recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Arktos Group** on suomalainen mekaanisen metsäteollisuuden konepaja- ja puunjalostusyhtiö.
Yhtiö liiketoiminta käsittää Porin liimapuutehtaan, konepajan Mikkelissä ja Kemijärvellä sekä Kemijärven saha- ja liimapuutuotannon. Tammikuun lopussa 2012 yhtiö ajautui yrityssaneeraukseen. Tammikuussa 2013 Arktos Group hakeutui konkurssiin.

Arktos Groupia edelsi liiketoimintaa nimellä Anaika Group. Anaikaan liittyvää liiketoimintaa on ollut Anaika Timber (nykyisin Anaika Components LTD Oy) nimen alla vuodesta 1993. Japaniin on toimitettu puutuotteita vuodesta 1995 alkaen. Yrityksen omistavat Juhani Kukkonen, Jaakko Kilpeläinen ja Hannu Jaatinen tasaosuuksin. Kukkonen ja Jaatinen lähtivät Anaika Timberistä ja perustivat Anaika Groupin vuonna 2004. *lähde?*

Vuonna 2008 Anaika Group vaihtoi nimensä Arktos Groupiksi. Taustalla oli aiemmin tehdyn sopimuksen rikkontuminen, kun yritys ilmoitti perustavansa lakkautetun Kemijärven sellutehtaan tiloihin liimapalkkitehtaan. Vanha nimi aiheutti sekaannuksia Suomessa Anaika Components LTD Oy:n kanssa ja yhtiö ei saanut markkinoida Anaika-nimisiä puutuotteita maailmalle.

Kemijärven sellutehdas
----------------------

Anaika Groupin odotettiin perustavan 80 työntekijän liimapalkkitehtaan Kemijärvelle, missä Stora Enso lakkautti Kemijärven sellutehtaan huhtikuun 2008 lopussa. Liimapalkkitehdas tuli lakkautetun selluloosatehtaan tiloihin. Stora Enso ja valtion erityisrahoitusyhtiö Finnvera tukivat molemmat hanketta 11 miljoonalla eurolla.

Anaika Group ilmoitti 29. tammikuuta 2008 tekevänsä rikosilmoituksen Kemijärven selluloosatehtaalla kiertävää häväistyskirjettä koskien. Stora Enso varoitti häväistyskirjeestä henkilökuntaansa.

Puupelletti
-----------

Anaika Group rekisteröi 25. lokakuuta 2007 toiminimen Anaika Pellets mahdollista polttopuupellettien valmistusta varten. Anaika Group rekisteröi myös samalla 11 muuta toiminimeä, kuten Anaika Composite, Anaika Talo ja Anaika House.

Lähteet
-------

1. ↑  Leisti, Tapani: Arktoksella 14 aputoiminimeä *Yle Uutiset*.  30.1.2012. Viitattu 5.3.2015.
2. ↑  Talvitie, Marjukka: Arktos Group konkurssiin *Yle Uutiset*.  31.1.2013. Viitattu 31.1.2013.
3. 1 2  Reinikainen, Pauli: Anaika Group on kolmen miehen yhtiö *Iltalehti.fi*.  25.1.2008. Viitattu 5.3.2015.
4. ↑  Kemijärven liimapuutehdasta suunnitteleva Anaika Group vaihtoi nimeä, Helsingin Sanomat 3.5.2008 B11
5. ↑  Gertsch, Mia: Kemijärven liimapuupalkkitehdas voi käydä kalliiksi veronmaksajille *Yle Uutiset*.  20.2.2012. Viitattu 31.1.2013.
6. ↑  Virtanen, Jenni: Anaika Group syyttää kilpailijaa häväistyskirjeestä *Taloussanomat*.  29.1.2008. Viitattu 5.3.2015.
**Rommaeno** (pohjoissaameksi *Ropmaeatnu*) on yksi Suomen korkeimmilla paikoilla puuttomalla tundralla virtaavista joista. Se on Lätäsenon lännestä tuntureilta virtaava eteläisempi latvahaara ja kuuluu näin Tornionjoen vesistöön. Pohjoisempi haara on Poroeno. Rommaeno saa alkunsa Kahperusvaaroilta tulevan Kaitsajoen ja yli 600 metrin korkeudessa merenpinnasta sijaitsevan Tierbmasjärven laskujoen Tierbmasjohkan yhtymäkohdan alapuolella olevasta Rommajärvestä ja kulkee Raittijärvien kautta Enontekiön käsivarren itäosaan Lätäsenoon lähellä saavuttamatta kuitenkaan Norjan rajaa. Melonta Rommaenossa on periaatteessa mahdollista. Joessa on lohikaloja, pääasiassa harjusta. Rommaenolla on mahdollista kalastaa tietyin luvin, mutta sinne ei mene tietä.

Lähteet
-------

1. ↑  Pyykkö, Janne: Tundramelontaa Käsivarressa 28.6.-4.7.2014 (Rommaeno-Lätäseno) *avisuora.com*.  2014. Viitattu 11.12.2021.
2. ↑  Koivisto, Hannu: Rommaenolta Ailakalle *perapirtti.fi*.  20.7.2004. Viitattu 11.21.2021.
3. ↑  kalapaikka.net: Rommaeno  2021. Metsähallitus. Viitattu 11.12.2021.
4. ↑  Mattila, Reino ja työryhmä: *Suomen tiekartta GT 1*, s. 126-127. Karttakeskus, 1979.
**Valko-Venäjän kansallinen tekninen yliopisto** (valkoven.  Беларускі нацыянальны тэхнічны ўнівэрсытэт,  *Belaruski natsionalny tehnitšny universitet*, ven. Белорусский национальный технический университет,  *Belorusski natsionalnyi tehnitšeski universitet, BNTU*) on teknillinen yliopisto Valko-Venäjän pääkaupungissa Minskissä. 

Yliopiston päärakennus sijaitsee kantakaupungin koillisosassa Prospekt Nezavisimostin varrella. Teknisen yliopiston keskustakampus kirjastoineen jatkuu päärakennuksen luoteispuolella. Yliopiston itäinen kampus sijaitsee Prospekt Nezavisimostin ja Minskin kehätien (M9) risteyksen lähellä Minskin itäosissa.

Joulukuussa 1920 tehdyllä päätöksellä ja kehittämistoimilla aiempi Minskin polytekninen koulu muutettiin **Valko-Venäjän valtiolliseksi polytekniseksi instituutiksi**. Tätä pidetään nykyisen Valko-Venäjän kansallisen teknisen yliopiston perustamisajankohtana. Oppilaitoksessa oli aluksi viisi tiedekuntaa, joissa 50 hengen opettajakunta opetti ensimmäisenä lukuvuonna runsasta 300 opiskelijaa ja sataa valmistavan kurssin opiskelijaa. Opettajakunta ja opiskelijamäärä kasvoi myöhemmin.

Vuonna 1991 instituutti muutettiin **Valko-Venäjän valtiolliseksi polytekniseksi akatemiaksi**. Vuonna 2002 yliopisto sai nykynimensä. Nykyään teknisessä yliopistossa opetusta annetaan 17 tiedekunnassa.

* Valko-Venäjän kansallisen teknisen yliopiston päärakennuksen pilareita.Valko-Venäjän kansallisen teknisen yliopiston päärakennuksen pilareita.
* Teknillisen yliopiston rakennuksia Minskin kantakaupungissa.Teknillisen yliopiston rakennuksia Minskin kantakaupungissa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Istorija Valko-Venäjän kansallinen tekninen yliopisto, bntu.by. Viitattu 2.7.2013. (venäjäksi)
2. 1 2  Kontakty (Yliopiston yhteystiedot) Valko-Venäjän kansallinen tekninen yliopisto, bntu.by. Viitattu 2.7.2013. (venäjäksi)
3. ↑  Belorusski natsionalnyi tehnitšeski universitet Valko-Venäjän kansallinen tekninen yliopisto, bntu.by. Viitattu 2.7.2013. (venäjäksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Valko-Venäjän kansallinen tekninen yliopisto** Wikimedia Commonsissa

* Ranking web of Universities: Belarus (englanniksi) (webometrics.info)
* Ranking web of Universities: Belarusian National Technical University (englanniksi) (webometrics.info)
**Arleen Auger** (13. syyskuuta 1939 South Gate, Kalifornia – 10. kesäkuuta 1993 Leusden, Alankomaat) oli yhdysvaltalainen oopperalaulaja, tarkemmin koloratuurisopraano. Hän tuli tunnetuksi Johann Sebastian Bachin, Georg Friedrich Händelin, Joseph Haydnin, Claudio Monteverdin, Christoph Willibald Gluckin ja etenkin Wolfgang Amadeus Mozartin teosten tulkinnoistaan.

Auger valmistui Kalifornian osavaltionyliopistosta (Long Beach) vuonna 1963. Tämän jälkeen hän suoritti lauluopintoja Chicagossa Ralph Errollen johdolla, ja kaksi vuotta myöhemmin hän voitti ensimmäisen Victor Fuchs -kilpailun Los Angelesissa. Hän pääsi koe-esiintymään Wienin Volksoperiin ja teki niin suuren vaikutuksen johtaja Josef Kripsiin, että tämä kiinnitti sopraanon. Auger debytoi Volksoperissa vuonna 1967 Yön kuningattaren roolissa Mozartin *Taikahuilussa*. Myöhemmin hänen rooleihinsa kuuluivat muiden muassa Constanze (*Ryöstö Seraljista*, Mozart) ja Gilda (*Rigoletto*, Verdi). Auger lähti Volksoperista vuonna 1974, mutta jatkoi resitaaliohjelmistonsa kasvattamista ja teki valikoivia esiintymisiä äänelleen sopiviksi katsomissaan rooleissa. Hän lauloi Franz Schubertin ja Robert Schumannin lauluja sekä ranskalaisia taidelauluja. Hän myös tilasi uusia laulusarjoja Libby Larsenilta ja Judith Lang Zaimontilta.

Auger oli suositumpi Euroopassa kuin Yhdysvalloissa; hän debytoikin New York City Operassa vasta vuonna 1976. Hän esiintyi 23. heinäkuuta 1986 prinssi Andrew'n ja Sarah Fergusonin häissä. Augerin ääntä kuullaan lähes 200:lla levytyksellä. Hän jatkoi esiintymistä, kunnes joutui vuonna 1992 lopettamaan sen sairastuttuaan aivokasvaimeen, johon kuoli seuraavana vuonna.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Encyclopedia Britannica: Arleen Auger


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Italia
* Israel
* Suomi (KANTO)
* Yhdysvallat
* Latvia
* Tšekki
* Australia
* Kroatia
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Taiteenala | 
* Grammy Awards
* MusicBrainz

 |
|  |
| Henkilöt | 
* BMLO
* Deutsche Biographie
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**Arktinen taide** on taidetta ja kulttuuria, joka heijastaa, jatkaa ja uusintaa arktisten alueiden kulttuuriperintöä. Käsite sisältää alkuperäiskansojen ja ei-alkuperäiskansojen taiteen sekä näiden vuorovaikutuksen. Arktinen taide viittaa nykytaiteen lisäksi muun muassa perinne- ja taidekäsityöhön sekä uusiin taidemuotoihin, kuten lumi- ja jääveistoon. Myös esimerkiksi mediatuotannot, jotka kuvaavat arktista kulttuuria, lukeutuvat arktiseksi taiteeksi. 

Arktisen taiteen käsite on kulttuuripoliittisesti latautunut. Sen avulla pyritään tunnistamaan pohjoisten alueiden taiteen ja kulttuurin erityispiirteitä ja edistämään kestävää kehitystä. Keskeinen foorumi on arktisen taiteen huippukokous Arctic Arts Summit, joka järjestettiin ensimmäisen kerran vuonna 2017 Harstadissa Norjassa ja järjestetään vuonna 2019 Rovaniemellä. Arctic Arts Summit 2019 on mittava taide- kulttuuripoliittinen tapahtuma.

Lapin yliopisto koordinoi Arktisen yliopiston taiteen koulutusorganisaatioiden verkostoa Arctic Sustainable Art and Design ja antaa koulutusta arktisen taiteen maisteriohjelmassa Arctic Art and Design.

Arktisen taiteen määritelmä on kirjoitettu kirjaan Ymäristötaidetta Lapin matkailuun.
Ononin piiri Taka-Baikalian aluepiirin kartalla.
**Ononin piiri** (ven. Ононский район, *Ononski raion*) on kunnallinen itsehallintoalue Taka-Baikalian aluepiirissä Venäjällä. Vuonna 1941 perustetun piirin pinta-ala on 5 800 neliökilometriä. Asukkaita on 12 900 henkeä (vuonna 2009).

Ononin piiri sijaitsee Taka-Baikalian eteläosassa. Pohjoisessa se rajoittuu Agan Burjatiaan kuuluviin Duldurgan, Aginskojen ja Mogoituin piireihin, koillisessa Olovjannajan ja idässä Borzjan piireihin, etelässä Mongoliaan ja lännessä Akšan piiriin. Piirin pohjoisosan halki virtaa Šilkan sivujoki Onon. Koillisosassa sijaitsevat Dahurian luonnonpuistoon kuuluvat Torei-järvet.

Piiriin kuuluu 11 maalaiskuntaa: Bolševik, Builesan, Krasnaja Imalka, Kulusutai, Novyi Durulgui, Novaja Zarja, Razdolnenskoje (keskupaikka Holui-Baza), Tsasutšei, Tšindant, Tut-Haltui ja Verhni Tsasutšei. Hallinnollinen keskus on Nižni Tsasutšein kylä. Asutuskeskuksia on yhteensä 21.

Asukkaat ovat etupäässä venäläisiä ja burjaatteja.

Nižni Tsasutšeista on maantieyhteys aluepiirin pääkaupunkiin Tšitaan, jonne on matkaa 245 kilometriä.

Pääelinkeino on maatalous, joka on keskittynyt viljanviljelyyn, lampaiden- ja karjanhoitoon. Seudun erikoisuutena on kamelien kasvatus. Lisäksi harjoitetaan puunhankintaa ja maataloustuotteiden jalostusta.

Nižni Tsasutšeissa toimii kotiseutumuseo. Paikallislehtenä ilmestyy *Ononskaja zarja* ("Ononin aamunkoitto"). Ononin varrella sijaitsevaa Deljun-Boldokia pidetään yhtenä Tšingis-kaanin syntymäpaikoista.

Lähteet
-------

1. ↑  Federalnaja služba gosudarstvennoi statistiki: Tšislennost naselenija Rossijskoi Federatsii po gorodam, posjolkam gorodskogo tipa i raionam na 1 janvarja 2009 g. *gks.ru*.  Arkistoitu 21.10.2011. Viitattu 24.12.2009. (venäjäksi)

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Ononin piiri**.
* Ononin piiri Taka-Baikalian tietosanakirjassa (venäjäksi)

Taka-Baikalian piirit ja *kaupunkipiirit*
Aginskoje¹ • 
*Aginskoje*¹ • 
Akša • 
Aleksandrovski Zavod • 
Balei • 
Borzja • 
Duldurga¹ • 
Gazimurski Zavod • 
*Gornyi* • 
Hilok • 
Kalar • 
Kalga • 
Karymskoje • 
Krasnokamensk • 
Krasnyi Tšikoi • 
Kyra • 
Mogoitui¹ • 
Mogotša • 
Nertšinsk • 
Nertšinski Zavod • 
Olovjannaja • 
Onon • 
Petrovsk-Zabaikalski • 
*Petrovsk-Zabaikalski* • 
Priargunsk • 
Šelopugino • 
Šilka • 
Sretensk • 
Tšernyševsk • 
Tšita • 
*Tšita* • 
Tungir–Oljokma • 
Tungokotšen • 
Uljoty • 
Zabaikalsk

¹= kuuluu Agan Burjatian piirikuntaan
**Valtiotieteellinen yhdistys – Statsvetenskapliga föreningen r.y.** on vuonna 1935 perustettu politiikan tutkimuksen kansallinen tiedeseura, jonka tavoitteena on edistää valtiotieteellistä tutkimusta ja valtiotieteellisten kysymysten harrastusta Suomessa sekä osallistua alan kansainväliseen tieteelliseen yhteistoimintaan. Se julkaisee *Politiikka*-lehteä ja järjestää vuosittain Politiikan tutkimuksen päivät.

Toiminta
--------

Valtiotieteellisen yhdistyksen tavoitteena on edistää valtiotieteellistä tutkimusta ja valtiotieteen harrastusta Suomessa. Lisäksi se osallistuu alan kansainväliseen toimintaan ja järjestää esitelmä- ja keskustelutilaisuuksia sekä julkaisee lehtiä ja kirjoja.

Yhdistystä johtaa johtokunta, jossa on puheenjohtaja, varapuheenjohtaja ja kymmenen muuta jäsentä.

Valtiotieteellinen yhdistys julkaisee vertaisarvioitua *Politiikka*-lehteä, *Politiikasta.fi*-verkkolehteä, *Politiikan tutkimus ja yhteiskunta* -jäsentiedotetta ja kirjasarjaa Books from Finnish Political Science Association. Lisäksi yhdistys järjestää vuosittain Politiikan tutkimuksen päivät.

Yhdistys edustaa Suomea International Political Science Associationissa ja Pohjoismaiden valtiotieteellisessä yhdistyksessä.

Historia
--------

Valtiotieteellinen yhdistys perustettiin vuonna 1935. Sen ensimmäiseksi puheenjohtakjaksi valittiin Yrjö Ruutu, joka jatkoi tehtävässä vuoteen 1952. Ensimmäisenä sihteerinä toimi Paavo Hirvikallio. Yhdistys pyrki saamaan jäsenikseen valtiotieteitä, valtio-oikeutta ja kansainvälistä oikeutta yliopistossa tutkineet ja näitä asioita harrastaneet henkilöt. Yhdistyksen nimeksi vahvistettiin vuoden 1953 säännöissä Valtiotieteellinen yhdistys – Statsvetenskapliga föreningen r.y.

Yhdistys perusti vuonna 1959 *Politiikka*-jäsenlehtensä. Sitä edelsi yhdistyksen vuosikirja *Valtio ja yhteiskunta* vuosina 1945–1956. Lehtimuodolla pyrittiin nykyaikaistamaan julkaisun ulkomuotoa ja lisäämään ajankohtaisuutta. Sisäiseen tiedotukseen tarkoitettu *Politiikan tutkimus ja yhteiskunta* perustettiin vuonna 1975.

Yhdistyksen perustaja ja ensimmäinen puheenjohtaja oli kansainvälisen politiikan professori Yrjö Ruutu vuosina 1935–1952. Muita puheenjohtajia ovat olleet muun muassa Erik Allardt sekä Göran von Bonsdorff.

Lähteet
-------

* Allardt, Erik: "Yhteiskuntatieteet". Teoksessa Päiviö Tommila & Allan Tiitta (toim.): *Suomen tieteen historia 2*. Helsinki: WSOY, 2000. ISBN 951-0-23105-3.

### Viitteet

1. 1 2  Yhteystiedot Valtiotieteellinen yhdistys. Viitattu 31.5.2022.
2. 1 2 3 4 5  Yhdistys Valtiotieteellinen yhdistys. Viitattu 7.2.2017.
3. ↑  Yhdistyksen säännöt Valtiotieteellinen yhdistys. Viitattu 7.2.2017.
4. 1 2 3 4  Allardt, s. 499.
5. ↑  Julkaisut Valtiotieteellinen yhdistys. Viitattu 7.2.2017.

Aiheesta muualla
----------------

* Valtiotieteellisen yhdistyksen verkkosivut
* Politiikka-lehden verkkosivut
* Politiikasta.fi-verkkolehti
Adam Sedgwick
**Adam Sedgwick** (22. maaliskuuta 1785 Dent, Yorkshire, Englanti – 27. tammikuuta 1873 Cambridge, Englanti) oli englantilainen geologi ja eräs nykyaikaisen geologian perustajista. Hän ehdotti devonikautta geologisessa ajanlaskussa ja myöhemmin myös kambrikautta. Hän kehitti kambrikivien luokitusjärjestelmän. Hän vastusti sekä Robert Chambersin että Charles Darwinin teoriaa eläinten evoluutiosta.

Lähteet
-------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Adam Sedgwick**.
Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Adam Sedgwick 

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Italia
* Israel
* Belgia
* Yhdysvallat
* Australia
* Alankomaat

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii
* Mathematics Genealogy Project

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**Hypokaleeminen periodinen paralyysi** on perinnöllinen sairaus, joka aiheuttaa jaksoittaista lihasheikkoutta ja joskus vakavaa halvaantumista. Sairauden aiheuttaa viallinen CNA4A-geeni. Se periytyy yleensä autosomissa dominantisti. Tapauksia on kuitenkin todettu myös ilman perinnöllisyyttä. Hypokaleemista periodista paralyysiä sairastaa arviolta yksi ihminen 100 000:sta.

Yleensä hypokaleemisen periodisen paralyysin oireet puhkeavat nuoruusiässä. Oireet ovat kuitenkin mahdollisia jo alle 10-vuotiailla.

Heikkous tai halvaus ilmenee yleensä olkapäissä ja lanteissa, mutta se voi koskea myös käsivarsia, sääriä, silmien lihaksia sekä lihaksia, joita käytetään hengittänisessä ja nielemisessä. Kohtaukset esiintyvät yleensä hereillä ollessa, tavallisimmin unen tai levon jälkeen. Kesken liikunnan kohtauksia esiintyy vain harvoin. Kohtausten tyypillinen kesto on 3–24 tuntia, ja niiden puhkeamisen saattaa laukaista runsaan hiilihydraatti- ja suolapitoinen ruoka tai alkoholinkäyttö.

Jos kohtaus koskee hengittämisessä tai nielemisessä käytettäviä lihaksia, kyseessä on hätätila. Kohtausten aikana saattaa myös esiintyä vaarallisia rytmihäiriöitä. Kalium saattaa pysäyttää kohtauksen.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  MedlinePlus: Hypokalemic periodic paralysis

Aiheesta muualla
----------------

* Terveyskirjasto: Hypokaleeminen periodinen paralyysi
**Francis Bouillon** (s. 17. lokakuuta 1975) on ammattilaisuransa päättänyt yhdysvaltalainen jääkiekkoilija. Bouillon pelasi 15 kautta NHL-liigassa edustaen Montreal Canadiensia ja Nashville Predatorsia. Urallaan hän pelasi 776 NHL runkosarjaottelua, ja teki niissä 32 maalia ja antoi 117 maaliin johtanutta syöttöä.

Ura
---

Bouillon teki ammattilaisdebyyttinsä kaudella 1996–1997 ECHL-joukkue Wheeling Nailersissa. Seuraavalla kaudella hän pelasi IHL-joukkue Quebec Rafalesissa ennen kuin siirtyi vapaana pelaajana Montreal Canadiensiin vuonna 1998.

Seuraavien 11 kauden ajan Bouillon pelasi Canadiensin organisaatiossa lukuun ottamatta Nashville Predatorsissa pelattua kautta 2002–2003. Pienestä koostaan huolimatta Bouillonilla ei ole ollut ongelmaa fyysisessä pelissä NHL:ssä. Pierre Houden mukaan Bouillon on yksi NHL:n vahvimmista pelaajista.

30. syyskuuta 2009 Ennen kauden 2009–2010 alkua Bouillon teki yhden vuoden sopimuksen Nashville Predatorsin kanssa pelattuaan ennen sitä try out -sopimuksella harjoitusleirillä. Edellisellä kerralla hän pelasi Nashvillessä vain neljä ottelua 2002. Bouillon jätti kauden aikana väliin vain yhden ottelun. 81 pelaamassaan pelissä hän teki kolme maalia ja yhteensä 11 pistettä. 18. kesäkuuta [[]]2010 Bouillon teki kahden vuoden mittaisen jatkosopimuksen Nashvillen kanssa.

1. heinäkuuta 2012 Bouillon palasi Montrealiin yhden vuoden ja 1,5 miljoonan dollarin sopimuksella. Kauden aikana hän ansaitsi pelaamisellaan yhden vuoden jatkosopimuksen. Kauden 2013–2014 jälkeen Montreal ei tehnyt Bouillonin kanssa sopimusta ja hänestä tuli 1. heinäkuuta vapaa pelaaja. Hän kuitenkin pelaa Montrealin harjoitusleirillä try out -sopimuksella.

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Francis Bouillon
**R Coronae Borealis -tähti** (R CrB -muuttuja) on kirkkaudeltaan muuttuva tähti, jossa tapahtuu melko nopeita himmenemisiä ja kirkkauden palautumista normaaliksi pitemmän ajan kuluessa. Näiden tähtien spektrityyppi on F-K ja R, ja ne ovat jättiläistähtiä. Tähdessä voi tapahtua himmenemistä epäsäännöllisin väliajoin jopa 8—10 magnitudia muutamissa viikoissa. Suurin himmeneminen tapahtuu ehkä 10 päivässä. Sen jälkeen tähden valo saattaa vaihdella epäsäännöllisesti muutaman kuukauden, kunnes tähti palaa tavalliseen kirkkauteen useiden kuukausien tai jopa vuoden aikana. Nämä tähdet sisältävät vähän vetyä ja runsaasti hiiltä, mikä viittaa siihen, että ne ovat kehittyneet pitkälle.

Tähdessä tapahtuu aika-ajoin purkauksia, jotka puhaltavat avaruuteen hiiltä tai muuta tiivistyvää ainetta sisältävää kaasua. Hiilipitoinen pilvi himmentää tähden valon ja hajaantuu aikojen mukana tähdestä tulevan säteilyn ja hiukkasvirran takia. R Coronae Borealiksen spektriluokka on F8—G0 Ib, ja siinä tapahtuu kefeidinkaltaista sykkimistä 20—100 päivän jaksossa. Koska R Coronae Borealis -tähtiä tunnetaan vain 50, arvellaan niiden olevan lyhyt, vain tuhansien vuosien pituinen vaihe tähden kehityksessä. Teoreetikot sanovat näiden tähtien olevan valkeita kääpiöitä, jotka ovat juuri laajenneet punaiseksi jättiläiseksi (harvinainen ilmiö) joko kahden valkean kääpiön törmättyä tai muuten vain. *selvennä*

Himmenemiselle on monesti ominaista joko korkea tai matala kirkkauden sahaaminen minimissä, aivan kuin olisi useita minimejä peräperää. Näiden ja suurten minimien välillä olevan pienemmät minimit noudattavat seuraavaa kaavaa: nopeampi himmeneminen, hitaampi palautuminen. Palautuminen suuresta minimistä hidastuu loppua kohti. Mitä syvempi minimi on, sen kauemmin se kestää. 7 m minimi voi kestää 200 päivää ja palautuminen 200 päivää.
**Daniel Richard "Danny" Green jr.** (s. 22. kesäkuuta 1987 North Babylon, New York) on yhdysvaltalainen koripalloilija. Hän voitti NBA:n mestaruuden San Antonio Spursissa vuonna 2014, Toronto Raptorsissa vuonna 2019 ja Los Angeles Lakersissä vuonna 2020. Hän edustaa kaudella 2020–2021 Philadelphia 76ersiä. 

Green pelasi Pohjois-Carolinan yliopistossa ja varattiin NBA:han 46. pelaajana vuoden 2009 varaustilaisuudessa. NBA:ssa hän edusti Cleveland Cavaliersia kaudella 2009–2010, minkä jälkeen hän siirtyi San Antonio Spursiin. Vuonna 2014 hän voitti San Antonio Spursin joukkueessa NBA:n mestaruuden. Hänet valittiin NBA-kauden 2016–2017 kakkospuolustustähdistöön.

Kaudeksi 2018–2019 Green siirtyi Toronto Raptorsiin. Hän voitti kauden päätteeksi Raptorisissa NBA:n mestaruuden.

Kaudeksi 2019-2020 Green siirtyi Los Angeles Lakersiin kahden vuoden sopimuksella. Hän voitti NBA:n mestaruuden Lakersissa. 

Green vaihdettiin marraskuussa 2020 Oklahoma City Thunderiin, josta hänet vaihdettiin lähes heti Philadelphia 76ersiin.

Lähteet
-------

* Danny Green Stats Basketball-Reference.com (englanniksi)

### Viitteet

1. ↑  NBA Advanced Stats – Danny Green NBA. Viitattu 10.11.2017. (englanniksi)
2. ↑  Chan, Lorne: The Persistence of Danny Green  14.7.2015. NBA. Viitattu 10.11.2017. (englanniksi)
3. ↑  Trendel, Avery: Danny Green Selected to NBA’s All-Defensive Second Team  26.6.2017. Chapelboro. Viitattu 10.11.2017. (englanniksi)
4. ↑  Toronto Raptors Acquire Kawhi Leonard  18.7.2018. NBA. Viitattu 13.11.2018. (englanniksi)
5. ↑

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Danny Green** Wikimedia Commonsissa

  

San Antonio Spurs – NBA:n mestari 2014
2 Kawhi Leonard ·
3 Marco Belinelli ·
4 Danny Green ·
5 Cory Joseph ·
7 Damion James ·
8 Patrick Mills ·
9 Tony Parker ·
11 Jeff Ayres ·
15 Matt Bonner ·
16 Aron Baynes ·  

20 Manu Ginóbili ·
21 Tim Duncan ·
22 Tiago Splitter ·
23 Austin Daye ·
33 Boris Diaw   

Päävalmentaja Gregg Popovich   

Apuvalmentajat Jim Boylen · Chip Engelland · Chad Forcier · Sean Marks · Ime Udoka

Toronto Raptors – NBA:n mestari 2019
1 Patrick McCaw ·
2 Kawhi Leonard ·
3 OG Anunoby ·
7 Kyle Lowry ·
8 Jordan Loyd ·
9 Serge Ibaka ·
13 Malcolm Miller ·
14 Danny Green ·
15 Eric Moreland ·
17 Jeremy Lin ·  

20 Jodie Meeks ·
23 Fred VanVleet ·
24 Norman Powell ·
25 Chris Boucher ·
33 Marc Gasol ·
43 Pascal Siakam  

Päävalmentaja Nick Nurse   

Apuvalmentajat Nate Bjorkgren · Adrian Griffin · Phil Handy · Eric Khoury · Alex McKechnie · Patrick Mutombo · Jim Sann · Sergio Scariolo
Nuottijulkaisun kansi.
**Tuulella ei ole ystävää** (*U vetra net nikakogo druga* tai *Pesnja o druge*) on Andrei Petrovin (1930–2006) säveltämä laulu neuvostoliittolaisesta elokuvasta *Put k pritsalu* (1962), joka on esitetty Suomen televisiossa nimellä *Matka satamaan*.

Sen on levyttänyt Tapio Rautavaara nimellä "Hiljainen satama" (1963, san. Heikki Saari), mutta tunnetummaksi nousi Heikki Aarvan levytys "Tuulella ei ole ystävää" samalta vuodelta. Se ylsi levymyyntitilaston kymmenennelle tilalle joulukuussa 1963 ja oli Finndiscin Safir-levymerkin parhaiten menestynyt julkaisu. Sen sanoituksen on tehnyt Erik Lindström nimimerkillä Hillevi, ja saman sanoitusversion ovat levyttäneet myös Arja Saijonmaa vuonna 1983, Eila Pienimäki vuonna 1990 ja Arja Havakka vuonna 1999.

Kappaletta ei pidä sekoittaa Vladimir Vysotskin *Ystävän lauluun*, jonka alkuperäisnimi on myös *Pesnja o druge*.

Lähteet
-------

1. ↑  *Put k pritsalu* Elonetissä.
2. ↑  *Put k prichalu* Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
3. ↑  "Tuulella ei ole ystävää", *Suuri toivelaulukirja 5*, s. 226. Toim. Aapeli Vuoristo, 11. painos. Musiikki-Fazer, Suuri suomalainen kirjakerho, 1993. ISBN 951-643-678-1.
4. ↑  Hakutulos kappaleelle Hiljainen satama Suomen äänitearkisto ry.  Arkistoitu 13.6.2018. Viitattu 13.6.2018.
5. ↑  Henriksson, Juha: Finndisc (PDF) *Suomalaisen musiikin historia*. Warner Music Finland.  [Internet Archive Arkistoitu] 17.11.2015. Viitattu 13.6.2018.
6. ↑  Hakutulos kappaleelle Tuulella ei ole ystävää Suomen äänitearkisto ry.  Arkistoitu 13.6.2018. Viitattu 13.6.2018.
**Tuulen puolella** on yksi Leena Lehtolaisen kirjoittamista *Maria Kallio* -rikosromaaneista. Tammen kustantama kirja julkaistiin alun perin vuonna 1998. 

*Tuulen puolella* on käännetty useille kielille.

Juoni
-----

**Varoitus:  Seuraava kirjoitus paljastaa yksityiskohtia juonesta.**
Kirjassa Espoon poliisin väkivaltajaoksen päälliköksi palannut Maria Kallio tutkii kahta kuolemaa. Ensin kuolee hänen entinen seurustelukumppaninsa, ornitologian harrastaja Harri Immonen. Aluksi hänen uskotaan vain liukastuneen ja pudonneen sen vuoksi kalliolta. 

Tasan vuoden kuluttua ekomaaliyhtiö Merivaara Oy:n toimitusjohtaja Juha Merivaara kuolee väkivaltaisesti samalla paikalla Rödskärin kallioilla. Kuolinsyyksi epäillään aluksi sydänkohtausta, joita Merivaaralla oli esiintynyt aiemminkin. Pian kuolema kuitenkin paljastuu henkirikokseksi. 

Käy ilmi, että Merivaara on murhannut Harrin tämän päästyä selville hänen hämäristä liiketoimistaan. Lisäksi selviää, että innokas merenkävijä Mikael "Mikke" Sjöberg tappoi Merivaaran pikaistuksissaan tämän tunnustettua murhan hänelle. Merivaara oli uhannut velipuoltaan Mikkeä samalla kohtalolla kuin Harria. Mikke katuu tekoaan heti, kun tajuaa Merivaaran kuolleen. Hän on lähellä tehdä itsemurhan, mutta tämä onnistutaan estämään.

Merivaara ei romaanin kuluessa osoita katumusta Harrin surmasta. Hän jopa vihjailee tämän tehneen itsemurhan. Eräs sivujuonne on Maria Kallion poliisikollega Pertti Strömin itsemurha Espoon Olarissa. 

**Juonipaljastukset päättyvät tähän.**

Lähteet
-------

* (Arkistoitu – Internet Archive)
**Alex Boisvert-Lacroix** (s. 8. huhtikuuta 1987 Sherbrooke) on kanadalainen pikaluistelija, joka kilpaili aiemmin kaukalopikaluistelussa. Hän harjoittelee *Gaétan Boucher National Centre*ssä Quebecissä, ja häntä valmentaa Gregor Jelonek.

Boisvert-Lacroix aloitti luisteluharrastuksen viisivuotiaana. Hän kilpaili kaukalopikaluistelun maailmancupissa ensimmäisen kerran Kiinassa kaudella 2007–2008 sijoittuen kolmanneksi 500 metrillä. Hän saavutti Harbinin talviuniversiadeissa 2009 mitalin viestissä ja sijoittui neljänneksi 500 metrillä.

Boisvert-Lacroix siirtyi pikaluisteluun kaudella 2010–2011 ja osallistui ensimmäiseen maailmancupin kilpailuunsa Salt Lake Cityssä tammikuussa 2012. Ensimmäisen palkintosijansa hän saavutti oltuaan kolmas 500 metrillä Calgaryssä marraskuussa 2015. Hän on sijoittunut 500 metrin maailmancupin kilpailuissa kaksi kertaa toiseksi ja kaksi kertaa kolmanneksi.

Boisvert-Lacroix saavutti ensimmäisissä pikaluistelun arvokilpailuissaan, Kolomnan matkakohtaisissa MM-kilpailuissa 2016, pronssia 500 metrillä kuusi sadasosasekuntia Mika Poutalaa nopeampana

Henkilökohtaiset ennätykset
---------------------------

| *Matka* | *Aika* | *Paikka* | *Päivä* |
| --- | --- | --- | --- |
| **500 m** | 34,30 | Calgary | 15. marraskuuta 2015 |
| **1 000 m**  | 1.07,97 | Salt Lake City | 21. marraskuuta 2015 |
| **1 500 m** | 1.50,13 | Calgary | 16. maaliskuuta 2014 |
| **3 000 m** | 4.04,57 | Calgary | 15. elokuuta 2015 |

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Alex Boisvert-Lacroix *schaatsstatistieken.nl*. Viitattu 19.2.2016. (hollanniksi)
2. 1 2 3  Boisvert-Lacroix, Alex *speedskating.ca*.  Arkistoitu 20.4.2016. Viitattu 19.2.2016. (englanniksi)
3. ↑  Poutala karmivasta kuuden tuhannesosan erosta: "Aika pieni aika" *yle.fi*.  14.2.2016. Viitattu 19.2.2016.
**Francine Landre** (s. 26. heinäkuuta 1970 Guadeloupe) on entinen ranskalainen yleisurheilija. Hänen päälajinsa oli 400 metrin juoksu ja hän voitti Euroopan mestaruuden 4 × 400 metrin viestijuoksussa.

Landre sijoittui Stuttgartin MM-kilpailuissa 1993 kuudenneksi 4 × 400 metrin viestijuoksussa ajalla 3.27,08. Henkilökohtaisella 400 metrillä hän karsiutui välierissä ajalla 52,72; alkuerissä hän juoksi ajan 52,53. Helsingin EM-kilpailuissa 1994 hän juoksi 4 × 400 metrin viestissä ensimmäisen osuuden ja voitti kultaa Ranskan ennätyksellä 3.22,34. Hän ylsi myös 400 metrillä uransa parhaaseen arvokisasaavutukseen sijoittumalla kahdeksanneksi ajalla 52,57; alkuerissä hän juoksi ajan 51,92. Göteborgin MM-kilpailuissa 1995 hän keskeytti 400 metrin juoksun alkuerissä. Atlantan 1996 olympialaisissa hän sijoittui viestissä kahdeksanneksi ajalla 3.28,46. Budapestin EM-kilpailuissa 1998 hän sijoittui viestissä kuudenneksi 3.27,61. Sevillan MM-kilpailuissa 1999 hän karsiutui 400 metrin puolivälierissä ajalla 52,07. Edmontonin MM-kilpailuissa 2001 hän sijoittui viestissä kuudenneksi ajalla 3.27,54 ja karsiutui 400 metrin alkuerissä ajalla 52,57.

Francine Landre voitti 400 metrin juoksussa Ranskan mestaruuden ulkoradoilla vuosina 1993, 1994, 1999, 2001 ja 2002 sekä sisäradoilla vuonna 1992. Hän on pituudeltaan 164-senttinen ja painoi aktiivivuosinaan 50 kiloa.

Henkilökohtaiset ennätykset
---------------------------

* 100 metrin juoksu: 11,64 (1986)
* 200 metrin juoksu: 23,32 (2001)
* 400 metrin juoksu: 51,21 (1994 ja 2001)
* 800 metrin juoksu: 2.05,91 (1993)

Lähteet
-------

* *Docathlé 2003*, s. 45, 118, 148, 169, 176, 413. Fédération Française d'Athlétisme, 2003. ISBN (mahdollisesti virheellinen) 2-951243-4-3. (ranskaksi)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* World Athletics

 |

 |
**Rantaheinäyökkönen** (*Simyra albovenosa*) on merenrantojen ruovikoissa elävä kesän yöperhonen.

Koko ja ulkonäkö
----------------

Ulkonäöltään vaihteleva perhonen. Etusiivet ovat useimmiten vaalean kellanruskeat, hieman mustakehnäiset, mutta tummuus vaihtelee suuresti ja joissakin populaatioissa musta väri voi olla jopa hallitseva. Siipisuonet erottuvat aina terävästi vaaleina viiruina. Yökköstäplät puuttuvat, mutta siiven tyvessä on aina vaihtelevan pituinen, musta tyvijuomu. Takasiivet ovat valkoiset, ulkoreunoistaan usein hieman tummemmat. Siipiväli 28–40 mm.

Ulkonäöltään samankaltaisia lajeja ovat etenkin olkiyökköset (suku *Mythimna*).

Levinneisyys ja lentoaika
-------------------------

Rantaheinäyökkösen levinneisyys ulottuu Välimereltä ja Länsi-Euroopasta Keski-Aasiaan. Suomessa lajia tavataan Ahvenanmaalla, saaristossa sekä meren rannikkoa pitkin ainakin Oulun korkeudelle saakka. Lisäksi on muutamia havaintoja sisämaan vesistöalueilta. Perhoset lentävät kahtena sukupolvena toukokuun loppupuolelta heinäkuun alkuun ja heinäkuun loppupuolelta elokuulle.

Elinympäristö ja elintavat
--------------------------

Rantaheinäyökkönen on elää usein runsaslukuisena merenrantojen ruovikoissa. Perhoset aloittavat lennon illan alkaessa hämärtymään ja tulevat valolle, eivät syötille. Toukat koteloituvat heinien lehdistä kehrätyn kotelokopan sisään. Kotelo talvehtii.

Suomessa lajia on tutkittu sillä esiintyvän melanismin vuoksi. Väritykseltään poikkeuksellisen tummia yksilöitä tavataan pääasiassa Suomenlahden saaristossa, missä jopa 80 % perhosista on tummaa muotoa.

Ravintokasvi
------------

Toukka syö erilaisia rantakasveja, erityisesti ruokohelpeä (*Phalaris arundinacea*) ja järviruokoa (*Phragmites australis*).

Lähteet
-------

1. ↑
2. 1 2
3. 1 2 3 4 5 6  Mikkola K, Jalas I.: *Suomen perhoset. Yökköset 2*. Suomen Perhostutkijain Seura. Otava, 1979. ISBN 951-1-04297-1.  s. 30–31
4. ↑  Perhoswiki[vanhentunut linkki]
5. ↑  Seppo Parkkinen: *Perhosten mailla. Suomen perhoslajiston kirjo*. WSOY, 2008. ISBN 978-951-0-34295-4.  s. 25

Aiheesta muualla
----------------

* Bestimmungshilfe des Lepiforums (saksaksi)
* Moths and Butterflies of Europe and North Africa (englanniksi)
* Vlindernet (hollanniksi)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Taksonitunnisteet | 
* Wikidata: Q3398727
* BioLib: 53120
* BOLD: 197734
* CoL: 4XJ85
* EoL: 524856
* EUNIS: 311225
* Fauna Europaea: 449405
* Fauna Europaea (new): a0500d15-216e-4bd1-80e9-cad17233a2cc
* GBIF: 1762244
* iNaturalist: 483483
* IRMNG: 10305619
* LepIndex: 269069
* LoB: 4801
* NBN: NBNSYS0000006385
* NCBI: 988038

 |

 |
**Emmi Alma Amanda Mäkinen** (s. 29. toukokuuta 1993 Jyväskylän maalaiskunta) on suomalainen yleisurheilija, jonka päälaji on pituushyppy. Hän on saavuttanut SM-mitaleita pituushypyn ohella pikajuoksuviesteissä. Mäkinen edustaa Jyväskylän Kenttäurheilijoita ja häntä valmentaa Timo Kivinen. Aiemmin häntä ovat valmentaneet Sanna-Kaisa Kuronen, Hanna Fredrikson ja Vesa Rantanen.

Mäkinen karsiutui pituushypyn loppukilpailusta Tampereen alle 23-vuotiaiden EM-kilpailuissa 2013. Hän juoksi lisäksi ankkuriosuuden seitsemänneksi sijoittuneessa Suomen 4 × 100 metrin viestijoukkueessa. Hän voitti pituushypyn alle 23-vuotiaiden Pohjoismaiden-mestaruuden 2014.

Mäkinen saavutti pituushypyssä SM-kultaa Kalevan kisoissa 2014 tuloksella 628 cm sekä SM-pronssia Kalevan kisoissa 2015, 2016 ja 2017. SM-hallikilpailuissa hän voitti kultaa 2015 tuloksella 628 cm ja 2016 tuloksella 623 sekä sai pronssia 2020. Mäkisellä on lisäksi yhdeksän SM-mitalia viestijuoksuista. 4 × 100 metrin viestijuoksussa hän on saavuttanut SM-kultaa 2012, 2014 ja 2017 sekä SM-hopeaa 2011 ja 2013. 4 × 400 metrin viestijuoksussa hän on saavuttanut SM-kultaa 2014, SM-hopeaa 2012 ja SM-pronssia 2013. Sisäradoilla hän voitti kultaa 4 × 300 metrin viestissä 2020.

Mäkisen pituushyppyennätys ulkoradoilla on Formiassa Italiassa 19. toukokuuta 2016 hypätty 638 cm ja sisäradoilla Turussa 28. helmikuuta 2015 hypätty 634 cm.

Henkilökohtaiset ennätykset
---------------------------

  

### Ulkoradat

| *Laji* | *Aika* | *Paikka* | *Päivä* |
| --- | --- | --- | --- |
| 100 m | 11,88 | Jyväskylä | 18. kesäkuuta 2014 |
| 200 m | 24,89 | Uusikaarlepyy | 6. syyskuuta 2014 |
| Pituushyppy | 638 | Formia | 19. toukokuuta 2016 |

### Sisäradat

| *Laji* | *Aika* | *Paikka* | *Päivä* |
| --- | --- | --- | --- |
| 60 m | 7,54 | Jyväskylä | 1. helmikuuta 2015 |
| 200 m | 25,69 | Jyväskylä | 2. maaliskuuta 2014 |
| Pituushyppy | 634 | Turku | 28. helmikuuta 2015 |

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6  Emmi Mäkinen Tilastopaja (vaatii kirjautumisen, maksullinen palvelu).

  


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* World Athletics

 |

 |
**Nurmikohokkikirva** (*Brachycolus cucubali*) on kirvoihin kuuluva pieni hyönteislaji. Suomen lajiston uhanalaisarvioinnissa 2010 se on luokiteltu äärimmäisen uhanalaiseksi (CR).

Koko ja ulkonäkö
----------------

Siivettömät yksilöt ovat vaaleankeltaisia tai vihertäviä ja niiden pää, raajat, vaharauhasputket sekä takaruumiin kärjen cauda ovat ruskeat. Takaruumiissa on lisäksi kaksi poikkijuovaa. Tuntosarvet ovat pituudeltaan noin puolet ruumiin pituudesta. Siivelliset yksilöt muistuttavat siivekkäitä. Ruumis 1,4–2,2 mm.

Levinneisyys
------------

Nurmikohokkikirvan levinneisyys ulottuu Pohjois-Afrikasta suureen osan Eurooppaa. Suomesta havaintoja on Pohjanmaalta sekä Etelä-Savosta, muissa Pohjoismaissa laji on tavattu Tanskasta ja Etelä-Ruotsista.

Elinympäristö ja elintavat
--------------------------

Nurmikohokkikirvan ravintokasveja ovat kohokit, joiden lehdet se saa käpristymään pitkänomaisiksi valeäkämiksi. Laji lisääntyy neitseellisesti kunnes syksyllä syntyy suvullisesti lisääntyvä sukupolvi.

Suomessa laji on vuoden 2010 uhanalaisarvioinnin mukaan äärimmäisen uhanalainen. Sen elinympäristöiksi ilmoitetaan kuivat niityt ja kedot sekä Itämeren niitty- ja luhtarannat. Uhkatekijöitä ovat avoimien alueiden umpeenkasvu sekä rakentamisen vaikutukset. Vuoden 2000 arvioinnissa laji oli vaarantunut.

Ravintokasvit
-------------

Laji elää kohokeilla (*Silene*), etenkin nurmikohokilla (*Silene vulgaris*) ja nuokkukohokilla (*Silene nutans*).

Lähteet
-------

1. 1 2  Rassi, P. Hyvärinen, E. Juslén, A. & Mannerkoski, I. (toim.): *Suomen lajien uhanalaisuus – Punainen kirja 2010*, s. 198. Ympäristöministeriö & Suomen ympäristökeskus, 2010. ISBN 978-952-11-3806-5. Suomen lajien uhanalaisuus – Punainen kirja 2010 sivut 181–685 (pdf).  (Arkistoitu – Internet Archive) Viitattu 16.10.2017
2. 1 2 3  Aphids on Worlds Plants (englanniksi)
3. 1 2 3 4  Ole E. Heie. The Aphidoidea (Hemiptera) of Fennoscandia and Denmark. IV, Family Aphididae part 1. Brill 1991. ISBN 978-9004095144 s. 96–97
4. ↑  Suomen kirva-atlas

Aiheesta muualla
----------------

* Aphid Species File

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Taksonitunnisteet | 
* Wikidata: Q10434241
* BOLD: 143752
* CoL: MVJZ
* EUNIS: 66990
* Fauna Europaea: 54804
* Fauna Europaea (new): e1f79e3e-c579-4821-9d10-99acda0665dc
* GBIF: 5159703
* iNaturalist: 1048405
* NBN: NHMSYS0020705249
* NCBI: 1425428
* PPE: brachycolus-cucubali

 |

 |
*Tämä artikkeli käsittelee Australian kuninkaallisen laivaston Parker-luokan laivueenjohtajaa. Sanan muita merkityksiä on täsmennyssivulla.*

**HMAS Anzac** (viirinumero G00) oli Britannian kuninkaallisen laivaston vuonna 1920 Australian kuninkaalliselle laivastolle luovuttama Parker-luokan laivueenjohtaja.

Valmistus
---------

*Pääartikkeli: Parker-luokka*
Alus tilattiin joulukuussa 1915 nimellä *HMS Anzac* William Denny and Brothersilta Dumbartonista, missä köli laskettiin 31. tammikuuta 1916. Alus laskettiin vesille 11. tammikuuta 1917 ja valmistui 24. huhtikuuta.

Palvelus
--------

Palvelukseen otettaessa alus liitettiin laivueenjohtajaksi Suuren laivaston 14. hävittäjälaivueeseen Pohjanmerelle ja Englannin kanaaliin. Alus luovutettiin Australian hallitukselle maaliskuussa 1919. Australian laivasto otti aluksen palvelukseen 27. tammikuuta 1920.

Alus poistettiin palveluksesta ja sijoitettiin poistolistalle 30. heinäkuuta 1931. Alus myytiin 8. elokuuta 1935 Messrs. Abraham and Wilsonille Redferniin Uuteen Etelä-Walesiin. Aluksen hylky upotettiin 7. toukokuuta 1936 maalilaivana Sydneyn edustalle.

Lähteet
-------

* Gardiner, Robert (toim.): *Conway’s All the World’s Fighting Ships 1906–1921*. Lontoo: Conway Maritime Press, 1985. ISBN 0-85177-245-5. (englanniksi)
* Jones, Colin: The Ships Named Anzac.  *Warship*, 2004, XXVI. vsk, nro 3, s. 138–148. Lontoo:  Conway Maritime Press. ISBN 0-85177-948-4.   (englanniksi)

### Viitteet

1. ↑  Jones 2004, s. 138.

*Parker*-luokan laivueenjohtaja

|  |
| --- |
| *HMS Grenville* - *HMS Parker* (ex- *HMS Frobisher*)- *HMS Hoste* - *HMS Saumarez* - *HMS Seymour* - *HMS Anzac* |
| Edeltäjät: *Amiraliteetin M*-luokka – Seuraaja: *R*-luokka |
**Rantakylä** sijaitsi Kivennavan pitäjän pohjoisosassa Muolaan pitäjän rajalla Karjalankannaksella. 12 km kirkonkylästä ja 2 km Viipuriin vievältä maantieltä. Rantakylässä oli talvisodan alkaessa 70 taloa.

Nykyisin Rantakylän paikkeilla on Tšernjavskoje (Чернявское)-niminen kylä.*tarvitaan parempi lähde* *Venäjän federaation paikannimiä* -oppaan mukaan Rantakylän nimenä on nykyisin Tšernigovka (Черниговка), ja Tšernjavskoje on sen mukaan puolestaan entisen Kivennavan Ylijärven ja Kannuksenmäen nykyinen nimi.

Lähteet
-------

1. ↑  *Kivennapa kylästä kylään*, Kivennapalaisten pitäjäseura ry, 1987 s. 161–164 ISBN 951-99842-3-2
2. ↑  VirtuaaliKivennapa, Viitattu 13.12.2015
3. ↑  Mikkonen Pirjo et al. (toim.): *Venäjän federaation paikannimiä. Oikeinkirjoitus- ja painotusopas*. Kotimaisten kielten tutkimuskeskuksen verkkojulkaisuja 11, s. 252. Helsinki: Kotimaisten kielten tutkimuskeskus, 2010.

Kivennavan kylät
Ahjärvi • Hartonen • Hiirelä • Holttila • Ikola • Jalkala • Joutselkä • Jäppinen • Kanala • Karvala • Kaukolempiälä • Kauksamo • Kekrola • Kivennavan kirkonkylä • Kontu • Korpikylä • Kotselkä • Lavola • Liikola • Lintula • Lipola • Miettilä • Multala • Mustapohja • Pamppala • Patrikki • Pihlainen • Polviselkä • Raivola • Rantakylä • Rasala • Riihisyrjä • Riihiö • Rontu • Räikylä • Saarenmaa • Seppälä • Siiranmäki • Soppikylä • Suurselkälä (Suurselkä) • Tammiselkä • Tirttula • Tonteri • Uupune • Vaittila • Vanhakylä • Vehmainen • Voipiala • Vuottaa • Ylentelä
Rantakalaa tehdään monesta järvikalasta, eniten muikusta.
**Rantakala** on suomalainen perinneruoka, yksinkertainen lämmin ruoka vedessä keitetystä kalasta. 
Helpoimmillaan peratut kalat vain keitetään hiljalleen vähässä suolavedessä noin 15 minuutin ajan. Rantakala yleistyi aikoinaan sisävesikalastajien keskuudessa helposti ja nopeasti valmistettavana ruokana heidän työssä ollessaan. Rantakala kypsyi nopeasti valurautapadassa nuotiolla. Yleisimpiä rantakalaan käytettäviä kaloja ovat järvikalat kuten muikku, ahven ja made. Turun saariston Rymättylässä rantakalaa on tehty silakasta ja merivedestä, johon ei tarvitse lisätä edes suolaa.

Rantakalasta on monia muunnelmia eri puolilla Suomea. Alkuperäiseen rantakalaan laitetaan kalan lisäksi vain vettä, suolaa ja nokare voita. Nykyään rantakalaa muunnellaan usein kalakeittomaiseksi lisäämällä perunaa sekä mausteita kuten maustepippuria, sipulia, tilliä ja ruohosipulia. Ruisleivän paloja voidaan laittaa keiton päälle maustumaan.

Savonranta-päivien yleisölle Savonlinnassa rantakalaa tehdään vuosittain suuri määrä muikuista, muina aineina tilli, sipuli ja voi. Ruoka syödään sellaisenaan ilman perunoita tai muita lisukkeita.

Rantakala on Pohjois- ja Ylä-Savon sekä Etelä-Karjalan maakuntaruoka sekä Joutsan, Konneveden, Riistaveden ja Uukuniemen pitäjäruoka.

Lähteet
-------

1. 1 2  Kolmonen, Jaakko 1988. *Kotomaamme ruoka-aitta: Suomen, Karjalan ja Petsamon pitäjäruoat*, s. 90, 114, 142, 242. Helsinki: Patakolmonen Ky.
2. 1 2  Keski-Suomen rantakala (Juttu on julkaistu *Koti*-lehdessä 7/2010) Maa- ja kotitalousnaiset. Viitattu 31.12.2018.
3. 1 2  Pojanluoma, Riitta: *Perinnemakuja maakunnista*, s. 24, 210. Tammi, 2003. ISBN 951-31-2764-8.
4. ↑  Lajunen, Kirsti: Rantakala syntyy vedestä, muikuista, voista, sipulista ja tillistä *Itä-Savo*.  14.7.2017. Viitattu 31.12.2018.
**RISC OS** on Acorn Computers Ltd:n kehittämä käyttöjärjestelmä ARM-pohjaisille kehitysalustoille. Alun perin vuonna 1987 julkaistu RISC OS oli suunniteltu käytettäväksi ARM-ympäristössä. Käyttöjärjestelmä julkaistiin Acorn Archimedes -tietokoneen mukana nimellä *Arthur*.

RISC OS käyttää yhteistyömoniajoa, jossa yksi prosessi on kerralla aktiivisena ja prosessin pitää luovuttaa suoritusaikaa säännöllisesti, jotta muut prosessit saavat suoritusaikaa. Ydin ei käytä monisäikeistystä, mutta se toimii keskeytyksillä.

Vakaimmat versiot toimivat ARMv3/ARMv4, RiscPc, ARMv5 "Iyonix" ja ARMv7 Cortex-A8 prosessoreilla. Näillä prosessoreilla varusteltuja järjestelmiä ovat esimerkiksi Raspberry Pi, PandaBoard ja BeagleBone Black. Raspberry Pi - versio on ladattavissa laitteen muistikortille RISC OS:n verkkosivuilta tai NOOBS - työkalun kautta. Nämä versiot sisältävät myös graafisen käyttöliittymän. Raspberry Pi:n, PandaBoardin ja BeagleBone Blackin versiot RISC OS:ta on kehittänyt Castle Technologies.

Lokakuussa 2006 Castle Technologies on julkaissut jaetun lähdekoodin mallin käyttöjärjestelmäversiolle 5. Jaetun lähdekoodin projektia hallinnoi RISC OS Open Ltd (ROOL).

RISC OS 5 on julkaistu avoimen lähdekoodin lisenssillä.

Kehitys
-------

Archimedes-tietokoneeseen piti tulla ARX-niminen käyttöjärjestelmä, mutta se oli myöhästymässä Archimedes-koneiden julkaisusta. Tästä johtuen Acorn kääntyi omaan ohjelmistokehitykseen, jonka piti kehittää korvaava käyttöjärjestelmä tiukan aikataulun sisällä ja sai sen mukaan nimen *Arthur* (*A Risc by THURsday*).

Käyttöjärjestelmään tuli yhteistyömoniajo ennakoivan sijaan: ohjelmien oli kutsuttava `Wimp_Poll`-järjestelmäkutsua luovuttaakseen ajovuoro toiselle ohjelmalle. Myöhempiin versioihin tuli keino lopettaa ohjelma, joka ei ollut vapauttanut suoritusaikaa.

Lähteet
-------

1. ↑  Acorn Archimedes 310 centre for computing history. Viitattu 20.5.2017.
2. 1 2 3 4 5  Liam Proven: Original Acorn Arthur project lead explains RISC OS genesis *theregister.com*.  23.6.2022. Viitattu 2.8.2022. (englanniksi)
3. 1 2  Stewart Palmer: A RISC OS for All Seasons.  *Byte*, joulukuu 1996, s. 49. Artikkelin verkkoversio.  (englanniksi)
4. ↑  Roughly 30 years after its birth at UK's Acorn Computers, RISC OS 5 is going open source *theregister.co.uk*.  23.10.2018. Viitattu 27.2.2020. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* RISC OS Open Ltd

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäiset artikkelit: en:RISC OS & en:History of RISC OS
**Ilmari Louhio** (27. elokuuta 1919 Hollola – 28. heinäkuuta 2015 Heinola) oli suomalainen insinööri ja keksijä.

Oy Suomen Autoteollisuus Ab:n huoltopäällikkönä toiminut Louhio kehitti 1959 ajoneuvojen voimansiirrossa käytetyn Sisu-nestemoottorin. Erikoisrakenteiseen pyörännapaan sijoitettu hydraulimoottori kehitti suuren ja varsin tasaisen vääntömomentin. Moottorin valmistus aloitettiin 1964 ja sitä on käytetty muun muassa tykkien telipyörissä, metsäperävaunuissa ja vintturien ja kelauslaitteiden voimanlähteenä. 2010-luvulla Sisu-nestemoottoreita ja sen johdannaisia valmistettiin yhä noin 10 000 vuodessa kauppanimellä *Black Bruin* Sampo-Rosenlew-konsernin Jyväskylän tehtaalla, moottoreista 80 prosenttia meni vientiin.

Ilmari Louhio sai Suomen Työn Liiton kultaisen ansiomerkin 1966, Suomen Autoteknillisen Liiton ansiolevykkeen 1967 ja ensimmäisen palkinnon Sisu-nestemoottorin kehittämisestä Brysselin keksijämessuilla 1968.

Lähteet
-------

1. ↑  Ilmari Louhio, Helsingin Sanomat Muistot 2.10.2015 (Tilaajille)
2. 1 2  Sisu-nestemoottori syntyi sisulla, Uudenmaan Insinööri ins 4/2014, sivu 8-9 (Arkistoitu – Internet Archive)
Alex, Aisha ja Sam on Marja-Leena Tiaisen nuortenromaani vuodelta 2007. Se on jatko-osa Tiaisen aiemmalle romaanille Alex ja pelon aika. Vuonna 2008 kirja sai jatko-osakseen teoksen Alex, Aisha ja toivon aika.

Juoni
-----

**Varoitus:  Seuraava kirjoitus paljastaa yksityiskohtia juonesta.**
15-vuotias, Kaksoisvuortenmaasta kotoisin oleva Alex on vastikään saapunut Suomeen. Hänen tarkoituksenaan oli mennä Ruotsiin setänsä luokse, mutta hän joutuikin jäämään Suomeen, ja hän haki siksi turvapaikkaa maasta. Nyt hänet viedään maahanmuutajanuorten ryhmäkotiin Jaakkolaan. Sinne tuodaan myös somalityttö Aisha ja kongolaispoika Sam.
Vaikka elämä ryhmäkodissa sujuukin pääosin hyvin, niin yhteentörmäyksiltä muiden nuorten kanssa ei vältytä. Alex menestyy koulussa ja harrastaa koripalloa, mutta häntä painaa huoli hänen isästään Antonista, joka on vankilassa Kaksoisvuorteenmaassa, ja hänen isoveljestään Zazasta, jota syytetään terrori-iskusta ja joka on kadonnut. 
Aishan puolestaan on vaikea sopeutua Jaakkolan sääntöihin, ja hänen suhteensa Tahir-nimiseen mieheen herättää paheksuntaa hänen muslimitovereissaan. 
Sam puolestaan saa tuekseen mukavan suomalaisen perheen, ja retket heidän kanssaan ovat hänen mieleensä. Kuitenkin sekä Aisha että Sam murehtivat sisimmässään heidän Somaliaan ja Kongoon jääneitä perheitään. Kaikkia maahanmuuttajia huolestuttaa lisäksi turvapaikkapäätösten odottaminen ja pelko karkottamisesta.

**Juonipaljastukset päättyvät tähän.**

Arvostelut
----------

Alex, Aisha ja Sam sai useita hyviä arvosteluja. Esimerkiksi Savon sanomissa, Keskisuomalaisessa ja kirjallisuussivusto Iilimadossa kehuttiin sitä, kuinka kirja kuvaa maahanmuutajanuorten elämän pinnalista normaaliutta, mutta myös siihen kuuluvaa huolta, pelkoa ja vieraassa kulttuurissa elämistä.

Lähteet
-------

1. ↑   *kirjasampo.fi*. Viitattu 27.8.2022.
2. 1 2  Savonsanomat.fi[vanhentunut linkki]
3. ↑  Kirjasampo.fi
4. ↑  Kotikone.fi[vanhentunut linkki]