recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Bulatov vuonna 2006.
**Erik Vladimirovitš Bulatov** (ven. Эрик Владимирович Булатов, s. 1933) on venäläinen taidemaalari. Hän opiskeli Surikovin instituutissa 1952–1958. Bulatovin mukaan tuohon aikaan venäläisestä avantgardesta ei puhuttu taidekouluissa mitään ja kaikki impressionismin jälkeinen taide puuttui museoista. Stalinin kuoleman jälkeenkin taideoppilaitoksissa jatkui stalinistinen linja. Valmistuttuaan Bulakov hankki elantonsa lastenkirjoja kuvittamalla. Ensimmäisen näyttelynsä hän piti vuonna 1965, mutta se suljettiin jo tunnin kuluttua avaamisesta.

Vuosina 1960–1969 Bulatov perusti ystäviensä kanssa Sretenski Bulvar -ryhmän. 1970-luvulta alkaen Bulatov on käyttänyt maalauksissaan paljon typografisia elementtejä. Maalauksiin sijoitetut sanat sitovat työt sosialistisen realismin perinteeseen ja toisaalta kuvittavat diskurssin ja todellisuuden välistä ristiriitaa.

1980-luvun puolivälissä hänet tunnettiin Perestroikan taiteilijana, jonka työt symbolisoivat venäläisen taiteen uuden aikakauden alkua.

Nykyisin Bulatov elää ja työskentelee Pariisissa.

Lähteet
-------

1. ↑  My Biography 1987 (Arkistoitu – Internet Archive) Erik Bulatov Arkive 2007
2. 1 2 3  Erik Bulatov Artnet (myös teoskuvia)
3. ↑  Bulatov Galerie Piece Unique


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Australia
* Alankomaat
* Puola
* Venäjä

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Taiteenala | 
* RKD Artists
* ULAN

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**Hallun allas** oli Sakari Hinnerin esittämän päättelyn mukaan muinainen järviallas Varsinais-Suomessa Laitilassa. Muinainen järvi kuului nykyisen Sirppujoen vesistön keskiosan alueeseen ja oli eräs Sirppujoen uoman järvistä.

Nimityksiä
----------

Hallun allas on myöhäinen nimitys luonnonhistoriallisten ja historiallisten vaiheiden kuvailemiseen. Hallun kylä sijaitsee juuri Hallun altaan kohdalla, mikä on ollut luonteva nimeämisperuste. Muinaisen Valkojärven ja Hallun altaan välistä jokiosuutta on kutsuttu Pihmonjoeksi.

Historiallinen maantieto
------------------------

Roomalaisella rautakaudella nykyisen kuivatetun Valkojärven paikalla oleva laaja peltoaukea oli merenlahti, jonne johti kaksi salmea. Eteläinen salmi maatui viimeiseksi, jolloin merenlahti muuttui järveksi, kun merenpinta laski niin sanotun "Nanson kynnyksen"  alapuolelle. Yläpuolelle jäänyt järvi madaltui sitä mukaa, kun virtaus kulutti Nansion kynnystä. Yläpuolelle syntyneitä suuria järviä olivat Valkojärvi, Peräjärvi, Hankeranjärvi ja Ruotjärvi. Kynnyksen alapuolelle jäi merenlahti, joka maankohoamisesta johtuen madaltui ja kuroutui järveksi. Tämä lyhytikäinen järvi madaltui nopeasti suoksi, jonka jäänteeksi muodostui Hallun allas. Pieni jäänne Hallun altaasta näkyi vielä vuoden 1855−1856 Kalmbergin kartastossa, jossa sen yläpää sijaitsi Kylähiisin koillispuolella, nykyisen Uudenkaupungin ja Laitilan välisen rajan ja kantatien 43 välissä, ja alapää sijaitsi Hallussa Kekkomäen kohdilla. Allas oli jokea huomattavasti leveämpi vesiallas, joka seurasi joen uoman kulkua.

Vuonna 1928 käsiteltiin Hallun ja Kylähiiden kylien vesijättömaiden jakoa.

Lähteet
-------

1. 1 2  Vehmas, Jukka: Hedelmällinen jokilaakso, 2006
2. ↑  OIVA – Ympäristö- ja paikkatietopalvelu (edellyttää rekisteröitymisen) Ympäristöhallinto. Viitattu 24.3.2015.
3. ↑  Hallun altaan keskikohta, Laitila, Uusikaupunk (Kansalaisen karttapaikka) Helsinki:  Maanmittaushallitus. Viitattu 24.3.2015.
4. ↑  Nansion kynnyksen sijainti: 60°51.065′N, 21°38.295′E
5. ↑  Kekkomäen sijainti: 60°49.264′N, 21°37.969′E
6. ↑  Kalmbergin kartasto: Koottu kartasto, suoraan: kartalle (fc20050970.jpg), 1855-56
7. ↑  Turun maakunta-arkiston hakemistosta (Arkistoitu – Internet Archive): Ikaalinen - Kalanti (Arkistoitu – Internet Archive), Turun ja Porin lääninkanslian vesiasioiden hakemisto
Nikolaivierteliä ja Nikolaikirche, etualalla Berliinin raatihuoneen torni.
**Nikolaiviertel** on Saksan pääkaupungin Berliinin vanhin asuinalue. Se sijaitsee Mitten kaupunginosassa, Spreejoen itäisellä rannalla. Alueen keskellä sijaitsee 1200-luvulta peräisin oleva Nikolaikirchen kirkko sekä muutamia vanhoja rakennuksia, muut nykyiset rakennukset ovat pääosin 1980-luvulla rakennettuja rekonstruktioita toisen maailmansodan pommituksissa tuhoutuneesta vanhasta rakennuskannasta.

Historia
--------

Keskiajalla alueella sijaitsi suuri kauppatie. Spreejoen yli kulki jo tuolloin silta. Joen molemmille puolille kehittyi kaksi eri kaupunkia, Berliini ja Cölln. Näistä Berliini sijaitsi joen itäisellä rannalla. Kaupunki ei tuolloin ollut suurempi kuin nykyinen Nikolaiviertel.

Myöhemmin Berliini kasvatti kokoaan ja liittyi yhteen sisarkaupunki Cöllnin kanssa, mutta Nikolaiviertelin alue ei kuitenkaan kokenut suurempia muutoksia. Alueella asui pääasiassa kauppiaita.

Toisen maailmansodan ilmapommituksissa Nikolaiviertel pommitettiin lähes maan tasalle. Jäljelle jääneet rauniot purettiin sodan jälkeen. Pitkään Itä-Saksan hallituksella ei ollut minkäänlaista mielenkiintoa alueen jälleenrakennusta kohtaan. Mielenkiinto heräsi vasta 1980-luvulla, kun Berliinin 750-vuotisjuhlat lähestyivät. Alueelle luotiin historiallista tyyliä noudatteleva rakennuskanta ja katukuva.

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Nikolaiviertel**.
* Das Nikolaiviertel in Berlin
**Xlib** on X Window Systemin ohjelmakirjasto C-kielelle. 
Xlib sisältää toiminnot, joita X Window Systemiä käyttävät asiakasohjelmat käyttävät liityntään ikkunointijärjestelmän kanssa.

Useimmat toiminnot Xlibissä vain lisäävät pyyntöjä puskuriin ja nämä suoritetaan asynkronisesti X-palvelimella.

Xlibissä on yksinkertaisia toimintoja, kuten ikkunalaatikon ja sen sisältämän grafiikan ja tekstin piirtäminen sekä hiiri- ja näppäimistösyötteen vastaanottaminen. Edelleen X:ää käyttävä sovellusohjelma päättää, miten se reagoi saamaansa syötteeseen.

Xlib ja muita sitä käyttäviä kirjastoja.
Useimmat sovellusohjelmat eivät käytä suoraan Xlibiä, koska Xlibin tarjoamien toimintojen yksinkertaisuuden vuoksi sellaisen ohjelman tekeminen on turhan työlästä. Sen sijaan lähes aina käytetään muita kirjastoja, jotka yhdessä päässä käyttävät Xlibiä ja toisessa tarjoavat ohjelmoijalle monimutkaisempia toimintoja, kuten käyttäjälle näkyvien komentopainikkeiden, valikoiden ja erilaisten säätönappuloiden tapaisten käyttöliittymäkomponenttien luomisen. Tällaisia varsinaisia käyttöliittymäkirjastoja (engl. *widget toolkit*) ovat muun muassa:

* X Toolkit Intrinsics (Xt)
* Athena widget set (Xaw)
* Motif
* GTK+
* Qt (X11-versio)
* Tk

Esimerkkiohjelma
----------------

Seuraava C-kielinen ohjelma tekee ikkunan, jossa on pieni musta neliö ja teksti "Hello, World!"

```
/\* Simple Xlib application drawing a box in a window. \*/

#include <X11/Xlib.h>
#include <stdio.h>
#include <stdlib.h>
#include <string.h>

int main() {
 Display \*d;
 int s;
 Window w;
 XEvent e;

 /\* open connection with the server \*/
 d=XOpenDisplay(NULL);
 if(d==NULL) {
 printf("Cannot open display\n");
 exit(1);
 }
 s=DefaultScreen(d);

 /\* create window \*/
 w=XCreateSimpleWindow(d, RootWindow(d, s), 10, 10, 100, 100, 1,
 BlackPixel(d, s), WhitePixel(d, s));

 /\* select kind of events we are interested in \*/
 XSelectInput(d, w, ExposureMask | KeyPressMask);

 /\* map (show) the window \*/
 XMapWindow(d, w);

 /\* event loop \*/
 while(1) {
 XNextEvent(d, &e);
 /\* draw or redraw the window \*/
 if(e.type==Expose) {
 XFillRectangle(d, w, DefaultGC(d, s), 20, 20, 10, 10);
 XDrawString(d, w, DefaultGC(d, s), 50, 50, "Hello, World!",strlen("Hello, World!"));
 }
 /\* exit on key press \*/
 if(e.type==KeyPress)
 break;
 }

 /\* close connection to server \*/
 XCloseDisplay(d);
 return 0;
}

```

Ikkunaa voi siirtää ja sen kokoa muuttaa. Tämä esimerkki on ohjelmoitu niin, että ohjelman saa lopetettua painamalla jotain näppäintä ohjelmaikkunan ollessa valittuna, mutta ei yrittämällä sulkea ikkuna. Käännettäessä tämä Xlibiä käyttävä ohjelma GCC-kääntäjällä tarvitaan linkitysparametri `-lX11`.

Lähteet
-------

1. ↑  Chapter 1: Introduction to Xlib *tronche.com*. Viitattu 9.5.2022. (englanniksi)
2. ↑  1.1. Overview of the X Window System *tronche.com*. Viitattu 9.5.2022. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Xlib - C Language X Interface (englanniksi)
* Unix-tyyppiset man-ohjesivut kaikille Xlibin toimintokutsuille
* Kenton Leen X Window- ja Motif-sivut (Arkistoitu – Internet Archive)
* Lyhyt Xlib-tutoriaali
* Yksinkertainen kirjasto Xlibin käytön opetteluun
**Saint-Menges** on kunta Pohjois-Ranskassa Ardennesin departementissa Grand Estin alueella. Se sijaitsee Maasjoen varrella, noin viisi kilometriä Sedanin kaupungista pohjoiseen ja rajoittuu Belgian rajaan.

Saint-Mengesin linnoitettu talo

Historia
--------

Saksalaiset aloittivat toisessa maailmansodassa hyökkäyksen Ranskaan 10. toukokuuta 1940. Toukokuun 12. päivänä panssarikenraali Heinz Guderianin panssaridivisioinineen eteni Saint-Mengesin kautta kohti Maasjokea. Tien varrelle ranskalaiset olivat rakentaneet linnoitetun talon, *Maison Forte de Saint Menges*. Linnoitusta oli puolustamassa panssarintorjuntajoukoista yksi upseeri neljän sotilaan kanssa. Panssarijoukkojen saapuessa he avasivat tulen. Vastarinta oli kuitenkin turhaa, ja he saivat surmansa.

Lähteet
-------

1. ↑  Comparateur de territoire Institut National de la Statistique et des Études Économiques. Viitattu 29.5.2023. (ranskaksi)
2. ↑  Maison Forte de Saint Menges Ardennes Tourism. Viitattu 29.5.2023. (ranskaksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Saint-Menges** Wikimedia Commonsissa
**Nikolai Valmo**, sukunimi vuoteen 1933 *Varfolomejeff* (5. lokakuuta 1890 Savonlinna – 30. joulukuuta 1943 Helsinki) oli suomalainen Suomen ortodoksisen kirkon rovasti ja Sortavalan ortodoksisen pappisseminaarin rehtori.

Valmo suoritti teologian kandidaatin tutkinnon Pietarin hengellisessä akatemiassa 1914 ja hänet vihittiin papiksi samana vuonna. Hän oli suomalaisten keski- ja kansakoulujen uskonnonopettajana 1914–1918, Kyyrölän seurakunnan esimiehenä 1918–1925 ja Sortavalan pappisseminaarin opettajana vuodesta 1925 alkaen. Seminaarin rehtori hänestä tuli 1931. Valmo oli Sortavalan tyttökoulun jatkoluokkien kreikkalais-katolisen uskonnon opettajana 1926 ja Aamun Koitto-lehden toimittajana 1926–1929. Hän oli myös Pyhän Sergein ja Hermanin veljeskunnan jäsenenä ja kuului kirkollishallitukseen useita vuosia. Rovastin arvon Valmo sai 1933.

Nikolai Valmo kuoli joulukuussa 1943 Marian sairaalassa Helsingissä.

Teoksia
-------

* *Ortodoksisuuteen liittyminen sekä eroaminen siitä : pastori N. Varfolomejevin luennoista pappisseminaarin oppilaille*. P. Sergein ja Hermanin veljeskunta, Sortavala 1928

Toimitustöitä
-------------

Nimellä *N. Varfolomejeff*:

* *Luostarikilvoitus : Lintulan luostari*. Sortavala 1932
* *Luostarikilvoitus : Petsamon luostari*. Sortavala 1932
* *Luostarikilvoitus : Valamon luostari*. Sortavala 1932

Nimellä *N. Valmo*:

* *Suomen ortodoksinen arkkipiispakunta : kokoelma voimassaolevia säännöksiä Suomen ortodoksisesta arkkipiispakunnasta*. Valtioneuvosto, Helsinki 1935
* *Pyhän isämme Basileios suuren jumalallinen liturgia*. Sortavala 1936
* *Pyhän isämme Johannes Krysostomoksen jumalallinen liturgia*. Sortavala 1936

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Rehtori N. Valmo, Laatokka 05.01.1944, nro 2, s. 3, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
2. ↑  Ortodoksi net : Nikolai Valmo


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Kansalliset Muokkaa Wikidatassa | 
* Suomi (KANTO)

 |

 |
**Vesa Pekka Puukari** (s. 1. helmikuuta 1965 Tuusula) on aktiiviuransa päättänyt suomalainen kilpakävelijä. Hänen seuranaan oli Rajakylän Urheilijat vuoteen 1985 ja sen jälkeen Turun Weikot. Hänen valmentajanaan toimi Reima Salonen. Ulkoratojen SM-kilpailuista Puukari saavutti 20 kilometrin kävelyssä kolme hopeaa vuosina 1984, 1986 ja 1987 sekä 50 kilometrin kävelyssä hopeaa vuonna 1987. Lisäksi hän oli mukana voittamassa kultaa 3 × 5 000 metrin kävelyviestistä vuonna 1986. Sisäratojen SM-kisoista Puukari voitti kultaa 5 000 metrin kävelyssä vuonna 1987.

Puukari edusti Suomea aikuisten arvokisoissa yhden kerran. Hän oli mukana Roomassa järjestyissä yleisurheilun MM-kilpailuissa vuonna 1987, jonne hänet valittiin sekä 20 kilometrin että 50 kilometrin matkoille. 20 kilometrin matkalla Puukari ylsi sijalle 30 ja 50 kilometrin matkalla hänet hylättiin.

Virallisissa kilpailuissa Puukari ei ole esiintynyt vuoden 1987 jälkeen.

Puukari oli 20 vuotta naimisissa laulaja Milana Misicin kanssa.

Lähteet
-------

1. ↑  Vesa Puukari Tilastopaja (vaatii kirjautumisen, maksullinen palvelu).
2. ↑  Tanskanen, Elina: Milana Misic jätti miehensä 23 vuoden jälkeen: "Lapsettomuus on syynä eroomme" *Me Naiset*.  12.2.2015. Viitattu 23.7.2018.
**Taru Kaarina Heloisa Pyhälä** (19. lokakuuta 1932 Joensuu – 28. marraskuuta 1997 Göteborg) oli suomalainen laulaja, joka levytti runsaat 30 iskelmää ja lastenlaulua 1950-luvun keskivaiheilla sekä savikiekoille että vinyylisingleille ja EP-levyille. Niitä ovat muun muassa "Savonmuan mambo" (Harry Bergström – Jaakko Merenmaa), "Kevätpolkka" (Hugo Alfvén – Erkki Ainamo) ja "Kaunis pesijätär" (André Popp – Sauvo Puhtila). Varsinaisen työuransa hän teki musiikkileikkikoulun opettajana Joensuussa nimellä **Taru Paasio**.

Taru Pyhälä tuli ylioppilaaksi Joensuussa ja opiskeli sitten kirjallisuutta ja kieliä Helsingin yliopistossa. Jo viisivuotiaana lauluesiintymiset aloittanut Pyhälä pääsi levyttämään iskelmiä tumman ja matalan äänensä ansiosta. Joillakin levytyksillä hän esittää myös jodlausta opiskeltuaan sitä Sveitsissä.

Pyhälä avioitui muusikko ja musiikin lehtori Pekka Paasion kanssa, ja pariskunta asettui asumaan Joensuuhun, jossa Taru Paasio aloitti musiikkileikkikoulutoiminnan ja tunnettiin chanson-laulajana. Paasioilla oli 1980-luvun taitteessa tapana viettää kesiä Uppsalan psykiatrisessa sairaalassa musiikkiterapeutteina. Miehensä kuoltua Taru Paasio asui tyttärensä luona Ruotsissa.

Lähteet
-------

1. ↑  Kuolinimoitus.  *Helsingin Sanomat*, 3.12.1997, s. 6. Näköislehden aukeama (tilaajille).
2. 1 2 3  Hakasalo, Ilpo: Kuolleita: Lehtori Taru Paasio. Tumma lauluääni 1950-luvulta.  *Helsingin Sanomat*, 17.12.1997, s. 4. Näköislehden aukeama (tilaajille).
3. ↑  Hakutulos esittäjälle Pyhälä Taru Suomen äänitearkisto ry. Viitattu 2.5.2019. [vanhentunut linkki]
4. ↑  Suomalainen itkuvirsi vetosi ranskalaisiin.  *Helsingin Sanomat*, 18.5.1981, s. 18. Näköislehden aukeama (tilaajille).

Aiheesta muualla
----------------

* Taru Pyhälä Discogs-levytietokannassa (englanniksi)
* Taru Pyhälän levytyksiä, kuunneltavissa Warner Music Groupin YouTube-kanavalla
Taru Rinne vuoden 1990 Japanin GP:ssä.
**Taru Rinne** (s. 27. elokuuta 1968 Turku) on suomalainen uransa lopettanut karting-autoilija ja ratamoottoripyöräilijä. Hän on ensimmäinen nainen, joka on yltänyt MM-pisteille ratamoottoripyöräilyn maailmanmestaruussarjassa. Kansainvälinen Moottoriliitto FIM valitsi Taru Rinteen vuoden 2017 naismoottoripyöräilyn legendaksi ja hänet palkittiin FIM:n palkintogaalassa Andorrassa 26. marraskuuta 2017.

Ura
---

### Karting

Rinne aloitti uransa karting-kuljettajana kilpailemalla tulevia formula-1 -kuljettajia Mika Häkkistä, Mika Saloa ja Jyrki Järvilehtoa vastaan. Hän voitti Suomen mestaruuden 85cc -luokassa ennen Häkkistä vuonna 1979, sijoittui seuraavana vuonna toiseksi Salon jälkeen - Häkkinen oli neljäs - ja taisteli vuonna 1981 jälleen Häkkistä vastaan sijoittuen tämän jälkeen toiseksi. Vuonna 1982 Rinne voitti taas mestaruuden Häkkisen ollessa toinen. 1983 Rinne sijoittui niin ikään ensimmäiseksi loppupisteissä, mutta hylättiin viimeisessä kilpailussa sääntöjen vastaisen bensiinin vuoksi, ja mestaruus meni Häkkiselle. Lisäksi Rinne sai vuoden ajokiellon, joka päätti hänen lupaavan karting-uransa.*lähde?*

### Ratamoottoripyöräily

Huolimatta menestyksestään nelipyöräisellä Taru Rinne vaihtoi moottoripyöriin ja kilpaili ensi kerran road racingin MM-sarjassa vuonna 1988. Hän sijoittui Hondallaan toiseksi 125-kuutioisten Hockenheimin GP:n aika-ajossa vuonna 1989 ja johti osan kilpailua. Rinne sijoittui lopulta seitsemänneksi parantaen yhdellä sijalla aiempaa parastaan, Assenin kahdeksatta sijaa. Tämä jäi hänen parhaaksi sijoituksekseen, sillä Rinne joutui pahaan onnettomuuteen Paul Ricardin kilpailussa. Hän toipui ajokuntoon, mutta sai kirjeen Bernie Ecclestonelta, joka tuohon aikaan päätti, ketkä saavat osallistua sarjaan. Kirjeessä sanottiin, ettei Rinne ole mukana MM-sarjassa seuraavana vuonna. Tämä lopetti hänen uransa huipputasolla, ja Rinne sanoi myöhemmin kyseisen kirjeen olleen suurin pettymys hänen elämässään.*lähde?*

Lähteet
-------

1. ↑  Muistatko moottoriurheilussa historiaa tehneen Taru Rinteen? Vaikeuksia kokenut ex-kuski palkittiin legendana *Ilta-Sanomat*.  30.11.2017. Viitattu 3.12.2017.

Aiheesta muualla
----------------

* Mitä kuuluu Taru Rinne? Turun Sanomat 18.3.2001 (Arkistoitu – Internet Archive)

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Rinne, Taru
Tarumovkan piiri Dagestanin kartalla.
**Tarumovkan piiri** (ven. Тарумовский район, *Tarumovski raion*) on kunnallinen itsehallintoalue Dagestanissa Venäjällä. Vuonna 1946 perustetun piirin pinta-ala on 3 177 neliökilometriä. Asukkaita on 31 300 henkeä (vuonna 2009).

Tarumovkan piiri sijaitsee Dagestanin pohjoisosan puoliaavikkovyöhykkeellä. Pohjoisessa se rajoittuu Kalmukiaan, idässä Kaspianmereen, etelässä Kizljarin piiriin, lounaassa Tšetšeniaan ja lännessä Nogain piiriin.

Piiriin kuuluu 13 maalaiskuntaa: Aleksandro-Nevskoje, Jurkovka, Karabagly, Kalinovka, Koktjubei, Kotšubei, Novodmitrijevka, Novogeorgijevka, Novoromanovka, Razdolje, Talovka, Tarumovka ja Ullubijevski. Hallinnollinen keskus on Tarumovkan kylä. Asutuskeskuksia on yhteensä 25.

Asukkaista 31,1 % on avaareja, 25,1 % venäläisiä, 21,0 % dargeja, 9,6 % nogaita, 4,0 % lezgejä, 2 % armenialaisia ja 2 % lakeja.

Seudun pääelinkeinoja ovat keinokasteluun perustuva maanviljely sekä karjanhoito. Lisäksi harjoitetaan kalanviljelyä.

Piirin alueella sijaitsee Dagestanski-luonnonpuisto. Paikallislehtenä ilmestyy *Rassvet* ("Aamunkoitto").

Lähteet
-------

1. ↑  Federalnaja služba gosudarstvennoi statistiki: Tšislennost naselenija Rossijskoi Federatsii po gorodam, posjolkam gorodskogo tipa i raionam na 1 janvarja 2009 g.  2009. Moskva:  Federalnaja služba gosudarstvennoi statistiki (Rosstat).  Arkistoitu 21.10.2011. Viitattu 28.8.2010. (venäjäksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Tarumovkan piirin sivusto (venäjäksi)
* Tarumovkan piirin Dagestanin presidentin sivustolla (Arkistoitu – Internet Archive) (venäjäksi)

Dagestanin piirit ja *kaupunkipiirit*
Agul | 
Ahty | 
Ahvah | 
Akuša | 
Babajurt | 
Bežtan osa-alue | 
Bolith | 
Buinaksk | 
*Buinaksk* | 
*Dagestanskije Ogni* | 
Dahadajev | 
Derbent | 
*Derbent* | 
Dokuzpara | 
Gergebil | 
Gumbet | 
Gunib | 
Hasavjurt | 
*Hasavjurt* |
Hiv | 
Hunzah | 
*Izberbaš* | 
*Južno-Suhokumsk* | 
Kaitag | 
Kajakent | 
Karabudahkent | 
*Kaspijsk* | 
Kazbek | 
Kiziljurt | 
*Kiziljurt* | 
Kizljar | 
*Kizljar* | 
Kul | 
Kumtorkala | 
Kurah | 
Lak | 
Levaši | 
Magaramkent | 
*Mahatškala* | 
Nogai | 
Novolak | 
Rutul | 
Šamil | 
Sergokala | 
Suleiman Stalski | 
Tabasaran | 
Tarumovka | 
Tljarata | 
Tšaroda | 
Tsumada | 
Tsunta | 
Untsukul
**Prienen prytaneion** oli antiikin aikainen prytaneion Prienessä Vähässä-Aasiassa, nykyisessä Turkissa.

Historia
--------

Prytaneioniksi tulkittu rakennus tehtiin alun perin hellenistisellä kaudella noin vuonna 180 eaa. Se toimi kaupungin johtavien virkamiesten kókoontumispaikkana ja pitohuoneena. Rakennuksen länsiseinä on osaksi yhteinen Buleuterionin itäseinän kanssa, mikä ajoittaa rakennusten varhaisimman vaiheen samalle ajalle. Prytaneionin ajoitus noin vuoteen 180 eaa. perustuu siihen, että se arvioidaan hieman noin vuoteen 200 eaa. ajoitettua Buleuterionia nuoremmaksi. Prienessä on todennäköisesti ollut vielä varhaisempi prytaneion kuitenkin jo ennen sitä, sillä kaupungista löydetyt 300-luvulle eaa. ajoitetut piirtokirjoitukset mainitsevat sellaisen. Rakennus uusittiin Rooman keisarikaudella viimeistään noin vuonna 150 jaa.

Rakennus
--------

Prytaneion sijaitsi Prienen alakaupungin keskiosissa Pyhän stoan pohjoispuolella ja Buleuterionin itäpuolella. Rakennus on säilynyt nykyaikaan vain huonosti. Nykyiset rauniot ovat pääosin sen viimeisestä vaiheesta roomalaiselta kaudelta.

Rakennuksen pituus pohjois-eteläsuunnassa on ollut noin 24 metriä ja leveys itä-länsisuunnassa noin 17,5 metriä. Keskiössä oli roomalaisessa vaiheessa kivetty peristyylipiha, jonka koko oli noin 7 × 7 metriä. Ei ole varmuutta siitä, oliko se olemassa jo varhemmin. Pihan pohjois- ja eteläpuolella oli kummallakin kolme huonetta ja länsipuolella kaksi huonetta. Sisäänkäynti oli eteläsivulta eteläosan keskimmäisen huoneen kautta. Sen itäpuolisessa huoneessa eli rakennuksen kaakkoishuoneessa oli pyhän *hestia*-tulen liesi, joka oli ilmeisesti peräisin jo rakennuksen varhaisemmasta vaiheesta.

Rakennuksessa ei ole ilmeisiä prytaneioneille tyypillisiä pitotiloja, ja siinä on joitakin yksityistalon piirteitä. Tällä perusteella rakennuksen tulkinta prytaneioniksi on joskus myös kyseenalaistettu.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Priene, Prytaneion (Building) *Perseus*. Viitattu 4.11.2019.
2. 1 2  Prytaneum *Priene.net*.  Arkistoitu 14.5.2021. Viitattu 4.11.2019.
3. 1 2  Stillwell, Richard & MacDonald, William L. & McAllister, Marian Holland (toim.): "PRIENE (Turunçlar) Turkey", *The Princeton Encyclopedia of Classical Sites*. Princeton, N. J.: Princeton University Press, 1976. Teoksen verkkoversio.
**Taru Nyman** (s. 1968) on suomalainen laulaja. Hän on alkuperäiseltä koulutukseltaan luokanopettaja ja on valmistunut Jyväskylän yliopistosta vuonna 1993. Nyman on tullut tunnetuksi säveltäjä Kaj Chydeniuksen laulujen esittäjänä. He ovat yhdessä tehneet äänilevyt "Tyttö ja tanssiva karhu", "Vaikka kaikki näkisivät lävitseni" sekä "Vain hiljaisella on korvat kuulla".

Taru Nyman laulaa myös muutamilla muilla Kaj Chydeniuksen äänilevyillä ja säveltäjä itse pitää Nymania tärkeänä tulkitsijanaan. Nyman ja Chydenius ovat konsertoineet yhdessä syksystä 2000 lukien. Nyman oli keskeisessä osassa Kaj Chydeniuksen 70-vuotiskonserteissa Finlandia-talossa 15. ja 16. marraskuuta 2009 sekä 75-vuotiskonsertissa Finlandia-talossa 12. lokakuuta 2014. Chydenius mainitsee Nymanin useaan otteeseen kirjassaan *Muistin juuri* (Otava 2009).

Aiheesta muualla
----------------

* Kaj Chydeniuksen nettisivu

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Taiteenala Muokkaa Wikidatassa | 
* MusicBrainz

 |

 |
**Kalle Johannes Piki** (7. elokuuta 1890 Loimaa – 5. helmikuuta 1918 Ruovesi) oli suomalainen maanviljelijä ja suojeluskunta-aktiivi. Hän opiskeli muun muassa Salon maamieskoulussa ja ryhtyi viljelemään Loimaan Puujalkalassa sijaitsevaa sukutilaansa 1910-luvun alussa. Huhtikuussa 1917 Piki oli perustamassa Loimaan suojeluskuntaa, joka oli Harjavallan ohella ensimmäinen Suomessa perustettu suojeluskunta. Hän toimi myös sen ensimmäisenä päällikkönä.

Marraskuussa 1917 Piki johti suojeluskuntalaisten joukkoja Loimaalla käydyssä Vesikosken kahakassa. Loimaan työväen järjestyskaarti vangitsi Pien, ja kuljetti hänet Humppilaan, josta Piki kuitenkin onnistui pakenemaan. Hän siirtyi Pohjanmaalle, jossa osallistui talven aikana Vimpelin ja Vöyrin sotakoulujen kursseille. Sisällissodan sytyttyä Piki oli aluksi mukana Ylistaron valtauksessa ja Kristiinankaupungin taistelussa ja ehti osallistua myös Vilppulan taisteluihin ennen kaatumistaan ryhmänjohtajana Ruoveden taistelussa 5. helmikuuta. Hän kuoli haavoittuneena Ruoveden kunnallissairaalassa.

Piki haudattiin Kanta-Loimaan kirkon viereen sodan päättymisen jälkeen 17. toukokuuta suurissa sankarihautajaisissa yhdessä Mikko Nahin (s. 1893) ja Erkki Kivirikon (s. 1898) kanssa. He olivat ainoat sisällissodassa valkoisten puolella kaatuneet loimaalaiset. Varsinaisen hautausmaan sijaan yhteishauta sijoitettiin arvokkaalle paikalle kirkon etuoven tuntumaan. Vuonna 1921 haudalle pystytettiin kuvanveistäjä Yrjö Liipolan suunnittelema *Vapaussodan sankaripatsas*.

Lähteet
-------

1. 1 2  Piki, Kalle Johannes *Suomen sotasurmat 1914–1922*.  5.3.2002. Valtioneuvoston kanslia.  Arkistoitu 26.3.2020. Viitattu 26.3.2020.
2. ↑  Kalle Piki.  *Varsinais-Suomen vartio*, 31.1.1923, nro 2, s. 4. Kansalliskirjasto. Viitattu 26.3.2020.
3. ↑  Viklund, Arvo: Kymmenen vuoden taipaleelta.  *Hakkapeliitta*, 25.6.1927, nro 25–26, s. 14–15. Kansalliskirjasto. Viitattu 26.03.2020.
4. ↑  Salkola, Marja-Leena: *Työväenkaartien synty ja kehitys punakaartiksi 1917–18 ennen kansalaissotaa 1*, s. 246–247, 301. Helsinki: Opetusministeriö, 1985. ISBN 951-85973-9-1.
5. ↑  Loimaan tapahtumat.  *Uusi Aura*, 25.11.1917, nro 271, s. 3. Kansalliskirjasto. Viitattu 26.3.2020.
6. ↑  Loimaalaisten osanotto vapaussotaan.  *Varsinais-Suomen vartio*, 30.11.1922, nro 21–22, s. 5–6. Kansalliskirjasto. Viitattu 26.3.2020.
7. ↑  Roselius, Aapo: *Isänmaallinen kevät: vapaussotamyytin alkulähteillä*, s. 161–162. Helsinki: Tammi, 2013. ISBN 978-951-31582-1-7.
8. ↑  Julkiset taideteokset Loimaan taidemuseo. Viitattu 26.3.2020.
Pantikapaionin prytaneionin rauniot.
**Prytaneion** (m.kreik. πρυτανεῖον) oli antiikin Kreikassa prytanien eli kaupungin johtavien virkamiesten kokoontumispaikka ja hallintorakennus. Termiä käytetään kuvailemaan mitä tahansa antiikin rakennusta, jossa virkamiehet kokoontuivat. Yleensä Prytaneionilla tarkoitetaan kaupunginvirkamiesten rakennusta, mutta myös Olympiassa sijaitsevasta Prytaneionista, jossa tuomarit ja urheilijat kokoontuivat, käytetään samaa nimitystä.

Prytaneion sijaitsi yleensä kaupungin keskellä agoralla. Prytaneionit muodostivat usein kaupungin henkisen "ytimen", ja niissä sijaitsi muun muassa Hestian pyhäkkö, jonka alttarilla paloi ikuinen tuli.

Antiikin aikaisista prytaneioneista on varmuudella tunnistettu vain Deloksen, Laton ja Olympian prytaneionit sekä todennäköisesti myös muun muassa Efesoksen prytaneion. Ateenan Prytaneionin paikkaa ei tunneta varmuudella. Aiemmin Agoralla sijainneen Tholoksen ajateltiin usein olleen tässä käytössä, mutta nykyisen käsityksen mukaan rakennus ei kuitenkaan ollut kaupungin varsinainen prytaneion vaan jonkinlainen liitännäisrakennus, *Prytanikon*.

Prytaneion-rakennuksia
----------------------

* Prytaneion, Ateena
* Prytaneion, Delfoi
* Prytaneion, Delos
* Prytaneion, Dodona
* Prytaneion, Efesos
* Prytaneion, Olympia
* Prytaneion, Priene
* Tholos eli Prytanikon, Ateena

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Schmalz, Geoffrey C. R.: The Athenian Prytaneion Discovered?.  *Hesperia: The Journal of the American School of Classical Studies at Athens*, Jan. - Mar. 2006, 75. vsk, nro 1, s. 33-81. Artikkelin verkkoversio.
2. ↑  Miller, Stephen G.: "Athens: The Prytaneion and the Tholos", *The Prytaneion: Its Function and Architectural Form*, s. 38–. University of California Press, 1978. ISBN 0520033167. Teoksen verkkoversio.
3. ↑  Vanderpool, Eugene: Tholos and Prytanikon The American School of Classical Studies at Athens.
Kuivasaaren 305 mm kaksoistorni
**Tykkitorni** on panssarilevyillä suojattu erillinen rakennelma, johon voidaan sijoittaa erilaisia ja -kokoisia tykkejä. 

Tavallisimmin tykkitorni on valettu tai valmistettu panssariteräksestä tehdyistä levyistä, jotka on usein asennettu kaltevuuskulmaan, jotta osuvat ammukset kimpoaisivat sivuun. Tykkejä voi olla useita, tavallisin määrä on yhdestä kahteen. 

Tärkeä ominaisuus on se, että tykkitornia voidaan kääntää erityisen kääntölaitteen avulla vaakasuunnassa. Tämä lisää sen käyttökelpoisuutta olennaisesti kasemattiin verrattuna. Laivoissa siirryttiin jo 1800-luvulla kasemateista tykkitorneihin: kannelle asennettuihin tykkitorneihin voitiin asentaa suurempia tykkejä vaarantamatta aluksen vakautta kuin kyljissä oleviin kasematteihin. 
Tässä kohdin käsitykset vaihtelivat oikeastaan valtioittain, mutta tykkitornin ylivertaisuus tuli tositilanteissa ilmi niin selkeästi, että sen läpimurto oli lopulta muotoseikka. 

Myös panssarivaunuissa tykkitorni syrjäytti jo ensimmäisen maailmansodan aikana alkuperäisen kylkeen asennetun kasematin; vaunun liikkuvuus ja tasapaino paranivat olennaisesti ja painopistekohdalle sijoitettu tykki saattoi olla suurempi kuin alkuperäinen. 

Suomalaiset ovat yhdistäneet panssarivaunut ja rannikkotykistön: eräs nykyisen rannikkopuolustuksen merkittävimpiä aseita on 100 mm tornikanuuna, joka on oikeastaan Venäjältä ostettu T-55-panssarivaunun tykkitorni; tornit ostettiin suoraan tehtaalta ilman vaunuosaa ja asennettiin kallioon louhitun bunkkerin päälle. Järjestelmä on osoittautunut käyttökelpoiseksi. 

Suomessa on lisäksi säilynyt eräs maailman harvoista 305 mm kaksoistykkitorneista; se on sijoitettu Kuivasaareen Helsingin edustalle ja tasavuosi-itsenäisyyspäivinä sillä ammutaan kunnialaukauksia. 

Maalle, tavallisimmin rannikkotykistöön, sijoitetuissa tykkitorneissa on yleensä oma itsenäinen varastotilansa ja tarvittaessa myös varavoimanlähde, jotta yksikkö toimii myös päävirran katketessa. 

Animaatio englantilaisen 381 mm laivatykkitornin toiminnasta

Lähteet
-------

* Ove Enqvist: Isosaari ja Kuivasaari
* Ove Enqvist - Mikko Härö: Varuskunnasta maailmanperinnöksi - Suomenlinnan itsenäisyysajan vaiheet

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Tykkitorni**.
Kartta Atlantin kaikkien vuoden 2022 trooppisten hirmumyrskyjen radoista, väritettynä Saffirin-Simpsonin hurrikaaniasteikon mukaan: punainen 5, tummanoranssi 4, oranssi 3, keltainen 2, vaaleankeltainen 1. Sinisten pallukoiden avulla esitetään trooppinen myrsky ja tummansinisten avulla trooppinen matalapaine.
**Vuoden 2022 Atlantin hurrikaanikausi** käsittää hurrikaanit ja niitä heikommat trooppiset myrskyt, joita nimettiin Atlantilla 1. kesäkuuta – 30. marraskuuta 2022. Virallisen kauden rajat on asetettu kaudelle jonka aikana esiintyy 97% hurrikaaneista. Yksittäisiä tapauksia on kauden ulkopuolellakin. Nimet valitaan esiintymisjärjestyksessä etukäteen julkaistulta listalta, jossa nimet alkavat englanninkielisten aakkosten mukaisessa järjestyksessä A=Alex, B= Bonnie, ...

Kaudella nimettiin 14 myrskyä, joista kahdeksan voimistui hurrikaaneiksi, ja kaksi niistä voimakkaiksi hurrikaaneiksi: Fiona ja Ian.

NOAA oli ennustanut toukokuussa, että La Niña-ilmiön ja keskimääräistä lämpimämpien merivesien takia kaudesta tulee jälleen keskimääräistä aktiivisempi, 14–21 nimettyä myrskyä, joista 6–10 hurrikaania, joista 3–6 voimakasta hurrikaania.

Vuoden 2022 nimetyt myrskyt| nimi | aktiivinen | luokka |
| --- | --- | --- |
| Trooppinen myrsky Alex | 5.–6. kesäkuuta |  |
| Trooppinen myrsky Bonnie | 1.–2. heinäkuuta |  |
| Trooppinen myrsky Colin | 2.–3. heinäkuuta |  |
| Hurrikaani Danielle | 1.–8. syyskuuta | 1 |
| Hurrikaani Earl | 3.–10. syyskuuta | 2 |
| Hurrikaani Fiona | 14.–24. syyskuuta | 4 |
| Trooppinen myrsky Gaston | 20.–26. syyskuuta |  |
| Hurrikaani Ian | 23.–30. syyskuuta | 4 |
| Trooppinen myrsky Hermine | 23.–25. syyskuuta |  |
| Hurrikaani Julia | 7.-9. lokakuuta | 1 |
| Trooppinen myrsky Karl | 11.-15. lokakuuta |  |
| Hurrikaani Lisa | 31. lokakuuta – 5. marraskuuta | 1 |
| Hurrikaani Martin | 1.–3. marraskuuta | 1 |
| Hurrikaani Nicole | 7.-11. marraskuuta | 1 |

Lähteet
-------

1. ↑  Hurricane Season Information *NOAA*. Viitattu 1.6.2021.
2. ↑  2022 Hurricane Names List Released For Atlantic Season *Patch*.  14.4.2022. Viitattu 16.7.2022.
3. ↑  Atlantic hurricane season ends, impacts continue *Relief Web*.  2.12.2022. Viitattu 2.1.2023.
4. ↑  NOAA Hurricane Forecast 2022: Alex, Bonnie, Colin, Danielle, Earl *Patch*.  27.5.2022. Viitattu 16.7.2022.

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:2022 Atlantic hurricane season

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Vuoden 2022 Atlantin hurrikaanikausi** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  | Edeltäjä:**Vuoden 2021 Atlantin hurrikaanikausi** | **Hurrikaanit Atlantilla** | Seuraaja:**Vuoden 2023 Atlantin hurrikaanikausi** |
**Kalle Pakarinen** (13. kesäkuuta 1904 Heinävesi – 19. marraskuuta 1981 Joensuu) oli Heinäveden Kermassa ja Varistaipaleella asunut kanavanvartija ja sulkumestari. Tunnetuksi hän tuli sääennustajana nimellä **Kerman Kalle**. 1960-1980-luvuilla hänen ennustuksiaan ja säätarinoitaan julkaisivat useat maakuntalehdet. Karjalaisessa hänen palstansa oli lähes viikoittain vuosina 1965–1981, ja hänestä tuli tunnetuin noina vuosina lehden sivuilla säännöllisesti esiintynyt henkilö. 

Pakarisen työura alkoi 12-vuotiaana Heinävesi 2 -laivan laivapoikana, ja hän kouluttautui konemestariksi. Hän hoiti Kerman kanavalla sivutyötään Ilmatieteen laitoksen säähavaintoaseman ja hydrologisen toimiston mittauspistettä. 

*Karjalainen* kirjoitti 23.1.2021: 
"Vaikka Kerman Kallen maine on jäänyt elämään sääprofeettana, varsinaisia ennustuksia hän kertoi melko niukasti. Ja silloinkin hän vetosi ennustuksissa usein almanakkaan ja sen perusteella odotettaviin säihin.
Kallen palsta olikin sekoitus vuodenkiertoon liittyviä kansanviisauksia ja muuta perinnetietoa, kalenteritietoja, luonnon ennusmerkkejä ja omia havaintoja Heinäveden kanavien tienoolta. Samat sananlaskut ja merkkipäiviin liittyvät sääennustukset toistuivat palstalla vuodesta toiseen. Tietoja Kalle ryyditti kommenteillaan maailmanmenosta.
Suurimman ansion säätaidoistaan ja -tiedoistaan Pakarinen on antanut niille Kerman ruukin ja kanavan miehille, joiden juttuja hän kuunteli tarkasti jo pienenä poikana."

Lähteet
-------

1. 1 2  Matti Siippainen: Arkisto avautuu: Sääpalsta teki Kerman Kallesta kaikkien tunteman henkilön..  *Karjalainen*, 23.1.2021, s. 34,35.
2. ↑  Pirkko Heino: Kalle jätti Kerman.  *Iltasanomat*, 24.11.1976.

* Helena Tahvanainen: Pieniä muistoja Kerman Kallesta ja Kuusenjuuren Villestä. *Karjalainen 13.6. 2006*
* Kyllä kesä vielä kesäksi muuttuu, 70-vuotishaastattelu. *Karjalainen 13.6. 1974*
* Vainajia: Kanavanvartija Kalle Pakarinen. *Karjalainen 24.11.1974*
**Tykinvetäjä** eli tykkitraktori on sotilaskäyttöön suunniteltu erikoisajoneuvo, jonka tärkein käyttötarkoitus on tykkien ja niiden miehistöjen kuljettaminen.

Nicolas Cugnot'n traktori
Tykkien liikutteluun on perinteisesti käytetty hevosvaljakoita ja pieniä siirtoja tehdään myös miesvoimin. Tykkien vetämiseen tarkoitettuja ajoneuvoja alettiin kuitenkin suunnitella jo varhain. Nicolas-Joseph Cugnot'n höyryauto tai -traktori vuodelta 1769 oli tarkoitettu nimenomaan tykinvetäjäksi. Mutta esimerkiksi vielä talvisodassa Suomen armeijassa 1939–1940 hevoset olivat keskeisessä osassa tykkien vedossa. 

Neuvostoliittolainen Komsomolets-tykinvetäjä
Tykinvetäjä ei ole taisteluajoneuvo, vaikka voikin olla aseistettu. Sen tarkoituksena on tarjota maastoesteet voittava vetokyky ja "suojata miehet säältä".Varhaisissa tykinvetäjissä saattoi sääsuojakin tykkimiehistöltä puuttua. Uudemmat mallit voivat olla katettuja ja panssaroituja. 

Saksalainen RSO-tykinvetäjä vetää 105 mm kenttähaupitsia II maailmansodan aikana
Neuvostoliittolainen kevyt tykinvetäjä T-20 Komsomolets suunniteltiin vuonna 1936. Siinä on 50 hevosvoiman moottori ja aseistuksena pikakivääri.

Saksalainen Steyr AG:n valmistama Raupenschlepper Ost -vetäjä pystyy kuljettamaan 1,5 tonnin ja vetämään kahden tonnin painoista kuormaa.

ATS 59-tykinvetäjä
Telatykit, tykkilavettien lyhyisiin siirtoihin tarkoitetut nestemoottorit sekä maastokuorma-autot ovat vähentäneet erikoistuneiden tykinvetäjien tarvetta.

Lähteet
-------

1. ↑  The first self-propelled car was built Discovery Communications. Viitattu 4.1.2010. (englanniksi)
2. ↑  Simola, Seppo: Hevonen oli korvaamaton resurssi sodassa *Reserviläinen*.  19.10.2020. Viitattu 28.12.2020.
3. ↑  Suomen puolustusvoimat (toim. Vilho Tervasmäki, Pertti Kilkki & Sampo Ahto) 1975, 235
4. ↑  The Eastern Front: Russian Prime Movers (Arkistoitu – Internet Archive)
5. ↑  Pohjois-Kymenlaakson asehistoriallinen yhdistys: RSO – Raupenschlepper Ost

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Tykinvetäjä** Wikimedia Commonsissa

* YouTube: Satunnaista sotilashistoriaa: AT-S tykinvetäjä
Kalle Randalu syksyllä 2013.
**Kalle Randalu** [rantalu] (s. 25. marraskuuta 1956 Tallinna) on virolainen pianisti. Hän opiskeli pianonsoittoa Tallinnan konservatoriossa Bruno Lukin johdolla ja Moskovan konservatoriossa Lev Vlasenkon johdolla. Vuosina 1980–1988 Randalu oli Viron kansallisen filharmonian solisti. Hän työskenteli myös toimittajana Viron radiossa sekä pianonsoiton opettajana Tallinnan konservatoriossa.

Menestyttyään kansainvälisissä musiikkikilpailuissa hän muutti vuonna 1988 Saksaan ja asuu nykyisin Karlsruhessa. Hän hoitaa Karlsruhen musiikkikorkeakoulussa pianonsoiton professuuria.

Randalu on esiintynyt eri puolilla maailmaa useiden orkesterien kanssa. Kamarimuusikkona hän on levyttänyt useita säveltäjiä (Carl Reinecke, Zdeněk Fibich, Gabriel Fauré, Charles Koechlin, André Caplet, Béla Bartók, Erwin Schulhoff, Gideon Klein, Paul Hindemith, Pēteris Vasks) ja orkesterin kanssa Raimo Kangron ja Lepo Sumeran pianokonserton.

Randalu on esiintynyt ja opettanut usein Suomessa. Vuosina 1990–1994 hän oli Jyväskylän Kesän taiteellinen johtaja (Heikki Rautasalon kanssa).

Lähteet
-------

1. ↑  *Eesti Entsüklopeedia 14*, s. 404–405. Tallinn 2000. ISBN 9985-70-064-3

Aiheesta muualla
----------------

* Kalle Randalun kotisivut.
* Elämäkerta. (saksaksi) (englanniksi)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Saksa
* Yhdysvallat
* Latvia
* Tšekki
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana

 |

 |
**Miloš Trifunović** (serb. Милош Трифуновић; 30. lokakuuta 1871 Užice, Serbian ruhtinaskunta – 19. helmikuuta 1957 Belgrad, Jugoslavia) oli serbialainen poliitikko. Hän toimi Jugoslavian kuningaskunnassa sotien välisenä aikana useissa hallituksissa ministerinä. Toisen maailmansodan aikana hän oli Lontoossa toimineen Jugoslavian kuningaskunnan pakolaishallituksen pääministerinä kahden kuukauden ajan kesällä 1943. Toisen maailmansodan jälkeen hän palasi Titon johtamaan Jugoslaviaan, mutta tuomittiin joulukuussa 1946.

Miloš Trifunović oli näkyvä hahmo Jugoslavian kuningaskunnan ajan politiikassa. Hän on ministerinä lukuisissa hallituksissa. Hän toimi opetusministerinä 1917-1918, 1920 ja 1922-1923, rakennustoiminnasta vastaavana ministerinä 1924-1925, opetusministerinä uudelleen 1924-1927, vt ulkoministerinä 1926 ja opetusministerinä 1941-1943 kenraali Simovićin pakolaisuuteen siirtyneessä hallituksessa. Pakolaisuusaikanaan hän toimi pääministerinä ja samalla sisäministerinä 26.06.-10.8. 1943. 

Kesäkuussa 1943 hänestä tuli Lontoossa toimineen pakolaishallituksen pääministeri professori Slobodan Jovanovićin seuraajana. Hallituksen serbi- ja kroaattijäsenteen ristiriidat johtivat Trifunovićin eroon jo elokuussa 1943.

Maailmansodan päättyessä maanpakolaisuudessa olleita palasi takaisin Jugoslaviaan, jossa valta oli siirtynyt kommunuistipartisaanien johtajalle Josip Broz Titolle. Miloš Trifunović joutui kuten monet muutkin pakolaishallituksen kannattajat oikeuteen. Trifunović vangittiin 12. syyskuuta 1946 ja hänet tuomittiin joulukuussa 1946 kahdeksaksi vuodeksi vankeuteen.  Trifunović kuoli helmikuussa 1957 Belgradissa.

Lähteet
-------

* Ben Fowkes: *Eastern Europe 1945-1969: From Stalisms to Stagnation*. Routledge, 2000. ISBN 978-0-582-32693-4. (englanniksi)
* Jozo Tomasevich: *War and revolution in Yougoslavia, 1941-1945: Occupation and Collaboration*. Stanford University Press, 2001. ISBN 978-0-8047-2615-4. (englanniksi)
* Sabina P. Ramet: *The Three Yugoslavias: State-building and Legitimation, 1918-2005*. Indiana University press, 2006. ISBN 978-0-253-34656-8. (englanniksi)

### Viitteet

1. ↑  Jozo Tomasevich 2001: 231.
2. ↑  Ben Fowkes 2000: 281.
3. ↑  Sabina P. Ramet 2006: 169-170.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Miloš Trifunović** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Yhdysvallat

 |

 |
**Craig Stephen Noone** (s. 17. marraskuuta 1987 Kirkby) on englantilainen jalkapalloilija, joka edustaa Englannin mestaruussarjassa pelaavaa walesilaista Cardiff Cityä. Vasenjalkainen Noone on pelipaikaltaan vasen laitahyökkääjä.

Seurajoukkueura
---------------

Noone aloitti uransa alasarjojen Skelmerdale Unitedissa, jota hän edusti vuodet 2005–2007. Vuodet 2007–2008 hän pelasi puolestaan Burscoughissa, jossa pelejä kertyi 24 ja maaleja neljä. Heinäkuussa 2008 Noone siirtyi Southportiin, jossa hän pelasi vain yhden ottelun, ennen kuin siirtyi elokuussa 2008 Englannin mestaruussarjan Plymouth Argyleen.

### Plymouth Argyle

Noone pelasi Plymouthissa kolme kautta, joista viimeisen Englannin kolmanneksi korkeimmalla sarjatasolla Ykkösliigassa ja kaksi edellistä toiseksi korkeimmalla sarjatasolla Mestaruussarjassa. Syyskuusta 2009 marraskuuhun 2009 hän oli lainalla Ykkösliigan Exeter City FC:ssä, jossa hän teki seitsemässä ottelussa kaksi maalia. Plymouthin paidassa Noone pelasi 55 ottelua, joissa syntyi viisi osumaa.

### Brighton & Hove Albion

Tammikuussa 2011 Noone siirtyi Ykkösliigan Brighton & Hove Albioniin, joka nousi kauden 2010–2011 jälkeen Mestaruussarjaan voitettuaan Ykkösliigan mestaruuden. Kaudella 2011–2012 Noone pelasi Mestaruussarjassa 33 ottelua ja teki kaksi osumaa. Kaiken kaikkiaan Noone pelasi Brightonin paidassa 59 ottelua onnistuen maalinteossa neljästi.

### Cardiff City

Elokuussa 2012 Noone siirtyi useiden valioliigaseurojen kiinnostuksesta huolimatta Mestaruussarjan walesilaiseen Cardiff Cityn. Hän pelasi ensimmäisellä kaudellaan seurassa 32 ottelua, joissa syntyi seitsemän osumaa. Kaudeksi 2013–2014 Cardiff nousi Valioliigaan voitettuaan Mestaruussarjan ja Noone teki pääsarjadebyyttinsä marraskuussa 2013 Manchester Unitedia vastaan ja pääsarjauran ensimmäinen ja kauden 2013–2014 ainoa osuma syntyi tammikuussa 2014 toisen manchesterilaisseuran Manchester Cityn verkkoon. Kaudella 2013–2014, jonka jälkeen Cardiff putosi takaisin Mestaruussarjaan, Noone teki 17 pelaamassaan valioliigaottelussa yhden osuman. Mestaruussarjassa kaudella 2014–2015 Noone on ollut joukkueen avainpelaajia.

Lähteet
-------

1. ↑
2. ↑
3. ↑

Aiheesta muualla
----------------

* Craig Noone Transfermarkt-sivustolla (englanniksi)
* Craig Noone Soccerway-sivustolla
**Kalle Patoluoto** (14. toukokuuta 1914 Helsinki – 3. joulukuuta 1983 Marbella, Espanja) oli suomalainen mainos- ja sarjakuvapiirtäjä ja kuvittaja.

Patoluoto oli yksi Helsingissä toimineen mainos- ja kuvatoimisto Piirtopainon omistajista ja johtajista. Toimiston julkaisemassa Piirtopalat-lehdessä ilmestyi 1940-luvulla Patoluodon piirtämä ja Veikko Hannuniemen käsikirjoittama merimiesaiheinen sarjakuva Humu-Heikki.

Patoluoto oli vuodesta 1949 Maalaisliiton palveluksessa osa-aikaisena taiteilijana ja myöhemmin hän toimi Maalaisliiton järjestöjen yhteisenä mainospiirtäjänä. Patoluoto teki vaalimainoksia, kuvitti julkaisuja ja teki poliittisia piirroksia ja pilakuvia *Kyntäjä*- ja *Maakansa*-lehtiin sekä erilaisiin järjestöväelle tarkoitettuihin painotuotteisiin. Tätä työtä Patoluoto jatkoi vuoteen 1979 saakka, jolloin hän jäi eläkkeelle. Hän oli 1950-luvulla mukana tekemässä Maaseudun Nuorten Liitolle ohjaajana tai kuvaajana myös elokuvia, kuten vuoden 1957 eduskuntavaalielokuvan *Kylä joka heräsi*.

Lähteet
-------

1. ↑  Kalle Patoluodon kuolinilmoitus (maksullinen artikkeli) Helsingin Sanomat 22.12.1983, HS Aikakone. Viitattu 21.4.2018.
2. ↑  Suomen kuvittajat Aarne Nopsasesta Alvar Aaltoon, Martta Wendelinistä Urpo Huhtaseen 13.3.2006 : Kalle Patoluoto
3. ↑  Keskustaliikkeen pitkäaikaisia työntekijöitä
4. ↑  Keskustanuoret : Nuoret elokuvien tekijöinä (Arkistoitu – Internet Archive)
5. ↑  EloNet : Kalle Patoluodon tiedot
Craig Goodwin toukokuussa 2021.
**Craig Goodwin** (s. 16. joulukuuta 1991 Adelaide) on australialainen jalkapalloilija, jonka pelipaikka on vasemmalla laidalla. Hän edustaa kotimaansa liigassa Adelaide Unitedia. Hän on kotimaansa lisäksi pelannut Alankomaissa Sparta Rotterdamin joukkueessa vuosina 2016–2018 sekä Saudi-Arabiassa vuosina 2019–2021 Al Wehdan ja Abhan joukkueissa. Hän pelasi Alankomaiden Eredivisiessä 47 ottelua ja teki niissä kuusi maalia. Hän voitti Adelaide Unitedin joukkueessa Australian-mestaruuden vuonna 2016 ja Australian cupin vuonna 2018; cupin lukemiin 2–1 päättyneessä loppuottelussa hän teki joukkueensa molemmat maalit.

Goodwin pelasi Australian A-maajoukkueessa ensimmäisen kerran heinäkuussa 2013 Itä-Aasian mestaruuskilpailuissa Japania ja Kiinaa vastaan. Hän palasi maajoukkueeseen yhteen otteluun vuonna 2016 ja kahteen otteluun vuonna 2019. Kesäkuussa 2022 viimeisessä saman vuoden MM-kilpailujen karsintaottelussa Perua vastaan hän tuli vaihdosta kentälle jatkoajan lopulla ja oli yksi Australian viidestä maalintekijästä rangaistuspotkukilpailussa, jonka voittamalla Australia saavutti paikan MM-lopputurnaukseen. Goodwin on pelannut elokuun 2022 loppuun mennessä kymmenen A-maaottelua, joista viidessä hän on ollut avauskokoonpanossa. Hän teki maalin tammikuussa 2022 MM-karsintaottelussa Vietnamia vastaan.

Lähteet
-------

1. 1 2  Craig Goodwin Transfermarkt-sivustolla (englanniksi)

Australian joukkue – Jalkapallon MM-kilpailut 2022
1 Ryan |
2 Degenek |
3 Atkinson |
4 Rowles |
5 Karačić |
6 Tilio |
7 Leckie |
8 Wright |
9 Maclaren |
10 Hrustic |
11 Mabil |
12 Redmayne |
13 Mooy |
14 McGree |
15 Duke |
16 Behich |
17 Devlin |
18 Vukovic |
19 Souttar |
20 Deng |
21 Kuol |
22 Irvine |
23 Goodwin |
24 King |
25 Cummings |
26 Baccus |
Valmentaja Arnold