recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Eero Tommila** (s. 1984) on suomalainen näyttelijä ja opettaja. Hän näytteli Sauli Kivirantaa televisiosarjassa *Salatut elämät* vuosina 2003–2005. Tommila on näytellyt myös elokuvassa *FC Venus*. Puheteatteria hän on tehnyt Karstulan kesäteatterissa.

Tommila suoritti Kallion ilmaisutaidonlukion ja vuonna 2005 hän aloitti opinnot Helsingin yliopiston englannin kielen laitoksella. Kesällä 2007 Tommila sekä osa muita entisiä *Salatut elämät* -näyttelijöitä esiintyivät Karstulan kesäteatterissa näytelmässä *Emmauksen tiellä*.

Tommila opettaa Espoossa Soukan koulussa ja Espoonlahden koulussa espanjan kieltä.

Filmografia
-----------

| Ilmestymisvuosi/Ensiesiintyminen | Nimi | Tyyli | Rooli |
| --- | --- | --- | --- |
| 2003–2005 | *Salatut elämät* | Televisiosarja | Sauli Kiviranta |
| 2005 | *FC Venus* | elokuva | Niko |

Aiheesta muualla
----------------

* Eero Tommila (näyttelijä) Elonetissä.
* Eero Tommila (näyttelijä) Internet Movie Databasessa. (englanniksi)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Elonet

 |

 |
**Friedrich Wilhelm Alexander Rothe** (25. elokuuta 1825 Viipuri – 10. joulukuuta 1889 Viipuri) oli suomalainen Viipurissa vaikuttanut tukkukauppias, teollisuudenharjoittaja ja kauppaneuvos (1887).

Rothen vanhemmat olivat Lyypekistä Viipuriin vuonna 1829 muuttanut kauppias, konsuli Carl Heinrich Reinhold Rothe ja Wilhelmina Catharina Tesche. Hän tutustui liikealaan ensin isänsä kauppahuoneessa Viipurissa ja sitten Hampurissa. Rothe palasi 1849 Viipuriin ja hänestä tuli toiminimen *Carl Rothe & Co* osakas. Wilhelm Rothe perusti Viipuriin sikuritehtaan 1859 ja vanutehtaan 1860. Hän hankki Viipurin kaupungilta viinanpoltto-oikeuden ja rakensi sitten viinanpolttimon Pantsarlahteen 1862. Polttimo oli vuonna 1867 tapahtuneeseen tulipaloon saakka Viipurin suurin viinanpolttimo valmistaen vuodessa 100 000 kannua viinaa.

Vuonna 1863 Rothe perusti Viipurin Repolan kaupunginosaan olutpanimon yhdessä konsuli Julius Dippelin ja muiden liikekumppanien kanssa. Saksalaistyyppistä olutta valmistanut panimo saattoi tuottaa jopa 1,2 miljoonaa pulloa olutta vuodessa mutta tähän tuotantomäärään ei liene käytännössä ylletty. Panimon yhteydessä oli suuri kellarivarasto holveineen. Vuonna 1879 panimo yhdistettiin Papulan oluttehtaaseen, jonka omisti pääosin Friedrich Richardt. Panimoyhtiö vuokrasi sitten vielä Havin Oy:n omistaman Pantsarlahden panimon, jolloin siitä tuli Suomen toiseksi suurin oluen valmistaja ja sen palveluksessa oli enimmillään noin 75 henkilöä vuoden 1900 tienoilla. Rothe tuli myös osakkaaksi Viipurin kaasutehtaaseen, joka oli kymmenen vuotta toiminimien Carl Rothe & Co ja Hackman & Co yhteisomistuksessa ennen kuin siirtyi Viipurin paikalliselle sähköyhtiölle.

Wilhelm Rothe omisti Viipurin lähellä sijainneen Ykspään tilan. Hän osallistui Viipurissa 1870- ja 1880-luvulla pidettyjen kahden maatalousnäyttelyn järjestämiseen. Rothe oli mukana hevosjalostustoiminnassa ja hänen ansiostaan Viipuriin saatiin hevoskilpailuja varten kesäajorata. Rothe lahjoitti varoja turvattomille lapsille ja vuonna 1875 hän perusti palvelusväen eläkerahaston ja omaan nimeään kantaneen palkintorahaston sekä osoitti näille rahastoille varoja. Eläkerahastoon tehdyllä lahjoituksella raivattiin sittemmin Viipurin Papulanvuoren puiston länsilaitaan tontti palvelusväen vanhainkotia varten. Rothen kuoltua 1889 hänen perillisensä lahjoittivat lisää varoja näihin rahastoihin.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  BiografiaSampo : Wilhelm Rothe
*Tämä artikkeli kertoo suomalaisesta poliisijohtajasta. Muita Markku Salmisia löytyy täsmennyssivulta.*
**Markku Salminen** (13. toukokuuta 1947 Toijala – 12. helmikuuta 2009 Kerava) oli oikeustieteen lisensiaatti ja oli poliisin ylijohtaja vuoteen 2008 asti. Hän tuli virkaan vuoden 2005 alussa eläkkeelle jääneen Reijo Naulapään tilalle.

Ennen poliisiylijohtajaksi tuloaan Salminen toimi vankeinhoitolaitoksen ylijohtajana ja Rikosseuraamusviraston päällikkönä. Sitä ennen hän toimi muun muassa talousrikostutkinnan johtajana keskusrikospoliisissa. Hän oli niin sanottu "pitkän linjan" poliisi: hän aloitti nuorempana konstaapelina ja opiskeli oikeustiedettä poliisityön ohessa.

Huhtikuussa 2008 valtakunnansyyttäjän määräämä tutkinnanjohtaja päätti aloittaa esitutkinnan liittyen Salmisen virka-auton käyttöön yksityisajoihin. Salminen ilmoitti samaan aikaan jäävänsä elokuussa 2008 eläkkeelle saatuaan valtiokonttorilta myönteisen päätöksen eläkehakemukseensa.

Lokakuussa 2008 Markku Salminen jäi kiinni rattijuopumuksesta epäiltynä. Helsingin käräjäoikeus tuomitsi hänet 43 päiväsakon rangaistukseen. Lisäksi hän joutui ajokieltoon 23. tammikuuta 2009 asti. Salminen menehtyi saman vuoden helmikuussa.

Markku-liitto valitsi vuonna 1998 Salmisen toiseksi *vuoden Markuksi*.

Lähteet
-------

1. ↑  Poliisijohtaja korosti esimerkillisyyttä.  *Helsingin Sanomat*, 14.2.2009. Artikkelin verkkoversio. Viitattu 7.2.2011.
2. ↑  Poliisijohtajan virka-auton käyttö erikoistutkintaan *Ilta-Sanomat*.  12.3.2008. Viitattu 5.6.2010.
3. ↑  Mäkinen, Rami: Ex-poliisiylijohtajalle sakot rattijuopumuksesta *Ilta-Sanomat*.  22.12.2008. Viitattu 23.12.2008.
4. ↑  Vuoden Markut *Markkuliitto.fi*.  2015. Suomalainen Markku-liitto ry.  Arkistoitu 27.4.2014. Viitattu 7.7.2015.

Aiheesta muualla
----------------

* (Poliisitoiminnan kehittämisessä tarvitaan palautetta)[vanhentunut linkki]

Poliisiylijohtajat Suomessa
Esko Heilimo (1926–1934) •
Martti Koskimies (1934–1946) •
Erik Gabrielsson (1946–1947) •
Urho Kiukas (1947–1957) •
Fjalar Jarva (1957–1973) •
Erkki Korhonen (1973–1982) •
Olli Urponen (1983–1997) •
Reijo Naulapää (1998–2004) •
Markku Salminen (2005–2008) •
Mikko Paatero (2008–2015) •
Seppo Kolehmainen (2015–)



|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)

 |

 |
Wilhelm Schepmann
**Wilhelm Schepmann** (s. 17. kesäkuuta 1894 Bark - 26. heinäkuuta 1970 Gifhorn) oli saksalainen Natsi-Saksan Sturmabteilungin (SA) kenraali ja sen viimeinen *Stabschef*.

Schepmann syntyi Barkissa lähellä Hattingeniä, Ruhrin alueella. Hän valmistui opettajaseminaarista ja työskenteli opettajana Hattingenissä. Ensimmäisessä maailmansodassa Schepmann palveli jalkaväkiupseerina. Sodan jälkeen Schepmann liittyi NSDAP:hen vuonna 1922. Hän organisoi SA:n toimintaa Ruhrin alueella yhdessä Viktor Lutzen kanssa. Heinäkuusta 1934 hän oli "SA-Gruppe Sachsenin" johtaja. Hiukan tämän jälkeen hänestä tuli Dortmundin poliisipäällikkö ja vuonna 1936 Dresdenin *Regierungspräsident* (hallituksen päämies). Schepmann oli myös edustajana Preussin maapäivillä ja Saksan valtiopäivillä. Viktor Lutzen kuoltua Schepmannista tuli SA:n Stabschef. Sodan päätyttyä Schepmann piileskeli Gifhornin sairaalassa varastopäällikkönä kunnes Britannian tiedustelupalvelu pidätti hänen vuoden 1949 lopussa ja luovutti hänet saksalaisviranomaisille.

Lähteet
-------

1. 1 2  Wilhelm Schepmann *munzinger.de*. Munzinger Archiv GmbH. Viitattu 12.6.2017.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Alankomaat

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |

 |
Gyrobussi G3-1, maailman ainoa säilynyt gyrobussi Antwerpenissa museoituna.
**Gyrobussi** on sähkömoottorilla toimiva linja-auto, joka saa energiansa johdinautoista poiketen ilman johtimia ja akkua vauhtipyörästä (kreikaksi *gyros*). Pääteasemilla vauhtipyörä kiihdytetään sähkömoottorin avulla uudestaan maksiminopeuteensa.

Ominaisuudet
------------

Gyrobussin etuja ovat hiljaisuus ja ympäristöystävällisyys. Riippumattomuus johtimista mahdollistaa liikennöinnin vaihtelevilla reiteillä. Haittana on paino: Noin 20 henkilön bussissa, jonka toimintasäde on 20 kilometriä, täytyy olla noin 3 000 kilogramman painoinen vauhtipyörä. 3 000 kierrosta minuutissa pyörivä vauhtipyörä vaatii erityisen kiinnityksen ja turvallisuusvarustuksen. Vauhtipyörän takia myös kaarreajo gyrobussilla poikkeaa normaalista.

Historia
--------

Gyrobussiliikennettä on kokeiltu muun muassa Sveitsissä vuosina 1953–1960 reitillä Yverdon-les-Bains–Grandson. Linjan pituus oli 4,5 kilometriä; bussit kulkivat kerran tunnissa paitsi ruuhka-aikana puolen tunnin välein.

Gyrobussilinjoja on ollut myös muun muassa Belgiassa linjalla Gent Zuid – Merelbeke (1956–1959) ja Leopoldvillessä (nykyinen Kinshasa), joka sijaitsee nykyisessä Kongon demokraattisessa tasavallassa.

Useimmat gyrobussikokeilut ovat päättyneet huonoon menestykseen, kun bussit usein eivät ehtineet ajoissa latauspisteeseensä.

Katso myös
----------

* Johdinauto
**Eri Keeper** on Suomessa 1950-luvulla polyvinyyliasetaatista kehitetty liima. Eri Keeperiä käytetään esimerkiksi rakentamisessa ja askartelussa. Eri Keeperiä valmisti vuoteen 1988 asti suomalainen Eri Oy. Nykyisin Eri Keeperiä tuo maahan Sika Finland Oy, joka markkinoi tuotteitaan Suomessa Sika-, Schönox- ja Casco-nimillä. Liiman valmistaa Sika AG. 

Eri Keeper liimojen valmistuksessa ei käytetä eläinperäisiä tuotteita, eikä niitä testata eläimillä.

Historia
--------

Eri Oy perustettiin vuonna 1940. Partekin Rakennuskemian yksikkö osti yrityksen vuonna 1984. Vuonna 1988 liimojen valmistus ja markkinointi myytiin Oy Casco Nobel Ab:lle, joka fuusioitiin Akzo Nobeliin vuonna 1994. Syksyllä 2013 Akzo Nobelin kauppa- ja rakennusliimaosasto myytiin maailmanlaajuiselle Sika-konsernille.

Eri Keeperin synty ajoittuu 1950-luvun alkuun, jolloin PVCa-muovi-niminen keksintö esiteltiin Hannoverin messuilla. PVCa-muovista tuotiin näytteet Suomeen, ja vuonna 1952 keksittiin materiaalin tutkimisen jälkeen hyödyntää muovia valmistamalla siitä liimaa.

Eri Keeper sai nimensä, kun nimeen tuli Eri Oy:n mukaan etuliite *eri*. Liima piti hyvin, joten nimen loppuosaksi tuli *keeper*. Vuonna 1955 liimaa alettiin myydä tehtaan suunnittelemassa muovipullossa, ja 1950-luvun lopulla Eri Keeper teki jo nousuaan Suomen suosituimmaksi liimaksi. Eri Keeperiä alettiin 1960-luvulla mainostaa lehdissä ja televisiossa, ja mainosten iskulauseina olivat muun muassa "Eri Keeper on yhdistänyt suomalaisia vuodesta 1952" sekä "Pitää varmasti kiinni, liimojen liima".

Eri Keeper Plus
---------------

Vuonna 2008 kehitettiin *Eri Keeper Plus*, joka on kosteudenkestävä puuliima.

Lähteet
-------

1. ↑  Eri Keeper - pysyvästi Suomen suosituin! Akzo Nobel Coatings Oy. Viitattu 18.10.2010.
2. ↑  Eri Keeper - Tuotetiedot Akzo Nobel Coatings Oy. Viitattu 18.10.2010.
3. ↑  EriKeeper tuotetiedot Sika Finland Oy. Viitattu 7.3.2023.
4. ↑  Ihmiset pitävät eri asioista. (Eri Oy:n mainos.) *Helsingin Sanomat*, 14.10.1984, s. 52. Näköislehti (maksullinen).
5. 1 2 3  EriKeeper historia Sika Finland Oy. Viitattu 7.3.2023.

Aiheesta muualla
----------------

* Eri Keeper -sivusto
*Faun und Nymphe* 1890.
**Wilhelm Neumann-Torborg** (24. elokuuta 1856 – 31. joulukuuta 1917 Elberfeld) oli saksalainen kuvanveistäjä.

Neumann-Torborg kävi aluksi piirtämässä ja maalaamassa iltakursseilla Elberfeldissä. Vuodesta 1874 vuoteen 1877 hän opiskeli kuvanveistoa Bad Kreuznachissa ja vuodesta 1878 Leipzigin taidekorkeakoulussa. Hän siirtyi vuonna 1880 Berliiniin Akademie der Künsteen. Hänen opettajinaan toimivat Leipzigissa professori Melchior Zur Straßen ja Berliinissä Otto Knille ja Fritz Schaper.

Neumann-Torborg voitti vuonna 1885 Rooman stipendin teoksellaan *Parisin tuomio*, jonka hän oli tehnyt lopputyökseen. Seuraavina vuosina hän eli ja työskenteli Roomassa, jossa hänen vaimonsa Emma Commichau kuoli. Vuonna 1892 Neumann-Torborg palasi takaisin Berliiniin. Hän kuoli vuonna 1917 sairastuttuaan pahoin vierailullaan Elberfeldissä.

Teoksia
-------

* *Der Schmetterlingsjäger*
* *Parisin tuomio*, kohokuva
* *Psyche*, marmoripatsas
* *Faun und Nymphe*, pronssipatsas
* Wilhelm Dörpfeld -muistomerkki
* *Elberfelder Armenpflegedenkmal*, pronssipatsas
* Keisarinna Auguste Viktorian rintakuva (tuhoutui vuonna 1943)
* Reinhart-Schmidtin memoriaali

Monet Neumann-Torborgin teoksista tuhoutuivat toisen maailmansodan aikana.

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa

 |
|  |
| Taiteenala | 
* Musée d'Orsay

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |

 |
**Wilhelm Ross** (1717 Turku, toisen tiedon mukaan 17. heinäkuuta 1718 pakomatkalla Ruotsissa – todennäköisesti heinäkuussa 1766 matkalla Damaskokseen) oli suomalainen kappalainen, itämaisten kielten harrastaja ja varhainen suomalainen tutkimusmatkailija.

Rossin isä oli teologian professori, tuomiorovasti Herman Ross ja äiti Margareta Pihlman. Hän kävi Turun katedraalikoulua ja pääsi ylioppilaaksi Turussa 1734. Ross vihittiin papiksi Turun hiippakunnassa 1744. Opiskeltuaan Turun akatemiassa itämaisia kieliä ja valmistuttuaan filosofian maisteriksi 1745 hän tuli samana vuonna nimitetyksi itämaisten kielten dosentiksi. Hän oli saanut jo edellisenä vuonna konsistorin stipendin Ruotsin Konstantinopolissa toimivan suurlähettilään tulkiksi ryhtymistä varten, mutta päätyi valmistumisvuonnaan Turun suomalaisen seurakunnan kappalaiseksi. Hän oli silti kiinnostunut itämaista ja jätti virkansa 1763 matkustaakseen Italian kautta Aleksandriaan ja edelleen Konstantinopoliin ja Smyrnaan. Seurakunta keräsi hänelle matkavaroja 1200 kuparitaaleria. Jerusalemiin pyrkiessään hän sairastui Nasaretissa ja kääntyi katoliseen uskoon, jotta saisi hoitoa munkeilta. Parannuttuaan hän liittyi Damaskokseen menevään karavaaniin, mutta kuoli matkalla. Tutkimusmatkansa aikana Ross opetteli käytännön taidot joukosta itämaisia kieliä ja teki muistiinpanoja, mutta niitä ei saatu koskaan takaisin kotimaahan.

Rossin puoliso vuodesta 1747 oli Anna Maria Schultz (n. 1726–1789). Heillä oli viisi lasta, joista vain vanhin, Anna Margaretha Ross (1748–1808), eli aikuiseksi asti. Anna kuoli lapsettomana 60-vuotiaana.

Lähteet
-------

* Ilmari Heikinheimo: *Suomen elämäkerrasto*. Helsinki: Werner Söderström Osakeyhtiö, 1955.  Sivut 634-635.
* Perheen tiedot kirkonkirjoista.

### Viitteet

1. 1 2  Kotivuori, Yrjö: Vilhelm Ross. *Ylioppilasmatrikkeli 1640–1852*. Helsingin yliopiston verkkojulkaisu 2005. Luettu 6.11.2016.

Aiheesta muualla
----------------

* Wilhelm Rossin elämäkerta Kansallisbiografiassa

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Kansallisbiografia
* Ylioppilasmatrikkeli 1640–1852

 |

 |
**Hirvenhiihto** on ampumahiihtoa muistuttava talviurheilulaji, joka sisältää ammunnan ja hiihdon lisäksi etäisyyden arviointiosuuden. Hiihtomatka on 7–9 kilometriä, ja se hiihdetään perinteisellä tyylillä asetta mukana kuljettaen. Alle 16-vuotiaiden ei tarvitse kantaa asetta mukanaan. Ammunta- ja arviointipaikat sijaitsevat hiihtoreitin varrella. Ammuntaosuudessa ammutaan hirvenmetsästyksen vaatimukset täyttävällä kiväärillä seisaaltaan kymmenen laukausta hirvikuviotauluun. Ammuntamatka on 100 metriä. Arviointiosuudessa arvioidaan kahden hirvenpääkuvion etäisyydet. Hirvenpäiden etäisyys arviointipaikasta on 50–200 metriä.

Maksimipistemäärä on 1200. Ammuntaosuuden pisteet lasketaan kertomalla ammuntatulos kuudella, jolloin ammunnasta voi saada maksimissaan 600 pistettä. Arviointipisteitä saa 300 oikeaan osuneesta arvioinnista. Jokaista virhemetriä kohden vähennetään kaksi pistettä. Hiihto-osuudessa sarjan nopein saa 300 pistettä. Muiden hiihtopisteet määräytyvät aikaerosta sarjan nopeimpaan niin, että jokaista sarjan nopeimmalle hävittyä kymmentä sekuntia kohden vähennetään yksi piste. Esimerkiksi 50 sekuntia nopeimmalle hiihtäjälle hävinneet saavat hiihdosta 295 pistettä. Kaikkein iäkkäimmät kilpailijat saavat useimmissa kisoissa täydet hiihtopisteet pelkästä reitin kiertämisestä. Tällainen käytäntö on tarpeen, jotta vältyttäisiin hengenvaarallisilta sairauskohtauksilta.

Hirvenhiihdosta on myös viestiversio, jossa kukin joukkueen jäsen ampuu viisi laukausta ampumahiihtotaulun kaltaiseen kuvioon ja arvioi yhden hirvenpääkuvion etäisyyden. Ohilaukauksista ja arviointivirheestä määrätään sakkokierroksia.

Hirvenjuoksu on saman lajin kesäversio, jossa hiihto on korvattu 4–5 kilometrin juoksulla. Asetta ei kanneta juostessa mukana, vaan se odottaa telineessä ampumapaikan läheisyydessä.

Katso myös
----------

* Hirvenjuoksu

Lähteet
-------

* Hirvenhiihto Suomen Metsästäjäliitto. Viitattu 7.1.2018.
Speicherstadtin ja Kontorhausviertelin kartta
**Kontorhausviertel** on Hampurin satamakaupungin ytimessä sijaitseva korttelialue, joka valittiin Unescon maailmanperintöluetteloon vuonna 2015 yhdessä Chilehausin ja Speicherstadtin kanssa.

Kontorhausviertel sijaitsee Burchardplatzin ympärillä, Mönckebergstraßen ja Speicherstadtin välissä. Aluetta ryhdyttiin kehittämään 1900-luvun alussa Hampurin kaupunginarkkitehti Fritz Schumacherin johdolla. Modernistinen Chilehaus ja sen vieressä sijaitseva Kontorhausviertel on yli viiden hehtaarin suuruinen alue, jossa on useita suuria toimistorakennuksia, jotka on rakennettu 1920–1940-luvuilla satamassa tuolloin toimineille yrityksille. Kontorhausviertel on erinomainen esimerkki kansainvälisen kaupan nopean kasvun vaikutuksista 1800-luvun lopulla ja 1900-luvun alussa.

Chilehaus ja Kontorhausviertelin massiiviset toimistorakennukset Messberghof, Sprinkenhof, Mohlenhof, Montanhof, entinen postirakennus Niedernstrasse 10:ssä, Kontorhaus Burchardstrasse 19–21 ja Miramarhaus ovat ainutlaatuisia sekä varhaismodernistisen tiiliarkkitehtuurinsa että toiminnallisen yhtenäisyytensä ansiosta. Alue on myös erinomainen esimerkki 1900-luvun alun kaupunkisuunnittelusta.

Kuvagalleria
------------

* Ilmakuva KontorhausviertelistaIlmakuva Kontorhausviertelista
* ChilehausChilehaus
* MessberghofMessberghof
* SprinkenhofSprinkenhof
* Sprinkenhofin sisäpihaSprinkenhofin sisäpiha
* MohlenhofMohlenhof
* MontanhofMontanhof
* Helmut-Schmidt-HausHelmut-Schmidt-Haus
* BartholomayhausBartholomayhaus
* MiramarhausMiramarhaus

Katso myös
----------

* HafenCity

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Speicherstadt and Kontorhaus District with Chilehaus *UNESCO World Heritage Centre*. Viitattu 18.4.2022.
2. ↑  The Sprinkenhof PATRIZIA AG. Viitattu 19.4.2022. (englanniksi)
Näkymä hautausmaan takaosasta portille päin.
**Viirin hautausmaa** on vuonna 1936 perustettu Rovaniemen seurakunnan hautausmaa Rovaniemen Vanttauskoskella, Kemijoen pohjoisrannalla. Etäisyyttä Rovaniemen keskustaan on 56 kilometriä.

Yläkemijokilaisten kyläkokoukset olivat vuonna 1927 esittäneet seurakunnalle toiveita hautausmaan saamiseksi seudulle. Vain viirinkyläläisten esitys sai kannatusta, mutta hanke raukesi tuolloin. Asiaan palattiin uudestaan vuonna 1934, jolloin päätettiin sekä Viirin hautausmaan että joen eteläpuolelle tulevan Auttin hautausmaan perustamisesta. Opetusministeriö teki Viirin hautausmaan perustamispäätöksen helmikuussa 1936. Jerikko-nimisestä tilasta ostettu alue oli kooltaan 1,5 hehtaaria. Hautausmaata on myöhemmin laajennettu kolmen hehtaarin kokoiseksi.

Hautausmaalle valmistui "hautauskappeli" ja kellotorni vuonna 1937. Piispa J. A. Mannermaa vihki hautausmaan käyttöön 11. lokakuuta 1937. Kello on sittemmin siirretty toiselle hautausmaalle. Vuosittain hautauksia on noin 30.

Viirin hautausmaalle on haudattu 57 sotien 1939–1945 sankarivainajaa. Wäinö Aaltosen suunnittelema muistomerkki on vuodelta 1959. Hautausmaalle on tuotu vuonna 1993 kynttiläkivi muualle haudattujen muistokynttilöitä varten.

Lähteet
-------

* Pulkamo, Seija: *Rovaniemen seurakunnan hautausmaat*. Rovaniemi: Rovaniemen seurakunta, 1994.

### Viitteet

1. 1 2 3  Viirin hautausmaa Rovaniemen seurakunta. Viitattu 10.12.2022.
2. ↑  Pulkamo, 1994, s. 68
3. 1 2 3 4  Pulkamo, 1994, s. 70

Rovaniemen hautausmaat

* I hautausmaa
* II hautausmaa
* III hautausmaa
* IV hautausmaa
* Paloniemen hautausmaa
* Viirin hautausmaa
* Auttin hautausmaa
* Maijasen hautausmaa
* Jouttikeron hautausmaa
* Misin hautausmaa
* Meltauksen hautausmaa
* Leipeen hautausmaa
* Sinetän hautausmaa
* Saksalaisten sotilaiden hautausmaa
* Tavivaaran hautausmaa
**Wilhelm** Emmanuel Johann **Mannhardt** (26. maaliskuuta 1831 Friedrichstadt – 25. joulukuuta 1880 Danzig) oli saksalainen etnologi ja kirjastonhoitaja.

Mannhardt tuli tunnetuksi balttilaisen mytologian tutkijana. Hän oli lyhyen ajan dosenttina Berliinissä, eikä koskaan saanut mitään ylennystä yliopistossa. Vuosina 1863-1873 hän oli kirjastonhoitajana Danzigissa. Etnologina hän sai vaikutteita Edward Burnett Tylorin teoksista, ja hän sen sijaan vaikutti James George Frazeria. Nykyajan folkloristiikalle Mannhardtilla on suuri merkitys.

Teokset
-------

* *Germanische Mythen* (1858)
* *Götterwelt der deutschen und nordischen Völker* (1860)
* *Wald- und Feldkulte* (2 osaa, 1875–1877)

Lähteet
-------

* *Svensk uppslagsbok*, 18 (1934)
* Carl-Herman Tillhagen, *Våra folkminnen* (1999)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Italia
* Israel
* Yhdysvallat
* Ruotsi
* Tšekki
* Kreikka
* Alankomaat
* Puola
* Portugali
* Vatikaani

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**Luis Fernando López Eraso** (s. 3. kesäkuuta 1979 Pasto, Nariño) on kolumbialainen kilpakävelijä. López kilpailee pääosin 20 kilometrin matkalla, jossa hänen ennätyksensä on vuoden 2009 MM-kilpailuissa Berliinissä tehty 1.20.03. López on 170 senttimetriä pitkä ja painaa 63 kilogrammaa. Hän edustaa FFA-seuraa.

Ura
---

López voitti MM-kultaa 20 kilometriltä vuoden 2011 MM-kilpailuista Daegusta ajalla 1.20.38. Hän sijoittui alun perin kolmanneksi, mutta nousi voittajaksi, kun Valeri Bortšin ja Vladimir Kanaikin hylättiin dopingrikkomusten vuoksi 2016. Lópezista tuli näin ollen historian ensimmäinen kolumbialaismitalisti yleisurheilun MM-kilpailuissa. Hän on osallistunut MM-kilpailuihin vuosina 2005, 2007, 2009, 2011, 2013 ja 2015 ja 2017. Berliinissä 2009 hän oli 20 kilometrillä neljäs. Kesäolympialaisiin López on osallistunut neljästi, vuosina 2004, 2008, 2012 ja 2016. Paras sijoitus on vuoden 2008 kilpailuiden yhdeksäs sija 20 kilometriltä.

López on saavuttanut kaksi Etelä-Amerikan mestaruuskultaa sekä -hopean ja -pronssin sekä yhden pronssin Pan-Amerikan kisoista vuodelta 2009. 50 kilometrin hän on kävellyt parhaimmillaan aikaan 3.51.35 vuonna 2017 Limassa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Luis Fernando López Kansainvälinen yleisurheiluliitto.  (englanniksi)
2. 1 2 3 4   (Arkistoitu – Internet Archive)
3. ↑  HE COURT OF ARBITRATION FOR SPORT (CAS) UPHOLDS SIX APPEALS FILED BY THE IAAF AGAINST RUSSIAN ATHLETES *tas-cas.org*.  24.3.2016. Viitattu 9.1.2018. (englanniksi)
4. 1 2  Luis Fernando López Tilastopaja (vaatii kirjautumisen, maksullinen palvelu).  (englanniksi)


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* World Athletics
* Tilastopaja 🔒

 |

 |

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.
**Suffren** (runkonumero D602) oli Ranskan laivaston 1967 palvelukseen otettu Suffren-luokan ilmatorjuntafregatti, joka poistettiin palveluksesta 2001.

Valmistus
---------

*Pääartikkeli: Suffren-luokka (fregatti)*
Alus tilattiin Brestin laivastontelakalta, missä köli laskettiin joulukuussa 1962. Se laskettiin vesille 15. toukokuuta 1965 ja otettiin palvelukseen 20. heinäkuuta 1967.

Palvelus
--------

Alus modernisoitiin 1989-1990, jolloin sen elektroniset järjestelmät uudistettiin. Maalinosoitustutka DRBV 15A korvattiin DRBV 50:llä ja tulenjohtotutka DRBC 32A korvattiin digitaalisella DRBC 33A:lla, jossa oli DIBC 1A Piranha III infrapuna/optroninen lisälaite. Lisäksi aluksen omasuojaa vahvistettiin kahdella 20 millimetrin ilmatorjuntatykillä, jotka asennettiin tulenjohtotutkan kahta puolta.

Alus poistettiin palveluksesta 2001.

Lähteet
-------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **FS Suffren (D602)**.
* Gardiner, Robert (toim.): *Conway's All the World's Fighting Ships 1947–1995*. Lontoo, Englanti: Conway Maritime Press, 1995. ISBN 0-85177-605-1. (englanniksi)

### Viitteet

1. 1 2  Gardiner, Robert s. 112

*Suffren*-luokan fregatit

|  |
| --- |
| *Suffren* – *Duquesne* |
| Edeltäjä: *La Galissonnière* – Seuraaja: *Aconit* |
**Luis Guillermo Solís Rivera** (s. 25. huhtikuuta 1958) on costaricalainen poliitikko, joka edustaa keskustavasemmistolaista PAC-puoluetta. Hän toimi maansa presidenttinä toukokuusta 2014 neljä vuotta toukokuuhun 2018.

Solis on historian professori ja diplomaatti. Ennen presidentinvaaleja hän oli varsin tuntematon, mutta sai yllättäen lähes kolmanneksen äänistä ensimmäisellä kierroksella. Vaaleissa hän kampanjoi edellisen presidentin Laura Chinchillan aikana skandaaleja aiheuttanutta PLN-puolueen valtaa vastaan. Solis itse on aiemmin ollut PLN:n jäsen ja toiminut sen ministerinä useita kertoja. Hän erosi PLN:stä vuonna 2005.

Luis Guillermo Solisin jälkeen Costa Rican presidenttinä on toiminut toukokuusta 2018 lähtien keskusta-vasemmistolainen Carlos Alvarado Quesada, joka voitti huhtikuun 2018 presidentinvaalit.

Lähteet
-------

1. 1 2  Profile: Luis Guillermo Solis BBC. Viitattu 22.10.2014.
2. 1 2  Costa Rican president-elect wants 'unity' *bbc.com*.  2.4.2018. Viitattu 26.12.2019. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Luis Guillermo Solís** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Alankomaat

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Pauli Antero Leimio** (s. 12. huhtikuuta 1940 Kuorevesi) on suomalainen eläköitynyt yritysjohtaja, joka on saanut kauppaneuvoksen arvonimen.

Henkilöhistoria
---------------

Pauli Leimio syntyi asentaja Antti Leimion ja keittäjä Anni Alina Helpiölän perheeseen. Hänen puolisonsa vuodesta 1965 oli käsityön- ja erityisopettaja Kirsti Marjatta Hakala ja 1990–2006 johtaja, ylioppilasmerkonomi Sirkka-Liisa Elisabeth Kannel, aiemmin Valtonen. Leimio valmistui somistajaksi 1963 ja mainoshoitajaksi 1966 Myynti- ja mainoskoulusta, keskikoulun hän suoritti 1968 ja sittemmin useita liikkeenjohdon kursseja ja koulutusohjemia. Leimio oli Osuusteurastamo Itikan asiapoika, nuorempi myyjä ja myyjä Mäntässä 1954–1957, K-kauppa Talikan myymälänhoitaja Vilppulassa 1957–1961, Lassila & Tikanojan myynninedistäjä 1963–1966 sekä Mainosyhtymä Oy:n copywriter ja yhteyspäällikkö 1966–1969.

Oy Valitut Palat – Reader's Digest Ab:n markkinointipäällikkö Leimio oli 1969–1975, Oy Fazerin Musiikkikerho Ab:n toimitusjohtaja 1975–1982, Suuri Suomalainen Kirjakerho -yhtiön toimitusjohtaja 1982–1985 ja 1988–2003 sekä hallituksen jäsen 1986–1987 ja 2004–2005 ja vielä Yhtyneet Kuvalehdet Oy:n toimitusjohtaja 1985–2003 ja hallituksen jäsen 2003–2004. Leimio on lisäksi toiminut Sysmän Kirjakylä Oy:n toimitusjohtajana ja hallituksen puheenjohtajana sekä Sysmän Kirjakylälehden päätoimittajana. Hänellä on myös ollut useita asiantuntija - ja luottamustehtäviä. Kauppaneuvoksen arvonimen Leimio sai 2003 ja Mainonnan monitaho -palkinnon 1995.

Julkaisuja
----------

* *Elämästä ja rakkaudesta: suomalainen rapsodia*, 1995, Martti Wallénin kanssa
* *Sydämessä Sysmä*, 2003, muiden kanssa
* *Lapsuuteni Sysmä*, 2005, muiden kanssa
* *Apteekki Sysmässä vuodesta 1870*, 2007, Liisa Eskelisen ja Sakari Korhosen kanssa
* *Mika Waltarin Hartola, Pornainen ja sota*, 2008, muiden kanssa
* *Muistojeni Sysmä*, 2010, Hannu Jolulan ja Kyösti Piipon kanssa
* *Huumori kukkii Itä-Hämeessä: kaskuja, sanontoja, tarinoita*, 2016 (toim.)
* *Huumorin kukka kaunehin kukka: itähämäläiset ihmiset kertovat*, 2021 (toim.)

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Vesikansa, Jyrki: Kauppaneuvos Pauli Leimio (1940–). *Suomen talouselämän vaikuttajat* -verkkojulkaisu (maksullinen). 18.12.2013. Suomalaisen Kirjallisuuden Seura. Viitattu 2.8.2023.
2. ↑  Itähämäläistä tarinaperinnettä vol 2.  *Lähilehti*, 7.7.2021, nro 27, s. 4. Kansalliskirjasto. Viitattu 2.8.2023.
**Kontramarssi** oli jalkaväen taistelutaktiikka, jolla pyrittiin luomaan katkeamaton tulitus, vaikka yksittäisen aseen lataaminen vei usein minuutteja. Tavallisesti kontramarssia pidetään Morits Oranialaisen ja hänen kahden serkkunsa keksiminä, kun he 1500-luvun lopulla uudistivat Alankomaiden armeijaa. Ajatus katkeamattomasta tulituksesta oli kuitenkin syntynyt jo aikaisemmin ja ratsuväen vastaava taktiikka karakolli oli syntynyt satavuotta aikaisemmin 1490-luvulla. Japanissa Oda Nobunaga käytti kontramarssia vuoden 1575 Nagashinon taistelussa, joskin puolustusasemista. Viimeistään Japanin hyökätessä Koreaan 1590-luvulla Japani oli alkanut käyttää kontramarssia myös hyökätessä. 

Kontramarssissa musketilla tai hakapyssyllä aseistetut sotilaat ovat muodossa, joka on 6-12 riviä syvä. Vierekkäisten sotilaiden välissä on runsas tyhjä tila, jota pitkin he mahtuvat liikkumaan edestä taakse. Rivi kerrallaan sotilaat astuvat eteenpäin ja laukaisevat aseensa. Tämän jälkeen juuri aseensa tyhjentänyt rivi siirtyy jonojen välissä olevaa tyhjää tilaa taaksepäin aina muodon viimeisiksi, jossa he aloittavat pitkän liikesarjan, jolla jokainen lataa aseensa uudestaan. Vastaavasti muodossa nyt ensimmäisenä oleva rivi toistaa saman: siirtyminen eteenpäin, laukaus, muodon viimeiseksi; ja sitten kolmas rivi, jne kunnes alun perin ensimmäisenä ollut rivi on taas vuorossa, nyt aseet uudelleen ladattuina, ja koko sarja alkaa alusta.

Kontramarssia käyttäen on mahdollista, että jatkuvasti tulittava muoto liikkuu hiljalleen eteenpäin, perääntyy tai pysyy paikallaan taistelukentällä.

Kontramarssin käyttö taistelukentillä väheni musketin lataamisen nopeutuessa ja linjataktiikan ohentaessa taistelumuotoja 1600-luvun loppupuolella.

Lähteet
-------

* Arnold, Thomas F.: *The Renaissance at War*. Lontoo: Cassell, 2002. ISBN 0-304-36353-7.
* Lappalainen, Jussi T.: *Aseet ja taistelut*. Sotataidon kolme vuosituhatta. Helsinki: Otava, 1988. ISBN 951-1-10479-9.
* Lappalainen, Jussi T.: *Sadan vuoden sotatie*. Suomen sotilaat 1617-1721. Helsinki: SKS, 2001. ISBN 951-746-286-7.

1. ↑  Günhan Börekç: A Contribution to the Military Revolution Debate: The Janissaries Use of Volley Fire during the Long Ottoman-Habsburg WaroOf 1593-1606 and the Problem of Origins.  *Acta Orientalia Academiae Scientiarum Hungaricae*, 2006, 59. vsk, nro 4, s. 407. ISSN 0001-6446. Artikkelin verkkoversio.
Hautausmaan portti ja multaushuone.
**Paloniemen hautausmaa** on Rovaniemen seurakunnan hautausmaa Rovaniemen Muurolan kylässä Kemijoen eteläpuolella. Hautausmaan etäisyys kaupungin keskustasta on noin 17 kilometriä. Hautausmaa perustettiin vuonna 1930 alun perin kunnalliskodin hautausmaaksi, ja se siirtyi kunnalta seurakunnan haltuun ja hoitoon lopullisesti vuonna 1968. Hautausmaan pinta-ala on puoli hehtaaria.

Rautiosaareen vuonna 1888 perustettu vaivaistalo laajeni ja kehittyi vähitellen kunnalliskodiksi. Kulkuvaikeuksien takia tuli tarve perustaa kunnalliskodin käyttöön hautausmaa lähistölle. Kunnalliskodin johtokunta esitti Rovaniemen maalaiskunnalle hautausmaan paikaksi mantereen puolella olevaa Paloniemeä ja lupasi hoitaa alueen raivauksen ja aitauksen kunnalliskodin omin voimin. Kunnanhallitukselle esitys sopi, ja opetusministeriö myönsi hautausmaan perustamisluvan 26. syyskuuta 1930. Hautausmaa vihittiin 22. helmikuuta 1931, jolloin myös hautausmaan ensimmäiset vainajat siunattiin. Vuonna 1938 hautausmaalle laadittiin ohjesääntö, jonka mukaan seurakunta avusti hautausmaan ylläpidossa. Vuonna 1962 maalaiskunta teki päätöksen hautausmaan luovuttamisesta seurakunnalle. Lopullinen päätös omistajanvaihdoksesta tehtiin 4. lokakuuta 1968. Seurakunta oli varautunut hautausmaan peruskorjaukseen talousarviossaan. Hautausmaan luovutuksen ehtona oli, että vanhainkodin käyttöön varattaisiin 400 hautapaikkaa. Hautausmaalla on kaikkiaan tilaa noin 1 300 vainajalle. Hautauksia on vuosittain vain muutamia. Kunnalliskodin vainajille omistettu muistokivi paljastettiin vuonna 1981.

Hautausmaalla on multaushuoneeksi kutsuttu rakennus, jossa vainaja on siunattu tai jonka läpi muualla siunatut vainajat kuljetettiin hautausmaalle.

Hautausmaasta on käytetty alussa myös nimitystä *Hiljala*. Se perustui tapaan nimetä hautausmaa siihen ensimmäisenä haudatun vainajan mukaan. Paloniemen ensimmäinen vainaja oli kunnalliskodin johtaja Hilja Lyydia Sidensnöre.

Lähteet
-------

* Pulkamo, Seija: *Rovaniemen seurakunnan hautausmaat*. Rovaniemi: Rovaniemen seurakunta, 1994.

### Viitteet

1. 1 2 3 4  Paloniemen hautausmaa Rovaniemen seurakunta. Viitattu 11.12.2022.
2. 1 2 3 4 5  Pulkamo, 1994, s. 75
3. ↑  7. Rautiosaaren historia (PDF) (sivut 9–10) *Rautiosaaren yleiskaava – Kulttuuriympäristöselvitys. Airix Ympäristö*.  20.12.2013. Rovaniemen kaupunki. Viitattu 11.12.2022.

Rovaniemen hautausmaat

* I hautausmaa
* II hautausmaa
* III hautausmaa
* IV hautausmaa
* Paloniemen hautausmaa
* Viirin hautausmaa
* Auttin hautausmaa
* Maijasen hautausmaa
* Jouttikeron hautausmaa
* Misin hautausmaa
* Meltauksen hautausmaa
* Leipeen hautausmaa
* Sinetän hautausmaa
* Saksalaisten sotilaiden hautausmaa
* Tavivaaran hautausmaa
**Caterina Guarneri** , alkujaan **Katarina Rota** , (1700? - ?) oli italialaisen viulunrakentaja Bartolomeo Giuseppe Guarnerin vaimo. Caterina Guarneri työskenteli itsekin viulunrakentajana aviomiehensä verstaalla. 

Katarina Rota saapui Cremonaan Itävallan armeijan mukana. Hänen uskotaan työskennelleen aviomiehensä verstaalla ja vuonna 1856 ilmestynyt F. J. Fetisin teos mainitsee asiasta. De Piocellis mainitsee vuonna 1885, että Caterina Guarnerin nimellä varustettu pohjaseteli olisi löydetty. Caterina Guarnerin oikea identiteetti paljastui vasta 1900-luvun loppupuolella tehdyissä tutkimuksissa, sitä ennen hänen arveltiin olleen Bartolomeo Giuseppe Guarnerin sisar. Asiassa on edelleen epävarmuustekijänä se, että pohjasetelissä on vuosiluku 1749.

Varmuudella tiedetään, että Caterina Guarneri jäi leskeksi vuonna 1744 ja meni uudelleen naimisiin vuonna 1748. Hänen oletetaan tuolloin lähteneen Cremonasta.Kuolinvuodesta ei ole varmaa tietoa eikä viimeisten vuosien asuinpaikasta. Hänen ensimmäinen avioliittonsa oli lapseton ja se mahdollisti työskentelyn viulunrakentajana.

Viitteet
--------

1. 1 2 3   Dilworth, J: The Bromptons Book of Violin and Bow Makers, 2012, s. 249
Uhalautasellinen
**Uha** (ven. уха́, *uha*) on perinteinen venäläinen kirkas kalakeitto, jota syödään usein alkuruuaksi. Perinteinen uha valmistetaan mahdollisimman pian kalan pyydystämisen jälkeen. Joskus se valmistetaan jopa avotulella saman veden äärellä, josta kala saatiin. Keiton valmistukseen käytetty kala vaihtelee saatavuuden mukaan: lohta, ahventa, turskaa tai haukea.

Kalan lisäksi keittoon tulee myös erilaisia kasviksia kuten sipulia, perunaa ja porkkanaa. Mausteina toimivat usein pippuri, laakerinlehti ja toisinaan myös vodka.

Uha kuuluu myös osaksi ukrainalaista keittiötä.

Lähteet
-------

1. ↑  Venäjä  2020. Ruokatieto Yhdistys ry.  Arkistoitu 27.1.2020. Viitattu 27.1.2020.
2. 1 2  Fisherman’s Soup – Ukha (Уха)  26.8.2013. Olga's Flavor Factory. Viitattu 27.1.2020. (englanniksi)
3. 1 2  Ukha – russian fish soup  2020. Russian Food Blog. Viitattu 27.1.2020. (englanniksi)
4. ↑  End of month Ukha - Cooking with Boris  24.1.2017. Life of Boris. Viitattu 27.1.2020. (englanniksi)
5. ↑  Galubeva, Tatiana: Russian Soups  2018. Understand Russia. Viitattu 27.1.2020. (englanniksi)
6. ↑  Uhka, Ukraine National Cuisine  2018. Discover Ukraine. Viitattu 27.1.2020. (englanniksi)
**Louis Lucien Thomasi** (1910–1985) oli Gambian nykyisen lipun suunnittelija.

Thomasi syntyi vuonna 1910 lähellä Bamakoa, joka on nykyisin Malin valtion pääkaupunki, mutta tuolloin osa Ranskan Länsi-Afrikkaa. Thomasi muutti sittemmin Bathurstiin (nykyisin Banjul), jonne hän perusti perheensä. Hän työskenteli ensin paikallisessa yrityksessä, sitten kalastajana ja myöhemmin vuonna 1964 yksityisenä kirjanpitäjänä.

Thomasi oli 52-vuotias, kun hallinto ilmoitti hakevansa ehdotuksia Gambian valtion tulevaksi kansallislipuksi. Thomasi suunnitteli kilpailuun kahdeksan erilaista ehdotusta, joissa kaikissa oli väreinä punaista, valkoista, sinistä ja vihreää. Thomasi selitti punaisen symboloivan aurinkoa, valkoisen symboloivan rauhaa, sinisen Gambia-jokea ja alhaalla olevan vihreän symboloivan maataloutta itsenäisen Gambian talouden perustana. Thomasi oli vakuuttunut, että jokin hänen laatimistaan ehdotuksista voittaisi kilpailun tulevasta lipusta ja niin tapahtuikin. Thomasi vastaanotti 50 punnan šekin pääministeri Dawda Jawaralta juhlaseremoniassa 21.12.1964. Uusi lippu liehui ensimmäisen kerran itsenäistymisseremoniassa helmikuun 17. ja 18. päivän välisenä keskiyönä 1965, kun Gambia virallisesti itsenäistyi. Thomasi oli mukana itsenäistymisseremoniassa, vaikkakaan ei kutsuttuna vieraana, mistä hän oli hyvin harmissaan, eikä Thomasi saanut koskaan kansallista kunnianosoitusta 50 punnan šekkiä lukuun ottamatta. Pääministeri Jawarda tarjosi Thomasille työpaikkaa valtion tilintarkastajana, mutta tuota työpaikkaa varten Thomasin täytyi ensin saada Gambian kansalaisuus. Hän sai kansalaisuuden vuosi Gambian itsenäistymisen jälkeen, mutta ei sitten kuitenkaan koskaan tuota valtion tilintarkastajan tehtävää.

Thomasi kuoli 04.11.1985.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Jos Poels: Where the Gambia River gives life: A tribute to Gambia's flag designer Louis Lucien Thomasi (pdf) (s. 15–16) *flaginstitute.org*. Viitattu 11.8.2023. (englanniksi)
Osallistujavaltiot
Vaakuna
**Pohjoismainen taisteluosasto** (engl. **Nordic Battle Group**, lyhenne **NBG**) on Ruotsin, Suomen, Norjan, Viron ja Irlannin muodostama puolustusosasto. NBG toimii EU:n alaisuudessa ja se on yksi monista EU:n perustamista taisteluosastoista. Taisteluosastojen ja siten myös NBG:n toimenkuvaan kuuluvat evakuointi, humanitaarinen apu, konfliktien estäminen ja riitelevien osapuolten erottaminen. Jokaisen taisteluosaston kuuluu vuorollaan olla lähtövalmiudessa kriisialueille myös Euroopan ulkopuolelle. Lähtövalmiudessa olevan taisteluosaston päivystysvuoro kestää kerrallaan puoli vuotta. NGB:n ensimmäinen päivystysvuoro alkoi vuoden 2011 alusta ja jatkui kesti kesäkuun 2011 loppuun. NBG:n miesvahvuus on noin 2 200 sotilasta, joista suomalaisia 200. Suomalaisista joukkoon kuuluvista keskeinen osa on jääkäreitä.

Suomen osuudesta
----------------

Suomi on luvannut NBG:n käyttöön NH90-helikopteriosaston miehistöineen noin 70 henkilön vahvuudella

Lähteet
-------

1. 1 2   (Arkistoitu – Internet Archive)
2. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive)
3. ↑

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Pohjoismainen taisteluosasto** Wikimedia Commonsissa
**Volkswagen Group B -pohjalevy** on Volkswagen Groupin ylemmän keskiluokan automalleissaan käyttämä pohjalevy. Sen ensimmäinen versio esiteltiin vuonna 1973 Audi 80:n yhteydessä. Konsernin uusissa malleissa B-pohjalevyn on korvannut modulaarinen MLB-pohjalevy.

B1
--

* Audi 80 (B1) (1972–1978)
* Volkswagen Passat (B1) (1973–1980)

BX
--

BX-pohjalevy kehitettiin B1:n pohjalta Volkswagenin brasilialaisvalmisteisia malleja varten. 

* Volkswagen Gol I / Parati I / Voyage I (1980–1994)
* Volkswagen Gol II / Parati II (1994–2013)
* Volkswagen Saveiro I (1982–1997)
* Volkswagen Saveiro II (1999–2009)

B2
--

* Audi 80 (B2) (1978–1986)
* Audi 90 (B2) (1984–1987)
* Audi Coupé (B2) (1980–1988)
* Audi Quattro (1980–1991)
* Ford Versailles / Royale / Galaxy (1991–1996)
* Volkswagen Passat (B2) (1980–1988, valmistettiin Santana-nimisenä Kiinassa vuoteen 2012 saakka)

B3
--

* Volkswagen Passat (B3) (1988–1993)

Volkswagen Passat B3 oli ensimmäinen Passat-malli, joka ei perustunut Audi-mallien kanssa samalle pohjalevylle. B3-tunnuksella viitataan myös vuosien 1987–1992 Audi 80- ja 90-malleihin, mutta nimestään huolimatta niissä käytettiin eri pohjalevyä kuin Passat B3:ssa.

B4
--

* Volkswagen Passat (B4) (1993–1997)

Volkswagen Passat B4 oli uudistettu versio edeltäjästään, ja siinä käytettiin yhä samaa pohjalevyä. B4-tunnuksella viitataan myös vuosien 1991–1994 Audi 80- ja RS2-malleihin, mutta nimestään huolimatta niissä käytettiin eri pohjalevyä kuin Passat B4:ssä.

B5 (PL45)
---------

* Audi A4 (B5) (1994–2001)
* Audi S4 (B5) (1997–2001)
* Audi RS4 (B5) (2000–2001)
* Volkswagen Passat (B5) (1996–2005)

### B5/PL45+

Pitkäakselivälinen versio B5-pohjalevystä, jota käytettiin ensimmäisen sukupolven Škoda Superbissa sekä pidennetyssä Kiinan markkinoiden Passatissa.

* Škoda Superb (Typ 3U) (2001–2008)
* Volkswagen Passat Lingyu (2005–2011)

B6 (PL46)
---------

* Audi A4 (B6) (2000–2006)
* Audi S4 (B6) (2003–2005)

B7 (PL47)
---------

B7 on uudistettu versio B6-pohjalevystä. 

* Audi A4 (B7) (2004–2008)
* Audi S4 (B7) (2006–2008)
* Audi RS4 (B7) (2006–2008)
* SEAT Exeo (2008–2013)
**Jon Fjeldså** (s. 13. joulukuuta 1942, Bodø) on tanskalainen, Andien trooppiseen linnustoon erikoistunut lintutieteilijä. Hän on Kööpenhaminan yliopiston Eläintietellisen museon emeritusprofessori.

Fjeldså valmistui norjalaisesta Bergenin yliopistosta maisteriksi (M.Sc.) vuonna 1970. Tohtoritutkinnon (D.Sc.) hän suoritti Kööpenhaminan yliopistossa (1974), josta hän oli saanut työpaikan vuonna 1971.

Työurallaan hän työskenteli Bergenin yliopiston assistenttina (1970), sitten Kööpenhaminan yliopiston Eläintieteellisen museon apulaisprofessorina (1971-), lehtorina (apulaisprofessorina 1974-) ja professorina vuodesta 1996.

Fjeldså toimi Tanskan luonnonhistoriallisen museon selkärankaisten osaston johtajana, Kööpenhaminan yliopiston biodiversiteetin professorina ja kuraattorina. Hän tutkii etenkin Andien trooppisen linnuston eliömaantiedettä ja DNA-näytteisiin perustuvaa runsaslajisten lintusukujen taksonomiaa, ja on julkaissut aiheesta useita kirjoituksia. Fjeldså tutkii varpuslintujen evoluutiota yhdessä Ruotsin ja Ranskan luonnonhistoriallisten museoiden sekä Kalifornian yliopiston kanssa.

Fjeldså on ollut kuvailemassa ja nimeämässä useita uusia lintulajeja ja -alalajeja, muun muassa junininsirkkua (*Atlapetes melanopsis*), yhdessä Thomas Valquin kanssa, ja keltarintalepinkäistä (*Laniarius liberatus*).

Teoksia
-------

Esimerkkejä, kirjatuotanto paljon laajempi

* Guide to the Young of European Precocial Birds (1977)
* Birds of the High Andes (1990)
* The Grebes. *Podicipedidae* (2004). ISBN13: 978-0-19-850064-3

Lähteet
-------

1. 1 2  Jon Fjeldså. Professor emeritus University of Copenhagen, ku.dk. Viitattu 21.10.2021. (englanniksi)
2. 1 2 3  Hæderstale til Jon Fjeldså, 2009 Dansk Ornitologisk Forening, dof.dk. Viitattu 21.10.2021. (tanskaksi)
3. 1 2  Jon Fjeldså *Den Store Danske, denstoredanske.lex.dk*. Viitattu 21.10.2021. (tanskaksi)
4. ↑  Atlapetes melanopsis *Integrated Taxonomic Information System (ITIS), itis.gov*.  (englanniksi)
5. ↑  Laniarius liberatus *Integrated Taxonomic Information System (ITIS), itis.gov*.  (englanniksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Ranska
* BnF data
* Katalonia
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Ruotsi
* Tšekki
* Alankomaat

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* ORCID
* Publons
* ResearcherID

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Suffren-luokka** oli Ranskan laivaston kahden ilmatorjuntafregatin muodostama alusluokka, joka oli suunniteltu suojaamaan laivasto-osastoja ilmauhalta, torjumaan pinta-aluksia ja sukellusveneitä sekä antamaan tarvittaessa tulitukea maakohteisiin. Alusluokka oli ensimmäinen ranskalainen ohjusalusluokka.

Suunnittelu
-----------

Luokka suunniteltiin saattamaan Clemenceau-luokan lentotukialuksia ja pohjautui samoihin oletuksiin kuin Britannian kuninkaallisen laivaston tyypin 82 hävittäjät. Laivaston tyyppimerkintä oli FLE 60. Alusten tärkeimpinä aseina olivat 48 kappaletta Masurca-ilmatorjuntaohjuksia, jotka laukaistiin puolikannelta kahden ohjuksen alustalta. Tulenjohdon apuna oli 3D-tutka DRBI 23, joka oli sijoitettu massiiviseen radomiin. Sukellusveneidentorjuntaan aluksella oli Malafon-sukellusveneidentorjuntaohjusjärjestelmä, johon kuului 13 ohjusta sekä torpedoputket. Exocet-ohjukset asennettiin 1977-1979, jolloin ne korvasivat Malafon-järjestelmän.

Alukset
-------

**Suffren-luokan ilmatorjuntafregatit**| Nimi | Telakka | Kölinlasku | Vesille | Palvelukseen | Kohtalo |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Suffren | Arsenal de Brest | joulukuu 1962 | 15. toukokuuta 1965 | 20. heinäkuuta 1967 | palveluksesta 2001 |
| Duquesne | Arsenal de Lorient | marraskuu 1964 | 12. helmikuuta 1966 | 1. huhtikuuta 1970 | palveluksesta 2007 |
|

Lähteet
-------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Suffren-luokka (fregatti)**.
* Gardiner, Robert (toim.): *Conway's All the World's Fighting Ships 1947-1995*. Lontoo, Englanti: Conway Maritime Press, 1995. ISBN 0-85177-605-1. (englanniksi)

### Viitteet

1. ↑  Gardiner, Robert s. 112

*Suffren*-luokan fregatit

|  |
| --- |
| *Suffren* – *Duquesne* |
| Edeltäjä: *La Galissonnière* – Seuraaja: *Aconit* |
Jon Krakauer vuonna 2009.
**Jon Krakauer** (s. 12. huhtikuuta 1954 Brookline, Massachusetts, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen kirjailija ja vuorikiipeilijä, joka tunnetaan muun muassa vuorikiipeilyä käsittelevästä teoksestaan, Mount Everestillä tapahtunutta kiipeilyonnettomuutta mukana olleen näkökulmasta raportoivasta kirjasta Jäätäviin korkeuksiin.

Jon Krakauer syntyi kolmantena Lewis Joseph Krakauerin ja Carol Ann Krakauerin (o.s. Jones) viidestä lapsesta. Krakauer pelasi opiskeluvuosinaan tennistä Corvallis High Schoolin joukkueessa. Vuorikiipeilyyn hän tutustui isänsä opastuksella jo kahdeksanvuotiaana.

Kraukauer suoritti tutkinnon ympäristötieteissä Hampshire Collegessa Massachusettsissa valmistuen vuonna 1976. Krakauer tutustui Linda Mariam Mooreen, joka on entinen vuorikiipeilijä. He menivät naimisiin vuonna 1980.

Journalistinen työ
------------------

Jon Krakauer tunnetaan journalistina erityisesti hänen artikkeleistaan Outside-, Architectural Digest -, National Geographic -, Rolling Stone - ja Smithsonian-lehdissä. Päätoimisena kirjoittajana hän on työskennellyt vuodesta 1983 toimittuaan sitä ennen kirjoitustöiden ohella kalastajana ja kirvesmiehenä.

Kirjailijan ura
---------------

Kirjailijanuransa Krakauer aloitti vuonna 1996 teoksella *Into the Wild* (suomennettu nimellä Erämaan armoille). Kirja kertoo Christopher McCandlessista, joka opiskelunsa päätettyään ryhtyi Yhdysvaltain länsiosissa vaeltavaksi kulkuriksi. 

Nimellä Jäätäviin korkeuksiin suomennettu *Into thin Air* (1997) kertoo Rob Hallin johtamasta Mount Everest -retkikunnasta, jossa Krakauer itse oli mukana. Teos perustuu Outside-lehdessä edellisvuonna julkaistuun Krakauerin artikkeliin.

Vuonna 2003 ilmestynyt *Under the Banner of Heaven* käsittelee mormonismia, erityisesti sen fundamentalistisia suuntauksia.

Syksyllä 2009 julkaistu *Where Men Win Glory: The Odyssey of Pat Tillman* kertoo NFL-liigassa jalkapalloa pelanneen ja Afganistanissa Yhdysvaltain joukoissa kaatuneen Pat Tillmanin tarinan hänen kirjeidensä ja uutislähteiden kautta.

Aiheesta muualla
----------------

* Jon Krakauer *NNDB.com*. Viitattu 25.4.2015.

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Katalonia
* Saksa
* Italia
* Israel
* Yhdysvallat
* Latvia
* Japani
* Tšekki
* Kreikka
* Korea
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* IdRef

 |

 |

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Jon Krakauer