recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Johan Kleberg ja Ebba von Sydow
**Ebba von Sydow** (s. 19. helmikuuta 1981 Göteborg) on ruotsalainen toimittaja ja muotibloggaaja.

Von Sydow on ollut muun muassa *Expressenin* toimittajana ja kirjoittaa edelleen kolumneja lehteen. Hän oli *VeckoRevyn*-lehden päätoimittaja vuodesta 2005 ja vuodesta 2007 lehden verkkosivujen www.veckorevyn.com päätoimittaja. Vuonna 2009 hän lähti *Veckorevynistä*.

Ebba von Sydowin blogissa kävi 50 000 lukijaa viikossa vuonna 2011. Vuonna 2018 blogi oli edelleen yksi Ruotsin suosituimmista muotiblogeista ja hänellä oli Instagramissa satatuhatta seuraajaa.

Ebba von Sydow on myös kirjoittanut kirjasia, joiden nimi on *Säker stil*, sekä raskaudesta kertovan kirjan vuonna 2013.

Lähteet
-------

1. ↑  Ebba von Sydow lämnar Veckorevyn *Resume*.  13.5.2009. Viitattu 25.4.2021.
2. ↑  Tyylinvartija Ebba von Sydow *Apu*.  2011. Viitattu 25.4.2021.
3. ↑  Vaivaudutko enää vaatekauppaan? Ruotsalaiset ketjut heräsivät liian myöhään verkkokaupan nousuun *Yle*.  2018. Viitattu 25.4.2021.
4. ↑

Aiheesta muualla
----------------

* Ebban blogi *Veckorevyn* (päivitetty 2009) (ruotsiksi)
* Ebban oma blogi (ruotsiksi)

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Ruotsi

 |

 |
**Solvytšegodsk** (ven. Сольвычего́дск) on kaupunki Arkangelin alueen Kotlasin piirissä Venäjällä. Se sijaitsee Vytšegdajoen pohjoisrannalla 18 kilometriä Kotlasin asemalta kaakkoon. Asukkaita on 2 400 henkeä (vuonna 2009).

Soljonoje- eli "Suolajärven" luona sijainnut asutus mainitaan ensimmäisen kerran 1300-luvulla, myöhemmin sen nimenä oli *Usolsk*. 1500-luvun alussa Stroganovin kauppiassuku perusti paikalle ensimmäiset suolankeittämöt ja käytti huomattavia summia kaupungin rakentamiseen ja sen kulttuurielämän kehittämiseen. 1600–1800-luvulla Solvytšegodsk oli yksi Venäjän käsityötaiteen keskuksista. 1600-luvun lopussa syntyi omaperäinen emalimaalauskoulukunta. 1700-luvun alussa suolakeittämöjen sulkeminen ja uusien kauppareittien syntyminen lamautti kaupungin talouselämän. 1780-luvulta lähtien se oli Vologdan lääniin kuuluneen kihlakunnan keskus. 1900-luvun alussa kaupunki toimi poliittisena karkotuspaikkana. Talossa, jossa Josif Stalin asui vuosina 1908–1910, on nykyään museo.

Solvytšegodsk koostuu etupäässä pienistä puutaloista, joiden yllä kohoavat vanhat kivikirkot. Laivalaiturin vieressä on vuonna 1560 rakennettu Neitsyt Marian ilmestyspäivän kirkko, jonka sisällä on 1600-luvun freskoja ja ns. Stroganovin koulukuntaa edustava ikonostaasi. Kauempana rannasta sijaitsee Marian temppeliintuomisen luostari, jonka kirkko (1689–1693) edustaa tyyliltään moskovalaista barokkia. Sisällä on puuleikkauksin koristeltu seitsemänkerroksinen paikallisten maalareiden ikonostaasi.

Kaupungissa toimii sen rikasta käsityö- ja ikonimaalausperinnettä esittelevä museo. Vuonna 1923 perustettu kylpylaitos antaa kivennäisvesiin ja Soljonoje-järven mutaan perustuvia hoitoja.

Lähteet
-------

1. ↑  Federalnaja služba gosudarstvennoi statistiki: Tšislennost naselenija Rossijskoi Federatsii po gorodam, posjolkam gorodskogo tipa i raionam na 1 janvarja 2009 g. *gks.ru*.  Arkistoitu 21.10.2011. Viitattu 24.12.2009. (venäjäksi)

* *Goroda Rossii: entsiklopedija*, s. 432. Moskva: Bolšaja Rossijskaja Entsiklopedija, 1994. ISBN 5-85270-026-6.

* Poliittisten karkotusvankien museo, talo jossa Stalin asui 1908–1910Poliittisten karkotusvankien museo, talo jossa Stalin asui 1908–1910
* Neitsyt Marian ilmestyspäivän kirkko (1560).Neitsyt Marian ilmestyspäivän kirkko (1560).
* Näkymä kaupunkiin 1793Näkymä kaupunkiin 1793



|  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * n
* k
* m
Arkangelin alueen kaupungit |
| --- |
|  |
| 
* Arkangeli
* Kargopol
* Korjažma
* Kotlas
* Mezen
* Mirnyi
* Narjan-Mar
* Njandoma
* Novodvinsk
* Onega (Ääninen)
* Šenkursk
* Severodvinsk
* Solvytšegodsk
* Velsk

 | Karjalan tasavallan vaakuna |

 |
**Karl (Carl, Kaarle) Julius Amandus Grönholm** (24. toukokuuta 1812 Pori – 14. syyskuuta 1894 Turku) oli suomalainen juristi, virkamies ja Tammikuun valiokunnan jäsen. 

Grönholmin vanhemmat olivat pormestari, kollegiasessori Carl Grönholm Carlsson ja Kristina Magdalena Avellan ja puoliso vuodesta 1848 Elisabet Fredrika Grönholm (k. 1899). Grönholm tuli ylioppilaaksi 1830 ja suoritti tuomarintutkinnon 1836, varatuomarin arvon hän sai 1838. Grönholm oli Turun hovioikeuden ylimääräinen notaari vuodesta 1837 ja Ala-Satakunnan tuomiokunnan vt. tuomari 1840–1845. Turun raastuvanoikeuden notaariksi hän tuli 1847 ja oikeusraatimieheksi 1848. Hän oli samalla hallioikeuden puheenjohtaja 1852 ja oikeuspormestari 1860. Grönholm sai hovioikeudenasessorin arvonimen 1869. Hän oli porvarissäädyn valitsema Tammikuun valiokunnan jäsen 1862.

Lähteet
-------

1. 1 2  Yrjö Kotivuori, Ylioppilasmatrikkeli 1640–1852: Karl Julius Amandus Grönholm. Verkkojulkaisu 2005. Viitattu 3.1.2021.
2. ↑  Tammikuun valiokunta. Muistoja Suomen valtiollisen kevään ajoilta. *Kyläkirjaston Kuvalehti*, 1.1.1902, no. 1, ss. 1-5, s. 8.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Ylioppilasmatrikkeli 1640–1852

 |

 |
**Graveyard** on ruotsalainen stoner/blues-vaikutteista hard rockia soittava yhtye, joka perustettiin Göteborgissa vuonna 2006.

Historia
--------

Joakim Nilsson, Rikard Edlund, Axel Sjöberg ja Truls Mörck perustivat Graveyardin vuonna 2006. Yhtye äänitti vauhdilla kahden kappaleen demon ja alkoi suunnitella kokopitkää albumia ruotsalaisen Transubstans Recordsin kanssa. Tämä albumi nimettiin yhtyeen mukaan *Graveyardiksi*, ja se julkaistiin vuonna 2008. Pian levyn ilmestyttyä kitaristi Truls Mörck erosi yhtyeestä, ja hänen tilalleen otettiin Jonatan Ramm.

Vuonna 2008 Graveyard esiintyi South by Southwest festivaalilla, ja tämän myötä yhtye mainittiin *Rolling Stonessa*. Festivaalin jälkeen yhtye jatkoi keikkailua yhdessä yhdysvaltalaisen Witchin kanssa.

Graveyard julkaisi uusimman albuminsa keväällä 2011, ja se kulkee nimellä *Hisingen Blues*. Albumin julkaisun jälkeen yhtye alkoi mainostaa albumiaan esiintyen muun muassa Suomessa, Alankomaissa ja Yhdistyneessä kuningaskunnassa.

Yhtye ilmoitti lopettavan toimintansa syyskuussa 2016.

Diskografia
-----------

### Albumit

* *Graveyard*  (2007, Transubstans Records; 2008, TeePee Records)
* *Hisingen Blues*  (2011, Nuclear Blast)
* *Lights Out*  (2012, Nuclear Blast)
* *Innocence & Decadence*  (2015, Nuclear Blast)
* *Peace*  (2018, Nuclear Blast)
* *6*  (2023)

### EP:t ja singlet

* "Ancestors / Graveyard" – Split 7" (Volcom Entertainment, 2009)
* "Hisingen Blues" – 7" single (2011)
* "Goliath" – 7" single (Nuclear Blast, 2012)

Lähteet
-------

1. ↑  Fricke, David: Fricke's Picks: Graveyard  10.4.2008. Rolling Stone.  Arkistoitu 20.1.2014. Viitattu 8.4.2011. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Yhtyeen Myspace-sivut
**Kristian Adolf Verner von Rehausen** (17. lokakuuta 1803 Pusula – 15. huhtikuuta 1878 Helsinki) oli suomalainen juristi ja virka- ja valtiopäivämies.

Von Rehausenin vanhemmat olivat kapteeni Adolf Gotthard von Rehausen ja Karolina Sofia Richter ja puoliso vuodesta 1844 Aurora Richter (k. 1897). Juristi, Suomen Pankin asiamies ja valtiopäivämies Ernst Viktor von Rehausen ja juristi, virka- ja valtiopäivämies Karl Gotthard Werner von Rehausen olivat heidän poikiaan. Kristian Adolf Verner von Rehausen tuli ylioppilaaksi 1817 ja suoritti tuomarintutkinnon 1822. Laamannin arvon hän sai 1859. Hänestä tuli Turun hovioikeuden ylimääräinen notaari 1825, senaatin talousosaston ylimääräinen kopisti 1826, päätullijohtokunnan kanslisti 1826, senaatin yleisen kanslian kopisti 1829, kansliatoimituskunnan kopisti 1831 ja sotilastoimituskunnan kanslisti 1836. Von Rehausen oli samalla Suomen vaihto-, laina- ja talletuskonttorin asiamies 1830. Uudenmaan läänin lääninsihteerinä hän toimi 1841–1877. Valtiopäiväedustaja aatelissäädyssä von Rehausen oli 1863–1864, 1867 ja 1872.

Lähteet
-------

1. 1 2  Yrjö Kotivuori, Ylioppilasmatrikkeli 1640–1852: Kristian Adolf Verner von Rehausen. Verkkojulkaisu 2005. Luettu 22.12.2020
**Turbinnoje** (ven. Турбинное) on maalaiskunta Novgorodin alueen Okulovkan piirissä Venäjällä. Sen keskuskylä Melnitsa sijaitsee Valdain ylängöllä 20 kilometriä Okulovkasta etelään. Kunnassa on 579 asukasta (vuonna 2011).

Turbinnojen kunnan pinta-ala on 337,15 neliökilometriä. Se rajoittuu pohjoisessa Okulovkan piirin Berjozovikin, koillisessa Okulovkan sekä idässä ja etelässä Uglovkan kuntaan, lounaassa Valdain ja lännessä Kresttsyn piireihin. Pinta-alasta 50,0 % on metsää, 32,0 % teollisuus-, sotilas- tai muuta erikoisaluetta, 11,6 % maatalousmaata ja 4,6 % vesistöjä. Osa kunnasta kuuluu Valdain kansallispuistoon. Seudulla on lukuisia järviä ja jokia.

Kuntaan kuuluu 23 kylää: Avdejevo, Borovno, Borozdy, Gornešno, Goruška, Gory, Kottšino, Krivtsovo, Melnitsa, Orehovno-1, Orehovno-2, Osipovo-1, Osipovo-2, Perekop, Perestovo, Perevoz, Potšep, Puzyrjovo, Skovorodka, Tuhili, Vargusovo, Zagubje ja Žilintsy. Niistä suurimmat ovat 133 asukkaan Puzyrjovo ja sadan asukkaan Melnitsa. Neljässä kylässä ei ole lainkaan vakituista asutusta.

Kylistä on linja-autoyhteys Okulovkaan. Tärkeimmät elinkeinot ovat maa- ja metsätalous (46,2 %), koulutus (21,5 %) ja muut julkiset palvelut (16,9 %). Kunnassa toimii kaksi maatalousyritystä. Työvoimasta 67 % työskentelee kunnan ulkopuolella.

Palveluihin kuuluvat Borovnon peruskoulu, Melnitsan, Puzyrjovon, Goryn ja Perestovon kulttuuritalot sekä Melnitsan ja Pyzyrjovon kirjastot, ensiapuasemat ja postit. Gornešnossa, Puzyrjovossa, Melnitsassa ja Goryssa on osuuskaupat ja Melnitsassa myös yksityinen kauppaliike.

Nähtävyyksiä ovat muinaiset asuin- ja hautapaikat, Gornešnon ja Goryn kartanoalueet, Borovnon kirkko ja 1920-luvulla rakennettu vesivoimalaitos. Melnitsassa on lomakylä.

Seudulla on ollut 1600-luvulla muodostunutta karjalaisasutusta. Skovorodkan kylässä asui valdainkarjalaisia vielä 1900-luvun alussa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Ofitsialnyi sait Administratsii Turbinnogo selskogo poselenija: Pasport poselenija *turbinadm.ru*. Viitattu 20.6.2012. (venäjäksi)
2. 1 2 3 4  Projekt: Generalnyi plan Turbinnogo selskogo poselenija  2010. Novgorodgraždanprojekt. Viitattu 20.6.2012. (venäjäksi)
3. ↑  *Karjalan kirja*, s. 531. Porvoo–Helsinki: Werner Söderström, 1932.

Aiheesta muualla
----------------

* Turbinnojen kunnan sivusto (venäjäksi)
**Eugen Theodor von Knorring** (12. tammikuuta 1812 Kokemäki – 10. kesäkuuta 1874 Helsinki, Suomen suuriruhtinaskunta) oli suomalainen juristi ja virka- ja valtiopäivämies.

Von Knorring oli vuodesta 1862 senaatin oikeusosaston jäsen, prokuraattori vuonna 1863, talousosaston siviilitoimikunnan apulaispäällikkö vuonna 1871 ja oikeusosaston varapuheenjohtaja vuodesta 1874. Hän edisti oikeus- ja vankilalaitoksen uudelleenorganisointia ja perusti vuonna 1869 Suomen Vankeusyhdistyksen, jonka ensimmäinen puheenjohtaja hän oli. Hän suhtautui myönteisesti suomen kieleen ja Suomen perustuslailliseen asemaan.

Von Knorring julkaisi vuonna 1858 Suomen ensimmäisen aateliskalenterin. Hän oli vapaaherra ja aatelissäädyssä edustaja valtiopäivillä 1863–1864, 1867 ja 1872. Eugen von Knorringin isä oli eversti, valtiopäivämies Henrik Gustaf von Knorring ja hänen äitinsä oli Renata Elisabet Blum "Blom", "Blume" (1771-1841), joka oli luutnantti Johan Petter Blomin (1733-1797), Yyterin säteriratsutilan omistajan ja Katarina Kristina Lebellin (1749-1821), jonka isä oli Porin ja Ulvilan kirkkoherra Mikael Kasimirsson Lebell, tytär.

Sisarusparveen kuului 14 lasta, joista puolet kuoli pikkulapsina. Hänen veljiään olivat kirkkoherra Frans Peter von Knorring, kapteeni Karl Henrik von Knorring, Gustaf von Knorring (1789-1839), Sebastian von Knorring (1795-1890), Georg Reinhold von Knorring (1801-1864) ja eversti Magnus Kasimir von Knorring (1806-1884).

Eugen von Knorringin ja Helena Catharina Schwenzonin (1822-1901) lapsia olivat: Agata Lovisa von Knorring Procopé (1844-1871), joka oli runoilija Hjalmar Procopén äiti; säveltäjä Vilhelmina (Minna) von Knorring (1846-1918); Eugen Carl Egenolf von Knorring (1848-1911); laamanni Anton Leonard von Knorring (1853-1926); Olga Elisabet Alexandrine von Knorring von Törne (1856-1946), joka oli säveltäjä Bengt von Törnen äiti ja diplomi-insinööri Frans Axel Herman von Knorring (1860-1904).

Insinööri, valtiopäivämies Frans Axel Herman von Knorring oli Eugen von Knorringin ja tämän puolison Helena Catharina Schwenzonin (1822-1901) poika.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Yrjö Kotivuori, Ylioppilasmatrikkeli 1640–1852: Eugen von Knorring. Verkkojulkaisu 2005. Viitattu 17.12.2020
2. ↑  Hannele Suhonen, Turwaa wapautetuille wangeille, Vhkk.fi
3. ↑  Otavan Iso tietosanakirja, Otava 1968, osa 4, p. 1161.
4. ↑  Yrjö Kotivuori, Ylioppilasmatrikkeli 1640–1852: Henrik Gustaf von Knorring. Verkkojulkaisu 2005. Viitattu 25.12.2020
5. ↑  Adelsvapen-wiki: Adliga ätten von Knorring nr 1976, TAB12 Viitattu 15.6.2021.

Aiheesta muualla
----------------

* Uppslagsverket Finland. (Arkistoitu – Internet Archive)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Uppslagsverket Finland
	+ 2

 |

 |
**Isaac Tillberg** (5. maaliskuuta 1763 Turku – 5. maaliskuuta 1830 Vaasa) oli suomalainen maanmittari. Hän suoritti maanmittarin tutkinnon 1782 ja sai heti samana vuonna Turun ja Porin läänin varamaanmittarin viran. Komissiomaanmittariksi Tillberg nimitettiin 1793 ja kolmanneksi maanmittariksi 1803. Vuonna 1816 hän siirtyi Vaasan läänin ensimmäiseksi maanmittariksi ja kolme vuotta myöhemmin Tillbergille myönnettiin kollegiasessorin arvonimi.

Turun ja Porin läänin maanmittarina toimiessaan Tillberg kartoitti erityisesti Satakuntaa. Vuonna 1802 hän laati Porin uuden asemakaavan kaupunkia vuotta aikaisemmin kohdanneen suurpalon jälkeen. Tillbergin kustavilaista tyyliä edustavassa kaavassa esiintyy ensimmäistä kertaa muun muassa kaupungin nykyinen kauppatori.

Lähteet
-------

1. ↑  Ylioppilasmatrikkeli 1640–1852 Helsingin yliopisto. Viitattu 9.10.2015.
2. ↑  Tillberg, Isaac (1763-1830) Heikki Rantatupa Historialliset kartat. Viitattu 9.10.2015.
3. ↑  Pori – Björneborg. Kaupunkiarkeologinen inventointi s. 11. Museovirasto, 2002. Viitattu 9.10.2015.
4. ↑  Kadunnimistä ennen vuotta 1811 Aikamatka Satakunnassa.  Arkistoitu 4.3.2016. Viitattu 9.10.2015.
Puna-siniset vastaan Chrobry Głogów
Rakówin kunnallinen kotistadion Częstochowassa
**Raków Częstochowa** on puolalainen jalkapalloseura, joka pelaa Puolan ekstraklasassa korkeimmalla sarjatasolla. Seura pohjautuu *Jediność* (suom. *yhtenäisyys*) -urheiluseuraan Rakówin kylästä, jossa syntyi 1500-luvulla socinolainen uskonlahko. Kylän liepeille tuli Częstochowan terästehdas ja kaupunki. Jalkapalloseura perustettiin vuonna 1912, ja sille annettiin nimi *Racovia*, joka viittaa kyseisen lahkon historialliseen uskonnolliseen utopiaan paikkakunnalla, joka on nykyään Częstochowan kaupunginosa. Nimi Raków voi tarkoittaa rapua tai syöpääkin, mutta seuran lempinimenä on pidetty *Czerwono-Niebiescy* (suom. *puna-siniset*) ravun mukaisesti.

Joukkue on pelannut myös Puolan ylimmällä sarjatasolla neljä kautta. Paras sijoitus on vuodelta 1965 – 1966, jolloin sijoitus oli kahdeksas. Paras saavutus on Puolan cup-finaalissa 1967, jolloin joukkue hävisi Wisła Krakovalle 0–2. Juniorien Puolan mestaruus joukkueella on vuodelta 1985.

Kaudessa 2022-2023 Raków saavutti Puolan mestaruuden.

Tunnettuja pelaajia
-------------------

Joukkue on kasvattanut ja siinä on pelannut huomattavia pelaajia: 

* Puola Jacek Krzynówek 96 maaottelua, 15 maalia
* Puola Jakub Błaszczykowski 54 maaottelua, 10 maalia
* Puola Jerzy Brzęczek 42 maaottelua, 4 maalia
* Puola Adam Fedoruk 18 maaottelua, 1 maali
* Zimbabwe Shingayi Kaondera 18 maaottelua Zimbabwen joukkueessa, 5 maalia
* Puola Paweł Skrzypek 10 maaottelua
* Puola Tomasz Kiełbowicz 9 maaotteölua
* Puola Hubert Pala 3 maaottelua

Lähteet
-------

1. ↑  Raków Częstochowa – epävirallinen portaali (historia) 2014 (puolaksi), viitattu 22.5.2014
2. ↑  Seuran virallinen sivusto (puolaksi)
3. ↑  Raków Częstochowa mistrzem Polski!, Puolan jalkapalloliitto, 7.5.2023 (puolaksi)

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Raków Częstochowa**.
* Virallinen sivu
Tapahtumapaikka Münsterissä
**Münsterin isku 2018** oli 4. huhtikuuta 2018 Saksan Münsterissä tehty hyökkäys, jossa pakettiautolla ajettiin väkijoukkoon ravintolan terassialueella. Vammoihinsa kuolivat heti 51-vuotias nainen ja 65-vuotias mies. Lähes kolme viikkoa iskun jälkeen vammoihinsa kuoli 74-vuotias mies, ja 29. heinäkuuta 2018 menehtyi neljäntenä sivullisena uhrina 56-vuotias mies. Lisäksi iskun tekijä ampui itsensä heti hyökkäyksen jälkeen. Loukkaantuneita oli kaikkiaan yli kaksikymmentä.

Münsterin isku 2018 toteutettiin ajamalla ihmisiä kohti harmaalla Volkswagen-pakettiautolla noin klo 15 iltapäivällä. Tekijäksi osoittautui 48-vuotias mies, jonka taustalla oli mielenterveysongelmia. Selkeää motiivia ei ilmennyt. Tekijä oli kotoisin Münsteristä ja ammatiltaan teollinen muotoilija. Hän teki itsemurhan tapahtumapaikalla. Mediatietojen mukaan hyökkääjä oli vihjannut itsemurha-aikeista sähköpostiviestissä ystävilleen viikko ennen tekoa. Mediatietojen mukaan mies oli myös aiemmin ollut viranomaisten kanssa tekemisissä väkivallantekojen ja huumausainelainsäädännön rikkomusten johdosta. Tekijän pakettiauton sisältä löydettiin pommiksi naamioituja laittomia papattimattoja, lelupistooli ja itsemurhaan käytetty ampuma-ase. Hänen asunnostaan löydettiin lisäksi käyttökelvoton AK-47-kivääri.

Münsterin iskun jälkeen levisi valeuutisia pakolaistaustaisesta tekijästä. Äärioikeistolaisen Vaihtoehto Saksalle -puolueen parlamenttiryhmän johtaja Beatrix von Storch syytti teosta siirtolaisia. Hän myönsi myöhemmin asiavirheen, mutta täydensi hyökkääjän ottaneen oppia islamilaisesta terrorismista. Saksan muslimien keskusvaltuuston johtaja Aiman Mazyek syytti mediaa ja viranomaisia kaksoisstandardeista käsitellessään valtaväestöön kuuluvia hyökkääjiä psyykkisesti häiriintyneinä ja islaminuskoisia hyökkääjiä uskonnollisina terroristeina.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Philip Oltermann, Two dead after vehicle hits crowd in Münster, Germany The Guardian 7.4.2018, viitattu 1.9.2023
2. 1 2 3 4 5  Motive for van attack in Münster unknown Deutsche Welle 8.4.2018, viitattu 1.9.2023
3. 1 2  Weiteres Opfer der Amokfahrt von Münster WDR 30.7.2018, viitattu 1.9.2023
**Svante Viktor Dalström** (14. lokakuuta 1826 Helsinki – 20. syyskuuta 1879 Helsinki) oli suomalainen virkamies ja pikakirjoittaja, jolla oli merkittävä rooli pikakirjoitustaidon tuomisessa Suomeen 1860-luvulla.

Elämä ja ura
------------

Svante Dalström syntyi Helsingissä ja tuli ylioppilaaksi vuonna 1844 ja suoritti tuomarintutkinnon vuonna 1849. Dalström toimi aluksi auskultanttina Turun hovioikeudessa ja sittemmin notaarina Turun maistraatissa. Turusta hän siirtyi Helsingin maistraattiin, ja työskenteli sen jälkeen Suomen Pankissa ja päätullijohtokunnassa. Vuonna 1875 hänet nimitettiin johtajaksi Valtiokonttoriin, jonka toiminta alkoi seuraavan vuoden alussa. Dalström oli perehtynyt tulliasioihin, ja hän oli jäsenenä useissa tullialan komiteoissa. Hän kuoli vuonna 1879.

Pikakirjoitus
-------------

Dalströmillä oli merkittävä rooli pikakirjoituksen tuomisessa Suomeen. Vuonna 1861 Suomen senaatti lähetti hänet yhdessä W. Margunoffin ja J. E. Svanin kanssa Saksaan oppimaan pikakirjoitusta, jotta Suomenkin valtiopäivillä saataisiin puheet kirjoitettua pikakirjoituksella muistiin. Miehet perehtyivät saksalaisen Franz Xaver Gabelsbergerin kehittämään pikakirjoitusjärjestelmään, ja oppivat pikakirjoitusta niin hyvin, että pystyivät tammikuun valiokunnassa 1862 toimimaan pikakirjoittajina.

Dalström myös opetti pikakirjoitusta, ja hänen oppilaittaan oli muun muassa August Fabritius. Dalström oli perustamassa Suomen Pikakirjoittajayhdistystä vuonna 1871 ja toimi yhdistyksen ensimmäisenä puheenjohtajana kuolemaansa saakka.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Kallioniemi, Kaarlo: *Svante Viktor Dalström*. Teoksessa *Kansallinen elämäkerrasto*, s. 472–473. I osa. Porvoo: WSOY, 1927.
2. ↑  Ylioppilasmatrikkeli 1640–1852 *ylioppilasmatrikkeli.fi*. Viitattu 15.5.2009.
3. ↑  Valtiokonttori » Organisaatio » Historia » Historian virstanpylväät » 1800-luku *valtiokonttori.fi*. Viitattu 15.5.2009. [vanhentunut linkki]
4. ↑  Pikakirjoituslehti 9/1908, s. 69


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Ylioppilasmatrikkeli 1640–1852

 |

 |
Kumpula huhtikuussa 2020
**Irene Kristiina Kumpula** (s. 4. joulukuuta 1955 Suomussalmi) on Suomen Punaisen Ristin pääsihteeri.

Kristiina Kumpula syntyi työnjohtaja Eelis Kumpulan ja ompelija Helvi Ylileppäsen perheeseen. Hänen puolisonsa vuodesta 1982 on professori Hannu Nieminen. Kumpula valmistui hallintotieteiden maisteriksi Tampereen yliopistosta 1986. Suomen Akatemian tutkimusapulaisena hän toimi 1983–1985 ja Suomen Punaisessa Ristissä kansainvälisyyskasvatussihteerinä 1987–1995, pakolais- ja maahanmuuttotyön suunnittelijana 1995–1997, järjestöpäällikkönä 1997–2000 ja ohjelmajohtajana 2000–2003. Järjestön pääsihteeri hänestä tuli vuonna 2004. Kumpula on toiminut myös muun muassa rikosuhripäivystyksen johtokunnan puheenjohtajana.

Kumpulan seuraajaksi Suomen Punaisen Ristin pääsihteeriksi on valittu Eero Rämö, joka aloittaa tehtävässä 1. lokakuuta 2023.

Lähteet
-------

1. 1 2  Lasse Pajala, John Lagerbohm, Ulla Strengell-Silainen (toim.): *Kuka kukin on 2011*, s. 441-442. Helsinki: Otava, 2011. ISBN 978-951-1-24712-8.
2. ↑  Eero Rämö aloittaa pääsihteerinä syksyllä *www.punainenristi.fi*.  19.6.2023. Viitattu 31.7.2023.
École militairen päärakennus.
**École militaire** on historiallinen sotilasakatemia ja sen rakennuskompleksi Pariisin 7. arrondissementissa, Marskentän kaakkoispuolella. École militairen tiloissa toimii edelleen useita Ranskan valtion sotilaskouluja.

École militairen perusti Ranskan kuningas Ludvig XV vuonna 1751 kuninkaalliseksi sotilasakatemiaksi, jossa vähävaraisten aatelisperheiden pojista koulutettaisiin upseereita. Aloitteen koulun perustamiseen olivat tehneet markiisitar Madame de Pompadour ja pankkiiri Joseph Pâris Duverney. Rakennuksen suunnitteli arkkitehti Ange-Jacques Gabriel. Kuningas antoi hänelle ohjeeksi, että rakennuksen tulisi olla mittasuhteiltaan yhtä suuri kuin Ludvig XIV:n aikana rakennettu läheinen Hôtel des Invalides. Rakennushanke venyi. Vaikka ensimmäiset oppilaat otettiin sisään jo vuonna 1756, päärakennus valmistui kokonaisuuden ensimmäisenä osana vasta vuonna 1773. Kun viereistä Marskenttää alettiin käyttää akatemian kadettien harjoituskenttänä, Gabriel päätti suunnata päärakennuksen julkisivun kentän puolelle. Arkkitehti Alexandre-Théodore Brongniart vei sivusiipien suunnittelutyön loppuun Gabrielin jälkeen. École militairea pidetään arkkitehtonisesti merkittävänä kokonaisuutena ja ranskalaisen klassismin malliesimerkkinä. Sisätilojen koristelu edustaa Ludvig XVI:n ajan tyyliä.

École militairen alkuperäinen sotilasakatemia suljettiin vuonna 1787. Laitoksessa itsekin opiskellut kenraali Napoléon Bonaparte teki rakennuksesta päämajansa vuonna 1795, ja myöhemmin se toimi Ranskan keisarillisen kaartin kasarmina. Vuodesta 1878 tiloissa toimi Ranskan yleisesikunta-akatemia *École supérieure de guerre* ja vuodesta 1911 *Centre des hautes études militaires*. Nykyään École militairen tiloissa toimivia oppilaitoksia ovat muun muassa *École de guerre*, *Institut des hautes études de défense nationale* (IHEDN) ja *Centre des hautes études militaires* (CHEM).

Koko École militaire Eiffel-tornista kuvattuna.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Ecole Militaire - Champs-de-Mars Military School (englanniksi) Napoleon.org. Viitattu 6.4.2016.
2. ↑  Martina Padberg: *Taide & Arkkitehtuuri: Pariisi* (suom. Tapani Kilpeläinen), s. 325. Tandem Verlag (h. f. ullmann) 2007. Alkuteos *Kunst & Architektur Paris*.
3. ↑  *Kaupunkikirjat: Pariisi* (suom. Ilkka Rekiaro), s. 191. Kuudes, uudistettu painos. WSOY, Helsinki 2009. Alkuteos *Travel Guides Paris*, julkaistu ensimmäisen kerran Isossa-Britanniassa 1993, Dorling Kindersley Ltd, Lontoo.
4. ↑  L'Ecole Militaire (ranskaksi) Paris1900. Viitattu 6.4.2016.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **École militaire** Wikimedia Commonsissa
**Lokki** on Porin Etelärannassa, Porin taidemuseon edustalla sijaitseva, espoolaisen kuvanveistäjä Harry Kivijärven tyyliltään abstrakti ulkoveistos. Se on kunnianosoitus professori Maire Gullichsenin työlle suomalaisessa taide-elämässä.

Veistoksen paljastus
--------------------

Maire Gullichsenin merkitys suomalaisessa taide-elämässä on yleisesti tiedossa aina 1930-luvulta lähtien; samoin tunnetaan hänen roolinsa lahjoittajana sekä keskeinen asemansa Porin taidemuseon syntyprosessissa. Porin taidemuseon edustalle sijoitettu veistos paljastettiin 17.6.1987. Porin kaupunki ja useat eri kansalaisjärjestöt halusivat näin korostaa tämän Maire Gullichsenin merkitystä sekä muistaa häntä juhannuksena vietetyn 80-vuotispäivän yhteydessä. Varat patsaan pystyttämiseen saatiin kansalaiskeräyksellä sekä kaupungin varoilla. Hankkeen takana oli neljä porilaista järjestöä: Porin Saskiat, Porin Taide- ja Taideteollisuusyhdistys, Porin Työväen Kuvataiteen Ystävät sekä taiteilijaryhmä Ars Sata.

Toteutus
--------

Kivijärven veistos on valmistettu sisilialaisesta vaaleanpunertavasävyisestä harmaagraniitista. Veistos hakattiin osittain rosoiseksi ja hiottiin osittain kiiltäväpintaiseksi. Paaden päässä lepäävän linnun muotoa muistuttava elementti on yksi Kivijärven tutkittuja teemoja. Veistos on noin 380 cm korkea ja se istuu kauniisti Etelärannan - Kokemäenjoen ja rantakortteleiden - maisemakokonaisuuden henkeen. 

Teos käy myös dialogia alun perin lääninarkkitehti C. J. von Heidekenin (1858) tulli- ja pakkahuoneeksi suunnitteleman ja Gustaf Nyströmin (1897) korottaman taidemuseorakennuksen uusrenessanssityylisen fasadin kanssa. Veistoksesta välittyy eräs Kivijärven tuotannon erityispiirre: luonnonläheisyyden tuntu, joka syntyy mm. taiteilijan käyttämistä materiaaleista sekä taiteilijan tavasta käsitellä kiveä sen ehdoilla. Kivijärven mukaan Lokki-veistos kuvastaa Porin merellistä teemaa.

Lähteet
-------

1. ↑  Porin taidemuseo, lehtileike.
2. ↑  Uusi Aika 5.2.1987: "Kansalaiskeräys alkaa maanantaina: Porin taidemuseon eteen veistos Maire Gullichsenin kunniaksi".
3. ↑  Satakunnan Kansa 5.9.1987: "Lisää taidetta jokimaisemaan."
4. ↑  Porin taidemuseo, lehtileike
5. ↑  Lalli 18.6.1987: "Lokki-veistos esille."
Honkilahden kirkko.
**Honkilahden kirkonkylä** on kirkonkylä entisen Honkilahden kunnan alueella Eurassa. Kunnan hallinnollinen keskus puolestaan oli kirkonkylästä hieman itään sijaitseva Koskenkylä. Kirkonkylä sijaitsee seututien 210 eteläpuolella ja sieltä lähtee tie etelään Vaaljoen kylän suuntaan ja pohjoiseen kohti Mannilaa. Honkilahden kirkonkylän eteläpuolella sijaitsee Koskeljärvi, jonka lasku-uoma virtaa kirkonkylän läpi Patajärveen. 

Kirkonkylän asutus keskittyy Honkilahdenraitin sekä Vaaljoentien ja Hannantien varrelle. Alueelle sijoittuu 1700-luvun puukirkko sekä 1800-luvun ja 1900-luvun alkupuoliskon maatilojen talouskeskuksia ja asuinrakennuksia. Uudempi rakentaminen sijoittuu vanhempien rakennusten lomaan ja kirkonkylän alueen itäpuolelle Honkilahdenraitin varrelle. 

Honkilahden kirkonkylässä on aiemmin toiminut koulu, jonka toiminta lakkautettiin vuonna 2000, kun Koskenkylään valmistui uusi koulurakennus.

Lähteet
-------

1. ↑  Kervinen, Minttu: Honkilahden osayleiskaava-alueen päivitys ja täydennysinventointi  Vuodenvaihde 2020-2021. Euran kunta.
**Jacobo Sanz Ovejero**, yleensä vain **Jacobo** (s. 10. heinäkuuta 1983 Valladolid, Espanja) on espanjalainen jalkapallomaalivahti.

Ura
---

Jacobo on Real Valladolidin junioriakatemian kasvatti. Ennen siirtymistään edustusjoukkueeseen, hän pelasi kaudet 2003–2004 ja 2004–2005 lainalla. Palatessaan Valladolidiin, joukkue pelasi maan toiseksi korkeimmalla sarjatasolla. Hän joutui kuitenkin tyytymään joukkueessa kolmosvahdin rooliin.

Kauden 2007–2008 hän pelasi Numanciassa. Otteluita kertyi kauden aikana yhteensä 32 kappaletta. Numancia voitti Segunda Divisiónin ja nousi kolmen kauden tauon jälkeen pääsarjaan. Jacobolla oli kahden vuoden sopimus Numancian kanssa, joka kuitenkin sisälsi Valladolidin takaisinosto-oikeuden.

Heinäkuussa 2008 Jacobo palasi Valladolidiin ja teki kolmivuotisen sopimuksen joukkueen kanssa. Kauden 2008–2009 aikana madridilaisseura Getafe kärsi maalivahtipulasta, kun joukkueen molemmat maalivahdit Roberto Abbondanzieri ja Oscar Ustari olivat loukkaantuneina. Näin Jacobo siirtyi kauden loppuun asti kestävällä sopimuksella Getafeen. 14. syyskuuta 2008 hän pelasi ensimmäisen ottelunsa Real Betisiä vastaan.

Tammikuussa 2009 Abbondanzieri palasi Argentiinaan ja niin Jacobo nousi jälleen joukkueen ykkösmaalivahdiksi.

Lähteet
-------

1. ↑  El Valladolid traspasa a Jacobo al Numancia Marca. Viitattu 25.4.2009. (espanjaksi)
2. ↑  Jacobo, cedido al Getafe Real Valladolid. Viitattu 25.4.2009. (espanjaksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Esittely Getafe CF:n sivustolla (Arkistoitu – Internet Archive) (espanjaksi)
**Gustaf Wilhelm Råbergh** (27. heinäkuuta 1833 Turku – 12. tammikuuta 1890 Vaasa) oli suomalainen senaattori ja Vaasan hovioikeuden presidentti.

Råberghin vanhemmat olivat Uudenkaupungin pormestari Johan Vilhelm Råbergh (1801–1879) ja Karolina Kristina Borgeman. Hän kävi Turun yläalkeiskoulua ja Turun lukiota, pääsi ylioppilaaksi 1852 ja suoritti Helsingin yliopistossa tuomarintutkinnon 1854. Råbergh sai varatuomarin arvon 1857. Råbergh oli Turun hovioikeudessa ylimääräisenä notaarina 1855–1859, kanslistina 1859–1863, ylimääräisenä viskaalina 1863–1865, notaarina 1865–1870, varakanneviskaalina 1870, asessorina 1870–1879 ja hovioikeudenneuvoksena 1879–1884. Hän oli samalla myös kirkollisvirkakunnan leski- ja orpokassan johtokunnan asiamiehenä ja sihteerinä 1863–1880. Råbergh oli vuonna 1884 perustetun lainvalmistelukunnan vanhempana jäsenenä 1884-1885, Suomen senaatin oikeusosastolla senaattorina 1885–1887 ja Vaasan hovioikeuden presidenttinä 1887–1890.

Råbergh oli naimisissa vuodesta 1866 Angelique Henriette Procopén kanssa. Hänen veljiään olivat pormestari, valtiopäivämies Karl Henrik Råbergh ja piispa Herman Råbergh.

Lähteet
-------

1. 1 2  Biografia-sampo: Gustaf Wilhem Råbergh. Viitattu 28.2.2021.
2. 1 2 3  Kotivuori, Yrjö: Gustaf Vilhelm Råbergh. *Ylioppilasmatrikkeli 1640–1852*. Helsingin yliopiston verkkojulkaisu 2005. Luettu 6.7.2015.
3. ↑  Yrjö Kotivuori, Ylioppilasmatrikkeli 1640–1852: Johan Vilhelm Råbergh. Verkkojulkaisu 2005. Viitattu 28.2.2021


|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
| 
  | Edeltäjä:**Robert August Montgomery** | **Keisarillisen Vaasan hovioikeuden presidentti**1887-1890 | Seuraaja:**Johan Carl Emil af Frosterus** |

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Kansallisbiografia
* Biografiasampo
* Ylioppilasmatrikkeli 1640–1852

 |

 |
*Tämä artikkeli käsittelee ihmisryhmän nimitystä. Sanan muita merkityksiä on täsmennyssivulla. Tattaria ei tule sekoittaa tataariin.*
**Tattari** (ruots. *tattare*) on vanha kiertolaista tai romania tarkoittava nimitys. Nimitystä on käytetty ainakin Ruotsissa ja Suomessa.

Ei ole selvää, keitä tattareiksi kutsutut kiertolaiset alun perin olivat: romaneita vai muita kiertelevän elämäntavan omaksuneita ihmisiä. Ensimmäiset tattarit tavattiin Ruotsissa vuonna 1521. Tuolloin Ruotsiin oli tullut noin 60-henkinen ryhmä, joka kiersi maasta toiseen. Tattereiden kerrottiin olevan kotoisin Vähästä Egyptistä*selvennä*. Joukko lienee saapunut Tanskaan muutamaa vuotta aiemmin Skotlannista. Tanskassa kiertolaisia kuvattiin pohjoissaksalaisilla sanoilla *tattare* ja *tartare*. Nämä termit vakiintuivat myös Ruotsissa.

Suomessa tattareita tavattiin ensi kertaa vuonna 1579 Ahvenanmaalla.

Katso myös
----------

* Manne
* Mustalainen

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Panu Pulma (toim.): *Suomen romanien historia*. Helsinki: Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, 2012. ISBN 978-952-222-364-7.

Aiheesta muualla
----------------

* Tattarista romaaniksi
**Kelhon kartano** sijaitsee Lempäälässä Mäyhäjärven eteläpäässä Valkeakoskentien varrella. Kartano on rakennettu 1600-luvulla.

Historiaa
---------

Kartanon ensimmäinen ja pitkäaikaisin omistajasuku oli Speitz. Kartanon päärakennuksessa asui vuokralla 1914–1915 runoilija Bertel Gripenberg. Kelho oli silloin naapurinsa Sotavallan kartanon omistuksessa. 

Vuosina 1917-18 Kelhossa oli tilanhoitajana Niilo Tarvajärven isä ja pikku-Niilokin joutui pakenemaan sieltä vesikelkan kyydissä sisällissodan taistelujen lähestyessä. Kartanon navetan ja Kelhon kansakoulun välisellä pellolla käytiin ankara taistelu punaisten ja valkoisten joukkojen välillä 7. huhtikuuta 1918. Tässä taistelussa kaatui noin 40 valkoista ja muun muassa silloinen jääkäriluutnantti Ragnar Nordström menetti toisen kätensä. Taistelu alkoi aamuneljältä ja vasta seuraavana yönä pimeyden turvin valkoiset pääsivät pakenemaan saarroksesta Mäyhäjärven jään yli Sotavaltaan. 

Kartanon kaikki rakennukset paloivat taisteluissa ja nykyiset pihapiirin rakennukset ovat suurimmaksi osaksi peräisin 1920-luvun alusta. Päärakennuksen on rakentanut 1920 rakennusmestari Heikki Tiitola klassiseen tyyliin, ja siinä on hollantilaistyyliset ylöspäin kaartuvat räystäät. Kelho on nykyisin Perttulan suvun omistuksessa.

Lähteet
-------

* Ritva Mäkelä: Lempäälän vuosi 1918. ISBN 951-98912-2-6
Forexin logo
**Forex** on Pohjoismaiden suurin valuutanvaihtoon erikoistunut yritys.

Tuotteet
--------

Valikoimiin kuuluu 80 käteisvaluuttaa, matkasekkejä, Western Unionin sähköiset rahansiirrot sekä Eurooppalainen matkavakuutus.
Nettivaluutta-palvelun kautta voi ostaa verkkopalvelusta valuuttaa, joka toimitetaan asiakkaan valinnan mukaan Helsinki-Vantaan lentoasemalle, lähipostiin tai Forexin liikkeeseen.

Historia
--------

Forex on ollut olemassa vuodesta 1927. Kaikki alkoi parturimestari Gyllenspetsin liikkeessä Tukholman keskusrautatieasemalla, kun parturimestari huomasi, että monet hänen asiakkaistaan olivat matkailijoita, jotka tarvitsivat valuuttaa. Parturimyymälästä tuli ajan myötä pieni valuutanvaihtokonttori, jota 1960-luvulle saakka ylläpiti Ruotsin valtion rautatielaitos. 

Vuonna 1965 matkatoimistoyrittäjä Rolf Fribergille tarjottiin mahdollisuutta ostaa valuutanvaihtotoiminta, jotta hän voisi tarjota valuuttapalvelua asiakkailleen. Yritys on edelleen Fribergin perheen omistuksessa.

Forexin muovitaskuja vaihdetuille rahoille.
Aina 1990-luvun alkuun asti Forex oli Ruotsissa pankkien lisäksi ainoa yritys, jolla oli valtionpankin lupa käydä valuuttakauppaa. Suomessa Forex avasi ensimmäisen liikkeen Helsingin Rautatieasemalla vuonna 1993. Sitä ennen laki salli valuutanvaihdon ainoastaan pankeille.

Nykyään Forex kuuluu maailman suurten valuuttayritysten joukkoon. Sen valuuttamyymälät Pohjoismaissa ylsivät vuonna 2005 noin 2,8 miljardin euron liikevaihtoon. Ruotsissa ja Norjassa Forexilla on ollut pankkitoimilupa vuodesta 2003, Suomessa vuodesta 2006.

Lähteet
-------

* Kotisivut (forex.fi)
**Ivantejevo** (ven. Ивантеево, karjalaksi *Ivan’t’ejeva*) on maalaiskunta ja sen keskuskylä Venäjällä Novgorodin alueen Valdain piirissä. Se sijaitsee Valdain ylängöllä 25 kilometriä Valdain kaupungista lounaaseen. Kylässä on 900 ja kunnassa 1000 asukasta (vuonna 2009).

Ivantejevon kunnan pinta-ala on 363 neliökilometriä. Se rajoittuu lännessä Valdain piirin Semjonovštšinan, pohjoisessa Jaželbitsyn ja Korotskon ja idässä Jedrovon kuntaan sekä etelässä Demjanskin piiriin. Pinta-alasta 81,2 % on metsää, 6,9 % vesialueita ja 6,7 % maatalousmaata. Keskuskylän lisäksi kuntaan kuuluu 18 kylää: Bolšoje Gorodno, Bolšoje Ukleino, Bujakovo, Jakonovo, Knjažjovo, Kozlovo, Maloje Gorodno, Maloje Ukleino, Mirobuditsy, Myslovitši, Niva (entinen Nebylitsy), Novaja Ivanovka, Novinka, Russkije Noviki, Savkino, Simaniha, Suhaja Vetoš ja Višnjovka. Ivantejevon kylän vieressä sijaitsee entinen varuskunta-alue Valdai-5.

Seutu on entistä valdainkarjalaisten asuinaluetta. Gorodnon pogostaan kuulunut Ivantejevon kylä mainitaan karjalaisten asuttamana 1800-luvun puolivälissä. Eräissä muissa kylissä karjalaisasutus säilyi 1900-luvulle saakka.

Ivantejevon kautta kulkee Valdain ja Demjanskin välinen maantie. Tärkeimpiä työnantajia ovat hallinto ja julkiset palvelut. Puolet työvoimasta työskentelee kunnan ulkopuolella. Kunnassa on lastentarha, keskikoulu, kulttuuritalo, kirjasto, lääkärin vastaanotto, vanhainkoti, säästökassa ja posti. Nähtävyyksiin kuuluvat muinaiset asuin- ja hautapaikat sekä Bolšoje Gorodnon, Nivan ja Russkije Novikin kirkot.

Lähteet
-------

1. 1 2  *Karjalan kirja*, s. 532. Porvoo–Helsinki: Werner Söderström, 1932.
2. ↑  Ivantejevskoje selskoje poselenije *ivanteevo.ru*.  Arkistoitu 18.4.2013. Viitattu 24.10.2011. (venäjäksi)
3. 1 2 3  Ivantejevskoje selskoje poselenije: Generalnyj plan poselenija *ivanteevo.ru*.  Arkistoitu 20.2.2015. Viitattu 24.10.2011. (venäjäksi)
4. ↑  *Novgorodski sbornik, vypusk II*, s. 37. Novgorod: Izdanije Novgorodskogo Statistitšeskogo Komiteta pod redaktsijei N. Bogoslovskogo, 1865.

Aiheesta muualla
----------------

* Ivantejevon kunnan sivusto (Arkistoitu – Internet Archive) (venäjäksi)
Victor Ambrus *Time Team* -sarjan kuvauksissa.
**Victor Ambrus**, syntymänimeltään **László Győző Ambrus** (19. elokuuta 1935 Budapest – 10. helmikuuta 2021), oli unkarilaissyntyinen englantilainen kuvittaja. Ambrus opiskeli Unkarin taideakatemiassa ja Englantiin muutettuaan Lontoon Royal College of Artissa. Ambrus on kuvittanut muun muassa satukirjoja sekä historiaan ja mytologiaan liittyviä teoksia. Hän oli myös yksi David Dayn *Tolkienin maailma* -kirjan kuvittajista. Ambrus toimi 1990-luvulla arkeologiaa käsittelevien *Time Team* ja *Time Team Extras* -tv-sarjojen kuvittajana. Hänet palkittiin kahdesti Kate Greenaway -mitalilla.

Lähteet
-------

1. ↑  Victor Ambrus *Internet Speculative Fiction Database*. Viitattu 7.2.2021. (englanniksi)
2. ↑  Victor Ambrus - Biography *IMDB*. Viitattu 8.4.2021. (englanniksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Katalonia
* Saksa
* Italia
* Israel
* Yhdysvallat
* Ruotsi
* Latvia
* Japani
* Tšekki
* Australia
	+ 2
* Korea
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Taiteenala | 
* RKD Artists

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* SNAC
* IdRef

 |

 |
Dadián metsäDadián metsää.

|  |  |
| --- | --- |
| Sijainti | 
Souflí, Évros, Itä-Makedonia ja Traakia, Kreikka |
| Pinta-ala | 
7 300 ha |

Hallinto| Nimi alkuperäiskielellä | 
Δάσος Δαδιάς |
| Tyyppi | 
MetsämaaView and modify data on Wikidata  |

Karttamuokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa WikidataaTietolaatikon dokumentaatioNäytä Wikidatasta tulevat arvot

**Dadián metsä** (kreik. Δάσος Δαδιάς, *Dásos Dadiás*) on suuri luonnontilainen metsäalue Länsi-Traakiassa Kreikassa. Sen koko on noin 7 300 hehtaaria. Metsä sijaitsee Souflín kunnassa Évroksen alueyksikön alueella noin 67 kilometriä pohjoiseen Alexandroúpolista. Se on osa Dadián, Lefkímin ja Souflín metsien kansallispuistoa sekä Natura-aluetta.

Dadián metsää.
Dadián metsä saa alkunsa Rodópi-vuorten itäpäästä ja ulottuu siitä itään metsälle nimensä antaneen Dadián kylän lähistölle. Se on pääosin matalaa kukkulaista maastoa, jossa suurin korkeus ei nouse yli 600 metrin merenpinnasta laskettuna. Puusto on pääosin tammi- ja mäntypuita. Metsä on merkittävä petolintujen elinympäristö, ja siellä on tavattu 36 petolintulajia koko Euroopan 38 lajista, mukaan lukien keisarikotka, merikotka ja munkkikorppikotka. Yhteensä lintulajeja on tavattu 219. Nisäkäslajeja on tavattu 48, mukaan lukien karhu, susi, sakaali ja villisika. Matelijalajeja on tavattu 40. Dadián kylässä on alueen ekoturismikeskus, ja se on myös seudun vaellusreittien lähtöpiste.

Metsä kärsi laajaa tuhoa elokuun 2023 maastopaloissa, eikä se välttämättä palaa koskaan ennalleen. Yhteensä palot tuhosivat seudulla ainakin 85 955 hehtaarin kokoisen alueen.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Δάσος της Δαδιάς *Terrabook*. Viitattu 4.9.2023.
2. 1 2  Δάσος Δαδιάς *Visit Greece*. Viitattu 4.9.2023.
3. ↑  GR1110002 Dasos Dadias - Soufli *Natura 2000*. Viitattu 4.9.2023.
4. ↑  A visual guide to Greece’s deadly wildfires *The Guardian*.  1.9.2023. Viitattu 4.9.2023.
5. ↑  Ανεπανόρθωτη καταστροφή στον Έβρο - «Η Δαδιά δεν θα αναγεννηθεί πότε» *iEidiseis*.  28.8.2023. Viitattu 4.9.2023.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Dadián metsä** Wikimedia Commonsissa
**Anthony Turgis** (s. 16. toukokuuta 1994 Bourg-la-Reine, Ranska) on ranskalainen maantiepyöräilijä, joka on menestynyt etenkin yksipäiväisissä kilpailuissa. Hän aloitti ammattilaisuransa Cofidis-tallissa 2014–2018 ja siirtyi nykyiseen joukkueeseensa Team TotalEnergiesiin 2019.

Turgis sijoittui Matej Mohoričin jälkeen toiseksi Milano – San Remo -suurklassikossa 2022.

Myös Turgis'n veljet Jimmy ja Tanguy Turgis ovat olleet ammattipyöräilijöitä, mutta he joutuivat lopettamaan uransa sydänvaivojen vuoksi.

Saavutuksia
-----------

Lähteet: Pro Cyclings Stats, Cycling Archives

2010
Maantieajon "noviisien" Ranskan-mestaruus
2011
Cyclocrossin junioreiden EM-kilpailut, viides
2012
Maantieajon junioreiden EM-kilpailu, hopeaa
2014
Liège-Bastogne-Liège, alle 23-v. kilpailu, voitto
EM-kilpailut, alle 23-v. maantieajossa pronssia
2015
Boucles de la Mayenne, kokonaiskilpailun, nuorten kilpailun ja 2. etapin voitto
MM-kilpailut, alle 23-v, maantieajossa pronssia
2016
Classic Loire Atlantique, voitto
Luxemburgin ympäriajo, 3. etapin voitto
2017
Tour de l'Eurométropole, kolmas
2019
Grand Prix La Marseillaise, voitto
Dwars door Vlaanderen, toinen
Dunkerquen neljän päivän ajo, nuorten kilpailun voitto
Luxemburgin ympäriajo, nuorten kilpailun voitto
Paris–Chauny, voitto
2020
Flanderin ympäriajo, neljäs
2021
Kuurne–Bryssel–Kuurne, toinen
Flanderin ympäriajo, kahdeksas
2022
Milano – San Remo, toinen
2023
Super 8 Classic, toinen

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Anthony Turgis *procyclingstats.com*. Viitattu 17.9.2023. (englanniksi)
2. 1 2  Anthony Turgis *cyclingarchives.com*. Viitattu 3.1.2023. (englanniksi)
3. ↑  Matej Mohoric wins Milan-San Remo with daring Poggio descent *cyclingnews.com*. Viitattu 3.1.2023. (englanniksi)
4. ↑  Jimmy Turgis forced to retire due to heart problem *cyclingnews.com*.  10.2.2020. Viitattu 3.1.2023. (englanniksi)
**Kostkovo** (ven. Костково) on maalaiskunta ja sen keskuskylä Novgorodin alueen Valdain piirissä Venäjällä. Se sijaitsee Valdain ylängöllä 30 kilometriä Valdain kaupungista luoteeseen. Kylässä on noin 150 ja kunnassa 750 asukasta (vuonna 2010).

Kostkovon kunnan pinta-ala on 258,1 neliökilometriä. Se rajoittuu pohjoisessa Kresttsyn ja Okulovkan piireihin, idässä Valdain piirin Roštšinoon sekä etelässä ja lännessä Jaželbitsyyn. Kunnan itäosa kuuluu Valdain kansallispuistoon. Seudulla on lukuisia pieniä järviä ja jokia. Pinta-alasta 42,7 % on metsää, 41,6 % luonnonsuojelualuetta, 7 % vesistöjä ja 5,9 % maatalousmaata. Hyötykaivannaisiin kuuluvat keraaminen savi, kalkkikivi, dolomiitti, hiekka, sora ja turve.

Keskuskylän lisäksi kuntaan kuuluu Priozernyin taajama (entinen Pogostihan kylä), Nertsyn puutarhapalsta-alue sekä 20 kylää: Brod, Budanovo, Bykovo, Derganiha, Iljuškino, Jeglino, Lutški, Lysino, Myza, Nekrasovitši, Rybnyi, Selsko, Serganiha, Sokolovo, Sopki, Stekljanitsy, Tereben, Usiha, Ustoronje ja Vattsy. Väestöstä 44 % (yli 300 henkeä) asuu Priozernyin taajamassa. Neljässä kylässä ei ole lainkaan vakituista asutusta.

Kostkovosta on linja-autoyhteys Valdaihin. Kunnan länsirajalla kulkee Valdain ja Kresttsyn välinen rautatie, jolla ei ole henkilöliikennettä. Tärkein työllistäjä ovat julkiset palvelut. Priozernyissa toimii Valdain piirin mielisairaala. Bykovossa ja Priozernyissa on karjatilat. Palveluihin kuuluvat Kostkovon lastentarha, koulu ja kirjasto sekä Lutškin ensiapuasema ja posti.

Seudun nähtävyyksiä ovat muinaiset asuin- ja hautapaikat, vuonna 1815 rakennettu Jeglinon kirkko, Brodin, Budanovon, Terebenin ja Ustronjen tsasounat sekä Priozernyin kartanoalue. Vattsyssa ja Lutškissa on lomakylät.

Valdain alueella on aikaisemmin ollut 1600-luvulla muodostunutta karjalaisasutusta. 1800-luvulla valdainkarjalaisia asui vielä Kostkovon, Lutškin, Serganihan ja Ustoronjen kylissä.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Generalnyi plan: Kostkovskoje selskoje poselenije, Valdaiski munitsipalnyi raion, Novgorodskaja oblast. Tom 3: Materialy po obosnovaniju, prognoz razvitija territorii, predloženija po territorialnomu planirovaniju  2011. Veliki Novgorod:  Novgorodgraždanprojekt. Viitattu 19.6.2012. (venäjäksi)[vanhentunut linkki]
2. ↑  *Novgorodski sbornik, vypusk II*, s. 59. Novgorod: Izdanije Novgorodskogo Statistitšeskogo Komiteta pod redaktsijei N. Bogoslovskogo, 1865.
3. ↑  Keppen, Pjotr: *Etnografitšeskaja karta Jevropeiskoi Rossii*. S. Peterburg: Russkoje geografitšeskoje obštšestvo, 1851.

Aiheesta muualla
----------------

* Kostkovon kunnan sivusto (Arkistoitu – Internet Archive) (venäjäksi)
**Travkovo** (ven. Травково) on maalaiskunta ja sen keskustaajama Novgorodin alueen Borovitšin piirissä Venäjällä. Se sijaitsee Borovitšin lounaispuolella 15 kilometrin päässä kaupungista. Taajamassa on reilut 300 ja kunnassa noin 1 150 asukasta (vuonna 2011).

Travkovon kunnan pinta-ala on 220,5 neliökilometriä. Se rajoittuu pohjoisessa Borovitšin piirin Sušilovon sekä idässä ja kaakossa Železkovon kuntiin ja muissa ilmansuunnissa Okulovkan piiriin. Pinta-alasta 65,9 % on metsää ja 31,4 % maatalousmaata. Kunnan alueella virtaavat Mstan sivujoet Šegrinka, Kruppa, Sivelba ja Kamenka. Suurin järvi on Kamenskoje. Seudulla sijaitsee Abrosimovski borin luonnonmuistomerkki.

Keskustaajaman lisäksi kuntaan kuuluu samanniminen rautatieasema, Moltšanovkan, Nikitinon ja Želomljan asutukset sekä 28 kylää: Abrosimovka, Bolšoje Fofankovo, Denesino, Gogoliny, Goruška, Jerjuhino, Kamennoje, Klementjevo, Kotelnikovo, Kozlovo, Lazarevo, Maloje Fofankovo, Mnjovo, Nikitino, Novinka, Perhovo, Petrovskoje, Ploskovo, Sutoko-Rjadok, Sytšovo, Talitsy, Travkovo, Ukrojevo, Ušakovo, Veresimovka, Zabolotje, Zagorje ja Žavoronkovo. Travkovon lisäksi toinen suurempi asutuskeskus on vajaan 300 asukkaan Želomlja. Kahdessa kylässä ei ole lainkaan vakituista asutusta.

Travkovon kautta kulkee Borovitšin ja Uglovkan välinen rautatie ja maantie. Taajamasta on paikallisjuna- ja linja-autoyhteydet molemmille paikkakunnille. Seudun pääelinkeinot ovat maatalous ja puunjalostus. Kunnan alueella toimii kaksi karjanhoitoon erikoistunutta maatalousyritystä, kymmenkunta yksityistä maatilaa sekä pieni puunjalostuslaitos. Huomattava osa työvoimasta saa elantonsa palstaviljelimistään.

Kunnan keskustaajama koostuu puutarhapalstojen ympröimistä omakotitaloista sekä kahdeksasta kaksikerroksisesta kunnallisesta asuintalosta. Sen palveluja ovat lastentarha ja alakoulu, kulttuuritalo, kirjasto, lääkintäsema ja posti. Vähittäiskaupasta vastaa Borovitšin piirin kulutusosuuskunnan myymälä. Seudun nähtävyyksiin kuuluu Petrovskojen kylän kartanoalue.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Generalnyi plan Travkovskogo selskogo poselenija Borovitšskogo raiona Novgorodskoi oblasti: Obosnovanije projekta generalnogo plana  2012. Veliki Novgorod:  Grad-Info. Viitattu 5.9.2012. (venäjäksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Travkovon kunnan sivusto (venäjäksi)
* Travkovon kunta Borovitšin piirin sivustolla (Arkistoitu – Internet Archive) (venäjäksi)