recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Was ist des Deutschen Vaterland** on saksalainen isänmaallinen laulu, jonka on kirjoitti runoilija Ernst Moritz Arndt vuonna 1813. Myöhemmin siihen sävelsi musiikin Gustav Reichardt 1825.

Sanat
-----

1. Was ist des Deutschen Vaterland?   

Ist's Preußenland? Ist's Schwabenland?   

Ist's wo am Rhein die Rebe blüht?   

Ist's wo am Belt die Möwe zieht?   

O nein, nein, nein!   

|: Sein Vaterland muß größer sein! :|   

2. Was ist des Deutschen Vaterland?   

Ist's Bayerland? Ist's Steierland?   

Ist's, wo des Marsen Rind sich streckt?   

Ist's, wo der Märker Eisen reckt?   

O nein, nein, nein!   

|: Sein Vaterland muß größer sein! :|   

3. Was ist des Deutschen Vaterland?   

Ist's Pommerland? Westfalenland?   

Ist's, wo der Sand der Dünen weht?   

Ist's, wo die Donau brausend geht?   

O nein, nein, nein!   

|: Sein Vaterland muß größer sein! :|   

4. Was ist des Deutschen Vaterland?   

So nenne mir das große Land!   

Ist's Land der Schweizer? Ist's Tirol?   

Das Land und Volk gefiel mir wohl.   

O nein, nein, nein!   

|: Sein Vaterland muß größer sein! :|   

5. Was ist des Deutschen Vaterland?   

So nenne mir das große Land!   

Gewiß, es ist das Österreich,   

An Ehren und an Siegen reich?   

O nein, nein, nein!   

|: Sein Vaterland muß größer sein! :|   

6. Was ist des Deutschen Vaterland?   

So nenne endlich mir das Land!   

So weit die deutsche Zunge klingt   

und Gott im Himmel Lieder singt:   

Das soll es sein! Das soll es sein!   

|: Das wackrer Deutscher, nenne dein! :|   

7. Das ist des Deutschen Vaterland,   

wo Eide schwört der Druck der Hand,   

wo Treue hell vom Auge blitzt   

und Liebe warm im Herzen sitzt.   

Das soll es sein! Das soll es sein!   

|: Das wackrer Deutscher, nenne dein! :|   

8. Das ist des Deutschen Vaterland,   

wo Zorn vertilgt den welschen Tand,   

wo jeder Franzmann heißet Feind,   

wo jeder Deutsche heißet Freund.   

|: Das soll es sein! das soll es sein!   

Das ganze Deutschland soll es sein! :|   

9. Das ganze Deutschland soll es sein!   

O Gott vom Himmel, sieh darein   

und gib uns rechten deutschen Mut,   

daß wir es lieben treu und gut!   

|: Das soll es sein! Das soll es sein!   

Das ganze Deutschland soll es sein! :|

Aiheesta muualla
----------------

* Mp3 (Arkistoitu – Internet Archive)
Sisaralukset *Vaigatš* ja *Taimyr* 1913 Emman satamassa, kun ne olivat palanneet tutkimusretkeltä, jolla ne löysivät uuden saaren.
**Vaigatš** oli venäläinen jäänmurtaja, joka rakennettiin Venäjän keisarilliselle laivastolle Pietarissa 1909. Se oli nimetty Venäjän Arktiksella sijaitsevan Vaigatšin saaren mukaan. Se oli 1 320-tonninen, 1 200 hevosvoiman alus. Se upposi 1918 Jenisein suulla.

*Vaigatšin* sisaralus oli *Taimyr*.

Alusta komensi Konstantin Loman sen rantautuessa *Taimyrin* kanssa Wrangelinsaarelle 1911. Alus oli ollut hydrografisella tutkimusretkellä, ja kun tilanne salli, se poikkesi saarelle. Ryhmä oli ensimmäinen tutkijaryhmä saarella 30 vuoteen.

Aluksen lääkäri Eduard Arngold kirjasi historiallisen maihinnousun muistiin ja kertoi saarella tehdystä tutkimuksesta. Samalla tarkennettiin aiemmin amerikkalaisten laatimaa saaren karttaa.

Lähteet
-------

1. 1 2  Terence Armstrong The Northern Sea Route: Soviet Exploitation of the North East Passage s. 71 (Google Books)
2. ↑  Gorshkov s. 25
3. ↑  Gorshkov s. 25–26
Juho Paul "Paavo" Teukku
**Juho Paul "Paavo" Teukku** (22. toukokuuta 1891 Laitila – 28. maaliskuuta 1918 Tampere) oli suomalainen jääkärivaravääpeli ja teknikko. Hänen vanhempansa olivat poliisikonstaapeli Herman Paul Teukku ja Pauliina Vilhelmiina Jussila. Ennen jääkärikoulutukseen lähtemistään Teukku toimi Laitilan nuorisoseuran johtohenkilönä sekä voimistelu- ja urheiluseura Jyskeen perustajana ja johtajana.

Opinnot ja urheilu
------------------

Teukku kävi viisi luokkaa Uudenkaupungin yhteiskoulua ja Tampereen teknillisessä opistoa yhden luokan ja erosi sen toiselta luokalta liittyäkseen jääkäriliikkeeseen. Paavo Teukku teki seiväshypyssä Vakka-Suomen piirinennätyksen 320 vuonna 1915 ja juoksi 400 metriä 53,4 kesällä 1913. Aika oikeutti kauden päätteeksi Suomen vuositilaston kahdeksanteen sijaan.

Jääkärikausi
------------

Teukku liittyi vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavan jääkäripataljoona 27:n 1. komppaniaan 5. toukokuuta 1916. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella, Riianlahdella ja Aa-joella.

Suomen sisällissota
-------------------

Teukku saapui Suomeen (Vaasaan) jääkäreiden pääjoukon mukana varavääpeliksi ylennettynä 25. helmikuuta 1918. Hänet komennettiin Suomen sisällissotaan joukkueenjohtajaksi 2. jääkärirykmentin 4. jääkäripataljoonan 1. komppaniaan. Hän otti osaa sisällissodan taisteluihin Kalevankankaalla, missä hän kaatui taistelussa 28. maaliskuuta 1918. Hän oli kuollessaan naimaton ja kirjoilla Laitilassa. Hänet haudattiin Laitilaan sukuhautaan.

    Ylennykset ja kunniamerkit    



|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| **Ylennykset** |  | **Kunniamerkit** |
| * Varavääpeli 11. helmikuuta 1918
 | Vapaudenristi 4. lk. miekkojen kera kunniamerkkinauhaVapaussodan muistomitalin kunniamerkkinauhaJääkärimerkki | * Vapaudenristi 4. lk. miekkojen kera
* Vapaussodan muistomitali soljen kera
* Jääkärimerkki
 |

Lähteet
-------

* Puolustusministeriön Sotahistoriallisen toimiston julkaisuja IV, Suomen jääkärien elämäkerrasto, WSOY Porvoo 1938.
* Sotatieteen Laitoksen Julkaisuja XIV, Suomen jääkärien elämäkerrasto 1975, Vaasa 1975 ISBN 951-99046-8-9.
* Toim. J. Suomalainen, J. Sundvall, E. Olsoni ja A. Jaatinen: Suomen jääkärit osa I, Oy Sotakuvia Kuopio 1933.
* Suomen sotasurmat 1914–1922 © 2001– Valtioneuvoston kanslia, Suomi Finland.
* Arponen, Antti O.; Kasila, Markku; Peltola Veli-Matti: *He antoivat kaikkensa – Viime sodissa menehtyneet suomalaiset mestariurheilijat*. Auditorium, 2014. ISBN 978-952-7043-03-5.

### Viitteet

1. 1 2 3 4  Suomen jääkärien elämäkerrasto 1938
2. 1 2 3 4  Suomen jääkärien elämäkerrasto 1975
3. ↑  He antoivat kaikkensa s. 34
**Kamasutra** on noin 100-luvulta peräisin oleva intialainen filosofis-eroottinen kirja, joka käsittelee aistillisia nautintoja vakavassa ja uskonnollisessa elämässä.

Intiassa Kamasutralla on merkittävä osa maan vanhaa filosofiaa. Länsimaissa teos tunnetaan enemmänkin eksoottisena seksuaalisen kokeilun käsikirjana ja lukuisten seksioppaiden innoittajana.

Kirjoittaja
-----------

Kamasutran kirjoittajan oletetaan olevan filosofi Mallanaga Vatsyayana. Hänestä ei tiedetä paljoakaan, mutta hänen uskotaan kirjoittaneen myös kommentaareja *Nyaya Sutras* -teokseen 100-luvulta eaa. *Kamasutran* alkukappaleissa Vatsyayana ilmoittaa hyödyntäneensä pitkää eroottisten kirjoitusten perinnettä ja nimeää joukon kirjoittajia innoittajikseen. Hän kertoo kirjansa olevan yritys suodattaa ja levittää tietoa. Hänen mukaansa teos oli alun perin 100 000 luvun mittainen, josta aiemmat kirjoittajat ja hän itse lyhensivät sen 36 lukuun ja 64 jakeeseen.

Sisältö
-------

Kamasutra koostuu seitsemästä lyhyestä niteestä, jotka kirjoitettiin sanskritin kielellä todennäköisesti 100- ja 200-luvuilla. Teksti on pääasiassa proosaa, jonka seassa on lyhyitä runo-osuuksia ja vuoropuhelua. Teoksen länsimaiset laitokset kuvitetaan nykyisin rohkeilla kuvilla, mutta alkuperäisessä tekstissä ja vuonna 1883 julkaistussa ensimmäisessä englanninkielisessä käännöksessä ei ollut kuvia.

Kamasutra on kirjoitettu etupäässä miehen näkökulmasta, mutta kirjoittaja rohkaisee myös naisia hyödyntämään tarjottuja neuvoja. Kirjoittajan mielestä aito aistillinen onni on mahdollista vasta osana tasapainoista ja mietiskelevää elämää.

* Ensimmäinen kirja toimii yleisjohdatuksena koko teokseen. Se painottaa hurskauden saavuttamisen, maallisen menestyksen ja aistillisen nautinnon tärkeyttä.
* Toinen kirja kuvailee, kuinka mies voi hioa seksuaaliset taitonsa täydellisiksi.
* Kolmas kirja kertoo, kuinka neitsyt vietellään.
* Neljäs kirja kertoo, kuinka miehen tulee kohdella vaimojaan.
* Viidennessä kirjassa käsitellään tapoja saavuttaa toisten miesten vaimojen luottamus.
* Kuudennessa kirjassa kirjoittaja kuvailee kurtisaaneja.
* Seitsemännessä kirjassa kirjoittaja käsittelee lääketieteellisiä, farmaseuttisia, yrtteihin perustuvia ja taikuuden keinoja, joilla parannetaan suorituskykyä, mieskuntoa ja haluttavuutta.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11 12  Taylor, Andrew: *Kirjat jotka muuttivat maailmaa*, s. 61−66. Ajatus Kirjat, 2010 (alkuteos *Books That Changed the World*, 2008). ISBN 978-951-20-8144-8.

Kirjallisuutta
--------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Kamasutra**.
* Vatsjajana: *Kama Sutra: Täydellisesti kuvitettuna*. Toimittanut Lance Dane. Teksti ja valokuvat: Lance Dane. Suomentanut Hanna Talasniemi. Sanskritinkieliset ilmaisut tarkistanut Virpi Hämeen-Anttila. Käännös englannin kielestä. Helsinki: Tammi, 2005. ISBN 951-31-3079-7.
**Michael (Mikko) Ilmari Saaristo** (1. syyskuuta 1938 Viipuri – 27. huhtikuuta 2008 Turku) oli suomalainen biologi.

Mikko Saaristosta tuli ylioppilas Tampereen lyseosta vuonna 1960. Hän opiskeli Turun yliopistossa biologiaa ja valmistui filosofian kandidaatiksi vuonna 1968 ja lisensiaatiksi 1972. Hänen väitöskirjansa vuodelta 1977 käsitteli hämähäkkieläinten fysiologiaa.

Saaristo sai dosentin nimityksen Turun yliopistoon 1979, jossa hän työskenteli lähes koko työuransa. Viime aikoina hän oli museonhoitaja. Eräässä vaiheessa Saaristo toimi Suomen Akatemian tutkimusassistenttina ja uransa alussa Turun lyseon biologian opettajana.

Saaristo tutki hämähäkkejä, erityisesti riippuhämähäkkejä (heimo *Linyphiidae*). Hän julkaisi yli 60 artikkelia hämähäkeistä. Hyönteisistä hän julkaisi 9 artikkelia päivänkorennoista ja viisi artikkelia muurahaisista. Saaristo kuvaili tieteelle uusina noin 70 hämähäkkisukua ja 135 -lajia.

Saaristo kävi tutkimusmatkoilla muun muassa Seychelleillä, Sri Lankassa, Kiinassa ja Kazakstanissa. Hänet kutsuttiin kansainvälisen hämähäkkitutkijain seuran (International Society of Arachnology) kunniajäseneksi.

Mikko Saaristo tarkkaili myös lintuja ja perhosia. Hän oli myös innokas vapaa-ajan kalastaja. Hän oli erinomainen piirtäjä, joka käytti taitoaan kuvittamalla omia ja myös muiden artikkeleita. Saaristo oli naimisissa ja hänellä oli kaksi lasta.

Kirjoituksia
------------

* *Revision of the Finnish species of the genus Caenis Steph. (Ephemeroptera). Ann. Entomol. Fennici 32. (1966).*
* *Revision of the genus Maro O. P.-Cambridge (Araneae, Linyphiidae)*. Ann. Zool. Fennici 8. (1971).
* *Secondary genital organs in the taxonomy of Lepthyphantinae (Araneae, Linyphiidae)*. - Reports, Dept. Zool. Univ. Turku. 6: 1 - 16. (1977).
* *A new subfamily of linyphiid spiders based on a new genus created for the keyserlingi-group of the genus Lepthyphanthes (Aranei: Linyphiidae)*. Arthropoda Selecta 16. (2007).

Lähteet
-------

* Koponen, Seppo 2008: *Michael I. Saaristo (1938-2008)*. Luonnon Tutkija 2/2008.

Aiheesta muualla
----------------

* Michael Saariston muistokirjoitus. Helsingin Sanomat 27.4.2008 (käyttäjätunnuksella).

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)

 |

 |
**Vadim Ivanovitš Fadejev** (ven. Вадим Иванович Фадеев; 25. joulukuuta 1917 – 5. toukokuuta 1943) oli neuvostoliittolainen taistelulentäjä ja hävittäjä-ässä. Kapteenin sotilasarvoisena hän taisteli 16. GIAP:ssa, lentäjätovereinaan muun muassa Aleksandr Pokryškin sekä Grigori Retškalov. Fadejev lensi aluksi I-16-konetyypillä sekä sittemmin Curtiss P-40 Kittyhawkilla ja P-39 Airacobralla. Fadejev kaatui vuonna 1943 saksalaisten Me 109 -parvea vastaan taistellessaan. Hän saavutti Neuvostoliiton sankarin arvon kaatumisensa jälkeen. Matalahyökkäyksistään tunnetun Fadejevin kutsutunnus ja lempinimi oli *Boroda* eli *Parta*. Fadejev saavutti vähintään 20 (17+3) pudotusta ja toimi lentueen päällikkönä 16. GIAP:ssa. Lisäksi hän aiheutti vastustajalle, Natsi-Saksan Wehrmachtille suurta tuhoa maataistelulennoillaan, tuhoamalla useita sen ajoneuvoja.

Lähteet
-------

* Mellinger, George & Stanaway, John: *Bell P-39 Airacobra -ässät*, Koala-kustannus, 2001 (s.63-64) ISBN 952-5186-34-2.
* Fadějev, Vadim Ivanovič
* Vadim Ivanovič Fadějev pohřešován
* (Arkistoitu – Internet Archive)
* Указ Президиума Верховного Совета СССР «О присвоении звания Героя Советского Союза начальствующему составу Военно-Воздушных сил Красной Армии» от 24 мая 1943 года // Ведомости Верховного Совета Союза Советских Социалистических Республик : газета. — 1943. — 31 мая (№ 20 (226)). — С. 1

### Viitteet

1. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive) Viitattu 30.1.2019.
2. ↑   Viitattu 30.1.2019.
3. ↑  Mellinger & Stanaway, 2001: s. 63-64.
**Vaiheongelma** on röntgenkristallografiassa kohdattava ongelma, joka vaikeuttaa makromolekyylien rakenteiden selvittämistä. Ongelma johtuu siitä, että röntgenkristallografisessa tutkimuksessa kyetään detektoimaan vain röntgensäteilyn voimakkuus. Siksi säteilyyn liittyvän aallon vaiheinformaatio menetetään.

Yleistä
-------

Röntgenkristallografia on menetelmä, jota käytetään mm. proteiinien rakenteen selvittämiseen. Proteiinikidettä pommitetaan röntgensäteillä, joka saa proteiinin elektronit lähettämään röntgensäteilyä puolestaan eteenpäin. Säteily napataan röntgenfilmille, johon muodostuneen kuvan perusteella proteiinin atomitasoinen kolmiulotteinen rakenne pyritään ratkaisemaan matemaattisin keinoin. Matemaattiset keinot (Fourier'n sarja) vaativat kuitenkin, että röntgensäteistä tiedetään aallonpituus, aallonkorkeus eli amplitudi ja vaihe. Aallonpituus on sama kuin lähteneen röntgensäteen aallonpituus, joka on tarkkaan tiedossa. Amplitudi taas saadaan röntgenfilmille muodostuneiden täplien tummuudesta, intensiteetistä, sillä intensiteetti on amplitudin neliö. Vaiheesta ei kuitenkaan saada mitään informaatiota, vaan tieto röntgensäteiden vaiheesta katoaa mittauksen aikana. 

Vaiheiden puuttuminen aiheuttaa vaiheongelman. Aaltojen vaiheita nimitetään englanniksi sanalla phase, ja vaiheongelma on englanniksi phase problem - siitä suomennos.

Vaiheongelman ratkaisut
-----------------------

Vaiheongelma voidaan yrittää kiertää. Hyvin yksinkertaisten rakenteiden kohdalla tutkijat voivat yrittää arvata vaiheita. Tai, mikäli jonkin samankaltaisen molekyylin rakenne on ratkaistu, voivat tutkijat käyttää sen vaiheita uuden rakenteen ratkaisemisessa.

Ison, tuntemattoman proteiinin vaiheiden selvittämiseen tarvitaan kuitenkin muita keinoja. Vaiheiden ratkaisemiseen voidaan käyttää raskasmetalleja. Tutkittavasta proteiinista kerätään röntgendataa ilman raskasmetalleja, sekä siten, että proteiiniin on upotettuna raskasmetalleja. Näin saatujen datojen eroista voidaan laskea vaihetiedot. Raskasmetalleihin perustuvista mittaustavoista on erilaisia versioita, jotka kulkevat mm. nimillä MAD, MIR ja SAD.

Vaihetiedot eivät kuitenkaan osu suoraan oikeaan. Sen vuoksi tutkittavalle rakenteelle on suoritettava hienosäätöä, ja vaiheet muuttuvat mallintamisen aikana. Vaiheiden paikkansapitävyyttä seurataan R-tekijän avulla

Lähteet
-------

* Rhodes G. Crystallography Made Crystal Clear. Academic Press. CA: 2000
**Paavo Tapani Soinne** (24. lokakuuta 1930 Kuopio – 23. lokakuuta 2020 Kerava) oli suomalainen musiikintutkija, pedagogi ja urkuri, Liisa ja Pentti Sointeen veli.

Paavo Soinne opiskeli Sibelius-Akatemian kirkkomusiikkilinjalla ja suoritti urkujensoiton diplomin vuonna 1955. Hän opiskeli myös musiikkitiedettä Helsingin yliopistossa ja suoritti filosofian kandidaatin ja filosofian lisensiaatin tutkinnon vuosina 1954 ja 1956. Hän työskenteli muun muassa Kuopion tuomiokirkon urkurina 1957–1968 ja Kuopion musiikkiopiston kirkkomusiikkiosaston johtajana 1960–1972, Sibelius-Akatemian musiikinhistorian ja -teorian lehtorina 1976–1991 sekä kirkkomusiikin vt. professorina 1987–1991.

Soinne oli kansainvälisesti arvostettu Bach-tutkija. Hän sai director musices -arvon vuonna 1963, Kirkon musiikkipalkinnon 1990 ja J. A. Hollon palkinnon 1996.

Paavo Sointeen puoliso oli vuodesta 1955 lehtori Irja Soinne (o.s. Anttila). Heillä on kolme lasta, joista tytär Ulla Soinne on alttoviulisti.

Lähteet
-------

1. ↑  Kuolinilmoitus. *Helsingin Sanomat* 14.11.2020, s. C 18.
2. 1 2  Virtamo, Keijo (toim.): *Otavan musiikkitieto: A–Ö*, s. 397. Helsinki: Otava, 1997. ISBN 951-1-14518-5.
3. ↑  *Otavan Iso Musiikkitietosanakirja 5*, s. 267. Helsinki 1979. ISBN 951-1-05295-0
4. 1 2 3  Ellonen, Leena (toim.): *Suomen professorit 1640–2007*, s. 688. Helsinki: Professoriliitto, 2008. ISBN 978-952-99281-1-8.

Aiheesta muualla
----------------

* Paavo Sointeen muistokirjoitus Helsingin Sanomissa
**Paavo Kalevi Turakainen** (s. 8. helmikuuta 1942) on Oulun yliopiston matemaattisten tieteiden laitoksen emeritusprofessori. Turakaisen erityisasiantuntemus liittyy teoreettisen tietojenkäsittelytieteen alaan kuuluvaan automaattien ja formaalien kielten teoriaan. Uransa aikana hän tutki varsinkin algoritmiseen ratkeavuuteen ja ratkeamattomuuteen liittyviä kysymyksiä.

Turakaisen vanhemmat ovat Paavo Jalmari Nummela ja Ida Maria Turakainen. Hän tuli ylioppilaaksi Parikkalan yhteiskoulusta 1961 ja valmistui Turun yliopistosta filosofian kandidaatiksi 1965 ja lisensiaatiksi 1967. Hän väitteli siellä filosofian tohtoriksi 1968. Turakaisen väitöskirjan aihe oli *On Probabilistic Automata and Their Generalizations* (suom. *Probabilistisista automaateista ja niiden yleistyksistä*) ja sen ohjaajana toimi Arto Salomaa. Turun yliopistossa Turakainen toimi assistenttina 1965–1969 ja matematiikan dosenttina vuodesta 1969. Helsingin yliopiston tietojenkäsittelyopin vt. apulaisprofessori hän oli 1969–1970 ja apulaisprofessori 1970 sekä sovelletun matematiikan professori 1970–1971. Samaan aikaan Turakainen toimi myös Jyväskylän yliopiston tietojenkäsittelyopin professorina.

Turakainen oli Oulun yliopiston matematiikan professori vuodesta 1971 ja jäi eläkkeelle 2000-luvun ensimmäisen vuosikymmenen puolivälissä, minkä jälkeen hän alkoi harrastaa runojen kirjoittamista. Turakainen on ottanut vaikutteita etenkin Eino Leinolta ja kirjoittaa runonsa kalevalamittaan. Syyskesällä 2006 hän voitti Iltalehden rakkausaiheisen runokilpailun, johon lähetettiin yli 4 000 runoa. Turakainen on käyttänyt nimimerkkejä Elämän kirjosieppo, Elämänkirjo-Sieppo ja Elämänkirjosieppo.

Lähteet
-------

1. ↑  Paakki, Jukka: *Opista tieteeksi – Suomen tietojenkäsittelytieteiden historia*, s. 34. Helsinki: Tietojenkäsittelytieteen Seura ry, 2014. ISBN 978-952-93-4181-8. Teoksen verkkoversio (PDF) (viitattu 9.1.2023).
2. 1 2  Raudaskoski, Anna-Maria: Matemaatikko taitaa runomitan (pdf) (sivut 18 ja 19) *Tietopisto*.  Lokakuu 2006. Oulun yliopisto.  Arkistoitu 10.7.2007. Viitattu 19.1.2013.
3. 1 2  Veli-Matti Autio: *Suomen professorit. Finlands professorer*. Professoriliitto, 2000. ISBN 951-95189-6-7.  s. 716
4. ↑  Paavo Turakainen *The Mathematics Genealogy Project*. North Dakota State University. Viitattu 19.1.2013. (englanniksi)
5. ↑  Facta 2001, osa 17, palsta 134

Aiheesta muualla
----------------

* Paavo Turakaisen kirjoittamia runoja Kalevalaisen Runokielen Seuran verkkosivuilla

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Tieteilijät Muokkaa Wikidatassa | 
* DBLP
* MathSciNet
* Mathematics Genealogy Project

 |

 |
**Neitsyt Marian temppeliintuomisen kirkko** (kreik. Ναός των Εισοδίων της Θεοτόκου) eli *Neitsyt Marian kirkko* (Ναός Παναγίας, *Naós Panagías*) on bysanttilaisaikainen ortodoksinen kirkko Roussospítin kylässä Kreetan saarella Kreikassa. Se on omistettu Neitsyt Marian temppeliintuomiselle.

Kirkkoa sisältä.
Kirkko sijaitsee kylän koillisosassa. Se on rakennettu 1300-luvun alkupuolella. Turkkilaiset vandalisoivat kirkkoa vuonna 1896 ja muuttivat sen kahvilaksi. Kirkko kunnostettiin vuonna 2007.

Kirkkorakennus on pieni yksilaivainen basilika ja vailla kupolia. Se on koristeltu sisältä seinämaalauksilla, joista merkittävimpiin kuuluu ristiinnaulitsemista esittävä maalaus.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Ιερός Ναός Παναγίας (Ρουσσοσπίτι) *Orthodox Crete*.  Arkistoitu 18.3.2015. Viitattu 1.9.2021.
2. ↑  Ναός Παναγίας Ρουσσοσπίτι. Viitattu 1.9.2021.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Neitsyt Marian temppeliintuomisen kirkko** Wikimedia Commonsissa
**S-luokka** oli Britannian kuninkaallisen laivaston kolmen Scottsin vuonna 1914 valmistaman sukellusveneen muodostama alusluokka. Luokan suunnittelu perustui italialaisiin Laurenti-veneisiin. Luokan nimi tulee valmistaneen telakan alkukirjaimesta.

Taustaa
-------

Keyes pyrki hankkimaan ulkomaisten valmistajien erityisesti italialaisten ja ranskalaisten sukellusveneitä valmistettavakseen eikä Amiraliteetin ja Vickersin, joiden monopoli oli hidastanut kehitystä Britanniassa. Siten Scotts Shipbuilding and Engineering Company otti valmistettavakseen kokeelliset Laurentin suunnittelemat sukellusveneet.

Suunnittelu
-----------

Suunnittelun pohjana oli FIAT-San Giorgion Speziasta ja insinöörimajuri Cesare Laurentin suunnittelema sukellusvene. Alukset olivat kuninkaallisen laivaston ensimmäiset kaksoisrunkoiset sukellusveneet.

### Propulsio

Pinta-ajoa varten alukset varustettiin kahdella kuusisylinterisellä dieselmoottorilla, jotka toimitti FIAT-San Giorgion Torinon konepaja ja sähkömoottorit valmisti Scotts itse. Valitettavasti dieselmoottorit osoittautuivat toiminnaltaan epävarmoiksi. Alusten merikelpoisuus oli riittämätön Pohjanmeren olosuhteisiin.

Alukset
-------

**S-luokan sukellusveneet**| Nimi | Telakka | Kölinlasku | Vesille | Valmis | Kohtalo |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| *HMS S1* | Scotts Shipbuilding and Engineering Company, Greenock | 23. elokuuta 1912 | 28. helmikuuta 1914 | 5. elokuuta 1914 | luovutettu Regia Marinalle 15. syyskuuta 1915poistettu alusluettelosta 23. tammikuuta 1919 |
| *HMS S2* | Scotts | 20. lokakuuta 1913 | 14. huhtikuuta 1914 | 29. toukokuuta 1915 | luovutettu Regia Marinalle 20. syyskuuta 1915poistettu alusluettelosta 1. helmikuuta 1919 |
| *HMS S3* | Scotts | 4. maaliskuuta 1914 | 10. kesäkuuta 1914 | 25. syyskuuta 1915 | luovutettu Regia Marinalle 26. syyskuuta 1915poistettu alusluettelosta 1. toukokuuta 1919 |
|

Italian liityttyä ympärysvaltojen puolella ensimmäiseen maailmansotaan 24. toukokuuta 1915 kuninkaallinen laivasto sai mahdollisuuden päästä eroon luokan aluksista. Alukset luovutettiin Regia Marinalle syyskuussa 1915.

Lähteet
-------

* Gardiner, Robert (toim.): *Conway's All the World's Fighting Ships 1906-1921*. Lontoo, Englanti: Conway Maritime Press, 1985. ISBN 0-85177-245-5. (englanniksi)

### Viitteet

1. 1 2 3 4 5 6  Akermann, Paul s. 184
**Loimua Areena** (entinen Elenia Areena) on Hämeenlinnaan elokuussa 2014 valmistunut sisäpalloiluhalli. Hallin omistaa Hämeenlinnan Liikuntahallit Oy ja sen pääasialliset käyttäjät ovat salibandyn Steelers sekä lentopallossa Hämeenlinnan lentopallokerho (entinen joukkueen nimi HPK Naiset). Lisäksi areenalla järjestetään mm. konsertteja ja messutapahtumia. Hallin nimisponsori on Loimua (entiseltä nimeltään Elenia Lämpö).

Pullerin urheiluhallin suunnitteleminen aloitettiin 2009. Sen suunnittelusta vastasivat arkkitehdit Petri Ilmarinen ja Seppo Ilmarinen. Rakentaminen pääsi alkamaan 2013. Elenia Lämpö Oy osti hallin nimioikeudet toukokuussa 2013. Halli valmistui elokuussa 2014.

Urheilutapahtumissa hallissa on tapahtumasta riippuen 300-2600 istumapaikkaa. Harjoituskäytössä ja isoissa turnauksissa iso halli voidaan jakaa väliverhoilla kolmeen pienempään kenttään. Hallissa on 16 pukuhuonetta, kuntosali, telinevoimistelusali sekä kahvila.

Aiheesta muualla
----------------

* Hämeenlinna - Loimua Areena
**Nejdin ja Hijazin kuningaskunta** (arabiaksi مملكة الحجاز ونجد, *Mamlakat al-Ḥijāz wa-Najd*, aiemmin **Hijazin kuningaskunta ja Nejdin sulttaanikunta**) oli Ibn Sa’udin hallitsema kaksoismonarkia, joka oli olemassa vuosina 1926–1932.

Kuningaskunnat yhdistyivät Saudi-Arabiaksi vuonna 1932.

Historia
--------

Tammikuussa 1926 Ibn Sa'ud kruunattiin Hijazin kuninkaaksi, ja noin vuoden päästä hän myös nosti Nejdin sulttaanikunnasta kuningaskunnaksi. Viiden vuoden ajan Sa'ud hallitsi molempia kuningaskuntia erillisinä osioina. 23. syyskuuta 1932, kuningas julisti unionin Nejdin ja Hijazin, Al-Ahsan ja Al-Qatifin välillä, jonka nimeksi tuli Saudi-Arabian kuningaskunta.

Lähteet
-------

1. ↑  The unification of Saudi Arabia *Arab News*. Viitattu 14.10.2022. (englanniksi)
2. ↑  Joseph Kostiner: *The making of Saudi Arabia, 1916-1936 : from chieftaincy to monarchical state*. New York: Oxford University Press, 1993. 252590581. ISBN 978-0-19-536070-7, 0-19-536070-2, 9786610526154, 661052615X. Teoksen verkkoversio (viitattu 14.10.2022).
Näkymä Neitvuoren näköalapaikalta Saimaan Luonterille
Näkymä Neitvuoren näköalapaikalta Saimaan Luonterille
**Neitvuori** (184 m) on yksi Etelä-Savon korkeimmista vaaroista, jonka huippu on 110 metriä Saimaan pintaa korkeammalla. Neitvuorelta avautuu näkymät Luonterin saaristoon, sokkeloiselle Saimaalle. Kattava polkuverkosto merkittyine polkuineen kertoo paikan aktiivisesta käytöstä.

Neitvuoren reiteiltä löytyy useita näköala- ja taukopaikkoja tulisijoineen sekä 12 km pituiselta Hiidenkierros-reitiltä mm. näyttävä Hiidenkota. Retkeilijän on hyvä varata riittävästi aikaa patikoidessaan vaativissa maastoissa. Neitvuoren pysäköintialueen lähellä on Hiidenlahden laivalaituri.

### Retkeilyreitit

1. Hiidenmaan tilan viereiseltä pysäköintialueelta lähtee oranssein merkein viitoitettu retkeilyreitti "Hiijje Silimukka", joka on pituudeltaan 4 kilometriä. Pysäköintipaikalta on kilometrin matka Neitvuoren tulentekopaikalle, jossa on myös laavu ja käymälä.
2. "Hiidenkierros", pituudeltaan 12 kilometriä.

### Neitvuori mytologiassa

Perimätiedon mukaan Neitvuorella on käärmeiden käräjäpaikka.

### Neitvuoren Geologia

Alueen kallioperä koostuu kiillegneissin ja graniitin muodostamasta migmatiitista, jota karakterisoivat murrokset ja ruhjeet. Neitvuori on eheämpänä kallioperän lohkona jäänyt ympäristöään korkeammaksi.

### Nimen alkuperä

Neitvuoren kerrotaan saaneen nimensä Isovihan aikaan, kun venäläisiä paennut neito syöksyi alas jyrkänteeltä. Toisen tarinan mukaan neito syöksyi jyrkänteeltä sydänsuruissaan. Neitvuoren vanhempi nimi on Hiidenvuori, mihin on runsaasti viittauksia alueen paikannimissä.

Lähteet
-------

1. ↑  Neitvuoren-Luonterin nähtävyydet ja historia *Luontoon.fi*. Viitattu 25.7.2023.
2. 1 2  Neitvuoren kalliomaasto *Saimaa Geopark*.  24.6.2022. Viitattu 25.7.2023.
3. ↑  Nähtävyydet - Anttola *anttola.fi*.  30.6.2021. Viitattu 25.7.2023.
Glukonihappo on eräs aldonihapoista
**Aldonihapot** ovat useita hydroksyyliryhmiä sisältäviä karboksyylihappoja. Ne ovat aldoosien johdannaisia ja niiden rakenteessa aldoosien aldehydiryhmä on hapettunut karboksyyliryhmäksi. Aldonihapot nimetään korvaamalla aldoosien -oosi-pääte päätteellä -onihappo. Esimerkiksi glukoosista muodostuu glukonihappo ja mannoosista mannonihappo. Riippuen molekyylin hiiliatomien lukumäärästä yhdisteet luokitellaan aldotrioni-, aldotetroni-, aldopentoni- tai aldoheksonihappoihin.

Ominaisuudet
------------

Huoneenlämpötilassa aldonihapot ovat kiinteitä hyvin vesiliukoisia yhdisteitä ja liukenevat hieman myös etanoliin. Hydroksikarboksyylihapoille tavanomaisesti aldonihapot muodostavat helposti rengasrakenteisia estereitä eli laktoneita, koska yhdisteissä on sekä nukleofiilisiä hydroksyyliryhmiä että elektrofiilinen karboksyyliryhmän hiiliatomi. Tyypillisiä ovat 1,4- ja 1,5-laktonit, jotka muodostavat viidestä tai kuudesta atomista koostuvan rengasrakenteen. Vesiliuoksessa tasapaino on vahvasti laktonien puolella ja avoketjuista happoa on vain vähän. Aldonihapot ovat heikkoja happoja. Muiden hiilihydraattien tavoin aldonihapot sisältävät useita asymmetrisiä hiiliatomeja ja ovat kiraalisia ja optisesti aktiivisia.

Synteesi
--------

Aldonihappoja valmistetaan hapettamalla miedoissa olosuhteissa aldooseja. Vahvat hapettimet johtavat aldaarihappoihin. Hapettimena voidaan käyttää esimerkiksi bromin vesiliuosta eli bromivettä tai suorittaa hapetus elektrolyyttisesti. Usiella mikro-organismeilla on glukoosioksidaasientsyymi, joka kykenee hapettamaan aldooseja aldonihapoiksi. Aldonihapot ovat tärkeitä välituotteita valmistettaessa hiilihydraatteja Kiliani–Fischer-synteesillä.

Lähteet
-------

1. ↑  Aldonic acids *IUPAC GoldBook*. IUPAC. Viitattu 11.6.2016. (englanniksi)
2. 1 2 3  Alén, Raimo: *Kokoelma orgaanisia yhdisteitä: Ominaisuudet ja käyttökohteet*, s. 460–461. Helsinki: Consalen Consulting, 2009. ISBN 978-952-92-5627-3.
3. ↑  James N. BeMiller: *Carbohydrates, Kirk-Othmer Encyclopedia of Chemical Technology*, John Wiley & Sons, New York, 2004. Viitattu 11.6.2016
4. 1 2 3  Thomas Scott, Mary Eagleson: *Concise encyclopedia chemistry*, s. 35. Walter de Gruyter, 1994. ISBN 978-3110114515. (englanniksi)
5. 1 2 3  H.-D. Belitz,W. Grosch: *Food Chemistry*, s. 262. Springer, 2013. ISBN 978-3-662-07281-3. Kirja Googlen teoshaussa (viitattu 11.6.2016). (englanniksi)
6. 1 2  Frieder W. Lichtenthaler: *Carbohydrates: Occurrence, Structures and Chemistry, Ullmann's Encyclopedia of Industrial Chemistry*, John Wiley & Sons, New York, 2010. Viitattu 11.6.2016
7. ↑  Eberhard Steckhan: *Electrochemistry, 3. Organic Electrochemistry, Ullmann's Encyclopedia of Industrial Chemistry*, John Wiley & Sons, New York, 2011. Viitattu 11.6.2016
Ritarikunnan mitali *Croix de la Libération*
**Ordre de la Libération** (suom. *Vapautuksen ritarikunta*) on ranskalainen ritarikunta, jonka Charles de Gaulle perusti 17. marraskuuta 1940. Sen kunniamerkkejä jaetaan henkilöille, jotka osallistuivat Ranskan vapauttamiseen toisessa maailmansodassa. Se on korkein tunnustus, jonka Ranskassa voi saada Kunnialegioonan tunnuksen jälkeen. Ensimmäinen kunniamerkki jaettiin 29. tammikuuta 1941 ja viimeinen 23. tammikuuta 1946. Se jaettiin 1 038 henkilölle, joista 260 postyymisti. Lisäksi kunniamerkkiä on jaettu 18 sotilasyksikölle ja 5 kunnalle.

Kenraali de Gaulle oli ritarikunnan ainoa suurmestari kuolemaansa 9. marraskuuta 1970 saakka, jonka jälkeen päätettiin, ettei toista suurmestaria valita.

Ritarikunnassa on vain yksi luokka:

* ritarikunnan nauha

Lähteet
-------

1. 1 2  ODM of France: Order of Liberation *medals.org.uk*.  2023. Viitattu 20.7.2023. (englanniksi)
2. ↑  Historique *Musée de l'Ordre de la Libération*. Viitattu 20.7.2023. (ranskaksi)
3. ↑  Qu'est-ce que l'Ordre de la Libération ? *Le Monde*.  24.8.2014. Viitattu 20.7.2023. (ranskaksi)
Malli ihmisen aldoosireduktaasin rakenteesta sitoutuneena erääseen inhibiittoriin
**Aldoosireduktaasi** eli **aldehydireduktaasi** tai **polyolidehydrogenaasi** on oksidoreduktaaseihin kuuluva entsyymi. Entsyymi katalysoi useiden aldehydien pelkistymistä alkoholeiksi, ja pelkistimenä reaktiossa toimii NADPH-molekyyli. Aldoosireduktaasia esiintyy niin esi- kuin aitotumaisillakin eliöillä, ja sen EC-numero on EC 1.1.1.21 ja CAS-numero 9028-31-3.

Ominaisuudet ja toiminta
------------------------

Aldoosireduktaasi on rakenteeltaan monomeeri ja ihmisen entsyymin moolimassa on noin 30–40 kDa. Entsyymi vaatii toimiakseen pelkistäväksi koentsyymiksi NADPH-molekyylin. Aldoosireduktaasi pelkistää sokereita sokerialkoholeiksi, esimerkiksi glukoosista muodostuu sorbitolia ja galaktoosista galaktitolia. Entsyymin substraattikirjo on laaja ja sokerien lisäksi se pelkistää myös useita muita aldehydejä alkoholeiksi. Ihmisellä aldoosireduktaasi on aktiivisimmillaan muun muassa maksassa, munuaisissa, verkkokalvolla, mykiöllä, seminaalivesikkeleissä, hermokudoksessa ja munasarjoissa. Aldoosireduktaasi ei ole normaalisti erityisen aktiivinen, mutta aktivoituu verensokeritason ollessa tavallista suurempi.

Aldoosireduktaasi on aktiivinen muun muassa diabeteksen yhteydessä ja sillä on rooli diabeteksen liittännäissairauteen silmän kataraktien muodostumiseen. Glukoosista muodostuu sorbitolia aldoosireduktaasin katalysoimana ja tämä lisää silmän osmoottista painetta. Osmoottisen paineen kasvaessa solut voivat hajota ja tämä johtaa kataraktien muodostumiseen silmiin. Sorbitoli aiheuttaa hermokudoksissa suurina pitoisuuksina myös neuropatiaa, mikä on syynä diabetekseen liittyvään neuropatiaan. Eräitä aldoosireduktasain estäjiä esimerkiksi epalrestaattia käytetään näiden diabeteksen liitännäissairauksien hoitoon.

Lähteet
-------

1. 1 2  EC 1.1.1.21 - aldehyde reductase Brenda. Viitattu 9.7.2017. (englanniksi)
2. 1 2  Daniel L. Purich, R. Donald Allison: *The Enzyme Reference*, s. 53. Academic Press, 2003. ISBN 9780080550817. Kirja Googlen teoshaussa (viitattu 9.11.2017). (englanniksi)
3. 1 2  Denise R. Ferrier: *Biochemistry*, s. 141. Lippincott Williams & Wilkins, 2013. ISBN 978-1451175622. Kirja Googlen teoshaussa (viitattu 9.11.2017). (englanniksi)
4. 1 2  John Baynes,Marek H. Dominiczak: *Medical Biochemistry*, s. 283. Elsevier, 2014. ISBN 9781455745807. Kirja Googlen teoshaussa (viitattu 9.11.2017). (englanniksi)
5. ↑  Reginald Garrett, Charles M. Grisham: *Biochemistry*, s. 783. Cengage Learning, 2016. ISBN 978-1-305-57720-6. Kirja Googlen teoshaussa (viitattu 9.11.2017). (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kyoto Encyclopedia of Genes and Genomes (KEGG): Aldose reductase, EC 1.1.1.21 (englanniksi)
**Vaimala** on metsäinen kylä Eurajoen eteläosassa, noin 15 kilometriä Rauman pohjoispuolella. Vaimala oli aikaisemmin maatalousvaltainen kylä, mutta nyt kukaan asukkaista ei ole päätoimisesti maanviljelijä. Vaimala kuuluu Rikantilan koulupiiriin ja kylässä on parisenkymmentä asukasta, joista osa vain kesäasukkaina. Kylä on muodostunut Kareksen tilan ympärille ja sen läpi virtaa Lapinjoki. Kylän poikki kulkee myös rautatie ja Karran pysäkiltä pääsi vielä 80-luvulla junalla Raumalle ja Peipohjaan. Kylässä toimii yritys nimeltä Vaimala Oy.

Aiheesta muualla
----------------

* Vaimala Oy (Arkistoitu – Internet Archive).

Eurajoen kylät

|  |  |
| --- | --- |
| Eurajoen kylät | 
* Auvi
* Hankkila
* Huhta
* Ilavainen
* Irjanne
* Kainu
* Kaukomäki
* Kaukonpieli
* Kirkonkylä
* Koivuniemi
* Kuivalahti
* Köykkä
* Lapijoki
* Lavila
* Linnamaa
* Lutta
* Mullila
* Pappila
* Pihlaus
* Rikantila
* Saari
* Sydänmaa
* Tahkoniemi
* Taipale
* Tarvola
* Vaimala
* Vuojoki
* Väkkärä

 |
| Luvian kylät | 
* Hanninkylä
* Korpi
* Lemlahti
* Luodonkylä
* Löytty
* Mikkola
* Niemenkylä
* Perä
* Sassila
* Sitlahti
* Väipäre

 |
**Aldred Scott Warthin** (1866–1931) oli yhdysvaltalainen patologi.

Warthin suoritti ennen lääketieteellisiä opintojaan opintoja musiikissa, biologiassa ja kasvitieteessä. Hän sai opettajadiplomin Cincinnati Conservatory of Musicista 21-vuotiaana ja valmistui Michiganin yliopiston lääketieteen koulusta vuonna 1891. Warthin pääsi työskentelemään avustajana sisätautiopissa ja suoritti jatkotutkinnon näyttöjä Wienissä sekä Freiburgissa. Vuonna 1895 hän pääsi työskentelemään Michiganin yliopiston patologian laitokselle. Warthinista tuli vuonna 1903 patologian professori ja Michiganin yliopiston lääketieteellisen keskuksen patologisen laboratorion johtaja. Warthin opetti Michiganin yliopistossa 39 vuoden ajan toimien tästä 28 vuoden ajan laitoksen puheenjohtajana.

Warthinin tieteellisen mielenkiinnon kohteet olivat laajat. Vuonna 1913 hän teki yhden ensimmäisistä julkaisuista, joissa keskityttiin syöpätauteihin liittyvän perinnöllisyyden dokumentointiin. Eräästä hänen tutkimastaan suvusta tehty myöhempi tutkimus johti perinnöllisen ei-polypoottisen paksusuolisyövän eli Lynchin oireyhtymän kuvaukseen. Warthin saavutti tunnustusta myös kupan ja ikääntymisen patologian asiantuntijana. Hän julkaisi kattavasti kirurgisen patologian ja kokeellisen patologian alueilla. Warthinin kirjat *The Creed of a Biologist*, *Old Age* ja *The Physician of the Dance of Death* nousivat lääketieteellisen kirjallisuuden klassikoiksi. Warthin myös toimitti lehteä *Annals of Internal Medicine*. Hän oli Yhdysvalloissa ja kansainvälisesti useiden lääketieteellisten yhdistysten puheenjohtaja 1900-vuosikymmeneltä 1930-luvulle. Warthinilla oli lääketieteen tohtorin lisäksi filosofian tohtorin oppiarvo.

Warthinin nimi on annettu Warthinin tuumorille, perikardiittiin liittyvälle Warthinin merkille, kupan diagnostiikassa käytetylle Warthin–Starryn värjäykselle ja tuhkarokossa esiintyville Warthin–Finkeldeyn soluille.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Henry T. Lynch, Classics in Oncology: Aldred Scott Warthin, M.D. Ph.D. (1866–1931) ACS Journals, viitattu 23.6.2023
2. 1 2 3 4  James R Wright, Aldred Scott Warthin: Ann Arbor's Erudite, Outspoken, and Academically Transformative Early 20th Century Pathologist National Library of Medicine 2021, viitattu 23.6.2023


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Espanja
* Israel
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Kreikka
* Alankomaat

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**Hugh Jessiman** (s. 28. maaliskuuta 1984 New York, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen jääkiekkoilija. Jessiman on New York Rangersin varaus vuodelta 2003. Jessiman oli viimeinen ensimmäisen kierroksen varauksista vuodelta 2003, joka debytoi NHL:ssä.

Junioriura
----------

Kaudella 2002–2003 Jessiman pelasi ECAC-junioriliigaa Dartmouth Collegen joukkueessa, teki 34 pelissä tehot 23+24=47 ja oli joukkueensa toiseksi parhain pistemies kahden pisteen erolla Lee Stempniakiin. Kausi 2003–2004 meni pisteiden valossa huonommin, kun 34 pelissä pisteitä kiertyi vain 33, tosin tälläkin kerralla hän oli joukkueensa paras pistemies ennen Stempniakia. Kausi 2004–2005 oli Jessimanin viimeinen yliopistokiekkoilussa, ja tällä kertaa hän pelasi vain 12 ottelua tehden pisteet 1+1.

Ammattilaisura
--------------

New York Rangers varasi Jessimanin vuonna 2003 numerolla 12. NHL-ura Rangersissa ei avautunut odotetulla tavalla, vaan Jessiman pelasi lähinnä farmiliiga AHL:ää ja AHL:n farmiliigaa ECHL:ää. Jessiman ei ole ikinä tehnyt urallaan kauden aikana pistettä per peli, ja hänen paras maalimääränsä ammattikaukaloissa on 20 kausilta 2008–2009 ja 2009–2010 Milwaukee Admiralsissa. Vuonna 2008 Jessiman kaupattiin Nashville Predatorsiin tulevaisuuden korvauksia ('future considerations') vastaan.

Vuonna 2010 Jessiman teki sopimuksen vapaana pelaajana Chicago Blackhawksin kanssa. Harjoitusleirin jälkeen Blackhawks laittoi Jessimanin waiwers-listalle, josta kukaan ei ottanut häntä. Jessiman päätyi farmiseura Rockford IceHogsiin. Vuonna 2011 Jessiman teki viisi pistettä 25 ottelussa IceHogsin riveissä, ja Blackhawks kauppasi hänet Jack Skillen ja David Pacanin kanssa Florida Panthersiin, josta Blackhawks sai korvaukseksi Michael Frolíkin ja Alexander Salákin. 27. helmikuuta Jessiman teki NHL-debyyttinsä Florida Panthersin kokoonpanossa. Itse pelin Panthers hävisi 2–1 New Jersey Devilsille.

Jessiman aloitti kauden 2011–2012 AHL-joukkue Lake Erie Monstersissa, jossa pelasi koesopimuksella. Hän aloitti siellä hyvin ja teki 19 maalia 32 ottelussa. Seuraavissa 11 ottelussa hän onnistui vain kertaalleen, eikä Monsters tehnyt hänelle jatkosopimusta. Jessiman siirtyi loppukaudeksi Calgary Flamesin farmijoukkueeseen Abbotsford Heatiin. Jessiman oli vielä siirtoajankohtana Monstersin paras maalintekijä. Hän teki koko kauden aikana lopulta 27 maalia ja 44 pistettä 67 ottelussa. Ottawa Senators teki kauden jälkeen Jessimanin kanssa vuoden sopimuksen.

Lähteet
-------

* Hugh Jessiman *Elite Prospects*. Everysport Media Group AB.  (englanniksi)

### Viitteet

1. ↑
2. ↑  Hugh Jessiman The Internet Hockey Databasessa (englanniksi)
3. ↑
4. ↑  Kinvig, Dan: Updated: Injury-depleted Heat sign sniper Jessiman  14.2.2012. Black Press.  Arkistoitu 21.2.2012. Viitattu 5.7.2012. (englanniksi)
5. ↑  Senators sign forward Hugh Jessiman to a one-year, two-way contract *ottawasenators.com*.  1.7.2012. Ottawa Senators. Viitattu 5.7.2012. (englanniksi)
**Hugh Walter McElroy** (28. lokakuuta 1874 – 15. huhtikuuta 1912) oli RMS Titanicin johtava pursimies. Hän oli työskennellyt White Star Linen palveluksessa 13 vuoden ajan mm. RMS Britannicin ja RMS Olympicin pursimiehenä ennen kuin hänet palkattiin Titanicille. McElroylla oli tapana illastaa ja keskustella matkustajien kanssa ruokasalissa. Onnettumuuspäivänä McElroy oli ruokaillut 1. luokan ravintolassa matkustajien kanssa ja vetäytynyt töiden jälkeen hyttiinsä ennen törmäystä. Laivan törmättyä jäävuoreen McElroy avusti matkustajien lastaamisessa veneisiin ja ampui ilmaan varoituslaukauksia estääkseen miehiä hyppäämästä veneisiin. McElroylla oli mahdollisuus nousta pelastusveneeseen 9, mutta hän kieltäytyi. Hänet nähtiin viimeisen kerran venekannella kuntosalin liepeillä juttelemassa postimies William Logan Gwinnin kanssa ennen kuin vesi alkoi tulvia venekannelle. McElroy ei selviytynyt ja hän hukkui laivan mukana tai paleltui kuoliaaksi. Myöhemmin CS Mackay-Bennett löysi hänen ruumiinsa merestä ja tunnisti hänet. Hänen ruumiinsa haudattiin mereen.

Lähteet
-------

1. ↑  
Hugh Walter McElroy *Encyclopedia Titanica*. Viitattu 31.7.2013. (englanniksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Yhdysvallat

 |

 |
**Pia Värri** on suomalainen pianisti ja säestäjä-coach. 

Värri työskentelee pääsääntöisesti Pariisissa, jossa hän toimii säestyksen lehtorina Crr de Boulogne-Billancourt:ssa, säestäjä-opettajana Pôle Supérieur de Paris-Boulogne:ssa sekä Cnsmd de Paris’n lauluosaston säestäjä-coachina. Hän on myös toiminut korrepetiittorina Suomen Kansallisoopperassa, Théâtre de Châtelet:ssa, Opéra de Lyonissa sekä Kokkolan Oopperassa. Värri on opettanut Joutsenon Taidekesän laulun- ja säestyksen kurssilla jo useiden vuosien ajan sekä toiminut Italiassa Castelluccio tra Musica e Natura -kesäkurssien säestäjänä.

Yhteistyötä Värrin kanssa ovat tehneet mm. kapellimestarit Sakari Oramo, Alain Altinoglu, Samuel Jean, Christophe Eschenbach ja Kasushi Ono sekä laulajat Anu Komsi, Karita Mattila, Sting ja Elvis Costello.

Yhdessä Anu Komsin kanssa Värri on kantaesittänyt ja levyttänyt useita suomalaissäveltäjien lauluja; säveltäjien Jouni Kaipainen, Olli Kortekangas, Per Henrik Nordgren, Jyrki Linjama ja Sebastian Fagerlund laulut Leinon runoihin sekä Kaija Saariahon Eino Leino laulusarjan kuin myös Saariahon laulut Pentti Saarikosken runoihin. 

Myös korrepetiittorina Värri on ollut mukana merkittävissä produktioissa; mm. Saariahon oopperan Emilie ja teoksen Mirage kantaesityksissä sekä Steve Nieven Welcome to the voice -oopperan kantaesityksessä Pariisissa.

Lähteet
-------

* Crr de Boulogne-Billancourt: L'équipe pédagogique *crr-bb.seineouest.fr*. Viitattu 19.3.2021. (ranskaksi)
* Eino Leino: Sydän *classicalarchives.com*. Viitattu 19.3.2021.
* Joutsenon opisto: Lauluviikon opettajat *joutsenonopisto.fi*. Viitattu 19.3.2021. [vanhentunut linkki]
Kaarlo af Heurlin vuonna 1965.
**Kaarlo Mauri af Heurlin** (30. maaliskuuta 1915 Espoo – 5. helmikuuta 1985 Helsinki) oli suomalainen maanviljelijä ja sosialidemokraattien kansanedustaja.

Af Heurlinin vanhemmat olivat lakitieteen kandidaatti, tilanomistaja Lauri af Heurlin ja näyttelijä Elli Tompuri. Hän pääsi ylioppilaaksi 1932 ja valmistui filosofian maisteriksi 1936. Af Heurlin toimi sitten maanviljelijänä Espoossa vuodesta 1940 lähtien.

Af Heurlin oli sosialidemokraattien kansanedustajana 1966–1970 edustaen Uudenmaan läänin vaalipiiriä. Hän oli presidentin valitsijamiehenä vuoden 1968 presidentinvaaleissa ja toimi kunnallispolitiikassa Espoon kunnanvaltuuston ja kauppalanvaltuuston varapuheenjohtajana sekä Espoon kauppalanhallituksen jäsenenä. Hän kuului Pohjoismaiden neuvoston Suomen valtuuskuntaan ja oli muun muassa Helsingin seutukaavaliiton liittohallituksen ja Suomen Työväen Säästöpankin hallituksen jäsenenä. Hän sai maakuntaneuvoksen arvon vuonna 1982.

Af Heurlin oli naimisissa vuodesta 1941 Ulla Pia Meri Zilliacuksen kanssa. Hänen veljensä oli kansantalouden professori Lauri af Heurlin.

Julkaisuja
----------

* Yhdysvaltain puolueettomuuspolitiikka (1941)

Suomennoksia
------------

* Niccolò Machiavelli : *Valtiollisia mietelmiä* ; suomentanut Kaarlo af Heurlin. WSOY 1958, 2. painos 1998, 3. painos 2001 (vuonna 1531 ilmestynyt italiankielinen alkuteos *Discorsi sopra la prima deca di Tito Livio*)

Lähteet
-------

* .aspx Kaarlo af Heurlin *Suomen kansanedustajat*. Eduskunta.

### Viitteet

1. 1 2  *Kuka kukin on 1982*, s. 219–220. Helsinki: Otava, 1982. ISBN 951-1-06659-5.
2. ↑  / Heurlin (1600 - ) *Kansallisbiografia-verkkojulkaisu (maksullinen)*. Helsinki:  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Eduskunta

 |

 |
Glukaarihappo on esimerkki aldaarihaposta
**Aldaarihapot** ovat useita hydroksyyliryhmiä sisältäviä hydroksikarboksyylihappoihin kuuluvia orgaanisia yhdisteitä. Aldaarihappojen voidaan katsoa syntyvän aldooseista, kun hiilivetyketjun molempien päiden ryhmät ovat hapettuneet karboksyylihapporyhmiksi. Aldaarihappojen nimet johdetaan vastaavien happojen nimistä korvaamalla nimien pääte -oosi päätteellä -aarihappo. Useista aldaarihapoista käytetään myös triviaalinimiä esimerkiksi glukaarihappo on sakkariinihappo, galaktaarihappo on limahappo ja treaarihappo on viinihappo.

Aldaarihapoista tärkeimpiä ovat viinihappo, glukaarihappo, galaktaarihappo ja ksylaarihappo. Näistä glukaarihappoa valmistetaan hapettamalla tärkkelystä tai glukoosia typpihapolla. Galaktaarihappoa ja ksylaarihappoa valmistetaan hapettamalla laktoosia, ksyloosia tai ksylaaneja typpihapolla. Hapetusprosessiin on pyritty löytämään ympäristöystävällisempiä ja tehokkaampia vaihtoehtoja ja platina- tai kultakatalysoitu hapetus ilman avulla on osoittautunut lupaavaksi. Aldaarihapot muodostavat herkästi rengasrakenteisia estereitä eli laktoneja. Aldaarihapot ovat tyypillisesti joko optisesti aktiivisia yhdisteitä tai optisesti inaktiivisia mesoyhdisteitä.

Lähteet
-------

1. ↑  Aldaric acids *IUPAC GoldBook*. IUPAC. Viitattu 31.12.2017. (englanniksi)
2. ↑  Alén, Raimo: *Kokoelma orgaanisia yhdisteitä: Ominaisuudet ja käyttökohteet*, s. 979. Helsinki: Consalen Consulting, 2009. ISBN 978-952-92-5627-3.
3. 1 2  Thomas Scott, Mary Eagleson: *Concise encyclopedia chemistry*, s. 31. Walter de Gruyter, 1994. ISBN 978-3110114515. (englanniksi)
4. 1 2  Frieder W. Lichtenthaler: *Carbohydrates as Organic Raw Materials, Ullmann's Encyclopedia of Industrial Chemistry*, John Wiley & Sons, New York, 2010. Viitattu 31.12.2017
5. ↑  Tom Sorrell: *Organic Chemistry*, s. 661. University Science Books, 2006. ISBN 978-1-891389-38-2. Kirja Googlen teoshaussa (viitattu 31.12.2017). (englanniksi)