recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
*Grand Turk* -aluksen keulakuva
*Recouvrance*-aluksen keulakuva
**Keulakuva** on tyypillisesti puusta veistetty, yleensä naista tai eläintä esittävä koriste-esine, joka sijoitetaan purjealuksen keulaan, keulapuomin alle. Keulakuvat olivat yleisiä 1500–1800-luvuilla. Ensimmäiset keulakuvat ilmestyivät 1500-luvun kaljuunoihin.

Peräpeilin koristelun tavoin keulakuvan pääasiallinen tarkoitus oli usein kertoa aluksen nimi lukutaidottomalle väestölle sekä laivaston alusten ollessa kyseessä myös kuvata omistajansa mahtia ja varallisuutta. Barokin aikakaudella joissakin aluksissa oli suunnattoman suuria keulakuvia, jotka painoivat useita tonneja ja levittäytyivät aluksen keulan molemmille puolille.

Suuret keulakuvat heikensivät alusten purjehdusominaisuuksia, minkä vuoksi keulakuvien kokoa pienennettiin huomattavasti 1700-luvulla. Napoleonin aikakauden sotien jälkeen keulakuvat jälleen yleistyvät, mutta yleensä ne olivat enää pieniä rintakuvia. 1800-luvulla keulakuvien käyttö väheni huomattavasti, mutta 1850–1860-luvuilla nopeissa klippereissä oli täysikokoiset, joskin erittäin kevyet keulakuvat, sillä aluksissa ei haluttu kuljettaa ylimääräistä painoa. 

Keulakuvat katosivat meriltä purjelaivojen mukana. Vielä varhaisissa höyrylaivoissa oli toisinaan joko keulakuva tai omistajansa vaakuna keulassa. Tämä tapa katosi viimeistään ensimmäisen maailmansodan myötä.

Tosin suomalaisissa jäänmurtajissa oli hyvin kauan keulassa Suomen vaakuna, poikkeuksena Hansessa Saksan liittotasavallan.

Saksassa, Belgiassa ja Alankomaissa uskottiin, että *klaboutermannikin*-nimiset henget tai keijut asustivat keulakuvissa ja suojelivat alusta karikoilta, myrskyiltä ja taudeilta. Jos alus upposi, *klaboutermannikinit* opastivat merimiesten henget tuonpuoleiseen. Hollannissa uskottiin, että ilman keulakuvaa ja henkien suojelusta uponneiden alusten miehistöt kummittelevat merillä ikuisesti.

Sanoja *keulakuva* ja *keulahahmo* käytetään myös metaforana henkilöstä, joka on julkisuudessa jonkin ryhmän tai organisaation näkyvin jäsen olematta kuitenkaan sen varsinainen johtaja.

Katso myös
----------

* Nokkakoriste – autojen samankaltainen koriste

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Keulakuva** Wikimedia Commonsissa

* Laivojen keulakuvat, Hakkapeliitta, 24.12.1935, nro 51-52, s. 21, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
* Kaljuunakuvien romantiikkaa, Seura, 04.03.1936, nro 10, s. 14, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Siirtolaisten reittejä Valko-Venäjälle ja sieltä eteenpäin.
**Valko-Venäjän ja Euroopan unionin rajakriisi** on Valko-Venäjän ja sen naapurimaiden välinen siirtolaiskriisi, jossa kymmenet tuhannet siirtolaiset pääasiassa Irakista ja Afrikasta pyrkivät Liettuaan, Latviaan ja Puolaan Valko-Venäjän rajojen kautta. Kriisin laukaisi Valko-Venäjän ja Euroopan unionin suhteiden vakava heikkeneminen Valko-Venäjän vuoden 2020 presidentinvaalien, vuosien 2020–2021 mielenosoitusten, Ryanairin lennon 4978 ja Krystsina Tsimanouskajan pakkopalauttamisyrityksen seurauksena.

Kriisi alkoi alkukesästä 2021, kun Valko-Venäjän presidentti Aljaksandr Lukašenka uhkasi tuoda Eurooppaan siirtolaisia ja huumeiden salakuljettajia. Uhkaus johtui EU:n pakotteista, jotka se asetti Ryanairin lennon kaappauksen seurauksena. Valko-Venäjää on syytetty siirtolaisten kuljettamisesta ja avustamisesta rajalle. Suurin osa heistä on kotoisin Irakista, mutta myös muualta Lähi-idästä sekä Afrikasta. Euroopan unionin mukaan kyseessä on hybridisodan muoto, jossa käytetään siirtolaisia sodankäyntivälineenä.

Heinäkuussa 2021 Liettua julisti hätätilan Valko-Venäjältä rajan yli pyrkivien siirtolaisten suuren määrän vuoksi. Elokuussa 2021 Latvia julisti hätätilan, jolla se varautuu siirtolaisten mahdollisiin rajanylityksiin. Syyskuussa 2021 Puola julisti hätätilan Valko-Venäjän rajalle. Marraskuussa Puola lähetti raja-alueelle tuhansia sotilaita, kun Valko-Venäjältä tuli rajan lähelle tuhansia siirtolaisia. Puola on myös rakentanut rajalle teräslanka-aidan ja hyväksynyt muurin rakentamisen. Saksalaislehti Die Weltin saamien salaisten EU-asiakirjojen mukaan rajan yli pyrkivät siirtolaiset ovat maininneet tärkeimmiksi kohdemaikseen Saksan ja Suomen.

Lähteet
-------

1. ↑  Valko-Venäjä kiristää EU:ta päästäen siirtolaisia yli rajan – Liettuan mukaan Lukašenkan hallinto järjestää kuljetuksia *Yle Uutiset*.  10.6.2021. Viitattu 9.11.2021.
2. ↑  Keitä ovat tuhannet Valko-Venäjän ja Puolan rajalle tulleet siirtolaiset? Tämä tulijoista ja lentojärjestelyistä tiedetään *Helsingin Sanomat*.  9.11.2021. Viitattu 9.11.2021.
3. ↑  Siirtolaiskriisi kuumenee Puolassa – Valko-Venäjä puskee tuhansien ihmisten joukkoa kohti rajaa *Yle Uutiset*.  8.11.2021. Viitattu 9.11.2021.
4. ↑  Liettua julisti hätätilan siirtolaisten suuren määrän vuoksi, poliitikkojen mukaan taustalla Valko-Venäjän järjestelmällinen operaatio *Helsingin Sanomat*.  3.7.2021. Viitattu 9.11.2021.
5. ↑  Latvia varautuu irakilaisiin rajanylittäjiin – satakunta siirtolaista on käännytetty takaisin rajalta *Yle Uutiset*.  13.8.2021. Viitattu 9.11.2021.
6. ↑  Puola julisti hätätilan Valko-Venäjän rajalle *Helsingin Sanomat*.  2.9.2021. Viitattu 9.11.2021.
7. ↑  Puolan tekstiviestit siirtolaisille itärajalla varoittavat Valko-Venäjän valheista ja "myrkkypillereistä" *Ilta-Sanomat*.  9.11.2021. Viitattu 9.11.2021.
8. ↑  Salainen EU-asiakirja: Puolan rajalla olevat turvapaikanhakijat pyrkivät ensisijaisesti Suomeen ja Saksaan – Rajavartiolaitos ei usko *iltalehti.fi*.
9. ↑  Suomeen on tullut parikymmentä turva­paikanhakijaa Valko-Venäjän kautta – saksalaislehti: Suomi ja Saksa pääkohteet Puolan rajalle saapuneille *aamulehti.fi*.
**Milka Peltokangas** (s.  10. tammikuuta 1986 Raahe) on suomalainen kuvataiteilija.

Peltokangas on julkaissut kolme lastenkirjaa yhdessä runoilija Aunimarjut Karin kanssa. Ensimmäinen on vuonna 2013 julkaistu *Hupsista keikkaa* -kuvarunokirja. Vuonna 2014 julkaistu *Metsänmörkö ja Valonpiika* on satu- ja runokirja, joka perustuu raahelaiseen mytologiaan. Kirjassa on myös Kaj Chydeniuksen sävellyksiä.*lähde tarkemmin?* Kuvarunokirja *Taikuri Kuu - lumousta ja äkkilähtöjä* julkaistiin vuonna 2015. Peltokangas on kuvittanut muun muassa Niko Peltokankaan vuonna 2009 ilmestyneen *Rintani rossi - Runoja tähän asti* -kokoelman (BoD). Lisäksi hän on pitänyt viisi taidenäyttelyä Raahessa ja Pyhäjoella vuosina 2010–2016.*lähde?* Koulutukseltaan Peltokangas on sosionomi (AMK) ja hän työskentelee lastentarhanopettajana.

Teokset
-------

* *Hupsista keikkaa – runoja lapsille*. Helsinki: ntamo, 2013. ISBN 978-952-215-469-9.
* *Metsänmörkö ja valonpiika*. Helsinki: ntamo, 2014. ISBN 978-952-215-541-2.
* *Taikuri Kuu –  lumousta ja äkkilähtöjä*. Lahti: Marketiimi, 2015. ISBN 978-952-68325-5-5

Lähteet
-------

1. ↑  Raahen Seutu 22.11.2013
2. 1 2  Raahen Seutu 29.8.2014
3. ↑  Raahen Seutu 25.9.2015
4. ↑  Raahen Seutu 6.7.2011

Raahen Seutu 12.11.2011

Pyhäjokiseutu 21.11.2011

Raahelainen 23.1.2016

Aiheesta muualla
----------------

Milka Peltokankaan kotisivut (Arkistoitu – Internet Archive)
Kuvassa Mill Ends Park -puisto
Irlantilainen haltija eli leprechaun.
**Mill Ends Park** on Guinnessin ennätysten kirjan mukaan maailman pienin puisto eli määrätty viheralue. Puisto perustettiin 17. maaliskuuta 1948 Pyhän Patrickin päivänä Portlandin kaupunkiin Oregonin osavaltioon irlantilaisten haltijoiden (*leprechaun*) siirtomaaksi. Puisto on ympyrän muotoinen, pinta-alaltaan 0,3 neliömetriä, ja se sijaitsee liikenteenjakajassa, johon alun perin piti tulla lyhtypylväs. Koska liikenteenjakajaa ei vuonna 1948 paikalle ilmaantunut, alkoi siinä kasvaa rikkaruohoja. Oregon Journal -lehden irlantilainen kolumnisti Dick Fagan istutti paikkaan kukkia ja nimesi sen lehtikolumninsa *Mill Ends* mukaan.

Fagan on kuvaillut puistonsa syntytarinaa seuraavasti. Fagan katsoi ikkunasta alas ja näki haltijan kaivavan kuoppaa. Hän juoksi alas ja nappasi haltijan kiinni ja sai siltä yhden toivomuksen. Fagan toivoi omaa puistoa, mutta ei huomannut kertoa sen kokoa, joten haltija antoi hänelle kyseisen kuopan. Seuraavien vuosikymmenten aikana Fagan kuvaili hulluttelevissa kolumneissaan useasti puistoa ja siellä asuvaa ystäväänsä Patrick O'Toole -nimistä haltijaa.

Fagan kuoli syöpään 1969, mutta toiset jatkoivat puiston hoitamista sen jälkeen. Puisto sai virallisen puiston aseman Portlandin kaupungissa 1976. Vuonna 2006 puisto siirrettiin väliaikaisesti rakennustöiden tieltä Two World Trade Center Plazaan.

Lähteet
-------

1. ↑  Portland Parks & Recreation  22.10.2007. City of Portland.

Aiheesta muualla
----------------

* Mill Ends Park Portlandin sivuilla (englanniksi)
* Lehtiartikkeli puistosta (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
* Mill Ends Park: The Smallest Park in the World (englanniksi)
**Milkoros** (m.kreik. Μἰλκωρος, *Milkōros*; lat. *Milcorus*) oli antiikin aikainen kaupunki ja kaupunkivaltio (*polis*) Traakiassa, nykyisellä Chalkidikín niemimaalla Kreikassa. Se saattoi sijaita Khalkidiken alueella, joka ei antiikin aikana kattanut koko niemimaata, mutta sen tarkempaa sijaintia ei tunneta.

Myöskään Milkoroksen historiasta ei tiedetä paljoakaan. Se on luetteloitu nykytutkimuksessa polisten eli itsenäisten kaupunkivaltioiden joukkoon, koska se kuului klassisella kaudella Ateenan johtamaan Deloksen meriliittoon, ja esiintyy liiton verotusluetteloissa vuosina 435/434–433/432 eaa. Kaupungin kansalaisesta käytettiin etnonyymejä *Milkorios* (Μιλκόριος) ja *Miltorios* (Μιλτόριος).

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Hansen, Mogens Herman & Nielsen, Thomas Heine: "585. Milkoros", *An Inventory of Archaic and Classical Poleis*. An Investigation Conducted by The Copenhagen Polis Centre for the Danish National Research Foundation. Oxford: Oxford University Press, 2004. ISBN 0-19-814099-1.
2. ↑  Milkoros *Pleiades*. Viitattu 1.11.2021.
3. ↑  "51 Milkoros", *Barrington Atlas of the Greek and Roman World*. Princeton University Press, 2000. ISBN 978-0691031699.
**HMS Athenienne** oli Britannian kuninkaallisen laivaston 64-tykkinen kolmannen luokan linjalaiva. Alus oli alun perin maltalainen *San Giovanni*, jonka Ranskan laivasto valtasi 11. kesäkuuta 1798. Ranskan laivasto otti aluksen palvelukseensa nimettynä *Athénieniksi*. Kuninkaallinen laivasto valtasi aluksen 4. syyskuuta 1800 Vallettan sataman antauduttua.

Ranskan laivaston *Athénien*
----------------------------

Vuonna 1793 Ranskan merivoimilla ei ollut yhtään 64-tykkistä alusta, joten se siirsi laivastolleen kaksi Johanniittain ritarikunnan Maltalla valmisteilla ollutta alusta, jotka liitettiin vara-amiraali Brueyn laivastoon. Toinen aluksista *San Giovanni* vallattiin Vallettassa aluksen ollessa valmistumassa Senglean telakalta, missä köli oli laskettu neljä kuukautta aiemmin. Alus laskettiin lokakuussa 1798 vesille ja liitettiin joulukuussa 1799 Ranskan laivastoon nimellä *L'Athénien*. Aluksen tehtävänä oli toimia laivaston sairaalalaivana ja tutkia Välimerellä olevassa laivastossa riehuvia tauteja.

Kuninkaallisen laivaston *HMS Athenienne*
-----------------------------------------

Britannia piiritti 1798-1800 Maltaa, jonka antauduttua 5. syyskuuta 1800 alus siirrettiin Kuninkaalliselle laivastolle *HMS Atheniennena*. Aluksen päällikkönä oli joulukuussa 1800 Sir Thomas Livingstone. Se kuului kontra-amiraali Sir John Borlase Warrenin komentamaan Egyptin rannikolla olleeseen osastoon, jonka tehtävänä oli etsiä Sardinian itäpuolelta ranskalaisamiraali Ganteaumen komentama laivasto-osasto. Etsintä oli tulokseton ranskalaisten paettua.

Alus liittyi lordi Keithin laivasto-osastoon. Aluksella todettiin vuoto, minkä vuoksi se joutui palaamaan Maltalle korjattavaksi. Telakalta vapauduttuaan alus lähti Elballe, kunnes Amiensin rauhan astuttua voimaan se kutsuttiin takaisin kotimaahan. Aluksen miehistö vapautettiin tehtävistään lokakuussa 1802 Portsmouthissa.

*Athenienne* lähti 16. lokakuuta 1806 Gibraltarilta Maltalle päällikkönään Robert Raynsford. Aluksella oli täysi 470 hengen miehistö. Alus ajoi karille 20. lokakuuta illalla Esquirquesin vedenalaisella riutalla Sisiliansalmessa. Aluksen mastot katkaistiin heilumisen lopettamiseksi, mutta siitä huolimatta alukseen vuosi vettä alempien tykkiporttien kautta ennen sen kaatumista. Alukselta saatiin laskettua vene, johon sijoitettiin yli 100 henkeä. Tanskalainen priki pelasti 141 miestä ja kaksi naista seuraavana päivänä merestä. Laivan mukana menehtyi 347 henkeä mukaan lukien aluksen päällikkö.

Lähteet
-------

* Winfield, Rif: *British Warships in the Age of Sail 1793-1817 - Design, Construction and Fates*. Minnesota: Seaforth Publishing, 2005. ISBN 978-1-84415-717-4. (englanniksi)

### Viitteet

1. 1 2 3 4  Winfield, Rif s. 108
Royal Albert Hall vuoden 2008 tapahtuman aikaan.
**Proms-festivaali** (**The Proms**, muodollisemmin **The BBC Proms** tai **The Henry Wood Promenade Concerts presented by the BBC**) on vuosittainen kahdeksan viikkoa kestävä klassisen musiikin konserttien sarja Lontoossa. Vuonna 1895 aloitettu kesätapahtuma käsittää tätä nykyä yli 70 konserttia Royal Albert Hallissa, sarjan kamarimusiikkia Cadogan Hallissa, puistokonsertteja ympäri Britanniaa viimeisenä iltana ("Last Night of the Proms") sekä erilaisia koulutus- ja lastentapahtumia. Vuonna 2009 konserttien kokonaismäärä saavutti ensi kertaa sadan rajan. Taidemusiikin saralla Jiří Bělohlávek on luonnehtinut Promsia "maailman laajimmaksi ja demokraattisimmaksi musiikkifestivaaliksi".

Suomessa Proms-festivaalin konsertteja lähettää Ylen nettiradiokanava Yle Klassinen.

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Proms-festivaali**.
* BBC:n Proms-sivu
* BBC Proms reviews at musicOMH.com (Arkistoitu – Internet Archive)
* Ylen Radio 1:n Proms-sivu 2009

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:The Proms
**Shinji Takahira** (jap. 高平 慎士, *Takahira Shinji*, s. 18. heinäkuuta 1984 Asahikawa) on japanilainen pikajuoksija ja olympiamitalisti.

Takahira kuului Japanin pikaviestijoukkueeseen Pekingin kesäolympialaisissa 2008. Joukkue sijoittui alun perin kolmanneksi, mutta nousi jälkikäteen hopealle kun Jamaikan joukkue hylättiin Nesta Carterin dopingkäryn takia. Pekingin olympialaisten 200 metrillä Takahira karsiutui puolivälierissä. Ateenassa 2004 Takahira oli Japanin pikaviestijoukkueen mukana neljäs, ja 200 metrillä hän karsiutui alkuerissä. Lontoossa 2012 hän karsiutui 200 metrin välierissä ja kuului neljänneksi sijoittuneeseen Japanin pikaviestijoukkueeseen. Lontoossa joukkueen sijoitus oli alun perin viides, mutta sijoitus parani yhdellä Tyson Gayn dopingkärystä johtuneen Yhdysvaltain joukkueen hylkäyksen jälkeen.

Takahira karsiutui MM-kisojen 200 metrillä alkuerissä Helsingissä 2005, puolivälierissä sekä Osakassa 2007 että Berliinissä 2009 ja välierissä Daegussa 2011.

Vuoden 2006 Aasian kisoista Takahira saavutti pikaviestissä hopeaa ja 200 metrillä pronssia. Aasian-mestaruuskilpailuista Takahira saavutti Guangzousta 2009 pikaviestin kultaa ja 200 metrillä hopeaa ja Kōbesta 2011 pikaviestin kultaa.

Takahiran henkilökohtainen ennätys 100 metrin juoksussa on Hiroshimassa 29. huhtikuuta 2009 juostu 10,20 sekuntia ja 200 metrin juoksussa Hiroshimassa 26. kesäkuuta 2009 juostu 20,22 sekuntia.

Lähteet
-------

1. ↑  Olympedia – 4 x 100 metres Relay, Men (Peking 2008) *www.olympedia.org*. Viitattu 12.7.2022.
2. ↑  Shinji Takahira *Olympedia*. Viitattu 12.7.2022. (englanniksi)
3. ↑  USA men’s 4 x 100m relay team disqualified from the 2012 London Olympic Games  20.5.2015. olympic.org:  KOK. Viitattu 12.7.2022. (englanniksi)
4. ↑  Olympedia – 4 x 100 metres Relay, Men (Lontoo 2012) *www.olympedia.org*. Viitattu 12.7.2022.
5. 1 2 3  Shinji Takahira Kansainvälinen yleisurheiluliitto.  (englanniksi)
6. ↑  Asian Games 2006 at Doha (qat) Men: 4 x 100 m Relay sports123.com. Viitattu 13.7.2011. (englanniksi)
7. ↑  Asian Games 2006 at Doha (qat) Men: 200 m sports123.com. Viitattu 13.7.2011. (englanniksi)
8. ↑  Asian Championships 2009 at Guangzhou (chn) Men: 4 x 100 m Relay sports123.com. Viitattu 13.7.2011. (englanniksi)
9. ↑  Asian Championships 2009 at Guangzhou (chn) Men: 200 m sports123.com. Viitattu 13.7.2011. (englanniksi)


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* World Athletics

 |

 |
*Tämä artikkeli käsittelee 1600-luvulla elänyttä henkilöä. Arvid Horn oli myös poliitikko ja kansliapresidentti vapauden ajan Ruotsissa*.
**Arvid Horn af Åminne** (10. tammikuuta 1631 Kärkinen, Karuna, Sauvo – 17. maaliskuuta 1692) oli suomalainen aatelismies. 

Horn omisti Varsinais-Suomessa Karunan kartanon. Ollessaan nuori upseeri hän halusi mennä naimisiin serkkunsa Ingeborg Gyldenärin kanssa. Hänen isänsä Mauritz Horn ei kuitenkaan antanut liitolle hyväksyntää, joten Arvid pyrki ratkaisemaan tilanteen tuomiokapitulin avulla. Tuomiokapitulin mukaan asia kuitenkin kuului kuninkaalle. Koska vaikutti siltä, että asian selviäminen veisi runsaasti aikaa, Horn päätti "ryöstää" Ingeborgin Kankaisten kartanosta. Ryöstön toteuduttua he asuivat yhdessä Lohjan Laakspohjassa talven ajan. Virallista vihkimistä Horn ei kuitenkaan onnistunut järjestämään erilaisista yrityksistä huolimatta. Niinpä hän päätyi vangitsemaan pastori Stigaeuksen Laakspohjaan. Pastori pääsi vapaaksi vasta luvattuaan vihkiä Arvid Hornin Ingeborgin kanssa. Tämä vihkiminen täytti muodolliset vaatimukset mutta ei saanut osakseen yleistä hyväksyntää. Kirkossa Ingeborg ja Arvid Horn eivät esimerkiksi saaneet ottaa osaa ehtoolliseen.

Ingeborgin kuoltua Arvid Horn avioitui Maria Elisabet Kruse af Kajballan kanssa, joka oli hänen toisen serkkunsa tytär. He eivät kuitenkaan saaneet arvolleen sopivasti istua kirkon ensimmäisessä penkkirivissä, mikä vastasi Ingeborgin kanssa solmitun liiton aikana vallinnutta tilannetta. Niinpä Horn rakennutti Karunaan oman kirkon, Sant Maria Elisabethin, joka nykyisin tunnetaan Karunan vanhana kirkkona.

Lähteet
-------

* *Keskellä kylää. Helsingin hiippakunnan kirkkoja.* (Kirjapaja 1999)

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Ylioppilasmatrikkeli 1640–1852

 |

 |
**Germán Pezzella** (s. 27. kesäkuuta 1991 Bahía Blanca) on argentiinalainen jalkapalloilija. Hän on pelipaikaltaan keskuspuolustaja ja pituudeltaan 187-senttimetrinen. Hän edustaa Espanjan Primera Divisiónissa pelaavaa Real Betisia. Hän voitti Argentiinan maajoukkueessa maailmanmestaruuden vuonna 2022.

Seurajoukkueura
---------------

Pezzella edusti kotimaansa pääsarjassa River Platea. Hän voitti maansa mestaruuden ja Copa Sudamericanan vuonna 2014 sekä Copa Libertadoresin vuonna 2015. Hän siirtyi kesällä 2015 Espanjan pääsarjassa pelaavaan Real Betisiin ja pelasi kahden kauden aikana 61 liigaottelua, joissa hän teki neljä maalia. Kesällä 2017 hän siirtyi lainalle italialaisseura Fiorentinaan, ja kesällä 2018 siirto vakinaistettiin. Hän pelasi neljän kauden aikana Serie A:ssa 131 ottelua ja teki niissä seitsemän maalia. Elokuussa 2021 hän palasi Real Betisiin. Hän pelasi kaudella 2021–2022 La Ligassa 23 ottelua, joissa hän teki yhden maalin, ja Eurooppa-liigassa seitsemän ottelua. Betisin voittamassa Espanjan cupissa Pezzella pelasi neljä ottelua, muun muassa täydet minuuttit toisessa välieräottelussa ja loppuottelussa.

Maajoukkueura
-------------

Pezzella pelasi Argentiinan A-maajoukkueessa ensimmäisen kerran marraskuussa 2017 ystävyysottelussa Venäjää vastaan. Hän on edustanut Argentiinaa Copa Américassa vuosina 2019 ja 2021, joista jälkimmäisellä kerralla hän voitti mestaruuden. MM-kilpailuissa 2022 hän pääsi vaihdosta kentälle alkulohko-ottelussa Puolaa, puolivälieräottelussa Alankomaita ja loppuottelussa Ranskaa vastaan. Pezzella on jouluun 2022 mennessä pelannut 35 maaottelua ja tehnyt niissä kaksi maalia, joista ensimmäisen lokakuussa 2018 ystävyysottelussa Irakia vastaan ja toisen lokakuussa 2019 ystävyysottelussa Ecuadoria vastaan.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Germán Pezzella Transfermarkt-sivustolla (englanniksi)

Betis – Primera División
1 Bravo |
2 Montoya |
3 González |
4 Akouokou |
5 Rodríguez |
6 Ruiz |
7 Juanmi |
8 Fekir |
9 Iglesias |
10 Canales |
11 Luiz Henrique |
12 José |
13 Silva |
14 Carvalho |
15 Moreno |
16 Pezzella |
17 Joaquín |
18 Guardado |
19 Luiz Felipe |
21 Morón |
22 Camarasa |
23 Sabaly |
24 Ruibal |
25 Martín |
28 Rodri |
33 Miranda |
Valmentaja Pellegrini

Argentiinan joukkue – Jalkapallon MM-kilpailut 2022
1 Armani |
2 Foyth |
3 Tagliafico |
4 Montiel |
5 Paredes |
6 Pezzella |
7 De Paul |
8 Acuña |
9 Álvarez |
10 Messi |
11 Di María |
12 Rulli |
13 Romero |
14 Palacios |
15 Correa |
16 Almada |
17 Gómez |
18 Rodríguez |
19 Otamendi |
20 Mac Allister |
21 Dybala |
22 La. Martínez |
23 E. Martínez |
24 Fernández |
25 Li. Martínez |
26 Molina |
Valmentaja Scaloni



|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa

 |

 |
**Bassin–Gylichin talo** oli Turussa Linnankadun ja Brahenkadun kulmassa sijainnut kaksikerroksinen pyöreäkulmainen kivitalo. Sen piirsi Charles Bassi vuonna 1836 vuorineuvos John Julinille, joka rakennutti sen vuonna 1844, neljä vuotta Bassin kuoleman jälkeen. Piirustukset viimeisteli kaupunginarkkitehti Pehr Johan Gylich, joka toi taloon enemmän empiretyyliä. Talo purettiin 1950-luvun lopulla.

John Julinin kuoltua talo siirtyi hänen vävylleen Carl Robert Mannerheimille, ja 1800-luvun lopulla sen omistajia olivat ravintoloitsija F. L. Wahlström ja rautakauppias Julius Österblad. Kauppaneuvos Victor Forselius osti talon 1890-luvun lopulla ja piti siinä maatalousväline- ja rautakauppaa 1930-luvun lopulle saakka. Tämän jälkeen taloon muuttivat Keskuskunta Laborin myymälä ja Rautatiekirjakauppa Oy:n Turun-konttori.

Talo purettiin uuden Asunto Oy Brahenlinnan tieltä 1950-luvun lopulla. Rauno Lahtinen kuvaa kirjassaan tapahtuman olleen "yksi ensimmäisistä turkulaisista purkuskandaaleista". Rakennus kuului museolautakunnan laatimaan suojelulistaan, ja se olisi ollut mahdollista säilyttää, vaikka sen taakse olisikin tehty uusi kerrostalo. Asemakaavapäätös oli vielä kaupunginvaltuuston käsittelyssä, kun maistraatti jo myönsi talolle purkuluvan. Kerrostalon edusta levennettiin pysäköintipaikoiksi.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Kalpa, Harri: *Muuttuva kaupunki: Turku eilen ja tänään*, s. 52–53. Oy Turun Sanomat, 1969.
2. 1 2 3 4 5  Lahtinen, Rauno: *Turun puretut talot*, s. 166–167. 5. painos, ensimmäinen uudistettu painos. Sammakko, 2013. ISBN 978-952-483-266-3.
**Catherine Marine Louise Binet** (12. maaliskuuta 1944 Tours – 20. helmikuuta 2006 Pariisi) oli ranskalainen elokuvaohjaaja.

Porvarilliseen perheeseen (isä oli lääkäri) syntynyt Binet ilmaisi 16-vuotiaana haluavansa elokuvantekijäksi, mutta sen esti hänen perheensä, joka halusi hänelle kielitutkinnon. Tehtyään englannin kielen tutkinnon valmiiksi hän kuitenkin asettui Pariisiin aikomuksenaanpätevöityä oppisopimuskoulutuksella elokuva-ammattiin. Kymmenen vuotta hän työskenteli toimittajana ja teki vuonna 1972 dokumenttielokuvan saksalaisesta kuvittaja-valokuvaaja Hans Bellmeristä.

Catherine Binet joutui odottamaan yli kuusi vuotta voidakseen kuvata ensimmäisen pitkän elokuvan. Bellmerin eroottisesta ja surrealistisesta maailmasta innostuneena hän kehitti aiheesta huolellisen fantasiakäsikirjoituksen. Lukuisat tuottajat, joille hanke esiteltiin, osoittautuivat skeptisiksi ja torjuivat sen. Käsikirjoituksen luki myös Federico Fellini, joka puhui siitä innostuneesti Gaumontin johtajalle Daniel Toscan du Plantierille, mutta tilanne ratkesi vasta, kun Catherine tapasi Georges Perecin, joka rakastui häneen ja hänen projektiinsa niin paljon, että rahoitti sen.

Elokuva saatiin kuvattiin kuudessa viikossa kesällä 1980. *Les Jeux de la comtesse Dolingen de Gratz* -nimellä teos esiteltiin Cannesin elokuvajuhlilla vuonna 1981 sivunäyttämöllä. Se sai ristiriitaisia ​​arvosteluja: kriitikot moittivat erityisesti liiallista barokkisuutta ja epälineaarista kerrontaa. Samat tuomiot annettiin uudelleen saman vuoden syyskuussa, kun elokuva esitettiin Venetsian elokuvajuhlilla.

Kokemukseen pettynyt Binet omistautui myöhemmin muiden taidedokumenttien tekemiseen, kuten piirtäjä Jacques Carelmanista (1983) ja japanilaisesta muotisuunnittelijasta Hanae Morista (1986) tehtyihin dokumentteihin. Keskipitkä elokuva *Te souviens-tu de Gaspard Winckler?* on omistettu hänen kumppaninsa Georges Perecille, johon hän säilyi romanttisen tämän kuolemaan asti vuonna 1982.

Filmografia
-----------

### Pitkä draama

* *Les Jeux de la comtesse Dolingen de Gratz*, 1980

### Lyhyet taide-elokuvat

* *Trompe-l'œil*, 1982
* *Les Passages parisiens*, 1982
* *Jacques Carelman*, 1983
* *Hanae Mori, haute couture*, 1986

### Dokumenttielokuvat

* *Film sur Hans Bellmer*, 1972
* *Te souviens-tu de Gaspard Winckler?*, 1990, Georges Perecin kanssa

Näyttelijänä
------------

* 1970 : *Le Printemps*, ohjaaja Marcel Hanoun

Lähteet
-------

1. ↑  Binet Catherine Marine Louise. Deces.matchid.io. Viitattu 6.5.2023.



|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
Farsiwaneja Kandaharissa valokuvassa 1800-luvulta.
**Farsiwanit** tai **parsiwanit** ovat väestöryhmä Afganistanissa. Nimi itsessään tarkoittaa persian kielen puhujaa. Persiaa taas kutsutaan Afganistanissa nykyisin usein dariksi. Historiallisesti nimi *farsiwan* on voinut viitata keneen tahansa persian puhujaan, mutta sittemmin on alettu puhua erikseen esimerkiksi tadžikeista ja tadžikin kielestä. Vielä edelleen termiä farsiwanit käytetään esimerkiksi Afganistanin itäosissa asuvista šiialaisista persian puhujista, jotka poikkeavat uskonnoltaan pääosin sunnalaisista tadžikeista. Farsiwanit asuvat usein kaupungeissa ja persian kielen ohella heillä ei välttämättä ole omaa etnistä identiteettiään. Farsiwanien yhteisöjä on esimerkiksi Heratin, Kandaharin ja Ghaznin kaupungeissa. Kaupunkien ohella heitä asuu Afganistanin Iranin vastaisella rajalla.

Lähteet
-------

1. ↑  Andrei Sergejeff: *Afganistanin historia - Silkkitietä kulttuurien risteykseen*, s. 24-25. Gaudeamus Helsinki University Press, 2011. ISBN 978-952-495-219-4.
2. ↑  Michael Izady: Afghanistan, Ethnic Groups (detailed) (png) *The Gulf/2000 Project*. Columbia University. Viitattu 7.5.2021. (englanniksi)
3. ↑  L. Dupree: AFGHANISTAN iv. Ethnography *Encyclopaedia Iranica*. Viitattu 7.5.2021. (englanniksi)
Länsi-Etelämanner kartassa vasemmalla.
**Länsi-Etelämanner** eli **Läntinen Etelämanner** on toinen Etelämantereen perinteisesti jaotelluista alueista. Se on alueista pienempi ja sijaitsee läntisellä pallonpuoliskolla. Itä-Etelämantereesta sen erottaa Transantarktiset vuoret.

Termi Länsi-Etelämanner on hyväksytty nimitys Transantarktisen vuoriston länsipuolisesta alueesta. Nimitystä on käytetty jo yli sata vuotta, mutta virallisesti sen hyväksyi vuonna 1962 Advisory Comittee of Antarctic Names.

Maantiede
---------

Länsi-Etelämanner sijaitsee Transantarktisen vuoriston Tyynenmeren puoleisella alueella. Siellä sijaitsevat muun muassa Antarktiksen niemimaa, Grahaminmaa, Ellsworthinmaa, Marie Byrdin maa ja joitain erillisiä saaria. Alueen meriä ovat Weddellinmeri ja Rossinmeri. Länsi-Etelämanner voidaan jakaa kahteen osaan, pääalueeseen ja erittäin suureen niemimaahan, jonka Weddellinmeri ja Rossinmeri erottavat pääalueesta.

Länsi-Etelämanner on Itä-Etelämannerta alavampaa; keskikorkeus lännessä on 1 800 metriä, idässä 3 000 metriä. Länsi-Etelämantereen uskotaan lämpenevän ilmastonmuutoksen vaikutuksesta mantereen itäosaa nopeammin, joka taas on jopa jäähtynyt maapallon keskilämpötilan noususta huolimatta.

Länsi-Etelämantereen läheisyydessä sijaitsee suuri Länsi-Etelämantereen mannerjäätikkö, joka tosin on viime aikoina kutistunut merkittävästi.

Katso myös
----------

* Itä-Etelämanner

Lähteet
-------

1. ↑  Geography: East and West Antarctica *Chimu Adventures*. Viitattu 18.6.2017. (englanniksi)
2. ↑  Etelämanner lämpenee ennusteita nopeammin *Tekniikka&Talous*.  26.1.2009. Viitattu 18.6.2017.
3. ↑  Antarctic ice sheet is an ‘awakened giant’ *New Scientist*.  2.2.2005. Viitattu 18.6.2017. (englanniksi)
Lincolnin tuomiokirkko, jonka rakentaminen aloitettiin Alexanderin aikana.
**Alexander Lincolnilainen** (k. 1148) oli Lincolnin piispa Hän oli kanslerin ja Salisburyn piispan Roger Salisburylaisen veljenpoika. Ollessaan Salisburyn arkkidiakoni hänen sanotaan koonneen anglonormanninkielisen lakisanakirjan.

Varhainen elämä
---------------

Alexanderin veli David oli Buckinghamin arkkidiakoni. Muita sukulaisia olivat Adelelm ja Elyn piispa Nigel.

Piispuus
--------

Alexander vihittiin piispaksi Canterburyssa 22.7.1123. Hän kuoli vuonna 1148 ennen helmikuun 25. päivää, jolloin hänet haudattiin Lincolnissa.

Lähteet
-------

1. ↑  Alexander *Oxford Dictionary of National Biography*. Oxford University Press. Viitattu 25.12.2011. (englanniksi)
2. ↑  Diana E. Greenway: Archdeacons: without territorial title *Fasti Ecclesiae Anglicanae 1066-1300: volume 4: Salisbury*. Institute of Historical Research.  Arkistoitu 14.2.2012. Viitattu 25.12.2011. (englanniksi)
3. 1 2  Diana E. Greenway: Bishops *Fasti Ecclesiae Anglicanae 1066-1300: volume 3: Lincoln*. Institute of Historical Research.  Arkistoitu 9.8.2011. Viitattu 25.12.2011. (englanniksi)

  


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä:**Robert Bloet** | **Lincolnin piispa**1123–1148 | Seuraaja:**Robert de Chesney** |
**Isotaskurapu** (*Cancer pagurus*) on kookas taskurapulaji, joka elää Pohjois-Atlantin itärannikolla.

Ulkonäkö
--------

Täysikasvuisen isotaskuravun selkäkilpi on enintään 20 cm pitkä ja 30 cm leveä ja väritykseltään punaruskea, nuorilla yksilöillä kuitenkin purppuranruskea. Selkäkilven reuna jakaantuu edessä viiteen tylppään ja sivuilla yhdeksään pulleaan lohkoon. Sakset ovat keskenään suurin piirtein samankokoiset, sileät ja kärjistään mustat. Koirailla ne voivat kuitenkin olla hieman erikokoiset ja raskasrakenteisemmat kuin naarailla. Kävelyraajat ovat jykevät ja vaaleammat kuin selkäkilpi ja niissä on lyhyitä, jäykkiä sukasia. Raajojen kärjet ovat terävät ja mustat.

Levinneisyys
------------

Isotaskurapuja esiintyy Pohjois-Atlantin itäosissa. Levinneisyysalue ulottuu pohjoisessa Britteinsaarille ja Pohjois-Norjaan ja etelässä Marokon pohjoisrannikolle. Aikaisemmin niitä on tavattu myös Välimeren pohjoisrannikolla.

Elintavat
---------

Isotaskuravut elävät yleensä 6–40 metrin syvyydessä, hiekkaisessa, soraisessa tai kivikkoisessa merenpohjassa.

Kalastus ja käyttö
------------------

Isotaskurapuja kalastetaan sulkupyydyksillä Euroopan länsirannikolla. Niitä joutuu myös jonkin verran troolikalastuksen sivusaaliiksi. Vuonna 1999 kokonaissaalis oli hieman yli 41 000 tonnia, josta Ison-Britannian osuus oli 48 % ja Ranskan 21 %. Saaliit pysyivät samalla tasolla 2000-luvun alussa, mutta nousivat vuonna 2007 lähes 60 000 tonniin. Isotaskurapuja myydään sekä tuoreina että pakastettuina.

Lähteet
-------

1. ↑  *Cancer pagurus* Linnaeus, 1758 *WoRMS World Register of Marine Species*. Viitattu 2. maaliskuuta 2010.
2. 1 2 3 4 5 6  Cancer pagurus *FAO Species Identification and Data Programme*. FAO Fisheries and Aquaculture Department. Viitattu 27. helmikuuta 2010.
3. 1 2  Cancer pagurus (html) *Marine Species Identification Portal*. ETI BioInformatics.  Arkistoitu 19.9.2020. Viitattu 27. helmikuuta 2010. (englanniksi)


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Taksonitunnisteet | 
* Wikidata: Q752188
* Wikispecies: Cancer pagurus
* ADW: Cancer\_pagurus
* BioLib: 32972
* BOLD: 9161
* CoL: 5WY3B
* EPPO: CANCPA
* EUNIS: 27276
* Fossilworks: 224341
* GBIF: 2222085
* iNaturalist: 120553
* IRMNG: 10602165
* ITIS: 98681
* NBN: NBNSYS0000174336
* NCBI: 6755
* SeaLifeBase: 26786
* uBio: 6923661
* WoRMS: 107276
* ZooBank: B750F89A-84B5-448B-8D80-EBD724A1C9D4

 |

 |
**Koch Industries** on lähinnä petrokemian alaan keskittyvä monikansallinen yritysryväs, jonka kotipaikka on Wichita, Kansas, Yhdysvalloissa. Se omistaa myös yhtiöt Invista, Georgia-Pacific, Flint Hills Resources, Koch Pipeline, Koch Fertilizer, Koch Minerals ja Matador Cattle Company. Vuonna 2013 yhtiöllä oli noin 60 000 työntekijää. Sen liikevaihto vuonna 2012 oli 115 miljardia Yhdysvaltojen dollaria, millä se oli Yhdysvaltojen toiseksi suurin yksityinen yritys. Georgia-Pacific toimii metsäteollisuudessa ja Flit Hills Resourcesilla on öljynjalostamoita Alaskassa, Minnesotassa ja Teksasissa.

Yhtiön pääomistajat ovat Charles ja vuonna 2019 kuolleen David Kochin perilliset. Kummankin omaisuudeksi on arvioitu yli 50 miljardia dollaria. Heidän isänsä Fred Koch aloitti liiketoiminnan Wichitassa 1925. Koch Industries on tärkeä osa Wichitan talouselämää, mutta muualla veljeksiä arvostellaan poliittisesta painostuksesta. Yhtiötä lähellä olevat tahot ovat rahoittaneet konservatiivista Teekutsuliikettä, kongresiin pyrkiviä republikaaniehdokkaita ja kampanjaa, jolla vastustetaan Kalifornian ilmastonmuutoslakia.

J. Howard Marshallin kuolinpesä omistaa yhtiöstä 14,6 %.

Lähteet
-------

1. ↑  Koch Industries Forbes. Viitattu 17.8.2014.
2. ↑  In Wichita, Koch Influence Is Revered and Reviled  17.6.2014. NY Times. Viitattu 17.8.2014.
3. ↑  Tea Party movement: Billionaire Koch brothers who helped it grow  2010. The Guardian. Viitattu 17.8.2014.
4. ↑  The Oilman, The Playmate, And The Tangled Affairs Of The Billionaire Marshall Family  2013. Forbes. Viitattu 17.8.2014.

Aiheesta muualla
----------------

* Inside The Koch Empire: How The Brothers Plan To Reshape America Forbes 2012
Isotiosyanaattien yleinen rakenne
**Isotiosyanaatit** ovat orgaanisia yhdisteitä, joille tunnusomainen funktionaalinen ryhmä on R-N=C=S. Niitä voidaan pitää isosyanaattien rikkianalogeina. Monia isotiosyanaatteja käytetään muun muassa orgaanisen kemian synteeseissä, fungisideina ja desinfiointiaineina.

Ominaisuudet
------------

Huoneenlämpötilassa alifaattiset ja aromaattiset isotiosyanaatit ovat tyypillisesti joko värittömiä nesteitä tai kiteisiä kiinteitä aineta. Niillä on usein hyvin pistävä haju ja ne ärsyttävät silmiä aiheuttaen kyynelvuotoa. Isosyanaateista poiketen isotiosyanaatit eivät reagoi helposti veden kanssa vaan hydrolysoituvat lähinnä happamissa tai emäksisissä olosuhteissa. Isotiosyanaatit liukenevat useisiin orgaanisiin liuottimiin ja muodostavat veden kanssa atseotrooppeja. Isotiosyanaatit ovat heikosti elektrofiilisia ja reagoivat nukleofiilien kanssa. Hydrolyysituotteena muodostuu amiineja, joita voidaan saada myös isotiosyanaatteja pelkistämällä. Amiinit reagoivat isotiosyanaattien kanssa tioureoiksi ja alkoholit reagoivat muodostaen tiokarbamaatteja. Isotiosyanaatteja käytetään myös heterosyklisten yhdisteiden valmistamisessa.

Isosyanaatteja esiintyy luonnossa sekä vapaina että sitoutuneina glukosinolaatteihin. Tällaisia ovat esimerkiksi allyyli-isotiosyanaatti, metyyli-isotiosyanaatti, fenyyli-isotiosyanaatti, sinigriini ja glukorafaniini. Myrosinaasientsyymi hajottaa glukosinolaatit isotiosyanaateiksi. Toinen isotiosyanaatteja muodostava entsyymi on allinaasi. Isotiosyanaatteja esiintyy erityisesti ristikukkaisissa kasveissa ja sipulikasveissa.

Valmistus
---------

Isotiosyanaatteja voidaan valmistaa muun muassa isomeroimalla tiosyanaatteja, primääristen amiinien ja tiofosgeenin välisellä reaktiolla, isotiosyanaattisuolojen ja alkyyli- tai asyylihalidien välisellä reaktiolla, hapettamalla ditiokarbamaatteja vetyperoksidilla, pelkistämällä tioureoita tai alkeenien ja tiosyaanihapon välisellä reaktiolla.

Lähteet
-------

1. ↑  Isothiocyanates *IUPAC GoldBook*. IUPAC. Viitattu 6.5.2016. (englanniksi)
2. 1 2 3  Frank Romanowski & Herbert Klenk: *Thiocyanates and Isothiocyanates, Organic, Ullmann's Encyclopedia of Industrial Chemistry*, John Wiley & Sons, New York, 2000. Viitattu 6.5.2016
3. 1 2 3  Thomas Scott, Mary Eagleson: *Concise encyclopedia chemistry*, s. 561. Walter de Gruyter, 1994. ISBN 978-3110114515. (englanniksi)
4. ↑  K. Hüsnü Can Başer & Fatih Demirci: *Essential Oils, Kirk-Othmer Encyclopedia of Chemical Technology*, John Wiley & Sons, New York, 2011. Viitattu 6.5.2016
5. ↑  Frank Fischetti Jr.: *Flavoring Materials, Kirk-Othmer Encyclopedia of Chemical Technology*, John Wiley & Sons, New York, 2010. Viitattu 6.5.2016
6. ↑  Jan Velisek: *The Chemistry of Food*, s. 1748. John Wiley & Sons, 2013. ISBN 9781118383834. Kirja Googlen teoshaussa (viitattu 6.5.2016). (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Isotiosyanaatit** Wikimedia Commonsissa
Dahadajevin piiri Dagestanin kartalla.
**Dahadajevin piiri** (ven. Дахадаевский райо́н, *Dahadajevski raion*, dargiksi Дахадаевла район, *Dahadajevla raion*) on kunnallinen itsehallintoalue Dagestanin tasavallassa Venäjällä. Vuonna 1929 perustetun piirin pinta-ala on 1 450 neliökilometriä. Asukkaita on 37 600 henkeä (vuonna 2009).

Dahadajevin piiri sijaitsee Dagestanin kaakkoisosan vuoristoseudulla. Pohjoisessa se rajoittuu Akušan, koillisessa Sergokalan, kaakossa Kaitagin, lounaassa Agulin ja luoteessa Kulin piireihin. Nimensä piiri on saanut vuonna 1918 ammutun bolševikkijohtajan Magomed-Ali Dahadajevin mukaan. *lähde?*

Piiriin kuuluu Kubatšin kaupunkimainen taajama ja 25 kylähallintoa. Kaikkiaan asutuskeskuksia on 66. Hallinnollinen keskus on Urkarahin kylä. Asukkaista 99,1 % on dargeja ja 0,8 % lakeja. Kubatšissa ja sen lähikylissä puhutaan kubatšia, jota pidetään yleensä dargin murteena, mutta toisinaan myös itsenäisenä kielenä. *lähde?*

Tärkeimmät elinkeinot ovat karjanhoito sekä viljakasvien ja viinirypäleiden viljely. Kubatšissa on taide-esineitä valmistava tuotantolaitos. Myös matkailua on pyritty kehittämään. Piirin ongelmia ovat korkea työttömyys ja järjestäytynyt rikollisuus. *lähde?*

Seudun ainutlaatuisen luonnon lisäksi nähtävyyksiin kuuluvat pronssikautiset kalliomaalaukset sekä vuoristokylien keskiaikainen arkkitehtuuri kivirakennuksineen, moskeijoineen ja vartiotorneineen. *lähde?*

Paikallislehtenä ilmestyy darginkielinen *Šila gjamru* ('Maaseudun elämä').

Lähteet
-------

1. ↑  Federalnaja služba gosudarstvennoi statistiki: Tšislennost naselenija Rossijskoi Federatsii po gorodam, posjolkam gorodskogo tipa i raionam na 1 janvarja 2009 g. *gks.ru*.  Arkistoitu 21.10.2011. Viitattu 24.12.2009. (venäjäksi)
2. ↑  Letopis petšati Dagestana za 2008 g.: Gosudarstvennyi bibliografitšeski ukazatel Mahatškala:  Natsionalnaja biblioteka Respubliki Dagestan, 2008. Viitattu 23.9.2010. (venäjäksi)[vanhentunut linkki]

Aiheesta muualla
----------------

* Dahadajevin piirin sivusto (venäjäksi)

Dagestanin piirit ja *kaupunkipiirit*
Agul | 
Ahty | 
Ahvah | 
Akuša | 
Babajurt | 
Bežtan osa-alue | 
Bolith | 
Buinaksk | 
*Buinaksk* | 
*Dagestanskije Ogni* | 
Dahadajev | 
Derbent | 
*Derbent* | 
Dokuzpara | 
Gergebil | 
Gumbet | 
Gunib | 
Hasavjurt | 
*Hasavjurt* |
Hiv | 
Hunzah | 
*Izberbaš* | 
*Južno-Suhokumsk* | 
Kaitag | 
Kajakent | 
Karabudahkent | 
*Kaspijsk* | 
Kazbek | 
Kiziljurt | 
*Kiziljurt* | 
Kizljar | 
*Kizljar* | 
Kul | 
Kumtorkala | 
Kurah | 
Lak | 
Levaši | 
Magaramkent | 
*Mahatškala* | 
Nogai | 
Novolak | 
Rutul | 
Šamil | 
Sergokala | 
Suleiman Stalski | 
Tabasaran | 
Tarumovka | 
Tljarata | 
Tšaroda | 
Tsumada | 
Tsunta | 
Untsukul
**Dagsmark Petfood Oy** on suomalainen lemmikinruokavalmistaja. Yrityksen tehdas sijaitsee Loimaalla, Varsinais-Suomessa.

Tuotteet
--------

Dagsmarkin ensimmäinen tuote, Dagsmark HÄME -kuivaruoka, tuli myyntiin elokuussa 2017. Seuraavana vuonna tuoteperhe laajeni Dagsmark SAVO -kuivaruoalla, viljattomalla Dagsmark LAPPI -kuivaruoalla ja pikkukoirille suunnatuilla Dagsmark EIRA-, HANKO- ja LEVI-kuivaruoilla. Tämän jälkeen mukaan on tullut kevyempi Dagsmark LAIHIA, pentukoirien oma Dagsmark VIMPELI ja runsasenerginen Dagsmark SYSMÄ. Valikoimaan kuuluu myös erilaisia koirien purutuotteita Dagsmark TIKKURILA ja Dagsmark LUUMÄKI -sarjoissa. Purutuotteiden valmistuksesta vastaa suomalainen Kokkolan Nahka. Koirien tuoteperhettä täydentävät Dagsmark MELLILÄ -koirannamit. 

Kissoille on ollut tarjolla sekä kuiva- että märkäruokia vuodesta 2021 alkaen. Kuivaruokavalikoimaan kuuluvat Dagsmark ILVES, isompi nappulainen Dagsmark TIIKERI ja kevyempi Dagsmark PUUMA. Märkäruoat kantavat nimiä Dagsmark ILVES, TIIKERI ja LEOPARDI. Kaikki kissanruoat ovat viljattomia.

Lemmikkien turkkien pesuun ja hoitoon on kehitetty suomalainen shampoo ja hoitoaine.

Dagsmark-tuotteita myydään muun muassa K- ja S-ryhmän myymälöissä sekä Halpa-Halli-, Hankkija- ja Tokmanni-ketjujen myymälöissä. Yli tuhannen jälleenmyyjän joukossa on myös erikoisliikkeitä.

Vastuullisuus
-------------

Dagsmarkilla on oma vastuullisuusohjelma ja ympäristöjärjestelmä, joka on ansainnut Ekokompassin. Hiilitassunjälki*selvennä* lasketaan joka vuosi.

Dagsmarkin tuotteet valmistetaan kotimaisista raaka-aineista Suomessa. Suomalaisen Työn Liitto on myöntänyt yritykselle oikeuden käyttää Avainlippua, joka on merkki laadusta ja todennetusta alkuperästä.

Tausta
------

Yritysidea syntyi vuonna 2016, kun perustajat uskoivat, että suomalaista ruokaa syövät ihmiset haluavat tarjota suomalaista ruokaa myös lemmikeilleen. Tehdas aloitti toimintansa kesällä 2017 Dagsmarkin kylästä löytyneestä vapaasta teollisuuskiinteistöstä, entisestä Estrellan perunalastutehtaasta. Pian mukaan tuli myös ulkopuolisia sijoittajia. Tehtaan muutto Mellilään Loimaalle tapahtui vuoden 2020 lopussa.

Yrityksen toimitusjohtajana toimii yksi yrityksen perustajista, Laura Strömberg. Muita perustajajäseniä ovat muun muassa Pekka Siivonen-Uotila, Jukka Kaitaranta, Börje Norrgård ja Topi Jurvanen. Yhtiöön ovat sijoittaneet muun muassa Rovion entinen markkinointijohtaja Peter Vesterbacka ja Kustaa Valtonen sekä joukko muita suomalaisia yksityissijoittajia. Vuonna 2019 Pauligin perheen sijoitusyhtiö English Tea Room teki Dagsmarkiin 1,5 miljoonan euron pääomasijoituksen.

Lähteet
-------

1. ↑  Vastuullisuus *www.dagsmarkpetfood.fi*. Viitattu 3.4.2022.
2. ↑  Jälleenmyyjät *www.dagsmarkpetfood.fi*. Viitattu 3.4.2022.
3. ↑  Avainlippu. Viitattu 3.4.2022.
4. ↑  Elina Lappalainen: Peter Vesterbacka sijoitti kotimaiseen koirien kuivaruokavalmistajaan - "Lähiruokavaihtoehto on puuttunut lemmikeiltä" *Talouselämä*. Viitattu 6.3.2019.
5. ↑  Elina Lappalainen: Häme-koiranruoka oli hitti – nyt lähiruokaa lemmikeille myyvä startup sai sijoittajiksi Pauligit *Talouselämä*. Viitattu 6.3.2019.
**Norborneeni** (C7H10) on bisyklisiin alkeeneihin kuuluva hiilivety. Yhdistettä käytetään kemianteollisuudessa kumien valmistuksen raaka-aineena.

Ominaisuudet
------------

Norborneeni on huoneenlämpötilassa valkoista kiteistä ainetta. Yhdiste hapettuu helposti muodostaen epoksidin.

Valmistus ja käyttö
-------------------

Norborneenia valmistetaan eteenin ja syklopentadieenin välisellä Diels–Alder-reaktiolla. Reaktio tapahtuu korkeassa lämpötilassa ja paineessa ilman katalyyttiä. Norborneenin valmistuksessa muodostuu helposti myös useita muita sivutuotteita, minkä vuoksi tuote on puhdistettava ennen norborneenin polymerointia.

Norborneenia käytetään muovien ja kumien valmistuksen raaka-aineena. Sitä voidaan käyttää ko-monomeerina esimerkiksi eteenin kanssa. Erikoissovelluksiin esimerkiksi rakennusteollisuuteen siitä valmistetaan poly(norborneeni)a niin kutsutulla renkaanavaamispolymeroinnilla. Tämä reaktio on tyypiltään olefiinimetateesi ja katalyyttinä reaktiossa käytetään ruteniumkomplekseja kuten Grubbsin katalyyttiä.

Lähteet
-------

1. ↑  Bicyclo[2.2.1hept-2-ene – Substance summary] *PubChem*. NCBI. Viitattu 20.2.2015.
2. 1 2 3 4  Hermann Meisenheimer, Roland Steiger, André Marbach, Klaus M. Diedrich, John Dunn & Gerhard Karall: *Rubber, 6. Synthesis by Radical and Other Mechanisms, Ullmann's Encyclopedia of Industrial Chemistry*, John Wiley & Sons, New York, 2011. Viitattu 20.2.2015
3. 1 2  Yury V. Kissin: *Polymers of Higher Olefins, Kirk-Othmer Encyclopedia of Chemical Technology*, John Wiley & Sons, New York, 2005. Viitattu 20.2.2015
4. 1 2  Robert D. Ashford: *Ashford's Dictionary of Industrial Chemicals*, s. 807. 2nd Edition. Wavelength Publications, 2001. ISBN 0-9522674-2-X. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Norborneeni** Wikimedia Commonsissa
**Harry Douglas Huskey** (19. tammikuuta 1916 Whittier, Great Smoky Mountains, Pohjois-Carolina – 9. huhtikuuta 2017 Santa Cruz, Kalifornia) oli yhdysvaltalainen matematiikan, tietojenkäsittelytieteen sekä informaatiotieteen professori. Hän oli elektronisen tietokoneen suunnittelun pioneeri.

Huskey työskenteli 1940-luvulla ENIACin parissa. Toisen maailmansodan jälkeen hän työskenteli Alan Turingin Automatic Computing Enginen (ACE) parissa.

Huskey työskenteli myös SWACin (Standards Western Automatic Computer) suunnittelun parissa Los Angelesissa. SWAC valmistui vuonna 1950 ja oli aikanaan nopein tietokone.

Huskey suunnitteli Bendix G-15 -tietokoneen Berkeleyssä. G-15 oli ensimmäinen tietokone, jota saattoi kutsua "henkilökohtaiseksi" koska yksi henkilö riitti operoimaan sitä. G-15 painoi 950 paunaa ja maksoi noin 50 000 dollaria.

Huskey kuoli kotonaan Santa Cruzissa 101 vuoden ikäisenä.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6 7  In Memoriam Harry D. Huskey *senate.universityofcalifornia.edu*. Viitattu 27.1.2020. (englanniksi)
2. 1 2 3 4 5 6  Harry D. Huskey Computer History Museum. Viitattu 27.1.2020. (englanniksi)
3. 1 2 3 4 5  Sam Roberts: Harry Huskey, Pioneering Computer Scientist, Is Dead at 101  20.4.2017. The New York Times. Viitattu 27.1.2020. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* From Pilot Ace to the Bendix G-15, lecture by Harry Huskey (Youtube) (englanniksi)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Yhdysvallat
* Alankomaat

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* Association for Computing Machinery
* DBLP
* MathSciNet
* Mathematics Genealogy Project

 |

 |
**Kodapeis** (m.kreik. Κοδαπεῖς(?)) oli antiikin aikainen kaupunki ja kaupunkivaltio (*polis*) Kaariassa Vähässä-Aasiassa nykyisen Turkin alueella. Sen tarkkaa sijaintia ei tunneta.

Myöskään Kodapeisin historiasta ei tiedetä juuri mitään. Vaikka kaupunki on luetteloitu polikseksi eli itsenäiseksi kaupunkivaltioksi, sen todellinen asema tunnetaan kuitenkin huonosti. Tulkinta perustuu lähinnä siihen, että Kodapeis kuului klassisella kaudella 400-luvulla eaa. Ateenan johtamaan Deloksen meriliittoon. Se esiintyy liiton verotusluetteloissa vuosina 453/452–445/444 eaa. viidesti sekä vielä vuonna 425/424 eaa.

Kaupungin kansalaisesta käytettiin etnonyymiä *Kodapeus* (Κοδαπεύς).

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Hansen, Mogens Herman & Nielsen, Thomas Heine: "904 Kodapeis(?)", *An Inventory of Archaic and Classical Poleis*. An Investigation Conducted by The Copenhagen Polis Centre for the Danish National Research Foundation. Oxford: Oxford University Press, 2004. ISBN 0-19-814099-1.
2. ↑  Kodapeis *Pleiades*. Viitattu 2.11.2020.
**Kockelträsket** on luonnonsuojelualueen ympäröimä karu ja kirkasvetinen metsäjärvi Inkoon lounaisosassa läntisellä Uudellamaalla. Sen pinta-ala on 6,3 hehtaaria.

Maantiede
---------

Kockelträsket muistuttaa nelisakaraista tähteä. Sen ulottuvuus lounaasta koilliseen ja kaakosta luoteeseen on 400 metriä. Saaria ei ole ja rannat ovat melko suoria. Järveä ympäröi metsä ja suo. Kockelträsketin koillispuolella sijaitsee Vitträsket, etelässä sijaitsee Svartträsket. Kockelträsketin ja Svartträsketin välissä on haja-asutusta. Kockelträsketin pohjoisrannalta virtaa laskuoja alle sadan metrin päähän Vitträsketiin, Vitträsketistä puolestaan virtaa laskuoja Bruksträsketiin. Kockelträsketiin ei virtaa selkeitä tulo-ojia.

Kockelträsket (81.070.1.003) kuuluu Bruksträsketin valuma-alueeseen (81.070), joka on kolmannen jakovaiheen vesistö Suomenlahden rannikkoalueen päävesistössä (81). Bruksträsketin alueeseen kuuluu yhdeksän vähintään hehtaarin laajuista vakavettä, joista Kockelträsket on seitsemänneksi laajin Tåtelträsketin jälkeen.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Kockelträsket, vakavesi, Inkoo
2. 1 2 3 4  Ympäristö.fi : Ympäristötiedon hallintajärjestelmä Hertta Ympäristötiedon hallintajärjestelmä Hertta. Viitattu 19.5.2021.
3. 1 2 3  Kockelträsket *Vesientila.fi*. Länsi-Uudenmaan vesi ja ympäristö ry. Viitattu 19.5.2021.
4. ↑  Kockelträsket. Järviwiki. Viitattu 19.5.2021.
5. ↑  Bruksträsketin valuma-alue (81.070). Järviwiki. Viitattu 19.5.2021.