recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Perinteinen soul food -annos, jossa on paistettua kanaa, macaroni and cheesea, lehtikaalia sekä paistettua okraa
**Soul food** (suom. *soul-ruoka*) on afroamerikkalaisesta ruokakulttuurista käytetty nimitys. Yleisimpiä soul-ruokia ovat hominy, lehmänpapu, uppopaistettu kana, maissintähkät, siansorkat, voimakkaasti maustettu grillattu liha tai kala sekä juustokakku. Yleisimpiä soul-ruoka-aineita ovat maissileipä, kana, sianliha ja laardi, monni, riisi, siirappi, okra, bataatti, vesimeloni ja pavut. Grillaus on suosittu tapa valmistaa ruoka.

Soul food sai nimensä vuonna 1964 mustan kulttuurin esiintulon aikaan suositusta soulmusiikista. Ruokaperinne oli syntynyt jo kauan tätä aiemmin Etelävaltioiden maaseudulla, jonka mustan väestön yksinkertainen ruokakulttuuri perustui mustien orjien vaatimattomaan ruokavalioon 1800-luvun alkupuoliskolla. Ruokakulttuuri levisi etelästä pohjoisiin osavaltioihin mustan väestön muuttoliikkeen myötä.

Lähteet
-------

1. ↑  Kaarina Turtia: *Gastronomian sanakirja*, s. 546. Otava, 2009. ISBN 978-951-1-18546-8.
2. 1 2  Anita Wolff: Soul food Encyclopedia Britannica. Viitattu 23.8.2013.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Soul food** Wikimedia Commonsissa
**Brodien klaani** on skotlantilainen klaani Skotlannin Alamaalta, Morayn alueelta.

Nimen alkuperä
--------------

Klaanin nimi tulee joko gaelin sanasta "Brothaig", oja, tai normanni-nimestä De Brothie.

Päällikkö
---------

Alexander Tristan Duff Brodie of Brodie

Motto
-----

* *Unite* (suom. *Yhtykää*).

"Perheet"
---------

* Brodie
* Brody
* Brodey
* Bryde
* Brydie

Historia
--------

Brodien klaani on varhaisimmista ajoista yhdistetty Morayn alueeseen. 1100-luvulla Skotlannin kuningas Malcolm IV vahvisti heidän omistusoikeutensa maahan ja Michael, Brodien taani, otti peruskirjan vastaan Robert Brucelta kaksi tai kolme vuotta ennen Bannockburnin taistelua. John Brodielainen avusti MacKenzien klaania Blair-na-park:in taistelussa MacDonaldin klaania vastaan vuonna 1466. Vuonna 1645 Lewis Gordon, Huntlyn kolmas markiisi hyökkäsi Brodien linnaan ja poltti sen, jolloin tuhoutui paljon klaanin historiaan liittyviä dokumentteja. William Brodie, joka eli 1700-luvulla, oli kiltamestari ja Edinburghin kaupungin neuvosmies, joka kuitenkin varasteli öisin. Brodien kunniallisen julkikuvan ja hänen todellisen luonteensa vastakohtaisuus innoittivat Robert Louis Stevensonin kirjoittamaan romaaninsa Tohtori Jekyll ja Mr. Hyde.

Nykyaika
--------

Nykyään klaanin jäseniä elää Kanadassa, Skotlannissa ja joissakin Euroopan maissa.
Brofeldtin talo
**Brofeldtin talo** on Helsingin Kruununhaassa osoitteessa Pohjoisesplanadi 15 sijaitseva kolmikerroksinen uusrenessanssityylinen liike- ja toimistotalo, jonka rakensi vuonna 1830 kauppias Peter Brofeldt. Talo oli aluksi kaksikerroksinen, mutta luultavasti jo 1831 siihen rakennettiin kolmas kerros. Talossa oli pohjakerroksessa kauppapuoteja, toisessa kerroksessa oli Brofeldtin oma asunto ja kolmannessa kerroksessa vuokra-asunto. Taloon lisättiin jo 1830-luvun puolivälissä yksikerroksinen siipi Sofiankadun puolelle ja piharakennukset tontin pohjois- ja länsilaidoille. Brofeldt myi talon vuonna 1841 kauppias Aleksei Kudrakoffille, jonka kauppapuodista myytiin sitten muun muassa kaviaaria ja hanhenmaksaa. Vuonna 1863 C. Th. Mellgren suunnitteli taloon muutokset, joihin kuului uusi kaksikerroksinen siipirakennus Sofiankadun varrelle sekä piharakennuksien korotukset. Vuonna 1895 talon julkisivut muutettiin uusrenenssanssityylisiksi, Pohjoisesplanadin puolelle tehtiin näyteikkunat ja portaikko siirrettiin pääjulkisivun keskelle. Nämä muutokset suunnitteli arkkitehti Theodor Höijer.

Brofeldtin taloa muutettiin jälleen vuosina 1912–1914, jolloin talon pihasiipi ja Sofiankadun puoleinen siipi purettiin ja tilalle rakennettiin uusi kolmikerroksinen siipirakennus Sofiankadun varteen sekä pihalle yksikerroksinen jugendtyylinen pankkisali. Nämä muutostyöt suunnittelivat arkkitehti Lars Sonck sekä arkkitehtitoimisto Valter Jung & Emil Fabritius. Samalla myös talon ullakolle rakennettiin toimistotiloja. Vuonna 1923 valmistui vielä arkkitehti Runar Finnilän suunnittelema lisärakennus talon pihalle. Pankki toimi talossa aina vuoteen 1931, jolloin talon osti Helsingin kaupunki.

Vuosina 1968–1971 talossa tehtiin suuri peruskorjaus, jonka suunnitteli arkkitehti Aarno Ruusuvuori. Brofeldtin talossa on toiminut viimeksi Helsingin kaupungin rahatoimisto.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Finna Helsingin kaupunginmuseo : Brofeldtin talo; Pohjoisesplanadi 15 & Sofiankatu 2; Helsinki  (Arkistoitu – Internet Archive)
2. 1 2  Kertomuksia Helsingin kortteleista osa 36: Sarvikuono - Monet merkittävät kauppiassuvut aloittivat toimintansa Sarvikuonon korttelissa, Helsingin Sanomat 8.4.2006

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Brofeldtin talo** Wikimedia Commonsissa
**Renato Corti** (1. maaliskuuta 1936 – 12. toukokuuta 2020) oli italialainen kardinaali. Hänet vihki papiksi Milanon arkkihiippakuntaan tuleva paavi Paavali VI 28. kesäkuuta 1959. Hänet nimitettiin Milanon vihkipiispaksi ja Zallatan titulaaripiispaksi 30. huhtikuuta 1981. Piispaksi vihkiminen seurasi 6. kesäkuuta; pääkonsekraattorina toimi Carlo Maria Martini, jota avustivat Libero Tresoldi ja Bernardo Citterio.

Corti nimitettiin 19. joulukuuta 1990 Novaran piispaksi, joksi hänet asetettiin 3. maaliskuuta 1991. Hän jäi eläkkeelle 24. marraskuuta 2011. Vuonna 2016 hänet ylennettiin kardinaaliksi.

Lähteet
-------

1. ↑
2. 1 2  Catholic-Hierarchy.org: Renato Cardinal Corti


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Espanja
* Saksa
* Italia
* Yhdysvallat
* Puola
* Portugali

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**In the Name of the King 2: Two Worlds** on vuonna 2011 suoraan DVD:lle julkaistu Uwe Bollin ohjaama fantasiaelokuva. Elokuva on jatkoa elokuvalle *In the Name of the King: A Dungeon Siege Tale*. Pääosissa esiintyvät Dolph Lundgren ja Natassia Malthe.

Juoni
-----

**Varoitus:  Seuraava kirjoitus paljastaa yksityiskohtia juonesta.**
Elokuvan päähenkilö on entinen merijalkaväen sotilas Granger, joka tempautuu eräänlaisen portaalin kautta nykypäivän Vancouverista keskiaikaiseen Ehb:n kuningaskuntaan. Siellä hän saa kuulla olevansa valittu: kovia kokeneen kaupungin kuningas (Lochlyn Munro) lähettää hänet tappamaan Dark Motheriksi kutsuttua velhotarta, jonka armeijat kuninkaan mukaan terrorisoivat koko valtakuntaa. Mukaan matkalle Granger saa kylän lääkärin Manhattanin, joka rakastuu matkakumppaniinsa.

Kun Granger pääsee Dark Motherin luo, hänelle selviää, että todellinen tyranni onkin kuningas itse. Granger puolestaan on entisen, rakastetun kuninkaan kadonnut poika. Granger ei halua kuninkaaksi, vaan palata omaan aikaansa, joten hän luovuttaa paikkansa Dark Motherin tyttärelle, joka johtaa armeijansa pahaa kuningasta vastaan. 

Kostaakseen Grangerille kuningas pyrkii portaalin läpi nykypäivän Vancouveriin päästääkseen tappavan ruttoviruksen siellä irralleen. Granger ehtii kuitenkin estää hänen aikeensa ja tappaa kuninkaan. Portti sulkeutuu, eikä Granger enää pääse takaisin. Manhattan jää omaan aikaansa eikä seuraa Grangeria, koska hänen täytyy pelastaa oma kansansa.

**Juonipaljastukset päättyvät tähän.**

Näyttelijät
-----------

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
|  Dolph Lundgren  | … |  Granger
  |
|  Natassia Malthe  | … |  Manhattan
  |
|  Lochlyn Munro  | … |  Kuningas
  |
|  Christina Jastrzembska  | … |  Holy Mother
  |
|  Aleks Paunovic  | … |  Allard
  |
|  Natalie Burn  | … |  Elianna
  |

Tuotanto
--------

Dolph Lundgren kieltäytyi aluksi tarjotusta roolista, mutta otti sen myöhemmin vastaan. Kuvaukset alkoivat joulukuussa 2010 ja elokuva julkaistiin suoraan DVD:lle ja Blu-raylle 27. joulukuuta 2011.

Aiheesta muualla
----------------

* *In the Name of the King 2: Two Worlds* Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
SS-mies Mikko Korpijaakko vuonna 1943.
**Mikko Martin Korpijaakko** (sukunimi vuoteen 1929 asti **Stenij**; 11. huhtikuuta 1923 Paltamo – 5. syyskuuta 1977 Kuhmo) oli suomalainen varatuomari, osastopäällikkö ja kirjailija.

Korpijaakon vanhemmat olivat kansanopistonjohtaja, pastori ja kirjailija Otto Albert Stenij ja Elisabeth (o.s. Alatalkkari). Stenijit vaihtoivat sukunimensä Korpijaakoksi vuonna 1929. Korpijaakon nuorempi veli Jaakko Korpijaakko toimi myös kirjailijana.

Korpijaakko palveli toisen maailmansodan aikana suomalaisessa Waffen-SS-vapaaehtoispataljoonassa, jossa hän sai Oberscharführerin sotilasarvon. Hänet kotiutettiin SS-joukoista vuonna 1943 ja hän osallistui jatkosotaan panssari-ilmatorjuntapatterin mukana. Suomen armeijassa hänen sotilasarvonsa oli yliluutnantti.

Korpijaakko tuli ylioppilaaksi Imatran yhteiskoulusta 1945 ja suoritti ylemmän oikeustutkinnon vuonna 1951. Hän sai varatuomarin arvon 1953. Hän toimi ASOn ylimääräisenä esittelijänä 1951–1952 ja Asuntosäätiön apulaisasiamiehenä vuonna 1955. Metsäteollisuuden työnantajaliiton palveluksessa hän oli 1953–1954 ja loppuvuodesta 1955 kuolemaansa saakka, toimien ensin asiamiestehtävissä ja vuodesta 1973 saha- ja levyosaston osastopäällikkönä. Sen ohella hänen tehtäväkenttäänsä kuuluivat metsäteollisuuden työsuojeluasiat ja hän toimi sekä paperiteollisuuden että mekaanisen metsäteollisuuden turvallisuustyön työalatoimikuntien puheenjohtajana ja oli paperiteollisuuden työsuojeluasiain neuvottelukunnan jäsen. Vakuutusoikeuden varajäsen hän oli 1962–1970 ja varsinainen jäsen vuodesta 1971.

Korpijaakko toimi karjalaisen osakunnan taloudenhoitajana vuosina 1947–1949 ja kuraattorina 1952–1954. Korpijaakko kuoli alkusyksystä 1977 kesämökillään Kuhmon Jonkerissa.

Korpijaakko julkaisi nimellä **Martti Koura** seikkailuromaanin *Yhdestoista hetki* (Otava, 1949). Kirjan tapahtumat sijoittuvat Sveitsin alppien sisään rakennettuun maailmaan, jota hallitsee outo valtias. Kirjassa kuvataan useita teknisiä keksintöjä, kuten keinotekoisia ihmisiä ja kuolemansäteitä.

Lähteet
-------

* *Science fiction*. Toimittaneet Juhani Hinkkanen ja Kai Ekholm. Kirjastopalvelu, 1990.

### Viitteet

1. ↑  Kuolinilmoitus, Varatuomari Mikko Martin Korpijaakko, Uusi Suomi, 1977, No 259, sivu 5, julkaistu 26.9.1977
2. 1 2 3 4 5  Kuolleet, Varatuomari Mikko Martin Korpijaakko, Uusi Suomi, 1977, No 260, sivu 4, julkaistu 27.9.1977
3. 1 2  Suomen Kirjailijat 1945–1980, Korpijaakko, Mikko, sivut 294 ja 300, toimittajat Maija Hirvonen, Hannu Launonen, Anna Nybondas, Inger Bäcksbacka, Suomalaisen Kirjallisuuden Seuran toimituksia 402, Helsinki 1985
4. ↑  Suomen Virallinen Lehti, 1929, No 75, sivu 2, julkaistu 2.4.1929
5. ↑  Suomen Kirjailijat 1945–1980, Korpijaakko, Jaakko Otto Vilhelm, sivu 294, toimittajat Maija Hirvonen, Hannu Launonen, Anna Nybondas, Inger Bäcksbacka, Suomalaisen Kirjallisuuden Seuran toimituksia 402, Helsinki 1985
6. ↑  *Suomalaisten Waffen-SS vapaaehtoisten matrikkeli 1941–1943*, s. 102. Veljesapu, Tampere 1999.
7. ↑  E.J. Ellilä, Kirjallisia salanimiä ja nimimerkkejä, sivu 67, Valtioneuvoston kirjapaino, Helsinki, 1952
Ina von Pfaler 1930-luvulla.
**Ina von Pfaler** (17. toukokuuta 1882 Viipuri – 3. elokuuta 1943 Helsinki) oli suomalainen sopraanolaulaja ja musiikinopettaja. 

Ina von Pfalerin vanhemmat olivat pankinjohtaja August von Pfaler ja Olga Alfthan. Hän opiskeli musiikkia Berliinissä 1904–1908, Pariisissa 1911 ja Tukholmassa 1919. Helsingin musiikkiopistossa von Phaler opetti vuodesta 1915, konsertteja hän antoi kotimaassa ja ulkomailla. Von Pfaler tunnettiin radioesiintymisistään Pohjoismaissa ja hän lauloi myös oopperassa. Viimeisinä vuosinaan hän opetti laulua Helsingin ruotsalaisissa kansakouluissa. Von Pfaler osallistui aktiivisesti Suomen Musiikinopettajain Liiton toimintaan, toimien muun muassa liiton johtokunnan jäsenenä ja laulunopettajien jaoston puheenjohtajana.

Lähteet
-------

1. 1 2  *Aikalaiskirja. Henkilötietoja nykypolven suomalaisista*, s. 352. Helsinki: Tietosanakirja-Osakeyhtiö, 1920.
2. 1 2  Ina von Pfaler kuollut. *Helsingin Sanomat*, 5.8.1943, s. 6.
3. ↑  Laulunopettaja Ina v. Pfaler 60-vuotias. *Helsingin Sanomat*, 17.5.1942, s. 8.


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)

 |

 |
**Mikko Kukkonen** (sukunimi myöh. *Salo*; 28. syyskuuta 1842 Johannes – 22. maaliskuuta 1894 Johannes) oli suomalainen kansakoulunopettaja, toimittaja ja runoilija. Hän käytti nimimerkkejä *M.J.K:nen* ja *M.K-n*.

Kukkonen kävi yksityistä koulua 1850–1852 ja oli sitten töissä lastaajana Uuraan satamassa sekä merimiehenä laivoissa. Hän alkoi jo tällöin avustaa sanomalehtiä ja kirjoittaa runoja. Kukkonen opiskeli 1866–1870 Jyväskylän seminaarissa valmistuen kansakoulunopettajaksi. Hän oli aluksi opettajana Valkealassa ja sitten Johanneksen pitäjän Kaislahden koululla. 

Kukkonen luopui kuitenkin opettajan työstä ja ryhtyi avustamaan sanomalehtiä. Hän kirjoitti Suomen muinaisaikaan sijoittuvia kertomuksia Uuteen Suomettareen ja viipurilaisiin suomenkielisiin sanomalehtiin. Hän oli Viipurissa ilmestyneen Ilmarinen-lehden päätoimittajana vuodesta 1885 ja hän toimi myös avustajana Viipurin Sanomien ja Lappeenrannan Uutisten toimituksessa. Viimeisinä vuosinaan heikosta terveydestä kärsinyt Kukkonen toimi kirjansitojana kotiseudullaan.

Kukkonen julkaisi Jyväskylän seminaaria käydessään yhdessä Nikolai Christerssonin (myöhemmin Kari) kanssa runokokoelman *Aallotar*.

Teoksia
-------

* *Aallotar : alkuperäisiä koelmia runollisuuden alalla 1*, kirjoittajat Mikko Kukkonen ja Nikolai Christersson (Kari). Schildt,Jyväskylä 1869

Lähteet
-------

* Mikko Kukkonen SKS:n kirjailijamatrikkelissa (toimimaton linkki)
* Mikko Kukkosen muistokirjoitus Keski-Suomi-lehdessä 31.3.1894 s. 3 (Historiallinen sanomalehtiarkisto)

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)

 |

 |
**Derek Hammond-Stroud** OBE (10. tammikuuta 1926 Lontoo – 14. toukokuuta 2012) oli brittiläinen ooppera-, operetti- ja konserttilaulaja, joka oli äänialaltaan baritoni. Hänen ohjelmistonsa vaihteli rooleista Gilbertin ja Sullivanin opereteissa rooleihin Richard Wagnerin teoksissa, joiden esityksiin hän osallistui Sadler's Wells -yhtiössä (sittemmin English National Operassa) Reginald Goodallin johdolla.

Hammond-Stroud opiskeli Salvatorian Collegessa Harrow'ssa. Hän jatkoi opintojaan Trinity College of Musicissa ja suoritti opintoja myös ulkomailla Elena Gerhardtin sekä Gerhard Hüschin johdolla. Hammond-Stroud teki debyyttinsä vuonna 1955 St Pancras Festivalilla Joseph Haydnin *L'anima del filosofon* konserttiesityksessä, joka samalla oli teoksen Britannian-ensiesitys. Kaksi vuotta myöhemmin Hammond-Stroud teki samalla festivaalilla oopperadebyyttinsä Publiuksen roolissa Wolfgang Amadeus Mozartin *La clemenza di Titossa*. Vuonna 1961 hän liittyi Sadler's Wells -yhtiön (sittemmin English National Operan) esiintyjäksi. Siellä hän tulkitsi muun muassa Dr Bartolon roolin Gioacchino Rossinin *Sevillan parturissa*, Melitonen roolin Giuseppe Verdin *Kohtalon voimassa*, nimiroolin Verdin *Rigolettossa* ja Papagenon roolin Mozartin *Taikahuilussa*. Lisäksi hän teki esiintymisiä useissa rooleissa Jacques Offenbachin sekä Gilbertin ja Sullivanin opereteissa. BBC:n Proms-festivaalilla Hammond-Stroud tulkitsi monia teoksia, kuten 31:ssä eri esiintymisessä vuosien 1968–1988 välillä Gilbertin ja Sullivanin operetteja.

Hammond-Stroud teki Covent Garden -debyyttinsä vuonna 1971 Faninalin roolissa Richard Straussin *Ruusuritarin* esityksessä. Hän palasi usein laulamaan Covent Gardeniin seuraavien kahden vuosikymmenen aikana. Myös ensimmäisen esiintymisensä Metropolitan-oopperassa Hammond-Stroud teki Faninalin roolissa. Lisäksi hän teki esiintymisiä muun muassa San Diegossa, Houstonissa, Buenos Airesin Teatro Colónissa, Münchenin Bayerische Staatsoperissa ja Alankomaiden kansallisoopperassa. Yksinlaulujen tulkitsijana Hammond-Stroud esiintyi säännöllisesti Lontoossa, Wienissä ja Amsterdamissa. Hänen tulkintansa Franz Schubertin *Winterreisesta* Wigmore Hallissa vuodelta 1979 julkaistiin levytettynä vuonna 2002.

Hammond-Stroud oli Royal Academy of Musicin kunniajäsen vuodesta 1976. Kuusi vuotta myöhemmin hänestä tehtiin Trinity College of Musicin *Honorary Fellow*. Vuonna 1987 Hammond-Stroud sai Brittiläisen imperiumin ritarikunnan upseerin arvon.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6  Derek Hammond-Stroud obituary The Guardian
2. 1 2 3  Derek Hammond-Stroud Dies at 86 Classic FM


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Yhdysvallat
* Puola

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Henkilöt | 
* BMLO
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* IdRef

 |

 |
**Ina Durchman** (26. marraskuuta 1854 Ruovesi – 5. marraskuuta 1937 Tampere) oli suomalainen pianonsoiton opettaja ja Suomen ensimmäinen naisurkuri.

Ruoveden pappilassa syntynyt Ina Durchman kävi koulunsa Vaasassa. Hän oli sen jälkeen Helsingissä säveltäjä Richard Faltinin oppilaana useiden vuosien ajan. Durchman oli vuosina 1880–1882 urkurina Helsingin saksalaisessa kirkossa ja hän oli Suomen ensimmäinen naisurkuri. Vuonna 1893 hän muutti Helsingistä Tampereella ja toimi sitten siellä noin 30 vuoden ajan pianonsoiton opettajana. Kesät Durchman vietti Virroilla Herraskosken kanavan suulla sijainneessa Valkaman huvilassa.

J. A. Zachariassen rakensi Ina Durchmanille kamariurut, joiden jäänteet ovat säilyneet.

Lähes 83-vuotiaana kuollut Ina Durchman haudattiin Durchmanien perhehautaan Ruoveden hautausmaalle.

Lähteet
-------

1. ↑  Kuolinilmoitus, Aamulehti, 07.11.1937, nro 301, s. 3, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
2. 1 2 3  Opettajatar Ina Durchmanin hautaus, Aamulehti, 12.11.1937, nro 306, s. 3, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
3. ↑  Kuolleita, Virtain, Ähtärin, Alavuden ja Töysän Sanomat, 12.11.1937, nro 45, s. 2, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
4. ↑  Heikki Polso 31. tammikuuta 2021 : Urkuvuosi 2020
**David Zurutuza Veillet** (s. 19. heinäkuuta 1986 Rochefort, Charente-Maritime, Ranska) on espanjalais-ranskalainen jalkapalloilija. Hän edusti lähes koko uransa ajan Espanjan Primera Divisiónissa Real Sociedadia. Hän oli pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja.

Seurajoukkueura
---------------

Zurutuza pelasi juniorivuosiensa jälkeen Real Sociedadin reservijoukkueessa Real Sociedad B:ssä 81 Segunda División B:n ottelua tehden viisi maalia vuosien 2005–2009 aikana. Kaudeksi 2007–2008 hänet lainattiin Eibariin, jossa pelasi 24 Segunda Divisiónin ottelua ja teki kaksi maalia. Kaudella 2008–2009 Zurutuza teki debyyttinsä Real Sociedadin Segunda Divisiónissa pelanneessa edustusjoukkueessa, mutta pelasi vielä tuota yhtä ottelua lukuun ottamatta reservijoukkueessa. Seuraavalla kaudella hän pelasi ainoastaan edustusjoukkueessa, joka nousi kauden päätteeksi Primera Divisióniin.

Zurutuza pelasi ensimmäisen ottelunsa Primera Divisiónissa 29. elokuuta 2010 Villarrealia vastaan. Ensimmäisen maalinsa hän teki 28. marraskuuta 2010 Sporting de Gijónin verkkoon. Hän pelasi kauden 2019–2020 loppuun mennessä Real Sociedadin edustusjoukkueessa 267 ottelua, joista pääsarjassa 238.

Lähteet
-------

* David Zurutuza BDFutbol-sivustolla (englanniksi)
* David Zurutuza Futbolme-sivustolla (espanjaksi)
* David Zurutuza Transfermarkt-sivustolla (englanniksi)
**Mikko Koutaniemi** (s. 21. tammikuuta 1986 Rovaniemi) on suomalainen uransa lopettanut maastohiihtäjä. Hän edusti Vuokatti Ski Teamiä.

Kansainväliset kilpailut
------------------------

Koutaniemi kilpaili maailmancupissa ensimmäistä kertaa 8. maaliskuuta 2009 Lahdessa 15 kilometrin vapaan hiihtotavan kisassa, jossa hän oli 87:s. Yhteensä Koutaniemi hiihti vuosina 2009–2014 maailmancupissa kahdeksan yksittäistä henkilökohtaista osakilpailua ja Kuusamon Nordic Opening -kiertueen 2011. Hänen paras sijoituksensa oli 48. sija Lahdessa yhdistelmäkilpailussa 6. maaliskuuta 2010. Henkilökohtaisten kisojen lisäksi Koutaniemi oli mukana 12. sijalle hiihtäneessä viestijoukkueessa Lahdessa 7. maaliskuuta 2010.

Skandinavia Cupissa Koutaniemi kilpaili vuosina 2005–2015. Koutaniemi hiihti kymmenen parhaan joukkoon kahdesti: perinteisen hiihtotavan sprintissä Nesissä 21. tammikuuta 2012, jossa hän oli seitsemäs, ja 15 kilometrin perinteisen hiihtotavan kilpailussa Keuruulla 26. helmikuuta 2011, jossa hän oli yhdeksäs. Pisteille eli 30 parhaan joukkoon Koutaniemi sijoittui 22 kertaa.

27. helmikuuta 2016 Koutaniemi voitti Worldloppet-sarjaan kuuluvan Finlandia-hiihdon.

Vuonna 2009 Koutaniemi osallistui alle 23-vuotiaiden MM-kilpailuihin Ranskan Praz de Lys Sommandissa. Hän oli 15 kilometrin vapaan hiihtotavan kilpailussa 13:s, perinteisen hiihtotavan sprintissä 21:s ja yhdistelmäkilpailussa 27:s.

Kansalliset kilpailut
---------------------

SM-kilpailuissa Koutaniemi on saavuttanut yhden henkilökohtaisen mitalin – pronssin 50 kilometrin perinteisen hiihtotavan kilpailussa Imatralla 2012. Sijoituksia kymmenen parhaan joukkoon SM-kilpailujen henkilökohtaisilla matkoilla hänellä on yhteensä 15.

Lisäksi Koutaniemi on voittanut Suomen-mestaruuden Vuokatti Ski Teamin viestijoukkueessa 2011, 2013, 2014, 2015 ja 2016 sekä saavuttanut SM-hopeaa sprinttiviestissä Vuokatti Ski Teamin kakkosjoukkueessa Iivo Niskasen kanssa 2014 ja pronssia Sami Jauhojärven parina 2016.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6 7  Mikko Koutaniemi FIS:n sivuilla (englanniksi)
2. ↑  Hiihtoliitto.fi
3. ↑  Huhtasuonhiihto2000.fi (Arkistoitu – Internet Archive)
4. ↑  Vuokatti Ski Team Kainuu – Miehet 4 x 10 km Vuokatti Ski Team. Viitattu 15.2.2016.
5. ↑  Vuokatti voitti taas miesten hiihtoviestin Suomen mestaruuden *Kestävyysurheilu.fi*.  31.1.2016.  Arkistoitu 23.2.2016. Viitattu 15.2.2016.
6. ↑  Smvantaa.fi (Arkistoitu – Internet Archive)
**Entäs Bob?** (*What about Bob?*) on Frank Ozin ohjaama yhdysvaltalainen komediaelokuva vuodelta 1991. Sen pääosia, neuroottista mielenterveyspotilasta ja hänen takiaan kesämökkilomansa pilaavaa omahyväistä psykiatria esittävät Bill Murray ja Richard Dreyfuss. Psykiatrin perheenjäseniä näyttelevät Julie Hagerty, Charlie Korsmo ja Kathryn Erbe.

Young Artist Awards -gaalassa elokuva palkittiin vuoden parhaana perhekomediana.

*Helsingin Sanomien* Mikael Fränti kirjoitti elokuvan tarinan olevan kääntymässä tragediaksi, kunnes Oz löytää siihen "capralaista uskoa" ja ihmissuhdeongelmat selviävät. Hänestä Murray varastaa show’n alkupuolella, mutta Dreyfuss äityy lopussa "jacknicholsonmaiseen hohtoon". *Video-oppaassa* vuodelta 1994 Olavi Similä piti elokuvaa Murrayn karisman varaan rakennettuna humaanina, toimivana mutta vähän kasvottomaksi jäävänä komediana. Hän antoi elokuvalle kolme tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota "hyvä".

Lähteet
-------

1. 1 2  "Entäs Bob?", *Video-opas 95, Yli 8500 elokuvaa, 2000 uutuutta*. WSOY, 1994. ISBN 951-0-19839-0.
2. ↑  *Entäs Bob?* Internet Movie Databasessa. (englanniksi), Awards.
3. ↑  Fränti, Mikael: Helsingin elokuvat tänään.  *Helsingin Sanomat*, 14.10.1991, s. 44. Näköislehden aukeama (tilaajille).
**George Derek Ibbotson** (17. kesäkuuta 1932 Huddersfield – 23. helmikuuta 2017) oli englantilainen kestävyys- ja keskimatkojen juoksija.

Ibbotson opiskeli Almondburyn King James's Grammar Schoolissa. Vuonna 1951 hän voitti Ison-Britannian juniorimestaruuden juoksussa. Asepalvelus Royal Air Forcessa keskeytti Ibbotsonin uran hetkeksi, mutta asepalveluksen jälkeen hän palasi urheiluun. Melbournen olympialaisissa 1956 Ibbotson voitti 5 000 metrin juoksussa pronssimitalin. Olympialaisten jälkeen hän päätti keskittyä mailin juoksuun.

Lontoossa 19. heinäkuuta 1957 Ibbotson juoksi mailin maailmanennätyksen parantaen 0,8 sekuntia John Landyn kolme vuotta aiemmin tekemää ennätystä. Ibbotsonin uusi ennätys oli 3.57,2, ja neljännesmaileittain hänen aikansa olivat 56,0 – 60,4 – 63,9 – 56,9. Seuraavana vuonna hän oli mukana 4 × mailin viestijoukkueessa, joka teki uuden maailmanennätyksen. Myöhemmin hän teki uudet maailmanennätykset kahden mailin juoksussa ulko- ja sisäradoilla.

Lähteet
-------

* Quercetani, Robert L: *Kilpakenttien kuninkaat, 4. painos*, s. 160, 191, 401. , 1966.

### Viitteet

1. ↑  Former mile world record-holder Ibbotson dies *iaaf.org*.  24.2.2017. Viitattu 24.2.2017. (englanniksi)

  


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä:**John Landy Australia** | **Miesten mailin maailmanennätyksen haltija**19. heinäkuuta 1957 – 6. elokuuta 1958 | Seuraaja:**Herb Elliott, Uusi-Seelanti** |

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Tilastopaja 🔒

 |

 |
Adalbert John Volckin pilakuva *Passage through Baltimore* vuodelta 1861. Lehdistö irvaili ahkerasti Lincolnin salaiselle matkalle Baltimoren keskustan läpi mahdollisen salaliiton varalta.
**Baltimoren salaliitto** (engl. *Baltimore Plot*) oli vuonna 1861 epäilty salaliitto, jonka tarkoituksena olisi ollut presidentti Abraham Lincolnin salamurha. Salamurhan epäiltiin tapahtuvan Lincolnia kuljettaneen junan kulkiessa Baltimoren kaupungin läpi 23. helmikuuta 1861. Turvamiehensä Allan Pinkertonin suosituksesta Lincoln muutti suunnitelmiaan matkan suhteen, eikä presidentin henkeä uhattu Baltimoressa. Koko salaliiton olemassaolo on kuitenkin kiistanalaista ja nykyisin valtaosa historioitsijoista uskoo, ettei salaliittoa ollut laisinkaan.

John Wilkes Booth onnistui Lincolnin salamurhassa vuonna 1865.

Salaliitto
----------

11. helmikuuta 1861 juuri presidentiksi valittu Lincoln aloitti Springfieldistä, Illinoisista, junamatkansa kohti Washingtonia. Matkan turvaamiseksi Wilmington and Baltimore Railroad -niminen rautatieyhtiö palkkasi Allan Pinkertonin, yhden aikansa kuuluisimmista salapoliiseista, turvaamaan Lincolnin matkaa. Pinkerton uskoi, että Lincoln yritettäisiin murhata junan kulkiessa Baltimoren läpi päivällä 23. helmikuuta. Pinkertonin teorian mukaan Lincoln olisi salamurhattu Calvert Street Station of the Northern Centralin ja Camden Street Station of the Baltimore and Ohio Railroadin välillä Baltimoren keskustassa.

Estääkseen mahdollisen salaliiton Pinkerton määräsi illalla 22. helmikuuta Baltimoreen kulkeneet lennätinlinjat katkaistavaksi mahdollisten salaliittolaisten yhteydenpidon estämiseksi ja siirsi Lincolnin erikoisjunaan, joka kulki Baltimoren läpi keskellä yötä. Koska kaupungin säädökset kielsivät junien käyttämisen yöaikaan, Lincolnin juna vedettiin Baltimoren läpi hevosvoimin. Kun Lincolnia kuljettanut juna pääsi keskustan ulkopuolelle, Pinkerton viestitti Philadelphia, Wilmington and Baltimore Railroad -yhtiölle "luumupuun toimittaneen pähkinät turvallisesti perille" (engl. *Plums delivered nuts safely*).

Lincolnin oma juna, jossa muun muassa Lincolnin sihteeri, vaimo ja lapset matkustivat, kulki kaupungin läpi alkuperäisen suunnitelman mukaisesti seuraavana päivänä. Suuri joukko ihmisiä oli saapunut Baltimoren keskustaan katsomaan presidentin junaa, josta Lincoln kuitenkin puuttui.

Vaikutukset
-----------

Lehdistö irvaili pitkään Lincolnin salaiselle matkalle Baltimoren läpi ja aihe oli suosittu myös pilapiirtäjien keskuudessa. Yksi tunnetuimmista Baltimoren salaliittoa koskevista pilapiirroksista on Adalbert Volckin piirros "Passage Through Baltimore" (suom. *Matka Baltimoren läpi*), jossa Lincoln tirkistää yöasu päällään vaununsa ovenraosta mahdollisen salamurhan varalta.

Valtaosa historioijista uskoo nykyisin, ettei Baltimoren salaliittoa todellisuudessa ollut olemassa. Myös Lincolnin epäillään myöhemmin katuneen päätöstään kulkea Baltimoren läpi salaa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Baltimore, Allan Pinkerton, and the Plot to Assassinate President Lincoln, 1861 *Teaching American History in Maryland*.  Arkistoitu 24.7.2011. Viitattu 26.7.2012. (englanniksi)
Kaavakuva Itä-Euroopan öljy- ja kaasuputkiverkostosta (öljyputket vihreällä)
**Baltic Pipeline System** (**BPS-1** tai BTS-1; ven. Балти́йская трубопрово́дная систе́ма (БТС), *Baltijskaja truboprovodnaja sistema*; "Itämeren siirtoputkijärjestelmä") on Suomenlahden rannalle Koiviston (Primorsk) satamaan raakaöljyä ja muita öljynjalostustuotteita  kuljettava siirto­putki­järjestelmä Venäjällä. Järjestelmä käsittää itse Koiviston öljyterminaalin, 1300 km pitkän öljyputken Jaroslavlista Koivistolle, sekä vanhemmat idästä Jaroslavliin johtavat putket, jotka tuovat öljyä Timanin-Petšoran alueelta, Länsi-Siperiasta sekä Uralin-Volgan alueelta.

Jaroslavlista Moskovan koillispuolelta alkava **Itämeren öljyputki** kulkee Kirišin öljynjalostamoille ja jatkaa edelleen Nevajoen alitse Pietarin itäpuolelta. Karjalankannaksella öljyputki putki päätyy Viipurin eteläpuolella Koiviston satamaan (60°20′07″N, 28°42′54″E). Öljyputken pumppausasema sijaitsee ainakin:

* Palkinossa (Jaroslavlin alue)
* Pravidnossa (Jaroslavlin alue)
* Bykovossa (Pestovon piiri, Novgorodin alue)
* Pesissä (Hvoinajan piiri, Novgorodin alue)
* Kirišin kaupungissa (Leningradin alue)
* Nevan hallintopiirissä (Pietari)
* Siestarjoen kaupungissa (Pietari)

Vuonna 2007 Itämeren öljyputken ja Koiviston öljysataman kautta Venäjältä vietiin yhteensä 74 miljoonaa tonnia raakaöljyä. Venäjän suunnitelmana on ollut raakaöljyn ja muiden öljytuotteiden siirtokyvyn nostaminen tätä reittiä pitkin lähivuosina yhteensä 120 miljoonaan tonniin vuodessa. Koiviston satamasta öljyä viedään Euroopan öljynjalostamoille mm. Rotterdamiin.*päivitettävä*

BPS-1 öljyputkea operoi venäläinen Transneft-yritys.

Katso myös
----------

* Baltic Pipeline System-2

Lähteet
-------

1. 1 2  Baltic Pipeline System (BPS) Environmental Center IFPA.  Arkistoitu 9.10.2011. Viitattu 5.1.2010. (englanniksi)
2. ↑  Ust-Lugaan Suomenlahden suurin öljysatama *Offshore Technology Center - Venäjä-uutisia: Toukokuu 2008*.  26.5.2008. Ulvila. Viitattu 5.1.2010. (suomeksi)[vanhentunut linkki]

Aiheesta muualla
----------------

* Балтийская трубопроводная система (БТС) (Arkistoitu – Internet Archive) 47news.ru (venäjäksi)
* БТС: экологическая безопасность и надежность (Arkistoitu – Internet Archive) transneft.ru (venäjäksi)
* The Baltic Pipeline System – the key federal project in the Leningrad Region Leningradin alueen aluehallinnon hankesivu (englanniksi)
**Balto – pako yli suuren veden** (*Balto: Wolf Quest*) on vuonna 2002 tehty piirroselokuva. Se on jatkoa edelliselle elokuvalle Balto.

Juoni
-----

**Varoitus:  Seuraava kirjoitus paljastaa yksityiskohtia juonesta.**
Elokuva kertoo Balton ja Jennan tyttärestä Aleusta, joka tahtoo olla koira. Aleu ei tiedä olevansa puoleksi susi. Elokuvan alussa Balto näkee outoa unta ja herää, kun Boris-hanhi heittää tämän kasvoille vettä. Kaksikko lähteää katsomaan Jennaa, joka odottaa Balton pentuja. Kaupungilla eräs pieni ihmisten lemmikkikoira juoksee Baltoa ja Borista vastaan ja kertoo Jennan synnyttäneen pennut. Balto rientää katsomaan pentuja Jennan luokse ja huomaa, että eräs naaraspentu on ihan hänen näköisensä. Tämä kuitenkin johtaa siihen, että kukaan kylän ihmisistä ei halua Aleuta. Aleu jää asumaan Balton luokse. 
Kerran Aleu kohtaa metsästäjän ja juoksee luottavaisesti tätä kohti. Metsästäjä yrittää kuitenkin ampua sudeksi luulleen Aleun, mutta Balto hyökkää metsästäjän kimppuun. Samaisena iltana Balton on pakko kertoa, että Aleu on puoleksi susi. Tämän kuullessaan Aleu raivostuu ja karkaa. Seuraavana aamuna Balto lähtee tämän perään. Matkalla Balto tapaa monia toteemieläimiä, mm. kettunaaraan, jonka Balto auttaa metsästäjän ansasta sekä ahmoja. Aleu tapaa suuren karhun, joka käy Aleun kimppuun. Balto kuitenkin pelastaa tämän. 
Isä ja tytär löytävät läheltä merta susilauman, jonka alfa, vanha valkoinen susiuros nimeltä Nava, toivottaa nämä tervetulleeksi. Kaikki eivät kuitenkaan ota vieraita avosylin vastaan.
**Nikoléta "Nikól" Kyriakopoúlou** (kreik. Νικολέτα "Νικόλ" Κυριακοπούλου, s. 21. maaliskuuta 1986 Ateena) on kreikkalainen seiväshyppääjä. Hän edustaa EAR Rethimniakos -seuraa.

Kyriakopoúlou on ollut mukana MM-kilpailuissa kuusi kertaa. Pekingissä 2015 hän saavutti pronssia tuloksella 480. Daegussa 2011 hän oli kahdeksas ja Dohassa 2019 kolmastoista, Berliinissä 2009, Moskovassa 2013 ja Eugenessa 2022 hän karsiutui loppukilpailusta. Hän sijoittui vuodelle 2021 siirretyissä Tokion olympialaisissa kahdeksanneksi. Pekingin 2008 ja Lontoon 2012 olympialaisissa hän jäi karsintaan.

Kyriakopoúlou on osallistunut viidesti EM-kilpailuihin. Berliinissä 2018 hän saavutti hopeaa tuloksella 480 cm ja Helsingistä 2012 pronssia tuloksella 460 cm. Amsterdamissa 2016 hän oli neljäs, Zürichissä 2014 seitsemäs ja Barcelonassa 2010 hän karsiutui. 

Sisäratojen EM-kilpailuissa Kyriakopoúlou on saavuttanut pronssia Glasgow'ssa 2019 tuloksella 465. Prahassa 2015 hän oli viides ja Pariisissa 2011 yhdeksäs. Torinossa 2009, Göteborgissa 2013 ja Istanbulissa 2023 hän karsiutui loppukilpailusta. Sisäratojen MM-kilpailuissa hän on ollut kuudes Portlandissa 2016 ja kahdestoista Sopotissa 2014. Dohassa 2010 hän jäi loppukilpailussa ilman tulosta, Valenciassa 2008 hän karsiutui loppukilpailusta.

Kyriakopoúlou on saavuttanut Välimeren kilpailuista kultaa 2009 ja pronssia 2018. Heinäkuussa 2015 hän voitti Pariisin Timanttiliiga-osakilpailun sen hetkisellä Kreikan ennätyksellä 483 cm. Ennätyksen on sittemmin rikkonut olympiavoittaja ja maailmanmestari Aikateríni Stefanídi.

Ennätykset
----------

**Ulkoradoilla**

* 483 cm (Pariisi 2015, **NR** vuoteen 2016 asti.)

**Sisäradoilla**

* 481 cm (Tukholma 2016, **NR** kolmen päivän ajan.)

Lähteet
-------

1. 1 2  Nikoléta Kyriakopoúlou *Olympedia*. Viitattu 20.7.2022. (englanniksi)
2. 1 2 3  Nikoléta Kyriakopoúlou Kansainvälinen yleisurheiluliitto.  (englanniksi)
3. ↑  Nikoléta Kyriakopoúlou Tilastopaja (vaatii kirjautumisen, maksullinen palvelu).  (englanniksi)
4. ↑  Mills, Steven: Stefanidi and Payne clear 4.90m at Millrose Games *worldathletics.org*.  21.2.2016. Viitattu 19.7.2022.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* World Athletics
* Tilastopaja 🔒

 |

 |
**Derek Clayton** (s. 17. marraskuuta 1942) on australialainen entinen kestävyysjuoksija, joka menestyi erityisesti maratonilla.

Lancashiressa Englannissa syntynyt Clayton kasvoi Pohjois-Irlannissa. Kun hän osallistui vuonna 1967 Fukuokan maratonille, hänen ennätyksensä ennen kilpailua oli 2.18.28. Kilpailussa Clayton seurasi Uuden-Seelannin Mike Ryania, joka piti kovaa vauhtia. Viiden kilometrin väliaika oli 15.06, kymmenen kilometrin 29.57 ja viidentoista kilometrin 44.57. Kahdenkymmenen kilometrin kohdalla Clayton siirtyi kärkeen. Hänen väliaikansa 59.59 oli ensimmäinen kerta, kun maratonilla ensimmäiset 20 kilometriä juostiin alle tuntiin. Puolimaratonin väliaika oli 63.22, jolloin Japanin Sei-ichiro Sasaki alkoi saavuttaa Claytonia. He juoksivat yhdessä kolmenkymmenen kilometrin väliaikapaikalle ajassa 1.30.32. Sasaki sai pistoksen rintaansa 34 kilometrin kohdalla, jolloin Clayton siirtyi kilpailun kärkeen. Vaikka hänen vauhtinsa hyytyi lopussa, hän saapui neljänkymmenen kilometrin väliaikapisteeseen ajassa 2.02.16 ja maaliin ajassa 2.09.36,4, joka oli uusi maailmanennätys ja ensimmäinen kerta, kun haamuraja 2.10 rikottiin. Vanha maailmanennätys 2.12.00 parani lähes kaksi ja puoli minuuttia. Myös toiseksi tullut Sasaki alitti vanhan ennätyksen juosten 2.11.17.

Clayton oli seuraavana vuonna Mexico Cityn kesäolympialaisissa seitsemäs. Vuonna 1969 hän osallistui Antwerpenin maratonille ja juoksi soolojuoksuna uuden maailmanennätyksen 2.08.33,6. Hän oli Münchenin olympialaisissa 1972 kolmastoista.

Clayton harjoitteli keskimäärin 220–270 kilometriä viikossa ja pahimpina viikkoina juoksi jopa yli 320 kilometriä. Hänen itsepäinen harjoittelunsa aiheutti hänelle lukuisia vammoja. Juostuaan maratonin maailmanennätyksen hänen virtsansa oli viikon ajan mustaa.

Lähteet
-------

* Clayton time-to-run.comissa

Aiheesta muualla
----------------

* Fukuokan maratonin historia iaaf.orgissa

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Henkilöt | 
* World Athletics

 |

 |
**Alumiinijodidi** (AlI3) on alumiinin ja jodin muodostama epäorgaaninen yhdiste. Yhdistettä voidaan käyttää katalyyttinä ja reagenssina orgaanisen kemian synteeseissä.

Ominaisuudet
------------

Huoneenlämpötilassa alumiinijodidi on väritöntä kiteistä ainetta. Usein yhdiste on ruskehtavaa vapaan jodin vuoksi. Kidevedettömän yhdisteen lisäksi tunnetaan myös kidevedelliset heksahydraatti (AlI3·6H2O) ja pentadekahydraatti (AlI3·15H2O). Alumiinijodidi reagoi veden kanssa. Aine liukenee muun muassa etanoliin, dietyylieetteriin ja hiilidisulfidiin. Alumiinijodidi esiintyy kiinteänä ja kaasumaisena dimeerisenä yhdisteenä.

Valmistus ja käyttö
-------------------

Alumiinijodidia valmistetaan jodin ja alumiinin välisellä reaktiolla. Reaktion käynnistämiseksi seokseen lisätään pieni määrä vettä. Toinen tapa on metallisen alumiinin tai alumiinihydroksidin ja vetyjodidin välinen reaktio.

2 Al + 3 I2 → 2 AlI3
2 Al + 6 HI → AlI3 + 3 H2
Alumiinijodidia voidaan käyttää katalyyttinä ja reagenssina orgaanisen kemian synteeseissä. Sitä käytetään muun muassa hapen ja typen tai rikin välisten sidosten hajottamiseen, epoksidien hajottamiseen, alkoholien jodaamiseen sekä tyydyttymättömien hiilivetyjen jodaamiseen.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6 7  Karamäki, E. M.: *Epäorgaaniset kemikaalit*, s. 259. Kustannusliike Tietoteos, 1983. ISBN 951-9035-61-3.
2. 1 2  G. W. Grams, B. Conley, T. Shaikh & D. A. Atwood: *Aluminum Halides and Aluminum Nitrate, Kirk-Othmer Encyclopedia of Chemical Technology*, John Wiley & Sons, New York, 2004. Viitattu 5.10.2017.
3. 1 2  Melinda Gugelchuk: *Aluminum Iodide, e-EROS Encyclopedia of Reagents for Organic Synthesis*, John Wiley & Sons, New York, 2001. Teoksen verkkoversio Viitattu 5.10.2017
**Jenni "Jepa" Lambert** on suomalainen soul-laulaja. Hän on esiintynyt taustalaulajana useissa televisio-ohjelmissa ja musiikkituotannoissa, kuten sarjoissa *SuomiLove*, *Tähdet, tähdet* ja *Elämäni biisi*. Hän on laulanut myös monien suomalaisten ja kansainvälisten artistien kanssa.

Vuonna 2013 hän osallistui *The Voice of Finland* -ohjelman toiselle tuotantokaudelle, jossa hän selvisi suoriin lähetyksiin asti. Hän myös osallistui Uuden Musiikin Kilpailuun 2014 nimellä Lili Lambert, jossa hän julkaisi ensimmäisen singlensä "Let Me Take You There".

Lambert on ääninäytellyt mm. *Paavo Pesusieni* -sarjassa.

Lähteet
-------

1. ↑  Haastattelussa Jepa Lambert – Keskustelua taustalaulajuudesta ja solistina toimimisesta *radioplay.fi*.  28.8.2020. Viitattu 26.12.2020.
2. ↑  Merkuriuksen karnevaalit, artistiesittelyt. Viitattu 26.12.2020.
3. ↑  Keitä ovat Sandhjan Akkabellas-taustalaulajat? *Yle.fi*.  10.5.2016. Viitattu 26.12.2020.
4. ↑  Jepa Lambertin kotisivut. Viitattu 26.12.2020.

Aiheesta muualla
----------------

* Jepa Lambert Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
* Jepa Lambertin kotisivut
**Isa Boletini** (15. tammikuuta 1864 – 24. tammikuuta 1916) oli Kosovon albaani nationalisti ja sissitaistelija. Nuorena hän liittyi albaaninationalistien Prizrenin liigaan ja taisteli Ottomaaneja vastaan. Tämän jälkeen hän oli lojaali ottomaanien sulttaanille ja rakensi tukikohdan Mitrovicaan. Hän toimi Ottomaanien palatsin vartioiden komentanaja Istanbulissa neljän vuoden ajan. Vuonna 1909 hän ja muut Kosovon albaani johtajat kapinoivat ottomaaneja vastaan. Vuonna 1910 hän kapinoi uudestaan ottomaaneja vastaan. Ensimmäisen Balkanin Sodan aikana hän taisteli montenegrolaisia ja serbialaisia joukkoja vastaan Kosovossa. Boletini osallistui Albanian itsenäisyysjulistukseen Vlorëssa, marraskuussa 1912 ja hänestä tehtiin brittien diplomaattiedustaja ja Albanian ruhtinas Vilhelmin henkivartija. Hän kuoli yhteenotossa Podgoricassa tammikuussa 1916.

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |

 |

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Isa Boletini
**Joseph William "Joe" Kleine** (s. 4. tammikuuta 1962 Colorado Springs, Colorado) on yhdysvaltalainen koripalloilija. Hän pelasi sentterinä NBA:ssa 15 kautta ja voitti olympiakultaa Los Angelesin kisoissa 1984.

Kleine pelasi yliopistosarjoissa Notre Damen ja Arkansas’n yliopistojen joukkueissa. Sacramento Kings varasi hänet NBA:han kuudennella varausvuorolla vuoden 1985 varaustilaisuudessa.

Kleine edusti NBA:ssa kausina 1985–2000 seitsemää seuraa: Sacramento Kingsia, Boston Celticsia, Phoenix Sunsia kahteen otteeseen, Los Angeles Lakersia, New Jersey Netsia, Chicago Bullsia kaudella 1997–1998, jolloin Chicago voitti mestaruuden mutta Kleine ei pelannut lainkaan pudotuspeleissä, ja Portland Trail Blazersia. Hän pelasi kaikkiaan 965 runkosarjaottelua 15,2 minuutin ottelukohtaisella peliajalla ja kymmenenä kautena yhteensä 50 pudotuspeliä saaden peliaikaa keskimäärin 11,8 minuuttia. Runkosarjassa hän teki ottelua kohden 4,8 pistettä ja otti 4,1 levypalloa, ja pudotuspeleissä vastaavat tilastolukemat olivat 3,8 pistettä ja 2,7 levypalloa.

Yhdysvaltain maajoukkueessa Kleine saavutti MM-hopeaa 1982 ja voitti olympiakultaa Los Angelesin kisoissa 1984.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Joe Kleine *Basketball Reference*. Viitattu 8.2.2020. (englanniksi)
2. 1 2  Siukonen, Markku & Ahola, Matti: *Urheilun vuosikirja 6*, s. 129. Oy Scandia Kirjat Ab, 1985. ISBN 951-9466-41-X.
3. 1 2 3 4  Joe Kleine *Sports Reference*.  Arkistoitu 12.8.2011. Viitattu 8.2.2020. (englanniksi)
4. ↑  1982 World Chamionship for Men: 8 – Joe Klein FIBA. Viitattu 8.2.2020. (englanniksi)
Päivi Sillanaukee vuonna 2014.
**Päivi Anita Sillanaukee** (o.s. Sopanen, s. 16. helmikuuta 1964 Nokia) on suomalainen virkamies. Hän toimi sosiaali- ja terveysministeriön kansliapäällikkönä 2012–2019. Sen jälkeen hän on toiminut STM:ssä osastopäällikkönä.

Sillanaukee valmistui lääketieteen lisensiaatiksi 1994 ja väitteli lääketieteen tohtoriksi 1997 Tampereen yliopistosta. Hän on suorittanut myös General Executive MBA -ohjelman vuosituhannen vaihteessa. Sillanaukeen väitöskirja käsitteli poti­las­kus­tan­nuksia sairaa­la­hoi­dossa. Hän on työskennellyt lääkärinä Pirkanmaan sairaanhoitopiirissä ja Uppsalan yliopistollisessa sairaalassa.

Sillanaukee on työskennellyt muun muassa Tampereen sosiaali- ja terveydenhuollosta vastaavana apulaiskaupunginjohtajana ja palvelutuotantojohtajana (2002–2007). Hänen kaudellaan nousivat esiin tamperelaisen Koukkuniemen vanhainkodin henkilöstöongelmat. Vuodesta 2008 Sillanaukee toimi STM:n sosiaali- ja terveysosaston ylijohtajana. Häntä ehdotti tehtävään silloinen peruspalveluministeri Paula Risikko (kok.). Sillanaukee on puoluetaustaltaan kokoomuslainen ja sosiaali- ja terveysministerinä toiminut Risikko esitti häntä myöhemmin myös kansliapäälliköksi. Sillanaukeen edeltäjä Kari Välimäki (sd) siirtyi Merimieseläkekassan toimitusjohtajaksi.

Sillanaukee toimii Eläketurvakeskuksen edustajiston puheenjohtajana. Syksyllä 2015 hänet valittiin Tampereen yliopiston Vuoden alumniksi.

Lähteet
-------

1. ↑  Paavilainen, Ulla (päätoim.): *Kuka kukin on: henkilötietoja nykypolven suomalaisista 2015*, s. 850. Helsinki: Otava, 2014. ISBN 978-951-1-28228-0.
2. 1 2 3  Suominen, Heli: Päivi Sillanaukee STM:n kansliapäälliköksi *HS.fi*.  28.9.2012. Viitattu 2.4.2016.
3. 1 2  Uosukainen, Riikka: STM:n kansliapäällikön valinnassa sivuutettu Päivi Sillanaukee: "Totta kai nimitys oli poliittinen" *Yle Uutiset*.  24.8.2019. Viitattu 6.4.2020.
4. 1 2  Vuoden alumni on kansliapäällikkö Päivi Sillanaukee *Tieteenraivaajat.fi*.  7.9.2015. Tampereen yliopisto.  Arkistoitu 4.11.2016. Viitattu 3.11.2016.
5. 1 2 3  Järvi, Ulla: Päivi Sillanaukee STM:n ylijohtajaksi *Lääkärilehti.fi*.  15.5.2008. Viitattu 3.11.2016.
6. ↑  Päivi Sillanaukee: Eletään ihmisiksi *Tesso.fi*.  30.12.2012.  Arkistoitu 4.11.2016. Viitattu 3.11.2016.
7. ↑  Tolkki, Kristiina: Kasvokkain: STM:n Sillanaukee arvostelee lyhytnäköisiä päätöksiä – Vesirokkorokotukset säästäisivät miljoonia *Yle Uutiset*.  2.4.2016. Viitattu 2.4.2016.
8. 1 2  Päivi Sillanaukee valittiin STM:n kansliapäälliköksi *HS.fi*.  27.9.2012. Viitattu 2.4.2016.
9. ↑  Eläketurvakeskuksen edustajisto 2014–2016 Eläketurvakeskus. Viitattu 2.4.2016.

Aiheesta muualla
----------------

* Päivi Sillanaukee Twitterissä
**Joseph Kelly** (s. 1. syyskuuta 1971) on yhdysvaltalainen sarjakuvakäsikirjoittaja, joka on tehnyt urallaan muun muassa tarinoita Ryhmä X:stä, Oikeuden Puolustajista, Teräsmiehestä, Terästytöstä ja Daredevilistä. Hän kuuluu Man of Action ryhmään, jotka käsikirjoittavat tarinoita niin sarjakuviin, kuin televisioon. Kelly tunnetaan myös yhteisluomasta animaatiosarjoista Ben 10 ja Ben 10: Alien Force. Hän on muun muassa käsikirjoittanut jaksoja vuoden 2003 Turtleseihin ja vuoden 2006 Ihmenelosiin.

Aiheesta muualla
----------------

* Joe Kelly (käsikirjoittaja) Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
* Joe Kelly Comic Book DB:ssä (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Katalonia
* Saksa
* Israel
* Belgia
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Alankomaat
* Puola

 |

 |


1. ↑  (fr) BabelioView and modify data on Wikidata. Tieto on haettu Wikidatasta.
**Nureci** (sardiksi *Nurèci*) on kaupunki ja kunta Italiassa Sardinian hallintoalueella Oristanon maakunnassa. Kunnassa on arviolta 360 asukasta (vuonna 2016) ja sen pinta-ala on 12,87 neliökilometriä. Se sijaitsee 335 metrin korkeudella merenpinnan yläpuolella.

Lähteet
-------

1. 1 2  Istat - Istituto nazionale di statistica: Altitudini dei comuni tramite DEM *Italian kuntien pinta-alat ja korkeus merenpinnasta*. Viitattu 16.04.2019. (italiaksi)
2. 1 2  Istat - Istituto nazionale di statistica: Bilancio demografico al 30/11/2016 *Italian tilastokeskuksen väestötilasto alueittain, maakunnittain ja kunnittain*. Viitattu 16.04.2019. (italiaksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Nureci** Wikimedia Commonsissa

Oristanon maakunta
Abbasanta | Aidomaggiore | Albagiara | Ales | Allai | Arborea | Ardauli | Assolo | Asuni | Baradili | Baratili San Pietro | Baressa | Bauladu | Bidonì | Bonarcado | Boroneddu | Bosa | Busachi | Cabras | Cuglieri | Curcuris | Flussio | Fordongianus | Ghilarza | Gonnoscodina | Gonnosnò | Gonnostramatza | Laconi | Magomadas | Marrubiu | Masullas | Milis | Modolo | Mogorella | Mogoro | Montresta | Morgongiori | Narbolia | Neoneli | Norbello | Nughedu Santa Vittoria | Nurachi | Nureci | Ollastra | Oristano | Palmas Arborea | Pau | Paulilatino | Pompu | Riola Sardo | Ruinas | Sagama | Samugheo | San Nicolò d’Arcidano | San Vero Milis | Santa Giusta | Santu Lussurgiu | Scano di Montiferro | Sedilo | Seneghe | Senis | Sennariolo | Siamaggiore | Siamanna | Siapiccia | Simala | Simaxis | Sini | Siris | Soddì | Solarussa | Sorradile | Suni | Tadasuni | Terralba | Tinnura | Tramatza | Tresnuraghes | Ula Tirso | Uras | Usellus | Villa Sant'Antonio | Villa Verde | Villanova Truschedu | Villaurbana | Zeddiani | Zerfaliu