recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Ryhmäterapia
**Toimintaterapiaryhmä** 
on yhden tai useamman toimintaterapeutin ohjaama ryhmä. Toimintaterapiassa on laaja valikoima erilaisia ryhmiä, joilla on omat terapeuttiset tehtävät ja tarkoitukset. Toimintaterapiaryhmiä toimii muun muassa psykiatrisen hoidon piirissä.

Erilaiset toimintaterapiaryhmät
-------------------------------

Linda Finlay jakaa toimintaterapiaryhmät kahteen ryhmätyyppiin: toimintaryhmät (Activity groups) ja tukea antavat ryhmät (Support groups). Finlayn mukaan toimintaryhmissä, joihin kuuluvat tehtäväkeskeiset ryhmät ja sosiaaliset ryhmät, huomio on yksilöissä ja tuotoksessa. Tukea antavissa ryhmissä, joita ovat kommunikaatioryhmät ja psykoterapiaryhmät, huomio kohdistuu koko ryhmään ja ryhmän prosessiin.

Toiminta
--------

Toimintaterapiaryhmä eroaa esimerkiksi psykoterapiaryhmästä siinä, että toimintaterapeutti käyttää toimintaa edistääkseen ryhmän/yksilöiden tavoitteiden saavuttamista sekä ryhmän kehittymistä.Toimintaterapeutin erityiseen osaamiseen kuuluu valitun toiminnan soveltaminen ja porrastaminen sekä ryhmäläisille sopivaksi että asetettujen tavoitteiden saavuttamista edistäväksi.

Ryhmän terapeuttiset tekijät
----------------------------

Irvin Yalominin ryhmän terapeuttiset tekijät, joita Yalomin on tutkinut psykoterapiaryhmissä, vaikuttavat myös toimintaterapiaryhmässä. Nämä tekijät ovat toivon herättäminen, tiedon jakaminen, samankaltaisuuden kokeminen, toisen auttamisen kokemus, perusperhekokemuksen korjaantuminen, sosiaalisten taitojen kehittyminen, mallioppiminen, ihmissuhdetaitojen oppiminen, ryhmäkoheesio, katarsis sekä eksistentiaaliset tekijät.

Toimintaterapeutin strategiat
-----------------------------

Toimintaterapeutti käyttää työskennellessään terapeuttisia strategioita. Gary Kielhofnerin Inhimillisen toiminnan mallin mukaan terapeuttinen strategia on terapeutin toimintaa, joka vaikuttaa asiakkaan toimimiseen, tuntemuksiin ja ajatteluun johtaen toivottuun muutokseen. Kielhofnerin mukaan toimintaterapeutin strategiat ovat: vahvistaa, tehdä tietoiseksi, antaa palautetta, neuvoa, neuvotella, strukturoida. ohjata, rohkaista sekä antaa fyysistä tukea.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Hautala, Hämäläinen, Mäkelä & Rusi- Pyykönen: *Toiminnan voimaa*. Edita, 2011.
2. ↑  Finlay, Linda: *Groupwork in Occupational Therapy*. Nelson Thornes Ltd, 2001.
3. ↑  Yalom. Irvin D. & Leszcz, Molyn: *The Theory and Practice of Group Psychoterapy, 5th edition*, s. 1. Basic Books, 2005.
4. ↑  Kielhofner, Gary: *Model of Human Occupation: Theory and application (4th ed.)*. Baltimore: Lippencott Williams & Wilkins. 2008.

Aiheesta muualla
----------------

* Suomen toimintaterapeuttiliitto
Jaakko Selin tammikuussa 2012.
**Jaakko Selin** (s. 23. joulukuuta 1958 Lohja) on suomalainen toimittaja ja juontaja. Hän opiskeli Taideteollisessa korkeakoulussa aluksi elokuvaa ja televisiota ja sitten uusien pääsykokeiden kautta vaatesuunnittelua, josta valmistui taiteen maisteriksi vuonna 2000, oltuaan omien laskujensa mukaan opiskelijana kaikkiaan 18 vuotta.

Selin on työskennellyt 1980-luvun lopulta toimittajana *City*-lehdessä sekä *Helsingin Sanomien* Kuukausiliitteessä. Hän on toiminut avustajana makasiiniohjelma *Vekkarin* teossa. Muita ohjelmia, joissa hän on ollut toimittajana ja juontajana, ovat *Asu vapaa* (1996–), *Tuuliviiri* (2001), *Kesäparatiisi* (2002–2003), *Kotisatama* (2006–2007) ja Suomen *Muodin huipulle* (2009–2011). Hän on toiminut myös itsenäisyyspäivän vastaanoton muotitoimittajana vuosina 1999–2008 ja uudelleen vuosina 2012–2017. Vuosina 2009–2011 lähetysten muotikommentaattorina toimi Hanna Sarén ja vuodesta 2018 Sami Sykkö.

Syyskuussa 2008 Yle TV1:llä alkoi ohjelmasarja *Jaakko ja maailmanvalloittajat*, jossa Selin haastattelee ulkomailla uransa luoneita suomalaisia. Vuonna 2014 Fox esitti ohjelmasarjan *Jaakon matkassa*, jossa hän myös vierailee eri puolilla maailmaa asuvien suomalaisten luona.

Jaakko Selin on suunnitellut neuleita ja uimapukuja Marjo Hutun Fulari-putiikille.

1970-luvun lopulla Selin edusti Suomea diskotanssin maailmanmestaruuskilpailuissa Lontoossa.

Teokset
-------

* *Kiinalaiset jalat ja muita tarinoita vartalomme koristeista*. Helsinki: Otava, 1997. ISBN 978-951-1-14737-4.
* Selin, Jaakko & Tikkanen, Tua: *Solmio*. Tammi, 2008. ISBN 978-951-3-14390-9.
* *Jaakon matkassa*. Sanoma, 2013. ISBN 978-951-32-3792-9.

Lähteet
-------

1. ↑  Jaakko Selin Elonetissä.   Viitattu 8.5.2014
2. 1 2 3  Virnes-Karjalainen, Anu: "Enää en suostu olemaan yksin", Jaakko Selinin haastattelu, Oma Aika 3/2014 s. 89.
3. ↑  Jaakko Selin *Kotisatama-sivusto, Yle Vintti*. Viitattu 31.7.2022.
4. ↑  Jaakko Selin isännöi Tuuliviiriä *Ilta-Sanomat*.  6.6.2001. Viitattu 31.7.2022.
5. ↑
6. ↑  Linnan juhlien jatkot järjestetään historiallisessa hotellissa *HS.fi*.  17.10.2013. Viitattu 8.5.2014.
7. ↑  Jaakko Selin selosti 18 kertaa Linnan komerossa: "Kukaan ei uskalla sanoa, menikö selostukseni hyvin vai huonosti" *Iltalehti*.  2.12.2018. Viitattu 6.12.2018.
8. ↑
9. ↑
10. ↑  Jaakon matkassa Fox.  Arkistoitu 8.5.2014. Viitattu 8.5.2014.
11. ↑  Muista katsoa: esimakua Jaakon matkassa -uutuussarjasta  28.4.2014. Fox.  Arkistoitu 8.5.2014. Viitattu 8.5.2014.

Aiheesta muualla
----------------

* Jaakko Selin Elonetissä.
* Jaakko Selin Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
* Jaakko ja maailmanvalloittajat Ylen sivuilla (Arkistoitu – Internet Archive)

  


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Elonet

 |

 |
*Tämä artikkeli kertoo rakennuksesta. Nimen 'Kalela' muita merkityksiä on täsmennyssivulla.*
Kalela Pöytäselän suunnasta.
**Kalela** on taiteilija Akseli Gallen-Kallelan entinen erämaa-ateljee, joka sijaitsee Ruovedellä Näsijärven Pöytäselän rannalla noin kahdeksan kilometriä Ruoveden keskustasta itään. Gallen-Kallelan itse suunnittelema kelohonkarakennus rakennettiin 13 kirvesmiehen voimin vuosina 1894–1895. Rakennus on ulkomitoiltaan 18 × 18 metriä, ja sen harjakorkeus on 13 metriä. Gallen-Kallela asui Kalelassa perheineen vuosina 1895–1900, sitten kesällä 1905 ja viimeksi vuosina 1915–1921. Gallen-Kallela maalasi Kalelassa tärkeimmät *Kalevala*-aiheiset maalauksensa ja suunnitteli tekstiilit, huonekalut ja freskot vuoden 1900 Pariisin maailmannäyttelyn Suomen paviljonkiin.

Kun Gallen-Kallela lähti Kalelasta syyskuussa 1921, rakennus jäi autioksi 15 vuoden ajaksi ja kärsi tällöin sekä luonnonvoimien että ihmisten aiheuttamia vaurioita. Gallen-Kallelan poika, taiteilija Jorma Gallen-Kallela, muutti perheineen Kalelaan kesällä 1937 ja käynnisti talossa korjaus- ja entisöintityöt, joiden ensimmäinen vaihe valmistui vuonna 1939. Jorma Gallen-Kallela kaatui talvisodan alkupäivinä Terijoella 1. joulukuuta 1939, mutta hänen aloittamaansa työtä jatkoivat hänen puolisonsa Pirkko Gallen-Kallela (1905–1999) ja myöhemmin tytär, sisustusarkkitehti Aivi Gallen-Kallela.

Kotimuseona toiminut Kalela oli avoinna yleisölle lähes joka vuosi vuodesta 1965 alkaen. Siellä järjestettiin jokavuotisia vaihtuvia kesänäyttelyitä, joissa esiteltiin eri taiteilijoiden tuotantoa. Sittemmin Kalela on suljettu yleisöltä.

Galleria
--------

* Kalela talviyössä, Akseli Gallen-Kallela, 1896*Kalela talviyössä*, Akseli Gallen-Kallela, 1896
* Mary ompelee Kalelan kuistilla, Gallen-Kallela, 1897*Mary ompelee Kalelan kuistilla*, Gallen-Kallela, 1897
* Kalela syksyllä, Gallen-Kallela, 1915*Kalela syksyllä*, Gallen-Kallela, 1915

Lähteet
-------

* Kalelan historia ja arkkitehtuuri (Arkistoitu – Internet Archive)

### Viitteet

1. ↑  Kalela Ruoveden kunta. Viitattu 30.9.2022.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Kalela** Wikimedia Commonsissa

* Kalelan erämaa-ateljee. Museovirasto.
* Kalela auki toistaiseksi viimeistä kesää. Yle uutiset 19.6.2008.
* Maalaustaiteemme mestari Ruovedellä. Kotioloa ja tarinanpitoa Gallen-Kallelan huvilalla, Aamulehti, 14.11.1937, nro 308, s. 21, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
* Maalaustaiteemme mestari Ruovedellä. Kotioloa ja tarinanpitoa Gallen-Kallelan huvilalla, jatkoa, Aamulehti, 28.11.1937, nro 322, s. 23, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot

  



|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * n
* k
* m
Perustiedot Wikidatassa: Kalela (Q5479679)ohje |
| --- |
|  |
| esiintymä kohteesta | kotimuseo, koti, ateljee |
|  |
| valtio | Suomi |
|  |
| sijaitsee hallinnollisessa yksikössä | Ruovesi |
|  |
| koordinaatit | 61°57′56″N 24°08′51″E﻿ / ﻿61.96542°N 24.1475°E﻿ / 61.96542; 24.1475 |
|  |
|  |

 |
**Jaakko Jalmari Sauli** (29. syyskuuta 1911 Tampere – 12. maaliskuuta 1940 Säkkijärvi) oli suomalainen pika- ja keskimatkojen juoksija. Hän edusti urallaan Turun Urheiluliittoa (TuUL). 

Jaakko Sauli nousi kansalliselle huipulle TuUL:n 4 x 400 metrin viestinviejänä. Hän oli voittamassa kahta viestikultaa seuralleen 1935 ja 1936. Vuonna 1937 hän oli TuUL:n hopeaa voittaneessa viestijoukkueessa.

Ennätyksensä 11,2 hän saavutti 100 metrillä niin 1935 ja 1936. Vuonna 1936 hän juoksi 200 metrin ennätyksekseen 22,6 ja 400 metrin 51,4. 

Jaakko Sauli tuli tunnetuksi 30. heinäkuuta 1939 tapahtumasta Hämeenlinnan Aulangolla, jossa hän toimi *Rikas tyttö* -elokuvan näyttelijän Sirkka Sarin kavaljeerina ohjaaja Valentin Vaalan kutsusta. Ilta oli traaginen, sillä Sari putosi illan aikana näköalatasanteeksi luulemansa savupiipun kautta alas lämmityskeskukseen saaden surmansa. Monenlaisia epäilyksiä onnettomuuden yhetydessä esitettiin, ja Saulikin sai aiheettomasti epäilyksen asiassa, vaikka ei ollut onnettomuushetkellä ylhäällä.

Sauli valmistui vuonna 1930 ylioppilaaksi Turussa ja kävi sen jälkeen Kadettikoulun vuosina 1931-1933. Talvisodassa hän oli luutnantin arvoisena komppanianpäällikkö Polkupyöräpataljoona 5:ssä. Hän haavoittui Talvisodan loppuvaiheessa 11. maaliskuuta 1940 Säkkijärven Nisalahdessa ja kuoli seuraavana päivänä kenttäsairaalassa. 

Jaakko Saulin isä Jalmari Sauli oli yleissurheilija, joka osallistui vuoden 1908 Lontoon olympialaisten keihäänheittoon ja kuulantyöntöön. Jalmari Sauli oli siviiliurallaan usean lehden päätoimittaja ja kirjailija.

Lähteet
-------

* Arponen, Antti O. & Kasila, Markku & Peltola, Vesa-Matti: *He antoivat kaikkensa. Viime sodissa menehtyneet suomalaiset mestariurheilijat*. Kustannusosakeyhtiö Auditorium. 2014. ISBN 978-952-7043-03-5.

Viitteet
--------
**Jaakko Seppo Sakari Suomalainen** (19. tammikuuta 1885 Sortavala – 4. helmikuuta 1956) oli suomalainen oppikoulun opettaja ja pankinjohtaja.

Jaakko Suomalaisen vanhemmat olivat Sortavalan seminaarin lehtori Karl Gustaf Samuel (Samuli) Suomalainen ja Hilma Katri Charlotta Bähr. Hän pääsi ylioppilaaksi Sortavalan reaalilyseosta 1903 ja valmistui Helsingin yliopistosta filosofian kandidaatiksi 1908 ja maisteriksi 1910.

Suomalainen toimi aluksi Lapuan ja Iisalmen yhteiskoulujen johtajana sekä Kuopion tyttökoulun lehtorina 1914–1918. Hän siirtyi pankkialalle 1918 ja toimi Kansallis-Osake-Pankissa Kuopion konttorissa prokuristina 1918–1920, Sortavalan konttorin varajohtajana 1920–1922, Mikkelin konttorin esimiehenä 1922–1930 ja Kuopion konttorin johtajana vuodesta 1930 sekä myöhemmin Turun konttorin johtajana. 

Suomalainen oli Kuopion kaupunginvaltuuston ja rahatoimikamarin sekä Kuopion suojeluskunnan esikunnan jäsenenä sekä oli Kuopion kauppakamarin puheenjohtajana. Hän toimi *Suomen jääkärit* -julkaisun päätoimittajana ja julkaisi äidinkielen oppikirjan.

Teoksia
-------

* *Muutamia tuutulauluja* teoksessa *Suomalaisen kansanrunousseminaarin julkaisuja I*. Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, Helsinki 1909
* *Äidinkielen harjoituksia oppikoulujen alaluokille*. Gummerus 1916

Toimitustöitä
-------------

* *Suomen jääkärit I–II – Elämä ja toiminta sanoin ja kuvin* ; toimituskunta Jaakko Suomalainen (päätoimittaja), Johannes Sundvall, Emerik Olsoni, Arno Jaatinen. Osakeyhtiö Sotakuva, Kuopio 1918–1920, 2. painos 1933, ilmestyi ruotsinkielisenä nimellä *Jägarbataljonen 27 : en historik i ord och bild I–II*. Söderström, Helsingfors 1919–1921

Suomennoksia
------------

* F. Ohrt : *Kalevala kansanrunoelmana ja kansalliseepoksena* ; suomentanut Jaakko Suomalainen ; suomalaisen laitoksen tarkastanut tekijä ja Kaarle Krohn. Kansanvalistusseura, Helsinki 1909
* Selma Lagerlöf : *Antikristuksen ihmetyöt*. WSOY 1910

Lähteet
-------

1. 1 2  Ylioppilasmatrikkeli 1903, matrikkelinumero 28536
2. 1 2  Pankinjohtaja Jaakko Suomalainen, Laatokka, 19.01.1935, nro 8, s. 2, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)

 |

 |
**Vittorio Emanuele Orlando** (19. toukokuuta 1860 – 1. joulukuuta 1952) oli italialainen poliitikko. Hän toimi maansa pääministerinä vuosina 1917–1919 ja johti Italian valtuuskuntaa Versailles’n rauhassa 1919.

Orlando toimi vuosien 1903 ja 1917 välillä muun muassa opetus-, oikeus- ja sisäministerinä. Pääministeriksi hän tuli 30. lokakuuta 1917, hetkellä jolloin Italiaa uhkasi tappio ensimmäisessä maailmansodassa. Itävalta-Unkarin joukot olivat Caporetton taistelussa murtaneet Italian puolustuslinjan ja uhkasivat edetä Pojoen tasangolle asti. 

Orlando oli kannattanut Italian liittymistä sotaan vuonna 1915 eikä menettänyt Caporetton tappionkaan jälkeen uskoaan lopulliseen voittoon. Hän teki vaihdoksia armeijan johdossa ja innosti puheillaan italialaisia taisteluun. Vihollinen saatiin pysäytettyä, ja vuonna 1918 Italia sai Itävalta-Unkarista ratkaisevan voiton Vittorio Venetossa.

Italia lähti Orlandon johdolla toiveikkaana Pariisin rauhankonferenssiin vuonna 1919. Tavoitteena oli saada liitettyä suuria alueita hajonneesta Itävalta-Unkarista Italiaan. Mutta vaikka Italia saikin pitkien ja riitaisten neuvottelujen jälkeen muun muassa Trentinon ja Etelä-Tirolin maakunnat, pidettiin Italiassa tätä huonona korvauksena sota-ajan kärsimyksistä. Orlandon katsottiin epäonnistuneen neuvotteluissa, ja hän joutui eroamaan pääministerin tehtävästä 19. kesäkuuta 1919.

Mussolinin diktatuurin aikana (1925–1943) Orlando pysyi poissa politiikasta ja keskittyi kirjoittamiseen ja opetustehtäviin. Mussolinin kukistumisen jälkeen hän palasi takaisin politiikan huipulle. Hän toimi parlamentin alahuoneen puhemiehenä 1944–1946. Vuonna 1948 hänet valittiin Italian senaattiin ja samana vuonna hän yritti Italian presidentiksi, häviten kuitenkin äänestyksessä Luigi Einaudille.

* La riforma elettorale, 1883*La riforma elettorale*, 1883

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Vittorio Orlando *Encyclopaedia Britannica*. Viitattu 9.6.2018.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Vittorio Emanuele Orlando** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  | Edeltäjä:**Paolo Boselli** | **Italian pääministeri**1917–1919 | Seuraaja:**Francesco Saverio Nitti** |

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Chile
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Katalonia
* Saksa
* Italia
* Israel
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Australia
* Kreikka
* Kroatia
* Alankomaat
* Puola
* Portugali
* Vatikaani

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Italian People
* Deutsche Biographie
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**Kalervo Johannes Alanenpää** (s. 18. huhtikuuta 1956 Ylitornio, Suomi) on uransa päättänyt ruotsalainen keskisarjan nyrkkeilijä, joka osallistui vuoden 1980 olympialaisiin sekä kaksiin EM-kisoihin 1980-luvun alkupuoliskolla. Lisäksi hän saavutti urallaan Ruotsin mestaruuden.

Kalervo Alanenpää aloitti uransa vuoden 1960–1970-luvun taitteessa Kemin Innon riveissä valmentajanaan Taisto Tuominen. Hän siirtyi 1970-luvun lopulla Ruotsiin Tukholman seudulle, mutta edusti edelleen Kemin Intoa. Alanenpää saavutti Innon riveissä TUL:n mestaruuden vuonna 1980.

Koska siirtyminen Ruotsiin näytti pysyvältä, hän edusti 1970-luvun lopulla tukholmalaista Djurgårdens IF-seuraa. Hän saavutti maaliskuussa 1980 Ruotsin mestaruuden. Pian sen jälkeen Alanenpää sai Ruotsin kansalaisuuden, koska hänet nähtiin mahdollisena Ruotsin olympiaedustajana Moskovan olympialaisissa elokuussa 1980. Hänen olympiakisansa päättyivät ensimmäiseen otteluun, kun hän hävisi Tansanian Omari Golayalle. Hän jatkoi uraansa ja osallistui toukokuussa 1981 Tampereen EM-kisoihin. Niissä hän selvitti ensimmäisen ottelun voittamalla Kreikan Kostas Sirrasin, mutta hävisi seuraavassa ottelussa Italian Carlo Russolillolle. Vuoden 1982 jälkeen hän piti taukoa nyrkkeilykisoista, mutta jatkoi marraskuussa 1984 ja oli vuoden 1985 Ruotsin mestaruuskisoissa loppuottelusta, mutta hävisi mestaruuden. Toukokuussa 1985 hän kuitenkin edusti Ruotsia Budapestin EM-kisoissa, joissa hän hävisi ensimmäisessä ottelussa Romanian Dorel Stanciulesculle. Sen jälkeen Alanenpää jatkoi uraansa huhtikuun 1986 GeeBee-turnaukseen, jossa tappio Itä-Saksan Andreas Ottolle päätti hänen uransa.

Uransa jälkeen hän siirtyi Suomeen Tampereelle, jossa hän on toiminut rakennusurakoitsijana.

Myös Kalervo Alanenpään veli Ari Alanenpää (1958–2009) oli nyrkkeilijä ja saavutti niin Suomen (1977) kuin Ruotsinkin (1981, 1982, 1984, 1985) nyrkkeilymestaruudet.

Viitteet
--------

1. 1 2 3 4  Kalervo Alanenpää Ringside. Viitattu 6.11.2022. (ruotsiksi)
2. ↑  TUL:n mestaruuskilpailut 19. – 20.1.1980 Tampereella Suomen Nyrkkeilymuseo. Viitattu 6.11.2022.
3. ↑  Kalervo Alanenpää sports-reference.com.  Arkistoitu 17.4.2020. Viitattu 6.11.2022. (englanniksi)
4. ↑  20. European Championships Pionir Hall, Belgrade, Yugoslavia June 1-9, 1973 *amateur-boxing.strefa.pl*. Viitattu 6.11.2022. (englanniksi)
5. ↑  26.European Championships, Sportcsarnok, Budapest, Hungary May 25 - June 2, 1985 *amateur-boxing.strefa.pl*. Viitattu 6.11.2022 (englanniksi).
6. ↑  Kalervo Alanenpää på besök hos Djurgården Boxning DIF Boxningsförening. Viitattu 6.11.2022. (englanniksi)
7. ↑  Finnish National Championships 1977 amateur-boxing.strefa.pl. Viitattu 6.11.2022. (ruotsiksi)
8. ↑  Ari Alanenpää Ringside. Viitattu 6.11.2022. (ruotsiksi)
**Jaakko Sievänen** (29. heinäkuuta 1932 Renko − 14. helmikuuta 2013 Helsinki) oli suomalainen taidemaalari. 

Sievänen opiskeli vuosina 1954−1957 Suomen taideakatemiassa ja jatkoi opintojaan Firenzessä vuosina 1957–1958, samoin kuin Accademia di Belle Artissa Roomassa. Sievänen tunnetaan eräänä Suomen ensimmäisistä informalisteista, mutta myöhemmin hänen ilmaisunsa kehittyi vaiheittain realistisempaan suuntaan. Hänen varhaisissa teoksissaan olivat usein aiheena huonetilassa liikkuvat yksinäiset ihmiset, sittemmin myös esimerkiksi sensuellit muotokuvat. Sievänen oli mukana perustamassa taiteilijaryhmä Maaliskuulaisia 1960-luvun alussa. Sievänen asui Helsingissä, mutta työskenteli myös Italiassa. Hän toimi Kuvataideakatemian rehtorina vuosina 1974−1983. Sieväselle myönnettiin Pro Finlandia -palkinto vuonna 1991 ja vuonna 2000 hän oli Ars Fennica -ehdokkaana. Lisäksi hän oli Helsingin Juhlaviikkojen Vuoden taiteilija vuonna 1974. Professorin arvonimen Sievänen sai vuonna 2004 ja Kuvataideakatemian kunniatohtoriksi hänet vihittiin vuonna 2006.

Lähteet
-------

1. ↑  Taidemaalari Jaakko Sievänen on kuollut *Yle Uutiset*.  14.2.2013.
2. 1 2  Ilvas, Juha: *Kansallistaidetta. Suomalaista taidetta Kansallis-Osake-Pankin kokoelmissa*, s. 320-321. Jaakko Sievänen. Helsinki: Kansallis-Osake-Pankki, 1989. ISBN 951-889-000-5.
3. ↑  Muistokirjoitus Helsingin Sanomissa *muistot.hs.fi*. Viitattu 26.7.2016.

Aiheesta muualla
----------------

* Jaakko Sievänen Valtion taidemuseon kokoelmissa

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)

 |
|  |
| Taiteenala | 
* RKD Artists
* ULAN

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Kansallisbiografia
* Uppslagsverket Finland
* Biografiasampo

 |

 |
**Valter Kalervo Huuri** (12. huhtikuuta 1908 Viipuri – 6. marraskuuta 1941 Salla) oli suomalainen jatkosodan aikana kaatunut filosofian tohtori ja orientalisti.

Huurin vanhemmat olivat insinööri Aleksanteri Huuri ja Hilma Adelaide Carlsson. Hän pääsi ylioppilaaksi 1928 ja valmistui Helsingin yliopistosta filosofian kandidaatiksi 1933 sekä filosofian lisensiaatiksi ja tohtoriksi 1941.

Huuri väitteli tohtoriksi keskiaikaisesta aseistuksesta itämaisten lähteiden pohjalta. Hän arveli, että yksivartisia roomalaisen onagerin pohjalta kehittyneitä piirityskoneita oli voitu käyttää keskiajalla Välimeren alueella. Hän ei kuitenkaan löytänyt todisteita kaksivartisten katapulttien käytöstä tuon aikana. Historiantutkija Paul E. Cheveddenin mukaan Huurin väitöskirjatutkimus on viimeinen systemaattinen yritys selvittää keskiaikaisen tykistön nimistöä. Hän pitää Huurin tutkimusta monumentaalisena vaikka havaitseekin siinä puutteita muun muassa arabiankielisten lähteiden puuttumisen vuoksi. 

Panu Rajalan *Unio mystica*-elämäkerran mukaan Kalervo Huuri antoi muinaisajan sodankäynnistä tietoja kirjailija Mika Waltarille tämän tulevaa Sinuhe egyptiläinen-kirjaa varten. 

Luutnantiksi ylennyt Huuri oli jatkosodan aikana joukkueenjohtajana 5./JR 33:ssa Sallan rintamalla. Hän haavoittui kuolettavasti Ala-Vilmajoella marraskuun alussa 1941, ja hänet on haudattu Hietaniemen sankarihautausmaalle Helsinkiin.

Teoksia
-------

* *Zur Geschichte des mittelalterlichen Geschützwesens aus orientalischen Quellen*, Helsingin yliopiston väitöskirja. Helsinki 1941

Lähteet
-------

1. 1 2  Suomen sodissa 1939–1945 menehtyneet[vanhentunut linkki]
2. ↑  Helsingin Norssin matrikkeli 1867-1992, matrikkelinumero 2259
3. ↑  Paul E. Chevedden: *Artillery in Late Antiquity: Prelude to the Middle Ages* teoksessa Michael Wolfe: *The Medieval City Under Siege*, Boydell & Brewer 1999, Google-kirjat-linkki
4. ↑  Paul E. Chevedden : *The Artillery of King James I the Conqueror* teoksessa *Iberia and the Mediterranean World of the Middle Ages: Studies in Honor of Robert I. Burns, S.J.*. BRILL 1996, Google kirjat linkki
5. ↑  Panu Rajala: *Unio mystica. Mika Waltarin elämä ja teokset*, s. 571. WSOY, 2011. ISBN 9789510381977.
Liikennettä Munkbronilla 1964.
**Munkbron** on Tukholman vanhankaupungin länsiosassa Riddarhustorgetin ja Munkbroledenin välissä sijaitseva aukio. Se on saanut nimensä paikalta aikoinaan Gråmunkeholmenille (nykyinen Riddarholmen) johtaneesta sillasta. Sijainti Riddarholmenia vastapäätä suojassa tuulelta teki Munkbronista hyvän satama- ja markkinapaikan, mutta metron ja Centralbron-moottoritiesillan rakentaminen 1950-luvulla hiljensivät sen.

Kuvia
-----

* Petersenin talo rakennettiin 1640-luvulla.Petersenin talo rakennettiin 1640-luvulla.
* Piperin palatsi on alun perin Nicodemus Tessin vanhemman suunnittelema, mutta rakennettu uudelleen 1760-luvulla.Piperin palatsi on alun perin Nicodemus Tessin vanhemman suunnittelema, mutta rakennettu uudelleen 1760-luvulla.
* Simon de la Valléen suunnittelema Ryningin palatsi.Simon de la Valléen suunnittelema Ryningin palatsi.
* Riddarholmenille johtaneiden siltojen muistomerkki.Riddarholmenille johtaneiden siltojen muistomerkki.

Lähteet
-------

1. ↑  Sörenson, Ulf: *Vägvisaren till Stockholm*, s. 53. Lind & Co, 2009. ISBN 978-91-85801-62-6. (ruotsiksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Munkbron** Wikimedia Commonsissa
**Jaakko Arvid Sointu** (24. helmikuuta 1912 Vesilahti – 31. elokuuta 1978 Tampere) oli suomalainen metsänhoitaja, opettaja ja Metsähallituksen virkamies, joka sai metsäneuvoksen arvonimen vuonna 1972.

Sointu tuli ylioppilaaksi 1933 ja valmistui metsänhoitajaksi 1938 Helsingin yliopistosta. Hän toimi Metsähallituksen Tuomarniemen hoitoalueen harjoitusmetsänhoitajana 1938–1939, opettajana Tuomarniemen metsäkoulussa 1939, Tuomarniemen ylimääräisenä metsänhoitajana 1939–1944, Rovaniemen metsäkoulun opettajana 1944–1947, metsäkoulun metsänhoitajana 1947–1953, metsäkoulun v.t. johtajana ja johtajana 1953–1962. Metsähallituksen Peräpohjolan piirikunnan päällikkönä Sointu toimi 1962–1975 eläkkeelle jäämiseen asti. Sointu vaikutti muun muassa Rovaniemen maalaiskunnan kunnanvaltuutettuna 1954–1956 ja Lapin metsänhoitolautakunnan tilintarkastajana 1953–1958.

Lähteet
-------

1. ↑  Suomalaiset talouden alan arvonimellä palkitut *Kansallisbiografia*. Viitattu 27.6.2023.
2. 1 2  Kuolleita.  *Helsingin Sanomat*, 6.9.1978, s. 15.
3. 1 2  50-vuotiaita.  *Helsingin Sanomat*, 24.2.1962, s. 8.
**Munitus** on leikki. Munitukseen tarvitaan pallo ja jonkin verran vino katto.
Yksi pelaaja heittää pallon katolle ja huutaa toisen pelaajan nimen. Jos heittäjä huutaa vaikka Pekka, kaikki muut paitsi Pekka juoksevat mahdollisimman kauas. Pekka yrittää ottaa katolta putoavan pallon kiinni. Kun Pekka saa pallon haltuunsa, hän huutaa stop tai seis, ja kaikkien täytyy pysähtyä. Pekka saa hypätä kolme kertaa ja sitten yrittää heittää jotakuta pallolla. Jos Pekan heittämä pallo ei kuitenkaan osu kehenkään, tulee Pekalle yksi muna. Jos hän osuu Maijaan, Maijalle tulee yksi muna. Se, joka on saanut munan, on seuraava heittäjä. Jos Maija huutaa Lauri, ja Lauri saa katolta putoavan pallon suoraan ilmasta kiinni, hän voi heittää sen suoraan katolle ja huutaa jonkun toisen nimen.

Kolmesta pienestä munasta muodostuu yksi iso muna. Kolmen pienen munan jälkeen niiden omistajan selkään piirretään (eli munitetaan) jollain sormella (kaikki kymmenen sormea käytössä). Munitettu saa arvata kolme kertaa, millä sormella hänen selkään on piirretty. Jos hän arvaa oikein, peli jatkuu normaalisti, mutta jos hän ei arvaa ollenkaan, hänelle keksitään uusi "lempinimi", vaikkapa paviaani (yleensä ei mikään ihastuttava nimi). Jos joku vielä huutaa sen henkilön, jolla on "lempinimi", oikean nimen, siitä tulee yksi muna (huutajalle). Se jolla ensimmäiseksi on kolme isoa munaa on häviäjä, jota muut pelaajat saavat vähän aikaa haukkua, ei tosin liian paljon, ettei pelistä häviäisi sen hauskuus. Jokaisessa kolmessa munituksessa toimitaan samalla tavalla.
**Vitali Kolesnik** (ven. Виталий Колесник, s. 20. elokuuta 1979 Öskemen, Kazakstanin SNT, Neuvostoliitto) on kazakstanilainen jääkiekkoilija, pelipaikaltaan maalivahti. Hän edustaa KHL-liigan Barys Astanaa.

Kolesnik aloitti uransa Kaztsink-Torpedossa kaudella 1998–1999. Hän edusti seuraa sekä Vysšaja Ligassa että Kazakstanin mestaruussarjassa vuoteen 2005 asti.

Kolesnik teki NHL-seura Colorado Avalanchen kanssa sopimuksen vapaana pelaajana 16. elokuuta 2005. Kaudella 2005–2006 hän pelasi pääosin AHL:ssä, jossa hänelle kertyi 29 peliä Lowell Lock Monstersin joukkueessa. Kolesnik kutsuttiin Coloradon NHL-miehistöön 6. joulukuuta David Aebischerin ja Peter Budajin takavoimiksi. Hän teki debyyttinsä NHL:ssä 7. joulukuuta 2005 Boston Bruinsia vastaan. Kolesnik torjui joukkueelleen voiton estämällä 20 laukausta 4–1-loppulukemiin päättyneessä ottelussa. Kolesnik valittiin kolmen pelaajan tähdistöön 18. joulukuuta 2005 Coloradon 2–1-voitossa New York Rangersia vastaan. Samassa ottelussa hän sai ensimmäisen syöttöpisteensä Joe Sakicin tekemään ylivoimamaaliin. Kolesnik pelasi kaudella 2005–2006 kahdeksan NHL-ottelua. 28. joulukuuta Colorado Avalanche ilmoitti lähettäneensä Kolesnikin takaisin farmiin. Hän oli ollut avauskokoonpanossa seitsemässä ottelussa maalikeskiarvolla 3,29 ja torjuntaprosentilla 88,7.

Kaudeksi 2006–2007 Kolesnik siirtyi Venäjän superliigaan Himikin riveihin. Hän pelasi kaudella 38 ottelua. Seuraavalla kaudella Kolesnik pelasi 51 ottelua. Kaudella 2008–2009 Superliiga muutti nimensä KHL:ksi ja Himik Atlantiksi. Kolesnikilla oli liigan paras torjuntaprosentti, 94,5. Hänet nimettiin lokakuussa 2009 kuukauden maalivahdiksi. Kaudeksi 2009–2010 Kolesnik siirtyi Salavat Julajev Ufaan kolmevuotisella sopimuksella.

Kolesnik edusti Kazakstania vuoden 1999 nuorten MM-kilpailuissa. Hän edusti ensimmäisen kerran Kazakstanin A-maajoukkuetta vuosien 2002 ja 2003 1. divisioonan MM-kilpailuissa. MM-kisoissa hän debytoi vuoden 2004 kilpailuissa. Hän pelasi myös vuoden 2005 MM-kilpailuissa. Hän oli Kazakstanin joukkueessa mukana Torinon olympialaisissa 2006. Hän oli turnauksessa Kazakstanin ainoa NHL-pelaaja Nikolai Antropovin rinnalla. 2012 MM-kilpailuissa Kolesnik palkittiin maansa parhaina pelaajina.

Lähteet
-------

1. ↑  Vitali Kolesnik *Elite Prospects*. Everysport Media Group AB.  (englanniksi)
2. 1 2 3 4  Vitaly Kolesnik (KAZ) *eurohockey.net*. Euro Hockey. Viitattu 4.9.2009. (englanniksi)
3. 1 2  Vitaly Kolesnik *The Hockey News*. The Hockey News Corporation.  Arkistoitu 10.3.2016. Viitattu 5.9.2009. (englanniksi)
4. ↑  Kolesnik makes 20 saves, gets win in NHL debut for Avs *ESPN*. EPSN Inc. Viitattu 5.9.2009. (englanniksi)
5. ↑  Sakic powers Avs past Rangers *ESPN*. EPSN Inc. Viitattu 5.9.2009. (englanniksi)
6. ↑  Континентальной хоккейной лиге:Лучшие игроки октября *khl.ru*. KHL. Viitattu 5.9.2009. (venäjäksi)
**Vitali Škurlatov** (ven. Вита́лий Шкурла́тов, s. 25. toukokuuta 1979) on venäläinen pituushyppääjä.

Škurlatov sijoittui Annecyn nuorten MM-kisoissa 1998 pituudessa kahdeksanneksi tuloksella 761. Kaksi vuotta myöhemmin hän voitti pronssia Gentin sisäratojen EM-kisoissa hypättyään 810. Vuonna 2001 hän oli Lissabonin sisäratojen MM-kisoissa kahdeksas ja Edmontonin ulkoratojen MM-kisoissa kahdestoista. Seuraavana vuonna hän hyppäsi seitsemänneksi Wienin sisäratojen EM-kisoissa. Škurlatov voitti vuonna 2003 Venäjän mestaruuden, mutta karsiutui Pariisin MM-kisoissa.

Škurlatov voitti MM-pronssia Budapestin sisäratojen MM-kisoissa 2004 tuloksella 828. Myöhemmin samana vuonna hän voitti Venäjän mestaruuden ja sijoittui Euroopan cupissa kolmanneksi, Ateenan olympialaisissa yhdeksänneksi ja IAAF:n yleisurheilufinaalissa kahdeksanneksi. Seuraavana vuonna hän voitti Venäjän sisäratojen mestaruuden, mutta karsiutui Madridin sisäratojen EM-kisoissa. Myöhemmin samana vuonna hän oli kolmas Euroopan cupissa ja kymmenes Helsingin MM-kisoissa. Vuonna 2006 Škurlatov voitti Venäjän sisäratojen mestaruuden ja karsiutui Moskovan sisäratojen MM-kisoissa. Hän voitti Venäjän sisäratojen mestaruuden myös vuonna 2007.

Ennätykset
----------

* Pituushyppy: 823 (2003), sisäradoilla 838 (2000)

Lähteet
-------

* Vitali Škurlatov Kansainvälinen yleisurheiluliitto.  (englanniksi)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* World Athletics
* Tilastopaja 🔒

 |

 |
**August Kuusisto** (vuoteen 1920 *Kauranen*; 18. joulukuuta 1883 Puumala – 11. helmikuuta 1972 Vihti) oli suomalainen sosialidemokraattien kansanedustajana toiminut maanviljelijä.

Kuusiston vanhemmat olivat maanviljelijä Matti Kauranen ja Amanda Saksa. Kuusisto työskenteli metsätöissä ja toimi Työkansan Sanomien kiertävänä matka-asiamiehenä ja piirisihteerinä. Vuosina 1907–1922 hän oli Yhdysvalloissa Raivaaja-lehden New Yorkin konttorin johtajana. Palattuaan Suomeen Kuusisto oli Uudenmaan sosialidemokraattisen piirin piirisihteerinä 1922–1927 ja toimi maanviljelijänä Vihdissä vuodesta 1924 alkaen. Kuusisto toimi myös Raivaaja-lehden Suomen kirjeenvaihtajana, ja vuonna 1940 hän oli ulkoasiainministeriön lähettämänä Suomen avun asiamiehenä keräys- ja puhujamatkalla Yhdysvalloissa.

Kuusisto oli SDP:n kansanedustajana 1927–1929 ja 1930–1945 Uudenmaan läänin vaalipiiristä. Hän kuului Suomen Pankin tilintarkastajiin ja oli presidentin valitsijamiehenä vaaleissa 1931, 1937, 1940 ja 1943. Kuusisto oli Vihdin kunnanvaltuuston puheenjohtajana ja Uudenmaan sosialidemokraattisen piirin puheenjohtajana. Hän oli myös Uudenmaan tarkastusoikeuden ja Turun maanjako-oikeuden jäsenenä.

August Kuusisto oli naimisissa vuodesta 1912 Fia Sillanpään kanssa.

Lähteet
-------

* .aspx August Kuusisto *Suomen kansanedustajat*. Eduskunta.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Eduskunta

 |

 |
**August Reinhold Malm** (21. syyskuuta 1839 Tenhola – 4. kesäkuuta 1918 Tammisaari) oli suomalainen rautaruukkien isännöitsijä, virkatalojen tarkastaja, maanviljelysneuvos ja valtiopäivämies.

August Malmin vanhemmat olivat kestikievarin pitäjä, jahtivouti Stephan Malm ja Maria Mandell ja puoliso Hilda Kristina Rautell. Malm opiskeli 1859–1861 Filipstadin vuorikoulussa Bergslagenissa Ruotsissa ja toimi sitten isännöitsijänä monessa eri rautaruukissa. Hän muutti 1863 töihin Isonkyrön Orisbergin ruukille ja 1864 Oravaisten ruukille. Kimon ruukin isännöitsijä Malm oli 1864–1868. Hänestä tuli myös 1868 toimintansa aloittaneen Oravaisten kunnallislautakunnan esimies. Euraan muutettuaan Malm toimi isännöitsijänä Kauttuan ruukilla ja 1870 hänet valittiin Euran kunnan esimieheksi. Vuonna 1873 Malm osti säteritilan Karunasta, jonka kunnallislautakunnan jäsen hänestä tuli 1875. Vuonna 1878 Malm siirtyi vt. virkatalojen tarkastajaksi Turun ja Porin lääniin ja vuonna 1881 hänet nimitettiin virkatalojen tarkastajaksi Vaasan lääniin. Hän oli myös läänin maanviljelysseuran sihteeri 1889–1905, samoin kuin muun muassa metsätalouden kehittämisen kannalta tärkeän yksityismetsäkomitean jäsen 1897–1899.

August Malm oli talonpoikaissäädyssä Piikkiön tuomiokunnan edustaja valtiopäivillä 1877–1878. Valtiopäivillä hän oli pankkivaliokunnan jäsen.

Myös August Malmin pojasta Evert Malmista tuli maanviljelysneuvos ja maatalouden kehittäjä.

Lähteet
-------

1. 1 2  Biografia-sampo: August Malm Viitattu 14.2.2021.
2. 1 2  Viljo Hytönen: *Talonpoikaissäädyn historia. II Osa: Säädyn jäsenet, sihteerit ja tulkit*, s. 172. Helsinki: Otava, 1926.
3. ↑  Biografia-sampo: Evert Malm Viitattu 14.2.2021.
**Kotka – 50 vuotta unelmista kuvaksi** on kuvateos, joka esittelee luontokuvaaja Hannu Hautalan valokuvia kotkasta. Mukana on muutamia muidenkin kuvaajien kuvia. Teksti on Seppo Parkkisen. Kirjan on kustantanut Docendo, ja se on ilmestynyt 2016.

Palkittu luontokuvaaja Hannu Hautala otti ensimmäisen kotkakuvansa 1960-luvulla. Kuva esittää Suomen silloista eteläisimmän, Karstulassa pesivän parin poikasta. Vuonna 1973 Hautalan kuva parittelevista kotkista valittiin Vuoden lehtikuvaksi. Hautala kuvaa edelleen filmille.

Tekstin on Hautalasta tekemiensä haastattelujen pohjalta kirjoittanut tietokirjailija Seppo Parkkinen.

Arviot
------

Pertti Koskimies kiittää Linnut-lehden arviossaan kirjan sisältöä, jossa Hautala kertoo Parkkisen haastattelemana kuvaajanurastaan. Koskimies toteaa, että muistelot ja vanhat kuvat "luovat kaunista nostalgiaa ainakin meille mennyttä haikaileville ikämiehille". Kritiikin kärki suuntautuu faktoihin, jotka Hautala sanoo tarkistaneensa, mutta joista Koskimies löytää turhan usein virheitä. Hän toteaa, että kirja on arvokas lisä luontokuvauksemme historiaan, mutta mainitsee muutamin esimerkein vahvistettuna, että maailmalla on julkaistu monia omaan luokkaansa kohoavia klassikkoja.

Lähteet
-------

1. 1 2  Kirjan esittely Docendon sivulla
2. ↑  Pertti Koskimies, Kotkakuvaajan palo, Linnut-lehti 4/2016 s. 46

Aiheesta muualla
----------------

* Luontokuvaajan pitkä taival, Keskisuomalainen 3.12.2016
* Ensio Karjalainen: Auton alta kameran taakse – Hannu Hautalalla on intohimoinen suhde luontoon, Yle.fi uutiset 29.10.2016
**August (Aku) Botvid Lännenpää** (27. heinäkuuta 1899 Sauvo – 22. kesäkuuta 1968 Helsinki) oli suomalainen puutarhuri ja yritys- ja järjestöjohtaja, joka toimi presidentinlinnan linnanvoutina.

Lännenpää kävi puutarhakoulun ja työskenteli useissa eri puutarhoissa, kunnes tuli Hankkijan puutarhasiemenosaston johtajaksi 1913–1919. Siemenliike Hortus Oy:n johtajana hän toimi 1919–1920. Lännenpää oli Kultarannan ylipuutarhuri ja presidentinlinnan linnanvouti 1922–1929 ja itsenäinen liikemies 1929–1939. Hän oli Kauppapuutarhaliiton toiminnanjohtaja 1939–1947 ja sitten taas liikemies. Lännenpää & Lyyvaara -yhtiön toimitusjohtaja hän oli vuoteen 1957 ja sen jälkeen yhtiön johtokunnan puheenjohtaja. Lännenpää oli sekä Puutarhaliiton että Kauppapuutarhaliiton kunniajäsen.

Julkaisuja
----------

* *Hankkijan kasvitarhaopas*, 1916
* *Aloittelijan kasvitarhaopas*, 1919
* *Toimenpiteitä puutarhaviljelyksen edistämiseksi: alustus Maatalousseurojen keskusliiton 18 määräaikaiseen kokoukseen*, 1931
* *Hedelmäkaupan järjestämisestä: alustus Maatalousseurojen keskusliiton 18 määräaikaiseen kokoukseen*, 1931, August Lännenpää, Toivo Kalervo
* *Fison'in erikoislannoitteita*, 1933
* *Hyasinttien, tulppaanien, narsissien ja sipuliluontoisten iiristen varastokäsittely- ja hyötyohjeita*, 1942
* *Kansalliskukkamme kielon [Convallaria majalis] viljelemisestä*, 1960

Lähteet
-------

1. ↑  Kuolleita. *Helsingin Sanomat*, 26.6.1968, s. 2.
2. 1 2  75-vuotiaita. *Helsingin Sanomat*, 27.7.1964, s. 6.
Vittorio Matteo Corcos: *Omakuva*, maalattu vuonna 1913.
**Vittorio Matteo Corcos** (10. huhtikuuta 1859 Livorno - 11. elokuuta 1933 Firenze) oli italialainen, juutalaistaustainen taidemaalari. Hän maalasi kuuluisuuksien muotokuvia ja useita elegantteja naistutkielmia.  

Corcos opiskeli maalaustaidetta aluksi Firenzessä. Hän jätti Firenzen 19-vuotiaana opiskellakseen taidetta Napolissa suuresti ihailemansa Domenico Morellin oppilaana. Napolista hän siirtyi Pariisiin missä tapasi Léon Bonnatin. Pariisissa hän sai sopimuksen Goupil- gallerian kanssa töidensä näyttelyistä ja myymisestä. Lisätuloja toivat kuvitustyöt ja muotokuvat. Vuosina 1881 - 1886 hänellä oli töitä näytteillä myös Pariisin Salongissa.  

Italiaan Corcos palasi vuonna 1886. Hän meni armeijaan ja vähän myöhemmin kääntyi kristinuskoon. Kääntymisen syynä oli avioliiton solmiminen Emma Ciabattin kanssa. Aviopari asettui asumaan Firenzeen ja ystävystyi paikallisen älymystön kanssa. Hän maalasi muotokuvia paikallisista merkkihenkilöistä ja kirjoitteli paikallislehtiin novelleja.

Vuonna 1904 Corcos sai kutsun Saksan keisari Wilhelm II:lta tulla Potsdamiin. Häneltä tilattiin useita muotokuvia Sakan hallitsijahuoneen jäsenistä. 1920-luvulla hän kuului taiteilijaryhmä Gruppo Labronicoon yhdessä Ulvi Liegin kanssa. 

Corcos maalasi muotokuvat myös fasistidiktaattori Mussolinista ja kreivitär Annina Morosinista, säveltäjä Puccinista ja monista muista kuuluisuuksista.

Teoksia
-------

* Haaveita, maalattu vuonna 1896.Haaveita, maalattu vuonna 1896.
* Puutarhassa.Puutarhassa.
* Stella ja Piero,maalattu vuonna 1889.Stella ja Piero,maalattu vuonna 1889.
* Iltapäivä parvekkeella.Iltapäivä parvekkeella.

Lähteet
-------

1. ↑
2. 1 2
3. 1 2 3 4

Aiheesta muualla
----------------

* 
* 

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Italia
* Israel
* Yhdysvallat
* Puola
* Vatikaani

 |
|  |
| Taiteenala | 
* Musée d'Orsay
* RKD Artists
* ULAN

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Italian People
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* IdRef

 |

 |
**Cagnes-sur-Mer** on Ranskan kaakkoisosassa Välimeren rannalla sijaitseva kunta. Ranskan Rivieraan kuuluvasta Cagnes-sur-Meristä on matkaa Nizzan kaupungin keskustaan noin 15 kilometriä. Vuonna 2018 kunnassa oli 51 411 asukasta.

Cagnes-sur-Mer on tunnettu eri alojen taiteilijoiden suosimana paikkana. Heitä on kaupungissa asunut 1900-luvun alkuvuosista lähtien, jolloin ranskalainen taidemaalari Pierre-Auguste Renoir muutti Cagnes-sur-Meriin viimeisiksi elinvuosikseen. Lisäksi kaupungissa on vaikuttanut useita amerikkalaisia kirjailijoita. Nykyään kaupungissa asuu muun muassa suomalainen taiteilija Johanna Oras.

Nähtävyyksiä
------------

Cagnes-sur-Merin merkittävimpiä nähtävyyksiä ovat muun muassa Pierre-Auguste Renoirin museokoti puistoineen sekä keskiaikainen Haut-de-Cagnesin linna.

Kaupungissa sijaitsee lisäksi Hippodrome de la Côte d’Azur, joka on yksi Ranskan merkittävimmistä raviradoista.

Kuvia
-----

* Cagnes-sur-Merin ravirata.Cagnes-sur-Merin ravirata.
* Cagnesin linna.Cagnesin linna.
* Cagnes-sur-Merin rantakatua.Cagnes-sur-Merin rantakatua.
* Cros-de-CagnesCros-de-Cagnes

Lähteet
-------

* Kunnan verkkosivut (ranskaksi)
* Kunnan turismisivut (ranskaksi)

### Viitteet

1. ↑  Commune de Cagnes-sur-Mer (06027) Insee. Viitattu 23.3.2022. (ranskaksi)
2. ↑  Johanna Oras: Riviera ei ole pelkkää glamouria ja luksusta  1.9.2009. MTV3. Viitattu 1.12.2012.
**Kotka Eagles** on amerikkalaisen jalkapallon erikoisseura Kotkasta. Seura on perustettu vuonna 2013 ja sen miesten joukkue pelaa kaudella 2023 I-divisioonassa ja naisten joukkue I-divisioonassa. Seuralla on myös lippupallo- ja painijaostot.

Kotkassa oli toiminut 1990-luvulla amerikkalaisen jalkapallon joukkue South East Eagles. Vuonna 2013 kaupunkiin perustettiin uusi seura, joka liittyi kaudeksi 2014 III-divisioonaan. Eagles voitti III-divisioonan vuonna 2015 ja nousi II-divisioonaan. Vuonna 2016 seura perusti naisten joukkueen.

Eaglesin miesten joukkue voitti II-divisioonan vuonna 2017 ja I-divisioonan 2019. Naiset voittivat II-divisioonan vuonna 2016. Miesten joukkue voitti I-divisioonan 2021 ja nousi seuraavaksi kaudeksi Vaahteraliigaan.

Lähteet
-------

1. ↑  Historia Kotka Eagles. Viitattu 25.2.2020.

Aiheesta muualla
----------------

* Seuran kotisivut

Amerikkalaisen jalkapallon I-divisioona 2023
 **Hallitseva mestari: Wasa Royals**

Kotka Eagles |
Oulu Northern Lights |
Tampere Saints |
Pirkkala Spartans |
Vantaa TAFT |
Helsinki Wolverines Blue
**Fjällbackamorden** (*Fjällbackan murhat)* on ruotsalainen televisioelokuvasarja. Sen jaksot kestävät noin 90 minuuttia, ja kaksi niistä on näytetty elokuvateatterissa. Jaksoja on 12, joista kuusi on näytetty Suomessa. Ohjelma perustuu Camilla Läckbergin Fjällbackamorden-kirjoihin. 

Jaksoissa on kaksi eri ohjaajaa, sillä alkuperäinen ohjaaja Daniel Lind Lagerlöf katosi kesken kuvausten 6. lokakuuta 2011, ja hänet julistettiin kuolleeksi. Richard Petrelius ohjasi loput sarjasta. Jaksoja alettiin näyttämään vuonna 2012.

Näyttelijät
-----------

* Claudia Galli – Erica
* Richard Ulfsäter – Patrick
* Pamela Cortes Bruna – Paula
* Lennart Jähkel – Mellberg
* Ann Westin – Annika
* Lukas ja Simon Broden – Anton ja Noel
* Ellen Stenman Göransson – Maja

Suomessa näytetyt elokuvat
--------------------------

* *Valon kuningatar*
* *Kadonnut ystävä*
* *Perillinen*
* *Rannikkovartija*
* *Kuolema saapuu Fjällbackaan*
* *Meri antaa, meri ottaa.*

Lähteet
-------

* 

1. ↑  Läckberg om Daniel Lind Lagerlöfs död *Expressen*.  2016. Viitattu 19.5.2017.
2. ↑  Försvunne regissören ersätts – av vännen *Aftonbladet*.  25.10.2011. Viitattu 19.5.2017.
**Kotka Rankki Ohutta Yläpilveä** oli 1979 perustettu suomalainen poprock-yhtye, joka julkaisi 1980-luvun alussa albumin *Alavilla mailla hallan vaaraa* sekä kaksi singleä, joista "Pearl Harbour" nousi hitiksi. Jussi Raittinen levytti myöhemmin version yhtyeen kappaleesta "Konttorikantri" nimellä "Samassa veneessä". Vuonna 2014 yhtyeeltä ilmestyi uusi albumi *Nahkiaisen tiedot puuttuvat* 34 vuoden tauon jälkeen, mikä lienee Suomessa ennätyksellisen pitkä aika albumien julkaisun välillä.

Historia
--------

Kotka Rankki Ohutta Yläpilveä perustettiin vuonna 1979. 1980 yhtye julkaisi singlen "Pearl Harbour", joka nousi hitiksi ja sai paljon radiosoittoa. Seuraavana vuonna yhtyeeltä julkaistiin albumi *Alavilla mailla hallan vaaraa* sekä single "Sakaali / Kultainen Kenguru". Opiskelijoista koostunut yhtye hajosi, kun sen jäsenet päätyivät töihin eri puolille Suomea.

Vuonna 2013 yhtyeen jäsen Pentti Laitinen kokosi jäsenet takaisin yhteen. Tuloksena oli uusi kappale "Lotta ja hai", josta tehtiin myös South Park -vaikutteinen videoanimaatio. Seuraavana vuonna yhtyeeltä julkaistiin 34 vuoden tauon jälkeen uusi albumi *Nahkiaisen tiedot puuttuvat*.

Yhtyeen nimessä esiintyvä Rankki on Kotkan edustalla Suomessa sijaitseva saari, jonka nimi esiintyy päivittäin radion Merisäässä. Yhtyeen toisen albumin nimessä esiintyvä Nahkiainen on Merisäässä myös päivittäin mainittava majakka Perämerellä Raahen edustalla.

Jäsenet
-------

### 2013–

* Kyösti Kattilakoski – laulu
* Pentti Laitinen – kitara
* Kimmo Klemettinen – slide-kitara, kosketinsoitin, taustalaulu
* Lauri Astala – bassokitara
* Pasi Hautalampi – rummut
* Petri Rankka – rummut, lyömäsoittimet
* Markku Lonkila – taustalaulu

### 1981

* Ippa Wilska – laulu
* Kyösti Kattilakoski – laulu, akustinen kitara
* Pentti Laitinen – laulu, sähkökitara, akustinen kitara, huuliharppu
* Markku Lonkila – laulu, akustinen kitara (Olympia Electric 45)
* Lauri Astala – basso, akustinen kitara, munniharppu
* Jouko Kovanen – rummut
* Veli-Matti Pietikäinen – huilu, sähköpiano, flyygeli, syntetisaattori, urut, taustalaulu

Diskografia
-----------

### Studioalbumi

* *Alavilla mailla hallan vaaraa*  (1981, Kräk!)
* *Nahkiaisen tiedot puuttuvat*  (2014, omakustanne)
* *Yöllä tuuli yltyy*  (2015, omakustanne)
* *Merisavua Valassaarilla*  (2017, omakustanne)

### Singlet

* *Pearl Harbour ‎/ Aamu HKL:n bussissa*  (1980, Kräk!)
* *Sakaali / Kultainen kenguru*  (1981, Kräk!)
* *Talven vaara*  (2013, omakustanne)
* *Lotta ja hai*  (2013, omakustanne)

Lähteet
-------

1. ↑  Kotka Rankki Ohutta Yläpilveä -yhtyeen uusi albumi (feat. Sakari Kukko) *mesenaatti.me*.  2014. Mesenaatti.fi. Viitattu 6.2.2017. (suomeksi)
2. 1 2 3  Koskinen, Risto & Vesa, Jari: Kotka Rankki Ohutta Yläpilveä: Nahkiaisen tiedot puuttuvat *Yle uutiset*.  21.4.2014. Viitattu 6.2.2017. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* 
*