recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Katja Marika Makaroff** (s. 5. kesäkuuta 1973 Helsinki) on suomalainen sisällön kehittäjä, tuottaja ja luova johtaja. Vuonna 2016 Makaroff perusti Gutsy Animations -tuotantoyhtiön, joka toimii Suomessa ja Isossa-Britanniassa. Gutsy Animations tuottaa vuonna 2019 ensi-iltansa saanutta Muumilaakso-animaatiosarjaa. Makaroff toimii nykyään perustamansa tuotantoyhtiön luovana johtajana.

Makaroffilla on yli 20 vuoden ura media-alalla. Hän toimi aiemmin toimittajana radiossa, muun muassa Radio Cityssä ja Radio Ykkösessä, minkä lisäksi hän tuli televisiossa tunnetuksi ohjelmista *Jyrki*, *Hurja joukko*, *Makaroff & Modig* ja *Talo*. Toimittajan uransa jälkeen hän työskenteli kahdeksan vuotta FremantleMedia Finland Oy:n johdossa – ensin toimitusjohtajana 2005–2011 ja sitten luovana johtajana 2011–2013. Makaroff vastasi yrityksen luovasta kehityksestä Pohjoismaissa. Huhtikuussa 2014 hän aloitti ruotsalaisen Friday TV:n toimitusjohtajana Tukholmassa. Friday TV:n jälkeen Makaroff siirtyi luovaksi johtajaksi Filmlance Internationaliin, tuotantoyhtiöön joka on tunnettu Silta -rikosdraaman tekijänä.

Makaroff on ollut aktiivinen Yllätetään Yhteiskunta -yhteisössä, ja hän on Suomen Purjelaivasäätiön hallituksen jäsen. Hän on opiskellut musiikkia Vantaan musiikkiopistossa ja Pop & Jazz konservatoriossa.*lähde?*

Makaroff asuu Porvoossa, ja hän on kolmen lapsen äiti. Hänen sisarensa Mia Makaroff on säveltänyt Rajaton-yhtyeelle.

Lähteet
-------

1. ↑  CONTACT *Gutsy Animations*. Viitattu 19.4.2023. (englanniksi)
2. ↑  Uudella Muumi-sarjalla kymmenien miljoonien budjetti – sarja halutaan tehdä myös aikuisten makuun *Helsingin Sanomat*.  7.3.2017. Viitattu 2.6.2017.
3. ↑  PEOPLE *Gutsy Animations*. Viitattu 19.4.2023. (englanniksi)
4. ↑  Markkinointi & Mainonta: Marika Makaroff lähtee Fremantlesta – jatko auki
5. 1 2  Marika Makaroff is Managing Director of Friday TV Shine Group.  Arkistoitu 24.10.2014. Viitattu 24.10.2014. (englanniksi)
6. ↑  Jesse Whittock: Ex-FremantleMedia Finland boss joins Friday *TBI Vision*.  4.4.2014. Viitattu 24.10.2014. (englanniksi)
7. ↑  Fyra hotas av uppsägning på Friday TV *www.dagensmedia.se*. Viitattu 19.4.2023. (ruotsiksi)
8. ↑  Tietoja meistä *www.staf.fi*. Suomen purjelaivasäätiö. Viitattu 2.6.2017.

Aiheesta muualla
----------------

* Marika Makaroff Internet Movie Databasessa. (englanniksi)

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Marika Makaroff 

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Yle

 |

 |
**Serrano** oli Chilen laivaston Serrano-luokan hävittäjä toisessa maailmansodassa.

Valmistus
---------

*Pääartikkeli: Serrano-luokka*
Alus tilattiin 1927 John I. Thornycroft and Companyltä Woolstonista, missä köli laskettiin 21. kesäkuuta. Alus laskettiin vesille 25. tammikuuta 1928 kumminaan Chilen Lontoon-suurlähettilään Antonio Huneeus Ganan puoliso Magdalena Valdés de Hunneus ja valmistui 18. joulukuuta.

Palvelus
--------

*Serrano* lähti 3. tammikuuta 1929 Southamptonista Valparaísoon ensimmäisenä päällikkönään Victor Contreras. Matkalla alus vieraili Portlandissa, Las Palmasissa, Pernambucossa, Montevideossa ja Punta Arenasissa. Puerto Buenoon se saapui 13. helmikuuta ja jatkoi sieltä matkaansa Puerto Edénin ja San Antonion kautta Valparaísoon, mihin se saapui 22. helmikuuta.

Alus modernisoitiin 1950-luvun puolivälissä saattajaksi, mutta suurimmat muutokset olivat yhdysvaltalaisen tutkan asentaminen sekä maston muuttaminen kolmijalkaiseksi. Lisäksi polttoainesäiliöitä suurennettiin ja asennettiin kaikuluotain. Aseistusta lisättiin neljään 20 millimetrin ilmatorjuntatykkiin.

Alus poistettiin palveluksesta 18. joulukuuta 1962 ja alusluettelosta 29. syyskuuta 1966. Alus myytiin 17. heinäkuuta 1967 romutettavaksi Agencias Metalúrgicas S.A.C:lle.

Lähteet
-------

* Whitley, M. J.: *Destroyers of World War Two – an international encyclopedia*. Lontoo: Arms and Armour, 1988. ISBN 0-85368-910-5. (englanniksi)
* Gardiner, Robert (toim.): *Conway's All the World's Fighting Ships 1922–1946*. Lontoo, Englanti: Conway Maritime Press, 1987. ISBN 0-85177-146-7. (englanniksi)

### Viitteet

1. 1 2 3  Chilen laivasto - Serrano
2. ↑  Whitley, M. J. s. 31
**Marika Krook** (s. 27. lokakuuta 1972 Tukholma, Ruotsi) on suomalainen oopperalaulaja, äänialaltaan sopraano, ja näyttelijä.

Krook on opiskellut Sibelius-Akatemiassa. Hän teki oopperadebyyttinsä Vaasan Oopperan Madama Butterflyssä. Vuonna 1992 hän voitti Tallinnan kansainvälisen oopperalaulukilpailun. Krook on myös näytellyt monissa musikaaleissa, kuten *Sound of Musicissa* Helsingin Svenska Teaternissa sekä näytellyt Claes Olssonin elokuvassa *Ihanat naiset rannalla* (1998). Vuonna 1998 hän osallistui Edea-yhtyeen laulajana Eurovision laulukilpailuun kappaleella "Aava" voitettuaan Suomen karsinnat.

2000-luvun alussa Krook alkoi kärsiä sairaudesta, jonka oireisiin kuului jalkojen liikuttamisen kykenemättömyys ja niiden tunnottomuus. Myöhemmin hänellä todettiin selkärankatulehdus, jonka ennuste oli huono. Krook löysi myöhemmin italialaisen vatsalääkärin, jonka mukaan Suomessa tehdyt diagnoosit olivat vääriä ja kyse oli vatsaongelmista. Hän toipui sairaudesta ruokavaliomuutosten avulla. Hän on julkisesti kertonut myös kärsineensä lähes koko uransa ajan esiintymispelkoa ja saaneensa paniikkikohtauksia ennen keikkoja.

Krookin perheeseen kuuluvat suomalais-italialainen avopuoliso, viinialan yrittäjä Petri Viglione sekä lapset Nicole Krook-Viglione (s. 2008) ja Tobias Krook-Viglione (s. 2013).

Lähteet
-------

1. ↑  Pukki, Kati: Marika Krook: Lääkärit antoivat elinaikaa vain vuoden *Ilta-Sanomat*.  20.5.2011.  Arkistoitu 28.7.2011. Viitattu 23.4.2016.
2. ↑  Marika Krook edusti euroviisuissa Suomea: "Siitä alkoi 20 vuoden helvetti" *Ilta-Sanomat*.  4.11.2017. Viitattu 12.11.2017.
3. ↑  Tyttö tuli! *Iltalehti*.  19.2.2008. Viitattu 23.4.2016.
4. ↑  Kirkosta tarkka *Iltalehti*.  18.5.2013. Viitattu 23.4.2016.

Aiheesta muualla
----------------

* Marika Krook Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
* Marika Krook Elonetissä.

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Elonet
* Yle
* Uppslagsverket Finland

 |

 |
**Marija Vuković** (s. 21. tammikuuta 1992) on montenegrolainen korkeushypyn EM-mitalisti.

Vuković saavutti hopeaa Novi Sadin alle 20-vuotiaiden EM-kilpailuissa 2009 tuloksella 189 cm. Hän voitti alle 20-vuotiaiden maailmanmestaruuden Monctonissa 2010 tuloksella 191.

Vuković karsiutui loppukilpailusta MM-kilpailuissa 2011, 2017, 2019 ja 2022, EM-kilpailuissa 2010, 2016 ja 2018 sekä sisäratojen EM-kilpailuissa 2015, 2017 ja 2019. Hän sijoittui seitsemänneksi Toruńin sisäratojen EM-kilpailuissa 2021. Samana vuonna käydyissä Tokion olympialaisissa hän oli yhdeksäs tuloksella 196 cm. Hän sijoittui neljänneksi Belgradin MM-hallikilpailuissa 2022 tuloksella 195. Hän saavutti kesällä 2022 kultaa Välimeren kisoissa tuloksella 192 ja hopeaa Münchenin EM-kilpailuissa tuloksella 195 cm.

Vuković hyppäsi ennätyksensä 197 cm Smederevossa 27. kesäkuuta 2021. Hallissa hän on hypännyt parhaimmillaan 196 cm Banská Bystricassa 15. helmikuuta 2022. Molemmat tulokset ovat Montenegron-ennätyksiä.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Marija Vuković Kansainvälinen yleisurheiluliitto.  (englanniksi)
2. 1 2 3 4  Marija Vuković Tilastopaja (vaatii kirjautumisen, maksullinen palvelu).  (englanniksi)


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* World Athletics
* Tilastopaja 🔒

 |

 |
**Guihoyo** on maalaiskunta ja sen keskuskylä Koulikoron alueen Kolokanin piirissä Malissa. Se sijaitsee 27 kilometriä Kolokanista länteen. Kunnassa on 21 500 ja kylässä 1 800 asukasta (vuonna 2009).

Guihoyon kunnan pinta-ala on 925 neliökilometriä. Se rajoittuu pohjoisessa Kolokanin piirin Sébécoro I:n, idässä Kolokanin, Tioribougoun ja Ouolodon, etelässä ja lounaassa Katin piirin Diédougoun, N’Tjiban ja Dabanin ja luoteessa Kayesin alueen Kitan piirin Kotouban kuntiin.

Kuntaan kuuluu 24 kylää. Asukkaat ovat etupäässä bambaroita. Lisäksi on jonkin verran fulbeja ja soninkeja. Uskontoja ovat islam, kristinusko ja animismi.

Guihoyosta on vaikeasti liikennöitävä tieyhteys Kolokaniin. Seudun pääelinkeinot ovat maanviljely ja karjanhoito. Tärkeimmät viljelykasvit ovat hirssi, durra, maissi, fonio, lehmänpapu, maapähkinä ja myytäväksi kasvatettava puuvilla. Kotieläimiä ovat naudat, lampaat, vuohet, aasit, siat ja siipikarja. Lisäksi hyödynnetään metsiä sekä harjoitetaan käsityöammatteja ja kaupankäyntiä.

Lähteet
-------

1. ↑  4ème recensement général de la population et de l’habitat. Résultats définitifs, tome 0: Répertoire des villages *instat-mali.org*.  Arkistoitu 7.1.2017. Viitattu 16.6.2018.
2. 1 2 3  Plan de sécurité alimentaire: Commune Rurale de Guihoyo 2007-2011 *aec.msu.edu*.  2007.  Arkistoitu 14.6.2010. Viitattu 16.6.2018.
3. ↑  Mali - Région de Koulikoro: Carte de référence *reliefweb.int*. Viitattu 16.6.2018.
4. ↑  Mali – Région de Kayes: Carte de référence *reliefweb.int*. Viitattu 16.6.2018.
**Hitoshi Matsumoto** (松本 人志, Matsumoto Hitoshi, 8. syyskuuta 1963) on japanilainen elokuvaohjaaja, koomikko ja televisiojuontaja. Hän kuuluu Downtown-komediaduoon ja on esiintynyt komediaohjelmassa *Gaki no Tsukai*.

Ura koomikkona
--------------

Matsumoton komediaura alkoi hänen liityttyään vuonna 1982 lapsuudenystävänsä Masatoshi Hamadan kanssa japanilaisen mediakonsernin Yoshimoto Kogyon koulutusohjelmaan. He perustivat yhdessä Downtown-komediaduon. Heidän ensimmäinen televisio-ohjelmansa *Yoji Desu Yōda* alkoi ilmestyä vuonna 1987. Ohjelman myötä Downtownista tuli tunnettu nimi.*tarvitaan parempi lähde*

Downtownin seuraava suuri televisio-ohjelma *Downtown no Gaki no Tsukai ya Arahende!!* saavutti suuren suosion Japanissa.

Lähteet
-------

1. ↑  松本人志 プロフィール｜吉本興業株式会社 *profile.yoshimoto.co.jp*. Viitattu 5.4.2023. (japaniksi)
2. ↑  Modern Japan. Famous Japanese. Downtown *www.japan-zone.com*. Viitattu 5.4.2023. (englanniksi)
3. 1 2  Alan: Downtown: Comedy Idols *Nice Japan*.  27.11.2018. Viitattu 5.4.2023. (englanniksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Yhdysvallat
* Japani
* Alankomaat

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* IdRef

 |

 |
**Tatjana Vasiljevna Kazankina** (ven. Татьяна Васильевна Казанкина, s. 17. joulukuuta 1951 Petrovsk, Saratovin alue, Neuvostoliitto) on venäläinen keskimatkojen juoksija, joka edusti kilpaurallaan Neuvostoliittoa ja voitti kolme olympiakultaa.

Kazankina saavutti ensimmäisen arvokisamitalinsa 1975 sisäratojen EM-kilpailuissa Katowicessa, jossa hän juoksi toiseksi 1 500 metrin juoksussa. Todelliseen menestykseen hän nousi seuraavana vuonna Montrealin olympialaisissa voittamalla 800 ja 1 500 metrin juoksuissa olympiakultaa. Samana vuonna hän teki 28. kesäkuuta uuden maailmanennätyksen 1 500 metrillä ajalla 3.56,0 ollen ensimmäinen nainen, joka juoksi matkan alle neljässä minuutissa. Kazankina oli myös 16. elokuuta 1980 ankkurina Neuvostoliiton viestijoukkueessa, joka teki 4 x 800 metrin viestissä uuden maailmanennätyksen.

Vuosi 1980 oli Kazankinalle erityisen menestyksekäs. Hän teki 6. heinäkuuta jälleen uuden 1 500 metrin maailmanennätyksen 3.55,0 ja voitti elokuussa Moskovan olympialaisissa jälleen 1 500 metrin olympiakultaa. 13. elokuuta hän juoksi uuden maailmanennätyksen 3.52,47, joka pysyi maailmanennätyksenä yli 13 vuotta. Kazankina voitti pronssia Helsingin MM-kisoissa 1983 3 000 metrin juoksussa. Seuraavana vuonna hän teki uudet maailmanennätykset 2 000 ja 3 000 metrillä, mutta kieltäydyttyään Pariisissa doping-testistä hänet asetettiin kilpailukieltoon, mikä käytännössä lopetti hänen urheilu-uransa.

Lähteet
-------

* Encyclopædia Britannican artikkeli Kazankinasta

Naisten 800 metrin juoksun olympiavoittajat

|  |
| --- |
| 1928: Lina Radke |
1960: Ludmila Ševtsova |
1964: Ann Packer |
1968: Madeline Manning |
1972: Hildegard Falck |
1976: Tatjana Kazankina |
1980: Nadežda Olizarenko |
1984: Doina Melinte |
1988: Sigrun Wodars |
1992: Ellen van Langen |
1996: Svetlana Masterkova |
2000: Maria Mutola |
2004: Kelly Holmes |
2008: Pamela Jelimo |
2012: Caster Semenya |
2016: Caster Semenya |
2020: Athing Mu |

Naisten 1 500 metrin juoksun olympiavoittajat

|  |
| --- |
| 1972: Ljudmila Bragina | 
1976: Tatjana Kazankina | 
1980: Tatjana Kazankina | 
1984: Gabriella Dorio | 
1988: Paula Ivan | 
1992: Hassiba Boulmerka | 
1996: Svetlana Masterkova | 
2000: Nouria Mérah-Benida | 
2004: Kelly Holmes | 
2008: Nancy Langat | 
2012: Maryam Yusuf Jamal | 
2016: Faith Kipyegon | 
2020: Faith Kipyegon  |


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Henkilöt | 
* World Athletics

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana

 |

 |
**Hitoshi Sogahata** (s. 2. elokuuta 1979 Ibaraki, Japani) on japanilainen jalkapalloilija.

Jalkapallomaajoukkue
--------------------

Hän edusti Japanin maajoukkuetta vuosina 2001-2003.

Tilastot
--------

| Japanin maajoukkueessa |
| --- |
| Vuodet | ottelut | maalit |
| 2001 | 1 | 0 |
| 2002 | 1 | 0 |
| 2003 | 2 | 0 |
| Yhteensä | 4 | 0 |

Aiheesta muualla
----------------

* National Football Teams
* Japan National Football Team Database

Japanin joukkue – Jalkapallon MM-kilpailut 2002
1 Kawaguchi |
2 Akita |
3 Matsuda |
4 Morioka |
5 Inamoto |
6 Hattori |
7 H. Nakata |
8 Morishima |
9 Nishizawa |
10 Nakayama |
11 Suzuki |
12 Narazaki |
13 Yanagisawa |
14 Santos |
15 Fukunishi |
16 K. Nakata |
17 Miyamoto |
18 Ono |
19 Ogasawara |
20 Myōjin |
21 Toda |
22 Ichikawa |
23 Sogahata |
Valmentaja Troussier

Japanin joukkue – Jalkapallo kesäolympialaisissa 2004
1 Sogahata |
2 Tulio |
3 Moniwa |
4 Nasu |
5 Abe |
6 Konno |
7 Morisaki |
8 Ono |
9 Takamatsu |
10 Matsui |
11 Tanaka |
12 Kikuchi |
13 Komano |
14 Ishikawa |
15 Tokunaga |
16 Ōkubo |
17 Hirayama |
18 Kurokawa |
Valmentaja Yamamoto
**Marianna Henriksson** (s. 1983) on suomalainen cembalisti, joka on toiminut solistina ja yhtyemuusikkona. Hän on levyttänyt sooloalbumin *Frammenti del discorso amoroso* (2018), jossa on mukana varhaisbarokin musiikkia. Henriksson on tehnyt myös monitaiteista yhteistyötä koreografi Anna Mustosen kanssa.

Opiskelu ja ura
---------------

Henriksson valmistui vuonna 2010 Sibelius-Akatemiasta musiikin maisteriksi ja vuonna 2012 jatko-opinnoistaan Berliinin taideyliopistosta. Hän on konsertoinut ympäri maailmaa sekä solistina että eri yhtyeissä. Hän kiersi vuosina 2013–2014 Euroopassa Euroopan unionin barokkiorkesterin kanssa.

Henriksson on työskennellyt useissa nykytanssituotannoissa ja tehnyt yhteistyötä erityisesti koreografi Anna Mustosen kanssa. Heidän yhteistyöstään ovat syntyneet muun muassa varhaisbarokin musiikkia ja tanssia yhdistänyt *Di anima et di corpo* ja Claudio Monteverdin musiikkin tehty *Maria Vesper*. Heidän tanssituotantojaan on esitetty Zodiakissa, Helsingin Musiikkitalossa ja Italian Bolzanossa. Henriksson ja Mustonen palkittiin vuonna 2018 tanssitaiteen valtionpalkinnolla.

Henrikssonin ensimmäinen soololevy oli vuonna 2018 ilmestynyt *Frammenti del discorso amoroso*, jossa on mukana varhaisbarokin musiikkia. Albumilla on Giovanni Picchin, Tarquinio Merulan, Girolamo Frescobaldin, Michelangelo Rossin ja Gregorio Strozzin toccatoja ja tanssikappaleita. Albumi oli ehdolla Yleisradion vuoden levy -palkinnon saajaksi.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Marianna Henriksson, Anna Mustonen, Marja Louhija ja Anna-Mari Karvonen saivat esittävien taiteiden valtionpalkinnot  5.12.2018. Taiteen edistämiskeskus. Viitattu 1.6.2023.
2. 1 2  Marianna Henriksson Encanto. Viitattu 14.4.2020.
3. ↑  Biography Marianna Henriksson. Viitattu 14.4.2020.
4. ↑  Yli-Salomäki, Aki: Marianna Henrikssonin luonteikasta varhaisbarokkia *Yle.fi*.  16.10.2018. Yleisradio. Viitattu 14.4.2020.
5. ↑  Yli-Salomäki, Aki: Yleisradion Vuoden levy 2018 on Alba Recordsin "Earthly Angels" *Yle.fi*.  6.2.2019. Yleisradio. Viitattu 14.4.2020.

Aiheesta muualla
----------------

* Marianna Henrikssonin verkkosivut (englanniksi)
**Sosiologia** 

**Teoria** 

Diskurssianalyysi · Positivismi  
Konfliktiteoria · Kriittinen teoria  
Rakenteellinen funktionalismi  
Sosiaalinen konstruktionismi

**Keskeisiä teoreetikkoja** 

Émile Durkheim  
Karl Marx · Max Weber



**Sosiologian alueita** 

Julkinen sosiologia  

Laki · Kasvatus  
Poikkeavuus · Rikollisuus  
Sosiaalinen verkosto  
Stratifikaatio · Talous · Tiede  
Tieto · Uskonto  
Väestö · Yhteiskuntaluokka  
Ympäristö · Armeija  
Kaupunki

**Keskeisiä käsitteitä** 

Habitus · Identiteetti · Normi  
Jälkimoderni · Myöhäismoderni  
Notkea moderni  
Sosiaalinen pääoma · Valta

**Maallistuminen** tai **sekularisaatio** on yhteiskunnan muuttumista siten, että uskonnolliset arvot ja instituutiot väistyvät ja ne korvautuvat ei-uskonnollisilla arvoilla ja maallisilla instituutioilla. Maallistumisen teesi viittaa käsitykseen, että yhteiskuntien kehittyessä – erityisesti modernisaation ja rationalisaation myötä – uskonto menettää auktoriteettinsa kaikissa yhteiskunnallisen elämän muodoissa ja hallinnossa.

Maallistumisen käsitteellä on monia merkityksiä, sekä teorian että historiallisen prosessin tasolla. Yhteiskuntateoreetikot kuten Karl Marx, Sigmund Freud, Max Weber ja Émile Durkheim olettivat, että yhteiskunnan modernisaatiota seuraisi uskonnollisuuden väheneminen. Tämän prosessin tutkiminen pyrkii määrittämään tavan (tai laajuuden) jolla uskonnolliset uskomukset, käytännöt ja instituutiot menettävät yhteiskunnallista merkitystään.

Sekä reformoitujen, luterilaisten, että katolilaisten keskuudessa tapahtui maallistumista 1700-luvulla valistuksen aikakaudella. Reformoitujen keskuudessa maallistuminen näkyi siveellisoikeudellisessa käytännössä siten, että maallistuneita tai kirkkoa kohtaan kriittisiä mielipiteitä esittäneitä ihmisiä ei enää paheksuttu. Luterilaisten keskuudessa tapahtui 1700-luvulla samankaltaista maallistumista, kun tuomarit ottivat tuomioistuinkäsittelyyn entistä vähemmän ennen rikkomuksina pidettyjä asioita. Katolisissa maissa tapahtui 1700-luvulla maallistumista siten, että uskontoon liittyviä kirjoja oli kirjastoissa vähemmän.

Katso myös
----------

* Sekularismi

Lähteet
-------

1. ↑  The Secularization Debate Pippa Norris and Ronald Inglehart, Sacred and Secular. Religion and Politics Worldwide, Cambridge University Press, 2004. Chapter 1.
2. ↑  Our Secularized Civilization (Arkistoitu – Internet Archive) Reinhold Niebuhr, religion-online.org
3. ↑  Christine Nagel, Ingrid Reuter: "Valistus ja maallistuminen", *Kristinuskon historia 2000, Uskonpuhdistuksesta nykyaikaan*, s. 97. Suomentanut Marja Hannula, Maija Pellikka, Leena Vallisaari, Anna Maija Viitanen, Jaana Iso-Markku. Weilin+Göös, 1999. ISBN 951-35-6515-7.
**Markku Moilanen** (s. 1961) on suomalainen tekniikan tohtori ja yritysjohtaja. Hänet nimitettiin huhtikuussa 2023 Enston toimitusjohtajaksi. Moilanen aloittaa tehtävässään 1. kesäkuuta 2023.

Moilanen valmistui tietoliikennetekniikan diplomi-insinööriksi vuonna 2002, jolloin hän toimi Fortumilla asiakaspalvelujohtajana. Moilanen oli jo opiskeluaikanaan vuonna 1987 aloittanut data-analyysitalo SAS Institutella ja työskenteli siellä viime vaiheessa konsultointipäällikkönä ja myyntijohtajana, kunnes siirtyi vuonna 2000 Fortumille. Hän jatkoi työn ohessa opintoja Teknillisessä korkeakoulussa tuotantotalouden laitoksella ja väitteli tohtoriksi vuonna 2009 strategisesta johtamisesta. Moilanen oli vuonna 2007 siirtynyt tanskalaisen suunnittelu- ja konsultointiyritys Ramboll Finland Oy:n toimitusjohtajaksi. Vuonna 2015 hän siirtyi Rambollin konsernijohtoon vastaamaan tytäryhtiöiden operatiivisesta johtamisesta ja kehittämisestä Pohjoismaissa, Isossa-Britanniassa ja Yhdysvalloissa. Moilanen nimitettiin joulukuussa 2020 YIT Oyj:n toimitusjohtajaksi. Hän jätti toimitusjohtajan tehtävän marraskuussa 2022 ja toimi neuvonantajana vuoden 2022 loppuun.

Lähteet
-------

1. 1 2  Markku Moilanen on nimitetty YIT Oyj:n toimitusjohtajaksi  21.12.2020. YIT Oyj. Viitattu 15.1.2021.
2. ↑  Aatsalo, Johanna: YIT:stä potkut saanut Markku Moilanen löysi uuden työpaikan *Rakennuslehti*.  21.4.2023. Viitattu 21.4.2023.
3. ↑  Tampuri, Vesa: YIT:n uusi toimitusjohtaja on pianoa soittava tietoliikenneinsinööri ja strategisesta johtamisesta väitellyt tohtori *Rakennuslehti*.  14.1.2021. Viitattu 15.1.2021.
4. ↑  Kortelainen, Mikko: YIT:n toimitusjohtaja Markku Moilanen jättää yhtiön – Lähtö on nopea, seuraaja on jo valittu *Rakennuslehti*.  2.12.2022. Viitattu 21.4.2023.
**Guilherme Frederico Feria Bentes** (s. 10. kesäkuuta 1973 Lissabon) on portugalilainen judon MM-mitalisti.

Bentes saavutti Pariisin MM-kilpailuissa 1997 pronssia 71 kg:n painoluokassa. Hävittyään välierässä japanilaiselle Kenzo Nakamuralle hän kukisti pronssiottelussa Jorma Korhosen. Atlantan olympialaisissa 1996 hän voitti samassa painoluokassa yhden ja hävisi yhden ottelun sijoittuen jaetulle 17. sijalle. EM-kilpailuissa hän oli viides 71-kiloisissa 1997 ja seitsemäs 73-kiloisissa 1998.

Bentes voitti opiskelijoiden maailmanmestaruuden 73 kg:n sarjassa 1998 ja sai hopeaa 71-kiloisissa 1996. Hän saavutti maailmancupeissa / Continental Open -kilpailuissa yhden turnausvoiton, yhden kakkossijan ja neljä kolmossijaa. Hän voitti aikuisten tasolla viisi Portugalin-mestaruutta.

Lähteet
-------

1. 1 2  Guilherme Bentes *sports-reference.com*.  Arkistoitu 18.4.2020. Viitattu 26.1.2018. (englanniksi)
2. 1 2 3 4 5  Guilherme Bentes judoka *judoinside.com*. Viitattu 26.1.2018. (englanniksi)
**Markku Lähdesmäki** (s. 1958 Pori) on suomalainen valokuvaaja, joka on vuodesta 1993 asunut ja työskennellyt Los Angelesissa erityisesti mainosvalokuvauksen parissa.

Porissa syntynyt Lähdesmäki aloitti ammattivalokuvaajan uransa Tampereella. 1980-luvun alkuvuosina Lähdesmäki toimi assistenttina valokuvaaja Ray Masseyn studiolla Lontoossa ja perusti sitten studion Helsinkiin. Suomen 1990-luvun alun lamavuosina hän päätti perheineen lähteä Kaliforniaan, jossa hän on jatkanut menestyksekästä mainosvalokuvaajan uraansa.

Lähdesmäki oli Fotofinlandia-kilpailun finalistien joukossa vuosina 1989 ja 1990. Hänen valokuviaan on palkittu muun muassa Varsovan Biennalessa, International Photography Awards -kilpailussa, Benson & Hedges -kilpailussa ja ensimmäisenä ei-brittiläisenä valokuvaajana Association of Photographers -järjestön The Award -kilpailussa. Vuonna 1998 Lähdesmäki palkittiin Suomessa Platinahuipulla Grafia ry:n järjestämässä Vuoden Huiput -kilpailussa.

Näyttelyjä
----------

* *Voimala*, Suomen valokuvataiteen museo 2002
* *Romantic Finland*, Purnu, Orivesi 2010

Lähteet
-------

1. 1 2  Markus Nordenstreng: Markku Lähdesmäki kuvaa Kalifornian valossa mainoksia lukuisille suuryrityksille. Markku Lähdesmäki on kansainvälisesti menestynein suomalainen mainoskuvaaja *Helsingin Sanomat*.  24.2.2014. Viitattu 24.2.2014.
2. 1 2  Tomi Hinkkanen: Markku Lähdesmäki, A Malibu-Based Master Photographer  9.3.2012. FinnTimes. Viitattu 22.7.2013.
3. ↑  About Markku Markku Lähdesmäki.  Arkistoitu 21.10.2013. Viitattu 22.7.2013.
4. 1 2  Markku Lähdesmäki – Voimala Suomen valokuvataiteen museo.  Arkistoitu 29.3.2012. Viitattu 22.1.2013.
5. ↑  Lähdesmäki rulettaa IPAssa  26.9.2008. Markkinointi & Mainonta. Viitattu 22.7.2013.
6. ↑  Pia Hyvönen: Platinahuippu valokuvaaja Markku Lähdesmäelle  16.4.1999. Taloussanomat. Viitattu 22.7.2013.
7. ↑  Markku Lähdesmäki  2010. Taidekeskus Purnu.  Arkistoitu 23.1.2011. Viitattu 22.7.2013.

Aiheesta muualla
----------------

* Markku Lähdesmäen sivusto
**Guido Westerwelle** (27. joulukuuta 1961 Bad Honnef, Länsi-Saksa – 18. maaliskuuta 2016) oli saksalainen poliitikko, joka toimi vuosina 2001–2011 Vapaan demokraattisen puolueen (FDP) puoluejohtajana. Westerwelle oli ensimmäinen avoimesti homoseksuaali ministeri Saksan hallituksessa. Hän toimi ulkoministerinä 2009–2013 ja vuoteen 2011 myös varakanslerina.

Westerwelle valmistui lukiosta vuonna 1980 ja opiskeli vuosina 1980–1987 lakia Bonnin yliopistossa. Lakitieteen tohtoriksi hän valmistui vuonna 1994 Hagenin yliopistossa. Liittopäiville Westerwelle valittiin 1996.

Avoimesti homoseksuaali Westerwelle seurusteli kölniläisen liikemiehen Michael Mronzin kanssa. Ensimmäistä kertaa hän esiintyi miesystävänsä kanssa yhdessä virallisessa tilaisuudessa 20. heinäkuuta 2004 Angela Merkelin 50-vuotissyntymäpäivillä.

Westerwelle herätti vuoden 2009 vaalien jälkeen huomiota kieltäytymällä vastaamasta englanniksi BBC:n toimittajan esittämään kysymykseen. Westerwelle perusteli kantaansa sillä, että hänen mielestään virallisissa tilaisuuksissa Saksassa tulisi puhua saksaa ja saksalaisten ei tulisi hävetä äidinkieltään.

Westerwelle erosi Vapaan demokraattisen puolueen johdosta vuonna 2011 laskeneiden kannatuslukujen vuoksi. Hän jätti samalla myös varakanslerin tehtävät.

Westerwellen kerrottiin sairastuneen leukemiaan kesäkuussa 2014. Westerwelle kuoli maaliskuun 18. päivänä 2016 Kölnin yliopistollisessa sairaalassa

Lähteet
-------

1. 1 2  German ex-foreign minister Guido Westerwelle has leukemia *dw.com*.  20.6.2014. Deutsche Welle. Viitattu 13.11.2015. (englanniksi)
2. ↑  Aussenminister-Hochzeit. Guido Westerwelle heiratet Michael Mronz *bild.de*.  2010. Bild. Viitattu 26.1.2012. (saksaksi)
3. ↑  Tuleva ulkoministeri kieltäytyi puhumasta englantia – tässä perustelut *Uusi Suomi*.  4.10.2009. Viitattu 10.5.2015.
4. ↑  Griebeler, Monika: FDP, a post-war fixture, is out of parliament *dw.com*.  23.9.2013. Deutsche Welle. Viitattu 13.11.2015. (englanniksi)
5. ↑  Toivola, Teemu: Saksan entinen ulkoministeri Westerwelle on kuollut *Yle Uutiset*.  18.3.2016. Viitattu 18.3.2016.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Guido Westerwelle** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Italia
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Kaapelilaiva Putsaari** on vuonna 1966 Rauma-Repola Oy:n Rauman telakalla valmistunut, Suomen ensimmäinen varsinaisesti merikaapelin laskemiseen tai pois keräämiseen suunniteltu alus.

Taustaa
-------

Suomen rannikoilla on runsaasti meren pohjaan laskettuja kaapeleita, jotka vaativat jatkuvaa huoltoa ja vaihtamista. Aluksi työhön käytettiin monenkirjavaa työalusvalikoimaa, mutta lopulta kansanedustaja, kenraaliluutnantti Aksel Airo sai ajettua läpi budjettialoitteen varsinaisen kaapelilaivan rakentamiseksi, sillä hän todisti selvin numeroin, että väliaikaisratkaisut ja ennen muuta töiden viivästyminen tulisivat niin kalliiksi, että kaapelilaivan hankinta olisi selvää säästöä.

Valmistus
---------

Alus on 45,6 metriä pitkä, 8,3 metriä leveä ja syväykseltään 2,8 metriä. Sen kaapeliruumaan mahtuu 90 tonnia kaapelia ja kannelle voidaan lisäksi ottaa 10 tonnia kansilastia. Aluksen pääkoneena on 510 hevosvoiman diesel. Keulaan on asennettu erityinen kaapelikela laskua varten ja aluksessa on kaksi 10 tonnin vahvuista kaapelivintturia. Venekannelle on sijoitettu aluksen työvene Jere. 
Miehistöä on 20, joista 10–12 varusmiehiä. Kaapelialukselle on tärkeätä tarkka ohjattavuus, ja Putsaaressa onkin keulaohjauspotkuri, sekä peräsimen lapaan liitetty erillinen sähkömoottorilla toimiva ohjauspotkuri (ns. aktiiviperäsin).

Palvelus
--------

*Putsaari* nosti 12. lokakuuta 1978 meren pohjasta Hangossa uponneen moottorivene *Viikingin*. Alus peruskorjattiin 1987.

Käytöstä poistuminen
--------------------

*Putsaari* myytiin kesällä 2013 yksityiselle omistajalle ja poistettiin laivaston kirjoista. Kauppaan ei sisältynyt aluksen kannella normaalisti säilytetty ja työssä hyvin tärkeänä pidetty apuvene ***Jere***. 

Elokuussa 2017 kaapelilaiva on kunnostuksen alaisena Helsingin Kruunuvuoren kärjessä. Uusi omistaja antoi 2013 alukselle uuden nimen *Suursaari.* Aluksen uudesta nimestä järjestettiin äänestys Isosaaren kerholla järjestetyssä grilli iltamassa 3.8.2013. Äänestykseen osallistui harjoituksissa ollut merivoimien maakuntajoukkojen merikuljetusjoukkue.

Lähteet
-------

* Auvinen, Visa (toim.): *Leijonalippu merellä*. Pori: Eita Oy, 1983. ISBN 951-95781-1-0.
* Salometsä, Erkki: *A. F. Airo vaikeneva kenraali*. Hämeenlinna: Arvi A. Karisto osakeyhtiö, 1970.
* Helsingin Sanomat 11.11.1978: *"Viikingin nosto onnistui Hangossa"*
* Laiva 3/2013, Suomen Laivahistoriallinen yhdistys ry, jäsenlehti

### Viitteet

1. ↑  Auvinen, Visa s. 124
2. ↑  turvallisuustutkinta.fi Vikingin nosto sivu 65
3. ↑  Laiva 3/2013, s. 7–8, *"Merivoimat myy ja romuttaa aluksiaan"*
Kaaoksen Ystävät Pub Katseessa, Jyväskylässä 13.11.2011.
**Kaaoksen Ystävät** on vuonna 2010 perustettu tamperelainen viisihenkinen yhtye, joka soittaa suomenkielistä grunge rockia. Aiemmin yhtye tunnettiin nimellä Jukka Ruostila & Kaaoksen Ystävät.

Yhtye on saanut paljon radiosoittoa eri radiokanavilla, kuten YleX:llä, Radio 957:ssa, Radio Jyväskylässä ja Radio Cityllä. Yhtyeen kappale "Eteinen" oli YleX:n Uuden musiikin iltavuoron viikon tehobiisi heinäkuussa 2011 ja single "Pietari Brahe" oli viikon tehona 2014. 

Kaaoksen ystävillä on keikkamyyntisopimus NEM Agencyn kanssa.

Kokoonpano
----------

* Jukka Ruostila – laulu
* Timo Hyvönen – kitara
* Heikki Kokko – kitara
* Lauri Heikkilä – basso
* Antto Tuomainen – rummut

Julkaisut
---------

* Punainen Aurinko -ep (2011)
* Ei ihan vielä / Hiekkalinnat -single (2012)
* Pietari Brahe -single (2014)
* Loppu -albumi (2014)

Lähteet
-------

1. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive)
2. ↑
3. ↑
4. ↑
5. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive)

Aiheesta muualla
----------------

* Yhtyeen kotisivut
* Yhtyeen Facebook-sivu
* Yhtyeen haastattelu Ylex:in Uuden musiikin iltavuorossa
* Jukka Ruostilan haastattelu Tamperelainen-lehdessä[vanhentunut linkki]
* Jukka Ruostila & Kaaoksen Ystävät Infernon keikka-arvostelussa
*Tämä artikkeli käsittelee kansallispuistoa Argentiinassa. Joen toisella puolen Brasiliassa sijaitsee Iguaçun kansallispuisto.*
Iguazún kansallispuistoIlmakuva Iguassun putousten osasta

|  |  |
| --- | --- |
| Sijainti | 
Misionesin maakuntaArgentiina |
| Pinta-ala | 
55 000 ha |

Hallinto| Nimi alkuperäiskielellä | 
Parque Nacional IguazúView and modify data on Wikidata  |
| Tyyppi | 
Argentiinan kansallispuistoView and modify data on Wikidata  |
| Perustettu | 
1934 |
| Hallinto | 
Administración de Parques Nacionales |

Karttamuokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa WikidataaTietolaatikon dokumentaatioNäytä Wikidatasta tulevat arvot

**Iguazún kansallispuisto** on 55 000 hehtaarin kansallispuisto Argentiinassa Misionesin maakunnassa. Vuonna 1934 perustetun puiston kuuluisin nähtävyys on Iguassun putoukset, jota ympäröi subtrooppinen sademetsä. Iguaçu-joen toisella rannalla Brasiliassa on Iguaçun kansallispuisto. Molemmat ovat listattu UNESCOn maailmanperintöluetteloon. Valinta tapahtui vuonna 1984.

Kansallispuistossa elää monia harvinaisia eläimiä, kuten jaguaareja, tapiireja, oselotteja ja muurahaiskarhuja. Lisäksi alueella asuu myös muun muassa kuohukiitäjä, suuria tukaaneja, coati ja useita perhoslajeja.

Iguaçu päättyy 23 kilometriä putousten jälkeen Paraná-jokeen. Puiston alueella Iguaçusta tulee 1,5 kilometriä leveä ja sen uoma tekee U-kirjaimen muotoisen kuvion. Joen rannoilla on tiheää metsää, jossa kasvaa muun muassa korallipensasta, jonka kukka on Argentiinan kansalliskukka ja bignoniakasvien heimon puita.

Lähteet
-------

1. ↑  Iguazu National Park UNESCO. Viitattu 19.7.2016. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Iguazún kansallispuisto** Wikimedia Commonsissa

* Viralliset sivut (englanniksi), (espanjaksi), (ranskaksi), (portugaliksi)
* Iguazún kansallispuisto UNESCOn sivuilla (englanniksi)

ArgentiinaUnescon maailmanperintökohteet Argentiinassa

* Córdoban jesuiittakortteli ja -estanciat
* Cueva de las Manos, Río Pinturas
* Iguazún kansallispuisto
* Ischigualaston ja Talampayan luonnonpuistot
* Jesuiittojen guaranilähetysasemat: San Ignacio Miní, Santa Ana, Nuestra Señora de Loreto ja Santa María Mayor
* Le Corbusierin arkkitehtoniset työt
* Los Alercesin kansallispuisto
* Los Glaciaresin kansallispuisto
* Quebrada de Humahuaca
* Valdésin niemimaa
**Hitsauspistooli** on tulityökalu, jota käytetään sytytettäessä avoliekillä toimivia tulityölaitteita, kuten kaasuhitsausvälineitä.

Laitteita on niin monenlaisia kuin valmistajiakin, mutta perusperiaate on karkea metallilieriö, joka on kiinnitetty sulkeutuessaan toisiaan hankaavien kaksoisleukojen toiseen osaan. Toisessa osassa on piikivikärki. Nyt kun leuat puristetaan yhteen, piikivi iskee voimakkaan kipinän, joka sytyttää kulloinkin tarvittavan kaasuliekin. 

Leukoja käyttävät varret voivat olla hyvinkin pitkät: Helsingin katuvalojen toimiessa kaasulla sytyttäjien tärkein työväline oli noin kahden metrin varrella varustettu hitsauspistooli, jolla he saattoivat maasta käsin sytyttää kaasuvalojen liekit. Jokaisen lyhtypylvään juuressa oli erillisellä avaimella käännettävä kaasuhana, jonka sytyttäjä avasi. Itse lyhdyn pohjassa oli neljä suurta ilmareikää, joista hitsauspistoolin kärki mahtui läpi, ja nyt sytyttäjä "ampui" tulen lyhtyyn ja lopuksi sääti liekit oikean korkuisiksi kaasuhanalla. Ja aamulla passipoliisi tai palovartija, joilla myös oli avaimet, sammutti lyhdyt sulkemalla hanat. 

Menetelmä on hyvin vanha, se kehitettiin jokseenkin yhtä aikaa kaasuvalon kanssa. Hitsauspistooli oli tärkeä työkalu, kun majakkalaivojen kaasulyhdyt sytytettiin. 

Nykyään on olemassa erillisiä pietsosähköllä toimivia vastaavia laitteita, joihin liittyy useimmiten oma erillinen kertatäyttöinen butaanikaasusäiliö; näissä laitteissa kipinä sytyttää erillisen pienehkön liekin, jota voidaan käyttää laajemmin kuin alkuperäistä kipinää.

Lähteet
-------

* Suomen Pelastustyön Keskusliitto: Tulityöturvallisuus
**Sirkka Kupila-Ahvenniemi** (o.s. Kupila) (5. heinäkuuta 1927 Vaasa – 1. huhtikuuta 2012 Seinäjoki) oli suomalainen professori. Hän oli vuodesta 1963 Oulun yliopiston kasvitieteen apulaisprofessori ja vuodesta 1966 kasvifysiologian professori, eläkkeelle hän jäi 1991.

Kupila-Ahvenniemen vanhemmat olivat Akseli Kupila ja Vieno Pellinen. Hän tuli ylioppilaaksi Vaasan yhteiskoulusta 1946 ja valmistui Helsingin yliopistosta filosofian kandidaatiksi 1954, farmaseutiksi ja filosofian lisensiaatiksi 1956 ja tohtoriksi 1958. Post doc -tutkijana Ottawassa Kanadassa Kupila-Ahvenniemi oli 1958–1960 ja ASLA Fulbright -stipendiaattina Kalifornian yliopistossa Davisissa 1961–1962. Turun yliopiston assistentti hän oli 1960–1964, kasvitieteen dosentti 1963–1970, vt. apulaisprofessori 1962–1963 ja vs. professori 1963. Oulun yliopiston apulaisprofessori Kupila-Ahvenniemi oli 1963–1966, vt. professori 1965–1966 ja professori 1967–1991. Kasvitieteen laitoksen esimiehenä hän toimi 1971–1980 ja varajohtajana 1985–1991 sekä elektronioptiikan laitoksen johtokunnan jäsenenä ja johtokunnan puheenjohtajana 1970–1988. Kupila-Ahvenniemellä oli useita luottamistehtäviä oman alansa kotimaisissa ja kansainvälisissä järjestöissä, mutta myös esimerkiksi Professoriliitossa ja Oulun akateemisten naisten yhdistyksessä, Suomalaisen tiedeakatemian jäsen hän oli vuodesta 1975. Oulun yliopisto maalautti taiteilija Paavo Tolosella Kupila-Ahvenniemen muotokuvan 1987.

Kupila-Ahvenniemi kehitti kasvien aineenvaihduntaa, hormonaalista säätelyä ja solubiologiaa käsittelevää opetusta. Virkakautensa alussa hän kehitti alkuvaiheissaan ollutta opetustyötä ja oli myös tutkimustyössä edelläkävijä. Hän haki oppia alan tutkimusmenetelmistä ulkomailla ja edisti tutkimustyötä myös kansainvälisesti. Hänen keskeistä tutkimusalaansa oli mänty, jonka kukkimisen ja talvesta selviytymisen biologisista perusteita saatiin hänen työnsä ansiosta uutta tietoa. Kupila-Ahvenniemi oli perustamassa myös Biocenter Oulua.

Kupila-Ahvenniemen puoliso vuodesta 1963 oli maanviljelijä Viljo Ahvenniemi (s. 1930).

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Ymmärsi kasvin rakennetta ja elämää, Kuolleet, Helsingin Sanomat 4.6.2012 sivu C 8
2. 1 2  Veli-Matti Autio: *Suomen professorit. Finlands professorer*. Professoriliitto, 2000. ISBN 951-95189-6-7.  s. 295


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)

 |

 |
**Markku Vilhelm Mannila** (s. 9. lokakuuta 1938 Lapua) on suomalainen kääntäjä. Hän on suomentanut yli 90 teosta ja saanut useita palkintoja.

Mannila valmistui ylioppilaaksi vuonna 1958. Hän opiskeli saksaa ja englantia Jyväskylän yliopistossa ja valmistui filosofian kandidaatiksi vuonna 1964 ja lisensiaatiksi vuonna 1971. Mannila on myös opettanut kääntämistä. Hän työskenteli ensin assistenttina Jyväskylän yliopistossa, mistä hän siirtyi lehtoriksi Tampereen vastaperustettuun kieli-insituuttiin vuonna 1968. Instituutti liitettiin Tampereen yliopistoon käännöstieteen laitokseksi 1980-luvun alussa. Mannila jäi eläkkeelle vuonna 2001.

Mannila on kääntänyt erityisesti saksasta tai ruotsista, mutta toisinaan myös englannista. Omien sanojensa mukaan hän tuntee olevansa kotonaan erityisesti saksan kielessä ja saksalaisessa kulttuurissa. Mannila on tehnyt muun muassa uuden suomennoksen Goethen klassikkoteoksesta *Nuoren Wertherin kärsimykset* ja suomentanut itävaltalaisen Nobel-palkitun Peter Handken teoksia.

Mannila sai vuonna 1983 kääntäjien valtionpalkinnon. Vuonna 1986 hän sai Mikael Agricola -palkinnon Christoph Heinin teoksen *Vieras ystävä* suomennoksesta. Mannila on saanut myös Tampereen kaupungin kääntäjäpalkinnon 1989, 1999, 2004, 2006 ja 2012. Vuonna 2000 hänelle myönnettiin Pro Finlandia -mitali.

Lähteet
-------

1. 1 2  Suomen Leijonan Pro Finlandia -mitalin saajat *Suomen Valkoisen Ruusun ja Suomen Leijonan ritarikunnat*. Viitattu 6.1.2022.
2. 1 2 3  Liikkanen, Riitta: 60-vuotias: Suomentaja matkaa ajatukseen *HS.fi*.  9.10.1998. Viitattu 6.1.2022.
3. 1 2  Vaarala, Noora: Virkkeiden arkkitehdiksi.  *Helsingin Sanomat*, 9.10.2018, s. B 11. Artikkelin verkkoversio.
4. ↑  Marttila, Hannu: Nuoren Goethen kulttikirjasta uusi suomennos *HS.fi*.  18.4.1992. Viitattu 6.1.2022.
5. ↑  Arla Kanerva, Jussi Lehmusvesi, Petja Pelli, Jukka Petäjä & Eleonoora Riihinen: Kirjallisuuden Nobel-palkitut: Olga Tokarczuk on puolalainen aktivisti, itävaltalainen Peter Handke puolusti Miloševićia *HS.fi*.  10.10.2019. Viitattu 6.1.2022.
6. 1 2  Mannila, Markku *Kirjasampo.fi*. Viitattu 6.1.2022.
7. ↑  Mikael Agricola -palkitut Suomen kääntäjien ja tulkkien liitto. Viitattu 21.3.2016.


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Suomi (KANTO)
* Ruotsi
* Alankomaat

 |

 |
Someron Joulun 2015 kansi.
**Someron Joulu** on Somero-Seuran ja Somerniemi-seuran julkaisema, Somerolla kerran vuodessa ilmestyvä, Somerolle ja Somerniemelle leviävä kotiseutuaiheinen joululehti. Lehden ensimmäinen numero ilmestyi vuonna 1964, minkä jälkeen lehti on vuoteen 2015 mennessä ilmestynyt joka vuosi lukuun ottamatta vuosia 1964, 1966 ja 1968. Vuonna 2015 ilmestyi lehden viideskymmenes numero.

Avustajia
---------

Lehden toimituskuntaan ja avustajiin eri aikoina kuuluneita henkilöitä ovat olleet muiden muassa opettaja ja somerolaisen kotiseututyön vaikuttaja, filosofian tohtori Tapio Horila, graafikko Heikki Paakkanen, opettaja ja tietokirjailija, filosofian tohtori Leeni Tiirakari, kotiseuduntutkija ja valokuvaaja Manu Kärki, toimittaja ja pakinoitsija Urpo Ahola, opettaja ja lasten- ja nuortenkirjailija Ester Ahokainen, historiantutkija, filosofian tohtori Timo Alanen sekä kirjailijat Kaari Utrio ja Kai Linnilä. Kaikkiaan kirjoittajia nimellä tai nimimerkillä on ollut yhteensä 550.

Ahkerimmat kirjoittajat ja toimittajat
--------------------------------------

Kymmenen tuotteliainta kirjoittajaa lehdessä vuoteen 2015 mennessä olivat: Tapio Horila (55 artikkelia), Kaarina Pollari (38 artikkelia), Ester Ahokainen (40 artikkelia), Liisa de Gorog (29 artikkelia), Tuula Kämi (26 artikkelia), Pekka Salminen (22 artikkelia), Timo Alanen (18 artikkelia), Kaari Utrio (18 artikkelia), Kyllikki Kujanpää (17 artikkelia) ja Manu Kärki (17 artikkelia). Lehden toimikunnassa ovat pisimpään olleet mukana Pekka Salminen (27 vuotena), Kyllikki Kujanpää (24 vuotena), Aila Talonen (20 vuotena) ja Tapio Horila (18 vuotena).

Lähteet
-------

1. ↑  Siviranta, Petri: Hyvä Someron joulun lukija.  *Someron joulu*, 2015, s. 4. Somero:  Somero-Seura.
2. ↑  Horila, Tapio: Lukijalle. (Julkaistu uudelleen myös Someron joulu 2015 s. 5.) *Someron joulu*, 1964, s. 4. Somero:  Somero-Seura.
3. 1 2 3  Nuotio, Olli: Someron joulut 1964–2015.  *Someron joulu*, 2015, s. 7-10. Somero:  Somero-Seura.

Aiheesta muualla
----------------

* Someron Joulu Somero-seura. Viitattu 25.12.2015.
* Someron Joulu 1964 - 2015 Someron kulttuuri. Viitattu 26.11.2017.
Someron kivisakaristo
Someron lainajyvämakasiinit vuosilta 1758 ja 1828
**Someron kirkkoympäristö** Someron Kirkonmäellä on yksi Museoviraston vuonna 2009 määritelemistä Suomen valtakunnallisesti merkittävistä rakennetuista kulttuuriympäristöistä.

Kirkkoympäristön muodostavat vuonna 1859 valmistunut, lääninarkkitehti Georg Theodor von Chiewitzin suunnittelema punatiilinen Someron kirkko; vuonna 1931 valmistunut, arkkitehti Rafael Blomstedtin suunnittelema klassistinen, 2000-luvun asussaan punamullalla maalattu Someron vanha seurakuntatatalo; 1950-luvulla valmistunut siunauskappeli; Someron vanha hautausmaa; sillä sijaitsevat todennäköisesti 1480-luvulta peräisin oleva keskiaikainen Someron kivisakaristo ja vuodelta 1779 peräisin oleva kellotapuli, josta torniosa purettiin vuonna 1864; sekä hautausmaata vastapäätä Härkäläntien varressa, Kirkkojärven rannassa seurakunnan vanhat lainamakasiinit, joista vanhempi on vuodelta 1758 ja nuorempi vuodelta 1828.

Lähteet
-------

1. 1 2  Someron kirkkoympäristö *Valtakunnallisesti merkittävät rakennetut kulttuuriympäristöt RKY*. Museovirasto.
**Isak Johan Inberg** (7. heinäkuuta 1835 Kalvola – 17. syyskuuta 1893 Hämeenlinna) oli maanmittari, kartantekijä ja runoilija.

Inbergin vanhemmat olivat vuokraaja Isak Juhonpoika ja Ulla Juhontytär ja puoliso vuodesta 1877 Vendla Sofia Seppén (k. 1899). Inberg kävi Hämeenlinnan ala-alkeiskoulun ja ryhtyi maanviljelijäksi, mutta jatkoi samalla lukemista ja harjoitti kartanpiirtämistaitoja. Maanmittausoppilaaksi hänet otettiin 1852 ja kymmenen vuoden päästä hän sai varamaanmittarin arvon. Inberg toimi 1866–1868 sekä 1877–1879 apulaisena geologisissa tutkimuksissa ja maanmittarina Oulun läänissä 1869–187. Siellä hän kartoitti yhteensä yli 2 miljoonaa hehtaaria maata ja vettä. Alueen geologisen kartan Inberg julkaisi 1872–1875 nimellä *Bidrag till Uleåborgs läns geognosi*. Vuonna 1880 Inbergistä tuli nuorempi komissiomaanmittari Uudenmaan lääniin ja 1885 vanhempi komissiomaanmittari Turun ja Porin lääniin. Huomattavimmat Inbergin julkaisemista kartoista ovat *Suomen suuriruhtinaanmaan kartta* (1876), kahdeksanlehtinen *Suomenmaan kartasto* kouluja varten (1878) sekä Turun ja Porin läänin (1890) ja Uudenmaan läänin (1892) kartat. Lisäksi hän laati muun muassa kaksi rautatiekarttaa (1868 ja 1878), Suomen seinäkartan sekä Helsingin ja Turun ympäristön kartat. Hämeen läänin kartta ilmestyi vasta Inbergin kuoleman jälkeen. Inbergin piirroksia on myös Hjalmar Appelgrenin vuonna 1891 julkaistussa kuuluisassa väitöskirjassa *Suomen muinaislinnat*.

Karttojen ohella Inberg julkaisi kuvitetun teoksen *Suomenmaan parhaat ruokasienet* (1884) ja *Iltanen* -nimimerkillä kaksi runovihkoa *Uusia huvilauluja Hämehestä* (1858) sekä kaksi nuottivihkoa nimellä *Moniäänisiä lauluja nuorisolle* (1862). Jälkimmäiset muodostavat ensimmäisen suomen kielellä julkaistun neliäänisen mieskuorolaulujen kokoelman, johon sisältyivät mm. Maamme-laulu, Savolaisen laulu ja Suomen valta.

Professori Yrjö Sakari Yrjö-Koskinen lähetti Inbergin neliäänisen kokoelman Tarttoon virolaiselle Johann Voldemar Jannsenille, joka valmisteli Viron laulujuhlia. Tämä kirjoitti Inbergin Maamme-laulun sovitukseen Viron tulevan kansallislaulun Mu isamaa, mu õnn ja rõõm. Jannsenin tytär Lydia Koidula käänsi Savolaisen laulun neljän säkeistön mittaisena nimellä *Mu meeles seisab alati*. Kumpikin laulu esitettiin Viron ensimmäisillä laulujuhlilla vuonna 1869.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Heikinheimo, Ilmari (toim.): *Suomen elämäkerrasto*, s. 329. Helsinki: WSOY, 1955.
2. ↑  Maamme-laulu ja kadonneen kertosäkeen tapaus *Estofennia*.  4.10.2019. Viitattu 6.10.2019.
**Karen Lynne Percy-Lowe** (s. 10. lokakuuta 1966 Edmonton) on kanadalainen alppihiihtäjä, olympia- ja MM-mitalisti. Hän kilpaili maailmancup-tasolla vuosina 1985–1990.

Percy sijoittui Bormion MM-kilpailuissa 1985 alppiyhdistetyssä 11:nneksi ja syöksylaskussa 13:nneksi. Crans-Montanan MM-rinteillä 1987 hän oli yhdistetyssä seitsemäs ja syöksylaskussa kymmenes.

Percy sai Calgaryn olympialaisissa 1988 kaksi pronssimitalia: syöksylaskussa hän hävisi hopeaa saaneelle Brigitte Oertlille yhden sadasosasekunnin, supersuurpujottelussa hän kukisti neljänneksi tulleen Regine Mösenlechnerin neljällä sadasosalla. Alppiyhdistetyssä hän sijoittui neljänneksi. Vailin MM-kilpailuissa 1989 hän saavutti hopeaa syöksylaskussa, vain sadasosan Karin Dedleriä nopeampana. Supersuurpujottelussa hän oli kymmenes.

Percy sijoittui maailmancupin kokonaiskilpailussa yhdeksänneksi kaudella 1988–1989. Alppiyhdistetyn cupissa hän oli kolmas kaudella 1987–1988, neljäs kaudella 1988–1989 ja viides kaudella 1986–1987 sekä syöksylaskucupissa neljäs kaudella 1987–1988. Maailmancupin osakilpailuissa hän sijoittui kaksi kertaa toiseksi ja kolme kertaa kolmanneksi.

Karen Percy on naimisissa entisen jääkiekkoilijan Kevin Lowen kanssa.

Lähteet
-------

1. 1 2  Karen PercyArkistoitu kopio *sports-reference.com*.  Arkistoitu 26.6.2015. Viitattu 19.10.2013. (englanniksi)
2. 1 2 3 4 5  Karen Percy Kansainvälinen hiihtoliitto (FIS).  (englanniksi)
3. ↑  19.02.1988 Olympic Winter Games Ladies' Downhill *fis-ski.com*.  Arkistoitu 20.10.2013. Viitattu 19.10.2013. (englanniksi)
4. ↑  22.02.1988 Olympic Winter Games Ladies' Super G *fis-ski.com*.  Arkistoitu 20.10.2013. Viitattu 19.10.2013. (englanniksi)
5. ↑  05.02.1989 FIS World Ski Championships Ladies' Downhill *fis-ski.com*.  Arkistoitu 20.10.2013. Viitattu 19.10.2013. (englanniksi)