recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Hopseidet** (pohjoissaameksi *Nuorri*) on kannas Gamvikin ja Lebesbyn kunnissa, Finnmarkissa.

Etymologia
----------

Kannaksen nimen alkuosa on peräisin vanhasta skandinaavisesta sana ’hópr’ ("lahti"). 'Eid' merkitsee "kannasta".

Maantiede
---------

Kannas yhdistää Nordkinnin niemimaan mantereeseen. Lännessä se rajoittuu Laksefjordeniin ja idässä Tanafjordeniin.

Keskimäärin noin kilometrin levyinen matala kannas laajenee laskuveden aikaan noin kahden kilometrin levyiseksi ja kapenee nousuveden aikaan noin 500-metriseksi. Kannaksen korkein kohta on noin 2,5 metrin korkeudella merenpinnasta.

Kulkuyhteydet
-------------

Hopseidetille on pitkään ollut hankkeilla kanava, jota pitkin kalastusalukset voisivat päästä poikki kannaksen.

Nordkinnin niemimaan mantereeseen yhdistävä tie, Fylkesvei 888, johtaa pohjoiseen Hopseidetin ohi Lebesbyn eteläpuolelta Mehamniin. Hopseidetiltä on tieyhteys myös Hopsfjordenin pohjoispuolelle Skjånesiin.

Historia
--------

### Asutus

Hopseidetillä tiedetään olleen 1600-luvulla asutusta ja kirkko. Seudun nykyinen asutus on kauempana Hopsfjordenin rannalla.

### Hopseidetin murhat

Toisen maailmansodan lopulla, 6. toukokuuta 1945 kannas tuli tunnetuksi *Hopseidetin murhiksi* kutsutusta iskusta. Siinä saksalaiset erikoisjoukkojen sotilaat hyökkäsivät tarkkailupisteelle, jossa olleet kuusi aseetonta kalastajaa he surmasivat ensin kidutettuaan heitä. Norjan poliisi tutki Saksan antauduttua tapausta murhina. Jutun tutkinta kuitenkin keskeytettiin.
**Boris Vasiljevitš Bednyi** (ven. Бори́с Васи́льевич Бе́дный, 25. elokuuta 1916 nykyisen Krasnodarin aluepiirin Jaroslavskajan kylä – 22. helmikuuta 1977 Moskova) oli venäläinen neuvostokirjailja.

Boris Bednyi syntyi opettajan perheeseen. Hän kävi Maikopin metsäopiston ja valmistui insinööriksi Leningradin metsäteknisestä akatemiasta. Bednyi työskenteli uittotyömailla Komin ASNT:ssä ja Venäjän Kaukoidässä. Toisessa maailmansodassa hän jäi saksalaisten vangiksi.

Bednyi valmistui Gorkille nimetystä kirjallisuusinstituutista vuonna 1952 ja työskenteli myöhemmin sen opettajana. Hän kirjoitti etupäässä novelleja, joita julkaistiin muun muassa *Ogonjok*-lehdessä. Bednyin teoksista tunnetuin on pienoisromaani *Tytöt* (*Devtšata*, 1961), josta on tehty suosittu elokuva.

Suomennettu teos
----------------

* *Tytöt*. Suom. Vuokko Ahvenainen. Moskova: Vieraskielisen kirjallisuuden kustannusliike, 1962 (toinen painos 1963).

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Bednyi Boris Vasiljevitš *Kratkaja literaturnaja entsiklopedija*. Viitattu 15.7.2021.
2. 1 2  Splavštšik, voin, pisatel *Kniga pamjati Respubliki Komi*.  Arkistoitu 15.7.2021. Viitattu 15.7.2021.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Latvia
* Tšekki
* Alankomaat
* Puola
* Ruotsi

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
Borgward Isabella 1500: kaksiovisena sedan-mallina, jota Suomessakin myytiin.**Borgward Isabella** on länsisaksalainen henkilöauto, jota valmistettiin vuosina 1954–1962. 

Borgward Isabella Combi
 Tuotanto alkoi kesäkuussa 1954. Automallin edeltäjänä oli Borgward Hansa.

Autoa valmistettiin kaksiovisena sedan-mallina sekä coupéna. Myös farmarimalli oli tuotannossa. Borgward-autojen tuotanto päättyi, kun Bremenin liepeillä sijainnut tuotantolaitos teki vararikon.

Automallia myytiin Suomessa 1,5 litran bensiinimoottorilla valmistettuna. 1 490 kuutiosenttimetrin koneella auto saavutti 130 km/h huippunopeuden. 60 SAE-hevosvoiman nelisylinteristä moottoria voitaneen pitää omana aikakautenaan taloudellisena: 8,5 litran keskikulutuksellaan sataa kilometriä kohden. Omapaino oli 1 040 kilogrammaa, ja auto oli rekisteröity viidelle hengelle.

Borgward Isabella Cabriolet
Vuoden 1960 tietämillä auton hinta oli 930 000 Suomen markkaa. (Vuoden 1963 rahauudistuksen jälkeen tämä vastasi 9300 markkaa)

Lähteet
-------

* Harjulehto, Seppo (päätoim.) et al: *Mitä-Missä-Milloin, Kansalaisen Vuosikirja 1961*. Helsinki: Otava, 1960.

### Viitteet

1. ↑  MMM 1961, s. 267.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Borgward Isabella** Wikimedia Commonsissa

* Rare Driver: 1958 Borgward Isabella TS Coupe (englanniksi)
* Borgward Isabella 1954–1961 (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
* A Borgward Isabella Under Splendid Lights (englanniksi)
* Collectible Borgward Isabella 55–61 (englanniksi)
**Walter Georg Joachim Hänsel** (3. lokakuuta 1906 Berliini – 7. kesäkuuta 1978 Rauma) oli saksalaissyntyinen suomalainen insinööri ja yritysjohtaja, joka sai teollisuusneuvoksen arvonimen vuonna 1967.

Hänselin vanhemmat olivat pianotaiteilija Georg Hänsel ja musiikinopettaja Anna Baatz ja puoliso vuodesta 1928 Margareta Rautavuori. Hänsel tuli Suomeen 1925 Carl-Gustaf Herlitzin johtaman Turun Porsliinitehdas Oy:n palvelukseen. Hänsel oli mukana perustamassa Naantalissa vuonna 1930 Myllykone Oy:tä ja toimi 1938–1950 yhtiön teknisenä johtajana. Hän sai Suomen kansalaisuuden 1935. Hänsel valmistui Saksassa myllynrakennusinsinööriksi vuonna 1946 ja toimi 1950–1970 Satavehnä Oy:n toimitusjohtajana Raumalla.

Hänsel oli 1946–1953 Naantalin kaupunginhallituksen ja kaupunginvaltuuston jäsen. Hän toimi muun muassa Naantalin kauppaseuran puheenjohtajana, Rauman kauppakamariosaston puheenjohtajana, Tampereen kauppakamarin hallituksessa, Rauman kaupungin teollistamislautakunnan puheenjohtajana sekä Kauppamyllyjen Yhdistyksessä.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Terhi Kivistö: Joachim Hänsel *Biografiasampo*. Viitattu 18.6.2023.
2. ↑  Helsngin Sanomat. 13.6.1978. Kuolleita.
**Jo Inge Berget** (s. 11. syyskuuta 1990 Hadeland) on norjalainen jalkapalloilija, joka edustaa Ruotsin Allsvenskanissa pelaavaa Malmö FF:ää. Oikeajalkainen Berget on pelipaikaltaan hyökkäävä keskikenttäpelaaja. Hän kuuluu myös Norjan jalkapallomaajoukkueeseen.

Ura
---

### Seurajoukkueura

Bergetin kasvattajaseura on Lyn Fotball. Hän debytoi seuran paidassa Tippeligaenissa kaudella 2008, jolloin hän pelasi kaksi ottelua. Elokuussa 2008 Berget siirtyi italialaiseen Udineseen. Hän kuului seuralle vuodet 2008–2011, muttei pelannut yhtäkään ottelua seuran edustusjoukkueessa. Vuonna 2009 hän oli lainalla vanhassa seurassaan Lynissä ja vuosina 2010–2011 Strømsgodset IF:ssä, joista jälkimmäisessä hän voitti Norjan Cupin vuonna 2010.

Heinäkuussa 2011 Berget siirtyi kotimaansa pääsarjan Tippeligaenin Molde FK:hon. Hän pelasi seurassa vuodet 2011–2014 voittaen Tippeligaenin mestaruuden vuosina 2011 ja 2012 sekä Norjan Cupin vuonna 2013. Hän pelasi seuran paidassa myös Eurooppa-liigaa. Tammikuussa 2014 Berget siirtyi Englannin valioliigan walesilaisseura Cardiff Cityyn. Hän debytoi Valioliigassa seuraavassa kuussa Hull Cityä vastaan. Ottelu jäi hänen ainoakseen Cardiffin paidassa Valioliigassa. Syyspuoliskon kaudesta 2014–2015 Berget oli lainassa Skotlannin valioliigan Celtic FC:ssä, jossa hän pelasi neljä ottelua tehden kaksi maalia.

Tammikuussa 2015 Berget siirtyi Ruotsin Allsvenskanin Malmö FF:ään.

### Maajoukkueura

Norjaa alle 21-vuotiaiden maajoukkuetasolla 22 kertaa edustanut Berget debytoi Norjan jalkapallomaajoukkueessa tammikuussa 2012 King’s Cupin ottelussa Thaimaata vastaan. Ensimmäisen maaottelumaalinsa Berget teki kuudennessa maaottelussaan, EM-karsintaottelussa Kroatiaa vastaan syyskuussa 2015. Hän osui tuossa ottelussa kahdesti.

Saavutukset
-----------

**Strømsgodset IF**

* Norjan Cup: 2010

**Molde FK**

* Tippeligaen: 2011, 2012
* Norjan Cup: 2013

Lähteet
-------

1. 1 2
2. 1 2 3  Jo Inge Berget Transfermarkt-sivustolla (englanniksi)
3. 1 2 3  Jo Inge Berget National Football Teams -sivustolla (englanniksi)
**Gabú** on kaupunki sekä osa-alue eli sektori Guinea-Bissaussa. Se sijaitsee maan itäosassa 190 kilometriä Bissausta itään. Kaupunki on Gabún alueen hallinnollinen keskus. Kaupungissa on 41 612 ja osa-alueella 81 495 asukasta (vuonna 2009, väestönlaskenta). Osa-alueen pinta-ala on 2 122,8 neliökilometriä.

Kaupunki on saanut nimensä Kaabun mandinkavaltakunnasta, jonka pääkaupunki Kansala sijaitsi Gabún lähistöllä. Fulbet valtasivat sen vuonna 1867, minkä jälkeen alue oli Futa Djallonin liittokunnan alainen. Gabún ja Forrean fulbet kävivät vuosina 1878–1890 verisiä sisällissotia, jotka auttoivat Portugalia valtaamaan alueen.

Lamegoksi nimetystä Gabú-Sarasta tuli hallintoalueen keskus vuonna 1924. Vuonna 1927 paikkakunta sai takaisin entisen nimensä ja vuonna 1948 se nimettiin Nova Lamegoksi. Siirtomaa-ajan lopulla kaupunki oli tärkeä hallinnon sekä libanonilaisten ja syyrialaisten dominoiman kaupan keskus. Guinea-Bissaun itsenäisyyssodan aikana siellä oli myös suuri varuskunta. Nykyään Gabú on maan kolmanneksi suurin kaupunki. Se on tärkeä talouden ja naapurimaihin suuntautuvan kaupankäynnin keskus.

Lähteet
-------

1. ↑  População por região, sector e localidades por sexo censo 2009 *stat-guinebissau.com*.  Arkistoitu 31.3.2020. Viitattu 19.5.2017.
2. ↑  Guiné-Bissau em numeros 2015 *stat-guinebissau.com*.  Arkistoitu 22.6.2017. Viitattu 19.5.2017.
3. 1 2  Mendy, Peter Karibe & Lobban, Richard A. Jr.: *Historical Dictionary of the Republic of Guinea-Bissau: Fourth Edition*, s. 197–198. Landam, Toronto, Plymouth: The Scarecrow Press, 2013. ISBN 978-0-8108-5310-2.
Gkrompoloúra  
Γκρομπολούρα

|  |  |
| --- | --- |
| Sijainti | 
38°10′53″N, 22°59′07″E, ThívaBoiotia, Keski-KreikkaKreikka |
| Vesialue | 
Domvraínanlahti, Korintinlahti |
| Merialue | 
Joonianmeri, Välimeri |
| Korkein kohta | 
109 m |
| Pinta-ala | 
0,317 km² |

Väestö| Asukasluku | 
0 |

muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa WikidataaTietolaatikon dokumentaatioNäytä Wikidatasta tulevat arvot

**Gkrompoloúra** (kreik. Γκρομπολούρα) on pieni Kreikan saari, joka sijaitsee Domvraínanlahden suulla Korintinlahden itäisissä pohjoisosissa. Saaren pinta-ala on noin 0,317 neliökilometriä ja se on asumaton (vuonna 2011). Hallinnollisesti Gkrompoloúra kuuluu Thívan kuntaan, Boiotian alueyksikköön ja Keski-Kreikan alueeseen.

Saaren suurin korkeus on 109 metriä merenpinnasta laskettuna. Gkrompoloúran länsipuolella sijaitsee Foniáksen saari ja itäpuolella Makrónisos eli Díporta.

Lähteet
-------

1. 1 2  Γκρομπολούρα *Aloeus*. Viitattu 1.9.2021.
**Gjógv** on kylä Eysturoyn saaren pohjoisrannikolla Färsaarilla. Kylä kuuluu Sundan kuntaan, ja asukkaita siellä oli vuonna 2013 yhteensä 31.

Kylän vanha koulu on valmistunut vuonna 1884 ja kirkko puolestaan on vuodelta 1929. Valkoiseksi ja vihreäksi maalattu kirkko on paikallisesti merkittävä, sillä se on Färsaarten ensimmäinen kirkko, jossa alettiin pitää kirkollisia toimituksia fäärin kielellä. Tämä oli merkittävä askel fäärin hyväksymisessä saariryhmän kansalliskieleksi emämaan kielen, tanskan, sijaan. Kirkon takana on pieni aidattu puutarha pensaineen ja muine kasveineen. Puutarhassa on äitiä ja tämän kahta lasta esittävä veistos, joka tuijottaa merelle. Veistoksen yhteydessä olevassa laatassa on kaiverrettuna kaikkien merellä henkensä menettäneiden kalastajien nimet. Esimerkiksi puolet Gjógvin aikuisikäisestä miesväestöstä hukkui vuonna 1870, kun kaksi kahdeksan hengen venettä kaatui.

Gjógvissa on muun muassa vierasmaja sekä kahvila, joka myös tarjoaa majoituspalveluita ja järjestää veneretkiä lähivesille. Gjógviin kulkee muutama linja-auto päivässä Oyrarbakkin kylästä. Linja-autot ajavat Funningurin kylän kautta.

Gjógvin rotko, joka muodostaa hyvän luonnonsataman.
Gjógvin keskustaa. Taka-alalla kylän kirkko.

Maantiede
---------

Gjógvin kylä sijaitsee Eysturoyn saaren pohjoisrannikolla Färsaarten pohjoiskolkassa vastapäätä Kalsoyn saarta. Kylän lounaispuolella sijaitsee Färsaarten korkein kohta, 882-metrinen Slættaratindur. Gjógv tunnetaan kylän vieressä sijaitsevasta mereen yhteydessä olevasta rotkosta, joka muodostaa luonnonsataman. Kalastusveneet voivat ajaa rotkon pohjukkaan saakka, josta ne voidaan vetää luiskaa pitkin tyrskyiltä suojaan. Fäärinkielinen nimi "Gjógv" tarkoittaakin rotkoa.

Väestö
------

Oheisessa taulukossa esitetyt Gjógvin väkiluvut pohjautuvat Färsaarten tilastokeskuksen (fääriksi *Hagstova Føroya*) tietoihin.

| Vuosi | Väkiluku yhteensä | Miehiä | Naisia |
| --- | --- | --- | --- |
| 1985 | 89 | 50 | 39 |
| 1987 | 82 | 44 | 38 |
| 1989 | 74 | 40 | 34 |
| 1991 | 62 | 35 | 27 |
| 1993 | 64 | 35 | 29 |
| 1995 | 65 | 34 | 31 |
| 1997 | 65 | 32 | 33 |
| 1999 | 64 | 33 | 31 |
| 2001 | 55 | 26 | 29 |
| 2003 | 53 | 26 | 27 |
| 2005 | 54 | 27 | 27 |
| 2007 | 49 | 25 | 24 |
| 2009 | 41 | 21 | 20 |
| 2011 | 39 | 21 | 18 |
| 2013 | 31 | 18 | 13 |

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Gjógv Faroeislands.dk. Viitattu 21.4.2013. (englanniksi)
2. 1 2  Population 1. January by village/city, year and gender Hagstova Føroya. Viitattu 21.4.2013. (englanniksi)
3. 1 2 3  Proctor, James: *Faroe Islands*, s. 102–104. 2. painos. Bradt Travel Guides, 2008. ISBN 1841622249. Teoksen verkkoversio (viitattu 21.4.2013). (englanniksi)
4. 1 2 3  Stone, Andrew et al.: *Scandinavian Europe*, s. 124. Lonely Planet, 2009. ISBN 1741049288. Teoksen verkkoversio (viitattu 21.4.2013). (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Gjógv** Wikimedia Commonsissa

* Gjógvin kotisivut (fääriksi)
**Iso-Hyypiö** on saareton ylänköjärvi Kuusamon länsiosassa Pohjois-Pohjanmaalla. Sen pinta-ala on 79 hehtaaria. Etäisyys Kuusamon keskustasta on kahdeksantoista kilometriä luoteeseen ja Oulusta 199 kilometriä itäkoilliseen.

Maantiede
---------

Ison-Hyypiön ulottuvuus lännestä itään on kaksi kilometriä. Pääallas käsittää noin 1,7 kilometriä pitkän lounais–koillissuuntaisen selkäveden, josta työntyy pohjoiseen nimetön lahti, jonka rannalla on asutusta. Lahden länsipuolella sijaitsee järven luoteisosan muodostava Kotilampi, jota yhdistää pääaltaaseen noin 15–30 metriä leveä salmi. Järven lounaisosan muodostaa suultaan avoin Taivallahti. Noin kolmasosa Isosta-Hyypiöstä on vähintään kymmenen metriä syvä. Syvin alue sijaitsee järven koillisosassa.

Suurin osa Ison-Hyypiön ranta-alueesta on metsämaata. Pohjoisrannalla kohoavan Huhtamäen huippu on noin 305 metriä merenpinnan yläpuolella. Järven pohjoispuolella kohoaa Hyypiövaara, jonka huippu on yli 315 metriä merenpinnan yläpuolella. Lännessä on Kiviharjut ja idässä Hyypiönsuo.

Isoon-Hyypiöön virtaa kaakosta Elijärveltä (271,7 metriä mpy) Elikanava, johon yhtyy Hyypiöpuro. Ison-Hyypiön luoteiskolkasta alkaa Kotipuro, joka virtaa länteen ja laskee Naatikkajokeen.

Ison-Hyypiön vesitilavuus on 5 698 000 kuutiometriä.

Iso-Hyypiö (73.051.1.009) kuuluu Naatikkajoen alueeseen (73.051), joka on kolmannen jakovaiheen vesistö Koutajoen vesistössä (73). Toinen jakovaihe on Naatikkajoen valuma-alue (73.05). Iso-Hyypiö on laajin Naatikkajoen alueen 18:sta vähintään hehtaarin laajuisesta vakavedestä. Toiseksi laajin on Elijärvi, jota seuraa Naatikkalampi, Pikku-Hyypiö, Iso Kalliolampi ja 13 alle kymmenen hehtaarin laajuista vakavettä.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Iso-Hyypiö (sijainti maastokartalla) *Karttapaikka*. Helsinki:  Maanmittauslaitos. Viitattu 29.6.2023.
2. 1 2 3 4 5 6 7 8  Ympäristö.fi : Ympäristötiedon hallintajärjestelmä Hertta Ympäristötiedon hallintajärjestelmä Hertta. Viitattu 29.6.2023.
3. ↑  Iso-Hyypiö (73.051.1.009) *Järviwiki*. Suomen ympäristökeskus. Viitattu 29.6.2023.
4. ↑  Naatikkajoen alue (73.051) *Järviwiki*. Suomen ympäristökeskus. Viitattu 29.6.2023.
Constantius III
**Flavius Constantius** tai **Constantius III** (kuoli 2. syyskuuta 421) oli Länsi-Rooman keisari vuonna 421. 

Stilichon kuoleman jälkeen Constantiuksesta tuli keisari Honoriuksen *magister militum*, valtakunnan korkein sotilaskomentaja. Kukistettuaan usurpaattori Constantinus III:n Galliassa vuonna 411 hänelle annettiin patriisin arvo. Hän löi gootit vuonna 412. Honorius antoi hänelle vaimoksi siskopuolensa Galla Placidian vuonna 417 ja 8. helmikuuta 421 hän teki Constantiuksesta kanssahallitsijansa. Konstantius kuoli kuitenkin jo samana vuonna.

Constantius ja Galla Placida saivat kaksi lasta, tulevan keisarin Valentinianus III:n ja tyttären Justa Grata Honorian. 

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä:**Honorius** | **Rooman keisari**Kanssahallitsija:Honorius | Seuraaja:**Honorius** |

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Yhdysvallat
* Alankomaat

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
NäyteThe British Grenadiers ja Here's to the MaidenEsittäjänä Kanadan kuninkaallisen rykmentin soittokunta. Marssi vaihtuu kohdassa 0:31.Äänitiedostojen kuunteluohjeet

**The British Grenadiers** ("Brittiläiset krenatöörit") on brittiläinen sotilasmarssi ja isänmaallinen laulu. Se on Britanniassa, Kanadassa ja eräissä muissa brittiläisen kansainyhteisön maissa lukuisten sotilasyksiköiden kunniamarssina. Maailmalla kappaletta pidetään yhtenä Britannian symboleista.

Kappale oli alkujaan brittiläisten krenatöörijoukkojen marssilaulu. Melodia on ilmeisesti peräisin 1600-luvulta, mutta sen alkuperästä ei ole varmuutta eikä säveltäjää tiedetä. Yhden teorian mukaan sävel olisi peräisin "The New Bath" -nimisestä laulusta, joka löytyy John Playfordin 1600-luvun lopulla julkaisemasta tanssikirjasta. Toisen teorian mukaan se perustuisi "De Jonge Prins van Friesland" ("Friisinmaan nuori prinssi") -nimiseen hollantilaiseen marssiin, joka otettiin käyttöön Englannissa hollantilaissyntyisen kuningas Vilhelm III Oranialaisen valtakaudella. Varhaisin maininta nykyisestä marssista krenatöörijoukkojen yhteydessä on vuodelta 1706 ja kappaleen varhaisin painettu versio vuodelta 1750. Myöskään sanoittajaa ei tunneta, mutta sanojen arvellaan olevan peräisin Espanjan perimyssodan ajoilta 1700-luvun alusta.

Nykyään "The British Grenadiers" on Britanniassa muun muassa Grenadier Guards -rykmentin, kuninkaallisen tykistön ja kuninkaallisen fusilieerirykmentin, Kanadassa kuninkaallisen tykistön ja neljän muun rykmentin, sekä Gibraltarin puolustuksesta vastaavan Royal Gibraltar Regimentin kunniamarssina.

Marssi soitetaan aina Lontoossa vuosittain järjestettävän Trooping the Colour -sotilasseremonian yhteydessä.

Lähteet
-------

1. ↑  The British Grenadiers - Patriotic March and Song (englanniksi) Mfiles.co.uk. Viitattu 22.11.2015.
2. 1 2 3  Jack Kopstein: The British Grenadiers March (englanniksi) Militarymusic.com 4.11.2009. Viitattu 22.11.2015.
**Pentti Ilmari Partanen** (s. 9. toukokuuta 1947 Vaasa) toimi sisäministeriön pelastusylijohtajana eli Suomen ylimpänä pelastusviranomaisena.

Pentti Partanen syntyi notaari Erkki Partasen ja puhelinvirkailija Anni Laippalan perheeseen. Hänen puolisonsa vuodesta 1976 on ravitsemusterapeutti Raija Tuuli Aulikki Tiainen. Partanen tuli ylioppilaaksi 1966 ja valmistui filosofian kandidaatiksi Tukholmassa 1972 ja valtiotieteiden kandidaatiksi Helsingin yliopistosta 1981. Hän toimi koulutus- ja järjestösihteerinä 1972–1973, SPR:n Helsingin ja Uudenmaan piirin toiminnanjohtajana 1973–1974 ja SPR:n osastopäällikkönä 1987–1991. Sisäministeriön tarkastaja, ylitarkastaja ja toimistopäällikkö Partanen oli 1974–1987, pelastusylijohtajaksi hänet nimitettiin 1992. Partanen toimi myös Kansainvälisen Punaisen Ristin asiantuntijana Bangladeshissa 1977–1978 ja Saudi-Arabian pelastushallinnon asiantuntijana 1985–1987. Sotilasarvoltaan hän on reservin majuri (2003). Pelastusylijohtajan tehtävästä Partanen jäi eläkkeelle vuonna 2013.

Lähteet
-------

1. 1 2  Lasse Pajala, John Lagerbohm, Ulla Strengell-Silainen (toim.): *Kuka kukin on 2011*, s. 732. Helsinki: Otava, 2011. ISBN 978-951-1-24712-8.
2. ↑  Pennanen, Tiiamari: Entinen pelastusylijohtaja Pentti Partanen muistaa syyskuisen yön vuonna 1994 – "Päivystäjä soitti ja sanoi, että Itämerellä on sattunut jokin onnettomuus" *Helsingin Sanomat*.  9.5.2017. Viitattu 17.3.2018.
Borgward P100
Borgward P100
**Borgward P100** on iso neliovinen auto, jota valmistettiin Länsi-Saksassa vuosina 1959–1962 ja Meksikossa 1966–1970. Borgward P100 oli ensimmäinen saksalainen henkilöauto, jossa oli ilmajousitus.

Borgward P100:ssa oli kuusisylinterinen 2 240 kuutiosenttimetrin rivimoottori, joka suurin teho oli 73,5 kW / 5 000 (DIN) ja suurin vääntömomentti 158 Nm / 2 200. Autossa oli *Hansamatic*-automaattivaihteisto. Kiihtyvyys 0–100 km/h kesti 16 sekuntia. Huippunopeus oli 160 km/h.

Autotehdas valmisti Borgward P100-mallia kaikkiaan 2 530 kappaletta vuosina 1959–1961, minkä lisäksi Borgwardin konkurssipesä valmisti vielä 38 yksilöä vuosina 1961–1962.

Borgward-autotehtaan konkurssin jälkeen P100-mallin tuotantolaitteet myytiin Meksikoon vuonna 1963. Vuonna 1966 perustettu *Fabrica Nacional de Automoviles SA* valmisti vuosina 1966–1970 yhteensä 2 267 Borgward P100-yksilöä. Meksikossa valmistetuissa malleissa ei ollut ilmajousitusta.

Vähäisestä valmistusmäärästä johtuen Suomeen tuotiin tiettävästi vain yksi Borgward P100 vuonna 1960, jonka tiedettiin olevan Espoossa vuonna 1990.

Lähteet
-------

1. ↑  *Mobilisti* 5/1990, s. 77.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Borgward P100** Wikimedia Commonsissa
**Sergei Uasyl-ipa Bagapš** (abhaasiksi Сергеи Уасыл-иҧа Багаҧшь, 4. maaliskuuta 1949 Suhumi – 29. toukokuuta 2011 Moskova) oli Georgiasta vuonna 1992 itsenäiseksi julistautuneen ja Venäjän tunnustaman Abhasian toinen presidentti. Hän seurasi tehtävässään maan ensimmäistä presidenttiä Vladislav Ardzinbaa.

Bagapš on syntynyt Suhumissa ja elänyt koko ikänsä Abhasiassa. Hän valmistui Suhumista Gruusian valtionyliopiston subtrooppisen maatalouden laitokselta. Hän työskenteli viinikolhoosilla sekä pankin turvallisuusmiehenä. Suoritettuaan varusmiespalveluksensa hänestä tuli paikallisen Komsomolin kouluttaja. Vuonna 1978 Bagapš valittiin Komsomolin Gruusian osaston tiedottajaksi ja 1980 paikallisen komitean johtoon. Vuonna 1982 hänestä tuli Otšamtširan piirin kommunistisen puolueen osaston pääsihteeri. Neuvostoliiton hajoamisen jälkeen Bagapš työskenteli liikemiehenä ja Abhasian hallituksen edustajana Moskovassa.

Bagapš nimitettiin Abhasian pääministeriksi huhtikuussa 1997, jota asemaa hän hoiti joulukuuhun 1999.
Bagapš oli energiaministerinä, kun hän nousi pääehdokkaaksi vuoden 2004 presidentinvaaliin. Alkuvuodesta hän oli perustamassa Yhtenäinen-Abhasia-puoluetta (Аҧсны Акзаара). Heinäkuussa se liittoutui Amtsakhara-liikkeen kanssa asettaen hänet opposition yhteiseksi ehdokkaaksi presidentinvaaliin. Vaalikomissio julisti aluksi vaalien voittajaksi Raul Khadzimban, mutta korkein oikeus tuomitsi Bagapšin voittaneen 50,3 % äänistä. Hadjimban edustajat uhkasivat tällöin vallata oikeusrakennuksen ja Bagapšin kannattajat pitää oman virkaanastujaisseremoniansa tästä huolimatta. KGB-taustaista Hadjimbaa pidettiin Venäjän presidentti Vladimir Putinin suosikkina.

Hadjimba ja Bagapš pääsivät viimein sopimukseen vaalien uusimisesta 12. tammikuuta 2005 ja asettuivat ehdolle Bagapš presidenttiehdokkaana ja Hadjimba hänen varapresidenttinään. Bagapš-Hadjimba-vaihtoehto keräsi 91,54 % äänistä.

Elokuussa 2008 käytiin Venäjän–Georgian sota, jolloin Abhasia otti haltuunsa siihen kuuluvan alueen kokonaisuudessaan Georgian joukoilta. Venäjän tunnusti Abhasian itsenäiseksi pian tämän jälkeen.

Bagapš valittiin toiselle kaudelle joulukuun 2009 vaaleissa. Hän sai ensimmäisellä kierroksella 59,4 % äänistä, kun Khadzimba sai 15,4 %.

Bagapš kuoli moskovalaisessa sairaalassa tehtyä syöpäleikkausta seuranneisiin komplikaatioihin toukokuussa 2011. Uusiin vaaleihin saakka Abhasian presidentin tehtäviä hoitaa varapresidentti Aleksandr Ankvab.

Lähteet
-------

1. ↑  Presidentinvaalit osittain uusiksi Abhasiassa  6.10.2004. MTV3. Viitattu 29.5.2011.
2. ↑  Incumbent Abkhaz leader wins presidential poll with 59% of votes  13.12.2009. RIA Novosti. Viitattu 29.5.2011. (englanniksi)
3. ↑  Interfaks: V Moskve skontšalsja prezident Abhazii *interfax.ru*. Viitattu 29.5.2011. (venäjäksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Sergei Bagapš** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa

 |

 |
**Gaius Flavius Valerius Constantius** (31. maaliskuuta 250 Naissus, Moesia superior – 25. heinäkuuta 306 Eboracum, Britannia secunda) oli Rooman keisari vuosina 305–306. Häntä kutsutaan yleensä lisänimellä **Chlorus** (kalpea). Hän oli taustaltaan illyrialainen ja oli Konstantinus Suuren isä.

Hän palveli keisari Probuksen alaisena ja vuonna 288 keisari Maximianus nimitti hänet pretoriaanikaartin prefektiksi. 1. maaliskuuta 293 Maximianus adoptoi hänet ja nimitti hänet *caesariksi*. Constantius meni myös naimisiin Maximianuksen tytärpuolen Theodoran kanssa. Constantius erosi entisestä vaimostaan Helenasta. Constantius sai hallittavakseen Gallian ja Britannian.

Kun Diocletianus ja Maximianus luopuivat keisarinvallasta Constantiuksesta tuli Rooman valtakunnan länsiosan *augustus*. Valtakunnan itäosan augustus Galerius vaati että hän valitsi caesarikseen Flavius Valerius Severuksen.

Constantius kuoli sotiessaan piktejä vastaan Eburacumissa (nykyinen York). Sotilaat huudattivat pian tämän jälkeen hänen poikansa Konstantinuksen keisariksi.

Perhe
-----

Constantius sai ensimmäisen vaimonsa Helenan kanssa yhden lapsen, Konstantinuksen noin 272–274. Toisen vaimonsa Theodoran kanssa Constantius sai kuusi lasta:

* Flavius Dalmatius – konsuli ja kensori (kuoli 337)
* Julius Constantius – Galluksen ja Julianus Apostatan isä. (kuoli 337)
* Hannibalianus
* Flavia Julia Constantia – keisari Liciniuksen vaimo.
* Anastasia
* Eutropia – keisari Nepotianuksen äiti.

Kirjallisuutta
--------------

* Henrikson, Alf: *Antiikin tarinoita 1–2*. Helsinki: WSOY, 1993. ISBN 951-0-18515-9.
* Kivimäki, Arto – Tuomisto, Pekka: *Rooman keisarit*. Karisto, 2000. ISBN 951-23-4094-1.

Aiheesta muualla
----------------

* Roman Emperors – Constantius I Chlorus (englanniksi)

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Constantius I Chlorus**.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä:**Diocletianus ja Maximianus** | **Rooman keisari**Hallitsijakumppani Galerius | Seuraaja:**Galerius ja Flavius Valerius Severus** |

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
	+ 2
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Vatikaani
	+ 2

 |
|  |
| Taiteenala | 
* ULAN

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |

 |
Näkymä Constitution Hillille Wellington Archin näköalaparvekkeelta.
**Constitution Hill** on katu Lontoon City of Westminsterin kaupunkipiirissä. Se alkaa Buckinghamin palatsin edustalta ja päättyy lännessä Wellington Archiin Hyde Park Cornerin kiertoliittymässä. Sen eteläpuolella levittäytyy Buckinghamin palatsin puutarha ja pohjoispuolella Green Parkin kuninkaallinen puisto.

Constitution Hill sai alkunsa 1600-luvulla Kaarle II:n hallituskaudella. Kuninkaan kerrotaan käyneen siellä päivittäisellä kuntolenkillä *(constitutional)* spanieliensa kanssa, mistä katu sai myöhemmin nimensä. Uudistaessaan Green Parkia 1820-luvulla arkkitehti John Nash muokkasi Constitution Hillistä suoran kulkuereitin, joka yhdistyi The Malliin Buckinghamin palatsin edustalla. Kadun toiseen päähän pystytettiin Wellington Arch kohtaan, jossa Green Park päättyy ja Hyde Park alkaa. Kuningatar Viktoria yritettiin murhata Constitution Hillillä 1840-luvulla kolme kertaa hänen matkatessaan katua pitkin vaunuissa.

Lähteet
-------

1. ↑  USRN: 8401294 *FindMyStreet*. Viitattu 7.5.2023. (englanniksi)
2. 1 2  Constitution Hill Royal Parks. Viitattu 7.5.2023. (englanniksi)
3. ↑  Constitution Hill Landscape History. Viitattu 7.5.2023. (englanniksi)
**Aikojen täyteyden esikoisten kirkko** (engl. *The Church of the Firstborn of the Fullness of Times*) on eräs myöhempien aikojen pyhien liikkeeseen kuuluva uskonnollinen yhteisö. Sen jäsenet harjoittavat moniavioisuutta. Ryhmään on enimmillään kuulunut noin 30 perhettä, jotka asuivat Utahissa ja "Los Molinos" -nimisessä kommuunissa Baja Californian niemimaalla.

Myöhempien aikojen pyhien Jeesuksen Kristuksen kirkko luopui virallisesti moniavioisuuden harjoittamisesta vuoden 1890 Manifestillaan. Useat kirkon jäsenistä eivät kuitenkaan hyväksyneet tätä muutosta opetuksessa. Kun moniavioisuuden harjoittajia alettiin erottaa kirkosta 1900-luvun alussa, osa moniavioisuuden harjoittajista muutti asumaan pohjoiseen Meksikoon, jossa olot olivat vapaammat. Eräs muuttaneista oli Alma Dayer LeBaron, joka muutti 1924 lukuisine vaimoineen ja lapsineen Galeanaan, Chihuahuaan, jonne hän perusti oman kommuuninsa "Colonia LeBaronin".

Kun Alma kuoli 1951, häntä seurasi yhteisön johtajana hänen poikansa Joel LeBaron. Hän rekisteröi yhteisön virallisesti nimellä Aikojen täyteyden esikoisten kirkko. 

Joel LeBaronin nuorempi veli Ervil LeBaron oli ensin kirkon toiseksi korkein johtaja. Vuonna 1972 syntyi veljesten välille kuitenkin riita kirkon johtamisesta. Ervil erosi veljensä johtamasta kirkosta ja perusti San Diegossa omansa, jolle hän antoi nimen Jumalan Karitsan kirkko. 

Samana vuonna Ervil LeBaron määräsi erään kannattajansa murhaamaan veljensä Joelin. Tämän jälkeen Aikojen täyteyden esikoisten kirkon johtajaksi nousi Joelin nuorin velin Verlan. Muutama vuosi myöhemmin Ervil hyökkäsi kannattajineen Los Molinosin kommuuniin tarkoituksenaan surmata myös Verlan. Tämä ei kuitenkaan ollut kyseisenä yönä kotona, joten hän selvisi hyökkäyksestä. Kaksi miestä kuitenkin sai surmansa ja Los Molinos hävitettiin. Nykyään joitakin LeBaronin suvun jäseniä kuulunee vielä Aikojen täyteyden esikoisten kirkkoon.
**Aikataulusuunnittelija** on aikataulujen ja kulkusuunnitelmien laatimisesta vastaava henkilö. Työhön saattaa aikataulujen suunnittelun lisäksi liittyä myös kuljettajien työvuorojen suunnittelu. Aikataulusuunnittelijan työnkuva riippuu hieman käytettävästä liikenneympäristöstä, mutta se käsittää lähes aina sekä aikataulujen sekä kalustokierron suunnittelun. Ammattiin ei yleensä oteta ketään suoraan organisaation ulkopuolelta, vaan siihen siirrytään organisaation sisällä asteittain kokemuksen perusteella.

Ammatti vaatii organisointikykyä ja suunnitelmallisuutta sekä liikenneympäristön tuntemusta. Aikataulusuunnittelijalla on myös vastuu työaikasopimusten noudattamisesta.

Tieliikenne
-----------

Tieliikenteen aikataulusuunnittelijat suunnittelevat ajettavat linjat käytössä olevan kaluston ja liikennetarpeen mukaan. Tieliikenneympäristö on jatkuvasti muuttuva elementti, ja aikataulusuunnittelijan tulee osata ottaa huomioon mahdolliset ajoihin vaikuttavat jokapäiväiset haitat.

Rautatieliikenne
----------------

Rautatieliikenteessä aikataulusuunnittelijan tehtävänä on sovittaa junien kulkuajat ja suunnitella junien kohtaamiset erityisesti yksiraiteisella radalla. Rautatieympäristössä tiukat aikataulut eivät useinkaan salli myöhästymisiä, joten aikataulusuunnittelijan harteilla lepää oman alueensa liikenteen ohella usein koko rataverkon liikenteen sujuvuus. Pienetkin myöhästymiset saattavat heijastua laajalle alueelle.

Aiheesta muualla
----------------

* Professionaali: Aikataulusuunnittelija (Arkistoitu – Internet Archive)
*Tämä artikkeli kertoo elokuvasta. Hula-tanssista on erillinen artikkeli.*

**Hula** (engl. *Hula*) on vuonna 1927 ensi-iltansa saanut Victor Flemingin ohjaama yhdysvaltalainen mykkäelokuva, jonka nimiroolissa on Clara Bow. *Hula* on genreltään romanttinen komedia, ja sen tuotti ja levitti Paramount Pictures.

*Hula* perustuu Armene von Tempskin romaaniin *Hula, a Romance of Hawaii*, jonka pohjalta Ethel Doherty ja Frederica Sagor laativat käsikirjoituksen. Doris Anderson oli toiminut käsikirjoituksen sovittajana. Välitekstit elokuvaan oli laatinut George Marion Jr.. Elokuvan tuotanto alkoi 9. kesäkuuta 1927 ja päättyi 8. heinäkuuta 1927. Flemingin apulaisohjaajana toimi Henry Hathaway.

*Hula* sai ensi-iltansa Yhdysvalloissa 28. elokuuta vuonna 1927 ja Suomessa 9. syyskuuta vuonna 1928. Ilmestyessään *Hula* sai erinomaisen vastaanoton. Elokuva oli vuoden 1927 taloudellisesti menestyneimpiä elokuvia. *Hula* on julkaistu VHS:lle ja DVD:lle. *Hulan* DVD-julkaisu julkaistiin vuonna 2004.

Juoni
-----

**Varoitus:  Seuraava kirjoitus paljastaa yksityiskohtia juonesta.**
Lobby card 
*Hula* sijoittuu Havaijiin, missä Hula Calhoun (Clara Bow) on varttunut suurella tilalla isänsä Billin (Albert Gran) huomassa. Hulan on kuitenkin kasvattanut Edwin (Agostino Borgato) havaijilaisilla kasvatusmenetelmillä. Hula onkin "villi lapsi", joka ratsastaa ja käyttää housuja. Hula on tottunut saamaan aina tahtonsa läpi. Saarelle saapuu brittiläinen insinööri Anthony Haldane (Clive Brook), jonka kanssa Hulalle syntyy romanssi. Kyyhkyläisten onnen tiellä on kuitenkin Anthonyn avioliitto Margaretin kanssa (Patricia Dupont). Myöhemmin Margaret saapuu saarelle. Margaret ei halua antaa miehelleen avioeroa. Hula ei aio kuitenkaan luopua onnestaan helposti, vaan päättää voittaa miehen itselleen.

**Juonipaljastukset päättyvät tähän.**

Näyttelijät
-----------

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
|  Clara Bow  | … |  Hula Calhoun
  |
|  Clive Brook  | … |  Anthony Haldane
  |
|  Arlette Marchal  | … |  rouva Bane
  |
|  Albert Gran  | … |  Bill Calhoun
  |
|  Arnold Kent  | … |  Harry Dehan
  |
|  Patricia Dupont  | … |  Margaret Haldane
  |
|  Agostino Borgato  | … |  Edwin-setä
  |
|  Duke Kahanamoku  | … |  havaijilainen poika
  |

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6 7  Hula *silentera.com*. Silentera.com. Viitattu 2.6.2013. (englanniksi)
2. ↑  Hula (1928) *allmovie.com*. Allmovie.com. Viitattu 2.6.2013. (englanniksi)
3. ↑  HULA (1927) *tcm.com*. TCM.com. Viitattu 2.6.2013. (englanniksi)
4. 1 2 3 4  Hula (1927) *elonet.fi*. Elonet.fi. Viitattu 2.6.2013. (suomeksi)
5. ↑  Hula (1928) *rottentomatoes.com*. Rottentomatoes.com. Viitattu 2.6.2013. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* *Hula* Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
* *Hula* Elonetissä.
* *Hula* AllMoviessa. (englanniksi)
* *Hula* Silent Eran sivuilla (englanniksi)
* *Hula* suomalaisella mykkäelokuvasivustolla
**Hulda Maria Potila**, vuoteen 1903 **Jaatinen** (3. maaliskuuta 1894 Askainen – 7. heinäkuuta 1968 Helsinki) oli suomalainen tekstiilitaiteilija ja kudonnan opettaja.

Hulda Potilan vanhemmat olivat maanviljelijä Abdon Nikoferus ja Anna Potila. Hän valmistui kudonnan opettajaksi 1920, kävi Taideteollisen keskuskoulun 1924–1925 ja oli Suomen Käsityön Ystävien kutoja 1921–1923. Potila teki useita opintomatkoja Skandinaviaan, Pohjoismaihin ja Keski-Eurooppaan, Taideteollisen keskuskoulun tekstiiliosaston opettaja hänestä tuli 1928 ja oma näyttely hänellä oli 1932. Potila oli Taideteollisen oppilaitoksen ammattiaineiden opettaja vuoteen 1949 ja sitten yliopettaja eläkkeelle jäämiseensä saakka vuoteen 1962. Hänen töitään oli esillä Pariisin maailmannäyttelyssä 1937, myös syntymäkuntansa Askaisten kirkkoon hän on suunnitellut tekstiilejä. Potila osallistui alansa järjestötoimintaan, hän oli muun muassa Ornamon jäsen ja Suomen taideteollisuusyhdistyksen johtokunnan jäsen ja Tekstiilitaiteilijat-yhdistyksen puheenjohtaja 1956–1964.

Lähteet
-------

1. 1 2  L. Arvi P. Poijärvi, Ilmari Havu, Mauno Jääskeläinen (toim.): *Kuka kukin on (Aikalaiskirja). Henkilötietoja nykypolven suomalaisista 1950*, s. 581-582. Helsinki: Kustannusosakeyhtiö Otava, 1949.
2. 1 2  Kuolleita. *Helsingin Sanomat*, 12.7.1968, s. 7.
**Kadonnut prinssi** on brittiläinen televisioelokuva tai kahdessa osassa esitetty minisarja, joka ensiesitettiin vuonna 2003. Kuningas Yrjö V:n ja kuningatar Maryn poissa julkisuudesta pidetystä kuopuksesta, nuorena kuolleesta prinssi Johnista (1905–1919) kertovan sarjan on käsikirjoittanut ja ohjannut Stephen Poliakoff.

Juoni
-----

Prinssi John kärsii epileptisistä kohtauksista ja autismin kaltaisesta kehityshäiriöstä. Minisarja kuvaa kuningasperheen, etenkin kuningatar Maryn ja isonveljen prinssi Georgen suhdetta pikku Johniin keskellä poliittista myllerrystä ensimmäisen maailmansodan vuosina. Keskeisessä roolissa on myös Johnin lastenhoitaja Charlotte Bill.

Näyttelijät
-----------

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
|  Daniel Williams  | … |  prinssi John lapsena
  |
|  Matthew James Thomas  | … |  prinssi John vanhempana
  |
|  Brock Everitt-Elwick  | … |  prinssi George, Kentin herttua
  |
|  Rollo Weeks  | … |  prinssi George vanhempana
  |
|  Gina McKee  | … |  Charlotte Bill
  |
|  Tom Hollander  | … |  kuningas Yrjö V
  |
|  Miranda Richardson  | … |  kuningatar Mary
  |
|  Bill Nighy  | … |  Arthur Bigge, Stamfordhamin paroni
  |
|  Bibi Andersson  | … |  kuningatar Alexandra
  |
|  Ron Cook  | … |  David Lloyd George
  |
|  Frank Finlay  | … |  H. H. Asquith
  |
|  John Sessions  | … |  Henry Hansell
  |
|  Michael Gambon  | … |  Edvard VII
  |
|  David Barrass  | … |  Vilhelm II
  |
|  Ivan Marevich  | … |  tsaari Nikolai II
  |
|  Ingeborga Dapkūnaitė  | … |  tsaaritar Aleksandra Fjodorovna
  |
|  Vanessa Ackerman  | … |  suuriruhtinatar Olga Nikolajevna Romanova
  |
|  Holly Boyd  | … |  Tatjana Nikolajevna Romanova
  |

Vastaanotto
-----------

Kaksiosainen draamasarja sai Britanniassa paljon katsojia, julkaistiin VHS- ja DVD-tallenteina ja uusintaesitettiin tammikuussa 2004, tammikuussa 2006 ja marraskuussa 2009. Nykyisin sitä esittää satunnaisesti BBC:n kaapelikanava UK History. 

Miranda Richardson sai sarjasta Golden Globe -ehdokkuuden. Lisäksi Richadson ja Gina McKee olivat ehdokkaina parhaan naisroolin Bafta-palkinnon saajiksi. Sen lisäksi sarja oli ehdolla parhaasta leikkauksesta (Clare Douglas), musiikista (Adrian Johnston) ja kuvauksesta (Barry Ackroyd). Yhdysvaltojen ensiesityksen lokakuussa 2004 jälkeen sarja voitti parhaan minisarjan Emmy-palkinnon. 

Suomessa *Kadonnut prinssi* on esitetty Yle Teemalla 2005 ja 2011.

Lähteet
-------

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:The Lost Prince 

1. ↑  Kadonnut prinssi, Yle Teema 23.11.2010. Viitattu 30.9.2014.
2. ↑  Prinssi Juhana pistettiin piiloon (Arkistoitu – Internet Archive), Savon Sanomat 5.1.2011. Viitattu 30.9.2014.

Aiheesta muualla
----------------

* Jaakko Kuitusen arvio minisarjasta Filmgoer-sivustolla
**Kadonnut ääni** (*The Silent Speaker*) on yhdysvaltalaisen Rex Stoutin salapoliisiromaani vuodelta 1946. Se on järjestyksessä yhdeksäs Nero Wolfe -romaani. Suomenkielisestä versiosta on otettu neljä painosta, joista viimeisin vuonna 2010.

Nero Wolfe joutuu teoksessa keskelle Yhdysvaltojen sodanjälkeistä talouselämää, jossa Kansallinen Teollisuusyhtymä on riitautunut Hintaneuvoston kanssa talouden pelisäännöistä. Hintaneuvoston johtaja murhataan, kun hän on valmistautumassa esiintymiseen suurelle joukolle Teollisuusyhtymän jäsenistöä. Tästä koituu Teollisuusyhtymälle niin suuri mainehaitta, että se palkkaa Wolfen selvittämään murhaa. Wolfen apuri Archie Goodwin joutuu kuulustelemaan molempien osapuolten keskeisiä henkilöitä, ja vähitellen käy ilmeiseksi, että murhatun johtajan sanelemassa Stenophone-äänisylinterissä on ratkaisu, kunhan sylinteri vain löytyisi. Syyllisen paljastamiseksi Wolfe turvautuu lopulta näyttelemään hermoromahduksen saanutta ja on luopuvinaan jutusta.

Lähteet
-------

1. ↑  Rex Stout'in Nero Wolfe -teokset Sapo-sarjassa. Ilkka Virtanen. Viitattu 18.1.2020.

Aiheesta muualla
----------------

* Rex Stout: Kadonnut ääni. Jokken kirjanurkka.
**Nikolai Ivanovitš Ivanov** (ven. Никола́й Ива́нович Ивано́в, 1896 Ludina Gora, Volokolamskin kihlakunta, Moskovan kuvernementti – 1956) oli neuvostoliittolainen kommunistipuolueen virkailija, joka toimi Neuvosto-Karjalan puoluejohtajana vuosina 1937–1938.

Nikolai Ivanov syntyi talonpoikaisperheeseen. Hän oli kansallisuudeltaan venäläinen. Ivanov työskenteli tehtaissa, liittyi bolševikkipuolueeseen lokakuussa 1917 ja osallistui Venäjän sisällissotaan. Vuodesta 1922 lähtien hän työskenteli puoluetehtävissä Volokolamskissa, vuodesta 1926 Keski-Aasiassa ja vuonna 1929 Rjazanissa. Vuosina 1929–1930 hän oli NKP(b):n Mihailovin piirikomitean vastaava sihteeri.

Ivanov opiskeli Leningradissa Stalinille nimetyssä yleisliittolaisessa kommunistisessa maatalousyliopistossa vuosina 1930–1932. Vuodesta 1932 lähtien hän työskenteli NKP(b):n Leningradin kaupunkikomitean vastaavana instruktorina ja vuodesta 1936 kaupunkikomitean puoluekaaderiosaston varajohtajana.

Ivanov toimi Mihail Nikolskin jälkeen NKP(b):n Karjalan aluekomitean ensimmäisen sihteerin viransijaisena syyskuusta 1937 kesäkuuhun 1938. Hän kuului Stalinin vainoissa tuomioita jakaneeseen NKVD:n "troikkaan". Ivanovin aikana Neuvosto-Karjalassa vietiin loppuun tasavallan puhdistaminen suomalaisista ja muista "vastavallankumouksellisista aineksista".

Ivanov työskenteli sittemmin sovhoosin johtajana Tatarstanissa ja osallistui toiseen maailmansotaan. Vuodesta 1946 lähtien hän työskenteli hallintovirkailijana Leningradissa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Filippov, S. G.: *Territorialnyje rukovoditeli VKP(b) v 1934–1939 gg.: spravotšnik*, s. 263–264. Moskva: Polititšeskaja entsiklopedija, 2016. ISBN 978-5-8243-2057-2. Teoksen verkkoversio.
2. 1 2  Kangaspuro, Markku: *Neuvosto-Karjalan taistelu itsehallinnosta*, s. 350–352. Helsinki: Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, 2000. ISBN 951-746-213-1. Teoksen verkkoversio.
Friedrich Georg Weitschin maalaama muotokuva Kamenskista.
Kreivi **Nikolai Mihailovitš Kamenski** (ven. Никола́й Миха́йлович Каме́нский, 27. joulukuuta 1776 – 4. toukokuuta 1811 Odessa, Venäjän keisarikunta) oli venäläinen kenraali Suomen sodassa.

Ennen Suomen sotaa Kamenski oli ollut mukana Aleksandr Suvorovin Italian ja Sveitsin sotaretkellä Ranskan keisarikuntaa vastaan.

Suomen sodassa Kamenski komensi venäläisten 5. divisioonaa Ruonan ja Oravaisten taisteluissa. Kamenski oli venäläisten neuvottelija, kun vihollisuudet Suomessa päättänyt Olkijoen sopimus 18. marraskuuta allekirjoitettiin. Kamenski oli myös torjumassa Ruotsin armeijan viimeistä merkittävää sotatointa, maihinnousuhyökkäystä Uumajaan, elokuussa 1809. Selvästä alivoimasta huolimatta venäläisten onnistui Kamenskin johdolla pysäyttää Ruotsin armeijan hyökkäys.

Lähteet
-------

* Luoto, Reima T. A.; Talvitie, Heikki; Visuri, Pekka: *Suomen sota 1808–1809: Taustat, tapahtumat, muistomerkit*. Espoo: Fenix-kustannus Oy, 2008. ISBN 978-951-862-183-9.

### Viitteet

1. ↑  Luoto, Talvitie ja Visuri 2008, s. 104–105, s. 110.
2. ↑  Luoto, Talvitie ja Visuri 2008, s. 113, s. 120.
3. ↑  Luoto, Talvitie ja Visuri 2008, s. 128–129.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Nikolai Kamenski (kenraali)** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Yhdysvallat
* Tšekki

 |

 |
**Nikolai Jaenisch** (? – 1903) oli suomalainen Venäjän keisarillisen laivaston kontra-amiraali.

Nikolai Jaenischin syntymäaikaa, vanhempia ja puolisoa ei tiedetä, mutta hänellä oli Nikolai-niminen poika, josta tuli merivoimien luutnantti. Nikolai Jaenisch tuli oppilaaksi Pietarin merikadettikouluun 1864, ylennettiin gardemariniksi 1868 ja kadettikurssin jälkeen midshipsmaniksi 1870. Hän palveli 1869–1870 amiraali Butakovin lippulaiva Petropavlovskilla, merikadettikoulun jälkeen hänet määrättiin palvelukseen Kronstadtiin, mistä hänet siirrettiin 1872 Kaspianmeren laivastoon. Jaenisch ylennettiin luutnantiksi vuonna 1873 ja määrättiin tarkastajaksi ja vahtipäälliköksi höyrylaiva Nasr-Eddin-Šahille. Hän suoritti Mihailin tykistöakatemian kurssin 1876–1878 Pietarissa, jatkaen vahtipäällikkönä Nasr-Eddin-Šahilla 1878–1881.

Jaenisch ylennettiin kapteeniluutnantiksi tammikuussa 1884 ja määrättiin höyrylaiva Krasnovodskin päälliköksi lokakuussa. 2. luokan kapteeniksi hänet ylennettiin 1885 ja komennettiin 1886 kuunari Lotsmanin päälliköksi Itämeren laivastoon. Hän palveli tammikuusta 1887 lähtien panssarifregatti Knjaz Požarskin vanhempana upseerina, marraskuussa 1888 hänet siirrettiin panssaripatteri Pervenetsin vanhemmaksi upseeriksi ja helmikuussa 1890 takaisin Kaspianmeren laivastoon risteilijä Azian vanhemmaksi upseeriksi.

Tykkivene Burunin päällikkö Jaenischista tuli 1890, monitori Streletsin päällikkö 1891 ja tykkivene Koreetsin päällikkö 1893. Hänet ylennettiin 1. luokan kapteeniksi joulukuussa 1894, jolloin hän sai myös siirron Itämeren laivastoon toimien siellä elokuusta 1895 lähtien 1. meriekipaasin tykkiveneiden päällikkönä. 1897 hänet määrättiin eskaaderipanssarilaiva Navarinin päälliköksi matkalle Välimerelle ja Kaukoitään, missä hän 1898 johti Port Arthurin ja Talienvanin linnoitusten miehitystä kiinalaisia vastaan. Joulukuussa 1899 Jaenisch määrättiin 14. meriekipaasin päälliköksi Kronstadtiin ja samalla 1. luokan risteilijä Avroran komentajaksi. Vuoden päästä hän sai siirron Mustanmeren laivaston ja satamien komentajan esikuntapäälliköksi. Jaenisch ylennettiin kontra-amiraaliksi 1901, syyskuussa 1902 hän sai eron esikuntapäällikön tehtävästä ja Venäjän laivaston upseeriluetteloista hänet poistettiin toukokuussa 1903, hänen kuoltuaan.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Jaenisch, Nikolai *Suomalaiset kenraalit ja amiraalit Venäjän sotavoimissa 1809–1917*. Biografiakeskus, Suomalaisen Kirjallisuuden Seura.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Kenraalit ja amiraalit
* Biografiasampo

 |

 |
*Tämä artikkeli kertoo sotilaasta. Muista saman nimisistä katso täsmennyssivu Nikolai Kuznetsov.*
Nikolai Ivanovitš Kuznetsov vuonna 1940.
**Nikolai Ivanovitš Kuznetsov** (ven. Николай Иванович Кузнецов, 27. heinäkuuta (J: 14. heinäkuuta) 1911 – 9. maaliskuuta 1944) oli tiedustelija ja partisaani toisessa maailmansodassa. Hänelle myönnettiin Neuvostoliiton sankarin arvonimi kuolemansa jälkeen.

Kuznetsov syntyi Zirjankassa Jekaterinburgin kuvernementissa talonpoikaiseen perheeseen. Hän päätti seitsenvuotisen koulun vuonna 1927. Hän jatkoi Tjumenin maatalousoppilaitoksessa agronomilinjalla ja siirtyi sitten Talitsan metsätieteellisessä instituutissa. Siellä hän alkoi itsekseen opiskella saksan kieltä. Hän osoittautui kielelisesti lahjakkaaksi ja opetteli myös esperantoa, puolaa, komia ja ukrainaa.

Kuznetsov värvättiin valtion turvallisuuspalvelun salaiseksi agentiksi. Vuodesta 1938 hän toimi NKVD:n palveluksessa Moskovassa, ja seuraavana vuonna hän suoritti toimeksiantoja eri Euroopan maissa. Vuodesta 1942 hänet kutsuttiin majuri Dmitri Medvedevin johtamiin erikoisjoukkoihin nimeltä Pobediteli (Победители) eli Voittajat. Täällä hän osoitti poikkeuksellista kekseliäisyyttä.

Miehitetyssä Rovnon kaupungissa Kuznetsov toimi tiedustelutehtävissä esiintyen saksalaisena upseerina peitenimellä Paul Siebert. Hän johti tiedusteluryhmiä, oli pysyvässä yhteydessä Wehrmachtin erikoisjoukkojen kanssa ja välitti miehitysvallan korkeimman virkamiesjohdon tietoja partisaaniosastoille. Hän sai selville saksalaisten aikeen hyökätä Kurskiin ja aikeen murhauttaa Stalin, Churchill ja Roosevelt Teheranissa. Komennuskunnan käskystä hänen likvidoimikseen tulivat Ukrainan korkeimman oikeuden tuomari Funck, Ukrainan valtakunnankomissariaatin pääneuvonantaja Hell ja sihteerinsä Winter sekä Galitsian varakuvernööri Bauer. Hän kavalsi komentajakenraali von Illgenin rankaisujoukot sekä suoritti tihutöitä.

Maaliskuussa 1944 Kuznetsov kaatui taistelussa Ukrainan nationalisteja vastaan Brodissa Lvivin lähellä.

Aiheesta muualla
----------------

Teodor Gladkovin historiikki venäjäksi

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Puola

 |

 |