recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Van Dyke Brooke** (oik. **Duncan Stewart McKerrow**; 22. kesäkuuta 1859 Detroit, Michigan – 17. syyskuuta 1921 Saratoga Springs, New York) oli yhdysvaltalainen, merkittävä varhaisten mykkäelokuvien elokuvaohjaaja, näyttelijä ja käsikirjoittaja New Yorkissa 1900- ja 1910-luvuilla.

Elämä ja ura
------------

49-vuotias Van Dyke Brooke aloitti elokuvaohjaajan- ja käsikirjoittajanuransa Vitagraph Studiosilla New Yorkissa vuonna 1908. Hän oli toiminut aiemmat vuosikymmenet arvostettuna näyttelijänä Detroitin teatterinäyttämöillä. Van Dyke teki ensiesiintymisensä elokuvissa vuonna 1909 ilmestyneessä *His First Girl* -lyhytelokuvassa. Van Dyken ensimmäinen ohjaustyö oli *The Reprieve: An Episode in the Life of Abraham Lincoln* (1908). Hänestä tuli pian Vitagraphin kuuluisimpia ja arvostetuimpia ohjaajia.

Brooke näytteli Vitagraphin suositussa *Captain Barnacle* -sarjaelokuvassa studion suuren tähden John Bunnyn kanssa. Brooke myös ohjasi *Captain Barnacle* -elokuvia. Elokuvaohjaajana Brooke tunnettiin parhaiten; hän ohjasi erityisesti Vitagraphin toista suurta tähteä Norma Talmadgea tämän varhaisissa menestyselokuvissaan. Brooke näytteli myös Talmadgen kanssa; he tekivät monta yhteistä elokuvaa vuosina 1913–1915.

Vuonna 1916 Vitagraph Studiosia alettiin uudistamaan, jolloin elokuvayhtiö "puhdisti" studion ja irtisanoi kaikki vanhat työntekijät; irtisanomisen sai niin näyttelijät kuin ohjaajatkin. Tällöin 57-vuotias Brooke joutui jättämään studion, mutta ohjasi *Captain Jinks* -sarjaelokuvan loppuun. Näitä elokuvia ilmestyi vuosina 1916–1917 yhteensä 16 kappaletta. Tämän jälkeen Brooke ohjasi vielä Thanhouser Film Corporationille elokuvat *An Amateur Orphan* (1917) ja *It Happened to Adele* (1917) ja American Cinema Corporationille *The Stormy Petrell* (1919), jonka jälkeen Brooke päätti yli kymmenen vuotta kestäneen ohjaajanuransa noin 220 ohjatun elokuvan jälkeen. 60-vuotias Brooke jatkoi draama- ja komedianäyttelijänä mykkäelokuvissa kuolemaansa saakka.

Van Dyke Brooke kuoli 62-vuotiaana Saratoga Springsin kaupungissa New Yorkissa 17. syyskuuta vuonna 1921. Hänet haudattiin Elmwoodin hautausmaalle kotikaupunkiinsa Detroitiin.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Van Dyke Brooke Memorial Find A Grave. Viitattu 19. maaliskuuta 2012. (englanniksi)
2. 1 2 3 4 5  Van Dyke Brooke AllRovi. Viitattu 19. maaliskuuta 2012. (englanniksi)
3. ↑  Robert Grau (1914) *The Theatre of Science: A Volume of Progress and Achievement in the Motion Picture Industry*, Broadway Publishing Company, New York

Aiheesta muualla
----------------

* Van Dyke Brooke Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
* Van Dyke Brooke Allmoviessa (englanniksi)
* Van Dyke Brooke Find a Gravessa (englanniksi)

  


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC

 |

 |
**Knud Johannes Vogelius Steenstrup** (1842–1913) oli tanskalainen geologi ja Grönlannin tutkija, joka teki useita tutkimusmatkoja Grönlantiin. Steenstrup tunnetaan erityisesti Grönlannin-matkoistaan, mutta hän kiersi myös Tanskassa ja tunsi kotimaansakin varsin kattavasti.

Knud Johannes Vogelius Steenstrup syntyi Tanskassa syksyllä 1842 ja hänen isänsä oli Johan Peter Steenstrup. Knud Johannes Vogelius Steenstrup kävi koulua Thistedissä ja vuonna 1863 hän suoritti farmasian tutkinnon. Vuosina 1866–1889 hän toimi assistenttina yliopiston mineraalinäytteitä esittelevässä museossa ja tämän työtehtävänsä myötä Steenstrup pääsi tutkimusmatkoille Grönlantiin. Kaiken kaikkiaan Steenstrup teki yhdeksän tutkimusmatkaa Grönlantiin.

Steenstrup lähti ensimmäiselle matkalleen Grönlantiin vuonna 1871, kun edellisenä vuonna Nordenskiöld väitti löytäneensä Diskon läheltä suuria rautakimpaleita. Steenstrupin oli tarkoitus johtaa retkikunta noiden rautakimpaleiden luo ja tuoda ne sieltä mukanaan. Samalla matkalla Steenstrup vieraili myös Diskon basalttimuodostumilla ja Nuussuaqin niemimaalla.

Steenstrupin kolmas matka Grönlantiin tapahtui vuonna 1874. Tuolloin hän kävi professori Johnstrupin kanssa Ivittuutissa ja sen jälkeen Kangerluarsukin vuonossa sekä muissa Qaqortoqin alueen vuonoissa, joista Steenstrup keräsi näytteitä tuoden arvokkaat näytteet mukanaan Tanskaan vuonna 1876. Vuonna 1877 Steenstrup johti tutkimusretkikuntaa nykyisen Paamiutin alueelle ja vuosina 1878–1880 hän kierteli Uummannaqin ympäristössä tehden matkallaan erilaisia tutkimuksia. Vuonna 1888 Steenstrup teki tutkimusmatkan nykyisten Qaqortoqin ja Nuukin seuduille keräten näytteitä, joilla hän pyrki korvaamaan aiemmilta matkoilta kerättyjä näytteitä, sillä aiempia näytteitä oli tuhoutunut Christianborgin linnan tulipalossa, kun näytteitä oli sijoitettuna sinne vanhan museon tilanpuutteen vuoksi.

Vuonna 1889 Steenstrup alkoi työskennellä geologina Tanskan geologisessa tutkimuskeskuksessa, mutta hän ei kuitenkaan erityisemmin pitänyt tällaisesta laaja-alaisesta työstä, sillä häntä kiinnostivat vain jotkin yksityiskohtaisemmat asiat. Steenstrup kirjoitti suurta kartoitusprojektia varten käsikirjoituksen, mutta hänen laatimassaan käsikirjoituksessa oli vain kahdeksan sivua, minkä seurauksena Steenstrup irtisanottiin tehtävästään vuonna 1897. Steenstrup katkeroitui irtisanomisestaan ja nosti irtisanomisensa esiin monissa myöhemmissä tilanteissaan. Irtisanomisen jälkeen Steenstrup ei ruvennut enää pysyvään palkkatyöhön.

Irtisanomisen jälkeen Steenstrup matkusti vielä uudestaan Grönlantiin. Vuonna 1898 hän kävin Diskolla ja 1899 Kangerluarsukin mineraaliesiintymällä. Näiden matkojensa jälkeen Steenstrup jätti Grönlannin-matkat, sillä hän alkoi olla jo vanha, ja siirtyi tekemään tutkimuksia kotioloissa. Steenstrupin terveydentila oli kuitenkin loppuun asti hyvä lukuun ottamatta kuuloa, joka heikkeni koko ajan iän myötä. Steenstrup käveli elämänsä viimeisiin viikkoihin asti päivittäin yliopiston mineralogiselle museolle, jossa hänellä oli oma työhuone. Sitten hänelle tuli useampia aivoverenvuotoja, joiden seurauksena hän menehtyi nopeasti.
**Risto Aarni Ilmari Anttonen** (s. 4. maaliskuuta 1949 Kymi) on suomalainen eläköitynyt yritysjohtaja, joka on saanut teollisuusneuvoksen arvonimen.

Henkilöhistoria
---------------

Risto Anttonen syntyi rovasti Aarni Anttosen ja opettaja Leena Savosen perheeseen. Hän avioitui 1976 kulttuurisihteeri Sirpa Leena Päkin kanssa. Anttonen tuli ylioppilaaksi Loviisan yhteislyseosta 1968 ja valmistui diplomiekonomiksi Svenska handelshögskolanista 1973. Hän oli Markkinaindeksi Oy:n yhteyspäällikkö 1973–1979 ja Hollming-yhtiön Norpe-ryhmän, vuodesta 1989 Norpe Oy, vientipäällikkö 1979–1986 ja toimitusjohtaja 1986–1992.

A. Ahlström Oy:n hylsy- ja kartonkitoimialan Ahlström Alcoren johtaja Anttonen oli 1992–1994, Ahlström Alcore Oy:n toimitusjohtaja 1994–1998, Ahlstrom Paper Group Oy:n Industrial Products -divisioonan toimitusjohtaja 1999–2001, Ahlstrom Oyj:n Industrial Products -divisioonan toimitusjohtaja 2001, Specialties-divisioonan toimitusjohtaja 2001–2003, kaupallisten toimintojen johtaja 2003–2008, toimitusjohtaja 2008 ja varatoimitusjohtaja 2009–2010. Hän on toiminut myös Antoka Oy:n toimitusjohtajana.

*Uusimaan* kolumnisti Anttonen on julkaissut kolumneistaan myös kirjan, samoin kuin kirjat menestyvästä johtamisesta. Hän oli Porvoon kaupunginvaltuuston jäsen 1992–2004 ja hänellä on ollut myös liike-elämän luottamus- ja asiantuntijatehtäviä. Teollisuusneuvoksen arvonimen Anttonen sai 2009.

Julkaisuja
----------

* *Työ, elämä ja ulkomaa: kolumneja teollisuusjohtajan kynästä*, 2010
* *Miksi kunta menestyy?*, 2011
* *Kulttuuri voittaa kuusnolla: yrityskulttuurin puheenvuoro hallitushuoneesta*, 2022

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Jensen-Eriksen, Niklas: Teollisuusneuvos Risto Anttonen (1949–). *Suomen talouselämän vaikuttajat* -verkkojulkaisu (maksullinen). 18.12.2013. Suomalaisen Kirjallisuuden Seura. Viitattu 4.2.2024.
2. ↑  "Tarvitsisimme kaikki kädet".  *Uusimaa*, 2.3.2019, nro 58, s. 13. Kansalliskirjasto. Viitattu 4.2.2024.  (ei-vapaa)
Toivo Hakamäki (16.6.1962)
**Toivo Anselm Hakamäki** (14. heinäkuuta 1917 Pirkkala – 11. helmikuuta 1998 Pirkkala) oli suomalainen maanviljelijä ja kunnallis- ja osuustoiminnallinen vaikuttaja, joka sai maanviljelysneuvoksen arvonimen.

Hakamäen vanhemmat olivat maanviljelijä Antti Emil Hakamäki ja emäntä Selma Heinäaho ja puoliso vuodesta 1942 karjateknikko Lilja Marjatta Mattila. Hakamäki kävi keskikoulun 1933 ja maamieskoulun 1935 ja suoritti kirjeopiston kursseja. Hän oli maanviljelijä Kierikkan tilalla Pirkkalassa ja Mattilan tilalla Kurussa vuodesta 1946. Hakamäellä oli merkittäviä kunnallisia, seudullisia ja osuustoiminnallisia luottamustehtäviä. Pirkkalan kunnanvaltuuston jäsen hän oli 1945–1947 ja Kurun kunnanvaltuuston jäsen 1954–1968. Pirkanmaan maakuntaliiton hallitukseen Hakamäki osallistui vuodesta 1956 ja Tampereen seutukaavaliiton liittovaltuustoon 1968–1990, jonka puheenjohtajana ja varapuheenjohtajana hän myös toimi.

Hakamäki oli lisäksi muun muassa Hämeen Osuusteurastamon hallintoneuvoston, Osuuskunta Maito-Pirkan johtokunnan, Valion hallintoneuvoston ja Osuuskassojen Keskus Oy:n, vuodesta 1970 Osuuspankkien Keskuspankki Oy, hallintoneuvoston jäsen. Hankkijan hallintoneuvoston jäsen hän oli 1964–1984 ja toimi sen puheenjohtajana 1969–1984.  Maataloustuottajain Keskusliiton valtuuskuntaan Hakamäki kuului 1952–1983, toimien sen puheenjohtajana 1965–1985, ja johtokuntaan vuodesta 1965. Pellervo-Seuran johtokunnan jäsen hän oli 1959–1984. Hakamäki sai maanviljelysneuvoksen arvonimen 1974.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Henttinen, Annastiina: Maanviljelysneuvos Toivo Hakamäki (1917–1998). *Suomen talouselämän vaikuttajat* -verkkojulkaisu (maksullinen). 20.5.2010. Suomalaisen Kirjallisuuden Seura. Viitattu 21.1.2023.
2. 1 2 3  Kuka kukin on 1978, s. 167. Viitattu 21.1.2023.
3. ↑  Päivästä toiseen. Kuollut.  *Maaseudun Tulevaisuus*, 19.2.1998, nro 21, s. 11. Kansalliskirjasto. Viitattu 21.1.2023.

Aiheesta muualla
----------------

* Annastiina Henttinen: Toivo Hakamäki *Biografiasampo*.
**Solomon Kane** on kirjailija Robert E. Howardin luoma hahmo, jonka ensiesiintyminen tapahtui vuonna 1928. Useimmat Solomon Kane -tarinat julkaistiin alun perin Weird Tales –lehdessä.

Kane on Elisabethin ajan Englannissa elävä puritaani, jonka elämäntehtävänä on kitkeä maailmasta pahuus sen kaikissa olomuodoissa. Howard kuvaili hänet pitkäksi, ankaraksi ja synkäksi, noin 40-vuotiaaksi mieheksi, jolla on kalpea iho, laihat kasvot ja kylmä silmät. Kane suhtautuu taikuuteen ja taikauskoon epäluuloisesti, ja taistelee niitä vastaan kaikin keinoin.

Howardin uskotaan nimenneen hahmon kuvastamaan tämän kahtalaista luonnetta. Solomon eli Salomo edustaa raamatullista oikeutta ja Kane eli Kain ihmiskunnan ensimmäistä murhaajaa. Lopputuloksena on mies, jonka hellittämätön taistelu oikeuden ja uskon puolesta päästää samalla äärimmäisen väkivaltaisuuden valloilleen. Fanaattinen Kane pystyykin kiihdyttämään itsensä berserkkien kaltaiseen raivotilaan. Hän kantaa yleensä kahta pistoolia ja terävää yhdenkäden miekkaa, rapiiria.

Vuonna 2009 sai ensi-iltansa Howardin kertomuksiin löyhästi perustuva elokuva *Solomon Kane*. Elokuvan käsikirjoitti ja ohjasi Michael J. Bassett, ja pääosaa esitti James Purefoy.

Suomennoksia
------------

* *Solomon Kane: kootut kertomukset ja runot*. Suomentanut Harju, Markus. Nysalor-kustannus, 2022. ISBN 978-952-7275-83-2.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Solomon Kane *Comic Vine*. CBS Interactive Inc. Viitattu 4.12.2015. englanti
Euroopan talouskomission jäsenmaat
**Yhdistyneiden kansakuntien Euroopan talouskomissio** (engl. *United Nations Economic Commission for Europe* **ECE** tai **UNECE** ) on Yhdistyneiden kansakuntien alueellinen komissio, joka toimii YK:n talous- ja sosiaalineuvoston alaisena. Se perustettiin 1947 edistämään YK:n jäsenmaiden välistä taloudellista yhteistyötä ja hallittua talouskasvua. Komissioon kuuluu 56 jäsenmaata, Euroopan maiden lisäksi Yhdysvallat, Kanada, Israel ja Keski-Aasian ja Kaukausian tasavallat 

UNECE toimii tarjoamalla keskustelufoorumin jäsenmailleen, tuottamalla tilastoja ja analyysejä sekä taloudesta että ympäristöstä ja osallistuu kansainvälisen lainsäädännön kehittämiseen.

Kansainvälinen E-tieverkko, niin sanotut eurooppatiet, on määritelty UNECE:n alaisuudessa.

Lähteet
-------

1. ↑  Valtiosta toiseen tapahtuvaa ilman epäpuhtauksien kaukokulkeutumista koskevaan vuoden 1979 yleissopimukseen liittyvä pysyviä orgaanisia yhdisteitä koskeva pöytäkirja *Finlex.fi*. Viitattu 21.10.2014.
2. ↑  UNECE.org
Ion Brătianu.
**Ion Constantin Brătianu** (2. kesäkuuta 1821 Piteşti – 16. toukokuuta 1891 Florica) oli romanialainen valtiomies, joka toimi Romanian pääministerinä vuosina 1876–1888 ja jota pidetään yhtenä modernin Romanian valtion isistä. Hän perusti vuonna 1875 Romanian Kansallisliberaalin puolueen (PNL).

Valakiasta kotoisin ollut Brătianu opiskeli 1840-luvulla Pariisissa ja sai vaikutteita Ranskassa vaikuttaneista radikaaleista aatteista. Hän osallistui vuoden 1848 epäonnistuneeseen vallankumousyritykseen, minkä jälkeen hän asetui maanpakoon Pariisiin. Brătianu pääsi palaamaan kotimaahansa vuonna 1857. Hän kannatti Valakian ja Moldavian ruhtinaskuntien yhdistämistä Romanian valtioksi, mikä toteuikin Alexandru Ioan Cuzan johdolla. Brătianu oli lyhyn aikaa ministerinä Cuzan hallituksessa vuonna 1860. Sen jälkeen hän perusti yhdessä veljensä Dumitru Brătianun kanssa Romanian kansallisliberaalin puolueen. Brătianu osallistui vuonna 1866 Cuzan syrjäyttämiseen sekä Hohenzollern-Sigmaringen-sukuisen Kaarle I:n valitsemiseen Romanian ruhtinaaksi. Brătianu nimitettiin valtiovarainministeriksi ja hän osallistui Romanian vuoden 1866 perustuslain muotoiluun. Hän kuitenkin menetti hallitsijan suosion kun hänet yhdistettiin vuonna 1870 tapahtuneeseen epäonnistuneeseen tasavaltalaiseen vallankaappausyritykseen.

Päästyään takaisin suosioon Brătianu toimi lähes yhtäjaksoisesti Romanian pääministerinä vuodesta 1876 vuoteen 1888, lukuun ottamatta lyhyttä katkosta vuonna 1881, jolloin pääministerinä oli hänen veljensä Dumitru. Hänen johdollaan Romania sai itsenäisyytensä vahvistettua Venäjän–Turkin sodan (1877–1878) ja Berliinin kongressin (1878) myötä. Brătianun hallitus toteutti perustuslain uudistuksen ja maareformin sekä edisti teollistumista ja talouden modernisointia. Romania julistautui vuonna 1881 kuningaskunnaksi ja solmi 1883 liiton Saksan ja Itävalta-Unkarin kanssa. Brătianu johti maata varsin itsevaltaisesti. Erimielisyydet kuningas Kaarle I:n kanssa pakottivat hänet lopulta eroamaan vuonna 1888. Parlamentti nosti vuonna 1889 syytteen Brătianua ja hänen hallitustaan vastaan, mutta syytteet hylättiin seuraavana vuonna. Brătianu johti Kansallisliberaalia puoluetta kuolemaansa asti.

Ion Brătianun poikia olivat Ionel, Vintilă ja Dinu Brătianu, joista kaikki toimivat Kansallisliberaalin puolueen puheenjohtajina ja kaksi ensimmäistä myös Romanian pääministereinä.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Ion Brătianu (englanniksi) *Encyclopædia Britannica Online Academic Edition*. Viitattu 25.5.2013.
2. 1 2 3 4  *Nordisk familjebok* (1905), s. 33 (ruotsiksi) Runeberg.org. Viitattu 6.9.2015.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Ion Brătianu** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Vatikaani

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Sompiojärvi** on Sodankylän Sompiossa sijaitseva järvi. Nykyään se muodostaa Lokan tekojärven pohjoisimman lahden, jonne järven yhdistää Mutenianjoen vanha uoma. Nattastuntureiden juurella sijaitseva Sompiojärvi on pinta-alaltaan noin yhdeksän neliökilometriä ja se oli suurin Lokan tekoaltaan alle jääneistä järvistä. Ennen tekojärven rakentamista Sompiojärvi laski Mutenianjokea pitkin Kemijoen sivuhaaraan Luiroon. Järven luusuaa kutstuttiin nimellä Juitsa. Sompiojärveen puolestaan laskevat Nattastuntureilta lähtevät pienet purot Hietaoja ja Kotaoja.

Asutusta Sompiojärven ja Muteniajoen ympäristössä on ollut jo ainakin 2 500 vuoden ajan. Järvessä on myös lappalaisten muinainen seita eli laakea Akankivi, joka on edelleen nähtävissä matalan veden aikaan. Sompiojärvi on muodoltaan lähes pyöreä ja se on saanut nimensä suksen sommasta.

Kalastus
--------

Sompiojärvi tunnettiin aikoinaan Lapin tarunhohtoisena kala-aittana, josta muun muassa Samuli Paulaharju kirjoitti vuonna 1939 ilmestyneessä teoksessaan *Sompio*. Perinteinen vuosittainen tapahtuma oli syyskuun 15. päivän jälkeisenä ensimmäisenä arkipäivänä alkanut yhteiskalastus eli ns. "kiiskismarkkinat", johon osallistui miehiä Lokan, Mutenian, Korvasen ja Rieston kylistä. Kolmen päivän kalastuksen jälkeen saalis jaettiin kaikkien pyytäjien kesken. Viimeisen kerran kiiskismarkkinoita vietettiin vuonna 1965 ja kahden vuoden kuluttua alkoi Lokan tekoaltaan täyttäminen. Ylikalastuksen johdosta suurin osa Sompiojärven kalakannasta on pitkään ollut pienikokoista särkeä, mutta vuodesta 2008 lähtien sitä on vähennetty rysä- ja verkkokalastuksella vaellussiian elinolosuhteiden parantamiseksi.

Ruijanpolku
-----------

Lapin ja Norjan Ruijan yhdistänyt ikivanha kulkuväylä Ruijanpolku kulki aikoinaan Sompiojärven kautta. Nykyään järven pohjoisrannalta lähtee vaeltajille tarkoitettu 35 kilometrin pituinen Ruijanpolun kunnostettu osuus. Pohjoisrannalla ovat myös Sompion luonnonpuiston leirintäalue, lintutorni sekä venesatama.

Kirjallisuutta
--------------

* Vainio, Hannu: *Salaperäinen Sompiojärvi*, Mediapinta, 2010. ISBN 978-952-23524-2-2.

Lähteet
-------

1. ↑  Maanmittauslaitoksen paikannimirekisteri, MaanmittauslaitosView and modify data on Wikidata. Tieto on haettu Wikidatasta.
2. ↑  Lokan tekojärvi Järviwiki. Viitattu 5.10.2015.
3. ↑  Pyhäjärvi, Leena ym.: *Lokka muutosten näyttämönä*, s. 13. Lapin tutkimusseura, Rovaniemi, 2011. ISBN 978-951-93276-0-0. Teoksen verkkoversio (Arkistoitu – Internet Archive)
4. ↑  Juikenttä Museovirasto. Viitattu 5.10.2015.
5. 1 2  Sompiojärvi ja Kiiskismarkkinat Luontoon.  Arkistoitu 6.10.2015. Viitattu 5.10.2015.
6. ↑  Kivekäs, Juha: *Kertomuksia Lapista osa 3*, s. 159. Books on Demand, 2015. ISBN 978-952-31857-9-1. Kirjan verkkoversio Google Booksissa
7. 1 2  Sompiojärveä palautetaan Lapin kala-aitaksi *Yle Uutiset*.  18.7.2011. Yle Lappi. Viitattu 5.10.2015.
8. ↑  Ruijanpolku Museovirasto. Viitattu 5.10.2015.
9. ↑  Ruijanpolku 30 km Sodankylän kunta.  Arkistoitu 5.3.2016. Viitattu 5.10.2015.
**Apolakkiá** (kreik. Απολακκιά) on Kreikan kylä, joka sijaitsee Ródoksen saarella. Se kuuluu hallinnollisesti Ródoksen kuntaan, Ródoksen alueyksikköön ja Etelä-Egean saarten alueeseen. Kylän väkiluku on 496 (vuonna 2011).

Apolakkián rantaa.
Apolakkián kylä sijaitsee Ródoksen lounaisosissa noin kahden kilometrin päässä saaren länsirannikosta ja noin 92 kilometriä lounaaseen Ródoksen kaupungista. Kylän nimi viittaa sen sijaintiin tasangolla olevassa laaksossa tai syventymässä (*lákkos*). Apolakkián rannikolla on noin 20 kilometriä pitkä hiekkaranta. Kylän lähellä sijaitsee Apolakkián tekojärvi. Apolakkián lähistön nähtävyyksiin kuuluvat myös bysanttilaisaikaiset Pyhän Irenen (*Agía Eiríni*) kirkko ja Pyhän Georgioksen (*Ágios Geórgios tou Várda*) kirkko.

Apolakkiá muodostaa oman kyläyhdyskuntansa (Τοπική Κοινότητα Απολακκιάς, *Topikí Koinótita Apolakkiás*). Aiemmin kylä kuului Nótia Ródoksen kuntaan ja vuodesta 2011 lähtien Ródoksen kunnan Nótia Ródoksen kunnallisyksikköön.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Απογραφή Πληθυσμού - Κατοικιών 2011. Väestönlaskennan tulokset (XLS)  2011. The Hellenic Statistical Authority (Kreikan tilastokeskus ELSTAT).  Arkistoitu 16.10.2015. Viitattu 1.9.2014. (kreikaksi)
2. ↑  Απολλακιά *Rhodes Alternative*.  Arkistoitu 12.8.2022. Viitattu 4.9.2023.
3. ↑  Apolakkia *Rhodes Tourist Guide*.  Arkistoitu 27.2.2021. Viitattu 3.9.2018.
4. ↑  Apolakkia *Rhodos Travel*. Viitattu 3.9.2018.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Apolakkiá** Wikimedia Commonsissa
**Tiofeeni** on aromaattinen heterosyklinen yhdiste, jonka kemiallinen kaava on C4H4S. Siitä käytetään myös nimiä *divinyleenisulfidi*, *tiasyklopentadieeni* ja *tiofuraani*.

Tiofeeni on normaaliolosuhteissa olomuodoltaan herkästi syttyvää, väritöntä nestettä, jolla pistävä haju. Tiofeenin moolimassa on 84,1 g/mol, sulamispiste − 38 °C, kiehumispiste 84 °C, tiheys 1,06 g/cm3, leimahduspiste - 1 °C ja CAS-numero 110-02-1. Tiofeeni ei liukene veteen.

Tiofeeni hajoaa kuumentuessaan ja palaessaan, jolloin muodostuu muun muassa myrkyllisiä ja ärsyttäviä rikkioksideja.

Valmistus ja käyttö
-------------------

Tiofeenia esiintyy kivihiilitervassa, josta sitä voidaan erottaa tislaamalla tai uuttamalla. Synteettisesti yhdistettä voidaan valmistaa eteenin ja rikkivedyn välisellä reaktiolla alumiinioksidin toimiessa katalyyttinä tai butaanin, butanolin, butanaldehydin tai furaanin ja rikin välisellä reaktiolla. Tiofeenia käytetään liuottimena sekä polymeerien, lääkkeiden ja lääkeiden synteesien lähtöaineena.

Ympäristö- ja terveysvaikutukset
--------------------------------

Lyhytaikainenkin altistus tiofeenille ärsyttää silmiä ja ihoa.

Lähteet
-------

1. ↑  Alén, Raimo: *Kokoelma orgaanisia yhdisteitä: Ominaisuudet ja käyttökohteet*, s. 925. Helsinki: Consalen Consulting, 2009. ISBN 978-952-92-5627-3.
2. ↑  Lance S. Fuller: *Thiophene and Thiophene Derivatives, Kirk-Othmer Encyclopedia of Chemical Technology*, John Wiley & Sons, New York, 2000. Viitattu 27.04.2013
3. ↑  Jonathan Swanston: *Thiophene, Ullmann's Encyclopedia of Industrial Chemistry*, John Wiley & Sons, New York, 2006. Viitattu 27.04.2013

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Tiofeeni**.
* Tiofeenin kansainvälinen kemikaalikortti
* PubChem: Polythiophene (englanniksi)
* Human Metabolome Database (HMDB): Thiophene (englanniksi)
* ChemBlink: Thiophene (englanniksi)
**Kaija Hartiala** (s. 9. heinäkuuta 1954) on turkulainen lastentautien erikoislääkäri sekä lääketieteen ja kirurgian tohtori. Hän oli vuosina 2001–2007 Turun palvelutoimen apulaiskaupunginjohtajana.

Hartiala opiskeli lääkäriksi Turun yliopistossa ja väitöskirja immunologian alalta julkaistiin 1987. Hän on toiminut sekä lääketieteellisen mikrobiologian että lastentautiopin opettajana Turun yliopistossa, erikoislääkärinä Turun yliopistollisen keskussairaalan lastentautien klinikalla ja kolmen vuoden ajan tutkijana Kalifornian yliopistossa San Franciscossa. Hartiala toimii lastenlääkärinä Turun ja Salon Mehiläisessä.

Kaija Hartiala valittiin Turun kaupunginvaltuustoon kokoomuksen edustajana vuonna 1996 ja hän toimi samalla vaalikaudella kaupungihallituksen jäsenenä ja vuoden 2000 loppupuolella kaupunginhallituksen puheenjohtajana. Hän johti Turun kulttuuripääkaupunkihankkeen valmistelu- ja hakemusvaihetta.

Hartialalla myönnettiin vuonna 2005 *Pro Nuori Suomi* -palkinto hänen ansiokkaasta työstään lasten ja nuorten liikunnan ja hyvinvoinnin hyväksi. Vuonna 2011 hän sai Turun yliopiston *Phoenix Universitatis Turkuensis* -kunniamerkin.

Hartialan puoliso on vuodesta 1974 ollut professori Jaakko Hartiala. Heillä on neljä lasta: Anssi (s. 1979), Pauliina (s. 1981), Karoliina (s. 1983) ja Olli (s. 1986).

Lähteet
-------

1. 1 2  Rantala, Risto (päätoim.): *Kuka kukin on 2009*, s. 203. Hartiala, Kaija. Helsinki: Kustannusosakeyhtiö Otava, 2008. ISBN 978-951-1-21965-1.
2. ↑  Lääkärit Mehiläinen Oy. Viitattu 6.5.2012.
3. ↑  7757-2000 (014) Aila Harjanteen anomus eron myöntämisestä kaupunginhallituksen puheenjohtajan tehtävästä sekä uuden puheenjohtajan valitseminen kaupunginhallitukselle vuoden 2000 lopussa päättyvän toimikauden ajaksi (kj) (kaupunginvaltuuston pöytäkirja §183/2000)  28.8.2000. Turun kaupunki.  Arkistoitu 8.7.2004. Viitattu 6.5.2012.
4. ↑  [ Kaija Hartialalle
Pro Nuori Suomi -tunnustus] *Turun Sanomat*.  18.9.2005. TS-Yhtymä. Viitattu 6.5.2012. [vanhentunut linkki]
5. ↑  Maakuntajohtaja Juho Savosta Turun yliopiston Vuoden alumni  28.2.2011. Turun yliopisto. Viitattu 6.5.2012. [vanhentunut linkki]
**Helsingfors Tidningar** oli ensimmäinen Helsingissä ilmestynyt ruotsinkielinen sanomalehti. Sitä ryhtyi vuonna 1829 julkaisemaan kirjakauppias, kustantaja ja tehtailija G. O. Wasenius (1789–1852). Loistonsa päivät se koki 1841–1860 Zachris Topeliuksen päätoimittaja-aikana.

Helsingfors Tidningar oli pitkään maan johtava sanomalehti ja ilmestyi vuoteen 1859 saakka kahdesti viikossa. Siinä oli vahva kaunokirjallinen sävy ja Topeliuksen luoma muista sen aikaisista lehdistä poikkeava luonteva tyyli. Topelius kirjoitti lehdelle muun muassa laajan jatkoromaaninsa Välskärin kertomuksia.

Vuonna 1862 August Schaumanin päätoimittaja-aikana lehti lisäsi viikoittaisia ilmestymiskertojaan kuuteen. Vuonna 1864 se omaksui vahvan suomenmielisen asenteen, minkä jälkeen sen levikki alkoi voimakkaasti laskea. Vuonna 1866 se jouduttiin lopettamaan.

Lähteet
-------

1. 1 2  Tietosanakirja, sivu 266; Tietosanakirja-osakeyhtiö, 1909-1922, Helsinki
2. ↑  Wasenius, G.O. *uppslag.kaapeli.fi*. Svenska folkskolans vänner.  Arkistoitu 8.3.2014. Viitattu 16.2.2014. (ruotsiksi)
3. ↑  Helsingfors Tidningar *uppslag.kaapeli.fi*. Svenska folkskolans vänner. Viitattu 16.2.2014. (ruotsiksi)[vanhentunut linkki]

Aiheesta muualla
----------------

* Historiallisessa sanomalehtikirjastossa
Tetsuzō Iwamoto.
**Tetsuzō Iwamoto** (jap. 岩本 徹三, Iwamoto Tetsuzō, 15. kesäkuuta 1916 – 20. toukokuuta 1955) oli keisarillisen Japanin laivaston hävittäjä-ässä toisessa maailmansodassa. Iwamoton arvioitiin saaneen arviolta 80–87 ilmavoittoa. Todellinen lukumäärä ei todennäköisesti tule koskaan täysin selviämään. Aliluutnantti (engl. *lieutenant, junior grade* - tai *sub-lieutenant*) Iwamoto saavutti enimmät ilmavoittonsa Rabaulissa, Tyynenmeren sodassa.

Iwamoto syntyi Hokkaidōn prefektuurissa, kesäkuussa 1916 poliisin poikana. Nuori Tetsuzō oli omapäinen ja uhmasi auktoriteetteja. Vuonna 1934 nuori Iwamoto karkasi kotoaan ja pettäen omien vanhempiensa toiveet, maanviljelijänä toimimisesta sukutilalla. Masudan maa- ja metsätalouskoulun jälkeen, hän värväytyi keisarillisen Japanin laivastoon. Myöhemmin hän siirtyi lentokoulutukseen, sillä laivastossa lentäjillä oli muita paremmat edut.

Tetsuzō Iwamoto aloitti taistelulentäjänä Kiinan vastaisella rintamalla. Tulikaste tuli 25. helmikuuta 1938 Nankingin taistelussa, jolloin Iwamoto oli 12. lentorykmentissä. Rykmentissä palveli myös Saburō Sakai. Kiinassa Iwamoton laskettiin saaneen 14 ilmavoittoa. Myöhemmin hän osallistui Pearl Harborin hyökkäykseen, Mitsubishi A6M Reisenillä lentotukialus *Zuikakulta*.

Iwamoto tunnettiin Rabaulilla ja Trukilla nuorempien lentäjien kouluttajana, joka suosi "iske ja syöksy pakoon" -taktiikkaa. Iwamoto sai useita lempinimiä, kuten: "Tiikeri-Tetsu" ja "Zerojen ässien ässä".

Iwamoton päiväkirja löydettiin hänen kuolemansa jälkeen. Siinä on ilmoitettu huima 202 viholliskoneen voittoluku. Japanilaiset sotahistorioitsijat ovat korjanneet tuota määrää huomattavasti alaspäin.

Lähteet
-------

* Sakaida, Henry: Japanin laivaston ilmavoimien ässät. Osprey 5. Koala-Kustannus, 2002. ISBN 952-5186-25-3. (s. 10-12)

### Viitteet

1. 1 2  Sakaida, H. 2002: s. 10-12

Aiheesta muualla
----------------

* (Arkistoitu – Internet Archive)
* 
* (Arkistoitu – Internet Archive)
* (Arkistoitu – Internet Archive)
* (multimediaesitys)
* 
* (Arkistoitu – Internet Archive) (ranskaksi)
* (Arkistoitu – Internet Archive)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Japani

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |

 |
**Gian-Franco Kasper** (24. tammikuuta 1944 St. Moritz, Sveitsi – 9. heinäkuuta 2021) oli sveitsiläinen hiihdon järjestövaikuttaja. Hän oli Kansainvälisen hiihtoliiton (FIS) pääsihteeri vuodesta 1975 ja puheenjohtaja vuodesta 1998 ja Kansainvälisen olympiakomitean jäsen vuosina 2000–2018. Hän oli myös WADAn jäsen.

Kasper opiskeli Zürichin yliopistossa psykologiaa, filosofiaa ja journalismia.

Kasper herätti julkisuudessa huomiota lausunnoillaan, kuten kiisti ilmastonmuutoksen ja suositteli kilpailujen järjestämistä diktatuureissa, koska se on helppoa.

Kasper kuoli heinäkuussa 2021. Kesäkuussa hän oli luopunut paikastaan FIS:n puheenjohtajana.

Lähteet
-------

1. 1 2  Gian-Franco Kasper Kansainvälinen olympiakomitea
2. 1 2  Former FIS President Gian Franco Kasper passes away *www.fis-ski.com*. Viitattu 10.7.2021. (englanniksi)
3. 1 2  Roope Visuri: Kohutulle hiihtolajien ykköspomolle halutaan potkut! Olympiavoittaja paljasti maailmalla leviävän addressin: "Tarvitaan muutoksia" Yle 14.2.2019
4. ↑  International Ski Federation President Gian Franco Kasper Earns Academy’s 2018 Eagle Award (Arkistoitu – Internet Archive) The Sport Digest 25.1.2019


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa

 |

 |
**Arabiasali** on Helsingin Arabianrannassa sijaitseva konserttisali. Se toimii Pop & Jazz Konservatorion ja Metropolia Ammattikorkeakoulun harjoitus- ja esityssalina, minkä lisäksi sitä vuokrataan ulkopuolisille konserttien ja muiden tilaisuuksien järjestämiseen.

Nykyinen Arabiasali sijaitsee Soiva-uudisrakennuksessa, johon Pop & Jazz Konservatorio ja Metropolian Ammattikorkeakoulun musiikin opetukset muuttivat keväällä 2021. Arabiasali on 270-paikkainen ja siinä on moottoroitu ja syrjään siirrettävä katsomo.

Arkkitehdit Tommila Oy Miia-Liina Tommilan johdolla toimivat Soiva-talon sekä Arabiasalin arkkitehteinä ja suunnitelijoina. Arabiasalin akustikan suunnittelivat Akukon Oy:n Janne Riionheimo ja Nella Näveri kohteen vastuullisen konsultin Henrik Möllerin johdolla. AV-tekniikan suunnittelusta vastasi Toni Poikonen yhdessä Akukonin muiden suunnittelijoiden kanssa. Tapio Ilomäki teki laitesuunnitelman, jonka pohjalta Studiotec Oy laati tilaan esitysvalojärjestelmän. Uusi Arabiasali on suunniteltu vanhan Arabiasalin tapaan erityisesti rytmimusiikin esittämiseen ja siellä on ajanmukainen digitaalinen äänentoisto- ja valaistustekniikka sekä Steinway-flyygeli. Salissa on myös kokousteknistä varustelua, joka mahdollistaa muun muassa kokousten digitaalisen monikameratallennuksen.

Salin paikalla oli aiemmin Taideteollisen korkeakoulun Black Box -sali.

Vanha Arabiasali
----------------

Vuonna 1995 valmistunut sali oli Suomen ensimmäinen sähköistetyn musiikin ehdoilla rakennettu konserttisali. Se oli osa Pop & Jazz Konservatorion kiinteistöä, joka kunnostettiin Arabian vanhaan posliinitehtaaseen aiemmin Oulunkylässä toimineen musiikkioppilaitoksen uusiksi toimitiloiksi. Arabiasali oli uudisrakennus, jonka arkkitehti Mauri Tommila suunnitteli sointumaan yhteen vanhojen tiilirakennusten kanssa. Salirakennuksen julkisivupintana on ruostepintainen säänkestävä teräs, ja lämpiö on lasiseinäinen.

Arabiasalissa oli 236-paikkainen nouseva katsomo, joka oli moottoroitu ja siirrettävissä syrjään, jolloin permannolle mahtui jopa 500 henkilöä. Erityisesti rytmimusiikin esittämiseen varustetussa salissa oli ajanmukainen digitaalinen äänentoisto- ja valaistustekniikka sekä Steinway-flyygeli. Salissa oli myös kokousteknistä varustelua, joka mahdollisti muun muassa kokousten digitaalisen monikameratallennuksen. Sali soveltui myös musiikkiteatterin käyttöön. Salin akustiikan suunnitteli Henrik Möller.

Arabiasalin yhteydessä oli myös pienempi, noin 60-paikkainen Galleriasali sekä kahdella soittotilalla varustettu äänitysstudio.

Lähteet
-------

1. ↑  Pop & Jazz Konservatorion uutiskirje 5/2021 *popjazz.fi*.
2. 1 2 3  Suomen parhaat musiikin oppimistilat valmistuivat Arabianrannan Soiva-taloon *akukon.fi*.
Jean-Jacques Dordain
**Jean-Jacques Dordain** (s. 14. huhtikuuta 1946) on entinen ESAn pääjohtaja. Hänen ensimmäinen toimikautensa alkoi heinäkuussa 2003. Pääjohtaja valitaan yleensä kahdeksi kolmivuotiskaudeksi, joten Dordainin pääjohtajuuden ESAssa piti päättyä puolivälissä vuotta 2011, mutta kesällä 2010 sitä jatkettiin 4 vuodella kesäkuuhun 2015 asti.

Insinööriuran alku
------------------

Dordain valmistui insinööriksi École Centralesta vuonna 1968. Dordain aloitti uransa Ranskan ilmailu- ja avaruustekniikan tutkimuslaitoksessa (ONERA) 1970-luvulla. Hän tutki nesteajoaineita käyttäviä rakettimoottoreita ja mikrogravitaatiota. Vuodet 1976-81 hän toimi ONERAn avaruustoiminnan johtajana. Hänet valittiin vuonna 1977 Ranskan astronauttikandidaatiksi NASAn Sukkulalennolle, joka kuljetti ESAn toteuttamaa Spacelab-laboratoriomodulia, mutta tämä hanke keskeytyi syystä tai toisesta. 

1982 hänestä tuli ONERAn fysiikan tutkimuksen johtaja. Tällöin hän toimi puheenjohtajana Ariane-kantoraketin vaurioanalyysilautakunnissa. 

Jean-Jacques Dordain toimi työnsä ohessa koneinsinööriopetuksessa luennoitsijana École Polytechnique-yliopistossa 1977-1993 ja professorina École Nationale Supérieure de l’Aéronautique et de l’Espace 1973-1987. 1997 hän oli Japanin NASDA-avaruusjärjestön evaluaatiokomitean pääsihteerinä.

Ura ESAssa
----------

Hänen uransa ESAssa alkoi 1986, jolloin hänestä tuli ESAn "Microgravity and Space Station Utilisation"-osaston johtaja. Nimensä mukaan osasto toteuttaa mikropainovoimakokeita. Se myös suunnittelee ja toteuttaa ISS-avaruusaseman eurooppalaista käyttöä. Hän siirtyi tämän jälkeen ESAn strategisen suunnittelun ja kansainvälisten suhteiden johtajaksi. Helmikuussa 2001 hänestä tuli ESAn kantorakettiosaston johtaja.

Muuta
-----

Jean-Jacques Dordain on jäsenenä Ranskan Académie des Technologies ja Académie Nationale de l’Air et de l’Espacessa. Hän on varapuheenjohtaja International Astronautical Federation-yhteisössä. Hänet on palkittu Kunnialegioonan palkinnolla (Legion d’Honneur ja Ordre National du Mérite).

Lähteet
-------

1. ↑  Mr Jean-Jacques Dordain to be Director General of ESA *European Space Agency – ESA*.  11.12.2002. Viitattu 24.12.2023. (englanniksi)
2. ↑  Klamper, Amy: NASA Seeks Info on Effort To Upgrade Launch Range. *Space News*.  2.6.2010.  Arkistoitu 26.5.2012.  (englanniksi)
3. ↑  Jean-Jacques Dordain To Continue As ESA Director General *Space Mart*.  18.6.2010.  (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Jean-Jacques Dordain**.
* Spacefacts biography of Jean-Jacques Dordain

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Fredrik Wilhelm von Otter** (11. huhtikuuta 1833 Fägre, Törebodan kunta – 9. maaliskuuta 1910 Karlskrona) oli ruotsalainen meriupseeri ja poliitikko, joka oli Ruotsin pääministerinä 1900–1902.

Otter syntyi Fimmerstan kartanossa Törebodassa Länsi-Götanmaalla ja kuului rikkaaseen aatelisperheeseen. 17-vuotiaana hänestä tuli meriupseeri Ruotsin laivastossa. Vuosina 1857–1861 hän oli Englannin laivastossa, jossa hän otti osaa sotaan merirosvoja vastaan Kiinan merellä. Hän myös osallistui *Sofia*-laivan komentajana Adolf Erik Nordenskiöldin vuoden 1868 Huippuvuorten-matkaan, jonka päämääränä oli Pohjoisnavalle pääsy. 

Vuosina 1874–1880 hän oli meriministerinä, Abraham Leijonhufvudin jälkeen, De Geerin hallituksessa. Vuosina 1891–1899 hän istui ensimmäisessä kamarissa ja vuosina 1900–1902 toisessa.

Erik Gustaf Boströmin eron jälkeen 1900 von Otterista tuli pääministeri kahdeksi vuodeksi. Hänen aikana Ruotsi sai asevelvollisuuden.

Lähteet
-------

* *Nordisk Familjebok* 20 (1914) 1093 ff

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Fredrik von Otter**.

|  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * n
* k
* m
Ruotsin pääministerit |
| --- |
|  |
| Pääministerin tunnus | 
* De Geer
* Posse
* Thyselius
* Themptander
* Bildt
* Åkerhielm
* Boström
* von Otter
* Boström
* Ramstedt
* Lundeberg
* Staaff
* Lindman
* Staaff
* Hammaskjöld
* Swartz
* Edén
* Branting
* De Geer
* von Sydow
* Branting
* Trygger
* Branting
* Sandler
* Ekman
* Lindman
* Ekman
* Hamrin
* Hansson
* Pehrsson-Bramstorp
* Hansson
* Erlander
* Palme
* Fälldin
* Ullsten
* Fälldin
* Palme
* Carlsson
* Bildt
* Carlsson
* Persson
* Reinfeldt
* Löfven
* Andersson
* Kristersson

 |

 |

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Ruotsi

 |
|  |
| Taiteenala | 
* KulturNav

 |

 |
Harkkohytti
**Harkkohytti** eli **harkkouuni** on aikaisemmin raudan valmistuksessa käytetty yksinkertainen sulatusuuni, joka erotuksena masuuniin oli kertatäyttöinen, eli raudan tuotanto ei ollut jatkuvaa, vaan uuni täytyi välillä tyhjentää ja täyttää uudelleen. Harkkohytti tehtiin muuraamalla harmaasta kivestä tai tiilestä se jätettiin ylhäältä avoimeksi, jotta se voitiin täyttää ja tyhjentää sieltä käsin. Raudan valmistus tapahtui täyttämällä hytti kerroksittain sydellä ja malmilla. Harkkohytin alaosassa oli reikä, josta puhallettiin palkeilla ilmaa hyttiin sysien palaessa, jolloin puhalletun ilman happi reagoi hehkuvien hiilien kanssa synnyttäen hiilimonoksidia, joka pelkistää raudan. Näiden nahkaisten palkeiden käyttövoimana saattoi olla vesiratas, tai sitten niitä käytettiin käsivoimin. Harkkohytin sulatus kesti puolesta yhteen vuorokauteen. Raudan pelkistyessä syntyi hytin pohjalle kuonapitoinen sulain eli harkko, joka sitten harkkohytin tyhjentämisen yhteydessä nostettiin harkkohytin yläpäästä ulos ja vietiin aluksi pilkottavaksi ja valkohehkuiseksi tulistamisen jälkeen tiiviimmäksi taottavaksi. Rauta täytyi sitten hiilestää ja karkaista, jotta siitä voitiin valmistaa esimerkiksi työkaluja. Harkkohyteissä valmistettu rauta oli kuitenkin usein hataraa ja kuonaista eikä soveltunut hyvin taottavaksi.

Harkkohyttejä käytettiin Suomessa erityisesti 1800-luvulla teollisesti raudan valmistukseen järvimalmista ja suomalmista. Näiden malmien kosteus ja epäpuhtaudet pyrittiin poistamaan polttamalla niitä nuotiossa ennen harkkohyttiin laittamista. Tätä kutsuttiin pasuttamiseksi. Harkkohyttien avulla raudanvalmistusta harjoitettiin myös varsinkin Itä-Suomessa talonpoikien kotitarveteollisuutena, koska alueella oli runsaasti järvi- ja suomalmia saatavissa.

Lähteet
-------

1. 1 2  Harkkouuni, Tietosanakirja (1909-1922) osa 3, palsta
2. 1 2  Möhkön ruukki : Rautaa järvimalmista (Arkistoitu – Internet Archive)
3. ↑  GTK tietoaineistot : Rautateollisuuden synty Suomessa  (Arkistoitu – Internet Archive)
4. ↑  Myllyrannan ruukki : Raudanvalmistuksen historiaa (KirjastoVirma) (Arkistoitu – Internet Archive)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Harkkohytti** Wikimedia Commonsissa

* Lohtajalaiset herättivät harkkohytin henkiin, Yle Uutiset Kotimaa 10.9.2013
* Harkkohytti *Arkeologisen kulttuuriperinnön opas*.  11.4.2017.
**Blued** on kiinalainen homomiehille suunnattu deittailusovellus. Sen perusti yrittäjä Ma Baoli vuonna 2012. Blued toimii freemium-mallilla eli tarjoten hieman palveluita ilmaiseksi ja laajat käyttömahdollisuudet maksua vastaan.

Osa Bluedin toimintastrategiaa on ollut osalliistuminen HIV-tartuntojen ennaltaehkäisyyn ja seksuaaliterveyden edistämiseen valtiollisten terveysaloitteiden linjan mukaisesti. Blued on välttänyt yksityistä aktivismia, vaikka onkin nostanut tietoisuutta seksuaali- ja sukupuolivähemmistöjen asioista. Bluedin emoyhtiö oli BlueCity, joka listattiin Nasdaq-pörssiin vuonna 2020. Toiminta ei kuitenkaan osoittautunut tuottoisaksi, koska mainostuskulut ulkomailla olivat korkeat. Ma Baoli erosi yhtiön johdosta vuonna 2022, ja vuonna 2023 Blued-sovelluksen otti hallintaansa yhtiö Newborn Town. Newborn Town ilmoitti tavoitteeksi Bluedin nousun maailman suurimmaksi homomiehille suunnatuksi sosiaaliseksi verkkoalustaksi.

Vuonna 2020 Blued ohitti aktiivisten käyttäjien määrässä Grindr-sovelluksen Intiassa, Filippiineillä, Vietnamissa ja Etelä-Koreassa. Yritykset saavuttaa asema länsimaisilla markkinoilla eivät ole olleet yhtä onnistuneita, vaikka emoyhtiö investoi huomattavasti markkinointiin Isossa-Britanniassa ja Ranskassa mainostaen sovellusta jopa Pariisin metrossa. Bluedin käyttäjäpohjaa on pyritty laajentamaan myös Thaimaassa ja Yhdysvalloissa. Pohjois-Amerikassa ja Euroopassa Bluedin suosio on kuitenkin rajoittunut kiinalaistaustaisten vähemmistöjen keskuuteen.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Viola Zhou, Andrew Deck, China’s biggest gay dating app wants to beat Grindr Rest of World 24.10.2023, viitattu 25.1.2024 (englanniksi)
2. ↑  Coco Feng, Founder of Blued, China’s largest gay dating app, steps down after delisting in New York with no named successor South China Morning Post 22.8.2022, viitattu 25.1.2024 (englanniksi)
**Derek Acorah** (oik. **Derek Francis Johnson**, 27. tammikuuta 1950 Liverpool – 3. tammikuuta 2020) oli englantilainen meedio ja televisiopersoona, joka tunnetaan erityisesti televisiosarjasta Riivatut talot. Hän oli ohjelmassa kuuden tuotantokauden verran vuosien 2001–2005 aikana, mutta jäi kiinni valheesta. Sarjan psykologi Ciarán O’Keeffe oli ennen erästä jaksoa jutellut Acorahin kuullen, että talossa on saattanut asua eteläafrikkalainen henkilö nimeltään "Kreed Kafer". Jaksossa Acorah paljasti itsensä saamalla "henkioppaaltaan" nimen Kreed Kafer, joka osoittautui keksityksi nimeksi. "Kreed Kafer" on anagrammi sanoista "Derek faker" eli "Derek teeskentelijä". Näin Ciarán O’Keeffe todisti Acorahin meediotaitojen olevan huijausta, ja hänet erotettiin sarjasta 2005. Derek Acorah sanoi Celebs Sunday -lehdelle vuonna 2009 olevansa järkyttynyt ohjelman tilasta ja sanoi myös, ettei häntä koskaan ollut pyydetty tekemään mitään, kaikki oli aitoa

Elämäkerta
----------

Liverpoolissa vuonna 1950 syntynyt Acorahi väitti saaneensa ensimmäiset yliluonnolliset kokemuksensa jo lapsena, jolloin hänen isoisänsä henki vieraili hänen luonaan. Hän kertoi kokemuksestaan isoäidilleen, joka ei ollut yllättynyt tapahtumasta ja kertoi itsekin olevansa meedio.

Nuoruudessaan Acorah pelasi jalkapalloa paikallisessa seurassa Liverpool FC:ssä ja australialaisessa USC Lionissa. Uran päätyttyä hän palasi Englantiin ja yritti etsiä itselleen sopivaa erikoisalaa. Lopulta Acorah päätti ryhtyä meedioksi Liverpoolissa. Hän väitti, että hänellä on aina ollut meedionkykyjä. Hän pääsi tarkkuutensa ansiosta pian paikkakuntalaisten suosioon. Alkuvuosina hän tarjosi palveluitaan ilmaiseksi. Sittemmin hän työskenteli vuodesta 1996 lähtien televisiossa ja radiossa sekä teki henkilökohtaisia esiintymisiä Britannian lisäksi muuallakin, kuten Euroopassa ja Lähi-idässä, Uudessa-Seelannissa ja Yhdysvalloissa.

Lähteet
-------

1. ↑  Taylor, Joshua & Saunders, Emmeline: Medium Derek Acorah dead aged 69 after falling into coma from 'very brief illness' *Celebrity News*.  4.1.2020. Mirror (UK). Viitattu 4.1.2020. (englanniksi)
2. ↑  Riivatut talot -huijari Derek Acorah haukkuu ohjelman - näin hän jäi kiinni huijauksesta *Findance.com*.  25.2.2009. Viitattu 12.3.2019. (suomeksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Derek Acorah Internet Movie Databasessa. (englanniksi)

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Yhdysvallat
* Alankomaat

 |

 |
**Se og Hør** (suom. *"Katso ja kuule"*) on tanskalaisen Aller Median julkaisema viihde- ja tv-aikakauslehti, josta tehdään viikoittain kolme eri versiota Tanskan, Norjan ja Ruotsin markkinoille. Norjassa lehti ilmestyy kaksi kertaa viikossa. Suomalainen Seiska on Se og Hørin sisarjulkaisu. Se og Hør ja Seiska ovat kotimaidensa suurimmat viikkolehdet. 

Lehti perustettiin Tanskassa vuonna 1939 nimellä *Det Ny Radioblad* (Uusi radiolehti). Vuonna 1953 se alkoi seurata uutta mediaa, televisiota, ja muutti nimensä nykyiseen muotoon.

Huhtikuussa 2014 Se og Hør joutui mediaskandaaliin, kun julkisuuteen tuli väite että lehti oli ostanut tietoja Tanskan kuninkaallisen perheen ja tanskalaisten näyttelijöiden luottokorttiostoksista ja lentomatkoista. Lukuisat henkilöt, muun muassa Mads Mikkelsen, tekivät asiasta tutkintapyynnön poliisille. Marraskuussa 2016 lehden entinen päätoimittaja Henrik Qvortrup sai 15 kuukauden vankeusrangaistuksen, josta 12 kuukautta muunnettiin 200 tunnin yhdyskuntapalveluksi. Myös kolme muuta toimittajaa sekä luottokorttiyhtiö Netsin työntekijä tuomittiin oikeudessa. Aiemmin elokuussa Aller Medialle määrättiin 10 miljoonan kruunun sakot (noin 1,3 miljoonaa euroa).

Lähteet
-------

1. ↑  Väite: Lentoyhtiö SAS vuosi tietoja matkustajista Seiskan sisarlehdelle Tanskassa Helsingin Sanomat, 5.5.2014
2. 1 2  Henrik Qvortrup skal i fængsel i Se og Hør-sagen DR, 24.11.2016 (tanskaksi)
**Stephen Williams** (s. 9. kesäkuuta 1996 Aberystwyth, Wales) on walesilainen maantiepyöräilijä, joka on menestynyt etenkin etappikilpailuissa ja mäkisessä maastossa ajettaessa.

Williams aloitti ammattilaisuransa JLT–Condor-joukkueessa vuonna 2016, edusti SEG Racing Academya seuraavat puolitoista vuotta, siirtyi Bahrain–Merida-talliin harjoittelijaksi elokuussa 2018 ja edusti samaa tallia, nimeltään sittemmin Bahrain–McLaren ja Team Bahrain Victorious, vuoteen 2022 saakka. Kaudesta 2023 lähtien hän on edustanut Israel – Premier Techiä.

Williams voitti UCI World Tour -sarjaan kuuluneen Tour Down Under -kilpailun vuonna 2024 yhdeksän sekunnin erolla Jhonatan Narváeziin.

Saavutuksia
-----------

Lähteet: Pro Cycling Stats, Cycling Archives

2018
Ronde de l'Isard, kokonais- ja mäkikirikilpailun sekä 1. ja 2. etapin voitto
Giro Next Gen, 7. etapin voitto
2021
CRO Race, kokonaiskilpailun ja 5. etapin voitto
2022
Sveitsin ympäriajo, 1. etapin voitto
2023
Arctic Race of Norway, kokonaiskilpailun ja 3. etapin voitto
2024
Tour Down Under, kokonaiskilpailun ja 6. etapin voitto

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Stephen Williams *procyclingstats.com*. Viitattu 25.1.2024. (englanniksi)
2. 1 2 3  Stephen Williams *cyclingarchives.com*. Viitattu 25.1.2024. (englanniksi)
3. ↑  2024 » 24th Santos Tour Down Under (2.UWT) *procyclingstats.com*. Viitattu 25.1.2024. (englanniksi)
**Andreas Norlén** (s. 6. toukokuuta 1973 Bromma) on ruotsalainen maltillisen kokoomuksen poliitikko, joka on toiminut Ruotsin valtiopäivien puhemiehenä syyskuusta 2018 lähtien.

Elämä ja ura
------------

Norlén on syntynyt Tukholman Brommassa, mutta kasvanut Itä-Götanmaan Ödeshögissä. Hän meni mukaan Maltillisen kokoomuksen nuorisojärjestön toimintaan vuonna 1988. Lukiossa Norlén suoritti yhteiskuntatieteellisen linjan valmistuen 1992. Norlén muutti Motalaan 1995, missä hän istui kunnanvaltuustossa vuosina 1998–2002 ja 2006–2014.

Suoritettuaan liikejuridiikan maisterintutkinnon Linköpingin yliopistossa vuonna 1996 Norlén jatkoi opintojaan valmistuen oikeustieteen maisteriksi Tukholman yliopistossa vuonna 2000. Norlén on väitellyt myös tohtoriksi liikejuridiikan alalta Linköpingin yliopistossa vuonna 2004. Valtiopäiville hänet valittiin vuoden 2006 vaaleissa.

Norlén oli porvariallianssin, eli Maltillisen kokoomuksen, keskustapuolueen, kristillisdemokraattien ja liberaalien yhteinen ehdokas puhemieheksi. Puhemies valittiin syyskuun vaalien jälkeen ja äänestyksessä Norlén voitti vastaehdokkaansa, sosiaalidemokraattien, ympäristöpuolueen ja vasemmistopuolueen ehdokkaan Åsa Lindestamin äänin 203–145. Norlénia tuki äänestyksessä myös Ruotsidemokraatit.

Norlén on ollut naimisissa Helena Kjellströmin kanssa vuodesta 2013. Yhdessä heillä on vuonna 2016 syntynyt poika.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Holmqvist, Tobias: Vem är Andreas Norlén? *svt.se*.  24.9.2018. SVT Nyheter. Viitattu 7.4.2019. (ruotsiksi)
2. ↑  Vuonokari, Kaisa: Andreas Norlén on valtiopäivien uusi puhemies *Sisuradio*.  24.9.2018. Sveriges Radio. Viitattu 7.4.2019.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Andreas Norlén** Wikimedia Commonsissa

* Norlénin blogi (ruotsiksi)

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja

 |

 |