**Siiri Saimi Angerkoski** (o.s. **Palmu**, vuoteen 1904 **Pelkonen**; 21. elokuuta 1902 Oulu – 28. maaliskuuta 1971 Helsinki) oli suomalainen näyttelijä. Teatterissa uransa aloittanut Angerkoski työskenteli Suomen Filmiteollisuuden kuukausipalkkaisena näyttelijänä vuosina 1938–1963. Angerkosken näyttelijänura jatkui hänen kuolemaansa asti. Yhteensä 107 elokuvaroolia tehnyt Angerkoski on kaikkien aikojen työllistetyin suomalainen elokuvanäyttelijä.

Angerkoski oli sivuosien valovoimainen esittäjä, joka muistetaan lukemattomista, usein koomisista rooleistaan kotiapulaisina, vanhoinapiikoina, leskirouvina, vuokraemäntinä ja seurapiirirouvina. Jälkipolville hän on tuttu erityisesti kahdesta pitkäikäisestä elokuvasarjasta: rouva Justiina Puupään roolista kahdessatoista *Pekka ja Pätkä* -elokuvassa sekä kotiapulainen Hildan roolista kuudessa *Suomisen perhe* -elokuvassa. Kaksi Jussi-palkintoaan Angerkoski sai kuitenkin vakavista rooleista, sivuroolista Minna Canthin kuvauksessa *Anna Liisa* (1945) ja pääroolista televisioelokuvassa *Aliisa* (1970). Hänet palkittiin vuonna 1958 Pro Finlandia -mitalilla.

Siiri Angerkoski tunnettiin rempseästä luonteestaan ja huumorintajustaan. Hän kuitenkin koki yksityiselämässään paljon surua, muun muassa puolisonsa Kaarlo Angerkosken varhaisen kuoleman 1939. Angerkosken sopimus SF:n kanssa päättyi 1964. Hän sairastui loppuvuosinaan syöpään ja kuoli 68-vuotiaana maaliskuussa 1971.

Varhaisvaiheet
--------------

Siiri Angerkoski syntyi 21. elokuuta 1902 Oulussa hopeaseppä Kustaa Sakarinpoika Palmun (alk. Pelkonen) ja Hanna Juhontytär Johanssonin esikoislapseksi. Hänen vanhempansa olivat avioituneet Haaparannalla 2. helmikuuta 1902. Kustaa Pelkonen oli lähtöisin Muhokselta, Hanna Johansson taas oli kotoisin Iistä. Tuntemattomasta syystä perheen sukunimi vaihdettiin pari vuotta Siirin syntymän jälkeen Pelkosesta Palmuksi.

Palmun perhe vietti sangen liikkuvaa elämää. Siirin nuorempi sisar Iines Ihanelma syntyi Turussa vuonna 1905 ja toinen sisar Irja Inkeri puolestaan Maariassa 1907. Hanna Palmu joutui vankilaan vuonna 1910, sillä hän teki laittomia abortteja eli oli niin sanottu "enkelintekijä". Hän istui tuomionsa Hämeenlinnan naisvankilassa ja vapautui 1916. Vankeuden aikana Kustaa Palmu oli ottanut kumppanikseen toisen naisen, Anna Saarenpään. Hanna Palmu muutti saman tien sisarensa luo Amerikkaan, eikä palannut. Anna Saarenpäälle ja Kustaa Palmulle syntyi peräti kahdeksan lasta, jotka kaikki saivat äitinsä sukunimen. Kustaa ja Hanna Palmun kolme tytärtä, Siiri, Iines ja Irja jäivät isänsä ja uuden äitipuolensa hoiviin.

Kustaa Palmun perhe muutti Varsinais-Suomesta takaisin Ouluun vuonna 1915. Siiri Palmu kävi kansakoulun Turussa, ja siihen hänen opintonsa jäivät. Sisällissodan jälkeen perhe muutti Poriin. Siiri Palmu liittyi sikäläiseen urheiluseuraan, Porin Pyrintöön. Hän harrasti muun muassa voimistelua ja pikajuoksua.

Alun perin Siirin oli tarkoitus jatkaa isänsä työtä ja ansaita elantonsa hopeaesineiden kiillottajana. Hän oli saanut kisällinpaperit ja Turussa odotti työpaikkakin, mutta näyttelijän ammatti kiinnosti Siiriä kuitenkin enemmän ja vei ennen pitkää voiton. Kerran Porin Työväen Teatterin johtaja Aarre Linnala näki Siirin hassuttelemassa voimistelijatovereilleen, ja piti tyttöä synnynnäisenä esiintyjänä. Linnala pyysi Siiriä mukaan näytelmäseurueeseensa. Kustaa Palmu vastusti tyttärensä ura-aikeita ja asiasta kuultuaan haki hänet "letistä kiskoen" pois näytelmäharjoituksista. Veri kuitenkin veti nuorta Siiriä lavalle, ja myöhemmin käydessään katsomassa Siirin esityksiä Kustaa Palmu oli tyttärestään ylpeä.

Teatteriura
-----------

### Satakunnan, Viipurin ja Vaasan kaudet

Siiri Palmun ensimmäinen teatteriesiintyminen oli Porin Työväen Teatterissa Kirjurinluodon ulkoilmanäyttämöllä lauantaina 20. elokuuta 1921. Näytelmä oli F. A. Dahlgrenin *Vermlantilaisia*, ja kyseessä oli Porin kaikkien aikojen ensimmäinen kesäteatteriesitys. Syksyllä Palmu oli jo pääroolissa Emmerich Kálmánin *Mustalaisruhtinattaressa*, kun se esitettiin Porissa 16. kerran. Operetista tuli porilaisen yleisön kestosuosikki, ja se vietiin seuraavana kesänä menestyksekkäälle kiertueelle aina Sortavalaan asti.

Uudenvuodenpäivänä 1922 Palmu näytteli *Pohjalaisissa* Kaisan roolin. Tulevina vuosina hän näytteli Kaisa Efraimintytärtä useilla näyttämöillä ja myös *Pohjalaisten* elokuvasovituksessa vuonna 1936. Palmu esiintyi kahden vuoden aikana monipuolisissa rooleissa niin draamoissa kuin huvinäytelmissä, ja arvostelijat alkoivat vähitellen huomioida hänet lupaavana uutena näyttelijänä. Hän sai erityistä tunnustusta osastaan Prudencena *Kamelianaisessa* sekä Alicena näytelmässä *Punaisen Ristin sisar*. Palmu teki lisäksi kiitetyt roolit muun muassa näytelmissä *Husaarikuume*, *Syysmanööverit* ja *Kullervo*.

Siiri Palmu joutui Porissa liikenneonnettomuuteen 21. huhtikuuta 1924 Länsi-Puistokadun ja Annankadun risteyksessä. Linja-auto ja henkilöauto kolaroivat, ja jälkimmäinen syöksyi Palmun ja hänen ystävättärensä päälle. Palmu loukkasi onnettomuudessa jalkansa ja joutui puoleksi vuodeksi sairaalaan. Hän joutui tästä syystä vetäytymään Juliette Vermontin roolista *Luxemburgin kreivissä*, jonka ensi-illan oli tarkoitus olla pääsiäismaanantain iltana.

Kaudeksi 1924–1925 Palmu siirtyi Raumalle; kiinnitys jäi hänen urallaan välivaiheeksi. Rauman Näyttämön johtajana toimi tuolloin Risto Nylund, joka tunnettiin myöhemmin Suomi-Filmin johtaja Risto Orkona. Harrastuspohjaisen teatterin toinen varsinainen primadonna oli Sally Friberg (myöhemmin Salli Karuna). Raumassa Palmu tulkitsi menestyksekkäästi muun muassa Scampoloa Dario Niccodemin samannimisessä näytelmässä. Kevätkaudella 1925 hän sai pienen taiteellisen voiton operetissa *Pikku maskotti*. Länsi-Suomi kirjoitti: "Nti Siiri Palmulla on yleensä käsissään kansansuosion avaimet ja tässä operetissa hänellä on hyvä tilaisuus käyttää niitä menestyksellisesti".

Seuraavaksi näytäntökaudeksi Palmu palasi Porin Työväenteatteriin ja sai nyt kiinnityksen vakinaiseksi näyttelijäksi – ainoana paikallisena naisena koko 1920-luvulla. Syksystä 1925 tuli kiireinen: Palmu oli mukana kauden jokaisessa näytäntökappaleessa. Hänellä oli muun muassa mustalais-Katan osa Ferenc Csepreghyn *Punaisessa laukussa*. "Neiti Palmun Mustalais-Kata on parhaita povari-ämmiä, mitä tämä kirjoittaja on näyttämöllä nähnyt", arvioi Uuden Ajan nimimerkki H. Siiri Palmun viimeinen ensi-ilta Satakunnan lavoilla oli 18. maaliskuuta 1926 Franz Lehárin teoksessa *Iloinen leski*, jossa hän näytteli Valenciennen roolin. Erään arvioitsijan mukaan Palmu "ei ollut parhaassa vireessään" tässä osassa. Muuten hän sai tasaisesti kiitosta koko näytäntökauden ajan. Kaikkiaan Palmulla oli nelisenkymmentä roolia Satakunnan vuosinaan, ja operetit antoivat hänelle mahdollisuuden hyödyntää myös laulutaitoaan, joskin arviot siitä olivat vaihtelevia.

Siiri Palmun näyttelijänmaine kiiri vähitellen myös länsirannikon ulkopuolelle. Hän sai kiinnityksen Viipurin Työväen Teatteriin syksyllä 1926. Viipuri oli arvostettu teatterikaupunki, inspiroiva ja välitön. Siellä Palmu kohtasi ensimmäisen kerran Kaarlo Angerkosken. Tulevan avioparin ensimmäinen yhteinen näytelmä oli *Häitten jälkeen*, joka tuli ensi-iltaan 25. elokuuta 1926. Heille kertyi muutama yhteinen näyttämökappale kaudella 1926–1927, mutta ihastusta oli tuolloin ilmassa vain Angerkosken puolelta. Palmun huomattavimpia töitä kaksivuotisella Viipurin kaudella olivat Evdokia Antonovna ylioppilasdraamassa *Elomme päivät* sekä Agathe operetissa *Hurja Lola*. Skaalaan kuului myös tuttu povarieukon osa *Punaisessa laukussa*.

Siiri Palmu palasi länsirannikolle, tällä kertaa Vaasaan, kaudeksi 1928–1929. Vaasan Työväen Näyttämöllä hän aloitti tutulla Kaisan roolilla *Pohjalaisissa*. Muita rooleja Vaasassa oli muun muassa Colomben osa komediassa *Volpone*. Lehtiarvosteluissa hän sai huomattavasti enemmän kiitoksia kuin moitteita. Vaasan Työväen Näyttämön toiminta loppui 1929, jolloin Siiri Palmu siirtyi Jyväskylään.

### Jyväskylän, Turun ja Tampereen kautta Helsinkiin

Saksalainen operetti *Nuoruuden kevät* elokuussa 1929 oli Palmun ensimmäinen näytelmä Jyväskylän Työväen Näyttämöllä. Hänellä oli kaksoisrooli vanhapiikatätinä ja kuumaverisenä espanjattarena, ja arvosteluissa hänen katsottiin "lyöneen itsensä lävitse". Palmu sai jälleen taiteellisen voiton lokakuussa, jolloin ensi-iltaan tuli laulunäytelmä *Mustalaisverta*, jossa hän tulkitsi lady Constancen osan. Marraskuussa teatterin ohjelmistoon otettiin pitkästä aikaa *Elinan surma*, ja arvostelijat jakautuivat kahtia Palmun suoriutumisesta Elinan roolissa.

Kevätkausi 1930 aloitettiin Henning Ohlssonin kansannäytelmällä *Unelma karjamajalla*, jossa Palmu teki riemastuttavan tulkinnan Liisa-Leenana. Erään arvion mukaan hän "oli ’räjähdyttää’ katsomon tuon tuostakin". Saman vuoden syksyllä Palmu vietti kymmenvuotistaiteilijajuhlaansa Kálmánin operetin *Hollantilaistyttö* merkeissä. "Nautittavaa oli kuulla hänen lauluaan", kirjoitti paikallinen sanomalehti Siiri Palmun suorituksesta prinsessa Juttana operetin pääosassa.

Palmun Jyväskylän-kausi kesti kaksi vuotta, ja hän saavutti tänä aikana useita taiteellisia voittoja. Näihin lukeutuivat muun muassa Priscilla hupailussa *Piika, jonkas minulle annoit* sekä Maijan osa kansannäytelmässä *Tukkijoella*. "Naispuolella on eittämätön numero 1 neiti Palmu. Häntä voi sanoa vakavasti jo älykkääksi, ja se on paljon", kirjoitti Martti Korpilahti arvioidessaan kevätkauden lopulla 1931 Jyväskylän Työväen Näyttämöä. Samana kesänä Palmu muutti uuden kiinnityksen perässä Turkuun. Myös Kaarlo Angerkoski kiinnitettiin samanaikaisesti Turkuun, joskin hänen näyttämönsä oli Turun Teatteri, kun taas Siiri Palmu näytteli Turun Työväen Teatterissa.

Juhannusyönä 1931 Ruissalon Kesäteatterissa Siiri Palmu esiintyi ensi kerran turkulaisyleisölle. Näytelmä oli *Sotilasrakkautta*. Samana kesänä hän näytteli muun muassa tuttua Maijan osaa *Tukkijoella* -näytelmässä sekä Männistön muoria *Seitsemässä veljeksessä*. Niin ikään voitoiksi luettiin Emilian rooli *Othellossa* marraskuussa 1931 sekä päärooli näytelmässä *Rouva Suorasuu* maaliskuussa 1932. Paikalliset sanomalehdet suitsuttivat vuolaasti Palmun näyttelijäntyötä. "Uskottava ja taitava luoma", Turun Sanomat kirjoitti hänestä Mary McCormicin osassa Antonio Morenon komediassa *Oikea rakastaja* syksyllä 1932. Turussa Palmu alkoi viimein suhtautua vakavasti Kaarlo Angerkosken kosintoihin. Pari meni kihloihin jouluna 1932.

Palmun viimeisiä näytelmiä Turussa olivat *Laulu tulipunaisesta kukasta* ja *Häät Rymättylässä*. Syksyllä 1933 hän siirtyi Tampereelle, jonne myös Kaarlo Angerkoski oli tulossa Helsingistä. Naimisiin kihlapari meni sunnuntaina 10. syyskuuta 1933. Hääkuvaksi sai kelvata *Jeppe Niilonpoika* -näytelmän mainoskuva: Jeppe roikkuu hirsipuussa ja Nilla itkee sen juurella.

*Jeppe Niilonpojan* merkeissä tapahtui myös Siiri Angerkosken ensiesiintyminen Tampereen Teatterissa syksyllä 1933. Kaikkiaan hän oli mukana viidessä näytelmässä. Angerkoski synnytti ainoan lapsensa Tampereella 6. maaliskuuta 1934. Tytön nimeksi tuli Sirkka-Liisa. Lapsen kummisetä oli Angerkoskien työtoveri Leo Lähteenmäki, joka oli tuolloin myös kiinnitettynä Tampereelle. Hän ja Kaarlo Angerkoski esiintyivät Tampereen Teatterissa yhdessä muun muassa farssissa *Melkein naimisissa*, jonka merkeissä Angerkoski vietti kymmenvuotistaiteilijajuhlaansa samana keväänä.

Angerkosket siirtyivät seuraavana kesänä Helsinkiin, missä he olivat kiinnitettyinä Helsingin Kansanteatteriin vuodesta 1934 vuoteen 1938. Se toimi nimellisestä yhdistymisestä huolimatta edelleen kahdella näyttämöllä Ylioppilastalolla sekä Koiton talon juhlasalissa. Tampereen Teatterista siirtyi näyttelijöiden mukana myös johtaja Eino Salmelainen, joka oli saanut paikan kaksoisnäyttämön johtajana. Ensimmäinen Siiri Angerkosken näytelmä Helsingissä oli *Tukkipojan morsian* elokuussa 1934, jossa hän näytteli piikaa. Vuonna 1935 hän sai taiteelliset voitot huvinäytelmissä *Lentäen Helsinkiin* ja *Laivaston tyttö*. Jälkimmäisen yhteydessä Helsingin Sanomat arvioi: "Näyttämöä hallitsi ylivoimaisesti Siiri Angerkoski, jonka ’Lavinia’ rohkean burleskina, mutta samalla mehevänä ja todella humoristisena karikatyyrinä oli riemastuttava luomus".

Siiri ja Kaarlo Angerkoskesta kehittyi Helsingissä suosittu komediapari. Kaksikko kasvoi lopulta trioksi, kun joukkoon liittyi myös Tampereelta siirtynyt Leo Lähteenmäki, ja Eine Laine ohjasi heitä usein. Angerkosket olivat vastanäyttelijöinä muun muassa huvinäytelmissä *Kontushowka – ruhtinatar*, *Laulava hotelli* ja *Aina vain yllätyksiä* sekä uutuusrevyyssä *Lennokki*. Siiri Angerkosken tyypeiksi alkoivat vakiintua suulaat ja mehevät naiset. Näytelmähupailussa *Olenko minä tullut haaremiin?* hänellä oli Manta Mäkisen osa. Mantan rooli oli tuttu jo Jyväskylän ajalta ja sen Angerkoski sai myös näytelmän elokuvaversiossa vuonna 1938.

Angerkoskien viimeisiä yhteisiä näytäntöjä Kansanteatterissa oli Elsa Soinin ja Serpin revyyoperetti *Vetoketju*, josta he saivat ylistävät arviot. Kesällä 1938 pariskunta siirtyi kokonaan Suomen Filmiteollisuuden (SF) palvelukseen.

Elokuvaura
----------

Siiri Angerkoski oli vanhan suomalaisen elokuvan suosituimpia naiskoomikoita ja hän teki yli sata elokuvaroolia. Angerkosken vakituisia roolityyppejä olivat rehevät naishahmot. Niihin lukeutui hienostorouvia, vanhojapiikoja ja palvelijattaria, ja varsinkin palvelijan osiin hän leimautui pahan kerran. Työtahti oli kiivasta, ja Angerkoski muisteli: "Elokuvia tehtiin kuin liukuhihnalta, hirveällä kiireellä kaiken aikaa." Hän kuitenkin nautti elokuvatyöstä, etenkin silloin kun tuotannon eteen nähtiin vaivaa.

### Alku

Siiri Angerkosken elokuvaura alkoi syksyllä 1933 elokuvan *Pikku myyjätär* Marina; tuolloin hänen nimensä oli vielä Siiri Palmu. 38 minuuttia kestänyt näytelmällinen mainoselokuva oli Georg Malmsténin ainoa ohjaustyö ja sen tehtävä oli markkinoida Havin Osakeyhtiön erilaisia hygieniatuotteita. Seuraava valkokangasrooli oli ikäneito elokuvassa *Kaikki rakastavat* (1935), joka on jäänyt historiaan ensimmäisenä Ansa & Tauno -elokuvana. Angerkoskella oli elokuvassa yksi ainoa repliikki: "Gu’ morron!".

Yhdessä puolisonsa kanssa Angerkoski esiintyi muun muassa tuhoutuneessa elokuvassa *Seikkailu jalkamatkalla* (1936) sekä *Pohjalaisten* vuoden 1936 elokuvaversiossa, jossa hänellä oli teatterin lavoilta tuttu Kaisan rooli. Lehdistöarvioissa hänen suorituksensa sanottiin olleen näyttelijätöiden parhaasta päästä ja yleisö huomioi ensi kerran hänen puhelahjansa, jotka "käyvät kuin kaksitahti-moottori".

Agapetuksen komediassa *Asessorin naishuolet* (1937) Angerkosken rooli oli merkittävämpi. Siinä hän on amerikansuomalainen Matilda Bybom, eräs asessorin (Aku Korhonen) naishuolien aiheuttaja. Tässä elokuvassa Angerkoski myös laulaa ensimmäisen kerran valkokankaalla, katkelman operettisävelmästä "Ollaan niin kuin pääskyset". Vuosien mittaan hän näytteli useissa elokuvissa Aku Korhosen parina, esimerkiksi *Täysosumassa* (1941); Angerkoski oli sikafarmari, leskirouva Andersson ja Korhonen valehahmossa kauppaneuvos Gyllencrantz.

### Hildasta Kunigundaan

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| "| Siiri teki melkein pelkkää komediaa. Hänet oli mielletty vain keittiökarhuksi, Mimmiksi tai Mantaksi, vaikka ainesta hänessä olisi ollut paljon muuhunkin. | "|
| **– Rauha Rentola** |

Kesällä 1938 Suomen Filmiteollisuus kiinnitti Siiri ja Kaarlo Angerkosken kuukausipalkkaisiksi elokuvanäyttelijöiksi, joita ei Suomessa tuolloin juuri ollut. SF:n johtaja, maisteri T. J. Särkkä oli ohjannut Angerkoskia jo muutamassa elokuvassa ja tarjosi pariskunnalle vakinaista ja päätoimista sopimusta yhtiössä. Siiri Angerkoski epäröi siirtyä täysipäiväisesti elokuvayhtiön leipiin, sillä hän ei olisi halunnut jättää teatteria. Kansanteatterin johtaja Eino Salmelainen myös houkutteli vahvasti pariskuntaa jäämään. Pari harkitsi Särkän tarjousta pitkään ja otti sen lopulta vastaan. Filmaukset olivat jo alkaneet tulla teatterityön rinnalle, mutta taloudellinen etu ratkaisi päätöksen.

Angerkosket näyttelivät usein samoissa elokuvatuotannoissa ja saavuttivat nopeasti koko kansan suosion. He olivat keskushenkilöinä muun muassa *Rykmentin murheenkryynissä* (1938), jota on pidetty Suomen ensimmäisenä sotilasfarssina. Kaarlo ja Siiri Angerkoski olivat usein koomisena kevennyksenä nuorten päätähtien, kuten Ansa Ikosen, Tauno Palon ja Regina Linnanheimon romanttisten hahmojen rinnalla. Kaarlo Angerkoski kuoli sydänkohtaukseen talvisodan kynnyksellä 1. lokakuuta 1939 vain 33-vuotiaana. Hänen kuluttava elämäntapansa johti varhaiseen kuolemaan. Hän ehti esiintyä kahdessakymmenessäneljässä elokuvassa, ja pari roolityötä jäi kesken.

Puolisonsa poismenon jälkeen Siiri Angerkoski jatkoi SF:n palveluksessa lähes neljännesvuosisadan. Työ toimi eräänlaisena lääkkeenä suruun. Roolejaan Angerkoski ei voinut juuri valikoida, vaan ne määräsi viime kädessä Särkkä. Hänen rooleikseen vakiintuivat tällöin koomiset ja topakat täti-ihmiset. Harvoja vakavia rooleja oli muun muassa isoäidin osa *Kaivopuiston kauniissa Reginassa* (1941) sekä tummanpuhuva Husso *Anna Liisassa* (1945), josta Angerkoski palkittiin Jussi-patsaalla parhaasta naissivuosasta. Eräs Angerkosken pitkäaikainen rooli oli Suomisen perheen kotiapulainen Hilda, jota hän näytteli kuudessa Suomisen perhe -elokuvassa vuosina 1941–1959. Roolia pidettiin hänelle kuin mittatilaustyönä tehtynä: Ilta-Sanomien mukaan hän oli roolissaan "kuin suoraan keittiöstä tuotu studioon". Hilda oli Angerkosken tavaramerkki 1950-luvulle asti.

Siiri Angerkosken 1940-luvun elokuviin kuuluvat Suomisten lisäksi muun muassa *SF-paraati*, jossa hän on toisen päähenkilön äiti, sekä *Perheen musta lammas*, jossa hän on parhaat päivänsä nähnyt diivamainen operettitähti. Elokuvassa *August järjestää kaiken* (1942) hänellä on naispääosa, Maria Blom. Angerkoski itse piti kyseisestä roolista, koska siinä oli lämpöä ja inhimillisyyttä, ja myös lehdistö kiitteli hänen osasuoritustaan. Hyveellisten kotihengetär-osien vastakohtana Angerkoski näyttelee juopottelevaa Olga-tätiä elokuvassa *Pikku-Matti maailmalla* (1947). Hienostorouvaa Angerkoski tulkitsi muun muassa *Haaviston Leenissä* (1948). Aivan eri maailmaan hypätään satuelokuvassa *Prinsessa Ruusunen* (1949), jossa hänellä on valtioneuvoksetar Kunigundan rooli. Tuttuun kotiapulaisrooliinsa Angerkoski palasi sotilasfarssissa *Serenaadiluutnantti* (1949), jossa hän näyttelee majurin kotihengetärtä Lilja Muhosta. Kaikkiaan Siiri Angerkoski oli mukana kolmessakymmenessäkuudessa 1940-luvun ensi-iltaelokuvassa.

### Sota-aika

Talvi- ja jatkosodan aikana Angerkoski kuului monien kollegoidensa tavoin viihdytysjoukkoihin. Hän työskenteli sekä elokuvissa että ympäri Suomea kiertävissä ohjelmanumeroissa, joissa viihdytettiin sotilaita. Esimerkiksi *Maan Turva* -järjestön esityksissä hän näytteli useaan otteeseen, ja mukana olivat myös muun muassa Aku Korhonen, Jalmari Rinne, Aapo Similä ja Tuire Orri. Talvisodan aikana Angerkoski oli mukana kymmenen päivän kiertueella, joka poikkesi muun muassa Piikanotkon korsulla, vain puolentoista kilometrin päässä etulinjalta. Iltamat jatkuivat sotien jälkeenkin, ja Angerkoski nähtiin useasti niissäkin.

Siiri Angerkoskesta tuli sota-aikana naisnäyttelijöiden uusi "glamour-tyttö" ja palstakuningatar, kun elokuvalehdet kirjoittivat filmitähtien sotaponnistuksista; rauhan aikana lehdistö ei ollut häntä juuri huomioinut. Angerkoski oli kiertueilla rintamamiesten suosiossa, ja hänet koettiin kuin turvallisena äitihahmona.

Eräällä jatkosodan aikaisella kiertueella Siiri Angerkoski joutui hengenvaaraan ollessaan uimassa pohjoisessa Kiestingin suunnalla. Neuvostoliittolainen lentokone oli yllättää hänet, mutta lähistöllä valvonut Aku Korhonen ehti varoittaa: Angerkoski ryntäsi maihin ja piiloutui mättäiden suojiin. Talvella 1942 *SF-Uutiset* kertoi Angerkosken saamasta sormuksesta, joka oli tehty alasammutusta viholliskoneesta. Kannaksella palvelleet suomalaissotilaat olivat antaneet sen hänelle kiitokseksi kiertue-esityksistä. Rukajärvellä pidetyssä asemiesillassa Angerkoski lauloi sotilaille "Katupoikien laulun". Samalla reissulla sattui, että rintamakiertuelaisille oli lämmitetty sauna poikkeuksellisen kuumaksi, jolloin Angerkoski tokaisi: "Saunassa on aikaisemmin kylvetty, vaan ei helvetissä."

Kerran Siiri Angerkoski ja Kirsti Hurme olivat kiertueella Syvärin suunnalla ja matkasivat kuoppaista tietä auton lavalla muiden kanssa. Hurme viritteli keskustelua kollegansa kanssa: "Oletko sinä Siiri jo nähnyt sen Errol Flynnin filmin *He kuolivat saappaat jalassa*?". "En ole. Eikä taida tilaisuutta enää tullakaan. Jos tämä matka ei kohta lopu, niin me kaikki kuollaan persaukset vereslihalla", Angerkoski vastasi rempseään tapaansa.

### Rillumarein ja Justiinan vuodet

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| "| Siiri sanoi kuuluvansa filmitähteisiin ja että hän on ihan niin päin vaan, kun herrat käskee. | "|
| **– *Pekka ja Pätkä* -elokuvien ohjaaja Armand Lohikoski** |

*Köyhässä laulajassa* vuonna 1950 Angerkoski pääsi jälleen hyödyntämään laulajantaitojaan. *Vain laulajapoikia* -elokuvassa (1951) hänellä oli revyylaulaja Siiri Palmun rooli. Porvoon valtiopäivistä kertovassa elokuvassa *Tanssi yli hautojen* nähdään oiva esimerkki Angerkoskesta yläluokkaisen seurapiirirouvan osassa. Satakunnan Kansa arvioi hänen eksyneen roolissa pahanlaatuisiin mauttomuuksiin.

Syksyllä 1951 alkoi suomalaisessa elokuvassa rillumarei-kausi, jota Valma Kivitie luonnehti myös suomalaisen elokuvan "mimmiteollisuusvuosiksi". Siiri Angerkosken mieleenpainuva osa tällä kaudella oli hyökkäystankkimainen Muhoksen Mimmi lajityypin klassikossa *Rovaniemen markkinoilla* (1951). Mustalaismimmi Jenny Lindmania hän tulkitsi kolmessa elokuvassa: *Muhoksen Mimmi* (1952), *Lentävä kalakukko* (1953) ja *Majuri maantieltä* (1954).

Ensimmäinen *Pekka Puupää* -elokuva tuli valkokankaille vuonna 1953, ja samalla syntyi Siiri Angerkosken kiistatta tunnetuin rooli Justiina Puupää, Pekka Puupään kaulinta heiluttava pirttihirmuvaimo. Angerkoski tulkitsi Justiinaa kaikkiaan kahdessatoista yhteensä kolmestatoista *Pekka ja Pätkä* -elokuvasta vuosina 1953–1960. Tässä roolissa Angerkoski pääsi loistamaan huippuunsa kehitetyllä nopean puhujan taidollaan. Hänen puheensa oli jopa niin nopeaa, että ajan studioteknologia ei kyennyt kunnolla tallentamaan sitä.

Angerkoski ei itse juuri arvostanut rooliaan sen enempää kuin Puupää-elokuvia, joita piti "tyhjänpäiväisenä hölynpölynä". Hän kuitenkin suhtautui nöyrästi työhön, eikä kuukausipalkallisena voinut kieltäytyä tarjotuista osista. Myös kriitikot pitivät yksimielisesti *Pekka ja Pätkä* -elokuvia törkynä, yleisö sitä vastoin rakasti niitä. Useiden aikalaisten mielestä Angerkosken taiteellista lahjakkuutta tuhlattiin Justiina Puupään kaltaisissa yksiulotteisissa karikatyyreissä. Hänen taiteilijakohtaloaan on pidetty pohjaltaan traagisena: monipuolinen näyttelijä ei päässyt näyttämään todellisia taitojaan, sillä kohelluskomediat vetivät yleisöä ja toivat rahaa filmiyhtiölle.

1950-luvun kuluessa Angerkoskella oli sivuroolit myös muun muassa elokuvissa *Kaunis Kaarina* (1955) ja *Kahden ladun poikki* (1958). Vuonna 1959 palattiin vielä kerran Suomisen perheen pariin. Kesäisessä elokuvassa *Taas tapaamme Suomisen perheen* Angerkoskella on tuttu Hildan rooli. Lehtiarvioissa hänen suoritustaan luonnehdittiin "aidosti tomeraksi", "herttaiseksi" ja "meheväksi".

### Elokuvauran loppu

1960-luvulla SF:n toiminta hiipui. Angerkoski tulkitsi muun muassa Manta Neulasta elokuvassa *Kankkulan kaivolla* (1960). Hän esitti Mantana myös "Vanha mustalainen" -laulun. Arvostelijat nostivat esiin Angerkosken roolin yövahdin vaimona elokuvassa *Minkkiturkki* (1961) ja pitivät hänen ja Leo Jokelan yhteistä kohtausta elokuvan parhaana. Vuoden 1963 kohuelokuvassa *Jengi* Angerkoskella oli sivuosa vuokraemäntänä. Hänen laitimmaiseksi SF-elokuvakseen jäi *Teerenpeliä* (1963), jossa hän esitti myös vuokraemäntää. Heikki Eteläpään mukaan Angerkoski näytteli *Teerenpelissä* "kaikki muut kirkkaasti seinänvierille". Ainoat Siiri Angerkosken värielokuvat ovat *Kun tuomi kukkii* (1962) ja *Ihana seikkailu* (1962). Kaikkiaan Angerkoski teki pitkälti toista sataa roolisuoritusta elokuvissa ja televisiossa. Niistä elokuvarooleja oli 107, ja hän on kaikkien aikojen työllistetyin suomalainen elokuvanäyttelijä. Työteliäimpinä aikoinaan SF:n näyttelijänä hän esiintyi viidessä tai kuudessa elokuvassa saman vuoden aikana.

Televisio alkoi tehdä tuloaan 1950-luvun lopulla ja Suomen Näyttelijäliitto aloitti 1963 kaksivuotisen näyttelijälakon. SF lopetti studiotoimintansa ja siirtyi kokonaan mainoselokuvatuotantoon. Siiri Angerkoski irtisanottiin SF:ltä sen viimeisenä filmitähtenä 1964. Erottaminen ja töiden puuttuminen teatteripuolelta masensivat, ja Angerkoski sai veritulpan, joka meni läpi sydämen. "Otin erottamisen liian raskaasti. Terveyteni ei kestänyt", Angerkoski kertoi vuonna 1970.

### Teatterivierailut

Teatterilavoja Siiri Angerkoski ei aivan kokonaan jättänyt pitkän filmiuransa aikanakaan. Hän teki lukuisia teatterivierailuja. Syksyllä 1941, yli kahden vuoden tauon jälkeen Angerkoski vieraili työläisdraamassa *Morsiushuntu*, jossa hän näytteli äidin roolin. Repertuaariin kuului myös tuttu *Pohjalaisten* Kaisa, jonka Angerkoski teki ensin itsenäisyyspäivänä 1942 Helsingin Työväen Teatterin juhlaensi-illassa ja myöhemmin kesäteattereissa. Vapun tienoilla 1944 Angerkoski vieraili muutaman muun näyttelijän kanssa Karhumäen Teatterissa revyyssä *Puolalainen masurkka*. Heinäkuussa 1945 Angerkoski vieraili kolmeen otteeseen Mustikkamaan ulkoilmateatterissa. Syyskuussa hän vietti 25-vuotistaiteilijajuhlaansa tutulla farssilla *Sisäkkö Kalle* topakan Cordelian osassa.

Keväällä 1948 Angerkoski oli mukana Aku Korhosen kiertueella, jolla esitettiin ranskalaista komediaa *Tuomarin aviomies*. Angerkoski lähti loppukesällä 1950 kiertueelle Joel Rinteen 30-vuotistaiteilijajuhlan merkeissä. Ohjelmanumero oli Mika Waltarin *Myöhästynyt hääyö*, jossa hän näytteli Lilli Sorjasta. Vastanäyttelijöinä olivat Rinteen lisäksi Edvin Laine ja Hilkka Helinä. Samalla näytelmällä Angerkoski vietti omaa 30-vuotistaiteilijajuhlaansa ennen joulua. Keväällä 1952 hän teki vielä juhlakiertueen Rosi Rinteen kanssa, ohjelmana tällä kertaa rouva Dynybylin osa tšekkiläisessä komediassa *Lyhytsulku*.

Kesällä 1950 Angerkoski vieraili Tampereen Kesäteatterissa *Nummisuutarit*-näytelmän Marttana, sama rooli hänellä on myös näytelmän elokuvaversiossa. 1960-luvulla Angerkosken töihin lukeutuivat vierailut muun muassa Intimiteatterissa sekä Helsingin Kesäteatterin näytelmissä *Roinilan talossa* ja *Putkinotko*. Hän antoi äänensä myös muutamalle Radioteatterin esitykselle vuosina 1963 ja 1970.

### Televisio

Angerkoski oli mukana useissa televisiotuotannoissa 1960-luvulla. 29. marraskuuta 1964 hänet nähtiin Lasse Malmlundin *Kuplia*-sarjaan kuuluvassa ohjelmassa yhdessä Maija Karhin ja Leo Jokelan kanssa. Angerkoski esiintyi myös suosituissa *Sisarukset*- ja *Tarinatalo* -televisiosarjoissa. *Tarinatalossa* hän tulkitsi Lydia Lindströmiä, sarja pyöri Mainostelevisiossa vuosina 1966–1969. Tunnetuin oli kuitenkin vielä edessä: vahvasti koomikoksi leimautuneen Angerkosken joutsenlauluksi koitui Jukka Sipilän ohjaama vakava televisioelokuva *Aliisa*. Sitä kuvattaessa vuonna 1970 hän oli jo vakavasti sairas; *Aliisan* pääosassa laihtunut ja riutunut Angerkoski onkin aivan erinäköinen kuin tutuissa elokuvatöissään. Hänen "eleettömän hienoa" suoritustaan kuitenkin ylistettiin.

Tunnustukset
------------

Jussi-palkinnon Siiri Angerkoski sai kaksi kertaa, molemmat vakavista rooleista: 1945 sivuroolista Minna Canthin kuvauksessa *Anna Liisa* ja postuumisti vuonna 1971 pääroolista televisioelokuvassa *Aliisa* (1970). Aliisan roolin yhteydessä palkittiin myös hänen elämäntyönsä. Pro Finlandia -mitalin Angerkoski sai 1958, ja kaksi vuotta myöhemmin Helsingin kaupunki myönsi hänelle 140 000 vanhan markan suuruisen apurahan.

Oulussa Merikoskikerho ry, Oulun Elokuvakeskus ry ja Finnkino Oy ovat vuodesta 2009 järjestänyt Angerkosken kunniaksi nimettyä elokuvatapahtumaa, Siirin-päiviä. Niillä jaetaan vuosittain Kultainen kaulin -palkinto oululaisen kulttuurielämän merkittävälle edustajalle. Sen ovat saaneet muun muassa näyttelijä Anneli Juustinen, muusikko Maya Paakkari, toimittaja Kari Karemo sekä tanssija ja koreografi Merja Satulehto.

Yksityiselämä
-------------

Siiri Angerkoski jäi leskeksi 37-vuotiaana. Hän ja Kaarlo Angerkoski olivat syys-lokakuun vaihteessa 1939 matkanneet viikonlopuksi Kotkaan, jossa aviomies vieraili Isakin osassa näytelmässä *Jääkärin morsian*. Hänen sydämensä alkoi oireilla kesken esityksen, ja sydänhalvaus uusiutui viimeisen näytöksen jälkeen. Kaarlo Angerkoski kuoli kotkalaisessa hotellihuoneessa vaimonsa sylissä vain 33-vuotiaana. Siiri Angerkoski ei avioitunut uudelleen; vasta vuosikymmeniä hänen kuolemansa jälkeen tuli ilmi hänen salattu romanssinsa naimisissa olleen SF:n studiopäällikön Alf Salinin kanssa.

Siiri Angerkoski tuli huonosti toimeen näyttelijä Masa Niemen kanssa, joka *Pekka Puupää* -elokuvissa näytteli Pätkän roolin. Emmi Jurkkaa hän ei sietänyt silmissään; Angerkosken tyttären mukaan Jurkka oli joskus ollut romanttisesti kiinnostunut Kaarlo Angerkoskesta.

Aviomiehensä kuoltua Angerkoski asui tyttärineen pitkään Mechelininkadulla. 1960-luvun puolivälissä hän muutti Lallukan taiteilijakotiin, jossa hän asui elämänsä loppuun. Angerkoskien tytär avioitui vuonna 1955 ja muutti Ruotsiin. Siiri Angerkoskella on kaksi lapsenlasta ja neljä lapsenlastenlasta.

Yksityishenkilönä Angerkoski oli rempseä luonne, temperamenttinen mutta reilu ja lämminsydäminen. Hän oli myös sangen ronskipuheinen, ainakin kun seura oli soveliasta. Hän teki mielellään pilkkaa sivistyssanoista ja harrasti pasianssia. Angerkosken elämää varjostivat masennuskaudet, joita hän kutsui "harmaan hunnun päiviksi". Omien muistelmiensa nimeksi hän ajatteli laittaa *Käsi pois sieltä*. Hän oli tarkka siisteydestä sekä vahvasti taikauskoinen. Angerkosken ystäväpiiri oli laaja, ja hän järjesti usein kotonaan suuria ja alkoholipitoisia juhlia – kerran Tauno Palo tuli ikkunasta sisään elokuvan juonen mukaisesti. Illanistujaisia pidettiin Angerkosken johdolla myös hänen kantapaikoissaan, kuten Elitessä ja Hotelli Helsingissä.

Angerkoski tunnettiin omalaatuisesta huumoristaan ja värikkäästä ilmaisustaan. Muun muassa flunssaisena hän sanoi: "Räkätauti raivoo Joroisissa". Toinen tunnettu lausahdus oli "Se on yks huitunplittu, jos maailmanloppu tulee". Hän tapasi myös antaa kutsumanimiä työtovereilleen: SF:n hidasliikkeinen järjestäjä Lasse Saxelin oli "Pallosalama" ja lyhytpinnainen johtaja Särkkä oli "Toivo Hilpeä". Loppuaikoinaan sairaalassa Angerkoski kutsui hoitajaansa "Laululinnuksi", ja toinen hoitaja sai lempinimen "Niiaa-Perkele".

Siiri Angerkoski sai 1969 valtion myöntämän taiteilijaeläkkeen. Hän kuoli Meilahden sairaalassa 68-vuotiaana 28. maaliskuuta 1971 sairastettuaan runsaan vuoden paksusuolen syöpää. Siiri ja Kaarlo Angerkoski on haudattu Helsinkiin Hietaniemen hautausmaalle.

Teatterikiinnitykset
--------------------

Vuosina 1920–1938 Siiri Angerkoski näytteli kaikkiaan kahdeksassa teatterissa:

* Porin Työväen Teatteri (1921–1924 ja 1925–1926)
* Rauman Näyttämö (1924–1925)
* Viipurin Työväen Teatteri (1926–1928)
* Vaasan Työväen Näyttämö (1928–1929)
* Jyväskylän Työväen Näyttämö (1929–1931)
* Turun Työväen Teatteri (1931–1933)
* Tampereen Teatteri (1933–1934)
* Helsingin Kansanteatteri (1934–1938)

Valikoidut näyttämöroolit
-------------------------

|  |  |
| --- | --- |
| **Porin Työväen Teatteri*** Kaisa (Artturi Järviluoma: *Pohjalaisia*)
* Helena (Oscar Strauss: *Valssin unelma*)
* Prudence (Alexandre Dumas: *Kamelianainen*)
* rouva Linde (Henrik Ibsen: *Nora*)
* Annette (Erckmann-Chatrian: *Puolan juutalainen*)
* kamarineito (Victorien Sardou: *Erotaan pois*)
* Lisa (Emmerich Kálmán: *Kreivitär Mariza*)
* Malviina (Nuutti Vuoritsalo: *Se hienous*)
* Frasquita (Emil Kauppi: *Sodoma ja Gomorra*)

**Rauman Näyttämö*** Scampolo (Dario Niccodemi: *Scampolo*)
* Acacia (Jacinto Benavente: *Väärä rakkaus*)

**Viipurin Työväen Teatteri*** Mary (Franz Arnold, Ernst Bach: *Häitten jälkeen*)
* Jagon puoliso (William Shakespeare: *Othello*)
* Angelica (Avery Hopwood: *Pikku rouvamme*)
* Lill’Margit (Lauri Haarla: *Pyhä Yrjänä*)
* Boresa (Franz Lehár: *Unkarin satakieli*)
* Agathe (Hugo Hirsch: *Hurja Lola*)

**Vaasan Työväen Näyttämö*** Bettina (Edmund Andran: *Onnen tyttö*)
* Colombe (Ben Jonson, Stefan Zweig: *Volpone*)
* Irja Ihala (Erkki Kivijärvi: *Villikissa*)
* Margareta (Jack London: *Susisieluja*)
 | **Jyväskylän Työväen Näyttämö*** Lady Constance (John Wilson Dodge: *Mustalaisverta*)
* Sylva (Emmerich Kálmán: *Mustalaisruhtinatar*)
* Liisa-Leena (Henning Ohlsson: *Unelma karjamajalla*)
* pikku rouva (August Görner: *Lainattu rouva*)
* Maret (Hugo Raudsepp: *Mikumärdissä on kesä*)
* Maija Rivakka (Teuvo Pakkala: *Tukkijoella*)
* Thelma (Martti Nisonen: *Aavikon lapsia*)

**Turun Työväen Teatteri*** Männistön muori (Aleksis Kivi: *Seitsemän veljestä*)
* Emilia (William Shakespeare: *Othello*)
* Catherine Hübscher (Victorien Sardou: *Rouva Suorasuu*)
* Cora Ann Milton (Edgar Wallace: *Noita*)
* Hilkka (Henning Ohlsson: *Tyttö paratiisista*)
* Raunistulan Minna (Paavo Sorila: *Vakkarisuon salaisuus*)
* Anna (Martti Nisonen: *Häät Rymättylässä*)

**Tampereen Teatteri*** Nilla (Ludvig Holberg: *Jeppe Niilonpoika*)
* Kerttu (Helvi Erjakka: *Tyttöni laitakaupungilta*)

**Helsingin Kansanteatteri*** Henriikka (Elsa Soini: *Kivi jonka rakentajat hylkäsivät*)
* Alviina Neitiniemi (Tatu Pekkarinen: *Vihtorin harha-askel*)
* siivoojatar Tantti (Antero Suonio: *Lentäen Helsinkiin*)
* Riquette (Paul Abraham: *Viktoria ja hänen husaarinsa*)
* Wangin isän vaimo (Pearl S. Buck: *Hyvä maa*)
* Sandra, karjakko (Topias: *Serenaadi sotatorvella*)
* vahtimestari (Klaus U. Suomela: *Koulukapina*)
* rouva Tukkula (Serp, Georg Malmstén: *Lennokki*)
* Lembra-Liisu (Aino Kallas: *Sudenmorsian*)
* Makkosen leski (Maiju Lassila: *Tulitikkuja lainaamassa*)
 |

Valikoitu filmografia
---------------------

*Pääartikkeli: Siiri Angerkosken filmografia ja esiintymiset*
* *Suomisen perhe* (1941–1959)
* *Anna Liisa* (1945)
* *Pekka ja Pätkä* (1953–1960)

Lähteet
-------

* Marjamäki, Tuomas: *Naurattajat*. Helsinki: Edita, 2007. ISBN 978-951-37-4723-7.
* Rytkönen, Sisko: *Ihanat naiset kankaalla – filmitähtiä suomalaisen elokuvan kultakaudelta*. Helsinki: Majakka, 2008. ISBN 978-951-9260-88-4.
* Uusitalo, Kari: *Siiri ja Kaarlo: Näyttelijäparin tarina*. Helsinki: Edita, 2002. ISBN 951-37-3690-3.

### Viitteet

1. ↑  Lahtinen, Outi: / Angerkoski, Siiri (1902–1971) *Kansallisbiografia-verkkojulkaisu (maksullinen)*.  11.10.2000. Helsinki:  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura.
2. 1 2  Uusitalo 2002, s. 9, 10.
3. ↑  Uusitalo 2002, s. 11, 12.
4. ↑  Uusitalo 2002, s. 12, 13.
5. ↑  Uusitalo 2002, s. 13.
6. ↑  Uusitalo 2002, s. 16.
7. ↑  Uusitalo 2002, s. 15–17.
8. ↑  Uusitalo 2002, s. 18.
9. ↑  Uusitalo 2002, s. 20, 21.
10. ↑  Uusitalo 2002, s. 24, 25.
11. ↑  Uusitalo 2002, s. 25.
12. ↑  Uusitalo 2002, s. 30, 32, 33.
13. ↑  Uusitalo 2002, s. 36, 39.
14. ↑  Uusitalo 2002, s. 40, 42.
15. ↑  Uusitalo 2002, s. 44, 48.
16. ↑  Uusitalo 2002, s. 53, 54.
17. ↑  Uusitalo 2002, s. 55, 57.
18. ↑  Uusitalo 2002, s. 107.
19. ↑  Uusitalo 2002, s. 62, 109.
20. ↑  Uusitalo 2002, s. 111–113.
21. ↑  Uusitalo 2002, s. 115, 123, 125.
22. ↑  Uusitalo 2002, s. 128, 130, 133.
23. ↑  Uusitalo 2002, s. 138, 140.
24. ↑  Marjamäki 2007, s. 332, 333.
25. ↑  Uusitalo 2002, s. 161, 162.
26. ↑  Uusitalo 2002, s. 142, 144.
27. ↑  Uusitalo 2002, s. 146, 147.
28. ↑  Uusitalo 2002, s. 150, 198.
29. 1 2 3  Marjamäki 2007, s. 334.
30. ↑  Uusitalo 2002, s. 161.
31. ↑  Uusitalo 2002, s. 165.
32. ↑  Uusitalo 2002, s. 181, 184.
33. ↑  Marjamäki 2007, s. 333.
34. ↑  Uusitalo 2002, s. 186, 191, 193.
35. ↑  Uusitalo 2002, s. 201.
36. ↑  Uusitalo 2002, s. 216.
37. ↑  Uusitalo 2002, s. 217, 218.
38. ↑  Uusitalo 2002, s. 194.
39. ↑  Rytkönen 2008, s. 23, 24.
40. ↑  Uusitalo 2002, s. 195, 196.
41. ↑  Rytkönen 2008, s. 178.
42. 1 2  Forsström, Riikka: Siiri Angerkoski piti Puupää-elokuvia hölynpölynä *Kotiliesi*.  4.2.2020. Viitattu 4.4.2024.
43. ↑  Uusitalo 2002, s. 221, 222.
44. ↑  Uusitalo 2002, s. 225, 228.
45. ↑  Uusitalo 2002, s. 242.
46. ↑  Uusitalo 2002, s. 225.
47. ↑  Uusitalo 2002, s. 249.
48. ↑  Uusitalo 2002, s. 250, 252, 256.
49. ↑  Uusitalo 2002, s. 259, 260.
50. ↑  Uusitalo 2002, s. 264–266.
51. ↑  Uusitalo 2002, s. 6.
52. ↑  Massa, Silja: Sata vuotta suomalaista elokuvaa *Yle Plus*.  22.3.2017 (päivitetty 23.3.2017). Yleisradio Oy.  "Ylivoimaisesti eniten rooleja kotimaisissa elokuvissa on tehnyt Siiri Angerkoski – Pekka ja Pätkä -elokuvien kaulinta heiluttava Justiina." Viitattu 22.3.2017.
53. ↑  Uusitalo 2002, s. 268, 269.
54. ↑  Uusitalo 2002, s. 196, 197.
55. ↑  Uusitalo 2002, s. 209, 210.
56. ↑  Uusitalo 2002, s. 231, 236.
57. ↑  Uusitalo 2002, s. 270, 273.
58. ↑  Uusitalo 2002, s. 273, 274.
59. ↑  Uusitalo 2002, s. 280.
60. ↑  Uusitalo 2002, s. 300.
61. ↑  Laine, Senni: Kul­tai­nen kaulin Anneli Juus­ti­sel­le.  *Kaleva*, 22.08.2009. Artikkelin verkkoversio. Viitattu 11.9.2023.
62. ↑  Merikoskikerhon Siirin-​päivien Kultainen kaulin myönnettiin pitkänlinjan toimittajalle Kari Karemolle *Mun Oulu, Oulun kaupungin verkkomedia*.  12.8.2021.  Arkistoitu 27.11.2022. Viitattu 11.9.2023.
63. ↑  Siirin-​päivien Kultainen kaulin -palkinto tänä vuonna tanssitaiteilija Merja Satulehdolle *Mun Oulu, Oulun kaupungin verkkomedia*.  17.8.2022.  Arkistoitu 25.9.2023. Viitattu 11.9.2023.
64. ↑  Kettukangas, Ari: Siirinpäivien Vuoden 2023 Kultainen Kaulin muusikko Maya Paakkarille *Radio Pooki*.  23.08.2023. Viitattu 11.9.2023.
65. ↑  Uusitalo 2002, s. 288.
66. ↑  Uusitalo 2002, s. 290.
67. ↑  Uusitalo 2002, s. 294.
68. ↑  Uusitalo 2002, s. 302.
69. ↑  Uusitalo 2002, s. 288, 298, 299.
70. ↑  Uusitalo 2002, s. 293.
71. ↑  Uusitalo 2002, s. 301.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Siiri Angerkoski** Wikimedia Commonsissa

* Siiri Angerkoski *Yle Vintti*.
* Siiri Angerkoski (hakutulos) *Ylen Elävä arkisto*.
* Kerttula, Suvi: Siiri Angerkoski oli Puupää-elokuvien tomera Justiina, mutta oikeassa elämässä hän kärsi: tällainen on koomikkotähden traaginen tarina *Ilta-Sanomat*.  1.3.2020. Sanoma Media.
* Marjamäki, Tuomas: Siiri Angerkoski: Yhden roolin vanki – Valkokankaan varjot 4/10 *Apu*.  16.8.2023.

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * n
* k
* m
Parhaan naispääosan Jussit |
| --- |
|  |
| 1944–1959 | 
* Ansa Ikonen (1944)
* Lea Joutseno (1945)
* Regina Linnanheimo (1946)
* Emma Väänänen (1947)
* Eeva-Kaarina Volanen (1948)
* Eeva-Kaarina Volanen (1949)
* Eeva-Kaarina Volanen (1950)
* Emma Väänänen (1951)
* Mirjami Kuosmanen (1952)
* Rauni Luoma (1953)
* Maija Karhi (1954)
* Rakel Laakso (1955)
* ei jaettu (1956)
* Emma Väänänen (1957)
* Emma Väänänen (1958)
* Tea Ista (1959)

 |
|  |
| 1960–1979 | 
* ei jaettu (1960)
* ei jaettu (1961)
* Sinikka Hannula (1962)
* Ruth Snellman (1963)
* ei jaettu (1964)
* ei jaettu (1965)
* Riitta Elstelä (1966)
* Elli Castrén (1967)
* Kristiina Halkola (1968)
* Liisamaija Laaksonen (1969)
* Ritva Vepsä (1970)
* Hillevi Lagerstam, Siiri Angerkoski (1971)
* Eeva-Maija Haukinen, Eila Pehkonen (1972)
* Tea Ista (1973)
* Tuula Nyman, Anja Pohjola, Aino Lehtimäki (1974)
* ei jaettu (1975)
* Leena Uotila (1976)
* Tuula Nyman (1977)
* Irma Seikkula, Raili Veivo, Nanny Westerlund (1978)
* Elina Salo (1979)

 |
|  |
| 1980–1999 | 
* ei jaettu (1980)
* Rea Mauranen, Eeva Eloranta (1981)
* ei jaettu (1982)
* ei jaettu (1983)
* Eeva Eloranta (1984)
* Rauni Luoma (1985)
* Soli Labbart (1986)
* Pirjo Leppänen (1987)
* Kaija Pakarinen (1988)
* Liisamaija Laaksonen (1989)
* Pirkko Hämäläinen (1990)
* Kati Outinen(1991)
* Irma Junnilainen (1992)
* Merja Larivaara (1993)
* Tiina Lymi (1994)
* ei jaettu (1995)
* Päivi Akonpelto (1996)
* Kati Outinen (1997)
* Leea Klemola (1998)
* Elena Leeve (1999)

 |
|  |
| 2000–2019 | 
* Eeva Litmanen (2000)
* Outi Mäenpää (2001)
* Irina Björklund (2002)
* Kati Outinen (2003)
* Sari Mällinen (2004)
* Outi Mäenpää (2005)
* Maria Lundqvist (2006)
* Susanna Anteroinen (2007)
* Outi Mäenpää (2008)
* Elena Leeve (2009)
* Minna Haapkylä (2010)
* Katja Küttner (2011)
* Elina Knihtilä (2012)
* Laura Birn (2013)
* Leea Klemola (2014)
* Anu Sinisalo (2015)
* Krista Kosonen (2016)
* Linnea Skog (2017)
* Krista Kosonen (2018)
* Oona Airola (2019)

 |
|  |
| 2020–2039 | 
* Mimosa Willamo (2020)
* Alma Pöysti (2021)
* Seidi Haarla (2022)

 |

 |

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Ritva
* Elonet
* Kansallisbiografia
* Yle
* Biografiasampo

 |

 |