recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Helena Lehtinen** (s. 1952 Lahti) on suomalainen palkittu korutaiteilija ja opettaja.

Lehtinen vietti lapsuutensa Nastolassa. Hän opiskeli Lahden kultaseppäkoulussa hopeasepäksi vuonna 1977 ja valmistui Lahden Muotoiluinstituutista muotoilijaksi vuonna 2000. Lehtinen perusti Tarja Tuupasen ja Eija Mustosen kanssa korutaideryhmän Hibernate vuonna 1999.

Lehtinen toimi opettajana Tukholman Konstfack-muotoilukoulussa vuosina 2004–2006 ja hän on opettanut myös Etelä-Karjalan ammattikorkeakoulussa ja Lahden kultaseppäkoulussa. Vuonna 2013 hänelle myönnettiin korutaiteen merkittävä kansainvälinen tunnustus, Herbert Hoffman Preis. Vuonna 2015 Korutaideyhdistys palkitsi hänet Vuoden korutaiteilija -tunnustuksella.

Helena Lehtinen on esitellyt työtään laajasti näyttelyissä Suomessa ja kansainvälisesti. Hänen korutaidettaan on kuvailtu monimuotoiseksi ja yllättäväksi. Lehtinen käyttää töissään monipuolisesti erilaisia metalleja ja kierrätysmateriaaleja. Lehtisen mielelestä korutaidetta saa tulkita ja kantaja antaa merkityksiä korulle. Hänen mukaansa "koru on oman ilmaisun väline ja taide-esine, jota käytetään juhlan lisäksi myös arjessa".

Teoksia kokoelmissa
-------------------

* Designmuseo
* Danner Foundation, München (pysyvässä lainassa museossa Die Neue Sammlung - The International Design Museum)
* Gallery Marzee, Hollanti

Tunnustukset
------------

* Muotoilun viisivuotinen taiteilija-apuraha, 2008
* Herbert Hoffman -palkinto, 2013
* Valtion taiteilijaeläke, 2014
* Vuoden korutaiteilija, 2015

Lähteet
-------

* 
* HIBERNATE. Text Ruutiainen, Päivi; Pontoppidan, Karen. Helsinki: Hibernate, 2016.

### Viitteet

1. ↑  Helena Lehtisen CV *Hibernate.fi*. Viitattu 9.3.2016.
2. ↑  Hibernate *hibernate.fi*. Viitattu 9.3.2016.
3. ↑  Honkanen, Anne: Lahtelainen valittiin Vuoden korutaiteilijaksi.  *Etelä-Suomen Sanomat*, 1.12.2015. Artikkelin verkkoversio. Viitattu 9.3.2016.
4. ↑  Widar Halén (toim.): *From the Coolest Corner – Nordic Jewellery*. Arnoldsche, 2013.
5. ↑  Vuoden korutaiteilija Helena Lehtinen haluaa nostaa nykykorun osaksi ihmisten arkea.  *Amusa kulttuuritori*, 22.12.2015. Artikkelin verkkoversio. Viitattu 9.3.2016.  (Arkistoitu – Internet Archive)
Vasemmalta Matti Keinänen, Matti Hakkarainen ja Martti Paloheimo.
**Lähimmäinen** oli Yle TV2:n tuottama, vuodesta 1966 ainakin vuoteen 1971 esitetty mielenterveysaiheinen keskusteluohjelma. Kolmen miehen muodostaman vakiopaneelin keskustelijoita olivat aluksi psykiatri Martti Paloheimo, pastori Matti Hakkarainen ja kirvesmies Matti Keinänen, sanavalmis savolainen joka jakoi katsojien mielipiteitä. Syksyllä 1968 Paloheimon tilalle tuli psykiatri Klaus W. Karlsson. Ohjelman ohjaajana toimi Matti Mannila ja toimittajana pastori Hakkarainen.

Ensimmäinen *Lähimmäinen* lähetettiin 25. elokuuta 1966 aiheena "Miksi suomalainen jännittää". Aluksi kahdesti, myöhemmin kerran kuukaudessa esitetyn ohjelman aiheet poimittiin ainakin alkuun TV2:n näkyvyysalueen katsojien lähettämien kirjeistä, joita myös siteerattiin jaksojen alussa.

Vuoden 1969 alussa *Lähimmäinen* siirrettiin vain Etelä-Suomen kattavasta kakkosverkosta koko Suomessa näkyneen television ykkösverkon maanantai-illan ohjelmistoon yhdessä muiden kakkosverkon suosikkisarjojen kuten *Heikki ja Kaija* ja *Kiurunkulma* kanssa.

Lähteet
-------

1. 1 2  Miksi suomalainen jännittää?.  *Helsingin Sanomat*, 25.8.1966, s. 33. Näköislehti (maksullinen). Viitattu 16.11.2020.
2. ↑  Karjalainen, Elina: Monikasvo Keinänen.  *Suomen Kuvalehti*, 1968, nro 1, s. 46–47. Näköislehti (maksullinen) (PDF). Viitattu 16.11.2020.
3. ↑   (Kuva ja kuvateksti tv-ohjelmasivulla) *Helsingin Sanomat*, 30.9.1968, s. 29. Näköislehti (maksullinen). Viitattu 16.11.2020.
4. ↑  Lähimmäinen *Radio- ja tv-tietokanta Ritva*. Viitattu 16.11.2020.
5. ↑  "Televisio-ohjelma 2", *Yleisradio 1966*, s. 80. Vuosikertomus. Helsinki: Oy Yleisradio Ab, 1967. Julkaisu Google Drivessa (viitattu 17.11.2020).
6. 1 2  Tv-2:n suosituimmat sarjat ykkösverkkoon maanantaisin.  *Helsingin Sanomat*, 18.12.1968, s. 39. Näköislehti (maksullinen). Viitattu 17.11.2020.

Aiheesta muualla
----------------

* Seksipuhetta 1960-luvun tyyliin, avioliiton sukupuolielämää käsittelevä jakso vuodelta 1967. Video, 39 min, Yle Elävä arkisto.
**Gongitsune** (japaniksi: ごんぎつね: Gongitsune) on kuuluisa japanilainen satu. Tarina kertoo pienestä ketusta, jonka nimi on Gon. Tarinan kirjoitti Nankichi Niimi. Niimi kirjoitti tarinan vuonna 1930 (tai 1932) vain 17-vuotiaana. Tarina perustui japanilaisiin kansantarinoihin, joita hän oli kuullut. Hän kirjoitti tarinan syntymäpaikassaan Handassa, Aichin prefektuurissa. Hänen äitinsä oli kuollut pojan ollessa nelivuotias, joten tarina Gonista kosketti häntä syvästi.

Kirjasta tehtiin samanniminen anime-elokuva, jossa Gonin äänenä toimi Mayumi Tanaka. Elokuva tuli ensi-iltaan maaliskuussa 1985.

Juoni
-----

Gon on pieni kettu. Etsiessään ruokaa Gon saapuu pieneen kylään josta hän alkaa varastamaan ruokaa ja aiheuttamaan muuta harmia. Lopulta kylän asukkaat suuttuvat hänelle.

**Varoitus:  Seuraava kirjoitus paljastaa yksityiskohtia juonesta.**
Eräällä kerralla Gon varastaa ankeriaan, jonka mies nimeltä Hyoju (兵十) halusi antaa sairaalle äidilleen. Ilman ankeriaan parantavaa vaikutusta Hyojun äiti kuolee. Gon tajuaa virheensä ja yrittää hyvittää tekonsa tuomalla Hyojulle kaikki tavarat jotka hän oli varastanut kylästä. Tämän vuoksi kyläläiset alkavat luulla Hyojua varkaaksi ja pieksevät hänet. Tämän vuoksi Gon tuo Hyojulle vain metsästä keräämiään sieniä ja pähkinöitä. Hyoju on kiitollinen saamistaan lahjoista, mutta ei tiedä mistä ne hänelle tulevat. Eräänä päivänä Hyoju löytää ketun hiiviskelemästä asuntonsa läheltä, suuttuu äitinsä kuoleman aiheuttaneelle Gonille ja ampuu ketun kuoliaaksi. Myöhemmin Hyoju tajuaa kauhukseen, että kettu jonka hän ampui, olikin sama joka toi hänelle sieniä ja pähkinöitä.

Sadun tulkinta
--------------

Japanilaiset sadut eivät aina pääty onnellisesti. Tässä tarinassa Gonin äiti kuolee, Hyojun äiti kuolee, Gon ammutaan koska hän yrittää hyvittää virheensä ja Hyoju tuntee syyllisyyttä ammuttuaan ketun joka auttoi häntä. Sadun opetuksena on pidetty sitä, että jokaisen on hyväksyttävä kohtalonsa.

Länsimaiset sadut päättyvät yleensä onnellisesti ja niiden sanoma on, että jokainen on vastuussa omasta kohtalostaan. Lähin länsimainen vastine Gonin tarinalle lienee satu Bambista, joka alkaa samantyyppisesti äitipeuran kuolemalla, mutta joka kuitenkin päättyy onnellisesti.

Ketut ovat japanilaisessa kulttuurissa maagisia ja kujeilevia eläimiä. Jotkin kansantarinat kertovat ketuista, jotka osaavat muuttaa ulkomuotoaan toisiksi eläviksi olennoiksi tai esineiksi. Gon matkii välillä ihmisten käyttäytymistä, muttei käytä taikavoimia.

Koska Gon varasti ankeriaan, Hyojun äiti kuoli. Japanilaiset uskovat, että ankeriasta sisältävät ruoka-annokset lisäävät voimia, varsinkin helteisellä säällä.

Kirjallisuus
------------

* Nankichi Niimi: Gon, the Little Fox, Kodansha English Library ISBN 4-7700-2277-8

Aiheesta muualla
----------------

* (Arkistoitu – Internet Archive)
Anna Mutanen vuonna 1961.
**Anna Mutanen** (oik. **Mutanen-Liedes**, aik. **Mutanen-Seppänen**; 8. elokuuta 1914 Joensuu – 22. heinäkuuta 2003 Helsinki) oli oopperalaulaja, äänialaltaan sopraano. Hän kävi Viipurin kirkkomusiikkiopiston vuosina 1930–1934 ja opiskeli laulua Sibelius-Akatemiassa Lahja Lingon johdolla vuosina 1935–1936 ja 1939–1940.

Anna Mutanen oli kiinnitettynä Suomen Kansallisoopperaan vuosina 1939–1961. Hän lopetti julkiset esiintymisensä vuonna 1965, mutta toimi sen jälkeen vielä laulunopettajana. Anna Mutanen sai Pro Finlandia -mitalin vuonna 1955.

Anna Mutasen tekemien äänilevyjen määrä on varsin pieni, mutta niiden joukossa on kaksi tunnettua kappaletta: "Karjalan kunnailla" (1959) ja "Laps' olen Karjalan" (1965). Muita Mutasen levytyksiä ovat "Sunnuntai" (1965), "Oi äiti armas" (1959), "Pieni koti" (1959), "Tule" (1959), "Kuuleppas sinä kullannuppu" (1965), "Tuku tuku lampaitani" (1965), "Tipu, tipu, kuuleppas" (1959) ja "Marja-Liisa" (1965). Tässä mainitut laulut löytyvät Helmi-yhtiön albumilta *Unohtumattomat* vuodelta 1994. Sillä esiintyy myös baritoni Matti Lehtinen.

Anna Mutanen-Liedeksen puoliso, kalastusneuvos Lauri Liedes (1922–2013) oli Kalatalouden Keskusliiton toiminnanjohtaja.

Lähteet
-------

1. ↑  Haapanen, Toivo ym. (toim.): *Musiikin tietokirja* (2. painos), s. 332. Helsinki: Otava, 1957.
2. ↑  Virtamo, Keijo (toim.): *Otavan musiikkitieto: A–Ö*, s. 275. Helsinki: Otava, 1997. ISBN 951-1-14518-5.

Aiheesta muualla
----------------

* Anna Mutasen muistokirjoitus *Helsingin Sanomissa*.

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Elonet

 |

 |
Lähivalvontatutka Jyväskylässä näyttelyssä. Toisiotutkan antenni on ensiötutkan selkäpuolella näkyvä suorakaiteen muotoinen taso.
**Lähivalvontatutka** on lennonvarmennuksen lähestymisalueen tutka (Terminal Area Radar, TAR), ja ilmapuolustuksen muiden järjestelmien tutkakatvealueiden täyttämiseen tarkoitettu tutka. Se on tarkoitettu suhteellisen lyhyille eli noin 100 km mittausetäisyyksille saakka. Lähivalvontatutkissa käytettyjä taajuusalueita ovat X-alue (8-12  GHz, eli aallonpituus noin 3 cm), C-alue (4-8 GHz, aallonpituus noin 5 cm) ja S-alue (2-4  GHz, aallonpituus noin 10 cm). Se on yleensä 2D-tutka ja mittaa siis maalin suunnan ja etäisyyden. Siinä on usein samassa kompleksissa myös toisiotutka.

Suomen ilmapuolustuksessa on lähivalvontatutkia muiden ilmavalvontajärjestelmien täydentämiseksi. 1990-luvulla hankittu lähivalvontatutkakalusto, LÄVA, koostuu ruotsalaisvalmisteisesta Saabin (aiemmin Ericssonin) Giraffe 100 AAA -tutkasta ja kotimaisesta Sisu-maastokuorma-autosta. Myös antennin pyörityskoneisto ja masto ovat kotimaista valmistetta. Se on liikkuva ja kestää hyvin taisteluolosuhteita. Siinä on myös toisiotutka siviili-ilmailun valvomiseksi.

Katso myös
----------

* Kaukovalvontatutka
* Keskivalvontatutka

Lähteet
-------

1. ↑  Christian Wolff: Waves and Frequency Ranges *radartutorial.eu*.  (englanniksi)
2. ↑  Ilmavalvontatutkat Ilmavoimat, ilmavoimat.fi. Viitattu 3.3.2019.
**Mäntän lentokenttä** on Mänttä-Vilppulan kaupungissa sijaitseva lentokenttä. Kenttä sijaitsee noin kahden kilometrin päässä Mäntän keskustasta. Kentän sorapintaisen kiitotien pituus on 750 metriä ja leveys 18 metriä. Sassin lentokenttä rakennettiin 1970-luvun alussa entiselle sellupuun varastoalueelle ja sitä käytettiin G. A. Serlachius Oy:n metsälannoituslentojen tukikohtana. Myöhemmin kenttää on käytetty 1980-luvulta alkaen harrastajalentotoimintaan.

Sassin lentokentän on omistanut vuodesta 2015 Mänttä-Vilppulan kaupunki ja kentällä toimii paikallinen ilmailuyhdistys Sassin Ilmailijat ry. Kentällä toimii myös Sastamalan koulutuskuntayhtymän (SASKY) lentokoneasentajakoulu, koulun käyttämä halli valmistui syksyllä 2016. Sassin lentokentän vierssä on lisäksi teollisuustuhkan läjityspaikka. Kesällä 2021 aloitettiin pienlentokoneiden säilytykseen tarkoitetun lentokonehallin rakennustyöt. Hallin rakennustyö keskeytyi keväällä 2022 urakoitsijan konkurssiin ja urakkasopimuksen purkamiseen.

Kentän yhteyteen suunniteltiin 2020-luvun alussa Lakeside Airpark Finland -ilmailupuistoa, johon olisi kuulunut kylpylähotelli, toimistokeskittymä ja luksusasuntojen alue. Hanke koki takaiskun syyskuussa 2021 kun sen italialainen rahoittaja Osanna Group vetäytyi siitä.

Lähteet
-------

1. 1 2  Lentopaikat.fi : Mänttä
2. ↑  Sassiin.fi : Kansanpuistohanke
3. ↑  Iso-Ettala, Sirkka: Mäntän Sassissa alkaa kesällä pienlentokoneiden säilytyshallin eli hangaarin rakentaminen *Aamulehti*.  23.4.2021. Viitattu 24.1.2023.
4. ↑  Tanninen, Jouni: Mäntän pienlentokentän hangaari viivästyy, urakoitsija jätti työn kesken *Yle Uutiset*.  10.5.2022. Viitattu 24.1.2023.
5. ↑  Iso-Ettala, Sirkka: Mäntän lentopaikan hangaarin urakkasopimus purettiin - Perustelut: Urakka viivästyi, virheellisiä asennuksia ja puutteita, urakoitsija konkurssissa *KMV-lehti*.  9.5.2022. Viitattu 24.1.2023.
6. ↑  Palomaa, Antti: Lentokoneella voi pian rullata kotipihaan Mänttä-Vilppulassa: valtuusto hyväksyi kaupungin historian suurimman yksittäisen hankkeen *Yle Uutiset*.  27.1.2020. Viitattu 24.1.2023.
7. ↑  Ketonen, Petra: Mänttä-Vilppulan ilmailupuistohanke palasi lähtöruutuun – kiinteistöyhtiö vakuuttaa, että rahoittajan vetäytyminen ei kaada hanketta *Yle Uutiset*.  25.9.2021. Viitattu 24.1.2023.

Aiheesta muualla
----------------

* Mänttä Sassin lentokenttä kesällä 2018 (Youtube)
**Korpela** on kylä Sauvon kunnassa Varsinais-Suomessa. Kylä sijaitsee Sauvon koillisosassa noin kymmenen kilometrin päässä keskustaajamasta.

Korpelan kylä rajautuu Kosken, Järvenkylän ja Harjun kyliin. Kylä on Sauvon mittapuulla pinta-alaltaan poikkeuksellisen suuri. Kylän pellot sijoittuvat sen länsipuolelle ja sen itäpuolella on metsäistä kallioaluetta.

Historia
--------

Korpelan kylä oli ruotsalaisen oikeuden kylä ja siis perustettu 1200–1300-lukujen aikana. Ainakin yksi tila kylässä oli jo vuonna 1335, jolloin Sauvon kirkkoherra lahjoitti sen Turun tuomiokirkolle. Vuonna 1540 kylässä oli neljä perintötilaa. Nämä tilat oli vuoteen 1600 mennessä lahjoitettu rälssiksi. Näistä kahden rälssiasema peruutettiin 1680-luvulla reduktiossa, jolloin ne mahdollisesti palasivat suoraan perintötiloiksi.

Vuonna 1773 kylässä suoritettiin isojako. Tuolloin kaikki kylän neljä kantatilaa eli Heikkilä, Maila, Mellangård (Keskylä) ja Eskola sijaitsivat ryhmäkylänä Mailanmäellä. Kylätie myötäili nykyisen Korpelankyläntien linjaa. Kylän pellot levittäytyivät kyläkeskuksen ympärillä. Isojaon jälkeen ryhmäkylä hajosi. Ruotsin ajan lopussa kylässä oli edelleen neljä tilaa. Näistä Heikkilä oli perintötila, joka oli määrätty 1600-luvun lopulla Kirkonkylän Wintersin rusthollin augmentiksi. Eskola oli rälssitila, joka kuului Hildebrand-suvulle. Maila oli perintötila, joka oli määrätty luutnantin palkkatilaksi ja Keskylä oli rälssitila, jonka omistivat yhdessä Carl Lundgren ja C. Jansson.

Lähteet
-------

* Luoto, Jukka & Alifrosti, Kari: *Sauvon historia I*. Salo: Sauvon kunta, 1990. ISBN 952-90-2568-8.
* Saarento, Paula & Saukoniemi, Tellervo (toim.): *Sauvon kulttuurimaisema ja vanha rakennuskanta*. Saarijärvi: Sauvon kunta, Turun maakuntamuseo, Varsinais-Suomen liitto, 2008. ISBN 978-951-595-127-4.

### Viitteet

1. ↑  Kansalaisen karttapaikka Maanmittauslaitos. Viitattu 22.3.2023.
2. 1 2 3  Sauvon kulttuurimaisema ja vanha rakennuskanta, s. 200.
3. ↑  Sauvon historia I, s. 351.
4. ↑  Sauvon historia I, s. 351-352.
Suuri märkänäppylä pojan poskessa.
**Märkänäppylä** eli **finni**, **mätänäppylä** tai **märkänäppy** on näppylä, joka syntyy iholle, kun talirauhastiehyen tukkiva komedo, talimassan ja sarveismassan muodostama ihomato, tulehtuu. Tällöin syntyy punainen ja paksu näppylä, jolla voi olla märkänen huppu.

Talirauhasen tulehduksen aiheuttaa *Propionibacterium acnes* -bakteeri, mutta myös *Malassezia*-rasvahiivoilla on luultavasti osuutta tulehdukseen. Märkänäppylöitä esiintyy tavallisessa eli märkänäppyläisessä aknessa, joka on vaikeampi kuin komedoakne mutta lievempi kuin kystinen akne ja onteloakne. Märkänäppylöitä tulee yleisimmin kasvoihin, yläselkään ja rintakehään. Niitä esiintyy etenkin murrosikäisillä ihmisillä. Murrosiässä sukupuolirauhaset alkavat tuottaa kiihtyvällä tahdilla sukupuolihormoneita. Mieshormonit yhdistyvät talirauhasen mieshormonireseptoreihin ja saavat talirauhassolun tuottamaan erittäin runsaasti talia, mikä voi aiheuttaa tiehyen tukkeutumisen ja tulehduksen.

Jos tiehyttä ei saada ajoissa auki, bakteereita ja sarveiskertymiä valuu alaspäin verinahkaan, eikä tulehdusta enää voi hoitaa ulkopuolelta. Kun puolustajasolut ja siivooja-syöjäsolut ovat parantaneet tällaisen tulehduksen, jäljelle jää usein arpi.

Märkänäppylän puristaminen voi työntää sen sisällön syvemmälle tai tuoda ihoon lisää bakteereita likaisista sormista. Turvallisempaa on levittää näppylää kevyesti painelemalla, jolloin se saattaa joskus tyhjentyä painumatta syvemmälle.

Lähteet
-------

1. ↑  *märkänäppylä.* *Kielitoimiston sanakirja*. Helsinki: Kotimaisten kielten keskus, 2022.
2. 1 2 3 4  Adler, Yael: *Iholla: kaikki kehomme suurimmasta elimestä*, s. 134–143. (alkuteos *Haut Nah*, 2016). Suomentanut Lustig, Elina. Otava, 2018. ISBN 978-951-1-31644-2.
3. ↑  Kristiina Airola: Akne *Lääkärikirja Duodecim*.  4.11.2020. Viitattu 24.3.2022.
**Korouoman Karhunpesä** on Posion kunnassa sijaitseva luola. Se on jääluola, jossa seinämiä peittävä jääpeite pysyy sulamattomana suurimman osan vuodesta, ainakin elokuulle saakka. Joinakin vuosina jääpeite pysyy ympäri vuoden. Luolan syntymiseen on vaikuttanut koko Suomen halki kulkeva siirroslinja, jonka alueella Korouoman kallio sijaitsee. Luola on syntynyt siten, että kallion keskellä olevan kanjonin seinämään on syntynyt rako, jonka laajentuessa on syntynyt luola. Luola sijaitsee Korouoman ruhjelaaksossa, joka on syntynyt satoja miljoonia vuosia sitten. Tämän alueen ruhjeista kalliota ovat kuluttaneet jääkausien aikaiset mannerjäätiköt. Näin kallioon on syntynyt syvä ja jyrkkäseinämäinen kanjoni, jonka seinämään Karhunpesän luola on siis syntynyt. Alueen kallioperä sisältää graniittia. Koko kanjonin alueella on lohkareikkoja ja paikoin esiintyy suuriakin lohkareita. Myös luolan lattia ja katto ovat muodostuneet lohkareista. Korouoman seudulla on usein talvella jääputouksia, jotka sopivat jääkiipeilyyn. Lähistöllä on toinen luola, jota kutsutaan Pirunkirkoksi.

Lähteet
-------

1. ↑  Aimo Kejonen, Tuomo Kesäläinen, Sakari Kielosto, Seppo I. Lahti, Veli-Pekka Salonen: *Suomen luolat*, s. 284. Salakirjat, 2015. ISBN 978-952-5774-80-1.
**Guiré** on maalaiskunta ja sen keskuskylä Koulikoron alueen Naran piirissä Malissa. Se sijaitsee 100 kilometriä Narasta kaakkoon. Kunnassa on 19 900 ja kylässä 3 400 asukasta (vuonna 2009).

Guirén kunta rajoittuu lännessä Naran piirin Guénéiben, Naran, Ouagadoun ja Niamanan, etelässä Banamban piirin Sébétén ja idässä Ségoun alueen Nionon piirin Dogofryn ja Sokolon ja Ségoun piirin Bellenin kuntiin sekä pohjoisessa Mauritaniaan.

Kuntaan kuuluu 27 kylää. Asukkaat ovat maureja, soninkeja, fulbeja ja bambaroita. Vallitseva uskonto on islam. Eräissä kylissä on vielä animistien kulttipaikkoja.

Guirén kautta kulkee Naran ja Nionon välinen maantie. Seudun pääelinkeinovt ovat maanviljely ja karjanhoito. Tärkeimmät viljelykasvit ovat hirssi, durra, maissi ja pavut. Sadeaikaan viljellään myös vihanneksia. Kotieläimiä ovat naudat, lampaat, vuohet, aasit ja hevoset.

Lähteet
-------

1. 1 2  4ème Recensement Général de la Population et de l’Habitat du Mali (RGPH). Resultats definitifs. Tome 0: Repertoire des villages *instat-mali.org*.  2013.  Arkistoitu 7.1.2017. Viitattu 5.7.2018.
2. ↑  Région de Koulikoro: Carte de référence *reliefweb.int*. Viitattu 5.7.2018.
3. ↑  Région de Ségou: Carte de référence *reliefweb.int*. Viitattu 5.7.2018.
4. 1 2  Plan de sécurité alimentaire: Commune rurale de Guiré 2007-2011 *aec.msu.edu*.  2007.  Arkistoitu 26.8.2012. Viitattu 5.7.2018.
**Apostrophe (')** on Frank Zappan studioalbumi, joka julkaistiin 22. huhtikuuta, 1974. Se oli Zappan suurin kaupallinen menestys ja myi kultaa 7. maaliskuuta, 1976. Zappa tosin totesi sittemmin, että levyn ykköspuolen ensimmäisestä neljästä kappaleesta myöhemmin editoitu 3-minuuttinen 'hitti' pääsi vahingossa listoille. Zappa juhli tapausta vuokraamalla orkesterin soittamaan *Jesus Christ Superstaria* levy-yhtönsä Warner Brothersin toimistorakennuksen edustalla.

Jatkaen kaupallista läpimurtoa Over-Nite Sensationin (1973) jälkeen, albumi on samantapainen sekoitus lyhyitä lauluja, joissa on mukana Zappan omalaatuista huumoria ja kompleksisia musikaalisia sovituksia. Levyn sanoitusten teemat ovat eriskummallisia ja vaikeaselkoisia, poikkeuksena George Duken sävellys *"Uncle Remus"*, joka on laajennus Zappan tuntemuksille rasistisesta epäharmoniasta, joita oli mukana hänen aikaisemmalla kappaleellaan *"Trouble Every Day"*.

Creamin basistin Jack Brucen väitetään albumin kannessa soittavan bassokitaraa levyllä. Puolalaisen rocklehden Tylko Rockin haastattelussa hän kuitenkin kertoo, ettei ollut soittanut albumilla ainuttakaan bassokohtaa, vain selloa.

*Apostrophe (')* ja aikaisempi levy *Over-Nite Sensation*, molemmat nauhoitettu likimain samalla muusikkoryhmällä, ovat Classic Albums-dokumenttisarjan jakson aiheena, joka julkaistiin DVD:llä 1. kesäkuuta, 2007.

Kappalelista
------------

1. Don’t Eat the Yellow Snow (2:07)
2. Nanook Rubs It (4:38)
3. St. Alfonzo’s Pancake Breakfast (1:50)
4. Father O’Blivion (2:18)
5. Cosmik Debris (4:14)
6. Excentrifugal Forz (1:33)
7. Apostrophe (5:50)
8. Uncle Remus (2:44)
9. Stink-Foot (6:33)

Arvostelut
----------

* All Music Guide:
**Conrad Emil Lambert Helfrich** (11. lokakuuta 1886 Jaava, Alankomaiden Itä-Intia – 20. syyskuuta 1962 Haag, Alankomaat) oli toisessa maailmansodassa palvellut hollantilainen amiraaliluutnantti.

Helfrich toimi Hollannin laivaston meriupseerina vuodesta 1907. Vuosina 1939–1942 hän oli Hollannin Itä-Intian laivaston esikuntapäällikkö. Helmikuussa 1942 hänet nimitettiin yhtyneiden hollantilaisten, brittiläisten, amerikkalaisten ja australialaisten joukkojen (ns. ABDA) laivaston komentajaksi tehtävänään suojella Hollannin Itä-Intiaa eteneviltä japanilaisilta. Kun Helfrich ei onnistunut pysäyttämään japanilaisia Thaimaanlahdella eikä Etelä-Kiinan merellä, hän määräsi helmikuun 1942 lopussa amiraali Karel Doormanin pysäyttämään heidät Jaavanmerellä samalla kun hän itse perääntyi lopun ABDA:n laivaston kanssa Australiaan. Osa liittoutuneiden komentajista arvosteli Helfrichin perääntymistä, mutta myöhemmin on katsottu, että se oli välttämätön toimenpide ABDA:n laivaston jäännösten pelastamiseksi. ABDA lakkautettiin maaliskuussa 1942, jolloin Hollannin pakolaishallitus määräsi Helfrichin vetämään hollantilaiset joukot turvaan Ceylonille. Hän toimi sieltä käsin kaikkien lounaisen Tyynenmeren alueen hollantilaisten joukkojen komentajana vuoteen 1944 asti. Vuonna 1945 hänestä tuli koko Hollannin merivoimien komentaja.

Helfrich edusti Hollantia Yhdistyneiden kansakuntien perustavassa kokouksessa eli San Franciscon konferenssissa huhti–toukokuussa 1945. Hän edusti maataan myös Japanin antautumisseremoniassa 2. syyskuuta samana vuonna. Hän toimi Hollannin merivoimien komentajana vuoteen 1949, jolloin jäi eläkkeelle.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Conrad Emil Lambert Helfrich (englanniksi) *Encyclopædia Britannica Online Academic Edition*. Viitattu 11.5.2014.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Conrad Helfrich** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Yhdysvallat
* Alankomaat

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Alankomaat

 |
|  |
| Muut | 
* NARA
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**Ahti Antti-Roiko** (s. 17. maaliskuuta 1959) on suomalainen raviohjastaja ja -valmentaja. Hän pitää omaa valmennustallia Kalajoen raviradalla. Ahti Antti-Roiko on 1970-luvulla alkaneella urallaan saavuttanut yli 3 000 voittoa. Tunnetuin Antti-Roikon ohjastamista hevosista on ollut BWT Magic, jolla hän voitti useita suurkilpailuja, muun muassa kolmivuotiaiden Euroopan mestaruuden 1999, Derbyn ja St. Michelin vuonna 2000, sekä Finlandia-ajon 2001. Antti-Roiko on ohjastanut myös useita muita suurkilpailuvoittoja, muun muassa suomenhevosten Kriteriumin Pauskerilla vuonna 2007.

Ahti Antti-Roikon poika on Suomea Lontoon olympialaisissa 2012 edustanut painonnostaja Miika Antti-Roiko. Hänen serkkunsa Aki Antti-Roiko on myös tunnettu raviohjastaja.

Lähteet
-------

* Ahti Antti-Roiko Suomen Hippoksen tietokannassa
* Kalajoen ravirata[vanhentunut linkki]

### Viitteet

1. ↑  Virkkala, Timo-Jaakko: Ahti Antti-Roiko 50 vuotta.  *Hevosurheilu*, 13.3.2009. Näköislehti. Viitattu 17.2.2022.
2. ↑  Ravimies olympialaisiin  27. heinäkuuta 2012. Hevosurheilu. Viitattu 27.7.2012. [vanhentunut linkki]
**Aposelémis** (kreik. Αποσελέμης, eli (Τεχνητή) Λίμνη Αποσελέμη, *(Technití) Límni Aposelémi*, *Aposelémisin tekojärvi*) on tekojärvi Kreetan saarella Kreikassa. Sen pinta-ala on noin 1,928 neliökilometriä, ja pituus noin 660 metriä ja leveys 320 metriä.

Aposelémisin pato.
Aposelémisin tekojärvi sijaitsee Chersónisoksen kunnassa Iraklionin alueyksikössä linnuntietä noin 7,5 kilometriä etelään Chersónisoksen kaupungista. Sen ympärillä sijaitsevat kylät Potamiés, Mochós ja Avdoú. Järven itärannalla sijaitsee hylätty, nykyisin puolittain järven peittämä Sfendýlin kylä.

Järven muodostanut Aposelémisin pato (Φράγμα Αποσελέμη, *Frágma Aposelémi*) valmistui vuonna 2012. Sen korkeus on 62,5 metriä. Järvi saa vetensä Kastamonítsan lähteistä ja Lasíthin ylätasangolta, ja siihen mahtuu noin 27,3 miljoonaa kuutiometriä vettä. Sitä käytetään Iraklionin ja Ágios Nikólaoksen seutujen vesihuoltoon. Mainittuihin kaupunkeihin johtaa järvestä 74 kilometriä pitkä vesijohto.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Φράγμα Αποσελέμη *Cretan Beaches*. Viitattu 20.5.2019.
2. 1 2  Ο Οργανισμός Ανάπτυξης Κρήτης Α.Ε. (Ο.Α.Κ. Α.Ε) *oakae.gr*. Viitattu 20.5.2019.
3. ↑  Κρήτη: Βυθίζεται το Σφεντύλι, νερό-ρεκόρ στο Φράγμα του Αποσελέμη *Pontos News*.  4.2.2019.  Arkistoitu 8.6.2019. Viitattu 20.5.2019.
4. ↑  Φράγμα Αποσελέμη και Σφεντύλι ή Σφενδύλι *Land of Experiences – Δήμος Χερσονήσου*. Viitattu 20.5.2019.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Aposelémis** Wikimedia Commonsissa
Kenraali **Sani Abacha** (20. syyskuuta 1943 – 8. kesäkuuta 1998) oli Nigerian sotilasdiktaattori 1993–1998. 

Abacha otti vallan marraskuussa 1993 sekavissa oloissa Ernest Oladeinde Shonekanin virkamieshallitukselta, joka oli nostettu valtaan kun Ibrahim Badamasi Babangida oli julistanut Kashimawo Olawale Abiolan vaalivoiton mitättömäksi. Vaalivoittaja Abiola laitettiin vankilaan, jossa hän oli koko Abachan valtakauden ajan, minkä johdosta Nigeria erotettiin Kansainyhteisöstä ja se joutui diplomaattisesti eristyksiin.

Abachan hallinnon aikana ihmisoikeuksia rikottiin yleisesti. Yhdeksän ogoni-aktivistin, mukaan lukien Ken Saro-Wiwan hirttäminen vuonna 1995 todennäköisesti tekaistujen syytteiden perusteella veti kansainvälisen huomion Nigerian tilanteeseen.

Abachan alaisuudessa Nigerian armeija johti Afrikan valtioiden interventiota, joka palautti Sierra Leonen siviilivaltaan maaliskuussa 1998.

Abacha kuoli 54-vuotiaana sydänkohtaukseen. Juorujen mukaan tapaukseen sisältyy Viagran liika-annostus ja kaksi intialaista prostituoitua. Abacha polttohaudattiin seuraavana päivänä, mikä lisää huhuja tahallisesta tai tahattomasta myrkytyksestä. Abachan kuoleman jälkeen valtaan nousi presidentti Olusegun Obasanjo. Hänen hallituksensa on syyttänyt Abachaa perheineen valtion kassan tyhjentämisestä ja korruptiosta, joka yltää Mobutu Sese Sekon kanssa tasoihin tai jopa siitä ohi.

Lähteet
-------

1. 1 2  Abacha dies at 54 BBC. Viitattu 29.07.2007. (englanniksi)
2. ↑  Big men, big fraud and big trouble *The Economist*. Viitattu 29.07.2007. (englanniksi)

Nigerian lippuNigerian presidentit

* Nnamdi Azikiwe
* Johnson Aguiyi-Ironsi
* Yakubu Gowon
* Murtala Mohammed
* Olusegun Obasanjo
* Shehu Shagari
* Muhammadu Buhari
* Ibrahim Badamasi Babangida
* Ernest Oladeinde Shonekan
* Sani Abacha
* Abdulsalami Abubakar
* Olusegun Obasanjo
* Umaru Yar’Adua
* Goodluck Jonathan
* Muhammadu Buhari

1. 1 2 3 4 5 6 7 8  sotilasjuntta



|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Yhdysvallat
* Alankomaat

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Conrad Lafcadio Hall** (26. kesäkuuta 1926 Papeete, Tahiti – 4. tammikuuta 2003 Santa Monica, Kalifornia, Yhdysvallat) oli yhdysvaltalainen elokuvaaja. Hänet palkittiin urallaan kolmesti Oscarilla.

Hallin isä oli kirjailija James Norman Hall. Hän valmistui USC School of Cinema-Televisionista vuonna 1949 ja aloitti uransa televisiossa, mutta siirtyi pian elokuvien pariin. Hall sai ensimmäisen Oscar-ehdokkuutensa elokuvasta *Morituri* vuonna 1965. Ensimmäisen Oscar-palkintonsa hän sai neljä vuotta myöhemmin elokuvasta *Butch ja Kid – auringonlaskun ratsastajat* (1969) ja toisen elokuvasta *American Beauty* (1999). Hänen muita elokuviaan ovat esimerkiksi *Lannistumaton Luke* (1967), *Kylmäverisesti* (1967), *Musta leski* (1987), *Tequila Sunrise – vaarallinen sekoitus* (1988) ja *Rajaton tahto* (1998).

Hall kuoli virtsarakon syöpään 76-vuotiaana tammikuussa 2003. Maaliskuussa hänelle myönnettiin postuumisti vielä kolmas parhaan kuvauksen Oscar-palkinto elokuvasta *Matkalla Perditioniin*. Palkinnon vastaanotti hänen poikansa Conrad W. Hall, joka myös on elokuvaaja. Hall sai tähden Hollywood Walk of Famelle huhtikuussa 2003.

Lähteet
-------

1. 1 2   Posthumous award for film legend *BBC News*.  18.2.2003. Viitattu 1.6.2009. (englanniksi)
2. 1 2   Bowen, Kit: Cinematographer Conrad Hall Dies *Hollywood.com*.  6.1.2003. Viitattu 1.6.2009. (englanniksi)
3. ↑  Conrad L. Hall Internet Encyclopedia of Cinematographers.  Arkistoitu 5.5.2021. Viitattu 9.3.2010. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Conrad L. Hall Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
* Conrad L. Hall Elonetissä.
* Conrad L. Hall (Arkistoitu – Internet Archive) Internet Encyclopedia of Cinematographersissa. (englanniksi)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Puola

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Elonet

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* IdRef

 |

 |
**Otto Conrad Sovelius** (8. syyskuuta 1832 – 1904) oli suomalainen Kokkolassa asunut proviisori ja akvarellimaalari.

Soveliuksen vanhemmat olivat merikapteeni, kauppias ja laivanpiirtäjä Carl Adrian Sovelius (1798–1843) ja Wilhelmina Maria Rahm. Perheessä oli viisi lasta joista Conrad oli toiseksi nuorin. Hän kävi Kokkolassa alkeiskoulun ja opiskeli lisäksi latinaa ja saksaa yksityisesti. Vuonna 1855 hän alkoi opiskella farmasiaa Helsingin yliopistossa ja toimi harjoittelijana Uudessakaarlepyyssä Malmbergin apteekissa. Sovelius oli sitten työssä apteekeissa Kajaanissa ja Kuopiossa ja valmistui proviisoriksi.

Sovelius joutui keuhkotaudin vuoksi luopumaan ammatistaan ja hän asettui asumaan Kokkolaan. Sovelius maalasi yksityiskohtaisia 1800-luvun lopun Kokkolaa ja Kokkolan ympäristön maaseutua dokumentoineita akvarelleja, lisäksi hän teki ikkunanvarjostimia. Hän teki myös karttoja ja monogrammeja sekä kokkolalaisten sukujen sukupuita. Sovelius teki lisäksi luettelon kaikista noin 1 300:sta Kokkolan Marian hautausmaan vanhalle puolelle haudatusta henkilöstä.

Maalauksia
----------

* *Kokkolan vanha kirkko n. 1870*.
* *Södra delen av Gamlakarleby stad*. 1876

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Maria Store : Kokkolaa valokuviinsa ja maalauksiinsa ikuistaneilla taiteilijoilla oli merkittävä rooli kaupunkikuvan dokumentoinnissa, Kokkola-lehti 13.10.2021 (Arkistoitu – Internet Archive)
2. 1 2 3  Kuvaajat : Conrad Sovelius
**Ahti Johannes Karppinen** (25. elokuuta 1895 Kempele – 28. huhtikuuta 1918 Viipuri) oli suomalainen jääkärivänrikki Hänen vanhempansa olivat maanviljelijä Antti Karppinen ja Maria Niemelä.

Opinnot
-------

Karppinen kävi kansakoulun ja Limingan kansanopiston vuosina 1913–1914 sekä Oulaisten maamieskoulun vuosina 1915–1916.

Jääkärikausi
------------

Jääkäripataljoona 27:n 3. komppania.
Karppinen työskenteli työmiehenä ennen liittymistään vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavan jääkäripataljoona 27:n 3. komppaniaan 2. helmikuuta 1916. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella, Riianlahdella ja Aa-joella.

Suomen sisällissota
-------------------

Karppinen saapui Suomeen (Vaasaan) jääkäreiden pääjoukon mukana vääpeliksi ylennettynä 25. helmikuuta 1918. Hänet komennettiin Suomen sisällissotaan joukkueenjohtajaksi 1. Jääkärirykmentin 2. jääkäripataljoonan 3. komppaniaan, missä joukossa hän osallistui sisällissodan taisteluihin Lempäälässä, Vuohiniemellä ja Kämärän asemalla sekä Viipurissa. Hänen kohtalokseen tuli kaatua Viipurissa Kolikkoinmäellä käydyssä taistelussa 28. huhtikuuta 1918. Hänet haudattiin Kempeleen sankarihautaan.

Lähteet
-------

* Puolustusministeriön Sotahistoriallisen toimiston julkaisuja IV, Suomen jääkärien elämäkerrasto, WSOY Porvoo 1938.
* Sotatieteen Laitoksen Julkaisuja XIV, Suomen jääkärien elämäkerrasto 1975, Vaasa 1975 ISBN 951-99046-8-9.

### Viitteet

1. 1 2 3 4  Suomen jääkärien elämäkerrasto 1938
2. 1 2 3 4  Suomen jääkärien elämäkerrasto 1975


    Ylennykset ja kunniamerkit    



|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| **Ylennykset** |  | **Kunniamerkit** |
| * Hilfsgruppenführer 28. lokakuuta 1917
* Vääpeli 11. helmikuuta 1918
* Vänrikki 18. huhtikuuta 1918
 | Vapaudenristi 4. lk. miekkojen kera kunniamerkkinauhaVapaussodan muistomitalin kunniamerkkinauhaJääkärimerkki | * Vapaudenristi 4. lk. miekkojen kera
* Vapaussodan muistomitali soljen kera
* Jääkärimerkki
 |
Saatlın piiri (pun.) Azerbaidžanin kartalla.
**Saatlın piirikunta** (azer. *Saatlı rayonu*, ven. Саатлинский район, *Saatlinski raion*) on paikallishallintoalue Azerbaidžanissa. Vuonna 1943 perustetun piirin pinta-ala on 1180 neliökilometriä. Asukkaita on 93 700 henkeä (vuonna 2010).

Saatlın piiri sijaitsee Azerbaidžanin itäosan tasankoseudulla. Se rajoittuu pohjoisessa ja idässä Sabirabadin, etelässä Biləsuvarin ja lännessä İmişlin piireihin. Seudun halki virtaa Araksjoki.

Piirin keskus on Saatlın kaupunki, josta on 182 kilometriä maan pääkaupunkiin Bakuun. Kuntia on yhteensä 44 ja kyliä 43. Kaupunkiväestön osuus on 18,8 % (vuonna 2010). Vuoden 1999 väestönlaskennan mukaan asukkaista 79,5 % oli azereja ja 17,4 % turkkilaisia.

Piirin kautta kulkee Bakun ja Nahitševanin välinen rautatie. Seudun pääelinkeino on maatalous, joka on erikoistunut viljan, puuvillan ja vihannesten viljelyyn.

Nähtävyyksiin kuuluu lintu- ja kalarikas Sarısujärvi. Paikallislehtenä ilmestyy *Dönüş*.

Lähteet
-------

1. 1 2  Azərbaycan Respublikası Dövlət Statistika Komitəsi: Azərbaycanın regionları *azstat.org*. Viitattu 3.3.2011. (azeriksi)
2. ↑  Ethnic composition of Azerbaijan 1999 *pop-stat.mashke.org*. Viitattu 3.3.2011. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Saatlın piirin sivusto (azeriksi)
* Azerbaidjan: Territorial and administrative units (azeriksi), (englanniksi), (venäjäksi)

Azerbaidžanin piirikunnat ja kaupungit

|  |  |
| --- | --- |
| Piirikunnat | Ağcabədi • Ağdam • Ağdaş • Ağstafa • Ağsu • Apšeron • Astara • Babək\* • Balakən • Bərdə • Beyləqan • Biləsuvar • Cəbrayıl • Cəlilabad • Culfa\* • Daşkəsən • Füzuli • Gədəbəy • Goranboy • Göyçay • Göygöl • Hacıqabul • İmişli • İsmayıllı • Kəlbəcər • Kəngərli\* • Kürdəmir • Laçın • Lənkəran • Lerik • Masallı • Neftçala • Oğuz • Ordubad\* • Qax • Qazax • Qəbələ • Qobustan • Qubadlı • Quba • Qusar • Saatlı • Sabirabad • Şabran • Şahbuz\* • Salyan • Şamaxı • Samux • Sədərək\* • Şəki • Şəmkir • Şərur\* • Siyəzən • Şuşa • Tərtər • Tovuz • Ucar • Xaçmaz • Xızı • Xocalı • Xocavənd • Yardımlı • Yevlax • Zaqatala • Zəngilan • Zərdab |
| Kaupungit | Baku • Gəncə • Lənkəran • Mingəçevir • Naftalan • Nahitševan\* • Şəki • Şirvan • Sumqayıt • Xankəndi • Yevlax |

Tähdellä \* merkityt piirikunnat ja kaupungit kuuluvat Nahitševanin autonomiseen tasavaltaan.
Conrad Schumannin rajan yli hyppäämistä esittävästä valokuvasta tuli Kylmän sodan sekä Berliinin muurin symboli.
**Hans Conrad Schumann** (1942 – 20. kesäkuuta 1998) oli itäsaksalainen sotilas, joka muistetaan kuuluisasta lehtikuvasta, jossa hän loikkasi rakenteilla olevan Berliinin muurin yli. Hän oli yksi kuuluisimmista Itä-Saksasta länteen paenneista henkilöistä. 

Hän palveli Itä-Saksan kansanarmeijassa Dresdenissä, josta hän päätyi vapaaehtoisena Potsdamin kautta Berliiniin. 19-vuotiaana, 15. elokuuta 1961 hän oli vartioimassa Berliinin muurin kolmatta rakennuspäivää Ruppinerstraßen ja Bernauerstraßen kulmassa. Tähän aikaan muuri ei ollut kuin matala piikkilanka-aita. Nähtyään tilaisuutensa tulleen hän päätti hypätä aidan yli länsipuolelle, jossa hänet otettiin poliisiauton kyytiin. Paikalla ollut valokuvaaja Peter Leibing onnistui saamaan hänestä valokuvan juuri kun hän on hyppäämässä aidan yli. Tästä kuvasta tuli yksi kuuluisimmista kylmää sotaa kuvaavista valokuvista.

Myöhemmin hänen sallittiin poistua Länsi-Berliinistä, josta hän muutti Baijeriin, jossa hän avioitui ja eli lopun elämäänsä. Schumann työskenteli Baijerissa Audin kokoonpanolinjalla 27 vuoden ajan. Schumann sai perheeltään useita kirjeitä, joissa häntä pyydettiin palaamaan takaisin Itä-Saksaan. Schumann ei kuitenkaan tiennyt, että Stasi oli painostanut hänen perhettään pyytämään häntä palaamaan takaisin kotiin, minkä vuoksi hän vakavissaan harkitsi perheensä luona käymistä. Lopulta hän kuitenkin tapasi Itä-Saksan puolelle jääneen perheensä ja ystävänsä ensimmäisen kerran vasta muurin murtumisen jälkeen. Schumannin mukaan osa hänen läheisistään ei vielä tuolloinkaan ollut antanut hänelle anteeksi sitä, että hän oli loikannut länteen.

Schumann hirtti itsensä 20. kesäkuuta 1998. Hän ei jättänyt jälkeensä itsemurhaviestiä.

Lähteet
-------

1. 1 2  The leap of hope that ended in despair *The Independent*. Viitattu 3.7.2017. (englanniksi)

Katso myös
----------

* Peter Fechter

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Conrad Schumann**.

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |

 |
**Isotoppo** (*Koeleria grandis*) on heinäkasvien (Poaceae) heimoon, tupsutoppojen (*Koeleria*) sukuun kuuluva kasvilaji. Toisinaan isotoppo luetaan samaksi lajiksi kuin röyhytoppo (*Koeleria pyramidata*).

Isotoppo on monivuotinen, yleisväritykseltään puhtaanvihreä heinälaji, joka muodostaa maanalaisia rönsyjä. Se muistuttaa jonkin verran röyhytoppoa (*Koeleria pyramidata*) ja hentotoppoa (*Koeleria macrantha*), mutta on erotettavissa niistä rönsyjensä perusteella.

Isotoppo voi kasvaa lähes metrinkorkuiseksi ja on kasvutavaltaan löyhästi mätästävä. Sen varret ovat melko vankkoja ja lehdet ovat kapeita, tasaisia sekä reunoiltaan pitkäkarvaisia. Alimmat lehtitupet ovat pitkäkarvaisia ja ylemmät hienokarvaisia. Isotopon kukinto on noin 10 cm pitkä ja melko tiivis röyhy, jonka haarat ovat lyhyitä. Tähkylät ovat 6–7 mm pitkiä ja niissä on teräväkärkiset kaleet sekä ulkohelpeet. Isotoppo kukkii kesä–heinäkuussa.

Isotoppoa tavataan muun muassa itäisessä Euroopassa. Isotoppoa ei ole tavattu Suomessa. Suomea lähimmät esiintymät ovat Virossa, Ruotsissa ja Venäjällä. Ruotsissa isotoppoa on löydetty vain yhdeltä paikalta Uplannin Kapellskäristä, jonne sen on arveltu saapuneen laivaliikenteen mukana Venäjältä tai Baltiasta. Isotoppo on ollut 1920-luvulle asti alueella yleinen, mutta vähentynyt sittemmin voimakkaasti. Isotoppo on Ruotsissa rauhoitettu kasvilaji.

Lähteet
-------

1. ↑  The Plant List (*Koeleria pyramidata*) *The Plant List*.  2013. Viitattu 13.4.2018. (englanniksi)
2. 1 2 3 4 5  Arne A. Anderberg: Den virtuella floran: Stor tofsäxing (*Koeleria grandis*) *Den virtuella floran*.  1999. Naturhistoriska riksmuseet. Viitattu 13.4.2018. (ruotsiksi)
3. 1 2  Den virtuella floran: Stor tofsäxing (*Koeleria grandis*) – Norra halvklotet *Den virtuella floran*.  1999. Naturhistoriska riksmuseet. Viitattu 13.4.2018.
4. ↑  Kasviatlas 2016: Topot (*Koeleria*) *Kasviatlas*.  2016. Luonnontieteellinen keskusmuseo. Viitattu 13.4.2018.

Aiheesta muualla
----------------

* Laji.fi: Isotoppo (*Koeleria grandis*)
* Centre for Agriculture and Biosciences International (CABI): *Koeleria grandis* (englanniksi)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Taksonitunnisteet | 
* Wikidata: Q21274018
* Wikispecies: Koeleria grandis
* CoL: 3RBLK
* EUNIS: 193710
* GBIF: 4137520
* GRIN: 408622
* IPNI: 406569-1
* ISC: 115079
* Open Tree of Life: 6021851
* PLANTS: KOGR3
* POWO: urn:lsid:ipni.org:names:406569-1
* Tropicos: 25511208

 |

 |
**Dysmorfinen ruumiinkuvan häiriö** (*body dysmorphic disorder* eli BDD) on mielenterveysongelma, josta kärsivä henkilö on jatkuvasti tyytymätön omaan kehoonsa tai tiettyyn osaan kehostaan. Häiriö kuuluu pakko-oireisten häiriöiden spektriin ja merkitsee kirjaimellisesti epämuotoisuuteen liittyvää ruumiinkuvahäiriötä. Häiriöstä kärsivää henkilöä vaivaa jokin normaali tai vain lievästi poikkeava kehonosa, kuten nenä tai korvat. Henkilö myös kokee ulkonäkönsä vastenmieliseksi, sosiaalisia suhteita haittaavaksi, rumaksi tai jopa toisissa inhoa herättäväksi. Oletettu poikkeavuus ja yritykset peitellä sitä saattavat viedä valtaosan yksilön ajatusmaailmasta ja ajankäytöstä ja johtavat usein vetäytymiseen sosiaalisista kontakteista. Monet turvautuvat leikkauksiin, joiden he kokevat korjaavan ulkonäköään. Häiriön kanssa samanaikaisesti esiintyy tavallisesti ahdistusta ja masennusta. Potilaat myöntävät monesti huolestuneisuutensa olevan liiallista, mutta he eivät useinkaan pääse tunteesta eroon.

Katso myös
----------

* Syömishäiriö
* Anoreksia
* Ahdistus
* Lihasdysmorfia
* Transsukupuolisuus

Lähteet
-------

*
Anne Sullivan
**Anne Mansfield Sullivan** (14. huhtikuuta 1866 – 20. lokakuuta 1936 New York) oli yhdysvaltalainen opettaja, joka muistetaan parhaiten kuurosokean Helen Kellerin tukihenkilönä. Sullivan on keskeinen henkilö omaelämäkerrassa *Elämäni tarina*, joka kuvaa Kellerin elämää lapsena ja nuorena. 

Sullivan sairastui lapsena trakoomaan. Hän näkövammautui, mutta sai useiden leikkausten seurauksena näkönsä osittain takaisin. Pienen Kellerin hän tapasi ensimmäistä kertaa 3. maaliskuuta 1887.

Sullivan oli vuodesta 1905 naimisissa Harvardin yliopiston professori John A. Macyn kanssa. Pari muutti erilleen vuonna 1914, mutta ei koskaan ottanut virallisesti avioeroa. Sullivan kuoli New Yorkissa 70-vuotiaana yli kolmekymmentä vuotta Kelleriä aiemmin.

Lähteet
-------

1. ↑  Helen Keller: "Elämäni tarina"
2. ↑  Anne Sullivan *biography.com*. Viitattu 19.8.2020. (englanniksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Katalonia
* Saksa
* Israel
* Belgia
* Yhdysvallat
* Ruotsi
* Japani
* Tšekki
* Australia
* Kreikka
* Alankomaat

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**Quiller – kuolemaa silmästä silmään** tai **Emme koskaan unohda**, VHS-videona **Kuolema silmästä silmään** (*The Quiller Memorandum*) on Michael Andersonin ohjaama brittiläinen vakoilutrilleri vuodelta 1966. Berliiniin sijoittuva tarina perustuu Adam Hallin romaaniin *Berliinin muistio*, jonka pohjalta käsikirjoituksen on laatinut Harold Pinter. Pääosia näyttelevät George Segal, Max von Sydow ja Alec Guinness.

Juoni
-----

Brittihallitukselle työskentelevä miellyttävä amerikkalaisagentti (Segal) tutkii 1960-luvun Länsi-Berliinissä uusnatsien toimintaa paikallisen brittipäällikön Polin (Guinness) avustuksella. Natsijohtaja Oktoberia näyttelee Max von Sydow. Moni asiaa jää lopussa avoimeksi.

Vastaanotto
-----------

*Helsingin Sanomien* Paula Talaskivi kirjoitti *Quillerin* alkavan tehokkaan toiminnallisesti ja jatkuvan sitten viihdyttävänä ja paikoin jopa humoristisena brittijännärinä. *Video-oppaassa* vuodelta 1994 Asko Alanen piti sitä tyylikkäänä mutta harvinaisen vähätoimintaisena agenttitrillerinä ja antoi sille kaksi tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota "keskinkertainen".

Lähteet
-------

1. 1 2  Alanen, Asko: "Kuolema silmästä silmään", *Video-opas 95, Yli 8500 elokuvaa, 2000 uutuutta*. WSOY, 1994. ISBN 951-0-19839-0.
2. ↑  *Quiller – kuolemaa silmästä silmään* Elonetissä.
3. 1 2  Talaskivi, Paula: Viikon elokuvia: Romantisoitu Elvira ja antisankari Quiller.  *Helsingin Sanomat*, 12.10.1967, s. 11. Näköislehden aukeama (tilaajille).
**Réalmont** (oksitaaniksi: *Reialmont*) on kunta Ranskan eteläosassa Tarnin departementissa Oksitanian alueella. Se sijaitsee Dadoujoen varrella, noin 19 kilometriä Albin kaupungista etelään.

Réalmontin kuninkaallinen bastide perustettiin vuonna 1272 Ranskan kuninkaan Filip III:n käskystä. Ennen vuotta 1338 Réalmontilla ei ollut puolustusvarustuksia. Tämän jälkeen se varustettiin puisella aitauksella. Vähitellen siitä tuli yksi seudun vahvimmista linnoituksista. Réalmontin asukkaina oli 1500-luvun puolivälistä lähtien sekä katolilaisia että protestantteja. Näiden välillä oli jatkuvaa kiistaa Ranskan uskonsodissa 1500-luvun lopulla, ja ne jatkuivat vielä 1600-luvun.

Fréjairen suihkulähde
Kunnan kirkko *Notre Dame du Taur* on 1600-luvun alun temppeli, joka uudistettiin kirkoksi vuonna 1628. Fréjairen suihkulähde rakennettiin vuonna 1652.

Tunnetuja kuntalaisia
---------------------

* Louisa Paulin (1888–1944), runoilija

Lähteet
-------

1. ↑  Comparateur de territoire Institut National de la Statistique et des Études Économiques. Viitattu 3.8.2022. (ranskaksi)
2. ↑  Histoire : L'histoire de Réalmont la Charmante Mairie de Réalmont. Viitattu 3.8.2022. (ranskaksi)
3. ↑  Réalmont, Bastide Royale : Un patrimoine riche et varié Mairie de Réalmont. Viitattu 3.8.2022. (ranskaksi)
4. ↑  Rodez > Carcassonne Tour de France 2022. Viitattu 3.8.2022. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Réalmont** Wikimedia Commonsissa
Taiteilijan näkemys keisari Anneista
Keisari Annein mausoleumi
**Annei** (jap. 安寧天皇, *Annei-tennō*) oli perinteisen vallanperimysjärjestyksen mukaan Japanin kolmas keisari. Hänen sanotaan toimineen keisarina vuosina 549 eaa.–511 eaa. Häntä edelsi hänen isänsä Suizei, myyttinen toinen keisari, ja seurasi poikansa Itoku.

Ainakin yhdeksän ensimmäisen perinteisen vallanperimysjärjestyksen mukaisen keisarin olemassaoloa pidetään kyseenalaisena. Ensimmäinen, todellisuudessakin mahdollisesti hallinnut keisari saattoi olla Sujin 200–300-luvuilla. Keisarillinen viraston mukaan Annein hauta sijaitsee Naran prefektuurin Kashiharassa. Tämä šintolainen muistopyhäkkö on viralliselta nimeltään *Unebiyama no hitsujisaru no mihodo no i no e no misasagi* (jap. 畝傍山西南御陰井上陵).

Lähteet
-------

1. ↑  Genealogy of the Emperors of Japan Imperial Household Agency. Viitattu 15.7.2018.
2. ↑  Yoshida, Reiji: Life in the cloudy Imperial fishbowl The Japan Times. Viitattu 15.7.2018.
3. ↑  安寧天皇 畝傍山西南御陰井上陵 Imperial Household Agency. Viitattu 15.7.2018.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Annei** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  | Edeltäjä:**Suizei** | **Japanin legendaarinen keisari**(549 eaa.–511 eaa.) | Seuraaja:**Itoku** |