recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Tuomiokirja** oli alioikeudessa laadittu pöytäkirja riita- ja rikosasioissa sekä niissä ilmoitusasioissa, joista ei tehty erityistä pöytäkirjaa. Erityisiä pöytäkirjoja eli niin sanottuja kirjaamispöytäkirjoja laadittiin holhous-, kiinnitys- ja lainhuudatusasioissa. Tavallisesti tuomiokirjalla tarkoitetaan kihlakunnanoikeuden pöytäkirjoja 1500-luvulta 1800-luvun puoliväliin. Sen jälkeen pöytäkirjoja nimitetään useimmiten oikeus- tai käräjäpöytäkirjoiksi. Kirjaksi sidottuja tuomiokirjoja tehtiin 1970-luvulle saakka, jolloin oikeusjuttujen asiakirjat alettiin koota asiakirjavihoksi.

Kihlakunnanoikeuden pöytäkirjojen lisäksi tuomiokirjoihin katsotaan kuuluviksi raastuvan-, laamannin- ja kämnerinoikeuksien pöytäkirjat. Myös aksiisi-, halli-, manufaktuuri- ja meritullioikeuksien sekä maistraattien pöytäkirjat luetaan tuomiokirjoihin. Sen sijaan tuomiokirjoiksi ei katsota erityistuomioistuinten eli maanjako-, valtiorikos-, valtiorikosyli- tai vesioikeuksien pöytäkirjoja.

Vuodesta 1623 lähtien kihlakunnan-, kämnerin-, laamannin- ja raastuvanoikeuksien alkuperäisistä pöytäkirjoista (kantapöytäkirjoista) eli konseptituomiokirjoista tuli lähettää hovioikeuteen tarkastettavaksi puhtaaksi kirjoitettu eli niin sanottu renovoitu tuomiokirja. Konseptituomiokirjat jäivät alioikeuksien arkistoihin.

Suomen vanhimmista tuomiokirjoista on säilynyt katkelmia keskiajalta ja 1500-luvun jälkipuoliskolta, mutta yhtenäisempiä sarjoja on tallessa 1620-luvulta lähtien. Tuomiokirjat ovat tärkeä lähde Suomen 1600- ja 1700-luvun historiaa tutkittaessa, sillä niissä on oikeusjuttujen lisäksi tietoja kaupunkien, kihlakuntien ja pitäjien itsehallinnosta, 1800-luvun osalta ne sisälsivät pääasiassa tietoja oikeusjutuista.

Kansallisarkisto on koneellisesti tunnistanut tuomiokirjojen sisältämää tekstiä, ja nämä aineistot ovat tutkittavissa Tuomiokirjahaku-palvelussa.

Lähteet
-------

1. ↑  *Otavan iso tietosanakirja 9*, palsta 141 (s.v. tuomiokirja). Helsinki: Otava, 1965.
2. 1 2 3 4  Tuomiokirjat Helsinki:  Kansallisarkisto. Viitattu 21.4.2020.
3. 1 2  Nenonen, Kaisu-Maija & Teerijoki, Ilkka: *Historian suursanakirja*, s. 542. Helsinki: WSOY, 1998. ISBN 951-0-22044-2.

Aiheesta muualla
----------------

* Dombok hakuteoksessa *Uppslagsverket Finland* (2012). (ruotsiksi)
* *Suomen vanhimmat tuomiokirjat = Finlands äldsta domböcker. I, Savon tuomiokirjat 1559 ja 1561-1565 = Domböcker för Savolax 1559 och 1561-1565*, julkaissut Valtionarkisto = utgivna av Riksarkivet ; toimittanut = redigerade av Kauko Pirinen, 1954
**DFDS A/S** on tanskalainen logistiikkayhtiö, joka on keskittynyt merikuljetuksiin. DFDS toimii niin matkustaja- kuin rahtitavaraliikenteen parissa ja yhtiön päämarkkina-alue on Pohjois-Eurooppa.

Historia
--------

DFDS on syntynyt kolmen tanskalaisen varustamon yhteenliittymänä vuonna 1866. DFDS-nimi tulee lyhenteestä *Det forenede Dampskibs-Selskab* (suom. *Yhdistynyt höyrylaivayhtiö*). Yhteenliittymän taustalla ja DFDS:n perustajana toimi tanskalainen sijoittaja C. F. Tietgen. Yhtiön toiminta käynnistyi vuoden 1867 alusta yhteensä 19 aluksen voimin.

Varustamo laajentui nopeasti ja 1800-luvun loppuun mennessä DFDS oli jo maailman kymmenen suurimman laivanomistajan joukossa. DFDS laajeni Amerikan-linjalle vuonna 1898 hankkimalla *Dampskibsselskabet Thingvallan*. Amerikan-linjan matkustajamäärät alkoivat vähentyä merkittävästi 1920-luvulla Yhdysvaltojen otettua maahanmuuttokiintiöt käyttöön, joita se entisestään kiristi vielä 1930-luvulla. Toisen maailmansodan aikana DFDS menetti sotatoimissa ennen Tanskan miehitystä ja sen aikana yhteensä 31 alusta yli 300 ihmisen menettäessä henkensä.

1980-luvulla DFDS laajentui hankkimalla itselleen muun muassa saksalaisen Prinzenlinienin vuonna 1981 ja Tor Line Ab:n vuonna 1982. Sen jälkeen varustamo laajeni hankkimalla lukuisia eri huolintaliikkeitä, vuonna 1992 Danish Food Transportin, vuonna 1999 Dan Transport Holding A/S:n, vuonna 2001 Lithuanian Shipping Companyn, vuonna 2005 Lys Linen ja vuonna 2006 pahimman kilpailijansa Maerskin tytäryhtiö Norfolklinen konttitoiminnan. 17. joulukuuta 2009 DFDS ilmoitti ostavansa Maerskilta koko Norfolk Linen toiminnan aiemmin ostetun konttiliikenteen jatkoksi.  Kauppa toteutettiin 170 miljoonan euron käteismaksuna ja loput kauppasummasta oli 28,8% DFDS A/S:n osakkeita. *lähde?*

Liiketoiminta
-------------

Norfolklinen oston jälkeen vuonna 2010 DFDS otti käyttöön nykyisen yritysrakenteensa, jossa konsernin liiketoiminnot on jaettu kahteen divisioonaan: *Shipping* ja *Logistics*. DFDS:n liikevaihtosta noin 80 prosenttia tulee rahtikuljetuksista ja 20 prosenttia matkustajaliikenteestä. DFDS:n laivastoon kuului vuonna 2016 yhteensä 57 alusta.

* **Shipping** – matkustaja- ja roro-liikenne
* **Logistics** – muu rahtiliikenne ja logistiikkatoiminnot

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6  Annual Report 2016 (PDF) *dfds.com*. DFDS A/S.  Arkistoitu 11.7.2017. Viitattu 16.12.2017. (englanniksi)
2. 1 2 3 4  About us: Our history *dfds.com*. DFDS A/S. Viitattu 16.12.2017. (englanniksi)
3. ↑
4. ↑
5. ↑  Company structure *dfds.com*. DFDS A/S. Viitattu 16.12.2017. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **DFDS**.
* DFDS (englanniksi)
* DFDS Group (englanniksi)
Suur-Sarvilahden kartano vuonna 1910. Kuva Signe Brander. 
**Suur-Sarvilahden kartano** (ruots. *Storsarvlax*) on barokkivaikutteinen kartanolinna entisen Pernajan kunnan alueella Loviisassa, Itä-Uudellamaalla. Amiraali Lorentz Creutz aloitti sen kolmikerroksisen päärakennuksen rakentamisen vuonna 1672, ja se valmistui vuonna 1683. Creutzin suvun jälkeen kartanon omistajuus siirtyi von Bornin suvulle. 1950-luvulla kartano siirtyi Svenska Kulturfondenin omistukseen lapsettoman pariskunnan Alix ja Ernst von Bornin testamentin myötä.

Päärakennuksen suunnittelusta on vastannut rakennusmestari Acfatius Groneberg. Sitä korjailtiin ja uudistettiin 1700-luvulla sekä vuonna 1883, jolloin muutostöistä vastasi F. A. Sjöström. Rakennuksessa oli alun perin hollantilaistyylinen säterikatto, mutta rakennuksen muutosten yhteydessä se poistettiin, kunnes taas palautettiin takaisin vuonna 1934. 

Kartanon edustaa hallitsee barokkipiha, jota reunustaa kaksi yksikerroksista siipirakennusta. Läntisellä siipirakennuksella on yhtä pitkä historia kuin itse päärakennuksella, itäinen siipirakennus on puolestaan peräisin 1880-luvulta. Lisäksi kartanoalue käsittää muun muassa barokkityylisen puutarhan. Sille loihti nykyisen ilmeen P. Olsson 1930-luvulla.

Sarvilahden nimi esiintyi ensimmäisen kerran vuonna 1348 kuningas Maunu Eerikinpojan kirjeessä, jossa tilan omistajaksi mainittiin vapaasäätyinen Anders Munck.

Kartano ympäristöineen kuuluu Museoviraston määrittelemiin Suomen Valtakunnallisesti merkittäviin rakennettuihin kulttuuriympäristöihin.

Lähteet
-------

1. ↑  En släktgård med anor Borgåbladet.  Arkistoitu 14.12.2013. Viitattu 14.12.2013. (ruotsiksi)
2. ↑  Hannu Tarmio, Pentti Papunen ja Kalevi Korpela (toim.): *Suomenmaa 6: maantieteellis-yhteiskunnallinen tieto- ja hakuteos*, s. 125. Porvoo-Helsinki: WSOY, 1976.
3. ↑  Sarvilahden kartano ympäristöineen *Valtakunnallisesti merkittävät rakennetut kulttuuriympäristöt RKY*. Museovirasto.

Kirjallisuutta
--------------

* Blomberg, Marie-Louise: Sarvlax - Herrgårdshistoria under 600 år bokrecension. Hembygden : 25 (2010) : 5, s. 16.
* Rask, Henry: Sarvlax : herrgårdshistoria under sex sekel. Historisk tidskrift för Finland / 95 (2010) : 4, s. [627]-632

Aiheesta muualla
----------------

* Suur-Sarvilahden kartanon esittely Museoviraston sivuilla
* Kuvia ja tietoa kartanosta (ruotsiksi)
* Ylen Elävä arkisto: Suur-Sarvilahden kartanolinna
* Creutz nr 48
* Creutz nr 92
* von Born nr 2083
Cristóbal Oudrid
**Cristóbal Oudrid** (7. helmikuuta 1825 Badajoz – 13. maaliskuuta 1877 Madrid) oli espanjalainen säveltäjä, pianisti ja kapellimestari.

Oudrid sai varhaista pianonsoiton ja laulun opetusta isältään, joka oli muusikko Badajozissa pääpaikkaansa pitäneille Napoleonin joukoille. Oudrid myös opiskeli itsenäisesti trumpetin- ja oboensoittoa. Vuonna 1844 hän muutti Madridiin. Siellä hän sai tukea Ramón de Mesonero Romanosilta ja tapasi Baltasar Saldonin, jonka avustuksella hän sai ensimmäisiä teoksiaan esitetyiksi julkisesti. Elantonsa Oudrid sai näinä aikoina pianistina esiintymällä. Hän myös sävelsi instrumentille salonkimusiikkia.

Vuonna 1846 Teatro del Príncipessa esitettiin Oudridin ensimmäinen lyhyt näyttämöteos, *zarzuela andaluza* nimeltään *La venta del puerto o Juanillo el contrabandista*. Seuraavana vuonna Teatro de la Cruzissa esitettiin *La pradera del canal*, jonka Oudrid oli säveltänyt yhteistyössä Luis Cepedan ja Sebastián Iradierin kanssa. Oudrid työskenteli zarzuelan edistämisen parissa Teatro del Circossa, Teatro Variedadesissa ja lopulta Teatro de la Zarzuelassa. Hän sävelsi sekä yksin että yhteistyössä Francisco Asenjo Barbierin, Joaquín Gaztambiden, Rafael Hernandon sekä José Inzengan kanssa. Hän myös perusti Gaztambiden, Asenjo Barbierin, Inzengan, Luis de Olonan ja Francisco Salasin kanssa zarzuelan edistämistä varten taiteellisen ja musiikillisen seuran.

Oudridin yksin säveltämistä teoksista menestyksekkäimpiä olivat *Buenas noches señor Don Simón* (1852), *El postillón de la Rioja* (1856), *El último mono* (1859) ja *Memorias de un estudiante* (1860). Hän laati myös musiikin Juan Lombían näytelmään *El sitio de Zaragoza*. Kapellimestarina Oudrid johti myös italiankielistä oopperaa. Vuonna 1870 hänestä tuli Teatro Realin musiikillinen johtaja. Hän kuoli Teatro Realissa pidetyn harjoituksen aikana maaliskuussa 1877. Viimeisinä vuosinaan Oudrid oli keskittynyt erityisesti työskentelyyn kapellimestarina; suurimuotoinen kolminäytöksinen zarzuela *Ildara* (1874) osoittautui vastaanotoltaan epäonnistuneeksi. Viimeiseksi Oudridin näyttämöteokseksi jäi Fernández Caballeron kanssa sävelletty *Blancos y azules* (1876).

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Cristóbal Oudrid Spain Is Culture
2. 1 2 3 4  Cristóbal Oudrid Zarzuela

Aiheesta muualla
----------------

* IMSLP: nuotteja

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Yhdysvallat
* Portugali

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Muut | 
* RISM
* SNAC

 |

 |
***tert*-Butyylikloridi** (C4H9Cl) on kloorattu tyydyttymätön hiilivety. Yhdistettä käytetään pääasiassa muiden orgaanisten yhdisteiden valmistamiseen orgaanisella synteesillä.

Ominaisuudet
------------

*tert*-Butyylikloridi on huoneenlämpötilassa väritön neste. Yhdiste liukenee hyvin orgaanisiilin liuottimiin kuten metanoliin, etanoliin ja asetoniin ja muodostaa monien liuottimien kanssa atseotrooppisia seoksia. *tert*-Butyylikloridi liukenee vain hieman veteen, mutta hydrolysoituu nopeasti emäksisissä olosuhteissa muodostaen tert-butanolia.. Koska *tert*-butanolin rakenteessa on steerisesti estynyt *tert*-butyyliryhmä hydrolyysi noudattaa SN1-reaktion mekanismia, jossa kloori lähtee yhdisteestä muodostaen positiivisesti varautuneen karbokationin, jonka kanssa vesi tai hydroksidi-ioni reagoi muodostaen tert-butanolia. *tert*-Butyylikloridi ei reagoi SN2-reaktiolla.

Valmistus ja käyttö
-------------------

*tert*-Butyylikloridia valmistetaan tert-butanolin ja vetykloridikaasun välisellä reaktiolla. Vetykloridia johdetaan tert-butanolin vesiliuokseen kunnes liuos on selkeästi hapan. Tämän jälkeen vesiliuos ja muodostuva orgaaninen faasi erotetaan toisistaan. Toinen tapa valmistaa *tert*-butyylikloridia on isobuteenin ja vetykloridin reaktio oksidikatalyytin kuten alumiinioksidin läsnä ollessa.

*tert*-Butyylikloridia käytetään pääasiassa valmistettaessa muita yhdisteitä alkylointireaktioilla. Esimerkiksi bentseeni ja tolueenin Friedel–Crafts-alkylointireaktiolla *tert*-butyylikloridin kanssa muodostuu tert-butyylibentseeniä ja tert-butyylitolueenia. Yhdistettä voidaan käyttää myös hajusteteollisuuden käyttämän neoheksyylikloridin valmistamiseen.

Lähteet
-------

1. ↑  2-Chloro-2-methylpropane – Substance summary *PubChem*. NCBI. Viitattu 20.2.2014.
2. 1 2 3 4 5 6  Ernst Langer, Heinz Rassaerts, Peter Kleinschmidt, Theodore R. Torkelson & Klaus K. Beutel: *Chlorpropanes, Chlorobutanes, and Chlorobutenes, Ullmann's Encyclopedia of Industrial Chemistry*, John Wiley & Sons, New York, 2011. Viitattu 20.2.2014
3. ↑  Physical properties: tert-Butyl chloride NLM Viitattu 20.2.2014
4. ↑  Joseph M. Hornback: *Organic Chemistry*, s. 264–272. Cengage Learning, 2005. ISBN 978-0534389512. Kirja Googlen teoshaussa (viitattu 20.2.2014). (englanniksi)
**Mortal Kombat** (myös **Mortal Kombat 2011**) on NetherRealm Studiosin kehittämä ja Warner Bros. Interactive Entertainmentin julkaisema *Mortal Kombat* -pelisarjaan kuuluva taistelupeli. Peli julkaistiin huhtikuussa 2011 PlayStation 3:lle ja Xbox 360:lle sekä huhtikuussa 2012 PlayStation Vitalle.

Tarina
------

### Hahmot

Pelattavat hahmot
* Baraka
* Cyber Sub-Zero (salainen hahmo)
* Cyrax
* Ermac
* Jade
* Jax
* Johnny Cage
* Kabal
* Kano
* Kenshi (DLC)
* Kitana
* Kratos (vain PlayStation 3 -versiossa)
* Kung Lao
* Liu Kang
* Mileena
* Nightwolf
* Noob Saibot
* Quan Chi (salainen hahmo)
* Raiden
* Rain (DLC)
* Reptile
* Scorpion
* Sektor
* Shang Tsung
* Sheeva
* Sindel
* Skarlet (DLC)
* Smoke
* Sonya Blade
* Stryker
* Sub-Zero
* Freddy Krueger (DLC)

Muita hahmoja
* Goro
* Kintaro
* Shao Kahn

### Juoni

Pelin alussa Raiden on häviämässä taistelun Shao Kahnille, mutta juuri ennen kuolemaansa pystyy lähettämään viestin menneisyyteen itselleen. Tämän jälkeen peli seuraa kolmen ensimmäisen Mortal Kombat pelien tapahtumia, jonka ovat enemmän tai vähemmän muunneltuja alkuperäisestä tarinasta. Menneisyyden Raiden yrittää muuttaa tulevaisuutta estämällä tiettyjä tapahtumaketjuja. Pelin aikana Sindel surmaa monia hahmoista erillisissä taisteluissa. Pelin lopussa Raiden onnistuu kukistamaan Shao Kahnin ja alkaa uudelleenrakentaa tuhoutunutta maailmaa yhdessä selviytyneiden Johnny Cagen ja Sonya Bladen kanssa. Samalla näytetään kuvaa Quan Chistä neuvottelemassa Shinnokin kanssa, joka suunnittelee käyttävänsä Shao Kahnin kuolemaa edukseen.

Haastetorni
-----------

Haastetorni on kokoelma 300 erilaista haastetta joita pelaaja voi suorittaa. Pelaaja saa suoritetuista haasteista rahaa joilla voi ostaa bonusmateriaalia Kryptasta. Jokaisessa haasteessa on yleensä jonkinlainen erikoisuus, esim. pelaajan pitää pelata ilman päätä ja käsiä tai "ammuskelu pelejä joissa pitää ampua päälle rymisteleviä vihollisia. Tappelujen lisäksi haastetornissa on myös Test Your Might, Test Your Sight, Test Your Strike jotka ovat tuttuja edellisistä osista sekä uutuutena Test Your Luck.

Krypta
------

Jo muun muassa Deceptionissa ja Deadly Alliancessa nähty Krypt-kauppa tekee paluun. Siitä voi ostaa virtuaalirahalla erilaista bonusmateriaalia peliin. Bonusmateriaalit vaihtelevat uusista vaatteista maalauksiin ja tikku-ukko luonnoksista uusiin lopetusliikkeisiin.

Kauppaan on ohjelmoitu satunnaisesti käynnistyvä huutopila, jossa kauppaa satunnaisesti selatessa näyttöön hyppää Tarkatan-peikoksi oletettu hirviö. Useat pelaajat ovat vaatineet pilan poistamista pelistä. Pila on mahdollisesti muodostunut aiempien Mortal Kombat-pelien Kryptien huhuista, joissa mm. Väitettiin samantyyppisen pilan käynnistyvän Deadly Alliance-osan Kryptassa.

Aiheesta muualla
----------------

* *Mortal Kombat* MobyGamesissa (englanniksi)
**Albrekt** (28. kesäkuuta 1490 – 24. syyskuuta 1545 Mainz) oli Mainzin vaaliruhtinas ja arkkipiispa ja Magdeburgin arkkipiispa. Hän oli Brandenburgin vaaliruhtinaan Johannes Ciceron poika. Hänet muistetaan ennen kaikkea siitä, että uskonpuhdistaja Martti Luther hyökkäsi Albrektin aneiden myyntiä vastaan 95 teesissään.

Elämä ja ura
------------

Suoritettuaan Frankfurt an der Oderin yliopistossa ennemminkin humanistisia kuin teologisia opintoja hän aloitti kirkollisen uran, ja vuonna 1513 hänestä tuli Magdeburgin arkkipiispa ja Halberstadtin hiippakunnan hallinnoija. Vuonna 1514 hän sai Mainzin vaaliruhtinaskunnan, ja vuonna 1518 hänestä tehtiin kardinaali. Maksaakseen Mainzin tuomiokapitulin palliumin ja muut virkaanastumisestaan aiheutuvat kulut Albert oli lainannut Fuggereilta suuren summan rahaa ja saanut paavi Leo X:ltä luvan järjestää hiippakunnassaan aneiden myyntiä saadakseen varoja lainan takaisinmaksuun. Tätä työtä varten hän sai dominikaanipappi Johannes Tetzelin palvelukseensa. Luther tuomitsi tämän käytännön 95 teesissään. Albert vaikutti näin välillisesti voimakkaasti uskonpuhdistuksen käynnistymiseen. Vuoden 1519 keisarinvaalien lähestyessä Kaarlen (myöhemmin keisari Kaarle V) ja Ranskan kuninkaan Frans I:n kannattajat anoivat innokkaasti Albertin ääntä, ja hän näyttää saaneen suuren summan rahaa äänestä, jonka hän lopulta antoi Kaarlelle.

Albertin vapaamielisyys, hänen ystävyytensä Ulrich von Huttenin kanssa ja hänen poliittiset pyrkimyksensä näyttävät herättäneen toiveita siitä, että hänet saataisiin uskonpuhdistuksen puolelle, mutta vuoden 1525 talonpoikaissodan jälkeen hän asettui lopullisesti katolilaisuuden kannattajien joukkoon ja kuului niihin ruhtinaihin, jotka tapasivat heinäkuussa 1525 Dessaussa sopiakseen toimenpiteistä katolisen uskon puolustamiseksi. Hänen vihamielisyytensä reformaattoreita kohtaan ei kuitenkaan ollut yhtä äärimmäistä kuin hänen veljensä Joakim I:n, Brandenburgin vaaliruhtinaan, ja hän näyttää toimineen rauhan puolesta, vaikka hän oli jäsenenä Nürnbergin liitossa, joka perustettiin vuonna 1538 Schmalkaldenin liiton vastapainoksi. Reformaatio eteni kuitenkin hänen valtakunnissaan, ja hän joutui myöntämään Magdeburgin asukkaille uskonnonvapauden 500 000 guldenia vastaan. Viimeisinä vuosinaan hän oli entistä suvaitsemattomampi protestantteja kohtaan ja suosi jesuiittojen opetusta valtakunnissaan. Maallisena ruhtinaana hän hallitsi hyvin; hän otti käyttöön uudistuksia oikeudenkäytössä, poliisijärjestelmässä ja kaupankäynnissä.

Albert koristeli Hallen katedraalin ja Mainzin katedraalin ylellisesti ja otti tunnuslauseekseen sanat *Domine, dilexi decorem domus tuae*. Hän oli taiteen ja oppineiden tukija, ja Erasmus Rotterdamilainen kuului hänen ystäviinsä. Hänet haudattiin Mainzin katedraaliin. Hänen haudallaan on taiteellinen muistomerkki.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Albert *Encyclopædia Britannica*.  1911. Viitattu 10.1.2024.
2. 1 2 3  Albert of Brandenburg  1913. Catholic Encyclopedia. Viitattu 10.1.2024.
3. 1 2 3 4  Albert *Encyclopædia Britannica*.  2023. Viitattu 10.1.2024.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Albrekt (1490–1545)** Wikimedia Commonsissa
**Eeropekka Rislakki** (s. 27. huhtikuuta 1956 Helsinki) on helsinkiläinen toimittaja, kustantaja, galleristi ja Eat&Joy Maatilatori -yrityksen perustajaosakas.

1980-luvun alkupuolella Rislakki toimi *Jaana*-naistenlehden päätoimittajana lehden lakkauttamiseen 1985 saakka. Sitten Rislakki perusti yhdessä Kim Weckströmin kanssa aikakauslehtimuotoisen *1999 Citylehden*, joka pian fuusioitui *Scandal*-lehden kanssa ja muuttui tabloidikokoiseksi *City-lehdeksi*.

1980-luvun lopulla Eeropekka Rislakki ja galleristi Krista Mikkola pitivät Kaapelitehtaalla Mikkola & Rislakki -taidegalleriaa, joka kaatui talousvaikeuksiin laman iskiessä 1990-luvun alussa. Rislakki perusti Aquarian Publications -nimisen kirjankustantamon, joka erikoistui muun muassa terveiden elämäntapojen edistämiseen. 

Vuonna 2002 perustettu *Viisi Tähteä* oli Rislakin osin omistaman Uni One Oy:n kustantama hotelli- ja ravintola-alan ilmaislehti, jonka jakelun pohjana oli Tuotevalvontakeskuksen ylläpitämä osoitteisto A-oikeuksilla varustetuista ravintoloista. Koska lehti näin levisi vain ammattilaisille, se kykeni laillisesti julkaisemaan myös alkoholimainontaa. Lehti laajeni sitten myös verkkoon. Lehden paperiversio lopetettiin 2009 ja nettilehden päivitys 2012. Rislakki ja yrityksen muut osakkaat päättivät tuolloin keskittyä lupaavasti käynnistyneen Eat&Joy Maatilatori -ketjunsa kehittämiseen.

Rislakki asuu Helsingissä avoliitossa Eeva Melan kanssa. He tapasivat vuonna 2014.

Lähteet
-------

1. ↑  Kuka? Eeropekka Rislakki  21.7.2010. Helsingin Sanomat. Viitattu 2.7.2012. [vanhentunut linkki]
2. ↑  Eeva-Liisa Pere: Kristan kierros  22.08.1998. Taloussanomat. Viitattu 2.7.2012.
3. ↑  Pekka Virolainen: Rislakille uusi lehti – Viisi tähteä on ilmaisjakelu-tabloid ravintola-alan ja matkailun ammattilaisille.  *Markkinointi&Mainonta*, 26.4.2002.
4. ↑  Sakari Nupponen: Eat&Joy Maatilatorin yrittäjät lopettivat Viisi Tähteä -lehden  7.9.2011. Taloussanomat. Viitattu 2.7.2012.
5. ↑  Muotoilujohtaja Eeva Mela nousi Ristomatti Ratian varjosta päivänvaloon *Ilta-Sanomat*.  17.3.2018. Viitattu 26.3.2018.
**Hankaussähköä** syntyy kappaleen hangatessa tai koskettaessa toista, eri materiaalia olevaa kappaletta, jolloin siihen muodostuu sähköstaattinen varaus. Hankauksen kyvystä muodostaa sähköä käytetään myös nimitystä **tribosähköinen ilmiö**. Hankaussähköä syntyy esimerkiksi kävelemällä sopivasta aineesta tehdyllä lattialla, minkä jälkeen saa sähköiskun koskettamalla esimerkiksi maadoittavaa metalliosaa, koska varausero purkautuu. Joskus hankaussähköä syntyy, kun kävelee portaita alas ja koskettaa muovikaidetta jatkuvasti. Kampaaminenkin synnyttää hankaussähköä. Metallien sähkönjohtavuus on niin hyvä, ettei merkittävää staattista varauseroa yleensä synny metalliosien välille. Huonosti johtavilla materiaaleilla varauserojen purkautuminen saattaa kestää kauan, jolloin staattisia sähkövarauksia voi muodostua eri osien välille.

Hankaamalla syntyvät jännitteet ovat hyvin suuria, mutta ihmisen synnyttämän hankaus purkaukset ovat niin lyhytaikaisia, etteivät ne ole ihmiselle vaarallisia suuresta jännitteestä ja huippuvirrasta huolimatta. Korkea suhteellinen kosteus pienentää hankaussähköstä syntyviä jännitteitä ja laskee yli ampeerin suuruisen huippuvirran todennäköisyyttä. Hankaussähkö voi vaurioittaa joitain elektroniikan komponentteja, sytyttää mustaruudin tms. Elektroniset CMOS-piirit onkin suojattu staattista sähköä vastaan sisäisillä kytkennöillä, mutta niiden jännitteenkestossa saattaa olla suuria tyyppikohtaisia vaihteluita.

Ukkosen sähkö on hankaussähköä, joka syntyy pilvessä olevien lumihiutaleiden, rakeiden ja jääneulasten törmäillessä toisiinsa nousevan ja laskevan ilmavirtauksen rajapinnassa.

Tribosähköinen sarja
--------------------

Eri materiaali voidaan järjestää sarjaksi sen mukaan, kuinka herkkiä ne ovat varautumaan. Sarjan alussa olevat materiaalit pyrkivät varautumaan positiivisesti ja lopussa olevat negatiivisesti. Nollavaraus on teräksen kohdalla.

**+**

* Ihmisen hiukset (hyvin kuivat)
* Ihmisen kädet (hyvin kuivat)
* Lasi
* Polyamidi
* Villa
* Paperi
* Puuvilla
* **Teräs (nollavaraus)**
* Puu
* Kova kumi, Eboniitti
* Polyesteri
* Polyuretaani
* Polyeteeni
* Polypropeeni
* Polyvinyylikloridi
* Silikoni
* Teflon

**-**

Lähteet
-------

1. ↑  VVT, työturvallisuuskeskus: [staha.vtt.fi/koulutusaineisto.ppt Staattisen sähkön vaarojen tunnistaminen prosessiteollisuudessa] *STAHA työturvallisuus koulutusaineisto*. Viitattu 26.11.2017.
Karkotettuja sudeettisaksalaisia.
**Saksalaisten karkotus toisen maailmansodan jälkeen** tarkoittaa toisen maailmansodan myöhemmissä vaiheissa ja sodan jälkeisenä aikana tapahtunutta saksalaisten ja Saksan kansalaisten pakenemista ja karkottamista. 

Ennen toista maailmansotaa etnisiä saksalaisia asui vähemmistöinä useissa Keski- ja Itä-Euroopan maissa, kuten Tšekkoslovakiassa, Jugoslaviassa, Unkarissa, Romaniassa sekä Neuvostoliitossa. Lisäksi ennen sotaa Saksalle kuuluneita alueita liitettiin sodan jälkeen Puolaan ja Neuvostoliittoon. Kaikilta näiltä alueilta saksalaisväestö joko pakeni tai karkotettiin. Karkotettujen saksalaisten määrä oli yli 12 miljoonaa.

Ennen sodan päättymistä tapahtuneet väestönsiirrot
--------------------------------------------------

Stalin karkotti Volgan saksalaiset asuinalueiltaan jo sodan aikana. Myös baltiansaksalaiset evakoitiin Saksaan jo Baltian neuvostomiehityksen aikana Hitlerin ja Stalinin tekemän sopimuksen mukaisesti.

Lähteet
-------

1. ↑  German Settlements in Eastern Europe
2. ↑  The End of WWII and The Division of Europe
3. ↑  Britannica: The blast of World War II Britannica
4. ↑  Volga Germans and Germans in Russia and Central Asia factsanddetails.com
5. ↑  Mikko Pesonen: Kun Suomi valmistautui talvisotaan, pakkasi baltiansaksalainen "herrakansa" matkalaukkujaan ja katosi historian hämärään Yle 12.1.2020
*Tämä artikkeli käsittelee musiikkikappaletta. Muita samannimisiä merkityksiä täsmennyssivulla.*

"**Hengaillaan**" on Kirkan esittämä musiikkikappale, joka edusti Suomea Eurovision laulukilpailussa 1984. Kappale on Jukka Siikavireen säveltämä ja Jussi Tuomisen sanoittama. Se julkaistiin myöhemmin samannimisellä albumilla.

Vuoden 1984 Suomen karsinta oli edellisvuoden tapaan avoin sävellyskilpailu, ja sävelmäehdotuksia saapui 286 kappaletta. Artistit olivat etukäteen nimettyjä. Ylen kokoama musiikin asiantuntijaraati valitsi 21 laulua radioituun esikarsintaan. Kirka sai jo esikarsinnassa eniten huomiota osakseen, sillä hänet oli valittu seitsemän kappaleen esittäjäksi. Raati valitsi televisioituun loppukarsintaan 11 laulua. Sekä Kirka että Sonja Lumme saivat molemmat kolme laulua finaaliin.

Säveltäjä Jukka Siikavire oli tähdännyt laulua Eurovision laulukilpailuun ja erityisesti Kirkan esitettäväksi. Idean kappaleeseen Siikavire sai sanoittaja Jussi Tuomisen hänelle edellisenä syksynä lähettämästä lapusta, jossa luki "22.45 meni viimeinen juna, mut siitä viis". Voittajakappale valittiin edellisvuoden tavoin postikorteilla, ja kolmen päivän äänestysajan aikana saapui 70 049 postikorttia. "Hengaillaan" sai ääniä 22 040, ja toiseksi tullut Paula Koivuniemen "Tuultako tavoitan" 11 793.

Kirkan taustajoukoissa lauloivat Anita Pajunen, Kaija Kokkola ja Jokke Seppälä. Kappale sijoittui Luxemburgissa järjestetyssä loppukilpailussa yhdeksänneksi ja keräsi yhteensä 46 pistettä.

Lähteet
-------

* Murtomäki, Asko: *Finland 12 points! Suomen euroviisut*. Teos, 2007. ISBN 978-951-851-106-2.

### Viitteet

1. ↑  Hengaillaan *Äänitearkisto*. Viitattu 17.5.2012. [vanhentunut linkki]
2. ↑  Murtomäki 2007, s.128
3. ↑  Murtomäki 2007, s.129–132
4. ↑  Murtomäki 2007, s.130
5. ↑  Eurovision Song Contest 1984 *eurovision.tv*. Viitattu 17.5.2012.

Aiheesta muualla
----------------

* Kirka: Hengaillaan Elävässä arkistossa

Suomen EuroviisulogoSuomen euroviisuedustuskappaleet

|  |  |
| --- | --- |
| 1960–luku | 
* Valoa ikkunassa
* Tipi-tii
* Muistojeni laulu
* Laiskotellen
* Aurinko laskee länteen
* Playboy
* Varjoon – suojaan
* Kun kello käy
* Kuin silloin ennen

 |
| 1970–luku | 
* ~~1970~~
* Tie uuteen päivään
* Muistathan
* Tom tom tom
* Älä mene pois
* Viulu-ukko
* Pump pump
* Lapponia
* Anna rakkaudelle tilaisuus
* Katson sineen taivaan

 |
| 1980–luku | 
* Huilumies
* Reggae OK
* Nuku pommiin
* Fantasiaa
* Hengaillaan
* Eläköön elämä
* Päivä kahden ihmisen
* Sata salamaa
* Nauravat silmät muistetaan
* La dolce vita

 |
| 1990–luku | 
* Fri?
* Hullu yö
* Yamma Yamma
* Tule luo
* Bye Bye Baby
* ~~1995~~
* Niin kaunis on taivas
* ~~1997~~
* Aava
* ~~1999~~

 |
| 2000–luku | 
* A Little Bit
* ~~2001~~
* Addicted to You
* ~~2003~~
* Takes 2 to Tango
* Why?
* Hard Rock Hallelujah
* Leave Me Alone
* Missä miehet ratsastaa
* Lose Control

 |
| 2010–luku | 
* Työlki ellää
* Da Da Dam
* När jag blundar
* Marry Me
* Something Better
* Aina mun pitää
* Sing It Away
* Blackbird
* Monsters
* Look Away

 |
| 2020–luku | 
* Looking Back
* Dark Side
* Jezebel
* Cha cha cha

 |

Yliviivattu vuosiluku tarkoittaa, että Suomi ei osallistunut kilpailuun kyseisenä vuonna.
GAU/A-8 gatling-konetykin rakenne.
**GAU-8 Avenger** (suom. *Kostaja*) on yhdysvaltalainen, alkujaan General Electricin, nykyisin General Dynamicsin  valmistama gatling-tyyppinen konetykki. Tykissä on 7 putkea ja sen kaliiperi on 30 mm. Ase pystyy käyttämään alikaliiperi-ammuksia, joiden vaarna on valmistettu köyhdytetystä uraanista. Näillä ammuksilla on voimakas läpäisykyky suuren kineettisen energiansa johdosta, lennosta tehdyissä iskuissa panssaroituja maaleja kuten panssarivaunuja vastaan. Tykin tulinopeus on suuri, teoreettisesti 3 900 ls/min, jopa 4 200 ls/min. Kuitenkin tykillä ammutaan yleensä vain noin 2 sekuntia kestäviä purskeita, jottei tykki ylikuumenisi. 

GAU-8 Avengerin 30 mm ammus, verrattuna .30-06 (0.30 cal.) *Springfield-kivääri*n panokseen.

Historia
--------

USAF julkisti uudentyyppisen A-X–lähitukikoneen kiinteän pääaseen teknisen spesifikaation marraskuussa 1970. Sekä Philco–Ford että General Electric valittiin kesäkuussa 1971 valmistamaan aseen prototyypit. Tykkityyppiä testattiin ensimmäisen kerran 26. helmikuuta 1974.
Ase pystyy tuhoamaan kohteensa jopa 6 km etäisyydeltä, joskin noin 2 km on suositeltu tulitusetäisyys panssaroituja maaleja vastaan. Konetykin lempinimi onkin *Tank Buster*. Tuhoamistodennäköisyys eli ns. *kill ratio* on peräti 80%.

Tykin omamassa on 281 kg ja kokonaispituus 6,10 metriä. Siitä aseputken pituus on 2,30 metriä. Konetykkiä on käytetty Fairchild Republic A-10 Thunderbolt II rynnäkkösuihkukoneessa, sekä sotalaivoissa käytetyssä Goalkeeper CIWS-torjuntajärjestelmässä. GAU-8 Avengerista on kehitelty jatkomuunnoksia, kuten 25 mm kaliiperiset GAU-12 Equalizer (mm. AV-8B Harrier II:ssa) sekä GAU-22 Equalizer, joka on F-35 Lightning II:n ampuma-aseistus. Näiden omamassat ovat arviolta 50% tätä tyyppiä keveämpiä.

GAU/A-8 rinnastettuna Kuplavolkkariin.

Ammustyypit
-----------

* PGU-14/B API Armor Piercing Incendiary (DU - köyhdytetty uraani-vaarna)
* PGU-13/B HEI High Explosive Incendiary
* PGU-15/B TP Target Practice

Lähteet
-------

* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 

### Viitteet

1. ↑   Viitattu 22.7.2021.
2. ↑   Viitattu 23.7.2021.
3. ↑
4. ↑   Viitattu 22.7.2021.
5. ↑   Viitattu 22.7.2021.
6. 1 2   Viitattu 22.7.2021.

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.
**A-ohjelmat** on Yleisradion ohjelmasarja, johon kuuluu useita ajankohtaisohjelmia. A-ohjelmat on lyhenne nimestä ajankohtaisohjelmat. A-ohjelmia tuottaa Ylen TV:n ajankohtaistoimitus, joka on osa Ylen uutis- ja ajankohtaistoimitusta. Samassa toimituksessa tuotetaan myös MOT, Perjantai sekä Sannikka & Ukkola.

Nykyisin*milloin?* A-ohjelmiin kuuluvia ohjelmia ovat maanantaisin, tiistaisin ja keskiviikkoisin nähtävä **A-studio**, torstaisin nähtävä **A-studio: Talk** ja **A-teema**-lähetykset.

Aiempia A-ohjelmia ovat olleet muun muassa *Keskiviikko* (1966–1967), *Ajankuva* (1967–1971), *Me kysymme*, *Politiikan viikko*, *A-raportti*, *Iltalinja*, *A-mok* (1993–1994), *Ykkösjuttu*, *Atlas*, *A-bros.* (1995–2000), *A-zoom*, *A-plus* ja *A2-illat* (nyk. *A-teema*).

Ohjelmat
--------

**A-studio** on Ylen ajankohtaisohjelma, jonka ensimmäinen lähetys nähtiin vuonna 1967. Tuolloin ohjelma käytti nimeä **Ajankuva**. Nykyisen nimensä ohjelma sai vuonna 1971. Nykyisin ohjelmaa esitetään Yle TV1:ssä maanantaisin ja tiistaisin kello 21.00 sekä keskiviikkoisin kello 21.05. Ohjelmaa juontavat Katri Makkonen, Heikki Ali-Hokka ja Annika Damström. Ohjelman kesto on 30–45 minuuttia. 

**A-studio: Talk** -ohjelma on keskusteluohjelma, jossa studiovieraat keskustelevat ajankohtaisista aiheista. Ohjelmaa esitetään Yle TV1:ssä torstaisin klo 21.05 alkaen. Ohjelman juontaa Sakari Sirkkanen. Ohjelman kesto on 40 minuuttia.*milloin?**lähde?*

**A-teema** on Suomen suurin keskusteluohjelma. Ohjelmaa on esitetty Yle TV1:ssä vuonna 2017 (viisi lähetystä) ja vuonna 2018 (kolme lähetystä). Ohjelma on ollut tauolla vuoden 2018 toukokuusta lähtien. Ohjelman juontajina ovat toimineet Markus Liimatainen ja Annika Damström.

Lähteet
-------

1. ↑  Yhteystiedot | Yle Uutiset | yle.fi *Yle Uutiset*. Viitattu 7.12.2019.
2. ↑  A2-ilta on nyt A-teema - ensimmäisen keskustelun aiheena vihapuhe *Seura.fi*.  2.2.2017. Viitattu 12.12.2018.
3. 1 2  Presidentti Niinistön viestintäpäällikkö palaa toimittajaksi – Katri Makkonen Ylen A-studion juontajaksi *Yle Uutiset*. Viitattu 7.12.2019.
4. ↑   "A-teema". fi
5. ↑  A-studio Yle TV1:ssä myös tiistaisin *yle.fi*. Viitattu 3.6.2017.

Aiheesta muualla
----------------

* Ajankohtaisohjelmat Yle Areenassa (Arkistoitu – Internet Archive)
Skandinavia 1100-luvulla. Svealaiset keltaisella, göötit sinisellä ja gotlantilaiset vihreällä.
**Svealaiset** (*Svear* tai *Sviar*) olivat muinainen germaaninen kansa, heimo tai muu ryhmä, josta periytyy Sveanmaan ja Ruotsin kansainvälinen nimi. Svealaiset asuivat alun perin Mälarenin ympäristössä, mutta 1100-luvun alkuun mennessä he olivat laajentaneet valtakuntansa koko keskiaikaiseen Ruotsiin. Svealaisista puhuvat sekä antiikin että varhaiskeskiajan lähteet. Eri ikäisissä lähteissä käsite "svealaiset" saattaa kuitenkin tarkoittaa erilaisia asioita.

Mainintoja svealaisista
-----------------------

Ensimmäinen maininta svelaisista saattaa löytyä Plinius vanhemmalta, joka mainitsee 70-luvulla jaa. *hillevionien* kansan pohjoisessa. Ensimmäinen varma maininta on parikymmentä vuotta myöhemmin Tacituksella, joka kertoo *svionien* laivastoista ja heidän kuninkaansa suuresta vallasta. Seuraava maininta löytyy vasta vuoden 550 tienoilla Jordanekselta. Jordanes mainitsee *suehans*-kansan, jolla on erinomaisia hevosia ja joka myy mustaketun nahkoja roomalaisille, sekä *suetidi*-kansan, jonka kerrotaan olevan isokokoista. Luultavasti molemmat nimet tarkoittavat svealaisia.

On kuitenkin mahdoton sanoa, oliko Jordaneksen kuvaamilla svealaisilla Tacituksen svealaisten kanssa juuri muuta yhteistä kuin nimi. Manner-Euroopasta tiedetään, että germaaniheimojen nimiin liittyvät merkitykset saattoivat vuosisatojen kuluessa muuttua paljonkin. Samaa nimeä eri aikoina käyttävien ihmisryhmien välillä ei välttämättä ollut kovinkaan täsmällistä geneettistä, kulttuurista tai asuinseutuun liittyvää jatkuvuutta. 

On arveltu, että viikinkiajalla "svealaiset" eivät ehkä olisi olleet etninen ryhmä tai minkään tietyn alueen asukkaita, vaan kyseessä olisi ollut merenkulkijoiden, sotureiden ja kauppiaiden sosiaaliryhmästä käytetty nimitys. Kyseessä olisi siis voinut olla eräänlainen viikinki-käsitteen synonyymi, joka oli käytössä Itämeren alueella. 

Viimeistään 1000- ja 1100-luvuilla svealaiset-käsite ilmeisesti vakiintui tarkoittamaan Keski-Ruotsin ("Sveanmaan") asukkaita.

Lähteet
-------

* Harrison, Dick: *Sveriges historia. Medeltiden.* Tukholma: Liber AB, 2002. (ruotsiksi)

### Viitteet

1. ↑  Svear *Store norske leksikon (2005-2007)*. Viitattu 16.1.2024. (norjaksi)
2. ↑  Svear *Nordisk familjebok - Uggleupplagan*. Project Runeberg. Viitattu 16.1.2024. (ruotsiksi)
**Ruteenit** eli **rusynit** ovat itäisen Keski-Euroopan eri alueilla hajallaan elävä slaavilainen kansa, joka puhuu itäslaavilaisiin kieliin kuuluvaa ruteenin kieltä. Ruteenien perinteisenä kotiseutuna pidetään Ruteniaa. Suurimmat nykyiset ruteenien keskittymät ovat Slovakiassa, Ukrainassa (karpatoruteenit), Puolassa ja Serbian Vojvodinassa.

Ruteenien asema on monin paikoin melko epämääräinen ja sekava. Esimerkiksi neuvostoaikana Ukrainan Taka-Karpatian alueella ruteenien kansalliset pyrkimykset tukahdutettiin melko voimakkaasti, ja heidät laskettiin virallisesti ukrainalaisiksi.

Ruteenin kieli on lähimpänä ukrainan kieltä. Ukrainan valtio katsookin, että ruteeni on vain ukrainan murre. Varsin lähellä se on myös valkovenäjän kieltä, jota kutsutaan myös valkoruteeniksi. Myös ukrainan kieltä on lännempänä kutsuttu ruteeniksi.

Tšekkoslovakiassa ruteeneja, ukrainalaisia ja venäläisiä ei pitkään aikaan tilastoitu erillisiksi kansoiksi, ja sosialismin aikana ruteenit olivat virallisesti vain ukrainalainen heimo, jonka kieltä ei tunnustettu. Vastaavasti Unkarissa Slovakian rajan läheisyydessä eläneet ruteenit laskettiin slovakeiksi ja pantiin slovakinkielisiin kouluihin. Nykyään ruteenin kieli on Slovakiassa tunnustettu, mutta kansa on vieraantunut siitä. 

Länsislaaviseksi luokiteltu Pannonian eli Vojvodinan ruteenien kieli, joka voimakkaita paikallisvaikutteita saatuaan on läheistä sukua sekä serbin että slovakin kielille, normitettiin vuonna 1923, ja myöhemmin siitä tuli yksi alueen seitsemästä virallisesta kielestä. Nykyään ruteeneja elää Vojvodinassa noin 30 000 henkeä, ja alueella on sadan vuoden aikana ilmestynyt yli 200 ruteeninkielistä kaunokirjallista teosta. 

Katolisessa Puola-Liettuassa elettyään useimmat ruteenit ovat ortodoksista riitusta noudattavia mutta paavin ylivallan tunnustavia uniaatteja.

Puolan ja Galitsian Karpaateilla elävät ruteenit jaetaan kolmeen heimoon, jotka ovat lännestä itään lueteltuna lemkot, boykot ja hutsulit.

Kuuluisia ruteeneja
-------------------

* Andy Warhol, taiteilija

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Ruteenit** Wikimedia Commonsissa

* John-Paul Himka, Ruthenians, Internet Encyclopedia of Ukraine (englanniksi)
* Ruteenien kansainvälinen mediakeskus (Arkistoitu – Internet Archive)
* Rusynska obroda (Slovakia)
* Carpatho-Rusyn Society
* Ruteenien sukututkimusta
Ukrainan sosialistisen neuvostotasavallan lippu 1923–1929.
Ukrainan sosialistisen neuvostotasavallan lippu 1929–1937.
Ukrainan sosialistisen neuvostotasavallan lippu 1937–49.
Ukrainan sosialistisen neuvostotasavallan lippu 1949–1992.
**Ukrainan sosialistisen neuvostotasavallan lippu** oli Ukrainan sosialistisen neuvostotasavallan tunnus. Lipun ulkoasu vaihtui vuosikymmenten saatossa useasti. Lipun viimeisin versio otettiin käyttöön 21. marraskuuta 1949.

Vuonna 1919 oli otettu käyttöön punainen lippu, joka oli keltasininen vaakaraidoitus lipputangon puoleisessa ylänurkassa. Vuoden 1922 lopulla Ukrainan neuvostotasavalta muodosti yhdessä Venäjän, Valko-Venäjän ja Transkaukasian neuvostotasavaltojen kanssa Sosialistisen neuvostotasavaltojen liiton. Ukrainan sosialistisessa neuvostotasavallassa tuli 1923 käyttöön punalippu, jossa luki kyrillisin kirjaimin *У.С.С.Р. (ven. Украинская Советская Социалистическая Республика)* (Ukrainan sosialistinen neuvostotasavalta).

Tasavallan lipun nimilyhenne muuttui vuonna 1929, ja lipussa luki *У.С.Р.Р.* (ukr. Українська Соціалістична Радянська Республіка). Vuosina 1937–1949 lipun, jota täydennettiin sirpillä ja vasaralla, lyhenne oli *УРСР.* (ukr. Українська Радянська Соціалістична Республіка, *Ukrajinska Radjanska Sotsialistytšna Respublika*).

Ukrainan ja Valko-Venäjän neuvostotasavallat olivat Neuvostoliiton ohella vuonna 1945 YK:n perustajajäseniä ja tarvitsivat kansainvälisesti erottuvaa lippua käyttöönsä. Vuonna 1949 käyttöön otettu lippu oli punainen ja sen alalaidassa oli turkoosi raita. Lipun yläkulmassa komeilivat sirppi ja vasara sekä tähti, jotka ovat kommunismin tunnuksia.

Neuvostolipun alalaitaan sijoitettu vaaleansininen tyviraidan kerrottiin symboloivat Ukrainan ja Venäjän välistä ikiaikaista ystävyyttä. Olihan ukrainalaisen atamaani Bohdan H’melnytskyin lippu ollut turkoosinsininen; vuonna 1648 hän oli liittoutunut Venäjän kanssa ja aloittanut kapinan Puolaa vastaan.

Ukrainan itsenäistyttyä 1991 maa poisti käytöstä neuvostoaikaisen lipun, ja 28. tammikuuta 1992 palautettiin käyttöön nykyinen, jo vuonna 1918 käytössä ollut Ukrainan lippu.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  K. Kiljunen: *Maailman maat. Liput ja historia*, s. 221–224 Angola. Helsinki: Into Kustannus Oy, 2013. ISBN 978-952-264-157-1.
**Paavo Johannes Poutiainen** (2. lokakuuta 1903 Valkeala – 3. helmikuuta 1953 Helsinki) oli suomalainen lehtivalokuvaaja.

Poutiainen toimi vuodesta 1927 Uuden Suomen vakinaisena kuvaajana.

Poutiaisen kuuluisa valokuva Eino Niemisestä revittyine housuineen.
Kuuluisimmat kuvansa Poutiainen otti niin sanotun Vaasan mellakan yhteydessä. Vaasan raastuvanoikeudessa käsiteltiin 4. kesäkuuta 1930 vaasalaisen Työn Äänen kirjapainon särkemisjuttua. Paikalle oli saapunut noin 1 800 Lapuan liikkeen kannattajaa jotka alkoivat pahoinpidellä jutussa todistajana toiminutta Työn Äänen faktoria Eino Niemistä ensin oikeustalon eteisessä ja sen jälkeen ulkona kadulla. Väkijoukko seurasi tekoa sivusta, eikä poliisi puuttunut asiaan. Lehtikuvaajana paikalla ollut Paavo Poutiainen yllytti tekijöitä, ja saikin otetuksi yhdet Suomen lehdistöhistorian tunnetuimmat kuvat.

Joulukuussa 1940 Poutiainen oli Helsingin rautatieasemalla yhdessä muiden lehtikuvaajien kanssa kuvaamassa presidentti Kyösti Kallion lähtöä Nivalaan. Kun sairauskohtauksen saanut Kallio kaatui eversti Aladár Paasosen käsivarsille Poutiainen huusi muille kuvaajille *Pojat! Tätä ei sitten kuvata!*. Muut tottelivatkin häntä. Poutiaisen todelliseksi motiiviksi epäiltiin kuitenkin jälkeenpäin sitä että häneltä itseltään oli loppunut filmi kamerasta.

Jatkosodan aikana tk-kuvaajana toiminut Poutiainen kuvasi kesällä 1942 10 minuutin pituisen 16mm mykän värielokuvan Itä-Karjalassa Petroskoissa, Karhumäessä ja Pohjois-Aunuksessa (*Värivälähdyksiä Äänisen rannoilta*). Elokuva lienee ainoa suomalainen jatkosodan aikana sotatoimialueella kuvattu värielokuva ja se on säilynyt nykypäiviin saakka alkutekstejä lukuun ottamatta.

Vuonna 1945 Poutiainen näytteli pienessä sivuosassa Jorma Nortimon ohjaamassa elokuvassa *Tähtireportterit tulevat*.

Lähteet
-------

* Paavo Poutiaisen tiedot Elonetissä
* Timo Hämäläinen : Pojat! Tätä ei sitten kuvata! Kolme kirjaa kertoo lehtikuvan muutoksesta läpi vuosikymmenten. Helsingin Sanomat 30.12.2005

### Viitteet

1. ↑  Paavo Poutiainen ( s. 1903, k. 1953 ) *kukakuvasi.valokuvataiteenmuseo.fi*. Viitattu 22.1.2024.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuuluisuuksien metsästäjät. Yleisön kuvanälän tyydyttäjät - lehtikuvaajat. Reportterimme haastattelee kolmea tunnettua sanomalehtivalokuvaajaa, Seura, 19.10.1938, nro 42, s. 12, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Elonet

 |

 |
**DJ Polarsoul** (usein vain **Polarsoul**) on suomalainen DJ ja tuottaja. Hän on tuottanut kappaleita muun muassa Jodarokille, Asalle, Julma-Henrille ja Jujulle. Polarsoul tunnetaan varsin laajasta yhteistyöstään Asan kanssa, jolle hän on tuottanut kaksi albumia. Polarsoul on tehnyt useita mixtapeja, jotka yhdistelevät dancehallia, rappia, reggaeta sekä muita musiikkilajeja. Hänen ensimmäinen varsinainen albuminsa, tuottajalevy *Pilvilinna* julkaistiin 23.8.2013. Polarsoul toimii myös Asan keikka-DJ:nä sekä pyörittää omaa *Polarsoul Mixshow* radio-ohjelmaansa Bassoradiolla. Hänet on valittu kolme kertaa vuoden klubi-DJ:ksi Funk Awardseissa vuosina 2009, 2012 ja 2013. DJ Polarsoulin 23. elokuuta 2013 julkaistu *Pilvilinna* -albumi nousi parhaimmillaan Suomen virallisen albumilistan neljännelle sijalle. Kultabassokerho Awards palkitsi Polarsoulin kolmella eri palkinnolla vuonna 2014: vuoden tuottaja, vuoden debyyttialbumi (Pilvilinna) ja vuoden kappale (Ei kompromisseja).

Diskografia
-----------

### Mixtapet

* *Summer Reaggae Cuts* (2004)
* *Street Stylin* (2005)
* *Mixtape 3*
* *Reggae Vibez All Day Long* (2006)
* *Bullet! Bullet! Bullet!* (2007)
* *World Bump* (2008)
* *Suh Sick!* (2009)
* *Winter Symphony* (2010)

### Albumit

* *Pilvilinna* (2013)
* *Forever* (2016)

Lähteet
-------

1. ↑  Discogs: Polarsoul Discography *discogs.com*.
2. ↑  Dj Polarsoul: Pilvilinna *Musiikkituottajat ry*. Viitattu 9.9.2013.

Aiheesta muualla
----------------

* Myspace
* LastFM

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Taiteenala Muokkaa Wikidatassa | 
* MusicBrainz

 |

 |
*Tämä artikkeli kertoo suomalaisesta laulajasta. Espanjankielisestä etunimestä katso Pablo.*
**Bablo** (oik. **Marko Junnilainen**, s. 29. huhtikuuta 1968 Iisalmi) on suomalainen iskelmä- ja rocklaulaja. Bablon kappaleita ovat muun muassa "Paikka auringossa", "Taivas sinivalkoinen" ("Jersey Girl"), "Kauas vuorten taa" ("Whiskey in the Jar"), "Mies joka ei koskaan tanssi", "Missä taivas kohtaa maan" ja "Reissumies". Bablo oli ääninäytellyt Heavenly Sword-videopelissä kuningas Bohanin äänenä ja Franklin ja ystävät-animaatiosarjassa opettaja Pöllön äänenä.

Historia
--------

Bablon laulajanura sai alkunsa syksyllä 1990 Helsingissä, missä Vexi Salmi kuuli sattumalta hänen lauleskelevan aamuyöllä Café Metropolin portailla bluesia itseään kitaralla säestäen. Salmi kuunteli nuorta laulajaa ihmeissään ja miehet sopivat tapaamisen, jonka tuloksena Bablo levytti pari singleä.

Myöhemmin 1990-luvulla Bablo oli muutaman vuoden tauolla. Hän teki kuitenkin uusia sävellyksiä ja sanoituksia, jotka päätyivät vuonna 2001 julkaistulle *Taivas sinivalkoinen* -albumille. Levyn nimikappale, Bablon oma käännös Tom Waitsin "Jersey Girlistä", tuli tunnetuksi samannimisen televisiosarjan tunnuslauluna.*lähde?*

Vuonna 2001 Bablo aloitti keikkailun Eero Raittisen, Harri Marstion ja Esa Elorannan kanssa nimellä Kultakurkut. Samanniminen albumi julkaistiin tammikuussa 2002. Bablolta ilmestyi albumi *Taivas tanssii* vuonna 2011. Vuonna 2013 ilmestyi kokoelma-albumi *Reissumies – Kaikkien aikojen parhaat*.

Laulajantyönsä ohella Bablo on toiminut myös rautakauppiaana, ja hän on myös hevosmies.

Diskografia
-----------

Sooloalbumit
* *Kauas vuorten taa*  (1993)
* *Paikka auringossa*  (1995)
* *Onnenpoika*  (1997)
* *20 suosikkia – Paikka auringossa*  (1997, kokoelma)
* *Taivas sinivalkoinen*  (2001)
* *Mies joka ei koskaan tanssi*  (2004)
* *Taivas tanssii*  (2011)
* *Reissumies – Kaikkien aikojen parhaat*  (2013, kokoelma)
* *Aurinkoista puolta*  (2018)

Kultakurkut
* *Kultakurkut*  (2002)

Lähteet
-------

1. ↑  Rateyourmusic.com
2. ↑  Haastattelu, (Arkistoitu – Internet Archive) Yle Radio Mafia
3. 1 2  Latva, Tony & Tuunainen, Petri: *Iskelmän tähtitaivas*, s. 36–37. WSOY, 2004. ISBN 951-0-27817-3.
4. ↑  Karjalan Maa (Arkistoitu – Internet Archive)
5. ↑  Kultakurkut. Rmsyke.fi
6. ↑  Laulaja Bablo: Olen saanut 4 sydänkohtausta. Seiska

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Bablo** Wikimedia Commonsissa

* Viralliset sivut
* Bablon esitystuotanto Suomen äänitearkistossa (1901–1999)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Taiteenala Muokkaa Wikidatassa | 
* MusicBrainz

 |

 |
**Tuohituomi** (*Prunus maackii*) on Koillis-Aasiasta kotoisin oleva lehtotuomen (*Prunus padus*) sukuinen puu.

Ulkonäkö ja koko
----------------

Tuohituomi on juurivesaton, oraton puu, joka voi kasvaa 5–10 metriä korkeaksi. Sen haararankaa peittää kuparinruskea, tuohimainen kuori, joka on nuorena karvainen. Puun haarat ovat aluksi pystyt, mutta alkavat iän myötä siirottaa tai jopa riippua sivuilla. Sahalaitaiset, 6–10 senttimetriä pitkät lehtilavat ovat muodoltaan soikeat tai pitkänpuikeat, kärjestään pitkäsuippuiset ja tyvestään pyöreät. Lapojen yläpinta on kalju ja alapinta keltanystyinen sekä heikosti karvainen. Lehtiruoti on 1–2 senttimetriä pitkä ja yleensä nystyinen.

Tuohituomi kukkii touko–kesäkuun vaiheessa heti lehtien puhjettua. Sen kukat muodostavat 5–7 senttimetrin mittaisia, karvaisia terttuja, joissa on 6–10 kukkaa. Kukkien teriö on kellanvalkoinen ja terälehdet 5 millimetriä pitkät. Kukintoperä on lehdetön tai pienilehtinen. Verhiö on karvainen, ja kukkapohjusta lyhemmät verhiönliuskat ovat kapean kolmionmuotoiset ja laidoista nystyhampaiset. Loppukesällä terttuihin kypsyy mustia, noin 5 millimetrin mittaisia luumarjoja.

Levinneisyys
------------

Tuohituomi kasvaa luonnonvaraisena Mantšuriassa ja Korean niemimaalla. Suomessa se menestyy Oulun korkeudelle saakka.

Elinympäristö
-------------

Tuohituomi viihtyy hemiboreaalisella vyöhykkeellä tuoreiden, rehevien metsien reunamilla ja aukioilla sekä purojen varsilla.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6 7 8 9 10  Hämet-Ahti, Leena & Palmén, Annikki & Alanko, Pentti & Tigerstedt, Peter M. A.: *Suomen puu- ja pensaskasvio*, s. 199. Helsinki: Dendrologian Seura, 1992. ISBN 951-96557-0-0.
2. 1 2 3  Tuohituomi ja kevätkaihonkukka ovat toukokuun kasvit *Kymen Sanomat*.  28.4.2010. Viitattu 9.5.2010. [vanhentunut linkki]

Aiheesta muualla
----------------

* Suomen Lajitietokeskus: Tuohituomi – *Prunus maackii*

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Taksonitunnisteet | 
* Wikidata: Q149392
* Wikispecies: Prunus maackii
* BOLD: 552733
* CoL: 4N8YR
* EoL: 628568
* EPPO: PRNMA
* GBIF: 3021586
* GRIN: 30033
* iNaturalist: 474467
* IPA: 17278
* IPNI: 729924-1
* IRMNG: 11073229
* ITIS: 836674
* MoBotPF: 286616
* NCBI: 140657
* Open Tree of Life: 870892
* Plant List: rjp-7078
* PLANTS: PRMA9
* POWO: urn:lsid:ipni.org:names:729924-1
* Tropicos: 27805943
* WFO: wfo-0001016452

 |

 |