recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Kalevantalo.
**Kalevantalo** (eli **Kalevan koulu**, ent. **Riihimäen kauppaoppilaitos**) on Riihimäen Harjukylässä sijaitseva opistorakennus. 

Vuonna 1951 Riihimäen, Hausjärven ja Lopen kunnat muodostivat Riihimäen ammattioppilaitoskuntainliiton. Liiton tarkoituksena oli alkujaan perustaa ammatti- ja kauppakoulun yhdistävä oppilaitos, mutta koulut perustettiin lopulta erilleen. Arkkitehtien Marjatta ja Martti Jaatisen suunnittelema kauppaoppilaitos valmistui Harjukylään, Kalevankadun varteen vuonna 1963. Rakennusta laajennettiin vuonna 1989 arkkitehti Erkki Valovirran suunnitelmin. Rakennus laajennuksineen edustaa modernismin parhaimmistoa Riihimäellä.

Kauppaoppilaitoskäytöstä rakennus on sittemmin poistunut. Vuosina 2011-2013 rakennuksen tiloissa olivat evakossa Harjunrinteen koulun oppilaat remontin vuoksi. Tämän jälkeen vuosina 2013-2019 rakennuksessa oli vuorostaan evakossa Uramon koulun oppilaat Uramon vanhan koulurakennuksen sisäilmaongelmien vuoksi. Tällä hetkellä rakennuksessa toimii Peltosaaren koulu, sillä Peltosaaressa sijaitseva koulurakennus on suljettu lopullisesti ja odottaa purkupäätöstä. Vuonna 2019 rakennus nimettiin Kalevantaloksi.

Lähteet
-------

1. 1 2  Riihimäen rakennetut kulttuuriympäristöt 2020 (Arkistoitu – Internet Archive) (sivu 164, kohde 142 - Kauppaoppilaitos), *riihimaki.fi*, viitattu 24.9.2020.
2. ↑  Harjunrinteen koulu - Historiaa - Riihimäen kaupunki (Arkistoitu – Internet Archive), *riihimaki.fi*, viitattu 24.9.2020.
3. ↑  Uramon koulu - Historiaa - Riihimäen kaupunki (Arkistoitu – Internet Archive), *riihimaki.fi*, viitattu 24.9.2020.
4. 1 2  Kalevantalo, Ö-talo, kaupungintalo ja ehkä vielä Yritystalokin - osaatko jo puhua riihimäkeläispaikoista uusilla nimillä? - Aamuposti, *aamuposti.fi*, julkaistu 3.12.2019, viitattu 24.9.2020.
5. ↑  Alakoululaiset valtaavat Riihimäen kauppaoppilaitoksen - Peltosaaren koulu tyhjenee odottamaan purkupäätöstä - Hämeen Sanomat, *hameensanomat.fi*, julkaistu 17.5.2019, viitattu 24.9.2020.
**Biofore-talo** (englanniksi **Biofore House**) on suomalaisen metsäteollisuusyhtiö UPM:n pääkonttori Helsingin Kluuvissa. Se sijaitsee Töölönlahden puiston itälaidalla osoitteessa Alvar Aallon katu 1. Viisikerroksisen toimistotalon on suunnitellut Pekka Helin ja hänen arkkitehtitoimistonsa Helin & Co, ja se valmistui vuonna 2013 osana Töölönlahden alueen uusien toimistotalojen kokonaisuutta.

UPM:n pääkonttori sijaitsi aiemmin Kauppatorin laidalla Etelärannan ja Eteläesplanadin kulmassa. Töölönlahden entistä ratapihan aluetta alettiin 2000-luvulla kaavoittaa uudelleen, ja UPM järjesti vuonna 2008 kansainvälisen arkkitehtuurikilpailun uudesta toimitalosta. Rakennustyöt alkoivat tammikuussa 2012 ja valmistuivat 20 kuukauden jälkeen syyskuussa 2013.

Biofore-talo koostuu kahdesta osasta, joita yhdistää Alvar Aallon kadun ylittävä silta. Rakennus on ilmeeltään monitahoinen, ja sen julkisivu koostuu tiilestä, betonista, lasista, teräksestä ja puusta. Sen puuelementit ovat UPM:n itse tuottamia. Rakennuksessa on tilaa 450 työntekijälle. Työtilat on suunniteltu avotiloiksi, ja nykyajan trendien mukaan rakennus on varusteltu erityisillä ryhmätyö- ja ideointitiloilla. Länsipuolelle avautuu parvekkeita.

Lähteet
-------

1. ↑  UPM pääkonttori *UPM*. Viitattu 31.1.2023.
2. 1 2 3 4  UPM Biofore House *Rakennusfakta*. Viitattu 31.1.2023.
3. 1 2  UPM-toimitalo BIOFORE HOUSE *Puuinfo*. Viitattu 31.1.2023.
4. ↑  Joenniemi, Minna: Arkkitehti Pekka Helin piirtää Helsingin silhuetin uusiksi *Yle*.  17.4.2015. Viitattu 31.1.2023.
5. ↑  Löytömäki, Simo: Kiinteistöjätti ostaa Helsingin keskustassa sijaitsevan UPM:n entisen pääkonttorin (Maksullinen artikkeli) *Helsingin Sanomat*.  1.12.2022. Viitattu 31.1.2023.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Biofore-talo** Wikimedia Commonsissa
**Bioenergia ry** on bioenergia-alan edunvalvoja. Yhdistys perustettiin 2011 ja siihen kuuluu yli 300 jäsenorganisaatiota ja henkilöjäsentä.

Bioenergia ry on useiden alan kansainvälisten verkostojen jäsen. Sillä on neljä säännöllisesti kokoontuvaa valiokuntaa, joiden aiheina ovat puuenergia, biopolttonesteet, kaasumainen bioenergia ja biojalosteet, hiilensidonta ja CCUS sekä turve ja kasvualustat. valiokuntien johtajat kommentoivat usein alansa uutisia tiedotusvälineissä.

Keväällä 2017 yhdistys toteutti mainostoimisto Hasan & Partnersin avulla laajan kampanjan, jossa puolustettiin kotimaista turvetuotantoa. Kampanjan räväkkä tyyli herätti huomiota, mutta siitä paljastui pian lukuisia vakavia asiavirheitä.

Lähteet
-------

1. 1 2  Bioenergia ry: Bioenergia ry - tietoa meistä *bioenergia.fi*. Viitattu 15.11.2021.
2. ↑  EU haluaa säädellä tarkemmin biokattiloihin menevää puuta – bioenergia-ala: "Metsänomistajat tietävät, mistä parhaat rahat saa ja sinne puu myydään" *Yle*.  22.8.2021. Viitattu 11.1.2022.
3. ↑  Broilerikasvattamoiden vaihtoehdot vähissä, kun turpeennoston vähentyessä uhkaa kuivikepula – tuottaja: "Kookospuu kasvaa vähän huonosti Keski-Nurmossa" *Yle*.  17.8.2021. Viitattu 11.1.2022.
4. ↑  Jarno Hartikainen: Turvealan huomiota herättänyt mainoskampanja vilisee virheitä – HS perkasi keskeiset väitteet asiantuntijoiden kanssa *Helsingin Sanomat*. . 16.3.2017. Viitattu 10.1.2022.
**Gösta Sewón** (25. huhtikuuta 1877 Halikko – 18. lokakuuta 1945) oli suomalainen apteekkari ja keräilijä.

Sewón kävi koulunsa Turussa. Hän tuli apteekkialalle 1894 ja oli apteekkioppilaana Hämeenlinnassa. Sewón suoritti farmaseuttitutkinnon 1899 ja proviisoritutkinnon 1904. Sewón osti vuonna 1911 Tampereen 2. apteekin ja omisti sen vuoteen 1917 saakka jolloin hän hankki Helsingin Kruunuhaan apteekin oikeudet. Sewón omisti Kruunuhaan apteekin vuoteen 1939 saakka, jolloin hän hankki Taka-Töölössä sijainneen Stadion-apteekin oikeudet.

Sewón oli Apteekkariyhdistyksen hallituksen jäsenenä 1919–1925 ja Suomen Farmaseuttien Eläkerahaston johtokunnan jäsenenä vuodesta 1919.

Sewón harrasti purjehdusta ja keräsi sivistyshistoriallisia muistoesineitä. Hän luki 1910-luvun alussa erään Napoleonin elämäkerran ja sen innostamana aloitti Napoleoniin liittyvien muistoesineiden keräämisen. Suurimman osan kokoelman esineistä hän hankki Ranskasta. Hänen kokoelmaansa kuului muun muassa 100 kiloa painanut kenraali Bonapartea esittänyt pronssiveistos, ranskalaisen kuvanveistäjän A. Titzen pronssinen pienoisveistos Napoleonista ratsun selässä, kunniamitaleita, joita Napoleon oli jakanut sotilailleen, 70 erikokoista kultaista, hopeista ja pronssista Napoleon-muistomitalia sekä vuonna 1829 Napoleonin haudalta Saint Helenan saarelta tuotuja kukkia. Sewónilla oli myös noin 300 niteen kirjasto Napoleonin elämää ja aikakautta käsitelleitä ranskankielisiä teoksia, niiden joukossa vuonna 1840 painettu isokokoinen kuvitettu Napoleonin elämäkerta.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Apteekkari Gösta Sevon 60-vuotias, Helsingin Sanomat, 25.04.1937, nro 110, s. 10, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
2. 1 2 3 4  Apotekare Gösta Sewon 60 år, Svenska Pressen, 24.04.1937, nro 93, s. 3, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
3. 1 2  Apotekare Gösta Sewón död, Nya Pressen, 18.10.1945, nro 241, s. 4, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
4. ↑  "Suomalainen Napoleon", Seura, 09.06.1937, nro 23, s. 6, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
**Demeterin temppeli**, roomalaisittain **Cereen temppeli**, oli antiikin aikainen Demeterille omistettu kreikkalainen temppeli Akragaan kaupungissa Sisiliassa Italiassa. Temppelin rauniot ovat nykyisin osa Agrigenton kaupungin San Biagion kirkkoa, ja sijaitsevat lähellä Valle dei Templi ("Temppelien laakso") -nimellä tunnettua arkeologista aluetta nykyisen kaupungin kaakkoispuolella.

San Biagion kirkon pohjapiirros. Vaaleammat osat ovat alkuperäisestä temppelistä, tummemmat osat myöhempiä.
Temppeli oli rakennettu klassisen kauden alussa noin vuonna 480–460 eaa. Temppeli sijaitsi Akragaan kaupunkialueen itälaidalla Athenen kukkulan eli kaupungin korkeamman akropoliin alarinteessä. Se edusti doorilaista tyyliä ja sen koko oli noin 13,3 × 30,2 metriä. Sisiliaa keskiajalla hallinneet normannit muuttivat temppelin ydinosan, naoksen eli cellan, San Biagion kirkoksi. Temppelin muut osat, kuten sitä ympäröinyt peristyyli eli pylväikkö, eivät ole säilyneet nykyaikaan.

Lähellä hieman etelämpänä, juuri kaupunginmuurien ulkopuolella, sijaitsi toinen Demeterille omistettu pyhäkkö, joka oli esihelleenistä alkuperää. Se koostui kahdesta luonnonluolasta, joissa virtasi vesi. Paikalta on löydetty suuri määrä Demeterille ja Korelle osoitettuja terrakotasta tehtyjä votiivilahjoja.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Stillwell, Richard & MacDonald, William L. & McAllister, Marian Holland (toim.): "AKRAGAS later AGRIGENTUM (Agrigento) Sicily", *The Princeton Encyclopedia of Classical Sites*. Princeton, N. J.: Princeton University Press, 1976. Teoksen verkkoversio.
2. ↑  Hannah, Robert & Magli, Giulio & Orlando, Andrea: Astronomy, topography and landscape at Akragas’ Valley of the Temples.  *Journal of Cultural Heritage*, 2017, 25. vsk, s. 1–9. Artikkelin verkkoversio.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Demeterin temppeli** Wikimedia Commonsissa
**Joensuun seutukirjasto**on (aiempi **Joensuun kaupunginkirjasto**) kuuluu Joensuun kirjastojen lisäksi ympäristökuntien Liperin, Kontiolahden, Polvijärven ja Outokummun kirjastot. Seutukirjaston pääkirjasto sijaitsee Joensuussa Koskikadulla. Kirjastopalvelujohtaja on Suvi Pirnes-Toivanen.

Historia
--------

Joensuun kaupunginkirjaston toiminta käynnistyi maaliskuussa 1862, jolloin kauppa-apulainen Anton Keldan perusti kirjaston Mustosen taloon Torikadulle. 

Kirjasto on toiminut muun muassa Joensuun kaupungintalolla ja Rantakadulla konservatorion rakennuksessa. Nykyinen Tuomo Siitosen suunnitteleman kirjastotalo Koskikadulla valmistui 1992. 

Joensuun seutukirjaston toiminnasta sovittiin jäsenkunnissa keväällä 2006 ja toiminta käynnistettiin vuonna 2007. Seutukirjaston kunnat osallistuvat kustannuksiin asukaslukunsa mukaisessa suhteessa.

Vuonna 2012 kirjasto vietti 150-vuotisjuhlaa, joka alkoi Lainan päivänä 8. helmikuuta. Samalla juhlittiin maakuntakirjastotoiminnan 50-vuotista ja seutukirjaston viisivuotista taivalta. Maakuntakirjastotoiminta muuttui vuonna 2018 alueelliseksi kehittämistehtäväksi. 

Seutukirjaston kirjastot ovat osa koko Pohjois-Karjalan kattavaa Vaara-kirjastojen kirjastokimppaa.

Seutukirjaston tilastoja
------------------------

Tilastot ovat vuodelta 2018.

* Lainoja 2,1 miljoonaa
* Käyntejä 1,1 miljoonaa
* Verkkokäyntejä 388 000
* Tapahtumia 1400

Joensuun seutukirjastoon kuuluvat kirjastot
-------------------------------------------

### Joensuu

* Joensuun pääkirjasto
* Enon kirjasto
* Heinävaaran kirjasto
* Karsikon kirjasto
* Kiihtelysvaaran kirjasto
* Nepenmäen kirjasto
* Pyhäselän kirjasto (Hammaslahti)
* Rantakylän kirjasto
* Reijolan kirjasto
* Tuupovaaran kirjasto
* Uimaharjun kirjasto

### Kontiolahti

* Kontiolahden kirjasto
* Lehmon kirjasto

### Liperi

* Liperin kirjasto
* Viinijärven kirjasto
* Ylämyllyn kirjasto

### Outokumpu

* Outokummun kirjasto

### Polvijärvi

* Polvijärven kirjasto

Katso myös
----------

* Vaara-kirjastot

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Tilastohaku *kirjastot.fi*. Viitattu 13.7.2020.
2. 1 2  Kirjastot joensuu.fi. Viitattu 24.1.2022.
3. 1 2  Joensuun pääkirjasto (Kirjastohakemisto) kirjastot.fi.  Arkistoitu 7.8.2020. Viitattu 13.7.2020.
4. ↑  Joensuun seutukirjasto. Raportti toiminnan käynnistämisestä (pdf) (Kirjastohakemisto)  26.9.2008. kirjastot.fi. Viitattu 13.7.2020.
5. ↑  Joensuun kaupunginkirjasto juhlii 150-vuotista taivaltaan  8.2.2012. yle.fi. Viitattu 13.7.2020.
6. ↑  Vaara-kirjastot Vaara-kirjastot, vaara.finna.fi. Viitattu 13.7.2020.

Aiheesta muualla
----------------

* Joensuun seutukirjasto
* Joensuun pääkirjaston 3D-malli
**Huittisten museo** on kulttuurihistoriallinen paikallismuseo Satakunnan maakunnassa Huittisissa. Se sijaitsee Lauttakylässä vanhassa kivimakasiinissa aivan Huittisten keskiaikaisen kirkon vieressä. 

Paikallista talonpoikaiskulttuuria esittelevän kokoelman lisäksi museossa on esillä professori Lauri Leppäsen taidekokoelma, presidentti Risto Rytin elämäntyötä esittelevä osasto sekä tilat vaihtuvia näyttelyitä varten. Museossa on esillä myös jäljennös Kansallismuseon kokoelmissa olevasta Huittisten hirvenpäästä, joka on yksi tunnetuimpia suomalaisia muinaisesineitä.

Museon perusti Huittisten kotiseutuyhdistys, joka luovutti sen kaupungille vuonna 1977. Vuodesta 2009 alkaen Huittisten museo on ollut yhdistettynä Harjavallassa toimivan Emil Cedercreutzin museon kanssa yhdeksi hallinnolliseksi kokonaisuudeksi, jonka ylläpitäjänä toimii Harjavallan kaupunki.

Lähteet
-------

1. ↑  Huittisten Kotiseutuyhdistys ry:n historiaa *www.huittistenkotiseutuyhdistys.fi*.  Arkistoitu 25.11.2019. Viitattu 17.6.2020.
2. ↑  Harjavallan kaupunki/Huittisten museo *harjavalta.fi*.  Arkistoitu 20.10.2018. Viitattu 17.6.2020.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * n
* k
* m
Perustiedot Wikidatassa: Huittisten museo (Q11863764)ohje |
| --- |
|  |
| esiintymä kohteesta | kulttuurihistoriallinen museo, museo |
|  |
| valtio | Suomi |
|  |
| sijaitsee hallinnollisessa yksikössä | Huittinen |
|  |
| sijainti | Huittisten kirkko |
|  |
| katuosoite | Kirkkotie 4, 32700 Huittinen |
|  |
| koordinaatit | 61°11′N 22°41′E﻿ / ﻿61.18°N 22.69°E﻿ / 61.18; 22.69 |
|  |
|  |

 |
**Kansallisen yhtenäisyyden päivä** (ven. День народного единства, *Den narodnogo jedinstva*) on kansallinen juhlapäivä Venäjällä 4. marraskuuta, jota on vietetty vuoteen 1917 asti ja uudelleen vuodesta 2005.

Päivänä muistellaan Kuzma Mininin ja ruhtinas Dmitri Požarskin vuonna 1612 johtamaa kansannousua, joka ajoi pois Moskovaa miehittäneet Puola-Liettuan joukot sekä yleisemmin sekasorron aikaa ja Puola–Moskovann sotaa 1605–1618 kuin myös vuoden 1993 kriisin päättymistä.

Vuonna 1613 tsaari Mikael Romanov määräsi päivän juhlapäiväksi nimellä *puolalais-liettualaisista ja ruotsalaisista miehittäjistä vapauttamisen päivä* (ven. День освобождения от польско-литовских и шведских оккупантов, *Den osvoboždenija ot polsko-litovskih i švedskih okkupantov*), joka on myös Venäjän ortodoksisen kirkon Kazanin Jumalanäidin ikonin muistopäivä. Päivän vietto päättyi 1917. 

Neuvostoaikana juhlittiin vuoden 1917 Lokakuun suuren sosialistisen vallankumouksen päivänä 7. marraskuuta. Päivän nimi muutettiin Venäjän presidentti Boris Jeltsinin antamalla asetuksella vuonna 1996 *sovinnon ja sovittelun päiväksi* (ven. День согласия и примирения, *Den soglasija i primirenija*). Venäjän uskontojen välisestä neuvostosta lähteneen aloitteen perusteella Venäjän parlamentti eli liittokokouksen alahuone, valtioduuma siirsi vapaapäivän 4. päivälle vuodesta 2005 lähtien, minkä päätöksen myös presidentti Vladimir Putin vahvisti.

Nationalistit ja maahanmuuton vastustajat ovat pitäneet päivänä "venäläisiä marsseja" useissa kaupungeissa. Tilaisuuksissa on ajoittain yhteenottoja antifasistien kanssa.

Lähteet
-------

1. ↑  Nationalists clash with anti-fascists in St. Petersburg RIA Novosti (englanniksi)
**Okehamptonin linna** on 1000-luvulla rakennettu mäkilinna Devonissa, Englannissa. Domesday bookin kirjoittamisen aikaan vuonna 1086 linna oli Devonin sheriffin omistuksessa.

De Courtenayn perhe osallistui ruusujen sotaan ja linna takavarikoitiin. Exeterin markiisi teloitettiin syytettynä juonittelusta kuningas Henrik VIII:a vastaan ja kuninkaan joukot tuhosivat linnaa vuonna 1538. Maisemamaalari J. M. W. Turner ikuisti näyttävät rauniot teoksissaan.

Arkkitehtuuri
-------------

A: Portti, B: Sali, C: Itäsiipi, D: Keittiö ja sisäpiha, E: Kappeli ja papin asunto, F: Länsisiipi, G: Sydänlinna ja kukkula.
Linna sijaitsee harjanteella Okementjoen varrella. Se on rakennettu pääosin paikallisesta kivestä. Noin kahdeksan metriä korkean kukkulan pohjoispuolella sijaitsi esipiha, jossa oli asuinrakennuksia.

Lähteet
-------

* R. Lionel Fanthorpe, Patricia Fanthorpe: *The World's Most Mysterious Castles*. Dundurn, 2005. ISBN 1550025775. Google books (viitattu 5.9.2015). (englanniksi)

1. 1 2 3  Castles of England - Okehampton Castle *britainirelandcastles.com*. Viitattu 27.9.2015. (englanniksi)
2. ↑  Fanthorpe, s. 189
3. ↑  Okehampton Castle *Gatehouse*. Viitattu 25.9.2015. (englanniksi)
*Tämä artikkeli kertoo norjalaisesta rockyhtyeestä. Sanan muita merkityksiä luetellaan täsmennyssivulla.*
**Titanic** on norjalainen rockyhtye. Se toimi ensimmäisen kerran vuosina 1969–1979, mutta perustettiin myöhemmin uudelleen. Yhtyeen muodostivat Kenny Aas, Kjell Asperud, John Lorck, Janne Løseth, Roy Robinson (laulaja) ja lyhyen aikaa John Williamson. Se julkaisi useita menestyneitä albumeita ennen kuin hajosi vuonna 1979.

Kappaleet sävelsi pääasiassa yhtyeen perustaja Janne Løseth ja Robinson teki niihin englanninkieliset sanat. Lokakuussa 1971 instrumentaalikappale "Sultana" nousi Englannin singlelistan viidenneksi.

1970-luvun lopussa Janne Løseth ryhtyi soolouralle ja julkaisi useita singlejä. Myöhemmin hän siirtyi laulajaksi ranskalaiseen Space-nimiseen yhtyeeseen.

1990-luvun lopussa Løseth jätti Space-yhtyeen ja muodosti Roy Robinsonin kanssa duon, joka julkaisi yhden albumin *Lower the Atlantic*. Tämä duo oli lyhytaikainen. Vuonna 2006 Løseth kokosi Titanicin uudelleen kolmen uuden soittajan kanssa: Mick Walkerin, Phil Wiltonin ja Didier Blumin. Myöhemmin yhtyeeseen liittyi myös Roy Robinson laulajaksi. Tämä kvintetti julkaisi samana vuonna levyn *I'm the Law*. Uusin levy on vuodelta 2009 ja nimeltään *Ashes and Diamonds*.

Vuoden 2009 lopulla Roy Robinson sai aivoinfarktin, jonka takia hän joutui jättämään yhtyeen toistaiseksi. Janne Løseth hoiti tämän jälkeen lauluosuudet. Robinsonin ja Walkerin tilalle kiinnitettiin Chris Kleiner ja Jean-Pierre Sjöberg.

Diskografia
-----------

### Albumit

* *Titanic* - 1970 - CBS Records
* *Sea Wolf* - 1971 - CBS Records
* *Eagle Rock* - 1973 - CBS Records
* *Ballad Of A Rock 'N Roll Loser* - 1975 - CBS Records
* *Return Of Drakkar* - 1977 - Egg Records
* *Eye Of The Hurricane* - 1979 - Egg Records
* *Lower The Atlantic* - 1993 - Metal Enterprises
* *Ashes and Diamonds* - 2009 - Repertoire Records

### Singlet

* "Sing Fool Sing" - CBS 5365 (serie) GEMENI)
* "Sultana" - 1971 - CBS
* "Santa Fé" - 1971 - ??
* "Rain 2000" - 1972 - CBS Holland
* "Richmond Express" - 1973 - CBS France
* "Macumba" - 1973 - CBS France
* "Dance Baby Dance (Frisco Queen)" / "Hollywood (Oh La La)" - 1979 - Ariola, 107014 - Netherlands
* "Iceberg"

Aiheesta muualla
----------------

* Viralliset kotisivut
**Let Mortal Heroes Sing Your Fame** on tunnelmallista black metalia soittavan Summoningin viides studioalbumi. Levyn on julkaissut itävaltalainen Napalm Records vuonna 2001.

Musiikillisesti albumi seuraa *Strongholdin* jälkiä, mutta siinä piilee myös yhteyksiä vanhempaan Summoningin materiaaliin. Vahvat kitarat jätettiin *Strongholdista*, mutta syntetisaattoria voimistettiin, kun ne oli *Strongholdissa* jätetty taka-alalle. Albumilla yhtye käytti paljon erinäisiä puhuttuja sampleja, jotka on otettu J. R. R. Tolkienin fantasiakirjoihin perustuvista radiokuunnelmista. Ensimmäistä kertaa yhtye käytti myös puhdasta laulantaa levyn päätösraidassa, *Farewellissä*. 

Yhtye hyödynsi levyn sanoituksia tehdessään tällä kertaa Tolkienin lisäksi myös toisen fantasiakirjailijan, Michael Moorcockin, materiaalia.

Kappalelista
------------

1. *A New Power is Rising* (4:07)
2. *South Away* (6:04)
3. *In Hollow Halls Beneath the Falls* (8:55)
4. *Our Foes Shall Fall* (7:01)
5. *The Mountain King's Return* (8:52)
6. *Runes of Power* (5:51)
7. *Ashen Cold* (6:15)
8. *Farewell* (9:18)

Muusikot
--------

* Silenius
* Protector

Arvostelut
----------

* Soundi: 5/5 tähteä

Lähteet
-------

1. ↑  Antti Mattila: Summoning: Let Mortal Heroes Sing Your Fame *Soundi*.  12/2001. Viitattu 10.4.2023.

Aiheesta muualta
----------------

* Let Mortal Heroes Sing Your Fame Discogsissa.  (englanniksi)
* Albumi *Let Mortal Heroes Sing Your Fame* Encyclopaedia Metallum -sivustolla (englanniksi)
*Tämä artikkeli kertoo kansalliskaarteista yleisesti. Suomessa vuoden 1905 suurlakon aikana perustetuista kansalliskaarteista katso artikkeli Kansalliskaarti (suurlakko).*
*Markiisi de La Fayetten vala Fête de la Fédérationissa 14. heinäkuuta 1790*. De La Fayette oli Ranskan kansalliskaartin komentaja.
**Kansalliskaarti** on monissa maissa (puoli)sotilaallisten ja poliiseista koostuvien organisaatioiden nimitys.

Useissa maissa kansalliskaartilla tarkoitetaan vapaaehtois- tai reserviläisyksiköitä.

Ensimmäiset kansalliskaartit perustettiin Ranskassa vallankumouksen aikaan 1700-luvulla. Ranskan kansalliskaarti (ransk. *Garde nationale*) lakkautettiin toisen maailmansodan jälkeen. Sodan aikana monissa maissa järjestettiin väliaikaisia kansalliskaarteja, kuten Britanniassa Kotikaarti (engl. *Home Guard*).

Yhdysvalloissa kansalliskaartit toimivat nykyisin apujoukkoina luonnonkatastrofien ja suurtulipalojen selvityksissä. Yhdysvalloissa on myös Ilmakansalliskaarti (engl. *Air National Guard*).

Myös Venäjällä on nykyään Venäjän kansalliskaarti.*lähde?*

Katso myös
----------

* Kaitseliit

Lähteet
-------

1. ↑  kansalliskaarti Kielitoimiston sanakirja
2. ↑  Hakala, Pekka: Putin perusti kansalliskaartin – entinen henkivartija saa johdettavakseen yli 400 000 hengen armeijan *Helsingin Sanomat*.  6.4.2016. Viitattu 7.4.2016.
**Okehazaman taistelu** oli Japanin Sengoku-kaudella käyty taistelu, jossa Oda Nobunaga kukisti Imagawa Yoshimoton.

Taistelun kulku
---------------

Touko- tai kesäkuussa 1560 Imagawa-klaania johtanut Imagawa Yoshimoto johti 35 000 sotilaan armeijansa kohti Kiotoa. Oda-klaanin alueilla Owarin provinssissa hänen joukkonsa valloittivat Washizun ja Marunen linnoitukset ja pystyttivät leirin Dengaku-hazaman puustoiseen solaan. Nobunaga sai tietää tiedustelijoiltaan vihollisensa liikkeistä ja vastasi tähän johtamalla omat joukkonsa Zenshōjin temppeliin lyhyen matkan päähän.

Nobunaga päätti yllättää vastustajansa. Hän jätti pienen joukon sotilaita temppelille varustettuna lukuisin sotalipuin, jotta vaikuttaisi siltä, että hänen pääjoukkonsa on temppelillä. Samalla hän johti noin 1 500 sotilaan pääjoukkonsa metsän kautta Imagawan selustaan.

Imagawan joukot eivät osanneet odottaa hyökkäystä ja olivat juhlineet voittojaan laululla, tanssilla ja sakella. Myös alkava sade auttoi Odan sotilaita etenemään huomaamattomasti, ja he saapuivat leirille iltapäivällä. Kun myrsky lakkasi, Nobunagan miehet hyökkäsivät leiriin pohjoisesta. Imagawan joukot joutuivat kaaokseen, pakenivat hyökkääjiä ja jättivät komentajansa teltan suojelematta. Imagawa Yoshimoto ei tiennyt hyökkäyksestä vaan saapui ulos teltasta ojentaakseen humaltuneita miehiään. Hän huomasi vastustajansa liian myöhään, mutta onnistui torjumaan ensimmäisen keihääniskun. Seuraava samurai vei hänen päänsä.

Yoshimoton ja lähes kaikkien vanhempien upseerien kuoltua jäljelle jääneet Imagawan miehet liittyivät Odan armeijaan. Taistelun seurauksena Imagawa-klaani kuihtui, ja useat tätä seuranneet liittyivät Odaan, näiden mukana Tokugawa Ieyasu.

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Battle of Okehazama
Lehden ruotsinkielisen version etusivu.
**Arbetaren** ja sen suomenkielinen käännös **Työmies** olivat Helsingissä vuosina 1886–1889 ilmestyneitä porvarillisen työväenliikkeen lehtiä, jotka toimivat Viktor Julius von Wrightin johtaman Helsingin työväenyhdistyksen äänenkannattajina. Ne ilmestyivät kerran viikossa muiden sanomalehtien "nurkkalehtinä". *Arbetaren* oli vuonna 1886 osa *Folkwänneniä*, vuonna 1887 *Finlandia*, vuonna 1888 *Nya Presseniä* ja vuonna 1889 *Lördagsqvälleniä*. *Työmies* puolestaan sisältyi koko ajan *Uuteen Suomettareen*. Molemmat lehdet saattoi tilata myös erikseen, mutta niillä oli vain vähän itsenäistä levikkiä.

Lehtien päätoimittajina työskentelivät von Wright ja Viktor Petterson (1888–1889). Luonteeltaan valistavina ne olivat osa liberaalien humanitaarisia pyrkimyksiä, jotka samalla oli tarkoitettu torjumaan sosialismia. Muita wrightiläisiä lehtiä olivat *Suupohjan Työmies* sekä *Tampereen Sanomien* osastona vuosina 1887–1893 julkaistu *Kansalainen*. Ensimmäinen varsinainen työväenlehti oli vuonna 1895 perustettu *Työmies*.

Lähteet
-------

1. 1 2  *Suomen lehdistön historia 1: Sanomalehdistön vaiheet vuoteen 1905*, s. 307, 536–537. Kuopio: Kustannuskiila Oy, 1988. ISBN 951-657-220-0.
2. 1 2  *Suomen lehdistön historia 5: Hakuteos Aamulehti – Kotka Nyheter*, s. 34. Kuopio: Kustannuskiila Oy, 1988. ISBN 951-657-239-1.

Aiheesta muualla
----------------

* *Arbetaren* digitoituna kansalliskirjastossa
**Jessica Stroup** (s. 23. lokakuuta 1986 Anderson, Etelä-Carolina, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen näyttelijä ja malli. Hänet tunnetaan parhaiten roolistaan Erin Silverina nuortensarjassa *90210*.

Yksityiselämä
-------------

Stroup syntyi 23. lokakuuta 1986 Etelä-Carolinassa, mutta kasvoi Charlottessa, Pohjois-Carolinassa. Hänen äitinsä, entinen Miss Pohjois-Carolina, toivoi, että Jessicasta tulisi malli. Hänellä on myös isoveli nimeltään Dave Stroup. 

Stroup valmistui Providence High Schoolista 2004. Kun Stroup oli 17-vuotias, hän sai stipendin Georgian yliopistoon, mutta hylkäsi sen näyttelijäuratoiveiden takia. Stroup muuttikin pian työn perässä Los Angelesiin, missä hän asuu nykyään. Hän seurusteli *90210*-sarjan kollegansa Dustin Milliganin kanssa. Stroupin ystäväpiiriin kuuluvat muun muassa Torrey DeVitto ja Brittany Snow.*lähde?*

Ura
---

Stroupin malliura alkoi 15-vuotiaana ja näyttelijänura 18-vuotiaana. Malliuransa aikana hän kiinnostui näyttelemisestä. Hänen ensimmäinen työnsä oli vieraileva rooli Nickelodeonin nuortensarjassa *Unfabulous*.

Vuonna 2005 Stroup debytoi sivuroolissa CBS:n televisioelokuvassa *Vampire Bats*, jonka pääosaa näytteli Lucy Lawless. Kaksi vuotta myöhemmin hän sai pienen roolin elokuvasta *Luuseriopisto* ja oli ensimmäistä kertaa päärooleissa elokuvassa *The Hills Have Eyes 2*.

Vuonna 2008 Stroup sai todellisen läpimurtoroolinsa nuortensarjassa *90210*. Samana vuonna hän näytteli ystävänsä Brittany Snow’n rinnalla elokuvassa *Prom Night*. Stroup on vieraillut monissa televisiosarjoissa, kuten *Greyn anatomia*, *October Road*, *Reaper* ja *True Blood*, sekä esiintynyt lukuisissa televisiomainoksissa.

Vuonna 2009 Stroup nähtiin muun muassa elokuvassa *Homecoming*, jonka pääosaa esittää Mischa Barton.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Jessica Stroup** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Espanja
* Yhdysvallat
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Synchronkartei

 |

 |
**Jessica Moore** (s. 16. elokuuta 1990 Perth) on australialainen tennispelaaja. Parhaimmillaan hän on ollut naisten maailmanlistalla sijalla 132, eikä hän ole voittanut vielä yhtään WTA-turnausta kaksinpelissä.

Tennisura
---------

### 2008

Moore pääsi toiselle kierrokselle Australian avoimissa. Ensimmäisellä kierroksella hän voitti Julie Dittyn, mutta toisella kierroksella 17:nneksi sijoitettu israelilainen Shahar Pe'er voitti Mooren 6–0, 7–5. Tämän myötä Mooresta tuli nuorin australialainen otteluvoittaja Australian avoimissa sitten vuoden 1999 Jelena Dokićin.

Moore pääsi finaaliin Australian avointen tyttöjen turnauksessa vuonna 2008, mutta voiton vei Arantxa Rus. Helmikuussa 2008 Moore teki debyyttinsä Fed Cupissa, ja samalla hänestä tuli nuorin australialainen Fed Cup-pelaaja Jelena Dokićin vuoden 2000 jälkeen.

Moore voitti junioreiden nelinpelimestaruudet Ranskan avoimissa ja Wimbledonissa, parinaan slovenialainen Polona Hercog.

Vuoden viimeisessä Grand Slam-turnauksessa, Yhdysvaltain avoimissa, Moore eteni toiselle kierrokselle. Ensimmäisellä kierroksella hän päihitti amerikkalaisen villin kortin saaneen Melanie Oudinin 7–6(5), 7–6(5). Toisella kierroksella tuli tappio saksalaista Anna-Lena Grönefeldiä vastaan 6–1, 6–3.

### 2009

Australian avointen avauskierroksella Moore voitti Christina McHalen, mutta hävisi toisella kierroksella 13:nneksi sijoitetulle Flavia Pennettalle. Loppukaudesta hän pelasi lähinnä vain ITF-turnauksissa. Lisäksi Yhdysvaltain avoimissa hän putosi jatkosta avauskierroksella hävittyään Liettuan Lina Stančiūtėlle.

### 2010

Vuonna 2010 Moore hävisi kolmessa ensimmäisessä pelaamassaan turnauksessa karsintojen avauskierroksen ottelun, mukaan lukien Australian avoimet. Sen jälkeen hän pelasi ITF-turnauksissa, joissa pääsi parhaimmillaan välieriin asti. Budapestin WTA-turnauksessa hän pääsi toiselle kierrokselle.

Lähteet
-------

1. ↑  WTA:n kotisivutView and modify data on Wikidata. Tieto on haettu Wikidatasta.
2. ↑  ITF:n kotisivutView and modify data on Wikidata. Tieto on haettu Wikidatasta.
3. ↑  Jessica Moore - Stats *sonyericssonwtatour.com*. Sony Ericsson WTA Tour. Viitattu 6.7.2010. (englanniksi)
4. 1 2 3 4  Jessica Moore - Activity *sonyericssonwtatour.com*. Sony Ericsson WTA Tour. Viitattu 6.7.2010. (englanniksi)
5. ↑  Australian Open 2008 - Results (PDF) australianopen.com.  Arkistoitu 4.6.2011. Viitattu 6.7.2010. (englanniksi)
6. ↑  Jessica Moore Profile tennis.com.au.  Arkistoitu 11.10.2009. Viitattu 6.7.2010. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Jessica Moore WTA:n sivuilla (englanniksi)
Lee Shubert vuonna 1908.
**Lee Shubert**, alk. **Levi Shubert** (1875–1953) oli yhdysvaltalainen Broadway-tuottaja ja teatterinjohtaja. Hän syntyi Liettuassa ja muutti 1882 perheensä mukana Yhdysvaltoihin. Veljiensä Sam S. Shubertin ja Jacob J. Shubertin kanssa hän alkoi järjestää teatteriesityksiä Syracusessa ja vuonna 1900 he hankkivat ensimmäisen oman teatterinsa New Yorkista. Samin kuoltua vuonna 1905 Lee astui organisaation johtoon, ja Shuberteista tuli nopeasti vaikutusvaltainen nimi Broadwaylla.

Shubertit rakensivat 1910- ja 1920 luvulla useita teattereita, muun muassa Winter Garden Theatren, Imperial Theatren ja vanhimman veljeksen mukaan nimetyn Sam S. Shubert Theatren. 1930-luvun lama vaikutti heidän liiketoimintaansa pahasti, mutta he jatkoivat näytelmien tuottamista koko 1930- ja 1940-luvun.

Lee Shubert kuoli vuonna 1953, ja nuorempi veli Jacob siirtyi organisaation johtoon.

Lähteet
-------

* Banham, Martin (toim.): *The Cambridge Guide to Theatre*. Cambridge University Press, 2000. ISBN 0-521-43437-8. (englanniksi)
* Bergreen, Laurence: *As Thousands Cheer: The Life of Irving Berlin*. Hodder and Stoughton, 1990. ISBN 0-340-53486-9. (englanniksi)

### Viitteet

1. ↑  Bergreen 1990, s. 49–50.
2. 1 2 3  "Shubert, Lee". Banham 2000.
3. 1 2  McNamara, Brooks: "Shubert Brothers". Banham 2000.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Alankomaat

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC

 |

 |
Lee Pettyn Dodge Coronet vm. 1956.
**Lee Petty** (14. maaliskuuta 1914 – 5. huhtikuuta 2000) oli yhdysvaltalainen rata-autoilija, joka kilpaili 1950- ja 1960-luvuilla.

Petty syntyi lähellä Randlemanin kaupunkia Pohjois-Carolinassa ja aloitti 35-vuotiaana kilpa-autoilun. NASCAR-lajin yhtenä pioneereista hän voitti NASCAR:in mestaruuden kolmasti ja tunnetun Daytona 500 -kilpailun vuonna 1959.

Lee Pettyn poika Richard Pettystä tuli NASCAR:in kaikkien aikojen voittaja. Poikiensa Richardin ja Mauricen kanssa Lee perusti Petty Enterprisesin, josta tuli NASCAR:in menestynein talli.

Vuonna 1990 Lee Petty äänestettiin Pohjois-Carolinan urheilun kunniagalleriaan. Samana vuonna hänet valittiin myös Kansainväliseen autourheilun kunniagalleriaan.

Lee Petty kuoli toukokuun 5:n päivän aamuna kello 4:50 Moses Cones -sairaalassa Greensborossa, Pohjois-Carolinassa, useita viikkoja vatsaan kohdistuneen leikkauksen jälkeen. Lee oli kuollessaan 86-vuotias ja haudattiin Level Cross United Methodist Church -kirkon hautausmaalle, Randlemanin kaupunkiin, Pohjois-Carolinaan.

Lähteet
-------

1. ↑


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Yhdysvallat

 |

 |
Arto MieskolainenArto Mieskolainen
**Arto Juhani Mieskolainen** (s. 1980 Helsinki) on vantaalainen palvelumuotoilija ja yrittäjä.

Tausta
------

Arto Mieskolainen kirjoitti ylioppilaaksi Lahden Kannaksen lukiosta vuonna 2000. Lahden ammattikorkeakoulusta hän valmistui vuonna 2005 restonomiksi palvelujen tuottamisen ja johtamisen koulutusohjelmasta. Hän on toiminut myös eri tapahtumien vetäjänä. Hän on juontanut Euroviisujen oheistapahtumakylän päälavan ohjelman vuonna 2007.

Palvelumuotoilu
---------------

Mieskolainen on palvelumuotoilualan yrittäjä. Hän on perustanut Meliorem Consulting Oy:n vuonna 2019. Tätä ennen hän on työskennellyt F-Secure Plc:ssä Global Brand Managerin tehtävissä vuosina 2016-2018 ja Telia Sonera Finland Plc:n Engagement Managerina vuosina 2011 – 2013. Hänen palvelumuotoilun osaamiseen kuuluu yritysten fasilitointi ja niiden kehittäminen, asiakasymmärryksen kerääminen sekä brändin johtaminen ja hallinta.

Mieskolainen opiskelee parhaillaan taiteen maisteriksi Lapin yliopistossa palvelumuotoilun monialaisessa maisteriohjelmassa.

Politiikka
----------

Mieskolainen on toiminut kansainvälisissä luonnonsuojelutehtävissä vuonna 2014 Thaimaassa kenttäjohtajana merikilpikonnien suojelussa erityisesti pesinnän aikana. Hän on tehnyt toiminnastaan suojelutyössä videon, jossa näytetään erittäin uhanalaisten juuri syntyneiden merikilpikonnien ensimmäiset askeleet.

Lisäksi hän on tullut tunnetuksi interaktiivisista MegatrendiLIVE -lähetyksistä, joissa joka viikko keskustellaan yhdestä Sitran lanseeraamista maailmanlaajuisista kehityssuunnista tai jännitteistä. 

Paikallispolitiikassa hän on ajanut erityisesti Vantaan Keimolanmäen ja Kivistön alueen palvelujen ja asukaspysäköinnin parantamista.

Lähteet
-------

1. ↑  Yksinyrittäjä sekä palvelumuotoilija Vantaan Kivistöstä – Arto Mieskolainen *mieskolainen.fi*.  Arkistoitu 13.4.2021. Viitattu 13.4.2021.
2. ↑  LinkedIn *linkedin.com*.
3. ↑  Meliorem Consulting Oy – Improving your business. Together. *meliorem.fi*. Viitattu 13.4.2021. (englanniksi)*tarvitaan parempi lähde*
4. ↑   "Baby Turtles first steps 2014". fi-FI
5. ↑  Megatrendilive – Arto Mieskolainen *mieskolainen.fi*. Viitattu 13.4.2021.
6. ↑  Mielipide: Asukaspysäköinti toisi uutta tuloa velkaiselle Vantaalle – Tietyllä alueella rajaton pysäköinti vuosimaksulla *Vantaan Sanomat*.  4.6.2020. Viitattu 13.4.2021.
**Carl-Oskar Björklöf** (1. joulukuuta 1923 Karjaa – 23. toukokuuta 2008 Kauniainen) oli suomalainen insinööri ja yritysjohtaja, joka sai teollisuusneuvoksen arvonimen.

Björklöf oli sähköliikkeen palveluksessa jo 1940-luvun vaihteessa ja valmistui sotien jälkeen 1946 sähköteknikoksi. Sähköasentajan ja sähköliikkeen vastaavan johtajan työn ohella opiskeltuaan hänestä tuli sähköinsinööri 1949. Osin opintojensa loppuvaiheessa hän työskenteli myös suunnittelijana ja laboratorioinsinöörinä Ericssonin puhelintehtaalla Tukholmassa 1948–1950, siirtyen sitten Malmin Sähkölaitoksen palvelukseen. 1954–1955 hän toimi Lohjan Sähkössä suunnittelijana, piiripäällikkönä ja sähkönsiirtojohdon rakentamispäällikkönä.

Vuonna 1956 Björklöf palasi Malmin Sähkölaitokselle, teknilliseksi johtajaksi. Vuonna 1959 hänestä tuli yhtiön varatoimitusjohtaja ja 1960 toimitusjohtaja. Yritys on sittemmin usean yhdistymisen ja nimenmuutoksen kautta tunnettu Vantaan Energiana. Yrityksen johdossa Björklöf toimi aina vuoteen 1986 asti eli yli neljännesvuosisadan. Tänä aikana yritys kasvoi yhdeksi Suomen suurimmista energialaitoksista sekä sähkön että kaukolämmön toimittajana. Björklöfillä oli myös useita energia-alan asiantuntijatehtäviä, samoin kuin kotikaupunkinsa Kauniaisten luottamustoimia. Teollisuusneuvoksen arvonimen hän sai 1980.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Carl-Oscar Björklöf *Biografiasampo*. Viitattu 27.11.2021.
**Carl Alexander Almqvist** (31. joulukuuta 1859 Uusikaupunki – 31. tammikuuta 1919 Helsinki) oli suomalainen hovioikeuden asessori ja senaattori.

Almqvistin vanhemmat olivat kauppias Karl Anton Almqvist ja Alexandra Josefina Laurentz. Hän pääsi ylioppilaaksi 1878 Turun lyseosta ja suoritti Helsingin yliopistossa yleisen oikeustutkinnon 1883. Almqvist sai varatuomarin arvon 1885.

Almqvist oli Turun hovioikeudessa suomen kielen kääntäjänä 1889–1895, kanslistina 1889–1890, reistraattorina 1890–1891, notaarina 1891–1896, varakanneviskaalina 1896–1897, sihteerinä 1897–1898 ja asessorina 1898–1903. Hän oli Suomen senaatin oikeusosastolla senaattorina 1905–1909. Viimeksi Almqvist toimi asianajajana Helsingissä 1909–1913 ja Suomen Yhdyspankin Tampereen konttorin johtajana 1913–1916 sekä vuodesta 1916 pankin asiamiehenä.

Almqvist oli Turun rahatoimikamarin sihterinä 1886–1893 ja puheenjohtajana 1896–1903 sekä Turun kaupunginvaltuuston sihteerinä 1893–1896.

Almqvist oli naimisissa vuodesta 1886 Hanna Lindrothin kanssa.

Lähteet
-------

1. ↑  ALMQVIST Carl Alexander. *Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899*. Helsingin yliopiston verkkojulkaisu.
2. ↑  Wikiaineisto : Kuka kukin oli 1961
**Carl Filip Anton Broberger**, vuoteen 1806 **Broberg** (1. syyskuuta 1766 Ruotsin Pommeri – 27. marraskuuta 1813 Lapinjärvi) oli suomalainen sotilas ja valtiopäivämies.

Brobergerin vanhemmat olivat Johan Fredrik Broberg ja Elisabet Augusta von Dechou. Hän astui sotapalvelukseen vapaaehtoisena 1769 ja palveli vuodesta 1779 Karjalan kevyessä rakuunarykmentissä, yleten siellä luutnantiksi 1787. Kapteeniksi hän tuli 1789, palveli Uudenmaan rakuunarykmentissä ja yleni siellä majuriksi 1794. Everstiluutnantti Brobergerista tuli 1802. Hän erosi rykmentistään 1804, mutta jäi everstiluutnattina armeijan kirjoille. Vuonna 1806 aateloitu Broberger erosi lopullisesti sotapalveluksesta everstinä 1810. Hän oli edustaja aatelissäädyssä Porvoon valtiopäivillä 1809.

Lähteet
-------

1. 1 2  Adelsvapen-Wiki: Broberger nr 2192: Adliga ätten Broberger nr 2192. (ruots.) Viitattu 28.12.2020
2. ↑  Kansallisarkisto. Digitaaliarkisto: Aatelissäädyn asiakirjat. Porvoon valtiopäivät 1809 (kokoelma). (Arkistoitu – Internet Archive) Viitattu 28.12.2020
**Carl Alfred Carlström** (12. joulukuuta 1851 Kristiinankaupunki – 26. elokuuta 1910 Kristiinankaupunki) oli suomalainen Kristiinankaupungissa asunut kauppaneuvos (1898), laivanvarustaja, kauppias ja moninkertainen valtiopäivämies.

Alfred Carlströmin vanhemmat olivat kauppaneuvos, Saksan konsuli Carl Emil Carlström (1818–1889) ja Maria Carolina Häll (1819–1887). Hän oli naimisissa Agnes Wendelinin (1853–1913) kanssa jonka isä oli kristiinankaupunkilainen kauppaneuvos Otto Samuel Wendelin (1824–1888).

Carlströmin isä Carl Emil Carlström oli tullut Kristiinankaupunkiin Hämeenlinnan lähistöltä ja hän palveli puotipoikana kunnes perusti oman kauppaliikkeen vuonna 1843. Liike kasvoi ajan myötä merkittäväksi ja Carlström sai liikkeen johtoonsa isänsä kuoltua 1889. Carlström toimi myös vuodesta 1879 Vaasan Osakepankin Kristiinankaupungin haarakonttorin johtajana. Carlström oli Kristiinankaupungin kaupunginvaltuuston jäsenenä yli 20 vuotta ja oli porvarissäädyssä Kristiinankaupungin edustaja valtiopäivillä 1888, 1891, 1894, 1897, 1899, 1900, 1904–1905 ja 1905–1906. Valtiopäivillä hän ajoi erityisesti rautatien saamista Kristiinankaupunkiin, joka toteutui kaksihaaraisena Suupohjan ratana vuonna 1913.

Carlström teki itsemurhan elokuun lopulla 1910. Hänen tuontiliikkeensä oli joutunut vararikon partaalle liikkeen prokuristin ja osakkaan Emil Axelinin tekemien vekseliväärennysten ja petosten takia. Axelin oli myynyt väärentämänsä vekselit Vaasan Osakepankille joka kärsi tässä yhteydessä huomattavat tappiot. Pari päivää myöhemmin myös Carlströmin tuontiliikkeen palveluksessa yli 30 vuotta ollut pääkirjanpitäjä Wilhelm Martens teki itsemurhan. Carlström ja Martens eivät olleet sekaantuneet prokuristin väärennöksiin. 

Carlström rakennutti vuonna 1896 noin viisi kilometriä Kristiinankaupungista pohjoiseen sijaitsevan Suurjärven rannalle Carlsro-nimisen kertaustyylejä edustavan huvilan. Carlströmin kuoltua huvila myytiin irtaimistoineen ja se toimi vuosina 1922–1945 kesähotellina. Huvilasta tehtiin museo vuonna 1960 ja nykyisin huvilaa hoitaa Kristiinankaupungin museotoimi. Carlströmin perheen entinen kaupunkiasunto ja konttori Kristiinankaupungin Itäinen pitkäkatu 45:ssä on nykyisin Brahegården r.y:n omistuksessa ja siellä järjestetään erilaisia tilaisuuksia.

Lähteet
-------

1. ↑  Geni.com : Carl Alfred Carlström
2. 1 2  Rafael Olinin Geneanet-sivusto : Carl Alfred Carlström
3. 1 2  Toiminimi Carlströmin liike, Etelä-Pohjanmaa 12.9.1910 (Historiallinen sanomalehtiarkisto)
4. 1 2  Brahegårdenin Laivanvarustajan huone
5. ↑  Sigurd Nordenstreng: *Porvarissäädyn historia Suomen valtiopäivillä 1809–1906: Osa V*, s. 45–46. Helsinki: Otava, 1921.
6. ↑  Kaksi itsemurhaa Kristiinan kaupungissa, Kaleva 31.8.1910 (Historiallinen sanomalehtiarkisto)
7. ↑  Valtakunnallisesti merkittävät rakennetut kulttuuriympäristöt : Kristiinankaupunki : Carlsron huvila
8. ↑  Brahegårdenin historiaa

Aiheesta muualla
----------------

* Petri Karonen: Kauppaneuvos Alfred Carlström (1851–1910). *Suomen talouselämän vaikuttajat* -verkkojulkaisu (maksullinen). 5.9.2009. Suomalaisen Kirjallisuuden Seura.
**Osaran aukeat** eli **Osaran aukot** ovat Pudasjärven ja Posion kuntien Susivaaran alueella sijaitsevia avohakkuualoja, joita pidettiin aikoinaan Euroopan suurimpina. Alueen hakkuut alkoivat sodan jälkeen 1940-luvulla ja jatkuivat vuoteen 1964. Hakkuualue oli tuona aikana 20 000 hehtaaria, josta avohakkuualuetta 18 000 hehtaaria. Toisten lähteiden mukaan avohakkuualue oli yli 20 000 hehtaaria.Puuta hakattiin yhteensä noin 1,2 miljoonaa kuutiometriä heikolla reilusti alle 100 kiintokuution hehtaarisaannolla.

Susivaaran hakkuualueen nimitys Osaran aukeat juontaa Metsähallituksen silloiseen pääjohtajaan Nils Osaraan, vaikka hakkuutoiminta alueella aloitettiin jo hänen edeltäjänsä Mauno Pekkalan aikana. Radikaalien metsänhoitokeinojen isäksi on esitetty metsänhoitaja A. E. Järvistä.

Kritiikki
---------

Osaran aukeita on kritisoitiin vahvasti aina niiden hakkuusta lähtien. Aluksi metsänpohja alueella kulotettiin ja laikutettiin, mutta kylvö epäonnistui. Kulottamista kutsuttiin kansan suussa hävitysalan "tuhopoltoksi". Valtavien aukkojen pelättiin muuttuvan puuttomaksi tundraksi. Myöhemmin siirryttiin taimettumisen parantamiseksi syväauraamiseen, minkä jälkeen taimettuminen kyllä parani, mutta maanmuokkaus on hankaloittanut kulkemista maastossa. Myös aukeilla käytetty liian eteläistä alkuperää oleva siemenmateriaali on tuonut ongelmia metsän kasvuun. Moni alue jouduttiin istuttamaan uudelleen moneen kertaan.

Tilanne 2014
------------

Vuonna 2014 Osaran aukealla kasvoi alle 20 senttimetrin vahvuista, 14–16 metrin mittaista metsää. Alueella on puustoa noin 1,5 miljoonaa kuutiometriä, mikä on enemmän kuin ennen suurta avohakkuuta. Entisellä hakkuualueella suoritettavissa uusissa päätehakkuissa saadaan 140–150 kiintokuutiota puuta hehtaarilta. Vuonna 2014 käynnissä ollut päätehakkuukierros kestää 20–30 vuotta. Metsän kiertoaika seudulla on korkeintaan 70–80 vuotta. Muutamia satoja hehtaareja heikkolaatuista metsää on uudistettu kuusentaimin viime vuosina.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6  Lindholm, Kari: Osaran aukeat varttuvat päätehakkuuikään *Maatilan Pellervo*.  Lokakuu 2014.  Arkistoitu 25.10.2017. Viitattu 29.4.2019.
2. ↑  Mainio, Tapio: Paljaaksi hakatun ja vaaraisen metsän toiselta laidalta toiselle oli matkaa 15 kilometriä *Kauppalehti*.  19.4.2019.  Arkistoitu 19.4.2019. Viitattu 29.4.2019.
3. ↑  Sampsa Oinaala: Osaran aukeat eivät kelpaa menestystarinaksi. Ekometsätalouden liitto ja Pohjois-Pohjanmaan hyvän metsänhoidon yhdistys ry.

Aiheesta muualla
----------------

* Osaran aukeat ovat tänään luontoaktivistien Waterloo, Maatilan Pirkka (Archive.org)
* "Tulee tundra" - Osaran aukeat 1940-luvulta nykypäivään, Metsähallitus
**Osasto Paatsalo** oli keväästä 1940 kapteeni (sittemmin majuri) Harri Paatsalon johtama Päämajan tiedusteluosaston Rovaniemen alatoimisto, joka harjoitti kaukopartio- ja tiedustelutoimintaa Suomen itärajalla Kiestingistä Jäämereen ulottuvalla alueella.

Paatsalo oli käynnistänyt itärajan taakse ulottuvan tiedustelun Pohjois-Suomessa jo ennen talvisotaa syksyllä 1939. 1. heinäkuuta 1943 alkaen osasto Paatsalo kuului Erillinen pataljoona 4:ään. Majuri Paatsalo siirrettiin kesäkuussa 1944 eversti Reino Hallamaan johtamiin erikoistehtäviin Mikkeliin, ja hänen tilalleen tuli kapteeniluutnantti Pentti Ahola.
Paatsalo kirjoitti 1970-luvulla nimellä Harri Paarma omien muistiinpanojensa ja muistitiedon pohjalta kaksi teosta sotavuosien tiedustelutoiminnasta. 

Asemasodan aikana kaukopartiotoiminnan organisointi vakinaistettiin siten, että 1. heinäkuuta 1943 perustettiin päämajan johtoon kaukopartiotoiminnan johtoporras Erillinen pataljoona 4 (ErP 4). Siihen tuli kuulumaan neljä komppanian tasoista alajohtoporrasta, joilla oli alueellinen toimintavastuu eri rintamansuunnilla. Osastot nimettiin johtajiensa mukaan. Ne olivat etelästä lukien Osasto Vehniäinen, Osasto Kuismanen, Osasto Marttina ja Osasto Paatsalo.

Katso myös
----------

* Suomen yleisesikunnan johtama tiedustelu 1918-1945

Lähteet
-------

* Saressalo, Lassi: *Päämajan kaukopartiot jatkosodassa*, s. 25 ja eri kohdin. Helsinki: WSOY, 1987. ISBN 951-0-13989-0.

Kirjallisuutta
--------------

* Paarma, Harri: Salaista tiedustelua napapiirillä 1939. Karisto 1970
* Paarma, Harri: Salaisen tiedustelun partiot 1940-1945. Karisto 1978
Lapin ryhmän osasto Pennanen Petsamossa
**Osasto Pennanen** (myös **Osasto Petsamo**) oli talvisodan aikana Lapissa taistelleeseen talvisodan Lapin Ryhmään kuulunut pohjoisempi osasto, joka taisteli Petsamossa Neuvostoliiton 52. divisioonaa vastaan. Osaston koko oli aluksi kolme komppaniaa, joista yksi oli sodan ajan suunnitelmiin kuulumaton yksikkö. 8. joulukuuta Lapin Ryhmä vahvisti Osasto Pennasta tiedusteluosastolla (TO 11). Osastoa komensi Antti Pennanen, joka jatkosodassa komensi Petsamon erillisosastoa.

Lähteet
-------

* Leskinen, Jari & Juutilainen, Antti (toim.): *Talvisodan pikkujättiläinen*, s. 573-579, 595, 818, 850, 935,. Helsinki: WSOY, 1999. ISBN 951-0-23536-9.

Viitteet
--------

1. ↑  Talvisodan pikkujättiläinen 1999, 947

Aiheesta muualla
----------------

* Ivalon muistomerkki (Arkistoitu – Internet Archive)
* 14. armeijakunnan sotatoimet napapiirillä (Боевые действия 14-й армии в Заполярье) (venäjäksi)

Suomen ilmavoimien tunnus 1918–1945 Neuvostoliiton lipun punainen tähtiTalvisodan joukko-osastot
**Alue: Lapin Ryhmä**

**Petsamo**: Osasto Pennanen | Neuvostoliiton 52. divisioona | Neuvostoliiton 4. divisioona

**Pelkosenniemi ja Savukoski**: Osasto Suoranta | Neuvostoliiton 88. divisioona

**Salla**: Osasto Roininen | Svenska Frivilligkåren | Neuvostoliiton 122. divisioona

**Lappi**: Vapaaehtoinen ruotsalainen lentorykmentti 19 (laivue)