recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Steven Brian Stone** (s. 20. elokuuta 1971 Gateshead) on englantilainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja. Hän on pituudeltaan 175-senttimetrinen. Hän nousi valioliiga- ja maajoukkuepelaajaksi Nottingham Forestissa 1990-luvulla.

Stone kärsi jo juniorivuosinaan monista pahoista jalkavammoista. Kaudella 1996–1997 hän loukkaantui viidennessä liigaottelussa ja jäi koko sivuun koko loppukaudeksi, jonka päätyttyä Nottingham putosi Valioliigasta yhden kauden ajaksi. Stone edusti Nottinghamia maaliskuuhun 1999 saakka ja siirtyi kesken kauden Aston Villaan. Vuosina 2002–2005 hän edusti Portsmouthia ja vuosina 2005–2006 vielä Leeds Unitedia. Hän pelasi Valioliigassa kaikkiaan 263 ottelua ja teki niissä 25 maalia.

Stone pelasi Englannin maajoukkueessa yhdeksän maaottelua vuosina 1995–1996. Hän teki maalin marraskuussa 1995 Sveitsiä ja joulukuussa 1995 Portugalia vastaan. EM-kilpailuissa 1996 hän pääsi vaihtopelaajana kentälle alkulohko-otteluissa Sveitsiä ja Skotlantia vastaan sekä voitokkaassa puolivälieräottelussa Espanjaa vastaan.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Steve Stone Transfermarkt-sivustolla (englanniksi)
2. ↑  Steve Stone - Nottingham Forest - Short biography of his Forest career *Sporting Heroes*. Viitattu 20.5.2021. (englanniksi)

  

Englannin joukkue – Jalkapallon EM-kilpailut 1996
1 Seaman |
2 G. Neville |
3 Pearce |
4 Ince |
5 Adams |
6 Southgate |
7 Platt |
8 Gascoigne |
9 Shearer |
10 Sheringham |
11 Anderton |
12 Howey |
13 Flowers |
14 Barmby |
15 Redknapp |
16 Campbell |
17 McManaman |
18 Ferdinand |
19 P. Neville |
20 Stone |
21 Fowler |
22 Walker |
Valmentaja Venables
Libyan lippu 27. helmikuuta 2011 –
**Libyan lipussa** on mustalla pohjalla valkoinen kuun sirppi ja tähti sekä ylhäällä punainen ja alhaalla vihreä palkki. Lippu otettiin käyttöön ensimmäisen kerran vuonna 1951 Libyan itsenäistyessä Italian alaisuudesta, mutta se poistettiin Muammar Gaddafin suorittaman vallankaappauksen jälkeen 1969. Lippu otettiin uudelleen käyttöön kansannousun myötä vuonna 2011.

Gaddafin aikana Libyan lipuksi määrättiin vuonna 1977 kauttaaltaan vihreä, maailman tuon ajan ainoa yksivärinen valtiolippu. Vihreä väri kuvasi Libyassa vallitsevaa islamia sekä Gaddafin johtamaa "vihreää vallankumousta".

Lippuhistoria
-------------

* Libyan kuningaskunta (24. joulukuuta 1951 – 7. marraskuuta 1969)Libyan kuningaskunta   
(24. joulukuuta 1951 – 7. marraskuuta 1969)
* Libyan arabitasavalta (7. marraskuuta 1969 – 31. joulukuuta 1971)Libyan arabitasavalta   
(7. marraskuuta 1969 – 31. joulukuuta 1971)
* Libyan arabitasavalta osana Arabitasavaltojen liittoa (1. tammikuuta 1972 – 11. marraskuuta 1977)Libyan arabitasavalta osana Arabitasavaltojen liittoa   
(1. tammikuuta 1972 – 11. marraskuuta 1977)
* Libyan sosialistinen kansan arabijamahiriya (1977–1986),Libyan suuri sosialistinen kansan arabijamahiriya (1986–2011) (11. marraskuuta 1977 – 22. lokakuuta 2011)Libyan sosialistinen kansan arabijamahiriya (1977–1986),  
Libyan suuri sosialistinen kansan arabijamahiriya (1986–2011)   
(11. marraskuuta 1977 – 22. lokakuuta 2011)

Katso myös
----------

* Libyan vaakuna

Lähteet
-------

1. ↑  Gaddafin joukot moukaroivat Zawiyaa Yle Uutiset
2. ↑  Suomalaisen Maailman atlas, Genimap
**Celebrían** on J. R. R. Tolkienin luoma kuvitteellinen hahmo. Hän on Celebornin ja Galadrielin tytär, Elrondin vaimo sekä Arwenin, Elrohirin ja Elladanin äiti. Celebríania kutsuttiin myös nimellä **Rivendellin neito**. Celebríanin nimi tarkoittaa *sindar*in kielellä "hopeista kuningatarta".

Juoni
-----

**Varoitus:  Seuraava kirjoitus paljastaa yksityiskohtia juonesta.**
Celebríanin syntymäpäivä on tuntematon, tosin hän on saattanut elää lähellä Evendim-järveä. Hänet nähtiin ensimmäisen kerran kun hän oli menossa Eregionista Lórieniin äitinsä, Galadrielin kanssa toisella ajalla vuonna 1350. Celebrìan meni naimisiin Rivendellin hallitsijan Elrondin kanssa vuonna 109 kolmatta aikaa. Hän syntyi Ost-in-Edhilissä toisella ajalla ennen vuotta 1091. Kuitenkin hänet mainitaan *Galadrielin ja Celebornin historiassa* ennen vuotta 1350 toista aikaa, mutta kuitenkin muuttaa käsikirjoitusta huomattavasti, joten tämä päivä on voinut muuttua paljonkin. 

Sauronin tunkeutumisen jälkeen Eregioniin vuonna 1697 toista aikaa Galadriel, Celebrían ja heidän sukulaisensa pakenivat Ost-in-Edhilistä Morian kaivosten läpi, lopulta he saapuivat Lothlórieniin.

Vuonna 2509 toista aikaa hän oli matkalla tapaamaan vanhempiaan, mutta joutui örkkien väijytykseen Punasarven solassa. Celebrian vangittiin, sekä häntä kidutettiin. Hänen poikansa Elladan ja Elrohir pelastivat hänet, mutta hän oli saanut myrkyllisen haavan. Elrond paransi haavan Rivendellissä, mutta Celebrían ei koskaan palautunut kokonaan mieleltään ja henkisesti. Hän ei halunnut jäädä enää Keski-maahan ja hän seilasi seuraavana vuonna Valinoriin. 

**Juonipaljastukset päättyvät tähän.**
| "Sultans of Swing"Dire Straits |
| --- |
| Singlen "Sultans of Swing" kansikuva |
| Singlen tiedot |
|  Albumilta | *Dire Straits* |
|  Julkaistu | 1978 |
|  Tekijä(t) | Mark Knopfler |
|  Tyylilaji | pub rockblues rock |
|  Kesto | 05.36 |
| Dire Straitsin muut singlet |
|  | "Sultans of Swing"1978 | "Water of Love"1978 |

**"Sultans of Swing"** on Dire Straits -yhtyeen ensimmäinen single vuodelta 1978. Sen sävelsi ja sanoitti yhtyeen kitaristi ja laulaja Mark Knopfler, joka on tehnyt suurimman osan yhtyeen muistakin kappaleista. Se kertoo jazz-yhtyeestä, jonka jäsenet eivät välitä suosiostaan, vaan haluavat vain soittaa pienessä baarissa Lontoossa. Kappaleessa mainitaan nimeltä yksi muusikko, George Borowski (kappaleessa hänet mainitaan nimellä "Guitar George").

Kappale oli Dire Straitsin ensimmäinen listahitti Britanniassa. Se nousi singlelistan kahdeksanneksi keväällä 1979.

Musiikillinen rakenne
---------------------

"Sultans of Swingin" sävellaji on d-molli, ja se myös alkaa ja varsin pitkälle rakentuu kyseisen soinnun ympärille. Kappale alkaa d-mollisoinnulla ja laskeutuu siitä seuraavasti: C-Bb-A(+7), samalla tavalla kuin tutumpi Am-G-F-E -sointujärjestys, jota käytetään usein esim. flamencossa. Tämä soinnutus tunetaan nimellä "andalusialainen kadenssi". Kappaleen intervallijärjestys on siis sama kuin yllä mainitussa a-molli-kierrossa (1-7-6-5, juurisävel-septimi-seksti-kvintti). Säkeistöjen kakkososa alkaa F-soinnusta ja etenee sitten seuraavalla tavalla: C-Bb-Dm. Väliosien sointukulku on seuraavanlainen: Dm-Dm-C-Bb-Bb-C. Tästä huomaa, että kappale on varsin yksinkertainen ja rakentuu vain sävellajin omista soinnuista. Kappaleen tahtilaji on 4/4.

Lähteet
-------

1. ↑  ChartArchive - Dire Straits ChartArchive. Viitattu 19.7.2016. [vanhentunut linkki] (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Dire Straits - Sultans Of Swing YouTubessa
**Haminan lukio** on Haminan kunnassa sijaitseva suomenkielinen lukio. Lukio perustettiin vuonna 1894 nimellä Haminan Suomalainen Yhteiskoulu. Yhteiskoulun lisäksi se on tunnettu historiansa aikana nimillä Haminan Yhteislyseo ja Linnoituksen lukio. Vehkalahden lukion lakkauttamisen jälkeen se on toiminut Haminan ainoana lukiona. Lukiossa on noin 300 päätoimista opiskelijaa. Nykyään lukion tilat sijaitsevat Etelä-Kymenlaakson ammattiopiston tiloissa. Lukion siirtäminen hallinnollisesti ammattiopiston alaisuuteen kirvoitti kritiikkiä lukion henkilökunnalta. Yhdistämisestä vastanneet poliitikot perustelivat päätöstään säästösyillä ja väittivät yhdistämisen mahdollistavan lukiokoulutuksen jatkumisen Haminassa. Entisessä lukiorakennuksessa toimii nykyään Pappilansalmen kouluna tunnettu yhtenäiskoulu, johon on yhdistetty lakkautetut Haminan keskuskoulu ja Uuden-Summan koulu.

Lähteet
-------

1. ↑  Haminan lukio *hamina.fi*. Viitattu 22.9.2020.
2. ↑  Kykkänen, Valtteri: Lukion yhdistäminen ammattiopistoon epäilyttää opettajia Haminassa *Yle uutiset*.  27.1.2015. Viitattu 22.9.2020.
3. ↑  Larvio, Antti-Jussi: Haminan uusi yhtenäiskoulu hurmaa valoisuudellaan — Katso kuvat, miltä entiseen lukioon yhdysputkella yhdistetty koulu näyttää *Kymen Sanomat*.  8.1.2019. Viitattu 22.9.2020.
**Sulttaani Ibrahimin moskeija** (kreik. Τζαμί Ιμπραήμ Χαν, *Tzamí Impraím Chan*) on entinen moskeija Réthymnon kaupungissa Kreetan saarella Kreikassa. Se sijaitsee Réthymnon linnoituksen eli Fortétzan keskellä.

Moskeijaa sisältä.
Rakennus on tehty venetsialaisvallan aikana vuonna 1583 ja toimi alun perin Pyhälle Nikolaokselle (*San Nicolò*, *Ágios Nikólaos*) omistettuna kirkkona. Kirkko muutettiin moskeijaksi kaupungin osmanivalloituksen jälkeen vuonna 1646, ja omistettiin nimellään tuolloiselle sulttaanille, Ibrahimille.

Moskeija on pohjakaavaltaan neliönmuotoinen. Siinä on suuri puolipallonmuotoinen ja halkaisijaltaan 11-metrinen kupoli, joka lisättiin moskeijaksi muuttamisen yhteydessä. Moskeijaan on kuulunut minareetti, joka purettiin osmaniajan jälkeen. Moskeijan vieressä on pieni Pyhälle Katariinalle (*Agía Aikateríni*) omistettu kirkko.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Τζαμί Ιμπραήμ Χαν *Cretan Beaches*. Viitattu 6.9.2021.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Sulttaani Ibrahimin moskeija** Wikimedia Commonsissa
Ciccillo Matarazzo paviljonki
Paviljonki sisältä
São Paulo 9 (1967)
**São Paulon biennaali** on Brasiliassa järjestettävä suuri taidenäyttely. Se järjestettiin ensimmäisen kerran vuonna 1951, ja siitä lähtien se on pidetty joka toinen vuosi. Se on toiseksi vanhin biennaali. Vanhin on Venetsian biennaali (järjestetty vuodesta 1895), joka on ollut myös São Paulon biennaalin esikuva.

Biennaalin perusti italialais-brasilialainen teollisuusmies Ciccillo Matarazzo (1898–1977). Vuodesta 1957 São Paulon biennaali on pidetty *Ciccillo Matarazzo* -paviljongissa Parque Ibirapueran puistossa. Paviljonki suunniteltiin arkkitehtien Oscar Niemeyer ja Hélio Uchôa johdolla, ja siinä on näyttelytilaa 30 000 m². São Paulon biennaali esittelee sekä brasilialaista että kansainvälistä taidetta, ja sitä pidetään yhtenä maan tärkeimmistä taidenäyttelyistä.

Sen alkuperäisenä tavoitteena oli tehdä länsimaisesta nykytaiteesta tunnettua Brasiliassa, helpottaa sen pääsyä muihin Brasilian metropoleihin, ja vahvistaa São Paulon asemaa kansainvälisenä taidekeskuksena. Luonnollisesti sen tarkoituksena on tuoda myös brasilialaista taidetta lähemmäksi ulkomaisia vieraita.

Venetsialaisen mallin mukaan, São Paulo isännöi kansallisia esityksiä sekä kansainvälisiä näyttelyitä, jotka järjestetään kiertävän pääintendentin johdolla.

Taidenäyttelyn lisäksi vuodesta 1973 on biennaalissa järjestetty myös kansainvälinen arkkitehtuuri- ja muotoilunäyttely.

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.

Katso myös
----------

* Luettelo suurista kansainvälisistä nykytaiteen näyttelyistä
**Celebesinviirikaija** (*Prioniturus platurus*) on indonesialainen kaijalaji.

Koko ja ulkonäkö
----------------

Celebesinviirikaija on noin 28 cm pitkä ja se painaa 200–225 g. Kuten kaikilla viirikaijoilla, on silläkin pidentyneet keskimmäiset pyrstösulat, joiden päässä on ikään kuin lusikka tai lasta. Sen höyhenpuku on pääosin vihreä, selkäpuolelta tummempi. Päälaella on pieni punainen täplä ja niskassa violetti laikku. Siiven alapeitinhöyhenet ovat vihreät ja siipisulat alapuolelta vihertävän siniset. Monilla yksilöillä on vaihtelevan kokoinen haileanoranssi vyö tai laikku hartioilla. Pidentyneet pyrstösulat ovat vihreät ja "lusikat" ovat mustat, vihreähohtoiset. Sukupuolet ovat muuten samannäköisiä mutta naaraan pyrstö on lyhyempi ja se on selkäpuolelta kokonaan vihreä. Nokka on vaalean siniharmaa ja kärjestä tumma, iiris tummanruskea ja jalat vihertävänharmaat. Nuori lintu muistuttaa naarasta mutta siltä puuttuvat pyrstösulkien "lusikat".

Lajin voi tavata lentämässä korkealla puiden yläpuolella viiden-kahdenkymmenen yksilön parvissa. Toisinaan ne kerääntyvät suuriksi, jopa satojen yksilöiden parviksi. Ne liikkuvat myös öisin.

Esiintyminen
------------

Celebesinviirikaija elää Indonesiassa Sulawesin saarella ja lähistön pienemmillä saarilla. Siitä tunnetaan kolme alalajia: *P. p. platurus*, *P. p. talautensis* ja *P. p. sinerubris*. Sen populaatio on kooltaan 10 000–20 000 yksilöä. Lajin kanta on taantunut elinympäristöjen tuhoutumisen ja lemmikkieläinkaupan takia.

Elinympäristö
-------------

Laji elää vanhoissa sademetsissä ja puutarhoissa 1 800–2 000 m:n korkeudelle merenpinnasta.

Lisääntyminen
-------------

Lajin pesintä tunnetaan puutteellisesti. Pesä on puun kolossa.

Ravinto
-------

Celebesinviirikaija syö hedelmiä, siemeniä ja mahdollisesti kukkia. Erityisen persoja ne ovat mangoille, ja niiden on havaittu ruokailevan öisin maissiviljelmillä.

Lähteet
-------

* Forshaw, Joseph M. & Cooper, William T. 1977: Parrots of the World. - T.F.H. Publications, Inc. New Jersey. ISBN 0-87666-959-3
* World Parrot Trust

### Viitteet

1. ↑  BirdLife International: *Prioniturus platurus* *IUCN Red List of Threatened Species. Version 2013.2*.  2012. International Union for Conservation of Nature, IUCN, Iucnredlist.org. Viitattu 22.4.2014. (englanniksi)


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Taksonitunnisteet | 
* Wikidata: Q1267335
* Wikispecies: Prioniturus platurus
* ADW: Prioniturus\_platurus
* Avibase: 23917E7BDB839DD7
* BirdLife: 22684997
* CoL: 4MFF9
* BOW: gmrtai1
* eBird: gmrtai1
* EoL: 1177862
* GBIF: 2480039
* iNaturalist: 18961
* IRMNG: 10692358
* ITIS: 177535
* IUCN: 22684997
* NCBI: 309873
* Species+: 3737
* Xeno-canto: Prioniturus-platurus

 |

 |
**Albyn** oli suomalainen nelimastoinen rautaparkki, joka oli rakennettu 1883. Parkki oli uusikaupunkilaisen J. A. Zachariassen & Co. -varustamon omistuksessa 1907–1921. Laiva katosi vuonna 1921 Atlantilla miehistöineen ajettuaan todennäköisesti merimiinaan.

Parkki *Albynin* rakensi Oswald, Mordaunt & Co. Southamptonissa Englannissa vuonna 1883 liverpoolilaiselle J. Houstonille. Laivan vetoisuus oli 2 092 bruttorekisteritonnia ja kantavuus 3 400 kuollutpainotonnia. Laivan pituus oli 86,50 metriä, leveys 12,2 metriä ja syväys 7,42 metriä.

Suomeen parkki *Albyn* ostettiin J. Houston & Son -varustamolta Liverpoolista toukokuussa 1907. Laiva oli ensimmäisen maailmansodan loppuvaiheissa pidätettynä Yhdysvalloissa. *Albyn* kävi Suomessa ainoastaan kerran tuodessaan joulukuussa 1919 elintarvikelastin Turkuun ja viedessään sitten helmikuussa 1920 puutavaralastin Uudestakaupungista Antwerpeniin. *Albyn* ja sen 25 hengen miehistö katosivat vuonna 1921 Atlantilla parkin ollessa kivihiililastissa matkalla Norfolkista Yhdysvalloista Göteborgiin. Albynin arveltiin todennäköisesti ajaneen merimiinaan.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Jukka Mikkolan Suurten purjelaivojen bibliografia : Albyn (Arkistoitu – Internet Archive)
2. 1 2 3  Vakkasuomalaisia purjealuksia ja laivanvarustajia : Rautaparkki Albyn (Arkistoitu – Internet Archive)
**Ishmail Sandstroem** on taiteilijakollektiivi, jota johtaa ja kuratoi teatteriohjaaja Petri Lehtinen. Lehtinen kertoo keksineensä Ishmailin, ettei hänen tarvitsisi olla ikinä yksin. "Se on köyhän miehen teatteri, perhe, jota minulla ei ole." 

Ishmail Sandstroem on algerialais-ruotsalainen outsider-taiteilija. Hän asuu äitinsä kanssa Sunnysiden kaupunginosassa, Queensissä, New Yorkissa. Hän on tunnettu herkistä, alkukantaisista viivapiirustuksistaan ja valoteoksistaan, jotka ovat usein abstrakteja, mutta aina tunnevoimaisia.

Löydettyään Sandstroemin taiteen 2000-luvun puolivälissä, kuraattori Petri Lehtinen on koonnut hänen tuotannostaan yksityisnäyttelyitä - mm. MANDALA, INSIDE OUTSIDE, ISHMAIL SANDSTROEM LIGHTS UP, POWWOW - Turun, Helsingin ja New Yorkin gallerioihin. Vuosina 2010-2012 Lehtinen ja Ismo Alanko järjestivät yhdessä parikymmentä Ishmail & Ismo Iltamaa. Iltamat ovat happeningtaideteoksia, joissa newyorkilainen kuvataide ja pohjoiskarjalainen laulanta yhdistyvät monitaiteelliseksi sopaksi ja kokoaa samaan salonkiin muitakin toisilleen näennäisesti vieraita elementtejä - butotanssista runonlausunnan kautta saurofoniseen performanssiin.

Vuonna 2015 Ishmail Sandstroemin Mandala valittiin Lux Helsinki -valofestivaalin juhlavuoden nimikkoteokseksi

Yksityisnäyttelyt
-----------------

* 2014 MANDALA, Laterna Magica, Helsinki
* 2013 LITTLE LOST HOLY MOLY ja muita hyviä pyhiä, Suomenlinnan kirjasto, Helsinki
* 2009 Ishmail Sandstroem LIGHTS UP, Galleri Bergman, Helsinki
* 2008 POWWOW, Galleria Nefret, Turku
* 2007 REMATCH, Gershwin Hotel Gallery, New York
* 2007 MATCHES, Gershwin Hotel Gallery, New York
* 2006 INSIDE OUTSIDE, Galleria Nefret, Turku
* 2005 INSIDE OUTSIDE, Gershwin Hotel Gallery, New York

Lähteet
-------

1. ↑
2. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive)
3. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive)

Aiheesta muualla
----------------

* Ishmail & Ismo Iltamat Suomenlinnan Jääkellarissa (Arkistoitu – Internet Archive)
* Facebook
**Florence Beatrice Green** (o.s. **Patterson**, 19. helmikuuta 1901 – 4. helmikuuta 2012) oli brittiläinen nainen ja maailman viimeinen ensimmäisen maailmansodan veteraani. Hän palveli Britannian kuninkaallisissa ilmavoimissa naisten osastossa.

Elämä
-----

Green syntyi Edmontonissa Lontoossa. Hän liittyi syyskuussa 1918 17-vuotiaana Britannian kuninkaallisiin ilmavoimiin naisten osastoon, jonka tukikohdissa Narboroughissa ja Marhamissa hän toimi tarjoilijana.

Sodan jälkeen Florence oli naimisissa Walter Greenin kanssa vuodesta 1920 miehen kuolemaan 1975 asti. Florence asui King’s Lynnissä marraskuuhun 2011, jolloin muutti palvelutaloon. Green tunnustettiin maailmansodan veteraaniksi vasta vuonna 2010, kun hänen tietonsa löytyivät Britannian kansallisarkistosta. Greenistä tuli maailman viimeinen ensimmäisen maailmansodan veteraani Claude Choulesin kuoltua 5. toukokuuta 2011.

Kuollessaan Greenillä oli kaksi lasta, neljä lapsenlasta ja seitsemän lapsenlapsenlasta. Kuollessaan hän oli Ison Britannian kuudenneksi vanhin asukas.

Lähteet
-------

*
**Isidor Dmitrijevitš Svertškov** (ven. Исидор Дмитриевич Сверчков, kirjoitetaan myös **Svertschkoff**; 26. toukokuuta 1837 Turku – 29. maaliskuuta 1907 Kiova) oli suomenvenäläinen jalkaväenkenraali, joka toimi vuosina 1900–1904 Hämeen läänin kuvernöörinä.

Svertškovin venäläinen upseerisuku oli asettunut Suomeen 1800-luvun alussa. Isidor Svertškovin isä oli kenraalimajuri Dmitri Svertškov. Svertškov kävi Helsingissä Helsingfors Lyceumin ja jalkaväen junkkarikoulun, josta valmistui vuonna 1853 upseeriksi. Krimin sodan aikana hän palveli vänrikkinä Helsingin alueen puolustuksessa. Hän oli vastuussa kesäkuussa 1855 "Hangon verilöylynä" tunnetusta kiistanalaisesta sotatoimesta, jossa muutama Hangossa maihinnousut brittiläinen merisotilas surmattiin ja muut otettiin sotavangeiksi, vaikka brittien mukaan kyse olisi ollut neuvottelulipun suojassa suoritetusta vankien palauttamisyrityksestä. Myöhemmin Svertškov palveli Venäjällä, ja hänet nimitettiin vuonna 1888 everstiksi ylennettynä Mogiljovin alueen sotilaskäskynhaltijaksi. 1890-luvulla hän palveli Baltiassa, ensin Vilnan sotasairaalan päällikkönä ja vuodesta 1898 Väinänsuun linnoituksen komendanttina Vitebskin kuvernementissa. Hänet ylennettiin 1894 kenraalimajuriksi ja 1900 kenraaliluutnantiksi.

Svertškov nimitettiin toukokuussa 1900 Hämeen läänin kuvernööriksi. Hän oli tässä virassa, kunnes jäi helmikuussa 1904 eläkkeelle ja sai siinä yhteydessä jalkaväenkenraalin arvon. Eläkepäiviään hän vietti Kiovassa.

Isidor Svertškovin vävy oli prokuraattori Konstantin Kazanski ja veli taidemaalari Wladimir Swertschkoff (Vladimir Svertškov).

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Svertschkoff, Isidor *Suomalaiset kenraalit ja amiraalit Venäjän sotavoimissa 1809–1917*. Biografiakeskus, Suomalaisen Kirjallisuuden Seura.
2. 1 2  Osmo Jussila: *Nationalismi ja vallankumous venäläis-suomalaisissa suhteissa 1899–1914*, s. 306. Historiallisia tutkimuksia 110. Suomen Historiallinen Seura, Helsinki 1979.
3. ↑  Raoul Johnsson & Ilkka Malmberg: *Kauhia Oolannin sota – Krimin sota Suomessa 1854–1855*, s. 357–361. John Nurmisen säätiö, Helsinki 2013.


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * n
* k
* m
Hämeen läänin maaherrat ja kuvernöörit |
| --- |
|  |
| Venäjän keisarikunta (1831–1917) | 
* Klick
* Stichaeus
* Snellman
* Rehbinder
* von Troil
* Molander
* Nordenstreng
* von Ammondt
* Costiander
* von Boehm
* von Kothen
* Svertškov
* Papkov
* Gordie
* Brofeldt
* Spåre

 |
|  |
| Suomi (1917–1997) | 
* Saarinen
* Tulenheimo
* von Hellens
* Mattsson
* Tuominen
* Sandelin
* Tainio
* Suonio

 |

 |

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Kenraalit ja amiraalit
* Biografiasampo

 |

 |
**Isiksen temppeli** oli antiikin aikainen Isikselle omistettu kreikkalainen temppeli Delokselle saarella Kreikassa. Sen rauniot ovat osa Deloksen arkeologista aluetta, joka on Unescon maailmanperintökohde. Tarkemmin kohde on osa Kýnthos-vuoren länsirinteessä sijaitsevaa laajaa Serapeion C:nä tunnettua egyptiläisten kulttien pyhäkköaluetta.

Isiksen temppelin rauniot.
Isiksen temppeli rakennettiin hellenistisellä kaudella noin vuonna 166–88 eaa. Tuohon aikaan Delokselle alettiin rakentaa ulkomailta, kuten Egyptistä, tuotujen kulttien pyhäkköjä. Temppeli sijaitsi Deloksen teatterin itäpuolella Serapeion C:n alueen itälaidalla. Heti sen pohjoispuolella sijaitsi samoihin aikoihin valmistunut Egyptiläisten jumalten temppeli.

Temppeli edusti doorilaista tyyliä. Sen pituus oli noin 12 metriä ja leveys noin 5,1 metriä. Temppelissä oli pronaos, jonka edessä oli kaksi pylvästä, sekä naos eli cella, joka avautui länteen. Naoksessa oli suuri Isiksen kulttikuva. Rakennuksen pohjoissivulla oli ovi, joka johti Egyptiläisten jumalten temppeliin. Temppelin edessä sen länsipuolella oli alttari. Temppelin julkisivu on kunnostettu, ja myös Isiksen kulttikuvan jäänteet on sijoitettu paikalleen naokseen.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Delos, Temple of Isis *Perseus*. Viitattu 24.10.2016.
2. 1 2  Delos: Sarapis Sanctuary C *Associations in the Greco-Roman World*. Viitattu 24.10.2016.
3. 1 2  Stillwell, Richard & MacDonald, William L. & McAllister, Marian Holland (toim.): "Delos, Greece", *The Princeton Encyclopedia of Classical Sites*. Princeton, N. J.: Princeton University Press, 1976. Teoksen verkkoversio.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Isiksen temppeli** Wikimedia Commonsissa
Rakennuksen julkisivu.
**Martin-Gropius-Bau** on entinen taidemuseo ja nykyinen näyttelyrakennus Berliinin keskustassa, Kreuzbergin ja Mitten kaupunginosien rajalla. Sen osoite on Niederkirchnerstrasse 7. Aivan sen vieressä sijaitsee natsien terroria esittelevä ulkoilmamuseo Topographie des Terrors. Vastapäätä Martin-Gropius-Bauta on Berliinin osavaltion edustajainhuoneen talo.

Martin-Gropius-Bau on saanut nimensä 1800-luvulla eläneeltä arkkitehti Martin Gropiukselta, joka oli Walter Gropiuksen isosetä. Martin Gropius suunnitteli talon yhdessä Heino Schmiedenin kanssa Berliinin taideteollisuusmuseon käyttöön, ja se rakennettiin vuosina 1877–1881. Rakennus vaurioitui toisessa maailmansodassa ja sai odottaa pitkään kunnostamistaan. Se jäi Berliinin jaossa Länsi-Berliinin puolelle, mutta vyöhykeraja ja Berliinin muuri kulkivat suoraan talon edessä olevaa katua pitkin. Rakennus restauroitiin lopulta vuosina 1978–1989. Kadun puoleinen julkisivu päästiin kunnostamaan vasta muurin murtumisen jälkeen. Rakennuksen toinen restaurointi suoritettiin 1998–1999.

Martin-Gropius-Bau avattiin uudelleen vuonna 1981, jolloin sinne sijoitettiin aluksi Berlinische Galerien ja Werkbund-arkiston kokoelmat sekä Berliini-museon juutalainen kokoelma. Ne ovat myöhemmin kaikki muuttaneet pois, minkä jälkeen rakennus on toiminut vaihtuvien taiteeseen, historiaan ja etnologiaan liittyvien näyttelyiden järjestämispaikkana. Järjestäjinä ovat muun muassa Berliinin valtionmuseot ja Berliinin juhlaviikot.

Lähteet
-------

1. 1 2  Edelgard Abenstein & Jeannine Fiedler: *Taide & Arkkitehtuuri: Berliini* (suom. Pirkko Roinila), s. 214–215. Tandem Verlag (h. f. ullmann) 2009. Alkuteos Kunst & Architektur Berlin.
2. ↑  Martin-Gropius-Bau (Arkistoitu – Internet Archive) (saksaksi) Denkmale in Berlin: Denkmaldatenbank. Viitattu 25.9.2014.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Martin-Gropius-Bau** Wikimedia Commonsissa

* Kotisivu (saksaksi)
**Myy Cephei** (μ Cephei, μ Cep) tai *Granaattitähti* on vanhalta nimeltään *Erakis*. Granaattitähdeksi tämän tähden nimesi Sir William Herschel vuonna 1783. Tähti on hyvin punainen, koska se on viileä ja spektriluokkaa M2Iae. Tähden valoa punertaa välissä oleva avaruuspöly, joka sirottaa sinistä valoa. Tähti on joko kirkas ylijättiläinen tai himmeä hyperjättiläinen.

Granaattitähti on myös hyvin kookas ja valovoimainen ylijättiläinen ja kirkkaudeltaan muuttuva sykkivä tähti, joka on esikuvana Myy Cephei -tyyppisille muuttujille. Tähden etäisyys on 2 700 valovuotta ja sen kirkkaus 250 000–350 000 Auringon kirkkautta. Näennäinen kirkkaus vaihtelee välillä 3,53–5,1 magnitudia 2,5–3 vuoden jaksoissa, kun taas keskimäärin kirkkaus on 4,23 ja vaihtelun korkeus vain 1,67, joka ajoittain kasvaa huomattavasti suuremmaksi. Tähti on puolisäännöllinen muuttuja tyyppiä SRC. Mu Cephei on pienen amplitudin (valonvaihtelun voimakkuuden) punainen muuttuja. Tähteä ympäröi vesihöyrykerrostuma.

Vaihtelujaksot ovat 850 ja 4 400 päivää. Tähdellä saattaa olla 730 päivän ja 920 päivän jaksot.*lähde?*

Tähti on eräs suurimmista tunnetuista tähdistä, läpimitaltaan 1 650 Auringon sädettä. Jos Granaattitähti olisi Auringon paikalla, se ulottuisi Jupiterin ja Saturnuksen ratojen väliin. Tähden massa lienee 20–25 Auringon massaa.*lähde?* Tähti polttaa luultavasti fuusioreaktiossa heliumia hiileksi ja on lähellä supernovaräjähdystä.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Garnet Star jumk.de. Viitattu 13.5.2012. (englanniksi)
2. ↑  Garnet Star *Star Of The Week*.

  

Kefeuksen tähdistö (Cepheus) » luettelo tähdistä, luokka

|  |  |
| --- | --- |
| Tähdet | α Cep, γ Cep, β Cep, ζ Cep, η Cep, ι Cep, δ Cep, ε Cep, θ Cep, μ Cep, 2 UMi, ν Cep, ξ Cep, ξ Cep, κ Cep, π Cep, υ1 Cep, 11 Cep, ο Cep, 9 Cep, 24 Cep, 16 Cep, OV Cep, λ Cep, 19 Cep, 31 Cep, VV Cep, 78 Dra, 6 Cep, 30 Cep, 18 Cep, 20 Cep, 7 Cep, ρ Cep, 26 Cep, 12 Cep, 14 Cep, 4 Cep, 13 Cep, 25 Cep, 28 Cep, 77 Dra, δ Cep, RW Cep, V Cep, 15 Cep, υ Cep, T Cep, Kruger 60 |
| Eksoplaneetat | γ Cep Ab |
Kartta teoksesta *Lost Continent of Mu*, 1927. (kirjoittanut James Churchward.)
**Mu** on kuvitteellinen kadonnut manner, jonka kerrotaan sijainneen Tyynellä valtamerellä. Ajatuksen Mu-mantereesta keksi Augustus Le Plongeon (1825–1908) kääntäessään mayojen kirjoituksia. Hänen mukaansa mayat olivat Mu-mantereen entisiä asukkaita. Myöhemmin saatiin selville, että Plongeonin käännökset olivat enimmäkseen omasta päästä keksittyjä. Mu-mannerta teki myöhemmin tunnetuksi James Churchward (1852–1936) kirjoissaan, kuten *Lost Continent of Mu* (1931).

Mu on esiintynyt populaarikulttuurissa muun muassa Cthulhu-mytologiassa, *Illuminatus!*-trilogiassa, KLF-yhtyeen tuotoksissa ja Hugo Prattin sarjakuvassa *Corto Maltese*. Myös Lee Falk sijoitti 1950-luvun lopussa erään Taika-Jim-seikkailun valtameren pohjassa sijaitsevaan Mun kaupunkiin.

Katso myös
----------

* Lemuria
* Atlantis

Lähteet
-------

1. ↑  Ihmiskunnan kehto - Abelin hauta löydetty Yukatanilta.  *Pohjalainen*, 02.11.1895, nro 130, s. 3. Kansalliskirjasto. Viitattu 04.07.2014.
2. ↑  Historiantakaisia ihmisiä Amerikassa.  *Rauman Lehti*, 21.09.1899, nro 107, s. 4. Kansalliskirjasto. Viitattu 04.07.2014.
**Viherharlekiini** (*Calyptomena viridis*) on kaakkoisaasialainen leveänokkaharlekiinien heimoon kuuluva varpuslintu.

Koko ja ulkonäkö
----------------

Linnun pituus on 17–20 cm. Viherharlekiinikoiraan höyhenpuku on kirkkaanvihreä, mikä on mainio suojaväri hämärässä lehvästössä. Naaras on hailakamman värinen ja keskimäärin suurempi kuin koiras. Otsan höyhenet kasvavat leveähkön nokan päälle, ja lintu näyttää hyvin pyöreäpäiseltä ja lyhytnokkaiselta. Pyrstö on lyhyehkö.

Esiintyminen
------------

Viherharlekiini elää Kaakkois-Aasiassa Myanmarin eteläosissa, Lounais-Thaimaassa, Malesiassa ja Indonesian pohjoisilla saarilla Borneolla, Sumatralla ja pikkusaarilla. Sumatralla tapahtuvat valtaisat metsien hakkuut ovat uhka lajin esiintymiselle.

Lajista tunnetaan kolme alalajia: nimialalaji *viridis* sekä alalajit *caudacuta* ja *siberu*.

Elinympäristö
-------------

Viherharlekiinit elävät monenlaisissa metsissä ja taimikoissa, sekä alavilla mailla että vuoristojen rinteillä.

Lisääntyminen
-------------

Lajin pesintä tunnetaan puutteellisesti. Naaras rakentaa kasvikuiduista punomalla päärynämäisen, riippuvan pesän matalalle ruohokasvillisuuden varaan lähelle maanpintaa. Valkeahkoja munia on 2–3. Poikaset jättävät pesän 22–23 päivän ikäisinä.

Ravinto
-------

Viherharlekiini syö lähes pelkästään viikunoita ja niiden siemeniä.

Lähteet
-------

* Perrins, Christopher M. (päätoim.) 1992: Otavan lintutieto - Maailman linnut. Otava. Italia. ISBN 951-1-12001-8

1. ↑  BirdLife International: *Calyptomena viridis* *IUCN Red List of Threatened Species. Version 2013.2*.  2012. International Union for Conservation of Nature, IUCN, Iucnredlist.org. Viitattu 4.12.2013. (englanniksi)
2. ↑  ITIS


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Taksonitunnisteet | 
* Wikidata: Q305351
* Wikispecies: Calyptomena viridis
* ADW: Calyptomena\_viridis
* ARKive: calyptomena-viridis
* Avibase: 0E127F062014989A
* BirdLife: 22698750
* BOLD: 115546
* CoL: Q6VD
* BOW: grebro1
* eBird: grebro1
* GBIF: 2484559
* iNaturalist: 8995
* IRMNG: 11437054
* ITIS: 558996
* IUCN: 22698750
* NCBI: 135972
* Xeno-canto: Calyptomena-viridis
* ZooBank: 72C292CE-651B-4D93-934D-6A23C6AEC9BD

 |

 |
Hassan Zirak
**Hassan Zîrak** tai **Hesen Zîrek** (1921 – 26. kesäkuuta 1972) on kurdilainen laulaja. Hän syntyi Harmilissa (kurdiksi Hermêl), joka on pieni kylä Bokanissa (kurdiksi بۆکان) Itä-Kurdistanissa.

Zîrak oli innokas esiintyjä jo hyvin nuorena. Vuonna 1953 hän meni Etelä-Kurdistaniin, Irakin pohjoisosaan. Siellä hän nauhoitti lauluja, jotka päättyivät Radio Bagdadiin. Vuonna 1957 tultuaan takaisin Itä-Kurdistaniin hän sai kasaan yhtyeen ja nauhoitti monta kurdinkielistä laulua. Nämä kappaleet päättyivät paikallisen yleisradioon nimeltään Kermānšāh. 

Zîrakilla ja hänen vaimollaan Midya Zandilla on kaksi tytärtä, Arezo ja Sakar, jotka asuvat Teheranissa. 

Hassan Zîrak kuoli syöpään. Hänet haudattiin synnyinkaupunkiinsa Bokaniin.

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana

 |

 |
**Pålkemjaure** (luulajansaameksi *Bålggemjávrre* ) 
on Ruotsissa Norrbottenissa Jällivaaran ja Bodenin kunnissa sijaitseva järvi, joka kuuluu Rånejoen vesistöön.

Maantietoa
----------

Pålkemjaure on 2,8 kilometriä pitkä, 1,0 kilometriä leveä ja sen pinta-ala on 175 hehtaaria eli 1,75 neliökilometriä. Se sijaitsee Pålkemin kirkonkylässä (luulajansaameksi *Bålggem*). Järvi on luode-kaakko- suuntainen ja se on muodostunut Storspikenin (396 metriä mpy.) ja Bålggemgåggån (403 m mpy.) väliseen painaumaan. Se on saareton. Laakso on järven molemmista päistä soistunut ja kylä sijaitseekin pohjoispuolella kohoavalla mäellä. Vain järven luoteispään molemmat rannat ovat asuttuja. Kylän läpi kulkee Vuottaksesta alkava tie Näätäsuantoon (Mårdsel). Jällivaaran ja Bodenin välinen kuntaraja ylittää järven sen puolivälissä.

Luontoarvoja
------------

Valuma-alueen maaperän yleisimmät maalajit ovat moreeni (49,2 %), turve (6,5 %), hiekka tai sora (1,4 %), siltti (2,8 %) ja kallio (10,0 %). Muut alueet ovat erilaisia vesistöjä.

Vesistösuhteet
--------------

Pålkemjaure kuuluu Rånejoen vesistössä (päävesistötunnus 7) Rånejoen sivujoen Rörånin valuma-alueeseen. Rörånin valuma-alueen pinta-ala on noin 1 057 neliökilometriä (km²), joka on noin 25 % koko vesistön 4 207 km² pinta-alasta. Rörånin keskivirtaama (MQ) sen joensuussa on 11,7 m³/s. 

Järvi on Vitträskbäckenin lähdejärvi ja sen valuma-alueen pinta-ala on 22,93 km². Siihen laskee valuma-alueelta neljä puroa. Järven eteläpäähän tulee koillisrinteiltä lyhyt puro, lounaisrantaan tulee lounaisrinteiltä suopuro, ja kaksi muuta laskee järven sen luoteispäähän. Ne ovat kummatkin suo-ojia. Järven keskivirtaama arvioidaan olevan 0,31 m³/s. Vitträskbäcken yhtyy 10 kilometrin päässä Spikälveniin, joka on Livasälvenin sivujoki. Tämä joki on Rörånin valuma-alueen pääuoman latvaosuus, joka vietaa Stor-Lappträsketin kautta alajuoksulle. Rörån laskee Överstbyträsketiin, joka on Rånejoen vesireitin järvimäinen suvanto. Rånejoki laskee Selkämereen Råneåssa Luulajassa.

Lähteitä
--------

### Huomautuksia

1. 1 2  Järven virtaamana luusuassa on käytetty vesistöviranomaisten vuosina 1981–2010 julkaisemien kuukausittain laskettujen keskivirtaamien keskiarvoa.

### Viitteet

1. 1 2 3 4  Svenskt Vattenarkiv - Vattenytor (SVAR 2012) suora linkki SVAR\_2012\_2 (ZIP)), SMHI, 2016, viitattu 9.12.2020 (ruotsiksi)
2. 1 2 3 4 5  Pålkemjaure *Lantmäteriet*. Gävle:  Lantmäteriet. Viitattu 9.12.2020. (ruotsiksi)
3. 1 2 3 4 5  Pålkemjaure (SE737480-176014) *Vatteninformationssystem*. Tukholma, Ruotsi:  Länsstyrelsen. Viitattu 9.12.2020. (ruotsiksi)
4. ↑  Thoms-Hjärpe, Christina: Län och huvudavrinningsområden i Sverige (PDF),Faktablad nr 10, 2002, SMHI, viitattu 9.12.2020 (ruotsiksi)
5. ↑  Rånejoki (SE732092-179483) *Vatteninformationssystem*. Tukholma, Ruotsi:  Länsstyrelsen. Viitattu 9.12.2020. (ruotsiksi)
6. 1 2  Rörån (SE735114-177175) *Vatteninformationssystem*. Tukholma, Ruotsi:  Länsstyrelsen. Viitattu 9.12.2020. (ruotsiksi)
7. ↑  Om flödesstatistik för Sveriges vattendrag (Excel-tiedostoon, selitykset), 13.11.2009, viitattu, 460-506, 9.12.2020 (ruotsiksi)
Kaljaasi. Kuvitusta ruotsalaisesta tietosanakirjasta *Nordisk familjebok*.
**Kaljaasi** on purjealuksesta takiloinnin perusteella käytetty nimitys, joka on alun perin tarkoittanut kaleeria. Perämeren rannikolla kaljaasityyppisistä aluksista on käytetty nimitystä *jähti*.

Suomessa kaljaasi tarkoitti pohjoiseurooppalaista alustyyppiä, joka oli Suomen merialueilla yleinen näky. Itämeren liikenteessä käytettiin 1700-luvulla kaljaaseja, joiden kantokyky oli 30–40 lästiä. 

Kaljaasitakila muodostuu kahdesta tai kolmesta mastosta, joissa jokaisessa on kahveli- ja latvapurjeet, sekä näiden lisäksi vielä kokkapurjeita kahdesta kolmeen kappaletta. Runkoratkaisuiltaan kaljaasit oli suunniteltu rahdin kuljettamiseen, ja ruumatila oli lähes koko rungon pituinen. Ruorihytti ja messi sijaitsivat yleensä perässä ja varasto- ja miehistötilat keulassa.

Suomalaisia kaljaaseja
----------------------

* Jakobstads Wapen
* Jähti
* Kaljaasi Ansio
* Kaljaasi Astrid
* Kaljaasi Helena
* Kaljaasi Ihana
* Kaljaasi Inga
* Kaljaasi Inga-Lill
* Kaljaasi Ingeborg
* Kaljaasi Kathrina
* Kaljaasi Olga
* Kaljaasi Svanhild
* Kaljaasi Valborg
* Kaljaasi Vivan Kotka

Aiheesta muualla
----------------

* Meriarkeologiaseura: Laivatyyppien nimitysperusteita (Arkistoitu – Internet Archive)
**Pålsträsket** on matala, karu ja kirkasvetinen metsäjärvi Inkoon ja Lohjan rajalla läntisellä Uudellamaalla. Sen pinta-ala on 12,1 hehtaaria. Etäisyys Lohjan keskustasta on 14 kilometriä etelälounaaseen.

Maantiede
---------

Pålsträsketin länsi–itäsuuntainen pituus on 800 metriä. Saaria ei ole, rantaviiva mutkittelee loivasti, joten järvessä on useita pieniä lahtia ja niemiä. Järveä ympäröi metsämaa, Lohjan alueella pohjoisrannalla on jonkin verran asutusta, myös kaakkoisella rannalla Inkoon alueella on pientaloja. Oxberget Pålsträsketin etelärannalla kohoaa yli 80 metriä merenpinnan yläpuolelle.

Pålsträsket (22.006.1.007) kuuluu Kyrkån valuma-alueeseen (22.006), joka on kolmannen jakovaiheen vesistö Siuntionjoen vesistössä (22). Kyrkån alueeseen kuuluu kahdeksan vähintään hehtaarin laajuista vakavettä, joista Pålsträsket on toiseksi laajin. Hemträsket on laajin ja Fårträsk kolmanneksi laajin.

Pålsträsket on kuudenneksi laajin Inkoon noin 30:stä vähintään hehtaarin laajuisesta järvestä.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Pålsträsket, vakavesi, Inkoo
2. 1 2 3 4  Ympäristö.fi : Ympäristötiedon hallintajärjestelmä Hertta Ympäristötiedon hallintajärjestelmä Hertta. Viitattu 19.5.2021.
3. 1 2 3  Pålsträsket *Vesientila.fi*. Länsi-Uudenmaan vesi ja ympäristö ry. Viitattu 19.5.2021.
4. ↑  Pålsträsket. Järviwiki. Viitattu 19.5.2021.
5. ↑  Kyrkån valuma-alue (22.006). Järviwiki. Viitattu 19.5.2021.
6. ↑  Inkoo. Järviwiki. Viitattu 24.5.2021.
**Kaljaasi Ihana** on Luvialla Satakunnassa rakennettu purjealus. Aluksen suunnittelu aloitettiin vuonna 2005 ja varsinainen rakentaminen seuraavana vuonna. Vesillelasku tapahtui vuonna 2010 ja neitsytpurjehdus kesällä 2011. Aluksen kotisatama on Luvian Laitakari.

Luvialla on pitkät perinteet purjealusten rakentamisessa. 1500-1900-luvulla Luvialla on tiettävästi rakennettu runsaat neljäsataa eri tyyppistä purjealusta, viimeinen vuonna 1919. Ihanan rakentamiseen ryhdyttiin paikkakunnan vanhan laivanrakennustaidon henkiinherättämiseksi. Kaljaasi *Ihanan* rakentamisen talkootyönä organisoi Perinnelaivayhdistys Ihana ry. Kokonaisustannukset olivat noin 1,2 miljoonaa euroa, talkootyön osuus 37 prosenttia ja Euroopan unionin tuen 39 prosenttia. Loppurahoitus tuli kunnilta ja yksityisiltä rahoittajilta.

Laivan piirustusten pohjana käytettiin Luvialla vuonna 1907 rakennetun kaljaasi *Marsin* piirustuksia*lähde?*. Laiva rakennettiin puusta. Materiaalina käytettiin pohjassa ja kölirakenteissa kuusta, kun taas kyljet ovat mäntyä ja kansirakenteet ja mastot lehtikuusta. *Ihana* on varsinaisesti purjealus, mutta siinä on myös 280 hevosvoiman dieselmoottori. Aluksen pituus on 27,9 metriä ja leveys 6,2 metriä. Syväys on 2,00 metriä ja purjeiden kokonaispinta-ala 320 m².

Kaljaasi *Ihana* laskettiin vesille 23. heinäkuuta 2010. Vesillelaskua seurasi Laitakarissa 7 000-henkinen yleisö, joukossa presidentti Tarja Halonen puolisoineen. Alus osallistui kesän aikana Turussa Tall Ships Race -tapahtumaan. Saman vuoden syksyllä julkaistiin kaljaasi *Ihanan* suunnittelusta ja rakentamisesta kertova kirja.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Perinnelaivayhdistys Ihana ry:n sivut
2. ↑  Perinnelaiva Ihana matkalla suurten purjelaivojen Turkuun  25.8.2011. Satakunnan Kansa.  Arkistoitu 27.8.2011. Viitattu 22.3.2012.
3. ↑  Ihanan rakentaminen päätyi kirjan kansien väliin  4.11.2011. Radio Pori.  Arkistoitu 24.9.2015. Viitattu 22.3.2012.

Kirjallisuutta
--------------

* Timo Kause, *Kaljaasi Ihana*, koonnut ja kirjoittanut Timo Kause, Luvia : Kaljaasi Ihana, 2011 ISBN 978-952-92-9471-8

Aiheesta muualla
----------------

* Video Ihana-risteilyltä
**Blaine Anderson** on kuvitteellinen hahmo yhdysvaltalaisesta musikaali-draama tv-sarjasta Glee näyttelijänä Darren Criss. Blaine nähtiin ensimmäisen kerran Gleessä toisen tuotantokauden kuudennessa jaksossa. Blaine on avoimesti pojista tykkäävä lukiolainen ja on myös päälaulajana Dalton Akatemian Warblerseissa. (Darren Criss) kokeili esiintyä useita kertoja, ennen kuin hänet valittiin Blainen näyttelijäksi. Hän uskoi olevansa huono samaistumaan Blaineen, mutta hän näyttelee Blainea niin karismaattisesti ja luotettavasti. Warblers laulaja, Blaine on tehnyt useita kappaleita televisiosarjoissa. Hänen ensimmäinen cover-versio "Teenage Dream" Katy Perry, tuli nopeimmin myydyimmäksi Glee singleksi ja ylsi kahdeksanneksi Billboard Hot 100 -listalla. Warblersien albumi on myynyt yli 1,3 miljoonaa kappaletta. Blaine on saanut enimmäkseen positiivisia arvioita kriitikoilta. Criss on merkitty yhdeksi sarjan läpimurto artistiksi. Blaine-Kurt suhde on herättänyt kriittistä suosiota episodi tarinaan, jossa Blaine kyseenalaistaa seksuaalisuutensa ja se on herättänyt negatiivisia arvioita. Blaine tuotiin esiin jaksossa *Never been kissed* johtavana solistina Dalton Akatemian Warblerseissa. Hän tapaa Kurt Hummelin (Chris Colfer). Kurt kertoo Blainelle että häntä kiusataan hänen seksuaalisen suuntautumisensa takia koulussa, ja Blaine paljastaa että häntäkin oli kiusattu vanhassa koulussa, kunnes hän päätti siirtyä Dalton Akatemiaan, joka valvoo kiusaamista. Blaine ystävystyy Kurtiin ja auttaa häntä kestämään kiusaamista. Kurtin kiusaaja Dave Karofsky (Max Adler). Kun uhkailu ja väkivalta jatkuu, Kurt saavuttaa vaarallisen tason ja vaihtaa Dalton Akatemiaan. Hän rakastuu Blaineen, ja Blaine on tietämätön tämän tunteista, vaikka heidän ystävyytensä kasvaa. Blaine hankkii apua Kurtilta laulaa serenadi, jolla hän saisi Jeremiahin (Alexander Nifong) sydämen ja rakkauden. Kun Blaine laulaa hänelle kaupassa, jossa Jeremiah on töissä, Jeremiah saa potkut ja hylkää Blainen. Kurt kertoo Blainelle, että pitää hänestä, mutta Blaine ei halua ottaa riskiä ja vaarantaa heidän ystävyyttään. Kurt ja Blaine pelaavat Uusien tuulien jäsenten kanssa alkoholin vaikutuksessa pullonpyöritystä, mikä johtaa Rachelin (Lea Michele) ja Blainen suutelemaan. Sen jälkeen Blaine rupeaa miettimään voisiko hän olla biseksuaali, ja menee treffeille Rachelin kanssa. Kun Rachel suutelee Blainea uudestaan, kun molemmat ovat selvin päin, Blaine tajuaa että on todella homoseksuaali. Warblersit/Kultakurkut valmistautuu esiintymään Regional kuorokilpailuihin, Kurt myöntää, että hän on kateellinen siitä, kuinka monta sooloa Blaine saa. Kun myöhemmin on kokous, Kurt saapuu myöhässä ja ilmoittaa itkien, että ryhmän maskotti ja hänen rakas kanarianlintunsa Pavarotti on kuollut, hän laulaa "Blackbird" linnun kunniaksi. Kun Kurt laulaa, Blaine on tajuaa rakastavansa Kurtia, ja myöhemmin hän kertoo Kurtille tunteistaan ​​ja suutelee häntä. Alueellisissa he laulavat dueton "Candles" (Hey Monday) Warblersit/Kultakurkut häviävät uusille tuulille. Vuoden ensimmäisen jakson kolmannen kauden *The Purple Piano Projectissa* Blaine siirtyy Mckinleyn korkeakouluun, Kurt Hummelin luokse.
**Suihkulautailu** on vesijetin tuottamaa voimaa ja vesivirtaa hyödyntävän vesisuihku-urheilun (engl. *hydroflight sports*) alalaji.

Suihkulautailussa vesijetin tuottama vesivirtaus ohjataan noin 20 metriä pitkään letkuun. Letkun toisessa päässä olevan laudan pohjasta vesivirta ohjataan alaspäin samalla nostaen laudan päälle kiinnitetyissä monoissa seisova lautailija ilmaan. Lautailijan lentokorkeus riippuu vedenpaineesta, jota säädellään vesijetin kaasua käyttäen.

Lajissa on tarkoitus suorittaa akrobaattisia liikkeitä, *trikkejä*. Lajille ominaisimpia trikkejä ovat erilaiset voltit, spinnit ja lennokkaat sukellukset. Kilpatasolla lajin arvostelu perustuu pääasiassa trikeille ja niiden yhdistelmille, *komboille,* annettuihin pisteisiin, tekniseen suorituspuhtauteen sekä tietysti myös lentäjän omaperäisyyteen ja show-elementteihin.

Kilpatasoiseksi urheilulajiksi suihkulautailu ylsi vuonna 2012, jolloin järjestettiin ensimmäinen Flyboard® World Cup. 

Maailman ensimmäinen valmistajasta riippumaton suihkulautailukilpailu Session One järjestettiin Floridassa helmikuussa 2016.

Lähteet
-------

1. ↑  SUIHKULAUTAILU.FI: TIETOA LAJISTA *www.suihkulautailu.fi*.  Arkistoitu 30.5.2016. Viitattu 15.5.2016.
2. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive)
3. ↑
**Eagles** on samannimisen rockyhtyeen debyyttialbumi, joka julkaistiin vuonna 1972. Levy äänitettiin Lontoon Olympic Studiossa ja sen tuottajana toimi Glyn Johns. Albumi oli välitön menestys sijoittuen Billboard listalla sijalle 22 ja myyden platinaa. Albumilla oli merkittävä rooli country rockin popularisoijana eteläisessä Kaliforniassa. Kappaleet "Take it Easy", "Witchy Woman" ja "Peaceful Easy Feeling" julkaistiin singleinä ja kaikki sjoittuivat listoilla 40 parhaan joukkoon.

Vuonna 2003 albumi sijoittui Rolling Stone -lehden listalla *500 Greatest Albums of All Time* sijalle 374. Single "Take It Easy" on osa Rock and Roll Hall Of Famen "500 Songs That Shaped Rock and Roll" -listaa. Albumi valittiin vuonna 2005 julkaistuun hakuteokseen *1001 albumia jotka jokaisen on kuultava edes kerran eläessään*.

Glenn Frey paljasti *History Of The Eagles* -dokumentissa, että yhtye oli meskaliinikaktusen vaikutuksen alaisena, kun albumin kansikuva otettiin Joshua Treen kansallispuistossa.

Kappaleet
---------

| A-puoli |
| --- |
| Nro | Nimi | Säv&san | Päävokaalit | Kesto |  |
| 1. | Take It Easy | Jackson Browne, Glenn Frey | Frey | 3.34 |
| 2. | Witchy Woman | Don Henley, Bernie Leadon | Henley | 4.14 |
| 3. | Chug All Night | Frey | Frey | 3.18 |
| 4. | Most of Us Are Sad | Frey | Randy Meisner | 3.38 |
| 5. | Nightingale | Browne | Henley | 4.08 |

| B-puoli |
| --- |
| Nro | Nimi | Säv&san | Päävokaalit | Kesto |  |
| 1. | Train Leaves Here This Morning | Gene Clark, Leadon | Leadon | 4.13 |
| 2. | Take the Devil | Meisner | Meisner | 4.04 |
| 3. | Earlybird | Leadon, Meisner | Leadon | 3.03 |
| 4. | Peaceful Easy Feeling | Jack Tempchin | Frey | 4.20 |
| 5. | Tryin' | Meisner | Meisner | 2.54 |

Kokoonpano
----------

* Glenn Frey - kitara, slide-kitara, huuliharppu, koskettimet, laulu
* Don Henley - rummut, kitara, laulu
* Randy Meisner - basso, kitara, laulu
* Bernie Leadon - soolokitara, mandoliini, banjo, laulu

Lähteet
-------

1. ↑  Dimery, Robert (toim.): *1001 Albums You Must Hear Before You Die*. Cassell Illustrated, 2005. ISBN 1-84403-392-9.

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.
**William Richard Morris**, myöhemmin **lordi Nuffield** (10. lokakuuta 1877 – 22. elokuuta 1963) oli brittiläinen liikemies ja hyväntekijä. Hän perusti Morris Motors -autotehtaan. Tuottamalla pieniä autoja joihin yhä useammalla oli varaa, Morris sai Britannian autoteollisuudessa aikaan samanlaisen vallankumouksen kuin Henry Ford Yhdysvalloissa. Morrisin ja Austinin fuusiosta syntynyt British Motor Corporation oli vuonna 1952 maailman kolmanneksi suurin autonvalmistaja.

Nuffield oli naimisissa, mutta lapseton. Hän harjoitti hyväntekeväisyyttä 1930-luvulta asti ja testamenttasi suurimman osan omaisuudestaan perustamilleen säätiöille ja tutkimuslaitoksille sekä Oxfordin yliopistolle.

Lähteet
-------

1. 1 2  William Richard Morris, Viscount Nuffield Encyclopedia Britannica. Viitattu 14.7.2014.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Alankomaat

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |

 |