recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Aurelia Turbines** on suomalainen, alle kolmen megawatin kaksivaiheisia kaasuturbiineja suunnitteleva ja valmistava yhtiö. Sen pääkonttori ja tuotanto sijaitsevat Lappeenrannassa, jossa se on osa kaupungin kasvavaa ympäristötekniikan keskittymää.

Historia
--------

Aurelia Turbines Oy perustettiin vuonna 2013.

Tärkein Aurelia Turbinesin saamista tunnustuksista on DENEFF:in (Deutsche Unternehmensinitiative Energieeffizienz) PERPETUUM Energieeffizienzpreis 2017. Deutsche Energie-Agenturin (dena) Start Up Energy Transition Award 2017 -kilpailussa Aurelia Turbines valittiin finalistien joukkoon. Vuonna 2018 se valittiin Red Herring Europe -kilpailun Top 100-listalle.

Tuotteet
--------

Aurelia Turbines valmistaa hajautettua energiatuotantoa varten pienitehoisia kaasuturbiineja, jotka soveltuvat esimerkiksi sähkön ja lämmön yhteistuotantoon (CHP, combined heat and power) teollisuudessa, liikerakennuksissa ja julkisissa laitoksissa. Turbiineissa voidaan käyttää myös uusiutuvia ja synteettisiä polttoaineita, kuten biokaasuja, bioöljyjä ja vetyä.

Aurelia Turbines hyödyntää turbiineissaan aktiivista magneettilaakerointia ja IRG2-prosessia. IRG2 (Intercooled and Recuperated, Generator on 2 spools) tarkoittaa välijäähdytettyä ja rekuperoitua, kaksivaiheista ja kaksiakselista kaasuturbiinia. Prosessi mahdollistaa korkean sähköisen hyötysuhteen. Turbiini on suunniteltu modulaariseksi, jolloin sitä voidaan hyödyntää erilaisissa sovelluksissa esimerkiksi erilaisia uusiutuvia polttoaineita käytettäessä.

Yhtiön kaasuturbiinit perustuvat omiin innovaatioihin ja Lappeenrannan-Lahden teknillisessä yliopistossa kehitetyn tekniikan hyödyntämiseen.

Aiheesta muualla
----------------

* Aurelia Turbines

Lähteet
-------

1. ↑   Harri Repo: Lappeenranta tavoittelee 300 työpaikkaa ympäristötekniikkaan lähivuosina *Tekniikka & Talous*.  16.12.2018. Helsinki:  Alma Media. Viitattu 28.12.2018. fi
2. ↑  Suomalaisturbiini palkittiin Saksassa *Energiauutiset*.  14.03.2017. Helsinki:  Energiateollisuus.  Arkistoitu 19.12.2018. Viitattu 28.12.2018. fi
3. ↑   "Start Up Energy Transition Award": Finalisten stehen fest *IKZ.de*.  17.03.2017. Arnsberg:  Strober Verland. Viitattu 28.12.2018. de
4. ↑   Riikka Koskenranta: Red Herring Top 100 palkintoon ylsi useampi suomalaisyhtiö – Ravintolahakupalvelu kiinnostaa sijoittajia *Yrittäjät*.  18.04.2018. Helsinki:  Yrittäjät. Viitattu 28.12.2018. fi
5. ↑   Aurelia Turbines: The most efficient small gas turbines in the world *Aurelia Turbines*.  18.04.2018. Lappeenranta:  Aurelia Turbines. Viitattu 28.12.2018. en
6. ↑   Anne Kotiharju: Lappeenrantalainen Aurelia Turbines vahvistaa jalansijaa Venäjällä ja muissa IVY-maissa *Etelä-Saimaa*.  27.06.2018. Lappenranta:  Kaakon Viestintä. Viitattu 28.12.2018. fi
Epitrokoidi jossa *R* = 3, *r* = 1 ja *d* = 1/2
**Epitrokoidi** (engl. Epitrochoid) on trokoidi joka kiertää kehän ulkopuolella. Kaavassa *R* tarkoittaa sisempää ympyrää, *r* ulkoista ympyrää ja *d* piirtävän pisteen etäisyyttä ulkoisen kehän keskipisteestä.

Epitrokoidin kulmien lukumäärä:

{\displaystyle N=\left({R \over r}\right)}
Jos *N* on kokonaisluku niin käyrä sulkeutuu ensimmäisen kierroksen päätteeksi. Tällöin: 

* *d* on suurimman ja pienimmän säteen erotuksen puolikas.
* *r* on pienimmän ja suurimman säteen keskiarvo jaettuna kulmien lukumäärä plus yksi.

Jos *N* on irrationaaliluku, ympyrä ei koskaan sulkeudu.

Epitrokoidin Parametriesitys on:

{\displaystyle x(\theta )=(R+r)\cos \theta -d\cos \left({R+r \over r}\theta \right),\,}
{\displaystyle y(\theta )=(R+r)\sin \theta -d\sin \left({R+r \over r}\theta \right).\,}
Epitrokoidin Polaariesitys on:

{\displaystyle r(\theta )^{2}=(R+r)^{2}-2d(R+r)\cos \left({R \over r}\theta \right)+d^{2},}
Epitrokoidin erikoistapauksia ovat Pascalin limaçon jossa *R = r* ja Episykloidi jossa *d = r*.

Tunnetuin epitrokoidin sovellus on wankelmoottorin kammio (kaksikulmainen epitrokoidi), jolloin R = 2 \* r.

Planeettojen kiertoradat olivat Ptolemaioksen maakeskisessä maailmankuvassa epitrokoideja.

Tunnettu valolelu Spirografi lähettää valojuovia jotka ovat joko epitrokoideja tai trokoideja .

Katso myös
----------

* Sykloidi
* Episykloidi
* Hyposykloidi
* Hypotrokoidi
* Trokoidi
* Spirografi

Aiheesta muualla
----------------

* Mathworld: Epitrochoid (englanniksi)

Lähteet
-------

1. ↑
Svenolof Karlsson
**Svenolof Karlsson** (s. 28. joulukuuta 1953 Luoto) on kirjailija ja viestintäkonsultti. Hän toimii pääosin Suomessa ja Ruotsissa. Seitsemäntoista hänen kirjoistaan on ilmestynyt myös suomeksi.

Karlsson on kirjoittanut tai toimittanut viitisenkymmentä kirjaa, jotka ensi sijassa käsittelevät elinkeinoelämää, johtajuutta, teknologiakehitystä sekä seikkailuja vuorilla ja merillä. Karlssonin suku on keskiajalta lähtien viljellyt maata Purmossa, ja hän on useissa kirjoissa kuvannut maatalouden historiaa Pohjanmaalla. Toisena teemana Karlssonin kirjoissa kulkevat Suomen ja Ruotsin väliset kulttuurierot ja niiden rakentava tai ei-rakentava käyttö kulttuurien kohtaamisessa.

Karlsson on taustaltaan journalisti. Vuosina 1990–1996 hän työskenteli julkaisupäällikkönä ja toimittajana Pohjoismaiden neuvoston sihteeristöön kuuluvassa julkaisuyksikössä.

Svenolof Karlsson toimi Ruotsin kirjailijaliiton (Sveriges Författarförbundin) hallituksessa vuosina 2002–2009. Hän oli Finska Akademienin puheenjohtaja v. 2002–2010. Finska Akademien on Ruotsissa toimivien suomalaistaustaisten henkilöiden aatteellinen yhdistys. Hän istui Samfundet Sverige–Finlandin hallituksessa v. 2013–2019.

Karlsson julkaisi yhdessä Anders Lugnin kanssa v. 2009 kirjan *Att förändra världen (Changing the world)*, joka kuvaa tieto- ja teleliikenteen pohjoismaisia menestystekijöitä. Keväällä 2011 Karlsson julkaisi teoksen *The Pioneers* Telian ja Soneran uraauurtavasta työstä. Vuonna 2013 ilmestyi hänen kirjansa *Nörtit. Pohjalainen erikoisuus*, jossa pohditaan, miksi niin monilla IT-uranuurtajilla on kytköksiä Pohjanmaalle.

Vuosina 2016 ja 2017 ilmestyi kaksiosainen Rani Plastista kertova teos, *Kotiseuturakas maailmanmatkaaja 1-2,* joka kuvaa laajasti muoviteollisuuden kasvua ja kehittymistä Pohjanmaalla.

Kaksi Svenolof Karlssonin kirjoista kuvailee poliitikkoa ja talouselämän toimijaa Christoffer Taxellia.

Hän työskenteli Dagens Industri-lehden energiatoimittajana vuosina 2013–2015.

Svenolof Karlssonille myönnettiin Suomen Leijonan ritarikunnan ritarimerkki v. 2017 "Suomen ja Ruotsin välisen kulttuuriyhteistyön edistämiseksi tehdystä työstä".

Svenolof Karlsson sai Suomen tietokirjailijoiden Tietokirjailijapalkinnon v. 2019.

Lähteet
-------

1. ↑  Svenolof Karlssonille Suomen Leijonan ritarikunnan ritarimerkin - Suomen suurlähetystö, Tukholma : Ajankohtaista *finland.se*. Viitattu 23.2.2018.
2. ↑  Tietokirjailijapalkinnot jaettiin Helsingin Kirjamessuilla - Suomen tietokirjailijat ry *suomentietokirjailijat.fi*.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Suomi (KANTO)
* Yhdysvallat
* Ruotsi
* Latvia
* Alankomaat

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Svenska Dagbladet**, josta käytetään myös lyhenteitä **SvD** ja "Svenskan", on päivittäin julkaistava ruotsalainen sanomalehti. 

*Svenska Dagbladet* kuuluu nykyään norjalaiseen Schibsted-mediakonserniin, joka on ollut lehden enemmistöomistaja vuodesta 1998. Lehti on perustettu vuonna 1884 ja sen ensimmäinen numero ilmestyi 18. joulukuuta samana vuonna. Vuodesta 1910 vuoteen 1977 *Svenska Dagbladet* oli oikeistopuolueen (vuodesta 1969 maltillinen kokoomus) äänenkannattaja, minkä jälkeen se on toiminut puolueista riippumattomana. Lehden linja on kuitenkin edelleen säilynyt lähellä maltillista kokoomusta. 

*Svenska Dagbladetin* ensimmäisenä päätoimittajana toimi vuoteen 1888 Axel Jäderin. Elokuusta 2013 lähtien päätoimittajana on toiminut Fredric Karén. Vuosina 2002–2013 päätoimittajana toimi lehden ensimmäinen naispuolinen päätoimittaja Lena K. Samuelsson.

*Svenska Dagbladet* on levikiltään (193 500 helmikuussa 2007) Ruotsin kolmanneksi suurin päivälehti *Dagens Nyheterin* ja *Göteborgs-Postenin* jälkeen.

Lehti jakaa vuosittain Svenska Dagbladetin kirjallisuuspalkinnon, Svenska Dagbladetin kultamitalin, joka annetaan vuoden aikana ansioituneelle ruotsalaisurheilijalle, sekä Svenska Dagbladetin teatteripalkinnon.

Lehden toimituksen sijainti Tukholmassa
---------------------------------------

* Kungsgatan/Vasagatan (1884–1887)
* Karduansmakargatan (1887–1897)
* Klara Södra kyrkogata 6 (1897–1962)
* Rålambsvägen 7 (1962–1995)
* Gjörwellsgatan 28 (1995–2003)
* Mäster Samuelsgatan 56 (2003–)

Lähteet
-------

1. ↑  Ruotsalaislehti Svenska Dagbladet vaihtoi päätoimittajaa *hs.fi*.  27.8.2013. Helsingin Sanomat.  Arkistoitu 29.8.2013. Viitattu 10.9.2013.

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Svenska Dagbladet**.
* Svenska Dagbladetin verkkosivut. (ruotsiksi)
Rumin sulttaanikunta vuonna 1190. Taistelupaikat: Dorylaeum 1147, Myriokefalon 1176 ja Antalya 1207. Pääkaupunki Konya merkitty tähdellä.
**Rumin sulttaanikunta** (turk. *Anadolu Selçuklu Devleti* eli "Anatolian seldžukkivaltio" tai turk. *Türkiye Selçuklu Devleti* eli "Turkin seldžukkivaltio") oli lyhytikäinen seldžukkien turkkilaisvaltio 1100–1200-luvuilla Vähässä-Aasiassa. Se syntyi Bysantin menettämälle alueelle, jonka Bysantti onnistui myöhemmin osittain valtaamaan takaisin. *Rum*-sana viittaa Roomaan eli Bysanttiin.

Bysantti menetti alueen Manzikertin taistelussa vuonna 1071 ja sen jälkiselvittelyissä. Sulttaanikunnan pääkaupunki oli Konya, jonka mukaan valtiota on nimitetty myös Konyan sulttaanikunnaksi eli Ikonionin sulttaanikunnaksi.

Sulttaanikunta joutui monelta suunnalta tulleen ulkoisen paineen alaiseksi. Ristiretkiaikana alueella liikkui länsieurooppalaisia joukkoja. Vuoden 1101 ristiretki ja 1140-luvun Toinen ristiretki vaikuttivat sen asemaan, vaikka ristiretkeläisten tavoitteet olivat etelämpänä Pyhällä maalla. Vuoden 1242 jälkeen seldžukit joutuivat luovuttamaan itäisiä alueitaan hyökkääville mongoleille ja kärsivät vuonna 1279 raskaan tappion persialaisille mongolivallan jatkajille. Vähän-Aasian seldžukkien viimeinen sulttaani Masud II kuoli vuonna 1308.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Røhr, Anders: *Otavan suuri maailmanhistoria. Kartasto-osa*, s. 41, 42. Suomentanut Kolbe, Laura. Helsinki: Otava, 1983. ISBN 951-1-07458-X.
2. ↑  *Otavan suuri maailmanhistoria 8: Sydänkeskiaika*, s. 38. Päätoimittaja Bjøl, Erling. Suomentanut Eskelinen, Heikki. Helsinki: Otava, 1984. ISBN 951-1-07825-9.
3. ↑  Stoneman, Richard: *Matkaopas historiaan: Turkki*, s. 117–122. Kust.oy Puijo, 1993. ISBN 951-579-033-6.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Rumin sulttaanikunta** Wikimedia Commonsissa
**Qibya** on kylä Palestiinan Länsirannalla. Sen asukasluku oli vuonna 2016 arviolta 6 272. Qibya tunnetaan esimerkiksi vuoden 1953 Qibyan verilöylystä.

Maantiede
---------

Qibya sijaitsee Palestiinan Länsirannalla Ramallahin ja al-Birehin kuvernoraatissa noin 20 kilometriä Ramallahin kaupungista länteen. Qibyan naapuripaikkakuntia ovat Shuqba pohjoisessa, sekä Budrus ja Ni'lin etelässä. Lännessä sijaitsee vuoden 1949 tulitaukolinja eli niin sanottu vihreä linja. Kaupungin korkeus merenpinnasta on 219 metriä.

Keskimääräinen vuotuinen sadanta Qibyaassa on 537,8 mm ja keskimääräinen lämpötila 19°C.

Historia
--------

Kylästä paenneet palaavat Qibyaan verilöylyn jälkeen vuonna 1953.
Qibya on saanut nimensä läheisen vesilähteen mukaan. Vesilähteen nimi on puolestaan johdettu syyrian kielen sanasta "lähde". Nykyinen kylä on perustettu Osmanien valtakunnan kaudella.

Israelin itsenäistyttyä Qibyasta tuli osa Jordanian hallitsemaa Länsirantaa. Lokakuussa 1953 Israelin armeija teki palestiinalaisten sissi-iskujen tähden kostoiskun Qibyaan Jordanian puolelle. Noin 60 paikallista kuoli ja suuri osa kylän rakennuksista tuhottiin niin sanotun Qibyan verilöylyn aikana. Israelin toiminta tuomittiin kansainvälisesti.

Vuoden 1995 Oslo II-sopimuksen perusteella kylän maat jakautuivat B ja C vyöhykkeisiin. Palestiinalaishallinnon B-vyöhykkeeseen liitettiin vain 21,5 % kylän koko pinta-alasta, mutta suurin osa sen rakennetusta alueesta. Kylän C-vyöhykkeen alue on pääasiassa viljelmiä. Osa kylän alueesta on myös jäänyt Israelin rakennuttaman Länsirannan turva-aidan taakse.

Talous
------

Vuonna 2010 Qibyan työssäkäyvästä väestöstä 79 % oli työllistynyt Israelin työmarkkinoilla, 10 % hallinnossa tai yksityisellä sektorilla, 6 % maataloudessa, 1 % palveluissa ja 1 % teollisuudessa. Kylässä on muutamia kauppoja, työpajoja ja oliiviöljynpuristamo.

Väestö
------

Beitunian asukasluku oli Palestiinan tilastokeskuksen arvion mukaan vuonna 2016 6 272. Vuonna 2007 vastaava lukema oli 4 835. Kaupungissa on viisi moskeijaa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6  Qibya Village Profile (pdf) *Palestinian Localities Study*. The Applied Research Institute – Jerusalem. Viitattu 31.7.2020. (englanniksi)
2. ↑  Spencer C. Tucker: *The Encyclopedia of The Arab-Israel Conflict : A Political, Social, and Military History*, s. 837. ABC-CLIO, 2008. ISBN 978-1-85109-842-2. (englanniksi)
3. ↑  Localities in Ramallah & Al Bireh Governorate by Type of Locality and Population Estimates, 2007-2016 Palestnian Central Bureau of Statistics. Viitattu 12.1.2020. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Qibya** Wikimedia Commonsissa
**Epiteetti** (m.kreik. επιθετον, *epitheton*, lat. *epitheton*, ’määrätty’) on määrittelevä sana tai lause, joka on vakiintunut käytettäväksi pääsanan kanssa.

Kielitiede
----------

Kielitieteessä epiteetti on usein metaforinen, merkittävästi lyhennetty tai tiivistetty appositio. Henkilön nimeen liitettynä epiteettiin viitataan usein termillä "lisänimi" tai "liikanimi", mutta kaikki nimeen liitetyt adjektiivit eivät välttämättä ole epiteetteja. Ollakseen epiteetti määreen täytyy olla vakiintunut ja sitä käytetään myös silloin, kun määre itsessään ei liity asiayhteyteen muutoin kuin kuvaamansa henkilön kautta.

Epiteetit tunnetaan latinan kielen termillä *epitheton necessarium* silloin, kun ne ehdottomasti vaaditaan, jotta sen kantaja voidaan erottaa muista henkilöistä. Tällaisia ovat esimerkiksi Plinius vanhempi ja Plinius nuorempi. Toisaalta samaa epiteettiä voidaan käyttää useamman eri henkilön kohdalla, kunhan henkilöt pysyvät edelleen tunnistettavina; esimerkiksi Aleksanteri Suuri ja Katariina Suuri. Toisaalta silloin, kun epiteetti ei ole välttämätön henkilön tunnistettavuuden kannalta, siitä käytetään latinan kielen termiä *epitheton ornans*.

Kasvitiede
----------

Kasvien latinalaispohjaiset tieteelliset lajinimet muodostuvat suvusta ja lajimääritteestä. Lajimääritteestä voidaan käyttää myös nimeä epiteetti. Pelkkä epiteetti ainoastaan tarkentaa suvun määritelmää eikä siitä yksinään voida päätellä tarkoitettua kasvia. Esimerkiksi koiranruusun (*Rosa canina*) epiteetti *canina* viittaa kirjaimellisesti koiraan, kun taas suku *Rosa* kertoo kyseessä olevan ruusun.
**Ylimmäisenjärvi** on metsäjärvi Pohjois-Savon ja Pohjois-Karjalan maakuntarajalla. Sen pinta-ala on 1,2 neliökilometriä. Etäisyys Kuopiosta on 99 kilometriä pohjoiskoilliseen. Järven länsiosa sijaitsee Rautavaaralla ja itäosa Nurmeksessa.

Maantiede
---------

Ylimmäisenjärven pituus kaakosta luoteeseen on noin 2,8 kilometriä. Järven etelä- ja keskiosa on rantaviivaltaan polveilevaa, pitkänkapeaa, noin 200–300 metriä leveää vesialuetta. Pohjoisessa järvi on leveämpi ja matalampi. Järven pohjoisosaa jakaa Mäntyniemi, jonka länsipuolella sijaitsee Mäntylahti. Ylimmäisenjärven eteläpuoliskolla sijaitsee kaksi vähintään kymmenen metriä syvää vyöhykettä. Syvin piste, kahdeksantoista metriä, sijaitsee itärannan Majaniemeltä noin sata metriä länteen. Järven pohjoisosa osa on alle kolme metriä syvä ja rantaviivaltaan osin epämääräinen.

Ylimmäisenjärven saariluku on yksi. Saari on vailla karttanimeä ja sen pinta-ala on noin kahdeksan aaria. Maakuntaraja kulkee saaren poikki. Järven eteläosan rannat ovat melko jyrkkiä. Järven eteläpuolinen Sammakkomäki kohoaa yli 200 metriä merenpinnan yläpuolelle. Kaakkoisen rannan Teerikallion kohdalla sijaitsee luonnonsuojelualue. Pohjoiset rannat ovat loivaa suoaluetta (Rantasuo, Suurisuo).

Ylimmäisenjärveen virtaa useita suo-ojia. Järvi laskee Välijokea Ylimmäisenlampeen (144,1 metriä mpy), joka laskee Myllyjokena Huttulavaaran pohjoispuolitse kohti itää Koppelojärven luoteisosan Vasikkalahteen. Ylimmäisenjärven ja Koppelojärven välinen etäisyys on noin kaksi kilometriä. Järvien välissä sijaitsee Huttulanvaaran lisäksi Roijeikonsuo.

Ylimmäisenjärven vesitilavuus on 3 950 000 kuutiometriä.

Ylimmäisenjärvi (04.465.1.004) kuuluu Koppelonjoen valuma-alueeseen (04.465), joka on kolmannen jakovaiheen vesistö Vuoksen vesistössä (04). Toinen jakovaihe on Valtimonjoen valuma-alue (04.46) ja ensimmäinen jakovaihe on Pielisen reitin valuma-alue (04.4). Ylimmäisenjärvi on toiseksi laajin Koppelonjoen valuma-alueen yhdeksästä vähintään hehtaarin laajuisesta vakavedestä. Laajin on Koppelojärvi.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Ylimmäisenjärvi (sijainti maastokartalla) *Karttapaikka*. Helsinki:  Maanmittauslaitos. Viitattu 9.7.2023.
2. 1 2 3 4 5 6 7 8 9 10  Ympäristö.fi : Ympäristötiedon hallintajärjestelmä Hertta Ympäristötiedon hallintajärjestelmä Hertta. Viitattu 9.7.2023.
3. ↑  Ylimmäisenjärvi (04.465.1.004) *Järviwiki*. Suomen ympäristökeskus. Viitattu 9.7.2023.
4. ↑  Koppelonjoen valuma-alue (04.465) *Järviwiki*. Suomen ympäristökeskus. Viitattu 9.7.2023.
**Rumba Tres** on espanjalainen yhtye, jonka jäsenet ovat Pere Capdevila, Juan Capdevila ja José Sardaña.

Yhtye esiintyi nimellä Los Espontáneos vuosina 1963–1970.

Tunnettuja kappaleita ovat "No sé, no sé", "Tengo lo que quiero", "Acuerdate que te quiero", "Y no te quedan lágrimas" ja Rosa Morenan alun perin esittämä "Perdido amor". Lähes kaikki yhtyeen ohjelmistosta oli ennen julkaisematonta, suureksi osaksi omia sävellyksiä.

Rumba Tres esiintyi Intervision laulukilpailussa Sopotissa vuonna 1978 ja kiersi esiintymässä Suomessa 1988–1989.

Vuonna 1988 julkaistu *Rumbamania* oli suosittu muun muassa Suomessa, Hollannissa, Yhdysvalloissa, Japanissa, Ruotsissa, Sveitsissä, Ecuadorissa, Venezuelassa ja Panamassa. Albumi sijoittui hyvin Billboardin Latin Pop Albums -listalla.

Toisin kuin monet katalonialaisen rumban esittäjät, yhtyeen jäsenet eivät ole romaneja.

Kitaristi Juan Capdevilan pojan Joan Capdevilan ja David Casademuntin ohjaama dokumentti *Rumba Tres – de ida y vuelta* ilmestyi vuonna 2015.

Diskografia (valikoima)
-----------------------

* *Rumba Tres* (1972)
* *Perdido amor* (1973)
* *¡Bravo, Rumba Tres!* (1974)
* *No sé, no sé* (1974)
* *No vuelvas a soñar* (1974)
* *Quiero ser feliz* (1975)
* *Rumba Tres* (1975)
* *A Belén* (1976)
* *El tiburón* (1976)
* *Y no te quedan lágrimas* (1979)
* *Rumbamania* (1988)
* *Amazonia* (1990)
* *Loco corazón* (1995)

Lähteet
-------

* Discogs
* Facebook

### Viitteet

1. 1 2 3 4 5 6   *El Periódico*. Viitattu 26.11.2019
2. 1 2   *El País*. Viitattu 26.11.2019
3. ↑  Tulisuus valttia Suomessa ja muualla, s. 20-21.  *Ilta-Sanomat*, 28.2.1989.
4. ↑  Jordi Costa: Recuperado amor *elpais.com*.  21.4.2016. Viitattu 26.11.2019. (espanjaksi)
YH:n aikaan lokakuussa 1939 suomalaiset joukot siirtyivät Neuvostoliiton vastaiselle rajalle. Kuvassa Karjalankannakselle siirtyviä joukkoja.
**Ylimääräiset harjoitukset**, **YH** tai **ylimääräiset kertausharjoitukset** olivat Suomessa vuoden 1939 lokakuussa aloitettu sotilastoimenpide. Muodoltaan YH oli armeijan kertausharjoitukset.

Kyseessä oli toisen maailmansodan syttymiseen syyskuussa 1939 liittynyt varotoimenpide ja toisaalta sillä pyrittiin myös osoittamaan Neuvostoliiton johdolle suomalaisten olevan tarvittaessa valmiita puolustamaan maataan aseellisesti. 5. lokakuuta olivat alkamassa neuvottelut Moskovassa "konkreettisista poliittisista kysymyksistä" Neuvostoliiton johdon aloitteesta. Käytännössä neuvotteluiden sisältö tuli koskemaan muun muassa Neuvostoliiton Suomelle esittämiä aluevaatimuksia Leningradin turvallisuuden takaamiseksi. Samalla päivämäärällä Suomen puolustusministeri Juho Niukkanen hyväksyi Mannerheimin ehdotuksen suojajoukkokokoonpanoon siirtymisestä.

YH toteutettiin kahdessa vaiheessa. Ensimmäisessä vaiheessa 9. lokakuuta 1939 alkaen perustettiin muun muassa suojajoukot ja eräät Venäjän-rajan lähialueiden divisioonat. Toisessa vaiheessa perustettiin ja keskitettiin loput kenttäarmeijasta 14. lokakuuta 1939 alkaen. Tätä päivää kutsutaan ensimmäiseksi varsinaiseksi YH-päiväksi. Joukkojen pääosat saatiin puolustusryhmitykseen pääosin 20. lokakuuta mennessä.

Joukkojen kannalta yli kuukauden kestäneet harjoitukset tarjosivat sotilaille mahdollisuuden tutustua sota-ajan joukko-osastoonsa, tehtäviinsä ja toimintamaastoon. Harjoitusten kuluessa myös varustettiin puolustusasemia.

Jälkikäteen toiminnan nimittämistä ylimääräisiksi kertausharjoituksiksi on pidetty Suomen poliittisen ja sodanjohdon valitsemana sanamuotona, jonka tarkoitus olisi ollut peitellä lähes täydellinen liikekannallepano ja häivyttää välittömän sodanuhan vaikutelmaa.

Lähteet
-------

* Klefström, Kalevi: *YH - ylimääräiset harjoitukset*, s. 72-74. Helsinki: WSOY, 1999. ISBN 951-0-23536-9.
* Kronlund, Jarl: *Suomen puolustuslaitos 1918-1939: puolustusvoimien rauhan ajan historia*. Helsinki: WSOY, 1988. ISBN 951-0-14799-0.
* *Suomi sodassa*, s. 42–47. Helsinki: Valitut Palat, 1983. ISBN 951-9078-94-0.
* Sotatieteen laitos: *Talvisodan historia 1*. Porvoo: Werner Söderström Osakeyhtiö, 1991. ISBN 951-0-08715-7.

### Viitteet

1. 1 2 3 4  Klefström 1999, 72-73
2. ↑  Kronlund 1988, 550
3. ↑  Kronlund 1988, 551
4. ↑  Kronlund 1988, 552
**Charles Samba Sissoko** (myös *Cissoko*, 5. tammikuuta 1932 Kaolack – 18. heinäkuuta 2000 Bamako) oli malilainen sotilas ja poliitikko.

Sissoko kävi koulunsa Dakarissa, liittyi Ranskan siirtomaa-armeijaan ja osallistui Indokiinan sotaan vuosina 1953–1954. Opiskeltuaan Fréjusin sotakoulussa hän palasi Maliin luutnanttina vuonna 1962 ja komensi presidentin kaartia vuosina 1963–1967. Vuonna 1967 hänet määrättiin johtamaan joukko-osastoa Tessalitissa.

Sissoko oli Moussa Traorén ystävänä mukana vuoden 1968 vallankaappaussuunnitelmassa, vaikka hän ei osallistunut varsinaiseen kaappaukseen. Sissoko oli Malia hallinneen sotilasjuntan jäsen ja marraskuussa 1968 hänet nimitettiin puolustus- ja sisäministeriksi. Vuosina 1970–1978 hän toimi Malin ulkoministerinä.

Everstiksi kohonnut Sissoko pidätettiin maaliskuussa 1978 syytettynä vallankaappausyrityksestä yhdessä Kissima Doukaran, Karim Dembélén ja Tiécoro Bagayokon kanssa. Valtion turvallisuusoikeus tuomitsi hänet viideksi vuodeksi pakkotyöhön. Sissoko kärsi tuomionsa Taoudenissa ja hänet vapautettiin vuonna 1983.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Armée et gestion des affaires publiques du Mali (1968–2017): 2 Présidents, 3 Chefs du Gouvernement, 35 ministres et 3 assimilés *Bamada.net*. Viitattu 22.11.2019.
2. ↑  Bennett, Valerie Plave: Military Government in Mali.  *The Journal of ModernAfrican Studies*, 2/1975, s. 250.
3. 1 2  Pascal James Imperato, Gavin H. Imperato: *Historical Dictionary of Mali, fourth edition*, s. 271. Lanham: Scarecrow Press, 2008. ISBN 978-0-8108-5603-5.
**Suvi Krista Johanna Miettinen** (s. 12. helmikuuta 1988 Pieksämäki) on suomalainen kestävyysjuoksija. Hän edusti vuoteen 2012 Jäppilän Urheilijoita, vuosina 2013–2015 Turun Urheiluliittoa, vuosina 2016–2017 Turun Tovereita ja vuodesta 2018 Helsingin Kisa-Veikkoja. Häntä valmensi vuoteen 2018 asti Pekka Miettinen, vuosina 2019–2020 Juha Hellsten ja vuodesta 2020 lähtien Risto Saastamoinen.

Miettinen voitti maantiejuoksun SM-kisoissa kultaa vuonna 2013 ja 2018 ja oli hopealla 2016 ja pronssilla 2021. SM-maratonilla hän voitti kultaa 2021 ja oli hopealla 2018. Kalevan kisoissa hän on saanut 10 000 metrillä pronssia 2021. Vuoden 2007 sisäratojen SM-kilpailuissa hän saavutti hopeaa 3 000 metrin juoksussa. Maastojuoksun SM-kilpailuissa hän on saanut lyhyen matkan joukkuekilpailussa kultaa 2021 ja joukkuekilpailussa hopeaa 2015 sekä sekajoukkuekilpailussa hopeaa 2021 ja 2022. 

Miettinen karsiutui 3 000 metrin estejuoksun alkuerissä Pekingin alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa 2006. Hengelon alle 20-vuotiaiden EM-kilpailuissa 2007 hän sijoittui 5 000 metrillä 12:nneksi ja karsiutui 3 000 metrin estejuoksun alkuerissä. Saman vuoden maastojuoksun EM-kilpailuissa hän oli alle 20-vuotiaiden sarjassa 63:s. Münchenin EM-kilpailuissa 2022 hän sijoittui maratonilla 46:nneksi. Miettisellä on myös useampia maaotteluedustuksia. Parhaimmillaan hän on ollut kolmas 10 000 metrin maaottelujuoksussa Göteborgissa 2007.

Henkilökohtaiset ennätykset
---------------------------

Ulkoradat

| *Laji* | *Aika* | *Paikka* | *Päivä* |
| --- | --- | --- | --- |
| 5 000 m | 16.40,83 | Kuortane | 12. elokuuta 2007 |
| 10 000 m | 34.34,65 | Tampere | 27. elokuuta 2021 |
| Puolimaraton | 1.15.13 | Tuusula | 20. huhtikuuta 2013 |
| Maraton | 2.37.58 | Jyväskylä | 18. syyskuuta 2021 |

Lähteet
-------

* Suvi Miettinen Tilastopaja (vaatii kirjautumisen, maksullinen palvelu).

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* World Athletics

 |

 |
Charles Philippe Lafont
**Charles Philippe Lafont** (1. joulukuuta 1781 Pariisi – 10. tammikuuta tai 14. elokuuta 1839) oli ranskalainen viulisti ja säveltäjä.

Lafontin ensimmäisenä opastajana oli hänen äitinsä. Hän opiskeli viulunsoittoa Rodolphe Kreutzerin ja Pierre Roden oppilaana. Lafontia on kuvailtu eräänä ranskalaisen koulukunnan merkittävimmistä viulisteista. Opettajiensa johdolla hän kehitti edelleen Giovanni Battista Viottin klassista tekniikkaa.

Lafont kiersi Eurooppaa jo 1792, muun muassa Saksassa, ja hänen konserttinsa olivat menestyksiä. Ranskan vallankumouksen sytyttyä hän matkusti ympäri Eurooppaa ja palasi vasta 1815. Hän toimi muun muassa tsaari Aleksanteri I:n kamariviulistina. Palattuaan Ranskaan hänestä tuli kuninkaallisten kamarimuusikoiden ensiviulisti Ludvig XVIII:n hovissa ja Berryn herttuattaren säestäjä.

Vuonna 1816 hän osallistui kilpailuun yhdessä Paganinin kanssa, minkä hän hävisi. Kilpailu pidettiin La Scalassa. Lafontin sävellyksistä vain muutama on säilynyt. Hän kuoli hevosrattaiden kaatumisonnettomuudessa 1839.

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
	+ 2
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Belgia
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie
	+ 2

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* RISM
* SNAC
* IdRef

 |

 |
Torta del Casar -juustoa.
**Torta del Casar** on Espanjan Extremaduran alueella valmistettava lampaanmaitojuusto.

Torta del Casar on peräisin Casar de Cáceresin kaupungin alueelta Extremadurassa lähellä Espanjan Portugalin vastaista rajaa. Alue koostuu tasankojen erottamista vuorijonoista, joille tyypillisiä ovat kuumat kesät ja kylmät talvet. Alueen kasvillisuus on vähäistä, eikä se sovellu viljelymaaksi. Viljelyn sijaan alueella on laidunnettu lampaita, vuohia ja sikoja. Torta del Casar valmistetaan merina- ja entrefina-rotuisten lampaiden maidosta, jotka tunnetaan suhteellisen suuresta maidontuotannostaan ja vastaavasti vähäisestä villan ja lihan määrästä. Juustolla on suojattu alkuperänimitys.

Juuston valmistuksessa käytetään lampaan raakamaitoa. Valmis juusto sisältää runsaasti kosteutta, mikä näkyy myös valmistusmenetelmässä. Maidon saostamisessa käytetään isoartisokkaa tavallisen juoksutteen sijaan. Juuston juoksutetta valmistetaan usein lampaista, mutta Extremadurassa oli tavallista myydä lampaat eikä teurastaa niitä. Niinpä tavallisen juoksutteen sijan alettiin käyttää isoartisokkaa. Isoartisokan käyttö valmistuksen aikana on yksi torta del Casar -nimen käytön edellytyksistä suojatun alkuperäisnimityksen mukaisesti. Juusto kypsyy noin kahden kuukauden ajan. Tuotantomenetelmät ovat sittemmin nykyaikaistuneet ja esimerkiksi maidon sokereita muuttavat bakteerikannat saadaan nykyisin laboratorioista. Juuston suolaus toteutetaan nykyisin tavallisesti upottamalla juusto suolaliemeen. Perinteisesti käytettiin enemmän aikaa vaativaa kuivasuolausta.

Valmiilla juustolla on hieman tahmainen mutta kuiva kuori. Sisältä juusto on pehmeää tahnaa. Pehmeyden takia juuston ympärille kääritään usein kangas, jotta juusto säilyttäisi muotonsa. Suojatun alkuperäisnimityksen mukaan valmiin juuston täytyy sisältää vähintään 50 % kiintoaineita ja kiintoaineiden tulee muodostua vähintään 50 % rasvasta. Suolaa voi olla enintään 3 % ja juuston pH-arvon tulee olla 5,2-5,9. Juuston maku ja koostumus on pääosin peräisin valmistuksessa käytetystä raakamaidosta, minkä lisäksi isoartisokka antaa sille hieman kitkerän maun.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Catherine Donnelly: *The Oxford companion to cheese*, s. 717-718. Oxford University Press, 2016. ISBN 9780199330881. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Torta del Casar** Wikimedia Commonsissa
**Palmyra** on kunta New Yorkin osavaltiossa Yhdysvalloissa. Se sijaitsee Waynen piirikunnan lounaisosassa noin 30 kilometriä Rochesterista kaakkoon. Kunnan väliluku vuoden 2020 väestönlaskennan mukaan on 7 403.

Palmyra perustettiin 1789, ja nykyisen nimensä se sai 1796. Kunta nimettiin Syyriassa sijaitsevan, historiallisen Palmyran kaupungin mukaan. New Yorkin Palmyraan kuului alkujaan myöhemmin siitä erotettu Macedon. Palmyran kylä sai omat kunnallisoikeudet 1828, mutta se kuuluu myös laajempaan kuntaan.

Palmyra liittyy keskeisesti mormonismin historiaan, sillä Joseph Smith sai siellä lapsuudenkodissansa vuonna 1820 ensimmäisen näkynsä. Läheiseltä Kumoran kukkulalta Smith kertoi esiinkaivaneensa vuonna 1827 kultalevyt, jotka hän käänsi Mormonin kirjaksi.

Lähteet
-------

1. 1 2  Palmyra town, Wayne County, New York *QuickFacts*. US Census Bureau. Viitattu 3.2.2023. (englanniksi)
2. 1 2  About Palmyra Town of Palmyra, NY. Viitattu 3.2.2023. (englanniksi)
3. 1 2  Palmyra *Encyclopedia Britannica*. Viitattu 27.4.2022. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Palmyra** Wikimedia Commonsissa

* Palmyran kunnan kotisivut (englanniksi)
**Suvi Kokkonen** (s. 1. helmikuuta 2000) on suomalainen lentopalloilija, joka valittiin kaudella 2018–2019 naisten lentopalloliigan parhaaksi pelaajaksi sekä tähdistökentälliseen. Kokkonen on aiemmin palkittu vuoden 2016 naisjuniorina 2016 ja kauden läpimurtopelaajana kaudella 2017–2018.

Kokkonen pelasi kaudella 2019–2020 Hämeenlinnan Lentopallokerhossa. Hän siirtyi seuraan 17-vuotiaana vuonna 2017. Sitä ennen hän oli pelannut Kuortaneen valmennuskeskuksen eli nuorten maajoukkuevalmennusryhmässä lentopalloliigassa. Kaudeksi 2020–2021 Kokkonen siirtyi ranskalaisseura Nantesiin.

Kokkonen on nostettu yhdeksi Suomen lahjakkaimmista lentopalloilijoista. 182-senttinen laitahyökkääjä oli mukana naisten maajoukkueessa syksyllä 2016 EM-karsinnoissa. Hän on pelannut maajoukkueessa 66 maaottelua huhtikuun 2021 loppuun mennessä.

Laukaassa syntynyt Kokkonen aloitti lentopallon Leppäveden Lepässä ja siirtyi sieltä Jyväskylän JyväsLentiksen C-juniorijoukkueeseen.

Lähteet
-------

1. 1 2  Mikko Esko jälleen kauden liigapelaajaksi – Suvi Kokkonen naisten ykkönen *yle.fi*. Viitattu 20.4.2019.
2. ↑  Viestin Hillaelina Hämäläinen puolusti tähdistöhistoriaan.  *Turun Sanomat*, 15.5.2019, s. 20.
3. 1 2  Takamäki, Noora: Lentopallomaajoukkueen laituri Suvi Kokkonen siirtyy Ranskan liigan huippuseuraan  29.4.2020. Yle. Viitattu 29.4.2020.
4. 1 2  HPK hankki maajoukkuenaisia – Ajankohtaista  |  Hämeenlinnan Lentopallokerho Ry – Lentopallo Hämeenlinna *www.lentiskerho.fi*. Viitattu 20.4.2019.
5. ↑  Naisten maajoukkue Lentopalloliitto. Viitattu 7.5.2021.
6. ↑  Naisten A-maaottelutilasto (pdf)  6.4.2020. Suomen Lentopalloliitto. Viitattu 29.4.2020.
7. ↑  Suvi Kokkonen on uuden vuosituhannen lentopalloilija  21.9.2016. Suomen Lentopalloliitto ry. Viitattu 30.6.2019.
Katusählyä
**Sähly** on salibandyn varhainen harrastusmuoto. Sähly saapui Suomeen Ruotsista 1970-luvulla. Ensimmäiset harrastajat olivat opiskelijoita. 

Salibandyn ja sählyn välillä on sääntöeroja. Oleellisin ero salibandyyn verrattuna on, että maalivahteja ei ole.

Useimmiten sählyllä tarkoitetaan salibandyn vapaamuotoista epävirallista harrastamista – siis kaikenlaista salibandymailoilla ja -pallolla tapahtuvaa liikkumista, jossa osallistujamäärä, säännöt ja peliolosuhteet voivat vaihdella suuresti verrattuna salibandyyn.

Sählylle on olemassa virallisemmat säännöt, joita on käytetty muun muassa sählyturnauksissa. Näissä säännöissä määrätään kerralla kentällä olevaksi pelaajamääräksi 4 (ei maalivahtia). Maalin koko on 90 × 60 cm (leveys × korkeus). Maalin edessä on maalialue, jota pelaajat eivät saa koskettaa jaloillaan. Mailalla koskettaminen on sallittu. Alueen yli saa hypätä. Rangaistuslyönti suoritetaan keskipisteestä suoraan tyhjään maaliin. Vaatimukset pelitilan suhteen ovat salibandyä pienemmät. Muilta osin säännöt ovat samankaltaiset kuin salibandyssä.

Sählyn ensimmäiset Suomen mestaruuskisat järjestettiin Helsingissä vuonna 2009. Mukaan ilmoittautui yhteensä 263 joukkuetta. Miesten mestariksi selvisi IBK Reino. Naisten mestari oli VKTP.

Lähteet
-------

1. ↑
2. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive)
3. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive)
**Tuscarorat** olivat intiaanikansa Virginian ja Pohjois-Carolinan seuduilla, joiden omakielinen nimi *ska-ru-ren* tarkoitti hampun kerääjiä. Heidän maansa alkoivat Atlantin rannikolta yltäen lännessä Appalakkien vuoristoon. 1600-luvulla tuscarorien määräksi on arveltu noin 8 000 henkeä. He kuuluivat irokeesien kieliryhmään. Vuonna 1663 Pohjois-Carolinaan perustetun ensimmäisen Uuden-Englannin siirtokunnan kanssa tuscarorat tulivat aluksi toimeen hyvin, mutta välit muuttuivat huonommiksi seuraavalla vuosikymmenellä. Siirtolaiset riistivät tuscarorain maita ja pettivät heitä kaupanteossa.

Tuscarorat organisoivat 1700-luvun alussa yli tuhat aseistettua soturiaan sotaan brittien asutuksia vastaan Vuonna 1711 alkanut sotatila kesti kaksi vuotta. Pohjois-Carolinan siirtokunta olisi tullut hävitetyksi, ellei Etelä-Carolinasta olisi lähetetty avuksi cherokeita ja muita brittien kanssa liittoutuneita intiaaneja, jotka onnistuivat lopettamaan sodan. Tuscarorien menetykset olivat suuret.

Irokeesiliitto otti hoiviinsa pahoin lyödyt tuscarorat.
Vuoden 1713 aikana osa henkiinjääneistä tuscarorista aloitti muuttomatkan kohti pohjoista saapuen lopulta irokeesien maille nykyiseen New Yorkin osavaltioon. Siellä he saivat lämpimän vastaanoton oneidojen adoptoidessa heidät omaan kansaansa. Vihamielisten intiaanikansojen ja eurooppalaisten ahdistelemina suurin osa Pohjois-Carolinaan jääneistä tuscarorista hakeutui seuraavien vuosien aikana irokeesien turviin, ja vuonna 1722 heidät hyväksyttiin liittokunnan kuudenneksi kansaksi.

Elettyään vuosikymmeniä rauhassa tuscarorat joutuivat mukaan Yhdysvaltain vapaussotaan, joka alkoi vuonna 1775. Irokeesien liittokunta repesi kahtia, kun tuscarorat ja oneidat menivät siirtokuntien (nykyinen Yhdysvallat) puolelle muiden irokeesien taistellessa brittien joukoissa. Sodan tauottua kahta vuotta myöhemmin tuscarorat jakaantuivat osan siirtyessä asumaan Ontarioon.

Yhdysvaltain vuoden 2000 väestönlaskennan mukaan tuscarorien lukumäärä oli runsaat 2 000 henkeä.

Lähteet
-------

1. ↑   Tuscarora
2. 1 2  Pentti Virrankoski: *Yhdysvaltain ja Kanadan intiaanit*. Gummerus, 1995. ISBN 951-717-788-7.
3. ↑  Bill Yenne: *Encylopedia of North American Indians*. Bison Book ltd, 1986. ISBN 0-600-50266-X.
**Säilymislait** ovat fysikaalisia luonnonlakeja, joiden mukaan kaikkinaisissa vuorovaikutustapahtumissa tiettyjen suureiden kokonaismäärät pysyvät muuttumattomina.

Klassinen fysiikka tunsi viisi säilymislakia:

* Massan säilymislaki
* Liikemäärän säilymislaki
* Pyörimismäärän säilymislaki
* Energian säilymislaki
* Sähkövarauksen säilymislaki.

Massan säilymislaki tunnetaan varsinkin kemiassa myös aineen häviämättömyyden lakina. Lavoisier'n ajoista radioaktiivisuuden keksimiseen saakka (noin 1780–1900) tämän oletettiin lisäksi pätevän jokaiselle alkuaineelle erikseen, koska ei tunnettu ilmiöitä, joissa alkuaine muuttui toiseksi alkuaineeksi. Myöhemmin suhteellisuusteoria osoitti massan ja energian välillä vallitsevan yhteyden E=mc², minkä vuoksi massan ja energian säilymisestä ei voi enää puhua kahtena erillisenä luonnonlakina, vaan ne ovat saman *massa-energian säilymislain* aikariippuvaisia erikoistapauksia.

Huomattakoon, että em. säilymislaeista vain sähkövaraus on aika- ja avaruusriippumaton.

Nykyinen hiukkasfysiikka tuntee edellisten lisäksi seuraavat säilymislait:

* baryoniluvun säilymislaki
* leptoniluvun säilymislaki, erikseen toisaalta elektronille ja elektronin neutriinolle, toisaalta myonille ja myonin neutriinolle
* kvarkkien värivarauksen säilymislaki.

On myös muutamia säilymislakeja, jotka pätevät kaikissa muissa paitsi heikon vuorovaikutuksen aiheuttamissa ilmiöissä. Sellaisia ovat:

* Pariteetin säilymislaki
* Outouden säilymislaki.

Noetherin teoreeman mukaan säilymislait seuraavat fysiikan lakien yleisistä symmetrioista.
Tullgarnin linnan julkisivu
**Tullgarnin linna** (ruots. *Tullgarns slott*) sijaitsee Södertäljen kunnassa ja Södermanlandin maakunnassa Ruotsissa. Paikalla on sijainnut myös Sture-suvun 1500-luvulla rakennuttama linna, josta on jäljellä vain kellarin seiniä ja vaakunakivi. Magnus Julius De la Gardien omistuksessa vanha linna uudistettiin perusteellisesti 1720-luvulla. Linna edustaa uusklassismia.

De la Gardien pojan Ulrik Gustaf De la Gardien oli pakko myydä linna julkisessa huutokaupassa. Ruotsin kuninkaallisten kesäasuntona se toimi vuodesta 1772 vuoteen 1950. Se toimii edelleen Ruotsin kuninkaallisena linnana. Tullgarnin linna oli kuningas Kustaa V:n suosikkilinna. Kuningas yhdessä puolisonsa Victorian kanssa myös uudisti linnaa runsaasti otettuaan sen kesäasunnoksen vuonna 1881.

Linna on avoinna yleisölle kesäisin ja englantilainen puutarha ympärivuotisesti.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Statens fastighetsverk: Tullgarns slott (Arkistoitu – Internet Archive) (ruotsiksi) Viitattu 13.12.2015 [vanhentunut linkki]

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Tullgarnin linna**.
* Besök Tullgarns slott (Arkistoitu – Internet Archive) (ruotsiksi) [vanhentunut linkki]
* Slottsguiden (ruotsiksi)

Ruotsin kuninkaalliset linnat

* Hagan linna
* Drottningholmin linna
* Gripsholmin linna
* Kiinalainen paviljonki
* Kustaa III:n paviljonki
* Rosendalin linna
* Rosersbergin linna
* Strömsholmin linna
* Tukholman kuninkaanlinna
* Tullgarnin linna
* Ulriksdalin linna
**Prokletije** on vuoristo, joka sijaitsee Albanian, Montenegron ja Kosovon rajaseudulla. Se on osa Dinaarisia Alppeja ja tätä vuoristoa kutsutaan myös Albanian Alpeiksi. Se sijaitsee Dinaaristen Alppien eteläosassa ja on sen korkein osa. Prokletijen vuoristossa on useita yli 2000 metriä korkeita huippuja ja sen maastossa on rotkoja, jokilaaksoja ja jäätiköiden muodostamia järviä. Siellä olevissa joissa on paikoin voimakkaita virtauspaikkoja ja jossain vuoriston alueella on myös maan alaisia veden virtaamia. Vuoriston alueelta löytyy myös kivennäisvesilähteitä, kuten esimerkiksi Ali-Pashan lähteet. Prokletijen vuoristossa Montenegron alueella on 2009 perustettu kansallispuisto, joka on nimetty vuoriston mukaan ja jossa on monimuotoinen lajisto. Siellä on karhuja, susia, ilveksiä, gemssejä, villisikoja ja useita haukkalajeja, kuten maakotka, muuttohaukka ja käärmekotka. Joissakin vuoriston alueen kaupungeissa on uskonnollisesti merkittäviä paikkoja. Esimerkiksi Plavissa on Redzepagicin moskeija ja Pyhän Brezojevican kirkko ja Gusinjessa on Pyhän Balicin kirkko.

Prokletijen vuoristossa jäätiköiden aiheuttama eroosio on ollut voimakkainta Balkanin niemimaalla. Dinaariset Alpit sijaitsevat Euroopan mannerlaatan ja Afrikan mannerlaatan törmäyskohdan vaikutusalueella ja täten tähän vuoristoon vaikuttavat tektoniset voimat aiheuttavat edelleen poimutusta. Tämä vuoristo on 70 km pitkä ulottuen Zetsko-Skadarskan laaksosta Cakorin ja Rugovan soliin. Tämän vuoriston lomassa sijaitsevat Zetan tasanko sekä joet Drin, Komoraca, Jasenica ja Djuricka-Rjeka.

Prokletijen kansallispuistossa on eräs eläinlaji (*Amphoricarpos neumayeri*), joka on jäänne Tertiäärikaudelta.

Lähteet
-------

1. ↑  Justin Kavanagh: "Prokletije", *Pohjois- ja Itä-Euroopan kansallispuistot*, s. 233. Suomentanut JarKko Iisakka, Lauri Sallamo, Heidi Tihveräinen. Helsinki: Tammi, 2022. ISBN 978-952-044495-2.
2. ↑  Prokletije *summitpost.org*. Viitattu 25.3.2023.
3. ↑  Prokletije National Park *Visit Montenegro*. Viitattu 25.3.2023.

Aiheesta muualla
----------------

* 
*
**Lumivyörylähetin** tai **piippari** on eräänlainen hätäpaikannusmajakka, joka on 457 kHz:n taajuudella toimiva radiolähetin (lähetin ja vastaanotin samassa yksikössä), jonka tarkoituksena on löytää lumen alle hautautuneita ihmisiä. Hiihtäjät, erityisesti maastohiihtäjät, kantavat niitä laajalti mukanaan, jos hiihtäjä joutuu lumivyöryn hautaamaksi. Lumivyöryalueella liikuttaessa se pidetään lähetinasennossa ja se lähettää koko ajan signaalia. Etsintätilanteessa piippari kytketään vastaanotolle, jolloin muiden piippareiden lähettämät signaalit kuullaan laitteen kaiuttimesta.

Lumivyörylähetintä on kahta päätyyppiä, jotka ovat analoginen ja digitaalinen. Analogisen laitteen kanssa käyttäjä on täysin omien taitojensa varassa, kun taas digitaalinen pyrkii avustamaan käyttäjää uhrin löytämisessä. Käytännössä analogisen laitteen suorituskyky on etsintätilanteessa kokeneella käyttäjällä parempi, mutta kokemattomalla käyttäjällä digitaalista huonompi. Kaikki markkinoilla olevat laitteet ovat käyttökelpoisia, kunhan käyttäjä vain osaa oman laitteensa käytön ja tuntee sen rajoitteet.

Lumivyörylähettimen käsittelyssä on huomattava, että laitteessa on yksi tai useampi hiilikuituantenni. Antennin ehjänä säilymisen varmistamiseksi laitetta tulee suojata iskuilta.

Ennen retkelle lähtöä kaikki ryhmän jäsenet aktivoivat lähetinlaitteensa lähetystilaan, jolloin laite lähettää matalan tehon pulssimuotoisia radiosignaaleja matkan aikana. Jos osa hiihtoryhmän jäsenistä hautautuu lumivyöryn jälkeen, muut voivat vaihtaa lähetysvastaanottimensa lähetys- ja vastaanottotilasta vastaanottotilaan, jolloin sitä voidaan käyttää radiosuuntauslaitteena kadonneiden hiihtäjien signaalien etsimiseen. Lumivyörypaikannuslaite on aktiivinen laite, joka saa virtansa paristoista; hiihtopuvussa voi olla myös vaatteisiin ommeltu passiivinen RECCO-lähetin.

Varhaiset lumivyörylähettimet lähettivät signaalia 2,275 kHz:n taajuudella. Vuonna 1986 otettiin käyttöön kansainvälinen 457 kHz:n taajuusstandardi, joka on nykyäänkin standardi. Monet yritykset valmistavat tämän standardin mukaisia lähetinlaitteita.

Lumivyörylähetin ei ole ennaltaehkäisevä toimenpide mahdollista lumivyöryn hautautumista vastaan, vaan pikemminkin keino lyhentää uhrien lumen alle hautautumisen kestoa, mikä tekee heidän henkensä pelastamisesta todennäköisempää.

Lähteet
-------

Katso myös
----------

* Lumiturvallisuus
* Maailmanlaajuinen merenkulun hätä- ja turvallisuusradiojärjestelmä
* Hätäpaikannusradiopoiju

Aiheesta muualla
----------------

* Wikibooks-artikkeli Lumiturvallisuus
* EAWS, Avalanche Danger Scale (Arkistoitu – Internet Archive)
* Description and Evaluation of Existing European Decision-Making Support Schemes for Recreational Backcountry Travel

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Kansalliset Muokkaa Wikidatassa | 
* Saksa

 |

 |
Tullio Altamura vuonna 1960.**Tullio Altamura** (s. 18. heinäkuuta 1924 Bologna) on italialainen näyttelijä.

Ammattisotilaan perheeseen syntynyt Altamura kävi klassisen lyseon Roomassa, toimi harrastelijanäyttelijänä ja työskenteli toimittajana. 1950-luvun puolivälistä lähtien hän esitti sivurooleja lähinnä viihde-elokuvissa. Altamuran huomattavimpia elokuvia ovat Giuseppe Bennatin *Väärä viattomuus* (*Labbra rosse*, 1960), Florestano Vancinin *La lunga notte del ’43* (1960), Vittorio De Setan *Diario di un maestro* (1972) ja Mauro Bologninin *Libera, amore mio...* (1973). Hän näytteli myös teatterissa ja ohjasi 1960-luvun puolivälistä lähtien tv-dokumentteja. Elokuvanäyttelijänä Altamura käytti usein taiteilijanimeä *Tor Altmayer*.

Elokuvia
--------

* *Maciste kauhujen maassa*, 1961
* *Ursus, il gladiatore ribelle*, 1962
* *Ercole contro Roma*, 1964
* *Il Colosso di Roma*, 1964
* *Ercole contro i tiranni di Babilonia*, 1964
* *Le calde notti di Poppea*, 1969

Lähteet
-------

1. ↑  Lancia, Enrico; Poppi, Roberto: *Dizionario del cinema italiano: gli attori. Vol. 1: A–L*, s. 18. Roma: Gremese, 2003. ISBN 88-8440-213-1.

Aiheesta muualla
----------------

* Elonet: Tullio Altamura
* Internet Movie Database: Tullio Altamura (englanniksi)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie
* Elonet

 |

 |
**Säijä** on hieman yli 500 asukkaan kylä Lempäälän luoteisosassa.

Sijainti
--------

Säijä sijaitsee Pirkkalan ja Lempäälän rajalla Pyhäjärven rannalla, noin 14 kilometrin päässä Lempäälän kirkonkylästä ja 20 kilometriä Tampereelta. Yhteydet Nokian ja Tampereen suuntaan ovat hyvät. Toisaalta helppo kulkeminen kaupunkeihin on hiljalleen tappanut peruspalvelut kuten pankin, postin ja viimeisenä kyläkaupan.

Historiaa
---------

Säijässä käytiin vapaussodassa merkittäviä taisteluja rintaman kulkiessa Pyhäjärven rantaa pitkin. Säijäläissyntyinen Tuomas Hoppu on kirjoittanut aiheesta useita artikkeleita.

Säijä oli pitkään osa Vesilahtea. Vasta 1950-luvun lopulla virisi keskustelu Säijän liittymisestä Lempäälään, mikä toteutui vuoden 1964 alussa. Suurimpana syynä oli kulkuyhteyksien aiheuttama julkisten palveluiden saatavuus, olihan pääosa Vesilahtea Pyhäjärven toisella puolella.

Säijä on edelleen suurelta osin harvaan asuttua maatalousaluetta, mutta Tampereen läheisyyden vuoksi siellä on paikoitellen myös miltei esikaupungin luonteisia talokeskittymiä.

Liikenneyhteydet
----------------

Pari kilometriä Säijän rajalta sijaitsee kansainvälinen Tampere-Pirkkalan lentoasema. Julkiset lähiyhteydet ovat vaatimattomammat, koska 1980-luvun jälkeen ainoa julkinen liikenne on taksien lisäksi ollut viisi kertaa päivässä Lempäälään liikennöivä koulubussi, lisäksi käytössä on palvelubussi.

Palvelut
--------

Säijään saatiin koulu yli sata vuotta sitten. Kylässä on nyt noin 50 oppilaan ala-aste, perhepäivähoitoa, kunnallinen ryhmäperhepäiväkoti, kaksi kauppapuutarhaa, tilamyyntiä, ratsastustalleja, taksi ja monitoimitalo erilaisten tilaisuuksien järjestämiseen.

Kylällä toimivat myös vireä kyläyhdistys ja nuorisoseura, jotka järjestävät erilaisia tilaisuuksia kuten talkoita, myyjäisiä ja kerhoja.

Kyläkaava
---------

Nurmen ja Säijän kylien maankäyttö- ja kehittämissuunnitelma on valmistunut ja se julkistettiin 26. maaliskuuta 2010. Kylälle laadittiin epävirallinen kyläkaava Satu Sarjalan diplomityössä.

Osayleiskaava
-------------

Lempäälän kunta on laatimassa kylään osayleiskaavaa.

Lähteet
-------

1. ↑  Vesilahden seurakunta (Arkistoitu – Internet Archive)
2. ↑  Satu Sarjala *dspace.cc.tut.fi*.  [vanhentunut linkki]
3. ↑  12017 Säijän osayleiskaava *Lempäälä*. Viitattu 10.1.2021.

Aiheesta muualla
----------------

* Säijän kotisivut (Arkistoitu – Internet Archive)

### Kirjallisuutta

* Mäkelä, Ritva (toim.): *Elämää Säijänmaassa*. Säijän kyläyhdistys, 1997. ISBN 952-90-8762-4.
* Ohralahti, Marjaana ym. (toim.): *Kunnon mukuloita maalta : Säijän koulu 100 vuotta.* Lempäälä : Säijän koulu, 2014, ISBN 978-952-99940-6-9.