recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Kibo.
**Kibo** on Usenet-vaikuttaja **James Parryn** (s. 13. heinäkuuta 1967) lempinimi ja käyttäjänimi. Hänet tunnetaan Usenetin keskusteluryhmissä nettipiloistaan, absurdin pitkästä allekirjoituksestaan ja parodiauskonto kibologian palvonnankohteena. Kibologia on keskittynyt Usenet-ryhmään alt.religion.kibology. Kibolla oli tapana kirjoittaa humoristisia vastauksia kaikenlaisiin Usenetin keskustelusäikeisiin, jossa esiintyi termi tai kirjainjono Kibo.

Kibon nimi loi hakkerijargoniin termin *kiboze*, joka tarkoittaa Usenetin kirjoituksista tietyn kirjainjonon etsimistä tarkoituksena kirjoittaa tähän kirjoitukseen vastaus.

James Parry varttui Scotiassa New Yorkissa. Hän on opiskellut ohjelmistotuotantoa Rensselaer Polytechnic Institutessa Troyssa New Yorkissa sekä videotuotantoa ja graafista suunnittelua Emerson Collegessa Bostonissa. Hän on myös kirjoittanut kirjan *Usenet According to Kibo, Premier Edition* (Sams 1994, ISBN 0672306220)

Lähteet
-------

1. ↑  Esimerkki Kibon allekirjoituksesta *web.archive.org*. Viitattu 26.9.2008.
2. ↑  Charles A. Gimon: The Battle for Usenet *skypoint.com*. Viitattu 26.9.2008. (englanniksi)
3. ↑  Eric S. Raymond: Jargon File Resources (The New Hacker's Dictionary) *ccil.org*. Viitattu 26.9.2008. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kibon kotisivut
**Frank Ganzera** (s. 8. syyskuuta 1947 Dresden) on saksalainen entinen jalkapalloilija.

Ura
---

Ganzera aloitti jalkapallouransa DDR-Ligassa pelanneessa FSV Lokomotive Dresdenissä, josta hän siirtyi Dynamo Dresdeniin vuonna 1966. Ganzera voitti seurassa kaksi DDR-Oberligan mestaruutta, sekä yhden FDGB-Pokalin. Vuonna 1976 hän lopetti pääsarjauransa ja siirtyi takaisin Lokomotive Dresdeniin. Uransa lopetettuaan Ganzera toimi Dynamo Dresdenin nuorten joukkueiden valmentajana, sekä FSV Lokomotive Dresden ja Motor Cossebauden valmentajana.

Ganzera edusti Saksan demokraattisen tasavallan jalkapallomaajoukkuetta kolmetoista kertaa, jonka lisäksi hän oli mukana Münchenin olympialaisissa 1972, joista joukkue voitti pronssia. Olympialaisissa Ganzera pelasi viisi ottelua seitsemästä.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Leske, Hans: *Enzyklopädie des DDR-Fussballs*, s. 150. Göttingen: Verlag die Werkstatt, 2007. ISBN 978-3-89533-556-3. (saksaksi)
2. 1 2  Geisler, Sven & Schwarz, Jürgen: *Dynamo Dresden: Legenden. Schicksale. Geschichten*, s. 18–21. Dresden: Sächsische Zeitung, 2008. ISBN 978-3-938325-48-3. (saksaksi)
**Kastráki** (kreik. Καστράκι eli (Τεχνητή) Λίμνη Καστρακίου, *(Technití) Límni Kastrakíou*, *Kastrákin tekojärvi*) on tekojärvi läntisessä Keski-Kreikassa. Se on Kreikan neljänneksi suurin tekojärvi ja sen pinta-ala on 26,8 neliökilometriä. Kastráki on suurimmillaan noin 29,4 kilometriä pitkä ja noin 3,3 kilometriä leveä. Järvi sijaitsee 144 metrin korkeudella merenpinnasta ja sen suurin syvyys on 50 metriä.

Kastráki-järveä.
Kastráki-järvi sijaitsee Achelóos-joessa Aitolia-Akarnanian alueyksikössä Länsi-Kreikan alueella noin 16 kilometriä lounaaseen Kremastán tekojärvestä. Järvi syntyi, kun Achelóos padottiin vuonna 1969. Padon pituus on noin 530 metriä ja korkeus noin 95 metriä.

Lähteet
-------

1. 1 2  Kastraki, Lake, Etoloakarnania *Greek Travel Pages*. Viitattu 19.9.2016.
2. ↑  Kastraki Dam *Structurae*. Viitattu 19.9.2016.
3. ↑  Lake Kastraki *Lakes Network*. Viitattu 19.9.2016. [vanhentunut linkki]

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Kastráki** Wikimedia Commonsissa
**Ramina** on korttipeli, jota pelataan usein rahapanoksin. Siinä käytetään tavallista 52 kortin pakkaa. Aluksi kaikille jaetaan 5 korttia käteen. Jakaja kääntää pöytään myös yhden kortin näkyviin, josta tulee valtti. Jakaja saa pitää kortin. Sitten pelaajat päättävät ovatko mukana vai eivät. Kaikki mukana olevat pelaajat panevat pelikassaan sovitun panoksen, mikäli pelataan rahasta. Sitten pelaajat laittavat haluamansa määrän kortteja pois ja saavat uusia tilalle. Sitten etumies aloittaa ensimmäisen tikin. Maata on tunnustettava, ja jos ei ole, on pakko lyödä valttia. Jos sitäkään ei ole, saa lyödä haluamansa kortin. Pelissä on siis maa- ja valttipakko. Yhdessä jaossa voi saada enintään viisi tikkiä. Se pelaaja, joka saa ensimmäisenä kymmenen tikkiä voittaa. Voidaan sopia, että jos "huilaaminen" on sallittu, yhdeksässä tikissä ei saa "huilata". Jos joku pelaaja ei saa ainuttakaan tikkiä, hän "palaa" ja menettää kaikki aikaisemmat tikkinsä. Peliä voi pelata kaksikin, mutta hauskinta ja jännittävintä se on kolmen-viiden pelaajan kesken. Jos pelaajia on runsaasti, yli 7 on syytä jakaa kaikille vain neljä korttia, sillä muuten kortit eivät riitä.

On myös sääntövariaatio.Jos joku pelaajista saa kierroksen aikana kaikki viisi tikkiä,peli menee "puskasta poikki".
"**What’s New?**" on Bob Haggartin säveltämä ja Johnny Burken sanoittama musiikkikappale. Haggart, joka soitti kontrabassoa Bob Crosbyn orkesterissa, sävelsi kappaleen instrumentaalina vuonna 1938 erityisesti yhtyeen trumpetisti Billy Butterfieldiä ajatellen, ja yhtye nauhoittikin kappaleen heti nimellä "I’m Free". Seuraavana vuonna Johnny Burke pyydettiin kirjoittamaan sävellykseen sanat, ja kappale sai nykyisen nimensä. Orkesterinjohtaja Crosby ehdotti Burkelle, että sanoissa käytettäisiin runollisen kielen sijasta tavallisempaa, keskustelevaa kieltä: "Mitä uutta? Miten menee? Jotain sellaista." Burke kirjoitti sanat keskusteluksi sattumalta kadulla kohtaavien entisten rakastavaisten välillä, ottaen kuitenkin mukaan vain toisen osapuolen repliikit.

Australialainen laulaja Catherine O’Brien kirjoitti lauluun uudet sanat vuoden 1996 albumilleen *LA or Busk*. O’Brienin version nimi oli alkuperäisen sävellyksen tavoin "I’m Free".

Lähteet
-------

1. 1 2  Jeremy Wilson: What's New? *JazzStandards.com*. Viitattu 18.4.2010. (englanniksi)
2. 1 2  Philip Furia ja Michael L. Lasser: *America’s Songs: The stories behind the songs of Broadway, Hollywood, and Tin Pan Alley*. CRC Press, 2006. ISBN 0415972469. (englanniksi)
Mercedes-Benz-museo
Mercedes-Benz-museo
**Mercedes-Benz-museo** on moottoriajoneuvomuseo ja osa Stuttgartissa olevaa Mercedes-Benz-maailmaa (saks. *Mercedes-Benz Welt*). Mercedes-Benz-maailma sijaitsee 53 000 neliömetrin tontilla kehätien B14 varrella Stuttgartin Untertürkheimin alueella. Rakennuskompleksin muodostavat Mercedes-Benz-museo ja Mercedes-Benz-keskus. Keskus on suorassa yhteydessä museoon noin sadan metrin mittaisen maanalaisen tunnelin kautta, sekä puistoalueen kautta. Puistoalueella on ulkoilmanäyttämö ja erilaisia tapahtumatiloja..

Museorakennus
-------------

Mercedes-Benz-museon pohjapiirros on kolmiapilan muotoinen. Museon on suunnitellut amsterdamilainen arkkitehtitoimisto UN Studio van Berkel & Bos, joka voitti kansainvälisen kilpailun vuonna 2001. Rakentaminen aloitettiin vuonna 2003 ja museo avattiin yleisölle vuonna 2006.
Pääsisäänkäynti on nostettu kerroksella ylöspäin. Rakennuksessa on kahdeksan päätasoa. Tavallisia tasoja ovat kerrokset (tasot 3–7) ja erikoiskerrokset (tasot 0, 2, Z2 ja 8). Jaottelun perustana ovat kantavat rakenteet ja käyttötarkoitus. Viisi horisontaalista tasoa ovat joko yksi tai kaksikerroksisia. Tekniset elementit on keskitetty isoihin yksikköihin. Jotta kaikille tasoille on saatu pilarittomat rakenteet, ne ovat kotelopalkkeina joko valopihalla tai julkisivulla. Valopihalta pääsee näyttelyyn, museon koulutustiloihin, museokauppaan ja maisematason alla olevaan ravintolaan.. 

Mercedes-Benz-museo

Näyttelyt
---------

Pre-show-hissit vievät kävijän korkeasta atriumimaisesta aulasta ylimpään kerrokseen, mistä kiertokäynti etenee ylhäältä alaspäin. Viidessä kaksikerroksisessa legendahuoneessa on yhtiön historian esittely kuvatauluina. Viiteen ulosavautuvaan yksikerroksiseen kokoelmahuoneeseen on järjestetty näyttelyosiot teemojen mukaan. Näyttelyssä esitellään brändin ja yhtiön kaikki aikakaudet aina henkilöajoneuvojen historian alusta hamaan tulevaisuuteen.

Lähteet
-------

* Maritta Koivisto: Mercedes-Benz Museo Stuttgartissa – rakentamista betonin teknisten rajoitusten puitteissa, Betoni 2/2010, s. 6–15

### Viitteet

1. ↑  Maritta Koivisto, s. 2
2. 1 2  Maritta Koivisto, s. 2–3

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Mercedes-Benz-museo** Wikimedia Commonsissa
**Värit pintaa syvemmältä** on Martti Huttusen kirja väreistä ja väriopista. Kirjassa käsitellään lisäksi värien havaitsemista sekä erilaisia väriteorioita, värien käyttöä, vaikutusta ja symboliikkaa. Kirjassa esitellään myös Huttusen kehittelemä väriteoria, jota hän kutsuu nimellä *käänteisväriteoria*.

Sisältö
-------

Huttunen käsittelee kirjassaan väriä useasta eri näkökulmasta. Kirjassa käydään läpi väriteorioiden ja väritutkimuksen historiaa, pohditaan värin olemusta sekä värisanoja. Huttunen käy myös läpi sekä ihmisen että eläinten näköjärjestelmän toimintaa ja esittelee värien symbolisia ja kulttuurisia merkityksiä. Myös värin käyttötapoja arkkitehtuurissa ja viestinnässä tarkastellaan.

Kirjan viimeisessä luvussa Huttunen kritisoi perinteistä väriopetusta ja esittelee kehittämänsä väriteorian, jota hän kutsuu nimellä *käänteisväriteoria*. Huttusen mukaan ihmisen näköjärjestelmä toimii kolmikanavaisesti RGB-väreillä, minkä vuoksi punainen, vihreä ja sininen ovat näköjärjestelmän ensisijaiset päävärit. Kahden värikanavan aktivoituessa saadaan Huttusen teorian mukaan välivärit syaani, magenta ja keltainen. Huttunen pitää Ewald Heringin opponenttiväriteoriaa virheellisenä.

Lähteet
-------

1. 1 2  Martti Huttunen: Otteita kirjasta Värit pintaa syvemmältä *topcolor.fi*. Viitattu 25.1.2023.

Aiheesta muualla
----------------

* Top Color:
**Raminta Šerkšnytė** (s. 1975) on liettualainen säveltäjä ja pianisti.

Šerkšnytė valmistui Kaunasin Juozas Naujalis -musiikkilukiosta vuonna 1994 opiskeltuaan siellä pianonsoittoa Rymantė Šerkšnytėn johdolla. Vuonna 2000 hän sai maisterin arvon Liettuan musiikki- ja teatteriakatemiasta. Hänen opettajanaan siellä oli ollut Osvaldas Balakauskas. Hän osallistui myös eri maissa järjestettyihin sävellyksen mestarikursseihin, joiden pitäjien joukossa olivat Louis Andriessen, Helmut Lachenmann ja Pascal Dusapin. Šerkšnytėn teoksia on esitetty eri maanosissa. Säveltäjä itse on toiminut pianistina sävellystensä esityksissä. Lisäksi hänen sävellyksiään ovat esittäneet muiden muassa Kremerata Baltica, Baijerin radion sinfoniaorkesteri, Arditti-kvartetti ja Les Percussions de Strasbourg.

Šerkšnytėlle säveltäjänä läheistä on ollut itämainen estetiikka. Hän on monissa teoksissaan yhdistänyt postromanttisia ja avantgardistisia suuntauksia. Šerkšnytė sai Liettuan kansallispalkinnon vuonna 2008. Hän on saanut lukuisia muitakin palkintoja, ja hänen teoksensa *Vortex* ja *Midsummer Song* olivat suositeltuja teoksia Unescon Kansainvälisessä säveltäjärostrumissa vuosina 2005 ja 2011.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  RAMINTA ŠERKŠNYTĖ Music Information Centre Lithuania


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Yhdysvallat
* Latvia
* Tšekki

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |

 |
Viikinkien tutkimusmatkojen reittejä.
**Tutkimusmatka** tai **tutkimusretki** on matka, joka tehdään tiedon saamiseksi. Ihminen on tehnyt tutkimusmatkoja itselleen tuntemattomille seuduille jo muinaisista ajoista lähtien. Uusia seutuja on usein etsitty purjehtien. Mantereiden kuten Afrikan sisäosia on tutkittu jalkaisin ja jokia pitkin. 1900-luvun lopulla alkoivat avaruuden tutkimusmatkat.

Historia
--------

Marco Polon oletettu reitti Venetsiasta Kiinaan ja takaisin.
Muinaiset foinikialaiset tutkivat ahkerasti Välimeren seutuja, ja karthagolainen Hanno Merenkulkija purjehti Afrikan länsirannikkoa pitkälle etelään. Myös antiikin kreikkalaiset tekivät useita tutkimusmatkoja.

Keskiaikaisia tutkimusmatkailijoita olivat esimerkiksi Amerikassa käynyt viikinki Leif Erikinpoika, Kiinassa käynyt venetsialainen Marco Polo, arabi Ibn Battuta ja kiinalainen Zheng He.

Fernão de Magalhãesin maailmanympäripurjehduksen reitti 1500-luvun alussa.
Aikaa 1400-luvulta 1500-luvun lopulle kutsutaan löytöretkien ajaksi, sillä silloin eurooppalaiset tutkimusmatkailijat kuten Kristoffer Kolumbus, Bartolomeu Dias, Vasco da Gama ja Fernão de Magalhães löysivät purjehdusmatkoillaan useita eurooppalaisille aiemmin tuntemattomia maita ja laajensivat tunnettua maailmaa.

Luoteisväylää Euroopasta Pohjois-Amerikan yli Aasiaan alettiin etsiä 1500-luvulla.

James Cookin tutkimusmatkat Tyynellämerellä 1700-luvulla.
1600- ja 1700-luvulla muun muassa hollantilainen Abel Tasman ja englantilainen James Cook tekivät tutkimusmatkoja Oseaniaan ja löysivät muun muassa Australian, Uuden-Seelannin ja Polynesian saariston.

Afrikan tuntemattomiin sisäosiin alettiin tehdä tutkimusmatkoja 1700-luvun lopulta alkaen. Tunnettuja Afrikan-tutkijoita 1800-luvulla olivat esimerkiksi brittiläiset David Livingstone ja Henry Morton Stanley.

Napaseuduille alettiin tehdä tutkimusmatkoja 1800-luvulla, ja vuosina 1909 ja 1911 saavutettiin pohjois- ja etelänavat.

Avaruuteen suuntautuvat tutkimusmatkat kuten kuulennot alkoivat 1960-luvulla.

Joitain tutkimusmatkoja
-----------------------

Lewisin ja Clarkin tutkimusretki Yhdysvalloissa 1804–1806.
* Lewisin ja Clarkin tutkimusretki Yhdysvalloissa 1804–1806
* Saksalainen tutkimusmatka Tiibetiin 1938–1939
* Suuri Kuolan retki 1887
* tutkimusmatkat pohjoisnavalle
* tutkimusmatkat Etelämantereelle
* Kon-Tikin tutkimusmatka Tyynellämerellä 1947
* Challenger-tutkimusmatka valtamerillä 1872–1876
* Mekongin tutkimusmatka 1866–1868

Katso myös
----------

* Luettelo tutkimusmatkailijoista

Lähteet
-------

1. 1 2  Mark Cartwright: Travel & Exploration Before Columbus *Ancient History Encyclopedia*.  19.8.2019. Viitattu 21.12.2019.
2. 1 2 3 4 5  Jean Brown Mitchell: European exploration *Encyclopædia Britannica*. Viitattu 21.12.2019.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Tutkimusmatka** Wikimedia Commonsissa
**Tutkimusalus Muikku** on entinen Etelä-Savon ympäristökeskuksen omistama merentutkimusalus. Aluksen tutkimuslaitteiden hankinnasta ja ylläpidosta, laboratoriotoiminnoista sekä käytön koordinoinnista vastasi Joensuun yliopisto. Kalastusteknisistä laitteista vastasi Riista- ja kalatalouden tutkimuslaitos.

Lokakuussa 2017 Muikku siirtyi Suomen Saaristokuljetus Oy:n hallintaan ja TMSJ Group Oy:n omistukseen. Yhtiö entisöi ja kunnosti alusta huomattavasti. Alus toimi hotellilaivana Helsingin Kauppatorilla talvikauden 2017–2018. Keväällä 2018 alus myytiin Raumalle ravintolakäyttöön. TMSJ Group Oy osti Muikun takaisin heinäkuussa 2022. Jatkossa Muikku toimii tilaus- ja reittiliikenteessä sekä satamassa ollessaan juhlatilana ja majoitusyksikkönä. Muikku on TRAFICOM:n katsastama kauppa-alus ja rekisteröity Suomen lipun alle. Aluksen kotisatama on Helsinki.

Tekniset tiedot
---------------

Muikun runko on valmistettu teräksestä. Pituutta aluksella on 27,7 metriä, leveyttä 6,9 metriä ja syväys on 2,1 metriä. Laivan matkanopeus on 10 solmua.

Lähteet
-------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Tutkimusalus Muikku**.
* Joensuun yliopisto, Suurjärvitutkimus[vanhentunut linkki]
* Hotellilaiva Muikku

### Viitteet

1. ↑  Details for the ship Muikku Vesseltracker.com. Viitattu 7.9.2009. (englanniksi)
2. ↑  R/V Muikku » Alus » Tekniset tiedot Joensuun yliopisto, Biotieteiden tiedekunta, Ekologian tutkimusinstituutti, Suurjärvitutkimus. Viitattu 7.9.2009. [vanhentunut linkki]
**Tutta Tuominen-Bergh** (11. lokakuuta 1927 Rauma – 6. heinäkuuta 2007 Turku) oli suomalainen viulisti.

Tuominen-Bergh opiskeli Sibelius-Akatemiassa Onni Suhosen johdolla ja piti ensimmäisen soolokonserttinsa Helsingissä vuonna 1950. Hän täydensi opintojaan muiden muassa Endre Wolfin ja Max Rostalin johdolla Ruotsissa, Isossa-Britanniassa, Italiassa ja Sveitsissä myöhemmin 1950-luvun aikana. Tuominen-Bergh sai vuonna 1950 nimityksen Turun kaupunginorkesterin ensiviulistiksi ja vuonna 1963 viulun äänenjohtajaksi. Hän toimi Turun kaupunginorkesterin ensiviulistina lähes neljän vuosikymmenen ajan. Lisäksi hän 1950–1960-luvuilla vieraili useiden sinfoniaorkestereiden solistina ja piti omia konserttejaan Suomessa sekä muualla Pohjoismaissa. Esimerkiksi Erik Cronvallin johtaman Radion sinfoniaorkesterin solistina Tuominen-Bergh esitti vuonna 1963 Jean Sibeliuksen viulukonserton.

Tuominen-Bergh teki Yleisradiolle lukuisia äänityksiä, joita soitettiin usein radiossa. Hän oli 1960-luvun alussa myös säännöllinen esiintyjä television musiikkiohjelmissa. Tuominen-Berghillä oli kaksi muusikkosisarusta. Hänen miehensä oli professori Erik Bergh.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Kuolleet: Viulutaiteilija Tutta Tuominen-Bergh Helsingin Sanomat 6.9.2007, viitattu 27.12.2022
2. ↑  Otavan Musiikkitieto A–Ö, toim. Keijo Virtamo, uudistetun laitoksen 1. painos. Helsinki: Otava 1997 ISBN 951-1-14518-5


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)

 |

 |
**Tutkijakoulutettava** (myös **tohtorikoulutettava**) on yliopiston jatkokoulutustehtävä, johon vaaditaan ylempi korkeakoulututkinto. Kansainvälisissä yhteyksissä tutkijakoulutettavasta käytetään nimitystä *doctoral student*.

Työtehtävät
-----------

Tutkijakoulutettavien työtehtävät koostuvat pääosin itsenäisestä tai osana tutkimusryhmää suoritettavasta tutkimustyöstä sekä osaston tai laitoksen opetustoimintaa tukevasta työstä. Tohtorikoulutettavan keskeisimpiä tavoitteita ovat tieteellisten jatko-opintojen käyminen, väitöskirjan laatiminen ja lopulta itse tohtorintutkinnon suorittaminen.

Asema
-----

Tutkijakoulutettavan nimike sijoittuu niin sanotun neliportaisen tutkijanurajärjestelmän ensimmäiselle portaalle. Tutkijakoulutettavat ovat kirjoilla jatko-opiskelijana siinä tiedekunnassa tai osastossa, jossa he työskentelevät. Osa tutkijakoulutettavista opiskelee tutkijakouluissa, jotka myöntävät myös rahoitusta. Aikaisemmin tutkijakoulut olivat kansallisia ja opetusministeriön alaisia, mutta nyttemmin ne ovat siirtyneet yliopistojen alaisuuteen. Muita jatko-opiskelijoille tarkoitettuja tehtäviä on mm. assistentti, mutta tästä nimikkeestä ollaan yleisesti luopumassa. Mikäli tutkijakoulutettava jatkaa tohtorintutkinnon suoritettuaan työtään yliopistossa, hänen nimikkeensä on yleensä tutkijatohtori.

Rahoitus
--------

Tutkijakoulutettavan rahoitus voi tapahtua esimerkiksi yliopiston omana rahoituksena, projektirahoituksena, apuraharahoituksena tai palkallisen tutkijakoulupaikan kautta. Palkkaus riippuu sekä työn vaativuusasteesta että tutkijan henkilökohtaisesta suoritustasosta.

Katso myös
----------

* Tutkimusavustaja
* Tutkijatohtori

Aiheesta muualla
----------------

* Tohtorikoulutuksen rakenteet muutoksessa, tohtorikoulutuksen kansallinen seuranta-arviointi[vanhentunut linkki] Kansallinen koulutuksen arviointikeskus, 23.9.2011
**USS Achernar** (runkonumero AKA-53) oli Yhdysvaltain laivaston vuonna 1943 vesillelaskettu Andromeda-luokan kuljetusalus (engl. *Attack Cargo Ship*).

Valmistus
---------

*Pääartikkeli: Andromeda-luokka*
Maritime Commission tilasi aluksen runkonumerolla MC208 Kearnystä New Jerseystä Federal Shipbuilding and Drydock Companyltä, missä köli laskettiin 6. syyskuuta 1943. Alus laskettiin vesille 3. joulukuuta kumminaan Adela Rogers St. John. Laivasto lunasti aluksen 29. tammikuuta 1944 ja se otettiin palvelukseen 31. tammikuuta päällikkönään H. R. Stevens.

Palvelus
--------

Alus poistettiin palveluksesta 1. heinäkuuta 1963 ja se siirrettiin Maritime Administrationin valvontaan. Laivasto lunasti aluksen 29. tammikuuta 1964, mutta alusta ei otettu kuitenkaan aktiivipalvelukseen ennen sen siirtoa Espanjalle 2. helmikuuta 1965.

Espanjan laivasto
-----------------

Alus liitettiin Espanjan laivastoon nimellä *Castilla* ja runkonumerolla TA21. Alus romutettiin vuonna 1982.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  DANFS - Achenar
Yhdysvaltain asevoimat
 **Komentajat** 

Ylipäällikkö 

Joe Biden

Puolustusministeri 

Lloyd Austin

 **Puolustushaarat** 

Asevoimat 

* United States Army seal maavoimat
* United States Air Force seal ilmavoimat
* Yhdysvaltain avaruusvoimien sinetti avaruusvoimat
* United States Marine Corps seal merijalkaväki
* United States Navy Seal laivasto
* United States Coast Guard seal rannikkovartiosto


Sotatoimialueiden päämajat 

* Pohjoinen
* Eteläinen
* Tyynimeri
* Eurooppa
* Keskinen
* Afrikka
* Kyberturvallisuus
* Erikoisoperaatiot
* Strategia
* Kuljetus


Muuta 

* Puolustusministeriö
* Strategiset joukot
* Pohjois-Amerikan ilmapuolustus
* Pentagon


USSOUTHCOMin vastuualue
**United States Southern Command** (**USSOUTHCOM**) on Yhdysvaltain puolustusministeriön alainen asevoimien sotatoimialueen päämaja (COCOM; Unified Combatant Command), joka vastaa toiminnoista Etelä- ja Keski-Amerikassa ja Karibialla, lukuun ottamatta Kuubaa ja Puerto Ricoa, jotka kuuluvat USNORTHCOMin alaisuuteen. Sen päämaja on Miamissa Floridassa. USSOUTHCOM kuuluu Unified Command Systemiin, joka on perustettu 1947, mutta sitä edelsivät Yhdysvaltain ensimmäiset tukikohdat Panamassa 1903.

Sillä on toimintoja Fort Samissa Houstonissa Texasissa (US Army South), Davis-Monthanin lentotukikohdassa Tucsonissa Arizonassa (U.S. Air Force South), Key Westissa Floridassa (Joint Interagency Task Force South) ja Joint Task Force Bravo Soto Canossa Hondurasissa. Lisäksi sillä on etulinjan tukikohtia Comalapassa, El Salvadorissa, Mantassa, Ecuadorissa ja Aruballa ja Curaçaossa Alankomaiden Antilleilla sekä Joint Task Force Guantanamo Guantanamo Bayssä Kuubassa, vaikka Kuuba ei kuulukaan sen vastuualueeseen.

USSOUTHCOMin päämaja oli monia vuosia Panaman kanavavyöhykkeellä Panamassa kanavan Tyynenmeren puoleisessa päässä, mutta se siirrettiin syyskuussa 1997 Miamiin USSOUTHCOMin toiminta-alueen ulkopuolelle. Yhdysvaltain huumeiden vastaisessa sodassa USSOUTHCOM tukee DEA:ta, oikeusministeriötä ja siirtolaisuus- ja tullivirastoa pysäyttämään huumekauppa toiminta-alueeltaan. Se suorittaa ilma- ja meritarkkailua ja saa prosentin eli noin 17,8 miljardia dollaria (vuonna 2000) liittovaltion huumeiden vastaiseen taisteluun suunnatuista varoista.

USSOUTHCOMin komentaja on kenraali Douglas M. Fraser (USAF) kesäkuusta 2009. Hänen edeltäjiään olivat amiraali James G. Stavridis (U.S. Navy) 19. lokakuuta 2006 lähtien ja Bantz J. Craddock (US Army) 2004–2006.

USSOUTHCOMin alaisuuteen kuuluvat:

* United States Army South (Fort Sam Houston, Texas)
* United States Naval Forces Southern Command
* United States Marine Corps Forces, South
* United States Southern Command Air Forces
* Special Operations Command South
* Joint Interagency Task Force South
* Joint Task Force Bravo
* Joint Task Force Guantanamo

Sotatoimialueet

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **USSOUTHCOM**.
*
Lehden ensimmäisen varsinaisen numeron etusivu.
**Veckobladet** oli Helsingissä vuosina 1892–1917 ilmestynyt ruotsinkielinen sanomalehti.

Opettaja Mathias Forssin perustama *Veckobladet* korosti kansansivistystä ja kristillisiä arvoja. Forssin kuoltua vuonna 1903 sen toimittajana jatkoi hänen puolisonsa Minna Forss. Myöhemmin uskonnollinen aines väheni ja lehteen tuli enemmän uutisia. Etupässä läntiselle Uudellemaalle levinnyt *Veckobladet* kiinnitti erityistä huomiota myös maanviljelyyn ja maaseudun asioihin yleensä.

Aluksi kerran ja vuodesta 1904 lähtien kahdesti viikossa ilmestyneen lehden levikki oli 3 000 kappaletta vuonna 1914. Helmikuun vallankumouksen jälkeen uusi omistajaryhmä perusti sen tilalle *Svenska Tidningen* -nimisen maaseutulehden.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  *Suomen lehdistön historia 7: Hakuteos Savonlinna – Övermarks Tidning*, s. 255. Kuopio: Kustannuskiila, 1988. ISBN 951-657-241-3.
2. ↑  *Suomen lehdistön historia 1: Sanomalehdistön vaiheet vuoteen 1905*, s. 522. Kuopio: Kustannuskiila, 1988. ISBN 951-657-220-0.

Aiheesta muualla
----------------

* Veckobladet Historiallisessa sanomalehtikirjastossa
**Vedalainen uskonto** oli muinaisintialainen uskonto. Siinä tärkeässä osassa olivat rituaaliuhrit.

Uhraaminen
----------

Vedalaisen uskonnon tärkein muoto oli uhrirituaali, *yajna*. Uhraamisen uskottiin vedalaisessa uskonnossa olevan kaiken perusta ja alkusyy, ja koko maailmankaikkeuden uskottiin saaneen alkunsa kosmisen ihmisen uhratessa itsensä. Uhraamista pidettiin välttämättömänä, ja uhrilahjoja suoritettiin siksi kaikissa tärkeissä tilanteissa. Jokaiselle asialle oli erikseen määritelty uhrilahjansa.

Uhreina vedalaisessa uskonnossa käytettiin tavallisesti eläimiä, joita julkisissa rituaaleissa saatettiin tappaa sadoittain. Myös ihmisuhreja suoritettiin, mutta myöhemmässä vaiheessa ne korvattiin symbolisilla vastineilla kuten riisin uhraamisella. Muita tärkeitä uhrilahjoja olivat kirkastettu voi ja pyhä soma-juoma.

Rituaalit
---------

Vedalaiset rituaalit suoritettiin joko kotona (*grihya*) tai julkisesti (*srauta*). Julkiset rituaalit olivat sadoista erilaisista rituaaleista koostuva monimutkainen järjestelmä, ja niitä oli suorittamassa jopa kymmeniä koulutettuja uhripappeja. Julkiset rituaalit kestivät joskus useita kuukausia.

Jumalat
-------

Vedalaisissa rituaaleissa pyrittiin kommunikoimaan jumalien kanssa, jotka varhaisissa veda-teksteissä olivat useimmiten liitoksissa luonnovoimiin, paikkoihin tai tiettyihin ihanteellisiin ominaisuuksiin. Tärkeimmät jumalat olivat taivaanjumala Indra, merenjumala Varuna ja tulenjumala Agni. Nämä muinaiset jumalat väistyivät ajanlaskun alun tienoilla Shivan, Vishnun ja Devin kaltaisten jumalien tieltä.

Katso myös
----------

* Vedalainen kulttuuri

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Rautaniemi, Matti: *Erakkomajoista kuntosaleille: miten jooga valloitti maailman*, s. 33–34. Basam Books, 2015. ISBN 978-952-260-395-1.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Vedalainen uskonto** Wikimedia Commonsissa
Vapliten jäseniä: istumassa vasemmalta oikealle: Pavlo Tytšyna, Mykola H’vylovyi, Mykola Kuliš, Oleksa Slisarenko, Maik Johansen, Gordiy Kotsjuba, Petro Puntš, Arkady Ljubtšenko.  
Seisomassa vasemmalta oikealle: Myhailo Maiskyi, Hryhoriy Epik, Oleksandr Kopylenko, Ivan Sentšenko, Pavlo Ivanov, Juri Smolyts, Oles Dosvitni, Ivan Dniprovskyi.
**Vaplite** (ukr. ВАПЛІТЕ) eli **Vilna akademija proletarskoji literatury** (ukr. Вільна академія пролетарської літератури) oli kirjailijajärjestö, joka vaikutti Harkovassa 1925–1928. Vaplite hyväksyi kommunistipuolueen viralliset vaatimukset mutta samalla omaksui riippumattoman asenteen kirjallisuuspoliittisissa kysymyksissä ja tuki vuosien 1925–1928 kirjallisuuskeskustelussa Mykola H’vylovyitä.

Vaplite syntyi, kun kirjailijaryhmä Hart hajaantui erimielisyyksiin ryhmän linjasta. Osa kirjailijoista siirtyi taiteellisuutta korostavan H’vylovyin kanssa perustamaansa Vapliteen, osa Ukrainan proletaarikirjailijoiden yhdistykseen.

Vapliten tavoitteena oli uusi ukrainalainen kirjallisuus, jota loisivat kirjailijat, jotka ottaisivat oppia länsieurooppalaisen kulttuurin mestariteoksista. Stalinin mielestä se oli petos puolueen tavoitteita kohtaan ja pyrkimystä etääntyä Moskovasta. Mykola H’vylovyi oli järjestön todellinen johtohahmo, mutta virallinen puheenjohtaja oli aluksi Myh’ailo Jalovyi (Julijan Špol) ja hänen jälkeensä Mykola Kuliš. Vaplite julkaisi vuonna 1926 lähinnä kirjallisia ongelmia käsittelevän kirjallisen kalenterin sekä viisi numeroa *Vaplite*-nimistä aikakausjulkaisua (1927). Uusklassikot, heistä varsinkin Mykola Zerov sekä monet muut ukrainalaiset kirjailijat, tukivat sitä.

Järjestö ja H’vylovyi saivat kritiikkiä sekä kirjallisilta kilpailijoilta että Ukrainan johdosta ja puolueen taholta. Erityisen ankaraa arvostelua sai Vapliten aikakauskirjassa julkaistu H’vylovyin romaanin ensimmäinen osa *Valdšnepy*. Lehden viimeinen, kuudes, numero takavarikoitiin kirjapainosta, ja yhdistys hajosi. Jäsenistö jatkoi toimintaa *Literaturnyi jarmarok* -nimisen lehden piirissä ja Prolitfront-ryhmässä.

Lähteet
-------

1. ↑  Вапліте, (Вільна академія пролетарської літератури) *Енциклопедія Сучасної України*. Інститут енциклопедичних досліджень НАН України. Viitattu 16.4.2022. (ukrainaksi)
2. 1 2 3  Mykola Hlobenko: Vaplite *Internet Encyclopedia of Ukraine*.  1993. Viitattu 15.4.2022. (englanniksi)
3. ↑  Hart, Internet Encyclopedia of Ukraine. 1988, viitattu 18.5.2022 (englanniksi)
Talja jakoi kansanedustajille turvavyöt toukokuussa 1961. Istumassa Vappu Heinonen.
**Vappu Linnea Heinonen** (1. toukokuuta 1905 Turku – 10. tammikuuta 1999 Turku) oli suomalainen lastenhoidontarkastaja ja vuosina 1951–1962 ja 1966–1970 kansanedustaja Turun läänin eteläisestä vaalipiiristä. Hän kuului ensin sosialidemokraattiseen eduskuntaryhmään, sitten sosialidemokraattisen opposition ryhmään ja lopulta Työväen ja pienviljelijäin sosialidemokraattiseen liittoon (TPSL).

Heinonen kävi kansakoulun ja myöhemmin Työväen Akatemian vuonna 1941. Hän työskenteli kirjapaino- ja sitomoapulaisena vuoteen 1938, tyttöjen voimistelu- ja kerhotyöohjaajana 1928–1938, Sosialidemokraattisen raittiusliiton lastentyönohjaaja 1938–1942 ja Turun kaupungin lastensuojelulautakunnan lastenhoidontarkastajana 1942–1968, jolloin jäi eläkkeelle. 

Vuoden 1950 presidentinvaalissa Heinonen oli valitsijamiehenä. Seuraavana vuonna hän pääsi eduskuntaan sosialidemokraattisena kansanedustajana. Hän oli kansanedustaja vuoteen 1962 ja uudestaan kauden 1966–1970. Hän siirtyi vuonna 1958 sosialidemokraattisen opposition ryhmään ja vuonna 1959 Työväen ja pienviljelijäin sosialidemokraattiseen liittoon (TPSL). Toisen kerran hän oli valitsijamiehenä historiallisissa vuoden 1956 presidentinvaaleissa, joissa Urho Kekkonen valittiin presidentiksi kahden valitsijamiesäänen enemmistöllä.

Heinonen oli myös Turun kaupunginvaltuuston jäsen.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  .aspx Vappu Heinonen *Suomen kansanedustajat*. Eduskunta.


|  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * n
* k
* m
Työväen ja Pienviljelijäin Sosialidemokraattisen Liiton kansanedustajat 1966–1970 |
| --- |
|  |
| Eduskuntaryhmä(7) | 
* Heinonen
* Leivo-Larsson
* Lukkarinen
* Pousi
* Saarinen
* Siiskonen
* Uoti (1966-1967†)

 |

 |


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Eduskunta

 |

 |
Trang vuonna 2017
**Vũ Thị Trang** (19. toukokuuta 1992 Bắc Giang) on vietnamilainen sulkapalloilija. 

Trang aloitti kilpailu-uransa vuonna 2007, jolloin osallistui Vietnamin kansainväliseen haastajaturnauksessa nelinpeliin. Ensimmäisen Badminton World Federationin turnauksen hän voitti lokakuussa 2014, kun hän voitti samassa turnauksessa sekä kaksinpelin että nelinpelin. Kaksinpelin loppuottelussa Trang voitti thaimaalaisen Supamart Mingchuan ja nelinpelissä Nguyễn Thị Senin kanssa he voittivat loppuottelussa vietnamilaisparin Dang Kim Ngan–Thi Thanh Thuy Len. Seuraavan BWF:n turnauksen hän voitti Venäjällä heinäkuussa 2015. Vuonna 2016 Trang voitti Waikaton kansainvälisen turnauksen Uudessa-Seelannissa kaksinpelissä, Vietnamin kansainvälisen turnauksen touko-kesäkuussa kaksinpelissä, syys-lokakuussa Vietnamin kansainvälisen turnauksen nelinpelissä ja vielä Bangladeshin kansainvälisen turnauksen joulukuussa nelinpelissä. Trang osallistui vuonna 2016 myös Rion olympialaisiin, jolloin hän voitti alkulohkossaan indonesialaisen Lindaweni Fanetri, mutta hävisi japanilaiselle Nozomi Okuharalle eikä näin päässyt jatko-otteluihin.

Vuonna 2017 Trang ei saavuttanut BWF:n alaista turnausta, mutta oli Vietnamin kansainvälisessä turnauksessa toinen. Vuonna 2018 Trang ei saavuttanut loppuottelupaikkoja isommissa turnauksissa. Vuonna 2019 Trang voitti Ghanassa BWF:n turnauksen heinäkuussa. Malediivien kansainvälisessä haastajaturnauksessa Trang oli toinen. Joulukuussa Trang voitti kansainvälisen haastajaturnauksen Yhdysvalloissa.

Trang on naimisissa sulkapalloilija Nguyễn Tiến Minhin kanssa.

Lähteet
-------

1. 1 2  Thi Trang (b) Vu (Arkistoitu versio 26. marraskuuta 2016) Rio 2016.  Arkistoitu 26.11.2016. Viitattu 1.4.2020. (englanniksi)
2. ↑  Ranking History BWF. Viitattu 1.4.2020. (englanniksi)
3. ↑  Thi Trang (B) VU - Tournaments - Older BWF. Viitattu 1.4.2020. (englanniksi)
4. ↑  Vũ Thị Trang Sports Reference.  Arkistoitu 5.6.2019. Viitattu 1.4.2020. (englanniksi)
5. ↑  Thi Trang (B) VU - Tournaments - 2017 BWF. Viitattu 1.4.2020. (englanniksi)
6. ↑  Thi Trang (B) VU - Tournaments - 2018 BWF. Viitattu 1.4.2020. (englanniksi)
7. ↑  Thi Trang (B) VU - Tournaments - 2019 BWF. Viitattu 1.4.2020. (englanniksi)
8. ↑  Don Hearn: Two new badminton couples to greet the New Year  29. joulukuuta 2016. Badzine. Viitattu 1.4.2020. (englanniksi)
**Yu Jing** (kiin. 于 静, s. 29. toukokuuta 1985 Harbin) on kiinalainen pikaluistelija

Yu voitti sprinttereiden naisten maailmanmestaruuden Calgaryssa 2012 yhteispistein 148,610 ja Naganossa 2014 pistein 151,275. Sprintteiden MM-hopeaa hän sai Salt Lake Cityssä 2013 ja MM-pronssia Moskovassa 2009. Obihirossa 2010 hän sijoittui kuudenneksi ja Changchunissa 2018 seitsemänneksi. Matkakohtaisissa MM-kilpailuissa hän sai Heerenveenissä 2012 hopeaa sekä 500 metrillä kahden luistelun yhteisajalla 76,120 että 1 000 metrillä ajalla 1.15,98. Gangneungissa 2017 hän saavutti pronssia 500 metrillä ajalla 37,57. Lisäksi hän on sijoittunut 500 metrillä neljänneksi Richmondissa 2009 ja kahdeksanneksi Kolomnassa 2016.

Yu voitti Aasian-mestaruuden 500 metrillä 2011, 2013 ja 2014 sekä 1 000 metrillä 2008 ja 2011. Hopeaa hän sai 500 metrillä 2007 ja 2015 sekä 3 000 metrillä 2015. Pronssia hän saavutti 500 metrillä 2008 sekä 1 000 metrillä 2007 ja 2015. Vancouverin olympialaisissa 2010 hän oli 1 000 metrillä 32:s. Pyeongchangin olympialaisissa 2018 hän sijoittui 500 metrillä yhdeksänneksi ja 1 000 metrillä 17:nneksi.

Yu voitti 500 metrin maailmancupin kokonaiskilpailun kaudella 2011–2012. Hän on voittanut kaksitoista maailmancupin henkilökohtaista osakilpailua.

Henkilökohtaiset ennätykset
---------------------------

| *Matka* | *Aika* | *Paikka* | *Päivä* |
| --- | --- | --- | --- |
| **500 m** | 36,94 | Calgary | 29. tammikuuta 2012 |
| **1 000 m**  | 1.13,47 | Calgary | 29. tammikuuta 2012 |
| **1 500 m** | 2.01,47 | Calgary | 24. syyskuuta 2017 |
| **3 000 m** | 4.17,38 | Changchun | 10. tammikuuta 2015 |
| **5 000 m** | 8.12,99 | Changchun | 6. joulukuuta 2007 |

Lähteet
-------

1. ↑  Yu Jing *sports-reference.com*.  Arkistoitu 18.9.2011. Viitattu 18.11.2012. (englanniksi)
2. 1 2 3 4  Athlete data of Jing Yu *speedskatingnews*. Viitattu 3.4.2018. (saksaksi)
Gergebilin piiri Dagestanin kartalla.
**Gergebilin piiri** (ven. Гергебильский район, *Gergebilski raion*, avaariksi Хьаргаби район, *Hargabi raion*) on kunnallinen itsehallintoalue Dagestanissa Venäjällä. Vuonna 1944 perustetun piirin pinta-ala on 370 neliökilometriä. Asukkaita on 19 100 henkeä (vuonna 2009).

Gergebilin piiri sijaitsee Dagestanin keskiosan vuoristoseudulla. Pohjoisessa se rajoittuu Untsukulin, idässä Levašin, etelässä Gunibin ja lännessä Hunzahin piireihin. Seudun halki virtaavat Karakoisu ja Kazikumuhskoje Koisu -joet.

Piiriin kuuluu 10 maalaiskuntaa: Aimaki, Gergebil, Darada-Murada, Hvartikuni, Kikuni, Kudul, Kurmi, Maali, Mogoh ja Tšalda. Hallinnollinen keskus on Gergebilin kylä. Vuoden 2002 väestönlaskennan mukaan 99,5 % piirin asukkaista on avaareja.

Seudun pääelinkeino on maatalous, joka on erikoistunut karjanhoitoon sekä hedelmien ja viljakasvien viljelyyn. Piirissä sijaitsee Gergebilin vesivoimalaitos.

Piirissä toimii 15 koulua, taidekoulu, kulttuuri- ja vapaa-ajankeskuksia sekä kirjastolaitos. Paikallislehtenä ilmestyy avaarinkielinen *Tserehun* ("Eteenpäin").

Nähtävyyksiin kuuluu Aimakin sola, Uli-kalan linnoitus, šeikki Šarafutdinin kotimuseo ja Gergebilin voimalaitos.

Lähteet
-------

1. ↑  Federalnaja služba gosudarstvennoi statistiki: Tšislennost naselenija Rossijskoi Federatsii po gorodam, posjolkam gorodskogo tipa i raionam na 1 janvarja 2009 g.  2009. Moskva:  Federalnaja služba gosudarstvennoi statistiki (Rosstat).  Arkistoitu 21.10.2011. Viitattu 21.5.2010. (venäjäksi)
2. ↑  Etno-Kavkaz: Naselenije Dagestana *ethno-kavkaz.narod.ru*. Viitattu 1.12.2011. (venäjäksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Gergebilin piirin sivusto (Arkistoitu – Internet Archive) (venäjäksi)
* Gergebilin piiri Dagestanin hallituksen sivustolla (venäjäksi)
* Gergebilin piiri Dagestanin presidentin sivustolla[vanhentunut linkki] (venäjäksi)

Dagestanin piirit ja *kaupunkipiirit*
Agul | 
Ahty | 
Ahvah | 
Akuša | 
Babajurt | 
Bežtan osa-alue | 
Bolith | 
Buinaksk | 
*Buinaksk* | 
*Dagestanskije Ogni* | 
Dahadajev | 
Derbent | 
*Derbent* | 
Dokuzpara | 
Gergebil | 
Gumbet | 
Gunib | 
Hasavjurt | 
*Hasavjurt* |
Hiv | 
Hunzah | 
*Izberbaš* | 
*Južno-Suhokumsk* | 
Kaitag | 
Kajakent | 
Karabudahkent | 
*Kaspijsk* | 
Kazbek | 
Kiziljurt | 
*Kiziljurt* | 
Kizljar | 
*Kizljar* | 
Kul | 
Kumtorkala | 
Kurah | 
Lak | 
Levaši | 
Magaramkent | 
*Mahatškala* | 
Nogai | 
Novolak | 
Rutul | 
Šamil | 
Sergokala | 
Suleiman Stalski | 
Tabasaran | 
Tarumovka | 
Tljarata | 
Tšaroda | 
Tsumada | 
Tsunta | 
Untsukul
Ilsa Stöbe
**Ilse Frieda Gertrud Stöbe** (17. toukokuuta 1911 Berliini - 22. joulukuuta 1942 Berliini) oli saksalainen journalisti ja kansallissosialismin vastustaja.  

Stöben varhaisimmista vaiheista ei tiedetä kovinkaan paljoa. Hänen vanhempansa olivat työväenluokkaisia ja hänellä oli velipuoli, Kurt Müller. Stöbe oli opiskellut konekirjoittajaksi ja työskenteli Rudolf Mossen kustantamossa.  Vuonna 1929 hän liittyi Saksan kommunistisen puolueen jäseneksi. *Berliner Tageblatt*-lehden päätoimittaja vakuuttui Stöben kyvykkyydestä ja kannusti häntä ryhtymään journalistiksi. 

Vuoden 1930 paikkeilla Stöbe ryhtyi välittämään tietoja Neuvostoliiton armeijan tiedustelulle. Hän pääsi töihin Varsovaan, missä teki töitä muun muassa sveitsiläiselle sanomalehdelle aina vuoden 1939 syksyyn saakka. Varsovassa hän tapasi diplomaatti Rudolf von Schelihan, jonka kanssa hänellä oli tiivis suhde. Palattuaan Berliiniin hän pääsi töihin ulkoministeriöön. 

Berliinissä Stöbe tapasi journalisti Carl Helfrichin jonka kanssa asui yhdessä. Hän työskenteli hetken Ligner- nimiselle yritykselle Dresdenissä ja pääsi tekemään työmatkoja Prahaan ja Bratislavaan. Pian hän pääsi takaisin töihin ulkoministeriöön. Keväällä 1941 Stöbe yritti turhaan varoittaa Neuvostoliiton viranomaisia tulevasta hyökkäyksestä. Hän jäi toiminnastaan kiinni ja teloitettiin. 

Stöben jäätyä kiinni myös hänen äitinsä pidätettiin. Hänet lähettiin Ravensbrückin keskitysleiriin ja surmattiin siellä. Hänen veljensä onnistui ensiksi paeta, mutta hänetkin saatiin myöhemmin kiinni ja hänet surmattiin.

Viitteet
--------

1. ↑
2. ↑
3. ↑
4. 1 2 3
5. ↑


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Päivää, herra Kivi** on Timo Linnasalon ohjaama suomalainen tragikomedia vuodelta 1984. Elokuva seuraa pikkupaikkakunnan kirjastoapulaisen Helinän (Kristiina Elstelä) elämää kesänä, jolloin hän harjoittaa paikallista teatteriseuruetta esittämään Aleksis Kiven näytelmää *Yö ja päivä* ja rakastuu taas nuoruuden ihastukseensa, hiljaiseen nuohoojamieheen (Markku Huhtamo), joka on paitsi harrastajakirjoittaja, myös naimisissa.

Elokuva tehtiin Aleksis Kiven syntymän 150-vuotisjuhlan innoittamana. Linnasalon ohella elokuvan toisena käsikirjoittajana toimi Ilpo Tuomarila.

Rooleissa
---------

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
|  Kristiina Elstelä  | … |  kirjastoapulainen Helinä Walén
  |
|  Markku Huhtamo  | … |  nuohooja Leo Virta
  |
|  Ragni Grönholm  | … |  "sisar"
  |
|  Antti Litja  | … |  ylilääkäri Manninen
  |
|  Kirsti Otsamo  | … |  Liisa, Leon vaimo
  |
|  Hanna Tarvainen  | … |  Elina, Leon tytär
  |
|  Antti Aro  | … |  kahvilan isäntä
  |
|  Sirkku Grahn  | … |  kirjastonhoitaja
  |
|  Pirjo Leppänen  | … |  terapeutti
  |
|  Pertti Sveholm  | … |  kansanopiston rehtori  |

Vastaanotto
-----------

*Päivää, herra Kivi* sai teatterikierroksellaan runsaat 2 500 katsojaa. Vuoden 1988 televisioesitys keräsi 79 000 katsojaa.

Teatteriensi-illan aikaiset kritiikit elokuvasta olivat varsin myönteisiä. Aamulehden Erkka Lehtola piti elokuvaa helpommin avautuvana kuin Linnasalon edellistä teosta, Dostojevski-sovitusta *Aikalainen*. Tapani Maskula taas piti elokuvaa katsojan kannalta hankalana ymmärtää, koska ohjaaja ei juuri selittele toden ja fantasian rajoja tai motivoi käytettyjen näkökulmien vaihteluita. Useimmat kriitikot arvostivat erityisesti Kristiina Elstelän luovaa hulluutta ylistävää roolityötä.

Viitasaaren elokuvaviikolla 1985 Timo Linnasalo sai elokuvasta Humanismin käsi -palkinnon.

Lähteet
-------

1. ↑  Päivää, herra Kivi, DVD-opas. Viitattu 30.6.2014.
2. 1 2 3 4  *Päivää, herra Kivi* Elonetissä.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * n
* k
* m
Timo Linnasalo |
| --- |
|  |
| Pitkät elokuvat (ohjaus) | 

|  |  |
| --- | --- |
| 1970-luku | 
* Vartioitu kylä 1944 (1978)

 |
|  |
| 1980-luku | 
* Aurinkotuuli (1976)
* Aikalainen (1984)
* Päivää, herra Kivi (1984)

 |
|  |
| 1990-luku | 
* Viiva vinita – tavallisen ihmisen museo (1991)
* Eros ja Psykhe (1998)

 |

 |

 |
**Rachel Skarsten** (s. 23. huhtikuuta 1985 Toronto) on kanadalainen näyttelijä, joka tunnetaan rooleistaan televisiosarjoissa *Batmanin tytär* (2002–2003), *Lost Girl* (2013–2015) ja *Valtiatar* (2015–2017). Vuonna 2015 hän esiintyi elokuvassa *Fifty Shades of Grey*.

Skarsten esiintyi televisiossa ensimmäisen kerran yhdeksänvuotiaana – laulaessaan äkisti syöpään kuolleen isänsä hautajaisissa. Eräs näyttelijäagentti huomasi Skarstenin esiintymisen ja ehdotti tälle näyttelemistä. Pian Skarsten sai ensimmäisen roolinsa Honeycombs-mainoksesta. Hänen varhaisia roolejaan olivat muun muassa esiintymiset televisiosarjassa *Little Men* ja elokuvassa *Virginia's Run*. 17-vuotiaana hänet valittiin näyttelemään Mustaa Kanarialintua sarjakuviin perustuvassa televisiosarjassa *Batmanin tytär*. Los Angelesissa tapahtuneiden kuvausten yhdistäminen koulunkäyntiin Torontossa osoittautui kuitenkin raskaaksi, ja *Batmanin tyttären* päätyttyä yhden tuotantokauden jälkeen Skarsten päätti keskittyä täysipainoisesti yliopisto-opintoihin. Hän opiskeli Queen's Universityssä B.A.-tutkinnon historiasta ja kirjallisuudesta.

Valmistuttuaan yliopistosta Skarsten työskenteli muun muassa myymäläpäällikkönä Abercrombie & Fitchin liikkeessä. Hän ei kuitenkaan ollut erityisen tyytyväinen elämäänsä, ja äitinsä neuvosta hän päätti lopulta palata näyttelemisen pariin. Viiden vuoden poissaolon jälkeen Skarstenin ei ollut yhtä helppo saada rooleja kuin lapsinäyttelijänä, mutta pikkuhiljaa hän sai itselleen suurempia rooleja. Vuonna 2012 hän näytteli independent-elokuvassa *Two Hands to Mouth*, ja samana vuonna hän pääsi televisiosarjoihin *Lost Girl* ja *The L.A. Complex*.

Skarsten näytteli sivuroolissa Christianin avustajaa Andreaa vuonna 2015 ensi-iltansa saaneessa elokuvassa *Fifty Shades of Grey*. Maaliskuussa 2015 Skarsten valittiin Elisabet I:n rooliin televisiosarjassa *Valtiatar*. Hänet esiteltiin toisen tuotantokauden päätösjaksossa.

Lähteet
-------

1. ↑  Rachel Skarsten (Arkistoitu – Internet Archive) Northernstars.ca. Viitattu 3.4.2015. (englanniksi)
2. 1 2  Muster, Judith: The rise of Rachel Skarsten, Hollywood’s next it girl Post City Toronto, 30.8.2012. Viitattu 3.4.2015. (englanniksi)
3. ↑  Goldberg, Lesley: CW's 'Reign' Finds Its Queen Elizabeth in 'Fifty Shades of Grey' Alum *The Hollywood Reporter*.  10.3.2015. Viitattu 15.11.2015. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Rachel Skarstenin viralliset kotisivut (englanniksi)
* Rachel Skarsten Internet Movie Databasessa. (englanniksi)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Synchronkartei
* Elonet

 |

 |
**Rachel Podger** (s. 1968 Englanti) on brittiläinen viulisti.

Podger kävi Steiner-koulua Saksassa ja aloitti siellä varhain viulunsoiton. Englannissa hän opiskeli Guildhall School of Music and Dramassa Pauline Scottin ja David Takenon johdolla. Hän haki ensimmäisenä vuonnaan suorittamaan barokkiviuluopintoja, mutta hänelle kerrottiin, että koulun ainoa barokkiviulu oli jo annettu toiselle opiskelijalle. Podger kuitenkin hankki instrumentin ja sai Micaela Combertilta epävirallista opetusta sen soitossa. Lopulta hän pääsi suorittamaan barokkiviulussa muodollisia opintoja ja suuntautui uralle solistina sekä kamarimuusikkona.

Podger on työskennellyt eri kokoonpanoissa, jotka ovat erikoistuneet historiallisesti autenttiseen esittämiseen. Varhaisella urallaan hän oli mukana perustamassa Florilegiumia vuonna 1991, soitti Palladian Ensemblessä, esiintyi London Baroquen kanssa ja johti vuosina 1997–2002 The English Concertia. Sittemmin hän on usein samanaikaisesti soittanut ja johtanut barokkikokoonpanoja. Hän on tehnyt yhteistyötä muiden muassa Orchestra of the Age of Enlightenmentin, Santa Fe Pro Musican, Musica Angelican, Academy of Ancient Musicin, Robert Levinin, Jordi Savallin ja Masaaki Suzukin kanssa. Vuonna 2007 Podger perusti Johann Sebastian Bachiin ja tämän aikalaisiin erikoistuneen Brecon Baroquen.

Podger aloitti vuonna 2008 toimimisen barokkiviulun professorina Royal Academy of Musicissa. Hän on opettanut myös muissa oppilaitoksissa Isossa-Britanniassa, Saksassa ja Tanskassa. Hän on levyttänyt usein Channel Classics -levymerkille. Hänen levyttämänsä ohjelmisto on koostunut enimmäkseen suosituista barokkiteoksista, mutta hän on levyttänyt myös Wolfgang Amadeus Mozartin musiikkia. Podger on saanut monia palkintoja, kuten useita Diapason d'Oreja. Vuonna 2018 *Gramophone*-lehti valitsi hänet Vuoden taiteilijaksi.

Myös Podgerin veli Julian on luonut musiikkiuran.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  AllMusic: Rachel Podger
2. 1 2 3 4  Channel Classics: Artists: Rachel Podger
3. ↑  Rachel Podger: News: Rachel Podger wins Gramophone's 2018 'Artist of the Year' Award
4. ↑  The Guardian: Rachel Podger: Between baroque and a hard place

Aiheesta muualla
----------------

* Viralliset sivut (englanniksi)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Puola

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* IdRef

 |

 |
| "Tää ilta"Retropop |
| --- |
| Singlen "Tää ilta" kansikuva |
| Singlen tiedot |
|  Albumilta | *Tämän hetken tähden* |
|  Julkaistu | Kesäkuu 2011 (digitaalinen)Elokuu 2011 (promo CD) |
|  Kesto | 03.34 |
|  Levy-yhtiö | Pieni ja ihmeellinen levy-yhtiö |
| Retropopin muut singlet |
| "Aika haavat parantaa"2008 | "Tää ilta"2011 | "Pohjolan prinsessa"2011 |

**Tää ilta** on elektropop-yhtye Retropopin kappale ja ensimmäinen single yhtyeen toiselta studioalbumilta *Tämän hetken tähden*. 

Single julkaistiin ensin digitaalisena kesäkuussa ja sitten promo CD-versiona elokuussa 2011. Single oli samalla ensimmäinen julkaisu yhtyeen omalta Pieni ja ihmeellinen levy-yhtiöltä.

Kappaleet
---------

1. Tää ilta – 03.34

Musiikkivideo
-------------

Kappaleen musiikkivideo on kuvattu 2. elokuuta 2011 Tampereen Hämeenkadulla sekä Hämeenpuistossa. Video julkaistiin YouTubessa vain pari viikkoa kuvausten jälkeen. Yhtye suunnitteli ja ohjasi videon itse ja heillä oli ainoastaan kuvaaja mukana videon teossa.

Kokoonpano
----------

* Saila Ojala — laulu
* Tommi Ojala — syntikat, ohjelmointi
* Mika Ojalehto — rummut
* Olli Räsänen — kitara