recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
*Tämä artikkeli käsittelee Yhdistyneen kuningaskunnan parlamentin ylähuonetta. House of Lords on myös yhdysvaltalainen yhtye.*

**Yhdistyneen kuningaskunnan ylähuone**, englanniksi **House of Lords** (H.L.), virallisesti **The Right Honourable the Lords Spiritual and Temporal of the United Kingdom of Great Britain and Northern Ireland in Parliament assembled**, on Yhdistyneen kuningaskunnan parlamentin ylähuone eli kaksikamarisen parlamentin toinen kamari. Parlamenttiin kuuluvat myös Britannian monarkki ja alahuone (engl. *House of Commons*).

794-jäseninen ylähuone on suurempi kuin 650-jäseninen alahuone, mutta sillä on huomattavasti vähemmän päätäntävaltaa. Periaatteessa ylähuone on keskusteleva ja neuvoa antava parlamentin elin ja alahuone tekee päätökset ja pitää päätösvaltaa valtakunnan asioihin.

Historia
--------

Britannian parlamentti on kehittynyt valtakunnan hallitsijaa keskiajalla päätöksissä avustaneesta neuvostosta. 1300-luvulla kuningas Edvard III:n aikakaudella parlamentti muuttui kaksihuoneiseksi. 1400-luvulla kuningas Henrik V:n hallintokaudella parlamentin alahuoneesta tehtiin tasavertainen parlamentin ylähuoneen kanssa. Oikeusjulistus Bill of Rights antoi parlamentille vuonna 1689 oikeuden asettaa ja kumota lakeja antaen sille täten vallan yli monarkin. Vuoden 1707 unionilaki yhdisti Englannin ja Skotlannin parlamentit. Käytännössä tämä tarkoitti vain sitä, että skotlantilaiset parlamentin jäsenet siirtyivät Westminsteriin englantilaisten virkaveljiensä seuraan. Vuoden 1800 unionilaki siirsi Irlannin parlamentin jäsenet Westminsteriin. Parliament Act -lait vuosilta 1911 ja 1949 vähensivät ylähuoneen valtaa. Ylähuoneella ei ollut enää sananvaltaa asioissa, jotka koskivat valtion menoja tai tuloja, eikä se voinut viivyttää lakiesitystä yli vuotta.

Jäsenet
-------

Ylähuoneen jäsenmäärä on vähentynyt viime aikoina. Vuonna 1994 siinä oli 1 198 jäsentä ja nyt*milloin?* 794. Lasku johtuu pitkälti vuoden 1999 House of Lords Actista, joka poisti suurimman osan periytyvistä jäsenpaikoista ylähuoneessa. Vain 92 periytyvää jäsenpaikkaa jäi jäljelle.

Ylähuoneessa on neljänlaisia jäseniä:

1. Elinikäiset jäsenet nimittää hallitseva monarkki pääministerin suosituksesta ja avustuksella.
2. Law Lords (Lords of Appeal in Ordinary) ovat tuomareita, jotka valvovat ja hoitavat parlamentin juridisia tehtäviä.
3. Canterburyn ja Yorkin arkkipiispat sekä Lontoon, Durhamin ja Winchesterin piispat ja 21 muuta kauimmin viroissaan ollutta piispaa.
4. Äänestyksellä valittu edustaja kuhunkin 92 perinnölliseen aateliseen virkaan.

Lähteet
-------

* Yhdistyneen kuningaskunnan parlamentin sivusto (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Yhdistyneen kuningaskunnan ylähuone** Wikimedia Commonsissa
**Vineyard-liike** (virallisesti **Association of Vineyard Churches**) on maailmanlaajuinen seurakuntaliike, jonka tavoitteena on julistaa kristinuskon sanomaa nykykulttuurin keinoin. Vineyard-liike kuuluu evankelikaaliseen kenttään. Liikkeen juuret ovat Yhdysvaltain Kaliforniassa, jossa joukko kristittyjä kokoontui vuonna 1976 kotiseurakuntaliiikeenä Yorba Lindassa. Calvary Chapelin yhteydessä toiminut seurakunta järjesti ensimmäisen jumalanpalveluksen vuonna 1977. Tuolloin seurakunnan johtajaksi tuli John Wimber (1934–1997).

Historia
--------

Vineyard-liike sai alkunsa Chuck Smithin 1960-luvulla perustaman Calvary Chapel -kirkon haarautumana. Calvary Chapel -kirkon juuret juontavat puolestaan niin sanottuun Jeesus-liikkeeseen. Vineyard-liikkeen toivat Suomeen Cai ja Katja Talvio vuonna 1996 Kanadasta, jossa he olivat osallistuneet Vineyard-seurakunnan toimintaan.

Lähteet
-------

1. ↑  Mikä on Vineyard? *Helsinki Vineyard*. Viitattu 25.10.2023.
2. ↑  Christoffersen Mads, Nilsson Jan, Bjerring-Nielsen Bent & Adelin Jørgensen Jonas: *Kirken den er...*, s. 197–198. Om kirker og kristne i Danmark fortalt af dem selv. Kööpenhamina: Eksistensen, 2022. ISBN 978-87-410-0842-4. (tanskaksi)
3. ↑  Suomen Vineyard-kirkko *Uskonnot.fi*.  4.10.2022. Viitattu 25.10.2023.
**Edavaleth Kakkat Janaki Ammal** (1897–1984) oli intialainen kasvitieteilijä. Hän tuli kuuluisaksi hyötykasvien jalostuksen ansiosta, ja käytti myöhemmin arvovaltaansa luonnonsuojelun hyväksi.

Janaki opiskeli kasvitiedettä Madrasissa. Tuohon aikaan Intiassa naisten lukutaitokin oli harvinaista, ja nainen yliopistossa oli harvinaisuus koko maailman mittakaavassa. Ammal toimi kolme vuotta opettajana naisten kristillisessä opistossa ennen kuin sai stipendin Yhdysvaltoihin. Hän opiskeli Michiganin yliopistossa kasvien sytologiaa, ja erikoistui hybridilajikkeiden kehittämiseen eri lajien ja jopa eri kasvisukujen risteytyksillä. Hän väitteli vuonna 1931.

Hän käytti osaamistaan makeampien sokeriruokolajien kehittämiseen. Omavaraisuus sokerin tuotannossa oli merkittävä asia itsenäisyyttä tavoittelevalle Intialle.

Chandrasekhara Raman perusti Intian tiedeakatemian vuonna 1935, ja valitsi Janakin yhdeksi sen ensimmäisistä jäsenistä. Janakin sukupuoli ja perhetausta alhaisessa kastissa aiheuttivat kuitenkin ongelmia. Vuonna 1940 hän muutti Englantiin, ja työskenteli John Innes Institutessa ja Royal Horticultural Societyssa.

Itsenäistyneen Tntian pääministeri Jawaharlal Nehru kutsui Janakin Intiaan kehittämään maan maataloutta. Hän kuitenkin huomasi, että ruoantuotannon tavoittelu oli johtamassa metsäkatoon, ja alkoi puhua luonnonvaraisten kasvilajien säilyttämisen tärkeydestä. Hän tuki voimakkaasti Save Silent Valley -liikettä, joka pyrki suojaamaan metsäistä laaksoa, jota uhkasi tekojärven alle jääminen. Laaksosta tuli Silent Valleyn kansallispuisto vajaa vuosi Janakin kuoleman jälkeen.

Janakin Intian tieteelle antaman panoksen johdosta hän sai Padma Shri -palkinnon vuonna 1977.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Leila McNeill: The Pioneering Female Botanist Who Sweetened a Nation and Saved a Valley *Smithsonian Magazine*.  2019. Viitattu 20.4.2022.
2. 1 2  Sanchari Pal: Meet India’s First Woman PhD in Botany – She Is The Reason Your Sugar Tastes Sweeter! *The Better India*. Viitattu 20.4.2022.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Espanja
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Alankomaat
* Ruotsi

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* International Plant Names Index

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**Ateenan olympiastadion** (kreik. Ολυμπιακό Στάδιο Αθήνας, *Olympiakó Stádio Athínas*) on urheilustadion Maroúsissa Suur-Ateenan alueella Kreikassa. Se isännöi vuoden 2004 kesäolympialaisten avajaisia, päättäjäisiä, yleisurheilua sekä jalkapallon loppuotteluita. Stadionin katsojaennätys on 74 473 katsojaa, mutta olympialaisten aikaan stadionille mahtui parhaimmillaan 72 000 katsojaa. Tosin tämäkään luku ei kerro koko totuutta, sillä esimerkiksi yleisurheilua saattoi seurata kerrallaan ainoastaan 56 700 katsojaa, koska media ja VIP-vieraat veivät osan tilasta.

Stadion on ollut pitkään tyhjillään olympiakisojen jälkeen, ja Kreikassa asiasta nousi kohu, kun stadion vain ruostui paikalleen. Olympiakisojen jälkeen stadionilla on järjestetty muun muassa Akropolis-rallin yleisöerikoiskokeita ja muita tapahtumia. Vakituisen käyttäjän stadion sai vihdoin syksyllä 2005, kun ateenalainen jalkapalloseura Panathinaikos siirtyi pelaamaan kotiottelunsa olympiastadionille. Vaikka katsomot ovat olleet täynnä vain pariin otteeseen, tunnelma "Paon" otteluissa on ollut silti hieno.

Ateenan olympiastadion rakennettiin alun perin vuoden 1982 yleisurheilun EM-kilpailuja varten, ja se isännöi myös vuoden 1997 yleisurheilun MM-kilpailuja. Vuoden 2004 olympiakisoja varten stadionille asennettiin Santiago Calatravan suunnittelema katos, joka valmistui juuri parahiksi olympialaisia varten. Stadion vihittiin uudelleen käyttöön 30. heinäkuuta 2004.

Ateenan olympiastadion isännöi jalkapallon Mestarien liigan loppuottelua toukokuussa 2007. Stadion isännöi samaisen kilpailun loppuottelua myös vuonna 1993, vuoden 1983 Euroopan Cup-loppuottelua sekä vuoden 1987 Cup-voittajien cupin loppuottelua.

Aiheesta muualla
----------------

* OAKA Olympiastadion

Mestarien liigan loppuottelun järjestäneet stadionit
*1993* Saksa Olympiastadion (München) | *1994* Kreikka Olympiako Stadio (Ateena) | *1995* Itävalta Ernst Happel (Wien) | *1996* Italia Stadio Olimpico (Rooma) | *1997* Saksa Olympiastadion (München) | *1998* Alankomaat ArenA (Amsterdam) | *1999* Espanja Camp Nou (Barcelona) | *2000* Ranska Stade de France (Pariisi) | *2001* Italia San Siro (Milano) | *2002* Skotlanti Hampden Park (Glasgow) | *2003* Englanti Old Trafford (Manchester) | *2004* Saksa Arena AufSchalke (Gelsenkirchen) | *2005* Turkki Atatürk Olimpiyat (Istanbul) | *2006* Ranska Stade de France (Pariisi) | *2007* Kreikka Olympiako Stadio (Ateena) | *2008* Venäjä Lužniki (Moskova) | *2009* Italia Stadio Olimpico (Rooma) | *2010* Espanja Santiago Bernabéu (Madrid) | *2011* Englanti Wembley (Lontoo) | *2012* Saksa Allianz Arena (München) | *2013* Englanti Wembley (Lontoo) | *2014* Portugali Estádio da Luz (Lissabon) | *2015* Saksa Olympiastadion (Berliini) | *2016* Italia
San Siro (Milano) | *2017* Wales Millennium Stadium (Cardiff) | *2018* Ukraina Kiovan olympiastadion (Kiova) | *2019* Espanja Wanda Metropolitano (Madrid) | *2020* Portugali Estádio da Luz (Lissabon)
Kuningatar Geraldina
Kreivitär **Geraldine Margit Virginia Olga Maria Apponyi de Nagy-Apponyi** (6. elokuuta 1915 – 22. lokakuuta 2002) oli Albanian kuningatar, kuningas Zogu I:n puoliso. Hänen kuninkaallinen nimensä oli *Kuningatar Geraldina*.

Suku
----

Kuningatar Geraldina syntyi Budapestissä, Unkarissa. Hän kuului Apponyin vanhaan aatelissukuun. Hänen isänsä oli kreivi Julius (tai Gyula) Apponyi de Nagy-Apponyi (1873–1924) ja äitinsä amerikanunkarilainen Gladys Virginia Stewart (1891–1947), jonka isä oli miljonääri Virginiasta. Geraldinen isoisä oli Ludwig (tai Lajos) Apponyi (1849–1909) ja äidinisä diplomaatti John Henry Stewart (1831–1892), joka palveli Yhdysvaltain konsulaatissa Antwerpenissä. Geraldinen vanhemmat tapasivat Pariisissa vuonna 1912 Itävalta-Unkarin suurlähetystön lounaspöydässä. He avioituivat vuonna 1914.*lähde?*

Kun Itävalta-Unkari hajosi, perhe muutti Sveitsiin. Vuonna 1921 he palasivat Unkariin. Kun Geraldinen isä kuoli, hänen äitinsä päätti muuttaa Ranskaan. Kun Geraldinen äiti meni naimisiin ranskalaisen upseerin kanssa, Geraldinen isän sukulaiset vaativat, että lapset muuttavat Unkariin saadakseen siellä koulutuksensa.*lähde?*

Albanian valtaistuin ja maanpako
--------------------------------

27. huhtikuuta 1938 Geraldine meni naimisiin Albanian kuninkaan Zogu I:n kanssa Tiranassa ja otti nimekseen *Kuningatar Geraldina*. Geraldine oli katolilainen ja Zogu I oli muslimi. Zogu I:llä ja Kuningatar Geraldinalla oli yksi lapsi, kruununprinssi Leka Zogu (s. 1939). Zogu I:n hallinto loppui, kun fasistinen Italia miehitti Albanian huhtikuussa vuonna 1939. Geraldine ja muutaman päivän ikäinen lapsi lähetettiin ambulanssilla Kreikkaan, isä seurasi heitä isä seurasi päivää myöhemmin mukanaan 115 henkeä hovista.

Perhe muutti tilapäisesti Egyptiin, ja sieltä Englantiin. Englannista perhe muutti Yhdysvaltoihin 1950-luvulla ja jälleen myöhemmin Ranskaan. Zogu I:n kuoltua Ranskassa kuningatar Geraldine asui Kreikassa, Turkissa, Englannissa, Egyptissä, Yhdysvalloissa, Ranskassa, Rhodesiassa ja Espanjassa.

Espanjassa Geraldinen poika Leka keräsi aseita huvilaansa ja koulutti pientä vallankumouskaartia. Kenraali Franco hyväksyi tämän, mutta Francon kuoltua Lekaa pyydettiin poistumaan maasta ja hän muutti Etelä-Afrikkaan. Geraldine jäi asumaan huvilaansa Madridiin.

Vuonna 2002 Albanian hallitus kutsui Kuningatar Geraldinan ja Leka Zogun takaisin Albaniaan. Kuningatar Geraldina kuoli vuonna 2002 87-vuotiaana Tiranassa.

Lähteet
-------

1. ↑  Geraldine (1916—) *Women in World History: A Biographical Encyclopedia*. Viitattu 12.3.2023.
2. 1 2  Miranda Vickers: Queen Geraldine of Albania *The Guardian*.  2002. Viitattu 12.3.2023.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Borja Vidal Fernández Fernández** (s. 25. joulukuuta 1981 Valdés, Asturia, Espanja) on espanjalais-qatarilainen käsipalloilija. Hän edustaa qatarilaista Al-Qiyadaa ja Qatarin käsipallomaajoukkuetta. Vidal on 206 senttimetriä pitkä ja painaa 123 kilogrammaa. Hän pelasi ennen koripalloa.

Käsipalloura
------------

Vidal aloitti käsipallon vuonna 2005. Vuodet 2005-2011 hän edusti seuroja Espanjan pääsarjassa. Vuodet 2011-2013 Vidal edusti ranskalaista HBC Nantesia. Vuonna 2013 hän siirtyi qatarilaiseen Al-Qiyadaan ja sai edustusoikeuden myös Qatarin käsipallomaajoukkueeseen, jonka riveissä Vidal saavuttikin MM-hopeaa kotikisoista tammikuussa 2015.

Koripalloura
------------

Vidal pelasi vuodet 1999-2005 ammattilaistasolla koripalloa. Vuodet 1999-2001 hän pelasi Espanjan pääsarjan Joventut Badalonassa. Vuodet 2003-2004 hän vietti italialaisessa Basket Napolissa.

Lähteet
-------

* 

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.
**Englanti Great Officers of State** 

* Lord High Steward
* Lord High Chancellor
* Lord High Treasurer
* Lord President of the Council
* Lord Privy Seal
* Lord Great Chamberlain
* Lord High Constable
* Earl Marshal
* Lord High Admiral


**Lord High Chancellor of Great Britain** eli **Ison-Britannian lordikansleri** on Yhdistyneen kuningaskunnan hallituksen virka-asema, joka vastaa oikeusministeriä. Hän on toiseksi ylin kruununministereistä (*Great Officers of State*). Lordikanslerin nimittää monarkki pääministerin esityksestä. Ennen vuoden 1707 unionia oli olemassa erillinen *Chancellor of England* ja *Lord Chancellor of Scotland*. Irlannilla oli oma lordikanslerinsa myös vuoden 1801 unionin jälkeen. 

Lordikansleri oli aiemmin myös Englannin ja Walesin oikeuslaitoksen päällikkö ja ylähuoneen puheenjohtaja. Hänelle kuului ylähuoneessa villalla täytetty punainen istuin (Woolsack), jonka takapuolella on seremoniallinen sauva. Villasäkin otti käyttöön Edvard III (1327–1377). Se symboloi villan merkitystä Englannin kansakunnan vauraudelle. Nykyisin säkki on täytetty Kansainyhteisön maiden villalla merkkinä yhtenäisyydestä.

Vuoden 2005 perustuslaillisen uudistuksen (Constitutional Reform Act 2005) jälkeen ylähuoneen puhemiehen tehtävä siirtyi uudelle puhemiehelle, *Lord Speakerille*, ja oikeuslaitoksen johtoon tuli *Lord Chief Justice of England and Wales*.

Nykyinen lordikansleri on Alex Chalk.

Lähteet
-------

1. ↑  Robbie Purves: These are the powers new Lord Chancellor Raab has *WalesOnline*.  15.9.2021. Viitattu 6.10.2021. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Lordikansleri**.
* Oikeusalan ammatit – Englanti ja Wales
* 
*
Polyakryylihapon rakenne
**Polyakryylihappo**on polyolefiineihin kuuluva polymeeri, jota valmistetaan akryylihaposta. Polyakryylihapolla on useita käyttökohteita.

Ominaisuudet, valmistus ja käyttö
---------------------------------

Polyakryylihapon keskimääräinen moolimassa on tavanomaisesti noin 1 000–50 000 g/mol. Polymeeri liukenee veteen ja moniin poolisiin orgaanisiin liuottimiin. Se myös absorboi runsaasti vettä ja turpoaa vettä imiessään. Vesiliuoksessa polyakryylhappo on negatiivisesti varautuneena ja on siis polyelektrolyytti. Polyakryylihappo kelatoi useita metalli-ioneja. Yhdisteen lasisiirtymälämpötila on 106–126 °C ja se on pysyvä 250 °C:n lämpötilaan asti.

Polyakryylihappoa valmistetaan radikaalipolymeroinnilla. Radikaali-initiaattoreina käytetään kaliumpersulfaattia tai atsobisisobutyronitriiliä. Liuottimena käytetään vettä tai orgaanisia liuottimia. Veteen liuotetaan usein suolaa, jotta muodostuva polymeeri saostuu liuoksesta. Radikaalipolymeroinnilla muodostuu ataktista polyakryylihappoa.

Polyakryylihappoa käytetään veden absorbointiin esimerkiksi vaipoissa, vedenpuhdistuskemikaalina, ioninvaihtohartseissa, pesuaineissa, lääkkeiden annostelussa ja kolloidien stabilisaattorina esimerkiksi maaleissa ja kosmetiikkatuotteissa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Gregor Herth, Gunnar Schornick & Fredric L. Buchholz: "Polyacrylamides and Poly(Acrylic Acids)", teoksessa *Ullmann's Encyclopedia of Industrial Chemistry*, John Wiley & Sons, New York, 2015.
2. 1 2 3  Hans R. Kricheldorf: *Handbook of Polymer Synthesis*, s. 271–277. CRC Press, 1992. ISBN 0-8247-8514-2. Kirja Googlen teoshaussa (viitattu 17.10.2023). (englanniksi)
3. 1 2 3  Manas Chanda: *Plastics Technology Handbook*, s. 480–481. CRC Press, 2018. ISBN 978-1-4987-8621-8. Kirja Googlen teoshaussa (viitattu 17.10.2023). (englanniksi)
**Energia Turkissa** käsittelee Turkin energian tuotantoon ja kulutukseen liittyviä asioita.

Turkin energiankulutus on maailman valtioista 76. sijalla. Turkkilaiset kuluttavat henkeä kohti 79,126 miljoonaa BTU:ta. Turkki on 2010-luvulla pyrkinyt monipuolistamaan energialähteitään. Ensimmäinen ydinvoimala on rakenteilla. Sen odotetaan olevan täysin valmis vuoteen 2028 mennessä.

Turkki tuottaa kivihiiltä, öljyä ja maakaasua. Sen ruskohiilivarat ovat merkittävät ja sijaitsevat pääosin Zonguldakin alueella. Öljyä on maan kaakkoisosassa sekä luoteessa Traakian alueella. Öljyntuotanto ei riitä kattamaan kotimaista kulutusta. Merkittävimmät vesivoimalat ovat Sakarya-, Kemer-, Kızıl- ja Seyhan-joissa sekä Eufratin padot, etenkin Kebanin ja Atatürkin pato.

Turkissa tuotettu energia jakautuu eri energianlähteisiin seuraavasti:

* fossiiliset polttoaineet: 56 % kokonaiskapasiteetista (arvio 2020)
* vesivoima: 26,3 % kokonaiskapasiteetista (arvio 2020)
* tuulivoima: 8,4 % kokonaiskapasiteetista (arvio 2020)
* aurinkoenergia: 3,8 % kokonaiskapasiteetista (arvio 2020)
* geoterminen energia: 3,4 % kokonaiskapasiteetista (arvio 2020)

Turkki tuo tavallista ja nesteytettyä maakaasua (LNG) Venäjältä ja Yhdysvalloista.

Katso myös
----------

* Baku–Tbilisi–Ceyhan-öljyputki
* Yusufelin pato

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6 7  Turkey: Energy *CIA World Factbook*. Viitattu 24.10.2023.
2. ↑  Turkey *IEA*. Viitattu 24.10.2023.
3. ↑  Akkuyu nuclear plant ‘to be fully operative by 2028’ *Hurriyet daily news*.  1.7.2023. Viitattu 24.10.2023.
4. ↑  Turkey: Resources *Encyclopedia Britannica*. Viitattu 24.10.2023.
5. ↑  Oil and Gas Equipment – LNG and LNG Terminals, Upstream, Downstream and Midstream *Turkey Commercial Guide*.  2022. US International Trade Administration. Viitattu 24.10.2023.
**Fix** (kreik. Φιξ) on perinteikäs kreikkalainen olutmerkki, jota valmisti alun perin samanniminen panimo vuodesta 1864. Oluen valmistus lopetettiin välillä vuonna 1983, ja sitä on valmistettu jälleen 2010-luvulta lähtien.

Fix-panimon mainos 1800-luvulta.
Fix-panimon perusti Baijerista kuningas Oton mukana saapunut Johann Karl Fuchs, kreikkalaisittain Ioánnis Fix, vuonna 1864. Panimo toimi ensin Péfkissä ja Kolonákissa, kunnes muutti Andréa Syngroú -valtakadulle klassiselle paikalleen vuonna 1893. Fix-olut alkoi saada kansanvälistä mainetta ja palkintoja 1900-luvun alkupuolella. Panimo kasvoi erityisesti Karl Fuchsin, kreikkalaisittain Károlos Fix, aikana 1920-luvulta lähtien, ja Fix-oluesta tuli kreikkalaisen oluen synonyymi.

Panimo joutui lopettamaan toimintansa vuonna 1983, koska kilpailu olutalalla oli kiristynyt, ja samaan aikaan Fix-suku oli sekaantunut epäonnistuneesti politiikkaan. D. Kourtákis SA hankki Fix-oluen oikeudet vuonna 1995, mutta ei onnistunut elvyttämään merkkiä. Olympiakí Zythopoiía -panimo hankki oikeudet vuonna 2009. Vuosina 2010–2011 rakennettiin uusi panimo Ritsónaan Euboialle, josta lähtien olutta valmistetaan jälleen sekä kotimaahan että vientiä varten. Ateenaan entisen panimon lähelle avattu Ateenan metron asema kunnioittaa perinteikästä panimoa nimellään Syngroú-Fix.

Uutta Fix-olutta on kolmea tyyppiä, perinteinen vaalea lager Fix Hellas (5,0 %), tumma lager Fix Dark (5,2 %) ja alkoholiton Fix Ánef ("Ilman").

Lähteet
-------

1. 1 2 3  History Fix Hellas. Viitattu 18.6.2018.
2. ↑  Beers Fix Hellas. Viitattu 18.6.2018.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Fix-olut** Wikimedia Commonsissa
**Radioaktiiviset projektit** 

Radioaktiiviset prosessit: 

* Alfahajoaminen
	+ Alfasäteily
* Beetahajoaminen
	+ Beetasäteily
* Elektronisieppaus
* Gammasäteily
* Sisäinen konversio
* Neutroniemissio
* Positroniemissio
* Protoniemissio
* Spontaani fissio

Ydinsynteesi 

* Neutronin sieppaus
	+ R-prosessi
	+ S-prosessi
* Protonin sieppaus:
	+ P-prosessi


**Elektronisieppaus** eli **K-sieppaus** on radioaktiivisen alkuaineen hajoamismuoto, jossa ydin sieppaa elektronin muuntamalla protonin neutroniksi. Ilmiötä esiintyy, kun atomiytimessä on protoniylijäämä sekä liian vähän energiaa positronin lähettämiseen ytimestä. Elektronisieppaus on vallitseva beetahajoamisen muoto raskailla alkuaineilla (Z>80), missä sisäkuoren elektronit ovat lähempänä ydintä.

Ilmiön ennusti Gian-Carlo Wick vuonna 1934 ja sen havaitsi ensimmäisen kerran Luis Alvarez vuonna 1937.

Prosessi
--------

Elektronisieppauksessa yksi atomin ydintä elektronipilven K- tai harvemmin L-kuorella kiertävistä elektroneista joutuu ytimeen. Tällöin ytimessä olevasta ylimääräisestä protonista muodostuu neutroni ja elektronin neutriino. Koska neutronilukumäärä kasvaa yhdellä ja protonilukumäärä pienenee vastaavasti, ei massaluvussa tapahdu muutosta. Protonimäärän muuttuminen elektronisieppauksen vuoksi aiheuttaa kuitenkin alkuaineen muuntumisen toiseksi alkuaineeksi. Reaktiossa muodostuva uusi atomiydin on järjestysluvultaan aikaisempaa yhtä pienempi.

{\displaystyle \mathrm {p} +\mathrm {e} ^{-}\rightarrow \mathrm {n} +{\nu }\_{e}}
Esimerkkejä elektronisieppauksesta ovat mm.

{\displaystyle \mathrm {{}\_{13}^{26}Al} +\mathrm {e} ^{-}\rightarrow \mathrm {{}\_{12}^{26}Mg} +{\nu }\_{e}}
{\displaystyle \mathrm {{}\_{28}^{59}Ni} +\mathrm {e} ^{-}\rightarrow \mathrm {{}\_{27}^{59}Co} +{\nu }\_{e}}
Elektronisieppauksen jälkeen atomi on viritystilassa, joka purkautuu joko röntgensäteilynä, atomin luovuttaessa Augerin elektronin tai molemmilla tavoilla.

Muista radioaktiivisuuden muodoista poiketen atomin kemiallisella sidonnaisuudella on pieni vaikutus elektronisieppauksen tapahtumiseen. Esimerkiksi Beryllium-7:n puoliintumisaika on 0,9% lyhyempi jos beryllium on metallina kuin jos se on osana molekyyliä.

Lähteet
-------

1. ↑  Faiz M. Khan: *The Physics of Radiation Therapy, 4. painos*, s. 20. Lippincott Williams & Wilkins, 2009. ISBN 9780781788564. (englanniksi)
2. ↑
**Andrei Dmitrijevitš Kutorkin** (ven. Андрей Дмитриевич Куторкин, kirjailijanimi *Andrei Jondol*, Андрей Ёндол; 25. elokuuta 1906 nykyisen Tšuvassian tasavallan Poretskojen piirin Studenetsin kylä – 12. toukokuuta 1991 Saransk) oli ersämordvalainen kirjailija.

Andrei Kutorkin syntyi talonpoikaisperheeseen. Hän kävi keskikoulun, valmistui Uljanovskin neuvostopuoluekoulusta vuonna 1927 ja toimi kirjastonhoitajana ja kolhoosin puheenjohtajana. Vuodesta 1932 lähtien Kutorkin työskenteli ersänkielisen sanoma- ja kirjallisuuslehden sekä Mordvan kirjakustantamon toimittajana.

Kutorkinin ensimmäiset teokset ilmestyivät vuonna 1924. Hänen kertomuksistaan suosituin on *Keremet*, joka kertoo uuden elämäntävan juurtumisesta mordvalaiseen perheeseen. Vuonna 1934 ilmestyi vallankumoushistoriallinen romaani *Raužo palman* ("Musta pylväs"). Sankarirunoelma *Lamzur* (1941) kertoo mordvalaisten kapinasta vuosina 1743–1745. Leonti Kirjukov sävelsi sen pohjalta ensimmäisen mordvalaisen oopperan *Nesmejan i Lamzur* (1944).

Vuonna 1958 Kutorkin julkaisi runoromaanin *Pokš ki langso umarina* ("Omenapuu maantien varressa"). Sen aiheena ovat vuosien 1905–1907 vallankumoustapahtumat mordvalaisten keskuudessa. Kirjailijan suurin teos on trilogia *Lažnytsja Sura* ("Kuohuva Sura", 1969, 1976, 1987), joka kuvaa mordvalaisten elämää 1900-luvun vaihteessa yhden perheen kohtaloiden kautta. Trilogia sai Mordvan ASNT:n valtionpalkinnon vuonna 1987.

Kutorkin hyväksyttiin Neuvostoliiton kirjailijaliiton jäseneksi vuonna 1934. Hän johti Mordvan kirjailijaliiton hallitusta vuosina 1945–1951. Kutorkin sai Mordvan kansankirjailijan arvonimen vuonna 1984.

Lähteet
-------

1. ↑  *Mordovija: Entsiklopedija v dvuh tomah, tom 1*, s. 475. Saransk: Mordovskoje knižnoje izdatelstvo, 2003. ISBN 5-7595-1543-8.
2. 1 2 3 4  Kutorkin Andrei Dmitrijevitš (A. Jondol) *Biblioteka mordovskoi literatury*. Viitattu 3.4.2021. [vanhentunut linkki]


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Yhdysvallat

 |

 |
Sirkka Vesa-Kantele (kesk.) Yhtyneiden Kuvalehtien palkintojenjakotilaisuudessa vuonna 1959. Oikealla varatoimitusjohtaja Lauri Jäntti.
**Sirkka Annikki Vesa-Kantele** (o.s. **Vesa**; 26. lokakuuta 1928 Suojärvi – 14. marraskuuta 2020 Iitti) oli suomalainen muotitaiteilija ja -toimittaja. Hän toimi yhteensä yli 30 vuotta *Muoti + Kauneus* -lehden ja sen edeltäjien *Sorjien Pukimien* ja *Muotisorjan* päätoimittajana.

Sirkka Vesa valmistui priimuksena ensimmäiseltä muotisuunnittelijoita kouluttaneelta kurssilta Taideteollisesta oppilaitoksesta 1950 ja oli sitten Ranskan valtion stipendiaattina Pariisissa, jossa hän voitti kansainvälisen muotipiirroskilpailun 1952. Tämän ansiosta hän sai Suomesta monia työtarjouksia, joista valitsi Yhtyneiden Kuvalehtien tarjoaman päätoimittajan paikan uudessa *Sorjat Pukimet* -muotiaikakauslehdessä.

Sirkka Vesa-Kantele toimi Yhtyneiden Kuvalehtien muotijulkaisujen päätoimittajana 33 vuotta vuoteen 1987 asti. Päätyönsä ohella hän piti omia myymälöitään nimeltä A-Boutique ja Puzzle, toimi mainospiirtäjänä Pukevassa ja teki suunnittelutyötä muun muassa Sarvikselle, Aaltosen kenkätehtaalle, Tiklakselle, Turkisliike Grünsteinille, Suomalaiselle Mallihuoneelle, Katjusalle, Artellalle ja Arolalle.

Lähteet
-------

1. ↑  Kuolinilmoitus. *Helsingin Sanomat* 6.12.2020, s. C 18.
2. 1 2  Malmberg, Raili: "Vesa-Kantele, Sirkka (1928–)", *Suomen kansallisbiografia, osa 10*, s. 442–443. Helsinki: Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, 2007. ISBN 978-951-746-451-2. / Teoksen verkkoversio.
3. 1 2 3  Lappalainen, Piippa – Almay, Mirja: *Kansakunnan vaatettajat*, s. 213–214. Helsinki: WSOY, 1996. ISBN 951-0-20864-7.
4. 1 2  Malmberg, Raili: "Naisten ja kotien lehdet aikansa kuvastimina", *Suomen lehdistön historia 8. Aikakauslehdistön historia: Yleisaikakauslehdet*, s. 35–36. Toimittanut Päiviö Tommila. Kuopio: Kustannuskiila, 1991.
5. 1 2  Mikola, Tapio: *Pikakuvia 1: Vaatemarkkinoinnin vaikuttajia sanoin ja kuvin*, s. 112. Karikatyyrit Kati Mikola. Turku: LSK, 1981. ISBN 951-99302-2-1.

Aiheesta muualla
----------------

* Sirkka Vesa-Kanteleen muistokirjoitus Helsingin Sanomissa

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Kansallisbiografia
* Biografiasampo

 |

 |
**Unkarin demokraattinen foorumi** (unkariksi *Magyar Demokrata Fórum*) (MDF) oli unkarilainen kristillisdemokraattinen ja konservatiivinen puolue. Puolue oli Euroopan kansanpuolueen jäsen.

Puolueen johtaja József Antall toimi pääministerinä vuosina 1990–1993 ja oli Unkarin ensimmäinen demokraattisesti valittu pääministeri. Antallin kuoleman jälkeen pääministerinä toimi Péter Boross, kunnes MDF hävisi vaaleissa 1994. Sen jälkeen vaalimenestys oli vaatimatonta viiden prosentin luokkaa. Puoluejohto syytti suurempaa konservatiivipuoluetta Fideszia yrityksistä liittää puolue itseensä.

Vuoden 2010 vaaleissa puolue menetti kaikki parlamenttipaikkansa. Puolue lakkautettiin huhtikuussa 2011.

Johtajat
--------

* Zoltán Bíró (1987–)
* József Antall (1989–1993)
* Lajos Für (1994–1996)
* Sándor Lezsák (1996–1999)
* Ibolya Dávid (1999–)

Vaalitulokset
-------------

| vuosi | ääniä % | paikkoja | ääniä | hallituspuolueet |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| **1990** | 24,73 % | 164 | 1 212 355 | MDF-FKGP-KDNP |
| **1994** | 11,73 % | 38 | 633 342 | MSZP-SZDSZ |
| **1998** | 3,12 % | 17 | 139 934 | FIDESZ-FKGP-MDF |
| **2002** | 41,07 %¹ | 188 (24) | 2 306 763 | MSZP-SZDSZ |
| **2006** | 5,04 % | 11 | 272 831 | MSZP-SZDSZ |

1. Yhteislista Fideszin kanssa, MDF:n paikat suluissa.

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Unkarin demokraattinen foorumi**.
* (Arkistoitu – Internet Archive)
Baalia esittävä veistos Ugaritista
**Kanaanilaisten uskonto** oli Välimeren itärannikolla Syyrian ja nykyajan Palestiinan osissa muinoin asuneiden kanaanilaisten uskonto. Se oli muinaisten israelilaisten uskonnon aikalainen, ja se on jättänyt joitain jälkiä nykypäivän maailmaan suurten seemiläisten uskontojen kautta.

Tiedot kanaanilaisten uskonnosta ovat peräisin teksteistä, jotka löydettiin muinaisen Ugaritin kaupungin kaivauksissa nykyisessä Ras Šamrassa Syyrian rannikolla. Ugaritin monimutkaisen pantheonin huipulla oli ylijumala Ēl. Häntä aktiivisempi oli Baal, ’Herra’, joka yhdistettiin säähän ja sateeseen ja joka toi hedelmällisyyttä. Jumalattaria olivat muun muassa Athirat, Ēlin puoliso, sekä Anat, rakkauden ja sodan raju jumalatar, Baalin sisar ja mahdollisesti myös puoliso. Baalin mahtavat vastustajat olivat Yamm sekä suuret merihirviöt Litan ja Tunnan (Raamatun Leviatan ja Tannin).

Baalista tunnetaan kertomuksia, joissa hän taistelee Merta ja Kuolemaa vastaan. Tarinaan liittyy kuoleminen ja ylösnouseminen, ja kanaanilaiset rituaalit kytkeytyivätkin vuodenaikojen vaihteluun ja hedelmällisyyteen. Toisissa teksteissä puhutaan riiteistä, joissa kuningas puhdistautuu ja uhraa eri jumalille.

Kanaanilaisten uskontoon liittyy läheisesti heidän seuraajiensa foinikialaisten uskonto, joka noudatteli pääpiirteissään samoja linjoja. Esimerkiksi foinikialaisten tärkein jumalatar Astarte sai vaikutteita kanaanilaisten Anatilta.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Smart, Ninian: *Uskontojen maailma*, s. 210–212. Otava, 2005. ISBN 951-1-18137-8.
Kljutševskaja sopka  
Ключевская СопкаView and modify data on Wikidata Purkaus tammikuussa 2005

|  |  |
| --- | --- |
| Tyyppi | 
Kerrostulivuori |
| Sijainti | 
Kamtšatkan niemimaa, Venäjä |
| Korkeus merenpinnasta | 
4 750 m |
| Prominenssi | 
4 649 mView and modify data on Wikidata  |
| Purkautunut viimeksi | 
2010 |
| Ensimmäinen nousu huipulle | 
1788 |

Kartta

|  |  |
| --- | --- |
| Koordinaatit | 
56° 04′ P, 160° 38′ IView and modify data on Wikidata  |

muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa WikidataaTietolaatikon dokumentaatioNäytä Wikidatasta tulevat arvot

**Kljutševskaja sopka** (ven. Ключевска́я Со́пка) tai *Kljutševskoi* (ven. Вулка́н Ключевско́й, *Vulkan Kljutševskoi*) on Venäjällä Kamtšatkan niemimaalla sijaitseva kerrostulivuori. Se on niemimaan korkein vuori ja Euraasian korkein aktiivinen tulivuori. Sen ilmoitettu korkeus vaihtelee lähteestä riippuen 4 750 metristä 4 850 metriin, mutta sen pohjoispuolen kraatterin huipun korkeus on 4 750 metriä.

Kljutševskaja sopka on noin 6 000 vuotta vanha. Se on purkautunut säännöllisesti ilman pitkiä inaktiivisuusjaksoja. Viimeisten 3 000 vuoden aikana se on purkautunut yli 100 kertaa, ensimmäiset historialliset dokumentaatiot ovat 1600-luvun lopulta.

Tulivuoren huipulle kiipesivät ensimmäisenä Daniel Guass ja kaksi Billingsin retkikunnan jäsentä vuonna 1788. Seuraavan kerran huipulle kiivettiin vasta vuonna 1931. Tämän retkikunnan jäsenistä useat kuolivat huipun lähirinteillä lenteleviin laavapalloihin.

Kljutševskaja sopka kuuluu yhtenä Kamtšatkan tulivuorista Unescon maailmanperintökohteisiin.

Lähteet
-------

1. 1 2  Klyuchevskaya Sopka SummitPost.org. Viitattu 22.6.2009. (englanniksi)
2. ↑  Kliuchevskoi Smithsonian Institute.  Arkistoitu 10.12.2020. Viitattu 22.6.2009. (englanniksi)
3. ↑  Volcanoes of Kamchatka Ref: 765bis

Vuoren huippu.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Kljutševskaja sopka** Wikimedia Commonsissa

* Webbikamera, joka on 30 km pohjoiseen tulivuoresta
* Purkausraportti Smithsonian Instituten sivulla (Arkistoitu – Internet Archive)
**"Vanhat rehelliset suomalaiset"** oli 1800-luvun puolivälissä nimitys fennomaanien maltilliselle siivelle, joka oli ryhmittynyt vuonna 1847 perustamansa *Suometar*-lehden ympärille. Ryhmän johtohahmo oli August Ahlqvist ja siihen kuuluivat Paavo Tikkanen, D. E. D. Europaeus, Rietrikki Polén sekä jonkin aikaa myös August Schauman. He olivat eri linjoilla J. V. Snellmanin ja myöhemmin varsinkin Georg Zacharias Forsmanin (Yrjö Sakari Yrjö-Koskisen) johtamien niin sanottujen jungfennomaanien kanssa.

"Vanhojen rehellisten suomalaisten" mielestä suomalaisuuden olisi noustava "luonnollista tietä" eli vähittäisen kulttuurisen ja sivistyksellisen kehityksen kautta eikä poliittisen taistelun tuloksena. He eivät myöskään hyväksyneet Snellmanin ajamaa lojaaliutta Venäjää kohtaan eivätkä Yrjö-Koskisen näkemystä, jonka mukaan Suomi voisi katkaista henkiset siteet Ruotsiin kiitollisuudenvelkaa tuntematta. Varsinkin Ahlqvist halusi päinvastoin korostaa ruotsalaisen kulttuuriperinnön merkitystä Suomelle ja pitää yllä suhteita Ruotsiin. Helsingin yliopistolla "vanhat rehelliset" hallitsivat savo-karjalaista osakuntaa, Yrjö-Koskisen kannattajat puolestaan pohjalaista osakuntaa. Jungfennomaanit syrjäyttivät "vanhojen rehellisten" ryhmän suomalaisuusliikkeen johdosta 1860-luvun alussa, mutta nämä tekivät vielä saman vuosikymmenen lopulla epäonnistuneen yrityksen saada liikkeen uudelleen haltuunsa.

Vuonna 1863 jungfennomaanit tekivät väliaikaisesti sovinnon "vanhojen rehellisten" kanssa ja nousivat mukaan määräämään *Suomettaren* linjasta. Sopu ei kuitenkaan kestänyt pitkään ja katkesi Yrjö-Koskisen ja August Ahlqvistin katkeraan keskinäiseen linjaerimielisyyteen. Lehden julkaiseminen jouduttiin lopettamaan tilaajien vähäisyyden ja sitä seuranneen vararikon vuoksi 1866. Yrjö Koskinen tukijoineen perusti 1869 sen seuraajaksi *Uuden Suomettaren*.

Nimitykset ovat siinä suhteessa harhaanjohtavia, että ikäero "vanhojen" ja "nuorten" fennomaanien johtajien välillä oli itse asiassa vähäinen.

Lähteet
-------

1. 1 2  Vesa Vares: / Meurman, Agathon (1826 - 1909) *Kansallisbiografia-verkkojulkaisu (maksullinen)*.  6.9.2001. Helsinki:  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura.
2. 1 2 3 4  Matti Virtanen: *Fennomanian perilliset: Poliittiset traditiot ja sukupolvien dynamiikka*, s. 86–88. SKS 2002.
3. 1 2  Matti Klinge (toim.): *Helsingin yliopisto 1640–1990: Keisarillinen Aleksanterin yliopisto 1808–1917*, s. 569, 571–572, 579. Otava 1989.
4. ↑  Venla Sainio: / Yrjö-Koskinen, Georg Zacharias (1830 - 1903) *Kansallisbiografia-verkkojulkaisu (maksullinen)*.  11.10.2000. Helsinki:  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura.
**Yrjö Kustaa Turkama**, vuoteen 1938 **Durchman** (s. 6. toukokuuta 1932 Pielavesi) on suomalainen eläköitynyt yritysjohtaja ja mainosalan yrittäjä ja vaikuttaja, joka on saanut kauppaneuvoksen arvonimen.

Turkaman vanhemmat olivat piirieläinlääkäri Lauri Fredrik Turkama ja Mirja Meeri Marjatta Korhonen. Hänen puolisonsa 1963–1973 oli ekonomi Kirsti Hildur Mäkelä ja 1978–1988 liikkeenharjoittaja Sirkkaliisa Vesa. Hammaslääkäri Vilja Kaarina Valtosen kanssa Turkama avioitui 1990. Turkama tuli ylioppilaaksi Kouvolan lyseosta 1952 ja valmistui merkonomiksi Helsingin Kauppaoppilaitoksesta 1955. Hän oli Sammon Rulla Oy:n apulaismyyntipäällikkö 1954–1956, Oy Lintas Ab:n mainospäällikkö 1956–1959, Mainostoimisto Oy SEK Ab:n osastopäällikkö 1959–1963 ja Turkama & Kumppanit Oy Mainostoimiston osakkaana toimitusjohtaja 1963–1987, johtokunnan puheenjohtaja 1963–1980, hallituksen jäsen 1981–1987 ja sitten hallituksen puheenjohtaja. Advisor-yhtiöiden hallitusten puheenjohtaja Turkama oli 1987–1992. Hänellä oli myös lukuisia oman alansa ja muita asiantuntija- ja luottamustehtäviä. Kauppaneuvoksen arvonimen Turkama sai 1983.

Lähteet
-------

1. 1 2  Henttinen, Annastiina: Kauppaneuvos Yrjö Turkama (1932–). *Suomen talouselämän vaikuttajat* -verkkojulkaisu (maksullinen). 18.12.2013. Suomalaisen Kirjallisuuden Seura. Viitattu 27.10.2023.
2. ↑  Kuka kukin on 1978, s. 1019. Viitattu 27.10.2023.
3. ↑  Merkkipäivät. Mainosmies palasi maalaisjuurilleen.  *Etelä-Suomen Sanomat*, 5.5.2002, nro 122, s. 34. Kansalliskirjasto. Viitattu 27.10.2023.  (ei-vapaa)
Carl Lutz vuonna 1942
**Carl Lutz** (30. maaliskuuta 1895 – 12. helmikuuta 1975) oli sveitsiläinen diplomaatti. Hän toimi Sveitsin varakonsulina Budapestissa, Unkarissa vuodesta 1942 toisen maailmansodan loppuun asti. Hän pelasti yli 62 000 juutalaista toisen maailmansodan aikana.

Hänen toimintansa ansiosta puolet Budapestin juutalaisesta väestöstä selvisi, eikä heitä karkotettu natsien tuhoamisleireille holokaustin aikana. Yad Vashem myönsi hänelle Vanhurskaat kansakuntien joukossa -tittelin..

Lähteet
-------

1. ↑  U.S. Embassy in Hungary: Carl Lutz Memorial
2. ↑  The Diplomat Who Saved Thousands of Jews During the Holocaust
3. ↑  Jewish Foundation for the Righteous: Carl Lutz


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Alankomaat

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* Historical Dictionary of Switzerland
* IdRef

 |

 |
**Artem Viktorovytš Datsyšyn** (ukr. Артем Вікторович Дацишин; 26. tammikuuta 1979 H’erson – 17. maaliskuuta 2022 Kiova) oli ukrainalainen balettitanssija.

Datsyšyn valmistui vuonna 1997 Kiovan koreografisesta valtionkoulusta Valeri Parsegovin luokalta. Hän sai vuonna 1996 kolmannen palkinnon kansainvälisessä Serge Lifar -kilpailussa ja vuonna 1998 hopeaa Budapestin kansainvälisessä Rudolf Nurejev -kilpailussa. Vuonna 1997 Datsyšyn pääsi Kiovan kansallisoopperan esiintyjäksi. Hän esiintyi siellä päärooleissa muiden muassa Pjotr Tšaikovskin baleteissa *Joutsenlampi*, *Pähkinänsärkijä* ja *Prinsessa Ruusunen* sekä Adolphe Adamin baletissa *Giselle*, Ludwig Minkusin baletissa *La Bayadère* ja Sergei Prokofjevin baletissa *Romeo ja Julia*. Kansainvälisesti Datsyšyn teki esiintymisiä Saksassa, Japanissa, Itävallassa, Sveitsissä, Libanonissa, Italiassa, Espanjassa, Ranskassa, Kanadassa, Yhdysvalloissa ja Portugalissa.

Datsyšyn haavoittui 26. helmikuuta 2022 vakavasti Venäjän hyökkäyksessä Ukrainaan ja kuoli viikkoja myöhemmin sairaalassa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Мазур, Иван: Кто Артем Дацишин и как погиб в Киеве *Кликер*.  18.3.2022. Viitattu 20.3.2022. (ukrainaksi)


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa | 
* Encyclopedia of Modern Ukraine

 |

 |
**Latakian taistelu** (arab. معركة اللاذقية‎) oli Jom Kippurin sodassa käyty pieni meritaistelu Israelin ja Syyrian välillä Latakian edustalla 7. lokakuuta 1973.

Taistelu oli historian ensimmäinen meritaistelu, jossa molemmilla puolilla oli käytössään ohjuksia ja siinä hyödynnettiin elektronista sodankäyntiä. Israelilaiset alukset käyttivät silppuheitteitä (engl. *chaff*) ja tutkahäirintää osana puolustusta.

Syyrian Komar- ja Osa-luokan ohjusveneet olivat varustettu neuvostoliittolaisilla P-15 Termit -ohjuksilla, jolla oli jo kuusi vuotta aiemmin upotettu Israelin hävittäjä *Eilat*. Israelin Gabriel-ohjusta ei ollut vielä käytetty taistelussa, ja sen kantama oli vain puolet Termitistä.

Israelin viisi Sa'ar 3 -luokan ohjusvenettä syöksyivät kohti syyrialaisia hämäten vihollisen ohjuksia, ja upottivat viisi syyrialaisten alusta. Lopun sodan ajan syyrialaiset pysyivät satamissaan.

Lähteet
-------

1. 1 2  Jewish Virtual Library – The Battle of Latakia
2. ↑  Raymond McConoly: Battle of Latakia: An operation changed the character of Naval Warfare - Naval Post- Naval News and Information *navalpost.com*.  11.5.2021. Viitattu 6.8.2022. (englanniksi)
**Ukrainan uudistettu kommunistinen puolue** (Комуністична партія України (оновлена), **Komunistitšna partija Ukraini (onovlena)**, **KPU(o)**) on ukrainalainen sosialismia kannattava vasemmistolainen puolue. Puolue on perustettu vuonna 2000, kun se irtosi Ukrainan kommunistisesta puolueesta (KPU). KPUO:n puheenjohtajana toimii Mihailo Savenko. KPUO:n kannatus ei ole riittänyt kansanedustajien saamiseen parlamenttiin. Puolueen toiminta on ollut kiellettyä syyskuusta 2015 lähtien.

Historia
--------

Puolue on perustettu vuonna 2000, kun se irtosi Ukrainan kommunistisesta puolueesta (KPU). Uudistettu kommunistinen puolue osallistui ensimmäisiin parlamenttivaaleihinsa vuonna 2002. Se sai 362 712 ääntä eli 1,39 % äänistä, eikä yhtään kansanedustajaa. Suurimmat ääniosuudet se sai Krimin (2,5 % äänistä), Zaporižžjan (2,12 %) ja Odessan (2,09 %) vaalipiireissä.

Syyskuun 2007 parlamenttivaaleissa puolue sai 0,29 % äänistä. Puoluetta äänesti 68 127 ihmistä. KPUO ei osallistunut lokakuun 2012 eikä lokakuun 2014 parlamenttivaaleihin.

3. syyskuuta 2015 Kiovan hallinto-oikeus kielsi oikeusministeriön vaatimuksesta KPUO:n toiminnan ja Työläisten ja maanviljelijöiden kommunistisen puolueen toiminnan. Ukrainan kommunistinen puolue KPU sen sijaan valitti oikeusministeriön määräyksestä.

Lähteet
-------

1. 1 2  Leftist Parties of Ukraine *www.broadleft.org*.  7.12.2005.  Arkistoitu 22.7.2017. Viitattu 4.3.2018.
2. 1 2  Kyiv’s Court terminates two Communist parties *ukrinform.net*.  1.10.2015. Viitattu 4.3.2018. (englanniksi)
3. 1 2  Central Election Commission. Elections of People’s Deputies of Ukraine ::: 31.03.2002 ::: *www.cvk.gov.ua*. Viitattu 4.3.2018.
4. ↑  Uwe Backes, Patrick Moreau: *Communist and Post-Communist Parties in Europe: Schriften Des Hannah-Arendt-Instituts Für Totalitarismusforschung 36*, s. s. 562. Vandenhoeck & Ruprecht, 2008. ISBN 9783525369128. Teoksen verkkoversio (viitattu 4.3.2018). en
5. ↑  Results of voting on parties (blocs of parties) in Ukraine *Wayback Machine*.  11.10.2007. Ukrainan keskusvaalilautakunta (Центральна виборча комісія України).  Arkistoitu 11.10.2007. Viitattu 4.3.2018.
6. ↑  Central Election Commission - 2012-2013 *www.cvk.gov.ua*. Viitattu 4.3.2018. (venäjäksi)
7. ↑  Central Election Commission - 2012-2013 *www.cvk.gov.ua*. Viitattu 4.3.2018. (venäjäksi)
**Monge** (runkonumero A601) on Ranskan laivaston ohjustenseuranta-alus (ransk. *Batiment d'Essais et de Mesures*), joka on suunniteltu seuraamaan ja laskemaan ohjustenlentoratoja. Se valmistettiin sukellusveneiden mannertenvälisten ohjusten laukaisukokeisiin ja sitä kyetään käyttämään myös Ariane-rakettien laukaisujen seurannassa.

Valmistus
---------

Alus tilattiin korvaamaan palveluksesta poistuva *Henri Poincaré* St. Nazairesta Chantiers de l'Atlantiquelta, missä köli laskettiin 26. maaliskuuta 1990. Alus laskettiin vesille saman vuoden lopulla 6. lokakuuta ja otettiin palvelukseen 5. marraskuuta 1992.

Aluksen seurantatutkat
Alukselle on asennettu kaksi Racal Deccan DRBN-34 -navigaatiotutkaa ja DRBV 15C -ilmavalvontatutka. Ohjusten radan seurantaan alukselle on asennettu neljä C-alueen järjestelmää: Stratus Gascogne, kaksi Armorin tutkajärjestelmää ja Savoie-järjestelmä. Lisäksi aluksella on Stratuksen L-alueen järjestelmä, johon on liitetty kaksi erillistä antennia. Telemetriaan aluksella on kuuden antennin laitteisto ja seitsemän optronista telemetria laitteistoa. Alukselle on asennettu myös LIDAR-lasertutka.

Navigaatiojärjestelmä koostuu Navstar-satelliittijärjestelmästä ja satelliittikommunikointi hoidetaan Syracuse- ja Inmarsat-järjestelmin.

Palvelus
--------

Alus on osallistunut M45 ja M51 ohjusten laukaisuiden valvontaan.

Lähteet
-------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **FS Monge (A601)**.
1. 1 2 3  Marine Militaire - Monge
2. ↑  netmarine.net (Arkistoitu – Internet Archive)
*Tämä artikkeli käsittelee lääkehoitoa. PEP on myös fosfoenolipyruvaatin kansainvälinen (englanninkielinen) lyhenne.*
**PEP** (englanninkielisistä sanoista ***Post-Exposure Propylaxis***, suom. *altistuksen jälkeinen estohoito*) on HIV:n jälkiehkäisyyn tarkoitettu lääke. Sitä käytetään henkilön jouduttua suureen vaaraan altistua HIV:lle. Lääkitys on aloitettava 72 tunnin sisällä altistumisesta. Lääkityksen kesto on neljä viikkoa. PEP-lääkitys ei kuitenkaan estä kaikkia tartuntoja.

Käyttö selkeässä HIV-tartunnan riskissä olevalle 72 tunnin sisällä perustuu Maailman terveysjärjestön suositukseen vuodelta 2014. Ennen lääkityksen antamista on suoritettava HIV-testi, jolla selvitetään, onko henkilöllä jo ennestään HIV:tä. Lääkitystä suositellaan Suomessa tilanteissa, joissa emätin- tai anaaliseksin yhteydessä ei ole käytetty kondomia tai se on hajonnut ja kun seksikumppanina on tällaisessa tilanteessa ollut HIV-positiivinen henkilö, jolla ei ole toimivaksi todettua HIV-lääkitystä tai HIV-statukselta tuntematon henkilö, joka on seksityöntekijä, Saharan eteläpuoleisesta Afrikasta, ulkomaalainen huumeidenkäyttäjä tai kun on harrastettu miesten välistä anaaliseksiä. Sitä vastoin, jos kondomia on käytetty oikein tai jos on harrastettu suuseksiä, PEP-lääkitystä ei pidetä välttämättömänä. Tällöinkin HIV-testin ottaminen on suositeltavaa.

Tapauskohtaista harkintaa käytetään tilanteissa, joissa mahdollinen tartunta on tapahtunut pistoksen kautta. Tällöin PEP-lääkitystä suositellaan, jos neulaa on käyttänyt HIV-positiivinen henkilö, jolla ei ole toimivaksi todettua HIV-lääkitystä ja aikaero neulankäytössä tämän henkilön ja PEP-lääkitystä hakevan potilaan välillä oli alle kuusi tuntia. Tällöin hoito on aloitetettava saman 72 tunnin sisällä.

Lääkäri määrää Suomessa PEP-lääkityksen aloittamisesta. Pääsääntöisesti käytettävä lääkitys Suomessa on tenofoviiridisoproksiilin ja emtrisitabiinin sekä raltegraviirin yhdistelmä. Lisäksi voidaan käyttää tsidovudiinin ja lamivudiinin sekä raltegraviirin yhdistelmää, jos nopeasti pilaantuvaa tenofoviiridisoproksiilin ja emtrisitabiinin yhdistelmää ei ole saatavilla hoitavassa sairaalassa. Suomessa PEP-lääkkeitä on saatavilla lähinnä vain sairaala-apteekeissa, joten tavallisesta apteekista sitä ei ole mahdollista saada 72 tunnin aikarajan sisällä. Joissakin maissa, muun muassa Thaimaassa lääkityksen voi saada lääkärin reseptillä yksityisistä sairaaloista.

HIV-tartunnan hoitoon tarkoitettu PEP-lääkitys ei suojaa muilta sairauksilta eikä myöskään estä raskautta.

Katso myös
----------

* PrEP (altistusta edeltävä estohoito)

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  HIV-altistuneen lääkkeellinen estohoito ei-ammatillisen altistustapahtuman jälkeen (nPEP) Hyks-instituutti.  Arkistoitu 31.7.2019. Viitattu 31.7.2019.
2. 1 2 3  PEP Miesten Kesken. Viitattu 31.7.2019.