recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Johanna (Hanna) Vilhelmiina Saikku** (3. toukokuuta 1870 Loimaa – 2. joulukuuta 1937 Kangasala) oli suomalainen kotitalousopiston johtaja ja päätoimittaja.

Saikun vanhemmat olivat talollinen Rupert Heikkilä ja Vilhelmiina Viipuri. Hänen puolisonsa oli vuodesta 1896 filosofian maisteri, kansanopiston ja maanmieskoulun johtaja Rufus Saikku. Hanna Saikku kävi tyttökoulun ja Helsingin suomalaisen jatko-opiston ja valmistui yksityisoppilaana ylioppilaaksi Helsingin suomalaisesta normaalilyseosta 1893. Hän opiskeli ennen avioitumistaan Helsingin yliopistossa luonnontieteitä ja valmistui filosofian kandidaatiksi 1897. Hän oli Suomen ensimmäisiä akateemisen loppututkinnon suorittaneita naisia. Hän tutustui kansanopisto-oloihin Ruotsissa ja Tanskassa 1903 ja 1905.

Saikku oli Hämeen kansanopiston johtajatar 1899–1916, Päivölän kasvitarha- ja talouskoulun johtaja 1907–1916. Perhe asui Sääksmäellä mutta muutti 1916 Kangasalle aiemmin kansanopistona toimineelle Noormarkun tilalle, jonne perustettu, Hanna Saikun vuodesta 1916 johtama kasvitarha- ja talouskoulu laajeni Kangasalan kotitalousopistoksi ja vuonna 1928 kokovuotiseksi emäntäkouluksi. Toisena johtajana Saikun rinnalla toimi Jenny Elfving. Vuonna 1919 hän aloitti Kangasalan Sanomien ensimmäisenä päätoimittajana.

Saikulla oli lukuisia luottamustoimia paikallisesti ja myös valtakunnallisesti. Hän oli muun muassa vuonna 1917 vanhan suomalaisen puolueen valtuuskunnan jäsen ja sitten kokoomuspuolueen vuodesta 1918.

Sanomalehtikirjoitusten kirjoittamisen lisäksi Saikku suomensi luonnontieteellisiä teoksia, kuten O. M. Reuterin kaksiosaisen *Piirteitä eläinten elämästä* (WSOY 1901, 1904) ja kirjoitti oppikirjan *Kemia kansanopistoja, kotitalous- ja maatalouskouluja varten* (1913).

Metsäneuvos Tapio Saikku, diplomaatti Olavi Saikku ja kansanedustaja Tuomas Saikku olivat Hanna ja Rufus Saikun poikia.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6  Aikalaiskirja 1920 s. 397. Helsinki: Otava 1920.
2. 1 2  Hanna Saikku, Aamulehti, 03.12.1937, nro 327, s. 5, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
3. 1 2  Puutarha-alan koulutus. (Arkistoitu – Internet Archive) Ikkunoita Pirkanmaan puutarhakulttuuriin. Viitattu 23.4.2019
4. 1 2  Aikalaiskirja 1934. s. 580. Otava 1933. Viitattu 23.4.2019.
5. ↑  Kuka kukin on 1954, s. 744. Viitattu 1.3.2023
6. ↑  Kuka kukin on 1978, s. 842. Viitattu 1.3.2023.
7. ↑  Kansanedustajat Viitattu 1.3.2023.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899

 |

 |
**Olli Heilimo** (8. tammikuuta 1918 Helsinki – 8. lokakuuta 2002) oli lääninrovasti ja tietokirjailija, joka julkaisi useita teoksia seurakuntien hallinnosta ja kirkkolainsäädännöstä.

Henkilöhistoria
---------------

Olli Heilimon vanhemmat olivat esittelijäneuvos Esko Heilimo ja Aino Lille ja puoliso vuodesta 1943 Kaija Karolina Repo. Heilimo tuli ylioppilaaksi 1939 ja suoritti teologian erotutkinnon 1946. Hän toimi nuorisopappina Ruokolahdella 1947, Mäntyharjulla 1947–1948, Lappeenrannassa 1948–1949 ja Imatralla 1949–1952. Rantasalmen kappalainen Heilimo oli 1953–1963, Heinolan maaseurakunnan kirkkoherra 1964–1968 ja Hämeenlinnan kirkkoherra vuodesta 1968. Hän oli Mikkelin tuomiokapitulin asessori 1960–1968 ja Hämeenlinnan tuomiorovasti vuodesta 1973. Heilimo oli useaan otteeseen kirkolliskokouksen ja sen asettamien toimikuntien jäsen. Helsingin yliopiston teologian kunniatohtoriksi hänen vihittiin 1973.

Julkaisuja
----------

* *Suomen evankelis-luterilaisen kirkon oikeudellinen asema vuoden 1869 kirkkolain mukaan*, 1958
* *Kirkkolaki: selityksiä ja tulkintoja*, 1967
* *Kirkkoneuvoston tehtävät*, 1968
* *Kirkkovaltuuston tehtävät*, 1968
* *Kirkkohallintokunnan tehtävät*, 1968
* *Kirkkoneuvoston ja kirkkovaltuuston jäsenten vaalit*, 1970
* *Kirkkoneuvosto, yhteinen kirkkoneuvosto ja seurakuntaneuvosto*, 1976
* *Kirkkovaltuusto, yhteinen kirkkovaltuusto ja edustajisto*, 1978
* *Kirkkovaltuuston, yhteisen kirkkovaltuuston ja seurakuntaneuvoston jäsenten vaalit*, 1978

Lähteet
-------

1. 1 2  Kuka kukin on (Aikalaiskirja) 1978, s. 198 (Viitattu 15.7.2019)
2. ↑  Geni: Olli Heilimo (Viitattu 15.1.2019)
**Arvi Albert Pajunen** (13. maaliskuuta 1895 Ulvila – 10. helmikuuta 1966 Helsinki) oli suomalainen everstiluutnantti ja Suomen ilmavoimien ensimmäinen suomalainen tähystäjä.

Pajunen valmistui ylioppilaaksi Porin lyseosta vuonna 1914 ja aloitti lääketieteen opinnot, jotka keskeytyivät, kun hän ensimmäisen maailmansodan puhjettua lähti 30. syyskuuta 1914 Venäjälle sotilaskoulutukseen. Hän oli Tverin ratsuväkiopistossa, ja hänet ylennettiin vänrikiksi 1. lokakuuta 1915. Hän sai komennuksen Riian rintamalle taisteluun Saksan keisarikunnan asevoimia vastaan. Huhtikuussa 1917 hänet siirrettiin Venäjän keisarikunnan ilmavoimiin. Hän sai ylennyksen luutnantiksi 10. toukokuuta 1917. Hän toimi tähystäjänä Venäjän 12. ilmailuosastossa.

Pajunen tuli Suomeen 12. tammikuuta 1918 ja liittyi valkoisten joukkoihin luutnanttina. Sisällissodassa hän toimi tykistössä patterinpäällikkönä Vilppulan ja Ruoveden rintamilla, kunnes siirtyi 20. maaliskuuta 1918 vastaperustettuihin valkoisten ilmavoimiin. Hän lensi sotalentoja sekä Tampereen että Antrean rintamilla. Sodan jälkeen hänet nimitettiin Utin lentoaseman päälliköksi, käytännössä 200 punavangin työleirin johtoon. Kenttä palautuikin pian lentokäyttöön, jossa se oli ollut jo punaisten käytössä keväällä 1918. Pajunen ylennettiin kapteeniksi 16.5.1918 ja majuriksi 6.12.1923. Hän sai jatkokoulutusta Ranskassa. Hän oli pommituseskaaderin komentajana Viipurissa, ja hänet siirrettiin Tampereen rykmenttiin vuonna 1925.

Myöhemmin Pajunen palveli pitkään Rannikkotykistörykmentti 1:ssä ja oli samalla Suomenlinnan komendanttina. Jatkosodan aikana everstiluutnantti Pajunen oli Päämajan sotapoliisiosaston komentajana. Sodan lopussa hän oli mukana asekätkennässä ja pakeni vähäksi aikaa Ruotsiin, mutta palasi Suomeen keväällä 1945. Punainen Valpo vangitsi hänet elokuussa 1946, mutta hän vapautui kuukauden jatkuneiden kuulustelujen jälkeen. Jäätyään pois palveluksesta Pajunen asettui asumaan Tornioon.

Kenraali Aimo Pajunen oli Arvi Pajusen poika.

Lähteet
-------

* Aarne Bremer, Ilmavoimien osallistuminen Suomen vapaussotaan 1918, Otava, Helsinki, 1934.

### Viitteet

1. 1 2 3 4  Kuolleita (maksullinen artikkeli) Helsingin Sanomat 16.2.1966, HS Aikakone. Viitattu 30.8.2018.
2. ↑  Mirko Harjula: *"Ryssänupseerit": Ensimmäisen maailmansodan Venäjän asevoimien suomalaistaustaiset upseerit 1914-1956*, s. 447. Books on Demand 2013. Google Books
3. ↑  *Kuka kukin on 1978*, s. 688 Runeberg.org.
**Tummapehmeäkilpikonna** (*Nilssonia nigricans*) on pehmeäkilpikonniin kuuluva matelijalaji. Lajia tavataan uhanalaisena Etelä-Aasiasta.

Koko ja ulkonäkö
----------------

Tummapehmeäkilpikonna on suurikokoinen pehmeäkilpikonna: sen selkäkilven pituus voi olla 78 (mahdollisesti 91) senttimetriä, ja laji voi painaa 57 kilogrammaa. Selkäkilpi on oliivinvihreä ja matala, ja sarveislevyjen puuttumisen takia se tuntuu pehmeältä. Kuten muillakin eteläaasialaisilla pehmeäkilpikonnilla, myös tummapehmeäkilpikonnan nuorilla yksilöillä on kilvessä selväpiirteisiä samankeskisiä ympyräkuvioita, jotka vuorottelevat tumman ja vaalean välillä. Vanhoilla yksilöillä selkäkilpi on lähes tasavärinen. Tummapehmeäkilpikonnan pää ja raajat ovat tummat, ja sillä on uimaräpylät. Kaula on melko pitkä, ja sierainaukot sijaitsevat lyhyen kuonon päässä.

Levinneisyys ja elintavat
-------------------------

Luonnossa tummapehmeäkilpikonnaa tavataan Brahmaputrajoesta Intiasta ja Bangladeshista. Tämän lisäksi se elää eräiden intialaisten ja bangladeshiläisten temppelien lammikoissa. Tummapehmeäkilpikonna tulee täysikasvuiseksi 7–10 vuoden iässä.

Tummapehmeäkilpikonnan katsottiin olevan luonnosta hävinnyt, kunnes 2000-luvulla löytyi villi kanta Brahmaputrasta. Nykyään laji luokitellaan äärimmäsen uhanalaiseksi ja kantaa uhkaa pyydystäminen ravinnoksi. Temppeleiden kilpikonnilla on suuri merkitys kannan säilymiseen.

Tummapehmeäkilpikonna on vesielämään sopeutunut taitava uimari, ja se pyydystää ravinnokseen kaloja sekä nilviäisiä ja muita vedessä eläviä selkärangattomia.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Praschag, P. Ahmed, M.F. & Singh, S.: *Nilssonia nigricans* *IUCN Red List of Threatened Species. Version 2021-1*.  2021. International Union for Conservation of Nature, IUCN, Iucnredlist.org. Viitattu 11.4.2021. (englanniksi)
2. 1 2 3 4 5 6  Elo, Ulla (toim.): *Maailman uhanalaiset eläimet. 4. Nisäkkäät, matelijat*, s. 280. Espoo: Weilin+Göös, 1992. ISBN 951-35-4689-6.
3. 1 2 3  Brock Yates: Black Softshell Turtle (Bostami Turtle) *Allturtles.com*.  14.8.2020. Viitattu 11.4.2021. (englanniksi)
4. ↑  Phoebe Weston: Indian temple helps nurture 'extinct' turtle back to life *Independent*.  11.7.2019. Viitattu 11.4.2021. (englanniksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Taksonitunnisteet |
| --- |
|  |
| Nilssonia nigricans | 
* Wikidata: Q201055
* Wikispecies: Nilssonia nigricans
* ARKive: nilssonia-nigricans
* BOLD: 499956
* CoL: 47F7V
* GBIF: 2442549
* iNaturalist: 39550
* ITIS: 949478
* IUCN: 2173
* NCBI: 1078885
* RD: nigricans
* Species+: 3239

 |
|  |
| Trionyx nigricans | 
* Wikidata: Q44619504
* ECOS: 4479
* GBIF: 5220419
* IRMNG: 10641273
* ITIS: 202104

 |

 |
Malmi Vilppula vuonna 1957.
**Malmi Kyllikki Vilppula** (vuodesta 1941 oik. **Järvenkylä**; 20. helmikuuta 1911 Räisälä – 7. kesäkuuta 2000 Helsinki) oli suomalainen oopperalaulaja, äänialaltaan sopraano. Hänet tunnettiin lempinimellä *Räisälän satakieli*.

Vilppula opiskeli Helsingin Konservatoriossa. Hänen opettajiaan olivat siellä Väinö Lehtinen ja Oiva Soini sekä yksityisesti myös Hanna Granfelt ja Paul Hansen. Ensikonserttinsa hän piti Helsingissä 13.3.1933.

Vilppula oli kiinnitettynä Helsingin Kansanteatteriin 1935–1944 ja sen jälkeen Suomen Kansallisoopperaan vuoteen 1963. Hän ohjasi oopperaluokkaa Sibelius-Akatemiassa vuosina 1964–1967 sekä Helsingin Konservatoriossa 1972–1976.

Malmi Vilppulan puoliso oli Teknos-Tehtaat Oy:n perustaja Yrjö Järvenkylä. Heille syntyi kolme lasta: dosentti Sirkka-Liisa Valle, professori Marjatta Rautio ja tutkimusjohtaja Jyri Järvenkylä.

Lähteet
-------

* Vilppulan sukuseuran sivusto.

### Viitteet

1. ↑  *Kuka kukin on 1978*, s. 1096.
2. ↑  *Otavan Iso Musiikkitietosanakirja 5*, s. 628. Helsinki 1979. ISBN 951-1-05295-0
3. ↑  Fil. tri Y.T. Järvenkylä in Memoriam.


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)

 |

 |
Kuninkaankaaren katkelma Codex Aboensiksesta, 1400-luvun alussa laaditusta maanlain käsikirjoituksesta.
**Maunu Eerikinpojan maanlaki** syntyi Ruotsissa, kun kuningas Maunu Eerikinpoika määräsi kolmen laamannin tehtäväksi eri maakunnissa voimassa olleiden maakuntalakien yhtenäistämisen. Maanlaki perustui monessa kohdin Uplannin ja Itä-Götanmaan maakuntalakeihin. Kuningas esitti lain hyväksymistä Örebron herrainpäivillä 1347, mutta papiston vastustuksen vuoksi uusi laki jäi vaille kuninkaallista vahvistusta. Tästä huolimatta lakia käytettiin yleisesti koko valtakunnassa, vaikka tuomareilla oli edelleen lupa noudattaa paikallista oikeuskäytäntöä epäselvissä tilanteissa.

Maunu Eerikinpojan maanlaki koski vain maaseutua. Kaikkia Ruotsin kaupunkeja varten laadittu Maunu Eerikinpojan kaupunginlaki valmistui luultavasti 1349. Se oli voimassa vuoden 1734 lakiin saakka.

Maunu Eerikinpojan maanlain korvasi vuonna 1442 kuningas Kristofferin maanlaki joka oli täydennetty ja paranneltu versio edeltäjästään. Uusi maanlaki syrjäytti vanhan maanlain lopullisesti vasta 1608 kun kuningas Kaarle IX painatti sen. Tämä maanlaki oli Ruotsin ja Suomen yleisenä lakikirjana vuoteen 1734 saakka, jolloin astui voimaan vuoden 1734 laki.

Suomessa käytössä ollutta vanhaa tapaoikeutta ei koskaan koottu maakuntalaiksi, mutta osassa Suomea oikeudenkäyttö pohjautui ruotsalaiseen Helsinglannin maakuntalakiin. Ruotsin laki otettiin Suomessa yleisesti käyttöön vasta Maunu Eerikinpojan maanlain myötä jota sovellettiin ensimmäisen kerran Suomessa tiettävästi 1370-luvulla. 

Maunu Eerikinpojan maanlaki on säilynyt noin 90 keskiaikaisena käsikirjoituksena, joista tunnetuin on Codex Aboensis ("*Turun käsikirjoitus*") -nimellä tunnettu käsikirjoitus 1430-luvulta.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  *Uusi tietosanakirja,* Tietosanakirja oy 1960–1966.
2. 1 2 3  Tieteen termipankki : Maanlait
3. ↑  Tietosanakirja (1909-1922) osa 5. Kulttuurisana-Mandingo, hakusana Maanlaki
4. ↑  *Otavan iso tietosanakirja,* Otava 1960–1965.
5. ↑  Kirjastot.fi kysymyspalvelu 30.8.2013 : Mistä saisin luettavaksini suomenkielisen Ruotsissa keskiajalla voimassa olleen maanlain?
6. ↑  Magnus Erikssons landslag  15.12.2015 (päivitetty). Kungliga Biblioteket. Viitattu 9.1.2016.

Kirjallisuutta
--------------

* *King Magnus Eriksson's law of the realm : a medieval Swedish code* ; translated and edited by Ruth Donner ; with an introduction by Richard Tötterman. Acta Societatis Fennicae Iuris gentium. C 2. Finnish Academy of Science and Letter, Helsinki 2000
**Pietari Mikonpoika (Petrus Michaelis) Arctophilacius** (noin 1575 Lohtaja – 30. marraskuuta 1646 Kalajoki ) oli suomalainen rovasti ja valtiopäivämies joka oli Calamnius- ja Kallinki-sukujen kantaisä.

Pietari Mikonpojan isä oli lohtajalainen nimismies, kauppias, laivanvarustaja ja talonpoika Mikko Matinpoika Mattila. Hän otti nimekseen *Arctophilacius* joka merkitsee *pohjolan vartijaa* tai Karhunvartijan tähtikuviota.

Arctophilacius oli vuonna 1603 kapteeni Lauri Niilonpojan pohjalaisen lippukunnan sotapappina Virossa sotimassa puolalaisia vastaan. Hänestä tuli viimeistään 1607 Kalajoen kappalainen ja vuonna 1610 hänestä tuli Kalajoen kirkkoherra. Pietari Arctophilacius hankki Kalajoen Eteläkylästä Siipolan ja Hietalan talot. Hän omisti 1627 luultavasti Pohjanmaan suurimman karjan johon kuului 20 härkää, 3 sonnia ja 51 lehmää sekä lisäksi 6 hevosta. Hän harjoitti lohenpyyntiä Rahjan saaristossa ja hankki Kalajoen pappilan omistukseen Paattiskarit ja Korkiakarin. Arctophilacius toimi myös ainakin vuodesta 1617 alkaen laivanvarustajana ja käytti laivojaan omien tavaroidensa ja kruunun veroviljan kuljetukseen.

Arctophilacius toimii lääninrovastina ja oli Pohjanmaan papiston edustajana vuoden 1634 valtiopäivillä. Arctophilacius joutui yhtenä takaajana maksamaan veronvuokraaja Jaakko Burmanin velkoja kruunulle ja hän sai tässä yhteydessä vuodeksi yksinoikeuden ostaa tervaa Kalajoen markkinoilta. Tämän vuoksi häntä alettiin kutsua *Terva-Pietiksi*. Arctophilacius oli kuollessaan varakas mies.

Pietari Arctophilacius oli naimisissa Magdalena Östenintytär Sursillin (1580–1650) kanssa jonka isä oli talollinen ja valtiopäivämies Östen Erikinpoika Sursill Uumajan pitäjästä Ruotsista. Östen Erikinpoika oli Sursillin suvun kantaisä. Heidän vanhin poikansa Gabriel Petri Calamnius eli Calajokius (1603–1648) opiskeli Wittenbergin ja Rostockin yliopistoissa Saksassa ja oli Kalajoen kappalaisena ja myöhemmin Kemin kirkkoherrana. Toinen poika Carl (Carolus) Pettersson Kalling (1619–1672) oli Kalajoen kappalaisena.

Lähteet
-------

1. ↑  Toisen lähteen mukaan kuollut heinäkuussa 1647.
2. ↑  Kirjastovirman henkilögalleria : Pietari Arctophilacius  (Arkistoitu – Internet Archive)
3. ↑  Anneli Kotisaari : Petrus Michaelis (Petter) Arctophilacius s. 1575 Lohtaja ja hänen jälkeläisiään yhteensä 108 taulua, taulu 1 (Arkistoitu – Internet Archive)
**Aarre Matias Mattinen** (31. tammikuuta 1921 Joutseno – 24. kesäkuuta 2011 Tampere) oli suomalainen yrittäjä ja yritysjohtaja, joka sai teollisuusneuvoksen arvonimen.

Mattisen äiti oli tehdastyöläinen Anna Semenoff, aiemmin Mattinen, ja puoliso vuodesta 1947 Aira Hilkka Lallo. Mattinen jäi orvoksi 11-vuotiaana ja tuli muurarienonsa huollettavaksi. Sekä jatkosotaan että Lapin sotaan osallistunut Mattinen valmistui sotien jälkeen rakennusmestariksi Tampereen teknillisestä koulusta. Hän toimi Joutsenon kunnan rakennusmestarina 1947–1948 ja sitten yksityisten työnantajien palveluksessa. Mattinen ja toinen rakennusmestari, myöhempi teollisuusneuvos Artturi Niemelä, perustivat vuonna 1950 yhteisen rakennusliikkeen, josta tuli Suomen menestyneimpiä.

Alkuvuosina yritys rakensi varsinkin kouluja ja muita julkisia rakennuksia, mutta sittemmin myös asuntoja sekä liike- ja teollisuuskiinteistöjä. Yritys oli betonielementtien, suurmuottien ja torninosturien käytön edelläkävijöitä, samoin kuin aluerakentamisen uranuurtajia. Se laajensi toimintaansa maantieteellisesti ja hankki tai perusti eri paikkakunnilla huomattavan määrän muita rakennusalan yrityksiä, joissa Mattinen oli toimitusjohtaja tai hallituksen jäsen. Suuri hanke yhtiölle oli Tapiolan rakentaminen Espoossa, mutta se urakoi yhdessä muiden kanssa myös muun muassa Teheranissa. 1970-luvulla yritys kuului Suomen kolmen suurimman rakennusliikkeen joukkoon.

Mattisen ja Niemelän yritysten liiketoiminta myytiin vuonna 1985 Hakalle ja Mattinen jäi tehtävistään eläkkeelle. Teollisuusneuvoksen arvonimen hän oli saanut vuonna 1972. Omaa nimeään kantavan säätiön Mattinen perusti vuonna 2006. Sen tavoitteena on tukea rakennusalasta kiinnostuneita vähävaraisia tai muuten vaikeassa elämäntilanteessa olevia henkilöitä. Sotilasarvoltaan Mattinen oli reservin ylikersantti (1944).

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Aarre M. Mattinen *Biografiasampo*. Viitattu 14.2.2022.
2. 1 2  Kuka kukin on 1978, s. 582. Viitattu 14.2.2022.
3. 1 2  Muistot. Aarre M. Mattinen. (Tilaajille) *Helsingin Sanomat*.  17.7.2011. Viitattu 14.2.2022.
4. ↑  Aarre M. Mattisen säätiö Viitattu 14.2.2022.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Talousvaikuttajat
* Biografiasampo

 |

 |
**Anders Bergius** (10. kesäkuuta 1693 Taivassalo – 23. elokuuta 1750 Tukholma) oli suomalainen Turun akatemian teologian professori ja rehtori sekä valtiopäivämies.

Elämäkerta
----------

Bergiuksen vanhemmat olivat Taivassalon kirkkoherra Anders Bergius (1661–1724) ja Sara Wärdh. Bergiuksen perhe pakeni isonvihan aikana 1714 Ruotsiin ja hän pääsi ylioppilaaksi Tukholmassa 1715. Bergius valmistui filosofian maisteriksi Uppsalan yliopistosta 1719 ja hän oli sitten teologian dosenttina Rostockin yliopistossa 1720–1723. Bergius vihittiin papiksi Turun hiippakunnassa 1724 ja hänestä tuli teologian tohtori Turussa 1733.

Bergius oli Turun akatemian teologian apulaisena vuodesta 1724, kolmantena teologian professorina vuodesta 1728 ja ensimmäisenä teologian professorina 1734–1744. Hän oli samalla Turun tuomiokapitulin jäsenenä 1724–1734 ja toimi palkkapitäjänsä Piikkiön kirkkoherrana vuodesta 1724, Naantalin ja Raision kirkkoherrana vuodesta 1728 sekä Turun ruotsalaisen seurakunnan ja Kaarinan kirkkoherrana ja tuomiorovastina vuodesta 1734. Bergius oli Turun akatemian rehtorina 1735–1736 ja Hämäläis-Osakunnan inspehtorina 1729 sekä Pohjalaisen osakunnan inspehtorina 1740–1744.

Bergius pakeni pikkuvihan aikana Ruotsiin 1743 ja hän jäi sinne pysyvästi asumaan. Ruotsissa Bergius oli Tukholman Nikolain (Suurkirkon) seurakunnan kirkkoherrana ja Tukholman konsistorin esimiehenä vuodesta 1744 alkaen. Bergius oli valtiopäivämiehenä 1738–1739, 1740–1741 ja 1746–1747.

Bergius oli naimisissa vuodesta 1730 Anna Margareta Meurmanin (k. 1773) kanssa.

Lähteet
-------

1. ↑  Kotivuori, Yrjö: Anders Bergius. *Ylioppilasmatrikkeli 1640–1852*. Helsingin yliopiston verkkojulkaisu 2005. Luettu 15.2.2015.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Saksa
* Suomi (KANTO)
* Ruotsi

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Kansallisbiografia
* Biografiasampo

 |

 |
Lina Medina pitelee vastasyntynyttä lastaan.
**Lina Vanessa Medina** (s. 27. syyskuuta 1933 Peru) on maailmanhistorian nuorin äiti synnytettyään poikansa viiden vuoden ja kahdeksan kuukauden iässä. Lapsen isää ei ole saatu selville, mutta Medinan omaa isää epäiltiin vahvasti. Häntä vastaan nostetut syytteet kuitenkin kaatuivat todisteiden puutteessa. Koska Lina ei osannut antaa lääkäreille selkeitä vastauksia lapsen isyydestä, oli mahdollista, ettei Lina tiennyt sitä itsekään.

Linan vanhemmat veivät Linan lääkärille, sillä ajattelivat mahan paisumisen johtuvan kasvaimesta. Lääkärillä kuitenkin selvisi, että Lina oli raskaana. Lina synnytti terveen kolmekiloisen poikavauvan keisarileikkauksella 14. toukokuuta 1939. Poika sai nimekseen Gerardo Linaa hoitavan lääkärin mukaan. Gerardolle kerrottiin kymmenvuotiaana, että Lina, jota hän piti siskonaan, olikin hänen oma äitinsä.

Linan sairaushistoriasta kävi ilmi, että hänen kuukautisensa olivat alkaneet hänen ollessaan vasta kahden ja puolen vuoden ikäinen. Myös Linan rinnat olivat alkaneet kasvaa hieman aikaisemmin. Hänen mennessään lääkäriin kuukautiset olivat olleet poissa seitsemän ja puolen kuukauden ajan. Lina oli jo nelivuotiaana epätavallisen kehittynyt vartaloltaan: hänellä oli jo hyvin kehittyneet rinnat ja häpykarvoitusta.

Lina Medinan tapaus on ollut ainutlaatuinen, sillä kyseessä epäillään olleen myös varhaisin murrosikä ihmiskunnan historiassa. Varhaiseksi ja hoitoa vaativaksi murrosikä lasketaan, jos se alkaa ennen kahdeksaa tai yhdeksää ikävuotta, riippuen henkilöstä. Keskimäärin tyttöjen murrosikä alkaa noin 10–12 vuoden iässä. Gerardo kuoli vuonna 1979 luuydinsairauteen. Linan toinen poika syntyi vuonna 1972, 33 vuotta Gerardon jälkeen.

Vuoden 2002 tiedon mukaan Lina Medina ja hänen aviomiehensä Raúl Jurado asuivat Perun pääkaupungissa Limassa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Juulia Jaulimo: Maailman nuorin äiti synnytti terveen pojan vain 5-vuotiaana – lapsen isä jäi mysteeriksi: Nyt Lina, 84, asuu köyhissä oloissa Mtvuutiset.fi 19.8.2018. Viitattu 22.9.2020.
2. 1 2 3 4  The Telegraph 27.8.2002.

Aiheesta muualla
----------------

* Five-year-old girl, Lina Medina, became the world’s youngest mum after going through puberty aged THREE (englanniksi)
Salmelin 1900-luvun alussa
**Sulo Toivo Valdemar Salmelin** (12. marraskuuta 1883 Jyväskylä – 26. maaliskuuta 1930 Tampere) oli suomalainen tehtailija ja konsuli.

Salmelinin vanhemmat olivat seppä Erkki Salmelin (s. 1853) ja Maria Toivontytär Nieminen (s. 1855). Hän muutti 1897 vanhempiensa mukana Tampereelle ja perusti jo 17-vuotiaana sekatavarakaupan. Myöhemmin Salmelin perusti paperipussitehtaan ja kirjapainon sekä toimi myös tukkukauppiaana. Hän perusti 1911 Tampereelle Suomen ensimmäisen tehdaspukuja valmistaneen yrityksen Pukutehdas Osakeyhtiön ja hän oli mukana myös perustamassa Lokomo Oy:tä ja Väriteollisuus Oy:tä. 

Vuonna 1922 Salmelin hankki Pyynikin juomatehtaan osake-enemmistön ja laajensi sen toimintaa. Vuonna 1927 hän osti Porissa toimineen Bäckmanin Olutpanimo Oy:n osakkeet. vuonna 1928 yhdistettiin tämä panimo sekä Oy Satakunnan Mallasjuoma Ab, uuden yhtiön nimeksi tuli samana vuonna Porin Oluttehdas Oy.  Vuonna 1928 Salmelin nimitettiin Viron kunniakonsuliksi Tampereella. 

Sulo Salmelin oli naimisissa vuodesta 1912 Rosa Aleksandra Lembergin kanssa joka johti Salmelinin yrityksiä hänen kuoltuaan. Heillä oli viisi lasta. Heidän poikansa Simo Salmelin (1913–1973) oli Oy Pyynikin toimitusjohtajana vuodesta 1939 alkaen. Toinen poika Juhani Salmelin (1927–1992) johti Pyynikin panimoa vuoteen 1985 saakka jolloin panimo myytiin Sinebrychoffille ja toiminta siirretiin Keravan panimolle.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Jälkipolvitaulu Salmelin Juho Hermanni Eliaksenpoika s. 1822 Uurainen k. 1876, taulu 13, Äänekosken Honkolan kylässä olevan Kolunpohjan tienoon historiasivusto
2. ↑  Pukutehdas O.Y. Kauppalehti 01.01.1914, nro 1, s. 119, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
3. ↑  Viron konsuliedustus Tampereella, Tampereen Sanomat 25.02.1928, nro 47, s. 3, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
4. ↑  Suuri kiinteistökauppa Porissa. Tehtailija Sulo Salmelin ostanut kaikki Bäckmanin Olutpanimo Oy:n osakkeet, Tampereen Sanomat 23.10.1927, nro 245, s. 5, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
5. ↑  Beerfinland.com : Porin olutpanimot
6. ↑  Kuka kukin on 1954 : Rosa Salmelin (Projekt Runeberg)
**Runar Bäckström** (4. syyskuuta 1902 Kotka – 2. kesäkuuta 1991 München, Saksa) oli suomalainen toimitusjohtaja, diplomi-insinööri ja insinöörieversti. Hän johti sotatalouspäällikkönä Suomen sotataloutta vuosina 1940–1945. 

Bäckström pääsi ylioppilaaksi 1920 ja hän valmistui diplomi-insinööriksi 1924. Hän opiskeli Yhdysvalloissa 1927–1929 ja Englannissa sekä Ranskassa 1930–1933. Hänestä tuli insinöörieversti 1941.

Bäckström oli Keskuslaboratorio Oy:n palveluksessa 1926–1927 ja sen jälkeen insinöörinä Central Paper Mill Co:ssä Michiganissa Yhdysvalloissa 1927–1928 ja Mosinee Paper Mills Co:ssä Wisconsinissa 1928–1929. Hän oli Fredriksbergin sulfaattiselluloosatehtaan teknillisenä johtajana Ruotsissa 1929–1930, A. E. Staley Mfg Co:n teknillisenä edustajana Skandinavian maissa 1930–1931, Suomen Selluloosayhdistyksen teknisen johtajan apulaisena 1931–1937 ja yhdistyksen New Yorkin myyntiorganisaation johtajana 1936–1937. 

Bäckström oli Hallan tehtaiden johtajana Kotkassa 1937–1940 ja päämajan sotatalouspäällikkönä 1940–1945. Hän oli sitten Kristiinan Puu Oy:n toimitusjohtajana ja hallituksen puheenjohtajana 1945–1952 ja Oy Exim Ab:n toimitusjohtajana 1945–1974 ja 1947 perustetun mekaanisen ja kemiallisen metsäteollisuuden tuotteiden vientiagentuurin Lumber Products Ab:n toimitusjohtajana. Bäckström oli myös Asfalttibetoni Oy:n ja Kivi-Simo Oy:n hallituksen puheenjohtajana. Bäckström perusti keksintötoimintaa edistävän Runar Bäckströmin säätiön. Vuonna 1974 Bäckström muutti pysyvästi Müncheniin Saksan liittotasavaltaan. Hän oli Sotataloudellisen Seuran kunniajäsen.

Syksyllä 1944 kenraaliluutnantti Harald Öhquist ja insinöörieversti Runar Bäckström neuvottelivat Stella Polaris -operaation purkamisen johdosta ruotsalaisen kenraalimajuri Ehrensvärdin kanssa teknisen kaluston myynnistä ja salakirjoitusmateriaalin tosiasiallisesta lahjoittamisesta Ruotsille.

Lähteet
-------

1. ↑  Insinöörieversti Runar Bäckström, Helsingin Sanomat Kuolleita 8.6.1991 (Tilaajille)
2. 1 2 3 4  Vem och vad? Biografisk handbok 1967
3. 1 2 3 4  Sotataloudellisen seuran ensimmäisen kunniajäsenet, Sotataloustietoutta III. Pääesikunnan sotatalousosasto – Sotataloudellinen Seura, Helsinki 1991
4. ↑  Lumber Products, Osakekirjakatalogia täydentäviä tietoja historiasta, L–N, Pörssitieto G. Kock
5. ↑  Jarmo Korhonen : Stella Polariksen perintö, Oulun Reserviupseerikerho Ry

Aiheesta muualla
----------------

* Runar Bäckströmin säätiön sivut
**Lars *Gunnar* Larsson-Leander** (3. huhtikuuta 1918 Bollnäs – 9. tammikuuta 2020 Lund) oli ruotsalainen tähtitieteilijä.

Elämä
-----

Gunnar Larsson-Leander syntyi Bollnäsissä 3. huhtikuuta 1918. Hänen vanhempansa olivat rautatietyöläinen Birger Hedman ja Kristina Larsson. Hän avioitui vuonna 1945 akvarellimaalarin ja tekstiilitaiteilijan Marika Arlemanin (1917–1984) kanssa. Marika A:n vanhemmat olivat kuvataiteilija Hjalmar Arleman (1880–1956) ja Ester Julin. Avioliitosta syntyi kaksi lasta, Per (s. 1947) ja Anne-Marie (s. 1951).

Ura
---

Larsson-Leander suoritti ylioppilastutkinnon Tukholmassa vuonna 1939 ja valmistui filosofian kandidaatiksi 1944. Filosofian lisensiaatin tutkinnon hän suoritti Tukholmassa vuonna 1950 ja väitteli tähtitieteestä vuonna 1955. Tämän jälkeen hän toimi Lundin yliopiston observaattorina ja tähtitieteen professorina eläköitymiseensä 1984 asti. 

Hänen tutkimuskohteitaan ovat olleet muun muassa muuttuvat tähdet, kaksoistähtijärjestelmät ja pallomaiset tähtijoukot.

Vuodesta 1975 lähtien Larsson-Leander johti Ruotsin kuninkaallista tiedeakatemiaa.

Larsson-Leander on kirjoittanut tähtitieteen oppikirjoja ja toiminut vuosina 1968–1994 lehden Astronomisk Tidsskrift päätoimittajana samoin kuin Tycho Brahen tähtitieteellisen seuran puheenjohtajana 1988–1993.

Julkaisut
---------

* Gunnar Larsson-Leander: *Johdatus tähtitieteeseen*. Helsinki: Gaudeamus, 1974. ISBN 951-662-077-9.
* Gunnar Larsson-Leander: *A study of Nova DK Lacertae*. Uppsala: Almqvist & Wiksells, 1950.

Lähteet
-------

* Vem är Vem?, L - Larsson ... *roject Runeberg*.  1945–1948. Viitattu 17.6.2020. (ruotsiksi)
* 

### Viitteet

1. ↑


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Ruotsi
* Tšekki
* Alankomaat

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Claudius Hedman** (3. elokuuta 1680 Härnösand Ruotsi – 1. helmikuuta 1765 Vaasa) oli ruotsalaissyntyinen pappi ja suomen kielen harrastaja.

Hedmanin vanhemmat olivat suutarimestari Pietari Niilonpoika Edman ja Elisabeth Rahm. Ylioppilaaksi Uppsalassa tullut Hedman valmistui maisteriksi 1707 ja vihittiin papiksi 1709. Hän työskenteli ensin kreivi Carl Piperin kotikappalaisena ja sitten vuodesta 1712 Tukholman Klaran seurakunnan kappalaisena. Hedman siirrettiin 1720 Vaasan ja Mustasaaren kirkkoherraksi. Hän oli lääninrovasti Suupohjassa ja Vaasan koulun tarkastaja. Hedman oli vuosina 1726–1751 kuusi kertaa valtiopäivillä ja vuonna 1751 myös sekreettivaliokunnassa. Hän kokosi suomalaisen sanakokoelman, jota Daniel Juslenius käytti 1745 julkaisemansa *Finsk orda-boks försök* -sanakirjan pohjana.

Hedmanin puoliso vuodesta 1712 oli Anna Kristiina Wallman. Pariskunnan kasvattama Hedmanin sisarenpoika Pietari Röring (Hägg) otti Hedmanin sukunimen ja seurasi kasvatti-isäänsä Mustasaaren kirkkoherrana.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Blomstedt, Kaarlo, ym. (toim.): *Kansallinen elämäkerrasto, II osa: F–I*, s. 375–376. Porvoo: Werner Söderström Osakeyhtiö, 1929.
2. ↑  Otavan Iso tietosanakirja, Otava 1968, osa 3, p. 491
3. ↑  Matti Strang, Fleming

Aiheesta muualla
----------------

* Hedman, Claudius Tietosanakirja osa 3, palsta 203, Tietosanakirja-osakeyhtiö 1911

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Suomi (KANTO)
* Ruotsi

 |

 |
**Kuhmola** on Kuhmoisten merkkirakennuksiin kuuluva kulttuuritalo. Kuhmola sijaitsee näkyvällä paikalla torin laidalla Kuhmoisten keskustan pääkadun Toritien varrella. Se rakennettiin vuonna 1930 suojeluskunnan ja nuorisoseuran taloksi.

Arkkitehtuuri
-------------

Arkkitehtuuriltaan 1920-luvun klassismia edustavan talon on suunnitellut helsinkiläinen arkkitehtitoimisto Tuovinen-Huttunen. Kuhmolan klassismia ilmentäviä piirteitä ovat muun muassa sisäänkäynnin pylväikkö, julkisivun pilasterit sekä korostettu päätyikkuna. Rakennusmateriaaleina ovat alaosassa tiili ja yläosassa hirsi.

Historia
--------

Sota-aikana Kuhmolasta käsin harjoitettiin ilmavalvontaa. 1930-luvulla Kuhmolan piha-alueelle toteutettiin Kuhmoisten kirkonkylän ensimmäinen urheilukenttä.

Merkitys
--------

Kuhmoislaisissa 1900-luvun alkupuolen asuinrakennuksissa on paljon klassismin piirteitä, joihin saatiin vaikutteita paikkakunnan näyttävistä rakennuksista, kuten Kuhmolasta sekä sahan asuin- ja konttorirakennuksesta. Kuhmoisten keskusta ja sen vanhimmat talot Kuhmola ja Heinon kirjakauppa on määritelty maakunnallisesti arvokkaaksi rakennetuksi kulttuuriympäristöksi.

Lähteet
-------

Aiheesta muualla
----------------

* [ ]

[[Luokka:]]
**Antoine César Becquerel** (7. maaliskuuta 1788 Châtillon-Coligny, Loiret, Ranska – 18. tammikuuta 1878 Pariisi, Ranska) oli ranskalainen fyysikko, joka oli sähköopin edellekävijöitä ja kehittäjiä.

Elämä ja ura
------------

Becquerelistä tuli upseeri vuonna 1808 ja hän osallistui Napoleonin Espanjan sotaretkeen vuosina 1810-1812. Pian tämän jälkeen hän siirtyi opetustarkastajaksi École polytechniqueen, mutta häntä tarvittiin edelleen sotilaallisiin tehtäviin, ja hän osallistui vuoden 1814 sotaretkeen. Vuodesta 1815 lähtien hän omistautui yksinomaan fysiikan tutkimukselle ja opetukselle. Vuonna 1837 hänestä tuli Muséum d'histoire naturelle -museon professori. Becquerelistä tuli Ranskan tiedeakatemian jäsen vuonna 1829 ja Royal Societyn jäsen vuonna 1837. Becquerelin sähkökemian alalla tekemä työ toi hänelle vuonna 1837 seuran Copley-mitalin.

Tärkeimmässä teoksessaan *Traité expérimental de l'électricité et du magnétisme, et de leurs phénoménes naturels* (1834-1840) hän esitteli kriittisesti ja systemaattisesti sekä muiden tekemät sähköä ja magnetismia koskevat havainnot että itsensä tekemät löydöt. Becquerel kirjoitti myös useita muita fysiikan teoksia, joskus yhdessä poikansa Edmondin kanssa. Hänen tieteellisistä tutkimuksistaan on mainittava erityisesti tutkimukset turmaliinin sähköisistä ominaisuuksista, metallien johtavuudesta, lämmön vaikutuksista johtavuuteen ja sähkön tuottamisesta samaa metallia olevien kappaleiden välisessä kosketuksessa. Hän sovelsi lämpösähköä koskevien tutkimustensa tuloksia sähköisen lämpömittarin rakentamiseen ja mittasi sillä eläinten sisuten lämpötilaa, maaperän lämpötilaa eri syvyyksissä ja ilmakehän lämpötilaa eri korkeuksissa. Hän oli myös hyvin kiinnostunut meteorologian ja maatalouden kysymyksistä.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Antoine César Becquerel *Nordisk familjebok*.  1904. Viitattu 8.1.2022.
2. 1 2 3  Antoine César Becquerel *Catholic Encyclopedia*.  1907. Viitattu 8.1.2022.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Antoine César Becquerel** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Espanja
* Ranska
	+ 2
* BnF data
	+ 2
* Katalonia
* Saksa
* Italia
* Belgia
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Australia
* Kreikka
* Alankomaat

 |
|  |
| Taiteenala | 
* RKD Artists

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**Urho Akseli Tähtinen** (16. maaliskuuta 1899 Antrea – 22. joulukuuta 1982 Helsinki) oli Suomen Puolustusvoimien eversti ja sodanaikainen rykmentin- ja prikaatinkomentaja. 

Tähtinen kävi Kadettikoulun 1920 sekä Sotakorkeakoulun 1928 (ye-upseeri 1929). Hän palveli jalkaväen tehtävissä 1920–1926 sekä toimi yleisesikunnassa toimistoesiupseerina 1928–1929. 1. divisioonassa yleisesikuntaupseerina hän oli 1929–1930 ja sen jälkeen Uudenmaan rykmentin aliupseerikoulun johtajana 1930–1934. Jälleen yleisesikunnassa toimistoesiupseerina hän toimi 1934–1936. 2. divisioonan esikuntapäällikkönä hän palveli 1936–1938. Puolustusministeriössä hän työskenteli toimistopäällikkönä 1938–1940. 

Talvisodan aikana Tähtinen toimi Kotijoukkojen esikunnan komento- ja järjestelyosaston päällikkönä sekä myöhemmin JR 38:n erillisen ryhmän komentajana. Välirauhan aikana 1941 hänestä tuli 10. prikaatin komentaja, josta jatkosodan sytyttyä tuli JR 10 ja jota Tähtinen komensi vuoteen 1943 asti. Kesä–elokuussa 1944 hän komensi Ratsuväkiprikaatia Ilomantsin taisteluissa. Pääesikunnan järjestelyosaston päällikkönä hän oli 1943–1946. Perä-Pohjolan sotilaspiiriä hän komensi 1949–1950, minkä jälkeen hän erosi vakinaisesta palveluksesta. 

Tähtisen luottamustehtäviin lukeutuivat myös Kadettikunnassa ja Upseeriliitossa toimiminen sekä Helsingin olympialaisten liikenne- ja järjestysosaston päällikkyys.

Ylennykset: vänrikki 1920, luutnantti 1920, kapteeni 1924, majuri 1928, everstiluutnantti 1936, eversti 1940.

Lähteet
-------

* 
* Raunio Ari & Kilin, Juri: *Jatkosodan torjuntataisteluja 1942–1944*. Karttakeskus, 2013, 2. painos, s. 281. ISBN 978-951-593-070-5.

### Viitteet

1. ↑  Kuolleita: Eversti Urho A. Tähtinen.  *Helsingin Sanomat*, 2.1.1983, s. 12. Lehti HS Aikakoneessa (tilaajille).
**Pitkälahti-Petosen asukasyhdistys ry** on vuonna 1988 perustettu kuopiolainen Petosen kaupunginosassa toimiva asukasyhdistys.

Yhdistyksen sääntöjen mukaisena tarkoituksena on aktivoida kotipaikkansa asukkaita toimimaan viihtyisän asumisen, monipuolisten palvelujen sekä terveellisen ympäristön puolesta ja edistää alueellista asukastoimintaa. Tarkoituksensa toteuttamiseksi yhdistys järjestää kerhotoimintaa ja asukastapahtumia, jotka edistävät erilaista harrastustoimintaa ja alueen viihtyvyyttä. Yhteistyötä muiden järjestöjen ja toimijoiden kanssa kehitetään edelleen aktiivisesti Petosen alueella asukkaiden hyvinvoinnin ja yhteisöllisyyden edistämiseksi.

Yhdistys on vuodesta 1989 lähtien julkaissut alueella omaa sanomalehteä, Petosen Lehteä. Petosen Lehti kertoo Pitkälahti-Petosen asukasyhdistys ry:n oman toiminnan lisäksi ilmestymisalueensa yrityksistä, ihmisistä ja tapahtumista. Lehti ilmestyy nykyisellään vuosittain 4-8 kertaa ilmaisena kotitalousjakeluna. Lehden jakeluun kuuluu yhteensä yli 12 000 kotitaloutta Petosen, Jynkän ja Saaristokaupungin alueilla.  Erikoisnumerot jaetaan lisäksi myös Etelä-Kuopion haja-asutusalueille sekä Leväselle.

Petosen Lehden lisäksi yhdistyksen varainhankintatoimintaa on myös Pinarin Lounaskahvila, joka toimii Petosen vapaa-aikatiloissa Pinarilla. Lounaskahvila palvelee paitsi vapaa-aikatilojen toimijoita, myös kaikkia alueen asukkaita.

Asukasyhdistyksen toiminnasta on vuonna 2019 julkaistu 30-vuotishistoriikki "Meidän Petonen - 30 vuotta asukastoimintaa", jonka on kirjoittanut FM Jukka Kytöjoki. Kirja käsittelee kattavasti myös Petosen alueen historiaa aina sen synnystä julkaisuhetkiin saakka.

Lähteet
-------

1. ↑  Jukka Kytöjoki: *Meidän Petonen : 30 vuotta asukastoimintaa*. Pitkälahti-Petosen asukasyhdistys ry, 2019. ISBN 978-952-94-2422-1. Teoksen verkkoversio (viitattu 25.5.2021).

Aiheesta muualla
----------------

* Asukasyhdistyksen kotisivut www.ppay.fi (Arkistoitu – Internet Archive)
**Puijon Diabetesyhdistys** on vuonna 1992 perustettu toimialueensa diabeetikoiden etujärjestö. Yhdistys työskentelee diabeteksesta aiheutuvien lisäsairauksien ennalta ehkäisemiseksi, valvoo diabeetikoiden yhteiskunnallisia etuja, harjoittaa valistus-, tiedotus- ja neuvontatoimintaa, vaalii terveitä elämäntapoja, tukee tutkimus- ja tiedotustoimintaa, järjestää jäsenistölleen liikuntaa, mm. allas- ja salijumppaa, lentopalloa, sauvakävelyä ym. sekä järjestää virkistystilaisuuksia. retkiä ja järjestää asiantuntija- ja keskustelutilaisuuksia. Yhdistys kuuluu Diabetesliittoon, joka on diabeetikoiden valtakunnallinen etujärjestö.

Puijon Diabetesyhdistyksen toimialueeseen kuuluu Kuopio, Pielavesi, Rautavaara, Siilinjärvi ja Vehmersalmi. Yhdistyksen jäseneksi voi liittyä kuka tahansa diabeteksesta kiinnostunut yksityishenkilö tai yhteisö. Jäsenmaksu oli vuonna 2015 18 €/vuosi ja jäseniä noin 1300.  Yhdistys julkaisee 2 kertaa vuodessa jäsentiedotteen, jossa kerrotaan tarkemmin yhdistyksen toiminnasta.

Lähteet
-------

* Puijon Diabetesyhdistys ry:n esite.

Aiheesta muualla
----------------

* Diabetesliitto
**Alexandre Brongniart** (10. helmikuuta 1770 Pariisi – 7. lokakuuta 1847 Pariisi) oli ranskalainen luonnontutkija, joka oli paleontologian ja keraamisen kemian uranuurtajia.

Elämä ja ura
------------

Brongniart oli arkkitehti Alexandre-Théodore Brongniartin poika ja kasvitieteilijä Adolphe-Théodore Brongniartin isä. Hän opiskeli kemiaa Lavoisier'n johdolla ja hänet nimitettiin luonnonhistorian professoriksi Sorbonnen College des Quatre Nationsiin. Hänestä tuli posliinitehtailija Sèvresissä vuonna 1800. Hän esitteli uuden matelijoiden luokituksen ja kirjoitti useita tutkimuksia mineralogiasta ja keramiikkataiteesta. Brongiart teki myös laajan tutkimuksen trilobiiteista ja oli Ranskassa stratigrafian perustajia. Hän oli ensimäisenä ranskalaisena käyttänyt kivettymiä geologisten muodostumien iän määräämiseen ja suuresti edistänyt paleontologian kehittymistä.

Hänen toimiaan voidaan verrata geologi William Smithin tieteellisiin ponnisteluihin Englannissa. Hänen tärkeimpiä saavutuksiaan ovat Georges Cuvier'n kanssa Pariisin altaan tertiäärikauden tutkimukset, jotka julkaistiin teoksessa *Description géologique des environs de Paris* (1811, 3. painos 1854). Vuonna 1822 hänestä tuli luonnonhistoriallisen museon mineralogian professori.

Brongniart oli myös Ranskan keramiikkamuseon, *Le musée national de Céramique*, perustaja ja Sèvresin posliinitehtaan johtaja vuosina 1800-1847. Hän julkaisi myös keramiikan käsikirjan (3 nidettä, 1844, 2. painos 1854). Vuonna Vuonna 1816 hänet valittiin Ranskan akatemian jäseneksi ja vuonna 1823 Ruotsin kuninkaallisen tiedeakatemian ulkomaalaiseksi jäseneksi.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Brongniart, Alexandre *Nordisk familjebok*.  1915. Viitattu 20.04.2022.
2. 1 2 3 4  Brongniart, Alexandre *Encyclopedia Britannica*.  1911. Viitattu 20.04.2022.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Alexandre Brongniart** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Katalonia
* Saksa
* Italia
* Israel
* Yhdysvallat
* Ruotsi
* Tšekki
* Australia
* Kreikka
* Alankomaat
* Puola
* Vatikaani

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* International Plant Names Index
* CiNii
* Leopoldina

 |
|  |
| Taiteenala | 
* ULAN

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**Savon Yrittäjät** on Suomen Yrittäjien aluejärjestö. Savon Yrittäjät on yksi Suomen Yrittäjien 20 aluejärjestöstä toimialueenaan 19 paikkakuntaa Pohjois-Savossa. Jäseniä on 25 paikallisyhdistyksen kautta noin 3 300. 

Savon Yrittäjät pyrkii asiantuntijana ja vaikuttajana parantamaan pienten ja keskisuurten yritysten ja yrittäjien toiminnan kannattavuuden edellytyksiä. Yrittäjäjärjestö tarjoaa jäsenyrityksilleen neuvontaa, koulutusta, tietoa ja erilaisia tapahtumia, sekä ottaa kantaa yhteiskunnan yrittäjäpolitiikkaan.

Savon Yrittäjien puheenjohtaja on Kalevi Hillija toimitusjohtaja Paula Aikio-Tallgren.

Jäsenet
-------

Jäsenyritykset kuuluvat paikallisyhdistyksensä kautta Savon Yrittäjiin, joka on paikallisyhdistysten kattojärjestö. Paikallisyhdistyksen kautta sillä on noin 3 300 yritystä. Jäseniä voivat olla kaikki yritykset yksinyrittäjästä monikansallisen yhtiön aluetoimistoon.

Historia
--------

Savon Yrittäjät on perustettu 1932 Kuopiossa.*lähde?*

Paikallisyhdistykset
--------------------

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| * Iisalmen Yrittäjät
* Rautavaaran Yrittäjät
* Juankosken Yrittäjät
* Siilinjärven Yrittäjät
* Kaavin Yrittäjät
* Sonkajärven Yrittäjät
* Keiteleen Yrittäjät
* Suonenjoen Yrittäjät
* Suonenjoen Käsi- ja Pienteollisuusyhdistys
 | * Kiuruveden Yrittäjät
* Tervon Yrittäjät
* Kuopion Käsityö ja Tehdasseuruus
* Kuopion Yrittäjät
* Tuusniemen Yrittäjät
* Lapinlahden Yrittäjät
* Varkauden Käsi- ja Pienteollisuusyhdistys
* Varkauden Yrittäjät
* Leppävirran Yrittäjät
 | * Varpaisjärven Yrittäjät
* Maaningan Yrittäjät
* Vieremän Yrittäjät
* Nilsiän Yrittäjät
* Vesannon Yrittäjät
* Pielaveden Yrittäjät
* Rautalammin Yrittäjät
 |

Lähteet
-------

* Savon Yrittäjien kotisivu
* Savon Yrittäjien strategia 2021-2025

### Viitteet

1. ↑  Savon yrittäjät, hallitus, viitattu 31.5.2023
2. ↑  Savon yrittäjät, toimisto, viitattu 31.5.2023
**Islannin piispa** johtaa Islannin evankelis-luterilaista kansalliskirkkoa. Ennen vuotta 1801 Islanti oli jaettu pohjoiseen Hólarin ja eteläiseen Skálholtin hiippakuntaan, mutta tuolloin nämä yhdistettiin yhdeksi ja tuomiokapituli siirrettiin pääkaupunki Reykjavikiin.

Islannin väestö otti kristinuskon vastaan sen katolisessa muodossa vuoden 1000 tienoilla, kun Norjan kuningas Olavi Tryggvenpoika kehotti alamaisiaan ottamaan kasteen. Skálholtin hiippakunta perustettiin vuonna 1056 ja Hólarin vuonna 1106. Sittemmin Tanskan kruunun alaisuudessa olleeseen Islantiin uskonpuhdistus eteni kuningas Kristian III:n päätöksillä. Hólarin hiippakunta eli Pohjois-Islanti piispansa Jón Arasonin (piispana 1524–1550) johdolla säilyi katolilaisuuden viimeisenä linnakkeena saarella. Lopulta vuonna 1550 piispa Arason yhdessä kahden poikansa kanssa vietiin Etelä-Islantiin, jossa he menettivät päänsä. Tuosta ajankohdasta lähtien Islannin piispat ovat olleet tunnustukseltaan luterilaisia.

Luettelo Islannin luterilaisen kirkon piispoista
------------------------------------------------

| Nº | piispa | vuodesta | vuoteen |
| --- | --- | --- | --- |
| 1 |  | Geir Vídalín(1761–1823) | 1801 | 1823 |
| 2 |  | Steingrímur Jónsson(–) | 1824 | 1845 |
| 3 |  | Helgi G. Thordersen(1794–1867) | 1846 | 1866 |
| 4 |  | Pétur Pétursson(1808–1891) | 1866 | 1889 |
| 5 |  | Hallgrímur Sveinsson(1841–1909) | 1889 | 1908 |
| 6 |  | Þórhallur Bjarnarson(1855–1916) | 1908 | 1916 |
| 7 |  | Jón Helgason(1866–1942) | 1917 | 1939 |
| 8 |  | Sigurgeir Sigurðsson(1890–1953) | 1939 | 1953 |
| 9 |  | Ásmundur Guðmundsson(1888–1969) | 1954 | 1959 |
| 10 |  | Sigurbjörn Einarsson(1911–2008) | 1959 | 1981 |
| 11 |  | Pétur Sigurgeirsson(1919–2010) | 1981 | 1989 |
| 12 |  | Ólafur Skúlason(1929–2008) | 1989 | 1997 |
| 13 |  | Karl Sigurbjörnsson(1947–2024) | 1998 | 2012 |
| 14 |  | Agnes M. Sigurðardóttir(1954–) | 24. kesäkuuta 2012– |  |

Ulkoiset linkit
---------------

* Islannin kirkon kotisivut (Arkistoitu – Internet Archive)
**Ivar Ossian Hellman** (19. joulukuuta 1883 Pihlajavesi – 11. helmikuuta 1981 Helsinki) oli suomalainen lakitieteen tohtori ja hallintoneuvos.

Hellmanin vanhemmat olivat ratamestari Ivar Hellman ja Matilda Sofia Billing. Hän pääsi ylioppilaaksi Jyväskylän lyseosta 1906. Hellman suoritti oikeustutkinnon 1900 ja ylemmän oikeustutkinnon 1925. Hän sai varatuomarin arvon 1913 ja valmistui lakitieteen kandidaatiksi 1936 sekä lakitieteen lisensiaatiksi ja tohtoriksi 1941.

Hellman oli valtionrautateiden palveluksessa sähköttäjänä 1904–1912, rautatiehallituksen kanslistina 1912–1915, I luokan kirjurina 1915–1918, apulaisasianvalvojana 1918–1926 sekä valtionrautateiden hallinto-osaston johtajana 1926–1943. Hellman toimi myös Suomen senaatin oikeusosaston ja korkeimman oikeuden ylimääräisenä virkamiehenä 1914–1926 sekä esittelijänä 1917–1926. Hän oli sitten esittelijäneuvoksena ja Ulvilan tuomiokunnan tuomarina 1943 sekä korkeimman hallinto-oikeuden jäsenenä ja hallintoneuvoksena 1943–1953.

Ossian Hellman oli naimisissa 1915–1967 konttoristi Hilma Elina Björkmanin (k. 1967) kanssa.

Teoksia
-------

* *Rautateiden hallinto* teoksessa *Valtionrautatiet 1912–1937*. Helsinki 1937
* *Määräysoikeus rahtitoimissa: Suomen oikeuden mukaan*, väitöskirja. Helsinki 1941

Toimitustöitä
-------------

* *Valtionrautateiden liikennesääntö ja sen lisämääräykset selityksineen*. WSOY 1931
* *Autoliikennelait: moottoriajoneuvolainsäädäntö selityksineen*. WSOY 1938

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Ylioppilasmatrikkeli 1906, numero 30133
2. 1 2 3  Kuka kukin on 1954


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Kansallisbiografia
* Biografiasampo

 |

 |
**Aleksander Sikio** (6. syyskuuta 1865 Viipuri – 16. heinäkuuta 1954 Savonlinna) toimi pankinjohtajana yli 50 vuotta ja oli Savonlinnan johtavia kunnallispoliitikkoja sekä porvarissäädyn nelinkertainen valtiopäivämies.

Aleksander Sikion vanhemmat olivat ajuri Juhana Sikio ja Eva Vättö ja puoliso vuodesta 1904 Maria Gustava Ståhl (k. 1952). Sikio kävi reaalikoulun 1882 ja toimi pankkivirkailijana 1882–1888. Pohjoismaiden Osakepankin ja sittemmin Pohjoismaiden Yhdyspankin Savonlinnan konttorin johtaja hän oli vuodesta 1888. Savonlinnan kaupunginvaltuuston jäsen Sikio oli 1891–1903 ja 1906–1922, valtuuston puheenjohtajana hän toimi kaksitoista vuotta. Sikio edusti porvarissäädyssä Savonlinnaa valtiopäivillä 1897, 1899, 1900 ja 1905–1906. Perustuslaillisten mielipiteidensä takia hän oli maasta karkotettuna ensimmäisen sortokauden yhteydessä 1903–1905.

Lähteet
-------

1. ↑  Aikalaiskirja 1934, s. 619 Viitattu 15.12.2018.
2. 1 2  Kuka kukin oli Viitattu 15.12.2018.
3. 1 2  75-vuotias. Pankinjohtaja Aleks. Sikio. *Helsingin Sanomat*, 6.9.1935, s. 6.
4. 1 2  Kuka kukin on (Aikalaiskirja) 1954, s. 798–799 Viitattu 15.12.2018.
5. ↑  Sigurd Nordenstreng: *Porvarissäädyn historia Suomen valtiopäivillä 1809–1906: Osa V*, s. 309–310. Helsinki: Otava, 1921.