides* *IUCN Red List of Threatened Species. Version 2013.2*.  2012. International Union for Conservation of Nature, IUCN, Iucnredlist.org. Viitattu 31.1.2014. (englanniksi)
2. 1 2 3 4  Hugh Whistler: *Popular Handbook of Indian Birds*, s. 218. READ BOOKS, 2007. ISBN 9781406745764. Kirja Googlen teoshaussa (viitattu 31.10.2009). (englanniksi)
3. 1 2 3  Douglas Dewar: *Birds of the Indian Hills*, s. 91. BiblioBazaar, LLC, 2008. ISBN 978-1-4375-3389-7. Kirja Googlen teoshaussa (viitattu 31.10.2009). (englanniksi)
4. 1 2  Tej Kumar Shrestha: *Birds of Nepal*, s. 86. Steven Simpson Books, 2001. ISBN 978-0952439097. Kirja Googlen teoshaussa (viitattu 31.10.2009). (englanniksi)


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Taksonitunnisteet | 
* Wikidata: Q775633
* Wikispecies: Mycerobas icterioides
* Avibase: 91A4FA36EA18021A
* BirdLife: 22720690
* CoL: 73SBN
* BOW: baygro1
* eBird: baygro1
* Euring: 17110
* GBIF: 2494408
* iNaturalist: 10218
* IRMNG: 10213673
* ITIS: 561277
* IUCN: 22720690
* NCBI: 1464027
* Xeno-canto: Mycerobas-icterioides

 |

 |
**Mäntyluodon telakka** on Porissa Mäntyluodon kaupunginosassa sijaitseva telakka. Sen omistaa nykyään *Pori Offshore Constructions* eli käytännössä telakan toimiva johto, jolle ranskalainen Technip S.A. myi sen heinäkuussa 2018.

Mäntyluodon telakka on historiansa aikana keskittynyt lähinnä öljynporauslauttojen, vähitellen yhä enemmän spar-tyyppisten lauttojen runko-osien ja muiden offshore-rakenteiden valmistamiseen.

Historiansa aikana*milloin?* telakalta on valmistunut 22 öljynporauslauttaa, 10 spar-lautan runkoa sekä kaksi monitoimialusta. Lisäksi se on tehnyt erilaisia öljyntuotantolauttojen osia ja muita suuria teräsrakenteita.

Nykyinen toiminta
-----------------

Mäntyluodon telakka on yksi maailman merkittävimpiä spar-lauttojen runkojen valmistajia. 

2000-luvulla se on toimittanut useita runkoja lähinnä Meksikonlahdelle. Telakan asiakkaita ovat maailman suurimpiin lukeutuvat öljy-yhtiöt, kuten British Petroleum, Kerr-McGee, ExxonMobil, Chevron ja Shell.

Historia
--------

Telakka sai alkunsa vuonna 1972, kun Rauma-Repola aloitti Mäntyluodossa öljynporauslauttojen valmistamisen. Lauttoja toimitettiin lähinnä Neuvostoliittoon sekä myöhemmin myös Pohjanmeren öljykentille. Telakalla valmistui muun muassa vuonna 2011 Ohotanmerellä uponnut Kolskaja-niminen lautta.

Vuonna 1974 Rauma-Repola yhdisti Mäntyluodon telakkaan omistukseensa hankkiman Reposaaren konepajan telakan, joka toimi myös Porissa.

Rauma-Repolan ja Yhtyneiden Paperitehtaiden fuusion jälkeen vuonna 1991 siirtyi Mäntyluodon telakka Rauma-Repolan muun metalli- ja konepajatoiminnan tavoin uuden Rauma Oy:n haltuun. Se luopui myöhemmin telakasta ja omistajaksi tuli norjalainen Aker Maritime. 

Vuoteen 1999 saakka Mäntyluodon telakka toimi nimellä *Aker Mäntyluoto Oy*, jonka jälkeen se siirtyi ranskalaisen Coflexipin omistukseen. Coflexip yhdistyi pian toisen ranskalaisyrityksen Technipin kanssa ja telakka alkoi toimimaan nimellä *Mäntyluoto Works*. 

Vuonna 2004 Mäntyluoto Works sulautui emoyhtiöönsä *Technip Rauma Offshoreen* ja samalla molempien nimi muutettiin nykyiseen muotoon *Technip Offshore Finland Oy*. 

Panoraamakuva Mäntyluodon satamasta.Panoraamakuva Mäntyluodon satamasta.

Lähteet
-------

* Technip Offshore Finlandin kotisivut (Arkistoitu – Internet Archive)

### Viitteet

1. ↑
2. ↑  Yrityskaupan hyväksyminen; Coflexip S.A. / Aker Maritime ASA:n syvänmeren liiketoiminnat  24.11.2000. Kilpailuvirasto. Viitattu 15.10.2012.
3. ↑  Mäntyluoto works sulautui emoonsa  5.4.2004. Kauppalehti. Viitattu 15.10.2012. [vanhentunut linkki]
**Traveling Wilburys** oli englantilais-amerikkalainen superyhtye, jonka muodostivat George Harrison, Jeff Lynne, Bob Dylan, Roy Orbison ja Tom Petty.

Historia
--------

Traveling Wilburys sai alkunsa George Harrisonin albumin *Cloud Nine* (1987) singlen b-puolen äänityksissä. Bob Dylanin kotistudiolla olivat mukana myös Harrisonin albumin tuottaja Jeff Lynne sekä Roy Orbison ja Tom Petty. Yhteistyön tuloksena oli kappale "Handle Me With Care". Se teki vaikutuksen levy-yhtiöön, joka ehdotti miehille yhteistä albumia. Se tehtiinkin ja julkaistiin seuraavana vuonna nimellä *Volume 1*.

Roy Orbison kuoli pian yhtyeen ensimmäisen albumin julkaisun jälkeen. Yhtyeen toinen albumi julkaistiin vuonna 1990 nimellä *Volume 3*. Sen jälkeen yhtye ei enää julkaissut uutta materiaalia. Harrison ja Lynne jatkoivat keskinäistä yhteistyötään.

Traveling Wilburysin albumit julkaistiin vuonna 2007 uudelleen tupla-CD:nä nimeltä *The Traveling Wilburys Collection*. Se nousi Ison-Britannian albumilistan ykköseksi ja Yhdysvaltain listan sijalle seitsemän.

Diskografia
-----------

### Albumit

* *Traveling Wilburys Vol. 1* (1988)
* *Traveling Wilburys Vol. 3* (1990)

### Singlet

* "Handle With Care" (1988)
* "End Of The Line" (1989)
* "Nobody's Child" (1990)
* "She's My Baby" (1990)
* "Wilbury Twist" (1991)

Lähteet
-------

1. 1 2  Jarmo VÄHÄHAKA: The Traveling Wilburys: The Traveling Wilburys Collection *Soundi*.  24.8.2007. Viitattu 8.10.2020.
2. ↑  William Ruhlmann: Traveling Wilburys Artist Biography AllMusic. Viitattu 8.10.2020.

Aiheesta muualla
----------------

* Viralliset kotisivut
**Fion** (myös *Fio*) on maalaiskunta ja sen keskuskylä Ségoun alueen Sanin piirissä Malissa. Se sijaitsee Banijoen eteläpuolisella tasangolla 25 kilometriä Sanista koilliseen. Kunnassa on 6 500 ja kylässä 1 800 asukasta (vuonna 2009).

Fionin kunta rajoittuu koillisessa Sanin piirin Baramandougoun, kaakossa Ténén, lounaassa Somon ja Tenenin sekä luoteessa Ouolonin kuntiin. Alue on pinnanmuodostukseltaan tasankoa. Pohjoisrajalla virtaa Banijoki. Seutu kuuluu Sudanin vyöhykkeeseen.

Kuntaan kuuluu seitsemän kylää. Asukkaat ovat etupäässä bambaroita, boboja ja fulbeja.

Liikenneyhteydet ovat heikot varsinkin sadekautena. Pääelinkeinot ovat maanviljely, karjanhoito ja kalastus. Lisäksi harjoitetaan keräilyä, käsityöammatteja ja kaupankäyntiä. Nuoriso hakeutuu ansioitöihin kaupunkeihin ja naapurimaihin.

Palveluihin kuuluvat kyläkoulu, koulutus- ja kehittämiskeskus (CED), koraanikoulu ja terveyskeskus. Vesihuolto käsittää kaivoja ja porakaivoja.

Lähteet
-------

1. 1 2  4ème recensement général de la population et de l’habitat. Résultats définitifs, tome 0: Répertoire des villages *instat-mali.org*.  Arkistoitu 7.1.2017. Viitattu 22.2.2018.
2. ↑  Mali - Région de Ségou: Carte de référence *reliefweb.int*. Viitattu 22.2.2018.
3. 1 2 3 4  Plan de Securite Alimentaire: Commune Rurale de Fion 2007–2011 *fsg.afre.msu.edu*.  2007.  Arkistoitu 6.1.2017. Viitattu 22.2.2018.
**Rhosllanerchrugog** tai **Rhosllannerchrugog** on kylä ja kunta Koillis-Walesissä noin 6 kilometriä Wrexhamistä lounaaseen.

Kylän nimi on peräisin Maelorin lordi Cynwrig ap Rhiwallon tilasta nimeltä Llanerchrugog. Arkikielessä kylää kutsutaan kymriksi usein nimellä *Rhos*, joka lausutaan poikkeuksellisesti ['r̥əus]; englanniksi käytetään nimitystä *the Rhos*.

Rhosllanerchrugog oli aiemmin osa Ruabonia ja sen aluetta nimeltä Morton Above tai Morton Wallichorum. Vuonna 1844 Morton Above ja viereinen Dynhinlle Ucha erotettiin omaksi kunnakseen nimeltään Rhosllanerchrugog.

Pääkatu High Street eli Y Stryt Fawr.
Vuonna 1563 Holtin porvareille annettiin lupa kaivaa hiiltä Rhosllanerchrugogissa; 1700-luvulla sinne perustettiin hiilikaivos, ja 1800-luvulla kylä kasvoi huomattavasti. 1700-luvun alkupuolella kaivokset omisti Watkin Williams-Wynn, merkittävän paikallisen maanomistajasuvun jäsen ja tunnettu jakobiitti. Kuningas Yrjö I:n noustessa valtaan hän yllytti Rhosllanerchrugogin kaivosmiehet marssimaan Wrexhamiin laulaen jakobiittisia lauluja hajottamaan nonkonformistien rakennuksia, whig-kauppiaiden ikkunoita ja estämään Wrexhamin kirkonkelloja soimasta Yrjön valtaannousun kunniaksi. Williams-Wynnin jakobitismin on arveltu olevan kyläläisten yleisen lempinimen "Jackos" tai "Jacos" taustalla.

Rhosllanerchrugogin Stiwt-teatteri rakennettiin vuonna 1926 kaivosmiesten työväentaloksi ja suljettiin vuonna 1977. Seuraavana vuonna talon osti kunta, ja suunnitellun purkamisen sijaan se muutettiin myöhemmin teatteriksi.

Rhosllanerchrugogissa on kaksi Walesin kirkon kirkkoa, joista toinen on suljettu, baptistikappeli, itsenäinen kappeli sekä kalvinistis–metodistinen kappeli.

Rhosllanerchrugog sijaitsee Walesin läpi Swanseasta Manchesteriin kulkevan A483-tien varrella.

Lähteet
-------

1. ↑  Rhosllanerchrugog Parish *Local Area Report for areas in England and Wales*. Office for National Statistics. Viitattu 21. elokuuta 2021. (englanniksi)
2. ↑  Mari Jones: *Language Obsolescence and Revitalization: Linguistic Change in Two Socio-linguistically Contrasting Welsh Communities*. , 1998.
3. ↑  Rhosllanerchrugog Genuki.  "The new parish of Rhosllanerchrugog was formed on 3 September 1844, from the township of Morton Above, and part of the township of Dynhinlle Ucha, which until then had been in the parish of Ruabon." Viitattu 21. elokuuta 2021. (englanniksi)
4. ↑  John Davies, Menna Baines, Nigel Jenkins: *The Welsh Academy Encyclopedia of Wales*. , 2008. (englanniksi)
5. ↑  E. D. Evans: *A History of Wales 1660-1815*. University of Wales Press, 1993. ISBN 978-0708312308. (englanniksi)
6. ↑  Cledwyn Hughes: *Royal Wales: the land and its people*. Ray Publishers, 1957. (englanniksi)
7. ↑  A Short History of Newbridge *Ruabon in Wrexham North Wales*.
8. ↑  Rhos Miners' Institute; Stiwt Theatre (plas Mwynwyr), Rhosllanerchrugog Coflein. Viitattu 21. elokuuta 2021. (englanniksi)
**Rhondda Marie Gillespie** (4. elokuuta 1941 Sydney – 30. joulukuuta 2010 Barbados) oli australialaissyntyinen pianisti.

Gillespie debytoi radiossa 8-vuotiaana ja piti ensimmäisen julkisen resitaalinsa 12-vuotiaana. Hän opiskeli Sydneyn musiikkikonservatoriossa ja muutti 14-vuotiaana Englantiin opiskelemaan Louis Kentnerin johdolla. Hän palasi Australiaan 15 kuukautta myöhemmin ja sai siellä opetusta Alexander Sverjenskylta. Vuonna 1959 hän sai Harriet Cohenin Commonwealth-mitalin, ja 20-vuotiaana hän palasi Englantiin suorittamaan opintoja Denis Matthewsin johdolla. Gillespie oli pianistina suuntautunut vähemmän tunnettuun musiikkiin erityisesti Franz Lisztiltä. Hän levytti maltalaissäveltäjä Charles Camillerin pianotuotannon, Usko Meriläisen ensimmäisen pianokonserton sekä ensimmäisenä Constant Lambertin ja Arthur Blissin sonaatit pianolle. Vuonna 1976 Gillespie soitti Queen Elizabeth Hallissa Joseph Horovitzin *Jazz Concerton* säveltäjän 50-vuotispäivänä.

Gillespie meni vuonna 1973 naimisiin managerinsa, musiikkikriitikko Denby Richardsin kanssa, mutta pari erosi vuonna 1977.

Gillespie aloitti vuonna 1984 työskentelyn australialaispianisti Robert Weatherburnin kanssa. Duo esitti nelikätistä pianomusiikkia ja musiikkia kahdelle pianolle. Pianistit kiersivät yhdessä Maltalla ja Englannissa. 1990-luvulla Gillespie lopetti julkisen esiintymisen sormien artriitin takia. Hän vietti myöhemmin Englannin talvet Barbadoksella, jossa kuoli.

Lähteet
-------

1. ↑  Rhondda Gillespie Dies Aged 68 (Arkistoitu – Internet Archive) Classical Source
2. 1 2 3 4  Concert pianist brought lesser-known Liszt pieces to life The Sydney Morning Herald


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Israel
* Yhdysvallat
* Puola

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |

 |
**Ilari Kuittinen** on Suomen vanhimman pelitalon Housemarquen toimitusjohtaja ja toinen sen perustajista. Hän on opiskellut historiaa Tampereen yliopistossa.

Kuittinen palkittiin Peliluola-kunniapalkinnolla Finnish Game Awards -palkintogaalassa vuonna 2012. Kuittinen on toiminut myös Suomen Pelinkehittäjät ry:n puheenjohtajana.

Housemarquen perustaminen
-------------------------

Kuittinen perusti yhdessä Stavros Fasoulasin kanssa Terramarque-nimisen pelitalon vuonna 1993. Koska Kuittinen ei itse osannut koodata, hänen toimenkuvaansa kuului esimerkiksi pelien esittely videopelialan tapahtumissa Lontoossa. Tiimi hajosi ensimmäisen julkaistun pelin, *Elfmanian,* jälkeen. Kuittinen tunsi Harri Tikkasen, joka työskenteli Bloodhouse-pelitalossa. Heillä molemmilla oli ideoita PC-pelien suhteen, sillä Amigan valmistaja Commodore oli mennyt konkurssiin. Tikkanen ja Kuittinen päättivät perustaa yhdessä uuden Housemarque-nimisen pelitalon vuonna 1995. Kuittinen toimi toimitusjohtajana ja Tikkanen luovana ja teknisenä johtajana.

Lähteet
-------

* Lappalainen, Elina: *Pelien valtakunta. Miten suomalaiset peliyhtiöt valloittivat maailman*. Atena, 2015. ISBN 978-952-300-116-9.

### Viitteet

1. ↑  Ilari Kuittinen *Nordic Game Conference & Exhibition*.  Arkistoitu 4.10.2015. Viitattu 30.9.2015. (englanniksi)
2. 1 2  Lappalainen s. 34–35
3. ↑  Pärssinen, Manu: Finnish Game Awards *V2.fi*.  11.2.2011. Viitattu 30.9.2015.
4. ↑  Pelisuunnittelussa eettinen pohdinta jää sivuosaan *Turun Sanomat*.  31.10.2011. Viitattu 30.9.2015.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Kansallisbiografia

 |

 |
**Fiorenza de Bernardi** (s. 22. toukokuuta 1928 Firenze, Italia) on italialainen lentäjä. Hänestä tuli vuonna 1967 Italian ensimmäinen naispuolinen ammattilentäjä.

De Bernardin isä oli Italian ilmavoimien hävittäjä- ja koelentäjä Mario de Bernardi, ja hän vietti isänsä ansiosta lapsuutensa ilmailuhenkisessä ympäristössä. Hän sai ensimmäisen lentolupakirjansa vuonna 1951 ja ammattilentäjän lupakirjan vuonna 1966. Aeralpi palkkasi hänet tammikuussa 1967. Aeralpi lopetti toimintansa, kun sen perustaja murhattiin, de Bernardi siirtyi vuonna 1969 Aertirrenalle, ja hänestä tuli Italian ensimmäinen naispuolinen kapteeni.

Kun Aertirrena hankki kolme neuvostoliittolaista Jakovlev Jak-40 -suihkukonetta, de Bernardi lähetettiin Moskovaan tyyppikoulutusta varten. Jakovlev valitsi vuonna 1971 Aertirrenan esittelemään Jak-40:ä kiertueella Kaukoidässä ja Australiassa. De Bernardi järjesti kuukauden mittaisen esittelykiertueen ja suunnitteli 22 välilaskua sisältäneen reitin.

Vuonna 1980 de Bernardi osallistui Alitalian järjestämään Douglas DC-8:n tyyppikoulutukseen. Hän oli suunnitellut alkavansa lentää DC-8:a Aeral-yhtiön palveluksessa, mutta sen lopetettua toimintansa hän palasi lentämään Jak-40:ä. Aertirrenan koneet olivat siirtyneet Cadabolle, ja de Bernardi siirtyi myös Cadabon palvelukseen. Hänen uransa ammattilentäjänä päättyi vuonna 1985, kun hän loukkasi jalkansa auto-onnettomuudessa. Hän ehti uransa aikana lentää yli 6 500 tuntia.

Aktiiviuransa jälkeen de Bernardi perusti Italiaan naislentäjien yhdistyksen (*Associazione Donne dell’Aria*) ja toimi sen puheenjohtajana ja sittemmin kunniapuheenjohtajana.

Lähteet
-------

1. 1 2  Lo spot di Alitalia sulle donne pilota  4.9.2018. Il Post. Viitattu 2.3.2020. (italiaksi)
2. 1 2 3  'Ai comandi di un Jumbo anche le donne italiane'  11.5.1988. La Repubblica. Viitattu 2.3.2020. (italiaksi)
3. 1 2  Fiorenza De Bernardi  25.9.2015. ADA - Associazione Donne dell’Aria. Viitattu 2.3.2020. (italiaksi)
4. 1 2 3 4  Mussa, Maria Clara: Un pomeriggio con Fiorenza de Bernardi  15.7.2003. Cybernaua. Viitattu 2.3.2020. (italiaksi)
5. 1 2 3  Chi sono Fiorenza de Bernardi. Viitattu 2.3.2020. (italiaksi)
6. ↑  Presentazione dello Yak 40 in Australia Fiorenza de Bernardi. Viitattu 2.3.2020. (italiaksi)
7. ↑  Organizzazione ADA - Associazione Donne dell’Aria. Viitattu 2.3.2020. (italiaksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Italia

 |

 |
*Tämä artikkeli kertoo juoksija Marja Salmelasta. Samannimisestä kirjailijasta kertoo artikkeli Marja Salmela.*
**Marja Anneli Salmela** (o.s. **Tennivaara**, s. 30. kesäkuuta 1967 Kemi) on suomalainen pikajuoksija. Hän edusti Tornion Pyryä ja häntä valmensivat Aarne Halonen, Ari Liisanantti ja Petteri Jouste.

Salmela kuului Suomen 4 × 100 metrin viestijoukkueeseen viisissä arvokilpailuissa. Splitin EM-kilpailuissa 1990 joukkue hylättiin loppukilpailussa. Tokion MM-kilpailuissa joukkue karsiutui alkuerissä ajalla 43,73 ja Barcelonan olympialaisissa 1992 ajalla 43,60. Stuttgartin MM-kilpailuissa 1993 Salmela juoksi viestissä ankkuriosuuden Suomen sijoittuessa seitsemänneksi ajalla 43,37. Tulos on voimassa oleva Suomen ennätys edelleen heinäkuussa 2016. Helsingin EM-kilpailuissa 1994 Salmela toi Suomen viestijoukkueen maaliin seitsemäntenä ajalla 43,96.

Salmela edusti Suomea aikuisten maaotteluissa vuosina 1987–1994. Hän sijoittui henkilökohtaisilla matkoilla parhaimmillaan kolmanneksi ulkoratamaaottelun 100 metrillä Helsingissä 1992 ja hallimaaottelun 200 metrillä Tukholmassa samana vuonna. Kalevan kisoissa hän saavutti 100 metrillä pronssia 1990, 1992 ja 1994. 200 metrillä hän sai pronssia 1991, 1992 ja 1993. Sisäratojen SM-kilpailuissa hän sai vuonna 1992 pronssia sekä 60 että 200 metrillä.

Yleisurheilu-uransa lopetettuaan Marja Salmela on toiminut 2000-luvulla Kemi-Tornio-alueen nuorten yleisurheilijoiden valmentajana. Hänen tyttärensä Elisabet Salmela kilpailee pikajuoksuissa.

Henkilökohtaiset ennätykset
---------------------------

### Ulkoradat

| Laji | Tulos | Paikka | Vuosi |
| --- | --- | --- | --- |
| **100 m** | 11,67 | Tuusula | 1994 |
| **200 m** | 23,80 | Tuusula | 1994 |
| **400 m** | 56,88 | Evry | 1993 |

### Sisäradat

| Laji | Tulos | Paikka | Vuosi |
| --- | --- | --- | --- |
| **60 m** | 7,43 | Jyväskylä | 1994 |
| **200 m** | 24,58 | Tukholma | 1992 |
| **400 m** | 58,75 | Rovaniemi | 1988 |

Lähteet
-------

* Marja Salmela Tilastopaja (vaatii kirjautumisen, maksullinen palvelu).
* Martiskainen, Seppo et al.: *Suomi voittoon - kansa liikkumaan*. Yleisurheilun Tukisäätiö, 2006. ISBN 951-98952-2-1.

### Viitteet

1. ↑  Tilastopaja
2. ↑  Martiskainen et al, s. 423
3. ↑  Martiskainen et al, s. 398, 403
4. ↑  Martiskainen et al, s. 403–404
5. ↑  Athletics World Championships 1993 at Stuttgart (ger) Women: 4 x 100 m Relay Sports123.com (englanniksi)
6. ↑  SUOMEN ENNÄTYKSET www.tilastopaja.org Viitattu 6.7.2016
7. ↑  Martiskainen et al, s. 425
8. ↑  Athletics European Championships 1994 at Helsinki (fin) Women: 4 x 100 m Relay Sports123.com (englanniksi)
9. ↑  Veitsiluodon Kisaveikot kerää urheilijakaartia ympäri Meri-Lappia Pohjolan Sanomat: 13.1.2013
10. ↑  Eeli Purola piti kiirettä satasen sileällä *Msn.com*.  24.6.2021. Viitattu 24.6.2022.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* World Athletics

 |

 |
**Salaisuus oven takana** (*Secret Beyond the Door...*) on Fritz Langin ohjaama yhdysvaltalainen film noir -elokuva vuodelta 1948. Elokuvan käsikirjoitti Silvia Richards, ja sen pääosissa ovat Joan Bennett ja Michael Redgrave. Elokuva kertoo naisesta, joka epäilee, että hänen miehensä suunnittelee hänen tappamistaan.

Tuotanto ja vastaanotto
-----------------------

Elokuvan tuotanto ei sujunut aivan ongelmitta. Lang ja Silvia Richards suunnittelivat käsikirjoitusta koko vuoden 1947. Kuvaukset alkoivat lopulta 10. helmikuuta 1948, ja elokuvan arvioitu budjetti oli kohonnut reilusti ja oli 1,3 miljoonaa dollaria. Kuvaukset päättyivät lopulta 19. huhtikuuta 18 päivää aikataulusta myöhässä.

*Salaisuus oven takana* sai ensi-iltansa tammikuussa 1949. Elokuva sai kriitikoilta murska-arvostelut, ja se olikin Langin uran huonoimmat arvostelut saanut elokuva. *Salaisuus oven takana* menestyi myös taloudellisesti huonosti. Se oli elokuvan levittäjän Universal Picturesin huonon vuoden heikoiten tuottanut elokuva.

Rooliluettelo
-------------

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
|  Joan Bennett  | … |  Celia Lamphere
  |
|  Michael Redgrave  | … |  Mark Lamphere
  |
|  Anne Revere  | … |  Caroline Lamphere
  |
|  Barbara O'Neil  | … |  neiti Robey
  |
|  Natalie Schafer  | … |  Edith Potter
  |
|  Rosalind Ivan  | … |  Adele Cross
  |
|  Arthur Loft  | … |  Dellarowe
  |

Lähteet
-------

* McGilligan, Patrick: *Fritz Lang: The Nature of the Beast*. New York: St Martins Press, 1997. ISBN 0-571-19175-4.

### Viitteet

1. ↑  McGilligan, s. 357
2. ↑  McGilligan, s. 359
3. ↑  McGilligan, s. 361
4. ↑  McGilligan, s. 364
| "Tulisielu"Paula Koivuniemi |
| --- |
|  |
| Singlen tiedot |
|  Albumilta | *Tulisielu* |
|  A-puoli | "Tulisielu" |
|  Julkaistu | 1996 |
|  Tyylilaji | iskelmä |
|  Kesto | 03.41 |
|  Levy-yhtiö | Fazer |
| muut singlet |
|  | "Tulisielu" |  |

**Tulisielu** on suomalaisen iskelmätaiteilija Paula Koivuniemen CD-single vuodelta 1996. Se on myös samannimisen studioalbumin nimikappale. Sen sävelsi ja sovitti Esa Nieminen ja sanoitti Sinikka Svärd. Singlen b-puoli "Jos sä rakastat mua vielä" on Jukka Kuoppamäen käsialaa. "Tulisielu" on edellä mainitun albumin avausraita, "Jos sä rakastat mua vielä" puolestaan on päätösraita.

Rakenne
-------

"Tulisielu" etenee iskelmälle tavanomaisesti introsta säkeistöön ja siltaa pitkin kertosäkeistöön, jota seuraa lyhyt välisoitto, josta edetään toisen säkeistön ja sillan kautta kertosäkeistöön. Toisen kertosäkeistön jälkeen on lyhyehkö välisoitto, jonka jälkeen kertosäkeistöä toistetaan laulun loppuun. Sanoituksessa laulun kertojaminä laulaa tulisesta sielustaan, jonka vuoksi hän ei voi elää hetkeäkään puolittain.

> »Avaamatta silloin jää vain ovet maailman, jos sieluun katsoessaan säikkyy itseään.»   
> (Ote sanoituksesta)
> 
>

Vastaanotto
-----------

Koivuniemen uralla 1990-luku oli levymyynnin osalta vaisua verrattuna 1980-lukuun. "Tulisielu" kohosi Jukebox-listan sijalle 28 ja radiosoittolistan sijalle 8.

Lähteet
-------

* Pennanen, Timo: *Sisältää hitin : levyt ja niiden esittäjät Suomen musiikkilistoilla vuodesta 1972*. Kustannusosakeyhtiö Otava, 2006.

1. ↑  Paula Koivuniemi – Tulisielu / Jos Sä Rakastat Mua Vielä *Discogs.com*. Viitattu 8.4.2023. (englanniksi)
2. ↑  Paula Koivuniemi – Tulisielu *Discogs.com*. Viitattu 8.4.2023. (englanniksi)
3. ↑  Tulisielu : Paula Koivuniemi *Musixmatch.com*. Viitattu 8.4.2023. (englanniksi)
4. ↑  Paula Koivuniemi : Tulisielu *Chordify.net*. Viitattu 8.4.2023. (englanniksi)
5. ↑  Pennanen, s. 183
**Tresnuraghes** (sardiksi *Tresnuràghes*) on kaupunki ja kunta Italiassa Sardinian hallintoalueella Oristanon maakunnassa. Kunnassa on arviolta 1 159 asukasta (vuonna 2016) ja sen pinta-ala on 31,58 neliökilometriä. Se sijaitsee 257 metrin korkeudella merenpinnan yläpuolella.

Lähteet
-------

1. 1 2  Istat - Istituto nazionale di statistica: Altitudini dei comuni tramite DEM *Italian kuntien pinta-alat ja korkeus merenpinnasta*. Viitattu 16.04.2019. (italiaksi)
2. 1 2  Istat - Istituto nazionale di statistica: Bilancio demografico al 30/11/2016 *Italian tilastokeskuksen väestötilasto alueittain, maakunnittain ja kunnittain*. Viitattu 16.04.2019. (italiaksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Tresnuraghes** Wikimedia Commonsissa

Oristanon maakunta
Abbasanta | Aidomaggiore | Albagiara | Ales | Allai | Arborea | Ardauli | Assolo | Asuni | Baradili | Baratili San Pietro | Baressa | Bauladu | Bidonì | Bonarcado | Boroneddu | Bosa | Busachi | Cabras | Cuglieri | Curcuris | Flussio | Fordongianus | Ghilarza | Gonnoscodina | Gonnosnò | Gonnostramatza | Laconi | Magomadas | Marrubiu | Masullas | Milis | Modolo | Mogorella | Mogoro | Montresta | Morgongiori | Narbolia | Neoneli | Norbello | Nughedu Santa Vittoria | Nurachi | Nureci | Ollastra | Oristano | Palmas Arborea | Pau | Paulilatino | Pompu | Riola Sardo | Ruinas | Sagama | Samugheo | San Nicolò d’Arcidano | San Vero Milis | Santa Giusta | Santu Lussurgiu | Scano di Montiferro | Sedilo | Seneghe | Senis | Sennariolo | Siamaggiore | Siamanna | Siapiccia | Simala | Simaxis | Sini | Siris | Soddì | Solarussa | Sorradile | Suni | Tadasuni | Terralba | Tinnura | Tramatza | Tresnuraghes | Ula Tirso | Uras | Usellus | Villa Sant'Antonio | Villa Verde | Villanova Truschedu | Villaurbana | Zeddiani | Zerfaliu
Keisari Teodoros II ylittää Sinisen Niilin.
**Teodoros II** (1818 – 13. huhtikuuta 1868) oli Etiopian keisari vuosina 1855–1868.

Teodoros sai syntyessään nimen **Kassa Haile Giorgis**, mutta yleensä käytettiin muotoa **Kassa Hailu**. Hänen isänsä oli Qwaran maakunnan kuvernööri. Isän kuoltua sukulaiset riistivät Kassalta hänen perintönsä. Kassa lähti tällöin luostarikouluun, mutta galla-joukkojen tuhottua luostarin Kassa liittyi ensimmäiseen vastaantulevaan rosvojoukkoon. Nopeasti hän kohosi joukon johtajaksi. Kerättyään vielä lisää joukkoja hän valloitti kotimaakuntansa. Hän ei kuitenkaan tyytynyt siihen, ja hänen valloituksensa huipentuivat, kun Etiopian kirkon päämies, abuna Salama III kruunasi hänet Etiopian keisariksi nimellä Teodoros II.

Teodoros joutui erilaisten väärinkäsitysten vuoksi riitoihin Britannian kanssa, mistä syystä britit hyökkäsivät Etiopiaan. Piiritettynä Magdalan vuorilinnaan Teodoros II surmasi itsensä ampumalla pistoolinluodin suuhunsa 13. huhtikuuta 1868. Tämän jälkeen britit poistuivat maasta, sillä he eivät pyrkineet aluelaajennuksiin.

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Teodoros II**.

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat
	+ 2

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Katalonia
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Ruotsi
* Alankomaat

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Fiona Timantti** (oik. Heli Karhunen, s. 1982 Vantaa) on suomalainen modisti ja bloggari. Hän työskentelee Mary Pelanteen vanhassa hattukaupassa Helsingin Punavuoressa. Fiona Timantti on myös hänen hattujensa tuotemerkki.

Fiona Timantti valmistaa päähineitä erityisesti burleskitaiteilijoille. Hattuja ovat käyttäneet esimerkiksi burleskitaiteilija LouLou D’vilille ja laulaja Lana Del Rey. Valtaosa tilatuista hatuista menee ulkomaille kuten Saksaan ja Ranskaan. Vaatesuunnittelija Antti Asplund tilasi häneltä päähineitä Berliinin muotiviikoille 2014. Vuonna 2012 Fiona Timantti teki Mouse Fatale -nimisen hatun ja välitti sen muotisuunnittelija Mert Otsamon avulla Lady Gagalle. Myöhemmin yhdysvaltalainen muotikuvaaja Terry Richardson kuvasi Lady Gagan ja hatun ja julkaisi kuvan blogissaan.

Fiona Timantti tekee myös puvustajan, dj:n ja mallin töitä. Hän on tehnyt asusteita elokuviin Iron Sky ja Rölli ja kultainen avain. Vuonna 2012 Fiona Timantti esiintyi Yle TV2:n esittämässä Blogistania-ohjelmassa.

Koulutukseltaan Karhunen on vaatetusalan artesaani. Lisäksi hän on opiskellut modistiksi Helsingin palvelualojen oppilaitoksessa ja on myös teatteripukujen valmistaja. Hän valmistui modistimestariksi 2021. Hän on opettanut modisteja Stadin ammattiopistossa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Upola, Terhi: Suomalaismodisti teki hatun Lady Gagalle *HS.fi*.  23.1.2013. Viitattu 31.10.2021.
2. 1 2 3  Fiona Timantin tyyliin kuuluvat korot ja hattu  26.3.2012. Yle. Viitattu 7.11.2014.
3. 1 2 3  Inspiroidu Fiona Timantin huikeista päähineistä! (Arkistoitu sivu) *Ellit.fi*.  30.10.2013.  Arkistoitu 29.10.2014. Viitattu 31.10.2021.
4. 1 2  Hiltunen, Hertta: Kun työ on intohimo, satatuntinen työviikko on arkea *HS.fi*.  8.9.2014. Viitattu 31.10.2021.
5. ↑  Fiona Timantti Elonetissä.
6. ↑  Tuononen, Miska: Fiona Timantti: Elämäntyönä vintage *Taajuusmedia.fi*.  2.11.2021. Viitattu 8.12.2021.

Aiheesta muualla
----------------

* Fiona Timantin verkkosivut (Arkistoitu – Internet Archive)
* Fiona Timantin Diamond Stash -blogi

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Elonet
* Yle

 |

 |
Talikko ja komposti
**Talikko** (myös *taikko*, *tarikko* tai *tadikko*) on työkalu, jossa on varsi ja useasta piikistä muodostuva terä. Talikolla käsitellään sellaisia aineita, joiden käsittelyyn lapio ei työkaluna sovellu, esimerkiksi multaa, puunlehtiä, juurikkaita tai lantaa.

Tavallisimpia talikon malleja ovat 5-piikkinen, ohuin piikein varustettu talikko vaikkapa eläinten lannan tai säilörehun käsittelyyn sekä 4-piikkinen, paksummin piikein varustettu *puutarhatalikko* mullan möyhennykseen. Näissä talikoissa on piikkien väli 5-6 cm. Selvästi toisenlainen on iso *perunatalikko*, jossa on pyöreäpäiset paksuhkot pitkät piikit 2-2,5 cm:n välein. *Juurikastalikko* muistuttaa perunatalikkoa. Heinähangon ja talikon rajamailla on kädensijalla, pitkällä varrella ja neljällä pitkällä, harvalla piikillä varustettu olkitalikko eli *elotalikko*.

Talikon materiaalit ja muotoilu suunnitellaan käsiteltävän aineen ominaisuudet huomioon ottaen. Varsi on puuta tai teräsputkea ja kädensija terästä puuotteella tai kokonaan muovia. 

Talikon pituus on tyypillisesti 110-140 cm.

Sanan alkuperä
--------------

Sana *talikko* on johdos vanhasta germaanisesta lainasanasta *tade*, joka merkitsee lantaa. D-äänteen vastine vaihtelee murteittain. Sanan kirjakielinen muoto on alkujaan peräisin hämäläismurteista. Sana *tadikko* on tarkoittanut kaksihaaraista lannanluontivälinetta Varsinais-Suomessa, Satakunnassa, Hämeessä, Etelä-Savossa sekä Karjalassa.

Tehdasvalmisteisten kaksipiikkisten rautatadikkojen tullessa käyttöön siitä käytettiin yleisesti nimeä tadikko, ja viisipiikkistä kutsuttiin hangoksi. Eri puolilla maata käytettyjen nimitysten yhtenäistyessä ja materiaalin muuttuessa puusta raudaksi nimitykset muuttuivat siten, että kaksipiikkistä kutsutaan hangoksi ja viisipiikkisiä talikoiksi.

Lähteet
-------

1. ↑  Häkkinen, Kaisa: *Nykysuomen etymologinen sanakirja*, s. 1263. WSOY, 2004.
2. ↑  Historiallinen maatalous *www.helsinki.fi*. Viitattu 31.1.2019.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Talikko** Wikimedia Commonsissa

* Korhonen, Teppo: Tadikko - tyylipiirteitä tunkiolla *Historiallinen maatalous*. Helsingin yliopisto. Viitattu 24.8.2012.
Tulipäähippiäinen.
**Tulipäähippiäinen** (*Regulus ignicapilla*) on hippiäisten heimoon kuuluva pieni varpuslintu.

Koko ja ulkonäkö
----------------

Linnun pituus on 9–10 cm ja paino 5–7 g. Ulkonäöltään ja kooltaan muistuttaa hippiäistä. Eroina ovat selkeä valkoinen silmäkulmajuova ja musta silmäjuova sekä kaulan ruskehtava laikku. Koiraan päälaki on kirkkaan oranssi, naaraan tavallisesti keltainen. Äänet ja laulu muistuttavat jonkin verran hippiäistä. Kesäinen nuori lintu on hailakan vihertävä, ja siltä puuttuvat pään kirkkaat kuviot.

Lajista tunnetaan 4 alalajia: itäinen *ignicapillus* ja läntinen *balearicus*, sekä Kanariansaarilla ja Madeiralla esiintyvät alalajit. Madeiran alalaji on erotettu omaksi lajikseen madeiranhippiäiseksi (*Regulus madeirensis*)

Vanhoilla tulipäähippiäisillä on täydellinen sulkasato kesällä. Syksyiset nuoret linnut ovat puvultaan kuluneempia kuin vanhat.

Esiintyminen
------------

Keski- ja Etelä Eurooppa, Pohjois-Afrikka sekä Atlantin isot saaret. Euroopassa pesii 3–5 miljoonaa paria. Suomessa laji on tavattu 25 kertaa enimmäkseen touko-kesäkuussa. Ensihavainto tehtiin 19.12.1968–6.1.1969 Lemlandin Lågskärillä, jossa tavattiin koiras. Laji on muuttolintu pohjoisimmissa osissa esiintymisaluetta, ja se muuttaa Välimerenmaihin.

Ensimmäinen Suomessa pesivä lintu nähtiin kesällä 2017. Vielä ei tiedetä pesiikö löydetty koiraslintu lajikumppanin vai tavallisen hippiäisnaaraan kanssa.

Elinympäristö
-------------

Pesii etupäässä lehti- ja sekametsissä, myös havumetsissä. Muuttoaikoina tavataan moninaisemmissa paikoissa.

Lisääntyminen
-------------

Tulipäähippiäisen munia.
Pesä sijaitsee puussa. Munia on 7–9, haudonta-aika 2 viikkoa ja pesäpoikasaika lähes 3 viikkoa.

Ravinto
-------

Hyönteissyöjä, joka syö myös hämähäkkieläimiä.

Lähteet
-------

1. ↑  BirdLife International: *Regulus ignicapilla* *IUCN Red List of Threatened Species. Version 2013.2*.  2012. International Union for Conservation of Nature, IUCN, Iucnredlist.org. Viitattu 11.12.2013. (englanniksi)
2. ↑  Salokorpi, Jussi: Harvinainen kesäasukas muutti Helsinkiin *Yle Uutiset*.  23.6.2017. Viitattu 23.6.2017.

Aiheesta muualla
----------------

* Tulipäähippiäinen Lintukuva-verkkopalvelussa

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Taksonitunnisteet |
| --- |
|  |
| Regulus ignicapilla | 
* Wikidata: Q27471
* Wikispecies: Regulus ignicapilla
* BirdLife: 22735002
* BOLD: 101152
* BTO: bob13150
* CoL: 4RPW7
* BOW: firecr2
* eBird: firecr2
* EUNIS: 316007
* Euring: 13150
* Fauna Europaea: 97297
* GBIF: 6093527
* iNaturalist: 117097
* IRMNG: 11736330
* ITIS: 916249
* IUCN: 22735002
* NBN: NHMSYS0000530578
* NCBI: 73322
* TSA: 15510
* WoRMS: 558582
* Xeno-canto: Regulus-ignicapilla

 |
|  |
| Sylvia ignicapilla | 
* Wikidata: Q109578444
* GBIF: 7610483

 |

 |
**Georg Laakso** (s. 1975 Hämeenlinna) on suomalainen kitaristi, joka vaikutti yhtyeissä Cadacross ja Turisas. Hän perusti Cadacrossin Janne Salon ja Jarkko Lemmetyn kanssa. Hän myös lauloi Cadacrossin ensimmäisellä levyllä.

Hän on seurustellut iskelmäsanoittaja Sana Mustosen kanssa.

Onnettomuus
-----------

Kitaristi Georg Laakso joutui 31. lokakuuta 2005 Hattulassa auto-onnettomuuteen, jonka seurauksena Turisas vietti kuukausien ajan hiljaiseloa. Tapaus sai julkisuutta, koska poliisi oli käynyt kaksi kertaa onnettomuuspaikalla löytämättä maassa maannutta Laaksoa. Onnettomuuden seurauksena kitaristi halvaantui kenties loppuelämäkseen. Laakso joutui yhdeksän kuukautta myöhemmin jättämään Turisaksen sekä jäädyttämään Cadacrossin, joka ei luultavasti soita enää.

Diskografia
-----------

**Cadacross**

* *So Pale Is the Light*  (2001)
* *Corona Borealis*  (2002)

**Turisas**

* *Battle Metal* (2004)

Lähteet
-------

* Tartareandesire.com: Cadacross (Arkistoitu versio) (englanniksi)

### Viitteet

1. ↑  Kiiski, Timo: Jori halvaantui auto-onnettomuudessa, jonka mysteeri ei ratkea kenties koskaan - "Poliisit eivät huomanneet lähes 100-kiloista jätkää pusikosta" *Iltalehti*.  28.10.2018. Viitattu 7.11.2018.
2. ↑  Viitanen, Tuulia: Sekaisin rakkaudesta *Hämeen Sanomat*.  13.11.2015. Viitattu 3.6.2021.
3. ↑  Georg Laakson taistelu jatkuu  30.10.2006. Hämeen sanomat. Viitattu 9.7.2007.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Taiteenala Muokkaa Wikidatassa | 
* MusicBrainz

 |

 |
**Georg Krutelew** (13. lokakuuta 1928 Terijoki – 16. syyskuuta 2008 Helsinki) oli suomalainen jalkapalloerotuomari. 

Häntä pidetään Suomen merkittävimpänä jalkapalloilun erotuomaritoiminnan kehittäjänä. Lisäksi Krutelew tuomitsi myös käsi-, kori-, ja jääpalloa. Kansainvälisen jalkapalloliiton FIFA:n erotuomarina hän oli vuosina 1970–1978. Tuomarinuransa jälkeen Krutelew toimi vielä pitkään Euroopan jalkapalloliiton UEFA:n erotuomaritarkkailijana. Lisäksi hän vaikutti Suomen Palloliiton erotuomarivaliokunnassa 1990-luvulle asti. 

Erotuomarina työskentelyn Krutelew aloitti vuonna 1952 lopetettuaan samoihin aikoihin oman pelaajauransa. Kirjanpitonsa mukaan hän vihelsi lähes 3 500 jalka- ja käsipallo-ottelua aina junioripeleistä A-maaotteluihin. Virallisten tilastojen mukaan Krutelew tuomitsi uransa aikana 206 Käsipallon SM-sarjan ja 76 jalkapallon Mestaruussarjan ottelua. 

Ennen erotuomariksi ryhtymistään Krutelew oli harrastanut useita eri palloilulajeja. Pisimmälle hän pääsi koripallossa, jota Krutelew pelasi SM-sarjatasolla. Alemmilla sarjatasoilla hän pelasi lisäksi muun muassa jalka- ja käsipalloa. 

Työuransa Krutelew teki yksityisyrittäjänä. Hänellä oli oma maahantuontiyritys, jota Krutelew johti 1980-luvun loppuun saakka.

Suomalaisen jalkapalloilun Hall of Fameen Georg Krutelew valittiin vuonna 2010.

Lähteet
-------

* Georg Krutelewin muistokirjoitus Helsingin Sanomissa

### Viitteet

1. ↑  Georg Krutelew on poissa  10.10.2008. Suomen Palloliitto. Viitattu 27.12.2012.
2. ↑  Erotuomareiden ottelut miesten käsipallon pääsarjassa 1955-  1.8.2012. Suomen käsipalloerotuomarikerho. Viitattu 27.12.2012.
3. ↑  Lahtinen, Esko S – Malmberg, Kirsti – Soininen, Heidi: *Jalkapallokirja 1992*. Suomen Palloliitto, 1992. ISSN 0787-7188.
**Georg Lindemann** (8. maaliskuuta 1884 Osterburg – 25. syyskuuta 1963 Freudenstadt, Baden-Württemberg, Länsi-Saksa) oli saksalainen kenraalieversti toisen maailmansodan aikana. 

Lindemann liittyi kadetiksi Saksan keisarilliseen armeijan 6. rakuunarykmenttiin vuonna 1903. Ensimmäisessä maailmansodassa hän toimi esikuntaupseerina sekä itä- että länsirintamalla.

Saksan kansallissosialistisen työväenpuolueen valtaannousun jälkeen vuonna 1933 Lindemann ylennettiin everstiksi. Seuraavana vuonna hänet nimitettiin Hannoverin sotakoulun johtajaksi. Lokakuusta 1936 lähtien Lindemann toimi Saksan 36. jalkaväkidivisioonan komentajana. 

Toinen maailmansota syttyi syyskuussa 1939, kun Saksa hyökkäsi Puolaan ilman sodanjulistusta. Kenraaliluutnantti Lindemannin divisioona oli tuolloin sijoitettuna länsivallille, Saksan ja Ranskan väliselle rajalle. Hän komensi yksikköä Ranskaan suunnatussa hyökkäyksessä kesällä 1940.

Lokakuussa 1940 Lindemann nimitettiin L. armeijakunnan komentajaksi. Tehtävää seurasi ylennys ratsuväenkenraaliksi. Armeijakunta osallistui Jugoslavian ja Kreikan valtaamiseen keväällä 1941. Kesällä se siirrettiin ottamaan osaa operaatio Barbarossaan. Tammikuussa 1942 Lindemann tuli Georg von Küchlerin tilalle 18. armeijan komentajaksi. Armeijan komentajana hän johti Leningradin piiritystä. 

Lindemann vierailee etulinjassa helmikuussa 1942.
Heinäkuussa 1942 Lindemann ylennettiin kenraalieverstiksi. Seuraavan vuoden elokuussa hänet mainittiin armeijan raportissa hänen torjuttua puna-armeijan hyökkäyksen Laatokan alueella. Myös Suomen puolustusvoimat palkitsi hänet 1. luokan vapaudenristillä. Maaliskuussa 1944 hänelle annettiin pohjoisen armeijaryhmän komento. Tehtävä oli lyhytikäinen, sillä heinäkuussa hänet vapautettiin komennosta ja siirrettiin Wehrmachtin komentajareserviin. Adolf Hitler oli tyytymätön Lindemannin suorituksiin ja sanoi tästä tulleen vanha ja heikko.

Tammikuun lopulla 1945 Lindemann pääsi takaisin palvelukseen. Hänet nimitettiin Wehrmachtin komentajaksi Tanskaan. Sodan viimeisinä päivinä hän siirsi Tanskassa olleet miehitysjoukot takaisin Saksaan. Hän antautui yhdysvaltalaisille joukoille ja vietti kaksi vuotta sotavankeudessa. Hänet vapautettiin kesällä 1947, mutta Tanskan armeija vangitsi hänet uudelleen syyskuussa, vapauttaen Lindemannin seuraavana keväänä. Lindemann kuoli Schwarzwaldin Freudenstadtissa 1963.

Lähteet
-------

1. ↑  Axis history factbook: 36. Infanterie-Division
2. ↑  Axis history factbook: 18. Armee

Aiheesta muualla
----------------

* Generals.dk

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |

 |
Georg Leibbrandt
**Georg Leibbrandt** (5. syyskuuta 1899 – 16. kesäkuuta 1982) oli virkamies natsi-Saksassa. Hän osallistui Wannseen konferenssiin. 

Leibbrandt syntyi saksalaisille vanhemmille Ukrainassa Tsebrikoven alueella Torosovossa (Hoffnungsfeld) lähellä Odessaa. Hän muutti nuorena Saksaan opiskelemaan filologiaa ja historiaa. Hänestä tuli filosofian tohtori vuonna 1928. Hän matkusteli 1926, 1928 ja 1929 Neuvostoliitossa. Hän esiintyi matkoillaan historian professorina Leipzigin yliopistossa, filosofian tohtorina ja ulkosaksalaisten tutkijana Stuttgartissa. Hän jatkoi opintoja Pariisissa ja Yhdysvalloissa 1931–1933 ja julkaisi tutkimustensa tuloksena kirjan Mustanmeren alueen saksalaisista. 

Leibbrandt palasi 1933 Alfred Rosenbergin pyynnöstä Saksaan ja liittyi samana vuonna Saksan kansallissosialistiseen työväenpuolueeseen. Hän työskenteli kansallissosialistisen puolueen ulkomaalaistoimiston itäisten alueiden osastossa, ja hänet sijoitettiin myös Neuvostoliiton vastaisen ja antikommunistisen propagandan tuottajaksi. Vuonna 1941 Rosenberg sijoitti hänet vallattujen Neuvostoliiton alueiden poliittiseen johtoon. Hänestä tuli Ukrainan, Kaukasian ja Venäjän yhteyshenkilö.

Leibbrandt ja Alfred Meyer osallistuivat Wannseen konferenssiin 1942 Ostministeriumin edustajina. Hän vapautui tuntemattomista syistä velvollisuuksistaan kesällä 1943 ja liittyi laivastoon.

Leibbrandt oli liittoutuneiden sotavankina 1945–1949. Hän joutui 1950 muodollisesti syytetyksi osallisena juutalaisten joukkotuhoon, mutta 10. elokuuta juttu hylättiin ja hänet vapautettiin. Sodan jälkeen hän jatkoi volgansaksalaisten tutkimista ja kehittyi alan asiantuntijaksi. Hän kuoli Bonnissa 16. kesäkuuta 1982.

Wannseen konferenssista kertovassa elokuvassa *Lopullinen ratkaisu* (2001) häntä esittää Ewan Stewart.

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
Georg Joseph Vogler
**Georg Joseph Vogler**, myös **Abbé Vogler** (1749–1814) oli saksalainen säveltäjä. Hän oli katolinen pappi ja pedagogi, joka harrasti yksinkertaisia messusävellyksiä. Hän toimi muun muassa kapellimestarina Tukholmassa 1786–1799. Voglerin sävellyksistä tunnetuin Suomessa on "Hoosianna", jota lauletaan adventin alkaessa.

Georg Joseph Vogler oli viuluntekijän poika ja hän sain perusteellisen musiikkikoulutuksen. Hän opiskeli myös teologiaa ja vihittiin papiksi Roomassa ja häntä kutsutaan joskus nimellä "abbé Vogler". 1755 asettui hän Mannheimiin jossa hän piti musiikkikoulua ja hänet tunnettiin niin urkurina, urkujenrakentajana, säveltäjänä ja kapellimestarina. Hän matkusteli paljon ja päätyi siten Tukholmaan 1786. Hänet palkattiin Kuninkaalliseen Teatteriin, Oopperaan ja hän viipyi Tukholmassa vuoteen 1799. Säveltäjänä hän oli tuottelias. Tukholmassa hän sävelsi muun muassa oopperan *Kustaa Adolf ja Ebba Brahe.* Hän oli urkuvirtuoosi, joka rakasti suuria tehokeinoja urkujensoitossaan. Kerrotaan, että hänen bravuurinumeroitaan on ollut muun muassa "Jerikon valtaus" tai "Viimeinen tuomio" uruilla kuvattuna. 

"Hoosiannan" ensiesitys on tapahtunut vuonna 1795 Tukholmassa toukokuun 3. päivä pidetyssä Hovikapellin, oopperaorkesterin leskikassan hyväntekeväisyyskonsertissa. Aluksi teoksen nimi oli "Marche", marssi ja esitysnopeus larghetto. Seuraavana vuonna se liitettiin osaksi kärsimysajan musiikkia "Flera händelser, utdragne ur vår Herres och Frälsares lidandes Historia" nimellä "Chorus af Israels barn" jolloin se esitettiin Pyhän Klaaran kirkossa palmusunnuntaina 20. maaliskuuta. 

Uppsalan tuomiokirkon urkuri J. A. Josephson oli musiikkilehdessään *Zion* 1867 julkaissut Voglerin "Hoosianna*"*-hymnin, ja siitä tuli Ruotsissa vähitellen yksi kirkkokuorojen suosituimmista numeroista. Suomessa "Hoosianna*"* on mahdollisesti esitetty julkisesti ensi kerran jo 1797 ruotsiksi Turussa. Suomenkielisenä sen julkaisi E. A. Hagfors toimittamassaan kokoelmassa *Suomalainen lauluseppele* 1871.

Lähteet
-------

* Suuri Musiikkitietosanakirja (Weilin & Göös)*lähde tarkemmin?*

### Viitteet

1. ↑  Per Olof Nisser, Inger Selander, Hans Berskiöld: *Psalmernas väg Kommentarer till text och musik i Den svenska psalmboken* 
Band 1*, s. 279. Wessmans musikförlag, 2014.*


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Suomi (KANTO)
* Belgia
* Yhdysvallat
* Ruotsi
* Latvia
* Tšekki
* Australia
* Alankomaat
* Puola
* Portugali
* Vatikaani

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Henkilöt | 
* BMLO
* Deutsche Biographie
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* RISM
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**Manhattan** (1994) on Andreas Seyfarthin suunnittelema lautapeli, jossa pelaajat kilpailevat toisiaan vastaan rakentamalla eri pituisista osista koostuvia pilvenpiirtäjiä. Pelaajat pystyvät rakentamaan pilvenpiirtäjiään kuuteen eri suurkaupunkiin, joista jokainen koostuu yhdeksästä rakennusruudusta. Ruutuihin rakennetaan pelaajille jaettavien rakennuskorttien avulla, jotka määräävät mihin ruutuun pilvenpiirtäjän osa on sijoitettava, kaupungin voi kuitenkin valita itse. Pelissä on neljä kierrosta ja jokaisen kierroksen lopussa pelaajille jaetaan pisteitä pisimmästä tornista, yksittäisistä rakennuksista sekä kaupunkien omistuksesta. Pelin voittaa lopussa eniten pisteitä saanut pelaaja.

Manhattan on palkittu ilmestymisvuotenaan Saksassa Spiel des Jahres -palkinnolla, ja se oli Suomen vuoden peli 1995. *lähde?*

Pelin sisältö
-------------

Pelilauta

* 100 eri kokoista pilvenpiirtäjän osaa - 25 per pelaaja. Yhtä osaa käytetään pistemerkintään
* 50 rakennuskorttia, yhdeksän erilaista
* Keltainen palikka, jota kierroksen aloittaja pitää hallussaan

Aiheesta muualla
----------------

* Manhattan -lautapelin arvostelu Lautapeliopas.fi:ssä
* Manhattan -lautapeli BoardGameGeek.comissa (englanniksi)

Lähteet
-------

* Manhattan -lautapeli ja sen ohjekirja.
Julia Kern Dresdenin maailmancupissa tammikuussa 2019.

**Julia Kern** (s. 12. syyskuuta 1997) on yhdysvaltalainen maastohiihtäjä.

Kern saavutti nuorten MM-kilpailuissa pronssia 4 × 3,3 kilometrin viestissä. Perinteisen hiihtotavan sprintissä hän oli yhdeksäs. Seefeldin MM-kilpailuissa 2019 hän sijoittui parhaimmillaan 15 kilometrin yhdistelmäkilpailussa 19:nneksi ja 4 × 5 kilometrin viestissä viestissä viidenneksi. Pekingin olympialaisissa 2022 hän sijoittui vapaan hiihtotavan sprintissä 18:nneksi. Planican MM-kilpailuissa 2023 hän saavutti pronssia vapaan hiihtotavan parisprintissä yhdessä Jessie Digginsin kanssa. Perinteisen hiihtotavan sprintissä hän oli kahdeksas.

Kern kilpaili maailmancupissa ensimmäisen kerran Quebecin maailmancupfinaalissa maaliskuussa 2017. Hän sai heti ensimmäiset pisteensä oltuaan vapaan hiihtotavan sprintissä 24:s. Ensimmäisen palkintosijansa hän saavutti oltuaan kolmas Planican vapaan hiihtotavan sprintissä joulukuussa 2019. Se oli samalla hänen ensimmäinen top 10 -sijoituksensa henkilökohtaisissa maailmancupin kilpailuissa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Julia Kern Kansainvälinen hiihtoliitto (FIS).  (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Julia Kern** Wikimedia Commonsissa

¨