recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Kaikki alkoi puhelimesta** (*Pillow Talk*) on Michael Gordonin ohjaama romanttinen komedia vuodelta 1959. Elokuvan pääosissa ovat Rock Hudson ja Doris Day sekä tärkeissä sivuosissa Tony Randall ja Thelma Ritter. Elokuva oli ensimmäinen Hudsonin ja Dayn tähdittämästä kolmesta romanttisesta komediasta.

Elokuva voitti parhaan alkuperäiskäsikirjoituksen Oscarin ja tuotti ehdokkuudet myös lavastuksestaan ja musiikistaan sekä Doris Dayn ja Thelma Ritterin roolitöistä. Elokuva valittiin vuonna 2009 Yhdysvaltojen kongressin kirjaston National Film Registryyn, johon kootaan esteettisesti, historiallisesti tai kulttuurisesti merkittäviä amerikkalaiselokuvia. *The New York Timesin* kriitikot valitsivat elokuvan vuonna 2004 yhdeksi kaikkien aikojen tuhannesta parhaasta maailmassa.

Juoni
-----

Jan Morrow (Doris Day) on menestynyt newyorkilainen sisustussuunnittelija, joka joutuu jakamaan saman puhelinlinjan Bradin (Rock Hudson), Broadwaysäveltäjän ja playboyn kanssa. Tilanne hermostuttaa Jania todella koska Bradin lemmenpuhelujen takia hän ei saa hoidettua työpuhelujaan. Jan ja Brad ottavatkin useamman kerran puhelimen välityksellä yhteen. 

Neuroottinen miljonääri Jonathan Forbes (Tony Randall), joka on korviaan myöten rakastunut Janiin ja on myös Bradin seuraavan Broadwayshown tuottaja, kertoo Bradille ylistäviä sanoja Janista. Brad yrittääkin houkutella puhelimen välityksellä Jania treffeille kanssaan mutta Jan ei ole kiinnostunut. 

Yhtenä iltana Brad ja Jan sattuvat samaan ravintolaan seuralaisineen. Brad tajuaa Janin henkilöllisyyden ja ihastuu tähän. Brad valehtelee Janille olevansa Rex Stetson, karski mies Texasista ja Jan ja Brad alkavat tapailla toisiaan.

Ennen pitkää Bradin henkilöllisyys selviää Janille ja parille tulee ero. Lopulta Jan Bradin sinnikkään yrittämisen jälkeen antaa hänelle anteeksi ja he palaavat yhteen.

Vastaanotto
-----------

Elokuva on julkaistu Suomessa DVD:llä. *DVD-oppaassa* Ilkka Juuso pitää sitä ele­gan­tis­ti ikään­ty­neenä ja pi­kant­tina ko­me­dia, joka ansaitsi kä­si­kir­joi­tuk­ses­ta saamansa Os­ca­rin.

Lähteet
-------

1. ↑  Awards Database *Oscars.org*. Viitattu 1.6.2022.
2. ↑  Complete National Film Registry Listing, National Film Preservation Board, Library of Congress. Viitattu 13.7.2016.
3. ↑  The Best 1,000 Movies Ever Made, *The New York Times*. Perustuu teokseen *The New York Times Guide to the Best 1,000 Movies Ever Made*, St. Martin's Griffin 2004. Viitattu 13.7.2016.
4. ↑  Juuso, Ilkka: Kaikki alkoi puhelimesta *DVD-opas, Heinäpään Viestintä Oy ja MetaVisual Oy*.  28.8.2012 . Viitattu 1.6.2022.

Aiheesta muualla
----------------

* *Kaikki alkoi puhelimesta* Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
* www.dorisday.net (Arkistoitu – Internet Archive)
* *Kaikki alkoi puhelimesta* AllMoviessa. (englanniksi)
**M/S Sea Diamond** (aikaisemmin **M/S Birka Princess**) oli vuonna 1986 rakennettu risteilyalus. Se rakennettiin Oy Valmet Ab:n telakalla Vuosaaressa Helsingissä ja maksoi 350 miljoonaa Suomen markkaa.

Alus kuului ahvenanmaalaiselle Birka Linelle, kunnes se myytiin kyproslaiselle Louis Public Co:lle 30 miljoonalla eurolla helmikuussa 2006. Sen jälkeen alus liikennöi M/S *Sea Diamond* -nimisenä.

*Birka Princess* risteili lähinnä Tukholmasta Maarianhaminaan, mutta se vieraili toisinaan myös Riiassa, Visbyssä, Turussa ja Gdańskissa.

Alus peruskorjattiin Lloyds Werft -telakalla Bremerhavenissa Saksassa vuonna 1999. Tuolloin siihen lisättiin mm.uusia luksushyttejä.

Uppoaminen
----------

Alus ajoi karille 5. huhtikuuta 2007 Aigeianmerellä vain muutamia minuutteja Santorinilta lähtönsä jälkeen. Laivalla raportoitiin olleen yli 1 200 matkustajaa ja 390 miehistön jäsentä. Matkustajista suurin osa oli yhdysvaltalaisia ja saksalaisia. Kahta kadonnutta ranskalaista matkustajaa lukuun ottamatta kaikki laivalla olleet evakuoitiin. Alus upposi Santorinin edustalle noin 140 metrin syvyyteen varhain aamulla 6. huhtikuuta 2007 noin 15 tuntia sen jälkeen, kun laiva oli osunut kiviin ja alkanut vuotaa.

Miehistön mukaan kari oli piirretty merikarttaan väärin. Kartan mukaan sen piti olla 57 metriä rannasta, mutta uudet mittaukset ovat osoittaneet, että se sijaitseekin 131 metriä rannasta.

Alus oli tunnettu Ruotsissa, sillä siellä kuvattiin 1990-luvun televisiosarjaa *Varustamo* (*Rederiet*), jossa laiva kulki nimellä *Freja*.

Lähteet
-------

1. ↑  Shipworld: M/S Birka Princes (html) *shipworld.net*. Viitattu 27.12.2013. (ruotsiksi)
2. 1 2  Karille ajanut kreikkalainen alus upposi  6.4.2007. Iltasanomat.
3. ↑  "Fel markerat grund sänkte Sea Diamond" 24.11.2008 Hufvudstadsbladet
4. ↑  Jannerling, Lisa: Freja i "Rederiet" sjönk i Medelhavet.  *Expressen*, 5.4.2007. Artikkelin verkkoversio. Viitattu 27.5.2022.

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **M/S Sea Diamond**.
* Birka Princess Fakta om fartygissä *faktaomfartyg.se*.  Arkistoitu 24.5.2012. Viitattu 5.4.2007.  (ruotsiksi)
* (Arkistoitu – Internet Archive)

Birka Line

|  |  |
| --- | --- |
| Nykyiset alukset | *Baltic Excellent* · *Birka* · *Birka Carrier* · *Birka Exporter* · *Birka Express* · *Birka Shipper* · *Birka Trader* · *Birka Transporter* |
| Entiset alukset | *Baronessan* · *Birka Forest* · *Birka Princess* · *Birka Queen* · *Freeport* · *Prinsen* · *Prinsessan* |
| Tilatut alukset, joita ei koskaan toimitettu | *Birka Queen* |
| Muut linkit: | Algots shipyard · Birka Line · Eckerö Line · Eckerö Linjen · Rederiaktiebolaget Eckerö · Ålandsresor · Williamsbuss |
**Helsinkimissio ry.** on vuonna 1883 perustettu sosiaalialan järjestö, jonka tehtävänä on vähentää yksinäisyyttä ja lisätä hyvinvointia. Helsinkimissio on poliittisesti ja uskonnollisesti sitoutumaton.  Järjestö toimii noin sadan työntekijän ja tuhannen vapaaehtoisen voimin.

Historia
--------

HelsinkiMission toiminta käynnistyy joulukuussa 1883 Helsingin huonomaineisimmassa kaupunginosassa, Punavuoressa. Järjestön nimi on tuolloin Helsingin kaupunkilähetys ja sen tehtävänä on köyhien auttaminen, puutteen ja hädän poistaminen.

Helsinkimissio vietti 140-vuotisjuhlaansa vuonna 2023. Helsinkimissio on tässä ajassa käynyt läpi suuria muutoksia.

Toiminta
--------

Helsinkimissio toimii senioreiden, nuorten keskustelu- ja kriisityön, lapsiperheiden, työikäisten, katuväkivallan tekijöiden sekä erityisryhmien parissa. Helsinkimission Work to Belong -ohjelma vähentää yksinäisyyttä työelämässä, kun taas oppilaitoksiin suunnattu School to Belong -ohjelma vähentää yksinäisyyttä yläkoulu- ja toisen asteen oppilaitoksissa. 

Ammattiosaamiseen ja vapaaehtoistoimintaan perustuvan työn tarkoituksena on etsiä, löytää ja auttaa yksinäisiä kaupunkilaisia sekä haastaa kaikki toimimaan yksinäisyyttä vastaan.

Helsinkimission toiminnanjohtaja on Tuula Colliander. Yhdistyksen hallituksessa ja valtuuskunnassa on edustettuna joukko Suomen elinkeinoelämän ja yhteiskunnan vaikuttajia. Valtuuskunnan puheenjohtajana on kauppaneuvos Hannu Tonteri sekä varapuheenjohtajina Sohlberg säätiön puheenjohtaja Tiina Tallberg ja kirja-alan asiantuntija Leena Majander-Reenpää. Hallituksen puheenjohtajana toimii Juha Ruotsalainen ja varapuheenjohtajana rahoitusjohtaja Mikko Hyttinen.

Nykyisin Helsinkimissio toimii valtakunnallisesti.*lähde?*

Toiminnanjohtajat
-----------------

Seuraavat henkilöt ovat toimineet Helsingin kaupunkilähetyksen ja Helsinkimission toiminnanjohtajina:

* 1906–1917: B. H. Päivänsalo
* 1917–1918: Hannes Sjöblom
* 1918–1921: Kullervo Immonen
* 1921–1933: B. H. Päivänsalo
* 1933–1971: Veikko Päivänsalo
* 1971–1983: Olavi Päivänsalo
* 1984–1998: Raimo Sinkkonen
* 1998–2018: Olli Valtonen
* 2018→ Tuula Colliander

Katso myös
----------

* Aggredi
* Senioripysäkki
* Resonaari
* Nuorten kriisipiste

Lähteet
-------

1. ↑  Esittely *helsinkimissio.fi*. Viitattu 25.10.2021.
2. ↑  Järjestö loi kaupunkilaisen turvaverkon – Helsinki Missio torjuu nykyään etenkin vanhusten yksinäisyyttä*Hs.fi* Viitattu 23.2.2024
3. ↑  Historia *helsinkimissio.fi*. Viitattu 25.10.2021.
4. ↑  Hallitus *helsinkimissio.fi*. Viitattu 25.10.2021.

Aiheesta muualla
----------------

*
Oy A. Marschan Ab:n lihavalmistetehdas Helsingissä vuonna 1959
**Oy A. Marschan Ab** oli böömiläisen makkarantekijä Anton Marschanin vuonna 1844 Pietariin perustama makkaratehdas. Se siirtyi vuonna 1917 Suomen puolelle Viipuriin. Toisen maailmansodan lopulla yritys muutti Helsinkiin ja laajensi toimintaansa ostamalla helsinkiläisen **Ab A. O. Seeck Oy**:n (per. 1862). Uusi lihavalmistetehdas valmistui Sörnäisiin 1959.

Vuonna 1969 Marschan osti toimintansa lopettaneen **Riihimäen Makkaratehdas Oy**:n (per. 1918) tilat ja vuonna 1972 turkulaisen makkara- ja leikkeletehdas **Oy Fischer & Berger Ab**:n (per. 1925).

Marschanin suvun omistuksessa ollut Oy A. Marschan Ab myytiin Tuottajain Lihakeskuskunnalle (TLK) kahdessa osassa 1974 ja 1975. Jälkimmäisenä vuonna TLK yhdisti sen vastikään ostamaansa Helsingin Kauppiaat Oy:hyn, jolloin Marschanin toiminta itsenäisenä yrityksenä päättyi.

Oy A. Marschan Ab työllisti loppuaikoina noin 250 henkeä.

Lähteet
-------

* Puro, Laura ja Åberg, Veijo: *Lihatalonpojat ja heidän yhtiönsä. LSO, HKScan ja liha-alan muutos*. Porvoo 2012. ISBN 978-951-37-6368-8, Liitteet, s. 269–270.
*Tämä artikkeli käsittelee osavaltiota.* Benue *on myös joki.*

**Benue** on yksi Nigerian 36 osavaltiosta. Se sijaitsee maan eteläosassa. Benuen pinta-ala on 34 059 neliökilometriä. Vuonna 2006 Benuessa oli 4 219 244 asukasta. Suurimpia etnisiä ryhmiä ovat tivit ja idomat.

Benuen pääkaupunki on Makurdi, jossa sijaitsee myös ilmavoimien tukikohta.

Benue on maanviljelysaluetta, jonka tärkeimpiä tuotteita ovat perunat, kassava ja soijapapu.
Se on saanut nimensä Benuejoen mukaan.

Lähteet
-------

1. ↑  2006 Population Census Federal Republic of Nigeria.  Arkistoitu 4.7.2007. Viitattu 29.3.2008.
2. ↑  Benue State *Encyclopedia Britannica*. Viitattu 7.1.2024.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Benue** Wikimedia Commonsissa

Nigerian lippuNigerian osavaltiot

Abia | Adamawa | Akwa Ibom | Anambra | Bauchi | Bayelsa | Benue | Borno | Cross River | Delta | Ebonyi | Ẹdo | Ekiti | Enụgụ | Gombe | Imo | Jigawa | Kaduna | Kano | Katsina | Kebbi | Kogi | Kwara | Lagos | Nasarawa | Niger | Ogun | Ondo | Ọsun | Oyo | Plateau | Rivers | Sokoto | Taraba | Yobe | Zamfara  

Pääkaupunkiterritorio
Maurice Sarrail vuonna 1918.
**Maurice Sarrail** (6. huhtikuuta 1856 Carcassonne – 23. maaliskuuta 1929 Pariisi) oli ranskalainen kenraali, joka palveli ensimmäisen maailmansodan aikana.

Sarrailin on sanottu saaneen maailmansodan aikana ylennyksiä vasemmistolaisten poliittisten mielipiteittensä ansiosta, siellä ne miellyttivät Ranskan poliittista johtoa. Sodan syttyessä hän oli divisioonankenraali ja kahdeksannen armeijakunnan komentaja. Sodan alettua ylipäällikkö Joseph Joffre sijoitti hänet kuudennen armeijakunnan komentajaksi Ardenneille. Sarrailin joukot tekivät 22.–25. elokuuta 1914 menestyksekkäästi vastarintaa saksalaisten hyökkäystä vastaan, ja peräännyttyään saamiensa käskyjen mukaisesti Meusen taakse hänet ylennettiin 30. elokuuta kolmannen armeijan komentajaksi. Tämän jälkeen hän vastasi Verdunin alueen puolustuksesta. Lokakuussa 1915 Joffre kuitenkin siirsi Sarrailin Ranskan "itämaisen armeijan" komentajaksi Salonikiin Kreikkaan. Tammikuusta 1916 alkaen hän komensi kaikkia ympärysvaltojen joukkoja tuolla alueella. Joukkojen oli peräännyttävä Makedoniasta Kreikkaan, minkä jälkeen Sarrail keskittyi aluksi vain puolustusasemien valmisteluun Bulgarian hyökkäyksen varalta. Ainoa hänen johtamansa hyökkäysoperaatio Monastirissa marraskuussa 1916 epäonnistui ympärysvaltojen armeijoiden huonosti sujuneen yhteistyön vuoksi.

Ranskan pääministeri Georges Clemenceau määräsi joulukuussa 1917 yllättäen Sarrailin siirrettäväksi pois komentajan tehtävistään. Huhtikuussa 1918 hänet asetettiin disponibiliteettiin. Sarrail palasi vielä elokuussa 1924 palvelukseen, jolloin hänet nimitettiin Syyriaan Ranskan joukkojen ylipäälliköksi sekä ylikomissaariksi. Druusien kapinan aikana lokakuussa 1925 hän määräsi pommittamaan Damaskosta, mitä pidettiin sopimattomana, ja hänet kutsuttiin saman tien pois tehtävästään.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Maurice Sarrail (englanniksi) Firstworldwar.com. Viitattu 6.12.2013.
2. ↑  *Nordisk familjebok* (1916), s. 818 (ruotsiksi) Runeberg.org. Viitattu 6.12.2013.
3. ↑  *Nordisk familjebok*, täydennysosa (1926), s. 203 (ruotsiksi) Runeberg.org. Viitattu 6.12.2013.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Maurice Sarrail** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Kreikka
* Alankomaat
* Vatikaani

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
*Tämä artikkeli käsittelee Norjan saarta. Senja myös Norjan kunta. Senja on myös etunimi.*
SenjaSenjan sijainti Tromssan läänissä

|  |  |
| --- | --- |
| Sijainti | 
Senja Berg, Tranøy, Torsken, LenvikTromssan lääniNorja |
| Vesialue | 
NorjanmeriView and modify data on Wikidata  |
| Korkein kohta | 
Breitinden, 985 m |
| Pinta-ala | 
1 590 km²  |

Väestö| Asukasluku | 
8 347 (2001) |
| Suurin kaupunki | 
Silsand (1 271 as. 2005) |
| Asutuskeskukset | 
Gryllefjord (439 as. 2005), Gibostad (377 as.), Senjahopen (315 as.), Husøy (235 as.), Fjordgard (225 as.) |
| Kieli | 
norja |

Karttamuokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa WikidataaTietolaatikon dokumentaatioNäytä Wikidatasta tulevat arvot

**Senja** on saari Norjassa, Tromssan läänissä. Se on Norjan mannermaan rannikon toiseksi suurin saari. Pohjoisessa ja luoteessa saarta ympäröi meri, koillisessa Malankivuono, idässä kapea Gisundetin salmi, etelässä Solbergfjorden sekä Vågsfjorden ja lounaassa suhteellisen avoin osa Andfjordenia. Senjan saarella on yksi samanniminen kunta, joka muodostettiin vuonna 2020 neljän kunnan (Berg, Tranøy, Torsken ja Lenvik) fuusiossa.

Maantiede
---------

Oksneset-niemellä sijaitsevat Okshornan-huiput ovat tunnettu maantieteellinen nähtävyys Senjan saarella.
Senjalla on useita teräviä tunturinhuippuja, 600 - 1000 metriä merenpinnasta, joista korkein on Breitinden (985 m). Huippujen välissä on ahtaita solia ja myös avoimempia, soisia laaksoja. Saarella on useita järviä. Kunnan länsiosaa halkovat syvät vuonot. Asutus on siten keskittynyt kalastajakyliin ja paikkoihin, joissa asuminen on yleensä mahdollista. Neljä taajamaa, Gryllefjord, Senjahopen, Fjordgard ja Husøy, sekä Skalandin ja Torskenin kylät. Itäpuolella sijaitsevat Silsandin ja Gibostadin taajamat.

Liikenne
--------

Silta Silsandista Finnsnesiin yhdistää saaren mantereeseen, maantiellä 86. Jokaiseen taajamaan pääsee ilman lauttayhteyttä.

Ånderdalenin kansallispuisto
----------------------------

Saaren lounaisosassa sijaitsee Ånderdalenin kansallispuisto.

Nimi
----

Senja-nimen alkuperä on epävarma. Erääksi lähteeksi arvellaan muinaisnorjan kielen sanaa *sundr*, "toisistaan erotettu", joka tarkoittaisi jakautunutta rannikkoa.

Kuvia
-----

* Silsandin taajama saaren itäosassa.Silsandin taajama saaren itäosassa.
* Vuononäkymä Øyfjordeniin ja Mefjordeniin Seglan ja Hestenin väliseltä harjanteelta lähellä Fjordgårdin kylää elokuussa 2014.Vuononäkymä Øyfjordeniin ja Mefjordeniin Seglan ja Hestenin väliseltä harjanteelta lähellä Fjordgårdin kylää elokuussa 2014.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Geir Thorsnæs: Senja *Store Norske Leksikon*.  8.7.2010. Viitattu 13.2.2011. (norjaksi)
2. ↑  Oversikt over geografiske forhold *Statistisk årbok 2010*.  2010. Statistisk sentralbyrå. Viitattu 13.2.2011. (norjaksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Senja (saari)** Wikimedia Commonsissa
Vakhtang VI:n muotokuva
**Vakhtang VI** (georg. ვახტანგ VI, 1675–1737) oli Persian nimellisenä*selvennä* vasallina hallinnut itäisen Georgian eli Kartlin kuningas. Hän oli Erekle II:n ohella maan 1700-luvun historian huomattavin hallitsija, joka tasapainotteli Persian vaatimusten ja itsenäisyyden välillä. Hän kuului Bagrationi-hallitsijasukuun.

Vakhtang nousi setänsä Giorgi IX:n sijaishallitsijaksi vuonna 1703 ja jatkoi veljensä Kaikhosron tilalla vuosina 1709–1711. Kun hänen olisi pitänyt kääntyä islamiin saadakseen šaahilta luvan nousta valtaistuimelle, hän kieltäytyi ja joutui pysymään Isfahanissa kuningas Iesen hallitessa Kartlia. Vuonna 1716 hän kuitenkin vastahakoisesti kääntyi ja palasi Georgiaan, mutta otti yhteyttä venäläisiin ja pyysi keisarikunnalta interventiota. Tsaari Pietari Suuri lähetti retkikunnan Kaukasiaan vuonna 1722. Hän ei kuitenkaan halunnut suututtaa turkkilaisia ja vetäytyi, minkä jälkeen Vakhtang joutui pakenemaan Tbilisistä Venäjälle, missä hän kuoli vuonna 1737. Retkikunnan epäonnistumista seurasi Georgiassa vuosien 1723–1735 raaka osmanimiehitys, joka tunnetaan nimellä *osmanloba*.

Vakhtang oli tunnettu lainsäätäjä, oppinut ja runoilija. Hänen hallintoaan luonnehtivat pitkään kaivatut uudistukset ja hänen vuosina 1707–1709 laatimansa lakikokoelma (*dasturlamali*). Hän lähetti setänsä ja opettajansa Sulkhan-Saba Orbelianin Ranskaan pyytämään Ludvig XIV:ltä apua persialaisia vastaan. Hän perusti myös maan ensimmäisen kirjapainon.

Lähteet
-------

1. 1 2  Michael Spilling, Winnie Wong: *Georgia*, s. 103. Marshall Cavendish, 2008. ISBN 9780761430339. Teoksen verkkoversio.
2. 1 2 3  Ronald Grigor Suny: *The making of the Georgian nation*, s. 54. Indiana University Press, 1994. ISBN 9780253209153. Teoksen verkkoversio.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Vakhtang VI** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
	+ 2
* ISNI
	+ 2
* VIAF
	+ 2

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Yhdysvallat
	+ 2
* Alankomaat
* Vatikaani

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Jeannine Gmelin** (s. 20. kesäkuuta 1990 Uster, Sveitsi) on sveitsiläinen soudun yksikköluokan maailman- ja Euroopan-mestari.

Gmelin aloitti aikuisten arvokisauransa vuonna 2014, jolloin hän sijoittui yksikössä Euroopan-mestaruuskilpailuissa kahdeksanneksi ja maailmanmestaruuskilpailuissa 15:nneksi. Vuonna 2015 hän saavutti Poznańin EM-kilpailuissa hopeaa ja sijoittui MM-kilpailuissa viidenneksi. Rio de Janeiron olympialaisissa 2016 hän oli viides.

Vuonna 2017 Gmelin voitti Sarasotan MM-kilpailuissa kultaa lähes kaksi sekuntia Britannian Victoria Thornleyn edellä. Vuonna 2018 hän voitti Glasgow'ssa Euroopan-mestaruuden ja saavutti Plovdivin MM-kilpailuissa hopeaa. Seuraavana vuonna hän saavutti EM-hopeaa Luzernissa ja oli viides Ottensheimin MM-kilpailuissa. Hän sijoittui EM-kilpailuissa viidenneksi 2020. Seuraavana vuonna hän saavutti Varesen EM-kilpailuissa pronssia ja oli Tokion olympialaisissa viides. Hän oli MM-kilpailuissa kahdeksas 2022.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Jeannine Gmelin *World Rowing*. Viitattu 23.2.2024. (englanniksi)
2. 1 2  {Olympedia|131741}}
**Justina Kristina Casagli** (o.s. *Wässelius*; 16. lokakuuta 1794 – 30. toukokuuta 1842) oli ruotsalainen oopperalaulaja (sopraano) ja näyttelijä. Häntä on pidetty ensimmäisenä kansainvälisesti tunnustettuna ruotsalaisena laulajana.

Casaglilla oli useita sisaruksia. Myös hänen vanhempi sisarpuolensa Jeanette Wässelius oli esiintyvä taiteilija. Casagli pääsi sisarpuolensa tavoin Kuninkaallisen draamateatterin oppilaskouluun. Hänellä oli kiinnitys Tukholman kuninkaalliseen oopperaan vuosina 1812–1818. Casagli saavutti mainetta rooleillaan Wolfgang Amadeus Mozartin oopperoissa *Figaron häät* (Cherubino), *Don Giovanni* (Zerlina) ja *Taikahuilu* (Papagena). Hän esiintyi muiden muassa Charlotta Erikssonin, Maria Ruckmanin ja Gustaf Åbergssonin kanssa. Hänestä tuli Ruotsin kuninkaallisen musiikkiakatemian jäsen vuonna 1817.

Casagli oli vuodesta 1812 naimisissa italialaisen tanssija Ludovico Casaglin kanssa. Mies oli aiemmin ollut naimisissa tanssija Hedvig Elisabeth Millbergin kanssa tämän kuolemaan saakka. Pariskunta lähti vuonna 1818 Italiaan, jossa Casagli saavutti nopeasti suosiota. Hän esiintyi Gioacchino Rossinin ja Domenico Cimarosan oopperoiden tuotannoissa. Sittemmin pariskunta matkusti Müncheniin, jossa Casagli työllistyi vuonna 1827. Hän jäi leskeksi vuonna 1831 ja haki jälleen töitä Tukholman kuninkaallisesta oopperasta, mutta hakemus hylättiin. Casaglin tilalle oli tullut Henriette Widerberg. Kärsittyään masennuksesta Casagli teki itsemurhan hyppäämällä ikkunasta vuonna 1842.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Marie Steinrud, Justina Kristina Casagli Svenskt kvinnobiografiskt lexikon, viitattu 1.3.2024 (englanniksi)
2. 1 2 3  Otavan iso musiikkitietosanakirja (toim. Ala-Könni ja muut), ISBN 951-1-02380-2


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Taiteenala | 
* KulturNav

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana

 |

 |
Vuoden 1962 ilmakuvassa rautatie näkyy kulkevan tehtaan tontille oikeassa alakulmassa.
**Töölön sokeritehtaan rautatie** oli Helsingissä vuosina 1901–1963 toiminut kilometrin pituinen teollisuusrata, jonka tarkoituksena oli huolehtia Töölön sokeri­tehtaan liikenteestä.

Rata alkoi Töölönlahden etelärannalla olleelta VR:n ratapihalta ja kulki lahden länsirantaa pitkin Hesperian puistossa olevan jalankulku- ja pyörätien vieressä sokeritehtaan tontille, joka sijaitsi nykyisen oopperatalon paikalla. Rata oli alkujaan kapearaiteinen, koska maaston takia ei leveäraiteista voitu silloisella tekniikalla rakentaa. Radan raideleveys oli 1 000 mm.

Radalla oli kaksi Krauss-veturia, n:o 1 (4689/1901, 0-6-0WT), "Kalle" ja n:o 2 (5974/1908, 0-6-0WT), "Pelle". Radan vaunuina yksinomaan lavettivaunuja, joilla normaalit VR:n tavaravaunut kuljetettiin silloiselle Töölön tavara-asemalle ja takaisin. Radalla ei ollut veturien kääntömahdollisuutta, vaan veturien savupiippu oli aina tehdasta kohti; asemalle päin ne siis ajoivat takaperin. Veturit olivat loppuun asti halkopolttoisia.*lähde?* Kalusto ei (ilmeisesti ikänsä vuoksi) kelvannut sotakorvauksina. 

Rata muutettiin leveäraiteiseksi vuonna 1954, ja sen liikenne siirtyi kokonaan VR:n hoidettavaksi, veturina tavallisimmin Pasilan tai satamaradan päivystäjäveturi. Kapearaidekalusto romutettiin kokonaisuudessaan. Ratasopimus päättyi jo vuonna 1963, jolloin viimeisetkin kuljetukset siirrettiin kumipyörille, mutta viimeisen kerran rataa käytettiin vuonna 1965, kun tehdas purettiin, ja sen jälkeen ratakin purettiin. Porkkalaan rakennetulle uudelle sokeritehtaalle tuli normaali leveäraideyhteys sittemmin puretun Båtvikin radan myötä. 

Vanha sokeritehtaan tontti oli tämän jälkeen vuosikymmeniä suurelta osin tyhjillään lukuun ottamatta tehtaan vanhaa pääkonttorirakennusta ja sen viereen rakennettua modernia toimistorakennusta, kunnes paikalle 1990-luvun alussa rakennettiin oopperatalo. Vanha punatiilinen konttorirakennus on määritelty suojelukohteeksi.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Nummelin, Markku: Helsingin satamaradat.  *Resiina*, 1994, nro 1.
Giovanni Battista Polledro
**Giovanni Battista Polledro** (10. kesäkuuta 1781 Piovà – 15. elokuuta 1853 Piovà tai Asti) oli italialainen viulisti ja säveltäjä.

Polledro opiskeli Astissa ja 15-vuotiaasta lähtien Gaetano Pugnanin johdolla Torinossa, jossa hänestä tuli kuninkaallisen orkesterin viulisti. Hän teki ensimmäisen julkisen esiintymisensä vuonna 1797. Polledro kiersi Pohjois-Italiassa vuodesta 1798 ja asettui Milanoon vuonna 1801. Vuonna 1804 hänestä tuli Bergamon teatterin orkesterin konserttimestari. Polledro työskenteli viiden vuoden ajan muusikkona Moskovassa. Hän konsertoi lisäksi Pietarissa, Varsovassa, Berliinissä, Lontoossa, Alankomaissa ja Ranskassa. Vuodesta 1811 lähtien Polledro teki menestyksekkäitä kiertueita Saksassa. Vuonna 1812 hän esiintyi Ludwig van Beethovenin kanssa Karlsbadissa. Vuosina 1814–1823/1824 Polledro oli Dresdenin hoviorkesterin konserttimestari. Tämän jälkeen hän oli vuoteen 1844 saakka *maestro di cappella* Torinon hovissa.

Polledro tuurasi Niccolò Paganinia tämän suunnittelemalla esiintymismatkalla Englannissa vuonna 1829. Hän sai Paganinilta luvan esittäytyä tämän oppilaaksi. Polledro sävelsi lukuisia viulukonserttoja, hengellisiä teoksia ja kamarimusiikkia.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6 7  Laura Kuhn, Dennis McIntire, Poliedro, Giovanni Battista Baker’s Biographical Dictionary of Musicians, viitattu 5.3.2024 (englanniksi)
2. 1 2 3 4 5 6 7 8  Giovanni Battista Polledro Piovà Massaia & Monferrato, viitattu 5.3.2024 (englanniksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Espanja
* Saksa
* Italia
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Alankomaat
* Puola
* Portugali

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* RISM

 |

 |
**Petter Lyytikäinen** (6. toukokuuta 1828 Karttula – 9. toukokuuta 1914 Pielavesi) oli savolainen maakauppias ja myöhemmin teollisuuden ja liikenteen kehittäjä.

Lyytikäinen aloitti kaupallisen toimintansa kiertävänä voinostajana eli *voisaksana* ja lumpunkerääjänä. Tällöin hänen kumppaninaan on jonkin aikaa toiminut pielavetissyntyinen Herman Saastamoinen, myöhempi tehtailija ja kauppaneuvos, Saastamoinen-yhtymän perustaja. Ensimmäisen pysyvän kaupan Lyytikäinen perusti tilalleen Pielaveden Saarelaan ja aluksi myyntivarastona toimi tähän tarkoitukseen varattu kaappi.

Vaikka maakauppojen perustaminen oli ollut sallittua vuodesta 1859 lähtien, Lyytikäisellä ei ollut tarvittavia lupia. Tähän saattoi vaikuttaa, että Alasen (1957) mukaan Lyytikäinen oli kirjoitustaidoton. Hänen myöhempi menestyksensä perustui apulaisten taitavaan valintaan ja kouluttamiseen. Näiden kanssa hän solmi koeajan jälkeen pitkät sopimukset taatakseen toiminnan jatkuvuuden.

Lyytikäisen liiketoiminta ja omistukset käsittivät laajimmillaan neljän myymälän lisäksi neljä maatilaa, neljä meijeriä, tuhansia hehtaareja maata sekä laivoja ja laivaosuuksia, sahoja ja tiilitehtaan.

Petter Lyytikäisen poika oli korkeimman oikeuden oikeusneuvos William Lyytikäinen.

Lähteet
-------

* Alanen, Aulis J.: *Suomen maakaupan historia*. Helsinki: Kauppiaitten kustannus, 1957.
* Kaarniranta, Kim: *"Elämää rahaa käärien ja velkoen" : Pohjois-Karjalan maaseudun sekatavarakauppiaat ja heidän velallisensa 1860- ja 1870-luvuilla*. Väitöskirja : Joensuun yliopisto. Helsinki: Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, 2001. ISBN 951-746-302-2.
* Kumpulainen, Kalevi: *Pielaveden ja Keiteleen historia II*. Pielaveden kunta ym. 1983. ISBN 951-99515-6-3.
* Räisänen, Tauno & Kumpulainen, Kalevi: *Pielaveden ja Keiteleen historia I*. Pielaveden kunta ym. 1981. ISBN 951-99307-8-7.

### Viitteet

1. 1 2  Kumpulainen 1983, 93
2. ↑  "Kuolleita", Keski-Suomi 11.6.1914
3. ↑  Alanen 1957, 301
4. ↑  Kaarniranta 2001, 57
5. ↑  Räisänen & Kumpulainen 1981, 442
6. ↑  Alanen 1957, 301-302
7. ↑  Kaarniranta 2001, 207
8. ↑  Aikalaiskirja 1934

Kirjallisuutta
--------------

* Salovaara, Karli: *Petter Lyytikäinen, maakauppias ja maanviljelijä: Kultturihistoriallinen tutkielma*. Helsinki: Kauppiaitten kustannus, 1970.
**Sven Olof Axel Mustelin** (27. huhtikuuta 1924 Turku – 14. helmikuuta 1999 Helsinki) oli ylikirjastonhoitaja, joka sai professorin arvonimen.

Olof Mustelinin vanhemmat olivat diplomi-insinööri Bruno Magnus Mustelin ja Edit Helsingius ja puoliso vuodesta 1958 Kerstin Elisabet Westerlund. Mustelin tuli ylioppilaaksi 1942 ja valmistui filosofian kandidaatiksi 1948 ja lisensiaatiksi 1953. Filosofian tohtoreiksi hän väitteli 1959 tutkimuksella *Studier i finländsk historieforskning 1809–1865*. Mustelin oli Åbo Akademin kirjastovirkailija 1945–1955, amanuenssi 1955–1958, alikirjastonhoitaja 1951–1954, pohjoismaisen historin dosentti 1957–1966, aate- ja oppihistorian dosentti vuodesta 1966 ja kirjastotieteen ja informatiikan dosentti vuodesta 1980. Mustelin aloitti kirjastotieteen opetuksen Turussa. Korkeakoulun ylikirjastonhoitaja hän oli 1966–1980. Valtion humanistisen toimikunnan nuorempana tutkijana Mustelin toimi 1963–1966. Hän oli *Finsk Tidskrift* -aikakauskirjan päätoimittaja 1958–1968. Mustelin oli erittäin tuottelias kirjoittaja, joka julkaisi muun muassa useita elämäkertoja, kuten Nathanael Gerhard af Schulténista (1964), Hjalmar Neiglickistä (1966) ja Nils Ludvig Arppesta (1969), sekä historiikkeja. Hänen bibliografiansa 1942–1998 sisältää yhteensä 558 numeroa. Professorin arvonimen Mustelin sai vuonna 1982.

Lähteet
-------

1. 1 2  Kuka kukin on (Aikalaiskirja) 1978, s. 606. (Viitattu 14.9.2019)
2. 1 2  *Professori Olof Mustelin. Ahkeralla kirjoittajalla oli elinikäinen suhde Åbo Akademin kirjastoon*. HS Ihmiset, 21.2.1999.(Tilaajille, Viitattu 14.9.2019)


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Suomi (KANTO)
* Yhdysvallat
* Ruotsi
* Alankomaat

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Biografiskt Lexikon
* Uppslagsverket Finland

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Scanfil Oyj** on suomalainen elektroniikkateollisuuden sopimusvalmistaja ja järjestelmätoimittaja. Nykymuotoinen yhtiö syntyi 1. tammikuuta 2012, kun samalla nimellä toiminut Scanfil Oyj jakautui sopimusvalmistusta harjoittavaksi Scanfil Oyj:ksi ja sijoitustoimintaa harjoittavaksi Sievi Capital Oyj:ksi.

Takasen perhe omisti vuonna 2016 enemmistön Scanfilin osakkeista.

Historia
--------

Scanfilin perusti Jorma J. Takanen vuonna 1976 Sievissä. Yhtiön kotipaikka ja Suomen tehdasyksikkö ovat edelleen Sievissä. Tuotantoa Scanfilillä on Suomen lisäksi Kiinan Suzhoussa ja Hangzhoussa, Saksan Hampurissa, Unkarin Budapestissa ja Viron Pärnussa. Yrityksen nimi on peräisin eräistä sen ensimmäisistä tuotteista, suodattimista (engl. ***Scan**dinavian **fil**ters*). Scanfil aloitti toimintansa mekaniikan valmistamisella elektroniikkateollisuudelle, mutta myös varsinaisen elektroniikan valmistaminen aloitettiin jo vuonna 1980.

1990-luku oli Scanfilille voimakkaan kasvun aikaa. Liikevaihto kasvoi vuoden 1991 viidestä miljoonasta eurosta 220 miljoonaan euroon vuonna 2001. Scanfil laajeni useilla yritysostoilla ja muun muassa tehtaan rakentamisella Ouluun 1991.

Voimakkaan kasvun jälkeen yhtiö alkoi kansainvälistyä nopeasti 2000-luvun alusta lähtien. Scanfil listautui Helsingin pörssin päälistalle vuonna 2000. Ensimmäinen ulkomainen tytäryhtiö aloitti toimintansa Unkarissa vuonna 2001, ja seuraavana vuonna fuusioituminen Wecan Electronics Oyj:n kanssa 1. lokakuuta 2002 toi mukanaan tehtaat Kiinassa ja Virossa.

Scanfil Oyj jakaantui vuonna 2012 kahdeksi yritykseksi, joista uusi Scanfil Oyj jatkoi elektroniikan sopimusvalmistajana ja sijoitusomaisuus siirtyi Sievi Capitaliin.

Scanfil teki 25. huhtikuuta 2015 julkisen ostotarjouksen ruotsalaisen kilpailijansa PartnerTech AB:n ostamisesta ja sai kaikki PartnerTechin osakkeet haltuunsa alkuvuodesta 2016.

Vuonna 2016 Scanfil päätti järjestää äkillisen suunnatun osakeannin enimmäkseen Takasen suvun edustajille, mikä Osakesäästäjien keskusliiton mukaan loukkasi osakkeenomistajien yhdenvertaisuutta.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Tilinpäätöstiedote 2018 (PDF) *scanfil.fi*. Scanfil Oyj. Viitattu 11.3.2019.
2. ↑  Suurimmat osakkeenomistajat  2016. Scanfil Oyj. Viitattu 17.2.2016 [vanhentunut linkki].
3. 1 2 3 4 5  Scanfil – Historia Scanfil. Viitattu 24.2.2024.
4. ↑  Tilinpäätöstiedote 2014 (PDF)  2015. Scanfil Oyj. Viitattu 24.2.2024.
5. 1 2  Scanfil Oyj vuosikertomus 2002  2003. Sievi Capital Oyj.  Arkistoitu 9.3.2016. Viitattu 21.2.2016.
6. ↑  SCANFIL OYJ OMISTAA KAIKKI PARTNERTECH AB:N OSAKKEET (pörssitiedote)  19.1.2016. Scanfil Oyj. Viitattu 17.2.2016.
7. ↑  Scanfil Oyj:n suunnattu anti loukkasi osakkeenomistajien yhdenvertaisuutta *osakeliitto.fi*.  21.3.2016. Osakesäästäjien keskusliitto.  Arkistoitu 23.1.2021. Viitattu 12.6.2018.

Aiheesta muualla
----------------

* Scanfil
Mauritanian rautatien malmijuna Nouadhiboun asemalla.
**Mauritanian rautatie** käsittää 704 kilometrin pituisen rautatieosuuden Nouadhiboun satamakaupungista Choumin ja Fderikin kautta Zoueratissa sijaitsevalle kaivosalueelle. Rautatietä hallinnoi Mauritanian valtionhallinnon alainen Société Nationale Industrielle et Minière (SNIM). Choumin pohjoispuolella rautatie kulkee noin viiden kilometrin matkan poliittisesti kiistanalaisella Länsi-Saharan alueella. Rautatiellä kuljetetaan vuosittain noin 16,6 miljoonaa tonnia malmia.

Liikenne muodostuu pääasiassa kaivannaisten kuten rautamalmin kuljetuksista satamaan. Malmiliikenteessä käytettävissä junissa käytetään kolmea tai neljää yhteenkytkettyä General Motorsin valmistamaa 3 300 hevosvoiman dieselveturia. Malmijunat muodostuvat 210 malmivaunusta, ja junien kokonaispituus saattaa olla jopa 2 500 metriä. Kukin malmivaunu voi kuljettaa 84 tonnin rautamalmikuorman. Keskimääräinen junapaino on 22 000 tonnia.

Malmijuniin liitetään tarvittaessa myös matkustajakäyttöön tarkoitettuja virkatarvevaunuja. Useimmiten matkustajat kuitenkin matkustavat yksinkertaisesti malmivaunujen päällä. Matkustajaliikennettä hoitaa SNIM:n tytäryhtiö Société d'assainissement, de travaux, de transport et de maintenance, joka vastaa myös radan kunnossapidosta.

Aiheesta muualla
----------------

* SNIM (Arkistoitu – Internet Archive)
* Train images at Adventures in Mauritania (Arkistoitu – Internet Archive)
* Rautatien linjakartta
**Riuttarannan leirikeskus** on Vihdissä, Uudenmaan maakunnassa sijaitseva Vihdin seurakunnan omistama leirikeskus. Leirikeskus sijaitsee Moksissa Moksjärven rannalla. Riuttarantaa käytetään seurakunnan omaan toimintaan, kuten rippikouluihin ja koulutuksiin, mutta sitä vuokrataan myös eri tapahtumiin seurakunnan ulkopuolisille toimijoille.

Leirikeskuksen alueella sijaitsee päärakennus, sekä rantasauna. Päärakennuksessa on majoitustilat 42 hengelle 2-4 hengen huoneissa. Huoneissa on omat WC-tilat. Huoneiden lisäksi päärakennuksessa on takkahuone, suurtalouskeittiö ruokasaleineen, kaksi saunaa, pienryhmätiloja ja kokoustila 40 hengelle. Rantasaunalta löytyy kaksi saunaa ja erilliset pukeutumis- ja suihkutilat, sekä takkahuone. Leirikeskusta ympäröi monipuoliset ulkoilualueet.

Vastaanottokeskuksena
---------------------

Vuonna 2015 Riuttarannan leirikeskus toimi vastaanottokeskuksena. Suurin osa keskuksen asukkaista oli paennut Irakista, mutta pakolaisia oli saapunut myös muun muassa Syyriasta, Afganistanista, Jemenistä, Kuwaitista, Nigeriasta ja Somaliasta. Vuonna 2022 Vihdin seurakunnan kirkkoneuvosto vahvisti vuoden 2020 päätöksen antaa seurakunnan leirikeskus Riuttaranta hätämajoitus- tai vastaanottokäyttöön laajamittaisessa maahanmuuttotilanteessa, jonka Venäjän hyökkäys Ukrainaan aiheutti.

Lähteet
-------

1. 1 2  Riuttarannan leirikeskus *Vihdin seurakunta*. Viitattu 1.4.2023.
2. ↑  Kuvat: Pakolaiskriisin lasten kasvot – MTV tapasi turvapaikkaa hakevia perheitä Vihdissä *mtvuutiset.fi*.  25.9.2015. Viitattu 1.4.2023.
3. ↑  Tarja Omenainen: Vihdin seurakunnalta 15 000 euroa Ukrainaan – leirikeskus Riuttaranta pakolaisten käyttöön *Vihdin Uutiset*.  10.3.2022. Viitattu 1.4.2023.
Hilda\_Castegren operetissa *Mam'zelle Nitouche* (*Pikku pyhimys*) Denise de Flavignyn roolissa.
**Hilda Carolina Castegren** o.s. *Sjöberg* (18. maaliskuuta 1864 Stora Råby, Malmöhusin lääni, Ruotsi – 24. syyskuuta 1945) oli ruotsalainen näyttelijä ja oopperalaulaja, joka toimi pitkään Suomessa.

Castegrenin vanhemmat olivat näyttelijä Hjalmar Sjöberg ja Hilda Bredberg. Castegren oli kiinnitettynä Askerissa Kristianiassa 1881–1884, Nya teaternissa Tukholmassa 1885–1887, Svenska teaternissa Helsingissä 1887–1893, 1894–1904, Vasateaternissa 1893–1894; Stora teaternissa Göteborgissa 1904–1906 ja Albert Ranftin teattereissa vuodesta 1906. Hänen roolejaan olivat muun muassa Giroflé-Girofla, Lilla helgonet, Lili, Niniche, Niobe, Marsa Jules Claretien muodikkaassa näytelmässä *Ruhtinas Zilah*, Rose Friquet Aimé Maillartin säveltämässä opera comiquessa *Villars dragoner*. Castegren näytteli myös 20 elokuvassa.

Castegren oli naimisissa vuodesta 1887 ohjaaja Victor Castegrenin (k. 1914) kanssa. Heidän tyttärensä, näyttelijä Sickan Castegren syntyi Helsingissä 1887.

Lähteet
-------

1. 1 2  Hilda Castegren. Svensk filmdatabas. Viitattu
2. 1 2 3  Walborg Hedberg ja Louise Arosenius: Svenska kvinnor från skilda verksamhetsområden. Sivu 21 Albert Bonniers 1914 (ruotsiksi)
3. ↑  Eliel Aspelin-Haapkylä: Suomalaisen teatterin historia, osa 3
4. ↑  Sickan Castregren. Svensk filmdatabas

Aiheesta muualla
----------------

* Castegren, Hilda. Svenska män och kvinnor (ruotsiksi)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ruotsi

 |
|  |
| Taiteenala | 
* KulturNav

 |

 |
**Ignacy Jan Paderewski** (18. marraskuuta 1860 – 29. kesäkuuta 1941) oli puolalainen säveltäjä, pianisti, diplomaatti ja poliitikko. Hän oli Puolan kolmas pääministeri.

Paderewski

Elämäkerta
----------

Paderewski syntyi Kurylovkan kylässä, Venäjällä (nyk. Ukraina). Hänen isänsä työskenteli siellä ekonomina. Hänen äitinsä, Poliksena née Nowicka, kuoli muutamia kuukausia Paderewskin syntymän jälkeen. Vuonna 1872 Paderewski lähetettiin Varsovaan, jossa hän pääsi Varsovan konservatorioon. Hän valmistui vuonna 1878. Vuonna 1880 Paderewski meni naimisiin Antonina Korsakównan kanssa, joka kuitenkin kuoli seuraavana vuonna. Vuonna 1881 Paderewski siirtyi Berliiniin opiskelemaan sävellystä. Vuonna 1884 hän siirtyi Wieniin, jossa hän myös teki ensimmäisen julkisen esiintymisensä vuonna 1887. Siitä lähtien hän konsertoi ympäri maailmaa yhtenä aikansa tunnetuimmista pianisteista. Vuonna 1901 Dresdenissä esitettiin Paderewskin ooppera *Manru*. Vuosina 1909–1913 Paderewski toimi Varsovan konservatorion johtajana.

Ensimmäisen maailmansodan aikana Paderewski toimi Yhdysvalloissa Puolan hyväksi ja lienee vaikuttanut presidentti Woodrow Wilsoniin. Vuonna 1919 Paderewskistä tuli Puolan pääministeri, ja vuosina 1920–1921 hän oli Puolan edustajana Kansainliitossa. Vuonna 1922 hän kuitenkin vetäytyi politiikasta ja jatkoi konsertoimistaan. Viimeiset vuotensa hän asui Yhdysvalloissa. Hänen muistelmateoksensa ilmestyi vuonna 1939. Vuonna 1940 hän toimi Puolan pakolaisparlamentin puhemiehenä Ranskassa. Paderewski kuoli New Yorkissa vuonna 1941, kahdeksankymmenen vuoden iässä.

Lähteet
-------

1. 1 2  Toivo Haapanen ym. (toim.): *Musiikin tietokirja*, s. 359. Helsinki: Otava, 1948.
2. ↑  *Otavan Iso tietosanakirja*, osa 6, palsta 817. Helsinki: Otava, 1963.

Kirjallisuutta
--------------

* Żebrowski, Marek: *Paderewski in California*. Toruń: Tumult Foundation, [2009]. ISBN 978-83-61580-04-1.

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Ignacy Paderewski**.

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Chile
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Katalonia
* Saksa
* Israel
* Suomi (KANTO)
* Belgia
* Yhdysvallat
* Ruotsi
* Latvia
* Japani
* Tšekki
* Australia
* Korea
* Kroatia
* Alankomaat
* Puola
* Portugali
* Vatikaani
	+ 2

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* Historical Dictionary of Switzerland
* NARA
* RISM
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**Arvid Sourander** (2. tammikuuta 1873 Vaasa – 1. heinäkuuta 1945 Helsinki) oli suomalainen asianajaja ja taiteen ja kirjojen keräilijä.

Arvid Souranderin vanhemmat olivat tullinhoitaja, kollegiasessori Wilhelm Sourander (1830–1898) ja Marie Buchschacher. Hän pääsi ylioppilaaksi 1892 (Nya svenska läroverket) ja valmistui Helsingin yliopistosta molempien oikeuksien kandidaatiksi 1899. Sourander sai varatuomarin arvon 1901.

Sourander toimi vuodesta 1902 lähtien asianajajana Helsingissä. Hän aloitti taiteen keräämiseen jouduttuaan nuorena asianajajana tekemiseen arkkitehti-kirjailija Jac. Ahrenbergin konkurssipesän kanssa. Sourander lunasti itselleen kaikki konkurssipesän maalaukset, joiden joukossa oli useita vaasalaissyntyisen taiteilija Fanny Churbergin maalauksia. Sourander alkoi kerätä järjestelmällisesti Churbergin maalauksia, joita hänen kokoelmaansa kertyi 38 kappaletta. Hänen kokoelmissaan oli myös muun muassa Eero Järnefeltin, Helene Schjerfbeckin, Akseli Gallen-Kallelan, Hjalmar Munsterhjelmin, Albert Edelfeltin, Aukusti Uotilan, Gunnar Berndtsonin ja Werner Holmbergin maalauksia. Kaikkiaan Souranderin kokoelmassa oli yli 300 maalausta. Sourander oli Helsingin kaupunginvaltuuston jäsenenä 1915–1918.

Arvid Sourander lahjoitti vuonna 1940 35 Fanny Churbergin maalausta Ateneumin taidemuseon kokoelmiin. Hän teki toisen lahjoituksen vuonna 1941, jolloin hän lahjoitti 23 eri suomalaisten taiteilijoiden maalausta Ateneumin museolle. Vuonna 1946 Souranderin leski Aina Sourander lahjoitti Ateneumille vielä kaksi taiteilijoiden omakuvaa Souranderin kokoelmasta. Arvid Sourander oli lisäksi jo aikaiemmin tehnyt kaksi lahjoitusta Ateneumille; vuonna 1919 hän lahjoitti kaksi Fanny Churbergin maalausta ja vuonna 1921 yhden Karl Emanuel Janssonin maalauksen.

Arvid Sourander oli myös merkittävä kirjojen keräilijä. Hän lahjoitti 20 000 kirjan kokoelmansa Åbo Akademin kirjastolle.

Arvid Sourander oli naimisissa vuodesta 1902 Aina Ingeborg Bäckmanin (1882–1969) kanssa. Sourander on haudattu Hietaniemen vanhalle hautausmaalle. 

Arvid Souranderin veli oli insinööri, toimitusjohtaja ja hopeaesineiden keräilijä Ingwald Sourander.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899
2. 1 2  Aikalaiskirja 1934
3. ↑  Yrjö Kotivuori, Ylioppilasmatrikkeli 1640–1852: Vilhelm Sourander. Verkkojulkaisu 2005. Luettu 7.3.2021.
4. ↑  Lakimies kerää aarteita, Suomen Kuvalehti, 28.05.1938, nro 21, s. 12, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
5. 1 2  Eljas Suvanto : Examining the Acquisitions of the Fine Arts Academy of Finland 1939–46: A Case Study of Arvid Sourander’s Donations, Kansalligalleria FNG Research 2019 no 3
6. ↑  Eric Holmberg om sitt liv bland böcker, PR-Info nr 9 29 oktober 1998. Utgiven av Personalrådet vid Åbo Akademis Bibliotek
7. ↑  Arvid Souranderin hautakivi Hietaniemen vanhalle hautausmaalla, Suomen Sukututkimusseura : Hautakirjoituksia ja hautakuvia[vanhentunut linkki]
8. ↑  Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899 : Ingvald Sourander


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899

 |

 |
**Risto Lauri Olavi Pyykönen** (s. 24. huhtikuuta 1951 Helsinki) on suomalainen entinen yritysjohtaja, joka on saanut kauppaneuvoksen arvonimen.

Risto Pyykönen syntyi lääkintöneuvos Lauri Pyykösen ja Helinä Laitisen perheeseen. Hän avioitui 1971 Annu Jylhän kanssa. Pyykönen tuli yloppilaaksi Minna Canthin yhteiskoulusta 1970 ja valmistui ylioppilasmerkonomiksi Turun kauppaopistosta 1973 ja ekonomiksi Uppsalan yliopistosta 1977. Hän oli Turun Osuuskaupan tavaratalotarkastaja 1977–1979, Sokos-tavaratalon ja Oy Sokoteria Ab:n markkinointipäällikkö ja apulaisjohtaja Vaasassa 1979–1981, Kuopion Osuuskaupan markkinointijohtaja 1981–1989, SOK:n ketjujohtaja 1989–1995, Inex Partners -yhtiön varatoimitusjohtaja 1995–2004 ja toimitusjohtaja 2004–2007 ja S-ryhmän liiketoimintojen ketjuohjaus- ja hankintatoimintojen johtaja 2007–2011. Pyykösellä on ollut myös liike-elämän ja muita asiantuntija- ja luottamustehtäviä. Kauppaneuvoksen arvonimen hän sai 2008.

Lähteet
-------

1. 1 2  Kotilainen, Sofia: Kauppaneuvos Risto Pyykönen (1951–). *Suomen talouselämän vaikuttajat* -verkkojulkaisu (maksullinen). 18.12.2013. Suomalaisen Kirjallisuuden Seura. Viitattu 20.2.2024.
2. ↑  Nimityksiä.  *Etelä-Suomen Sanomat*, 20.10.2007, nro 287, s. 12. Kansalliskirjasto. Viitattu 20.2.2024.  (ei-vapaa)
***Iris damascena*** on Syyrian pääkaupungin, Damaskoksen viereisellä Jabal Kasiyun -vuorella tavattava äärimmäisen uhanalainen kurjenmiekka.

Koko ja ulkonäkö
----------------

*Iris damascena* -lajin maavarsi on lyhyt. Tyypillisesti varsi on noin 30 cm pitkä. Lehtiä on 5–8. Kasvi kukkii maaliskuisin ja kukkien halkaisija on noin 15 cm.

Levinneisyys ja elinympäristö
-----------------------------

*Iris samascena* -lajia tavataan ainoastaan Jabal Kasiyun -vuoren itärinteellä Syyrian pääkaupungissa Damaskoksessa. Alarinteellä sen levinneisyysalue rajoittuu kaupunkialueen reunaan ja ylärinteellä sotilasalueelle noin 1 000–1 100 metrin korkeudella merenpinnasta.

Kasvupaikat ovat kivikkoista kalliota kalsiumkarbonaattipitoisilla aukeilla paikoilla, joiden muuta kasvillisuutta ovat ruohot ja muu matala kasvusto.

Uhat ja suojelu
---------------

Kansainvälinen luonnonsuojeluliitto eli IUCN on määritellyt *Iris damascena* -lajin äärimmäisen uhanalaiseksi lajiksi. Vuonna 2016 vuorella oli ehkä vain noin 150 yksilöä. Niistä 50 vuoren sotilasalueella ja muut pienempinä esiintyminä. Ei tiedetä, onko kanta nousussa vai laskussa. Lähellä on kaupunkialue, mutta laji saattaa olla turvassa kaupunkialueen kasvulta sen levinneisyysalueen jyrkkien rinteiden takia. Mahdollinen uhka on kasvien keräily, mutta sen mahdollista vaikutusta kantaan ei tunneta. Pienimuotoista kauppaa kukilla on tehty esimerkiksi tienvarsilla.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Sapir, Y.: *Iris damascena* *IUCN Red List of Threatened Species. Version 2020.1*.  2016. International Union for Conservation of Nature, IUCN, Iucnredlist.org. Viitattu 30.4.2020. (englanniksi)
2. ↑  Species Group of the British Iris Society: *A Guide to Species Irises: Their Identification and Cultivation*, s. 74. Cambridge University Press, 1997. ISBN 9780521440745. Google-kirjat. (englanniksi)


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Taksonitunnisteet | 
* Wikidata: Q15569947
* Wikispecies: Iris damascena
* BOLD: 557226
* CoL: 3PZMK
* EoL: 5866544
* GBIF: 5298497
* GRIN: 428630
* iNaturalist: 501023
* IPNI: 438531-1
* IUCN: 13161620
* NCBI: 1273551
* Open Tree of Life: 314988
* Plant List: kew-321746
* POWO: urn:lsid:ipni.org:names:438531-1
* Tropicos: 16600221
* WFO: wfo-0000783254

 |

 |
*Tämä artikkeli käsittelee herttuaa. Toinen Leopold V oli arkkiherttua 1600-luvulla.*
Leopold V. Josef Kremerin fantasiamaalaus vuodelta 1759.
**Leopold V** (1157 – 31. joulukuuta 1194), Babenbergin sukua, oli Itävallan herttuana kolmannen ristiretken aikoihin 1177–1194. Hän joutui kiistoihin retken johtajan Rikhard Leijonamielen kanssa.

Leopold oli Henrik II:n ja hänen bysanttilaisen vaimonsa Theodora Komneneen poika. Leopold nai 1172 Unkarin kuningas Géza II:n tyttären Helenan. Heillä oli pojat, joista tuli Frederik I ja Leopold VI.

Ristiretkellä Leopold kahinoi Rikhard Leijonanmielen kanssa; Rikhard ja Ranskan kuningas Filip II olivat nostaneet lippunsa Akkossa, mutta kun Leopold teki saman, Rikhard repi hänen lippunsa alas. Rickhardia epäiltiin myös Leopoldin serkun, Jerusalemin kuninkaan Conrad Montferratilaisen surmaan osallistumisesta.

Paluumatkalla Englantiin 1192 Rikhard tunnistettiin Wienissä, tarinan mukaan sinettisormuksesta, ja hänet vangittiin ja tuotiin keisari Henrik VI:n eteen. Rikhardin valtavilla lunnailla rakennettiin uudet Wienin kaupunginmuurit ja Wiener Neustadt. Paavi Celestinus III kuitenkin julisti Leopoldin kirkonkiroukseen ristiretkeläistoverin vangitsemisesta.

Leopold V kuoli 1194 vapautumatta kirkonkirouksesta pudottuaan hevosen selästä turnajaisissa Grazissa.

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |

 |