recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Churruca** (runkonumero CH) oli Espanjan laivaston vuonna 1929 vesillelaskettu Churruca-luokan hävittäjä, joka osallistui Espanjan sisällissotaan hallituksen joukoissa tasavaltalaisten laivastossa. Alus oli nimetty Motricon pormestarin ja kommodori Cosme Damián Churruca y Elorzan mukaan.

Valmistus
---------

*Pääartikkeli: Churruca-luokka*
Alus tilattiin Sociedad Española de Construcción Navalilta Cartagenasta. Se laskettiin vesille kesäkuussa 1929 ja otettiin palvelukseen 1932.

Palvelus
--------

Espanjan sisällissodan alkaessa alus osallistui Gibraltarin salmen sulkuun tasavaltalaisten yrittäessä estää kansallismielisten joukkojen siirrot Pohjois-Afrikasta Iberian niemimaalle. Alus vaihtoi kuitenkin puolta Ceutassa ja kuljetti 19. heinäkuuta joukkoja Cádiziin. Miehistö valtasi aluksen takaisin vangiten kapinoivat upseerit ja palaten tasavaltalaisten laivastoon.

*Churrucaan* osui 12. elokuuta 1937 Italian laivaston sukellusveneen *R.Smg. Rubinon* laukaisema torpedo. Pahoin vaurioitunut alus kuitenkin kykeni matkaamaan Cartagenaan, missä aluksen miehistö antautui sisällissodan päättyessä.

Alus poistettiin palveluksesta 11. joulukuuta 1957 ja laitettiin myyntiin 29. joulukuuta 1964. Aluksen tavoitehintaa 5 600,00 pesetaa ei kuitenkaan huutokaupalla saavutettu.

Lähteet
-------

* Gardiner, Robert (toim.): *Conway's All the World's Fighting Ships 1922–1946*. Lontoo, Englanti: Conway Maritime Press, 1987. ISBN 0-85177-146-7. (englanniksi)
* Whitley, M. J.: *Destroyers of World War Two - an international encyclopedia*. Lontoo: Arms and Armour, 1988. ISBN 0-85368-910-5. (englanniksi)

### Viitteet

1. ↑  Whitley, M. J. s. 243
2. ↑  Whitley, M. J. s. 244
3. 1 2  Whitley, M. J. s. 245

*Churruca*-luokan hävittäjät

|  |  |
| --- | --- |
| I erä | *Churruca* - *Alcalá Galiano* - *Sánchez Barcáiztegui* - *Almirante Ferrándiz* - *José Luis Díez* - *Lepanto* - *Almirante Valdés* - *Churruca* - *Alcalá Galiano* |
| II erä | *Almirante Antequera* - *Almirante Miranda* - *Gravina* - *Escaño* - *Ulloa* - *Jorge Juan* - *Císcar* |
| III erä eli Liniers-luokka | *Liniers* - *Álava* |
| Argentiinan laivasto | *ARA Cervantes* - *ARA Juan de Garay* |

|  |
| --- |
| Edeltäjä: Alsedo-luokka – Seuraaja: Melilla-luokka |
**Hyvä poliisi, paha poliisi** on kuulustelu- ja neuvottelutaktiikka, jossa toinen kuulustelija käyttäytyy ystävällisesti ja palkitsevasti, ja toinen käyttäytyy töykeästi ja rankaisevasti. Taktiikan tavoitteena on saada kuulusteltava liittoutumaan "hyvän" kuulustelijan kanssa ja tekemään tälle paljastuksia tai myönnytyksiä, joita ei muuten olisi tehnyt, tai suostumaan tämän antamaan tarjoukseen.

Taktiikasta on useita muunnelmia. Yhdessä muunnelmassa "hyvä" ja "paha" puhuvat vuorotellen kohteen kanssa. Toisessa muunnelmassa kuulustelijat väittelevät keskenään kohteelle annettavasta tarjouksesta. Kolmannessa muunnelmassa kumpaakin roolia esittää vuoron perään yksi ja sama kuulustelija. Neljännessä muunnelmassa "hyvä" kuulustelija varoittelee myöhemmin remmiin astuvasta "pahasta" kuulustelijasta ja kehottaa hyväksymään tarjouksen hyvän sään aikana.

Taktiikan teho perustuu siihen, että ihmisellä on taipumus pitää ihmisistä, jotka ovat hänen puolellaan. "Pahan" poliisin käyttäytyminen korostaa entisestään "hyvän" poliisin tarjouksen houkuttelevuutta.

Taktiikka toimii erään tutkimuksen mukaan parhaiten silloin, kun "paha" poliisi aloittaa neuvottelun. Taktiikalla on myös vaaransa, sillä se on manipuloivaa ja saattaa tuhota osapuolten välisen luottamuksen.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Katie Shonk: The Good Cop, Bad Cop Negotiation Strategy  7.1.2020. Harvard Law School Program on Negotiation. Viitattu 26.5.2021.
| Desoutter Mk.II |
| --- |
|  |
| Kuvaus |
| Tyyppi | yksimoottorinen ylätasoinen matkailukone |
| Miehistö | 1 |
| Matkustajia | 2 |
| Ensilento | n. 1930 |
| Valmistaja/suunnittelija | Desoutter/Koolhoven |
| Mitat |
| Pituus | 7,9 m |  |
| Kärkiväli | 10,9 m |  |
| Korkeus | 2,15 m |  |
| Siipipinta-ala | 17,7 m² |  |
| Huippunopeus | 180 km/h |  |
| Matkanopeus | 150 km/h |  |
| Lakikorkeus | 5.200 m |  |
| Lentomatka | 800 km |  |
| Painoja |
| Tyhjäpaino | 545 kg |  |
| Lentopaino | 863 kg |  |
| Voimanlähde |
| Moottori | 4-sylinterinen ilmajäähdytteinen käännytetty De Havilland Gipsy III rivimoottori |  |
| Teho | 120 hv |  |
|

**Desoutter** 1930-luvulla suunniteltu ja rakennettu englantilainen versio hollantilaisesta yhteyslentokoneesta.

Englantilainen Desoutter-lentokonetehdas valmisti lisenssillä 28 kappaletta hollantilaisen Koolhoven F.K.41 -pienkonetta markkinoiden sitä Desoutter Mk.I-nimellä. F.K.41 -lentokonetta oli valmistettu kuusi kappaletta. Desoutter Mk.II oli hieman modifioitu versio, Mk.I:n Cirrus Hermes-moottorin sijaan siinä oli De Havilland Gipsy III, sivuperäsin ja tuulilasi oli uudelleen suunniteltu.

Desoutter Mk.II -mallia rakennettiin kaikkiaan 13 kappaletta.

Käyttö Suomessa
---------------

Det Danske Luftfartselskab osti vuonna 1931 toiseksi viimeisenä valmistetun Desoutter Mk.II-koneen, jonka tunnukseksi tuli OY-DOD. Vuonna 1934 kone myytiin luutnantti Michael Hansenille, seuraavana vuonna Nordisk Luftrafik -yhtiölle ja 1938 Nordjysk Aero Servicelle. Vielä samana vuonna Michael Hansen osti koneen takaisin itselleen ja kävi sillä Kapkaupungissa. 

Kyseinen koneyksilö ostettiin Tanskan Punainen Ristin keräämillä varoilla Suomeen, kun Suomen Punainen Risti oli pyytänyt ambulanssikonetta Ruotsista ja Tanskasta. Michael Hansen lensi koneen Malmille 28. lokakuuta 1941. Koneella oli tuolloin lennetty 1 199 h 30 min. Kone sai Suomen Ilmavoimien ja Punaisen Ristin kokardit ja tunnuksen DS-1. Se oli yhteys- ja ambulanssikoneena Lentolaivueissa 42 ja 48 sekä Pommituslentolaivue 44:ssä marraskuuhun 1944 asti, jolloin se vaurioitui laskussa Kemissä. Koneessa käytettiin sekä pyörä- että suksilaskutelinettä ja sillä lennettiin ambulanssi- ja yhteyskoneena 475 tuntia Suomessa. 

Valtion lentokonetehtaalla työskennelleet Torsti Tallgren ja Armas Jylhä kunnostivat koneen sodan jälkeen ostettuaan sen Karhumäen Veljeksiltä, jotka olivat ostaneet koneen sen moottorin takia. Tallgren ja Jylhä varustivat koneen Mk.I:n tapaan Cirrus Hermes -moottorilla. Kone palasi siviili-ilma-alusrekisteriin tunnuksella OH-TJA marraskuussa 1947, mutta tuhoutui 4. joulukuuta 1947 Tampereella.

Lähteet
-------

* Kalevi Keskinen, Kari Stenman, Koulukoneet - Suomen ilmavoimien historia 22, Itä-Uudenmaan paino, Loviisa, 2003, ISBN 951-98751-5-8
* Tervonen, Ismo: Veljekset Karhumäki Suomen ilmailun pioneereina 1924-1956, Apali Oy, ISBN 952-5026-25-6.
* Timo Heinonen, Thulinista Hornetiin, Keski-Suomen ilmailumuseon julkaisuja 3, 1992. ISBN 951-95688-2-4.
**Antonia Terzi** (29. huhtikuuta 1971 Mirandola – 26. lokakuuta 2021 Englanti) oli italialainen Ferrarin ja Williamsin Formula 1 -tallien insinööri. Terzi aloitti uransa Ferrarilla 1990-luvun lopulla aerodynamiikkapuolen johtajana. Vuonna 2002 hän siirtyi puolestaan Williamsille aerodynamiikkapuolen johtajaksi. Hän suunnitteli muun muassa Williams FW26 -auton keularatkaisun. Terzi jätti Williamsin marraskuussa 2004. Terzi työskenteli myös alankomaalaisessa Delftin teknillisessä yliopistossa, missä hän toimi apulaisprofessorina ilmailun ja avaruustutkimuksen laitoksella ja osallistui sähköllä toimivan Superbus-limusiinibussin suunnittelutyöhön.

Terzi kuoli 50-vuotiaana, 26. lokakuuta 2021, auto-onnettomuudessa Englannissa.

Lähteet
-------

1. 1 2  Noble, Jonathan: Williams F1 'walrus nose' aerodynamicist Terzi dies *F1 News*.  1.11.2021. Autosport.com. Viitattu 7.1.2023. (englanniksi)
2. ↑  Kulta, Heikki: Mursun äiti jätti Williamsin *Urheilu*.  5.11.2004. Turun Sanomat Oy. Viitattu 26.2.2017.
3. ↑  Antonia Terzi, funerali a Finale *ilrestodelcarlino.it*. Viitattu 23.1.2022. (italiaksi)
4. ↑  Finale and San Felice, dies in an accident in England, goodbye to F1 engineer, Antonia Terzi *Sports*.  Marraskuu 2021. Italy 24 News.  Arkistoitu 1.11.2021. Viitattu 1.11.2021. (englanniksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Alankomaat

 |

 |

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: fr:Antonia Terzi
**Desperate Housewives: The Game** on televisiosarjaan *Täydelliset naiset* perustuva simulaatiopeli, joka julkaistiin 6. lokakuuta 2006. Se on suunnattu lähinnä naispuolisille katsojille. Pelin päähahmo on muistinsa menettänyt kotirouva, joka muuttaa sarjan naapurustoon miehensä ja poikansa kanssa. Tapahtumat sijoittuvat 12:n jakson ajalle. Marc Cherryn mukaan peli on suora kopio koko Wisteria Lanesta, ja yksi sarjan käsikirjoittajista, Scott Sanford, sanoi kirjoittaneensa 13 000 riviä dialogia sitä varten. Näyttelijöistä ainoastaan Brenda Strong lainasi ääntään ja muita hahmoja varten hankittiin imitaattorit.

Vastaanotto
-----------

*Desperate Housewives: The Game* jäljittelee Wisteria Lanea. Kuvassa sarjan hahmo reagoi toiseen hahmoon. Niillä on myös mahdollisuus kommunikoida keskenään.
GamePro sanoi positiiviseksi puoleksi pelaajan vapauden toimia melkein miten vain, sillä hahmon liikkumista ei juurikaan ole rajoitettu. Peli kuitenkin etenee välillä hitaasti ja pelaaminen on tehty mahdollisimman yksinkertaiseksi, mikä heidän mielestään tuskin innostaisi tottunutta pelaajaa. He myös sanoivat peliä kopioksi *The Sims 2:sta*. IGN kehui ääninäyttelemistä ja grafiikkaa, mutta kritisoi liikkumista, joka oli tehty mahdolliseksi ainoastaan hiirtä käyttäen. Arvosanaksi IGN antoi 8,2/10. GameSpotin mukaan tekijät olivat onnistuneet omaksumaan peliin sarjan tunnelman ja pitivät myös alkuperäisiä juonenkäänteitä hyvänä ratkaisuna. Heidän mielestään ääninäyttely oli välillä epäonnistunutta ja itse pelaamista oli liian vähän. Pelillä ei myöskään ollut heidän mukaansa kovin paljon syvyyttä, mutta 10 tunnin läpipeluuaika oli heidän mielestään enemmän kuin mitä televisiosarjaan perustuvalta peliltä voisi odottaa. Myös GameSpot huomautti yhdenmukaisuuksista *The Simsiin*. Arvosanaksi he antoivat 6,5/10.

Lähteet
-------

1. ↑  Melissa Sowry: ’Desperate Housewives’ Computer Game  24.3.2006. ABCNews Internet Ventures. Viitattu 30.1.2007. (englanniksi)
2. ↑  ’Desperate Housewives’ got game  28.3.2006. FemaleFirst.co.uk. Viitattu 25.1.2007. (englanniksi)
3. 1 2  Staci Krause: Desperate Housewives: The Game Review  8.11.2006. IGN.  Arkistoitu 3.2.2007. Viitattu 11.2.2007. (englanniksi)
4. ↑  Tenacious Moses: Review: Desperate Housewives: The Game  10.11.2006. GamePro.com.  Arkistoitu 18.10.2006. Viitattu 11.2.2007. (englanniksi)
5. ↑  Greg Kasavin: Desperate Housewives: The Game  2.1.2007. CNET Networks, Inc..  Arkistoitu 6.1.2007. Viitattu 11.2.2007. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Desperate Housewives: The Game Buena Vista Gamesin sivuilla (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
**Antonietta Di Martino** (s. 1. kesäkuuta 1978 Cava de' Tirreni, Salernon maakunta, Italia) on italialainen korkeushyppääjä.

Di Martino voitti 2000 Italian mestaruuden korkeushypyssä. Seuraavana vuonna hän uusi maansa mestaruuden sekä hyppäsi Edmontonin MM-kisoissa kahdenneksitoista tuloksella 185. Kauden lopussa hän karsiutui Universiadeissa. Hän voitti 2003 Italian sisäratojen mestaruuden ja 2005 sijoittui viidenneksi Euroopan cupissa hypättyään 189.

Vuonna 2006 Di Martino voitti maansa sisäratojen mestaruuden ja oli Moskovan sisäratojen MM-kisoissa viides tuloksella 196. Myöhemmin samana vuonna hän voitti Italian mestaruuden ja sijoittui Euroopan cupin ykkösliigassa kolmanneksi ja Göteborgin EM-kisoissa kymmenenneksi.

Antonietta di Martino juhlii hopeamitaliaan Osakassa 2007.
Vuonna 2007 hän voitti Italian sisäratojen mestaruuden ja EM-hopeaa Birminghamin sisäratojen EM-kisoissa. Samana vuonna hän voitti Italian mestaruuden ja MM-hopeaa Osakan MM-kisoissa tuloksella 203. Hän oli toinen myös IAAF:n yleisurheilufinaalissa.

Di Martino karsiutui vuonna 2008 Valencian sisäratojen MM-kilpailuissa ja sijoittui kymmenenneksi Pekingin olympialaisissa. Vuonna 2009 hän voitti Italian sisäratamestaruuden. Kesäkaudella hän oli kolmas Euroopan joukkuemestaruuskilpailussa, neljäs Berliinin MM-kilpailuissa ja kolmas IAAF:n yleisurheilufinaalissa. Berliinin MM-kisojen sijoitus parani myöhemmin pronssisijaan Anna Tšitšerovan dopinghylkäyksen jälkeen. Di Martino karsiutui loppukilpailusta Barcelonan EM-kilpailuissa 2010. Hän voitti sisäratojen Euroopan-mestaruuden Pariisissa 2011 tuloksella 201. Daegun MM-kilpailuissa 2011 hän sijoittui kolmanneksi tuloksella 200. Istanbulin sisäratojen MM-kilpailuissa 2012 hän sai hopeaa tuloksella 195.

Henkilökohtaiset ennätykset
---------------------------

Ulkoradat
* 800 metrin juoksu: 2.24,21 (2001)
* 100 metrin aitajuoksu: 14,11 (2001)
* Korkeushyppy: 203 (2007)
* Pituushyppy: 560
* Kuulantyöntö: 11,74
* Keihäänheitto: 46,64 (2001)
* Seitsenottelu: 5542 (2001)

Sisäradat
* Korkeushyppy: 204 (2011)
* Viisiottelu: 3980 (2001)

Lähteet
-------

* Antonietta Di Martino Kansainvälinen yleisurheiluliitto.  (englanniksi)

  


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* World Athletics
* Tilastopaja 🔒

 |

 |
**Hyvä terroristi** (engl. *Good Terrorist*) on Doris Lessingin romaani vuodelta 1985. Siinä Lessing tarkastelee vasemmistolaista militanttia tyyliä ja idealismin ja terrorismin välistä pientä eroa ironisin silmin. Päähenkilö Alice pitää itseään sitoutuneena vallankumouksellisena. Hän tuntee vastarinna menetelmät mutta ei ymmärrä poliittisia ideologioita, ja muuttaessaan taloaan oikeaksi kommuuniksi saa asuintovereikseen ja holhottavikseen tovereita, jotka ottavat hänet äitihahmokseen.

Kirjan kieltä ja kerrontaa on kehuttu, mutta sen maailmankuva on lohduton.

Teos pääsi Booker-palkinto-ehdokkaiden joukkoon ja sai W.H. Smith -kirjallisuuspalkinnon sekä italialaisen Mondello-palkinnon.

Teostiedot
----------

Alkuteos: The Good Terrorist, 1985. Jonathan Cape Ltd, ISBN 0-224-02323-3

Suomennos Hyvä terroristi suom. Elina Hytönen, 1987. Otava, ISBN 9511085255

Lähteet
-------

1. ↑  Petri Liukkonen (author) & Ari Pesonen: Doris (May) Lessing (1919- ) original surname Tayler *Author's Calendar*.  2008-. Kuusankosken kaupunginkirjasto. Viitattu 15.7.2012.
2. ↑  Suvi Ahola: Terroristeja vai lapsiraukkoja - Doris Lessingin "epämukava" romaani yksi Booker-ehdokkaista  2007. Helsingin Sanomat. Viitattu 15.7.2012.
3. 1 2  The Good Terrorist Doris Lessing Org
**Antonia Hybrida**, myös Antonia Hybrida Minor, (syntynyt mahdollisesti 78 eaa.) oli roomalainen ylhäisnainen, joka eli ensimmäisellä vuosisalla ennen ajanlaskumme alkua. Hän oli trumviri Marcus Antoniuksen toinen vaimo ja oli Gaius Antonius Hybridan, Marcus Antoniuksen sedän, tytär. Antonian isä Gaius Antonius Hybrida oli toiminut Ciceron kanssa konsulina vuonna 63 eaa.

Antonia nai serkkunsa Antoniuksen ja he saivat noin vuonna 60 eaa. yhdessä tyttären, Antonian, josta tuli myöhemmin rikkaan Pythodoruksen vaimo.

Marcus Antonius erosi vaimostaan, sillä tämä oli ollut uskoton miehensä ystävän Publius Cornelius Dolabellan kanssa. Ciceron mukaan syynä eroon oli Antoniuksen halu naida Fulvia.

Lähteet
-------

* Cicero, Marcus Tullius: *Philippics 1-6*. Harvard University Press, 2010. ISBN 9780674996342. (englanniksi)

### Viitteet

1. 1 2 3  Marjorie Lightman, Benjamin Lightman: *A to Z of Ancient Greek and Roman Women*. Infobase Publishing, 2008. ISBN 978-1-4381-0794-3. Teoksen verkkoversio (viitattu 25.4.2023). en
2. ↑  Family of Marc + ANTONY and Antonia + HYBRIDA MINOR *freepages.rootsweb.com*. Viitattu 25.4.2023.
3. ↑  Cicero Philippics 2.99
**Desmoterion** (m.kreik. Δεσμωτήριον) eli antiikin Ateenan kaupunginvankila sijaitsi Ateenan Agoran lounaispuolella. Se rakennettiin 400-luvun puolessa välissä eaa.

Vankilan kaivauksissa löydettyjä pieniä myrkkyastioita. Antiikin Agoran museo.
Vankilarakennus oli rakennettu koillis-lounaissuunnassa. Rakennuksen ympärillä on ollut työpajoja ja muita rakennuksia ja se sijaitsi suhteellisen lähellä Ateenan oikeusistuimia. Läheltä kulki niin kutsuttu Marmorityöläisten katu.

Rakennuksen pituus oli noin 40 metriä ja leveys noin 17 metriä. Rakennuksessa oli 12 huonetta, joista kahdeksan oli mahdollisesti vankisellejä, sekä muurein ympäröity vankipiha. Huoneet olivat yhden käytävän varrella. Vankilassa oli yksi sisäänkäynti, jota oli helppo vartioida. Sisäänkäynti oli koilliseen Agoralle päin. Rakennuksessa on ollut peseytymismahdollisuudet. Vankilan rakennusmateriaali oli kalkkikivi.

Vankilaa käytettiin syytettyjen vangitsemiseen oikeudenkäyntien ajaksi sekä kuolemaantuomittujen odottaessa tuomion täytäntöönpanoa. Sitä saatettiin käyttää myös sakkorangaistuksen yhteydessä, kunnes sakot oli maksettu. Ei ole tietoa siitä, käytettiinkö vankeutta rangaistuksena itsessään. Vankilan tunnetuin vanki oli Sokrates, joka kuoli siellä vuonna 399 eaa. nautittuaan myrkkyä kuolemaantuomionsa jälkeen. Vankilaan sijoittuvat Platonin dialogit *Kriton* ja *Faidon*.

Rakennuksesta on säilynyt vain osa sen perustuksista. Kaivauksissa vankilan alueelta on löydetty pieniä astioita, joita on todennäköisesti käytetty teloituksissa käytetyn myrkyn nauttimiseen, sekä pieni Sokratesta esittänyt patsas. Löydökset ovat Antiikin Agoran museossa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Agora Monument: State Prison *Agora Excavations*. American School of Classical Studies at Athens. Viitattu 9.3.2015.
2. 1 2 3 4  Athens, State Prison *Perseus*. Viitattu 9.3.2015.
3. 1 2 3  Athenian Agora - The State Prison *Harry's Greece Travel Guide*. Viitattu 9.3.2015.
4. ↑  Desmoterion *Hellenica*. Viitattu 9.3.2015.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Desmoterion** Wikimedia Commonsissa
Antonia Brico vuonna 1940.
**Antonia Brico** (26. kesäkuuta 1902 Rotterdam – 3. elokuuta 1989 Denver) oli alankomaalaissyntyinen, Yhdysvaltoihin lapsena asettunut kapellimestari ja pianisti. Hänet tunnetaan ensimmäisenä naisena, joka saavutti laajaa tunnustusta ja hyväksyntää maailmanluokan sinfoniaorkestereiden johdossa.

Brico asui Yhdysvalloissa vuodesta 1908 ja valmistui high schoolista Oaklandissa vuonna 1919 sekä Kalifornian yliopistosta, Berkeleystä vuonna 1923. Yliopistovuosinaan hän avusti San Franciscon oopperan johtajaa, ja sittemmin hän sai pianonsoiton opetusta eri opettajilta, esimerkiksi Zygmunt Stojowskilta. Vuonna 1927 Brico pääsi Berliinin valtionmusiikkiakatemiaan, ja vuonna 1929 hänestä tuli ensimmäinen sen orkesterinjohdon mestarikurssilta valmistunut yhdysvaltalainen. Tänä aikana ja sitten vielä kolmen vuoden ajan Brico sai opetusta Hampurin filharmonikkojen kapellimestari Karl Muckilta.

Debyyttinsä ammattimaisena kapellimestarina Brico teki helmikuussa 1930 Berliinin filharmonikkojen kanssa. Kriitiko suhtautuivat hyvin myönteisesti tähän esiintymiseen, kuten myös seuraaviin esiintymisiin Los Angelesin sinfoniaorkesterin, San Franciscon sinfoniaorkesterin ja Hampurin filharmonikkojen kanssa. New Yorkissa Brico esiintyi ensimmäistä kertaa tammikuussa 1933, ja heinäkuussa 1938 hän johti ensimmäisenä naisena New Yorkin filharmonikkoja. Vuonna 1946 hän teki kattavan Euroopan-kiertueen, joka sisälsi esiintymisiä niin pianistina kuin kapellimestarinakin. Kiertueen aikana Jean Sibelius kutsui Bricon johtamaan Helsingin kaupunginorkesteria teostensa esityksissä.

Vuonna 1942 Brico muutti Denveriin, Coloradoon, jossa hän perusti Bach-seuran ja naisten jousiyhtyeen. Hän perusti vuonna 1948 Denver Businessmen's Orchestran, josta sittemmin tuli Brico-sinfoniaorkesteri ja joka nykyään tunnetaan nimellä Denverin filharmonikot. Tätä orkesteria Brico johti, kunnes jäi eläkkeelle vuonna 1985.

Bricosta tehtiin vuonna 1974 dokumenttielokuva *Antonia: A Portrait of a Woman*. Tekijöihin kuuluivat Jill Godmilow ja Bricolta aiemmin opetusta saanut kansanlaulaja Judy Collins.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Britannica: Antonia Brico


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Yhdysvallat
* Tšekki

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz
	+ 2

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Alankomaat

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* SNAC

 |

 |
**Isabelle Therese Gulldén** (s. 29. kesäkuuta 1989 Göteborg) on ruotsalainen käsipalloilija, joka edustaa seuratasolla tanskalaista Viborg HK:ta. Aikaisemmin hän edusti ruotsalaista IK Sävehofia. Gulldén kuuluu myös Ruotsin maajoukkueen vakionimiin.

Urheilu-ura
-----------

Ruotsin maajoukkueessa Gulldén on pelannut 69 ottelussa ja tehnyt niissä 180 maalia.

Gulldén on saavuttanut Ruotsin maajoukkueessa EM-hopeaa vuonna 2010. Loppuottelussa Ruotsi hävisi Norjalle maalein 25–20. Gulldén oli 36 maalillaan kisojen viidenneksi paras maalintekijä. Vuoden 2008 EM-kilpailuissa Gulldén oli Ruotsin joukkueessa yhdeksäs ja Pekingin kesäolympialaisissa 2008 kahdeksas. Pekingissä Gulldén pelasi kahdeksassa ottelussa tehden 14 maalia. Vuonna 2009 Ruotsi oli MM-kilpailujen 13:s.

Seuratasolla Gulldén on voittanut IK Sävehofin joukkueessa neljä Ruotsin mestaruutta. Kesäkuussa 2011 hän siirtyi tanskalaiseen Viborg HK:iin.

Yksityiselämä
-------------

Gulldénin lempinimi on "Bella". Hänellä on Rebecca-niminen sisko ja Pontus-niminen veli.
Gulldénin setä Christer Gulldén on entinen kreikkalais-roomalaisen tyylin painija, joka saavutti EM-pronssia ja kesäolympialaisten neljännen sijan.

Saavutukset
-----------

* EM-hopeaa 2010
* Ruotsin mestaruus 2007, 2009, 2010 ja 2011

Lähteet
-------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Isabelle Gulldén**.
* Isabelle Gulldén Biography and Olympic Results (Arkistoitu – Internet Archive) Sports Reference LLC. (englanniksi)
* Profiili Ruotsin käsipalloliiton sivuilla[vanhentunut linkki] (ruotsiksi)
* Gulldénin euro-otteluprofiili[vanhentunut linkki] (englanniksi)

### Viitteet

1. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive)
2. ↑
3. ↑
4. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive)
5. ↑
6. ↑
7. ↑
**Jekaterina Valerjevna Jurjeva** (ven. Екатерина Валерьевна Юрьева, s. 11. kesäkuuta 1983 Tšaikovski, Perm) on venäläinen ampumahiihtäjä.

Jurjeva hiihti toisen osuuden Venäjän joukkueessa, joka saavutti hopeaa junioreiden MM-kilpailujen viestissä vuonna 2004. Aikuisten arvokilpailuissa hän debytoi Anterselvassa 2007 sijoittuen yhteislähtökilpailussa viidenneksi ja normaalimatkalla (15 km) seitsemänneksi. 

Östersundin MM-kilpailuissa 2008 Jurjeva nousi sprintin (7,5 km) jälkeiseltä yhdeksänneltä sijalta puhtaan ammunnan myötä hopealle takaa-ajokilpailussa 20,5 sekuntia Andrea Henkelille hävinneenä. Normaalimatkalla hän ampui niin ikään virheettömästi voittaen maailmanmestaruuden yli minuutin erolla Martina Glagowiin. Yhteislähtökilpailussa hän sijoittui kahden sakon myötä kolmanneksi Magdalena Neunerin ja Tora Bergerin jälkeen. 

Maailmancupissa Jurjeva saavutti ensimmäisen palkintokorokepaikkansa oltuaan kolmas sprinttikilpailussa Lahdessa 2. maaliskuuta 2007. Ensimmäisen voittonsa hän saavutti normaalimatkan kilpailussa Pokljukassa 13. joulukuuta 2007.

Doping
------

Helmikuussa 2009 Kansainvälinen ampumahiihtoliitto IBU kertoi Jurjevan ja kahden muun venäläisen ampumahiihtäjän jääneen kiinni dopingista kauden ensimmäisessä maailmancup-kilpailussa Östersundissa. Heidän suorituksensa maailmancup-kaudelta 2008–2009 hylättiin ja he saivat kahden vuoden kilpailukiellon.

Marras–joulukuussa 2013 ja tammikuussa 2014 Jurjeva antoi useita positiivisia dopingnäytteitä ja sai kahdeksan vuoden kilpailukiellon alkaen 23.12.2013 ja myöhemmin vielä lisäksi ylimääräisen neljän vuoden kilpailukiellon alkaen 23.12.2021.

Maailmancupin palkintosijat
---------------------------

* Kausi 2006–2007: Lahti sprintissä kolmas, Oslo sprintissä toinen ja yhteislähdössä kolmas
* Kausi 2007–2008: Hochfilzen sprintissä ja takaa-ajossa toinen, Pokljuka normaalimatkalla voitto, Östersund takaa-ajossa toinen, normaalimatkalla voitto ja yhteislähdössä kolmas; kokonaiskilpailussa kuudes
* (Kausi 2008–2009: Östersund takaa-ajossa toinen ja normaalimatkalla kolmas, Hochfilzen sprintissä toinen, Oberhof sprintissä voitto, Ruhpolding takaa-ajossa toinen, Anterselva yhteislähdössä voitto) mitätöity dopingin takia

Lähteet
-------

* Jekaterina Jurjeva Kansainvälinen ampumahiihtoliitto (IBU).  (englanniksi)

### Viitteet

1. ↑  IBU vahvisti nimekkäiden venäläisten käryt Yle 13.2.2009 Viitattu 14.2.2009
2. ↑  Kolme ampumahiihdon maailmanmestaria kahden vuoden pannaan *hs.fi*.  12.8.2009. Helsingin Sanomat. Viitattu 13.8.2009.
3. ↑  International Biathlon Union / IBU Press Release *.biathlonworld.com*.  17.7.2014.  Arkistoitu 26.7.2014. Viitattu 18.7.2014. (englanniksi)
4. ↑  International Biathlon Union / Decisions of the Independent Anti-Doping Hearing Panel  10.7.2015. IBU.  Arkistoitu 10.12.2015. Viitattu 10.12.2015.
**Johan Fredrik Edvard Johansson** (28. huhtikuuta 1871 Helsinki – 21. toukokuuta 1918 Helsinki) oli suomalainen viilari, joka toimi Suomen sisällissodan aikana Helsingin punakaartin I rykmentin päällikkönä. Helsingin punakaartilla ei sodan alettua ollut lainkaan virallista päällikköä, joten Johansson käytännössä omaksui tämän roolin koko sodan ajaksi.

Johansson oli yksi punaisten komentajista Sigurdsin taistelussa helmikuun 1918 lopulla. Hän oli myös Helsingin puolustuksen todellinen johtaja kansanvaltuuskunnan paettua Viipuriin huhtikuun 1918 alussa lähestyvien saksalaisten tieltä. Johansson yritti 9.–11. huhtikuuta yhdessä miliisipäällikkö Edvard Nyqvistin ja työväentalon komissaari Robert Hurskaisen kanssa useaan otteeseen saada Helsingin joko evakuoitua tai antautumaan, mutta kansanvaltuuskunta määräsi Helsingin punakaartit puolustamaan kaupunkia. Johansson jäi 12.–13. huhtikuuta tapahtuneen Helsingin valtauksen jälkeen saksalaisten vangiksi.

Johansson oli valkoisten vankina Sörnäisten vankilassa, kunnes hänet ammuttiin ilman oikeudenkäyntiä Santahaminassa 21. toukokuuta 1918 yhdessä kymmenen muun punaisen kanssa. Teloitusta johti henkilökohtaisesti Helsingin käskynhaltija, kenraalimajuri Gösta Theslöf, joka lienee myös määrännyt sen. Samassa kuljetuksessa oli mukana myös kirjailija Algot Untola, joka kuitenkin ammuttiin jo matkalla mereen hänen yritettyään paeta. Johansson julistettiin kuolleeksi vuonna 1952, jolloin viralliseksi kuolinpäiväksi merkittiin 1. tammikuuta 1922.

Johanssonin nimissä julkaistiin *Työmies*-lehdessä useita punaisten hautajaisilmoituksia.

Lähteet
-------

* Jarmo Nieminen (toim.): *Helsinki ensimmäisessä maailmansodassa – sotasurmat 1917–1918*. Gummerus, Helsinki 2015. ISBN 978-951-24-0086-7

### Viitteet

1. 1 2 3  Juhani Piilonen: "Helsingin kaupungissa, Suomenlinnassa ja Santahaminssa 7.5.–19.6.1918 ilman oikeuskäsittelyä teloitetut punaiset", s. 459 teoksessa Nieminen 2015.
2. ↑  Tukkinen, Tauno: *Helsingin punaisten taistelutappiot 1918*, s. 14. Helsinki: Tauno Tukkinen, 2007.
3. ↑  Tuomas Hoppu: "Helsingin punakaarti – johto ja organisaatio", s. 183–184 teoksessa Nieminen 2015.
4. ↑  Tuomas Hoppu: "Helsingin punakaartit rintamilla", s. 197 teoksessa Nieminen 2015.
5. ↑  Kari Kuusela: "Itämeren divisioona hyökkää Helsinkiin", s. 120–122 teoksessa Nieminen 2015.
6. 1 2  Juhani Piilonen: "Oikeudenkäytö Helsingin vankileirissä", s. 337, 346 teoksessa Nimeinen 2015.
**Antonin Guigonnat** (s. 2. heinäkuuta 1991 Ambilly) on ranskalainen ampumahiihtäjä ja kaksinkertainen maailmanmestari.

Guigonnat saavutti nuorten MM-kilpailuissa pronssia viestissä 2012. Östersundin MM-kilpailuissa 2019 hän sai hopeaa yhteislähtökilpailussa. Takaa-ajossa hän sijoittui seitsemänneksi. Pokljukan MM-kilpailuissa 2021 hän voitti sekapariviestin maailmanmestaruuden. Henkilökohtaisilla matkoilla hän oli pikakilpailussa neljästoista. Oberhofin MM-kilpailuissa 2023 hän voitti viestissä kultaa sekä sijoittui pikakilpailussa kymmenenneksi ja takaa-ajossa 14:nneksi.

Guigonnat sijoittui maailmancupissa palkintokorokkeelle ensimmäisen kerran, kun hän oli pikakilpailussa kolmas Le Grand-Bornandissa joulukuussa 2017. Hän oli seuraavassa kuussa yhteislähdössä Ruhpoldingissa toistamiseen kolmas. Toistaiseksi parhaimman sijoituksensa maailmancupissa Guigonnat sai joulukuussa 2018 pikakilpailussa Pokljukassa, kun hän oli toinen. Hän oli myös Anterselvassa pikakilpailun kolmas ja takaa-ajon toinen. Pikakilpailun cupissa hän sijoittui viidenneksi kaudella 2018−2019.

Lähteet
-------

1. ↑  Antonin Guigonnat kansainvälisen ampumahiihtoliiton tietokannassa IBU.  (englanniksi)
2. 1 2  Antonin Guigonnat IBU.  (englanniksi)
3. ↑  Cup Standings IBU. Viitattu 14.12.2018. (englanniksi)
Jan Svatopluk Presl
**Jan Svatopluk Presl** (1791–1849) oli tšekkiläinen luonnontieteilijä sekä tšekin kielen ja kulttuurin edistäjä.

Presl syntyi Prahassa. Hän oli jo nuorena kiinnostunut lääketieteestä ja kiinnostuksensa myötä päätyi opiskelemaan lääketiedettä Prahaan Karl-Ferdinandin yliopistoon. Presl valmistui tuosta yliopistosta lääketieteen tohtorina vuonna 1816. Sen jälkeen hän toimi 1816–1818 eläintieteen ja mineralogian assistenttina, kunnes hänestä tuli näiden oppiaineiden professori Olomoucin yliopistoon. Vuonna 1820 Presl nimitettiin eläintieteen ja mineralogian professoriksi Prahan yliopistoon ja pian hänestä tulikin yksi merkittävimmistä Tšekin alueen luonnontieteilijöistä.

Presl kehitti kasvitieteen, kemian, eläintieteen, geologian, mineralogian ja paleontologian tšekinkielistä terminologiaa mahdollistaen näin tšekinkielisen luonnontieteiden tutkimuksen kehittymisen. Tuohon aikaan nykyisen Tšekin alueella käytettiin virallisissa yhteyksissä kielenä useammin saksaa kuin tšekkiä, mutta Presl pyrki edistämään tšekin kielen ja tšekkiläisen kulttuurin asemaa. Presl oli tiiviissä yhteydessä muihin aikansa merkittäviin ajattelijoihin ja tšekkiläisen kulttuurin edistäjiin, joita olivat erityisesti Josef Dobrovský ja Josef Jungmann. Yhdessä Dobrovskýn ja Jungmannin sekä Václav Hankan, Jan Purkyněn ja muiden kanssa Presl perusti yhteisön edistämään tšekkiläistä akateemista elämää. Presl oli myös aktiivisesti mukana perustamassa Tšekin kansallismuseota yhdessä Jungmannin, Hankan sekä Pavel Šafárikin ja František Palackýn kanssa.

Presl pyrki osoittamaan, että tšekin kieli olisi muiden kielten kanssa tasavertainen kieli tieteellisessä keskustelussa, minkä myötä perustettiin ensimmäinen tšekkiläinen tieteellinen lehti *Krok* vuonna 1821. Monet aiemmin mainituista tšekin kielen ja kulttuurin edistäjistä olivat mukana tekemässä lehteä, ja lehti ilmestyi epäsäännöllisin välein vuoteen 1840 saakka.

Vaikka Presl oli tiiviisti yhteydessä useiden tšekin kielen ja kulttuurin edistäjien kanssa, rupesi hän poliittisesti aktiiviseksi vasta aivan elämänsä lopulla. Vallankumousvuonna 1848 Presl valittiin Tšekin kansalliskomiteaan sekä Prahan slaavilaiseen kongressiin, jossa oli yhteensä 341 delegaattia.

Lähteet
-------

* Grzybek, P. Jan Svatopluk Presl (1791-1849) — *Glottometrics* 13, 2006, RAM-Verlag, ISSN 2625-8226, s. 88–91 (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Jan Svatopluk Presl** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Alankomaat

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* International Plant Names Index

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
Osa artikkelisarjaa
 **Musiikki** 

Musiikin tyylilajit 

* Taidemusiikki
* Populaarimusiikki:
* *Pop* | *Rock* | *Iskelmä*
* Afroamerikkalainen musiikki
* Kansanmusiikki
* Maailmanmusiikki


Musiikinteoria 

* Nuottikirjoitus
* Melodia
* Harmonia
* Tonaalisuus
* Sävelasteikko
* Sävellaji
* Tahtilaji
* Musiikkifilosofia
* Musiikin vaikutukset
* Musiikin historia


Musiikin tekeminen 

* Muusikko
* Säveltäminen
* Improvisointi
* Soitin
* Laulu
* Konsertti
* Äänen tallennus
* Tekijänoikeus


**Populaarimusiikilla** tarkoitetaan yleisimmän määritelmän mukaan suosittua, suuren yleisön kuuntelemaa ja levylistoilla näkyvää musiikkia, kuten popmusiikkia, rockia tai iskelmämusiikkia. Tässä määritelmässä ei taidemusiikkia, jazzia ja etnistä musiikkia lasketa populaarimusiikkiin kuuluvaksi. Hieman marginaalisetkin rock- ja popmusiikista erkaantuneet tyylit, kuten metallimusiikki äärimmäisine muotoineen, lasketaan kuitenkin populaarimusiikiksi. Laajemman määritelmän mukaan populaarimusiikki tarkoittaa kaikkea sellaista musiikkia, joka omana aikanaan on ollut suuren yleisön suosiossa.

1800-luvun teollistumisen ja kaupungistumisen aikakaudella taidemusiikin ja kansanmusiikin väliin syntyi vähitellen oma tyylisuuntansa, joka vastasi aluksi lähinnä nykyistä viihdemusiikkia. Se levisi nopeasti aluksi nuottien ja myöhemmin äänitteiden sekä radion ja television mukana. 1950-luvulla syntyneen rock and roll -musiikin myötä populaarimusiikki kytkeytyi vahvasti nuorisokulttuuriin. Populaarimusiikin monet tärkeät muodot saivat liki nykyistä muistuttavan asunsa 1960- ja 1970-luvulla, joskin tärkeitä muutoksia on tapahtunut senkin jälkeen.

Populaarimusiikilla on Suomessa nykyään myös koulujen musiikinopetuksessa usein hallitseva asema, ja sitä opetetaan harrastelijoille ja ammattilaisille omissa oppilaitoksissaan (jazz-musiikkia voidaan opettaa samassa laitoksessa).

Tyylilajeja (suppean tulkinnan mukaan)
--------------------------------------

* Country
* Elektroninen populaarimusiikki
	+ Dance (EDM)
	+ House
	+ Synthpop
	+ Tekno
	+ Trance
	+ EBM
* Folkmusiikki
* Gospelmusiikki
* Iskelmämusiikki
* Laulelmamusiikki
* Popmusiikki
* Rai
* Reggae
* Rock
	+ Progressiivinen rock
	+ Punk
	+ Metallimusiikki
* Rhythm and blues -traditio
	+ Soul
	+ Funk
	+ Hip hop -musiikki
* Työväenmusiikki
* Viihdemusiikki

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Populaarimusiikki**.
* Lisää luettavaa aiheesta **Kirjallisuutta populaarimusiikista** on Wikiaineistossa
**Helny Toimi Kristina Tigerstedt**, o.s. *Kalima* (16. maaliskuuta 1888 Viitasaari – 23. syyskuuta 1967) oli suomalainen taidemaalari.

Helny Tigerstedtin vanhemmat olivat Viitasaaren kappalainen Emil Fredrik Kalima, ent. Landgrén (1843–1923) ja Eva Kristina Koljonen (k. 1908). Hän opiskeli Eero Järnefeltin johdolla Helsingin yliopiston piirustussalissa 1908–1910 ja 1919–1920, Suomen Taideyhdistyksen piirustuskoulussa 1908 ja 1918–1921. Académie Colarossissa Pariisissa 1924, 1938 ja 1950, Schule Reimannissa Berliinissä 1936 ja Ruotsin kuninkaallisessa taideakatemiassa Tukholmassa 1946 ja 1947. Tigerstedt osallistui Suomen Taiteilijain näyttelyihin vuosina 1920, 1928, 1930, 1935, 1941, 1942, 1943 ja 1945. Hänen teoksiaan oli esillä naistaiteilijoiden näyttelyssä Saksassa 1943. Tigerstedt maalasi maisemia, muotokuvia ja asetelmia.

Teoksia
-------

* *Syysmaisema Lauttasaaresta* : öljymaalaus.
* *Kukka-asetelma* : öljymaalaus.
* *Makaava mall* : öljymaalaus. 1909
* *Miina Sillanpään muotokuva* : öljymaalaus. 1941

Kirjallisuutta
--------------

* Veikko Puranen : *Taidemaalari Helny Tigerstedt 1888 - 1967*. Veikko Puranen, Viitasaari 1999

Lähteet
-------

1. 1 2  Suomen Kuvataiteilijamatrikkeli : Helny Tigerstedt
2. ↑  LANDGRÉN (→ KALIMA) Emil Fredrik. *Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899*. Helsingin yliopiston verkkojulkaisu.
3. ↑  Ateljeetalo Tuulensuu : Viitasaaren kuvataide-elämän kolme ensimmäistä vuosikymmentä (vuodet 1901–1931)

Aiheesta muualla
----------------

* Suomalaisen kuvataiteen bibliografia : Helny Tigerstedt

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Uppslagsverket Finland

 |

 |
**Ihana aamu** on unkarilaisen Gábor Nádasin säveltämä ja Matti "Fredi" Siitosen sanoittama iskelmä, jonka levytti ensimmäisen kerran Johnny Liebkind vuonna 1970. Sen ovat myöhemmin levyttäneet ainakin Pertti Järvi (1971), Marja-Leena Ahvenisto (1977), Kai Hyttinen (1978), Katri Helena (1979), Finlanders (1994) ja Saija Varjus (2002).

Kappaleen alkuperäinen unkarilainen nimi on "Kicsit szomorkás". Suomalaissanoitus alkaa sanoin "Voiko ihanammin päivän enää alkaa...".

Kiireettömän aamun loikoilua ylistävästä kappaleesta tuli Suomen varuskunnissa alokkaiden ensimmäisen aamun ironinen herätystapa. *Helsingin Sanomat* pyysi keväällä 2009 lukijoitaan nimeämään oman "onnen laulunsa", ja yli 800 ehdotetun kappaleen joukossa "Ihana aamu" oli yksi 35:stä eniten mainintoja saaneesta.

Lähteet
-------

* Fenno, Suomen Äänitearkisto ry:n levytietokanta 1901–1999.
* Fono, Yleisradion äänitetietokanta.

### Viitteet

1. ↑  Tiihonen, Matti: Öisin vain valvon.  *Helsingin Sanomat*, 3.12.1988, s. 20. Näköislehti (maksullinen).
2. ↑  Kotirinta, Pirkko: 35 ehdokasta suomalaiseksi onnen lauluksi.  *Helsingin Sanomat*, 31.5.2009. Artikkelin maksullinen verkkoversio.
3. ↑  Kotirinta, Pirkko: Onni on laulu ja laulaminen.  *Helsingin Sanomat*, 31.5.2009. Artikkelin maksullinen verkkoversio.

Aiheesta muualla
----------------

* Kicsit szomorkás a hangulatom máma, József Némethin levytys vuodelta 1965, YouTube.
Suurikokoinen tumulus *Tomba dei carri* Populoniasta
Populonian nekropoli
**Populonia** (etruskiksi **Pupluna** tai **Fufluna**) on etruskien alun perin perustama kaupunki, joka sai nimensä etruskien viinin jumalan Fuflunsin mukaan.  Se sijaitsee Piombinon kunnassa Toscanassa. Kaupunki tunnetaan linnoituksestaan ja laajasta etruskien nekropolista.

Aikoinaan Populonia oli suurin etruskien rannikkokaupungeista. Antiikin aikana se oli merkittävä metallien jalostuskeskus. Metallimalmia louhittiin läheisellä Elban saarella, ja Populonia vaurastuikin nopeasti. Se Ertrurian ensimmäinen kaupunki, jossa lyötiin hopeakolikoita.

Roomalaiset valloittivat lopulta Populonian, ja kaupunki kärsi pahoin roomalaisten ja boijien välisissä sodissa vuonna 282 eaa. Sitä hävitettiin myös myöhemmin Mariuksen ja Sullan välisissä taisteluissa ensimmäisellä vuosisadalla eaa. Populoniasta tuli sittemmin Rooman municipium, jolla oli itsenäinen paikallishallinto. Keskiajalla Populonia oli langobardien Luccan alusmaa. Kaarle Suuri lahjoitti 700-luvun lopussa kaupungin paavi Hadrianus I:lle.

Lähteet
-------

1. ↑  Populonia Encyclopædia Britannica. Viitattu 15.09.2008.
2. 1 2  Populonia *Britannica Academic, Encyclopædia Britannica*. Encyclopædia Britannica Inc. Viitattu 11.4.2018. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Populonia** Wikimedia Commonsissa
**Irnijärvi** on voimakkaasti säännöstelty järvi Koillismaalla Pohjois-Pohjanmaan maakunnassa. Se sijaitsee valtaosin Kuusamossa. Järven lounainen osa eli Ala-Irni sijaitsee Taivalkoskella. Irnin kylä sijaitsee järven länsirannalla. Keskisyvyys on noin 5,6 metriä ja syvin kohta on 24 metriä *lähde?*.

Maantiede
---------

Irnijärvi on lounais–koillissuuntainen. Noin kahdeksasosa järvestä on vähintään 10 metriä syvä. Syvimmät alueet sijaitsevat järven keski- ja koillisosassa. Järven itäisimmän osan muodostaa usean kilometrin mittainen, kapea ja melko syvä Vaaraperänlahti. Irnijärven pohjoisin vesialue on yli neliökilometrin laajuinen matala ja suorantainen Heikkisenlampi. Irnijärven keskiosassa sijaitsee monihaarainen Salmentauskangaksen niemimaa, jonka koillispuolella on Martinniemi. Niemien välinen Sunnansalmi on noin 600 metriä leveä. Salmentauskangas erottaa pääaltaasta usean kymmenen hehtaarin laajuisen Kolkko-nimisen, osittain syvän vesialueen.

Ala-Irnin rantaviiva on melko mutkainen. Vesialueen syvin kohta on 15 metriä. Ala-Irnin kaakkoisosan Kaihlaperä on matala ja suorantainen. Irnijärven luusua sijaitsee Ala-Irnin lounaisosassa. Järvi laskee Niskakoskea Irninjokeen. Kuusamon ja Taivalkosken raja kulkee Irnijärven pääallasta ja Ala-Irniä yhdistävän, noin 200 metriä leveän Hietasalmen halki.

Irnijärven saariluku on 11. Saarista 7 on korkeintaan hehtaarin laajuisia ja 4 puolestaan on yli hehtaarin laajuisia. Suurin saari on Ala-Irnin keskellä sijaitseva Kaihlasaari. Järven länsiosassa sijaitsee noin 10 hehtaarin laajuinen Korkeamaa. Pohjoisessa sijaitsee soinen Savimaa.

Irnijärvi on samantasoinen kuin sen länsipuolella sijaitseva Polojärvi ja pohjoispuolella sijaitseva Iso-Kero.

Irnijärven vesitilavuus on 181 432 000 kuutiometriä.

Irnijärvi (61.321.1.001) kuuluu Irnijärven lähialueeseen (61.321), joka on kolmannen jakovaiheen vesistö Iijoen vesistössä (61). Toinen jakovaihe on Irnijärven alue (61.32) ja ensimmäinen Iijoen yläosan valuma-alue (61.3). Irnijärvi on laajin Irnijärven lähialueen 37:stä vähintään hehtaarin laajuisesta vakavedestä. Sitä seuraa Valkeinen.

Irnijärvi on viidenneksi laajin Kuusamon yli 1 900:sta vähintään hehtaarin laajuisesta vakavedestä. Sitä seuraa Joukamojärvi.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Irnijärvi, vakavesi, Kuusamo
2. 1 2 3 4 5 6 7  Ympäristö.fi : Ympäristötiedon hallintajärjestelmä Hertta Ympäristötiedon hallintajärjestelmä Hertta. Viitattu 14.1.2022.
3. ↑  Irnijärvi - Ala-Irni (61.321.1.001). Järviwiki. Viitattu 14.1.2022.
4. ↑  Irnijärven lähialue (61.323). Järviwiki. Viitattu 14.1.2022.
5. ↑  Kuusamo. Järviwiki. Viitattu 14.1.2022.
*Tämä artikkeli käsittelee kansallispuistoa Brasiliassa. Joen toisella puolen Argentiinassa sijaitsee Iguazún kansallispuisto.*
Iguaçun kansallispuistoIlmakuva Iguassun putousten osasta

|  |  |
| --- | --- |
| Sijainti | 
Paranán osavaltio, Brasilia |
| Pinta-ala | 
170 000 ha |

Hallinto| Tyyppi | 
Brasilian kansallispuistoista, museoView and modify data on Wikidata  |
| Perustettu | 
1939 |

Karttamuokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa WikidataaTietolaatikon dokumentaatioNäytä Wikidatasta tulevat arvot

**Iguaçun kansallispuisto** on kansallispuisto ja UNESCOn maailmanperintökohde Brasiliassa aivan Argentiinan rajalla Iguaçu-joen varrella. Iguassun putoukset ovat osittain puiston alueella. Kansallispuisto jatkuu Argentiinaan rajan toisella puolella Iguazún kansallispuistona, joka on myös maailmanperintöluettelossa.

Puisto tunnetaan vesiputouksestaan, jonka virtaus on yli 1 000 m³/s ja runsaasta eläimistöstään (etenkin linnustosta), johon kuuluu useita harvinaisia ja uhanalaisia lajeja.

Koskialue on lähes kolme kilometriä pitkä, ja siinä on paikoin 80 metrin pudotuksia.

Kansallispuistossa on säilynyt Mata Atlântica-sademetsää, jota on muualta hakattu paperiteollisuuden tarpeisiin ja pois maanviljelyn ja asutuksen alta. Harvinaisiin nisäkkäisiin kuuluvat jaguaari, oselotti, puuma, pitkähäntäkissa, jaguarundi, jättiläissaukko, tapiiri, pensaskoira ja isomuurahaiskarhu. Puistossa tavataan myös harpyijoita ja tiikerihaikaroita.

Puisto on perustettu 1939 ja sitä on laajennettu kahteen kertaan. Puistossa käy vuosittain yli miljoona turistia, tähänastinen ennätys oli 1,8 miljoonaa vuonna 2018.

Vuonna 2020 puiston tila arvioitiin huolestuttavaksi. Suurimpia uhkia aiheuttavat virtauksen sääntely joessa puistosta ylävirtaan olevilla padoilla. metsästys, veden mukana maanviljelyalueilta tulevat saasteet, elinyhteisöjen eristäytyminen biologisten käytävien puuttuessa ja elinolojen muuttuminen ilmastonmuutoksen myötä.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Iguaçu National Park *Unesco World Heritage*. Viitattu 3.6.2023. (englanniksi)
2. ↑  Iguaçu National Park - 2020 Conservation Outlook: Full report *World Heritage Outlook*.  2020. Viitattu 3.6.2023.
3. ↑  Iguaçu National Park - 2020 Conservation Outlook: Significant concern *World Heritage Outlook*.  2020. Viitattu 3.6.2023.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Iguaçun kansallispuisto** Wikimedia Commonsissa

* Viralliset sivut (englanniksi) (portugaliksi) (espanjaksi) (ranskaksi) (saksaksi)
* Protected Areas Programme (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
**Jan Arne Söderblom** (s. 2. marraskuuta 1970 Helsinki) on suomalainen viulisti ja kapellimestari. 

Muusikkoperheeseen syntynyt Söderblom aloitti uransa jo 12-vuotiaana, jolloin hän oli jäsenenä Uusi Helsinki -kvartetissa. Hän teki myös merkittävän elokuvaroolin nuorena Arto Arsina vuoden 1985 elokuvassa *Da Capo*. Sibelius-akatemian kapellimestariluokalla Söderblom opiskeli vuosina 1997–2001.

2000-luvulla hän on johtanut useita eri orkestereita sekä Suomessa että ulkomailla. Kotimaassa on johtanut muun muassa Radion sinfoniaorkesteria, Helsinki ja Tampere filharmonioita, Sinfonia Lahtea, Tapiola Sinfoniettaa sekä Avanti! -orkesteria. 

Ulkomailla Söderblom on johtanut useita eri orkestereita, kuten Skotlannin ja Lausannen kamariorkestereita, Helsingborgin sinfoniaorkesteria sekä Espanjan ja Norjan radioiden orkestereita.

Jan Söderblom on toiminut Lappeenrannan kaupunginorkesterin sekä Musica Fiskars -festivaalin ja Joroisten Musiikkipäivien taiteellisena johtajana. Rauma Festivo -tapahtuman taiteellisena johtajana hän toimii kolmivuotiskauden 2012–2014. Syksyllä 2012 Söderblom aloitti Pori Sinfoniettan uutena kapellimestarina.

Vuoden 2021 alussa Söderblom aloittaa Suomalaisen kamariorkesterin taiteellisena johtajana ja toimii joissakin konserteissa orkesterin konserttimestarina.

Jan Söderblomin veli on teatteriohjaaja Erik Söderblom. Heidän isänsä oli kapellimestari Ulf Söderblom. 

Söderblom ideoi ja organisoi kansainvälisen rauhankonsertin, joka järjestettiin Helsingin Musiikkitalolla 31.8.2014.

Lähteet
-------

* Jan Söderblomin kotisivut
* Klassinen.fi (Arkistoitu – Internet Archive)

### Viitteet

1. ↑  Jan Söderblom Suomalaisen kamariorkesterin johtoon.  *Helsingin Sanomat*, 30.10.2020, s. B 4. Helsinki:  Sanoma Media Finland Oy. ISSN 0355-2047.
2. ↑  Erik Söderblom Juhlaviikkojen johtoon *Yle.fi*.  24.3.2009. Amfion.fi. Viitattu 5.10.2012.
3. ↑  We Agree To Disagree (Arkistoitu – Internet Archive)


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Suomi (KANTO)
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Uppslagsverket Finland

 |

 |
**Empoli FC** on italialainen jalkapalloseura, joka on kotoisin Empolin kaupungista Toscanasta. Seura on perustettu vuonna 1920, vaikkakin se pelasi ensimmäisen virallisen ottelunsa vasta seuraavana vuonna.

Empoli FC on pelannut historiansa aikana ainoastaan yhdeksän kautta korkeimmalla sarjatasolla. Ensimmäisen kerran se nousi Serie A:han vuonna 1986. Kahden pääsarjakauden jälkeen se putosi alemmaksi ja vietti 1990-luvun alun Serie B:ssä ja Serie C:ssä. Luciano Spallettin johdolla seura nousi Serie A:han vuonna 1997 kahden kauden ajaksi. "Hissiseurana" se on esiintynyt senkin jälkeen. Vuonna 2002 se nousi Serie A:han, mutta jälleen vain kahdeksi kaudeksi. Seuraava paluu pääsarjaan tapahtui jo vuoden jälkeen kaudeksi 2005–2006, ja tällä kertaa pääsarjarupeama kesti kolme kautta, kunnes kaudella 2007–2008 seura sijoittui Serie A:ssa 18:nneksi ja putosi sarjasta.

Seuran parhaat sijoitukset Serie A:ssa ovat kaudelta 2005–2006, jolloin se jalkapalloskandaalin jälkeen sijoittui lopulta sarjataulukossa kahdeksanneksi, ja kaudelta 2006–2007, jolloin sijoitus oli seitsemäs.

Kuuluisia pelaajia
------------------

* Italia Gianluca Berti
* Italia Dario Dainelli
* Italia Antonio Di Natale
* Ruotsi Johnny Ekström
* Australia Vince Grella
* Italia Vincenzo Montella
* Uruguay Marcelo Zalayeta
* Italia Max Tonetto
* Italia Luca Toni

Aiheesta muualla
----------------

* Virallinen sivu

Serie A 2022–2023
 Atalanta |  Bologna | Cremonese |  Empoli |  Fiorentina |  Inter |  Juventus |  Lazio |  Lecce |  Milan |  
 Monza |  Napoli |  Roma | Salernitana |  Sampdoria |  Sassuolo |  Spezia |  Torino |  Udinese |  Verona