recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Mitsubishi B5M** (jap. 九七式二号艦上攻撃機 laivaston tyypin 97 lentotukialusrynnäkkökone No. 2, liittoutuneiden koodinimi Mabel) oli keisarillisen Japanin laivaston ilmavoimien syöksypommittaja, jota valmisti Mitsubishi.

Tausta
------

Vuonna 1932 keisarillisen Japanin laivaston ilmavoimat julkisti 7-Shi-vaatimukset. Aichi, Mitsubishi ja Nakajima valmistivat vaatimusten mukaiset prototyypit, mutta yhdenkään ei katsottu olevan käyttökelpoisia. Laivasto julkaisi sen sijaan 9-Shi-vaatimukset, jolla haettiin korvaajaa laivaston tyypin 92 torpedokoneelle B3Y1. Vaatimusten mukainen kone suunniteltiin Yokosukan laivaston lentoteknisellä varikolla. Lentokone laitettiin tuotantoon laivaston tyypin 96 torpedokone B4Y1, joka oli kuitenkin ainoastaan väliaikainen ratkaisu suunniteltaessa vaatimukset täyttävää suunnitelmaa.

Vuonna 1935 laivasto julkaisi 10-Shi-vaatimukset, jotka määrittelivät yksimoottorisen ja yksitasoisen torpedokoneen. Vaatimuksina olivat:

* Siipien kärkiväli ei saanut ylittää 16 metriä ja koneessa tuli olla taittuvat siivet, jotta kärkiväli voitiin supistaa 7,5 metriin
* Aseistuksen tuli olla 800 kilogramman torpedo tai vastaava pommikuorma ja yksi 7,7 millimetrin konekivääri
* Huippunopeus 180 solmua 2 000 metrin korkeudessa
* Lentonopeus 135 solmua, 4 tunnin lentoaika ja 7 tuntia maksimilentoaika
* Kolmen hengen miehistö
* Moottorina joko Nakajima Hikari tai Mitsubishi Kinsei.

Tuotanto
--------

Kone oli merkittävästi perinteisempi ratkaisuiltaan kuin kilpailun voittanut Nakajima B5N, joten koneella lentäneet laivaston lentäjät pitivät mallista enemmän. Lopulta kone laitettiin tuotantoon Mitsubishin tehtailla nimellä laivaston tyypin 97 lentotukialusrynnäkkökone No. 2. Tuotanto kuitenkin keskeytettiin 125 valmistuneen koneen jälkeen, kun Nakajiman lentokone osoittautui erittäin onnistuneeksi.

Käyttö
------

Tyynenmeren sodan alussa koneita oli Kaakkois-Aasian maatukikohtiin sijoitetuissa yksiköissä, mistä ne siirrettiin pian toisarvoisiin tehtäviin.

Tekniset tiedot
---------------

*Lähde:* 

**Yleiset ominaisuudet**

* **Miehistö:** 3
* **Pituus:** &&&&&&&&&&&&&010.023400010,234 m
* **Kärkiväli:** &&&&&&&&&&&&&015.030000015,3 m
* **Korkeus:** &&&&&&&&&&&&&&04.03200004,32 m
* **Siipipinta-ala:** &&&&&&&&&&&&&037.095000037,95 m²
* **Suurin lentoonlähtöpaino:** &&&&&&&&&&&04000.&&&&004 000 kg
* **Voimalaite:** &&&&&&&&&&&&&&01.&&&&001 × Mitsubishi MK8 Kinsei 43 14-sylinterinen ilmajäähdytteinen kaksirivinen tähtimoottori; &&&&&&&&&&&&0750.&&&&00750 kW (&&&&&&&&&&&01000.&&&&001 000 hv)
* **Potkuri:** kolmelapainen

**Suoritusarvot**

* **Suurin nopeus:** &&&&&&&&&&&&0379.&&&&00379 km/h 2200 m
* **Lentomatka:** &&&&&&&&&&&02350.&&&&002 350 km

**Aseistus**  

1 × 7,7 mm tyypin 92 konekivääri  
800 kg pommeja  
 tai torpedo ulkoisissa ripustimissa

Lähteet
-------

* Francillon, René J.: *Japanese Aircraft of the Pacific War*. Lontoo, UK: Putnam & Company, 1979. ISBN 0-370-30251-6. (englanniksi)

### Viitteet

1. 1 2  Francillon 1979 s. 412
2. 1 2 3  Francillon 1979 s. 491
**Mitrakukat** (*Mitella*) on rikkokasvien (Saxifragaceae) heimoon kuuluva ruohovartisten kasvien suku.

Tuntomerkit
-----------

Mitrakukat ovat juurakollisia ja toisinaan rönsyllisiä ruohoja. Kukintovarret ovat kohenevia tai pystykasvuisia, lehdellisiä tai lehdettömiä, tavallisesti 6–55, joskus vain kaksi, joskus jopa 65 senttimetrin korkuisia, lähes kaljuja tai niissä on varrellisia rauhasia. Lehdet sijaitsevat tyviruusukkeena ja varressa; varsilehdet voivat puuttua tai niitä on yhdestä kolmeen. Ne ovat vuorottaisia tai vastakkaisia, korvakkeellisia ja tavallisesti ruodillisia, karvattomia tai rauhaskarvaisia. Lehtilapa on soikea, herttamainen tai munuaismainen, tavallisesti matalaliuskainen, harvoin liuskaton, nyhä- tai hammaslaitainen, kourasuoninen ja kalju tai eri määrässä karvainen.

Kukat sijaitsevat tertuissa, 2–60 kussakin, tai toisinaan kukat ovat yksittäin. Hypantio (pohjusmalja) on kasvanut enimmäkseen yhteen sikiäimen seinämän kanssa ja on väriltään vihreä, vihertävän valkoinen tai vihertävän keltainen. Valkoisia, vihertäviä tai kellertäviä verholehtiä on viisi, samoin terälehtiä, jotka ovat vihertäviä, kellertäviä tai valkoisia, joskus vaaleanpunaisia tai purppurankirjavia. Mesiäinen sijaitsee heteiden tyvellä tai puuttuu. Heteitä on viisi tai kymmenen, ja niiden palhot ovat rihmamaisia. Sikiäin on lähes kehänpäällinen tai miltei kokonaan kehänalainen, yksilokeroinen ja koostuu emilehdistä, jotka ovat yhtyneet melkein koko pituudeltaan. Istukat ovat parietaalisia eli laitaistukoita. Vartaloita on kaksi. Hedelmänä on epäselvästi kaksinokkainen kota, joka sisältää punertavan purppuvaisia, punertavanruskeita tai mustahkoja, kiiltäviä, soikeahkoja tai munanmuotoisia siemeniä.

Levinneisyys
------------

Mitrakukat ovat kotoisin Pohjois-Amerikasta, Kiinasta, Japanista, Koreasta, Mongoliasta ja Aasian puoleiselta Venäjän alueelta.

Luokittelu
----------

Mitrakukkien suvussa on noin 20 lajia laajasti ymmärrettynä. Fylogeneettisten tutkimusten mukaan suku on kuitenkin polyfyleettinen, ja tulisi jakaa neljäksi tai viideksi suvuksi. Sukulaisuussuhteet muihin rikkokasveihin ovat epäselviä.

Lähteet
-------

### Viitteet

1. ↑  ITIS: *Mitella* (englanniksi)
2. 1 2 3 4  Mitella in Flora of North America

Aiheesta muualla
----------------

* Kassu – Kasvien suomenkieliset nimet: Mitrakukat (*Mitella*)
* Lajiluettelo:  (englanniksi)
* United States Department of Agriculture (USDA): *Mitella* (englanniksi)
* Flora of China: *Mitella* (englanniksi)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Taksonitunnisteet | 
* Wikidata: Q144225
* Wikispecies: Mitella Saxifragales
* CoL: 5TSR
* EoL: 71233
* EPPO: 1MJTG
* FNA: 120815
* FoC: 120815
* GBIF: 3032892
* GRIN: 7669
* iNaturalist: 52105
* IPNI: 37092-1
* IRMNG: 1075249
* ITIS: 24404
* NBN: NHMSYS0000460738
* NCBI: 40794
* Open Tree of Life: 365309
* PLANTS: MITEL
* POWO: urn:lsid:ipni.org:names:37092-1
* Tropicos: 40020494
* VASCAN: 1426
* WFO: wfo-4000024409

 |

 |
**Kuningaskondori** (*Sarcoramphus papa*) on kondorien heimoon kuuluva melko suuri petolintu.

Koko ja ulkonäkö
----------------

Kuningaskondorin pituus on 75 cm. Sen siipien kärkiväli on noin 2,1 metriä. Höyhenpuku on kirkkaanvärinen, ja päässä on eri värejä ja uurteista paljasta ihoa.

Esiintyminen
------------

Kuningaskondoria tavataan Keski-Meksikosta Argentiinan pohjoisosiin ulottuvalla alueella. Etelä-Amerikassa kuningaskondori elää Andien itäpuolella lukuun ottamatta Länsi-Ecuadoria, Luoteis-Kolumbiaa ja Luoteis-Venezuelaa. Laji on melko yleinen, mutta sitä näkee harvoin, koska linnut lentävät usein korkealla metsien yllä. Kuningaskondorit kerääntyvät harvoin parviin, mikä on kondorien keskuudessa harvinaista.

Elinympäristö
-------------

Kuningaskondorit elävät trooppisissa alankosademetsissä ja metsätasangoilla alle 1 200 metrin korkeudessa.

Ravinto
-------

Kuningaskondorit syövät monia erilaisia raatoja ja jokien rannoille ajautuneita kuolleita kaloja. Niiden hyvä hajuaisti (kalkkunakondorien rinnalla kiistatta kondorien paras*kenen mukaan?*) auttaa niitä löytämään pienikokoisenkin saaliin, ja suuren nokan avulla se voi hyödyntää raatoja.

Lisääntyminen
-------------

Kuningaskondorit tulevat sukukypsiksi 4–5 vuoden iässä. Ne esittävät monimutkaisen soitimensa ja munivat puunkoloon yhden valkoisen munan, jota molemmat vanhemmat hautovat 32–38 päivää. Poikaset viipyvät pesässä 10–25 viikkoa. Kuningaskondori on yksiavioinen.

Lähteet
-------

* *Vuoristot*, *Eläinten maailma*, Valitut palat
* *Otavan lintutieto*, Otava

### Viitteet

1. ↑  BirdLife International: *Sarcoramphus papa* *IUCN Red List of Threatened Species. Version 2013.2*.  2012. International Union for Conservation of Nature, IUCN, Iucnredlist.org. Viitattu 15.5.2014. (englanniksi)


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Taksonitunnisteet | 
* Wikidata: Q192705
* Wikispecies: Sarcoramphus papa
* ADW: Sarcoramphus\_papa
* ARKive: sarcoramphus-papa
* Avibase: 9306DA2F3B23E74C
* BioLib: 21268
* BirdLife: 22697645
* BOLD: 112900
* CoL: 6XMVS
* CMS: sarcoramphus-papa
* BOW: kinvul1
* eBird: kinvul1
* EoL: 45511523
* Fossilworks: 137199
* GBIF: 2481923
* iNaturalist: 4763
* IRMNG: 10685905
* ITIS: 175277
* IUCN: 22697645
* NCBI: 43583
* Neotropical: kinvul1
* Species+: 3507
* WoRMS: 1466597
* Xeno-canto: Sarcoramphus-papa

 |

 |
**Karl Henrik Kahelin** (13. tammikuuta 1832 Kivijärvi – 26. kesäkuuta 1905 Jyväskylä) oli suomalainen opettaja ja rehtori.

Kahelinin vanhemmat olivat lukkari Henrik Gabriel Kahelin ja Eva Charlotta Cheilan. Hän valmistui filosofian kandidaatiksi 1858, oli matematiikan ja luonnonhistorian kollega Jyväskylän yläalkeiskoulussa 1859–1862 sekä Jyväskylän suomalaisen alkeisopiston ja sitten Jyväskylän lyseon lehtori 1862–1899. Koulun rehtorina hän toimi 1873–1896. Normaalikoulun yliopettajan virasta Kahelin kieltäytyi, samoin kuin kouluhallituksen jäsenyydestä. Kahelin oli pidetty opettaja, joka toimi opetustyönsä ohella 22 vuoden ajan Jyväskylän kaupungin rahastonhoitajana ja kuului kaupungin säästöpankin ja suomalaisen tyttökoulun perustajiin. Kahelinin puoliso vuodesta 1864 oli Agnes Charlotta Aejmaleus (k. 1894). Varatuomari ja hallintoneuvos Hjalmar Kahelin (1868–1958), joka toimi lyhyen aikaa oikeusministerinä 1919–1920 ja muutti sukunimensä Kahanpääksi, oli heidän poikansa. Kuurojen koulun opettaja ja johtaja Maria Kahelin oli puolestaan heidän tyttärensä.

Lähteet
-------

1. 1 2  Heikinheimo, Ilmari (toim.): *Suomen elämäkerrasto*, s. 363. Helsinki: Werner Söderström Osakeyhtiö, 1955.
2. ↑  Aikalaiskirja 1920 s. 204. Helsinki: Otava 1920.

Aiheesta muualla
----------------

* Kotivuori, Yrjö: Karl Henrik Kahelin. *Ylioppilasmatrikkeli 1640–1852*. Helsingin yliopiston verkkojulkaisu 2005. Viitattu 16.3.2014.
* Tuorila-Kahanpää Heidi 2008. *Lukkarin poika. Karl Henrik Kahelin, Jyväskylän Lyseon matematiikan ja luonnontieteiden lehtori 1859-1900 ja rehtori 1873-1896.* Omakustanne, Jyväskylä. 196 s. ISBN 952924472X, 9789529244720 (kirjan esittely Keskisuomalaisessa (Arkistoitu – Internet Archive), viitattu 16.3.2014)

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Ylioppilasmatrikkeli 1640–1852

 |

 |
**Karl Henrik Ståhlberg** (16. huhtikuuta 1799 Hyrynsalmi – 1. marraskuuta 1878 Pielavesi) oli suomalainen kirkkoherra ja lehtori.

Ståhlbergin vanhemmat olivat Hyrynsalmen nimismies Jakob Gabriel Ståhlberg (k. 1806) ja Eva Magdalena Lagerberg. Hän kävi Oulun triviaalikoulua ja pääsi ylioppilaaksi Turussa 1819. Ståhlberg valmistui filosofian kandidaatiksi 1828 ja maisteriksi 1832. Hänet vihittiin papiksi Porvoon hiippakunnassa 1847. Hän oli Pohjalaisen osakunnan vt. kuraattorina 1832–1834.

Ståhlberg oli Aleksanterin yliopiston kirjaston ylimääräisenä amanuenssina 1829 ja vakinaisena amanuenssina vuodesta 1829 alkaen. Hän oli Helsingin yksityislyseon opettajana vuodesta 1831 ja esimiehenä vuodesta 1840. Ståhlberg toimi sitten Porvoon lukion vt. uskonnon, filosofian ja eksegetiikan yliopettajana vuonna 1841 ja hän oli Viipurin lukion vt. yliopettajana ja 1. teologian lehtorina vuodesta 1841 alkaen. Ståhlberg sai rovastin arvon 1849. Viimeksi hän toimi Pielaveden kirkkoherrana vuodesta 1855 astuen virkaan 1858. Hän jäi tästä virasta virkavapaalle 1871.

Ståhlberg oli mukana perustamassa Lauantaiseuraa ja Suomalaisen Kirjallisuuden Seuraa toimien myös jälkimmäisen seuran sihteerinä. Viipurissa asuessaan hän oli perustamassa vuonna 1845 Viipurin Suomalaisen Kirjallisuuden Seuraa ja toimi seuran varaesimiehenä vuoteen 1858 saakka. Pielavedellä kirkkoherrana toimiessaan Ståhlberg edisti kansanopetusta ja nälkävuosien 1867–1868 aikana hän harjoitti laajaa avustustoimintaa.

Karl Henrik Ståhlberg oli naimisissa vuodesta 1842 Nurmeksen kirkkoherran Aron Wenellin (1784–1847) tyttären Anna Sofia Wenellin (k. 1908) kanssa. Heidän poikiaan olivat Kesälahden nimismies Karl Theodor Ståhlberg (1846–1916), apulaistullitarkastaja Henrik Gabriel Ståhlberg (1855–1923), Kuopion suomalaisen tyttökoulun matematiikan ja luonnontieteen kollega Jaakko Benjamin Ståhlberg (1859–1915) ja maanviljelysneuvos, agronomi Fredrik August Teräksinen, ent. Ståhlberg (1863–1938).

Teoksia
-------

* *Uusi aapis-kirja* ; toimitettu Suomalaisen kirjallisuuden seuralta Wiipurissa. Viipuri 1847, 16. painos 1903 (Kirjan 1. painos digitoituna Doriassa)

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Kotivuori, Yrjö: Karl Henrik Ståhlberg. *Ylioppilasmatrikkeli 1640–1852*. Helsingin yliopiston verkkojulkaisu 2005. Luettu 29.10.2016.
2. ↑  Aino Maria Savolainen : *Carl Henrik Ståhlberg : näkyvä työ - näkymätön tekijä*, Suomen historian pro gradu tutkielma, Historian ja etnologian laitos, Jyväskylän yliopisto 2007

Aiheesta muualla
----------------

* Carl Henrik Ståhlbergin elämäkerta Kansallisbiografiassa

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Kansallisbiografia
* Biografiasampo
* Ylioppilasmatrikkeli 1640–1852

 |

 |
**Provencen Margareeta** (1221–1295) oli Provencen kreivin Raymond Berengarin tytär, josta tuli Ludvig IX Pyhän puolisona Ranskan kuningatar. 

Vuonna 1234 solmitun avioliiton ansiosta Ranska hallitsi myös Rhône-joen toisella puolella olevia alueita. 

Margareeta seurasi Ludvigia seitsemännelle ristiretkelle Egyptiin. Kuninkaan äiti Blanka oli sijaishallitsijana sillä aikaa ja pyrki edelleen voimakkaasti puuttumaan valtion asioihin. Hän ei todellakaan pitänyt miniästään, joka oli kaunis ja älykäs.

Margareeta oli mukana myös kahdeksannella ristiretkellä 1270, missä Ludvig sai surmansa Tunisin taistelussa. Margareeta palasi leskenä Ranskaan, jossa heidän poikansa Filip III kruunattiin kuninkaaksi.

Lähteet
-------

1. 1 2  Margaret Of Provence *Encyclopedia Britannica*. Viitattu 16.4.2023.
2. 1 2  Margaret Of Provence (1221–1295) *Women in World History: A Biographical Encyclopedia.*. Viitattu 16.4.2023.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Alankomaat
* Puola
* Vatikaani

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**Proud to Be a Stöö (2006 World Tour Promo CD)** on rap-artisti Eevil Stöön vuonna 2006 julkaistu omakustannealbumi. Albumin on tuottanut kokonaan Koksukoo. Albumi on käytännössä vuonna 2002 alun perin julkaistun *Pinkkibikinihinkkichiksi*-albumin uudelleenjulkaisu bonusraidoilla.

Kappaleet
---------

Kappale 14 ilmestyi aiemmin *Monsp Connection: Sparratut valiot* -kokoelmalla, kun taas kappaleet 15, 16 ja 17 olivat aiemmin julkaisemattomia. Albumin sisäkansi väittää levyn sisältävän "instrut" (instrumentaaliversiot) kappaleista 1-7, mutta *Pinkkibikinihinkkichiksin* tapaan *KCMD Ghetto Trackin* instrumentaali puuttuu tältäkin levyltä.

Kappaleet 14-15 on merkitty albumin sisäkannessa "Rip Off" -osioksi ja kappaleet 16-17 "Super Rip Off" -osioksi:

1. Supertuottajan intro
2. Hävytön joopeli
3. Toppi-Anthem
4. KCMD Ghetto Track (Kick Ur Azz Mix)
5. Pelkkää vihaa (mukana Pikku Herkko)
6. Yks, kaks
7. Suomenmestarin outro (mukana Ruudolf)
8. Supertuottajan intro (instru)
9. Hävytön joopeli (instru)
10. Toppi-Anthem (instru)
11. Pelkkää vihaa (instru)
12. Yks, kaks (instru)
13. Suomenmestarin outro (instru)

"Rip Off -osio"
14. Pöpi
15. Pöpi instru

"Super Rip Off -osio"
16. KCMD Mafia - Pikku Herkon juhlat
17. Pikku Herkon juhlien viimeinen hidas
**Levroux** on kunta Ranskassa Indren departementissa Centre-Val de Loiren alueella. Se sijaitsee noin 20 kilometriä Châteauroux’n kaupungista luoteeseen.

Levroux’n kunta muodostettiin 1. tammikuuta 2019, jolloin kaksi kuntaa Levroux ja Saint-Pierre-de-Lamps yhdistyivät. Aiemmin 1. tammikuuta 2016 olivat yhdistyneet kaksi kuntaa Levroux ja Saint-Martin-de-Lamps.

Nähtävyyksiä
------------

Levroux on vanha gallo-roomalainen kaupunki, joka tunnettiin tuolloin nimellä Gabatum. Ranskan kuningas Kaarle VII määräsi kaupungin linnoitettavaksi vuonna 1435. Tuolloin kaupungin muurissa oli kolme porttia, joista enää on jäljellä yksi, *Porte de Champagne*. Keskustassa on yksi 1400-luvun lopulla rakennettu ristikkotalo *Maison de Bois*. Sen omisti 1500-luvulla Katariina de’ Medici, joka antoi talon Pyhän Jaakobin reitin pyhiinvaeltajille. Kunnan maamerkki on Pyhän Sylvainin kollegiaalinen kirkko, joka rakennettiin paikalla sijainneen vanhan kirkon raunioille 1200-luvun alussa. Kirkko on omistettu Levroux’n pyhälle Sylvainille, joka on ihotautien suojeluspyhimys. Kaupungissa kävi keskiajalla paljon lepraa sairastavia hakemassa apua pyhimykseltä tautiinsa, mikä johti myös kaupungin nykyiseen nimeen. Kirkon suuret urut ovat yhdet Ranskan vanhimmista, vuodelta 1502. Kaupungin keskiaikaisiin monumentteihin kuuluu vielä kaksi vanhaa pyöreää linnan tornia jo tuhoutuneesta 1400-luvun linnasta. Levroux’ssa syntyneen kuvanveistäjä Ernest Nivetin teos "*Lepäävä paimen*" on Pyhän Sylvainin kirkon viereisessä puistossa. Alueella on ollut lampaan kasvatusta, ja kaupunki onkin tunnettu nahkateollisuudesta ja pergamentien valmistuksesta.

  

* Maison de BoisMaison de Bois
* Pyhän Sylvainin kollegiaalinen kirkkoPyhän Sylvainin kollegiaalinen kirkko
* Kirkon urutKirkon urut
* Linnan vanhat tornitLinnan vanhat tornit
* Lepäävä paimenLepäävä paimen

Lähteet
-------

1. 1 2  Comparateur de territoire Institut National de la Statistique et des Études Économiques. Viitattu 8.5.2021. (ranskaksi)
2. ↑  Cité Médiévale, Musée du Cuir et Gastronomie Mairie de Levroux. Viitattu 8.5.2021. (ranskaksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Levroux** Wikimedia Commonsissa
SK-105 Kürassier panssarintorjuntavaunu.
**SK-105 Kürassier** on itävaltalainen 105 mm kanuunalla aseistettu kevyt panssarivaunu.

Kürassierin alusta perustuu Saurer 4K 4FA-miehistönkuljetuspanssarivaunuun, jonka nimike Itävallan puolustusvoimissa on Schützenpanzer A1. Saurerwerke, josta myöhemmin tuli Steyr Daimler Puch, valmisti vuonna 1967 Kürassierin ensimmäisen prototyypin. Vuonna 1971 valmistui viisi esisarjan vaunua. Vaunun sarjatuotanto alkoi pian tämän jälkeen. Kürassierissa on ranskalaista AMX-13-vaunua varten suunniteltu torni, jossa on GIATin valmistama 105 mm CN 105-57 -panssarivaunukanuuna. Tykki on varustettu latausautomaatilla. Nuoliammuksen lähtönopeus on 1 475 m/s ja panssarinläpäisy 500-550 mm 90 asteen iskukulmalla.

Kürassierin torni on poikkeaa ulkonäkönsä osalta tavanomaisista panssarivaunutorneista, sillä siinä tykin asekilpi on samaa osaa tornin katto- ja takapanssarin sekä kylkipanssarin yläosan kanssa. Tykin korotusta säädettäessä koko tornin yläosa seuraa mukana.

Vaunun enimmäinen tienopeus on 65-68 km/h ja toimintamatka 520 km. 6-sylinterisen dieselmoottorin teho on 320 hv (238 kW).

Lähteet
-------

1. ↑  Army Guide - SK 105 Kurassier, Light tank
 (Viitattu 30.9.2013)
2. ↑  Jagdpanzer SK 105 Kurassier - Light Tank / Tank Destroyer - - History, Specs and Pictures - Military Tanks, Vehicles and Artillery
 (Viitattu 1.10.2013.)
3. ↑  SK 105
 (Viitattu 1.10.2013)
**SIMBAD** (the **S**et of **I**dentifications, **M**easurements, and **B**ibliography for **A**stronomical **D**ata) on Centre de Données astronomiques de Strasbourgin ylläpitämä tähtitieteellinen tietokanta, joka sisältää aurinkokunnan ulkopuolisiin taivaankappaleisiin liittyviä tietoja. Tietokannassa olevien kohteiden tietoja on mahdollista tutkia SIMBAD:in verkkosivujen kautta.

Kesäkuuhun 2006 mennessä tietokantaan oli kerätty tiedot 2 000 000 tähdestä ja 1 500 000 muusta taivaankappaleesta. 29. maaliskuuta 2013 tietokanta oli laajentunut 7 071 823 kohteeseen, joihin liittyi 17 607 860 eri tunnistetta. Tietokannan kohteisiin oli liitetty 279 578 bibliografista viitettä ja 9 480 015 tietokannan kohteisiin liittyvää viittausta tieteellisiin julkaisuihin.

Lähteet
-------

1. 1 2  SIMBAD: Introduction  2006. Centre de Données astronomiques de Strasbourg. Viitattu 29.3.2013. (englanniksi)
2. 1 2  SIMBAD Astronomical Database  29.3.2013. Centre de Données astronomiques de Strasbourg. Viitattu 29.3.2013. (englanniksi)
**Noblesse** (hangul: 노블레스) on korealainen webtoon, jonka on käsikirjoittanut Son Jeho ja piirtänyt Lee Kwangsu. Noblessea on julkaistu vuodesta 2007 ja englanninkielinen käännös on ilmestynyt vuodesta 2014 lähtien. Sarjaa julkaisee Naver.

Juoni
-----

Noblesse kertoo vampyyristä nimeltä Cadis Etrama Di Raizel (lyhyemmin Rai), joka on nukkunut 820 vuotta ja herää hylätystä asunnosta Etelä-Koreasta, eikä hänellä ole mitään tietoa siitä, minkälaiseksi ihmiskunta on kehittynyt. Rai päätyy kouluun, jonka rehtorina toimii hänen palvelijansa Frankenstein. Rai tutustuu myös Shinwoohon, Ikhaniin ja Yunaan, jotka ovat koulun oppilaita. Sarja seuraa Rain ja tämän ystävien seikkailuja ja paljastaa vähä vähältä Rain menneisyyttä.

Animaatio
---------

Noblessesta on tehty kaksi animaatiota. Ensimmäisen teki korealainen animaatiostudio Studio Animal vuonna 2015. Se kertoo mitä tapahtui 820 vuotta ennen sarjan tapahtumien alkua. Toisen animaatioversion nimeltään *Noblesse: Awakening* teki japanilainen animaatiostudio Production I.G vuonna 2016. Se käsittelee Noblessen ensimmäisen kauden.

Aiheesta muualla
----------------

* Sarjan viralliset sivut LINE Webtoonissa (englanniksi)
* Sarjan viralliset sivut Naverissa (koreaksi)
* Sarja Anime News Networkissä (englanniksi)

Viitteet
--------

1. ↑  Production I.G Makes Anime of Korean Vampire Comic Noblesse *Anime News Network*. Viitattu 24.9.2017.
Jalalla käytettävä kuolleen miehen kytkin.
**Kuolleen miehen kytkin** on jonkin koneen turvatekninen ohjausjärjestely, jossa koneenkäyttäjän täytyy aktiivisesti ohjata konetta tai muutoin kone pysähtyy. Tyypilliset käyttökohteet ovat rauta- ja raitiotiekalusto.

Tyypillinen tekninen ratkaisu kuolleen miehen kytkimelle on jatkuvasti painettava painike tai poljin edellytyksenä koneen liikkumiselle. Kytkentä voi olla myös sellainen, että painike saa olla hetken vapaana tai se tulee vapauttaa tietyin väliajoin, ennen kuin kone pysähtyy, jolloin käyttäjä joutuu painamaan painiketta tai vastaavasti vapauttamaan sen hetkeksi määrätyin välein.

Nimitys "kuolleen miehen kytkin" on käännös englannista (*dead man's switch*). Teknisesti kyseessä on eräs versio erilaisista turvakytkinratkaisuista. Kytkimen dramaattinen nimitys tulee vaaratilanteesta, joka aiheutuu esimerkiksi siitä, että raitiovaunun- tai veturinkuljettaja kuolee kesken ajon. Kuolemista todennäköisempää on kuljettajan nukahtaminen. Suurempien vahinkojen estämiseksi näissä tilanteissa on turvallisempaa, että liikkuva kone pysähtyy.

Kytkin voidaan joissakin tapauksissa ohittaa esimerkiksi kiilaamalla se ala-asentoonsa. Tämä on kiellettyä.

Kuolleen miehen kytkintä voidaan käyttää myös vahingolliseen käyttöön, kuten aktivoimaan pommi. Käyttäjä pitää kytkintä kiinni kädellään, ja pommi räjähtää jos hän jostain syystä löysää kytkimen.

Hätäkatkaisin
-------------

Hätäkatkaisin on vastaavanlainen turvalaite, sitä käytetään mm. konevoimalla liikkuvissa laitteissa, joista kuljettajan on mahdollista pudota pois kyydistä, kuten moottorikelkka ja moottorivene. 
Hätäkatkaisimessa (ns. tappokytkin) on naru, joka kiinnitetään kuljettajaan. Jos hän putoaa kyydistä, kytkin pysäyttää moottorin.

Lähteet
-------

1. ↑  Kuolleen miehen kytkimen ohitus saattoi aiheuttaa haamuratikan onnettomuuden - "Nuorten kuljettajien vaarallinen tapa". Metro 5.4.2014. Viitattu 6.4.2014.
2. ↑  Työsuojelu moottorikelkan ja mönkijän käytössä Ympäristöhallinnan ohjeita 4/2006 sivu 27; Pdf
3. ↑  Merimiestaito: Tärkeä tappokytkin Venelehti 24.6.2012 viitattu 22.10.2015

Aiheesta muualla
----------------

* Newman, Andy. "Train Stopped Safely by ‘Dead-Man Feature’", *The New York Times*, 2010-04-28. Luettu 2010-04-28. (en)
* Newman, Andy. "Not the First Time the 'Dead-Man' Switch Did Its Job", *The New York Times*, 2010-05-07. Luettu 2010-05-07. (en)
**Signe Søes** (s. 8. huhtikuuta 1983) on tanskalainen suunnistaja. Seuratasolla hän edustaa ruotsalaista IFK Lidingöä. Aikaisemmin hän edusti tanskalaista OK Pan Århusia.

Viimeisenä juniorivuotenaan Søes voitti hopeaa keskimatkalta nuorten MM-kilpailuissa.

Venlojen viestissä 2008 hän voitti pronssia IFK Lidingön joukkueessa. Aikuisten MM-kilpailuissa Olomoucissa 2008 hän sijoittui pitkällä matkalla viidenneksi ja sprintissä seitsemänneksi. Suunnistuksen maailmancupissa Zürichissä Sveitsissä lokakuussa 2008 Søes sijoittui keskimatkalla toiseksi ja sprintissä kolmanneksi. Maailmancupin kokonaiskilpailussa 2008 hän sijoittui viidenneksi.

Miskolcin MM-kilpailuissa 2009 Søes sijoittui sprintissä neljänneksi ja keskimatkalla kymmenenneksi. Maailmancupin kokonaiskilpailussa 2009 hän sijoittui kuudenneksi. Primorskon EM-kilpailuissa 2010 hän saavutti hopeaa keskimatkalla ja sijoittui sprintissä kuudenneksi. Vuoden 2010 MM-kilpailuissa Trondheimissa Søes oli viestissä viides, keskimatkalla seitsemäs ja sprintissä yhdestoista. Savoien MM-kilpailuissa 2011 hän oli viestissä viides, pitkällä matkalla seitsemäs ja keskimatkalla 26:s. Vuonna 2014 hän palasi arvokilpailuihin Palmelan EM-kilpailuissa ja voitti kultaa keskimatkalla sekä sijoittui neljänneksi viestissä ja kuudenneksi pitkällä matkalla.

Hänen kaksoisveljensä Rasmus on myös maajoukkuetason suunnistaja.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Profile: Signe Søes Runners World of O. Viitattu 11.6.2009. (englanniksi)
2. ↑  Junior World Orienteering Championships IOF.  Arkistoitu 17.8.2007. Viitattu 11.6.2009. (englanniksi)
3. ↑  World Orienteering Championships IOF.  Arkistoitu 18.8.2007. Viitattu 11.6.2009. (englanniksi)
4. ↑  World Cup IOF.  Arkistoitu 13.2.2010. Viitattu 11.6.2009. (englanniksi)
5. ↑  Kauppi viides EM-keskimatkalla *ssl.fi*.  4.6.2010. Suomen Suunnistusliitto. Viitattu 8.6.2010. [vanhentunut linkki]
**Ruoko-olkiyökkönen** (*Mythimna straminea*) on harvinaisehko rantaruovikoiden yöperhoslaji.

Koko ja ulkonäkö
----------------

Ruoko-olkiyökkönen muistuttaa väritykseltään ja kuvioinniltaan erityisen paljon sameaolkiyökköstä (*Mythimna impura*) sekä vaaleaolkiyökköstä (*Mythimna pallens*). Etusiipien pohjaväri on kellertävän harmaa tai harmahtavan kellanpunainen ja etenkin siipisuonten ympärillä tasaisesti mustakehnäinen. Valkoiset siipisuonet antavat etusiiville pitkittäisjuovaisen kuvioinnin. Siiven keskiosa paksun valkoisen siipisuonen tuntumassa on värjäytynyt pitkittäissuunnassa voimakkaasti mustansävyiseksi. Ulomman poikkiviirun kohdalla siivessä on yleensä useita mustia pisteitä. Takasiivet ovat melko valkeat, mutta etenkin siipisuonten kohdalla on voimakkaasti mustaa väriä. Lisäksi hyväkuntoisilla perhosyksilöillä näkyy edestä päin katsottaessa pään takana kolme violetinsävyistä poikkijuovaa. Siipiväli 30–35 mm.

Levinneisyys ja lentoaika
-------------------------

Ruoko-olkiyökkösen levinneisyys ulottuu paikoittaisesti Keski-Euroopasta Uralille. Suomessa pohjoisimmat havainnot ovat suunnilleen Raahe–Lieksa-linjalta, mutta useimmat havainnot lajista keskittyvät Ahvenanmaalle, lounais- ja etelärannikoille sekä Keski- ja Itä-Suomen järviseuduille. Perhoset lentävät kesäkuun lopulta elokuun alkuun.

Elinympäristö ja elintavat
--------------------------

Ruoko-olkiyökkösen elinympäristöjä ovat rantojen ruovikot, eikä sitä erityisemmin tavata niiden ulkopuolella. Perhosia houkuttavat sekä valo että syötit. Toukka piiloutuu päivisin ruokojen sisään ja talvehtii keskenkasvuisena.

Ravintokasvi
------------

Toukan ravintokasveja ovat järviruoko (*Phragmites australis*) sekä helvet (*Phalaris*).

Lähteet
-------

1. ↑  Svenska fjärilar (ruotsiksi)
2. 1 2  UK Moths (englanniksi)
3. 1 2 3 4  Mikkola K. & Jalas I.: *Suomen perhoset. Yökköset 2.*. Suomen Perhostutkijain Seura. Otava, 1979. ISBN 951-1-04297-1.  s. 152
4. ↑  Perhoswiki (Arkistoitu – Internet Archive)

Aiheesta muualla
----------------

* Bestimmungshilfe des Lepiforums (saksaksi)
* Vlindernet (hollanniksi)
* Moths and Butterflies of Europe and North Africa (englanniksi)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Taksonitunnisteet | 
* Wikidata: Q1945648
* Wikispecies: Mythimna (Mythimna) straminea
* BioLib: 54332
* BOLD: 197698
* EoL: 2868276
* EUNIS: 310546
* Fauna Europaea: 448385
* Fauna Europaea (new): daee191a-326c-4118-b163-0059e439b39e
* GBIF: 5772205
* iNaturalist: 470715
* LepIndex: 256014
* LoB: 4197
* NBN: NBNSYS0000006290
* NCBI: 987989

 |

 |
*Tämä artikkeli kertoo ranskalaisesta muusikosta. Christian Vander on myös saksalainen jalkapalloilija.*

**Christian Vander** (s. 21. helmikuuta 1948 Nogent-sur-Marne, Val-de-Marne, Ranska) on ranskalainen muusikko, rumpali-laulaja, säveltäjä ja progressiivisen rockyhtyeen Magman perustajajäsen. Vanderilla on myös sooloprojekteja kuten Christian Vander Trio ja Offering.

Christian Vander tunnetaan virtuoosimaisesta rumputyöskentelystään sekä omalaatuisista sävellyksistä, jotka yhdistelevät jazzia, rockia sekä klassista musiikkia ja oopperavaikutteita. Hän on maininnut musiikillisiksi esikuvikseen monia erityylisiä muusikoita ja säveltäjiä kuten John Coltranen ja Richard Wagnerin. Suurimmaksi vaikuttajakseen rummuissa Vander on maininnut Elvin Jonesin.

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Christian Vander**.
* Christian Vander Discogsissa.  (englanniksi)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Latvia
* Tšekki

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* IdRef

 |

 |
Ukrainan historian tutkimuslaitoksen toimitalo Kiovassa syyskuussa 2013.
**Ukrainan historian tutkimuslaitos**, virallisesti **Ukrainan kansallisen tiedeakatemian Ukrainan historian tutkimuslaitos** (ukr. Інститут історії України Національної академії наук України, *Instytut istoriji Ukrajiny Natsionalnoji akademiji nauk Ukrajiny*), on vuonna 1936 perustettu tieteellinen tutkimuslaitos. Sen alkuperäinen nimi oli Ukrainan neuvostotasavallan tiedeakatemian historian tutkimuslaitos. Se muodostettiin yhdistämällä Ukrainan tiedeakatemian (VUAN) ja Ukrainan marxismi-leninismin tutkimuslaitoksen (UIML) lakkautettuja tutkimuslaitoksia. Se sai 1990 uuden nimen Ukrainan historian tutkimuslaitos, ja vuonna 1994, kun tiedeakatemia sai nimen Ukrainan kansallinen tiedeakatemia, se sai nykyisen nimensä. Sekä nykyinen tutkimuslaitos että sen edeltäjät ovat olleet hyvin keskeisiä Ukrainan historian tutkimuksessa.

Ukrainan itsenäistyttyä sen toimintaa ei enää ole rajoittanut neuvostoideologia. Johtajaksi tuli 1993 Valeri Smoli. Sen jälkeen tutkimuslaitoksen tutkimusaiheita ovat olleet Kiovan Rus ja keskiaika, Ukrainan varhaismoderni yhteiskuntahistoria ja kulttuurihistoria, kasakkahetmanaatti ja sen poliittinen perintö, Ukrainan vallankumous, 1917–1921, neuvostoajan alkuvaiheet, Holodomor, Ukrainan älymystön historia ja toisinajattelijaliike ja Ukraina toisen maailmansodan aikana.

Tutkimuslaitos julkaisi vuosina 1998–2000 Ukrainan historiaa käsittelevän 15-osaisen teoksen *Ukrajina kriz viky*. Se on julkaissut myös eri aiheita käsitteleviä monografioita ja asiakirjakokoelmia etenkin Ukrainan 1900-luvun historiasta. Tutkimuslaitos koostuu nykyisin yhdestätoista osastosta. Sen tärkein julkaisu on kaksi kertaa kuussa ilmestyvä *Ukrajinskyi istorytšnyi žurnal*. Sillä on lisäksi muita aikakausijulkaisuja ja julkaisusarjoja.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Serhiy Bilenky, Ivan Myhul, Roman Senkus: Institute of the History of Ukraine of the National Academy of Sciences of Ukraine *Internet Encyclopedia of Ukraine*.  päivitetty 2017. Viitattu 14.7.2023. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Virallinen sivusto

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Muut | 
* Internet Encyclopedia of Ukraine

 |

 |
**Sosiaalihallitus** oli Suomen valtion keskusvirasto, joka vastasi sosiaaliasioista. Se toimi kahdessa eri vaiheessa, vuosina 1918–1922 sosiaaliministeriön alaisuudessa ja vuosina 1968–1991 sosiaali- ja terveysministeriön alaisuudessa. Alkuperäisen Sosiaalihallituksen alaisuudessa toimivat ammattien- ja köyhäinhoidontarkastajat. Vuonna 1968 perustetun uuden Sosiaalihallituksen tehtäviin kuuluivat muiden muassa sosiaalihuollon edistäminen, huoltolaitosten valvonta, lastensuojelu ja lapsiperheiden tukeminen sekä erinäisiä vanhusten ja vammaisten hoitoon, sosiaalityöhön, perusturvaan, päihdehuoltoon sekä pakolaisasioihin liittyviä tehtäviä. Sosiaalihallituksen tehtäviä kuuluu nykyään Terveyden ja hyvinvoinnin laitokselle.

Historiaa
---------

Sosiaalihallitusta edelsi autonomian ajan Suomessa vaivaishoidon tarkastajan virka. Se perustettiin keisarillisella julistuksella, joka annettiin 2. lokakuuta 1888 ja astui voimaan seuraavana vuonna. Tarkastajan tehtävä oli valvoa vaivaishoidon järjestämistä ja koota siitä virallista tilastoa senaatin käyttöön. Sosiaalihallitus perustettiin ensimmäisen kerran vuoden 1918 alusta, pian sosiaaliministeriön perustamisen jälkeen. Tämä "vanha" Sosiaalihallitus vastasi sosiaali-, työ-, vakuutus-, köyhäinhoito- ja raittiusasioista. Virasto lakkautettiin vuonna 1922, jolloin sen tehtävät siirrettiin ministeriölle, mutta se perustettiin uudestaan vuonna 1968 samassa yhteydessä kun sosiaaliministeriöstä tuli sosiaali- ja terveysministeriö. Sosiaalihallitus yhdistettiin Lääkintöhallituksen kanssa uudeksi Sosiaali- ja terveyshallitukseksi 1. maaliskuuta 1991.

Pääjohtajat
-----------

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| **Vaivaishoidon tarkastajat*** Gustaf Adolf Helsingius 1889–1915
* O. W. Louhivuori 1915–1917
* Klas Gustaf Väinö Juusela 1917
 | **Ylijohtajat*** Einar Böök 1917–1922
 | **Pääjohtajat*** Alli Lahtinen 1968–1976
* Margit Eskman 1976–1984
* Vappu Taipale 1984–1991
 |

Lähteet
-------

* *Pääjohtajakunta*, s. 211–213. SKS, Helsinki 2005.
**Toni Tuominen** (19. maaliskuuta 1976) on suomalainen lentopalloilija, joka on pelannut pääsarjassa 445 ottelua.

Ura
---

Tuominen on ollut kauan pelipaikaltaan passari, mutta rooli muuttui 2007 kaudella kun Tuominen päätti vaihtaa yleispelaajan rooliin. 

Hän on voittanut Suomen-mestaruuden 1997 Raision Loimun riveissä. Lisäksi Tuomisella on taskussaan yksi SM-hopea ja kaksi SM-pronssia. Hän on pelannut Loimun lisäksi myös Salon Piivolleyssa ja Hurrikaani-Loimaassa. Ulkomailla Tuominen on myös pelannut muutaman vuoden, muun muassa Itävallassa ja Portugalissa.

Maajoukkue
----------

Tuominen on esiintynyt myös Suomen A-maajoukkueessa. Hän on pelannut kahdeksan A-maaottelua Suomen paidassa vuosina 1996–1997.

Beach Volley
------------

Lentopallon lisäksi Tuominen on menestynyt beach volleyn puolella. Hän on voittanut neljä Suomen-mestaruutta. Kolme mestaruuksista Tuomiselle on tullut yhdessä parinsa Mikko Eskon kanssa. Esko on Suomen lentopallomaajoukkueen ykköspassari.

Muuta
-----

Toni Tuomisen veli Jari Tuominen on myös lentopalloilija, joka on pelannut muun muassa Vammalan Lentopallon joukkueessa.

Lähteet
-------

1. 1 2  Miesten A-maaottelutilasto (pdf)  1.5.2016. Suomen Lentopalloliitto. Viitattu 17.7.2018.
2. ↑  Miesten SM-ottelut 1.6.2017 (pdf)  1.6.2017. Suomen Lentopalloliitto. Viitattu 17.7.2018.
3. ↑  Loimun ja Vammalan tiet kohdanneet usein – tänään taas  15.4.2015. VaLePa.  Arkistoitu 17.7.2018. Viitattu 17.7.2018.
**Satu Orvokki Huttunen**, o.s. **Pulkkinen** (s. 27. syyskuuta 1945 Sotkamo) on Oulun yliopiston kasvien ekofysiologian ja ympäristöekologian professori emerita.

Huttunen syntyi kirvesmies Sulo Pulkkisen ja toimistosihteeri Sirkka Achrénin perheeseen. Hänen puolisonsa vuodesta 1965 on Jouko Huttunen (s. 1944). Huttunen tuli ylioppilaaksi Kajaanin tyttölyseosta 1965 ja opiskeli Oulun yliopistossa, josta hän valmistui filosofian kandidaatiksi 1972 ja lisensiaatiksi 1974 ja väitteli tohtoriksi 1975. Suomen Akatemian tutkimusassistentti sekä nuorempi ja vanhempi tutkija hän oli useaan otteeseen 1975–1983, sitten Oulun yliopiston kasvitieteen dosentti 1980–1989, va. apulaisprofessori 1983–1983 sekä professori 1989–2012. Yliopiston hallituksen jäsen Huttunen oli 1988–1990 ja Metsäntutkimuslaitoksen johtokunnan jäsen 1991–1997. Suomen luonnonsuojeluliiton puheenjohtajana Huttunen toimi 1991–1994. Hänet valittiin Vuoden naiseksi 1986.

Anja Kurikan maalaama Satu Huttusen muotokuva paljastettiin Oulun yliopiston kasvitieteellisessä puutarhassa 28. tammikuuta 2014.

Lähteet
-------

1. 1 2  Veli-Matti Autio: *Suomen professorit. Finlands professorer*. Professoriliitto, 2000. ISBN 951-95189-6-7.  s. 157
2. 1 2  Lasse Pajala, John Lagerbohm, Ulla Strengell-Silainen (toim.): *Kuka kukin on 2011*, s. 248. Helsinki: Otava, 2011. ISBN 978-951-1-24712-8.

Aiheesta muualla
----------------

* Satu Huttunen: Metsät muuttuvassa ilmastossa. Alailmakehän otsoni ongelmana. (Aktuumi 3/2007, ss. 16-17) (Viitattu 13.5.2014)

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Puola

 |

 |
**Wang 2200** oli An Wangin perustaman Wang Laboratoriesin valmistama minitietokone. Ensimmäinen mallin tietokone toimitettiin vuonna 1973.

Tietokonetta valmistettiin 1970-luvulla, mutta se ei vielä perustunut mikroprosessoriin vaan TTL-logiikkaan. Logiikka oli muutamalla sadalla TTL-piirillä, jotka olivat puolella tusinalla piirilevyllä. Tietokoneessa oli BASIC-tulkki ja se käytti mikro-ohjelmointia – käyttäjät eivät voineet käyttää konekieltä.

Laitetta ei markkinoitu tietokoneena vaan "ohjelmoitavana laskimena" (engl. *computing calculator*), jottei pelästytettäisi asiakkaita. Tietokone esiteltiin vuonna 1972, ja toimitukset alkoivat vuonna 1973. 2200-mallia myytiin noin 6 700 dollarin hinnalla, ja vuonna 1974 se toi Wang Laboratories -yhtiölle ennätysmäisen liikevaihdon ja liikevoiton. Vuoteen 1977 mennessä oli myyty yli 7 000 kappaletta .

Tietokoneessa oli integroituna kuvaputkinäyttö, joka teki käyttämisestä vuorovaikutteisempaa ja nopeampaa kuin tuolloin tavallinen tapa käyttää paperitulostetta. Tietokoneesta julkaistiin uudempia malleja, joissa muun muassa käytettiin kaupallista levykeasemaa.

Wang keskittyi laitteistoon eikä ohjelmistoon ja painotti tekstinkäsittelyä: tämä ja 1980-luvulla yleistyvien henkilökohtaisten tietokoneiden suosio johti yrityksen myöhempiin ongelmiin. Wang Laboratories ajautui konkurssiin 1992.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6 7  Wang 2200 *history-computer.com*. Viitattu 3.2.2020. (englanniksi)
2. 1 2 3 4 5  What Happened to Wang Computers: How the Wang 2200 Reinvented Office IT *biztechmagazine.com*. Viitattu 3.2.2020. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

*
**Viimeinen kevät** on sotilasmuusikkona toimineen Aarne Jokelan säveltämä ja Juha Vainion salanimellä Mirja Lähde sanoittama molli-iskelmä. Laulusta tuli suosittu Markuksen ensilevytyksenä vuodelta 1969. Tahtilajiin 12/8 kirjoitetun laulun sanat alkavat "Jatkuvan tahtoisin päivän tään...". Kaihoisassa sanoituksessa pelätään rakastetun menettämistä, ja tämän tunnelman luomisessa käytetään "viimeisen kevään" metaforaa.

Markuksen eli Markku Tranbergin oman kertoman mukaan Jouko ja Kosti olivat kieltäytyneet kappaleen levyttämisestä, jolloin tuottaja Toivo Kärki oli luvannut antaa kappaleen levytettäväksi seuraavalle, joka tulee hänen ovestaan sisään. Näin "Viimeisen kevään" sai levyttää esittäytymään tullut uusi kyky Markus.

Laulun muita levyttäjiä ovat Ahonkylän flikat (1975), Eija Sinikka (1975), Eino Grön (1977), Pasi Kaunisto (1977), Aikamiehet (1979), Merja Rantamäki (1991), Matias Sassali (1991), Four Cats (1994) ja Aki Hietala (1999). Laulu on myös monien harrastajakuorojen levyttämä.

Lähteet
-------

1. ↑  "Viimeinen kevät", *Suuri toivelaulukirja 2*, s. 206–208. Toim. Aapeli Vuoristo, 18. painos. F-kustannus, 2005. ISBN 952-461-082-5.
2. 1 2  Hakutulos kappaleelle Viimeinen kevät Suomen äänitearkisto ry.  Arkistoitu 13.6.2018. Viitattu 13.6.2018.
3. ↑  Suosikkihittien tekijä Markus: Ryyppääminen kaduttaa *Iltalehti*.  27.03.2014. Viitattu 13.6.2018.
**Yrjö Henrik Nordling** (24. huhtikuuta 1888 Turku – 22. marraskuuta 1963 Helsinki) oli suomalainen keilaaja ja liikkeenharjoittaja.

Opiskeltuaan useita vuosia Turussa sikäläisessä teollisuuskoulussa, Nordling lähti opintomatkoille ulkomaille opiskellen ja työtä tehden. Palattuaan kotimaahan Nordling toimi parisen vuosikymmentä muun muassa Moottori- ja Metalli Oy:n toimitusjohtajana, kunnes hän perusti 1928 Helsinkiin oman kangas- ja vaatetavaraliikkeen ja alkoi hoitaa sitä. Nordling oli keilaajana mukana Suomen joukkueessa Berliinin olympialaisten aattoviikolla heinäkuussa 1936 Berliinin Deutschlandhallessa järjestetyissä keilailun maailmanmestaruuskilpailuissa. Suomen keilaajajoukkue saavutti näissä kilpailuissa ensimmäisen sijan ja henkilökohtaisessa kilpailussa Nordling oli viidentenä. Berliinissä Nordling sai lisäksi Euroopan mestaruuden ja kaksi vuotta myöhemmin Stuttgartissa EM-pronssia 8 x 4 sarjalla. Nordlingille myönnettiin Helsingin Bowlingliiton hopeinen ansiomerkki n:o 70.

Viimeiset vuodet Nordling eli maanviljelijänä Nummen pitäjässä omistamallaan Markkula-nimisellä tilalla.

Lähteet
-------

1. ↑  Kuolinilmoitus, Ent. liikkeenharjoittaja Yrjö Henrik Nordling, Uusi Suomi, 1963, No 321, sivu 3, julkaistu 26.11.1963
2. 1 2  Päivästä päivään, Helsingin Sanomat, 24.04.1938, nro 109, s. 14, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
3. 1 2  Urheilumme Kasvot Osa 3, Nordling, Yrjö, sivu 739, vastaavat toimittajat Risto Rantala, Markku Siukonen, Seppo Tukiainen, Oy Scandia Kirjat Ab, Keuruu 1978
4. 1 2  Muistokirjoitus, Johtaja Yrjö Henrik Nordling, Uusi Suomi, 1963, No 322, sivu 15, julkaistu 27.11.1963
5. ↑  50 vuotta Yrjö Henrik Nordling, Uusi Suomi, 1938, No 109, sivu 13, julkaistu 24.4.1938

Aiheesta muualla
----------------

* Muistelmia MM-kisoista Berlinissä 1936, Keilaaja : Suomen keilailijoitten äänenkannattaja, 15.09.1938, nro 1, s. 7, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
* Muistelmia MM-kisoista Berlinissä 1936, jatkoa, Keilaaja : Suomen keilailijoitten äänenkannattaja, 30.09.1938, nro 2, s. 5, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
**Yrjö Johannes Opas** (4. tammikuuta 1898 Kurikka – 9. helmikuuta 1964 Rauma) oli suomalainen eversti ja yritysjohtaja. 

Yrjö Oppaan vanhemmat olivat postitoimiston hoitaja Juho Opas ja Maria Matilda Lagerqvist ja puoliso vuodesta 1929 Edith Juselius. Opas tuli ylioppilaaksi 1919 ja opiskeli Sotakorkeakoulussa 1932–1933. Suomen armeijan upseerina hän palveli vuodesta 1918. Talvisodan aikana vuonna 1939 Opas oli Lentorykmentti 1:n komentaja ja 1939–1940 Kannaksen armeijan ilmakomentaja. Ilmavoimien esikunnassa hän toimi sotavarusteosaston päällikkönä 1940–1943. Kainaston polttoturve -yhtiön toimitusjohtajaksi Opas tuli 1944. Hän oli Viipurin maalaiskunnan kunnanvaltuuston jäsen 1930-luvulla, Valtion lentokonetehtaan johtokunnan jäsen 1941 ja 1942 ja toimi Ilmavoimien upseeriyhdistyksen puheenjohtajana sekä Suomen upseeriliiton, Suomen ilmapuolustusliiton ja Viipurin ilmapuolustusyhdistyksen johtokuntien jäsenenä useita vuosia. Lentosotakoulun johtajana Opas toimi 1.3.1924 – 20.1.1932.

Lähteet
-------

1. 1 2  I. Havu, L. Arvi P. Poijärvi, K. J. Immonen (toim.): *Kuka kukin on (Aikalaiskirja). Henkilötietoja nykypolven suomalaisista 1960*, s. 634. Helsinki: Kustannusosakeyhtiö Otava, 1960.
2. ↑  Kuolleita. *Helsingin Sanomat*, 11.2.1964, s. 2.
Sateenvarjomies istuu tien reunalla kyltin vieressä (oikeanpuoleinen mies).
**Sateenvarjomies** (engl. *Umbrella Man*) oli tunnistamaton mies, joka liikkui Yhdysvaltain presidentti John F. Kennedyn salamurhan aikoihin 22. marraskuuta 1963 aivan murhapaikan lähellä Dallasissa Texasissa. Nimi "sateenvarjomies" tulee siitä, että miehen nähtiin pitävän sateenvarjoa auki itsensä yllä, vaikka sateesta ei ollut merkkiäkään. Mies oli silminnäkijöiden mukaan sulkenut sateenvarjon juuri ennen Kennedyn murhaa.

Useissa Kennedyn murhaan liittyvissä salaliittoteorioissa sateenvarjomies on oletettu murhasalaliiton jäseneksi.

Yhdysvaltain edustajainhuoneen salamurhakomitea tunnisti vuonna 1978 sateenvarjomiehen olevan Louie Steven Witt. Kertomansa mukaan Wittin oli tarkoitus ärsyttää sateenvarjollaan ohi ajavaa Kennedyä.

Lähteet
-------

1. ↑  The Mysterious Umbrella Man Who Conspiracy Theorists Think Signaled JFK’s Assassination *All That’s Interesting*.  1.5.2018. Viitattu 21.7.2019. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Jarla, Pertti: Historian arvaamattomat sateenvarjomiehet *Suomen Kuvalehti*. 24.11.2011.
**Vornaisienjoki** (ven. Воронка, *Voronka*) on Suomenlahteen laskeva joki Leningradin alueella Venäjällä. Se saa alkunsa Länsi-Inkerin ylängöltä, virtaa Lomonosovin piirin ja Sosnovyi Borin kaupunkipiirikunnan alueen läpi luoteeseen ja laskee Kaprionlahteen Kirnun kylän luona, jota ennen siihen yhtyy Kaprionjoki. Joen pituus on 54 kilometriä, leveys 3–7 metriä ja syvyys 0,5–3 metriä.

Vuonna 1499/1500 joki mainitaan Novgorodin Vatjan viidenneksen verokirjassa nimellä *Kernova*, mihin liittyvät jokisuun Kirnu (ven. Керново, *Kernovo*) ja Vornaisin lähellä sijainnut kylä *Zakernovo* ("Kirnujoen takainen"). Joen alkuperäisen nimen unohduttua jälkimmäinen on vääntynyt muotoon Zakorkovo (ven. Закорково). Vornaisienjoen keskijuoksun varrella sijainneet inkerikkojen, inkerinsuomalaisten ja venäläisten asuttamat Hatapusan ja Lužkin kyläryhmät sekä Hatapusan kartano ja paperitehdas tuhoutuivat toisen maailmansodan aikana.

Lähteet
-------

1. ↑  EKI kohanimeandmebaasi *eki.ee*. Viitattu 17.10.2015.
2. ↑  Sosnovyi Bor: istorija i sovremennost *edu.sbor.net*. Viitattu 30.8.2008. (venäjäksi)