recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Kyyria EP** on Kyyria-yhtyeen omakustanne-EP vuodelta 1993. EP äänitettiin Helsingissä TTT Studiolla joulukuussa 1992 ja tuottajana toimi Stratovariuksen kitaristi Timo Tolkki, joka myös laulaa taustalaulua kappaleella "Aprés Nous Le Déluge". Orkestereista Jimsonweed, Blake, Judgement, Lullacry, Coarse tunnettu Kimmo Aroluoma soittaa bassoa EP:llä. Tämä on ainoa Kyyrian julkaisu jolla Aroluoma soittaa. Mielenkiintoiseksi tämän tekee se, että sekä Aroluoma että rumpali Karppinen ovat molemmat soittaneet Gandalf-yhtyessä, eri syistä ja eri aikoina. Karppinen joutui jättäytymään pois Gandalf-yhtyeestä syksyllä 1993, koska Kyyria vei häneltä liikaa aikaa. Yhtyeellä ei vielä tässä vaiheessa uraa ollut levysopimusta ja siksi EP on tuotettu omakustanteena.

Versioita
---------

EP:llä olevat versiot kappaleista eroavat myöhemmin julkaistuihin versioihin, joskus merkittävästi. Kappaleet "Winter Winds" ja "Après Nous Le Déluge" julkaistiin uudelleen äänitettyinä ja koko lailla uudelleen miksattuina levyllä Blessed Ravings. EP:llä oleva kappale "Peacock's Foot" on melkein eri sävellys verrattuna Alien-levyllä julkaistuun uudelleen äänitettyyn versioon.

Nimi "Peacock's Foot" on viittaus Kamasutrassa mainittuun kynsillä ihoon painettuun jälkeen, joka on sanottu muistuttavan riikinkukon jalkaa.

Nimisekaannus
-------------

EP tunnetaan joskus myös nimellä *Winter Winds EP*, johtuen levyn ensimmäisen kappaleen nimestä. Virallisesti, tarkoittaen Teoston rekisterin mukaan, EP on kuitenkin nimetön.

Kappaleet
---------

1. *Winter Winds* – 3.27 (säv. Mikael Tanner, san. Mikael Tanner, sov. Kyyria)
2. *Après Nous Le Déluge* – 5.02 (säv. Mikael Tanner, san. Mikael Tanner, sov. Kyyria)
3. *Peacock's Foot* – 4.57 (säv. Mikael Tanner, san. Mikael Tanner, sov. Kyyria)

Kokoonpano
----------

* Ville Tuomi – laulu
* Mig Masta Tanner – kitara
* Kimmo Aroluoma – basso
* Dick Domestic Blues MF – koskettimet
* Gas Lipstick – rummut

Lähteet
-------

1. ↑  Blake:n kotisivut
2. ↑  Blake:n virallinen sivusto
3. ↑  Judgementin sivusto
4. ↑  Coarse:n sivusto
5. ↑  Gandalfin sivusto
6. ↑  SnakeNet Metal Radio *snakenetmetalradio.com*.  Arkistoitu 25.11.2004. Viitattu 23.2.2009.

Aiheesta muualla
----------------

* Kyyria (EP) Discogsissa.  (englanniksi)
* Encyclopedia Metallum -artikkeli
* EP:n sanoitukset (Arkistoitu – Internet Archive)
**Lentomaksu** on vapaaehtoinen maksu, jolla lentomatkustaja voi tukea ilmastonmuutoksen hillitsemiseksi tehtävää työtä ja kompensoida näin lentomatkastaan aiheutuneet kasvihuonekaasupäästöt. Lentomaksuja keräävät lentoyhtiöt ja järjestöt, jotka käyttävät tuotot ilmastonmuutoksen torjumiseen eri tavoilla. Maksu voi olla esimerkiksi 10 prosenttia lentolipun hinnasta.

Maksu on kompensaatio eli hyvitys siitä, että lentäminen edistää ilmastonmuutosta. Vastineeksi aiheutetuista päästöistä rahoitetaan toisaalla päästöjä vähentäviä hankkeita. Esimerkiksi lentomatkasta aiheutuvat hiilidioksiditonnit lasketaan ja istutetaan päästöjen hyvittämiseksi puita, joiden lasketaan sitovan saman määrän hiilidioksidia tiettynä aikana.

Tampereen kaupunki on ensimmäinen kaupunki Suomessa, joka alkoi maksaa päästömaksua työntekijöidensä lentomatkoista. Kohde on Unicef Tansaniassa. Vuodelta 2007 maksettavaa arvioitiin tulevan noin 10 000 euroa. Vuonna 2008 lennoista kertyi 11 500 euroa. Tampere-talo Osakeyhtiö ryhtyi 1. heinäkuuta 2008 maksamaan kahden prosentin lentomaksua henkilökunnan lentoteitse tehtävistä työmatkoista. Kohde päätetään vuosittain.

Lähteet
-------

1. ↑  Vapaaehtoinen lentomaksu Maan Ystävät.  Arkistoitu 22.2.2014. Viitattu 16.2.2014.
2. ↑  Lentomaksu on muutakin kuin halpa mainos ((Arkistoitu – Internet Archive)) *Utain*.  22.11.2007. Tampereen yliopisto.  Arkistoitu 12.12.2008. Viitattu 7.5.2009.
3. ↑  Kuntalehti 11.3.2009 KL-Kustannus Oy. Viitattu 7.5.2009.
4. ↑  Tampere-talo maksaa lentomaksua ((Arkistoitu – Internet Archive)) *Uutiset*. Tampere-talo.  Arkistoitu 12.9.2008. Viitattu 7.5.2009.

Aiheesta muualla
----------------

* Maan Ystävien lentomaksukampanja
* Carbon Neutral -yhtiön verkkosivulla voi laskea matkan aiheuttamat hiilidioksidipäästöt
**Neuvosto-Venäjän 7. armeija** taisteli Venäjän sisällissodassa vastavallankumouksellisen kenraali Nikolai Judenitšin johtamaa valkoista armeijaa vastaan sodan luoteisrintamalla osana puna-armeijaa. Se onnistui torjumaan sota-asiain komissaari Lev Trotskin avulla Petrogradia vastaan suuntautuneen hyökkäyksen syksyllä 1919. Neuvosto-Venäjän 7. armeija toimi Pietarin sotilaspiirin vallankumouksellisen sotaneuvoston alaisena. 

Rintamien sijainti maaliskuussa 1919
Suomalaissyntyinen Keisarillisen armeijan kenraali N. V. Henriksson oli 7. armeijan komentajana 5.12.1918-27.1.1919. Neuvosto-Venäjän 7. armeijassa oli kaksi suomalaista jalkaväkirykmenttiä: JR 1, joka perustettiin syyskuussa vuonna 1918, ja JR 3, joka perustettiin marraskuussa vuonna 1918. JR 1, joka sai numerokseen JR 164 tammikuussa vuonna 1919, kuului 7. armeijan 19. divisioonaan. JR 3, jonka päävoimat tuhoutuivat Viron rintamalla ja loput yhdistettiin JR 164:ään, kuului 7. armeijan 6. divisioonaan.

Lähteet
-------

Salomaa, Markku: Punaupseerien nousu ja tuho. S. 68-70, 81-90. Otava, 2018. ISBN 978-951-1-32381-5
Petronius Maximus kuvattuna soliduksessa.
**Petronius Maximus** (noin 396 – 31. toukokuuta 455 Rooma) oli Länsi-Rooman keisari kahden kuukauden ajan maalis–toukokuussa 455. Hänestä tuli keisari Valentinianus III:n murhan jälkeen.

Maximuksen sukutaustasta ei tiedetä mitään. Hän aloitti uransa preettorina noin vuonna 411. Tämän jälkeen hän toimi useissa korkeissa viroissa saavuttaen konsulin arvon vuonna 433. Vuonna 443 hän oli konsulina toisen kerran. Vuonna 445 hänelle myönnettiin patriisin arvo (*patricius*). Tämä ja hänen kaksi konsulivuottaan tekivät hänestä valtakunnan korkea-arvoisimman senaattorin. Maximuksen väitetään olleen mukana juonessa murhata mahtava sotapäällikkö *magister militum* Aëtius vuonna 454. Hän ja eräs eunukki Heraclius saivat keisarin taivuteltua niin että hän henkilökohtaisesti murhasi Aëtiuksen. 

Valentinianuksen murhasivat Aetiuksen sotilaat Optila ja Thranstila 16. maaliskuuta 455. Johannes Antiokialaisen mukaan Maximus olisi ollut tämänkin murhan takana. Keisarille ei löytynyt ketään selvää seuraajaa. Keisariutta tavoittelivat Maximuksen lisäksi eräs Maximianus Domninuksen poika, joka oli ollut Aëtiuksen henkivartijana, ja Majorianus, josta tuli keisari vuonna 457. Keisarinna Licinia Eudoxia suosi Majorianusta, mutta Maximus sai keisarillisen palatsin haltuunsa ja pakotti Eudoxian menemään naimisiin kanssaan. 

Maximus teki Avituksesta *magister militumin* ja lähetti hänet Toulouseen saamaan apua visigooteilta. Ennen kuin hän ehti perille, Maximus oli jo kuollut. Pari kuukautta sen jälkeen, kun Maximus oli noussut valtaistuimelle, hyökkäsivät vandaalit Geiserikin johdolla Italiaan. Kun roomalaiset saivat kuulla tästä, syntyi paniikki, ja Maximus kuoli mellakassa. Toisen tarinan mukaan Maximuksen tappoi roomalainen sotilas, jonka nimi oli Ursus. Vandaalit ryöstivät Rooman Maximuksen kuoleman jälkeen.

Lähteet
-------

1. ↑  Petronius Maximus (englanniksi) *Encyclopædia Britannica*. Viitattu 10.12.2021.

Kirjallisuutta
--------------

* Alf Henrikson: *Antiikin tarinoita 1–2*. WSOY, 1993. ISBN 951-0-18515-9.
* Arto Kivimäki ja Pekka Tuomisto: *Rooman keisarit*. Karisto, 2000. ISBN 951-23-4094-1.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä:**Valentinianus III** | **Rooman keisari** | Seuraaja:**Avitus** |

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Yhdysvallat

 |

 |
Niko Valkeapää Márkomeannussa
**Niko-Mihkal Valkeapää** (s. 30. joulukuuta 1968 Enontekiö) on saamelainen lauluntekijä ja laulaja. Vuodesta 1990 lähtien hän on asunut Norjassa, jossa pitkään Koutokeinossa, jossa hän toimii opettajana. Hänen vanhempansa ovat Helena o.s. Laiti ja Nils-Henrik Valkeapää.

Valkeapää on voittanut Sámi Grand Prix -kilpailun vuosina 1994 ja 1995, Spellemannprisen 2003 avoimessa luokassa esikoislevyllään ja Liet-Lavlutin. Hän on laulanut festivaaleilla sekä Norjassa että Pohjoismaissa, esimerkiksi Bergenin Nattjazz-festivaalilla, Festspillene i Nord-Norgessa, Riddu Riđđussa ja Bodøssä olevassa Nordland Musikkfestukessa.

Diskografia
-----------

* *Niko Valkeapää*, Duippidit, 2003
* *Sierra*, Duippidit, 2004
* *Birrat Birra*, Duippidit, 2008
* *Gusto*, Duippidit, 2012
* *Ä Ä*, Duippidit, 2012
* Ráfi, Duippidit, 2012

Aiheesta muualla
----------------

* Haastattelu suomalais-norjalaisen kulttuuri-instituutin sivulla (Arkistoitu – Internet Archive)
* nikovalkeapaa.no (Arkistoitu – Internet Archive)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Yhdysvallat
* Puola

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Yle

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana

 |

 |
**Nikola Lončar** (serb. Никола Лончар; s. 31. toukokuuta 1972 Kragujevac, Jugoslavia) on serbialainen kilpauransa päättänyt koripalloilija.

Ura
---

### Seurajoukkueet

Lončar aloitti pääsarjauransa KK Partizanissa vuonna 1989. Seuran paidassa hän voitti maansa mestaruuden vuosina 1992 ja 1995. Lisäksi Lončar voitti Euroliigan-mestaruuden kaudella 1991–1992. Kaudeksi 1995–1996 hän siirtyi Real Madridiin, josta hän jatkoi yhden kauden jälkeen italialaiseen Pallacanestro Vareseen. Kaudeksi 1997–1998 Lončar siirtyi Paris Basket Racingiin. Hän aloitti kauden 1998–1999 Maccabi Tel Avivissa, mutta sai potkut joulukuussa 1998. Tämän takia hän siirtyi loppukaudeksi Joventut Badalonaan. Seuraavan kauden alkaessa Lončar ei pelannut missään seurassa, mutta tammikuussa 2000 hän siirtyi RB Montecatini Termeen.

Kaudet 2000–2002 Lončar pelasi CB Breogánissa ja vuodet 2002–2005 hän vietti Club Estudiantesissa. Kaudeksi 2005–2006 hän palasi Partizaniin. Lončar lopetti uransa vuonna 2006 Olimpia Milanossa.

### Maajoukkue

Lončar edusti maajoukkuetasolla Jugoslaviaa, jonka paidassa hän voitti vuoden 1996 olympialaisista hopeaa. EM-kilpailuista hän voitti kultaa vuonna 1997 ja pronssia vuonna 1999. Lončar oli myös mukana voittamassa vuoden 1998 maailmanmestaruutta.

Lähteet
-------

1. 1 2  Nikola Loncar Liga ACB.  Arkistoitu 17.7.2014. Viitattu 17.12.2011. (espanjaksi)
2. 1 2  Nikola Lončar Adrianmeren liiga. Viitattu 17.12.2011. (englanniksi)
3. ↑  Nikola Lončar Lega Basket Serie A.  Arkistoitu 8.2.2012. Viitattu 17.12.2011. (italiaksi)
4. ↑  Nikola Lončar Sports-Reference.  Arkistoitu 6.2.2012. Viitattu 17.12.2011. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Euroliigan pelaajaprofiili (englanniksi)
* ACB:n pelaajaprofiili (Arkistoitu – Internet Archive) (espanjaksi)

Jugoslavian joukkue – Kesäolympialaiset 1996
4 Bodiroga |
5 Danilović |
6 S. Obradović |
7 Lončar |
8 Paspalj |
9 Berić |
10 Đorđević |
11 Rebrača |
12 Divac |
13 Savić |
14 Tomašević |
15 Topić |
Valmentaja Z. Obradović
**Gérgeri** (kreik. Γέργερη) on Kreikan kylä, joka sijaitsee Kreetan saarella. Se kuuluu hallinnollisesti Górtynan kuntaan, Iraklionin alueyksikköön ja Kreetan alueeseen. Aiemmin kylä kuului Roúvaksen kuntaan ja vuodesta 2011 lähtien Górtynan kunnan Roúvaksen kunnallisyksikköön. Kylän väkiluku on 1 241 (vuonna 2011).

Gérgerin vanha mylly ja muita vanhoja rakennuksia.
Gérgerin kylä sijaitsee Ída- eli Psiloreítis-vuoren kaakkoisrinteessä noin 40 kilometriä lounaaseen Iraklionista ja noin viisi kilometriä länteen Agía Varvárasta. Se on rakennettu noin 490–520 metrin korkeuteen merenpinnasta laskettuna. Kylän pääelinkeinoja ovat maanviljely ja karjankasvatus.

Gérgerin lähellä sijaitsee Roúvaksen metsä. Seudulla on paljon lähteitä ja virtoja. Kylän lähellä on jäänteitä antiikin aikaisesta akveduktista, joka kuljetti vettä Gortynin kaupunkiin. Nykyisen kylän nähtävyyksiin kuuluu vanhoja vesimyllyjä sekä kansanperinnemuseo.

Gérgeri muodostaa myös laajemman kyläyhdyskunnan (Τοπική Κοινότητα Γέργερης, *Topikí Koinótita Gérgeris*), johon kuuluvat varsinaisen Gérgerin kylän lisäksi kylät Apomarmá, Kardamianá, Mastrachianá, Psalída, Ráptis ja Tzanianá. Koko yhdyskunnan väkiluku on 1 440.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Απογραφή Πληθυσμού - Κατοικιών 2011. Väestönlaskennan tulokset (XLS)  2011. The Hellenic Statistical Authority (Kreikan tilastokeskus ELSTAT).  Arkistoitu 16.10.2015. Viitattu 1.9.2014. (kreikaksi)
2. ↑  Gergeri *Crete Home*. Viitattu 20.5.2019.
3. 1 2  Gergeri *Original Crete*. Viitattu 20.5.2019.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Gérgeri** Wikimedia Commonsissa
**Pertti Olavi Laiho** (s. 21. maaliskuuta 1943 Joensuu) on suomalainen insinööri ja yritysjohtaja, joka on saanut viestintäneuvoksen arvonimen.

Laihon vanhemmat olivat asemapäällikkö Vilho Laiho ja Olga Pohjamo. Hänen puolisonsa vuodesta 1967 on filosofian maisteri Marketta Virkkunen. Laiho tuli ylioppilaaksi Orivedellä 1962 ja valmistui diplomi-insinööriksi  Teknillisestä korkeakoulusta 1968. Hän oli VR:n insinöörioppilas 1967–1968 ja suunnitteluinsinööri 1968–1971, L. M. Ericssonin suunnitteluinsinööri 1971, myynti-insinööri 1971–1973, asennus- ja huolto-osaston jaostopäällikkö 1973–1976 ja osastopäällikkö 1976–1987, Kuopion Puhelinyhdistyksen, vuodesta 1994 Puhelinosuuskunta KPY, varatoimitusjohtaja 1987 ja toimitusjohtaja 1988–2004 ja Kuopion Puhelimen toimitusjohtaja 1998–2004. Laiholla oli uransa aikana myös useita asiantuntija- ja luottamustehtäviä ja hän toimi Ruotsin konsulina Kuopiossa. Viestintäneuvoksen arvonimen Laiho sai vuonna 2003. Hän on sotilasarvoltaan reservin yliluutnantti.

Lähteet
-------

1. 1 2  Jaana Luttinen: Viestintäneuvos Pertti Laiho (1943–). *Suomen talouselämän vaikuttajat* -verkkojulkaisu (maksullinen). 18.12.2013. Suomalaisen Kirjallisuuden Seura. Viitattu 19.6.2022.
**Pertti Johannes Jaakkola** (13. kesäkuuta 1929 Kalajoki – 21. heinäkuuta 2004 Kuusjoki) oli suomalainen yleisesikuntaupseeri, sotilasarvoltaan kenraalimajuri. 

Jaakkola syntyi Kalajoella vuonna 1929 ja hänen vanhempansa olivat kansakoulunopettaja Taavi Rikhard Jaakkola ja Sylvi Aleksandra o.s. Ollila. Pertti Jaakkola oli avioliitossa Paula Liisi Vuorilahden kanssa vuodesta 1953 ja heille syntyi kaksi poikaa.
Pertti Jaakkola kirjoitti ylioppilaaksi Ilmajoen yhteiskoulusta 1949 ja suoritti tämän jälkeen varusmiespalveluksensa Kenttätykistörykmentti 2:ssa. Jaakkola opiskeli tämän jälkeen Maasotakoulussa vuosina 1950–1952. Uransa alussa hän toimi nuorempana upseerina Panssariprikaatin patteristossa ja tykistön kapteenikurssin suoritettuaan patterin päällikkönä Jääkäripatteristossa. Vuosina 1960–1963 hän palveli toimistoupseerina Pääesikunnan tykistöosastolla. Vuosina 1963–1965 Jaakkola opiskeli Sotakorkeakoulussa Maasotalinjalla jonka jälkeen hän sai komennuksen patteristoupseeriksi Satakunnan tykistörykmenttiin ja 1966 kenttätykistötaktiikan opettajaksi Sotakorkeakouluun. Pääesikunnan kenttätykistötoimiston toimistopäällikkö hänestä tuli 1971. Tykistökoulun johtajaksi hänet nimitettiin 1976, minkä jälkeen hän toimi tykistön tarkastajana 1981–1985. Uransa päätteeksi hän toimi Pohjanmaan sotilasläänin komentajana 1985–1989.

Lähteet
-------

* 
* *Kadettiupseerit 1920–1985*, s. 227. Kadettikunta r.y. 1985. ISBN 951-99690-47.
**Pape Badiane** (10. helmikuuta 1980 Boulogne-Billancourt – 24. joulukuuta 2016) oli ranskalainen koripalloilija.

Isona laitahyökkääjänä pelannut Badiane pelasi vuodet 2000–2003 Clevelandin osavaltionyliopistossa ja edusti tämän jälkeen ammattilaisurallaan ranskalaisseuroja. Badiane voitti Ranskan mestaruuden vuonna 2007, Ranskan cup-mestaruuden vuonna 2009 ja Ranskan liigacup-mestaruuden vuosina 2007 ja 2009. Hänet valittiin kolmesti, vuosina 2006, 2007 ja 2009, Ranskan pääsarjan tähdistöotteluun.

Badiane pelasi Ranskan miesten maajoukkueessa 23 ottelua ja kuului Ranskan kahdeksanneksi sijoittuneeseen joukkueeseen Espanjan EM-kilpailuissa 2007.

Badiane päätti ammattilaisuransa loukkaantumiseen mutta jatkoi pelaamista alemmilla sarjatasoilla siirryttyään työskentelemään informaatioteknologian pariin. Hänen kaksi pikkusisarustaan olivat myös ammattilaiskoripalloilijoita. 24. joulukuuta 2016 Badianen ilmoitettiin kuolleen 36-vuotiaana auto-onnettomuudessa.

Lähteet
-------

* Profiili LNB (ranskaksi)

### Viitteet

1. ↑  LNB
2. 1 2
3. ↑

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Pape Badiane** Wikimedia Commonsissa

* Profiili FIBA Archive (englanniksi)
Suomalainen POM 87 pohjamiina.
**Pohjamiina** perustuu suunnattuun räjähdysvaikutukseen kuten ontelokranaatti. Pohjamiina, viralliselta lyhenteeltään Suomessa POM 87 ja POM 87 94, on pioneerijoukkojen erikoismiina. Sen räjähdysaineen massa on 4 kg ja teräksenläpäisykyky n. 8 cm. Miina kaivetaan maahan. Miinassa on magneettinen ja seisminen sensori sekä yliajolaskuri. Siihen voidaan myös ohjelmoida virittymisaika.

Pohjamiina puhkaisee panssarivaunun pohjan (joka on yleensä suhteellisen ohut) käyttäen suunnatulla räjähdysvaikutuksella muodostettua kineettistä läpäisijää (Explosively Formed Penetrator) ja tuhoaa vaunun varsinkin ammusvaraston tai polttoainevaraston kohdalle osuessaan. Muutenkin pohjamiinan tuottama paine- ja lämpöisku sekä sirpaleet lamauttavat tai eliminoivat panssarivaunun miehistön. Pyörien ja telaketjun alla pohjamiina toimii kuten telamiina. 

Pohjamiinan erikoisuutena on sen ontelokranaattia suurempi tuhovoima ja mahdollisuus käyttää erikoislaatuisia sytyttimiä kuten langatonta tai langallista tähystyssytytintä tai magneettiherätesytytintä. Lisäksi pohjamiina voidaan ohjelmoida laskemaan sen ylittäneiden ajoneuvojen määrä, jolloin se räjähtää vasta tietyn ylitysmäärän jälkeen. Näin vaikeutetaan merkittävästi pohjamiinan paljastumista.

Telamiinan tavoin pohjamiina voidaan varustaa purkamista vaikeuttavalla ansalla tai se voidaan ohjelmoida räjähtämään purkuyrityksestä.

Lähteet
-------

* www.mil.fi[vanhentunut linkki]

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Pohjamiina** Wikimedia Commonsissa
*Tämä artikkeli kuvaa Espanjan laivaston C-luokan sukellusvenettä. Muita samoin nimettyjä aluksia on täsmennyssivulla.*

**Isaac Peral** (runkonumero C1) oli Espanjan laivaston vuonna 1927 vesille laskettu C-luokan sukellusvene.

Valmistus
---------

*Pääartikkeli: C-luokka (sukellusvene, Espanja)*
Alus tilattiin SECN:ltä Cartagenasta, missä köli laskettiin 19. kesäkuuta 1923. Alus laskettiin vesille 31. maaliskuuta 1927 nimellä *C1* ja otettiin palvelukseen 18. heinäkuuta 1928.

Palvelus
--------

Alus nimettiin 1930 *Isaac Peraliksi*, mutta sen numero säilytettiin. Kansallismielisten lentokoneet upottivat Barcelonan satamassa olleen aluksen, mutta hylky nostettiin 1938. Aluksen vaurioita ei kuitenkaan korjattu, vaan sitä käytettiin maalilaivana ja se romutettiin 1948.

Lähteet
-------

* Gardiner, Robert (toim.): *Conway's All the World's Fighting Ships 1922–1946*. Lontoo, Englanti: Conway Maritime Press, 1987. ISBN 0-85177-146-7. (englanniksi)

### Viitteet

1. 1 2  Gardiner 1987 s. 403

*C*-luokan sukellusveneet

|  |
| --- |
| *Isaac Peral* - *C2* - *C3* - *C4* - *C5* - *C6* |
| Edeltäjä: B-luokka – Seuraaja: D-luokka |
Raffaello Matarazzo orkesterinjohtajan roolissa elokuvassa *Treno popolare* (1933).
**Raffaello Matarazzo** (17. elokuuta 1909 Rooma – 17. toukokuuta 1966 Rooma) oli italialainen elokuvaohjaaja ja käsikirjoittaja, joka muistetaan parhaiten suosituista 1950-luvun melodraamoistaan.

Matarazzo aloitti elokuvauransa kriitikkona. Hän työskenteli Emilio Cecchin johtamalla Cinesillä ja ohjasi 1930-luvun alussa kaksi lyhyttä dokumenttielokuvaa, Arborean (tuolloin Mussolinia di Sardegna) ja Latinan (tuolloin Littoria) kaupunkien rakentamisesta. Matarazzon ensimmäinen näytelmäelokuva oli *Treno popolare* ("Kansanjuna", 1933), joka usein mainitaan yhtenä neorealismin edeltäjistä. Tämän jälkeen ohjaaja teki joukon tilannekomedioita ja salonkimelodraamoja, joista paras on *L’avventuriera del piano di sopra* ("Yläkerran seikkailija", 1941).

Toisen maailmansodan jälkeen Matarazzo saavutti menestystä melodraamalla *Elämän jano* (*Catene*, 1949), joka aloitti Amedeo Nazzarin ja Yvonne Sansonin tähdittämien romanttisten nyyhkyelokuvien sarjan. Ohjaajan viimeinen elokuva oli *Amore mio* ("Rakkaani") vuonna 1964.

Lähteet
-------

* Moliterno, Gino: *Historical Dictionary of Italian Cinema*. Lanham, Toronto, Plymouth: The Scarecrow Press, 2008. ISBN 978-0-8108-6073-5.

### Viitteet

1. ↑  Moliterno, s. 202.
2. ↑  Sentieri selvaggi *sentieriselvaggi.it*. Viitattu 6.1.2019. (italiaksi)
3. ↑  Moliterno, s. 202–203.
4. ↑  Moliterno, s. 203.

Aiheesta muualla
----------------

* Internet Movie Database: Raffaello Matarazzo (englanniksi)
* Elonet: Raffaello Matarazzo

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Italia
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Italian People
* Deutsche Biographie
* Elonet

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Rafael Alcântara do Nascimento** eli **Rafinha** (s. 12. helmikuuta 1993 São Paulo) on brasilialainen jalkapalloilija, joka edustaa Ranskan Ligue 1:n Paris Saint-Germainia sekä Brasilian maajoukkuetta. Rafinhan veli Thiago Alcântara pelaa Liverpoolissa.

Seurajoukkue
------------

Rafinha syntyi São Paulossa, Brasiliassa, mutta muutti jo 13-vuotiaana Barcelonaan liittyen FC Barcelonan junioriakatemiaan La Masiaan. 8. tammikuuta 2011 Rafinha teki hänen ammattilaisuransa debyytin Barcelona B:n mukana tullessaan kentälle Jonathan dos Santosin tilalle 55. minuutilla. Ottelu päättyi Barcelona B:n 1-2 tappioon Girona FC:tä vastaan.

27. kesäkuuta 2013 uutisoitiin, että Rafinha solmi jatkosopimuksen FC Barcelonan kanssa. Sopimus pitää Rafinhan seurassa vuoteen 2016 asti. Myöhemmin uutisoitiin, että hän lähtee hakemaan peliaikaa Celta Vigosta vuoden lainasopimuksella.

Lokakuussa 2020 Rafinha siirtyi ranskalaiseen Paris Saint-Germainiin kolmivuotisella sopimuksella.

Maajoukkue
----------

Rafinha pelasi Espanjan maajoukkueessa vuoteen 2012 asti, minkä jälkeen hän vaihtoi Brasilian maajoukkueeseen.

Joukkuetilastot
---------------

*päivitetty: 4 heinäkuuta 2013*

| Joukkue | Kausi | Liiga | Cup | Europe | Other | Total |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Ottelut | Maalit | Ottelut | Maalit | Ottelut | Maalit | Ottelut | Maalit | Ottelut | Maalit |
| Barcelona B | 2010–11 | 9 | 1 | — | 9 | 1 |
| 2011–12 | 39 | 8 | — | 39 | 8 |
| 2012–13 | 36 | 11 | — | 36 | 11 |
| **Yhteensä** | 84 | 20 | — | 84 | 20 |
| Barcelona | 2011–12 | 0 | 0 | 1 | 0 | 1 | 0 | 0 | 0 | 2 | 0 |
| 2012–13 | 0 | 0 | 0 | 0 | 1 | 0 | 0 | 0 | 1 | 0 |
| **Yhteensä** | 0 | 0 | 1 | 0 | 2 | 0 | 0 | 0 | 3 | 0 |
| Yhteensä uralla | 84 | 20 | 1 | 0 | 2 | 0 | 0 | 0 | 87 | 20 |

Lähteet
-------

1. 1 2  Rafinha Barcelonan sivuilla (englanniksi)
2. ↑  Rafinha Soccerway-sivustolla (englanniksi)
3. ↑  "FC Barcelona agree to extend Rafinha's contract", FC Barcelona, 27 June 2013. Luettu 27 June 2013.
4. ↑
5. ↑  PSG snatches Rafinha, signs Danilo Pereira on deadline day *USA Today*.  5.10.2020. Viitattu 6.10.2020. (englanniksi)
6. ↑  Includes other competitive competitions, including the Supercopa de España, UEFA Super Cup, FIFA Club World Cup.

  

Paris Saint-Germain – Ligue 1
1 Navas |
2 Hakimi |
3 Kimpembe |
4 Ramos |
5 Marquinhos |
6 Verratti |
7 Mbappé |
8 Fabián |
10 Neymar |
14 Bernat |
15 Danilo |
16 Rico |
17 Vitinha |
18 Sanches |
19 Sarabia |
25 Mendes |
26 Mukiele |
28 Soler |
30 Messi |
44 Ekitike |
90 Letellier |
99 Donnarumma |
Valmentaja Galtier


Brasilian joukkue – Kesäolympialaiset 2016
1 Weverton |
2 Zeca |
3 Rodrigo Caio |
4 Marquinhos |
5 Augusto |
6 Santos |
7 Luan |
8 Rafinha |
9 Gabriel |
10 Neymar |
11 Jesus |
12 Walace |
13 William |
14 Luan Garcia |
15 Dourado |
16 Maia |
17 Felipe Anderson |
18 Uilson |
Valmentaja Micale
**Esko Aimo Kalevi Mattila** (17. marraskuuta 1919 Metsämaa – 28. lokakuuta 2002 Helsinki) oli suomalainen insinööri ja yritysjohtaja, joka sai teollisuusneuvoksen arvonimen.

Mattilan vanhemmat olivat maanviljelijä Kaarlo Osvald Mattila ja Suoma Katila ja puoliso vuodesta 1952 hammaslääkäri Inkeri Juonela. Mattila valmistui diplomi-insinööriksi 1946 ja kauppatieteiden kandidaatiksi 1951. Hän työskenteli Rauma-Repolan käyttöinsinöörinä, S. G. Nieminen -yhtiön teknisenä johtajana ja osastopäällikkönä lisenssivirastossa ja Alkossa. Vuonna 1957 hänestä tuli vasta perustetun Vuorikemian toimitusjohtaja, tehtävänään titaanidioksidipigmentin tuotannon käynnistäminen Porissa. Yhtiön kaikki osakkeet siirtyivät Rikkihappo-yhtiön, myöhemmin Kemira, haltuun vuonna 1962. Kun Vuorikemia fuusioitiin 1967 Rikkihappoon, Mattilasta tuli Rikkihapon vientiosaston johtaja, yhtiön varapääjohtaja ja johtokunnan jäsen. Hän toimi myös Rikkihapon Typpi Oy:n kanssa perustaman Fertilex-vientiyrityksen toimitusjohtajana. Mattila vaikutti lisäksi keskeisesti siihen, että Rikkihappo osti omistukseensa Schildt & Hallberg -yhtiön maalitehtaat, vuodesta 1975 nimeltään Tikkurilan Väritehtaat. Hän jäi eläkkeelle tehtävistään 1982, teollisuusneuvoksen arvonimen hän oli saanut 1976. Sotilasarvoltaan Mattila oli reservin kapteeni.

Lähteet
-------

1. 1 2  Esko Mattila *Biografiasampo*. Viitattu 12.11.2021.
2. ↑  Ihmiset. Taitava insinööri toi Vuorikemian Poriin. Teollisuusneuvos Esko Mattila (Tilaajille) *Helsingin Sanomat*.  17.11.2002. Viitattu 12.11.2021.
**Esko Pesonen** (11. tammikuuta 1925 Muurame – 15. huhtikuuta 2016 Turku) oli suomalainen näyttelijä.

Ura
---

Näyttelijänä itseoppinut, Jyväskylässä myymälänhoitajana toiminut Pesonen näytteli avustajana monissa Jyväskylän kaupunginteatterin tuotannoissa. Hän päätti jättää kauppiaan työt ja siirtyi näyttelijäksi Kokkolan teatteriin. Pisin kiinnitys hänellä oli Turun kaupunginteatterissa. Turussa hän tutustui 1970-luvulla Yleisradiossa työskennelleeseen Matti Ijäkseen, joka alkoi käyttää Pesosta monissa lastenohjelmissaan kuten *Muni maailmani muni*. Vähitellen Pesosesta tuli yksi Ijäksen elokuvien luottonäyttelijöistä, joka teki merkittävät roolityöt tämän televisioelokuvissa *Viimeinen keikka*, *Painija* ja *Kolme yötä*. Monien Ijäksen elokuvien lisäksi Pesonen on tehnyt sivuosia muun muassa elokuvissa *Tulipää*, *Kivenpyörittäjän kylä* ja *Juoksuhaudantie*. Pesonen näytteli myös Carl Mestertonin ohjaamassa sarjassa *Metsolat*, jossa hänen roolinsa oli opettaja Ronkainen. Pesonen on haudattu Turun hautausmaalle.

Lähteet
-------

1. ↑  Kuolinilmoitus. Helsingin Sanomat 23.4.2016 s. C18
2. ↑  *Herrasmiehen muotokuva*, teoksessa Timonen, Lauri: *Matti Ijäksen elokuvat*, s. 158–161. Helsinki: Like, 2013. ISBN 978-952-01-0751-2.
3. ↑  Esko Pesonen Elonetissä.
4. ↑   www.hautahaku.fi


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Elonet

 |

 |
**Riukiunkaniini** (*Pentalagus furnessi*) on Japanille kuuluvilla Riukiusaarilla elävä alkukantainen jänislaji. Se on jäänne muinaisista jäniksistä, jotka elivät Aasiassa, mutta kuolivat mantereelta myöhemmin. Sitä kutsutaankin eläväksi fossiiliksi.

Koko ja ulkonäkö
----------------

Riukiunkaniineilla on lyhyet jalat, tanakka vartalo ja suhteellisen isot ja käyrät kynnet. Sen pituus on 43–51 cm ja hännän pituus noin 15 mm. Korvat ovat noin 45 millimetrin pituiset eli varsin pienikokoiset muihin jäniksiin verrattuna. Ruumiinpaino on täysikasvuisella riukiunkaniinilla 2–3 kiloa. Turkki on pörröinen ja tiheä. Se on selästä tummanruskea ja sivuilta punaruskea, vatsan puolelta se on vaaleampaa punaruskeaa.

Erikoista riukiunkaniinissa on myös sen käyttämä kutsuhuuto, joka on hieman samantapainen kuin piiskujäniksillä. Useimmilla jäniksillä ei ole kykyä luoda kutsuhuutoja.

Levinneisyys
------------

Riukiunkaniinia tavataan ainoastaan kahdella pienellä saarella, Amami Ōshimalla ja Tokunoshimalla, jotka sijaitsevat eteläisen Kyūshūn ja Okinawan välillä. Saaria peitti aiemmin tiheä ja märkä metsä (etenkin tammia), mutta näistä alkuperäismetsistä on 70–90 % hävitetty vuoden 1980 jälkeen. Riukiunkaniini sopeutuu kuitenkin myös muuttuneisiin metsiin ja sitä tavataan nyt alkuperäisten metsien lisäksi käpypalmustoissa ja heinäisillä alueilla. Se välttää asutusta ja viljelmiä.

Elintavat
---------

Riukiunkaniinit ovat aktiivisia yöllä. Päivällä ne nukkuvat piilossa, esimerkiksi luolissa. Poikaselle emo kaivaa kolon, jonka se peittää päivän ajaksi. Yöllä emo avaa kolon, ruokkii poikaset ja sulkee sen uudelleen maalla ja kasveilla.

Lisääntyminen
-------------

Riukiunkaniini synnyttää yleensä yhden, harvoin kaksi poikasta.

Uhat
----

Riukiunkaniinien metsästys loppui virallisesti vuonna 1921, jolloin Japani antoi sille virallisen suojelustatuksen. Suurimpia uhkia ovat kuitenkin metsän raivaus sekä koirat, kissat ja muut ihmisen alueelle tuomat eläimet. Erityisesti mangustit, joita asukkaat vapauttivat saarille tappamaan myrkyllisiä käärmeitä, ovat vakava uhka kaniinin tulevaisuudelle. Metsän raivaus vaikuttaa paitsi elintilan vähenemiseen, myös siihen, että päivällä nukkuvat kaniinit ovat helppoja saaliita petoeläimille, joilta ne eivät pääse suojaan.

Lähteet
-------

1. ↑  Yamada, F & Sugimura, K.: *Pentalagus furnessi* *IUCN Red List of Threatened Species. Version 2014.1*.  2008. International Union for Conservation of Nature, IUCN, Iucnredlist.org. Viitattu 2.7.2014. (englanniksi)
2. ↑   (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Arkivessa kuvia ja videoita riukiunkaniinista (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Taksonitunnisteet |
| --- |
|  |
| Pentalagus furnessi | 
* Wikidata: Q687102
* Wikispecies: Pentalagus furnessi
* ADW: Pentalagus
* ARKive: pentalagus-furnessi
* CoL: 76NNV
* ECOS: 5124
* EoL: 311979
* GBIF: 2436950
* iNaturalist: 43164
* IRMNG: 10979605
* ITIS: 625359
* IUCN: 16559
* MSW: 13500262
* NCBI: 156447

 |
|  |
| Caprolagus furnessi | 
* Wikidata: Q20160512
* CoL: 68XCC
* GBIF: 10386643
* ITIS: 1089925

 |

 |
Suzy Parker vuonna 1963.
**Cecilia Ann Renee "Suzy" Parker** (28. lokakuuta 1932 San Antonio, Texas – 3. toukokuuta 2003 Montecito, Kalifornia) oli yhdysvaltalainen näyttelijä ja huippumalli.

Suzy Parkerin sisko oli kuuluisa huippumalli Dorian Leigh, joka esitteli hänet Eileen Fordille, kun hän oli 14-vuotias. Parkerista tuli Coco Chanelin tunnuskasvo. Parkerin väitetään olleen ensimmäinen malli, joka ansaitsi yli 100 dollaria tunnilta ja 100 000 dollaria vuodessa.

Suzy Parker teki elokuvadebyyttinsä elokuvassa *Rakastunut Pariisissa* (1957). Muita hänen tähdittämiään elokuvia ovat *Laivasto riemulomalla* (1957), *Yksinäisiä sydämiä* (1958), *Kaikki unelmani* (1959), *Vihollisen armoilla* (1960), *Kauhukammio* (1966) sekä sivuroolit televisiosarjoissa *Tarzan* ja *Hämärän rajamailla*.

Parker otti kolmannen aviomiehensä Bradford Dillmanin sukunimen, ja hänet tunnettiin eläkkeelle jäädessään nimellä Suzy Parker Dillman. Parkerilla oli neljä lasta, yksi toisen aviomiehen Pierre de la Sallen kanssa ja kolme Dillmanin kanssa.

Lähteet
-------

1. 1 2  Francie Grace: Chanel Girl Suzy Parker Dead At 69 *CBS News*.  6.5.2003. CBS Corporation. Viitattu 30.1.2017. (englanniksi)
2. ↑  Veronica Horwell: Obituary: Suzy Parker *The Guardian*.  7.5.2003. Guardian News and Media Limited. Viitattu 30.1.2017. (englanniksi)
3. 1 2  Douglas Martin: Suzy Parker, Willowy Model And Actress of 50's, Dies at 69 (HTML) *The New York Times*.  6.5.2003. The New York Times Company. Viitattu 30.1.2017. (englanniksi)
4. ↑  Suzy Parker *IMDb*. IMDb.com. Viitattu 30.1.2017. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* A pic:Suzy Parker in 1969 (Arkistoitu – Internet Archive)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Elonet

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Kuittikauppa** on talousrikos, jossa yritykset tuottavat toisilleen korvausta vastaan kuitteja olemattomista kaupoista tai palveluista. Liittämällä nämä kuitit kirjanpitoonsa ne voivat välttää veroja ja muita pakollisia maksuja. Kuittikauppa on yksi harmaan talouden keskeinen työkalu. Kuittikauppaan tarvitaan kaksi tekijää: ostaja ja myyjä. 

Kuitteja tarvitsee muun muassa sellainen yritys, joka on maksanut työntekijöilleen palkkaa pimeästi ilman veroja ja sosiaaliturvamaksuja. Tekaistujen kuittien avulla ostaja saa yrityksestä rahaa ulos maksamatta veroja. Rahalla voidaan maksaa esimerkiksi pimeitä palkkoja.

**Esimerkki**

Tekaistun kuitin myyjä laskuttaa olemattomasta kaupasta tai palvelusta esimerkiksi 1 000 euroa kuitin ostajan yritykseltä. Ostajan yritys maksaa laskun, ja maksusta jää kuitti. Myyjä pitää itsellään osuuden maksusta palkkiona, vaikkapa 10–15 prosenttia, ja palauttaa loput rahat käteisenä ostajalle. Kuitin ostaja liittää tekaistun kuitin yrityksensä kirjanpitoon tuhannen euron vähennettävänä kuluna, ja pitää käteisrahat itsellään.

Suomi
-----

Asiantuntijoiden arvion mukaan vuonna 2007 valtio menetti yli 100 miljoonaa euroa verotuloja rakennusalan kuittikaupparikoksien takia. Rikollisesti toimivat rakennusalan yritykset ostavat tekaistuja kuitteja, joihin vedoten arvonlisäverot jätetään maksamatta. Huhtikuussa 2008 jo useampi kuin joka toinen talousrikospoliisi ja -syyttäjä selvitteli rakennusalan kuittikaupparikoksia. Veroviranomaiset vaativat Suomeen käännettyä arvonlisäverojärjestelmää, jolla rakennusurakoissa arvonlisäveron suorittaminen siirtyisi pääurakoitsijalle. Joidenkin arvioiden mukaan järjestelmällä voitaisiin estää kuittikaupparikollisuus lähes kokonaan. 
Rakennusteollisuus vastustaa käännettyä arvonlisäverojärjestelmää, koska se toisi heidän laskelmiensa mukaan rakennusalalle 50 miljoonan euron lisäkustannukset.

Helsingin syyttäjävirastossa työskentelevien syyttäjien korjausehdotuksia tilanteeseen ovat käännetty arvonlisävero, urakoitsijoista tehtyjen neljännesvuosi-ilmoitusten määrääminen pakollisiksi ja lähetettyjen työntekijöiden lähdeveron ja ennakonpidätyksen vastuun siirto ulkomaisen yrityksen edustajalle Suomessa. Vastaavia käytäntöjä on käytössä muissa markkinatalousmaissa.

Katso myös
----------

* Kirjanpitorikos
* Sisäpiirikauppa
* Kehämäiset liiketoimet
* Yrityksen saattohoito

Lähteet
-------

1. ↑  Kuittikaupparikollisuus työllistää viranomaisia YLE 16.4.2008
2. ↑  Jämsen, Otto et al.: Rakennusalan kuittikauppaan tulee puuttua. (Mielipidekirjoitus/11 Helsingin syyttäjäviraston talousrikosasioita hoitavaa syyttäjää) *Helsingin Sanomat*, 6.6.2008, s. C9.  Sanoma News. HS Arkisto (maksullinen). Viitattu 15.12.2009.
**Jōnan-ku** (jap. 城南区) on yksi Japanin Kyūshūn saarella Fukuokan prefektuurissa sijaitsevan Fukuokan kaupungin seitsemästä suuralueesta. Se sijaitsee sisämaassa Fukuokan keskiosassa kaupungin ydinkeskustan lounaispuolella. Jōnan-kun pinta-ala on 15,99 neliökilometriä ja siellä on 131 145 asukasta (vuonna 2017).

Jōnan-ku oli toukokuun alkuun 1982 saakka osa suurempaa Nishin suuraluetta, josta erotettiin tuolloin Jōnanin ja Sawaran suuralueet. Jōnan-ku on pääasiassa asuinaluetta. Vaikka se sijaitsee lähellä keskustaa, se on kärsinyt ruuhkista kunnollisen liikenneinfrastruktuurin puutteessa. Vuonna 2005 avattu Fukuokan metron Nanakuma-linja toi tilanteeseen jonkin verran parannusta.

Suuralueella sijaitsee Fukuokan yliopisto. Fukuokan Saint Sulpicen pappisseminaari on rakennettu 1950-luvulla, ja siellä koulutetaan japanilaisia katolisia pappeja. Historiallisia nähtävyyksiä ovat Kikuchin pyhäkkö ja Yūsentein puisto.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  推計人口・登録人口 平成29年 4月 福岡市役所.  Arkistoitu 11.6.2017. Viitattu 13.08.2017.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Jōnan-ku** Wikimedia Commonsissa

* Suuralueen internetsivut (japaniksi)
**Jōkyū-kapina** (jap. 承久の乱, *Jōkyū no ran*) tai **Jōkyū-sota** käytiin Japanissa luostariin vetäytyneen keisari Go-Toban ja Kamakura-sotilashallinnon sijaishallitsijoiden eli Hōjō-klaanin joukkojen välillä. Kapina käytiin vuonna 1221 ja se on saanut nimensä Jōkyū-aikakausinimestä. Go-Toban aloittaman kapinayrityksen tavoitteena oli palauttaa keisarihuone takaisin valtaan, mutta sen sijaan kapinan epäonnistumisen myötä Hōjō-klaanin valta kasvoi keisarillisen hovin kustannuksella. Sodan merkittävin taistelu oli Ujissa Kioton eteläpuolella; taistelu oli puolen vuosisadan sisällä kolmas kaupungissa käyty kamppailu.

Historia
--------

1200-luvun alussa Kamakura-sotilashallinto esti keisari Go-Toban poliittiset valtayritykset. Keisari halusi itsenäisyyttä ja hänelle Japanin keisarina kuuluvaa valtaa. Vuonna 1221 hän keräsi liittolaisensa kokoon kaataakseen Kamakura-hallituksen. Liittolaiset olivat pääosin Taira-klaanin jäseniä ja muita hallitsevan Minamoto-klaanin, Genpei-sodan voittajien, vihollisia.

Vuoden 1221 viidennessä kuukalenterin kuussa Go-Toba päätti vallanperimyksestä konsultoimatta shōgunia. Sitten hän kutsui luokseen runsaasti potentiaalisia liittolaisia suuriin juhliin, mikä paljasti kutsun hylänneiden tahojen lojaliteetit. Eräs merkittävä virkamies paljasti tällä tavoin uskollisuutensa Kamakura-hallinnolle ja surmattiin. Useita päiviä myöhemmin keisarillinen hovi julisti Hōjō Yoshitokin, sijaishallitsijan ja shōgunaatin edustajan, lainsuojattomaksi, ja kolme päivää myöhemmin koko Itä-Japani oli virallisesti noussut kapinaan.

Hōjō Yoshitoki päätti aloittaa hyökkäyksen Go-Toban joukkoja vastaan Kiotossa, käyttäen pitkälti samaa kolmikärkistä strategiaa kuin muutama vuosikymmen aikaisemmin. Yksi joukko tuli vuorilta, toinen pohjoisesta ja kolmas Yoshitokin pojan Yasutokin johtamana Tōkaidō-tieltä.

Joukot kohtasivat vähäistä vastarintaa matkallaan pääkaupunkiin; keisarilliset komentajat olivat taistelleet jo liikaa. Kun Go-Toba kuuli tappioiden sarjasta, hän lähti kaupungista Hieivuorelle, jossa hän pyysi apua vuoren *sōhei*-soturimunkeilta. He kuitenkin kieltäytyivät, ja Go-Toba palasi Kiotoon. Keisarillisen armeijan jäänteet taistelivat viimeisen kerran Uji-joen sillalla, jossa Genpei-sodan avaustaistelu oli käyty 41 vuotta aikaisemmin. Yasutokin ratsuväki hajotti keisarilliset joukot ja eteni Kiotoon.

Shōgunin joukot valtasivat pääkaupungin ja Go-Toban kapina oli kukistettu. Go-Toba karkotettiin Okisaarille, mistä hän ei koskaan palannut. Hänen poikansa karkotettiin myös, mukaan lukien luostarikeisari Tsuchimikado (Tosan provinssiin) ja luostarikeisari Juntoku (Sadoon). Juuri valtaan noussut keisari Chūkyō, Juntokun vanhin poika, korvattiin keisari Go-Horikawalla, Go-Toban veljenpojalla.

Lähteet
-------

1. ↑  Go-Toba Encyclopædia Britannica. Viitattu 5.9.2017.

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Jōkyū War
**Jānis Ivanovs** (9. lokakuuta 1906 Preiļi – 27. maaliskuuta 1983 Riika) oli latvialainen säveltäjä. Hän sävelsi 21 sinfoniaa, lukuisia konserttoja ja sinfonisia runoelmia. Hän on jäänyt historiaan huomattavimpana 1950-luvun jälkipuoliskon latvialaisena sinfonisena säveltäjänä.

Elämäkerta
----------

Ivanovs valmistui Georg Schnéevoigtin orkesterinjohtoluokalta vuonna 1931 ja Jāzeps Vītolsin sävellysluokalta 1933. Vuodesta 1944 kuolemaansa saakka Ivanovs itse opetti säveltämistä ja orkestrointia entisessä opinahjossaan Latvian konservatoriossa. 1930-luvulla hän toimi ääni-insinöörinä ja vuosina 1944–1961 Latvian radion taiteellisena johtajana. 1930-luvulla Ivanovs oli jo luonut hyvin yksilöllisen tyylin, joka perustui myöhäisromanttisuuden, kansanomaisten ainesten ja impressionismin synteesiin. Toisen maailmansodan jälkeen tyyliin tuli vaikutteita myös ekspressionismista ja uusklassismista. 4. ja 5. sinfonia tuomittiin "formalismista" vuonna 1948 Andrei Ždanovin kampanjan aikana. Ivanovs saattoi Josif Stalinin kuoleman jälkeen hieman vapaammin jatkaa taiteellista työtään kehittämällään tyylillä muun muassa 7. (1953) ja 8. sinfoniassaan (1956).

Ivanovsin tyyli muuttui dramaattisemmaksi sekä monumentaalisemmaksi pianokonserton (1959) jälkeen 9. sinfoniasta alkaen, ja siihen tuli entistä filosofisempia vaikutteita. Tämä tyylisuuntaus oli Ivanovsin työn pohjana 21. sinfoniaan saakka (1983, viimeistellyt ja orkestroinut Juris Karlsons). Ivanovsin teosten dramaattiset aspektit ovat monikerroksisia. Yksi niistä on "yksilö vs. ihmiskunta" -jaottelu, ja toinen liittyy ulkopuolisen maailman konflikteihin.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Latvijas Mūzikas informācijas centrs: Jānis Ivanovs (Arkistoitu – Internet Archive)


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Latvia
* Tšekki
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* SNAC

 |

 |
**Jānis Frīdrihs Baumanis** (23. toukokuuta 1834 – 19. maaliskuuta 1891) oli latvialainen arkkitehti. Hän johti useiden rakennusten rakentamista eri puolilla Latviaa, mutta erityisesti Riiassa. Hän oli yksi tuotteliaimmista latvialaisista arkkitehdeista. Hänen rakennuksensa edustivat uusbarokkilaista tyyliä.

Elämäkerta
----------

Jānis Baumanis syntyi Riiassa 23. toukokuuta 1834. Hän työskenteli nuorena muutaman arkkitehtitoimiston harjoittelijana, jolloin arkkitehti Ludwig Bohnstedt ryhtyi tukemaan häntä. Bohnstedtin avustuksella Baumanis opiskeli Berlinin rakennusakatemiassa vuosina 1860–1862 ja vuodesta 1862 Pietarin taideakatemiassa, josta hän valmistui seuraavana vuonna. Baumanis suunnitteli 17 ortodoksikirkkoa Etelä-Viroon ja Vidzemen alueelle. Riiassa hän suunnitteli yli 150 rakennusta. Tunnetuimpia Baumaniksen suunnittelemia rakennuksia Riiassa ovat Aleksanterin lukio Barona ielalla, Lomonosovin lukio Rainisin bulevardilla ja Riian sirkuksen rakennus. Arkkitehtiuransa lisäksi Baumanis toimi aktiivisesti Riian latvialaisessa seurassa ja latvialaisten laulujuhlien järjestämisessä. Baumanis kuoli Riiassa 19. maaliskuuta 1891.

Lähteet
-------

1. ↑  Jānis Baumanis *Latvijas Akadēmiskā bibliotēka un Rakstniecības, teātra un mūzikas muzejs*.  Arkistoitu 4.5.2008. Viitattu 26.10.2010. (latviaksi)
2. ↑  Architecture Ministry of Culture of Latvia.  Arkistoitu 16.7.2011. Viitattu 26.10.2010. (englanniksi)
3. ↑  Jānis Frīdrihs Baumanis (1834-1891) *Kalpaka*.  Arkistoitu 6.11.2008. Viitattu 26.10.2010. (latviaksi)
4. ↑  Marjo Mela ja Lembit Valba: *Latvian historiaa ja kulttuuria*, s. 263. Rozentāls-seura, 2005. ISBN 951-986-71-1-2.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Latvia

 |
|  |
| Taiteenala | 
* ULAN

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |

 |
**Jāsk** tai **Jāšk** on rannikkokaupunki Iranin Hormozgānin provinsissa. Sen asukasluku oli vuonna 2016 16 860.

Maantiede
---------

Jāsk sijaitsee Iranissa Persianlahden rannikolla historiallisen Makranin alueella. Se on osa Jāskin piirikuntaa Hormozgānin provinsissa.

Historia
--------

Nykyinen Jāsk on joskus yhdistetty paikannimeen *Badis*, joka esiintyy Arrianoksen kertomuksessa Nearkhosin merimatkasta. Muita Jāskiin joskus liitettyjä historiallisia paikannimiä ovat Klaudios Ptolemaioksen *Dagasira* ja *Periplus Maris Erythraein* *Omana*. Myöhemmät islamilaiset maantieteilijät Yaqut ja Qazwini mainitsevat Jāsak-nimisen saaren, jolla tosin todennäköisesti vviitattiin Jāskin sijaan nykyiseen Larakin saareen.

Edward Connockin komentama englantilainen laiva *James* purjehti Jāskiin joulukuussa 1616 mukanaan kauppatavaraa Intian Suratista. Tästä sai alkunsa Englannin ja Persian välinen kaupankäynti. Safavidihallitsija Abbas solmi englantilaisten kanssa kauppasopimuksen heinäkuussa 1617, jonka mukaan englantilaiset siavat esimerkiksi tuoda tavaraa tullitta Persiaan Jāskin kautta. Connockin seuraaja Thomas Barker ei kuitenkaan saanut pyynnöstään huolimatta perustaa paikalle englantilaista linnoitusta. Vuonna 1620 englantilaiset laivat ottivat yhteen portugalilaisten laivojen kanssa Jāskin taistelussa. Englantilaiset menettivät komentajansa, mutta portugalilaiset voitettiin.

Vuonna 1809 Jāskista tuli Masqatin imaamin eli nykyisen Omanin alainen. Vuonna 1869 sen kautta rakennettiin lennätinlinja Euroopasta Intiaan. Vuonna 1886 Jāsk liitettiin qajarien hallitsemaan Persiaan.

Talous
------

Iranissa on kaavailtu Jāskin sataman kehittämistä merkittäväksi öljysatamaksi. Tarkoituksena on vähentää maan riippuvuutta Hormuzinsalmen läpi kulkevista öljytankkereista. Tarkoitusta varten vuonna 2020 rakennettiin öljyputkea Länsi-Iranista kohti Jāskia.

Väestö
------

väkiluku oli vuoden 2016 väestönlaskennan mukaan 16 860. Paikalliset ovat balucheja.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Daniel T. Potts: JĀSK *Encyclopædia Iranica*. Viitattu 20.1.2021. (englanniksi)
2. 1 2  Bandar-e Jāsk *citypopulation.de*. Viitattu 20.1.2021. (englanniksi)
3. ↑  Michael Izady: Iran Territorial Changes since 1790s (detailed) (png) *Gulf/2000 Project*. Columbia University. Viitattu 20.1.2021. (englanniksi)
4. ↑  Iran to Turn Jask Port into Oil Exports Hub: President *Iran Front Page*. Viitattu 20.1.2021. (englanniksi)
**CoRoT-Exo-3b** on erikoinen tähtitieteellinen kohde, jonka löysi Ranskan avaruusviraston CoRoT-satelliitti vuonna 2008. Se kiertää G0 V spektriluokan tähteä GSC 00465-01645 noin 0,052 AU:n etäisyydellä .

CoRoT-Exo-3b on poikkeuksellinen kohde, sillä se näyttäisi olevan jonkinlainen välimuoto ruskean kääpiötähden ja jättiläisplaneetan välillä. Kohde löydettiin muiden CoRoT'n löytämien planeettojen tapaan ylikulun perusteella, joten sekä sen läpimitta että massa on voitu määrittää. Kohteen massa on 20,2 kertaa oman aurinkokuntamme Jupiterin massan verran, mikä on tyypillinen arvo ruskeille kääpiötähdille. Läpimitaltaan CoRoT-Exo-3b on kuitenkin vain 0,83 kertaa Jupiterin läpimitta. Tämä tekee siitä aivan liian pienen, jotta kyseessä voisi olla suuri jättiläisplaneetta tähdestä puhumattakaan.  Suuren massan ja pienen läpimitan vuoksi kohteen keskitiheys on poikkeuksellisen suuri. Jos kyseessä osoittautuu olevan tähti, se on kooltaan pienin tunnettu sellainen.

Lähteet
-------

1. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive)
2. ↑

Aiheesta muualla
----------------

* ESAn uutinen (englanniksi)
**Cobra** (jap. コブラ) on japanilainen, Buichi Terasawan luoma science fiction -sarjakuva, jonka pohjalta on tehty myös piirrosanimaatioita ja videopelejä.

Tarina
------

Sarjakuva kertoo miehestä nimeltä Cobra, joka on pyyhkinyt muistinsa. Yllättäen hänen muistinsa kuitenkin palautuu ja hän muistaa olevansa kuuluisa avaruusrosvo, jonka galaksin voimakkain rikollisjärjestö, avaruusrosvojen kilta, haluaa tappaa. Miestä ei vain ole pystytty tunnistamaan, koska ennen muistinsa pyyhintää Cobra oli käynyt perusteellisessa kasvoleikkauksessa. Kilta luuleekin Cobran kuolleen, mutta muistin palauduttua Cobra päätyy nopeasti törmäyskurssille killan kanssa ja samalla moninaisiin seikkailuihin. Cobran tunnusmerkkinä on hänen vasemman kätensä tilalla oleva *psychogun*, galaksin tehokkain käsiase.*lähde?*

TV-sarja
--------

*Cobra*-piirrossarjaa (jap. スペースコブラ, *Space Cobra*) esitettiin vuosina 1982–1983 ja sitä tehtiin 31 jaksoa. Ensimmäinen jakso näytettiin 7. lokakuuta 1983 Fuji terebi -verkon kanavilla. Vuonna 2008 tehtiin toinen, 13-osainen televisiosarja *Cobra the Animation*.

Elokuva
-------

Piranha 3D -elokuvan ohjaaja Alexandre Aja työstää huhujen mukaan parhaillaan yli 100 miljoonan dollarin filmatisointia Space Cobra -sarjakuvasta. Elokuvan nimi on "Cobra: The Space Pirate". imdb Dome.fi

Aiheesta muualla
----------------

* Cobra: The Space Pirate -elokuva IMdB-tietokannassa (englanniksi)
* Space Adventure Cobra -animaatioelokuva IMdB-tietokannassa (englanniksi)
* TV-sarja IMdB-tietokannassa (englanniksi)
* Buichi Terasawan viralliset internet-sivut (japaniksi)