recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Vesijärvi näkyy näkötornista
**Haralanharjun näkötorni** on näkötorni Kangasalan Havisevan kylässä Vesijärven länsipuolella. Ensimmäinen torni valmistui vuonna 1895, mutta se tuhoutui tulipalossa vuonna 1922. Suinulan Nuorisoseura pystytti vuonna 1932 tilalle puisen, 20-metrisen tornin. Tämä torni tuhoutui tuhopoltossa vuonna 2007. Kolmas torni otettiin käyttöön vuonna 2009.

Luonnonkauniilla paikalla on merkityksensä Suomen kansallisessa maisemakuvastossa eräänä Suomen autonomian ajan keskeisistä maisemakohteista: mäeltä aukeavat maisemat innoittivat kirjailija Zacharias Topeliuksen kirjoittamaan sittemmin myös Gabriel Linsénin säveltämänä lauluna tunnetuksi tulleen runon "Kesäpäivä Kangasalla" 1800-luvun puolivälissä. Topeliuksen muistoksi Suinulan nuorisoseura on pystyttänyt harjulle muistomerkin. Haralanharju on myös nimetty yhdeksi Suomen valtakunnallisesti merkittävistä maisema-alueista.

Toisin kuin myös näköalapaikkoina ja näkötornien sijaintipaikkoina tunnetut Keisarinharju ja Vehoniemen harju Kangasalla, Haralanharju ei ole geologisesti harju, vaan korkea männikköinen kallionharjanne. Alkuperäiseltä nimeltään se lienee ollut Vuorenmaa.

Haralanharjun näkötorni kunnostettiin vuonna 2003, mutta se tuhoutui kokonaan 20-vuotiaan tuhopolttajan sytyttämässä tulipalossa 10. tammikuuta 2007. Sama mies oli elokuussa 2006 polttanut Kangasalla Keisarinharjun näkötornin. Maisemistaan tunnetun pitäjän neljästä näkötornista jäi jäljelle Kirkkoharjun ja Vehoniemenharjun näkötornit. Haralanharjun torni rakennettiin kuitenkin uudelleen: uusi torni saavutti harjakorkeutensa kesällä 2008 ja sen avajaisia vietettiin vuoden 2009 kesän alussa.
Tornista löytyi keväällä 2022 heikkoa rakennetta tornin yläpuolelta, jonka takia torni oli kiinni kesän 2022.

Katso myös
----------

* Kangasalan matkailun historia
* Kaukolanharjun näkötorni

Lähteet
-------

1. 1 2  Kangasalan näkötornit, Museovirasto
2. 1 2  Haralanharju Kangasalan kunta.  Arkistoitu 2.11.2009. Viitattu 17.7.2009.
3. ↑  Häyrynen, Maunu: *Kuvitettu maa. Suomen kansallisten maisemakuvastojen rakentuminen*, s. 57. Helsinki: Suomalaisen kirjallisuuden seura, 2005. ISBN 951-746-304-9.
4. ↑  Zacharias Topelius *Haralanharju. Näkötorni*. Havisevan kyläyhdistys ry..  Arkistoitu 5.3.2016. Viitattu 17.7.2009.
5. ↑  Valtakunnallisesti arvokkaat maisema-alueet valtioneuvoston periaatepäätöksessä Ympäristöministeriö. Viitattu 17.7.2009.
6. ↑  Kesäpäivä Kangasalla *Edu.fi Opettajan verkkopalvelu*. Opetushallitus.  Arkistoitu 28.3.2007. Viitattu 17.7.2009.
7. ↑  Suinulan nuorisoseura ry: Haralanharjun maisema (pdf) Havisevan kyläyhdistys ry.  Arkistoitu 19.4.2016. Viitattu 17.7.2009.
8. ↑  Geokartta Geologian tutkimuskeskus.  Arkistoitu 20.6.2007. Viitattu 17.7.2009.
9. ↑  Tuomittu näkötornien polttaja iski taas Kangasalla *Iltasanomat*.  10.1.2007.  Arkistoitu 30.9.2007. Viitattu 17.7.2009.

Aiheesta muualla
----------------

* Haralanharju. Näkötorni Havisevan kyläyhdistys ry.  Arkistoitu 6.7.2017. Viitattu 17.7.2009.
* Haralanharju Ympäristöministeriö. Viitattu 17.7.2009.
Havainnekuva ritarikunnan tunnuksista.
**Kansallissankarin ritarikunta** (georg. ეროვნული გმირის ორდენი, *Erovnuli gminis ordeni*) on georgialainen ritarikunta, joka perustettiin 24. kesäkuuta 2004. Se on Georgian korkein mahdollinen kunnianosoitus, ja sitä myönnetään tunnustuksena Georgian hyväksi tehdyistä sankariteoista.

Ritarikuntaan nimetyt henkilöt saavat käyttää titteliä "kansallissankari". Lisäksi he saavat kertaluontoisen 10 000 larin (3 650 euroa) rahapalkkion.

Ritarikunnassa on yksi luokka:

* ritarikunnan nauha

Lähteet
-------

1. ↑  Order of the National Hero of Georgia *wawards.org*.  Arkistoitu 27.6.2022. Viitattu 12.9.2023. (englanniksi)
2. ↑  Order of the National Hero of Georgia *Medalbook*. Viitattu 12.9.2023. (englanniksi)
3. ↑  State Awards Issued by Georgian Presidents in 2003-2015 *Institute for Development of Freedom of Information*.  2023. Viitattu 12.9.2023. (englanniksi)
4. ↑  სახელმწიფო ჯილდოები და პრემიები *Administration of the President of Georgia*.  2023.  Arkistoitu 24.10.2023. Viitattu 12.9.2023. (georgiaksi)
*Tämä artikkeli kertoo kanavasta Kangasalla. Laukaassa Paanalansaaren länsipuolella on myös Kaivannon kanava.*
Kaivannon kanava
**Kaivannon kanava** sijaitsee Kangasalla Längelmäveden ja Roineen välissä Keisarinharjusta ja Vehoniemenharjusta muodostuvan harjujakson matalimmalla kohdalla. Kanavan pituus on noin 120 metriä ja leveys 30–45 metriä.

Aikaisemmin näiden järvien pinnat olivat harjujakson takia eri tasossa, mutta 1800-luvun alussa alettiin paikalle suunnitella rakennettavaksi kanavaa. Kanavan päätyöt valmistuivat syksyllä 1829, ja huhtikuussa 1830 raotettiin kanavan portteja varovasti. Kun vedentuloa kasvatettiin, murtuivat kanavan rakenteet. Kanavan rakenteet tuhoutuivat ja kannas kanavan ympäriltä huuhtoutui veden mukana. Tämän seurauksena kanava oli muuttunut avoimeksi salmeksi ja Längelmäveden vedenpinta aleni noin kaksi metriä Roineen tasolle.

Kanavan yli on nykyään Lahteen vievän valtatie 12:n silta ja paikalla on kioski ja toisella puolen tietä grilliravintola. Kanavalla järjestetään talvisin mm. avantouimareiden uintitapahtumia, *Kaivannon kanavan yliuinteja*. Keväisin taas pidetään perinteinen *kuoretapahtuma*, jonka idea perustuu siihen, että kanavasta on pyydetty suurilla haaveilla (lipoilla) kutemaan nousevia kuoreita. Tämän kalastusmuodon huippukausi on lyhyt ja se ajoittuu aikaan jäidenlähdön ja koivun lehteentulon välillä.

Kaivannon kanavan luoteispuolella toimi vuoteen 2015 asti vuonna 1963 avattu Kaivannon sairaala, joka oli Pirkanmaan sairaanhoitopiirin B-mielisairaala.

Katso myös
----------

* Sarsanvirta
* Iharinkoski
* Kostianvirta

Lähteet
-------

1. 1 2  Laskiakangas, Isojoki (sijainti maastokartalla) *Karttapaikka*. Helsinki:  Maanmittauslaitos. Viitattu 31.1.2024.
2. ↑  Mäntylä, Jorma: Sarsan maisema mullistui yhdessä yössä *Tiede-lehti 4/2004*.  2004. Viitattu 15.6.2016.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Kaivannon kanava** Wikimedia Commonsissa

* Hurskainen, Tarmo: Suomen Kanavat – Kaivanto, 2005
* Kaivannon kanava 100 vuotias, Hakkapeliitta, 01.04.1930, nro 14, s. 15, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * n
* k
* m
Perustiedot Wikidatassa: Kaivannon kanava (Q18681925)ohje |
| --- |
|  |
| esiintymä kohteesta | kanava |
|  |
| valtio | Suomi |
|  |
| sijaitsee hallinnollisessa yksikössä | Kangasala |
|  |
| koordinaatit | 61°25′13″N 24°08′29″E﻿ / ﻿61.4203°N 24.1414°E﻿ / 61.4203; 24.1414 |
|  |
|  |

 |
**Holiday Club Vierumäki** on vuodesta 2021 lähtien Holiday Club Resorts Oy:n omistama sekä operoima hotelli noin 1000 asukkaan Vierumäen kylässä Heinolan eteläosassa.

Historia
--------

Holiday Club Vierumäen hotellikiinteistöä operoi ensin Scandic vuodesta 2010 vuoteen 2017, jonka jälkeen kiinteistön osti Vierumäki Country Club Oy. Holiday Club osti hotellitoiminnan itselleen vuonna 2021. Vuonna 2022 hotellikiinteistössä oli hotellihuoneita, loma-asuntoja, ravintola ja Day Spa.

Palvelut
--------

### Majoitus

Holiday Club Vierumäen hotellissa on 190 huonetta ja 557 vuodepaikkaa. Hotellihuoneita on kuudessa eri huoneluokassa, mukaan lukien 14 esteetöntä huonetta apuvälineitä käyttävien henkilöiden tarpeisiin. Hotellin lisäksi Holiday Club Vierumäellä on yksityisomisteisia Villas-huoneistoja.

### Ravintolat ja baarit

Hotellissa toimii 2 ravintolaa: Hill Grill tarjoilee aamiaista ja toimii iltaisin à la carte –ravintolana, ja Pine Pub on pubihenkinen ravintola ja baari. 

### Harrasteet

Alueella voi harrastaa esimerkiksi golfia, tennistä, keilausta, kuntosaliharjoittelua, pyöräilyä, uintia ja vuodenajan mukaan vaihdellen useita muita aktiviteetteja .
**Eva Alexanderson** (11. syyskuuta 1911 – 20. joulukuuta 1994) oli ruotsalainen kirjailija ja kääntäjä.

Alexanderson valmistui filosofian kandidaatiksi Lundin yliopistosta 1935. Hän opiskeli Toulousessa 1930−1931, Barcelonassa 1936 ja Roomassa 1938–1939. Hän oli Svenska Bokförlagetin palveluksessa 1934–1937, NU-lehdessä 1937–1938 ja 1941–1942, Ruotsin ulkopoliittisessa instituutissa (Utrikespolitiska Institutet) 1942−1944, Bonniers förlagissa 1946−1955. Hän käänsi ranskan- ja italiankielistä kirjallisuutta ruotsiksi ja kirjoitti romaaneja. Lisäksi hän on kirjoittanut novelleja ja artikkeleita.

Valmistuttuaan Lundista hän teki Svenska bokförlagetissa työskennellessään useita ulkomaanmatkoja, joilla hän heräsi poliittisesti, mikä vaikutti hänen myöhempään työhönsä. Hän teki töitä natsismin vastaisessa lehdessä NU ja Ulkopoliittisessa instituutissa. Toisen maailmansodan jälkeen hän aloitti omaelämäkerrallisesti värittyneen kirjailijanuransa. Hän pohti uskonnollisia kysymyksiä ja löysi kodin katolisuudesta.

Alexandersonin viimeinen käännöstyö on vuonna 1989 ilmestynyt Umberto Eco -ruotsinnos *Foucaults pendel*. Kaunokirjallisuuden lisäksi hän käänsi ruotsiksi tietokirjallisuutta sekä italialaisia taistelulauluja, joista on tullut suosittuja.

Alexandersonin puoliso oli vuosina 1944−1946 filosofian lisensiaatti Ragnvald Lundström.

Palkinnot
---------

* Ruotsin akatemian kääntäjäpalkinto 1961
* Elsa Thulin -palkinto 1969
* Letterstedtin kääntäjäpalkinto 1985 Umberto Econ teoksesta *Rosens namn* (Ruusun nimi)
* Samfundet De Nion kääntäjäpalkinto 1985

Teokset
-------

* *Resa till smältpunkten* (1954)
* *mig som liten är* (1955)
* *Guldhönan* (1956)
* *Väckt ur drömmen* (1958)
* *Fyrtio dagar i öknen* (1964, 1984)
* *Pilgrimsfärd* (1967)
* *Kontradans* (1969)'
* (toim.) *De homosexuella i församlingen* (1973)

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Alexanderson, Eva Vem är hon 1988 Projekt Runeberg (ruotsiksi)
2. 1 2  Annika Ruth Persson: Eva Alexanderson. Litteraturbanken. Viitattu 2.4.2020 (ruotsiksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Israel
* Yhdysvallat
* Ruotsi
* Tšekki
* Puola

 |

 |
**Kapusiinikirkko** (saks. *Kapuzinerkirche*) on kapusiinien luostarikirkko Wienissä, Itävallassa. Se sijaitsee *Neuer Marktin* ("uusi tori") aukion laidalla lähellä Hofburgin palatsia.

Kirkko tunnetaan parhaiten sen alla sijaitsevasta Keisarillisesta kryptasta, joka on Habsburgien suvun hautapaikka. Kirkon virallinen nimi on "Enkelien pyhän Marian kirkko", mutta se tunnetaan yleisesti Kapusiinikirkkona.

Historiaa
---------

Noin vuonna 1599 Lorenzo Brindisiläisen johtamat kapusiiniveljet asettuivat Wieniin matkallaan Prahaan, minne paavi Klemens VIII oli määrännyt heidät osana vastauskonpuhdistusta. Kirkon lahjoitti heille testamentissaan keisari Matiaksen puoliso Anna, Itävallan arkkiherttuatar. Rakentaminen alkoi 1622, mutta kolmikymmenvuotisen sodan puhkeaminen viivytti rakennustöitä ja kirkko valmistui ja vihittiin vasta 1632, Matiaksen seuraajan Ferdinand II:n aikana. Kirkossa on myös vuonna 2003 autuaaksi julistetun kapusiiniveli Marco d'Avianon hauta.

Kirkon alla sijaitsevaan kryptaan on haudattu 149 Habsburgien suvun jäsentä, joista keisari Matias ja hänen vaimonsa olivat ensimmäiset ja Otto von Habsburg on toistaiseksi viimeinen.

Kirkon julkisivu restauroitiin vuonna 2016, ja urut uusittiin 2017.

Kuvia
-----

* Kapusiinikirkon sisätilojaKapusiinikirkon sisätiloja
* Otto von Habsburgin arkku näytteillä kirkossa v. 2011Otto von Habsburgin arkku näytteillä kirkossa v. 2011
* Keisari Kaarle VI:n sarkofagin koriste.Keisari Kaarle VI:n sarkofagin koriste.
* Keisari Frans Joosef I:n hauta. Sen rinnalla ovat hänen vaimonsa Elisabetin ja poikansa Rudolfin haudat.Keisari Frans Joosef I:n hauta. Sen rinnalla ovat hänen vaimonsa Elisabetin ja poikansa Rudolfin haudat.
* Informaatiokyltti kirkon seinässäInformaatiokyltti kirkon seinässä

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Kapuzinerkloster Wien Kapuzinerprovinzialat Österreich-Südtirol.  Arkistoitu 24.1.2021. Viitattu 21.2.2021. (saksaksi)
**120 KRH 92** (120 mm kranaatinheitin, malli 1992) on Suomessa valmistettu 120mm kranaatinheitin.

Yleistä
-------

Korkean lentoratansa, tulinopeutensa ja kevyen painonsa ansiosta kranaatinheittimet ovat erityisesti sopivia rakennetun alueen taisteluun ja maastoon, jossa ne on helppo naamioida. Kranaatinheittimen kranaatti lähtee jyrkällä nousukulmalla, joten katvealueet ovat pieniä ja tehokas toiminta rakennetulla alueella ja metsämaastossa on helppo järjestää. Kranaatinheitintä käyttää seitsenmiehinen kranaatinheitinryhmä. Aseella voidaan ampua sirpalekranaatteja, savuammuksia, valoammuksia tai latausharjoitusammuksia.

Puolustusvoimissa heittimen nimenä toimii raskas kranaatinheitin 120 KRH ja sen käyttötarkoitus on pataljoonan ja komppanian taistelun tukeminen epäsuoralla tulella, sekä taistelukentän savutus ja valaisu.

Lähteet
-------

1. ↑  Kranaatinheittimet 1. maailmansodasta vuoteen 2014 - suomalainen näkökulma *Panssarikilta ry, Parolannummi, Hattula*.  7.10.2014. Viitattu 22.7.2017.
2. ↑  Raskas kranaatinheitin 120 KRH. *Maavoimat*.  Arkistoitu 23.6.2017. Viitattu 22.7.2017.
**Albert Ikäheimo** eli **Karhu-Alpi** tai **Ikä-Alpi** (29. huhtikuuta 1904 Salla – 19. maaliskuuta 1989) oli suomalainen Savukosken Martinkylässä asunut pienviljelijä ja karhunkaataja.

Sallan Kurtinkylässä syntyneen Albert Ikäheimon vanhemmat olivat kruunun metsänvartija Pekka Fabian Ikäheimo ja Tiina Maria Katainen. Perhe muutti myöhemmin Kurtista Värriöjoen varteen Savukoskelle. Alpi meni 1931 naimisiin Helga Luiron kanssa ja asettui asumaan Värriöjoen varteen parin kilometrin päähän vanhempiensa talosta.

Turkismetsästyksellä seitsenlapsisen perheensä elättänyt Alpi kaatoi elämänsä aikana 50 karhua, lähes 30 ahmaa, muutaman suden ja noin tuhat kettua. Lisäksi hän metsästi hirviä, näätiä, saukkoja ja metsäkanalintuja sekä kalasti.

Kirjailija Arto Paasilinna kirjoitti vuonna 1964 Alpista esikoisteoksensa *Karhunkaataja Ikä-Alpi*.

Laulaja Matti Esko teki vuonna 2023 Alpista kappaleen "Karhunkaataja".

Kirjallisuutta
--------------

* Arto Paasilinna : *Karhunkaataja Ikä-Alpi*. Tammi 1964, 2. painos 1988, 3. painos 2007
* *Karhu-Alpi muistelee* : CD-äänilevy, kokoajat Seppo Leino, Mauri Hast, Lanki-Pekka. Studio Sele, Rovaniemi 2003

Lähteet
-------

* Ylen Elävä arkisto: Vanha karhunkaataja muistelee, ohjelma vuodelta 1977
* www.pystykorva.info : Karhukoira persoona keskustelu vuodelta 2011
Isabella Clara Eugenia, Peter Paul Rubensin maalaama muotokuva.
**Isabella Clara Eugenia** (12. elokuuta 1566 Segovia, Espanja – 1. joulukuuta 1633 Bryssel, Espanjan Alankomaat) oli espanjalaissyntyinen prinsessa, joka toimi Espanjan Alankomaiden (nykyisen Belgian) kanssahallitsijana yhdessä puolisonsa, Itävallan arkkiherttua Albrekt VII:n kanssa vuosina 1598–1621 sekä sijaishallitsijana miehensä kuoltua vuosina 1621–1633.

Suku
----

Isabellan vanhemmat olivat Espanjan kuningas Filip II ja kuningatar Elisabet Valois. Filip II yritti Isabellan avulla saada sukunsa eri maiden valtaistuimille. Filip ehdotti Isabellaa Englannin katoliseksi kruununtavoittelijaksi sen jälkeen, kun Maria Stuart oli teloitettu vuonna 1587. Kun Isabellan eno, Ranskan kuningas Henrik III murhattiin vuonna 1589 eikä tällä ollut miespuolista perillistä, Filip tarjosi Isabellaa Ranskan hallitsijaksi.

Avioliitto
----------

Isabella nai serkkunsa, Itävallan arkkiherttua Albrekt VII:n (1559–1621) huhtikuussa 1599, joka oli keisari Maksimilian II:n ja keisarinna Marian nuorin poika. Filip II oli päättänyt luovuttaa Espanjan Alankomaat Albrektille myötäjäisinä sillä ehdolla, että Albrekt ja Isabella hallitsisivat niitä yhdessä ja että ne palautuisivat Espanjalle, jos he eivät saisi lapsia.

Hallitsija
----------

Isabella ja Albrekt yrittivät huonolla menestyksellä yhdistää kapinalliset seitsemän pohjoista maakuntaa (Alankomaat) hallitsemiinsa Espanjan Alankomaihin, turvautuen niin sodan jatkamiseen kuin diplomatian keinoihin. Käytännössä he hallitsivat vain Espanjan haltuun jääneitä kymmentä eteläistä maakuntaa. Albrekt VII kuoli lapsettomana vuonna 1621, jolloin Espanjan Alankomaat palautuivat Espanjan kruunulle. Isabella jatkoi alueen hallitsemista veljenpoikansa, Espanjan kuningas Filip IV:n sijaishallitsijana, kunnes kuoli itse 12 vuotta myöhemmin.

Perintö
-------

Isabellan taidot jousiampujana ovat aiheena hänen elinaikansa taiteessa ja runoudessa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Isabella Clara Eugenia, archduchess of Austria (englanniksi) *Encyclopædia Britannica Online Academic Edition*. Viitattu 11.8.2019.
2. 1 2 3 4  Isabella Clara Eugenia of Austria (1566–1633) (englanniksi) *Women in World History: A Biographical Encyclopedia* (2002), Encyclopedia.com. Viitattu 11.8.2019.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Isabella Clara Eugenia** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Ruotsi
* Tšekki
* Alankomaat
* Puola
* Vatikaani

 |
|  |
| Taiteenala | 
* RKD Artists
* ULAN

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Alankomaat
	+ 2
	+ 3
* Deutsche Biographie
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* RISM
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**Seeprapleko** (*Hypancistrus zebra*) on Etelä-Amerikasta 1990-luvun alussa löydetty monnikala. Se on saavuttanut maailmalla suosiota akvaariokalana, mutta on ollut kallis hintatasoltaan. Hinta on laskenut viime vuosina, kun niiden viljelyssä on onnistuttu yhä useammin. Seepraplekon harvinaisuuden takia akvaariomarkkinoilla, niitä tulisi toistaiseksi hankkia vain viljelytarkoitukseen kotiakvaarioihin. Kalan lisääntymismahdollisuudet luonnossa ovat pienentymässä Amazon-joen patoamisen vuoksi. Seepraplekon L-numero on L-046.

Koko ja ulkonäkö
----------------

Seeprapleko kasvaa 8–12 senttimetriä pitkäksi. Sen vartalo on mustan ja valkoisen vinoraitainen, otsassa valkoinen raitakuvio näyttää E-kirjaimelta. Koiraan voi erottaa vahvemmista rintaevien eturuodoista.

Elinympäristö ja vesi
---------------------

Seeprapleko viihtyy lämpimässä, 26–30-asteisessa ja virtaavassa vedessä. Akvaariossa tulisi olla kova virtaus ja paljon kivikkoa ja runsaasti luolia, jonne pariskunta voi tarvittaessa kutea. Luolia luodessa täytyy varmistaa, ettei luola romahda kalan päälle. Akvaariossa käyttää erityisiä seepraplekojen ja muiden *Hypancistrus*-suvun imumonnien kudetukseen tarkoitettuja erityisiä savisia kutuluolia.

Ravinto
-------

Seeprapleko on lihansyöjä, joten se ei koske akvaarion kasveihin.

Alkuperä
--------

Seeprapleko on kotoisin Brasiliasta, Rio Xingun vesistöstä.

Käyttäytyminen ja lisääntyminen
-------------------------------

Seepraplekot viihtyvät parhaiten useamman yksilön parvessa. Parven yksilömäärällä ei ole sinänsä väliä, mutta hyvänä miniminä voidaan pitää 3–4 yksilöä, mieluiten enemmänkin, jotta kalat löytäisivät itselleen miellyttävimmän kutukumppanin. Akvaariossa se on normaalisti ensimmäisinä kuukausina arka ja piilotteleva. Kalat on saatu lisääntymään myös vankeudessa.

Lähteet
-------

1. ↑  Instituto Chico Mendes de Conservação da Biodiversidade (ICMBio): *Hypancistrus zebra* *IUCN Red List of Threatened Species. Version 2022-1*.  2022. International Union for Conservation of Nature, IUCN, Iucnredlist.org. Viitattu 8.9.2022. (englanniksi)
2. ↑  Scots Catfish
3. 1 2 3  Varjo, Markku: *Akvaariokalat 2.0*, s. 201. AquaGeo, 2014. ISBN 978-951-97618-8-6.
4. ↑  Helsingin akvaariokeskus: Seeprapleko (*Hypancistrus zepra*) Arkiistoitu 5.3.2016.
5. ↑  *Hypancistrus zebra* (peilipalvelin) *FishBase*. Froese, R. & Pauly, D. (toim.). (englanniksi)
6. ↑  Korotev, Kevin: Kuturaportti (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* ITIS: Hypancistrus zebra

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Taksonitunnisteet | 
* Wikidata: Q169392
* Wikispecies: Hypancistrus zebra
* ADW: Hypancistrus\_zebra
* BOLD: 213435
* CoL: 6MQN8
* EoL: 994061
* FishBase: 53570
* GBIF: 2339299
* iNaturalist: 549823
* IRMNG: 10140580
* ITIS: 680132
* IUCN: 135926196
* NCBI: 1747994
* Species+: 68475
* WoRMS: 1011235

 |

 |
**Tomáš Bartejs** (s. 4. syyskuuta 1992 Třebíč) on tšekkiläinen jääkiekkoilija, pelipaikaltaan puolustaja. Hän edustaa Tšekin Extraligassa pelaavaa HC Karlovy Varya. Bartejs on voittanut Brnon joukkueessa kaksi Tšekin mestaruutta.

Ura
---

### Seuraura

Bartejs debytoi Tšekin Extraligassa kaudella 2012–2013 Piráti Chomutovin joukkueessa. Hän pelasi debyyttikaudellaan 42 ottelua keräten neljä syöttöpistettä ja kymmenen rangaistusminuuttia. Aikaisemmin hän oli pelannut alemmilla sarjatasoilla sekä Tšekin juniorisarjoissa voittaen mestaruuden A-nuorissa vuonna 2012.

Kausi 2014–2015 meni Bartejsilla kokonaan Tšekin kakkosliigassa 1. česká hokejová ligassa. Seuraavaksi kaudeksi hän siirtyi Valko-Venäjän Ekstraligaan Metallurg Žlobinin joukkueeseen. Siellä hän pelasi 37 ottelua tehopistein 3+8=11 ollen joukkueen kolmanneksi tehokkain puolustaja. Kaudeksi 2016–2017 Bartejs palasi takaisin Tšekin Extraligaan, tällä kertaa HC Kometa Brnon joukkueeseen. Hän pelasi runkosarjassa 16 ja pudotuspeleissä 14 ottelua Brnon voittaessa kauden päätteeksi Tšekin mestaruuden. Seuraavalla kaudella joukkue voitti uudelleen kultaa Bartejsin pelatessa 14 pudotuspeliottelua tehopistein 2+1=3.

Kaudella 2018–2019 Bartejs teki tähänastiset ennätyspisteensä Extraligassa pelaamalla 50 ottelua tehopistein 2+8=10. Bartejsin nykyinen sopimus HC Kometa Brnossa päättyy kauden 2021–2022 jälkeen.

### Maajoukkueura

Bartejs on pelannut neljä nuorten maaottelua ilman tilastomerkintöjä.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6  Tomáš Bartejs *Elite Prospects*. Everysport Media Group AB. Viitattu 2.6.2021. (englanniksi)
2. ↑  Metallurg Zhlobin 2015-2016 Skater Stats *Elite Prospects*. Viitattu 2.6.2021. (englanniksi)
**Kellerwald-Ederseen kansallispuisto** on kansallispuisto Saksassa Hessenin osavaltiossa. Se perustettiin vuonna 2004 ja on pinta-alaltaan 76,88 neliökilometriä. Puisto sijaitsee Kellerwaldin matalan vuorijonon pohjoisosassa Edersee-järven eteläpuolella.

Kansallispuiston alueella on yli 50 pyökkivuorta, jotka ovat Unescon maailmanperintöluettelossa. Puistossa on myös laajaa lehtimetsää, puroja, järviä ja soita.

Kellerwald-Ederseen kansallispuisto on suosittu matkailukohde. Puistossa on useita patikointireittejä, pyöräilyreittejä ja ratsastusreittejä. Puistossa on myös kaksi vierailukeskusta, jotka tarjoavat tietoa puiston luonnosta ja kulttuurista.

Luonto
------

Kellerwald-Ederseen kansallispuisto on yksi Euroopan merkittävimmistä pyökkimetsäalueista. Puistossa on yli 50 pyökkivuorta, joista osa on yli 500 vuotta vanhoja. Puistossa on myös laajaa lehtimetsää, puroja, järviä ja soita. Puiston eläimistöön kuuluu muun muassa hirviä, villisikoja, karhuja, kettuja, jäniksiä, oravia ja lintuja.

Historia
--------

Kellerwald-Ederseen alue on ollut asuttu jo kivikaudella. Alueella on useita historiallisia kohteita, kuten linnanrauniot, kirkot ja kylät. 1900-luvun alussa Kellerwaldin aluetta alettiin suojata. Vuonna 1958 alueesta perustettiin luonnonpuisto. Kansallispuisto perustettiin vuonna 2004.

Matkailu
--------

Kellerwald-Ederseen kansallispuisto on suosittu matkailukohde. Puistossa on useita patikointireittejä, pyöräilyreittejä ja ratsastusreittejä. Puistossa on myös kaksi vierailukeskusta, jotka tarjoavat tietoa puiston luonnosta ja kulttuurista.

Lähteet
-------

Kellerwald-Ederseen kansallispuiston virallinen verkkosivusto

UNESCO:n maailmanperintöluettelo:
**Karl Dykhuis** (s. 8. heinäkuuta 1972 Sept-Iles, Quebec) on kanadanhollantilainen uransa lopettanut jääkiekkoilija, pelipaikaltaan puolustaja. Hän pelasi urallaan 644 NHL-ottelua.

Ura
---

Dykhuis pelasi neljä vuotta juniorikiekkoa QMJHL:ssa Hull Olympiques, Longueuil College-Francais ja Verdun College-Francais joukkueissa vuosina 1988-1992. Chicago Blackhawks varasi hänet 1. kierroksella 16. pelaajana vuoden 1990 varaustilaisuudessa. Kaudella 1990-91 Dykhuis pelasi vain kolme ottelua QMJHL:ssa suurimman osan kaudesta mennessä Kanadan maajoukkueen matkassa kansainvälissä harjoitusotteluissa. Seuraavalla kaudella hän pääsi debytoimaan NHL:ssa pelaten Chicagon paidassa kuuden ottelun verran. Kaudella 1992-1993 NHL-otteluita kertyi 12 kauden muutoin kuluessa IHL-farmijoukkue Indianapolis Icen mukana. Helmikuussa 1995 Blackhawks myi hänet Philadelphiaan vaihdossa Bob Wilkieen ja ehdolliseen varausvuoroon cuoden 1997 draftissa.

Dykhuis pelasi Philadelphiassa kolme kautta ja myytiin elokuussa 1997 Tampaan yhdessä Mikael Renbergin kanssa. Vaihdossa Tampa Bay Lightning luovutti 1. kierroksen varausvuorot peräti neljän seuraavan vuoden varaustilaisuuksiin. Tampassa Dykhuis pelasi 111 peliä puolentoista kauden aikana kunnes Flyers osti hänet takaisin vaihdossa Petr Svobodaan. Lokakuussa 1999 Flyers luovutti hänet Montreal Canadiensille myöhemmin määriteltävää korvausta vastaan. Canadiensin paidassa Dykhuis pelasi neljä täyttä kautta kevääseen 2003 asti. Viimeisellä NHL-kaudellaan hän pelasi valtaosin AHL-farmijoukkue Hamilton Bulldogsin riveissä ja NHL-otteluita kertyi vain yhdeksän kappaletta.

Kaudella 2004-2005 Dykhuis kävi pelaamassa kolme ottelua Hollaniissa Amsterdam Tigersin joukkueessa. Seuraavan kauden Dykhuis pelasi Saksan DEL-liigassa Adler Mannheimin joukkueessa ja päätti kauden jälkeen uransa.

Lähteet
-------

1. ↑  Karl Dykhuis The Internet Hockey Databasessa (englanniksi)
**"Wimoweh"** on laulu, joka tunnetaan myös nimillä "Mbube" sekä "The Lion Sleeps Tonight". 

Alun perin laulun teki eteläafrikkainen Solomon Linda, jonka yhtye The Evening Birds levytti sen vuonna 1939. Gallo Record Company maksoi Lindalle kertaluontoisen korvauksen levytyksestä, eikä tekijä saanut pysyvää oikeutta rahalliseen korvaukseen kappaleen tuotosta. "Mbube" oli suuri hitti Etelä-Afrikassa, ja sitä myytiin noin sata tuhatta kappaletta.

Eteläafrikkalainen levy-yhtiö lähetti 1950-luvun alussa viisi single-levyä Yhdysvaltoihin Decca-yhtiölle tarkoituksena selvittää olisiko niissä lauluja, jotka voisivat menestyä USA:ssa. Decca ei innostunut ja levyt olivat jo menossa roskiin, kun laulaja Pete Seeger halusi vielä kuunnella ne läpi. Seeger innostui yhdestä laulusta ja halusi Weavers-yhtyeensä levyttävän sen. Laulu oli "Mbube".

Seeger teki hieman omia lisäyksiään lauluun ja Weavers levytti sen. Kappaleen nimi oli vaihtunut muotoon "Wimoweh", koska yhtyeen jäsenten mielestä zulunkielinen kertosäe kuulosti siltä. Todellisuudessa alkuperäisversiossa laulutetaan *uyimbube*, mikä tarkoittaa "olet leijona".

"Wimoweh"-laulun tekijöiksi merkittiin Paul Campbell. Paul Campbell oli Howard Richmondin salanimi, jota hän käytti tekijänoikeuksista vapaan materiaalin yhteydessä. Weaversin versio menestyi hyvin ja moni muukin yhtye Yhdysvalloissa levytti "Wimowehin". Solomon Linda sai Pete Seegeriltä pienehkön korvauksen uudelleenmuokatusta laulustaan.

"Wimoweh"-laulussa ei ole varsinaista sanotusta, siinä vain toistetaan sanaa wimoweh ja lauletaan välillä korkealta ooh-ooh-ooh sekä matalalta jotain sanaa joka muistuttaa lausetta way-up-ooh. Lauluntekijä George Weiss teki lauluun englanninkielisen sanoituksen ja merkitsi itsensä samalla myös laulun säveltäjäksi. Näin oli laulusta syntynyt kolmas versio, jonka The Tokens levytti nimellä "The Lion Sleeps Tonight".

Vuonna 2000 eteläafrikkalainen toimittaja Rian Malan kirjoitti *Rolling Stone* -lehteen artikkelin Lindasta. Malanin arvion mukaan jo pelkästään laulun käyttö Disneyn piirroselokuvassa *Leijonakuningas* (1994) olisi oikeuttanut 15 miljoonan dollarin tekijänoikeuskorvauksiin. Yhdessä elokuvaohjaaja Francois Versterin kanssa Malan teki televisiodokumentin varastetusta "leijonalaulusta".

Vuonna 2004 alkanut oikeudenkäynti johti helmikuussa 2006 sopimukseen Lindan perikunnan ja Abilene Music -yhtiön kanssa. Abilene Music, jolla oli tekijänoikeudet lauluun ja joka oli antanut sen Disney-yhtiön käyttöön, maksaa korvauksen jonka suuruus ei ole julkinen. Rahat menevät eteläafrikkalaiselle säätiölle.

Suomeksi kappaleen on esittänyt Danny nimellä "Ei saa häiritä leijonaa", suomentajana Sauvo Puhtila ja sovittajana Veikko Samuli.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6  Rian Malan: "In the Jungle", *Resident Alien*. Jonathan Ball Publishers, 2009. ISBN 978-1868423569. kirjan artikkeli (pdf) (viitattu 5.7.2010). (englanniksi)
Maria Itävaltalainen, Unkarin kuningatar ja Espanjan Alankomaitten käskynhaltija
**Maria Itävaltalainen** (1505–1558) oli Habsburg-sukuun kuulunut prinsessa, josta tuli Ludvig II:n puolisona Unkarin, Böömin ja Kroatian kuningatar.

Suku
----

Hänen isänsä oli Burgundin arkkiherttua Filip Komea ja äitinsä Johanna, jota on kutsuttu Mielipuoleksi hermostollisten vaikeuksiensa takia. Filip kuoli vuonna 1506 ja Joanna oli kyvytön huolehtimaan lapsistaan, joten Maria ja hänen sisaruksensa kasvoivat tätinsä Margareeta Itävaltalaisen hovissa. Margaret toimi Alankomaiden käskynhaltijana Marian veljen Kaarlen nimissä.

Avioliitto
----------

Avioliitto oli osa Marian isoisän, Maksimilian I:n suunnitelmaa laajentaa Habsburgien vaikutusvaltaa Unkariin. Maria ja Ludvig II vaihtoivat sormuksia jo yhdeksänvuotiaina näyttävissä kaksoishäissä Wienissä. Ludvig julistettiin täysi-ikäiseksi vuonna 1521, mutta teini-ikäinen kuningaspari keskittyi ilonpitoon valtiollisten asioiden sijaan. Ludvig sai surmansa Mohácsin taistelussa sodassa Osmanien valtakuntaa vastaan vuonna 1526.

Leskeys ja käskynhaltija
------------------------

Leskeksi jäätyään Maria palasi Espanjan Alankomaihin tätinsä Margaretin luo. Veljestä oli tullut täysi-ikäinen Kaarle V, mutta hänen valtakuntansa oli niin laaja että Margaret toimi edelleen hänen sijaisenaan eli käskynhaltijana Alankomaissa. Margaret kuoli vuonna 1530, ja Kaarle pyysi Mariaa ottamaan tämän tehtävän. Maria oli harkitsevainen, viisas ja pidetty hallitsija, jonka koettiin välittävän alamaistensa asioista. Kaarlen poika Filip II vietti muutamia vuosia hänen hovissaan, ja oli niin vaikuttunut, että noustuaan valtaan hän pyysi Mariaa jatkamaan edelleen Alankomaiden käskynhaltijana.

Lähteet
-------

1. 1 2  Mary Of Hungary (1505–1558) *Women in World History: A Biographical Encyclopedia*. Viitattu 14.4.2018.
2. ↑  Stephan Gruber: Marrying into Bohemia and Hungary with a double wedding in Vienna *The World of Habsburgs*. Viitattu 14.4.2018.
3. ↑  Louis II *Encyclopaedia Britannica*. Viitattu 13.4.2018.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Maria Itävaltalainen (Unkari)** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
	+ 2

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Italia
* Israel
* Belgia
	+ 2
* Yhdysvallat
* Ruotsi
* Tšekki
* Alankomaat
* Puola
	+ 2
* Vatikaani

 |
|  |
| Taiteenala | 
* RKD Artists

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Alankomaat
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* RISM
* IdRef

 |

 |
**Suomen Mehiläishoitajain Liitto SML ry** on suomalainen mehiläishoitoa ja siihen liittyvää toimintaa harjoittavien yhdistysten ja yhteisöjen kattojärjestö. Liitto kehittää mehiläishoitotaitoa ja kannattavaa mehiläistaloutta, turvaa viljely- ja luonnonkasvien pölytystarvetta, järjestää alan koulutusta ja tuottaa materiaaleja. Liitto tarjoaa myös tietoa mehiläisistä, niiden hoidosta sekä hunajasta ja muista mehiläistalouden tuotteista.

Historia
--------

Vuonna 1909 perustettiin Suomen Siipikarjan- ja Mehiläishoito Yhdistys, joka järjesti säännöllisesti mehiläishoidon kursseja. Yhdistys lakkautti toimintansa varojen puutteen vuoksi vuonna 1918.

Suomen Mehiläishoitajain Liitto perustettiin vuonna 1916. Yhdistys otti äänekannattajakseen Mehiläinen-lehden, jota ryhdyttiin julkaisemaan samana vuonna. Senaatti hyväksyi liiton vuonna 1917. 

Liiton toiminta lopetettiin taloudellisten vaikeuksien ja yhteisten asioiden hoitamisten hankaluuksien vuoksi vuonna 1930. Suomen Siipikarjanhoitajain Liitto otti mehiläishoidon edistämisen osaksi toimintaansa ja jatkoi myös Mehiläinen-lehden julkaisemista.

Vuonna 1945 maatalousministeriö esitti koko maata käsittävän mehiläishoidollisen järjestön perustamista. Samana vuonna päätettiin Mehiläishoitajain Keskusliiton (MeKeli) perustamisesta). Vuonna 1946 alkoi ilmestyä Mehiläistalous-lehti, joka jatkoi Mehiläisen perinnettä.

Vuonna 1957 otettiin käyttöön Kuningatar-hunajapakkaus, ja kaksi vuotta myöhemmin Helsingissä avattiin oma hunajamyymälä.

1960-luvulla MeKelin jäsenistö riitaantui. Sen vuoksi osa mehiläishoitajista perusti Suomen Mehiläishoitajien Keskusjärjestö SuMe r.y:n vuonna 1966.

Liitot yhdistyivät vuonna 1983. Suomen Mehiläishoitajain Liitto SML herätettiin henkiin alkuvuodesta 1984.

Paikallisyhdistykset
--------------------

Suomen Mehiläishoitajain Liiton paikallisyhdistykset järjestävät erilaisia koulutuksia ja tapahtumia. Tärkeä osa toimintaa on muiden tarhaajien tapaaminen ja kokemusten vaihtaminen. Paikallisyhdistykset ovat SML:n jäseniä ja henkilöjäsenet paikallisyhdistysten jäseniä. Oman yhdistyksen voi valita asuinpaikan tai esimerkiksi pesien paikan mukaan. Joillakin alueilla toimii useampia yhdistyksiä.

Lähteet
-------

* Mehiläishoitajat
* Henkilöt vaihtuvat, mehiläishoito jatkuu: Mehiläishoidon järjestötoimintaa Suomessa 100 vuotta

### Viitteet

1. ↑  Pekka Peltotalo: *Henkilöt vaihtuvat, mehiläishoito jatkuu: Mehiläishoidon järjestötoimintaa Suomessa 100 vuotta.*. Suomen Mehiläishoitajain Liitto, 2017. ISBN 978-951-95698-6-4.
2. ↑  Pekka Peltotalo: *Henkilöt vaihtuvat, mehiläishoito jatkuu: Mehiläishoidon järjestötoimintaa Suomessa 100 vuotta*. Suomen Mehiläishoitajain Liitto, 2017. ISBN 978-951-95698-6-4.
**Pilvipelaaminen** tarkoittaa videopelin pelaamista etänä pilvipalvelusta suoratoiston avulla verkkoyhteyden yli. Pilvipelaamisessa peli suoritetaan palveluntarjoajan palvelimella ja vain näytetään käyttäjän laitteella. Tämä on kontrastina perinteiselle pelaamiselle, jossa peli suoritetaan paikallisesti pelaajan pelikonsolilla, henkilökohtaisella tietokoneella tai mobiililaitteella.

Historia
--------

Varhaisia pilvipelaamisen kehittäjiä ovat OnLive, GameFly ja Gaikai. OnLive esiteltiin Game Developers Conferencessa vuonna 2009. Vuonna 2020 PlayStation Now -palvelulla oli 2,2 miljoonaa tilaajaa, joka on pieni määrä kun vertaa PlayStation Network -palvelussa olevaan 103 miljoonaan kuukausittaiseen käyttäjään ja yli 106 miljoonaan myytyyn PlayStation 4 -konsoliin.

Pilvipelaamisen ongelmat liittyvät verkkoyhteyksiin ja siirrettävän tiedon välittämiseen kahteen suuntaan. Tietoja välitetään suuria määriä kahteen suuntaan ja pieni häviö siirretyissä verkkopaketeissa voi pilata pelikokemuksen.
Ongelmana palveluiden kautta pelaamisessa ovat olleet verkkoyhteyksien toiminta, suorituskyvyn epätasaisuus, rakeinen kuva, kuvataajuuden vaihtelut sekä vasteajat. Pelattavien pelien määrä oli myös pieni.

Markkinaosuudet
---------------

Pilvipelaamiseen käytettyjen palveluiden markkinaosuudet vuonna 2022:

| Nimi | Osuus |
| --- | --- |
| Xbox Cloud Gaming | 60–70 % |
| PlayStation Cloud Gaming(PlayStation Now) | 10–20 % |
| Nvidia Geforce Now | 10–20 % |
| Google Stadia | 0–5 % |
| Amazon Luna | 0–5 % |
|

Lähteet
-------

1. ↑  Gabe Gurwin: Cloud gaming vs. console gaming: The pros and cons of each *digitaltrends.com*.  2.10.2019. Viitattu 12.2.2023. (englanniksi)
2. ↑  Cloud gaming streaming services set to change your game  27.10.2019.  Arkistoitu. Viitattu 12.2.2023. (englanniksi)
3. 1 2 3  JP Mangalindan: Cloud gaming’s history of false starts and promising reboots *polygon.com*.  15.10.2020. Viitattu 12.2.2023. (englanniksi)
4. ↑  Google Stadia survived a year, but its future depends on games like Cyberpunk 2077 *theverge.com*.  19.11.2020. Viitattu 6.3.2022. (englanniksi)
5. ↑  Rich Stanton: Well, now we know why Google closed Stadia *pcgamer.com*. Viitattu 12.2.2023. (englanniksi)
**MPY-konserni** on suomalainen tietohallintojohtamisen ja teknologiapalveluiden osuuskunta. Siihen kuuluvat virallisesti MPY Osuuskunta, MPY Yrityspalvelut Oyj ja MPY Telecom Oyj. 

Yritys tarjoaa tietohallinnon johtamis- ja asiantuntijapalveluita sekä pilvi- ja tietoverkkopalveluja suurille ja pienille yrityksille sekä suoraan kuluttajille. 

Konsernin emoyhtiönä toimii MPY Osuuskunta, jolla on noin 7 700 jäsentä ja 16 400 osuutta.

Historia
--------

MPY perustettiin 17. helmikuuta 1888 Mikkelin Telefooniyhdistys -nimellä. Vuonna 1938 nimeksi vaihtui Mikkelin Puhelinyhdistys. 2000-luvulla yrityksen laajeneminen käynnistyi Tele-Saimaan hankinnalla ja Pieksämäen toimipisteen avaamisella, joita seurasi Savodatan hankinta 2000-luvulla. Concept.10 syntyi vuonna 2010 MPY:n omistamista yhtiöistä. 

Vuonna 2011 myös MPY-konsernin ostamat IT-yhtiöt Calecta, Fintek-Data ja Novostar fuusioituivat ja vaihtoivat nimensä Concept.10 IT Oy:ksi. Concept.10 IT ja MPY Palvelut yhdistyivät MPY Palvelut Oyj:hin 2012. Vuonna 2016 MPY Palvelut Oyj:n omistaman Lilli-digitalkkariketjun uudeksi nimeksi vaihtui Digitalkkarit. Kesäkuussa 2017 MPY osti tietohallintojohtamiseen erikoistuneen Net Man Oy:n. 

2019 MPY Palvelut Oyj:n ja MPY Osuuskunnan hallitukset päättivät syksyllä eriyttää yritys- ja verkkoliiketoiminnan sekä konsernipalvelut omiksi yhtiöikseen. Uudelleenjärjestelyn jälkeen konsernipalveluista ja sijoitusliiketoiminnasta vastaava MPY Osuuskunta omistaa sataprosenttisesti kaksi liiketoimintayhtiötä, MPY Yrityspalvelut Oyj:n sekä MPY Telecom Oyj:n. 

MPY Osuuskunta myi tytäryhtiönsä, MPY Telecomin sekä MPY Yrityspalvelut, uusille omistajille kesällä 2023 75 miljoonan kauppasummalla. Itse MPY Osuuskunta jatkaa toimintaansa itsenäisenä.

Lähteet
-------

1. ↑  MPY OsuuskuntaViitattu 20.2.2024
2. ↑  Nyt se on varmaa: mikkeliläinen teknologia-alan yritys MPY myy toimintansa*Yle* Viitattu 20.2.2024
**Hanhijärvi** on saarien ja niemien pirstoma järvi Mikkelissä Etelä-Savossa. Sen pinta-ala on 4,4 neliökilometriä. Etäisyys Mikkelin keskustasta on 13 kilometriä koilliseen.

Maantiede
---------

Hanhijärvi on sokkeloinen ja keskimäärin matala. Järven polveilevan rantaviivan pituus on 61 125 metriä. Etelärannalta työntyy kohti pohjoista Kartanosaari, joka nimestään huolimatta on yli kaksi kilometriä pitkä niemimaa. Hanhijärven syvin kohta on noin 17 metriä. Syvänne sijaitsee koillisessa Salosaaren ja mantereen välissä. Luoteinen järvenosa on sitä vastoin hyvin matala.

Hanhijärven saariluku on 85. Saarista 18 on alle aarin laajuisia luotoja ja 9 on vähintään hehtaarin laajuisia. Saarten yhteenlaskettu pinta-ala on noin 1,05 neliökilometriä, josta yli puolet kuuluu järven koillisosan Salosaarelle. Hanhijärven rannoilla on haja-asutusta. Kartanosaarella sijaitsee peltoaukea.

Hanhijärven koillisrannalta alkaa kaksi muutaman sadan metrin mittaista laskujokea, jotka virtaavat itään Saarijärven (94,6 metriä mpy) Hanhilahteen.

Hanhijärven vesitilavuus on 10 137 000 kuutiometriä.

Hanhijärvi (04.163.1.007) kuuluu Saarijärven-Hanhijärven alueeseen (04.163), joka on kolmannen jakovaiheen vesistö Vuoksen vesistössä (04). Toinen jakovaihe on Syysjärven valuma-alue (04.16) ja ensimmäinen on Suur-Saimaan alue (04.1). Hanhijärvi on Saarijärven jälkeen laajin Saarijärven-Hanhijärven alueen viidestätoista vähintään hehtaarin laajuisesta vakavedestä. Kolmanneksi laajin on Hanhijärven kaakkoispuolella sijaitseva nimetön vesialue.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Hanhijärvi (sijainti maastokartalla) *Karttapaikka*. Helsinki:  Maanmittauslaitos. Viitattu 2.2.2024.
2. 1 2 3 4 5 6 7 8  Ympäristö.fi : Ympäristötiedon hallintajärjestelmä Hertta Ympäristötiedon hallintajärjestelmä Hertta. Viitattu 2.2.2024.
3. ↑  Hanhijärvi (04.163.1.007) *Järvi-meriwiki*. Suomen ympäristökeskus. Viitattu 2.2.2024.
4. ↑  Saarijärven-Hanhijärven alue (04.163) *Järvi-meriwiki*. Suomen ympäristökeskus. Viitattu 2.2.2024.
**Pikk Hermann** eli **Pitkä Hermanni** on puolustustorni Toompean linnan lounaiskulmassa. 45,6 metrisen tornin rakentaminen alkoi 1300-luvulla. Nykyisin sen huipulle nostetaan päivittäin Viron lippu.

Historia
--------

Pikk Hermann ja Riigikogun rakennus.
Pikk Hermannin rakentaminen liittyi Tallinnan Toompean kukkulan linnan rakennustöihin. Kalparitaristo oli aloittanut linnan rakennuttamisen 1220-luvun lopulla. Toompean niin sanottu pieni linnoitus eli *castrum minus* oli kastelli, josta muodostui kastellin lisärakennusten myötä esilinna vuonna 1346. Esilinnan nurkkiin rakennettiin torneja, joista yksi oli Pikk Hermann. Torni on nykymuodossaan rakennettu kolmessa eri vaiheessa alkaen 1300-luvun puoliväliltä 1500-luvun alkuun ja keskiajalla se kuului Itämeren alueen korkeimpiin kivitorneihin.

Viron itsenäistyttyä Pikk Hermannin huipulle nostettiin Viron lippu kello kolmelta iltapäivällä 12. joulukuuta 1918. Viron sittemmin miehittäneet neuvostojoukot laskivat lipun tornista kesällä 1940. Lippu nostettiin takaisin torniin 24. huhtikuuta 1989.

Rakennus
--------

Pikk Hermannin nykykorkeus on 45,6 metriä. Merenpinnasta tornin huipun lippuun laskettuna tornin korkeus on 95 metriä. Tornin huipulle johtaa 215 askelmaa käsittävä portaikko. Aikanaan torni saatettiin lämmittää hypokaustijärjestelmällä. Pikk Hermann oli Tallinnan ensimmäisiä lämmitysjärjestelmää hyödyntäneitä rakennuksia ja sama menetelmä yleistyi myöhemmin myös Tallinnan taloissa.

Viron lippu nostetaan tornin huipulle päivittäin aamuisin auringonnousun aikaan ja se lasketaan illalla auringon laskiessa. Poikkeuspäiviä ovat voitonpäivä ja juhannus 23. ja 24. kesäkuuta. Lippu vaihdetaan uuteen kuusi kertaa vuodessa ja käytetyt liput arkistoidaan.

Lähteet
-------

1. 1 2  Zetterberg, Seppo: *Viron Historia*, s. 101. Helsinki: Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, 2007. ISBN 9517465203.
2. 1 2 3 4  Tall Hermann and Toompea towers Riigikogu. Viitattu 22.7.2019. (englanniksi)
3. 1 2  Pikk Hermann (Pitkä Hermanni) *visit estonia*.  Arkistoitu 15.7.2019. Viitattu 22.7.2019.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Pikk Hermann** Wikimedia Commonsissa
**Seppo Matti Olavi Parkkila** (s. 8. marraskuuta 1966 Vihanti) on Tampereen yliopiston anatomian professori vuodesta 2008 ja tutkimusvararehtori vuosina 2016-2018.

Tieteellinen ura
----------------

Parkkila valmistui lääketieteen lisensiaatiksi Oulun yliopistosta vuonna 1991, väitteli lääketieteen tohtoriksi vuonna 1994 ja sai dosentin arvon Oulun yliopistossa vuonna 1999. Vuonna 2001 hän valmistui kliinisen kemian erikoislääkäriksi.

Parkkilan tieteellinen tutkimustyö on kohdistunut kolmelle alalle: 1) elimistön happo-emästasapainon säätely, 2) elimistön rauta-aineenvaihdunnan säätely, 3) alkoholin aiheuttaman maksavaurion syntymekanismit. Hänen väitöskirjansa käsitteli happo-emästasapainoa sääteleviä entsyymejä.

Vuosina 1996–1998 Parkkila työskenteli tutkijana Yhdysvalloissa Saint Louisin yliopiston lääketieteellisessä tiedekunnassa. Vuonna 2002 hänet kutsuttiin lääketieteellisen teknologian ja bioteknologian professoriksi Tampereen yliopistoon. Tässä tehtävässä hän toimi kuusi vuotta kunnes hänet valittiin anatomian professoriksi. Hän on ohjannut 16 tohtorin väitöskirjaa Oulun ja Tampereen yliopistoissa.

Parkkilan tutkimusryhmän työ on erityisesti painottunut happo-emästasapainon fysiologisten säätelymekanismien selvittämiseen. Ryhmä käyttää tutkimuksessaan laajasti bioinformatiikan, geenitekniikan, proteiinikemian ja funktionaalisen genomiikan menetelmiä.

Vuosina 2016-2018 Parkkila toimi Tampereen yliopiston tutkimusvararehtorina.

Luottamustehtävät
-----------------

Parkkila on ollut kokoomuksen jäsen 1980-luvulta lähtien, jolloin hän toimi jäsenenä Oulun yliopiston ylioppilaskunnan edustajistossa. 1990-luvulla hän oli Pohjois-Pohjanmaan Kokoomuksen piirihallituksen jäsen.

2000-luvulla Parkkila on toiminut useaan otteeseen asiantuntijatehtävissä Euroopan unionin tiedeprojekteissa sekä Tampereen yliopiston Lääketieteellisen Teknologian Instituutin sekä Lääketieteen Yksikön johtokuntien jäsenenä. Vuodesta 2007 lähtien hän on ollut Vesilahden ev.lut. seurakunnan kirkkovaltuuston jäsen ja sen puheenjohtaja vuosina 2011-2018. Vuonna 2015 Parkkila oli Pirkanmaan Kokoomuksen asettama kansanedustajaehdokas. Vuonna 2020 hänet valittiin Kokoomuksen listalta kirkolliskokouksen jäseneksi. Vuodesta 2018 lähtien hän on toiminut Pirkanmaan sairaanhoitopiirin hallituksessa ja Suomen Lääketieteen Säätiön neuvottelukunnassa sekä vuodesta 2019 lähtien UKK-insituutin hallituksen jäsenenä. *lähde?*

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Curriculum vitae *Seppoparkkila.fi*.  Arkistoitu 19.2.2015. Viitattu 21.3.2015.
2. 1 2  Aaltio, Maija: Kiinnostus luonnontieteisiin veti lääkäriksi.  *Aamulehti*, 8.11.2016, s. B9.

Aiheesta muualla
----------------

* Seppo Parkkilan kotisivut

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Tieteilijät Muokkaa Wikidatassa | 
* ORCID
* Scopus

 |

 |
Älvsjön kaupunginosa-alueen sijainti Tukholmassa.
**Älvsjö** on yksi Tukholman kunnan 14 kaupunginosa-alueesta. Se sijaitsee Tukholman eteläosassa (*Söderort*). Asukkaita alueella on noin 22 000. Älvsjön kaupunginosa-alueeseen kuuluvat seuraavat kaupunginosat: Herrängen, Långbro, Långsjö, Älvsjö, Solberga, Örby Slott ja Liseberg.

Älvsjön asema
Alueella on merkittävästi omakotitaloja, ja yhteydet keskustaan ovat hyvät. Älvsjön asema on yksi Tukholman vilkkaimmista juna- ja bussiliikenteen vaihtopaikoista. Älvsjössä sijaitsee suuri messukeskus nimeltä Stockholmsmässan (entinen Älvsjömässan).

Lähteet
-------

1. ↑  Älvsjö Tukholman kaupunki. Viitattu 1. marraskuuta 2008.
2. ↑  SL och regionen 2019.  *Storstockholms Lokaltrafik*, 2020.  [{{{www}}} Artikkelin verkkoversio].  (ruotsiksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Älvsjö (kaupunginosa-alue)** Wikimedia Commonsissa

Tukholman kaupunginosa-alueet

|  |
| --- |
| Bromma • Enskede-Årsta-Vantör • Farsta • Hägersten-Liljeholmen • Hässelby-Vällingby • Kungsholmen • Norrmalm • Rinkeby-Kista • Skarpnäck • Skärholmen • Spånga-Tensta • Södermalm • Älvsjö • Östermalm |
| Lakkautetut kaupunginosa-alueet: Enskede-Årsta • Hägersten • Katarina-Sofia • Kista • Liljeholmen • Maria-Gamla stan • Rinkeby • Vantör |
| Katso myös: Luettelo Tukholman kaupunginosista |
**Vera Birgitta Oredsson** (o.s. *Schimanski*; s. 1928 Berliini) on ruotsalainen uusnatsismia edustava aktivisti.

Oredsson varttui natsi-Saksassa ja kertomansa mukaan lumoutui natsivallasta. Hän toimi Bund Deutscher Mädelissä. Hänet haettiin Ruotsiin Valkoiset bussit -operaatiossa keväällä 1945. Oredsson meni vuonna 1950 naimisiin Sven Olov Lindholmin kanssa. Vuonna 1960 hän liittyi Nordiska rikspartietiin, ja vuonna 1962 hän solmi toisen avioliiton puolueen johtaja Göran Oredssonin kanssa. Samalla hänestä tuli Nordiska rikspartietin puoluesihteeri. Vuonna 1975 Vera Oredsson nimitettiin Nordiska rikspartietin puheenjohtajaksi, jona hän toimi, kunnes hänen miehensä palasi tehtäviin vuonna 1978. Vuonna 1994 ilmestyi Oredssonin kirja *När flaggstängerna blommade*, jossa hän kuvaa omakohtaisia kokemuksiaan natsi-Saksasta. Vuonna 2009 Nordiska rikspartiet lopetti toimintansa. Oredsson jäi leskeksi vuonna 2010. Vuonna 2016 hän aloitti aktiivisen toiminnan Pohjoismaisessa vastarintaliikkeessä. Hänelle on myönnetty Pohjoismaisen vastarintaliikkeen kunniajäsenyys.

Oredsson on osallistunut dokumentteihin ja muihin ohjelmiin. Hänen veljensä on historioitsija Folke Schimanski, joka on kirjoittanut hänestä kirjan *Veras resa: min syster nationalsocialisten*. Kertomansa mukaan Oredsson ei usko holokaustiin. Hän kommentoi homoseksuaalisen miehen murhaa väittämällä sitä puhdistavaksi toimenpiteeksi ja toteamalla, ettei hän pidä homoseksuaaleja ihmisinä. Hän on ollut syytettynä rikoksista moneen otteeseen. Oredssonin poika Tord Rommel Oredsson (s. 1963) sai pappisvihkimyksen vuonna 2005, mutta hänet todettiin sittemmin papiksi sopimattomaksi. Hän on äitinsä tavoin uusnatsi eikä Jeesus hänen mukaansa ollut juutalainen.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Anders Dalsbro, Vera Oredsson, 95, åtalas för hets mot araber och afrikaner Expo 20.6.2023, viitattu 10.2.2024 (ruotsiksi)
2. 1 2 3 4  Nordiska rikspartiet (NRP) Expo 8.2.2022, viitattu 10.2.2024 (ruotsiksi)
3. 1 2  Veras resa : min syster nationalsocialisten Adlibris, viitattu 10.2.2024 (ruotsiksi)
4. ↑  När flaggstängerna blommade Suomalainen kirjakauppa, viitattu 10.2.2024 (ruotsiksi)
5. 1 2 3 4  Jenni Uotinen, Tänään tv:ssä: Vera on 90-vuotias kansallissosialisti - "Führerin kuva on aina ollut sänkyni yllä" Iltalehti 25.2.2018, viitattu 10.2.2024
6. ↑  Dag Sandahl, En avkragning Kyrklig samling 1.8.2019, viitattu 10.2.2024 (ruotsiksi)