recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Carl Natanael Broman** (11. joulukuuta 1887 Kolsva – 27. elokuuta 1966 Tukholma) oli ruotsalainen säveltäjä ja pianisti.

Broman syntyi maanviljelijä Per Johan Bromanin ja Augusta Charlotta Bergströmin perheeseen. Hän opiskeli Tukholman kuninkaallisessa musiikkikorkeakoulussa pianonsoittoa Hilda Thegerströmin ja Lennart Lundbergin johdolla sekä sävellystä Ernst Ellbergin ja Andreas Hallénin johdolla vuosina 1902–1911. Vuosina 1912–1913 Broman suoritti Berliinissä täydentäviä opintoja pianonsoitossa Ignaz Friedmanin ja sävellyksessä Karl Kämpfin johdolla.

Broman työskenteli Radiotjänstin musiikillisena johtajana vuosina 1925–1951. Pianistina hän tulkitsi varsinkin romanttista ohjelmistoa ja aikansa ruotsalaista musiikkia. Broman teki kiertueita Skandinaviassa ja Saksassa. Hän työskenteli usein myös säestäjänä. Vuonna 1924 Broman perusti Charles Barkelin ja Carl Christiansenin kanssa pianotrion. Hänet valittiin Ruotsin kuninkaallisen musiikkiakatemian jäseneksi vuonna 1930. Hän istui Kuninkaallisen musiikkiakatemian hallituksen jäsenenä vuosina 1941–1948 ja kuului myös Tukholman Konserföreningin hallitukseen vuosina 1942–1950.

Broman oli vuodesta 1919 naimisissa Gunhild Maria Lalin-Nilssonin (s. 1896) kanssa. Lalin-Nilsson oli valtiopäiväedustaja Karl August Nilsonin tytär.

Teoksia
-------

* *Fritiof och Ingeborg* (sävelruno, 1912)
* *Kung Lif och Drottning Död* (balladi baritonille ja orkesterille, 1913)
* yksinlauluja
* soolopianokappaleita, kuten *Rokoko* (äänitetty 1928, julkaistu 1938)
* viulusonaatti, d-molli
* pianosonaatti
* Romanssi viululle ja pianolle

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Natanael Broman (1887-1966) Levande musikarv, viitattu 12.2.2024 (ruotsiksi)
2. 1 2 3 4 5  C Natanael Broman Riksarkivet, viitattu 12.2.2024 (ruotsiksi)
3. 1 2 3 4 5  Natanael Broman (1887–1966) Naxos, viitattu 12.2.2024 (englanniksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Yhdysvallat
* Ruotsi

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |

 |
Joki Pohjois-Kivussa
**Kongon sademetsät** ovat matalaa trooppista kosteaa lehtimetsää ja maailman toiseksi suurin trooppinen metsäalue Amazonin sademetsän jälkeen. Sademetsä kattaa alueena yli 2 000 000 neliökilometriä. Se on neljäsosa maailman jäljellä olevasta trooppisesta metsästä. Kongon sademetsät ovat Kamerunin, Gabonin, Kongon tasavallan sekä Kongon demokraattisen tasavallan alueilla. Sademetsässä on yli 10 000 kasvilajia sekä yli 10 000 eläinlajia. Alueella arvioidaan olevan yli neljännes maailman kasvilajeista. Siellä elää useita kädellislajeja, kuten simpansseja, gueretsoja, sekä oliivipaviaaneja.

Suojelu
-------

Metsätalous, öljypalmuplantaasit ja kaivostoiminta tuhoavat ja pirstovat sademetsää. 2000-luvulla alueen vuosittainen metsien menetys oli 0,3 %. Vuosina 2015–2019 Kongon demokraattisen tasavallan metsien hävitysvauhti kaksinkertaistui. Vuonna 2022 Kongon sademetsien metsänhakkuut kasvoivat 5 % .

Lähdeluettelo
-------------

1. ↑  WWF: Congo Basin *worldwildlife.org*. Viitattu 13.2.2024.
2. ↑  Jack Graham: The next Amazon? Congo Basin faces rising deforestation threat *reuters.com*. Viitattu 13.2.2024.
Kaksipäinen jaderulla

  

**Jaderulla** on kauneudenhoitoon käytettävä väline, joka koostuu yleensä jadejalokivestä ja varresta, johon kivi on kiinnitetty. Yhdessä kivi ja varsi muodostavat rullausvälineen, jossa jadekivi pyörii painautuen ihoa vasten, kun rullaa vedetään kasvoja pitkin.

Alkuperä
--------

Rullassa käytettävä jade on erittäin tiivis ja sitkeä korukivi, joka voi koostua kahdesta eri mineraalista: amfiboliryhmään kuuluvasta nefriitistä tai pyrokseeniryhmään kuuluvasta jadeiitista. Myös Suomesta on löydetty jadea.

Historia
--------

Jaderullauksella on pitkä historia kauneudenhoidossa. Se on erityisen suosittua Aasiassa, ja välinettä on käytetty kiinalaisessa ihonhoidossa jo vuosisatojen ajan. 

Kiinassa jadea on käytetty jo neoliittisella kaudella. Ulkonäöltään jade voi olla läpinäkyvää tai läpinäkymätöntä. Sille on tyypillistä vihreä väri, mutta tavataan myös väriä tummanvihreästä valkoiseen tai laventelin ja punertavan eri sävyjä. Hiottu tai muotoiltu jade ei murru helposti, vaan on käytössä kestävä.

Jadekiveen väitetään jalokivenä kuuluvan henkisiä parantavia vaikutuksia, mutta nämä väitteet ovat uskomuslääkinnän piirissä eli vaikutuksille ei ole länsimaisen lääketieteen vahvistusta. Kiinalaisten uskomusten mukaan jaden hyvät ominaisuudet siirtyvät kiveä kädessään pitävään henkilöön. Jaden nimi on peräisin espanjankielisestä sanonnasta *piedra de ijada* eli sivun tai kyljen kivi. Sillä viitataan uskomukseen, jonka mukaan jade parantaa fyysisellä tasolla munuaisvaivoja ja lonkkaongelmia. Jade on myös härän, neitsyen, vaa'an ja kalojen horoskooppikivi.

Käyttö
------

Jaderullaa ovat käyttäneet kauneudenhoidossa muinaiset hallitsijat ja korkeaan yhteiskuntaluokkaan kuuluvat henkilöt Kiinassa jo 1600-luvulla, mutta etenkin viime vuosina sen suosio on räjähtänyt myös USA:ssa ja Euroopassa. Yleensä rullassa on suurempi kivi otsaa, leukaa ja poskia varten sekä pienempi silmien alle ja suun ympärillä käytettäväksi. Jaderullan on tarkoitus stimuloida verenkiertoa ja imusuonistoa.

Lähteet
-------

1. ↑  Jalo- ja korukivet *Kaiva.fi*.
2. ↑  Helppo ja nopea tapa heleyttää ja kirkastaa ihoa: jaderullaus *Virve Vee*.  Arkistoitu 6.8.2018. Viitattu 6.8.2018.
3. 1 2  Kivien voimat *Energiakeskus.com*.  Arkistoitu 6.8.2018. Viitattu 6.8.2018.
4. ↑  Jade *Jalokivitukku.fi*.
5. ↑  We Tried Jade Rollers To Find Out If They’re A Total Waste Of Money *Huffington Post*.
Anton Blomqvist, Eero Järnefeltin vuonna 1904 maalaama postuumi muotokuva.
**Anton Gabriel Blomqvist** (29. tammikuuta 1836 Helsinki – 12. toukokuuta 1904 Janakkala) oli suomalainen metsänhoitaja ja tutkija.

Blomqvistin isä oli professori Alexander Blomqvist ja äiti Christina Charlotta Harring. Hän valmistui ylioppilaaksi 1852, opiskeli luonnontieteitä ja toimi maanmittarina, kunnes valmistui metsänhoitajaksi 1859 Tharandtin metsäakatemiasta Saksista. Samana vuonna hänestä tuli Evon-Vesijaon kruununpuistojen vt. metsänhoitaja ja vuonna 1861 uuden Evon metsäopiston lehtori. Kun opisto oli oppilaiden puuttumisen takia suljettu 1867-1869, Blomqvist teki metsän tuotto- ja kasvututkimuksia, joiden tulokset julkaistiin 1872 teoksessa *Tabeller framställande utvecklingen af jämnåriga och slutna skogsbetsånd af tall, gran oc börk*. Vuonna 1874 hänet nimitettiin opetusohjelmaltaan supistetun Evon metsäopiston johtajaksi, jota tehtävää hän hoiti vuoteen 1903 saakka.

Blomqvist sai kunniatohtorin arvon 1897 ja häntä pidetään "Suomen metsänhoidon isänä". Hän jatkoi virkansa ohella tieteellistä tutkimustyötä, julkaisten tutkimustuloksia vuonna 1877 perustamansa Suomen Metsänhoitoyhdistyksen sarjassa. Tärkeimmät niistä ovat *Finlands trädslag i forstligt hänseende beskriftna. I Tallen. II Granen*. (1881–1883) sekä *Skogshushållningens nationalekonomi och synpunkter i forst politi* (1893).

Blomqvistin puoliso vuodesta 1862 oli Alfhild Sofia Ilmoni (1841–1901). Metsänhoitaja Theodor Johannes Blomqvist (1865–1934) oli heidän poikansa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Ilmari Heikinheimo: *Suomen elämäkerrasto*. Helsinki: Werner Söderström Osakeyhtiö, 1955.  Sivu 73.
2. ↑  Otavan Iso tietosanakirja, Otava 1967, osa 1 p. 1309
3. ↑  "Blomqvist, Theodor Johannes", *Suomen metsänhoitajat. Finlands forstmästare 1851–1931*, s. 54. Mänttä: Suomen Metsänhoitajaliitto, 1931.

Aiheesta muualla
----------------

* Helander, Andus Benjamin 1936. Anton Gabriel Blomqvist ja hänen aikalaisensa. Acta Forestalia Fennica 43:2. Helsinki: Suomen metsätieteellinen seura. 356 s.
* Kotivuori, Yrjö: Anton Gabriel Blomqvist. *Ylioppilasmatrikkeli 1640–1852*. Helsingin yliopiston verkkojulkaisu 2005. Viitattu 3.11.2012.

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Saksa
* Suomi (KANTO)

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Kansallisbiografia
* Uppslagsverket Finland
* Biografiasampo
* Ylioppilasmatrikkeli 1640–1852

 |

 |
**Psykotrooppisia aineita koskeva yleissopimus** on Yhdistyneiden kansakuntien vuonna 1971 laatima kansainvälinen sopimus jonka tarkoituksena on psykoaktiivisten aineiden kuten amfetamiinien, barbituraattien ja psykedeelien kontrollointi. Sopimus tuli voimaan vuonna 1976. 

Sopimus allekirjoitettiin Wienissä 21. helmikuuta 1971. Se määrää tarkat tuonti- ja vientirajoitukset sekä sisältää muita asetuksia, joilla rajoitetaan päihteiden käyttö tutkimuksiin ja lääketieteelliseen käyttöön. Sopimus laadittiin, sillä vuoden 1961 huumausaineyleissopimus ei vielä ollut ehtinyt kieltää useita juuri keksittyjä psykotrooppisia aineita, vaan se koski ainoastaan kannabis-, kokaiini-, ja oopiumijohtoisia päihteitä.

Suomi ratifioi sopimuksen vuonna 1972.

Yleissopimus jakaa aineet neljään luokkaan, joista ensimmäistä koskee tiukimmat rajoitukset ja neljättä väljimmät rajoitukset. Yleissopimus ei määrittele, minkä ominaisuuksien perusteella aineet luokitellaan näihin luokkiin.

Katso myös
----------

* Luettelo Suomessa huumausainelailla valvottavista aineista (sisältää luettelon myös Psykotrooppisia aineita koskevan yleissopimuksen piiriin kuuluvista aineista)

Lähteet
-------

1. 1 2  Asetus psykotrooppisia aineita koskevan yleissopimuksen voimaansaattamisesta. Valtiosopimukset, Finlex.
2. ↑  The UN Drug Control Conventions | Transnational Institute *www.tni.org*. Viitattu 29.4.2023. (englanniksi)
3. ↑  INCB Psychotropics - Green List *www.incb.org*. Viitattu 29.4.2023.

Aiheesta muualla
----------------

* Lisää luettavaa aiheesta **Convention on Psychotropic Substances** on Wikiaineistossa (englanniksi)
* International Drug Control Conventions (Arkistoitu – Internet Archive) United Nations Office on Drugs and Crime.
* Convention on Psychotropic Substances, 1971 (Arkistoitu – Internet Archive) International Narcotics Control Board.
Miehen lapikkaat.
**Paulakengät**, **paulapieksut, pieksut** eli **lapikkaat** ovat perinteiset Suomessa käytössä olleet saappaat. Ne ovat myös monen kansallispuvun osa. Ne valmistetaan parkitusta nahasta. Kengän kärjessä on suora ommeltu sauma. Kanta on pyöristetty, ja reunareikiin on pujotettu taakse solmittava nahkainen kurepaula. Paulakengät sopivat erityisesti talvijalkineiksi.

Pieksut, supikkaat ja lapikkaat ovat aiemmin tarkoittaneet samankaltaista jalkinetta. Ne kaikki kuuluvat pieksukenkä-perheeseen. Pieksuissa on vain yksi pohjanahka, joka muodostaa myös kengän sivut. Pieksu muuttuu lapikkaaksi, kun niihin ommellaan erillinen pohja. Supikkaaksi tai lipokkaaksi nimitetään puolestaan matalia kenkiä.

Yksipohjaisia pieksuja käytettiin laajalti eri yhteiskuntaluokissa 1800-luvulta aina pitkälle 1900-luvulle asti. Pohjattujen lapikkaiden valmistus alkoi 1800-luvun lopulla kenkäteollisuuden synnyn myötä. Samoihin aikoihin hiihtäminen tuli muotiin ja yksikärkinen itäsuomalainen malli sai rinnalleen länsisuomalaisen kaksinokkaisen lapikkaan. Lapikkaita käytettiin laajalti arki- ja juhlakenkänä. Sotien jälkeen pieksut ja lapikkaat menivät pois muodista ja 1960-luvulla ne saavuttivat perinnejalkineen aseman.

Lähteet
-------

1. ↑  saappaat; lapikkaat; miehen pieksut *www.finna.fi*. Viitattu 24.12.2020.
2. 1 2  Monenlaisia kenkiä *Kuopionkorttelimuseo.fi*. Viitattu 24.12.2020.

Aiheesta muualla
----------------

* Sakari Pälsi : Suomalaisen kengän historiaa. Suomalaisen paulakengän alkuperä ja kehitys esihistoriallisten löytöjen valossa, Aamulehti, 10.04.1938, nro 97, s. 21, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
**Äyri** (ruots. *öre* < lat. *aurēus*, kultainen) on alkuaan ollut painomitta ja myöhemmin rahayksikkö Pohjoismaissa. Se on ollut laskuyksikkönä käytössä keskiajalta lähtien, jolloin sen arvo oli ⅛ markkaa. Se jakautui kolmeen aurtoon eli aurtuaan eli äyrityiseen. Kustaa Vaasan ajoista lähtien se jakautui kahteen aurtoon. Äyri jakautui keskiajalla penninkeihin, joita äyriin sisältyi eri suuruinen määrä eri osissa Pohjoismaita. Määrä vaihteli 24:stä 48:aan. Tanskasta ja Norjasta äyri poistui käytöstä 1300-luvulla, kun näissä maissa siirryttiin killinkeihin. Ruotsissa se säilyi käytössä ja sen arvoksi vakiintui 24 penninkiä koko valtakunnassa.

Ruotsissa alettiin 1522 lyödä äyrejä hopearahoiksi. Aluksi äyrin hienopaino oli 1,37 grammaa hopeaa, mutta myöhemmin hopean määrä väheni. Turussa lyötiin äyrejä vuosina 1523–1524. Vuonna 1566 Ruotsissa alettiin lyödä kahden äyrin rahoja. Myöhemmin alettiin tehdä eriarvoisia äyrejä puolesta äyristä 16 äyriin saakka. Kuparia alettiin käyttää rahametallina 1624, jolloin yksi äyri painoi 32,3 grammaa. Kupariäyrin suhde hopeaäyriin oli sellainen, että yksi hopeaäyri vastasi kahta kupariäyriä. Vuonna 1664 niiden suhde oli 1:3. Kuparin arvo alkoi laskea hopeaan verrattuna, jolloin ihmiset tekivät eron hopea- ja kupariäyrien välillä. Tällöin muodostui kaksi rahakantaa. Kaarle XI:n aikana 1661 kuparikanta hyväksyttiin virallisesti ja kolikoissa oli kirjaimet KM (*kopparmynt*, kupariraha). Liikkeeseen lasketuissa hopearahoissa oli kirjaimet SM (*silvermynt*, hopearaha). Käytäntöä jatkettiin vuoden 1776 rahauudistukseen asti. Vuonna 1719 yhtä kupariäyriä alettiin nimittää runstykiksi (ruots. *run(d)stycke*, raha), joka oli ollut hopeaäyrin nimitys 1520-luvulta lähtien. Viimeisen kerran kupariäyrejä valmistettiin 1778.

Äyrin rahoja alettiin lyödä uudelleen vuonna 1855. Vuodesta 1873 lähtien Ruotsissa yksi kruunu vastasi sataa äyriä. Sama suhde otettiin käyttöön Tanskassa 1873 ja Norjassa 1875 Skandinavian rahaunionin myötä.

Ruotsissa äyrit poistettiin maksuvälineinä käytöstä 2010 ja Norjassa 2012. Yhden kruunun kolikosta tuli pienin käypä raha.

Äyrinmaa
--------

Äyri on myös ollut Ruotsissa ja Suomessa keskiajalla ja uuden ajan alussa käytössä verolukuna, joka osoitti maatilan suuruuden. Yksi äyrinmaa (*öresland*) vastasi sellaista tilaa, jonka kylvämiseen tarvittiin yksi tynnyrillinen viljaa. 1500- ja 1600-luvun verotuksessa yksi äyrinmaa vastasi yhden kahdeksasosan vanhan manttaalin kokoista tilaa. Äyrinmaan suhde markanmaahan oli sellainen, että yksi äyrinmaa oli 1/8 markanmaata, joka jakautui kolmeen äyrityisenmaahan. Markanmaasta suoritettiin maaveroa yksi markka ja se vastasi aluksi yhtä vanhaa manttaalia, myöhemmin 1/4 manttaalia.

Katso myös
----------

* veroäyri

Lähteet
-------

* Otavan iso tietosanakirja, Otava 1965
* Uusi tietosanakirja, Tietosanakirja Oy 1966
* Sven E. Lindqvist: Numismaattinen sanakirja, Otava 1996 ISBN 951-1-13928-2
*Tämä artikkeli kertoo sarjakuvahahmosta. Muut merkitykset löytyvät täsmennyssivulta.*

**Katti-Matti** (engl. *Heathcliff*) on George Gatelyn alun perin vuonna 1973 luoma sarjakuvahahmo.

Hahmo
-----

Katti-Matti on kissa, jolla on oranssinvärinen turkki ja mustan värinen nenä. Hän asustaa Jussi-nimisen pojan (alun perin nimeltään Iggy), ja hänen isovanhempiensa luona. Hän pitää eritoten kaloista ja tämän takia hän tekee usein jäyniä kaupungin kalakauppiaalle. Katti-Matti tekee välillä kiusaa muillekin kaupungin kissoille ja koirille, kuten esimerkiksi Sökö-nimiselle koiralle (Spike), jonka kanssa hänellä on usein erimielisyyksiä. Hänellä on Sonja-niminen tyttöystävä, joka on valkoinen pitkäkarvainen tyttökissa, johon Katti-Matti on ihastunut. Katti-Matin isä on tunnettu rikollinen, ja tämän vuoksi hän joutui vankilaan.

Televisiosarjat
---------------

Katti-Matista on tehty kaksi piirrossarjaa: ensimmäinen valmistui vuosina 1980–1982, ja toinen vuosina 1984–1985. Suomessa piirrossarjoja ei ole esitetty televisiossa, mutta ensimmäisen ja toisen piirrossarjan jaksoja on julkaistu VHS-kasetteina sekä DVD:nä suomenkielisellä että englanninkielisellä jälkiäänityksellä. Vuonna 1986 julkaistiin elokuva, joka koostui muutamasta vuoden 1984 sarjassa esitetyistä jaksoista.

Sarjakuvalehti
--------------

Lehtimiehet ja sitten Yhtyneet Kuvalehdet julkaisivat Suomessa vuosina 1986–1991 *Kattimatti*-nimistä sarjakuvalehteä. Lehti sisälsi sarjakuvien lisäksi muun muassa kirjeystäväpalstan ja puuhasivuja. Lehden päätoimittaja oli Minna Salomaa.

Lähteet
-------

1. ↑  George Gately, 72; Created 'Heathcliff' *The New York Times*.  3.10.2001.  (englanniksi)
2. ↑  Romano, Bello (toim.): *Video-opas 95, Yli 8500 elokuvaa, 2000 uutuutta*. WSOY, 1994. ISBN 951-0-19839-0.
3. ↑  Karlsson, Risto: *Kansikuva uusiksi. Kuusikymmentä vuotta elämää ja ihmisiä Yhtyneissä Kuvalehdissä*, s. 385. Yhtyneet Kuvalehdet, 1996. ISBN 951-9435-65-4.
**Tuhat kertaa hyvää yötä** (*Tusen ganger god natt*) on Erik Poppen ohjaama norjalais-irlantilais-ruotsalainen englanninkielinen draamaelokuva vuodelta 2013. Ohjaaja laati myös käsikirjoituksen yhdessä Harald Rosenløw Eegin kanssa. Pääosissa näyttelevät Juliette Binoche, Nikolaj Coster-Waldau, Lauryn Canny ja Adrianna Cramer Curtis.

Juoni
-----

Rebecca on maailman johtavia sotakuvaajia, jonka perhe asettuu poikkiteloin äidin riskialttiin ammattin kanssa tämän toipuessa saamistaan vammoista oltuaan dokumentoimassa itsemurhapommittajanaisen työtä Afganistanissa. Rebeccan on tehtävä mahdoton valinta työnsä ja perheensä välillä.

Elokuvan ohjaaja ja toinen käsikirjoittaja Erik Poppe on itse aiemmin työskennellyt sotakuvaajana.

Vastaanotto
-----------

Kriisialueilla paljon työskennellyt kirjeenvaihtaja Leena Reikko on sanonut elokuvan voivan antaa pinnallisen ja vääristyneenkin kuvan sotajournalistien työstä ja pitää elokuvaa ensisijaisesti ihmissuhdedraamana, jolle päähenkilön työ sotakuvaajana luo kehykset.

*Episodin* Jouni Vikman arvosti sitä, että elokuva ei asetu kenenkään puolelle ja välttää helpon melodraaman karikot, vaikka äidin erikoisen ammatin ulkopuolella perhe on kuvattu kovin hyvinvoivana ja suorastaan idyllisenä. Film-O-Holic.com-elokuvasivustolla Sampo Bergman piti kuvausta upeana mutta kerrontaa säröilevänä ja kikkailevana. Hänestä realistisen ilmaisun keskelle sijoitetuilla surrealistisilla otoilla pyritään ilmentämään päähenkilön mielenmaisemaa, mutta ne tuntuvat kuitenkin häiritsevän irrallisilta.

Lähteet
-------

1. 1 2  *Nordic Film Market 2014*, s. 23. Göteborg International Film Festival, 2014. Kirjanen Internet Archivessa (viitattu 30.7.2023). (englanniksi)
2. 1 2  Unkuri, Maija: Tuhat kertaa hyvää yötä *Koulukino*.  2023. Viitattu 30.7.2023.
3. 1 2  Vikman, Jouni: Tuhat kertaa hyvää yötä, *Episodi* 
30.4.2014. Viitattu 30.7.2023.
4. ↑  Bergman, Sampo: Työ vai perhe *Film-O-Holic.com*.  30.4.2014. Viitattu 30.7.2023.
**Tietotekniikan käyttö** (engl. *computing*) on tietotekniikan käyttöä tavoitteellisen tehtävän suorittamiseen. Käyttö voi sisältää ohjelmiston ja tietokonelaitteiston suunnittelua ja kehitystä useisiin tarkoituksiin. Käyttö sisältää informaation järjestämistä, käsittelyä ja hallintaa. Tietotekniikka käytetään ja kehitetään muun muassa tietokonetekniikassa, ohjelmistotuotannossa, informaatiotekniikassa ja tietojenkäsittelytieteessä.

Etymologia
----------

Ennen vuotta 1935 artimeettista laskentaa tekevään henkilöön viittattiin englanniksi nykyään tietokonetta tarkoittavalla termillä *computer*. Vuosien 1935 ja 1945 välillä termillä viitattiin koneeseen eikä henkilöön. Laskennan ja tietojenkäsittelyn termien kanssa on siten päällekkäisyyttä.

Katso myös
----------

* Tietojenkäsittelytiede
* Tietojärjestelmätiede
* Komputaatio
* Simulointi
* Tieto- ja viestintäteknologia

Lähteet
-------

1. ↑  Margaret Rouse: Computing *techopedia.com*.  19.6.2012. Viitattu 20.2.2024. (englanniksi)
2. ↑  computing *dictionary.cambridge.org*. Viitattu 20.2.2024. (englanniksi)
3. ↑  Computing Careers & Disciplines: A Quick Guide for Prospective Students and Career Advisors (2nd edition, 2020) (ladattava dokumentti) *ceric.ca*. Viitattu 20.2.2024. (englanniksi)
4. ↑  History of Computing *mason.gmu.edu*. Viitattu 20.2.2024. (englanniksi)
**Manolita de Anduaga** (4. elokuuta 1875 Tukholma – 23. maaliskuuta 1968 Rooma) oli ruotsalainen pianisti ja säveltäjä.

Anduaga oli espanjalaisen diplomaatti Frederico José Raymundo de Anduaga y Lunan ja tämän vaimon Hedvig Kristinan (o.s. Thyselius) tytär. Hänen isoisänsä oli Ruotsin pääministerinä toiminut Carl Johan Thyselius. Anduagan isä kuoli Pietarissa 1877 ja äiti meni uusiin naimisiin ruotsalaisen diplomaatin kanssa. Perhe muutti Roomaan tytön ollessa 5-vuotias, mutta Anduaga palasi Ruotsiin vuonna 1890. Hän aloitti musiikin opiskelun jo Roomassa. Tukholmassa hän sai pianonsoiton opetusta Richard Anderssonilta. Anduaga jatkoi opintojaan Berliinissä Teresa Carreñon ja Vianna da Mottan johdolla. Vuonna 1896 hän meni kihloihin sotilas Oskar Strömin kanssa. Vuosina 1898–1906 hän oli naimisissa upseeri Ivar Enoch Forsslingin kanssa. Anduagan toinen aviomies oli italialainen taiteilija Luigi Rosetti (1881–1912), joka teki itsemurhan avioeron oikeuskäsittelyn aikana. Vuonna 1913 alkoi Anduagan kolmas avioliitto. Hän solmi sen italialaisen sellisti Otello Andolfin kanssa. Pariskunta esiintyi yhdessä Ruotsissa ja Italiassa. Anduaga esiintyi myös soolopianistina ja laulajien kanssa. Kolmen avioliittonsa johdosta Anduaga käytti urallaan eri sukunimiä.

Anduaga asui ensimmäisen maailmansodan aikana Andolfin kanssa Ruotsissa, ainakin Falunissa. Vuonna 1921 pariskunta palasi Italiaan. Ruotsissa viettämänään aikana Anduaga ja Andolfi perustivat Italialaisen musiikkikoulun (Scuola italiana di musica) Tukholmaan. Heidän lisäkseen siellä opetti samanaikaisesti Kungliga Hovkapelletin konserttimestarina toiminut Giovanni Turicchia. Anduagan pitämien konserttien joukossa olivat Franz Lisztin syntymän satavuotispäivän juhlakonsertti (1911) ja musiikkihistoriallisten konserttien sarja. Anduaga esiintyi myös dadaistisissa tapahtumissa avantgardistisella ohjelmistolla. Hänen sävellystuotantonsa jäi suppeaksi, mutta siihen kuuluvat muun muassa laulut *Og der gik Dage* ja *Det er er Sommerkvæld som da*.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Manolita de Anduaga (1875−1968) Swedish Musical Heritage, viitattu 14.2.2024 (englanniksi)
**Figen Oy** (entinen **Faba Sika Oy**) on Snellmanin Lihanjalostus Oy:n omistama sikojen keinosiemennykseen erikoistunut yhtiö. Se aloitti toimintansa vuonna 2007, ja sillä on karjuasemat Kauhavan Ylihärmässä ja Tuomikylässä Ilmajoella. Figen Oy tuottaa karjunsiementä suomalaisten porsaantuottajien ja ulkomaisten asiakkaiden käyttöön. 

Matriarkka-karjut periyttävät erityisesti hedelmällisyyttä, Muskeli-karjut hyviä lihasikaominaisuuksia ja Kombi-karjut ovat kombinaatio edellisistä. Kaikista on tarjolla maatiais-, yorkshire- ja risteytysvalikoima. Tällä hetkellä Figenillä on yhteensä 150 tuotannossa olevaa karjua. Suomalaista sika-ainesta on viety elävinä eläiminä tai siemenannoksina Pohjoismaihin, USA:han, kaikkiin läntisen Euroopan maihin sekä Kaukoitään ja Venäjälle.*lähde?* Keinosiemennyskarjujen on täytettävä maa- ja metsätalousministeriön asettamat vaatimukset, jotka perustuvat muun muassa eläintautilakiin, kotieläinjalostuslakiin ja keinosiemennyslakiin.

Figen Oy syntyi, kun Snellman osti Faba Sika Oy:n vuonna 2010. Aiemmin Snellman oli yhtenä osakkaana Faba Sian tytäryhtiössä Suomen Sianjalostus Oy.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6   Vainu.io *search.vainu.io*.
2. ↑  Figen Oy:n kotisivut (Arkistoitu – Internet Archive)
3. ↑  Snellman ostaa Faba Sika Oy:n, Anelma-palvelu, Snellman 1.12.2010. Viitattu 20.11.2015.
4. ↑  Mikä on Faba Sika Oy?, Anelma-palvelu, Snellman. Viitattu 20.11.2015.
Piilukko. Iskuriin kiinnitetyn suippenevan piikiven kärjen alla näkyy sankkipannun reikä, josta piikiven tuliraudasta iskemä kipinä pääsi sankkiruutiin.
**Sankkipannu** on suustaladattavissa tuliaseissa, musketeissa, pistooleissa sekä suustaladattavissa tykeissä piipun peräosan sivuun tai päälle tehty pieni, laakea syvennys. Siihen annosteltu **sankkiruuti** sytytetään lunttu-, ratas- tai piilukon antamalla kipinällä ja sankkiruudin leimahdus sytyttää **sankkireiän** välityksellä panoskammioon mitatun ruutipanoksen, jonka palokaasut työntävät ammuksen liikkeelle.

Periaate
--------

Sankkipannu sijaitsee aseen perässä iskurin ja liipaisimen läheisyydessä. Se täytettiin joko ruutisarvesta lataamisen jälkeen tai paperipatruunasta sen jälkeen, kun suurin osa sisällöstä oli kaadettu piippuun. Sankkipannun idea oli suhteellisen sama kaikissa aseissa, joissa se oli käytössä, mutta sankkiruudin sytytystekniikka vaihteli. Varhaisimmassa suustaladattavassa käsiaseessa, 1400–1500-luvuilla käytössä olleessa muskettityyppisessä hakapyssyssä, ruuti sytytettiin köydenpätkällä eli *luntulla*, jonka kytevä pää työntyi iskurin heilahduksesta tai käsin työntämällä sankkipannuun. Rataslukkoaseissa oli iskurina metallinen pieni ratas ja vastakappaleena rikkikiisun palanen. Liipaisimen painalluksesta ratas pyörähti iskien rikkikiisusta kipinäsuihkun, joka lennähti sankkipannuun sytyttäen sankkiruudin. Rataslukkoaseet olivat suhteellisen kalliita ja piilukko syrjäyttikin tämän asetyypin halvempana ratkaisuna 1600-luvulla. Piilukossa iskurissa oli pieni piikivi joka iskeytyessään metalliseen vastakappaleeseen, tulirautaan, iski kipinän sankkipannuun.

Sankkipannun korvanneet tekniikat
---------------------------------

1800-luvun alussa kehitetyn nallin johdosta sytyttimenä toimi ensi kertaa aseesta erillään oleva osa. Nalli räjähti iskurin osuessa siihen sytyttäen näin sankkiruudin. Nallilukko itse asiassa syrjäytti sankkipannun nallitapilla, josta johti tulikanava suoraan ruutikammioon, ilman että sankkiruutia tarvittiin sytyttimenä, mutta se säilyi ainakin joissain nallikäyttöisiksi modifioiduissa piilukoissa. Sankkipannu oli nykyaikaiseen aseteknologiaan verrattuna kömpelö ratkaisu. Siinä oleva ruuti kastui helposti ja ase oli käyttäjälleen usein vaarallinen mm. ruudin liiallisten määrien takia. Sankkipannu siirtyi pois käytöstä kun nallilukolliset aseet, siis mm. kivääri ja revolveri, korvasivat epätarkat ja kömpelöt, rihlattomat musketit ja pistoolit

Lähteet
-------

* Virtanen, M. 1977. Vanhoja aseita Suomen metsästys- ja riistanhoitomuseon kokoelmista. Painopaikka: Uusimaa Oy, Porvoo. ISBN 951-99138-4-X

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Sankki** Wikimedia Commonsissa
Luis Palau vuonna 2008.
**Luis Palau** (27. marraskuuta 1934 Ingeniero Maschwitz, Argentiina – 11. maaliskuuta 2021 Portland, Yhdysvallat) oli argentiinalaissyntyinen kansainvälisesti tunnettu herätyskristillinen evankelista ja kristinuskon puolustaja. Palau lukeutui Billy Grahamin ohella maailman tunnetuimpiin evankelistoihin ja häntä on kutsuttu *Etelä-Amerikan Billy Grahamiksi*. Palaun ura evankelistana kesti 65 vuotta, minkä aikana hän vierali puhujana 80 maassa. Palau vieraili Suomessa vuonna 1982.

Varhainen elämä
---------------

Palau syntyi vuonna 1934 Ingeniero Maschwitzin pikkukaupungissa lähellä Buenos Airesia. Palau oli seitsenlapsisen perheen ainoa poika. Hänen isänsä perhe oli muuttanut Argentiinaan Espanjasta. Hänen äitinsä oli taustaltaan skotlantilais-ranskalainen. Perhe oli kaksikielinen, kotona puhuttiin espanjaa ja englantia.

Ura pastorina
-------------

Palau ryhtyi 19-vuotiaana Palau juontamaan omaa radio-ohjelmaa. Päivittäisten radio-ohjelmien kautta Palau tavoitti 14 miljoonaa ihmistä yli 20 espanjankielisessä maassa.

Nuorena Palau toimi Billy Grahamin tulkkina. Graham puolestaan auttoi häntä perustamaan oman evankelioimistyötä tukevan organisaation Luis Palau Associationin vuonna 1978. Palau järjesti Suomessa yhteiskristillisen kokoussarjan vuonna 1982.

Palau vieraili Ruotisssa vuosina 1983 ja 1988. Palau toimi myös kolumnistina sanomalehti *Dagenissa*.

Viimeiset vuodet
----------------

Pääosan elämästään Palau asui Yhdysvalloissa. Palau kuoli kotonaan perheensä ympäröimänsä sairastettuaan kolmen vuoden ajan keuhkosyöpää.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Nilsson, Fred: *Parakyrkligt*, s. 71. Om business och bön i Sverige. Verbum, 1988. ISBN 91-526-1539-1. (ruotsiksi)
2. 1 2 3 4 5  Özcan, Freija: Suomessa vuonna 1982 vieraillut evankelista Luis Palau on kuollut *Kotimaa*.  16.3.2021. Viitattu 7.2.2024.
3. ↑  Eero Antturi, Thorleif Johansson, Mary Yrjölä: *Näky raamatullisesta seurakunnasta: Helsingin Saalem-seurakunta 60 vuotta*, s. 29. Somero: Saalem-lähetys ry, 1988. ISBN 951-96116-0-6.
**Matti Tapio Rasila** (s. 7. lokakuuta 1957 Haukipudas) on suomalainen näyttelijä.

Ura
---

Matti Rasilan vanhemmat olivat kuljettaja Toivo Paavali Rasila ja toimistovirkailija Anna-Liisa Rasila. Hän opiskeli Teatterikorkeakoulussa 1979–1983. Vuosina 1983–1985 hän oli kiinnitettynä Lahden kaupunginteatteriin ja 1985–1993 Tampereen Työväen Teatteriin. Sen jälkeen hän on näytellyt Helsingin Kaupunginteatterissa.

Rasilalla on ollut tehtäviä muun muassa näytelmissä *Myrskyluodon Maija* (1991), *Niskavuoren leipä* (1995), *Heinähattu, Vilttitossu ja Rubensin veljekset* (2003), *Lainahöyhenissä* (2011), *Otetaas toiset!* (2014), *Myrskyluodon Maija* (2017), *Rakastunut Shakespeare* (2018) ja *Näytelmä joka menee pieleen* (2022).

Kokoillan elokuvissa Rasila on näytellyt vuodesta 1989. Tuolloin hänellä oli Taukan rooli Mika Kaurismäen draamassa *Paperitähti*. Rasila on näytellyt sivuosia myös elokuvissa *Romanovin kivet* (1993), *Young Love* (2001), *Joensuun Elli* (2004) ja *Lupaus* (2005).

Vuonna 1991 Rasila näytteli Pakarisen roolin Taavi Kassilan ohjaamassa televisiosarjassa *Autovaras*.

Lähteet
-------

* Seppälä, Riitta; Tainio, Ilona (toim.): *Suomen teatterit ja teatterintekijät 1993 - Yhteisö- ja henkilöhakemisto*. Helsinki: Suomen Teatterijärjestöjen Keskusliitto ry, 1993. ISBN 951-31-0236-X.
* Ilona / Tekijähaku / Rasila Matti *ILONA-tietokanta*. Teatterin tiedotuskeskus (TINFO) ja Teatterimuseo. Viitattu 10.10.2023.

### Viitteet

1. 1 2 3  Suomen teatterit ja teatterintekijät 1993, s. 364
2. ↑  Ilona-tietokanta
3. 1 2  Matti Rasila (näyttelijä) Elonetissä.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Elonet

 |

 |
**Ludwig Daser** (n. 1525/6 München – 27. maaliskuuta 1589 Stuttgart) oli saksalainen renessanssiajan säveltäjä. Hän sävelsi alun perin katolista ja myöhemmin luterilaista kirkkomusiikkia.

Daser sai musiikillisen koulutuksensa hovissa Münchenissä. Hänen opettajiinsa kuuluivat todennäköisesti Wolfgang Fynnckl ja Andree Zauner, mahdollisesti myös Ludwig Senfl. Vuonna 1542 Daser aloitti teologian opiskelun Ingolstadtin yliopistossa. Vuonna 1550 hän palasi Münchenin hoviin tenorina ja säveltäjänä. Hän johti Münchenin hovimuusikoita Senflin seuraajana vuodesta 1552, kunnes häntä seurasi vuonna 1563 Orlando di Lasso. Daser on jäänyt huonommin tunnetuksi kuin Senfl ja Lasso, vaikka hänellä oli ratkaiseva vaikutus Münchenin hovin kuoron ammattimaistumiseen Baijerin herttua Albrecht V:n alaisuudessa. Vuonna 1572 Daser lähti Stuttgartiin Württembergin herttua Ludwig III:n hovin muusikoiden johtajaksi. Hän toimi tässä tehtävässä kuolemaansa saakka. Stuttgartissa Daser alkoi säveltää musiikkia luterilaisen kirkon käyttöön.

Daserin tuotantoon kuuluu 22 messua, 26 motettia, 33 saksankielistä koraalisovitusta, kaksi Magnificatia, passio ja lukuisia urkuteoksia. Huelgas Ensemblen vuonna 2023 tekemä levytys Daserin teoksista sai *Gramophone*-lehden vanhan musiikin palkinnon. Samana vuonna hänen teoksiaan levytti Cinquecento.

Lähteet
-------

1. 1 2  Ludwig Daser Oxford Reference, viitattu 7.2.2024 (englanniksi)
2. 1 2 3  Ludwig Daser 500 Jahre Orchesterjubiläum, viitattu 7.2.2024 (englanniksi)
3. 1 2 3 4 5 6 7  Ludwig Daser DE Cinquecento, viitattu 7.2.2024 (englanniksi)
4. ↑  Fabrice Fitch, DASER Missa Pater Noster & Other Works Gramophone, viitattu 7.2.2024 (englanniksi)
**Rautahermoisia ruutiukkoja** (*Great Guns*) on 
yhdysvaltalainen Monty Banksin ohjaama komediaelokuva vuodelta 1941. Ohukainen ja Paksukainen hölmöilevät siinä Yhdysvaltain armeijassa.

Filmin käsikirjoittaja Lou Breslow aikoi muuttaa koomikkoparin hahmoja. Heidän piti kyllä olla maineensa mukaisesti tunnistettavia, mutta ei lapsellisia tai mielettömiä. Tämä johti melko latteisiin kohtauksiin ja juonenkulkuun. Koomikkopari ei myöskään saanut tukea vakiintuneesta näyttelijäryhmästään: Jimmy Finlayson, Mae Busch tai Billy Gilbert eivät ole mukana. Silti elokuva oli myyntimenestys. Mainoslauseissa intoiltiin muun muassa, että "Suosikkihölmönne pöläyttävät masennuksenne tiehensä". Tarkoituksena oli ennen kaikkea innostaa nuoria miehiä ilmoittautumaan armeijan riveihin.

Juoni
-----

**Varoitus:  Seuraava kirjoitus paljastaa yksityiskohtia juonesta.**
Ohukaisen ja Paksukaisen työnantaja Daniel Forrester saa kutsun armeijaan, eivätkä he sulata sitä, että hän lähtee yksin. Niinpä he värväytyvät hänen mukaansa. Alokkaille pystytetään rodeo, ja kersantti Hippon pudotessa hevosen satulasta Stan ja Ollie nauravat hänelle. Kersantti passittaa heidät kävelylle hevosten kanssa. Tarkastuksessa Ollie nolaa itsensä täydellisesti. Kersantti Hippo ja Daniel ihastuvat molemmat Ginger-nimiseen naiseen. Kun Stan ja Ollie saavat vihiä siitä, he menevät Gingerin kotiin porhoiksi pukeutuneina aikeissaan saada Ginger hylkäämään Daniel. He kuitenkin epäonnistuvat siinä, ja pyytävät kersanttia avukseen. Hän passittaa Danin häkkiin, jolloin alkaa samaan aikaan harjoitussota. Stan ja Ollie yrittävät löytää vastakkaisten sillan, mutta päätyvät heidän vangeiksi. Daniel karkaa vankilasta ja etsii Stanin ja Ollien Stanin lemmikkilinnun avulla, jonka seurauksena heidän puolensa voittaa. Lopuksi Stan ja Ollie päätyvät armeijan siivouspalveluun.

**Juonipaljastukset päättyvät tähän.**

Näyttelijät
-----------

* Stan Laurel – Stan
* Oliver Hardy – Ollie
* Sheila Ryan – Ginger Hammond
* Dick Nelson – Dan Forrester
* Edmund MacDonald – kersantti Hippo
* Charles Trowbridge – eversti Ridley
* Ludwig Stössel – tohtori Schickel
* Kane Richmond – kapteeni Baker
* Mae Marsh – Aunt Martha
* Ethel Griffies – Agatha-täti
* Paul Harvey – kenraali Taylor
* Charles Arnt – lääkäri
* Pierre Watkin – eversti Wayburn
* Russell Hicks – kenraali Burns
* Irving Bacon – postinkantaja

Lähteet
-------

1. 1 2  Simon Louvish: *Ohukainen ja Paksukainen : elämä ja elokuvat*, s. 405–409, 490. Alkuteos: Stan and Ollie The Roots of Comedy. Suomentanut Tarmo Haarala. Jyväskylä: Art House, 2005. ISBN 951-884-398-8.


Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Great Guns
Kauppaneuvos Christian Trapp. Kuvaaja Johan Jakob Reinberg
**Kristian (Christian) Trapp** (1. heinäkuuta 1793 Turku – 16. maaliskuuta 1860 Turku) oli suomalainen kauppias, yrittäjä, yritysjohtaja ja laivanvarustaja, joka sai kauppaneuvoksen arvonimen.

Trappin vanhemmat olivat samanniminen kauppaneuvos Kristian Trapp ja Anna Sofia Lundgren ja puolisot 1833–1834 Johanna Hindén ja vuodesta 1835 Gustava Åkerberg. Carl Wilhelm Trapp ja Robert Trapp, aateloituna *von Trapp*, olivat Kristian Trappin veljiä. Trapp oli kauppa-apulainen ja kirjanpitäjä isänsä kauppayhtymän palveluksessa Turussa ja porvarinoikeudet Turussa 1818 saatuaan siellä kauppias, samoin kuin laivanvarustaja, kiinteistöjen omistaja, Turun vanhan laivaveistämön osakas ja johtaja 1835–1838 ja kauppayhtymä Chr. Trapp & Co:n johtaja vuodesta 1841. Hän oli myös Turun kaupunginvanhin ja toimi Suomen Pankin tilintarkastajana 1859. Trapp oli Turun kauppaseuran perustajia ja seuran johtokunnan jäsen vuodesta 1859. Hän kuului myös Turun takausyhdistyksen johtokuntaan, oli Turun lukuyhdistyksen rahastonhoitaja ja toimi Lyypekin konsulina Turussa vuodesta 1848. Kauppaneuvoksen arvonimen Trapp sai 1859.

Lähteet
-------

1. 1 2  Christian Trapp *Biografiasampo*. Viitattu 8.7.2022.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Talousvaikuttajat
* Biografiasampo

 |

 |
**Boris Ivanovitš Tištšenko** (ven. Бори́с Ива́нович Ти́щенко; 23. maaliskuuta 1939 Leningrad – 9. joulukuuta 2010) oli venäläinen säveltäjä.

Tištšenko soitti lapsesta saakka pianoa. Sävellysopetusta hän sai ensin Galina Ustvolskajalta, Leningradin konservatoriossa (1957–1962) muiden muassa Vadim Salmanovilta ja lopulta kolmen vuoden ajan Dmitri Šostakovitšilta. Tištšenkon välit Šostakovitšiin muodostuivat läheisiksi, ja hän oli tämän suojatti. Opintojensa jälkeen Tištšenko liittyi Leningradin konservatorion henkilökuntaan. Šostakovitšin lisäksi hänen musiikkiinsa vaikutti nuorempi säveltäjien sukupolvi, jota edustivat Alfred Schnittke, Edison Denisov, Sofija Gubaidulina, Arvo Pärt, Valentin Silvestrov ja Leonid Hrabovski. Tištšenko esimerkiksi omaksui epätavallisia soitinyhdistelmiä ja teosrakenteita. Tästä esimerkkeinä ovat ensimmäinen (1963) ja toinen (1969) konsertto sellolle. Ensimmäisen hän sävelsi Mstislav Rostropovitšia varten. Teoksen vaatima orkesteri sisältää 17 puupuhallinsoitinta, lyömäsoittimet ja harmonin. Toisessa konsertossa orkesteri muodostuu 48 sellosta, kahdestatoista kontrabassosta ja lyömäsoittimista.

Tištšenko sävelsi seitsemän numeroitua sinfoniaa vuosina 1961–1994. Tuotantoon kuuluu myös useita numeroimattomia sinfonioita, ja vuosina 1998–2005 säveltäjä laati viiden kuorosinfonian sarjan Dante Alighierin innoittamana. Tarkoitus oli alun perin tehdä *Jumalaisesta näytelmästä* baletteja, mutta kunnianhimoiseen hankkeeseen valmista koreografia ei löytynyt, joten säveltäjä tyytyi laatimaan konserttiteokset. Tištšenkon kamari- ja soolosoitinmusiikkituotantoon kuuluu esimerkiksi jousikvartettoja ja pianosonaatteja. Ystävänsä Joseph Brodskyn johdatuksella Tištšenko syventyi Anna Ahmatovan runouden pariin ja laati tämän *Requiem*-runoteoksesta vuonna 1966 valmistuneen teoksen kahdelle lauluäänelle ja orkesterille. Sinfoniassaan *Hronika blokadi* (1984) säveltäjä kuvasi Leningradin piiritystä.

Tištšenko oli kolmesti naimisissa ja sai kolme poikalasta. Hän kuoli syöpään 71-vuotiaana joulukuussa 2010.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Boris Tishchenko obituary The Guardian


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Suomi (KANTO)
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Taiteenala | 
* BRAHMS
* MusicBrainz

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* RISM
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**Juhana Hannu Aunesluoma** (s. 6. heinäkuuta 1967 Helsinki) on suomalainen poliittisen historian professori Helsingin yliopistossa. Hänen tutkimuskohteitaan ovat erityisesti kansainvälinen ja eurooppalainen lähihistoria ja Euroopan turvallisuuden, kaupan ja instituutioiden kehitys toisen maailmansodan jälkeen.

Aunesluoma valmistui ylioppilaaksi Sibelius-lukiosta 1986 ja yhteiskuntatieteiden maisteriksi poliittisesta historiasta Helsingin yliopistosta 1993. Hän väitteli filosofian tohtoriksi historiasta Oxfordin yliopistossa vuonna 1998 väitöskirjalla *Britain, Sweden and the Cold War 1945–1954*.

Aunesluoma on aiemmin toiminut Helsingin yliopistossa muun muassa yliopistonlehtorina ja Eurooppa-tutkimuksen keskuksen tutkimusjohtajana. Vuosina 2015–2017 hän oli vierailevana professorina Minnesotan yliopistossa, missä hän opetti Euroopan historiaa. Ennen nimitystään professoriksi Aunesluoma toimi valtiotieteellisen tiedekunnan varadekaanina vuodesta 2018. Aunesluoma on yksi Historioitsijat ilman rajoja -yhdistyksen perustajajäsenistä.

Keväällä 2022 Aunesluoma valittiin Suomalaisen Tiedeakatemian jäseneksi.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  CV *Juhana Aunesluoman blogi*.  1.3.2018. Viitattu 24.2.2022. (englanniksi)
2. ↑  Juhana Aunesluoma *Tutkimusportaali*. Helsingin yliopisto. Viitattu 24.2.2022.
3. ↑  Helin, John: Juhana Aunesluoma – Yhteiskuntatieteilijä vai Humanisti *Poleemi – Poliittishistoriallinen aikakauslehti*.  2.4.2021. Viitattu 3.3.2022.
4. ↑  Juhana Aunesluoma Historians without Borders. Viitattu 3.3.2022.
5. ↑  Uudet jäsenet Suomalainen Tiedeakatemia. Viitattu 2.8.2022.

Aiheesta muualla
----------------

* Juhana Aunesluoma Twitterissä
**Jan Tratnik** (s. 23. helmikuuta 1990 Ljubljana) on slovenialainen maantiepyöräilijä. Hän aloitti ammattilaisuransa Radenska-joukkueessa 2009–2010, edusti Quick Stepiä 2011, uudelleen Radenskaa 2012, Tirol Cycling Teamia 2013, Amplatz-BMC-joukkuetta 2014–2016, CCC–Sprandi–Polkowiceä 2017–2018, Bahrain-Merida / Bahrain-McLaren / Team Bahrain Victorious -tallia 2019–2022 ja on vuodesta 2023 kilpaillut Team Jumbo-Visma / Team Visma–Lease a Bike -tallissa.

Tratnik voitti maantieajon alle 23-vuotiaiden Euroopan-mestaruuden 2012 sekä Tour de Romandien prologin 2019. Hän voitti 16. etapin Italian ympäriajossa 2020. Hän on voittanut Slovenian-mestaruuden maantieajossa 2016 sekä aika-ajossa 2015, 2021 ja 2022.

Saavutuksia
-----------

Lähteet: Pro Cycling Stats, Cycling Archives

2010
Gran Premio della Liberazione, voitto
2012
EM-kilpailut, alle 23-v. maantieajossa kultaa
2015
Aika-ajon Slovenian-mestaruus
Itävallan ympäriajo, pistekilpailun voitto
Unkarin ympäriajo, pistekilpailun ja 5. etapin voitto
East Bohemia Tour, kokonaiskilpailun ja 2. etapin voitto
2016
Istrian Spring Trophy, pistekilpailun voitto
Slovakian ympäriajo, 5. etapin voitto
Slovenian ympäriajo, mäkikirikilpailun voitto
Maantieajon Slovenian-mestaruus
East Bohemia Tour, kokonais- ja pistekilpailun sekä 2. etapin voitto
2017
Slovakian ympäriajo, kokonais- ja pistekilpailun sekä prologin voitto
MM-kilpailut, aika-ajossa kymmenes
2018
Settimana Internazionale Coppi e Bartali, 4. etapin (aika-ajo) voitto
Volta Limburg Classic, voitto
CCC Tour - Grody Piastowskie, 1. etapin (aika-ajo) voitto
Luxemburgin ympäriajo, kokonaiskilpailussa toinen
Aika-ajon Slovenian-mestaruus
2019
Tour de Romandie, prologin voitto
Ranskan ympäriajo, 9. etapilla kolmas
2020
EM-kilpailut, aika-ajossa kuudes
Italian ympäriajo, 16. etapin voitto
2021
Italian ympäriajo, 14. etapilla toinen
Aika-ajon Slovenian-mestaruus
Espanjan ympäriajo, 1. etapilla (aika-ajo) kolmas
MM-kilpailut, aika-ajossa 15:s
2022
Aika-ajon Slovenian-mestaruus
MM-kilpailut, maantieajossa 12:s
2024
Volta ao Algarve, kokonaiskilpailussa kolmas

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Jan Tratnik *procyclingstats.com*. Viitattu 18.2.2024. (englanniksi)
2. 1 2 3  Jan Tratnik *cyclingarchives.com*. Viitattu 1.1.2024. (englanniksi)

¨
**Kuutinvuoren kalliomaalaus** sijaitsee Saimaalla Lietveden Koskenselän länsirannalla Kuutinvuoressa Puumalassa Etelä-Savossa. Maalauksen löysi Reino Parkkinen jo vuonna 1945, mutta ilmoitti siitä vasta vuonna 2005. Se ajoitetaan väljästi kivikauteen.

Kallio ja sen sijainti
----------------------

Saimaan Koskenselkä sijaitsee Puumalan niemen länsipuolella. Koskenselästä erkanee länteen Miettulanlahti, jonka länsirannalla Kuutinvuori sijaitsee. Kuutinvuoren ranta putoaa veteen osittain jyrkänteenä, jota jääkauden jäätiköt ovat hionneet. Hiotun pinnan alla on taimia kasvava vino terassi.

Maalauksen näkee vain vedestä veneellä tai järven jäällä seisten. Kallio erottuu kaukaa katsoen Puumalan ja Anttolan väliseltä maantieltä Miettulanlahden ylittävältä penkereeltä.

Maalauskalliolta pohjoiseen sijaitsee toinen pystykallio. Siihen on hakttu ainakin kaksi nimeä "Voima" ja "Rapid". Ne ovat olleet Gustaf Cederberg & Co:n hinaajia.

Maalaus
-------

Terassin yläoulella on löytynyt maalauksia kahdelta eri korkeudelta. Alemmat jäljet ovat väriltään kellertäviä ja niistä voi erottaa kirjaimia. Ylempää, noin 6,5−7 metriä järven vedenpinnan yläpuolella, löytyvät esihistorialliset maalaukset. Ne ovat melko kuluneita ja sään haalistamia. Tunnistettu maalausalue on kooltaan 50×70 senttimetriä suuri. Alue rajoittu alhaalta kalliossa olevaan poikittaiseen halkeamaan.

Maalausalueen alaosasta erottuu kuvioita paremmin. Selvemmin erottuu kaksi ihmishahmoa, jotka on maalattu tikku-ukkomaisesti sormenpaksuisella vedoilla. Niidenkin jäljet ovat heikkoja. Eräät ovat havainneet kolmannen kuvion olevan hirvieläimen tai pitkänomiasesti maalatun kalan. Maalauksen yläosa on pahoin puuroutunut, eikä sieltä erotu kuvioita.

Maalauksen alla olevan vinon terassin korkeus jää 3,3 metriä maalauksen alapuolella, joten maalausta ei ole voitu tehdä terassilta käsin. Tällöin ainoa järkevä vaihtoehto on maalata veneessä istuen tai järven jäällä seisoen. Tämä mahdollistaisi maalauksen ajoittamisen muinaisen Saimaan vedenpinnan korkeuden mukaan.

Lähteet
-------

* Kivikäs, Pekka: *Kallio, maisema ja kalliomaalaus*. Jyväskylä: Minerva, 2005. ISBN 952-5478-61-0.
* Lahelma, Antti: *A Touch of Red: Archaeological And Ethnographic Approaches To Interpreting Finnish Rock Paintings*. väitöskirja julkaistu sarjassa Iskos 15. Vaasa: The Finnish Antiquarian Society, 2008. Teoksen verkkoversio. (englanniksi)
* Muinaistaideyhdistys: Kuutinvuori (Arkistoitu – Internet Archive)
* Luukkonen, Ismo: Kuutinvuori
* Muinaisjäännösrekisteri: Kuutinvuoren kalliomaalaus *Kulttuuriympäristön palveluikkuna kyppi.fi*.  1.6.2006. Museovirasto. Viitattu 21.3.2014.

### Viitteet

1. 1 2 3 4 5 6  Museovirasto: Kuutinvuori
2. ↑  Kivikäs, Pekka: Kallio, maisema ja kalliomaalaus, 2005, s. 96
3. ↑  Muinaistaideyhdistys: Kuutinvuori
4. 1 2 3 4 5  Lahelma, Antti: A Touch of Red, 2008, s.252, Liite III
5. 1 2 3  Luukkonen, Ismo: Kuutinvuori
**Louhisaaren kalliomaalaus** sijaitsee Pyhäjärven Louhisaaressa Parikkalassa Etelä-Karjalassa Venäjän vastaisen rajan lähellä sen rajavyöhykkeellä. Maalaus on kivikautinen ja sen löysi Olavi Ahokas vuonna 1988.

Kallio ja sen sijainti
----------------------

Maalaus sijaitsee Suitsansaaren itäpuolella olevan Louhisaaren länsirannalla sen ruhjeisen kallioseinämän eteläpäässä. Valtakunnan rajalle on 2 kilometriä matkaa. Maalauksen alin kohta on nykyään 1,8 metriä vedenpinnan yläpuolella, mutta 1800-luvulla vedenpinta oli noin 1,5 metriä ylempänä. Tämä näkyy edelleen kalliossa vaaleana vaakasuuntaisena kulumana. Esihistoriallisella ajalla järven pinta on kuitenkin ollut nykyistäkin alempana. Maalauskallion pinta katsoo lounaaseen.

Maalaus
-------

Maalausalueella on punaväriä paikoin 4 metriä leveällä alueella, mutta selviä kuvioita erottuu vaivoin muutamasta kohdasta. Oikealla oleva suurin kuvio on melko epäselvä ja sillä on verkkomainen rakenne, joka on mitoiltaan 90×30 senttimetriä. Ihmissilmin katsoen vaikuttaa siltä, että verkkokuvio onkin 7−8 hirveä, jotka "seisovat toistensa päällä" eli ne on maalattu allekkain. Edelleen, valokuvan punaväriä digitaalisesti vahvistamalla näyttää siltä, kun hirviä onkin kaksi turvat vastakkain ja näitä monta päällekkäin.

Hirvistä oikealle on heikosti säilynyt koukkupolvinen ihminen ja aivan oikeassa reunassa on kämmenpainauma. Äärimmäisenä vasemmalla erottuu kaksi erillistä eläinkuviota, jotka katsovat toisiaan.

Lähteet
-------

* Kivikäs, Pekka: *Kallio, maisema ja kalliomaalaus*. Jyväskylä: Minerva, 2005. ISBN 952-5478-61-0.
* Lahelma, Antti: *A Touch of Red: Archaeological And Ethnographic Approaches To Interpreting Finnish Rock Paintings*. väitöskirja julkaistu sarjassa Iskos 15. Vaasa: The Finnish Antiquarian Society, 2008. Teoksen verkkoversio. (englanniksi)
* Muinaistaideyhdistys: Louhisaari (Arkistoitu – Internet Archive)
* Luukkonen, Ismo: Louhisaari
* Muinaisjäännösrekisteri: Louhisaaren kalliomaalaus *Kulttuuriympäristön palveluikkuna kyppi.fi*.  19.9.2008. Museovirasto. Viitattu 4.12.2013.

### Viitteet

1. ↑  Muinaistaideyhdistys: Louhisaari
2. 1 2 3  Museovirasto: Louhisaari
3. ↑  Lahelma, Antti: A Touch of Red, 2008, s.250, Liite III
4. 1 2 3  Kivikäs, Pekka: Kallio, maisema ja kalliomaalaus, 2005, s.126-127
5. 1 2  Luukkonen, Ismo: Louhisaari