recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Esimerkki Suzuki-kytkennästä
**Suzuki-kytkentä** (myös **Suzuki-reaktio** tai **Suzuki–Miyaura-reaktio**) on organobooriyhdisteen ja alkyyli -tai aryylihalogenidin välinen kytkentäreaktio, jota katalysoivat palladiumin yhdisteet. Suzuki-kytkentä on hyvin yleinen tapa syntetisoida aromaattisia tai konjugoituneita kaksoissidoksia sisältäviä yhdisteitä. Reaktio on nimetty japanilaisen kemistin Akira Suzukin mukaan. Suzuki julkaisi reaktion ensimmäistä kertaa vuonna 1979.

Reagoivat yhdisteet
-------------------

Suzuki-kytkennässä toinen reagoiva lähtöaine on alkyyli- tai aryyliorganobooriyhdiste. Käytetyimmät reagenssit reaktiossa ovat boronihappoja (RB(OH)2), mutta myös organoboraaneja, joita valmistetaan hydroboorauksella ja boronihappojen estereitä trialkyyli- tai triaryyliboronaatteja voidaan käyttää.

Boronihapon ja aryylihalogenidin välinen Suzuki-kytkentä
Toisena reagoivana yhdisteenä on tyypillisesti alkyyli-, alkenyyli- tai aryylihalogenidi. Käytetyimpiä ovat bromidit ja jodidit, mutta myös orgaanisia triflaatteja ja fosforihappojohdannaisia voidaan käyttää. Katalyyttinä Suzuki-kytkennöissä käytetään tavanomaisesti palladiumkomplekseja, mutta myös kuparikomplekseja on tutkittu. Käytettäessä kiraalisia ligandeja voidaan Suzuki-kytkentä suorittaa asymmetrisesti.

Suzuki-kytkennän etu on se, että reagoivissa yhdisteissä voi olla useita funktionaalisia ryhmiä, jotka eivät reagoi. Yhteensopivia ryhmiä ovat muun muassa alkoholi-, nitriili-, amino-, nitro- ja karbonyyliryhmiä.

Mekanismi
---------

Suzuki-kytkentä muistuttaa reaktiomekanismiltaan useita muita kytkentäreaktioita, kuten Stille-kytkentää. Reaktion ensimmäisessä vaiheessa katalyytti, jossa palladium on hapetusluvulla 0, reagoi alkyyli- tai aryylihalogenidin kanssa hapettavalla additiolla muodostaen alkyylipalladiumyhdisteen, jossa palladiumin hapetusluku on + II. Emäs reagoi organobooriyhdisteen, kuten boronihapon, kanssa muodostaen negatiivisesti varautuneen boronaatin, joka reagoi palladiumkompleksin kanssa transmetallaatiolla. Transmetalloinnissa alkyyliryhmä siirtyy organobooriyhdisteeltä palladiumkompleksille. Viimeinen vaihe on pelkistävä eliminaatio, jossa palladiumkompleksiin kiinnittyneet halogenidilta ja organobooriyhdisteeltä peräisin olevat alkyyliryhmät yhdistyvät ja palladium pelkistyy hapetusluvulta +II hapetusluvulle 0.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Francis A. Carey & Richard J. Sundberg: *Organic Chemistry B: Reactions and synthesis*, s. 739–743. Springer, 2007. ISBN 978-0-387-68350-8. (englanniksi)
2. 1 2 3 4 5  Christoph Elsenbroich: *Organometallics*, s. 645–649. Wiley-VCH, 2006. ISBN 978-3-527-29390-2. (englanniksi)
3. 1 2 3 4 5  Michael B. Smith & Jerry March: *March's Advanced Organic Chemistry*, s. 899–903. John Wiley & Sons, 2007. ISBN 978-0-471-72091-1. (englanniksi)
4. 1 2 3 4 5  John Hartwig: *Organotransition Metal Chemistry*, s. 880, 937. University Science Books, 2010. ISBN 978-1-891389-53-5. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Suzuki-kytkentä** Wikimedia Commonsissa
**Žytje i slovo** (ukr. Житє і слово, ’Elämä ja sana’) oli vuosina 1894–1897 kaksi kertaa kuussa Lvivissä ilmestynyt aikakausjulkaisu. Viimeinen numero ilmestyi heinäkuussa 1897. Lehden päätoimittaja oli Ivan Franko, ja sen julkaisija oli hänen vaimonsa Olha Franko.

*Žytje i slovossa* julkaistiin kaunokirjallisia tekstejä, kirjallisuuskritiikkiä ja kirjakatsauksia, artikkeleita historiasta, politiikasta ja kulttuurista sekä kansatieteellistä ja kansanrunousaineistoa. Lehdessä julkaistiin myös länsieurooppalaisia ja venäläisiä kirjallisuuskäännöksiä sekä kuvauksia Venäjän hallitseman Ukrainan poliittisesta ja henkisestä elämästä. Lehden ilmestymisessä oli puolen vuoden tauko, ja sen jälkeen heinäkuusta 1896 se keskittyi politiikan ja talouden kysymyksiin sekä julkaisi kommentaareja ja analyysejä sosialistisesta ja anti-imperialistisesta näkökulmasta. Vaikka julkaisun levikki oli enimmillään 400–500, se oli laadukkaan sisältönsä ansiosta aikansa ukrainalaisista aikakausjulkaisuista vaikutusvaltaisimpia. Lehden sisällysluettelo on julkaistu Lvivissä 1968.

Lähteet
-------

1. 1 2  Zhytie i slovo *Internet Encyclopedia of Ukraine*.  1993. Viitattu 3.7.2023. (englanniksi)
**Ștefan Rusu** (s. 2. helmikuuta 1956 Rădăuţi, Suceava) on romanialainen kreikkalais-roomalaisen tyylin painija. Hän on olympiavoittaja, maailman- ja Euroopan-mestari 68 ja 74 kg:n painoluokissa. Hän edusti seuratasolla CS Dinamo Bucureștia ja häntä valmensivat Virgil Gherasim, Ion Corneanu, Ion Cernea, Pavel Nicolae ja Simion Popescu.

Rusu voitti olympiakultaa 68 kg:n painoluokassa Moskovassa 1980 kukistettuaan ratkaisuotteluissa Andrzej Supronin pistein 3–2 ja Lars-Erik Skiöldin 5–1. Montrealissa 1976 hän saavutti samassa sarjassa hopeaa ja Los Angelesissa 1984 74-kiloisissa pronssia.

Rusu voitti maailmanmestaruuden 68 kg:n sarjassa Méxicossa 1978 ja 74-kiloisissa Katowicessa 1982. Hän sai MM-hopeaa 74 kg:n painoluokassa Kolbotnissa 1985, pronssia 68-kiloisissa Oslossa 1981, sijoittui neljänneksi 74-kiloisissa Kiovassa 1983 ja viidenneksi 68-kiloisissa Göteborgissa 1977.

Rusu voitti Euroopan-mestaruuden 68 kg:n painoluokassa Oslossa 1978, Bukarestissa 1979, Prievidzassa 1980 ja Göteborgissa 1981 sekä 74-kiloisissa Leipzigissa 1985. EM-hopeaa hän saavutti 68 kg:n sarjassa Leningradissa 1976 ja Bursassa 1977 sekä pronssia 74-kiloisissa Budapestissa 1983. Lisäksi hän sijoittui viidenneksi 74 kg:n painoluokassa 1982 ja 1986 sekä kuudenneksi 68-kiloisissa 1975 ja 74-kiloisissa 1984.

Rusu voitti nuorten ("espoir") Euroopan-mestaruuden 62 kg:n painoluokassa 1974 ja sai junioreiden MM-kilpailuissa hopeaa 68-kiloisissa 1975.

Lähteet
-------

1. 1 2  Ștefan Rusu *sports-reference.com*.  Arkistoitu 17.4.2020. Viitattu 20.12.2013. (englanniksi)
2. 1 2 3 4 5  Rusu, Stefan (ROU) *International Wrestling Database*. Viitattu 20.12.2013. (englanniksi)
3. ↑  Wrestling at the 1980 Moskva Summer Games: Men's Lightweight, Greco-Roman Final Round Two *sports-reference.com*.  Arkistoitu 11.11.2012. Viitattu 20.12.2013. (englanniksi)
4. ↑  Wrestling at the 1980 Moskva Summer Games: Men's Lightweight, Greco-Roman Final Round Three *sports-reference.com*.  Arkistoitu 11.11.2012. Viitattu 20.12.2013. (englanniksi)
Steamboat Geyserin purkautuminen.
**Steamboat Geyser** on Yellowstonen kansallispuiston Norrisin geysirlaaksossa sijaitseva geysir. Se on maailman korkeimmalla purkautuva aktiivinen geysir, ja se voi syöstä vettä jopa 90 metrin korkeuteen.

Steamboat Geyserin pienempi purkautuminen.
Steamboat Geyser purkautuu epäsäännöllisesti, pääosa sen vesisyöksyistä jää pieniksi. Suurten purkausten välillä voi olla neljä päivää tai jopa 50 vuotta. Isommat purkaukset kestävät noin 3–40 minuuttia, ja ne syöksevät kuumaa vettä jopa 90 metrin korkeuteen. Vain Waimangun geysirin on tiedetty purkautuneen korkeammalle, mutta se on ollut kuollut vuodesta 1904.

Steamboat Geyserin suurista purkauksista ei ole tietoa ennen vuotta 1878, jolloin se purkautui sarjana. Todennäköisesti se ei ollut tuota ennen purkautunut kovinkaan näyttävästi. Seuraavien kolmenkymmenen vuoden aikana sillä oli yksittäisiä suuria purkauksia, mutta seuraava suuri purkaussarja tapahtui vasta 1911. Tämän jälkeen se oli epäaktiivinen, joitakin pieniä purkauksia lukuun ottamatta, vuoteen 1961, jolloin se aktivoitui uudelleen.

Lähteet
-------

* Bryan, Scott T.: *The Geysers of Yellowstone*. Boulder, Colorado: The University Press of Colorado, 2008. ISBN 978-0-87081-924-7. Google-kirjat (viitattu 8.2.2012). (englanniksi)

### Viitteet

1. ↑  Steamboat Geyser AllTrips. Viitattu 8.2.2012. (englanniksi)
2. 1 2  Bryan.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Steamboat Geyser** Wikimedia Commonsissa
Stearns vuodelta 1911.
Stearns Roadsterin tekninen kuvaus vuodelta 1908.
**F.B. Stearns Co** oli yhdysvaltalainen Clevelandissä vuosina 1899–1930 toiminut autonvalmistaja, jonka tuotteet olivat korkealaatuisten autojen maineessa.

Yrityksen ensimmäinen auto oli tuohon aikaan tyypillinen "buggy". Sen voimanlähteenä oli makaava moottori, joka oli sijoitettu lattian alle. Voimansiirrossa oli planeettavaihteisto sekä ketjuveto, ja auton pyörät olivat polkupyörän pyörien kaltaiset.

Vuonna 1901 markkinoille tuli ohjauspyörällä varustettu malli. Sen moottorissa oli yksi suuri sylinteri, jonka halkaisija oli 159 mm ja iskun pituus 178 mm. Seuraavana vuonna markkinoilla oli auto, jossa oli kaksisylinterinen, 5,5-litrainen ja 25-hevosvoimainen moottori. Auton hinta oli 3 000 dollaria.

Vuoden 1905 Stearnseissa oli eurooppalaisia vaikutteita; edessä oli Mercedes-tyylinen jäähdytin. Moottorissa oli venttiilikoneiston kautta ohjatut imuventtiilit. Sylinteriryhmät olivat parivaletut ja tarjolla oli sekä neli- että kuusisylinterinen muunnelma. Nelisylinterisen iskutilavuus oli 8,75 litraa ja suurin teho 60 hevosvoimaa. Voimansiirrossa oli joko ketju- tai akseliveto. 4 600 dollarin hintaisen auton huippunopeus oli lähes 100 km/h. Kuusisylinterisen mallin takimmainen sylinteripari oli upotettu rintapeltiin. 13-litraisella, 90-hevosvoimaisella moottorilla varustetun auton huippunopeus oli lähes 145 km/h ja sen voimansiirrossa oli ketjuveto.

Vuonna 1909 esiteltiin 30-hevosvoimaisella yksilohkomoottorilla varustettu kaupunkiauto, jonka tunnusomainen piirre oli jäähdyttimen kennoston ympärillä oleva valkoinen nauha.

Urheiluautojen tuotannosta luovuttiin vähitellen ja huomio siirtyi tavanomaisiin automalleihin. Vuonna 1914 tuli 5,1-litraisella nelisylinterisellä tai vaihtoehtoisesti 6,8-litraisella kuusisylinterisellä Knight-kaksoisluistiventtiilimoottorilla varustettu malli, jossa oli sähköinen käynnistysmoottori sekä sähkövalot. Vuonna 1917 esiteltiin ajanmukainen *Stearns*, jossa oli 5,4-litrainen V8-moottori.

1920-luvun alussa tuotannon painopiste oli neli- ja kuusisylinterisissä malleissa. Vuonna 1925 yritys siirtyi Willys-Overlandin omistukseen ja nelisylinterisen mallin tuotanto päättyi seuraavana vuonna. Stearnsien valmistus jatkui vuoteen 1930 asti. Loppuvaiheessa valikoimassa oli hinnaltaan 2 095 dollarin 27,3-hevosvoimainen kuusisylinterinen sekä suuri 6,3-litraisella rivikahdeksikolla varustettu malli. Halvin muunnelma maksoi 5 500 dollaria.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6 7  Coxhead, Peter (toim.) & Sedgwick, Michael (kirj.): "Stearns (I)", *Maailman moottoriajoneuvot*, s. 258–259. 3. osa: Henkilöautomerkit N–Å. Suomentanut Pesonen, Kalle. Turku: Tekninen Kustannusliike Oy, 1988. ISBN 951-9364-33-1.

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Stearns**.
**Søren Kragh-Jacobsen** (s. 2. maaliskuuta 1947 Kööpenhamina*lähde?*) on tanskalainen elokuvaohjaaja, muusikko ja lauluntekijä. Hän teki 1980- ja 1990-luvuilla palkittuja nuorten- ja lastenelokuvia ja oli 1990-luvun lopulla yksi elokuvanteon keinojen yksinkertaisuutta korostavan Dogma 95 -ryhmän jäsenistä. 2010-luvulla Kragh-Jacobsen on toiminut Rumle Hammerichin ohella toisena ohjaajana televisiosarjassa *Vallan linnake*.

Kragh-Jacobsen tuli nuoruudessaan tunnetuksi muusikkona ja pääsi sitten opiskelemaan elokuvakouluun Prahaan. Sieltä palattuaan hän alkoi ohjata nuorten- ja lastenelokuvia, joita Tanskan elokuvapolitiikka oli alkanut voimakkaasti suosia. Hänen ensimmäinen pitkä elokuvansa oli Hans Hansenin samannimiseen romaaniin perustuva *Tahdotko nähdä nätin napani?* (Vil du se min smukke navle? 1978), joka kertoo murrosikäisistä koululaisista. Kansainvälistäkin suosiota sai kiusatusta pikkupojasta kertova, Ole Lund Kirkegaardin romaaniin perustuva *Kumi-Tarzan* (Gummi-Tarzan, 1981), joka vuonna 2006 valittiin mukaan Tanskan kulttuurikaanonin lastenkulttuuriosioon.

Kragh-Jacobsenin myöhempiä elokuvia ovat *Emman tarina* (Skyggen af Emma, 1988) ja *St. Petrin sankarit* (Drengene fra Sankt Petri, 1991). Kansainvälistä huomiota sai kolmantena Dogma-elokuvana valmistunut *Mifune* (Mifunes sidste sang, 1999). Vuonna 2003 Kragh-Jacobsen toi ensi-iltaan elokuvan *Skagerrak*, joka *Mifunen* tavoin ei kerro enää lapsista ja teini-ikäisistä vaan nuorista aikuisista naisista.

Palkintoja
----------

Kragh-Jacobsenin elokuvat *Kumi-Tarzan, Emman tarina* ja *Mifune* palkittiin Bodil-palkinnolla vuosiensa parhaina tanskalaiselokuvina. *Mifune* voitti Berliinin elokuvajuhlien Hopeisen karhun ja yleisöpalkinnon. *Vallan linnake* sai vuonna 2012 parhaan ulkomaisen sarjan Bafta-palkinnon. Monilla festivaaleilla on palkittu myös Kragh-Jacobsenin englanninkielinen nuortenelokuva *The Island on Bird Street* (1997).*lähde?*

Lähteet
-------

1. ↑  "Gummi-Tarzan", *Kulturkanonen*. København: Kulturministeriet, 2006. Teoksen verkkoversio (viitattu 26.1.2016). (tanskaksi) (Arkistoitu – Internet Archive)

Aiheesta muualla
----------------

* Søren Kragh-Jacobsen Elonetissä.
* Søren Kragh-Jacobsen Internet Movie Databasessa. (englanniksi)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat
	+ 2

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Korea
* Alankomaat

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie
* Elonet

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC
* IdRef

 |

 |

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: da:Søren Kragh-Jacobsen
**Victor II** (n. 1018 – 28. heinäkuuta 1057) oli paavina 13. huhtikuuta 1055 – 28. heinäkuuta 1057. Hänen oikea nimensä oli **Gebhard von Calw-Dollnstein-Hirschberg** ja hän oli syntyperältään Calwin, Tollensteinin ja Hirschnergin kreivi sekä sukua keisari Henrik III:lle. Hänen isänsä oli schwabenilainen paroni, kreivi Harwig von Calw. Victor vihittiin paaviksi Roomassa 13. huhtikuuta 1055, ja hän oli Hildebrandin uudistusajan paaveja.

Regensburgin piispan Gebhardin, keisari Henrik III:n sedän, painostuksesta hänet nimitettiin 24-vuotiaana Eichstättin piispaksi. Asemassaan hän ajoi Henrikin etuja, ja hän nousi pian keisarin lähimpien neuvonantajien joukkoon. Henrik asetti hänet paaviehdokkaaksi Mainzissa syyskuussa 1054. Tätä olivat vaatineet Hildebrandin (myöhemmin paavi Gregorius VII) johtamat roomalaiset lähettiläät, joilla todennäköisesti oli tarkoituksena riistää keisarilta yksi tämän pätevimmistä kannattajista.

Kesäkuussa 1055 Victor tapasi keisarin Firenzessä, jossa pidetyssä kirkolliskokouksessa vahvistettiin Leo IX:n tuomio kirkonmiesten avioliittoja, simoniaa ja kirkon omaisuuden katoamista kohtaan. Seuraavan vuonna hänet kutsuttiin keisarin luokse, ja hän oli Henrikin kanssa tämän kuollessa 5. lokakuuta 1056. Henrikin alaikäisen lapsen Henrik IV:n huoltajana ja keisarinna Agnes de Poitoun neuvonantajana Victorilla oli paljon valtaa, jota hän käytti rauhan ylläpitämiseksi keisarikunnassa ja paavin aseman vahvistamiseksi paronien pyrkimyksiä vastaan. Hän kuoli Arezzossa pian Italiaan paluunsa jälkeen 28. heinäkuuta 1057. Hänen seuraajansa oli Stefanus X.

Victorin läheiset kannattajat halusivat kuljettaa hänen ruumiinsa haudattavaksi Eichstättiin, mutta ennen kuin he pääsivät kaupunkiin muutamat Ravennan asukkaat ottivat ruumiin haltuunsa ja hautasivat sen Santa Maria Rotondan kirkkoon, joka on myös Teoderik Suuren hautapaikka.

Lähteet
-------

* Hanska, Jussi: *Kristuksen sijaiset maan päällä? Paaviuden historiaa apostoli Paavalista Johannes Paavali toiseen*. Helsinki: Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, 2005. ISBN 951-746-719-2.

### Viitteet

1. ↑  Hanska 2005, s. 320.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Victor II** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  | Edeltäjä:**Pyhä Leo IX** | **Paavi** | Seuraaja:**Stefanus IX** |

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Vatikaani

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Italian People
* Deutsche Biographie

 |

 |
Victor Herbert
**Victor August Herbert** (1. helmikuuta 1859 Dublin – 26. toukokuuta 1924 New York) oli irlantilaissyntyinen säveltäjä.

Herbert syntyi Dublinissa ja muutti 7-vuotiaana Stuttgartiin hänen äitinsä mentyä naimisiin saksalaisen lääkärin kanssa. Herbert sai koulutuksen sellonsoittoon ja soitti Saksassa muun muassa Johan Strauss nuoremman orkesterissa. Vuonna 1886 hän muutti New Yorkiin ja sai sellistin paikan Metropolitan-oopperan orkesterissa. Yhdysvalloissa hän kiinnostui säveltämisestä, ja julkaisi ensimmäisen oman operettinsa *Prince Ananias* vuonna 1894. 1890-luvun lopulla hän toimi Pittsburghin sinfoniaorkesterin kapellimestarina.

Hänen menestyneihin teatterinäytelmiinsä kuuluvat muun muassa *Babes in Toyland* (1903), *Mlle Modiste* (1905), *The Red Mill* (1906), *Naughty Marietta* (1910), *Sweethearts* (1913) ja *Eileen* (1917).

Herbert oli mukana perustamassa säveltäjien tekijänoikeuksia valvovaa ASCAP-järjestöä. Hänen nostamansa oikeustapaus Shanley’s Restaurants -ravintolaketjua vastaan johti korkeimman oikeuden merkittävään ennakkopäätökseen, että musiikkiteoksen julkiseen esittämiseen ansaitsemistarkoituksessa tarvitaan säveltäjän lupa.

Herbertiä pidetään yhdysvaltalaisen teatterimusiikin ensimmäisenä merkittävänä säveltäjänä. Hänen musiikillaan ei kuitenkaan ollut suurta vaikutusta myöhemmän sukupolven teatterisäveltäjiin.

Victor Herbert kuoli sydänhalvaukseen toukokuussa 1924. Hänet valittiin Songwriters Hall of Fameen vuonna 1970.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Victor Herbert *Songwriters Hall of Fame*. Viitattu 16.4.2013. (englanniksi)
2. ↑  Rockwood, Camilla (toim.): "Herbert, Victor", *Chambers Biographical Dictionary*. Chambers Harrap Publishers Ltd, 2007. ISBN 978-0-550-10200-3. (englanniksi)
3. 1 2 3  Knapp, Margaret: "Herbert, Victor", *The Cambridge Guide to Theatre*. Toim. Martin Banham. Cambridge University Press, 2000. ISBN 0-521-43437-8. (englanniksi)
4. 1 2  Hardy, Phil: "Victor Herbert", *The Faber Companion to 20th Century Popular Music*. Faber and Faber Ltd, 2001. ISBN 0-571-19608-X. (englanniksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Argentiina
* Saksa
* Italia
* Israel
* Suomi (KANTO)
* Belgia
* Yhdysvallat
* Ruotsi
* Japani
* Tšekki
* Australia
* Kreikka
* Alankomaat
* Puola
* Portugali

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Irlanti
* Deutsche Biographie
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**Häävalssi** on Tapio Rautavaaran levyttämä kappale. Se on yksi hänen suosituimpia levytyksiään, ja hänelle myönnettiin siitä kultalevy. Sähköasentaja ja mittarinlukija Friiti Ojala oppi "Häävalssin" sävelmän köyhäjokiseta Liisa Juhanintytär Forsnabbalta ja sovitti sen nykyiseen muotoonsa. Mistä Liisa Forsnabba oli sen oppinut, ei ole tietoa. "Häävalssi" tuli tunnetuksi instrumentaaliversiona Konsta Jylhän Kaustisen Purppuripelimannien radioäänitteenä, ja vuonna 1960 yhtye levytti sen.
Sanat Rautavaaran versioon on tehnyt Tuula Valkama. Rautavaaran levytyksen on sovittanut Toivo Kärki. Rautavaaran levytyksessä ovat mukana Pauli Granfelt ja Erkki Inkinen (viulut), Pentti Vuosmaa (kontrabasso) sekä Arthur Fuhrmann (harmoni).

Tapio Rautavaaran levytys "Häävalssista" nousi Suomen listaykköseksi keväällä 1965, ja pysyi listan kärkisijoilla kuukausia. Edes The Beatles -yhtyeen maailmanmenestys "Michelle" ei päässyt sen ohi. Menestyskappale syntyi hieman vahingossa, sillä singlen A-puolella oli kappale "Kuubalainen serenadi", ja "Häävalssin" levyttämisen Kärki keksi miettiessään Rautavaaran kanssa sopivaa kappaletta B-puolelle ja pyysi Valkamaa tekemään vanhaan pelimannisävelmään sanat. 

Myöhemmin "Häävalssin" ovat levyttäneet Rautavaaran lisäksi hanuristi Jorma Juselius vuonna 1968, Lasse Kuusela 1973, Kai Hyttinen 1978 ja Johanna Kurkela 2008.

"Häävalssin" menestys oli yllätys Tapio Rautavaaralle ja Toivo Kärjelle. Kärki tunnusti, että pitkästä kokemuksestaan huolimatta hän ei pystynyt aina käsittämään, miksi jostakin kappaleesta tuli suosittu ja jostakin toisesta – hänen mielestään paremmasta – ei. Nytkin hän olisi voinut vaikka lyödä vetoa, että yhteislaulutilaisuuksien suosikki "Kuubalainen serenadi" uppoaisi yleisöön paremmin. Rautavaaran mielestä taas "Häävalssin" sanoissa ei ollut järkeä: ne eivät kerro tarinaa, vaan toistavat muutamaa kielikuvaa. Esittäessään kappaletta keikoillaan hän joutuikin usein anteeksi pyytäen kaivamaan silmälasit taskustaan ja katsomaan lunttilapusta, miten sen sanat menivät.

Lähteet
-------

* Kauneimmat rakkauslaulut, Iltalehti (Arkistoitu – Internet Archive)
* Pekka Nissilä: "Tapio Rautavaaran kaikki levytykset 1946-1979", *Tapio Rautavaara - kulkurin taival*. Helsinki: Warner Music Finland, 2008. ISBN 978-952-67044-2-5.
* Lasse Erola: *Tapsa – Tapio Rautavaaran elämä*, s. 328–329. Helsinki: Helsinki-kirjat, 2012. ISBN 978-952-5989-10-6.
* Heikki Känsäkangas: *Kinttupolkujen varsilta*, s. 71–72. Kaustinen: Heikki Känsäkangas, 2012.

### Viitteet

1. ↑  Känsäkangas 2012
2. ↑  Erola 2012, s. 396.
3. ↑   Erola 2012
**Lastenorkesteri Hääppöset** on tammikuussa 2007 perustettu uutta lapsille tehtyä ohjelmistoa esittävä yhtye. Sen jäsenet ovat lastenkulttuurin, teatterin ja musiikin ammattilaisia.

Hääppösten ensimmäinen albumi *Valokuvauspäivä* julkaistiin 26. marraskuuta 2008. Albumin julkaisi 100% Record Company. Nykyiset kappaleet ovat Kalle Ryökkään ja Johanna Vikstenin säveltämiä ja sanoittamia. Yhtye käyttää esiintyessään kokemuksiaan improvisaatioteatterista lapsiyleisön mukaan tempaamiseksi: joka esityksessä on 1–2 yleisön ehdotusten pohjalta improvisoitua kappaletta.

Hääppöset julkaisi Espoon Sellosalissa taltioidun Lavalla-live-dvd:n vuonna 2011. 

Hääppösten uusin albumi Luontokappaleita julkaistiin 27.11.2015. Se sisältää 17 kappaletta. Vieraana levyllä ovat mm. Pelle Miljoona sekä Maltti ja Valtti. 

Yhtye esiintyy päiväkodeissa, kouluissa, kulttuurikeskuksissa ja festivaaleilla sekä järjestää lapsille työpajoja musiikin teosta. Ryhmä myös kouluttaa Metropolia-ammattikorkeakoulun opiskelijoita improvisaatiossa. Hääppöset ovat esiintyneet myös Yle TV2 -kanavan Pikku Kakkonen -lastenohjelmassa.

Jäsenet
-------

* Johanna Viksten, laulu, sanoittaja, säveltäjä
* Kalle Ryökäs, piano, koskettimet, saha, haitari, saksofoni, säveltäjä
* Miska Kajanus, kitara, mandoliini, laulu
* Jussi Kinnunen, basso, laulu

Diskografia
-----------

* *Valokuvauspäivä* (2008)
* *Lavalla* (2011)
* *Luontokappaleita* (2015)

Lähteet
-------

1. ↑  Hääppöset: Valokuvauspäivä, 100 % Records 2008, viitattu 29.12.2014.
2. ↑  www.haapposet.fi , www.haapposet.fi/uutiset.html, viitattu 6.12.2015
3. ↑  www.haapposet.fi , mediatiedote 27.11.2015, viitattu 6.12.2015
4. ↑  Wikman. Lasse: Mihin katosivat lastenlaulut radiosta? - Lastenmusiikin kuurupiilo (Arkistoitu – Internet Archive), Elvis ry 1/2013, viitattu 29.12.2014.
5. ↑  Näränen, Heikki: *Huumoria, satuja ja turvallisuutta. Pikku Kakkosen menestyksen mikstuura*, s. 19–20. Opinnäytetyö. Metropolia ammattikorkeakoulu, Viestinnän koulutusohjelma, 2012. Teoksen verkkoversio (pdf) (viitattu 29.12.2014).
6. ↑  Lastenorkesteri Hääppösten musiikkivideot Pikku Kakkosessa, lehdistötiedote 8.2.2010, Lastenorkesteri Hääppöset. Viitattu 29.12.2014.

Aiheesta muualla
----------------

* Yhtyeen omat kotisivut
* Hääppöset Myspacessa (englanniksi)
**Meliton Sardeslainen** (m.kreik. Μελίτων Σάρδεων, *Melítōn Sárdeōn*; k. n. 180) oli Sardeen piispa ja kristillinen kirjailija, jota kunnioitetaan kirkkoisänä.

Melitonin elämästä tiedetään vain vähän. Eusebios Kesarealaisen mukaan Meliton (ja tämän seurakunta) kuuluivat kvartodesimaaneihin, toisin sanoen he viettivät pääsiäistä Nisán-kuun 14. päivänä eli samaan aikaan kuin juutalaiset, eikä sitä seuraavana sunnuntaina kristittyjen enemmistön tavoin.

Meliton kirjoitti lukuisia teologisia teoksia. Niistä lähes kaikki ovat kadonneet ja tunnetaan vain Eusebioksen *Kirkkohistoriassa* olevien mainintojen ja katkelmien kautta. Ainoa nykyaikaan säilynyt teos on *Pääsiäisen salaisuus* (*Peri paskha*, "Pääsiäisestä") noin vuodelta 166 tai 167. Se on varhaisin nykyaikaan säilynyt pääsiäissaarna.

Lähteet
-------

1. ↑  Eusebios: *Kirkkohistoria* V.24.
2. ↑  MacErlean, Andrew: St. Melito *Catholic Encyclopedia*.  1911. New York:  Robert Appleton Company. Viitattu 22.4.2014. (englanniksi)
3. ↑  Eusebios: *Kirkkohistoria* IV.26.
4. ↑  Thurén, Jukka: "Alkusana". Teoksessa Meliton 1968, s. 5–22.
5. ↑  Stewart-Sykes, Alistair: *The Lamb's High Feast: Melito, Peri Pascha, and the Quartodeciman Paschal Liturgy at Sardis*, s. xi–xiii, 1–7. Supplements to Vetus Testamentum: Formation and interpretation of Old Testament literature. Vigiliae Christianae Supplements Series 42. Brill, 1998. ISBN 9004112367. Teoksen verkkoversio.

Kirjallisuutta
--------------

### Suomennetut teokset

* Meliton: *Pääsiäisen salaisuus*. Suomentanut Jukka Thurén. Suomen Luterilainen Evankeliumiyhdistys, 1968. ISBN.

Aiheesta muualla
----------------

* Kirby, Peter (toim.): Fragments of Melito of Sardis. Early Christian Writings. (englanniksi)
**Master of Magic** (*MoM*) on vuoropohjainen fantasiastrategiapeli. Pelin kehitti Steve Barcian luotsaama Simtex, jonka käsialaa olivat myös kaksi ensimmäistä Master of Orion -peliä.

Pelissä on monia samanlaisuuksia alkuperäisen Civilizationin kanssa, vaikkakin se käsittelee maailmaa, jossa taikuus on arkipäivää. Pelissä on kaksi toisiinsa yhdistynyttä maailmaa, valoisa maa ja tummasävytteinen *Myrror*.

Uudelleenpelattavuudeltaan peli on omaa luokkaansa, kuten myös pahoista peliin jääneistä ohjelmointivirheistä. Huolimatta tästä, fanit eivät hyläneet peliä. Peli oli omiaan näyttäessään tietä tuleville vuoropohjaisille fantasiastrategiapeleille. Huhut jatko-osasta elävät yhä.

MoM liittyy vain löyhästi Simtexin Master of Orion -pelisarjaan. Master of Orionin muurahaismainen Klackon-rotu on yksi valittavista vaihtoehdoista ja pelin esittelemä idea kehittyvistä sankareista löysi tiensä Master of Orion II:een.

Aiheesta muualla
----------------

* *Master of Magic* MobyGamesissa (englanniksi)
Iwona Hossa
**Iwona Hossa** (s. 23. helmikuuta 1973 Poznań) on puolalainen ooppera- ja konserttilaulaja, äänialaltaan sopraano.

Hossa valmistui vuonna 1998 Poznańin Ignacy Jan Paderewski -musiikkiakatemiasta opiskeltuaan Ewa Wdowickan laululuokalla. Hän kävi myös muiden muassa Helena Łazarskan, Leopold Spitzerin, Jerzy Marchwińskin, Ewa Podleśin, Sylvia Gesztyn ja Ryszard Karczykowskin pitämillä laulukursseilla. Vuonna 1999 Hossa sai Maria Callas Grand Prix'n Ateenassa. Vuonna 1996 hän liittyi Poznańin suurteatterin solistiksi ja teki debyyttinsä Violettan roolissa Giuseppe Verdin *La traviatan* esityksessä. Vuonna 2000 hän aloitti työskentelyn Varsovan suurteatterissa, jonka yhteydessä toimii maan kansallisooppera. Hossa on tehnyt yhteistyötä monien muidenkin oopperateatterien kanssa Puolassa ja muualla.

Kapellimestareita, joiden johdolla Hossa on laulanut, ovat olleet David Lloyd-Jones, David Agler, Maurizio Benini, John Neschling, Gustavo Dudamel, Gabriel Chmura, Kazimierz Kord, Jan Krenz, Jacek Kaspszyk, Jerzy Maksymiuk, Grzegorz Nowak, Krzysztof Penderecki, Stanisław Skrowaczewski ja Antoni Wit. Oopperarooleja Hossa on tulkinnut Verdin ohella muiden muassa Wolfgang Amadeus Mozartilta, Stanisław Moniuszkolta, Gioacchino Rossinilta, Giacomo Puccinilta, Gaetano Donizettilta ja Karol Szymanowskilta. Hossan konserttiohjelmistoon on kuulunut esimerkiksi Johann Sebastian Bachin, Georg Friedrich Händelin, Antonio Vivaldin, Krzysztof Pendereckin, Henryk Góreckin, Witold Lutosławskin, Roman Maciejewskin ja Roman Palesterin teoksia. Hossa on osallistunut myös moniin uusien teosten kantaesityksiin. Säveltäjinä ovat olleet muiden muassa Wojciech Kilar, Jerzy Maksymiuk, Marek Jasiński ja Paweł Serafiński.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Iwona Hossa Culture.pl


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Puola

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Bagh-e Babor** (pers. ‏باغ بابر‎, *Bāġ-e Bābor*) on puisto Afganistanin pääkaupunki Kabulissa. Puisto on yksi Kabulin tunnetuimmista nähtävyyksistä ja se on esimerkiksi Suurmogulien valtakunnan perustaja Baborin hautapaikka.

Puisto
------

Puisto ilmakuvassa.
Bagh-e Babor sijaitsee Afganistanin pääkaupunki Kabulissa Šer Darvazan kukkulan länsirinteellä. Puistolla on kokoa noin 11 hehtaaria. Puisto on yksi Kabulin tunnetuimmista nähtävyyksistä.

Historia
--------

Bagh-e Babor perustettiin timuridihallitsija Baborin valtakaudella. Baborista tuli laajoja alueita Intian niemimaata hallinneen Suurmogulien valtakunnan perustaja. Bagh-e Baborin puiston hän rakennutti vallattuaan Kabulin vuonna 1504. Bagh-e Babor oli timuridien hautapuisto, jonne haudattiin esimerkiksi neljä Baborin sukulaista. Baborin kuoltua hänet haudattiin ensin Agraan valtaamassaan Pohjois-Intiassa, mutta myöhemmin ruumis tuotiin hänen vanhaan pääkaupunkiinsa Kabuliin, johon hän oli aikanaan erityisen kiintynyt. Kabulissa ruumis haudattiin Bagh-e Baboriin. Puistosta tuli Kabulin tärkein suurmogulien aikainen monumentti. Myöhemmät suurmogulien hallitsijat, kuten Jahangir ja Šah Jahan rakennuttivat paikalle uusia rakennuksia, kuten moskeijan ja Baburin hautamuistomerkin.

Bagh-e Baborille rakennettiin edelleen myöhempien Afganistanin hallitsijoiden aikana. Abd al-Rahman Khan rakennutti paviljonkiin ja palatsin vaimolleen Bibi Halimalle. Kuningas Muhammad Nadir Šah poistatti joitakin Abd al-Rahman Khanin rakennuksia tehden puistosta alkuperäisemmän näköisen. Puistoon tuli samalla tosin eurooppalaisia vaikutteita. Rakennuksia on entisöity esimerkiksi Aga Khan Trust for Culture -järjestön puolesta 2000-luvulla. Puisto on ollut Afganistanin aielistalla Unescon maailmanperintöluetteloon vuodesta 2009.

Kuvia
-----

* Baborin hauta.Baborin hauta.
* Šah Jahanin moskeija.Šah Jahanin moskeija.
* Syysmaisemaa puistossa.Syysmaisemaa puistossa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6  Jonathan Lee: KABUL v. MONUMENTS OF KABUL CITY *Encyclopædia Iranica*. Viitattu 1.10.2021. (englanniksi)
2. 1 2 3  Andrei Sergejeff: *Afganistanin historia – Silkkitietä kulttuurien risteykseen*, s. 126-127. Gaudeamus Helsinki University Press, 2011. ISBN 978-952-495-219-4.
3. 1 2 3  Bagh-e Babur *Tentative Lists*. Unesco. Viitattu 1.10.2021. (englanniksi)
**Bagdadin varas** (*The Thief of Baghdad*) on Alexander Kordan tuottama fantasia- ja seikkailuelokuva vuodelta 1940. Technicolor-värifilmille kuvattu elokuva perustuu Tuhannen ja yhden yön tarinoiden aiheeseen, josta käsikirjoituksen laativat Miles Malleson ja Lajos Biró. Elokuvan pääohjaajana toimi Michael Powell. Elokuva oli uusintaversio Raoul Walshin vuoden 1924 samannimisestä mykkäelokuvasta, ja tarina on filmattu usein myöhemminkin.

Juoni
-----

Elokuvan alussa esiintyvä sokea kerjäläinen ja hänen koiransa paljastuvat vähitellen kuningas Ahmediksi (John Justin) ja hänen ystäväkseen, pikkuvaras Abuksi (Sabu). Elokuvan alkupuoli on takaumaa, jossa paljastuu kolmiodraama: kuningas Ahmedin rakastamaa prinsessaa (June Duprez) tavoittelee myös suurvisiiri Jaffar (Conrad Veidt). Hyväntahtoinen Allah puuttuu lopulta peliin ja tarjoaa Abun käyttöön lentävän maton, jolla tämä matkustaa Bagdadiin pelastamaan Ahmedin teloitukselta.

Vastaanotto
-----------

*Bagdadin varas* voitti Oscarin erikoistehosteistaan (kuvatehosteet Lawrence Butler, äänitehosteet Jack Whitney), värilavastuksestaan (Vincent Korda) ja värikuvauksestaan (George Perinal). Se oli ehdolla myös musiikistaan (Miklós Rózsa).

Muun muassa Martin Scorsese ja Francis Ford Coppola ovat maininneet *Bagdadin varkaan* yhtenä suosikkielokuvanaan.

Lähteet
-------

1. ↑  Edwards, Colin: ‘The Thief of Bagdad’ or — An Enchanting Technicolor Delight? *colinedwards.medium.com*.  15.7.2021. Viitattu 5.1.2023.
2. 1 2  Salmi, Hannu: Bagdadin varas (1940) *Hannu Salmen (TY:n kulttuurihistorian prof.) blogi*.  4.12.2011. Viitattu 5.1.2023.
3. ↑  The 13th Academy Awards (1941) Nominees and Winners *oscars.org*.  Arkistoitu 6.7.2011. Viitattu 5.1.2023.
**Bagh-e Zarnegar** on puisto Afganistanin pääkaupunki Kabulissa. Puistossa sijaitsee esimerkiksi emiiri Abd al-Rahman Khanin mausoleumi.

Puisto
------

Abd al-Rahman Khanin mausoleumi.
Bagh-e Zarnegar sijaitsee Afganistanin pääkaupunki Kabulissa presidentinpalatsin eli Argin eteläpuolella. Puiston eteläpuolella virtaa Kabuljoki.

Historia
--------

Nykyisen puiston paikalle rakennettiin vuonna 1892 palatsi Afganistanin emiiri Abd al-Rahman Khanille. Palatsi sai vaikutteita eurooppalaisesta ja suurmogulien aikaisesta arkkitehtuurista. Abd al-Rahman Khanin kuoltua rakennus muutettiin hänen mausoleumikseen vuosina 1902–1905. Mausoleumi vahingoittui brittien ilmapommituksissa kolmannen afgaanisodan aikana vuonna 1919. Mausoleumin muutostöiden aikana puiston länsiosaan rakennettiin moskeija. Abd al-Rahman Khanin mausoleumin länsipuolella on hänen vaimolleen Bibi Halimalle rakennettu pieni Golistansarain palatsi.

Mausoleumin ympärillä oli aikanaan monia muita hallinnollsiia rakennuksia. Vuonna 1957 alue päätettiin kuitenkin muuttaa puistoksi ja monet hallinnollisista rakennuksista purettiin.

Lähteet
-------

1. 1 2  Jonathan Lee: KABUL v. MONUMENTS OF KABUL CITY *Encyclopædia Iranica*. Viitattu 3.10.2021. (englanniksi)
2. 1 2  Zarnegar Park clocks Afghanistan's heartbeat (The University of Arizona Library Digital Collections) *Kabul Times*.  4.huhtikuuta 1970. Viitattu 3.10.2021. (englanniksi)
**Milane Duncan Frantz** (s. 1970) on yhdysvaltalainen miljardööriperijätär. Hän peri vuonna 2010 noin 9 prosenttia osittain isänsä Dan Duncanin vuonna 1968 perustamasta pörssinoteeratusta kaasun, öljyn ja petrokemian tuotteiden siirtoputkistoja omistavasta Enterprise Products Partners -suuryhtiöstä. Maaliskuussa 2018 yhtiöllä oli noin 50 000 mailia näitä siirtoputkia. Yhdysvaltalainen talousjulkaisu Forbes arvioi maaliskuussa 2018 Frantzin omistusten, arvoksi 5,5 miljardia dollaria.

Frantzilla on kolme sisarusta Randa Duncan Williams, Dannine D. Avara ja Scott Duncan, joilla on yhtäläinen peritty varallisuus (osuus osakkeita hallinnoivasta säätiöstä edunsaajina). Poikkeukselliseksi Dan Duncanin jälkeläisten perinnön teki sen verovapaus. Yhdysvalloista puuttui vuonna 2010 kongresin lainsäädäntökiistojen liittovaltion perintövero (estate tax). Tämän seurauksena Dan Duncanin lapset säästivät perinnössä arvioiden mukaan jopa useita miljardeja dollareita.

Williams on naimisissa ja hän asuu Houstonissa, Texasissa. Hän toimii johtokunnan jäsenenä houstonilaisessa Baylor College of Medicinessä.

Lähteet
-------

1. 1 2  The World's Billionaires List (Maailman dollarimiljardöörit, naiset. Kustakin listan nimestä saa lisätietoa nimeä klikkaamalla)  6.3.2018. Forbes, forbes.com. Viitattu 11.4.2018. (englanniksi)
2. 1 2 3  334. Milane Frantz (Maailman dollarimiljardöörien 334. sija)  6.3.2018. Forbes, forbes.com. Viitattu 11.4.2018. (englanniksi)
3. 1 2 3  325. Milane Duncan Frantz $5.48B (Bloomberg Billionaires Index)  10.4.2018. bloomberg.com. Viitattu 11.4.2018. (englanniksi)
4. ↑  David Kociensiewski: Legacy for One Billionaire: Death, but No Taxes  8.6.2010. The New York Times, nytimes.com. Viitattu 10.4.2018. (englanniksi)
**Samannud** on pikkukaupunki Egyptissä Niilin suistolla. Sen asukasluku vuonna 2006 oli 57 177.

Maantiede
---------

Samannud sijaitsee Ala-Egyptissä Niilin suistossa noin 8 kilometriä suuremmasta al-Mahalla al-Kubran kaupungista itään. Alue kuuluu al-Gharbiyyan kuvernoraattiin.

Muinaisen Egyptin aikaisia reliefejä.

Historia
--------

Samannudin historia ulottuu aina muinaisen Egyptin aikoihin, jolloin sen paikalla sijaitsi Sebennytoksen kaupunki, egyptiksi *Tjeb-netjer* ja koptiksi *Djemnuti*.

Samannud tunnetaan pitkästä kirkkohistoriastaan. Se esiintyy esimerkiksi marttyyreistä kertovassa kirjallisuudessa. Athanasios Suuri mainitsee Samannudin melkiittiläisen piispan vuonna 352. Pyhittäjä Anubin sanotaan matkanneen sen poikki. Kaupungissa oli hänelle omistettu kirkko, jonne hänen sanottiin olevan haudatun. Arabimaantieteilijät mainitsevat paikan 700-luvulta lähtien. Al-Idrisi kuvaili sitä 1100-luvulla vilkkaaksi kauppapaikaksi.

Väestö
------

Samannudin asukasluku oli vuonna 2006 yhteensä 57 177.

Lähteet
-------

1. 1 2  Lecomte, E.J. van Donzel, Wolfhart Heinrichs ja C. Edmund Bosworth: *Encyclopaedia of Islam, Volume VIII (Ned-Sam)*, s. 1031. BRILL, 1998. ISBN 978-90-04-09834-3. (englanniksi)
2. ↑  Sebennytos (Egypt) 25 Sammanud - Σεβέννυτος *ToposText*. Viitattu 25.1.2021.
3. ↑  Sebennytos (Samanud) *Trismegistos*. Viitattu 25.1.2021.
4. ↑  Egypt *citypopulation.de*. Viitattu 30.5.2020. (englanniksi)
Cunincpert kolikossa
**Cunincpert** oli langobardien kuningas 688–700. Hän oli edellisen kuninkaan Perctaritin poika. Nuori Cunincpert karkotettiin äitinsä kanssa Beneventoon, kun Perctarit joutui pakenemaan vuonna 662. Kun Perctarit palasi kuninkaaksi, Cunincpert kutsuttiin äitinsä kanssa Ticinoon. Cunincpert oli isänsä kanssahallitsija vuodesta 678 tai 679, ja vuonna 688 Cunincpert seurasi isäänsä valtaistuimella. Brescian herttua Alahis syrjäytti Cunincpertin lyhyeksi aikaa, mutta Cunincpert palasi valtaan, kun Alahis menetti tukijansa. Paulus Diaconuksen mukaan Cunincpertin vaimo oli Hermelinda, joka saattoi olla Kentin kuningas Ecgberhtin tytär Eormenhild. Cunincpertilla ja hänen vaimollaan oli yksi lapsi, Liutpert.

Lähteet
-------

1. ↑  Charles Cawley: KINGS of the LANGOBARDS (LOMBARDS) 570-774 *Foundation for Medieval Genealogy - A prosopography of medieval European noble and royal families*. Foundation for Medieval Genealogy. Viitattu 1.12.2017. (englanniksi)


|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
|   | Edeltäjä: **Perctarit** | **Langobardien kuningas**  | Seuraaja:**Liutpert** |
**Choi In-jeong** (kor. 최인정, s. 21. toukokuuta 1990 Geumsan) on eteläkorealainen kalpamiekkailija, olympiamitalisti ja Aasian-mestari.

Choi kilpaili ensimmäisen kerran aikuisten MM-kilpailuissa vuonna 2011, jolloin oli yksilökilpailun 16. Hän voitti samana vuonna Soulin AM-kilpailuissa Aasian-mestaruuden yksilökilpailussa. Vuonna 2012 hän oli AM-kilpailuissa kolmas yksilökilpailussa. Hän myös kilpaili Lontoon olympialaisissa sekä yksilö- että joukkuekilpailussa. Yksilökilpailun toisella kierroksella hän voitti unkarilaisen Emese Szász-Kovácsin 15–12, mutta putosi jatkosta seuraavalla kierroksella hävittyään tunisialaiselle Sarra Besbesille 12–11. Joukkuekilpailussa Etelä-Korean joukkue voitti puolivälierissä Romanian ja välierissä Yhdysvallat. Loppuottelussa Kiina oli kuitenkin parempi 39–25. Choi otteli kaikissa kolmessa ottelussa.

Vuonna 2013 Choi voitti Xuzhoun Grand Prix'n. 2014 Choi voitti Suwonin AM-kilpailuissa yksilökilpailun. Singaporen AM-kilpailuissa 2015 hän oli toinen yksilökilpailussa. Rion olympialaisissa hän otteli jälleen yksilö- ja joukkuekilpailussa. Hän voitti yksilökilpailun toisella kierroksella venäläisen Violetta Kolobovan ja kolmannella kierroksella Ana Maria Popescun 15–8. Puolivälierissä Choi hävisi italialaiselle Rossella Fiamingolle 15–8. Joukkuekilpailussa Etelä-Korea hävisi puolivälierissä Virolle.

Vuonna 2017 Choi oli parhaimmillaan toinen Budapestin Grand Prix -kilpailussa. Vuonna 2018 hän oli kolmas Dohan Grand Prix'ssa ja Dubain World Cupissa. Chiban AM-kilpailuissa 2019 hän oli kolmas yksilökilpailussa. Lisäksi hän voitti Dubain World Cupin. Vuonna 2012 Choi voitti Kazanin World Cupin.

Tokion olympialaisissa 2020 Choi oli mukana Etelä-Korean joukkuessa, joka sijoittui toiseksi kalvan joukkuekilpailussa hävittyään finaalissa Virolle.

Lähteet
-------

1. ↑  2012 Summer Olympics - Fencing - Épée, Individual, Women Olympedia. Viitattu 27.4.2021. (englanniksi)
2. ↑  2012 Summer Olympics - Fencing - Épée, Team, Women Olympedia. Viitattu 27.4.2021. (englanniksi)
3. 1 2 3  Choi In-jeong FIE. Viitattu 27.4.2021. (englanniksi)
4. ↑  2016 Summer Olympics - Fencing - Épée, Individual, Women Olympedia. Viitattu 27.4.2021. (englanniksi)
5. ↑  2016 Summer Olympics - Fencing - Épée, Team, Women Olympedia. Viitattu 27.4.2021. (englanniksi)
6. ↑  Vainikka, Jussi: Virolaisnaisille jättipotti Tokion miekkailusta – joukkuekaverin upea ele mahdollisti hetken, jota 41-vuotias konkari ei unohda koskaan *Yle Uutiset*.  27.7.2021. Yleisradio. Viitattu 27.7.2021.
Milan Kučan ja Vladimir Putin vuonna 2002.
**Milan Kučan** (s. 14. tammikuuta 1941) on slovenialainen poliitikko ja Slovenian ensimmäinen presidentti 1991–2002. Hän oli merkittävä poliitikko jo Jugoslavian aikoina. 

Kučan syntyi Križevcissä Koillis-Sloveniassa Prekmurjen alueella. Kučanista tuli Slovenian kommunistipuolueen johtaja vuonna 1986. Hän alkoi tukea kommunistipuolueen eroa liittovaltion puolueesta vuonna 1989, samoin kuin poliittista moniarvoisuutta. Kučanista tuli vuoden 1990 vaaleissa Slovenian osatasavallan presidentti.

Myöhemmin vuonna 1990 Kučan alkoi tukea Slovenian itsenäistymistä. Kučanin neuvottelupolitiikka johti Brionin sopimukseen. Kučan voitti istuvana presodenttinä presidentinvaalit vuonna 1994. Hänen presidenttikautensa päättyi vuonna 2002, jolloin häntä seurasi presidenttinä Janez Drnovšek.

Lähteet
-------

1. ↑  Milan Kučan gov. Viitattu 23.1.2015.
2. 1 2  Mitä Missä Milloin 1994 s. 43. Otava 1993 ISBN 951-1-12765-9

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Milan Kučan** Wikimedia Commonsissa

Slovenian presidentin lippuSlovenian presidentit
Milan Kučan (1991–2002) | Janez Drnovšek (2002–2007) | Danilo Türk (2007–2012) | Borut Pahor (2012–2022) | Nataša Pirc Musar (alkaen 23. joulukuuta 2022)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Kroatia
* Portugali

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* NARA
* IdRef

 |

 |
Pablo Escobar on yksi maailman tunnetuimmista huumeparoneista.

**Kolumbian huumekartellit** olivat suuria kolumbialaisia rikoksia tekeviä järjestöjä, jotka valvoivat suurinta osaa maan huumekaupasta 1980–2000-luvuilla. Näistä tunnetumpia olivat Pablo Escobarin johtama Medellínin kartelli, Calin kartelli, Norte del Vallen kartelli ja Pohjoisrannikon kartelli. 1980-luvulla Medellinin kartelli lahjoi ja murhautti hallituksen viranhaltijoita ja poliitikkoja, koska pyrki varmistamaan asemansa ja liiketoimintansa. Mutta murhakampanja ajoi viranomaiset kartellien kimppuun. Myös huumekauppaa harjoittanut sissiliike FARC ja kartellit sotivat keskenään. Yhdysvallat on taistellut*selvennä* Kolumbian huumetuotantoa ja -kauppaa vastaan, koska etelästä tulevasta kaupasta suurin osa suuntautuu Yhdysvaltoihin. 

Kolumbian huumetuotanto oli huipussaan vuoden 2000 tienoilla. Suurten kartellien romahdettua maassa on vuodesta 2006 toiminut pieniä puolisotilaallisia ryhmiä, kuten Los Urabenos. Kolumbia menetti asemansa Etelä-Amerikan merkittävimpänä kokaiinintuottajana, kun hallitus vuonna 2012 kiristi huumepolitiikkaa. Laittoman kokaiiniliiketoiminnan painopiste siirtyi muun muassa Peruun ja Boliviaan.

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Illegal drug trade in Colombia
Yleinen esimerkki pinakolitoisiintumisesta
**Pinakolitoisiintuminen** on kemiallinen reaktio, jossa niin kutsuttu visinaalinen dioli eli 1,2-dioli toisiintuu happamissa olosuhteissa aldehydiksi tai ketoniksi. Reaktio on saanut nimensä siitä, että se havaittiin ensimmäisen kerran tapahtuvan pinakolille ja sen raportoi Rudolph Fittig vuonna 1860.

Historiaa
---------

Rudolf Fitting raportoi vuonna 1860, että pinakoli reagoi happamissa olosuhteissa muodostaen tuotteen, jonka hän arveli olevan joko pinakolin kanssa isomeerinen dioli tai polymeeri. Vuonna 1869 Charles Friedel ehdotti muodostuneen tuotteen rakenteeksi tetrametyylietyleenioksidia, joka on epoksidi. Alexander Butlerov osoitti vuonna 1873, että reaktiossa muodostuu pinakolonia.

Reagenssit ja mekanismi
-----------------------

Pinakolitoisiintuminen tapahtuu kaikille 1,2-dioleille. Muodostuuko tuotteena aldehydi vai ketoni riippuu lähtöaineen rakenteesta. Reaktio vaatii tapahtuakseen katalyytiksi hapon, joka voi olla proottinen happo kuten rikkihappo tai Lewisin happo. Pinakolitoisiintumisen reaktiomekanismin ensimmäisessä vaiheessa diolin toinen hydroksyyliryhmä ottaa vastaan protonin, jolloin muodostuu oksoniumionijohdannainen. Tästä oksoniumionista eliminoituu vettä, jolloin muodostuu karbokationi. Karbokationi ei ole stabiili vaan lähtöaineen toisen hydroksyyliryhmän hapen vapaa elektronipari muodostaa kaksoissidoksen hiilen ja hapen välille ja alkyyliryhmä siirtyy. Tuotteena muodostuu karbonyyliyhdiste.

Lähteet
-------

1. ↑  Susan Budavari (päätoim.): *Merck Index*, s. ONR-71. 12th ed.. Merck & Co. 1996. ISBN 0-911910-12-3. (englanniksi)
2. 1 2  Michael B. Smith & Jerry March: *March's Advanced Organic Chemistry*, s. 1342–1344. John Wiley & Sons, 2013. ISBN 9780470462591. (englanniksi)
3. 1 2 3  László Kürti, Barbara Czakó: *Strategic applications of named reactions in organic synthesis*, s. 350. Elsevier, 2005. ISBN 978-0-12-429785-2. Kirja Googlen teoshaussa (viitattu 10.4.2018). (englanniksi)
4. 1 2  Jerome A. Berson: What Is a Discovery? Carbon Skeletal Rearrangements as Counter-Examples to the Rule of Minimal Structural Change.  *Angewandte Chemie*, 2002, 41. vsk, nro 24, s. 4655–4660. Artikkelin verkkoversio. Viitattu 10.4.2018.  (englanniksi)
5. 1 2  Christian M. Rojas: *Molecular Rearrangements in Organic Synthesis*, s. 4–6. John Wiley & Sons, 2015. ISBN 9781118939888. Kirja Googlen teoshaussa (viitattu 10.4.2018). (englanniksi)
6. ↑  Jonathan Clayden, Nick Greeves, Stuart Warren: *Organic Chemistry*, s. 945–946. Oxford University Press, 2012. ISBN 978-0-19-927029-3. (englanniksi)