recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Raitasaha-ahven** (*Serranus scriba*) on meriahventen heimoon ja saha-ahventen alaheimoon kuuluva subtrooppinen merikala. Sitä tavataan Atlantin valtameren itäosassa, Välimeressä ja Mustassameressä. Raitasaha-ahvenen vanha nimi oli harlekiiniahven, mutta tätä nimeä käytetään nykyään *Serranus tigrinus* -lajista.

Koko ja ulkonäkö
----------------

Raitasaha-ahven kasvaa 28 senttimetrin pituiseksi, ja sillä on paksu ruumis, iso pää ja todella suuri suu ruumiin kokoon verrattuna. Raitasaha-ahvenen kidassa on terävät hampaat. Kala on punaoranssin värinen tummine siniharmaine pystyraitoineen. Raidat ovat leveämpiä ja tummempia pyrstön leveisyydessä. Pyrstöevä on tummankeltaisenoranssi, ja selkäevät ovat keltaisia oransseine viivoineen ja pisteineen. Vatsa- ja rintaevät ovat tavallisesti yksivärisen vaaleankeltaisia. Päässä on monia punaruskeita viivoja, jotka muistuttavat arabialaisia kirjaimia (mistä tieteellinen nimikin kertoo). Takaruumiin molemmilla puolilla on iso kirkkaansininen alue.

Elinympäristö ja ravinto
------------------------

Raitasaha-ahven viettää paljon aikaa kallioisissa luolissa, yleensä yksin tai pienissä ryhmissä. Kala tulee ulos ravinnon perässä ja syö erilaisia äyriäisiä, kaloja ja matoja.

Lisääntyminen
-------------

Piirros raitasaha-ahvenesta ("The natural history of fishes of the perch family" - The Naturalist's Library, 1835)
Raitasaha-ahvenet ovat kaksineuvoisia ja voivat hedelmöittää itsensä. Kuteminen on kausittaista ja kuun vaiheiden ohjaamaa.

Käyttö
------

Raitasaha-ahvenella on vain vähäinen taloudellinen merkitys, mutta sen liha on muiden sukunsa kalojen tapaan maukasta. Se on yksi ranskalaisen bouillabaisse-kalakeiton tavallisista aineksista.

Loiset
------

Kuten useimmilla kalalajeilla, myös raitasaha-ahvenella on sekä sisäisiä että ulkoisia loisia.

Lähteet
-------

1. ↑  Smith-Vaniz, W.F.: *Serranus scriba* *IUCN Red List of Threatened Species. Version 2020-1*.  2015. International Union for Conservation of Nature, IUCN, Iucnredlist.org. Viitattu 30.6.2020. (englanniksi)
2. ↑
3. ↑

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia raitasaha-ahvenesta (Arkistoitu – Internet Archive) Sealife-kokoelmassa.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Taksonitunnisteet | 
* Wikidata: Q2020774
* Wikispecies: Serranus scriba
* ADW: Serranus\_scriba
* BOLD: 86827
* CoL: 6YL63
* EoL: 215470
* FishBase: 1761
* GBIF: 2388714
* iNaturalist: 118674
* IRMNG: 10570447
* ITIS: 167862
* IUCN: 198713
* NatureServe: 2.932722
* NCBI: 349661
* Plazi: 1B1F9273-9D62-4B21-44C4-ACE3D1924886
* WoRMS: 127043

 |

 |

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Painted comber
Johann Fust
**Johannes Fust** tai **Johann Fust** (n. 1400 Mainz – 30. lokakuuta 1466 Pariisi) oli saksalainen kirjanpainaja ja kultaseppä sekä kirjapainotaidon keksijän Johannes Gutenbergin rahoittaja. Fust ja hänen vävynsä Peter Schöffer perustivat ensimmäisen taloudellisesti kannattavan kirjapainon.

Fust oli menestynyt kultaseppä ja lainasi vuonna 1450 Gutenbergille 800 guldenia painokoneen ja irtokirjakkeiden kehitystä varten. Kahden vuoden päästä Fust lainasi toiset 800 guldenia. Fust ja Gutenberg kuitenkin riitaantuivat vuonna 1455, juuri ennen kuin Gutenberg oli saamassa ensimmäistä painettua 42-rivistä Raamattua valmiiksi. Fust syytti Gutenbergia siitä, ettei tämä ollut maksanut velan korkoja sekä siitä, että tämä oli käyttänyt rahat muihin tarkoituksiin kuin mitä oli sovittu. Gutenberg puolestaan ilmoitti, ettei velalle ollut sovittu korkoa. Mainzissa samana vuonna käydyn oikeudenkäynnin perusteella Gutenberg tuomittiin maksamaan Fustille velat korkoineen. Koska Gutenberg oli varaton, siirtyi lainan takuuna ollut Gutenbergin perustama kirjapaino kaikkine laitteineen ja kirjakkeineen Fustin omistukseen. Fustilla ei ollut kokemusta kirjojen painamisesta, ja kirjapainon hoitajaksi ja yhtiökumppaniksi tuli Schöffer, joka oli ollut Fustin todistaja oikeudenkäynnissä. Fustin ja Schöfferin yritys julkaisi 42-rivisen raamatun vuonna 1456. Kirjapaino painoi useita merkittäviä kirjoja. Huomattavin niistä oli vuonna 1457 julkaistu Mainzin psalttari, jossa oli kaksiväriset alkukirjaimet.

Lähteet
-------

* Gardberg, Lars-Eric: Savitauluista laseriin – Kirjapainotaidon historia. Avain, 2011. ISBN 978-951-692-852-7

### Viitteet

1. 1 2 3  Johann Fust *Encyclopædia Britannica*. Encyclopædia Britannica, inc. Viitattu 27.10.2019. (englanniksi)
2. ↑  Facta2001, WSOY 1982, 5. osa, palsta 31
3. ↑  Gardberg 2011, s. 45 ja 69


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Espanja
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Kreikka
* Alankomaat
* Puola
* Portugali
* Vatikaani

 |
|  |
| Taiteenala | 
* ULAN

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
Acoustics Psychoacoustics
**Psykoakustiikka** tutkii kuuloa psykofyysisillä kokeilla. Psykoakustiikassa tutkitaan äänen aiheuttamaa vastetta kuulossa epäsuorasti havainnoimalla eikä suorilla fysiologisilla mittauksilla. Psykoakustiikan avulla on löydetty monia lainalaisuuksia ja koneistoja, joilla kuulo toimii, mutta se ei selvitä kovin matalalla tasolla kuulon toimintaa. Kuulo on kuitenkin niin monimutkainen asia, että psykoakustiikan avulla saadaan tärkeitä tuloksia, joita voidaan soveltaa monilla eri aloilla (esimerkiksi äänenpakkaus) – fysiologisella tasolla vastaavanlaajuisten tulosten saaminen ei ole vielä mahdollista, koska aivojen toimintaa ei tunneta riittävän hyvin. Fysiologinen tutkimus kuitenkin täydentää ja varmentaa tiettyjä havaintoja psykoakustiikassa.

Psykoakustisia käsitteitä ovat muun muassa peittoilmiö, äänekkyys, äänekkyystaso, äänenkorkeus, aistittu dissonanssi ja äänenväri.

Katso myös
----------

* Akustiikka

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5

Kirjallisuutta
--------------

* Karjalainen, Matti (toim.): *Puheen kuulemisen mallintaminen*. (On the modelling of speech perception). Espoo: TKK, Akustiikan laboratorio, 1987. ISBN 951-754-154-6. Teoksen verkkoversio.  (Arkistoitu – Internet Archive)
* Karjalainen, Matti: *Kommunikaatioakustiikka*. Espoo: TKK, Akustiikan ja äänenkäsittelytekniikan laboratorio, 1999. ISBN 951-22-4412-8. Teoksen verkkoversio.  (Arkistoitu – Internet Archive)
* Pulkki, Ville & Karjalainen, Matti: *Communication Acoustics – An Introduction to Speech, Audio and Psychoacoustics*. New York: John Wiley & Sons, Ltd, 2015. ISBN 978-1-118-86654-2. Teoksen verkkoversio.
**Johannes Gabriel Palm** (1726 Björnekulla, Ruotsi – 15. maaliskuuta 1799 Jomala) oli ruotsalainen juristi, joka työskenteli osan urastaan Suomessa. Hänen vanhempansa olivat kirkkoherra ja rovasti Andreas Palm ja Elisabet Sofia Munthe. Johannes Gabriel Palm valmistui ylioppilaaksi Lundissa 1746 ja pääsi 1748 kruununprinssin husaarirykmentin varasotatuomariksi ja sotatuomariksi 1753. Komennettiin 1757 Pommerin sotaan sotatuomariksi ja vuodesta 1762 alkaen Stralsundiin pääsotatuomariksi sekä laivaston ylioikeuden justitiariukseksi. Palm toimi 1766–1786 Ahvenanmaan tuomiokunnan kihlakunnantuomarina ja työskenteli myös 1771 lähtien Turun hovioikeuden hovioikeudenasessorina reparatiovaltakirjalla. Vuonna 1786 hän siirtyi viranvaihdon kautta Vaasan hovioikeuden notaariksi, mutta sai omasta pyynnöstään eron virastaan samana vuonna. Vuonna 1791 Palm aloitti talonpoikien pyynnöstä Ahvenanmaan maanjako-oikeuden puheenjohtajana. Hän toimi myös 1786 lähtien Turun hovioikeuden apujäsenenä.

Johannes Gabriel Palmin puoliso oli Landskronassa 1730 syntynyt Anna Rander, joka kuoli Jomalassa 1798. Puolison vanhemmat olivat kauppias Anders Rander ja Katarina Elisabet Gran.

Lähteet
-------

1. 1 2  Håkon Holmberg et al.: *Suomen tuomiokunnat ja kihlakunnantuomarit,* Suomen kihlakunnantuomarien yhdistys 1959, sivu 23.
**Mathieu Joseph** (s. 9. helmikuuta 1997 Quebec) on kanadalainen jääkiekkoilija. Joseph edustaa NHL-seura Ottawa Senatorsia. Tampa Bay Lightning varasi hänet vuoden 2015 varaustilaisuuden neljännellä kierroksella numerolla 120. Joseph on pelipaikaltaan laitahyökkääjä ja kätisyydeltään left. 11. kesäkuuta 2023 mennessä Joseph on pelannut urallaan 288 NHL-runkosarjaottelua. Näissä hän on tehnyt 44 maalia ja 56 syöttöä eli 100 tehopistettä. Lisäksi Joseph on pelannut urallaan kymmenen NHL-pudotuspeliottelua, joissa on tehnyt kaksi syöttöpistettä. Joulukuussa 2020 Joseph teki Lightningin kanssa yksivuotisen ja 737 500 dollarin arvoisen jatkosopimuksen.

Joseph kuului Kanadan jääkiekkomaajoukkueeseen Slovakian MM-kilpailuissa 2019. Kymmenessä ottelussa Joseph teki yhden maalin ja yhden syötön eli kaksi tehopistettä.

Maaliskuussa 2022 Lightning kauppasi Josephin ja neljännen kierroksen varausvuoron vuodelle 2024 Ottawa Senatorsiin vaihdossa Nick Pauliin.

Lähteet
-------

1. ↑
2. ↑

* (englanniksi)
* (englanniksi)
* Mathieu Joseph The Internet Hockey Databasessa (englanniksi)

Kanadan joukkue – Jääkiekon MM-kilpailut 2019
4 Fabbro |
5 Myers |
7 Couturier (**A**) |
10 Jost |
14 Henrique |
16 McCann |
17 Strome |
18 Dubois |
19 Turris (**C**) |
21 Joseph |
23 Reinhart |
25 Nurse |
27 Theodore |
28 Severson |
29 Blackwood |
30 Murray |
31 Hart |
39 Mantha |
51 Stecher |
59 Bertuzzi |
61 Stone (**A**) |
62 Montour |
71 Cirelli |
72 Chabot |
81 Marchessault |
Valmentaja Alain Vigneault
**Vehmaisen** kylä sijaitsi Karjalankannaksella Kivennavan pitäjässä rajan pinnassa, Siiranmäestä pari kilometriä rajalle päin. Taloja Vehmaisissa oli ennen talvisotaa 56. Nykyisin Vehmainen ja sen naapurikylät Siiranmäki ja Suurselkälä ovat tyhjiä, autioita niittyjä, joilla ei ole yhtään asukasta eikä rakennusta.

Lähteet
-------

1. ↑  *Kivennapa kylästä kylään* Kivennapalaisten pitäjäseura ry 1987 s.223-225 ISBN 951-99842-3-2
2. ↑  *Karjala: Suomalainen matkaopas* Markus Lehtipuu 2011 s.159 ISBN 978-952-9715-40-4

Aiheesta muualla
----------------

* VirtuaaliKivennapa *kivennapa.fi*. Viitattu 14.12.2015.

Kivennavan kylät
Ahjärvi • Hartonen • Hiirelä • Holttila • Ikola • Jalkala • Joutselkä • Jäppinen • Kanala • Karvala • Kaukolempiälä • Kauksamo • Kekrola • Kivennavan kirkonkylä • Kontu • Korpikylä • Kotselkä • Lavola • Liikola • Lintula • Lipola • Miettilä • Multala • Mustapohja • Pamppala • Patrikki • Pihlainen • Polviselkä • Raivola • Rantakylä • Rasala • Riihisyrjä • Riihiö • Rontu • Räikylä • Saarenmaa • Seppälä • Siiranmäki • Soppikylä • Suurselkälä (Suurselkä) • Tammiselkä • Tirttula • Tonteri • Uupune • Vaittila • Vanhakylä • Vehmainen • Voipiala • Vuottaa • Ylentelä
Radiolinjan logo 2000–2004
**Radiolinja** oli suomalainen GSM-operaattori, joka perustettiin 19. syyskuuta 1988. Maailman ensimmäinen GSM-puhelu soitettiin Radiolinjan verkossa 27. maaliskuuta 1991. Verkko avattiin kaupalliseen käyttöön 1. heinäkuuta 1991.

Radiolinjan tunnuslause oli *Jotta suomalaiset voisivat puhua enemmän.* Se tuli tunnetuksi mainoskampanjalla.

Kun Radiolinja aloitti, Suomen vakiintunut matkapuhelinoperaattori Telecom Finland (nyk. Telia Finland) käytti ensimmäisen sukupolven matkaviestinnän verkkotekniikkaa (NMT). Näin Radiolinja ensimmäisenä GSM-operaattorina loi heti alusta matkaviestintäsektorille kilpailua Euroopassa. Monet "maailman ensimmäiset" tapahtuivat Radiolinjalla: sillä oli maailman ensimmäinen GSM-verkko, sillä lähetettiin ensimmäinen kahdenkeskeinen SMS-tekstiviesti vuonna 1993, se käynnisti ensimmäisen kiinteiden ja langattomien palveluiden nipun vuonna 1996 ja maailman ensimmäinen maksullinen soittoääni ladattiin vuonna 1998.

Radiolinja oli alun perin mukana suomalaisten paikallispuhelinyhtiöiden yhteenliittymässä, Finnetissä. 1990-luvun puolivälissä Elisa (entinen Helsingin Puhelin Oy, alun perin Helsingin Puhelinyhdistys, HPY) hankki enemmistön Radiolinjasta, mikä lopulta johti Radiolinjan, Radiolinja Origon ja Elisan fuusioon. Tässä vaiheessa Elisa oli hankkinut myös muita alan yrityksiä, kuten Soon Communicationsin (aikaisemmin Tampereen Puhelin Oyj).

Vuodesta 2004 lähtien operaattorin nimeksi tuli emoyhtiön nimi Elisa.

Lähteet
-------

1. ↑  Jegorow, Sirpa: Maailman ensimmäinen GSM-puhelu *yle.fi*.  22.2.2008. Viitattu 30.6.2021.
2. ↑  Tekstiviestipohjaisten sisältöpalvelujen operaattorikorvaukset (Elisa Oyj:n kokonaan omistama tytäryhtiö Radiolinja sulautettiin 1.7.2004 Elisa Oyj:hin ja se toimii nykyisin Elisa-nimellä.) *KKV*. Viitattu 14.2.2018.

Aiheesta muualla
----------------

* 
* Pörssitieto: Oy Radiolinja Ab.
KarttaVehmaskoski
**Vehmaskoski** on Virtain Kotalan kylässä sijaitseva koski, joka on suosittu kalastuskohde. Koski on toinen koski Jyrkeejärvestä Vehmasjärveen laskevassa joessa. Vehmaskoski on osa Kotalan koskia.

Vehmaskoski on nimensä mukaisesti rannoiltaan vehmas. Noin puolen kilometrin mittainen koski putoaa noin 7 metriä. Silta ylittää kosken puolivälissä.

Vehmaskosken luontaisia kalalajeja ovat järvitaimen, hauki ja ahven. Koskeen on istutettu järvitaimenta ja harjusta. Luonnonvaraisella järvitaimenella on rasvaevä, joka on istutetulla leikattu pois. Vain istutettuja, alamitan ylittäviä järvitaimenia saa ottaa.

Lähteet
-------

1. ↑  Vehmaskoski *paikkatietojentuottajat-koekaytto.maanmittauslaitos.fi*. Viitattu 18.2.2023.
2. ↑  Tervetuloa *www.kotalankosket.com*. Viitattu 18.2.2023.
3. ↑  Tietoa koskista *www.kotalankosket.com*. Viitattu 18.2.2023.
4. ↑  KOTALANKOSKET *SVK - Suomen Vapaa-ajankalastajat*. Viitattu 18.2.2023.

Aiheesta muualla
----------------

* Kotalan kosket *kotalankosket.com*. Viitattu 18.2.2023.
**Radioharrastus** on radiovastaanotinten ja radiolähettimien, joskus myös televisiovastaanotinten avulla harjoittavat harrastus, jolla on useita muotoja. Radioamatööritoiminta edellyttää amatööriradioasemalupaa sekä siihen liittyvää tutkintoa, kun taas pelkkä DX-kuuntelu yleisradiolähetysten tai televisiolähetysten vastaanottaminen ei edellytä. Hyötyradioliikennettä vastaanottava kuunteluradioamatööritoimintakaan ei edellytä lupaa, koska siinä ei lähetetä, vaan ainoastaan vastaanotetaan radioaaltoja. Hyötyradioliikenteen kuuntelun sotilaallinen sovellus on radiotiedustelu.

Kuunteluradioamatööritoiminnan ja DX-kuuntelun väliin sijoittuu radioskannerointi, jossa ei lähetetä mitään, minkä vuoksi se ei ole radioamatööritoimintaa. Siinä kuunnellaan hyötyradioliikennettä ja mahdollisesti myös yleisradiolähetyksiä.*lähde?*

Osa radiolähettimistä ei edellytä radioasemalupaa. Näitä ovat mm. CB-radiopuhelin ja PMR446 radiolaitteet. CB-harrastus on luvasta vapaata 27 MHz taajuusalueella tapahtuvaa radiotoimintaa.*lähde?*
**Leena Riitta Salmenkylä-Mattila** (o.s. **Salmenkylä**; s. 13. maaliskuuta 1958) on suomalainen suunnistuksen maailmanmestari.

Salmenkylä-Mattila edusti Suomea kaksissa suunnistuksen MM-kisoissa. Vuoden 1979 kotikisoissa neiti Salmenkylä juoksi hk. matkalla 16:nneksi ja pääsi toiseksi viestinviejäksi Suomen viestijoukkueeseen. Maailmanmestari Outi Borgenströmin loukkaannuttua kisatansseissa Suomen mestaruustoiveet kokivat kolauksen, mutta Salmenkylä piti joukkueen hyvin taistossa mukana ja saapui osuudeltaan vaihtoon kolmantena, 2.38 minuuttia Norjan ja 47 sekuntia Tšekkoslovakian takana. Ankkuri Liisa Veijalainen nostikin Suomen selvään voittoon ennen Norjaa ja Ruotsia. Vuoden 1983 MM-kisoissa rouva Salmenkylä-Mattila oli mukana vain viestissä, jossa Suomen oli tyytyminen kahdeksanteen sijaan.

Ainoan Suomen mestaruutensa Helsingin Suunnistajia edustanut Salmenkylä-Mattila voitti normaalimatkalla 1985. PM-kisoissa ainoa menestyksen hetki koitti nuorten sarjassa 1974, kun hän Leena Silvennoisen ja Outi Borgenströmin kanssa voitti tyttöjen viestin.

Leena Salmenkylä-Mattila on kasvanut urheiluperheeseen, sillä niin isä Juhani kuin äiti Pirkkokin olivat aikoinaan menestyneitä suunnistajia ja koripalloilijoita. Muutkin perheen sisarukset ovat kilpailleet suunnistajina mutta vaatimattomammalla menestyksellä.

Lähteet
-------

1. ↑  Tolonen, Jaana (toim.): *Suomen lakimiehet – Finlands jurister 1988*, s. 945. Suomen Lakimiesliiton kirjasarja, 99. Helsinki: Lakimiesliiton kustannus, 1988. ISSN 0585-9530. ISBN 951-640-395-6.
2. 1 2  World Orienteering Championships 1979 International Orienteering Federation. Viitattu 1.2.2017. (englanniksi)
3. ↑  World Orienteering Championships 1983 International Orienteering Federation. Viitattu 1.2.2017. (englanniksi)
4. ↑  Mikkonen, Antti: Johtajat ovat nalkissa Jukolan yöhön *Talouselämä*.  26.8.2015. Viitattu 1.2.2017.
**Iinattivaaran kuparikaivos** sijaitsi Pudasjärvellä Iinattivaarassa Iinattijärven pohjoisrannalla. Kupariesiintymä löydettiin 1685 ja paikalla tehtiin koekaivauksia 1720-luvulla mutta esiintymän emäkalliota ei silloin löydetty. Kaivostoiminta käynnistyi uudestaan kesällä 1767 mutta päättyi jo parin vuoden kuluttua.

Vuoden 1767 käynnityneen kaivoshankkeen osakkaina olivat oululainen kauppias Johan Waara, kupariseppämestari Gustaf Skogman, kirkkomaalari Mikael Toppelius ja pitäjänkirjuri Jacob Bergbom. Kaivokselta rakennettiin tie Iinattijärven rannassa olevalle laiturille josta malmi kuljetettiin proomulla Pintamo-ojan varrella sijainneeseen sulatushyttiin. Sulattoa varten oli rakennettu Pintamo-ojan Kuurnakoskeen (tai Kornankoski) pato ränneineen ja vesipyörineen. Valmiit tuotteet oli tarkoitus kuljettaa proomulla Iijokea pitkin Pohjanlahdelle. Kaivostoiminta päättyi kuitenkin jo muutaman vuoden kuluttua köyhän malmin ja vuorityötaitojen puutteen takia. Kupariesiintymää tutkittiin vielä 1800-luvun alkupuolella muutamaan otteeseen mutta nämä tutkimukset eivät enää johtaneet kaivostoiminnan aloittamiseen esiintymän mitättömyyden takia. 

Nykyisin kaivoksesta on jäljellä pari pientä louhosta Iinattivaaran rinteellä sekä sammaleen peittämiä sivukivikasoja.

Lähteet
-------

1. 1 2  Iinattivaaran kuparikaivos, Pudis.fi 8.9.2016 (Arkistoitu – Internet Archive)
2. 1 2  Kauko Puustinen : Suomen vuoritoimi 1700-luvulla, Geologi-lehti 3/2006 (Arkistoitu – Internet Archive)
3. ↑  Iinattijärven kuparilouhos, Kaivoksien ympäristöongelmat Suomessa 16.6.2018
GPS:ää käyttävä radiosondi
**Radioluotaus** on menetelmä, jolla mitataan ilmakehän pystyrakennetta: lämpötilan, kosteuden, tuulen ja joskus joidenkin kemiallisten aineiden kuten otsonin pitoisuuden profiileita.

Luotain, jota kutsutaan myös radiosondiksi, on noin puolen litran vetoinen rasia, jossa on kiinni lämpötila-, kosteus- ja paineanturit, radiolähetin ja paristo. Radiosondi painaa tavallisesti noin 300 g. Luotaimen sijainti määritetään 1–2 sekunnin välein, ja liikkeestä voidaan laskea tuuli (jos luotain liikkui vaakasuunnassa 70 m kahdessa sekunnissa, tuuli on 35 m/s). Paikannus perustuu joko suunta- ja korkeuskulmaan, luotaimen lähettämään GPS-sijaintiin, LORAN-C -navigointijärjestelmään tai tutkaseurantaan.

Luotain sidotaan heliumilla tai vedyllä täytettyyn sääpalloon, joka nostaa sen noin 30 kilometrin korkeuteen noin 5 m/s nopeudella. Silloin pallo on laajentunut niin suureksi, että se hajoaa ja luotain putoaa maahan. Joissakin luotaimissa on laskuvarjo.

Suurin luotainten valmistaja on Vilho Väisälän perustama Vaisala Oyj Vantaalla.

Suomessa Ilmatieteen laitos tekee päivittäin radioluotauksia kahdella asemalla Jokioisissa, ja Sodankylässä.

Lähteet
-------

1. ↑  Ilmakehä-ABC *Ilmatieteen laitoksen sivusto*. Viitattu 2011-7-23.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Radioluotaus** Wikimedia Commonsissa
**Lasse Rikhard Elo** (7. helmikuuta 1903 Rauma – 26. joulukuuta 1992 Nurmijärvi) oli suomalainen lavastaja. Hän oli huomattavimpia modernismin edustajia suomalaisessa lavastustaiteessa 1930- ja 1940-luvulla.

Lasse Elon vanhemmat olivat rautatieläinen Verner Rickard Elo ja Aurora Aleksandra Seton. Hänen ensimmäinen puolisonsa 1926–1932 oli Aili Matilda Juntunen ja toinen vuodesta 1938 Anna Rantanen. Elo kävi seitsemän luokkaa yhteiskoulua ja teki opintomatkoja Keski-Eurooppaan ja Neuvostoliittoon 1930-luvulla. Modernismin vaikutus alkoi näkyä suomalaisessa lavastustaiteessa juuri 1930-luvulla, jolloin erilaisia viitteellisiä keinoja käyttämällä irrottauduttiin realistisesta lavatuskäytännöstä. Elo kuului uuden näyttämönäkemyksen pioneereihin, ja hänen lavastuksensa olivat usein vahvasti pelkistettyjä. 

Elo työskenteli 1920-, 1930- ja 1940-luvuilla Helsingin ruotsalaisessa teatterissa ja Helsingin Kansanteatterissa ja vuodesta 1948 Tampereen työväenteatterissa. Hänen tunnetuimpia teoksiaan ovat Hella Wuolijoen *Niskavuori*-sarjan kantaesitysten lavastukset, jotka yhdessä Eino Salmelaisen ohjausten kanssa ovat voimakkaasti vaikuttaneet myös näytelmien myöhempiin esityksiin. 

Elo myös julkaisi näytelmäsuomennoksia.

Lasse Elon poika on teatteri-, elokuva- ja tv-lavastaja Lauri Elo.

Lähteet
-------

* Lasse Elo Elonetissä.
* Elo, Lasse (1903 – 1992). Biografiakeskus

### Viitteet

1. 1 2 3 4  L. Arvi P. Poijärvi, Ilmari Havu, Mauno Jääskeläinen (toim.): *Kuka kukin on (Aikalaiskirja). Henkilötietoja nykypolven suomalaisista 1950*, s. 100. Helsinki: Kustannusosakeyhtiö Otava, 1949.
2. ↑  Lauri Elon henkilöesittely EloNetissä

Aiheesta muualla
----------------

* Lasse Elo Internet Movie Databasessa. (englanniksi)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Elonet
* Kansallisbiografia
* Biografiasampo

 |

 |
*Tämä artikkeli kertoo radiolaitteesta. Radioasemasta katso Radio Majakka.*
VORTAC TGO, ilmailussa käytettävä radiomajakka Aichtalissa, Saksassa.
**Radiomajakka** on radioaaltoja lähettävä laite, joka lähettää vakioitua radiosignaalia määritellyllä radiotaajuudella. Radiomajakan tarkoitus on ohjata ilma- ja meriliikennettä radioteitse.

Radioamatöörit käyttävät radiomajakoita testatakseen radioaaltojen etenemistä maapallon paikasta toiseen. Muun muassa ilmakehällä ja auringon säteilyllä on vaikutusta etenemiseen. Puhutaan niin sanotuista radiokeleistä.

Radiomajakoiden historia Suomessa
---------------------------------

Suomen ensimmäinen meriliikenteen suuntaamaton radiomajakka asennettiin 1935 Utön tornin kupeeseen. Se suljettiin vuonna 1996. Vuonna 1936 tehostettiin Helsingin meriliikenteen turvallisuutta hankkimalla Harmajaan suunnattu ja suuntaamaton radiomajakka, ensimmäinen lajissaan koko maailmassa. Jatkosodan aikana vuosina 1941–1944 Yleisradion radiomastot lähettivät automaattimorsetuslaitteilla radiomajakkasignaaleja Saksan ilmavoimien pommikoneille. Suomen viimeiset meriradiomajakat poistettiin käytöstä vuonna 1995.

Satelliittinavigoinnin kehityksen myötä radiomajakat ovat miltei menettäneet merkityksensä merenkulun suuntimavälineenä, mutta ilmaliikenteessä radiomajakat ovat edelleen laajalti käytössä. Myös lennonvarmennuksessa yleisesti käytetty toisiotutka vastaa toimintaperiaatteeltaan radiomajakkaa. Sen vastaanotinlaitetta, tutkavastaajaa, kutsutaankin myös tutkamajakaksi.

Katso myös
----------

* Radiosuuntima
* VHF-monisuuntamajakka
* DME

Aiheesta muualla
----------------

* Revontulten radiohavainnot
* Flight Simulator Navigation
**Uudenseelanninsamoalaiset** ovat Uudessa-Seelannissa asuvia samoalaisia. Suurin osa heistä on saapunut maahan 1970-luvun jälkeen. Uuden-Seelannin vuoden 2006 väestönlaskennan mukaan maassa asui 131 103 etnistä samoalaista. Samana vuonna Samoalla syntyneitä asui maassa 50 649 ja Amerikan Samoalla syntyneitä 489.

Historia
--------

Uusi-Seelanti miehitti ensimmäisessä maailmansodassa vuonna 1914 siihen asti Saksan keisarikuntaan kuuluneen niin sanotun Länsi-Samoan. Saarelaiset eivät sopeutuneet Uuden-Seelannin valtaan ja vuonna 1929 saarella sattui välikohtaus, jossa poliisi ampui yhdeksän mielenosoittajaa. Samoa itsenäistyi vuonna 1962 ensimmäisenä Tyynenmeren maana. Vuodesta 1964 Uudessa-Seelannissa myönnettiin kolmen kuukauden oleskelulupia siirtotyöläisille, joita tarvittiin talouden kasvaessa. Monet samoalaiset tulivat tätä kautta maahan. Kolmen kuukauden oleskeluaikaa ei valvottu tarkasti niin kauan kuin työvoimalle oli tarvetta, mutta sitä alettiin valvoa tarkemmin talouden käännyttyä laskuun vuodesta 1973. 1970-luvulla näille toimille syntyi vastarintaa, ja samoalaiset osallistuivat aktiivisesti esimerkiksi maorien järjestämiin mielenosoituksiin. Vuodesta 1971 vuoteen 1981 samoalaisten määrä Uudessa-Seelannissa kaksinkertaistui 24 141 henkilöön. Vuodesta 2002 Uuteen-Seelantiin on saapunut kiintiön mukaan 1 100 samoalaista vuosittain.

Kulttuuri
---------

### Kieli

Useimmat Samoalla syntyneistä maahanmuuttajista puhuvat samoaa. Sitä vastoin useat Uudessa-Seelannissa syntyneet samoalaiset eivät osaa puhua samoaa, mutta saattavat ymmärtää sitä. Kieltä ei pidetä Uudessa-Seelannissa syntyneiden parissa merkittävänä identiteetin osana, toisin kuin ensimmäisen polven maahanmuuttajien kohdalla. Vuonna 2001 osasi 64 % etnisistä samoalaisista puhua samoaa. Heistä Samoalla syntyneitä oli 40 %.

### Uskonto

Samoalainen kirkko on osa samoalaista identiteettiä. Suurin osa samoalaisista kuuluu Samoalla hallitseviin kongregationalistiseen tai presbyteeriseen kirkkoon. Huomattava vähemmistö kuuluu myös katoliseen kirkkoon. Pienempiä kirkkokuntia ovat mormonit ja erilaiset herätysliikkeet.

Lähteet
-------

1. ↑  Misatauveve Melani Anae: Samoans - Facts and figures *Te Ara - the Encyclopedia of New Zealand*. Viitattu 30.12.2010. (englanniksi)
2. ↑  Misatauveve Melani Anae: 'Samoans - History and migration *Te Ara - the Encyclopedia of New Zealand*. Viitattu 30.12.2010. (englanniksi)
3. ↑  Misatauveve Melani Anae: Samoans - Culture and identity *Te Ara - the Encyclopedia of New Zealand*. Viitattu 30.12.2010. (englanniksi)
4. ↑  Misatauveve Melani Anae: Samoans - Life in New Zealand *Te Ara - the Encyclopedia of New Zealand*. Viitattu 30.12.2010. (englanniksi)
**M/S Moby Niki** on Saksassa vuonna 1974 valmistunut autolautta.

Valmistus
---------

Alus tilattiin Werft Nobiskrugilta Rendsburgista Saksasta. Sen köli laskettiin 24. lokakuuta 1973 ja alus laskettiin vesille 25. toukokuuta 1974. Alus oli koejoissa 6. syyskuuta ja se luovutettiin tilaajalleen halmstadilaiselle Lion Ferry Ab:lle vielä samana päivänä nimettynä **M/S Europafärjan III:ksi**.

Palvelus
--------

Alus asetettiin 8. syyskuuta 1974 liikenteeseen välille Varberg – Grenå. Alus menetti ohjattavuuden 19. syyskuuta 1978 kovassa tuulessa saapuessaan Varbergiin. Odotettuaan noin kaksitoista tuntia alus lähti Göteborgiin, jossa se kiinnittyi Stenan terminaalin laituriin. Aluksen matkustajat kuljetettiin busseilla Varbergiin ja alus siirrettiin telakalle korjattavaksi. Alus ajoi 10. joulukuuta Grenån edustalla Kalkgrundetin matalikolle, jossa se oli kiinnittyneenä muutaman päivän.

Alus myytiin elokuussa 1982 Stena Linen tytäryhtiölle Varberg-Grenå Linjen Ab:lle ja se jatkoi edelleen Varbergin ja Grenån välisellä reitillä.

### Corsica Serena II ja Corsica Serena Seconda

Maaliskuussa 1983 alus myytiin edelleen Panamaan Tourship S.A.:lle, mutta alus pysyi vanhalla reitillä aina 23. maaliskuuta saakka. Se lähti 24. huhtikuuta Göteborgista nimettynä *Corsica Serena II:ksi* Italiaan, jossa se asetettiin Corsica Ferriesin liikenteeseen reitille Italian mantereelta La Speziasta Korsikan Bastiaan. Lokakuussa 1999 alus luovutettiin Genovaan Medinvest SpA:lle, joka nimesi sen *Corsica Serena Secondaksi*. Vuonna 2001 alukseen lisättiin sivusponsonit. Se kiinnitettiin 12. syyskuuta 2010 Vado Ligureen ja alus asetettiin myyntiin.

### European Voyager

Alus myytiin 24. toukokuuta 2011 madeiralaiselle Almada Shipping Ltd:lle, joka nimesi sen *European Voyageriksi*. Alus siirrettiin Panaman lipun alle. Alus lähti 6. kesäkuuta Genovasta Brindisiin, jonne se saapui 18. kesäkuuta. Alus asetettiin 6. heinäkuuta European Ferries yhtiön reitille Brindisistä Valonaan, mistä se siirrettiin 23. kesäkuuta 2012 Barin ja Durresin väliselle reitille. Alus palasi Brindisin ja Valonan väliselle reitille 4. heinäkuuta 2012.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  faktaomfartyg.se

Aiheesta muualla
----------------

* Fakta om fartyg – M/S Europafärjan III
Vlliamyn takanreunuskello Derbyn kaupunginmuseossa. 
**Benjamin Vulliamy** (1747–1811) oli englantilainen kelloseppä. Hän seurasi ammatissa sveitsiläissyntyistä isäänsä. Benjamin Vulliamy pääsi kuningas Yrjö III:n suosioon ja sai vuonna 1773 nimityksen Kuninkaalliseksi kellojen hovihankkijaksi.

Vulliamyn valmistama kello valittiin mittaamaan virallista Lontoon aikaa kuninkaallisessa observatoriossa, joka sijaitsi siihen aikaan Kew’ssa, 
Tämän Vulliamyn tarkkuuskellon pyöräkoneisto oli ripustettu herkkien kuulalaakerien ja heinäsirkkamaisten tukirakenteen varaan, mikä vähensi voitelun tarvetta. Siinä käytettiin gridiron-heiluria, jonka pituus ei muuttunut lämpölaajenemisen takia, joten kello pysyi hyvin ajassa, vaikka observatorion lämpötila vaihteli.

Vulliamy tuli kuuluisaksi takanreunuksella pidettävien koristeellisten kellojen valmistajana. Kellot koristeltiin posliinisin pienoispatsain, jotka valmistettiin Royal Crown Derbyn posliinitehtaalla. Kellojen koristeosat tehtiin polttamattomasta posliinista. Niitä hankittiin moniin Englannin merkittäviin kartanoihin.

Lähteet
-------

1. 1 2  Vulliamy Mantle Clock (Arkistoitu – Internet Archive) Derby Museum
2. ↑  The Prime Meridian and the The Regulator Clock (Arkistoitu – Internet Archive) Arcadian Times (englanniksi)
3. ↑  Benjamin Vulliamy's regulator clock, c.1780 *Icons of Invention* 2004, The Science Museum (englanniksi)
4. ↑  The Astronomy Clock by Benjamin Vullieamy Royal Crown


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Yhdysvallat

 |

 |
**Lasse Ib Gjertsen** (s. 19. heinäkuuta 1984 Larvik) on norjalainen animaattori, "www-julkkis", muusikko ja kuvaaja, joka tunnetaan YouTubessa nimellä *lassegg*. Hänet tunnetaan parhaiten videoistaan "Hyperactive" ja "Amateur", jotka on tehty "hyperactive"- eli stop-motion-periaatteella. Hänen tunnetuin videonsa "Amateur" on katsottu yli 15 miljoonaa kertaa. Hän on myös tehnyt musiikkivideon norjalaiselle popyhtye Katzenjammerille.

Gjertsenin videoita on esitetty muun muassa Cannesissa (tosin ilman Gjertsenin itsensä suostumusta) ja Grimstadin lyhytelokuvafestivaaleilla.

Ohjelmat
--------

Muokkausohjelmat, joita Lasse käyttää animaatioissaan/musiikissaan.

* Adobe Photoshop
* Adobe Premiere Pro
* Adobe After Effects
* Debugmode WinMorph
* FL Studio

Lähteet
-------

1. ↑  Jan Omdahl: Bli din egen TV-sjef *Dagbladet*.  13.8.2006. Viitattu 30.12.2008. (norjaksi)
2. ↑
3. ↑  Bjørn Jakobsen: Lasse Gjertsen hylles i Cannes *Østlandsposten*.  22.5.2008. Viitattu 30.12.2008. (norjaksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Lasse Gjertsen YouTubessa
* Lasse Gjertsen Myspacessa (englanniksi)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa | 
* VIAF

 |

 |
**Uudenseelanninunkarilaiset** ovat Uudessa-Seelannissa asuvia unkarilaisia tai heidän jälkeläisiään. Uudessa-Seelannissa heitä on arviolta yhteensä 1 476. He puhuvat äidinkielinään englantia ja unkaria. Vuonna 2001 itseään unkarilaisena piti 894 henkilöä, 1 191 henkilöä puhui unkaria ja 987 henkilöä oli syntynyt Unkarissa.

Historiaa
---------

### 1800-luku

Ensimmäiset unkarilaiset saapuivat Uuteen-Seelantiin 1840- ja 1850-luvuilla etupäässä vuonna 1848 tapahtuneen kansannousun seurauksena, mutta useimmat eivät jääneet maahan pysyvästi. 1860-luvulla Otagossa tapahtuneeseen kultaryntäykseen osallistui Unkarista pieniä ryhmiä. Eräs saapuneista, lakimies Zsigmond Vékey, tuli sanomalehtimieheksi *Otago Daily Times* -sanomalehteen. Myöhemmin hän palasi takaisin Unkariin. Ensimmäiset pystyvät emigrantit saapuivat Uuteen-Seelantiin vuosina 1872–1876.

### 1900-luku

Vuonna 1909 Southlandin Tuatapereen saapui Csongrádista kotoisin oleva István Rácz. Hän kehui Unkariin lähettämissään kirjeissä maan tarjoamia mahdollisuuksia, ja sen seurauksena 1911 vielä kolme perhettä (Szivák, Kókay ja Kollát) seurasi häntä. Seuraavien kahden vuosikymmenen aikana vielä noin 100 perhettä tuli Csongrádista Tuatapereen.
Muutamista heidän jälkeläisistään on tullut tunnettuja; esimerkiksi István Kókayn pojasta, Stephen Kokaysta on tullut Wallacen läänin edustaja ja Mike Raczista on tullut Guinnessin ennätyksen haltija.

Ennen toista maailmansotaa Uuteen-Seelantiin saapui 55 unkarilaista maahanmuuttajaa. Pian sodan päätyttyä heitä saapui 62. 1950-luvun alkuun mennessä unkarilaisia tuli 136 lisää. Suurin evakkoryhmä, tarkalleen ottaen 1 099 henkilöä, saapui vuoden 1956 vallankumouksen jälkeen. He asettuivat asumaan Aucklandiin, Wellingtoniin ja Christchurchiin. 1970-lukuun mennessä vielä noin 290 henkilöä muutti Uuteen-Seelantiin.

Tunnettuja uudenseelanninunkarilaisia
-------------------------------------

* Marton Csokas - näyttelijä, (*Taru sormusten herrasta*, *Kingdom of Heaven – Taivas maan päällä*)
* Nándor Tánczos - edustaja

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Hungarian Settlers in New Zealand (Arkistoitu – Internet Archive)
2. 1 2
3. ↑

Aiheesta muualla
----------------

* Hungarian settlers in New Zealand (Arkistoitu – Internet Archive)
* Sanomalehti *Magyar Szó*
* Unkarin konsulaatti Uudessa-Seelannissa

Ulkounkarilaiset

|  |  |
| --- | --- |
| Afrikka | Madjarabit |
| Aasia | Israel |
| Eurooppa | Itävalta ·  Kroatia ·  Saksa ·  Romania (Székelyt · Csángót)  ·  Serbia  ·  Slovakia ·  Slovenia ·  Ukraina ·  Britannia  ·  Suomi |
| Amerikka | Argentiina ·  Brasilia ·  Kanada ·  Chile ·  Yhdysvallat |
| Oseania | Australia  ·  Uusi-Seelanti |
**Benkadi** (myös *Ben Kadi*) on maalaiskunta Koulikoron alueen Banamban piirissä Malissa. Sen keskuskylä Samakélé sijaitsee 17 kilometriä Banambasta länteen. Kunnassa on 9 100 ja kylässä 1 000 asukasta (vuonna 2009).

Benkadin kunta rajoittuu pohjoisessa Banamban piirin Madina Sackon, idässä Banamban, etelässä Koulikoron piirin Sirakorolan ja lännessä Kolokanin piirin Massantolan kuntiin. Alue on pinnanmuodostukseltaan tasankoa. Pysyviä vesistöjä ei ole.

Kuntaan kuuluu 12 kylää. Asukkaat ovat etupäässä soninkeja ja bambaroita. Puhutuimmat kielet ovat bambara ja soninke. Uskontoja ovat islam ja animismi.

Seudun pääelinkeinot ovat maanviljely ja karjanhoito. Tärkeimmät viljelykasvit ovat hirssi, durra, maapähkinä ja lehmänpapu. Kotieläimiä ovat naudat, lampaat, vuohet, aasit, hevoset ja siipikarja. Lisäksi hyödynnetään metsiä sekä harjoitetaan käsityöammatteja ja kaupankäyntiä. Bégnénissä ja Samakéléssa pidetään viikoittaiset markkinat.

Lähteet
-------

1. 1 2  4ème Recensement Général de la Population et de l’Habitat du Mali (RGPH). Resultats definitifs. Tome 0: Repertoire des villages *instat-mali.org*.  2013.  Arkistoitu 7.1.2017. Viitattu 5.7.2018.
2. ↑  Région de Koulikoro: Carte de référence *reliefweb.int*. Viitattu 5.7.2018.
3. 1 2 3  Plan de sécurité alimentaire: Commune rurale de Benkadi 2007-2011 *aec.msu.edu*.  2007.  Arkistoitu 14.6.2010. Viitattu 5.7.2018.
Laskuvarjot maalaavat taivaan Yhdysvaltain ja Australian armeijan harjoituksessa.
Venäläisiä ja yhdysvaltalaisia laskuvarjojääkäreitä yhteisharjoituksessa 1998
**Laskuvarjojääkärit** ovat maavoimien sotilaita, jotka siirtyvät kohteeseensa hyppäämällä lentokoneesta laskuvarjon varassa. Laskuvarjojääkäreitä käytettiin ensimmäistä kertaa toisessa maailmansodassa.

Laskuvarjojoukkojen käyttöönotto tapahtui ensimmäisenä 1930-luvun Neuvostoliitossa, jossa saksalaisia sotilaita koulutettiin erityisesti lentäjiksi kiertäen Weimarin tasavallalle asetettuja rauhansopimuksen kieltoja. Tätä kautta oppi tuli Saksan armeijalle, joka käytti sitä salamasotansa ilma-maa-sotaopin osana.

Laskuvarjojääkärit ovat osa maahanlaskujoukkoja (engl. *airborne troops*). Historian aikana maahanlaskujoukot ovat käyttäneet myös liitokoneita, mutta Korean sodasta alkaen kuljetusväline on ollut yhä useammin helikopteri. Muun muassa Suomen tulevat valmiusprikaatit ovat osittain ilmakuljetteisia.

Suomen Puolustusvoimissa laskuvarjojääkärikoulutusta antavat Utin jääkärirykmentin Erikoisjääkäripataljoonaan kuuluvat Laskuvarjojääkärikomppania ja Erikoisjääkärikomppania. Suomessa laskuvarjojääkäreitä ei ole tarkoitus pudottaa suurena joukkona etulinjaan muun muassa Normandian maihinnousun tapaan, vaan pienissä ryhmissä vihollisen selustaan tiedustelu- ja sissitehtäviin.

Kuuluisa laskuvarjoyksikkö ja samalla erikoisjoukko on brittiläinen Special Air Service (SAS). Muita kuuluisia laskuvarjoyksiköitä ovat muun muassa Yhdysvaltain maavoimien 82. maahanlaskudivisioona (All-American), Venäjän 106. kaartin maahanlaskudivisioona ja 101. laskuvarjodivisioona ("Screaming Eagles").

Laskuvarjojääkäreitä kutsutaan toisinaan lempinimellä "punaiset paholaiset" (engl. Red Devils), koska useissa maissa heidän tunnuksenaan on punainen baretti. Suomessa sen käyttöoikeuden saa ensimmäisen laskuvarjohypyn jälkeen ja se on palveluksen suorittaneille suuri ylpeyden aihe. Baretin väri kuitenkin vaihtelee eri maissa. Esimerkiksi Ranskan muukalaislegioonassa laskuvarjojääkärit käyttävät vihreää barettia, brittiläisten erikoisjoukkoyksikkö SAS vaalean kellanruskeaa ja venäläinen VDV vaaleansinistä barettia.*lähde?*

Lähteet
-------

* Norton, G.G.: *The Red Devils: From Bruneval to the Falklands*. Pen and Sword, 1984. ISBN 978-0-436-31525-1. (englanniksi)
* Quarrie, Bruce: *Fallschirmjäger: German Paratrooper 1935–45*. Oxford: Osprey Publishing, 2001. ISBN 978-1-84176-326-2. (englanniksi)
* Saressalo, Lassi & Vilkuna, Janne: *Laskuvarjojääkärit : Laskuvarjojääkärikoulu (LjK) 1962-1992*. Valkeala: Laskuvarjojääkärikilta, 1992. ISBN 952-90-4031-8.

### Viitteet

1. ↑  Norton, G.G.: *The Red Devils: From Bruneval to the Falklands*. Pen and Sword, 1984. ISBN 978-0-436-31525-1. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Laskuvarjojääkärit** Wikimedia Commonsissa
**M/S Nils Dacke** (IMO 9087477) on TT-Linen omistama autolautta. Se on rakennettu vuonna 1995 Finnyardsin Rauman telakalla. Kuollutta painoa aluksella on 6 400 tonnia. *Nils Dacke* on rekisteröity Ruotsin lipun alle ja sen kotisatama on Trelleborg. Nykyään alus liikennöi reitillä Trelleborg–Travemünde.

*Nils Dacken* sisaralus on M/S *Robin Hood*.

Käyttöhistoria
--------------

19. toukokuuta 1995 alus laskettiin vesille. 28. marraskuuta 1995 alus luovutettiin TT-Linen omistukseen, joka rekisteröi aluksen Bahaman lipun alle. Kotisatamaksi tuli Nassau. 4. joulukuuta alus aloitti liikennöinnin Ruotsin Trelleborgin ja Saksan Travemünden välillä. 6. syyskuuta 2003 *Nils Dacke* siirtyi liikennöimään lauantaisin yhdessä sisaralus *Robin Hoodin* kanssa Travemünden ja Helsingborgin välille. 19. elokuuta 2004 alus siirtyi Ruotsin lipun alle. Kotisatamaksi tuli Trelleborg.

1. tammikuuta 2006 alus meni Aker Yardsin Helsingin telakalle, jossa aluksen koneistoa kunnostettiin. Tammikuun puolivälin jälkeen alus palasi takaisin liikenteeseen. 16.– 23. heinäkuuta 2006 *Nils Dacke* oli Öresundsvarvetin telakalla Ruotsin Landskronassa. 26. lokakuuta 2007 Kyproksen lipun alla liikennöivä matkustajarahtilaiva M/S *Galileusz* ajoi *Nils Dacken* kylkeen alusten ollessa Trelleborgissa.

Lähteet
-------

1. 1 2  Details for the ship Nils Dacke Vesseltracker.com. Viitattu 28.3.2008. (englanniksi)
2. 1 2 3 4 5  M/S NILS DACKE Fakta om Fartyg. Viitattu 4.5.2008. (ruotsiksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Fakta om Fartyg – M/S Nils Dacke (ruotsiksi)
* The ferry site – M/F Nils Dacke (englanniksi)
* Robin Hoodista ja Nils Dackesta TT-Linen sivuilla (Arkistoitu – Internet Archive) (ruotsiksi)
**Iines Laitinen-Sandberg**, o.s. **Laitinen** (25. marraskuuta 1903 Viipuri – 8. kesäkuuta 1996 Helsinki) oli lausuntataiteilija, puhe- ja esitystaidon opettaja ja Helkanuorten liiton perustaja.

Iines Laitinen-Sandbergin vanhemmat olivat rakennusmestari Aatu Laitinen ja Riikka Malinen ja puoliso vuodesta 1928 filosofian maisteri Börje Sandberg (k. 1955). Laitinen-Sandberg tuli ylioppilaaksi Viipurin Naisopistosta 1922 ja opiskeli Helsingin yliopistossa 1922–1927. Hänet valittiin akateemiseksi lausujamestariksi 1926. Laitinen-Sandberg oli Ylioppilasteatterin perustajia. Suomen Lausujain Liiton hallituksen jäsen hän oli vuodesta 1947, Kalevala Korun hallituksen puheenjohtaja 1950–1955 ja Kalevalaisten naisten liiton hallituksen jäsen 1949–1955. Helkanuorten toiminta kehittyi hänen vuonna 1949 perustamastaan Helkatytöt-lausuntakerhosta. Pohjois-Karjalan opiston opettajana ja myös johtajana Laitinen-Sandberg toimi 1957–1963. Hän julkaisi vuonna 1960 kansanrunouden ohjelmakirjan *Näitä äitini opetti*. Kalevalaseuran jäseneksi hänet kutsuttiin 1969 ja valtion taiteilijaeläke hänelle myönnettiin 1974. Laitinen-Sandberg sai työstään Uudenmaan läänin taidepalkinnon vuonna 1981.

Lähteet
-------

1. 1 2  Havu, I. Poijärvi, L. Arvi P. Immonen, K.J. (toim.): *Kuka kukin on (Aikalaiskirja). Henkilötietoja nykypolven suomalaisista 1960*, s. 464. Helsinki: Kustannusosakeyhtiö Otava, 1960.
2. 1 2  Kuolleet. Lausuntataiteilija Iines Laitinen-Sandberg. *Helsingin Sanomat*, 23.7.1996, s. 4.
3. ↑  Uudenmaan taidepalkinto Iines Laitinen-Sandbergille. *Helsingin Sanomat*, 14.5.1981, s. 22.
Erkki Mykrä: Iines padonvartija (1979). Koijärvi, Forssa, Koijärven lasku-uoman varsi.
**Iines-padonvartija** on turkulaisen kuvanveistäjä Erkki Mykrän veistos, joka paljastettiin vuonna 1979 Suomen ensimmäisen medialuonnonsuojeluhankkeen patsaana Koijärvellä. Veistos kuvaa kädet lanteilla seisovaa topakkaa naishahmoa.

Koijärven järvensuojelukiistan ensimmäiset niin sanotut kettinkitempaukset ja pidätykset tehtiin toukokuussa 1979. Luonnonsuojelijoiden tavoitteena oli nostaa Koijärven veden pintaa ja he rakensivat apupadon vesipiirin rakentaman padon viereen. Paikalliset isännät kävivät puolestaan purkamassa luonnonsuojelijoiden tekemän padon. Nuoret rakensivat padon uudelleen ja sama toistui useita kertoja. 

Tilanne kuitenkin rauhottui kesän aikana ja syntynyt Koijärvi-liike päätti purkaa leirinsä. Viimeinen luonnonsuojelijoiden järjestämä tiedotustilaisuus järjestettiin jokiuoman varrella elokuun 11. 1979. Läksiäisiksi paljastettiin *Iines-padonvartija* -patsas. Ajatuksen patsaasta keksi Teemu Lehto, joka otti yhteyttä kuvanveistäjä Erkki Mykrään. Mykrä innostui ideasta ja lahjoitti veistoksensa Koijärvi-liikkeelle. Siitä lähtien veistos on vartioinut patoa.

Patsas seisoo siinä kohdassa, johon Koijärvi-liike rakensi ensimmäisen padon vuonna 1979.

Teoskuvaa käytettiin myöhemmin syntyneen Koijärvi-liikkeen postikortissa, jolla rahoitettiin toimintaa.

Vuonna 2012 raportoitiin, että teoksen betonipintaa peittää pehmeä sammalkerros. Myös Koijärvi on vuosien
varrella kasvanut umpeen, ja monet aiemmin siellä pesineet lintulajit ovat hylänneet sen.

Katso myös
----------

* Luettelo Forssan julkisista taideteoksista ja muistomerkeistä

Lähteet
-------

* Salo, Marja-Leena: *Kahleissa Koijärvellä*. Edita, 2009. ISBN 978-951-37-5421-1.

### Viitteet

1. ↑  Salo, s. 5
2. 1 2  Salo, s. 58
3. 1 2 3  Kettunen, Anne: Iines jaksaa patoaan vartioida.  *Kylähullu*, 2.6.2012, 2012. vsk, nro 17.  Koijärven Alueen Kylät ry. Artikkelin verkkoversio. Viitattu 28.4.2019.
4. ↑  Salo, s. 71

Aiheesta muualla
----------------

* Iines padonvartija *Kuvataiteilijamatrikkeli*.
**Masato Fukui** (jap. 福井理人; s. 14. marraskuuta 1988 Tottori) on japanilainen jalkapalloilija, joka edustaa Albanian Kategoria superioressa pelaavaa KF Tiranaa. Oikeajalkainen Fukui on pelipaikaltaan hyökkääjä.

Fukui aloitti uransa vuonna 2011 Japanin toiseksi korkeimman sarjatason Gainare Tottorissa, jota hän edusti vuodet 2011–2012. Otteluita kertyi 38, joissa syntyi viisi maalia.

Helmikuussa 2013 Fukui siirtyi Singaporen pääsarjan S.Leaguen Home Unitediin. Hän teki pääsarjadebyyttinsä vielä saman kuun aikana DPMM FC:tä vastaan. Fukuille kertyi S.Leaguessa 13 ottelua. Maaleja ei syntynyt.

Heinäkuussa 2013 Fukui siirtyi Montenegron jalkapalloliigan FK Sutjeska Nikšićiin. Hän teki debyyttinsä seuran paidassa saman vuoden elokuussa FK Mornaria vastaan tehden heti maalin. Maaliskuussa 2014 Fukui teki 60 metristä maalin ratkaisten pelin FK Mladostia vastaan*lähde?*.

Helmikuussa 2015 Fukui kävi testissä Veikkausliigan Helsingin Jalkapalloklubissa. Hän teki avaustestipelissään Djurgårdenia vastaan maalin. Fukui ei kuitenkaan tehnyt sopimusta HJK:n kanssa. Heinäkuussa 2015 hän siirtyi Albanian Kategoria superioren KF Tiranaan.

Lähteet
-------

1. ↑
2. ↑
3. ↑

Aiheesta muualla
----------------

* Linkki Fukuin maaliin FK Mladostia vastaan (YouTube)
**Heikki Wilhelm Hortling** (10. maaliskuuta 1951 Iisalmi – 10. huhtikuuta 2016 Iisalmi) oli suomalainen yritysjohtaja, joka sai teollisuusneuvoksen arvonimen.

Hortlingin vanhemmat olivat panimomestari Kalle Einari Hortling ja Else Margit Rasmussen ja puoliso Rosa Laitinen. Neljännen sukupolven johtaja Olvissa tuli ylioppilaaksi Iisalmen lyseosta 1973 ja valmistui kauppatieteen maisteriksi Itävallassa. Olvin palveluksessa Hortling oli markkinointipäällikkö 1981–1986 ja tämän jälkeen materiaalijohtajana vuoteen 1998 asti. Olvin hallituksen jäseneksi ja varapuheenjohtajaksi Hortling, henkilöstön parissa tuttavallisesti "Hessu", tuli vuonna 1987 ja oli vuodesta 1998 hallituksen päätoiminen puheenjohtaja. Kokoomuslainen Hortling oli useita vuosia Iisalmen kaupunginvaltuuston ja kaupunginhallituksen jäsen ja osallistui myös laajemmin Ylä-Savon kehittämiseen. Vuodesta 2010 Hortling oli Ponssen hallituksen varapuheenjohtaja. Teollisuusneuvoksen arvonimen hän sai vuonna 2012. Liike-elämässä vaikuttanut Hortling tunnettiin myös aktiivisena kotiseututyön ja veneilyn harrastajana.

Lähteet
-------

1. 1 2  Heikki Hortling *Biografiasampo*. Viitattu 6.1.2022.
2. ↑  Ihmiset. Kuolleet. Panimoalan uranuurtaja Heikki Hortling 1951–2016. (Tilaajille) *Helsingin Sanomat*.  17.5.2016. Viitattu 6.1.2022.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Biografiasampo

 |

 |
Onatran pääkonttori
**La** **Société commerciale des transports et des ports** (**SCTP**), vuoteen 2011 **Office national des transports** (**ONATRA**) on valtionyhtiö Kongon demokraattisessa tasavallassa. Yhtiö hoitaa rautatieliikennettä, satamia ja jokiliikennettä maan länsi- ja pohjoisosissa. Yhtiön pääkonttori on Kinshasassa.

Historiaa
---------

Vuonna 1935 perustettu valtion elin nimeltään **Office des transports coloniaux** sai vuonna 1960 nimekseen *Office des transports au Congo* (Otraco). Nykyisen nimensä yhtiö sai vuonna 1971. Vuonna 1973 yhtiö kuljetti eniten matkustajia yhtiön historian aikana eli 410 871 matkustajaa.

Vuonna 1977 Kongon demokraattisen tasavallan hallitus lopetti yhtiön monopolin jokiliikenteessä, ja sen jälkeen kuka tahansa on voinut omistaa veneitä ja liikennöidä niillä jokia pitkin. Valtion varojen epääminen yhtiöltä yhdessä kilpailun alkamisen kanssa sai yhtiön kuljettamien matkustajien määrän laskuun, niin että vuonna 1982 yhtiö kuljetti vain 121 779 matkustajaa.

Liikenneverkko
--------------

* Matadi–Kinshasa-rautatie, josta yhtiöllä on sopimus Kongon rautateiden (SNCC) kanssa.
* Liikenneverkko joilla ja järvillä
	+ Bomasta Bananaan, lautta *Kalamu*
	+ Kongo- ja Kasaijoilla ja niiden sivujoilla
* Satamat
	+ Valtamerisatamat Matadissa ja Bomassa
	+ Jokisatamat Kinshasassa, Mbandakassa ja Kisanganissa