recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
*Tämä artikkeli käsittelee Ståhlbergin kyydityksestä tunnettua juristia. Hänen isästään, taloustirehtööri ja kansanedustaja Mikko Jaskarista, on eri artikkeli.*
**Mikko Jaskari** (11. joulukuuta 1902 – 27. kesäkuuta 1979) oli suomalainen juristi, joka tuli tunnetuksi presidentti K. J. Ståhlbergin kyydityksen johtajana lokakuussa 1930.

Jaskarin vanhemmat olivat nurmolainen maanviljelijä ja kokoomuksen kansanedustaja Mikko Jaskari (1866–1936) ja hänen toinen puolisonsa Helvi o.s. Mannila. Nuorempi Mikko Jaskari opiskeli oikeustiedettä Helsingin yliopistossa ja toimi ylioppilaspolitiikassa sekä oli 1930 Suomen Lukko -järjestön pääsihteerinä. Hän suoritti yleisen oikeustutkinnon 1929. AKS:n sihteeri hän oli 1925 ja 1926 ja hallituksen jäsen 1928 sekä Uuden Suomen kesätoimittaja 1929, Ylioppilaslehden päätoimittaja 1929–1930.. Hän oli sosiaaliministeriön toimistopäällikkö vuodesta 1955..

Ståhlbergin kyyditys sai alkunsa kun everstiluutnantti ja yleisesikunnan liikekannallepanotoimiston päällikkö Eero Kuussaari soitti 11. lokakuuta 1930 Sortavalan Seurahuoneelta Jaskarille ja käski kyyditä Ståhlberg. Jaskari puolestaan määräsi kyyditystä johtamaan asentaja Jukka Jannén joka hankki auton ja tarvittavat apumiehet. Itse kyyditys tapahtui 14. – 15. lokakuuta 1930 Kulosaaresta Joensuuhun jossa aamukävelyltään siepattu Stählberg puolisoineen pääsi vapaaksi. Kuulusteluissa Jaskari väitti ensin antaneensa kyydityskäskyn *"vakaumuksellisena antikommunistina"* mutta joutui lopulta tunnustamaan että aloite kyyditykseen oli tullut Kuussaarelta.

Korkein oikeus piti myöhemmin Jaskaria kyydityksen päätekijänä. Tuomioksi tuli korkeimmassa oikeudessa vuosi ja kuusi kuukautta kuritushuonetta. Jaskari joutui lähtemään myös AKS:stä kun hän ei suostunut seuran kunniatuomioistuimen kuultavaksi. 

Jaskari ei esiintynyt julkisuudessa Ståhlbergin kyydityksen jälkeen. Jaskaria yritettiin haastatella aiheesta 1950-luvulla hän kiisti ettei muista koko Suomen Lukkoa. Vuonna 1954 Jaskari jätti Valtionarkistoon selvityksen kyydityksestä, joka tuli julkiseksi vasta 1990. Selvityksessä Jaskari kertoi kuuluneensa salaiseen "Suomen Aktivistien Taistelujärjestöön", johon hänet oli rekrytoinut Kuussaari 

Vapauduttuaan vankilasta Jaskari toimi asianajajana Seinäjoella 1933–1942 ja sen jälkeen virkamiehenä Helsingissä. Eläkkeelle jäädessään 1970 hän oli sosiaaliministeriön toimistopäällikkö.

Lähteet
-------

* Kari Hokkanen : Kuka keksi muiluttaa Ståhlbergin?, Ilkka 9.10.2010

### Viitteet

1. 1 2 3 4  Lakimiesmatrikkeli 1970 s. 284
2. ↑  Kuolleita: Mikko Jaskari.  *Helsingin Sanomat*, 14.7.1979, s. 8. Lehti HS Aikakoneessa (tilaajille). Viitattu 19.7.2018.
3. ↑  Matrikkeli, Ylioppilaslehti
4. ↑  Lehtola, Veli-Pekka: *Presidentin kyyditys - presidentti Ståhlberg, kenraali Wallenius ja kiihkon aika 1930*. Helsinki: Otava, 2010. ISBN 978-951-1-24711-1.
**Misskärr** on kylä Kemiönsaaren kunnassa. Kylä sijaitsee Västanfjärdin länsiosassa.

Misskärr sijoittuu Galtarbyvikenin ja Västanfjärdsvikenin välisen niemimaan länsirannalle eli Galtarbyvikenin puolelle. Valtaosa kylän alueesta on mäkistä ja soista metsämaata ja kylän keskus sijaitsee kyläalueen keskellä peltolaaksossa, jonka halki kulkee Sirnäsintie. Oja Storbäcken virtaa laaksosta etelään ja laskee mereen Misskärrsvikeniin kylän rajalla. Kyläkeskuksen ulkopuolelle on rakennettu vain vähän ja uudempi rakennuskanta muodostuu lähinnä kesämökeistä rannikolla.

Misskärr mainitaan ensimmäisen kerran vuonna 1540. Kylä lienee saanut nimensä kyläkeskuksen vieressä olevalta suolta. Kylässä on kaksi kantatilaa, joista on lohkottu yhdet uudet tilat 1930- ja 1960-luvuilla.

Lähteet
-------

1. 1 2  Turunmaa yhteinen kulttuuriympäristömme Lounaistiedon karttapalvelu. Viitattu 13.1.2021.
2. ↑  Misskärr, Västanfjärd Finlandssvenska Bebyggelsenamn:  SLS. Viitattu 13.1.2021. (ruotsiksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * n
* k
* m
Västanfjärd |
| --- |
|  |
| Taajamat | 
* Lammala

 |
|  |
| Rekisterikyliä Västanfjärdissä | 
* Billböle
* Brännboda
* Finsjö
* Galtarby
* Gräggnäs
* Kobböle
* Misskärr
* Nivelax
* Norrlammala
* Pörtsnäs
* Sirnäs
* Söderlammala
* Södersundvik
* Tappo
* Västanfjärd
* Vesterillo
* Östanå

 |

 |
**Erik Alexander Feldt** (27. maaliskuuta 1904 Tukholma – 2. syyskuuta 1974 Helsinki) oli suomalainen ruotsin kielellä kirjoittanut kirjailija ja opettaja.

Ruotsissa syntynyt Feldt muutti 1917 äitinsä kanssa asumaan Vaasaan. Hän pääsi ylioppilaaksi 1924 Vaasan ruotsalaisesta lyseosta ja valmistui filosofian kandidaatiksi 1930 Helsingin yliopistosta. Feldt toimi opettajana Tammisaaren ruotsalaisessa yhteiskoulussa ja Helsingin ruotsalaisessa iltaoppikoulussa sekä pisimpään Helsingin saksalaisessa koulussa. Feldt jäi eläkkeelle 1960.

Feldt kirjoitti 1930-luvulla Vasabladet- ja Hufvudstadsbladet-lehtiin matkakirjeitä nimimerkillä *Campus*. Hän julkaisi 1970-luvulla kaksi omakustannekirjaa. Hänen kirjallisessa jäämistössään oli myös useita kuunnelma- ja näytelmäkäsikirjoituksia.

Teoksia
-------

* *Rönnbärsvisdom och vers*. Författaren, Helsingfors 1971
* *Konsten att skriva och beskriva*. Författaren, Helsingfors 1975

Lähteet
-------

* Erik Feldt SKS:n kirjailijamatrikkelissa (toimimaton linkki)
* Vasa nation : Feldtska stugan (Arkistoitu – Internet Archive)
**Etrurian kuningaskunta** (ital. *Regno di Etruria*) oli kuningaskunta nykyisen Toscanan alueella 1801–1807. Se otti nimensä Etruriasta, vanhasta roomalaisesta nimityksestä etruskien maalle. Käytännössä Etrurian kuningaskunta oli Napoleonin vasallivaltio.

Etrurian kuningaskunta perustettiin Aranjuezin sopimuksella 21. maaliskuuta 1801 entisestä Toscanan suurherttuakunnasta. Kuningaskunnan hallitsijoiksi nousivat Parman Bourbonit, jotka olivat menettäneet maansa Ranskan valloitettua Parman herttuakunnan 1796. Ensimmäinen kuningas Louis I kuoli nuorena vuonna 1803, ja häntä seurasi Louis II.

Napoleon hajotti kuningaskunnan vuonna 1807. Sen alueista tehtiin kolme Ranskan departementtia. Entiselle kuninkaalle luvattiin kruunu perustettavasta Pohjois-Lusitanian kuningaskunnasta Portugalin alueella, mutta suunnitelma peruuntui Espanjan aloittaessa kapinan Napoleonia vastaan.

Napoleonin hävittyä sodan Toscanan suurherttuakunta perustettiin uudelleen. Kuningaskunta lakkasi olemasta Italian yhdistymisen aikana 1800-luvun alkupuolella.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Etrurian kuningaskunta** Wikimedia Commonsissa

  
Eurooppa vuonna 1811Ranskan vasallivaltiot vallankumoussotien (1792–1802) ja Napoleonin sotien (1803–1815) aikana

|  |
| --- |
| Ranskan vasallit | Balkanilla | Illyrian provinssit |
| Saksassa | Cisrhenia • Danzig • Mainz |
| Irlannissa | Connaught |
| Italiassa | Alba • Ancona • Bergamo • Bologna • Brescia • Cisalppinia • Cispadania • Crema • Etruria • Italia • Liguria • Parthenopaea • Pescara • Rooma • Subalppinia • Tiberina • Transpadania |
| Alankomaissa | Batavia • Bouillon |
| Sveitsissä | Helvetia • Lemania • Raurakia • Rhodania • Sveitsin konfederaatio |
| Muut Napoleonin luomat valtiot | Saksassa | Reinin liitto • Berg • Frankfurt • Leyen • Westfalen • Würzburg |
| Italiassa | Etruria • Italia • Napoli |
| Alankomaissa | Hollanti |
| Puolassa | Varsova |

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Kingdom of Etruria
**Husky** on metsästykseen ja ulkoiluun tarkoitetuista tikkitakeista tunnettu vaatemerkki, jonka perustivat Stephen ja Edna Guylas vuonna 1965. Vuodesta 2004 Husky on ollut italialaisen Moschillo-yritysryhmän omistama tuotemerkki.

Historiaa
---------

Unkarilaissukuinen Stephen Guylas toimi Yhdysvaltain ilmavoimien everstinä. Viimeisinä palvelusvuosinaan 1960-luvun alussa hän osallistui hankkeeseen, jossa kehitettiin uudenlaisia työasuja taistelulentäjille ja muille ilmavoimien työntekijöille. Guylas harrasti metsästystä ja kiinnostui metsästysvaatteiden kehittämisestä ilmavoimissa saamansa vaatealan kokemuksen pohjalta. Eläkkeelle jäätyään hän muutti vaimonsa Ednan kanssa Yhdysvalloista Englannin Suffolkiin ja perusti sinne Husky Inc. -nimisen yrityksen valmistamaan ja markkinoimaan kehittämäänsä tikattua, vedenpitävää ja lämmittävää liiviä aluksi savikiekkoampujien tarpeisiin. Pian Husky ryhtyi valmistamaan myös samaan ideaan pohjautuvia tikkitakkeja.

Husky-vaatteiden päällismateriaali oli aluksi oliivinvihreää tai tummansinistä nailonia ja täyte polyesteriä. Väljästi leikattu takki suljettiin painonapein. Alun perin takeissa oli kaksi vinoa vakosamettireunaista pussitaskua ja hihansuissa resorit.

Husky-tikkitakeista tuli nopeasti hyvin suosittuja Britannian yläluokan metsästystä ja ulkoilmaelämää harrastavissa piireissä, etenkin kun kuningasperheen jäsenten, jopa itse kuningattaren, nähtiin käyttävän niitä. Myös muut laatuvaatevalmistajat kuten Barbour, Burberry ja Lavenham toivat markkinoille omia tikkitakkimallejaan. 1980- ja 1990-luvuilla Husky-takeista ja -liiveistä tuli suosittuja ensin yläluokan nuorten "preppy"- tai "Sloane Ranger" -tyylissä ja sitten myös Milanon katumuodissa. Voimakas vino tikkauskuvio, jäykkä materiaali ja takkien suorakulmainen leikkaus eivät kuitenkaan aina näyttäneet erityisen tyylikkäiltä, joten Husky-tuotteilla oli myös vastustajansa ja ne jäivät nuorisomuotina lyhytikäiseksi.

Lähteet
-------

1. ↑  Moschillo Worldwide Distribution Milano (Arkistoitu – Internet Archive), viitattu 2.1.2015.
2. 1 2 3 4  Raivio, Ville: Miehille jotka (turhaan) arastelevat tikkitakkia, Taloussanomat 7.4.2013, viitattu 2.1.2015.
3. ↑  En Husky för alla (Arkistoitu – Internet Archive), Manolo.se. Viitattu 2.1.2015.
4. ↑  Roetzel, Bernhard: *Gentleman. A Timeless Fashion*, s. 205. Könemann, 1999. ISBN 3-8290-2029-5.
**Etsikkokäräjät** olivat Ruotsissa (ja sen mukana Suomessa) kuninkaan tai kuninkaan valtuuttamien henkilöiden pitämiä käräjiä. Kuninkaan tuomiovallasta kerrotaan jo Ruotsin maakuntalaeissa, mutta tarkemmat määräykset kuninkaan käräjistä annettiin maanlaeissa, joissa niitä nimitetään kuninkaan etsikko- ja oikaisukäräjiksi. Etsikkokäräjillä oli tavallisesti 12-miehinen lautakunta, johon kuului kuusi rälssimiestä ja kuusi talonpoikaa. Kun Birger-jaarli sääti rauhanlain, kuninkaan tuomiovalta sai entistä laajemman merkityksen. Maunu Eerikinpojan maanlaissa määrättiin niitä pidettäviksi kihlakunnissa, ja näissä lautakuntaan kuului kuusi rälssimiestä ja kuusi talonpoikaa. Nämä jäsenet nimitti tuomari. Eerik Pommerilainen muutti etsikkokäräjäsäädöksiä: Hän määräsi jokaiseen maakuntaan vakinaisen tuomioistuimen ja kumosi mahdollisuuden vedota kuninkaaseen. Tuomareina olivat piispa, laamanni, kaksi kanunkia sekä kuusi kuninkaan valitsemaa ritaria ja asemiestä. Etsikkokäräjiä pidettiin erityisesti 1500-luvulla. Ne lakkasivat, kun hovioikeuksia alettiin perustaa vuonna 1614.

Lähteet
-------

1. 1 2  Facta, osa 2, palsta 782
2. ↑  Iso tietosanakirja, osa 2, s. 565
*Tämä artikkeli kertoo runosta. Lehdestä kerrotaan artikkelissa Hurtti Ukko (lehti) ja marssista artikkelissa Hurtti Ukko (marssi).*
**Hurtti ukko** (myös **Hurtti Ukko**, ruots. *Gamle Hurtig*) on Johan Ludvig Runebergin runoteoksen *Vänrikki Stoolin tarinat* vuonna 1848 ilmestyneeseen ensimmäiseen kokoelmaan sisältyvä runo. Runo kertoo Suomen sotaan osallistuvasta vanhasta ruotusotamiehestä. Sana "hurttiukko" on vakiintunut suomen kielessä tarkoittamaan vanhemman puoleista ja palveluskelpoisuudeltaan kyseenalaista reserviläistä.

Ruotsin kuningaskunnan armeijassa Kuopion komppaniassa palveli ruodussa 54 (Siilinjärven Räimästä) Adam Mechelin Hurtig (s. 1769), joka oli Suomen sodan aikoihin noin 39–40-vuotias.  Suomen sodassa Ruotsin puolella taistelleet olivat keskimäärin noin 35-vuotiaita ruotusotilaita. Joukko-osastossa saattoi tosin olla kirjoilla lapsia tai teini-ikäisiä nuoria.

Karl Collan sävelsi Runebergin runoon Hurtti-Ukko-marssin, josta tuli Kainuun prikaatin kunniamarssi.

*Hurtig* runon tarkoittamassa mielessä tarkoittaa *urheaa*. Nykysuomessa sana *hurttiukko* on alkanut myöhemmin tarkoittaa palveluskunnoltaan vajaakuntoista sotilasta. Kielteistä sivumerkitystä sanalle on tuottanut myös Suomen puolustusvoimien aikaisempi komentaja, kenraali Gustav Hägglund 2009 vaatimalla *hurttiukkoja pois reservistä* (ensimmäisen luokan varareserviin).

Lähteet
-------

1. ↑
2. ↑
3. ↑

Aiheesta muualla
----------------

* *Hurtti ukko* Paavo Cajanderin suomentamana Wikiaineistossa
* Hurtti ukko, Hakkapeliitta, 22.02.1930, nro 8, s. 13, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
**Treat Conrad Huey** (s. 28. elokuuta 1985 Washington (DC), Yhdysvallat) on filippiiniläinen tennispelaaja. Huey aloitti ammattilaisuransa vuonna 2008. Nelinpeliin keskittynyt Huey on sijoittunut ATP-maailmanlistalla parhaimmillaan sijalle 20 maaliskuussa 2014. Hän on voittanut urallaan viisi ATP-turnausta.

Huey saavutti ensimmäisen turnausvoittonsa ATP-kiertueen nelinpelissä vuonna 2012 voitettuaan Dominic Inglotin parina Washingtonissa pelatun turnauksen loppuottelussa Kevin Andersonin ja Sam Querreyn.Toisen turnausvoittonsa hän otti Inglotin kanssa lokakuussa 2013 Baselissa ja kolmannen kesäkuussa 2014 Eastbournessa. Toukokuussa 2015 Huey voitti Cascaisin turnauksen Scott Lipskyn kanssa ja syyskuussa 2015 Pietarin turnauksen Henri Kontisen kanssa.

Huey on päässyt Grand Slam -turnauksissa parhaimmillaan puolivälieriin Yhdysvaltain avoimissa 2013 ja Australian avoimissa 2014. Molemmilla kerroilla hänen parinaan pelasi Dominic Inglot.

Huey on edustanut Filippiinejä Davis Cupissa vuodesta 2009 lähtien.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Treat Huey ATP:n sivuilla (englanniksi)
2. ↑  Huey/Inglot Claim First Team Title In D.C. atpworldtour.com. Viitattu 12.1.2013. (englanniksi)
3. ↑  Treat Huey Davis Cup -sivustolla (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Treat Huey** Wikimedia Commonsissa

* Treat Huey Twitterissä
**Hottentottikoira** (*Hottentot Dog*) on sukupuuttoon kuollut eteläafrikkalainen koirarotu.

Ulkonäkö
--------

Hottentottikoira näytti hoikan vinttikoiran ja afrikkalaisen paariakoiran väliseltä risteytykseltä, jonka runkoa eräs silminnäkijä kuvaili shakaalimaiseksi. Sillä oli pieni pää, suippokärkinen kuono, joko pystyt tai riippuvat korvat ja jäykkä, karhea karvapeite. Selässä kulki ridge eli vastakarvaan kasvavista karvoista muodostuva kuvio. Väritys oli useimmiten tuhkanharmaa, mutta myös hiekanpunaisia (mustalla maskilla) ja likaisen kerman värisiä (tummalla selkäjuovalla) yksilöitä esiintyi. Säkäkorkeus oli noin 46 cm.

Luonne ja käyttäytyminen
------------------------

Rotua kuvailtiin uskolliseksi työkoiraksi.

Alkuperä
--------

Khoit eli hottentotit käyttivät tätä vanhaa heimorotua metsästykseen, ja se kulkeutui heidän mukanaan itäisestä Afrikasta mantereen eteläisille alueille. Alueen paikalliset bušmannit kävivät heidän kanssaan kauppaa erilaisista tarvikkeista, ja saivat samalla haltuunsa myös ridge-selkäisiä metsästyskoiria. Jo vuonna 1719 khoiden raportoitiin omistaneen tämänkaltaisia koiria. Namibian alkuperäiset hottentottikoirat, kuten tswanankoira, muistuttivat keskikokoista vinttikoiraa, ja osalla niistä oli ridge. Ridge-selkäinen paikalliskoira *mha kon klab* oli Desmond Morrisin mukaan käytännössä samaa rotua.

1900-luvun alussa khoilla oli 12 ridge-selkäistä koiraa lähellä Etelä-Afrikan Naauwpoortia, ja Britannian armeijan Scots Guards-osaston virkamiehen sanotaan vuonna 1901 hankkineen sieltä metsästysajueeseensa kaksi yksilöä. Kanta alkoi harvinaistua, kun koiria alettiin pitää tuhoeläiminä ja ampua, ja lisäksi eurooppalaisten saapuessa alueelle rotua uhkasi sekoittuminen heidän koiriensa kanssa. Tästä huolimatta vielä 1950-luvulla oli kuitenkin jäljellä puhdasrotuisia yksilöitä.

### Vaikutus nykyisiin rotuihin

Kun eurooppalaiset siirtomaaisännät saapuivat eteläiseen Afrikkaan, toivat he mukanaan omia koiriaan, jotka risteytyivät alkuperäisen hottentottikoiran kanssa. Tuloksena oli nykyisin rhodesiankoirana tunnettu rotu.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6  Morris, Desmond. *Dogs - The Ultimate Dictionary of Over 1000 Dog Breeds*, s. 115–116. Trafalgar Square, 2008: North Pomfret, Vermont.
2. 1 2 3  Hancock, David. *Sighthounds - Their Form, Their Function and Their Future*, s. 129-130. The Crowood Press: Ramsbury, Marlborough, Wiltshire, 2012. ISBN 978-1-84797-392-4.

Katso myös
----------

* Afrikkalainen kyläkoira
* Rhodesiankoira
**Grigor Tatevilainen** (1346–1409) oli armenialainen munkki, filosofi ja taiteilija, joka vaikutti Tatevin luostarissa. Hän kävi nuorena pyhiinvaelluksella Jerusalemissa, jonka jälkeen hän asettui luostariin, jossa hän opiskeli ja kopioi käsikirjoituksia. Hänen kuvittamansa evankeliumikirja vuodelta 1378 on säilynyt. Hänet vihittiin pappismunkiksi 26-vuotiaana, ja 41-vuotiaana hänestä tuli Tatevin yliopiston johtaja. Hän kirjoitti kymmenisen filosofista ja uskonnollista teosta ja pohti edelläkäyvästi sellaista koulujärjestelmää, joka olisi suunniteltu lapsen iän ja henkisten valmiuksien mukaisesti.

Grigorin aikana Tatevista tuli Armenian johtava yliopisto.

Lähteet
-------

1. ↑  Grigor Tatevatsi Mausoleum (Arkistoitu – Internet Archive) Tatev Revival roject


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Italia
* Israel
* Yhdysvallat
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
Sulfiittispriipohjainen Karhuviina
**Sulfiittisprii** on sulfiittiselluloosatehtaiden ylijäämäsokereista valmistettua metanolipitoista etyylialkoholia.

Sulfiittispriitä voidaan valmistaa sulffiittiselluloosatehtaiden varsinaisessa prosessista ylijäävistä puun sokereista.

Sulffiittisprii on voimakkaan metanolipitoista ja sitä on käytettykin ensisijassa teollisuudessa. Sulffiittispriistä on myös valmistettu tahnamaista polttoalkoholia. Tätä polttoalkoholia sai kaupoista vielä 1970-luvun alussa. Viimeisimmät sulffiittiselluloosaspriitä tuottaneet paperitehtaat olivat Mäntässä ja Nokialla.

Kieltolain aikana puhtaan spriin puute aiheutti sen, että ryhdyttiin kokeiluihin metanolin poistamiseksi edullisella tavalla; työhön pystyi Valtion Alkoholitehdas Keskukseen Rajamäelle juuri hankittu Guillaume-puhdastislauskojeisto.
Sulfiittispriistä metanolista puhdistettua etyylialkoholia käytettiin myöhemmin myös juomateollisuudessa; mm. salakuljetuksen hillitsemiseksi kehitetty Karhuviina oli pääosin sulfiittispriipohjaista votkaa.

Katso myös
----------

* Marskin ryyppy

* Sulfiittimenetelmä

Lähteet
-------

* Olli Kauppila: Rajamäen tehtaat 1888 - 1963
* Arvi Talvitie: Lyhyt kemian oppikirja
**Geoffrey** tai **Geoffrey Plantagenet** oli Englannin kuninkaan Henrik II:n avioton lapsi ja Yorkin arkkipiispa. Hän toimi useissa kirkollisissa viroissa ennen kuin hänestä tuli Lincolnin piispa vuonna 1173, vaikka häntä ei vihitty papiksi ennen vuotta 1189. Hänen velipuolensa Rikhard I Leijonamieli nimitti hänet Yorkin arkkipiispaksi noustuaan valtaistuimelle. Palattuaan Englantiin Toursista William Longchamp vangitsi hänet, mutta vapautti pian.

Varhainen elämä
---------------

Geoffrey syntyi luultavasti ennen kuin hänen isänsä Henrik II meni naimisiin Eleonoora Akvitanialaisen kanssa vuonna 1152. Kronikoitsija Walter Mapin mukaan hänen äitinsä oli Ykenai-niminen prostituoitu. Toinen mahdollisuus on, että hänen äitinsä oli Rosamund Clifford.

Geoffrey oli Lincolnin arkkidiakoni, kunnes paavi vahvisti hänen valintansa Lincolnin piispaksi. Hän kuitenkin kieltäytyi piispanvihkimyksestä ja sai nimityksen kuninkaan kansleriksi samoihin aikoihin.

Kuolema
-------

Arkkipiispa kuoli 12. joulukuuta 1212 ollessaan maanpaossa Grandmontissa Normandiassa. Hänet haudattiin grandmontinilaisluostariin, jossa hän oli oleskellut parin vuoden ajan. Hauta oli olemassa vielä ainakin vuonna 1767.

Lähteet
-------

1. ↑  Geoffrey *Oxford Dictionary of National Biography*. Oxford University Press. Viitattu 3.11.2011. (englanniksi)
2. 1 2 3  Diana E. Greenaway: List 1: Archbishops *Fasti Ecclesiae Anglicanae 1066-1300: Volume 6: York*. Institute of Historical Research.  Arkistoitu 9.8.2011. Viitattu 12.10.2011. (englanniksi)
3. ↑  Diana E. Greenway: Bishops *Fasti Ecclesiae Anglicanae 1066-1300: volume 3: Lincoln*. Institute of Historical Research.  Arkistoitu 9.8.2011. Viitattu 13.10.2011. (englanniksi)

  


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä:**Robert de Chesney** | **Lincolnin piispa**1173–1183 | Seuraaja:**Walter de Coutances** |

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä:**Roger de Pont L'Evêque** | **Yorkin arkkipiispa**1181–1212 | Seuraaja:**Walter de Gray** |
**Grigori Iljitš Mirošnitšenko** (ven. Григо́рий Ильи́ч Мирошниче́нко, 22. tammikuuta 1904 – 26. huhtikuuta 1985 Azov) oli venäläinen neuvostokirjailija.

Grigori Mirošnitšenko syntyi rautatieläisen perheeseen ja osallistui Venäjän sisällissotaan. Hän työskenteli viilaajana ja liittyi komsomoliin ja kommunistiseen puolueeseen.

Maksim Gorkin ja Romain Rollandin kiittämä pienoisromaani *Nuorten armeija* (*Junarmija*, 1927) teki Mirošnitšenkosta tunnetun tunnetun kirjailijan. Sen sankareita ovat Venäjän sisällissodan nuoret soturit. Mirošnitšenko muutti Leningradiin, valmistui kommunistisesta yliopistosta ja sotilasakatemiasta ja työskenteli kirjakustantamoissa sekä kirjallisuuslehden toimittajana. Hän osallistui talvisotaan ja toiseen maailmansotaan ja keskittyi sen jälkeen historialliseen suurromaaniinsa *Azov*.

Kirjailijana vähäpätöinen Mirošnitšenko toimi vuosina 1936–1938 Leningradin kirjailijajärjestön puolueosaston puheenjohtajana. Han laati poliittisia ilmiantoja, väärensi henkilötietojaan ja osallistui Vera Ketlinskajaan vuonna 1949 kohdistuneeseen vainoon. Mirošnitšenko erotettiin puolueesta vuonna 1964.

Suomennettu teos
----------------

* *Nuorten armeija*. Petroskoi: Kirja, 1937.

Lähteet
-------

1. 1 2  Grigori Mirošnitšenko *Knigogid*. Viitattu 17.3.2021.
2. ↑  Kratkaja literaturnaja entsiklopedija *Fundamentalnaja elektronnaja biblioteka Russkaja literatura i folklor*. Viitattu 17.3.2021.
3. ↑  Zolotonosov, M. N.: *Gadjušnik. Leningradskaja pisatelskaja organizatsija: Izbrannyje stenogrammy s kommentarijami*, s. 9–118. Moskva: Novoje literaturnoje obozrenije, 2013. ISBN 978-5-4448-0091-1.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Italia
* Suomi (KANTO)
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Puola

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Geoffrey Cronjé** (30. joulukuuta 1907 – 23. tammikuuta 1992) oli eteläafrikkalainen Pretorian yliopiston sosiologian professori ja yksi apartheid-järjestelmän keskeisistä ideologeista.

Cronjé valmistui Stellenbochin yliopistosta vuonna 1929 ja monien muiden aikansa afrikaanerien tavoin jatkoi opintojaan Saksassa ja Alankomaissa, missä omaksui eurooppalaisen oikeiston tavoitteet ja menetelmät. Hän väitteli tohtoriksi Amsterdamin yliopistossa ja valittiin pian kotimaahansa palattuaan sosiologian professoriksi Pretorian yliopistoon. Opiskeluaikanaan Etelä-Afrikassa Cronjé liittyi natsimyönteiseen *Dietse Studentbondiin* ja oli perustamassa *Afrikaanse Nationalise Studentebondia*. Myöhemmin hänet kutsuttiin *Broederbondin* jäseneksi.

Cronjé esitti, että niin kauan kun afrikaanerit joutuivat elämään vähemmistönä rodullisesti ja kulttuurisesti erilaisessa ympäristössä, he eivät voisi antaa maan mustan enemmistön kehittyä taloudellisesti tai poliittisesti, koska se johtaisi mustien ylivaltaan. Hän piti tätä kuitenkin epäoikeudenmukaisena ja -kristillisenä ja tarjosi ratkaisuksi täydellistä rotuerottelua (afrikaansiksi *apartheid*, *erillisyys*) mustien ja valkoisten välille.

Cronjén vuonna 1948 julkaistu *Voogdyskap en apartheid* teos hahmotteli Kansallispuolueen apartheid-ohjelman sisällön, jonka perusteella intialaiset tulisi lähettää takaisin Intiaan, värilliset erotella ja mustat palauttaa "kotimaihinsa".

Vuoden 1948 jälkeen Cronjé vetäytyi aktiivisesta poliittisesta elämästä ja keskittyi pienimuotoisempaan sosiologiseen tutkimukseen köyhiin afrikaanereihin liittyvissä kysymyksissä.

Lähteet
-------

1. ↑
2. ↑  Roger Griffin, Matthew Feldman: *Fascism: The 'fascist epoch'*, s. 373. Volume 4 of Fascism: Critical Concepts in Political Science. Taylor & Francis, 2004. ISBN 0415290155. Teoksen verkkoversio (viitattu 18.8.2009). (englanniksi)
3. 1 2 3  J. M. Coetzee: *Giving offense: essays on censorship*, s. 165-168. University of Chicago Press, 1996. ISBN 0226111741. Teoksen verkkoversio (viitattu 18.8.2009).
4. ↑  P. Eric Louw: *The Rise, Fall, and Legacy of Apartheid*, s. 27–55. Greenwood Publishing Group, 2004. ISBN 0275983110. Teoksen verkkoversio (viitattu 8.7.2009).
5. ↑  Apartheid Net Industries.  Arkistoitu 7.1.2010. Viitattu 18.8.2009. (englanniksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Alankomaat

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Jean Louis Marie Poiret** (1755–1834) oli ranskalainen pappi, kasvitieteilijä ja tutkimusmatkailija.

Poiret’sta tuli aluksi pappi, mutta hän kuitenkin erosi tehtävästään ja keskittyi luonnontieteisiin. Ludvig XVI pyysi Poiret’a lähtemään tieteellisille tutkimusmatkoille Etelä-Eurooppaan ja Pohjois-Afrikkaan. Poiret matkusteli Etelä-Ranskan, Italian ja Pohjois-Afrikan Barbareskivaltioiden alueilla 1784–1785, mutta harmillisesti monet hänen mukanaan tuomista hyönteisistä ja linnuista kuolivat hänen purjehtiessaan Pohjois-Afrikasta takaisin Marseilleen.

Ranskan vallankumouksen aikaan Poiret meni naimisiin ja aloitti luonnonhistorian opettajana Aisnessa. Tämän oppilaitoksen lakkauttamisen jälkeen Poiret muutti Pariisiin ja julkaisi yhteistyössä isä Rozierin kanssa uuden painoksen teoksesta *Cours d’agriculture* sekä erilaisia sanakirjoja. Poiret’n 1800-luvun alussa akatemialle julkaistaviksi lähettämät teokset käsittelivät lähinnä geologiaa ja merkittävimmät kasvitieteelliset julkaisunsa hän kirjoitti myöhemmin 1810–1820-luvuilla.

Poiret’sta käytetään tieteellisten nimien yhteydessä auktorilyhennettä **Poir.**.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Jean Louis Marie Poiret *gaiavita.it*. Viitattu 21.2.2023. (italiaksi)
2. 1 2 3 4  Associé national (1802) (pdf) *academie-stanislas.org*. Viitattu 21.2.2023. (ranskaksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Jean Louis Marie Poiret** Wikimedia Commonsissa

* JSTOR Global Plants: Poiret, Jean Louis Marie (englanniksi)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Kreikka
* Alankomaat
* Puola
* Vatikaani

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* International Plant Names Index

 |
|  |
| Taiteenala | 
* Scientific illustrators
* Te Papa (New Zealand)

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**Treasure Isle** oli Zynga nimisen yhtiön kehittämä peli joka julkaistiin 4. huhtikuuta 2010. Peli julkaistiin ainoastaan Facebookin palvelimelle. Peli lakkautettiin loppuvuodesta 2012 vähäisen suosionsa takia. Pelissä pelaajan täytyy kaivaa ja etsiä aarteita.

Pelaaminen
----------

Treasure Isle-pelin pelaaminen alkoi sillä että pelaaja valitsi oman hahmon sukupuolen ja sen jälkeen taas haluamansa ihon värin ja vaatetuksen. Pelissä pelaajan täytyi kiertää saarelta saarelle ja kaivaa joka saaresta tietty määrä aarteita, pelaajan kaivaessa maata hän menetti 7 palkkia energiaa, joissakin kohdissa peliä tuli vastaan kiviä tai joissakin tapauksissa jopa kokonaisia kivikoita joita täytyi louhia ja yhden kiven tai kivikon louhiminen menetti hahmolta 10 palkkia energiaa. Pelissä pelaaja sai jokaisen saaren läpäistyä kolikoita joilla pystyi ostamaan kaikenlaisia erikoisesineitä kaupasta. Kuten muissakin Zyngan kehittämissä peleissä, jokaisella hahmolla oli oma kehitysmittari jonka täyttyessä pelaaja sai aina yhden setelin, seteleillä pelaaja pystyi kolikoiden tavoin ostaa erilaisia esineitä ja erikoisuuksia. Jokaisella pelaajalla oli myös oma saari jota he pystyivät muokkaamaan ja jonne he pystyivät lisäämään erilaisia esineitä aina silloin kun halusi, oma kotisaari toimi myös lepopaikkana jos pelaajalla kävi niin että häneltä loppui energiat kesken, yhden energiapalkin täyttymiseen meni aikaa aina 5 minuuttia. Treasure Islessä pelaaja pystyi muidenkin Zynga-pelien tavoin lähettämään kavereille pyyntöjä ja esineitä, kuten energiapalkkia täyttäviä hedelmiä. Yksi tämän pelin oletusesineistä oli Gem Tree "Timanttipuu" johon kasvoi timantteja, joita pystyi välillä pomimaan, timanttipuista saatavista timanteista pelaaja pystyi saamaan lisää rahaa.

Vastaanotto
-----------

Peli sai melko paljon positiivisia vastaanottoja, sillä mm. IGN kehui peliä siitä kun se eroaa melko paljon muista Zyngan kehittämistä selainpeleistä toisin kuin mm.FarmVille.

Kuvankaappaus Treasure Islesta.

Lähteet
-------

1. ↑  Fastest growing Facebook games of the week: Treasure Isle's gold rush *independent.co.uk*.
2. ↑  Zynga's Treasure Isle helps reverse a slide in users *games.venturebeat.com*.
3. ↑  Treasure Isle (Web Games) *pc.ign.com*.  Arkistoitu 24.8.2011. Viitattu 26.11.2011.
4. ↑  Facebook Games:Treasure Isle - PC Games - IGN.com *pc.ign.com*.  Arkistoitu 29.4.2010. Viitattu 26.11.2011.
**Matthew Carl Harrison** (s. 14. maaliskuuta 1962 Sioux City, Iowa) on luterilainen yhdysvaltalainen pastori ja Missouri-synodin 13. ja nykyinen johtaja. Hänet valittiin virkaansa vuonna 2010, jolloin hän seurasi Gerald B. Kieschnickiä.

Varhaisvuodet
-------------

Harrison syntyi 14. maaliskuuta 1962 Iowan Sioux Cityssä. Hänet kastettiin Bethelin luterilaisessa kirkossa Iowan Lawtonissa ja varttui Sioux Cityssä Vapahtajan luterilaisen seurakunnan jäsenenä. Hän valmistui vuonna 1980 Sioux Cityn East High Schoolista. Vuonna 1984 hän valmistui Sioux Cityn Morningside Collegesta. Vuosien 1983 ja 1984 aikana hän oli ollut myös lähetystyössä Kanadan alkuperäisväestön parissa. Vuonna 1989 hän suoritti Indianan Fort Waynessa Concordia Theological Seminaryssa Master of Divinity ja vuonna 1991 Master of Sacred Theology -tutkinnon.

Pappisura
---------

Saatuaan pappisvihkimyksen vuonna 1991 Harrison toimi St. Petersin luterilaisen seurakunnan pastorina Iowan Westgatessa vuoteen 1995 asti.Sieltä hän siirtyi pastoriksi Indianaan Fort Waynen Zionin luterilaiseen seurakuntaan. Vuodesta 2001 vuoteen 2010 hän toimi Missouri-synodin kehitysyhteistyön toiminnanjohtajana.

### Missouri-synodin presidentiksi

Vuonna 2010 Harrison valittiin Missouri-synodin presidentiksi Houstonissa Teksasissa. Hän sai 643 ääntä eli 54% äänistä, voittaen ehdolla olleen istuvan presidentin Gerald B. Kieschnickin, joka sai 527 ääntä eli 45% äänistä. Muista ehdokkaista Herbert C. Mueller Jr sai 8 ääntä, Carl C. Fickenscher II sai viisi ääntä ja Daniel L. Gard sai yhden äänen. Vuonna 2013 Harrison valittiin uudelle kolmivuotiskaudelle. Hän sai tuolloin 4 262 ääntä eli 66% äänistä. Vastaehdokkaista David P.E. Maier sai 1906 eli noin 30% äänistä ja Herbert C. Mueller Jr. 264 eli 4% äänistä. Äänioikeutetuista vaaliin osallistui 78%. Vuonna 2016 Harrison valittiin kolmannelle kolmivuotiskaudelle. Hän sai äänistä 3507 eli 56,96%. Vastaehdokkaista Dale A. Meyer sai 2257 ääntä eli 36,66% ja David P.E. Maier 393 eli 6,38%.

Perhe
-----

Harrisonilla on vaimo Kathy. Heillä on kaksi aikuista lasta.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Matthew C. Harrison Concordia Historical Institute. Viitattu 9.3.2018. (englanniksi)
2. 1 2  Sioux City native new LCMS president  17.7.2010. Sioux City Journal. Viitattu 9.3.2018. (englanniksi)
3. ↑  Reporter Online: Harrison elected to second term as LCMS president  6.7.2013. Lutheran Church-Missouri Synod. Viitattu 9.3.2018. (englanniksi)
4. ↑  Reporter Online: Harrison re-elected to third term as LCMS president  15.6.2016. Lutheran Church-Missouri Synod. Viitattu 9.3.2018. (englanniksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Alankomaat

 |

 |
**Jean** (Johan) **Martin de Ron** (13. marraskuuta 1789 Tukholma – 20. helmikuuta 1817 Lissabon) oli ruotsalainen säveltäjä, klarinetisti ja fagotisti.

De Ron syntyi maasta muuttaneeseen ranskalaiseen hugenottiperheeseen. Hänen isänsä oli sotilasuraa varhain luonut, sittemmin kauppiaaksi siirtynyt Jacob De Ron (1739–1826), joka asettui Tukholmaan vuonna 1776. Hänen äitinsä oli Maria Charlotta von Breda (1762–1812), joka oli taiteilija Carl Fredrik von Bredan sisar. Carl Fredrik von Breda maalasi Jean Martin de Ronista vuonna 1802 muotokuvan, joka on Sinebrychoffin taidemuseon kokoelmissa Helsingissä.

De Ron kävi todennäköisesti reformoidun kirkon koulua, mutta sai myös laajaa musiikkikasvatusta. Musiikkitieteilijä Martin Tegenin mukaan hän opiskeli ainakin hovikapellimestari Joachim Nicolas Eggertin johdolla. De Ron työskenteli eri puolilla Eurooppaa matkustaessaan isänsä työn merkeissä. Hän asui vuosina 1810–1811 Amsterdamissa, mutta oli palannut Tukholmaan vuonna 1812 ja vietti vuonna 1813 aikaa Viipurissa. Matkojensa aikana De Ron teki yhteistyötä merkittävien paikallisten muusikoiden kanssa.

De Ron saavutti sävellyksillään huomattavaa arvostusta elinaikanaan. Hänen teoksiaan kustansi Breitkopf & Härtel Leipzigissa. De Ron asui jonkin aikaa Portugalissa ennen kuolemaansa. Hän kiinnostui maan musiikkikulttuurista, jota esitteli eräissä musiikkilehteen *Allgemeine musikalische Zeitung* vuonna 1816 laatimissaan artikkeleissa. De Ron menehtyi tuberkuloosiin 27-vuotiaana. Hänen tuotantonsa koostuu ensisijaisesti kamarimusiikista. Hän sävelsi teoksia eri puhallinsoittimille, mutta laati myös kolme valmistunutta ja kaksi keskeneräisiksi jäänyttä jousikvartettoa. De Ronin tuotantoon kuuluu myös lauluja, joita hän paitsi sävelsi itse, myös sovitti. Lisäksi hän sävelsi konsertot klarinetille ja fagotille. Martin Tegenin mukaan Joseph Haydnin tuotanto ja Ludwig van Beethovenin varhaiset teokset vaikuttivat De Ronin musiikkiin samoin kuin hänen opettajansa Eggertin tuotantoon, varsinkin jousikvartettojen osalta. Säveltäjä, musiikkiteoreetikko Sven E. Svensson pani merkille Wolfgang Amadeus Mozartin ja esiromanttisen ranskalaisen sekä italialaisen musiikin merkittävästä vaikutuksesta huolimatta De Ronin tyylin yksilöllisyyden, edistyneen harmonian hyödyntämisen ja kehittyneen sävellystekniikan.

Vuonna 1900 Jean Martin de Ronin vanhemman veljen Gustafin lapsenlapsi Hélène de Ron lahjoitti säveltäjän käsikirjoitukset ja muut materiaalit silloiselle Ruotsin kuninkaallisen musiikkiakatemian kirjastolle, joka nykyään kuuluu Musik- och teaterbiblioteketiin.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Jean Martin De Ron (1789−1817) Swedish Musical Heritage


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Suomi (KANTO)
* Yhdysvallat
* Ruotsi
* Alankomaat

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |

 |
**Matteus (Matthäus) Gottfried Hehl** (30. huhtikuuta 1705 Ebersbach an der Fils, Württemberg, Saksa – 4. joulukuuta 1787 Litiz, Pennsylvania, USA) oli saksalainen evankelinen pappi. Hän liittyi Herrnhutin veljesseurakuntaan ja toimi apulaispiispana Pennsylvaniassa.

Hehl opiskeli Tübingenin yliopistossa ja toimi sen jälkeen pappina Tübingenin lähellä. Kun herrnhutilaisuuden perustaja kreivi Nikolaus Ludwig von Zinzendorf vieraili paikkakunnalla 1733, liittyi Hehl herrnhutilaisuuteen. Hänet vihittiin 1751 Lontoossa apulaispiispaksi Amerikkaan. Hän toimi Betlehemissä Pennsylvaniassa vuoteen 1781. 

Hän on kirjoittanut joitain virsiä, jotka on julkaistu herrnhutilaisten laulukirjoissa. Yksi hänen kirjoittamansa virsi on Ruotsin kirkon virsikirjassa virsi 356 "Nämn mig Jesus, han är livet". Se on julkaistu painettuna herrnhutilaisten laulukirjassa *"Gesangbuch zum Gebrauch der evangelischen Brüdergemeinen"* vuodelta 1778. Laulu lienee kirjoitettu noin vuonna 1750 ja sen alkusanat olivat "Sünder bin ich, ja das weiss ich", mutta ruotsinnos ja sen mukaan suomennos on tehty alkamaan virren toisesta säkeistöstä "Sagt mir anders nicht als Jesum". Se on käännetty ruotsiksi jo 1795. Nykyinen ruotsinkielinen teksti pohjautuu 1907 tehtyyn käännökseen ja virsikirjaan se tuli vuonna 1937.

Virren suomenkielinen teksti Ruotsin kirkon virsikirjassa, "Elämä on Jeesus yksin" on Niilo Rauhalan tekemä 1996. Virren sävelmä on julkaistu ensimmäisen kerran Herrnhutin veljesseurakunnan käsinkirjoitetussa koraalikirjassa noin vuonna 1735.

Lähteet
-------

1. 1 2  Oscar Lövgren: *Psalm- och sånglexikon*, s. 285. Gummesons bokförlag, Stockholm, 1964. (ruotsiksi)
2. ↑  Matthew Gottfried Hehl *hymnary.org*. Viitattu 15.2.2022. (englanniksi)
3. 1 2  Per Olof Nisser, Inger Selander, Hans Bernskiöld: *Psalmernas väg Kommentaren till text och musik i Den svenska psalmboken*
Band 2 Psalmerna 205-429*. Wessmans musikförlag AB Visby, 2017. ISBN 978-91-877-052-0. (ruotsiksi)*


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Belgia
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |

 |
**Vincent Andrew Schiavelli** (10. marraskuuta 1948 – 26. joulukuuta 2005) oli yhdysvaltalainen luonnenäyttelijä. Schiavelli oli tunnettu erikoisesta ulkonäöstään, jonka ansiosta hänet usein valittiin esittämään outoja roolihahmoja.

Schiavelli syntyi Brooklynissä New Yorkissa italialais-amerikkalaiseen perheeseen. Hänellä diagnosoitiin lapsena Marfanin oireyhtymä. Hän opiskeli näyttelemistä New Yorkin yliopiston teatterilinjalla, näyttämöllä hän esiintyi 1960-luvulta lähtien.

Schiavellin ensimmäinen valkokangasrooli oli Miloš Formanin vuonna 1971 valmistuneessa elokuvassa *Taking off – otetaan hatkat*. Hyvä roolityö poiki hänelle paljon töitä, varsinkin Formanin elokuvissa. Schiavelli avusti myös elokuvan käsikirjoittajia käsikirjoitustyössä. Televisiosarjassa Schiavelli esiintyi ensimmäisen kerran vuonna 1972, hänellä oli pieni sivuosa komediasarjassa *The Corner Bar*.

Schiavelli oli naimisissa näyttelijä Allyce Beasleyn kanssa vuodet 1985–1988. Pariskunnan poika, Andrea, syntyi vuonna 1987. Vuonna 1992 Schiavelli avioitui yhdysvaltalaisen harpunsoittajan Carol Mukhalianin kanssa.

Vincent Schiavelli menehtyi keuhkosyöpään 57 vuoden ikäisenä kotonaan Sisilian Polizzi Generosassa, samassa kaupungissa, josta hänen isoisänsä oli kotoisin. Schiavelli kirjoitti kaupungista myös vuonna 2002 ilmestyneessä kirjassaan *Many Beautiful Things: Stories and Recipes from Polizzi Generosa*.

Tunnettuja rooleja
------------------

* *Taking off – otetaan hatkat* (*Taking Off*, 1971) – Schiavelli
* *Yksi lensi yli käenpesän* (*One Flew Over The Cuckoo’s Nest*, 1975) – potilas Frederickson
* *Taxi* (*Taxi*, televisiosarja, 1978–1983) – Gorky-pappi
* *Frisco Kid* (*The Frisco Kid*, 1979) – Bruno
* *Amadeus* (*Amadeus*, 1984) – Salierin palvelija
* *Kuumat kinkut* (*Fast Times at Ridgemont High*, 1982)
* *Fast Times* (*Fast Times*, spin-off-televisiosarja elokuvasta *Kuumat kinkut*, 1986) – Vargas
* *Ghost – näkymätön rakkaus* (*Ghost*, 1990) – kummitus metrossa
* *Batman – paluu* (*Batman Returns*, 1992)
* *Huominen ei koskaan kuole* (*Tomorrow Never Dies*, 1997)
* *Man on the Moon* (*Man on the Moon*, 1999) – Maynard Smith

Schiavelli näytteli kaikkiaan yli viidessäkymmenessä elokuvassa. Vuonna 1997 *Vanity Fair* -lehti valitsi hänet yhdeksi Yhdysvaltojen parhaista luonnenäyttelijöistä.

Lähteet
-------

1. ↑  Forman, Miloš & Novak, Jan: *Otetaan hatkat – elokuvaohjaajan muistelmat*, s. 227. Suomentanut Eeva-Liisa Jaakkola. Helsinki: Otava, 1996. ISBN 951-1-13322-5.

Aiheesta muualla
----------------

* Vincent Schiavelli Internet Movie Databasessa. (englanniksi)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Puola

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie
* Elonet

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Jonas Baumann** (s. 27. maaliskuuta 1990 Lohn) on sveitsiläinen maastohiihtäjä, joka edustaa Tambo Splügeniä.

Baumann debytoi maastohiihdon maailmancupissa joulukuussa 2009 Davosissa sijoittumalla 15 kilometrin vapaan hiihtotavan kilpailussa sijalle 73. Ensimmäiset maailmancupin pisteensä Baumann saavutti tammikuussa 2014 Lenzerheidestä sijoittumalla 15 kilometrin vapaalla sijalle 16. Parhaan sijoituksensa maailmancupin osakilpailussa Baumann saavutti Tour de Skin prologissa tammikuussa 2015 Oberstdorfissa sijoittuen kahdeksanneksi. Tour de Skin kokonaistuloksessa hän on ollut parhaimmillaan 20:s vuonna 2016.

Baumann sijoittui Sotšin talviolympialaisissa 2014 viestissä seitsemänneksi, 15 kilometrin perinteisellä 24:nneksi ja yhdistelmäkilpailussa 28:nneksi. Falunin MM-kilpailuissa 2015 hän sijoittui viestissä viidenneksi ja henkilökohtaisilla matkoilla parhaimmillaan 50 kilometrin perinteisellä 18:nneksi. Lahden MM-kilpailuissa 2017 hän sijoittui viestissä neljänneksi, yhdistelmäkilpailussa 13:nneksi ja 15 kilometrin perinteisellä 17:nneksi. Pyeongchangin olympialaisissa 2018 hän oli viestissä kymmenes ja yhdistelmäkilpailussa 37:s. Seefeldin MM-kilpailuissa 2019 hän oli viestissä kahdeksas, 15 kilometrin perinteisen hiihtotavan kilpailussa 14:s ja yhdistelmäkilpailussa 25:s. Oberstdorfin MM-kilpailuissa 2021 hän sijoittui yhdistelmäkilpailussa 20:nneksi ja perinteisen hiihtotavan 50 kilometrillä 22:nneksi. Pekingin talviolympialaisissa 2022 hän oli yhdistelmäkilpailussa viidestoista, 15 kilometrin perinteisen hiihtotavan kilpailussa kuudestoista, viestissä seitsemäs ja parisprintissä kahdeksas.

Lähteet
-------

* Jonas Baumann Kansainvälinen hiihtoliitto (FIS).  (englanniksi)

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.
Keijusalama
Keijusalama
**Keijusalama** (engl.  *sprite*) on parhaiten tunnettu yläsalamatyyppi. Se esiintyy voimakkaiden ukkosrajuilmojen yhteydessä, yleensä niiden loppupuolella ja näyttää liittyvän hyvin voimakkaisiin positiivisiin pilvestä maahan iskeviin salamoihin. Keijusalaman sai kuvattua ensimmäisenä Minnesotan yliopiston tutkijaryhmä 6. heinäkuuta 1989. Suomessa keijusalamoita on kuvannut ensi kerran vuonna 2009 pieksämäkeläinen tähtiharrastaja Timo Kantola. Kuvattuihin salamoihin kuului myös kajosalamoita.

Keijusalama on pilvestä ylöspäin nouseva hyvin himmeä valoilmiö, joka kohoaa ukkospilven yläpuolella noin 90 kilometrin korkeudelle ilmakehään. Kirkkain osa on tyypillisesti 65–75 kilometrin korkeudessa. Salaman himmeä alaosa, joka alkaa noin 40 kilometrin korkeudelta, muistuttaa sinisiä kuituja kirkkaamman yläosan ollessa pilvimäinen ja kirkkaan punainen. On arvioitu, että keijusalaman energia on noin 10–100 MJ ja teho 5–50 GW. Keijusalamaa edeltää yleensä ilman kuumenemisesta ja ionisaatiosta aiheutuva himmeä, noin yhden millisekunnin kestävä valoilmiö, jolle käytetään nimitystä *sprite halo*.

Vaikka keijusalama on hyvin lyhytaikainen ilmiö (yleensä isku kestää vain noin 3–10 millisekuntia) se on ilmiönä yleensä hitaampi kuin muut yläsalamat. Keijusalamat esiintyvät tavallisesti pieninä rypäinä, johon kuuluu usein kaksi tai useampia samanaikaisia keijuja. Keijusalaman kirkkaus vastaa likimain revontulikaarta, mutta ilmiön lyhytkestoisuuden takia niiden näkeminen paljain silmin on hyvin vaikeaa. Suurinopeuksisella videokameralla ilmiötä on kuitenkin mahdollista tutkia.

Keijusalama syntyy, kun...

1. Elektronit virtaavat maasta positiivisesti varautuneeseen ukkospilven yläosaan.
2. Elektronit syöksyvät ukkospilven yläosasta kohti ylempiä ilmakerroksia. Sininen kajo syntyy niiden törmätessä ilmamolekyyleihin. Ylempänä väri muuttuu punertavaksi törmäysnopeuden kasvaessa.
3. Kun elektronisuihkuja on yhtä aikaa monta, muodostuu keijusalama.

Katso myös
----------

* Viuhkasalama
* Kajosalama

Lähteet
-------

1. ↑  Harrastaja kuvasi maailman pohjoisimmat yläsalamat  7.12.2009. Yle.fi. Viitattu 8.12.2009.
2. ↑  Tapio J. Tuomi Skepsis-lehdessä 1999 (Arkistoitu – Internet Archive)

Aiheesta muualla
----------------

* ESA:n uutinen
* Alaskan yliopiston tietoisku keijusalamoista
* Keijusalamointia
**Kutsu EP** on Julma-Henrin ja RPK:n 9. joulukuuta 2010 Mörssi -levy-yhtiön kautta julkaistu EP. Se julkaistiin ainoastaan vinyylinä ja sen kaikki kuusi kappaletta ovat esimakua Julma-Henrin ja RPK:n 16. helmikuuta 2011 julkaistavalta *"HENRI"* -albumilta. Kutsu EP nousi ilmestyttyään Suomen viralliselle singlelistalle sijalle 13.

Taustaa
-------

EP:n sanoitukset ovat luonnollisesti Julma-Henrin käsialaa, kun taas EP:n tuotannosta ja sävellyksestä vastaa RPK. EP:n ensimmäinen näytekappale "Ongelma ristii kädet" julkaistiin heinäkuussa 2010. Toinen näytekappale "Jumala on kuollu" julkaistiin marraskuussa 2010. Kappaleella Henri käyttää autotune -efektiä. Kappaleesta "Kutsu" on kuvattu Otto Byströmin ja Ristomatti Myllylahden ohjaama musiikkivideo.

Kappaleet
---------

1. Kutsu – 4.41
2. Mielenmuutos – 3.41
3. Yksi – 3.51
4. Punaiselle – 4.47
5. Ongelma ristii kädet – 4.16
6. Jumala on kuollu – 4.42

Kuvakaappaus "Kutsu" -musiikkivideosta.

Lähteet
-------

1. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive)

Aiheesta muualla
----------------

* "Kutsu" -musiikkivideo YouTubessa
* EP:n tiedot Levykauppa Äxän sivustolla[vanhentunut linkki]
**Kutta–Žukovski-teoreema** on nostovoiman synnyn mallintamisen perusta. Teoreeman kehittivät 1900-luvun alussa toisistaan tietämättä saksalainen Martin Wilhelm Kutta ja venäläinen Nikolai Žukovski. Heidän kehittämänsä teoria kuvasi ilman läpi kulkevan sylinterin nostovoiman synnyn. Sirkulaatio on teorian avainmuuttujia. Teorialla voidaan laskea siipiprofiilien tuottama nostovoima.[1]

Sirkulaatio {\displaystyle \Gamma \_{\infty }\,} määrittää nostovoiman {\displaystyle L\,} siiven pituusyksikkö kohden seuraavasti: [2]

{\displaystyle L=\rho \_{\infty }V\_{\infty }\Gamma \_{\infty },\,}  (1)
jossa {\displaystyle \rho \_{\infty }\,} ja {\displaystyle V\_{\infty }\,} ovat ilman tiheys ja virtauksen nopeus kaukana siivestä. Sirkulaatio {\displaystyle \Gamma \_{\infty }\,} määritellään viivaintegraalina

{\displaystyle \Gamma \_{\infty }=\oint \_{C\_{\infty }}V\cos \theta \;ds\,}
ympäri käyrän {\displaystyle C\_{\infty }\,}. Kaava toimii potentiaalivirtauksessa eikä rajakerroksessa. {\displaystyle V\cos \theta \,} on käyrän suuntainen nopeuskomponentti ja tangentiaalinen on {\displaystyle C\_{\infty }\,} ja {\displaystyle ds\,} on käyrän infinidesimaalinen pituusalkio {\displaystyle C\_{\infty }\,}. Kaava 1 on Kutta–Žukovskin teoreema.

Lähteet
-------

1. ↑  Anderson, J. D. Jr.: *Introduction to Flight,* Section 5.19. McGraw-Hill, NY (3rd ed.) 1989.
2. ↑  Clancy, L. J.: *Aerodynamics*, Section 4.5.

Aiheesta muualla
----------------

* Batchelor, G. K. (1967). *An Introduction to Fluid Dynamics*. Cambridge University Press
* Clancy, L. J. (1975). *Aerodynamics*. Pitman Publishing Limited, London. ISBN 0-273-01120-0
* Kuethe, A. M. – Schetzer, J. D. (1959). *Foundations of Aerodynamics*. John Wiley & Sons, Inc. New York. ISBN 0-471-50952-3