recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Borondougou** on maalaiskunta Moptin alueen Moptin piirissä Malissa. Sen keskuskylä Diambacourou sijaitsee Nigerjoen tulva-alueen itäreunalla 45 kilometriä Moptista koilliseen. Kunnassa on 8 100 ja keskuskylässä 3 000 asukasta.

Maantiede ja ilmasto
--------------------

Borondougoun kunnan pinta-ala on 35 neliökilometriä. Se rajoittuu lännessä Moptin piirin Kounariin ja muissa ilmansuunnissa Konnan kuntiin.

Kunnan luoteisosa kuuluu Nigerin tulva-alueeseen. Luonnonvarainen kasvillisuus on etupäässä heinä- ja pensasaroa. Lisäksi on kaksi metsäaluetta. Seutu kuuluu Sahelin ja Sudanin siirtymäalueeseen. Vuotuinen sademäärä on 300–450 millimetriä.

Asutus
------

Vuonna 1996 perustettu kunta oli aikaisemmin osa Konnan arrondissementtia. Nykyään siihen kuuluu viisi kylää; Bogo, Diambacourou, Foussi, Komio ja Singo. Asukkaat ovat fulbeja, somonoja, markoja, bozoja ja bambaroita. Heistä lähes 95 % on muslimeja.

Liikenne, elinkeinot ja palvelut
--------------------------------

Diambacourousta on tieyhteys Office du rizin patoa pitkin Moptin ja Konnan väliselle RN16-maantielle. Paikallisia liikennevälineitä ovat hevoskärryt, veneet ja moottoripyörät.

Asukkaiden pääelinkeinot ovat maanviljely, karjanhoito ja kalastus. Tärkeimmät viljelykasvit ovat hirssi (51 % tuotannosta), riisi (40 %), maissi, durra ja pavut. Kotieläimiä ovat naudat, aasit, lampaat ja vuohet. Vuotuinen kalansaalis on 60 tonnia. Kalaa myydään tuoreena, savustettuna ja kuivattuna Moptiin ja Bamakoon. Lisäksi harjoitetaan puunhankintaa, keräilyä, kaupankäyntiä ja vähäisessä määrin käsityöammatteja. Diambacouroussa on viikoittainen toripäivä, mutta kaupankäynti suuntautuu enemmän Konnaan ja Fatomaan. Teollisuutta tai matkailupalveluja kunnassa ei ole lainkaan.

Kunnassa toimii viisi alakoulua, yläkoulu, kaksi lukutaitokeskusta ja koraanikoulu. Diambacouroussa on hyvätasoinen terveyskeskus lääkevarastoineen. Vesihuolto käsittää kaivoja ja vesiposteja. Muita palveluja ovat Diambacouroun torialue, joukko kauppoja ja riisinkuorintakoneita sekä maaseudun toimintakeskus (centre d’animation rural).

Lähteet
-------

* Analyse-diagnostic de la commune rurale de Borondougou *geradsn.org*.  2009.  Arkistoitu 15.8.2016. Viitattu 19.7.2016.

### Viitteet

1. ↑  Les communes de la Région de Mopti *matcl.gov.ml*.  Arkistoitu 9.3.2012. Viitattu 29.9.2014. (ranskaksi)
2. ↑  4ème Recensement Général de la Population et de l’Habitat du Mali (RGPH). Resultats definitifs. Tome 0: Repertoire des villages *instat-mali.org*.  2013.  Arkistoitu 7.1.2017. Viitattu 19.7.2016.
3. ↑  Plan de Securite Alimentaire: Commune Rurale de Borondougou 2006–2010 *fsg.afre.msu.edu*. Viitattu 28.9.2014. (ranskaksi)[vanhentunut linkki]
4. ↑  Mali - Cercle de Mopti - Région de Mopti: Carte de référence *reliefweb.int*. Viitattu 29.9.2014. (ranskaksi)
5. ↑  Analyse-diagnostic, s. 29.
6. ↑  Analyse-diagnostic, s. 12.
7. ↑  Analyse-diagnostic, s. 31.
8. ↑  Analyse-diagnostic, s. 36, 66.
9. ↑  Analyse-diagnostic, s. 32–37.
10. ↑  Analyse-diagnostic, s. 62–66.
Brian Cherney vuonna 2007.
**Brian Cherney** (s. 4. syyskuuta 1942 Peterborough, Ontario) on kanadalainen säveltäjä ja musiikkikirjailija. Hän valmistui musiikin maisteriksi vuonna 1967 ja sai filosofian tohtorin arvon 1974. Hän opiskeli The Royal Conservatory of Musicissa pianonsoittoa Margaret Miller Brownin sekä Jacques Abramin ja sävellystä Samuel Dolinin johdolla. Maisterintutkintoaan varten hän sävelsi teoksensa *Variations for Orchestra* John Weinzweigin valvomana. Vuosina 1966–1969 Cherney osallistui Darmstadtissa György Ligetin, Karlheinz Stockhausenin, Mauricio Kagelin ja muiden luennoille. Hän opetti teoriaa ja sävellystä Victorian yliopistossa vuosina 1971–1972 ja aloitti tämän jälkeen samojen aineiden opettamisen McGill-yliopistossa. Cherneyn kirjoitusten joukossa on ainoa huomattava Harry Somersille omistettu elämäkertateos (1975).

Cherneyn sävellysten joukossa ovat *Mobile* (sarja, 1960-luvulta), *Jousikvartetto nro 2* (1970, McMaster-palkinto kamarimusiikkisävellyksestä 1971), *Tangents I* sellolle (1975), *Jousitrio* (1976), *Group Portrait - with Piano* (1978), *Playing for Time* (1981), *In Stillness Ascending*, *Illuminations* ja *Into the Distant Stillness* (1984). Varhaisiin teoksiinsa Cherney sai vaikutteita 1900-luvun alkupuoliskon avantgardesta. 1980-luvun teoksissa Debussyn vaikutus kasvoi huomattavaksi. Se kuuluu Cherneyn orkestroinnissa, pianotekstuurissa ja yleisessä värissä.

Cherneyn *Jousitrio* ja *Into the Distant Stillness* saivat tunnustusta kansainvälisessä säveltäjärostrumissa Pariisissa; ensin mainittu sai jaetun ensimmäisen sijan. Vuonna 1985 Cherney voitti Jules Léger -palkinnon uudesta kamarimusiikista teoksellaan *River of Fire*. Cherneyn musiikkia on esitetty ja lähetetty Kanadan lisäksi Yhdysvalloissa, Etelä-Amerikassa, Japanissa, Euroopassa ja Israelissa.

Cherneyn veli on oboisti Lawrence Cherney.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  The Canadian Encyclopedia: Brian Cherney (Arkistoitu – Internet Archive)


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Alankomaat

 |
|  |
| Taiteenala | 
* BRAHMS
* MusicBrainz

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**Waldo Brian Donlevy** (9. helmikuuta 1901 Portadown, Pohjois-Irlanti – 5. huhtikuuta 1972 Woodland Hills, Kalifornia) oli yhdysvaltalainen näyttelijä.

Donlevy nähtiin valkokankaalla yli sadassa elokuvassa vuosina 1923–1969. Hänet nähtiin enimmäkseen keskisuurissa rooleissa noir- ja western-elokuvien rikollishahmoina. Hän oli parhaan miessivuosan Oscar-ehdokkaana elokuvasta *Erämaalinnakkeen sankarit* (1939), ja hänet nähtiin myös muun muassa elokuvissa *Salainen tehtävä* (1937), *Lasiavain* (1942), *Pyövelitkin kuolevat* (1943), *Kuoleman suudelma* (1947) ja *Häikäilemättömät* (1955).

Hänet nähtiin myös televisiossa myöhemmällä urallaan, ja viimeisempien elokuvaroolien joukkoon kuuluu muun muassa pieni rooli elokuvassa *Five Golden Dragons* (1967). Hän kuoli 71-vuotiaana huhtikuussa 1972, ja sai uraltaan tähden Hollywood Walk of Famelle.

Lähteet
-------

1. ↑  Donlevy, Brian (1901-1972) *Bnf Catalogue général*. Viitattu 18.5.2022. (englanniksi)
2. ↑  Brian Donlevy *NNDB*. Viitattu 18.5.2022. (englanniksi)
3. ↑  Brian Donlevy *Hollywood Walk of Fame*. Viitattu 18.5.2022. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Brian Donlevy Internet Movie Databasessa. (englanniksi)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Alankomaat

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie
* Elonet

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC
* IdRef

 |

 |
Hällströmin palatsi Tampereen taistelun jälkeen vuonna 1918.
**Hällströmin palatsi** oli Tampereella Kyttälän kaupunginosassa Hämeenkatu 10:ssä sijainnut kolmikerroksinen asuin- ja liiketalo, joka oli arkkitehti Arthur af Hällströmin suunnittelema. Rakennus valmistui vuonna 1897. Rakennustaiteellisesti se edusti eurooppalaista uusrenessanssia.

Af Hällström suunnitteli palatsin omaksi liiketalokseen, ja siellä sijaitsi hänen rakennustoimistonsa. Talossa toimivat myös muun muassa Tampereen Sanomain toimitus ja lehtipaino sekä Tampereen kunnallisklubi.

Rakennus vaurioitui pahoin Tampereen taistelun aikana huhtikuussa 1918. Julkisivut jäivät pystyyn, mutta korjauskelvottomina ne jouduttiin purkamaan. Nykyään tontilla on vuonna 1937 valmistunut funkkistyylinen Voiman talo.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Liuttunen, Antti: *Kadonneet kaunottaret: Tampereen rakennushistoriaa*, s. 125. Tampere: Tampereen museot, 2018. ISBN 978-951-609-935-7.
2. ↑  Suodenjoki, Sami: Valkoinen valta Tampereelle *Koskesta voimaa*. Viitattu 30.3.2020.
3. 1 2  Wacklin, Matti & Hirvikallio, Seija: *Hämeenkatu: Tampereen sydän*, s. 134. Tampere: Tampere-Seura, 2010. ISBN 978-952-5558-10-4.
4. ↑  Wacklin & Hirvikallio 2010, s. 134–135.
5. ↑  *Tampereen kantakaupungin rakennuskulttuuri 1998*, s. 153. Tampere: Tampereen kaupungin kaavoitusyksikkö, 1998. ISBN 951-609-076-1.
*Tämä artikkeli kertoo elokuvasta, häkissä pidettävistä linnuista katso Lemmikkilintu.*

**Häkkilintu** (engl. *Mockingbird Don’t Sing*) on Harry Bromley Davenportin ohjaama yhdysvaltalainen draamaelokuva, joka perustuu villilapsi Genien elämään. Elokuvan pääosissa näyttelevät Joe Regalbuto, Sean Young, Michael Lerner ja Melissa Errico.

Tositapahtumiin perustuva *Häkkilintu* kertoo Katie Standonista, joka on elänyt 13-vuotiaaksi asti eristyksissä yhdessä huoneessa, johon vanhemmat ovat hänet eristäneet. Perheen isä näyttää olevan syypää kaikkeen ja harmaakaihin vuoksi sokeutunut äiti on myös olosuhteiden uhri. 

Katie on löydettäessä mykkä ja kehitys on pysähtynyt aiemmin. Tyttö otetaan sosiaaliviranomaisten huostaan. Häntä nimitetään *Wild Child*iksi, koska lapsen tavat muistuttavat eläintä: tämä sylkee minne vaan, masturboi siellä missä huvittaa ja syö omaa oksennustaan. Katieta aletaan tutkia ja opettaa ihmisten tavoille. Välillä tuntuu, että kukaan ei lopulta välitä itse ihmisestä vaan pikemminkin tutkimuksesta, jota voi suorittaa niin kauan kuin apurahaa riittää. Nuori kielitieteiden opiskelija pysyy Katien rinnalla ja ystävystyy hänen kanssaan muiden olosuhteiden vaihdellessa ympärillä.

Näyttelijät
-----------

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
|  Melissa Errico  | … |  Sandra, sosiaalityöntekijä
  |
|  Joe Regalbuto  | … |  tohtori Glazer
  |
|  Sean Young  | … |  tohtori Judy Bingham
  |
|  Michael Lerner  | … |  tohtori York
  |
|  Kim Darby  | … |  Louise
  |
|  Tarra Steele  | … |  Katie Standon
  |
|  Laurie O'Brien  | … |  Beverly
  |
|  Ed Brigadier  | … |  Mr. Manning
  |
|  Jack Betts  | … |  Wes
  |
|  Sharon Madden  | … |  Mrs. Manning
  |
|  Ben Messmer  | … |  Rob
  |
|  Lora Criswell  | … |  Colleen
  |
|  Michael Azria  | … |  Billy Standon
  |
Euraasian aro turkoosilla värillä merkittynä Euraasian kartalla.
**Euraasian aro** on maailman suurin lauhkean vyöhykkeen aro. Se ulottuu Euraasian keskiosien poikki noin 8 000 kilometrin matkan Unkarista Kiinaan koillisosiin.

Maantiede
---------

Pustaa Itävallassa, Euraasian aron läntisessä reunassa.
Aroa Uzbekistanissa.
Mongolian aroa.
Euraasian aro on tasankoa, jota halkoo muutama vuoriketju ja useita jokia. Pohjoisessa aro muuttuu havumetsävyöhykkeeksi, taigaksi. Aron eteläpuolella on aavikoita.

Aro jaetaan läntiseen ja itäiseen osaan. Läntinen osa alkaa Tonavan suistosta ja ulottuu Mustanmeren pohjoispuolitse aina Altaivuorille saakka. Itäinen osa ulottuu Mongolian kautta lähelle Tyynenmeren rannikkoa. Itäinen aro sijaitsee korkeammalla merenpinnasta kuin läntinen aro.

Arolla on enimmäkseen mannerilmasto, johon kuuluu kuumat kesät ja kylmät talvet. Sateiden ja leudohkon ilmaston ansiosta Ukrainan ja Romanian aron maa lännessä on rikkaampaa kuin idemmät arot. Ilmastoltaan äärimmäisintä, kylmintä ja kuivinta on aron itäisissä osissa.

Kasvillisuus ja eläimistö
-------------------------

Euraasian arolla on aikaisemmin ollut suuria määriä saiga-antilooppeja, mutta niiden määrää ovat vähentäneet elinympäristöjen pirstoutuminen teiden ja rautateiden rakentamisella. Myös aasianvilliaasia, kaksikyttyräistä kamelia ja przewalskinhevosta tavataan kotoperäisinä, pieninä populaatioina Euraasian arolla, mutta kotieläimet ovat useissa paikoissa korvanneet ne. Euraasian aron niissä osissa, jossa ei esiinny laiduntajia, kasvaa höyhenheiniä sekä rantavehniä.

Historia
--------

Euraasian aroa ovat vuosituhansien aikana asuttaneet useat paimentolaiskansat. Koska idän elinolosuhteet olivat vaativat, paimentolaiskansat lähtivät usein vaeltamaan läntiselle arolle, idemmäs Mantšuriaan tai etelämmäs Kiinaan. He joutuivat liikkumaan myös löytääkseen karjalleen uutta ruohoa. He liikkuivat nopeasti tasaisessa ja helppokulkuisessa maastossa hevosillaan, jotka he olivat kesyttäneet. Sen ansiosta heidän liittoutuneista heimoistaan koostuneet valloitusjoukkonsa vaikuttivat historian kulkuun useasti niin koko arolla kuin sen reuna-alueillakin. Joitain monista aroilta tulleista valloittajakansoista olivat skyytit, hunnit, avaarit, bolgaarit, kasaarit, petsenegit, madjaarit ja mongolit. Koska näillä entisaikojen kansoilla ei yleensä ollut omaa kirjoitettua historiaa, heidän valtakunnistaan tiedetään edelleen melko vähän.

Arokansojen invaasiot toivat Eurooppaan muun muassa indoeurooppalaiset kielet ja muita kulttuurisia elementtejä. He levittivät myös ruudin käytön Kiinasta länteen.

Mongolivaltakunnan hajoamisen jälkeen arokansojen vaara väheni. Lännen maanviljelijät ja Venäjän metsistä tulleet uudisasukkaat alkoivat muuttaa ruttoepidemioiden osittain aiheuttamasta väestökadosta kärsineille aroille 1500-luvulta alkaen.

Lähteet
-------

1. 1 2  Eurasian Steppe *Arcgis.com*. Viitattu 22.8.2019. (englanniksi)
2. 1 2 3 4 5 6  William H. McNeill: The Steppe *Encyclopedia Britannica*.  9.4.2020. Viitattu 29.5.2020.
Matti Kuorikosken suunnittelelma Kaustisen kirkko (1777) ja kellotapuli (1778). Kellotapuli on alkuperäisasussaan, kirkkoa on korotettu vuonna 1859 Jaakko Kuorikosken johdolla.
**Matti Matinpoika Kuorikoski** (1741–1800) oli suomalainen kirkonrakentaja ja kaustislaisen Kuorikosken kirkonrakentajasuvun kantaisä. Matti Kuorikosken kolme jälkipolvea käsittävät yhteensä 14 kirkonrakentajaa. Suku toimi kirkonrakentajina noin 140 vuoden mittaisen ajanjakson, joka päättyi Matti Kuorikosken pojanpojanpojan Juho Jaakko Kuorikosken kuollessa vuonna 1918.

Matti Kuorikoski rakensi kotikuntaansa Kaustiselle sen kirkon ja erillisen kellotapulin. Kirkko valmistui vuonna 1777 ja tapuli seuraavana vuonna. Tyypiltään kirkko oli ristikirkko. Sitä korotettiin vuonna 1859. Korotuksen suunnitteli ja toteutti Matti Kuorikosken pojanpoika Jaakko Kuorikoski. Kellotapuli on säilynyt Matti Kuorikosken tekemässä asussa.

Vuonna 1782 valmistui Kuorikosken rakentamana Perhon kirkko. Kirkko purettiin vuonna 1902 ja sen tilalle rakennettiin Valter Thomén suunnittelema, vuonna 1903 valmistunut uusi kirkko. Kuorikoski rakensi Perhoon myös erillisen kellotapulin, joka valmistui vuonna 1799. Tapuliin tehtiin sen ulkomuotoa muuttanut korjaus vuonna 1840 Matti Kuorikosken pojan Heikki Kuorikosken johdolla.

Lähteet
-------

1. 1 2  Känsälä, Risto: Perhon kellotapulin vaiheita  2015. Perhon kotiseutuyhdistys.  Arkistoitu 31.7.2016. Viitattu 20.6.2012.
2. ↑  Kaustisen kirkko (rakennusperintörekisteri) *Kulttuuriympäristön palveluikkuna kyppi.fi*.  19.5.2008. Museovirasto. Viitattu 20.6.2021.
3. ↑  Känsälä, Risto: / Kuorikoski, Heikki Matinpoika (1772-1847) *Kansallisbiografia-verkkojulkaisu (maksullinen)*.  21.3.2005. Helsinki:  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura. Viitattu 20.6.2021.
4. ↑  Perhon kirkko (rakennusperintörekisteri) *Kulttuuriympäristön palveluikkuna kyppi.fi*.  23.5.2008. Museovirasto. Viitattu 20.6.2021.
**Matti Klaus Erik Kunnas** (s. 31. lokakuuta 1953 Joensuu) on mikkeliläinen asianajaja, joka on toiminut asianajotehtävissä yli 30 vuoden ajan. Omassa toimistossaan Ervasti & Kunnas Oy:ssä hän on harjoittanut asianajotoimintaa vuodesta 1981. Toimeksiannot painottuvat erityisesti konkurssi- ja yrityssaneerausasioihin sekä perintöoikeuteen. 

Kunnas on valmistunut oikeustieteen kandidaatiksi vuonna 1979 ja oikeustieteen lisensiaatiksi vuonna 1999. Hän on väitellyt oikeustieteen tohtoriksi Turun yliopistossa vuonna 2013. Hän sai laamannin arvonimen vuonna 2014.

Matti Kunnas on toiminut Suomen Asianajajaliiton yhteydessä toimivan itsenäisen valvontalautakunnan puheenjohtajana vuodesta 2010 vuoteen 2016. Kunnas on aiemmin toiminut lukuisissa Asianajajaliiton luottamustehtävissä kuten Mikkelin osaston puheenjohtajana ja liiton hallituksen jäsenenä. Kunnas on ollut pitkään myös muissa yhteiskunnallisissa luottamustehtävissä, muun muassa Mikkelin kaupunginhallituksen jäsenenä.

Tammikuussa 2017 Matti Kunnakselle myönnettiin Matti Ylöstalo -palkinto.

Lähteet
-------

1. ↑  Tolonen, Jaana (toim.): *Suomen lakimiehet – Finlands jurister 1988*, s. 467. Suomen Lakimiesliiton kirjasarja, 99. Helsinki: Lakimiesliiton kustannus, 1988. ISSN 0585-9530. ISBN 951-640-395-6.
2. ↑  Tasavallan presidentin 16.5.2014 myöntämät arvonimet.
3. ↑  Matti Kunnas. (Arkistoitu – Internet Archive)
4. ↑  Matti Ylöstalo -palkinto asianajaja Matti Kunnakselle. (Arkistoitu – Internet Archive)

Aiheesta muualla
----------------

* Ervasti & Kunnas Oy:n kotisivut (suomeksi)
**Matti Laipio** (s. 25. helmikuuta 1944 Helsinki) on suomalainen talous- ja musiikkitoimittaja, levytuottaja ja tietokirjailija, jonka erikoisalana on jazz, blues, rock ja muu rytmimusiikki. Hän on kir­joit­ta­nut musii­kis­ta eri leh­tiin, laatinut rytmimusiikkiaiheisia tietokirjoja ja toi­mi­nut musiik­kia­lan jär­jes­töis­sä. (

Suomen Jazzliitto palkitsi Matti Laipion vuonna 2020 elämäntyöstä Andania-palkinnolla. Perusteluissa todettiin hänen tehneen jazzmusiikin eri vivahteita tunnetuksi varsinkin toimittajana ja kirjoittajana. Laipiolla on ollut myös merkittävä ura Jazzliiton puheenjohtajana ja hallituksen jäsenenä 1970- ja 1990-luvuilla. Vanhemmat jazzharrastajat muistavat Laipion yhtenä "jazzin äänistä" Ylen radio-ohjelmissa.

Matti Laipio tuli ylioppilaaksi Helsingin normaalilyseosta ja opiskeli valtiotieteitä Helsingin yliopistossa. Hän toimi *Uuden Suomen* taloustoimittajana 1967–1971, sitten Scandia-Musiikin tiedotuspäällikkönä ja Jazzliiton *Rytmi*-lehden päätoimittajana. Vuonna 1977 hän palasi pariksi vuodeksi *Uuteen Suomeen* ja toimi sitten läpi 1980-luvun *Kauppalehden* uutis- ja toimituspäällikkönä, kunnes siirtyi päälliköksi *Aamulehden* asiakaslehtiä tuottaneeseen yksikköön.

Teoksia
-------

* *Pari chorusta jazzia*. Yhdessä Mauri Mäkisen kanssa. Suomen Jazzliitto, Kirjastopalvelu 1975.
* *Si­ni­nen sie­lua myö­ten: Suo­mi-blue­sin ta­ri­na.* Yhdessä Pete Hoppulan kanssa. Aviador, 2018. ISBN 978-952-7063-52-1.
* *Mapesta kaikki alkoi: Tapiola Big Bandin tarina.* Aviador, 2019. ISBN 978-952-7063-87-3.
* *Nubbenin levyt : taiteilija Lars-Gunnar Nordström jazzkeräilijänä.* Yhdessä Janne Mäkelän ja Pekka Gronowin kanssa. Kansalliskirjasto, 2019. ISBN 978-951-51-4894-0.

Lähteet
-------

1. 1 2  Hauru, Jukka: Suomi-jazz soi terveellä pohjalla. (Laipion 50-vuotishaastattelu.) *Helsingin Sanomat*, 25.2.1994, s. 4. Näköislehti (maksullinen). Viitattu 17.3.2021.
2. ↑  Pete Hoppula & Matti Laipio (Arkistoitu – Internet Archive), Aviador-kustannus. Viitattu 17.3.2021.
3. ↑  Suomen Jazzliitto ja Ylen Jazzradio palkitsivat alan tekijöitä, Tampere Jazz Happening -sivusto. Viitattu 17.3.2021.
4. ↑  Liiton arkit *Suomen Jazzliitto*. Viitattu 17.3.2021.


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)

 |

 |
**Joonan kauriit** on kuhmolaisen Boreal Picture - kommandiittiyhtiön tuotannon dokumentti nuoresta kainuulaispojasta, nimeltään Joona Seppänen. Dokumentissa hän huolehtii metsäkauriiden talvisesta selvitymisestä pohjoisen ankarassa talvessa. Ohjelmassa seurataan nuoren kainuulaispojan, tuolloin 12-14 -vuotiaan Joonan arkea ja vapaa-aikaa johon suurta roolia on vuosien ajan pitänyt metsäkaurislauman seuranta ja sen hyvinvoinnista huolehtiminen. Dokumentin kuvaus- ja tapahtumapaikka on Kainuussa Suomussalmella.

Ohjelman tuotantovuosi on 2005 ja sen on käsikirjoittanut, kuvannut ja ohjannut Kari Kemppainen. Todellisuudessa dokumenttia kuvattiin useamman vuoden aikajaksolla, mikä on havaittavissa dokumentin päähenkilön kasvamisesta ohjelman edetessä. 

Ohjelma on esitetty televisiossa Ylen kanavilla kaksi kertaa; 24.12.2009 ja 10.1.2011 

Dokumentti on lainattavissa kirjastoista Oulun ja Kainuun alueella.

Lähteet
-------

1. ↑
2. 1 2

Aiheesta muualla
----------------

*Joonan kauriit* Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
**Aakenustunturin lento-onnettomuus** tapahtui jatkosodan aikana 1. helmikuuta 1944, kun Rovaniemeltä käsin toimineen saksalaisen Luftwaffen Transportstaffel Fliegerführer Nord/Ostin Junkers Ju-52-3 -kuljetuskone P4-CH eksyi reitiltään lumipyryssä ja törmäsi Kittilän Aakenustunturilla Mololaen koillisrinteeseen. Koneen nelihenkinen miehistö menehtyi turmassa.

Onnettomuuskone oli kuljettamassa Messerschmitt Bf 110 -hävittäjien varaosia Pontsalenjoelta Rovaniemelle. Koneen ohjaajana toiminut vääpeli Rochna, radistina ollut alikersantti Meyer ja mekaanikko, alikersantti Kulin saivat törmäyksessä välittömästi surmansa, mutta koneen peräosassa ollut konekivääriampujana toiminut alikersantti Brande loukkaantui vaikeasti ja eli vielä useita päiviä törmäyksen jälkeen. Hän ampui hätäraketteja, mutta niitä ei havaittu huonon sään takia tai niitä luultiin sääilmiöiksi. Kun apua ei alkanut kuulua, Brande surmasi itsensä.

Koneen hylky löytyi vasta huhtikuussa 1944. Paikalle tullut suomalainen hiihtopartio löysi elossa vain koneessa mukana olleen koiranpennun, joka oli hengissä pysyäkseen syönyt lentäjien ruumiita. Paikalle tulleet saksalaiset hakivat sitten hylystä ruumiit sekä koneessa olleet radio- ja suunnistuslaitteet. Tämän jälkeen he räjäyttivät koneen hylyn. Tarinoiden mukaan koneessa olisi ollut lastina myös huomattava rahamäärä, jonka jo aiemmin paikalle tulleet poromiehet olisivat vieneet, mutta tälle tiedolle ei ole vahvistusta.

Junkersin räjäytetyn hylyn jäänteitä löytyy edelleen laajalta alueelta Aakenustunturin rinteeltä. Valtaosa niistä sijaitsee koordinaateissa 67°40′53.2″N, 24°32′33.4″E.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Juuso Hyvärisen blogi 21.6.2010 : Junkersin maalliset jäännökset maastossa
2. 1 2 3 4  Geocache : Junkers Ju 52 Aakenus
3. ↑  Koskiset Elämää Pohjois-Lapissa 1.7.2020 : Junkersin jäljillä
**Aalesunds Fotballklubb** on norjalainen jalkapalloseura Ålesundin kaupungista Länsi-Norjasta. Aalesunds FK pelaa Norjan korkeimmalla sarjatasolla Eliteserienissä.

Aalesunds FK pelasi kotiottelunsa Kråmyra Stadionilla kauteen 2004 saakka, jolloin se siirtyi uudelle Color Line Stadionille, jonka kapasiteetti on 10 720 katsojaa. Yleisökeskiarvo kaudella 2006 Adeccoligaenissa oli 9 943 katsojaa ottelua kohden, mikä oli Norjan kakkosliigan ennätys.

Aalesunds FK:n lempinimi on *Tangotrøyene* (suom. *Tangopaidat*). Joukkueen viralliseen kannattajayhdistykseen, Stormeniin, kuuluu runsaat 2 000 jäsentä. 

Seuran on voittanut Norjan cupin kahdesti, 2009 ja 2011.

Entisiä päävalmentajia
----------------------

* Norja Per Joar Hansen
* Ruotsi Jan Jönsson
* Norja Kjetil Rekdal
* Ruotsi Sören Åkeby

Aiheesta muualla
----------------

* Virallinen sivusto
* Stormen Fanclubin sivusto

  

Eliteserien 2022

* Aalesund
* Bodø
* HamKam
* Haugesund
* Jerv
* Kristiansund
* Lillestrøm
* Molde
* Odd
* Rosenborg
* Sandefjord
* Sarpsborg
* Strømsgodset
* Tromsø
* Viking
* Vålerenga
*Tämä artikkeli käsittelee korealaista musiikkityypiä. Purjelaivatyypistä kerrotaan artikkelissa Aak (laiva).*
Aak-muusikkoja Munmyon pyhäkön rituaalissa
**Aak** (kor. 아악, hanja 雅樂) on korealaista hovimusiikkia. Se on lähtöisin kiinalaisesta *yayue*-musiikista. Japanissa vastaavat kirjoitusmerkit lausutaan *gagaku*. Muita korealaisen hovimusiikin tyylejä ovat *dangak* ja *hyangak*.

Aakia esitettiin Koreassa valtiollisten, kungfutselaisten rituaalien yhteydessä. Musiikkityyli saapui Koreaan Kiinasta vuonna 1116 keisarin lähettämän valtavan lahjan muodossa: siihen kuului paitsi satoja soittimia myös rituaaliasuja ja muusikoita. Vastaava musiikkityyli muuntui kiinassa pian, eikä aak muistutakaan kiinalaisia tai japanilaisia vastineitaan, vaan se on säilyttänyt 1100-luvun Song-dynastian yayuen piirteet. Se onkin käytännössä kiinalaisin soittimin esitettävää kiinalaistyylistä musiikkia, joten sillä on korealaisen musiikin historiassa erityinen asema.

Vanhojen lähteiden mukaan 1400-luvulla aak-kappaleita oli jopa 456. Nykyaikaan kappaleita on säilynyt vain kaksi. Ne ovat molemmat neljän minuutin pituisia ja koostuvat 32 nuotista.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Provine, Robert C. ym.: *The Concise Garland Encyclopedia of World Music, Volume 2*, s. 1201–1202. Routledge, 2013. ISBN 9781136096020. Teoksen verkkoversio.
2. 1 2 3  Howard, Keith: Korean Music *worldmusiccentre.com*.  Arkistoitu 27.3.2005. Viitattu 10.8.2017.
**Mnatsakan Iskandarjan** (s. 17. toukokuuta 1967, Leninakan, Neuvosto-Armenia, Neuvostoliitto) on venäläinen kreikkalais-roomalaisen tyylin painija.

Iskandarjan aloitti painiuransa vuonna 1978. Vuonna 1987 hän voitti 68-kiloisten sarjassa oman ikäluokkansa MM-kultaa. Vuonna 1988 hän voitti maailmancupissa oman sarjansa 68 kilogrammaa. Ensimmäisissä aikuisten arvokisosisaan 1989 Oulun EM-kisoissa hän sijoittui hopealle kärsittyään loppuottelussa tappion Unkarin Attila Repkalle.

Kaudeksi 1990 Iskandarjan siirtyi 74 kilogramman painoluokkaan ja voitti kultaa Ostian MM-kisoissa päihitettyään loppuottelussa Bulgarian Dobri Marinovin. Seuraavana vuonna hän voitti kultaa niin Aschaffenburgin EM-kisoissa, missä loppuottelussa kukistui Suomen Tuomo Karila, kuin myös syksyllä Varnan MM-kisoissa, missä hän voitti loppuottelussa tšekki Jaroslav Zemanin. 

Neuvostoliiton hajottua Iskandarjan edusti vuonna 1992 kansainvälisissä kilpailuissa olympialipun alla kilpaillutta "yhdistynyttä joukkuetta", jota usein kutsutaan Itsenäisten valtioiden yhteisön joukkueeksi. Joukkueen urheilijat tulivat IVY:n 11 jäsenmaasta ja Georgiasta, joka tuli IVY:n jäseneksi vasta vuonna 1993. Hän voitti kultamitalin niin Kööpenhaminan EM-kisoissa (loppuottelussa ranskalaista Yvon Riemeriä vastaan) kuin myös Barcelonan olympialaisissa, missä loppuottelussa oli vastassa Puolan Jozef Tracz. Iskandarjanin viimeiseksi arvokisamitaliksi jäi kultamitali 1994 MM-kisoista, missä niin ikään oli loppuottelussa vastassa Tracz. Iskandarjan osallistui vielä kahtiin MM-kisoihin sekä Atlantan olympialaisiin, mutta jäi mitalisijojen ulkopuolelle, kuitenkin pistesijoille.

Lähteet
-------

* FILA:n tietokanta
Ilmārs Rimšēvičs
**Ilmārs Rimšēvičs** (s. 30. huhtikuuta 1965 Riika) on Latvian keskuspankin pääjohtaja ja Euroopan keskuspankin neuvoston jäsen.

Vuodesta 2001 Latvian keskuspankkia johtanut Rimšēvičs joutui skandaalin keskipisteeksi, kun Latvian korruptionvastainen virasto (KNAB) pidätti hänet helmikuussa 2018 epäiltynä korruptiosta. Hänet vapautettiin seuraavana päivänä, eikä täsmällistä syytä pidätykseen ole julkistettu.

Muissakin yhteyksissä on tullut esille, että Latvian pankkisektori on korruptoitunut. Venäjältä tuli vuosina 2010–2015 Latvian kautta lähes 20 miljardin euroa rikollista rahaa länteen. Latvian suurin pankki ABLV on jäänyt kiinni myös Pohjois-Korean pakotteiden kiertämisestä. Pidätyksen jälkeen ABLV-pankin kanssa kilpailevan Norvik-pankin pääomistaja ja pääjohtaja väittivät Rimšēvičsin yrittäneen saada pankilta lahjuksia. Tapaukset osoittavat, että Latvia on haluton siivoamaan pankkisektoriaan. Se ryhtyi ensimmäisiin toimiin vasta kun välinpitämättömyys uhkasi vuonna 2016 hidastaa maan pää­syä teollisuusmaiden järjestö OECD:n jäseneksi.

Lähteet
-------

1. 1 2  Latvian central bank boss detained by anti-corruption force. Viitattu 25.2.2018.
2. ↑  Jussi Niemeläinen: Pankkiskandaalikin on tapa aloittaa juhlavuosi *Helsingin Sanomat*.  25.2.2018. Hs.fi. Viitattu 25.2.2018.


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Latvia

 |

 |
**In Depths of Dreams Unconscious** on ruotsalaisen Crimson Moonlight -yhtyeen EP, joka julkaistiin 1. helmikuuta 2007.

Äänitys
-------

*In Depths of Dreams Unconscious* äänitettiin keväällä 2006 studio Undergroundissa. EP:n tuotti Pelle Saether ja Crimson Moonlight.

*In Depths of Dreams Unconsciousin* virallinen painos sisältää instrumentaalisen nimi-intron, jonka on toteuttanut Peter Bjärgö ja neoklassinen yhtye Arcana, joka on Cold Meat Industry -levy-yhtiön artisti. Kappaleessa on vaikutteita keskiajan musiikista. 

EP-levyn kaksi kappaleet "The Advent of the Grim Hour" ja "Shiver of Fear" jatkavat vuoden 2005 *Veil of Remembrancen* death ja black metal -linjalla mutta ovat aiempaa melodisempia. Kappaleilla kuullaan aiempaa enemmän murinavokalisointia vastapainona Simon Rosénin kirkunaulosannille. Murinalaulun hoitaa basisti Johan Ylenstrand. Sanoitukset painottuvat sisäänpäin kääntyneeseen pohdintaan pelon olemuksesta ("Shiver of Fear") ja henkisestä kamppailusta ("The Advent of the Grim Hour").

"Alone in Silence" on uudelleensovitettu versio Crimson Moonlightin ensimmäisen demon *Glorification of the Master of Light* kappaleesta. Musiikillisesti se on perinteisempi black metal -tyylinen kappale.

Kappaleet
---------

1. In Depths of Dreams Unconscious – 2.21
2. The Advent of the Grim Hour – 5.03
3. Shiver of Fear – 4.44
4. Alone in Silence – 2.26

Kokoonpano
----------

* Simon "Pilgrim" Rosén – laulu
* Per Sundberg – kitara
* Erik Tordsson – kitara
* Johan Ylenstrand – basso, murinalaulu
* Gustav "Gurra" Elowsson – rummut

Aiheesta muualla
----------------

* In Depths of Dreams Unconscious Discogsissa.  (englanniksi)
* Albumi *In Depths of Dreams Unconscious* Encyclopaedia Metallum -sivustolla (englanniksi)
In Aménasin alueen kartta.
**In Aménasin panttivankikriisi** oli terroristinen hyökkäys In Aménasin syrjäisen öljyntuotantolaitoksen alueelle Algerian aavikolla tammikuussa 2013. Algerian kansallisen kaasuyhtiön, Statoilin ja BP:n omistama kenttä vastasi 10 %:sta Algerian maakaasun tuotannosta. Hyökkäyksen toteutti noin 30 militanttia islamistia, jotka hyökkäsivät ensin kahteen työntekijöitä kuljettaneeseen bussiin ja sitten työntekijöiden asuintiloihin 16. tammikuuta.

Osa työntekijöistä kaapattiin. Monet algerialaiset kuitenkin onnistuivat auttamaan ulkomaalaistyöntekijöitä piilottelemaan kaappauksen ajan. Osa uhreista onnistui pakenemaan turvaan ja hyökkäyksen päätyttyä muutama jäi kateisiin. 17. tammikuuta Algerian armeija sai tietoonsa, että militanttien tarkoituksena oli kaasukentän räjäyttäminen. Samana päivänä kaappaajat yrittivät siirtää panttivankeja asuintiloista kenttäalueelle, ja armeija kohdisti ensimmäisen iskunsa heidän käyttämiinsä kulkuneuvoihin. Kun helikoptereista tulitettiin vihollista, kaappauksen uhreja käytettiin ihmiskilpinä. Kaappaajat myös surmasivat panttivankeja ampumalla.

Illalla 17. tammikuuta päätettyään iskunsa hallituksen joukot vapauttivat asuintiloissa piilotelleet työntekijät. Työntekijöitä oli vielä tämän jälkeen panttivankeina, ja viimeiset iskunsa armeija teki 18. ja 19. tammikuuta. Kriisin aikana surmansa sai 38 kaappauksen uhria ja 29 militanttia. 700 algerialaista ja 100 ulkomaalaista selviytyi. Kansallisuuksista suurin kuolonuhrien määrä oli Japanilla (kymmenen). Lisäksi kuolleiden tai kadonneiden joukossa oli yksi algerialainen sekä ulkomaalaisia Yhdysvalloista, Isosta-Britanniasta, Ranskasta, Norjasta, Malesiasta, Filippiineiltä ja Romaniasta. Myös iskun toteuttamiseen osallistuneet edustivat lukuisia kansallisuuksia – Algeria, Tunisia, Kanada, Egypti, Niger, Mauritania ja Mali. Kolme hyökkääjää saatiin elävinä kiinni.

Tapahtumat liittyivät osaltaan Malin sisäisiin levottomuuksiin ja hyökkäyksen motiivina vaikuttivat länsimaiden tukemat iskut Pohjois-Malin kapinallisia vastaan. Algeriaa kritisoitiin vapautusoperaation toimeenpanosta, sillä sen toiminta oli suoraviivaista eikä ulkomaalaisten panttivankien maiden johtoa informoitu.

Hyökkäyksen tehneet terroristit edustivat Mokhtar Belmokhtarin perustamaa jihadistiryhmää. Belmokhtarin aiempaan toimintaan kuului taisteleminen neuvostojoukkoja vastaan Afganistanissa 1980-luvun lopussa ja johtohahmona toimiminen Islamilaisen Maghrebin Al-Qaidassa (AQIM). Belmokhtar lähti AQIM-järjestöstä sisäisten riitojen johdosta 2012.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Angelique Chrisafis, Julian Borger, Justin McCurry & Terry Macalister: Algeria hostage crisis: the full story of the kidnapping in the desert *The Guardian*.  25.1.2013. Viitattu 23.8.2015. (englanniksi)
2. ↑  Algeria siege: 37 foreigners died, PM says *BBC News Africa*.  21.1.2013. Viitattu 23.8.2015. (englanniksi)
3. ↑  Algerian sieppaajat jahtasivat ulkomaalaisia *HS.fi*.  21.1.2013. Viitattu 23.8.2015.
4. ↑  Tolonen, Anu: Länsimaat kritisoivat Algeriaa *SVT.se*.  21.1.2013. Viitattu 23.8.2015.
5. ↑  Profile: Mokhtar Belmokhtar *BBC News Africa*.  15.6.2015. Viitattu 23.8.2015.
**Rie Yamaki** (jap. 山木 里恵, *Yamaki Rie*; s. 2. lokakuuta 1975 Chiba) on japanilainen entinen jalkapalloilija.

Jalkapallomaajoukkue
--------------------

Yamaki debytoi Japanin maajoukkueessa joulukuussa 1993. Hän kuului Japanin joukkueeseen myös MM-kilpailuissa 1995, 1999 ja kesäolympialaisissa 1996. Hän on pelannut 50 maaottelua ja tehnyt niissä kolme maalia.

Lähteet
-------

1. ↑  Japanin jalkapalloliitto(japaniksi)

Japanin joukkue – Jalkapallon naisten MM-kilpailut 1995
1 Ozawa |
2 Tōmei |
3 Yamaki |
4 Haneta |
5 Uno |
6 Nishina |
7 Sawa |
8 Takakura |
9 Kioka |
10 Noda |
11 Handa |
12 Ōbe |
13 Nagamine |
14 Kadohara |
15 Morimoto |
16 Ōtake |
17 Uchiyama |
18 Takeoka |
19 Onodera |
20 Sakata |
Valmentaja Suzuki

Japanin joukkue – Jalkapallo kesäolympialaisissa 1996
1 Ozawa |
2 Tōmei |
3 Yamaki |
4 Haneta |
5 Ōbe |
6 Nishina |
7 Sawa |
8 Takakura |
9 Kioka |
10 Noda |
11 Handa |
12 Uchiyama |
13 Ōtake |
14 Kadohara |
15 Izumi |
16 Onodera |
Valmentaja Suzuki

Japanin joukkue – Jalkapallon naisten MM-kilpailut 1999
1 Onodera |
2 Yamaki |
3 Nagadome |
4 Nakachi |
5 Sakai |
6 Nishina |
7 Tōmei |
8 Hara |
9 Uchiyama |
10 Sawa |
11 Ōtake |
12 Isozaki |
13 Yanagita |
14 Mitsui |
15 Isaka |
16 Kobayashi |
17 Ōmatsu |
18 Yamago |
19 Andō |
20 Nishigai |
Valmentaja Miyauchi
**Riehu** on kylä Vesilahden kunnan eteläosassa Urjalan vastaisella rajalla. Riehun naapurikyliä ovat Vesilahden puolella Krääkkiö ja Onkemäki sekä Urjalan puolella Kehro ja Halkivaha. Riehun itäpuolella on pieni Nyberginkylä, joka usein luetaan Riehun osaksi. Riehun kautta kulkee maantie Vesilahdelta Kehrolle. Riehun kohdalla maantiestä erkanevat pikkutiet Krääkkiöön ja Jouttunkulman kautta Halkivahaan.

Kylän länsiosaan ulottuu Ameenjärven itäpää ja kylän itäosassa on pieni Mustalammi. Ameenjärven laskujoki Kravinoja yhtyy Riehussa Jouttunkulmanojan kanssa Riehunojaksi. Kravinoja kaivettiin Ameenjärven laskujoeksi 1800-luvun lopulla, tätä ennen järvi laski hieman lännempänä olevaa Myllyojaa pitkin Riehunojaan.

Riehun vuonna 1921 perustettu koulu lakkautettiin 1960-luvulla. Kylän lapset kuljetettiin aluksi Krääkkiön ja myöhemmin Onkemäen kouluun.

Riehun aktiivinen kyläkerho järjestää erilaisia tapahtumia ja ehostaa kyläkuvaa.

Historia
--------

Riehun alueella on liikkunut ihmisiä jo lähes 9 000 vuotta sitten. Vanhimpia merkkejä ihmisestä alueella ovat Riehunojan ja Ameenjärven rannoilta löydetyt kivikirveet, vasarakirveskauden aikainen hauta Pikku-Kiilon lähellä ja yksipuinen ruuhi Mustalammilta. Satakunnan ja Hämeen välistä rajaa ja samalla myös Vesilahden etelärajaa määritelleet Soidunkiven ja Kankurijärven rajamerkit tunnetaan jo 1400-luvulta.

Riehun maat kuuluivat Vesilahden kirkonkylän, Järvenrannan ja Kaltsilan talollisille. Perimätiedon mukaan ensimmäinen kiinteä asumus alueella oli metsänvartijan perustama Riehun torppa. Ruotsalaisten sotilastopografien tekemässä Kuninkaan kartastossa 1700-luvulta on Riehun alueella peltojen ja niittyjen ympäröiminä jo useita asumuksia.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6  Punkari Yrjö: Riehu *narva.sci.fi*.  Arkistoitu 18.6.2009. Viitattu 21.9.2008.
2. ↑  Arajärvi Kirsti: *Vesilahden historia*, s. 627. 2. painos. Vesilahti: Vesilahden kunta & Vesilahden seurakunta, 1985. ISBN 951-99660-1-3.
3. ↑  Onkemäki Vesilahden kunta. Viitattu 21.9.2008. [vanhentunut linkki]
4. ↑  Alanen Timo & Kepsu Saulo (toim.): *Kuninkaan kartasto Suomesta 1776-1805*. Helsinki: Suomalaisen kirjallisuuden seura, 1989. ISBN 951-717-568-X.
Kartta Vorstenlandeneista vuoden 1830 jälkeen. Vihreällä Yogyakarta, keltaisella Pakualaman, tummemman punaisella Surakarta ja vaaleamman punaisella Mangkunegaran.
**Vorstenlanden** (suom. *ruhtinaskunnat*) on hollanninkielinen termi, jolla tarkoitetaan Jaavan saarella sijainneita Alankomaiden siirtomaaimperiumin piiriin kuulunutta neljää sulttaani- ja ruhtinaskuntaa. Ne olivat periaatteessa itsenäisiä, eikä esimerkiksi muualla vallitseva maataloutta koskeva *cultuurstetsel*-vaatimus pätenyt niissä, mutta myös niissä kenraalikuvernöörin edustajalla oli ylin sana ja valta. Vorstenlandenit eivät myöskään voineet solmia ulkopoliittisia yhteyksiä tai ylläpitää ulkomaalaisia hovissaan.

Vorstenlandenit olivat:

* Surakartan sulttaanikunta, muodostettu 1755 Mataramin sulttaanikunnan toisesta puoliskosta
	+ Mangkunegaranin ruhtinaskunta, muodostettu 1757 Surakartan sulttaanikunnan toisesta puoliskosta
* Yogyakartan sulttaanikunta, muodostettu 1755 Mataramin sulttaanikunnan toisesta puoliskosta
	+ Pakualamanin ruhtinaskunta, muodostettu 1812 Yogyakartan 4 000 talon suuruisesta maa-alueesta

Pakualaman oli Vorstenlandeista pienin ja tämän takia myös edistynein, sillä sen oli käytettävä kaikkia keinoja selvitäkseen. Surakarta, Mangkunegaran ja Pakualaman lähettivät 1900-luvun alussa prinssejään Eurooppaan opiskelemaan, ja Yogyakarta seurasi ennen pitkää perässä lähettämällä prinssi Dorodjatunin opiskelemaan Alankomaihin.

Vorstenlandenien väkiluvuksi arvioitiin vuoden 1872 lopussa noin 1,1 miljoonaa. Ne olivat Jaavan tiheimmin asutettuja alueita ja mahdollisesti jopa neljänneksen köyhempiä kuin muu Jaava. Myös lukutaidottomuus oli Vorstenlandeneissa yleisempää kuin muualla.

Vaikutus
--------

Huolimatta siitä, että Vorstenlandeneilla oli hyvin vähän poliittista vaikutusvaltaa, ne olivat tärkeitä jaavalaisen kulttuurin keskuksia. Vorstenlandenit olivat tärkeitä muun muassa jaavalaisen tapakulttuurin, kielen, muodin, taiteen ja arkkitehtuurin suhteen.

Lähteet
-------

* Ricklefs, M. C.: *A History of Modern Indonesia since c.1200*. 4th edition. Macmillan International Higher Education, 2008. Teoksen verkkoversio. (englanniksi)
* Dewanto, Wahyu: *Space and myth in Surakarta Kasunanan Palace, Indonesia*. Launceston: University of Tasmania, 1997. Teoksen verkkoversio. (englanniksi)
* Monfries, John: *A Prince in a Republic: The Life of Sultan Hamengku Buwono IX of Yogyakarta*. ISEAS Publishing, 2015. Teoksen verkkoversio. (englanniksi)
* Cribb, R. B.; Kahin, Audrey: *Historical Dictionary of Indonesia*. The Scarecrow Press, 2004. Teoksen verkkoversio. (englanniksi)

### Viitteet

1. 1 2  Ricklefs 2008
2. ↑  Dewanto 1997, s. 122
3. ↑  Monfries 2015, s. 36
4. ↑  Cribb & Kahin 2004, s. 169
5. 1 2  Monfries 2015, s. 61
6. ↑  Monfries 2015, s. 62
**Daburiyya** (arab. دبورية‎; hepr. דַבּוּרִיָּה‎) on kylä Israelissa Pohjoisella hallintoalueella. Sen asukkaiden enemmistö on islaminuskoisia arabeja. Vuoden 2018 lopussa kylän asukasluku oli 10 402.

Maantiede
---------

Kylän rakennuksia.
Daburiyya sijaitsee Israelissa Taborvuoren juurella.

Historia
--------

Nykyinen Daburiyya on yhdistetty Raamatussa mainittuun Daberatiin. Paikannimi on puolestaan liitetty tarinoissa profeetta Deboraan. Paikalla tehdyissä arkeologisissa tutkimuksissa on löydetty esimerkiksi vanhan linnoituksen ja kirkon jäänteet. Alueella on myös hautoja ja vesisäiliöitä. Historiallisissa lähteissä paikannimi *Daburiyya* mainitaan arabi-maantieteilijän teoksessa 1200-luvulta. Osana Israelia Daburiyyasta tuli oma kuntansa vuonna 1961.

Väestö
------

Daburiyyan asukasluku oli vuoden 2018 lopussa 10 402. Vuonna 2002 vastaava lukema oli 7 690 ja vuonna 1968 2 590. Kylän asukkaat ovat lähinnä arabeja ja uskonnoltaan muslimeja.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Fred Skolnik ja Michael Berenbaum: *Encyclopaedia Judaica Volume 05 Coh-Doz*, s. 375. Thomson Gale, 2007. ISBN 978-0-02-865928-2. (englanniksi)
2. ↑  List of localities, in Alphabetical order (pdf) Central Bureau of Statistics. Viitattu 15.10.2019. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Daburiyya** Wikimedia Commonsissa
**Carbon Based Lifeforms** (lyh. **CBL**) on ruotsalainen ambient-tuottajakaksikko, jonka muodostavat Göteborgista kotoisin olevat Johannes Hedberg ja Daniel Segerstad. Kaksikko perusti yhtyeen heidän ollessaan 15 vuoden ikäisiä. Yhtye on sittemmin tullut laajalti tunnetuksi tekijäksi niin ambientin, psybientin kuin downtempo-musiikinkin saralla.

Yhtyeen tavoitteena on "yhdistää maa sekä avaruus hienorakenteisissa, kuitenkin tiiviissä musiikillisissa visioissa, koskaan unohtamatta Roland TB-303-syntetisaattoria." Yleisesti studiossa Hedberg työskentelee enemmän raitojen äänimaailmojen eteen, siinä missä Segerstad kehittelee erilaisia rytmejä ja luo kokonaisia raitoja yhteisten ideoiden pohjalta.

Historia
--------

Hedberg ja Segerstad perustivat CBL:n alun perin sivuprojektiksi Notch-yhtyeelleen vuonna 1996. Notch-nimellä kaksikko julkaisi *The Path* -levyn vuonna 1998. Ajan kuluessa CBL:stä tuli tuottajakaksikon pääprojekti. Ensimmäiset julkaisut Carbon Based Lifeformsina tehtiin MP3.com-palvelussa vuonna 1998.

Carbon Based Lifeforms solmi levytyssopimuksen Ultimae Recordsin kanssa vuonna 2002. Yhtye on julkaissut sittemmin yhteensä kahdeksan albumia sekä yhden EP:n.

Yhtye on pitänyt avointa linjaa muiden säveltäjien ja muusikoiden kanssa työskentelyn osalta. Heillä on TSR-niminen yhteisprojekti muun muassa Solar Fieldsin eli Magnus Birgerssonin kanssa.

Diskografia
-----------

### Studiojulkaisut

* *Hydroponic Garden*  (2003)
* *World of Sleepers*  (2006)
* *Interloper*  (2010)
* *Twentythree*  (2011)
* *Derelicts*  (2017)
* *Stochastic*  (2021)

### EP:t

* *Irdial* (2008)
* *Mos 6581 Remixes* (2016)
* *Photosynthesis Remixes* (2016)

### Muut albumit

* *The Path* (Nimellä Notch, 1998. remasteroitu, 2018)
* *VLA* (2011)
* *Refuge OST* (2013) - *Refuge* -elokuvan soundtrack.
* *Alt:01* (2016) - Liveäänityksistä ja remasteroiduista raidoista koostuva kokoelmalevy.
* *Alt:02* (2020)

Lähteet
-------

1. ↑  Sharman, Jim & Sharman, Joanne: Carbon Based Lifeforms Biography. *Ultimae records*.  Toukokuu 2009.  Arkistoitu 29.4.2013. Viitattu 23.2.2021. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Carbon Based Lifeforms *Discogs*. Viitattu 23.2.2021. (englanniksi)
* Etusivu *Ultimae records*. Viitattu 23.2.2021. (englanniksi)
* Carbon Based Lifeforms *Last.fm*. Viitattu 23.2.2021. (englanniksi)
**Sten Sture Tolgfors** (s. 17. kesäkuuta 1966 Forshaga) on ruotsalainen poliitikko. Hän on maltillisen kokoomuksen entinen valtiopäiväedustaja, joka toimi Fredrik Reinfeldtin hallituksessa ensin kauppaministerinä 2006–2007 ja myöhemmin puolustusministerinä 2007-2012.

Tolgfors on koulutukseltaan filosofian kandidaatti pääaineenaan valtiotieteet. Hän on suorittanut asevelvollisuutensa aseettomana palveluksena.

Poliittinen ura
---------------

Tolgfors nousi Reinfeldtin hallituksen kauppaministeriksi lokakuussa 2006, kun hänen edeltäjänsä Maria Borelius joutui jättämään tehtävän verosotkujen vuoksi. Borelius ehti olla ministerinä vain kahdeksan päivää.

Tolgfors nostettiin hallituksen uudeksi puolustusministeriksi, kun hänen edeltäjänsä Mikael Odenberg ilmoitti eroavansa tehtävästä. Puolustusministerinä Tolgfors painotti kansainvälisten kriisinhallintatehtävien tärkeyttä ja korostanut, että Venäjä ei ole Ruotsille sotilaallinen uhka. Hänen kaudellaan Ruotsi luopui asevelvollisuudesta.

Tolgfors erosi puolustusministerin tehtävistä Ruotsin ja Saudi-Arabian välisten ohjustehdashankkeiden tultua julkisuuteen. Paljastukset teki Ruotsin radion Ekot-toimitus. Tolgforsin osuus ilmeni löytyneestä puolustusministeriön kirjaamattomasta asiakirjasta.

Tolgfors jätti paikkansa valtiopäivillä tammikuussa 2013, jotta voisi ottaa vastaan työpaikan konsulttiyhtiö Rud Pedersenillä.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Aseistakieltäytyjä Ruotsin puolustusministeriksi  5.9.2007. Ilta-Sanomat.  Arkistoitu 19.10.2014. Viitattu 28.6.2012.
2. ↑  Kauhanen, Anna-Liisa: Kohu oli liikaa puolustusministerille.  *Helsingin Sanomat*, 30.3.2012, s. B2.
3. ↑  Sten Tolgfors blir konsult  14.3.2013. Dagens Nyheter. Viitattu 15.10.2014. (ruotsiksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Sten Tolgfors** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
*Tämä artikkeli käsittelee musiikkitermiä. Muita merkityksiä on sivulla Da Capo.* 
Da capo al coda
**Da capo** [da ˈkaːpo] (<<italiaa, suom. *alusta*) on nuottikirjoituksessa käytetty merkintä, joka tarkoittaa sävellyksen tietyn osan toistamista. Se merkitään usein lyhennettynä muodossa "D.C.". Da capo -merkinnässä saatetaan erikseen kertoa, mikä osa teoksesta kerrataan, esimerkiksi *Menuet da capo*. Da capo -kertausta esitettäessä ei sävellyksen kertausmerkkejä tavallisesti huomioida vaan edetään ilman kertauksia fine- tai pomppa-merkintään*selvennä* saakka.

Da caposta käytetään kahta yleistä muunnelmaa:

* Da capo al fine (D.C. al fine): toistetaan alusta *fine*-merkkiin asti
* Da capo al coda (D.C. al Coda): toistetaan alusta "pomppa"-merkkiin asti, josta siirrytään koodaan eli loppusoittoon.

"Da capo!" -huutoa on aikaisemmin käytetty myös suosionosoituksena esittäjälle, ja se vastaa suurin piirtein samaa kuin nykyään yleisempi "Encore!".

Katso myös
----------

* Dal segno

Lähteet
-------

1. ↑  14.1. Kino Suomi: Da Capo
2. ↑  Rakennemerkinnät


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * n
* k
* m
Nuottikirjoitus |
| --- |
|  |
| Nuotit | 
* etumerkit
* nuotti
* sävel
* tauko

 |  |
|  |
| Nuottiviivasto | 
* al fine
* da capo
* dal segno
* dynamiikka
* kooda
* klaavi
* sävellaji
* tahti
* tahtilaji
* tempo

 |
|  |
| Keskeistä teoriaa | 
* harmonia
* intervalli
* isku
* melodia
* sävelasteikko
* sointu
* teema
* transponointi

 |
|  |
| Muuta | 
* mensuraalinotaatio
* musiikkitermejä
* nuotinnus
* partituuri
* tabulatuuri

 |

 |
**Mladen Ivanić** (serb. Младен Иванић; s. 16. syyskuuta 1958 Sanski Most) on bosnialainen serbipoliitikko. Hän oli Bosnian sosialistisen tasavallan silloisen yhdeksänjäsenisen presidenttineuvoston jäsen 1988–1991, Serbitasavallan pääministeri 2001–2003, Bosnian ulkoministeri 2003–2007, Bosnian parlamentin ylähuoneen (Dom Naroda) puhemies 2008–2009. Hänet valittiin Bosnian presidenttineuvostoon lokakuun 2014 vaaleissa.

Ivanić opiskeli taloustieteitä Banja Lukan yliopistossa ja myöhemmin Belgradin yliopistossa, josta hän väitteli tohtoriksi 1988 ja jossa hän on työskennellyt siitä lähtien.

Ivanić on johtanut keskustaoikeistolaista PDP-puoluetta sen perustamisesta vuodesta 1999.

Ivanić valittiin Bosnian presidenttineuvostoon serbien edustajana 2014. Hän voitti hallituspuolueen Željka Cvijanovićin. Samaa puoluetta edustava RS:n presidentti Milorad Dodik piti valitettavana että Ivanić sai kansainvälistä tukea ja muslimit tukivat häntä.

Lähteet
-------

1. 1 2  RS opposition leader wins Bosnian presidency vote *B92*.  14.10.2014. Viitattu 28.8.2018.