recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**USS Independence** (runkonumero CVA-62, myöhemmin CV-62) oli Yhdysvaltain laivaston Forrestal-luokan lentotukialus, joka osallistui Vietnamin sotaan Etelä-Kiinan merellä ja Persianlahden sotaan.

Valmistus
---------

*Pääartikkeli: Forrestal-luokka*
Alus tilattiin 2. heinäkuuta 1954 New Yorkin laivastontelakalta, missä köli laskettiin 7. heinäkuuta 1955. Alus laskettiin vesille 6. kesäkuuta 1958 kumminaan laivastoministerin Thomas Gatesin puoliso ja otettiin palvelukseen 10. tammikuuta 1959 ensimmäisenä päällikkönään E. Y. McElroy.

Palvelus
--------

Alus palasi 31. joulukuuta 1965 kotisatamaansa Norfolkiin. Vuoden 1966 alkupuolen se oli tukikohdan lähivesillä kouluttaen ja täydentäen lentoyksiköitään. Alus osallistui 4. toukokuuta operaatio STEIKEXiin. Lentotukialus lähti 13. kesäkuuta liittyäkseen Välimerellä toimivaan Yhdysvaltain 6. laivastoon, jonka mukana se oli aina vuoden 1967 loppuun.

Alus poistettiin palveluksesta 30. syyskuuta 1998 Washingtonin osavaltiossa Bremertonissa Puget Soundin laivastontelakalla pidetyssä seremoniassa. Se poistettiin alusluettelosta 8. maaliskuuta 2004 ja lähti 11. maaliskuuta 2017 Bremertonista neljän kuukauden matkalle International Shipbreaking Limitedille Texasiin Brownsvilleen romutettavaksi.

Lähteet
-------

1. 1 2  DANFS - USS Independence
2. ↑  US Carriers

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **USS Independence (CVA-62)** Wikimedia Commonsissa

*Forrestal*-luokan lentotukialukset

|  |
| --- |
| *USS Forrestal* –
*USS Saratoga* –
*USS Ranger* –
*USS Independence* |
| Edeltäjä: *USS United States* – Seuraaja: *Kitty Hawk* -luokka |
**Rete Ferroviaria Italiana S.P.A. (RFI)** on Italian valtion rautatieyhtiön (FS) tytäryhtiö, joka omistaa pääosan Italian rautateistä ja rautateihin liittyvistä laitteistoista. Trenitalia on RFI:n sisaryritys, joka puolestaan omistaa junia ja harjoittaa junaliikennettä.

RFI omistaa muun muassa Sisilian-junalauttaliikennettä harjoittavan *Blueferries*-yhtiön ja enemmistön *Tunnel Ferroviario del Brennero* -yhtiöstä, joka omistaa puolet Brennerin pohjatunnelia rakentavasta *Galleria di Base del Brennero BBT* -yhtiöstä.

RFI:n liikevaihto oli vuonna 2015 yhteensä 2,5 mrd. €, vajaa kolmannes koko FS-konsernin liikevaihdosta. RFI-yhtiöiden palveluksessa oli noin 25 000 henkilöä, runsas kolmannes FS-konsernin väestä.

Lähteet
-------

1. 1 2  2015 Annula Report (FS:n vuosikertomus vuodelta 2015) *fsitaliane.it*. Viitattu 1.12.2016. (englanniksi)
2. 1 2  RFI Financial Statement 2015 (RFI:n vuosikertomus vuodelta 2015) *rfi.it*.  Arkistoitu 2.12.2016. Viitattu 1.12.2016. (italiaksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Rete Ferroviaria Italiana** Wikimedia Commonsissa
**Uriel Acosta** (syntyjään **Gabriel Da Costa**; noin 1585 Porto – 1640 Amsterdam) oli portugalinjuutalainen rationalistifilosofi ja uskontokriitikko.

Elämä ja ura
------------

Acostan kryptojuutalainen aatelisisä oli pakon edessä kääntynyt kristinuskoon, ja Uriel kasvatettiin roomalaiskatoliseen uskoon. Hän noudatti tiukasti kirkon riittejä, kunnes tutkimustensa myötä ja monien kivuliaiden epäilysten jälkeen hän hylkäsi nuoruutensa uskonnon ja kääntyi juutalaisuuteen. Amsterdamiin paettuaan hänet otettiin synagogaan, ja hänen nimensä muutettiin Gabrielista Urieliksi. Hänen omapäinen luonteensa ei kuitenkaan viihtynyt juutalaisten parissa. Hän joutui riitoihin synagogan viranomaisten kanssa, ja hänet erotettiin. Toisin kuin samaan yhteisöön kuulunut Baruch Spinoza, joka oli Acostan kuollessa noin 15-vuotias, Acosta ei ollut tarpeeksi vahva pärjätäkseen itsenäisesti. Surumielisen eristyneisyytensä uuvuttamana hän joutui pyrkimään takaisin juutalaisten yhteyteen. Peruttuaan harhaoppinsa hän pääsi takaisin viidentoista vuoden ekskommunikaation jälkeen, mutta pian hänet erotettiin toisen kerran. Seitsemän vuotta kestäneen eristyksen jälkeen hän haki jälleen pääsyä, ja kun hän oli joutunut kärsimään nöyryyttävän katumuksen, hänet otettiin jälleen takaisin Amsterdamin juutalaisyhteisöön.

Hänen epätasainen omaelämäkertansa, *Exemplar Humanae Vitae* ("Esimerkki inhimillisestä elämästä"), julkaistiin Philipp van Limborchin laatiman kristinuskoa puolustaneen "vastalauseen" kera vuonna 1687, ja se julkaistiin uudelleen vuonna 1847. Tässä lyhyessä teoksessa Acosta julistaa vastustavansa sekä kristinuskoa että juutalaisuutta, joskin hän puhuu katkerammin jälkimmäisestä uskonnosta. Ainoa auktoriteetti, jonka hän tunnustaa, on luonnollinen laki. Acosta ei ollut omaperäinen ajattelija, mutta hän edustaa rationaalisten deistien suoraa perintöä. Hänen tarinansa on aiheena Karl Gutzkowin näytelmässä *Uriel Acosta* (1847). Acosta teki itsemurhan vuonna 1640.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Acosta, Uriel *Encyclopedia Britannica*.  1911. Viitattu 9.5.2023.
2. ↑  Uriel Acosta *Encyclopedia Britannica*.  2023. Viitattu 9.5.2023.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Uriel Acosta** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Katalonia
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Ruotsi
* Tšekki
* Kroatia
* Alankomaat
* Puola
* Portugali
* Vatikaani

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Alankomaat
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**Urja** on korpijärvi Pohjois-Espoossa Nuuksion järviylängöllä. Espoon virallisessa kaupunginosajaossa Urjan eteläosa kuuluu Nuuksioon ja pohjoisosa Velskolaan. Urja on syvä, rannoiltaan jylhä ja kirkasvetinen.

Nuuksion Pitkäjärvi sijaitsee noin kaksi kilometriä Urjasta länteen ja Velskolan Pitkäjärvi puolestaan puolisentoista kilometriä itään. Urjan lähimpiä naapurijärviä ovat muun muassa Orajärvi, Vääräjärvi ja Kattilajärvi. Metsäiset kannakset erottavat järviä toisistaan.

Suomessa ei ole toista Urja-nimistä järveä, mutta samankaltaisia nimiä on noin kaksikymmentä. Ne sijoittuvat pääosin hämäläismurteiden alueelle. Espoon Urja viitannee erämieheen, jonka alueeseen järvi kuului tai paikkaan, josta eränkävijät olivat kotoisin.

Lähteet
-------

1. 1 2  Syke – Avoin tieto (edellyttää rekisteröitymisen) Suomen ympäristökeskus. Viitattu 3.3.2019.
2. 1 2  Urjan Espoon karttapalvelussa
3. ↑  Paikkala, Sirkka (toim.): *Järvi-Espoo : vesistönimet, luontoa, historiaa ja tulevaisuutta*, s. 56 ja 57. Espoon kaupunkisuunnitteluviraston nimistöyksikkö, 1992. ISBN 951-857-201-0.
4. ↑  Hämäläisperäinen järvennimi Urja *Espoo.fi*. Espoon kaupunki.  Arkistoitu 11.5.2021. Viitattu 10.3.2019.

Aiheesta muualla
----------------

* Geocache.fi
**Urjalan kotiseutumuseo** pihapiireineen sijaitsee rauhallisella ja kauniilla mäellä Urjalankylässä, museo avattiin yleisölle vuonna 1950. Museon kahdeksan rakennusta on siirretty paikoilleen eri puolilta Urjalaa ja esineistö on saatu lahjoituksina. Kotiseutumuseon päärakennus on 1700-luvun lopulla rakennettu maalaistalon päärakennus, jossa pääsee näkemään 1800-luvun loppupuolen hämäläisen talonpojan elämäntapaa ja pienviljelijäkäsityöläisen elämää 1940-luvulla, paikallishistoriaa, käsityötaitoa, maatalous ja maalaiselämää. Päärakennuksen pirtin erikoisuus on harvinainen päreistä tehty sisäkatto, joka tehtiin perinteisesti joulun alla huonetta koristamaan, samalla päreet kuivuivat, ja juhlapyhien jälkeen niitä poltettiin pärepihdeissä valontuojina. Syytinkirakennuksessa asui 1940-luvun keinutuolinikkari perheineen. Urjala mallisten keinustoolien teko alkoi kunnassa jo 1860-luvulla ja vuosisadan vaihteen molemmin puolin nikkarointi kehittyi laajaksi kotiteollisuudeksi, tuolloin nikkareita oli kymmeniä ja he olivat usein vähävaraisia mökkiläisiä, jotka asuivat ja työskentelivät samassa huoneessa. Rakennuksen porstuakamarissa on pieni suutarin työhuone. Museon pihapiiriin on myös rakennettu korsu, joka on Jalkaväkirykmentti 23:n Syvärin rannalla, etulinjassa olleen Karhukorsun kopio. Silloin korsua asutti puolikiväärijoukkue eli vajaat parikymmentä miestä. Korsun ympäristössä risteilee venäläisten linnoittajien vuosina 1915-1917 kaivamia juoksuhautoja. Alueella on myös muun muassa tuulimylly, joka on peräisin 1800-luvulta ja täysin toimintakuntoinen, alueen vanhin rakennus on 1600-luvulla rakennettu ruotusotamiehen varusteaitta, muissa aitoissa säilytettiin viljaa, ruokatarvikkeita ja vaatteita, Kaluaitassa on esillä monia 1800-luvun maa- ja kotitalouden työvälineitä.

Lähteet
-------

1. ↑  Urjalan museo *Suomi.fi*.  15.5.2020.
2. ↑  Urjalan kotiseutumuseon pirtin sisäkatto ihastuttaa *Jälkipeli.net*.  30.6.2022.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * n
* k
* m
Perustiedot Wikidatassa: Urjalan kotiseutumuseo (Q115730013)ohje |
| --- |
|  |
| esiintymä kohteesta | kotiseutumuseo |
|  |
| valtio | Suomi |
|  |
| sijaitsee hallinnollisessa yksikössä | Urjala |
|  |
| katuosoite | Museotie, 31720 Urjalankylä |
|  |
|  |

 |
**Suomenniemen kirkko** on A. H. Dalströmin suunnittelema puinen kirkko Mikkelin Suomenniemellä, Etelä-Savossa. Kirkko on rakennettu vuonna 1866, ja se edustaa uusgotiikkaa. Istumapaikkoja siinä on noin 600. Muodoltaan kirkko on tasavartinen ristikirkko. Sen keskustassa on monikulmainen kattoratsastaja. Alttaripäädyssä on matala sakaristo ja muissa päädyissä pienet "eteiskopit". Vuonna 1777 rakennettu kellotapuli sijaitsee lähellä kirkkoa. Kellotapulissa on kaksi kelloa, vuosilta 1778 ja 1780.

Kirkon nykyiset, 16-äänikertaiset urut valmisti Urkurakentamo Tuomi vuonna 1983. Edelliset, 12-äänikertaiset urut valmisti Kangasalan urkutehdas 1921. Alttaritaulun *Jeesus siunaa lapsia* on maalannut taiteilija Hannes Malin vuonna 1924.

Kirkko joutui tuhopolttoyrityksen kohteeksi joulukuussa 2009. Palokunta onnistui kuitenkin pelastamaan kirkon, joka sai vain vähäisiä vaurioita.

Lähteet
-------

1. ↑  Urut Suomenniemen seurakunta. Viitattu 28.2.2010. [vanhentunut linkki]
2. ↑

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Suomenniemen kirkko** Wikimedia Commonsissa

* Suomenniemen kirkko (rakennusperintörekisteri) *Kulttuuriympäristön palveluikkuna kyppi.fi*. Museovirasto.
* Suomenniemen seurakunnan kotisivut (Arkistoitu – Internet Archive)
**The War on Democracy** on palkittu dokumenttielokuva. Se julkaistiin 15. kesäkuuta 2007 Englannissa.

Dokumentissa journalisti John Pilger käy läpi Latinalaisen Amerikan poliittista tilannetta ja historiaa. Hän kuvaa elokuvassa Venezuelaa, Chileä ja Boliviaa ja analysoi Yhdysvaltain roolia näiden maiden historiassa. Elokuvassa Pilger esittää Bushin hallinnon yrittäneen kaataa Hugo Chavezin hallinnon tukemalla vallankaappausta vuonna 2002. Lisäksi Pilger analysoi CIA:n roolia Augusto Pinochetin valtaannousussa Chilessä 1973 ja School of the Americasin roolia kuolemanpartioiden kouluttajana ja tukijana Latinalaisen Amerikan eri maissa.

Elokuva esitettiin mm. Cannesin ja Glasgown elokuvajuhlilla 2007.

Lähteet
-------

1. ↑  One World Broadcasting Trust - One World Media Awards Viitattu 10.4.2009

Aiheesta muualla
----------------

* The War on Democracy JohnPilger.com -sivulla
* The War on Democracy -traileri
* The War on Democracy imdb.com:issa
* The Empire Reviews Central - The War on Democracy
**S/S Von Döbeln** oli Wasa Ångfartygs AB:n ja Suomen höyrylaivaosakeyhtiön matkustajahöyrylaiva, joka liitettiin ensimmäisessä maailmansodassa Venäjän keisarikunnan laivastoon ja toisessa maailmansodassa Suomen laivastoon.

Rakentaminen
------------

Wasa Ångfartygs AB rakennutti aluksen Tukholmassa W. Lindbergin telakalla vuonna 1876.

*S/S von Döbelniksi* ristityn aluksen pituus oli 55,46 metriä, leveys 7,96 metriä ja syväys 3,96 metriä. Laivan vetoisuus oli 666 bruttorekisteritonnia (413 nettorekisteritonnia) ja nopeus oli vuoteen 1929 9,5 solmua ja sen jälkeen 11 solmua. Laivassa oli 1876–1929 yksi 450 hevosvoiman kaksisylinterinen kompoundihöyrykone ja vuosina 1929–1954 2 kaksisylinteristä kompoundihöyrykonetta joiden kummankin teho oli 300 hevosvoimaa. Hyttipaikkoja oli 64 I luokassa ja 18 II luokassa.

Liikennöinti
------------

Alus kuljetti matkustajia ja rahtia Tornion ja Pietarin välisellä reitillä, kunnes Wasa Ångfartygs AB myytiin Suomen Höyrylaiva Oylle 13. huhtikuuta 1892 ja alus, joka oli tuolloin Turun ja Tukholman liikenteessä, sen mukana. *Von Döbeln* kulki pääasiassa Tukholma-Suomi-Pietari -linjalla.

Ensimmäisen maailmansodan alkaessa alus oli Pietarissa. Se pakko-otettiin Venäjän keisarikunnan laivastolle 21. syyskuuta 1914. *Von Döbeln* muutettiin miinanraivaajaksi, jolloin se aseistettiin kahdella konekiväärillä. Alus nimettiin miinanraivaaja No. 2:ksi (Tralstsik). Venäläisten lähdettyä Helsingistä 13. huhtikuuta 1918 laiva jäi satamaan. Se palasi sitten takaisin SHO:n haltuun. Maailmansodan jälkeen laiva kulki Suomen ja Tukholman väliä. *Von Döbelniin* vaihdettiin vuonna 1929 kone sekä höyrykattilat *S/S Torneåsta*.

Käyttö merivoimissa
-------------------

Suomen merivoimat osti vuonna 1940 aluksen tilattujen moottoritorpedoveneiden emälaivaksi, missä tehtävässä se oli koko sodan ajan itäisellä Suomenlahdella. Alusta ja siihen tukeutuneita moottoritorpedoveneitä vastaan hyökkäsi 25. toukokuuta 1943 Teikarissa seitsemän Neuvostoliiton ilmavoimien lentokonetta, jolloin *Von Döbelnin* lähistölle osuneista pommeista osui alukseen toistasataa sirpaletta haittaamatta aluksen toimintaa. Hyökkäyksessä haavoittui ainoastaan kolme miehistönjäsentä.

Sodan jälkeen alus oli miinanraivaajien emälaivana raivauskauden loppuun eli vuoteen 1954. Helsingin romuliike romutti aluksen Pansiossa vuonna 1954. Erikoisuutena kerrotaan, että hyttien sisustusta purettaessa laudoitusten sisältä löytyi kieltolain ajalta peräisin ollut avaamaton konjakkipullo.

Lähteet
-------

* Auvinen, Visa (toim.): *Leijonalippu merellä*. Pori: EITA Oy, 1983. ISBN 951-95781-1-0.
* Pietikäinen, M. & Sjöström, B.: *The Ships of Our First Century : The Effoa Fleet 1883-1983*. .
* Suomen Höyrylaiva Osakeyhtiön siirtolaislaivat – S/S Von Döbeln[vanhentunut linkki]
* Tuomi-Nikula, Jorma: *Suomen laivat punatähtisen sotalipun alla*. Jyväskylä: Atena kustannus Oy, 2000. ISBN 951-796-212-6.

### Viitteet

1. 1 2 3  Tuomi-Nikula, Jorma s. 66
2. 1 2  Leijonalippu merellä, s. 89
Antonian linnoitus vanhan Jerusalemin pienoismallissa.
**Antonian linnoitus** oli Juudean kuningas Herodesin ensimmäisellä vuosisadalla eaa. rakennuttama neliönmuotoinen ja nelitorninen linnoitus Temppelivuorella Jerusalemissa. Linnoitus tuhoutui muun kaupungin mukana roomalaisten valloittaessa kaupungin ensimmäisen juutalaissodan kapinallisilta. Nykypäiviin linnoituksesta on säilynyt vain perusta. Kristillisessä perinteessä Antonia kuuluu Via Dolorosaan, sillä sen uskottiin mahdollisesti väärin olevan Jeesuksen tuomion lukupaikka ja ristinkannon ristintien alkukohta.

Kohde
-----

Antonian linnoitus sijaitsi nykyisen Temppelivuoren pohjoisosassa Jerusalemissa. Nykypäiviin linnoituksesta on jäänyt vain sen kallioon louhittu perusta. Tutkijat tietävät, miltä linnoitus on ilmeisesti aikanaan näyttänyt.

Historia
--------

Antonian linnoituksen rakennutti ensimmäisellä vuosisadalla eaa. Juudean kuningas Herodes. Roomalaisten liittolainen Herodes oli menettänyt asemansa Juudean hallinnassa Parthialaisten nostaessa valtaistuimelle hänen vihollisensa Antigonoksen. Antoniuksen roomalaissotilaiden tukemana hän kuitenkin jälleenvalloitti Jerusalemin. Temppelivuorella sijainnut Barisin linnoitus tuhottiin. Sen tilalle Herodes rakennutti Temppelivuoren pohjoisosaan neliönmuotoisen ja neljä tornisen linnoituksen. Jykevä koko kaupunkia hallinnut linnoitus sai nimensä Herodesin roomalaisen suojelijan Antoniuksen mukaan. Herodes asui linnoituksessa yhdessä vaimonsa kanssa. Vaikka Herodes esiintyi usein kreikkalaisena hallitsijana, Antoniassa hän oli perinteinen juutalainen hallitsija, joka nimitti juutalaisten ylipapit ja luki Mooseksen lakia. Antonia muuttui entistä enemmän temppelin valvontaan, kun kaupungin uudeksi hallintokeskukseksi Herodes rakennutti suuren sitadellin vuonna 23 eaa.

Ensimmäisen juutalaissodan kynnyksellä Antonian linnoitus oli Jerusalemin pienen roomalaisen varuskunnan tukikohta. Kapinan syttyessä linnoituksen vain noin 600 roomalaista suostuivat poistumaan kaupungista turvatakeita vastaan. Tästä huolimatta heidät surmattiin kapinallisten ottaessa haltuunsa linnoituksen. Roomalaisten myöhemmin palatessa linnoitus ja kaupunki tuhottiin. Paikalle rakennettiin roomalaistyylinen uusi kaupunki Aelia Capitolina.

Kun myöhemmin tiettävästi kalifi Muawiya rakennutti islamilaisen Temppelivuoren, vanhan Antonian linnoituksen kallioperustaa tasoitettiin. Islamilaisella kaudella kehittyi myös kristitty perinne, jonka mukaan Antonian linnoitus olisi ollut maaherran istuin, jolta Pontius Pilatus olisi antanut tuomionsa Jeesukselle. Antonian linnoituksen sijaintipaikka onkin osa perinteistä ristintiehen liitettyä Via Dolorosaa, vaikka se lieneekin todellisuudessa oleva virheellinen reitti.

Lähteet
-------

* Simon Sebag Montefiore: *Jerusalem : kaupungin elämäkerta*. Suomentanut Otto Lappalainen. WSOY, 2011. ISBN 978-951-0-39328-4.

### Viitteet

1. 1 2  Montefiore 2011, luku 10
2. ↑  Montefiore 2011, luku 9
3. ↑  Montefiore 2011, luku 12
4. ↑  Montefiore 2011, luku 13
5. ↑  Montefiore 2011, luku 14
6. ↑  Montefiore 2011, luku 18
7. ↑  Montefiore 2011, alaviite 67
Kalafile Walewska merianturasta.
Kreivitär Walewska 1812, François Gérardin öljymaalaus
**Kalafile Walewska** on hienostunut kalaruokalaji, jonka arvellaan olevan nimetty Napoleon I:n hoviin kuuluneen puolalaisen kreivitär Marie Walewskan (1786–1817) mukaan.

Useimmiten nykyään fileenä käytetään kuhaa, mutta siihen lienee alun perin käytetty erilaisia kampelalajeja, lähinnä merianturaa. Olennaisena on fileen hidas kypsentäminen valkoviinissä sekä kastike, johon kuuluu sitruunamehu sekä garnityyri, johon on käytetty tryffeleitä ja herkkusieniä sekä hummeria tai vaihtoehtoisesti katkarapuja. Annokseen on kuulunut perinteisesti perunamuhennos.

Lähteet
-------

1. ↑  Countess Walewska Relates How She Met The Emperor *Reprinted by permission from the quarterly Member's Bulletin 69 of the Napoleonic Society of America.*. Viitattu 2.12.2017 (englanniksi).
2. 1 2  Heli Aalto, ("Rouva Raadelma"): Kuhan on kuhaa *Turun Sanomat*.  8.11.2012. Viitattu 2.12.2017.
3. ↑  Lilja Karjalainen ja Anna Reenpää, uusi laitos: *Otavan Suuri Keittokirja*, s. 210. Helsinki: Otava, 1967. ISBN 951-1-01242-8.
**Rovaniemen Kanuunat** on vuonna rovaniemeläinen, vuonna 1979 perustettu jalkapalloseura. Yhdistysrekisteriin Kanuunat virallistettiin vuonna 1983. Seuran perustamisen alkuperäisenä tarkoituksena oli tarjota aktiivisen pelaamisen jo lopettaneille pelaajille mahdollisuus pitää taitojaan yllä samanmielisessä seurassa ilman paineita menestymisestä. Parhaimmillaan Kanuuna pelasi Kakkosessa kaudet 1996-1998, kunnes seuran edustusjoukkueen toiminta lopetettiin toistaiseksi vuosituhannen vaihteessa.

Vuosien 2001-2004 aikana seura keskittyi pelkästään junioritoimintaan, kunnes toiminta jälleen loppui ja seuran juniorit siirtyivät pelaamaan joko Rovaniemen Palloseuran tai FC Lynxin juniorijoukkueisiin.

Vuodesta 2007 lähtien seura on panostanut futsaliin ja seuran edustusjoukkue pelasi kaudella 2010-2011 futsalin Ykköstä.

Tunnettuja seuran riveissä pelanneita pelaajia ovat mm. Keith Armstrong, Mika Lumijärvi, Ridvan Zeneli ja Juha Majava.

Lähteet
-------

1. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive)

Aiheesta muualla
----------------

Seuran kotisivut (Arkistoitu – Internet Archive)
**Tambacounda** on kaupunki ja Tambacoundan alueen hallinnollinen keskus Senegalissa. Se sijaitsee maan itäosassa 464 kilometriä Dakarista itään. Kaupungissa on 119 100 asukasta (vuonna 2016, arvio).

Kaupunki on tunnettu tukahduttavan kuumasta ilmanalastaan. Sen asukkaat ovat etupäässä mandinkoja, bambaroita ja bassareja.

Tambacounda oli pieni kylä 1900-luvun alkuun saakka, jolloin rakennettiin sen kautta kulkeva Dakarin–Nigerin rautatie. Se kasvoi nopeasti maapähkinän viljelyn ja Ranskan Sudanista tulleiden siirtolaisten ansiosta. Myöhemmin sinne muutti fulbeja Sékou Tourén hallitsemasta Guineasta. Kaupungin väkiluku laski 1970-luvun kuivuusjakson seurauksena.

Tambacounda on N1, N6 ja N7 -maanteiden muodostama liikennekeskus. Siellä on myös lentokenttä. Kaupungin tärkein teollisuuslaitos on Sodefitexin puuvillatehdas. Matkailu suuntautuu lähinnä Kédougoun alueen luontokohteisiin. Paikallisia nähtävyyksiä ovat raunioituvat rautatierakennukset ja käsityöläiskeskus.

Lähteet
-------

1. ↑  La population du Sénégal en 2016 *ANSD*.  Arkistoitu 23.9.2017. Viitattu 13.5.2021.
2. 1 2  *Petit Futé Sénégal 2020*, s. 306–311. Paris: Les Nouvelles Éditions d’Université, 2019. ISBN 978-2305022550.
3. ↑  Tambacounda *Planete Senegal*. Viitattu 13.5.2021.
4. ↑  Clark, A. Francis & Phillips, Lucie Colvin: *Historical Dictionary of Senegal*, s. 263. Metuchen & London: Scarecrow Press, 1994. ISBN 0-8108-2747-6.
**S/S Warjo** oli Tanskassa rakennettu höyrylaiva, joka liikennöi 1950- ja 1960-lukujen taitteessa Suomen ja Ruotsin välillä. Myöhemmin se muutettiin dieselkäyttöiseksi ja myytiin Välimerelle.

Käyttöhistoria
--------------

Alus laskettiin vesille 26.9.1927. Hieman myöhemmin se toimitettiin Rederi AB Svealle Tukholmaan. 
Vuonna 1935 alusta pitkitetään noin 4 metrin verran. 9.5.1957 alus toimitettiin Siljavarustamolle, nykyiselle Silja Linelle. Alus oli suunniteltu Silja Linen käyttöön, reitille Helsingistä Tukholman Hammarbyhamneniin, mutta välillä se teki joitain reissuja Turusta Västeråsiin. 21.9.1964 alus myytiin T. Johanissonille Göteborgiin purettavaksi. Tätä toimenpidettä ei kuitenkaan ehditty tehdä, koska seuraava ostaja ehti jo vuonna 1965. Tällöin laiva myytiin Dionyssios Philippopoulos-laivayhtiön nimen alle Kreikkaan. Alus nimetään *Maria*ksi. Jo vuoden kuluttua, vuonna 1966, alus myytiin taas eteenpäin, P.M. Michellepi & N.G. Kochilas-yhtiölle. Vuonna 1971 alus myytiin eteenpäin, mutta ei edelleenkään pois Kreikasta, vaan D.J. Philippopouloos-yhtiölle. Nimeksi tuli Annushka. Vuonna 1983 alus vietiin purettavaksi Italiaan.

Lähteet
-------

1. ↑  S/S WARJO (1927) *www.faktaomfartyg.se*.
2. ↑  S/S Warjo *www.turkusteamers.com*. Viitattu 16.10.2017.
3. ↑  S/S Warjo *www.valkeatlaivat.net*.  Arkistoitu 2.7.2017. Viitattu 16.10.2017.
Ôbon kansallispuisto

|  |  |
| --- | --- |
| Sijainti | 
São Tomén ja Príncipen saarilla.São Tomé ja Príncipe |
| Pinta-ala | 
n. 300 km² |

Hallinto| Tyyppi | 
LuonnonpuistoView and modify data on Wikidata  |
| Perustettu | 
1993 |

muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa WikidataaTietolaatikon dokumentaatioNäytä Wikidatasta tulevat arvot

**Ôbon kansallispuisto** (port. *Parque Natural Ôbo*) on kansallispuisto Guineanlahdella Afrikan länsirannikon edustalla sijaitsevassa São Tomé ja Príncipen saarivaltiossa. Kansallispuisto käsittää noin 30 prosentin alan valtion pinta-alasta, ja se sijaitsee kummallakin pääsaarella, São Tomélla ja Príncipellä. Ôbon kansallispuistosta 235 neliökilometriä sijaitsee São Tomélla ja loput 65 km² Príncipellä, mikä on miltei puolet saaren pinta-alasta. Kansallispuistossa on erilaisia biotooppeja, kuten savannia, alanko- ja vuoristometsiä sekä mangrovea. Valtion korkein kohta, São Tomén saarella sijaitseva, Pico de São Tomé (2 024 m) sijaitsee puiston alueella.

Kansallispuiston alue kuuluu 1 036 km²:n laajuiseen ekoalueeseen, joka käsittää São Tomén ja Príncipen saarten lisäksi lounaassa sijaitsevan pienen Päiväntasaajan Guinealle kuuluvan Annobónin saaren. Ekoalueella on runsaasti kotoperäisiä eliölajeja. Aluetta on kotoperäisten lajien suuren määrän vuoksi verrattu esimerkiksi Galápagossaariin. Kansallispuistossa elää kymmeniä lintulajeja, joista osa on kotoperäisiä. Saarilta on tavattu noin 140 lintulajia 40 eri heimosta.

Kansallispuistossa järjestetään matkailijoille esimerkiksi ammattilaisten opastamia paikallisten eliöiden, kuten lintujen, sekä kasvien havainnointiretkiä. Yksi retkien aloituspaikka on São Tomén saaren Bom Sucessossa 1 115 metrin korkeudessa merenpinnasta sijaitsee kasvitieteellinen puutarha, jossa kasvaa yli 400 erilaista saarille kotoperäistä kasvilajia. Puutarhassa on esimerkiksi yli sata saarilla kasvavaa kämmekkälajia. Bom Sucesson kasvitieteellisessä puutarhassa on myös yli tuhat kasvinäytettä.

Lähteet
-------

1. ↑  National Parks Obo Natural Parks. Viitattu 12.1.2013. (englanniksi)
2. 1 2  Ecotourism Obo Natural Parks. Viitattu 12.1.2013. (englanniksi)
3. ↑  Gascoigne, Angus: Islands of São Tomé and Príncipe of the coast of Equatorial Guinea World Wildlife Fund. Viitattu 12.1.2013. (englanniksi)
4. ↑  Birding in Sao Tome and Principe Obo Natural Parks. Viitattu 12.1.2013. (englanniksi)
5. ↑  Becker, Kathleen: *São Tomé and Príncipe*, s. 142–143. Bradt Travel Guides Ltd. 2008. ISBN 9781841622163. (englanniksi)
6. ↑  Conservation history Obo Natural Parks. Viitattu 12.1.2013. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Ôbon kansallispuisto**.
* Kansallispuiston kotisivut (englanniksi) (portugaliksi) (ranskaksi)
**S/S Sorsa** oli suomalainen sisävesihöyrylaiva, joka upposi 28. syyskuuta 1917 Pälkäneen Mallasvedellä. Onnettomuudessa kuoli neljä henkilöä, joista kolme oli miehistön jäseniä ja yksi matkustaja.

S/S Sorsa lähti aamulla kello neljän aikaan Pälkäneen Onkkaalasta kohti Valkeakoskea. Laivalla oli neljä miehistöön kuuluvaa ja kolme matkustajaa. Lastina oli 40 säkkiä Tampereen elintarviketoimikunnalle menossa olleita ruisjauhoja yhteensä 2 800 kiloa ja 60 hehtoa perunoita. Kovassa lastissa ollut matalalaitainen alus joutui vaikeuksiin myrskyssä Mallasvedellä heti lähdön jälkeen. Kun laiva oli päässyt puoli viiden aikaan matkan puoliväliin Äimälänkärjen ja Uutananniemen kohdalle voimakkaassa vastatuulessa, aallot alkoivat lyödä sisään laivaan ja vesi tunkeutui lopulta laivan konehuoneeseen sammuttaen höyrykattilan alta tulen. Laiva alkoi sitten vajota, vaikka sitä yritettiin keventää lastia purkamalla. Lopulta se upposi.

Onnettomuudessa kuolivat laivan kapteeni ja omistaja Aug. Prikander, lämmittäjä Onni Civil ja hänen sisarensa Linda Civil, joka oli laivassa tarjoilijana, sekä matkustajana ollut suutari Selkälä Valkeakoskelta. He olivat olleet laivan salongissa tai konehuoneessa eivätkä ehtineet poistua aluksesta sen alkaessa täyttyä vedellä. Toisen ulos vievän oven eteen oli asetettu niin paljon lastia, ettei ovea saanut auki. Laivan koneenkäyttäjä A. Vallin ja matkustajina olleet Paasi ja Lahtinen pelastuivat hyppäämällä järveen. Heidät pelasti puoli tuntia myöhemmin Onkkaalasta lähtenyt Pälkäne-laiva, joka saapui paikalle noin viiden aikaan. 

S/S Sorsa saatiin nostettua Mallasveden pohjasta 19. lokakuuta 1917 kymmenen päivän ponnistelujen jälkeen. Onnettomuuden uhrit löydettiin laivan salongista kapteeni Prikanderia lukuun ottamatta, joka löydettiin laivan käytävältä.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Surullinen onnettomuus Mallasvedellä, Aamulehti 29.09.1917, nro 192, s. 5, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
2. ↑  "Hl. Sorsan" haaksirikko, Aamulehti 21.10.1917, nro 211, s. 5, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
| "Sinä olet minun"Lauri Tähkä |
| --- |
| Singlen "Sinä olet minun" kansikuva |
| Singlen tiedot |
|  Albumilta | *Vien sut täältä kotiin* |
|  Julkaistu | 18. marraskuuta 2016 |
|  Formaatti | digitaalinen lataus |
|  Tyylilaji | suomipop |
|  Kesto | 03.42 |
|  Levy-yhtiö | Warner Music Finland |
| Lauri Tähkän muut singlet |
| "Ota minut tällaisena kun oon"2015 | "Sinä olet minun"2016 | "Ajetaan tandemilla"2017 |

**Sinä olet minun** on suomalaisen muusikko ja lauluntekijä Lauri Tähkän kolmas single syksyllä 2016 ilmestyneeltä *Vien sut täältä kotiin* -studioalbumilta. Kappale julkaistiin *Vien sut täältä kotiin* -albumilla 16. syyskuuta 2016 ja singlenä 18. marraskuuta 2016 Spotifyssa. Akustisena tallenteena single julkaistiin Spotifyssa 1. joulukuuta 2017, kun Tähkä esitti sen musiikkiviihdeohjelmassa Alasti-klubi yhdessä kitaristi Jaakko Kääriäisen kanssa. 

Kappale teki listahistoriaa ja samalla uuden listaennätyksen 28. huhtikuuta 2018, kun se äänestettiin Iskelmä Radion listan ykköseksi 56 viikon ajan.  *Sinä olet minun* striimasi kultaa Spotifyssa marraskuussa 2018. 

Singlen on säveltänyt Lauri Tähkä ja sanoittanut Saara Törmä. Kappaleen on tuottanut Jukka Immonen.

Lähteet
-------

1. ↑  Senja Rapila: Lauri Tähkä teki listaennätyksen  28.4.2018. iskelma.fi. Viitattu 6.5.2018.
Vanhempi S/S *Urania* satamassa vuodelta 1893. Kyydissä 509 siirtolaista.
Suomen Höyrylaiva Osakeyhtiöllä oli kaksi **S/S Urania** -nimistä matkustaja-alusta, jotka molemmat menettettiin niiden upottua.

Vanhempi S/S *Urania*
---------------------

Tämä matkustajahöyrylaiva liikennöi vuodesta 1891 pääasiassa Suomi – Kööpenhamina – Hull-linjalla, ja se upposi 3. helmikuuta 1913 Kattegatissa Kullenin luoteispuolella törmättyään sumussa yhteen norjalaisen S/S *Fancy -*laivan kanssa. *Urania* oli tällöin matkalla Hullista kohti Kööpenhaminaa. *Uranian* matkustajat ja miehistö saatiin pelastettua pahoja vaurioita saaneeseen S/S *Fancyyn*, joka vei heidät Tanskan Elsinoreen.

*Urania* oli rakennettu vuonna 1891 Wigham Richardson & Co:n telakalla Newcastlessa. Laivan pituus oli 68,6 metriä, leveys 10,11 metriä, nopeus 12 solmua ja vetoisuus 1 136 bruttorekisteritonnia. Kolmisylinterisen trippelihöyrykoneen teho oli 1 600 hevosvoimaa. Laivassa oli 22 I luokan, 34 II luokan ja 186 III luokan matkustajapaikkaa.

Uudempi S/S *Urania*
--------------------

1893
Tämä alus ostettiin Kattegatissa uponneen S/S *Uranian* tilalle. Se kunnostettiin Earle's Shipbuilding & Engineering Co. Ltd:n telakalla Hullissa ja asetettiin liikenteeseen joulukuussa 1913 Suomi – Kööpenhamina – Hull-linjalle. Ensimmäisen maailmansodan puhjettua laiva jäi Hullin satamaan, ja se vuokrattiin vuonna 1915 Venäjän laivaston käyttöön. S/S *Urania* törmäsi miinaan ja upposi Kuolan niemimaan pohjoisrannikolla lähellä Kap Gorodetskiä 12. heinäkuuta 1915. Laiva oli tällöin matkalla Liverpoolista Arkangeliin. Alus upposi minuutissa, mutta miehistö onnistui pelastautumaan.

Uudempi S/S *Urania* oli rakennettu vuonna 1897 Sunderland Shipbuilding Co.:n telakalla Sunderlandissa. Se liikennöi ennen Suomeen ostoa S/S *Russie -*nimisenä Marseillessa toimineen Societé Generale des Transports Maritimes à Vapeur -varustamon omistuksessa.

Lähteet
-------

* Suomen Höyrylaiva Oy:n siirtolaislaivat: S/S Urania (vanhempi)[vanhentunut linkki]
* Suomen Höyrylaiva Oy:n siirtolaislaivat: S/S Urania (uudempi)[vanhentunut linkki]
Semur-en-Brionnais’n keskiaikainen kylä ilmasta.
**Semur-en-Brionnais** on kunta itäisessä Ranskassa Burgundi-Franche-Comtén hallintoalueella Saône-et-Loiren departementissa. Kunnan asukasluku vuonna 2014 oli 660. Se kuuluu kauneimpien ranskalaiskylien järjestöön *Les Plus Beaux Villages de France*.

Semur-en-Brionnais kuuluu departementissaan Chauffaillesin kantoniin Charollesin arrondissementissa. Naapurikunnat ovat pohjoisessa Sarry, idässä Sainte-Foy, kaakossa Saint-Julien-de-Jonzy, lounaassa Saint-Martin-du-Lac, lännessä Marcigny ja Baugy sekä luoteessa Anzy-le-Duc. Lähin suurempi kaupunki on departementin pääkaupunki Mâcon noin 60 kilometriä itään.

Lähteet
-------

1. ↑  List of The Most Beautiful Villages of France (Arkistoitu – Internet Archive), Les plus beaux villages de France. Viitattu 5.7.2017.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Semur-en-Brionnais** Wikimedia Commonsissa

* Kunnan sivusto

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: fr:Semur-en-Brionnais
**Semovente da 90/53** oli toisen maailmansodan aikana valmistettu italialainen rynnäkkötykki. Sen pääase oli 90/53-tykki ja se oli rakennettu M14/41-panssarivaunun pohjalle. Vaunun tykki oli suorituskyvyltään hyvä, mutta itse vaunu kärsi useista ongelmista. Vaunuja valmistettiin vain 30 kappaletta ja ne menetettiin Sisiliassa vuonna 1943. Niiden merkitys taistleujen kannalta jäi vähäiseksi.

Suunnittelu ja piirteet
-----------------------

Semovente da 90/53 Aberdeenissa Yhdysvaltojen Marylandissa.
Semovente da 90/53 takaa.
Semovente da 90/53:n kehitystyö aloitettiin vuonna 1941. Sen pohjana toimi italailainen keskiraskas panssarivaunu M14/41. Saman vaunun pohjalta rakennettiin Semovente da 75/18-rynnökkötykkejä, mutta Semovente da 90/53 sai pääaseekseen tehokkaamman 90/53- ilma- ja panssarintorjuntatykin. Ominaisuuksitlaan tykki vastasi saksalaista 88 mm Flak 18/36-tykkiä. 90/53 oli kuitenkin huomattavan painava ja suurikokoinen. Vaunu vaatikin perusteellisia uudistuksia. Vaunun moottori siirrettiin sen keskiosaan. Sen vieressä istui ajaja toisella puolellaan yksi tykin miehistöstä. Vaunun kaksi muuta miehistön jäsentä istuivat vaunun takaosassa. Vaunun takaosassa oli myös itse tykki. Tykki kääntyi sivusuunnassa 90° ja pystysuunnassa -5/+24°. Tykin suojana oli edestä 15 mmn sivuilta 9 mm ja päältä 6 mm paksu panssarilevy. Tykillä oli kahdeksan ammusta, joista kukin painoin 10 kg. Vaunun mukana muissa osissa oli vielä 26 ammusta ja 40 ammusta saatettiin tuoda L6/40-panssarivaunusta rakennetulla kuljetusvaunulla, jolla kulkivat myös vaunun muu miehistö.

Tykin suorityuskykyä pidettiin hyvänä. Sen tulinopeus oli 12 laukausta minuutissa ja ammuksen lähtönopeus 758 m/s. Tykin kantama oli 2 000 m. Panssaria läpäisevän ammuksen panssarinläpäisy oli 500 metrin etäisyydellä 140 mm ja 1 000 metrin etäisyydeltä 120 mm. Itse vaunu kärsi kuitenkin suorituskykynsä puolesta useista ongelmista. Vaunun huippunopeus oli vain 25 km/h tiellä ja 10 km/h maastossa. Toimintasäde oli 150 km tiellä ja 90 km maastossa. Paino rasitti vaunun jousitusta, joka yhdessä muidenmekaanisten osien kanssa oli altis rikkoutumisille.

Käyttö
------

Vuosien 1941 ja 1942 välillä Semovente da 90/53-vaunuja rakennettiin yhteensä 30 kappaletta. Vaunujen oli alun perin tarkoitus päätyä Itärintamalle, mutta lopulta suurin osa lähetettiin Sisiliaan. Siliassa tarvittiin kipeästi puolustajia Italian menetettyä huomattavan osan panssarivaunuistaan Pohjois-Afrikassa. Sisiliassa vuonna 1942 muodostetun X Raggruppamento Controcarron kalustossa oli 26 Semovente da 90/53-vaunua. Kaikki niistä menetettiin taisteluissa elokuuhun 1943 mennessä ja niiden merkitys jäi hyvin pieneksi. Yksi amerikkalaisten Sisiliassa valtaama vaunu päätyi Aberdeeniin Yhdysvaltojen Marylandissa, jossa sitä säilytetään edelleen.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  F. Cappellano & P. P. Battistelli: *Italian medium tanks 1939–45*, s. 19-22, 32, 35-36. Osprey Publishing, 2012. ISBN 978 1 84908 776 6. (englanniksi)
**Tyypin 0 glykogeenin varastoitumissairaus** on glykogeenisyntaasin puutoksesta johtuva perinnöllinen aineenvaihduntasairaus. Se kuuluu glykogeenin varastoitumissairauksien ryhmään, mutta muista ryhmän taudeista poiketen siinä glykogeeniä ei kerry liiallisesti. Sen sijaan tyypin 0 glykogeenin varastoitumissairaudelle luonteenomaista on kohtalaisesti alentunut glykogeenivarasto maksassa. Taudinkuva voi vaihdella oireettomasta hyperglykemiasta toistuviin hypoglykeemisiin kouristuksiin.

Tyypin 0 glykogeenin varastoitumissairauden varhaisimpia merkkejä ovat usein vauvaiässä tai varhaislapsuudessa paastossa ilmenevät hypoglykemia ja ketoosi. Veren laktaatti- ja alaniinipitoisuudet ovat yleensä matalahkot, mutta viitearvojen sisällä. Vaikka ruokinta lievittää oireita, se johtaa aterian jälkeiseen hyperglykemiaan ja hyperlaktatemiaan. Suurin taudin aiheuttama haitta liittyy hypoglykemiaan. Mahdollisia myöhemmin todettavia komplikaatioita ovat hidastunut pituuskasvu, osteopenia ja neurologinen vaurio, joka voi aiheuttaa kehitysviiveitä, kehitysvammaisuutta tai persoonallisuuden muutoksia.

Tyypin 0 glykogeenin varastoitumissairaus on harvinainen ja kattaa vain alle prosentin kaikista glykogeenin varastoitumissairauksista. Oireettomien tai vähäoireisten sisarusten tunnistaminen lukuisten diagnoosin saaneiden potilaiden suvuissa viittaa kuitenkin siihen, että alidiagnosointia esiintyy. Tyypin 0 glykogeenin varastoitumissairaudella on peittyvä autosomaalinen periytymistapa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Glycogen-Storage Disease Type 0 (GSD-0) (Glycogen Synthetase Deficiency) Medscape, viitattu 21.7.2023
**Tyypin 3c diabetes** eli **pankreatogeeninen** (haimaperäinen) **diabetes** on alidiagnosoituna pidetty sekundäärinen diabetestyyppi. Tyypin 3c diabetes mellitus (T3cDM) tunnistetaan Maailman terveysjärjestön ja American Diabetes Associationin luokituksissa. Kyse on diabeteksesta, joka on seuraus haiman eksokriinisen osan sairauksista. Näitä ovat esimerkiksi akuutti, uusiutunut sekä krooninen haimatulehdus, haiman kasvain, kystinen fibroosi ja hemokromatoosi. Vaikka tyypin 3c diabetes on luokiteltu yhtenäiseksi sekundäärisen diabeteksen ryhmäksi, patofysiologinen tausta tyypin 3c diabeteksessa siis vaihtelee. Muissa kuin haimasyöpätapauksissa on haimaan kohdistuneen vahingon oltava riittävän laaja diabeteksen ilmenemiseksi.

Tyypin 3c diabeteksesta saatavilla oleva melko vähäinen data viittaa siihen, että enemmistö tautitapauksista johtuu kroonisesta haimatulehduksesta. Tutkimuksessa krooninen haimatulehdus on identifioitu taustalla olevaksi ensisijaiseksi sairaudeksi jopa 78,5 %:lla kaikista diabetes 3c -potilaista. Länsimaisissa väestöissä on arvioitu 5–10 %:n diabeetikoista kärsivän tyypin 3c diabeteksesta enimmäkseen kroonisen haimatulehduksen seurauksena. Toisaalta tyypin 2 diabetes on väestössä niin yleinen, että se voi myös sattumalta olla potilaalla samanaikaisesti eksokriinisen haimasairauden kanssa. Tyypin 3c diabeteksen todellinen esiintyvyys onkin tuntematon ja tieto siitä vähäistä, mikä johtuu enimmäkseen haasteissa eri diabetestapausten täsmällisessä luokittelussa. Monet tyypin 3c diabeteksesta kärsivät potilaat luokitellaankin aluksi väärin, koska haimasairauden vaikutus diabeteksen puhkeamiseen on puutteellisesti tunnistettu. Diagnostisen tarkkuuden parantamiseksi Ewald ja Bretzel ovat ehdottaneet tyypin 3c diabetekselle diagnostisia kriteereitä, joihin kuuluvat etenkin haiman eksokriininen vajaatoiminta, kuvantamisessa havaittava haiman patologia ja tyypin 1 diabetekseen liittyvien autovasta-aineiden puuttuminen.

Rajallisesta datasta huolimatta tyypin 3c diabeteksesta kärsivillä näyttää olevan tyyppien 1 ja 2 diabeetikoita vastaava riski saada mikro- ja makrovaskulaarisia komplikaatioita. Diabetes 3c saattaa myös olla varhainen merkki haimasyövästä; tässä se eroaa tyyppien 1 ja 2 diabeteksista, joiden on katsottu olevan mahdollista haimasyövän kehittymistä edeltäviä riskitekijöitä. Noin puolilla haimasyöpäpotilaista on arvioitu esiintyvän diabetes, mutta merkittävä haaste on ollut syy-seuraussuhteen arvioiminen. Kystistä fibroosia sairastavista puolestaan noin 30 % sairastuu diabetekseen 25 vuoden ikään mennessä.

Diabetes 3c saattaa seurata paitsi sairauksista, myös haiman poistoleikkauksesta eli pankreatektomiasta. Tyypin 3c diabeteksen hoidosta erillisenä diabetestyyppinä ei ole vakiintunut erityisiä suuntaviivoja.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Jana Makuc, Management of pancreatogenic diabetes: challenges and solutions Diabetes, Metabolic Syndrome and Obesity 2016, viitattu 18.1.2023
2. ↑  Ramya Rachamanti, Diabetes 3c Is An Early Manifestation of Pancreatic Cancer Medindia 14.5.2020, viitattu 18.1.2023
3. ↑  Cystic Fibrosis related diabetes Queensland Health, viitattu 18.1.2023
**Iso-Kalaja** (myös **Kalaja** tai **Kalajankylä**) on Reisjärven kylä. Kylä on saanut nimensä 1860-luvulla kuivatun, sitä ennen hyvin kalaisan Kalajanjärven (myös "Kalajärvi") mukaan. Kylään voidaan laskea kuuluvaksi myös Köyhänperän ja Jäppiperän asutukset.

Kalajan kylällä on vuonna 1916 perustettu Kalajan ala-asteen koulu. Se on 1–6-luokkainen, kolmiopettajainen koulu, jossa oli 43 oppilasta vuonna 2013. Kylällä on myös Museoviraston suojelema, vuonna 1918 rakennettu työväentalo.

Historia
--------

Ensimmäiset tunnetut asukkaat saapuivat Kalajanjärven rantamaisemiin 1550-luvun alkupuoliskolla. Nimet Köyhäinperä ja Köyhäinjärvi mainitaan Pohjois-Pohjanmaan historiassa viittaamassa seudun varattomuuteen. Uudisasukkaat Lauri Loustinen sekä Antti ja Lauri Lukkinen (tai Lokkinen) asuttivat pieniä tilojaan Köyhänjärven rannoilla vuoden 1566 tienoilla. Tilat olivat jo silloin liian pieniä, ja niitä yritettiin yhdistää ilman menestystä. Tilojen autioitumisen jälkeen "Köyhä"-nimi sai alkunsa alueeseen viitaten.

Juho Laurinpoika Jäppinen asutti nykyistä Maliniemen seutua ja perusti Jäppilän tilan vuonna 1605. Tilan neva- ja metsäpalstat sijaitsivat nykyisen Jäppiperän alueilla, ja nimet Jäppiperä ja Jäppineva saivat alkunsa.

Lähteet
-------

1. ↑  Kalajan järvikuivio *www.reisjarvi.fi*.  2013. Reisjärven kunta.  Arkistoitu 26.4.2009. Viitattu 31.1.2013.
2. 1 2 3 4 5  Kalaja *ppkylat.fi*.  2003.  Arkistoitu 6.4.2015. Viitattu 31.1.2013.
3. ↑  Kalajan ala-aste *reisjarvi.fi*.  9.1.2013. Reisjärven kunta.  Arkistoitu 5.3.2016. Viitattu 31.1.2013.

Aiheesta muualla
----------------

* Kalajan kylän sivusto (Arkistoitu – Internet Archive)
Andrea Bosic
**Andrea Bosic** (15. heinäkuuta 1919 Gomilsko, Maribor – 8. tammikuuta 2012 Bologna) oli slovenialaissyntyinen italialainen näyttelijä.

Slovenialaiseen talonpoikaisperheeseen syntynyt Bosic päätyi toisen maailmansodan aikana Roomaan, jossa hän opiskeli teatteritaiteen akatemiassa. Hän työskenteli teatterissa ja teki ensimmäisen elokuvaroolinsa vuonna 1951. 1960- ja 1970-luvuilla Bosic esiintyi lukuisissa seikkailuelokuvissa ja spagettiwesterneissä. Hän näytteli myös useissa televisioelokuvissa.

Elokuvia
--------

* *Odysseus*, 1954
* *Romulus ja Remus*, 1961
* *Veriveljet*, 1962
* *Sandokan, la tigre di Mompracem*, 1963
* *Malesian merirosvot*, 1964

Lähteet
-------

1. ↑  Lancia, Enrico; Poppi, Roberto: *Dizionario del cinema italiano: gli attori. Vol. 1: A–L*, s. 89. Roma: Gremese, 2003. ISBN 88-8440-213-1.

Aiheesta muualla
----------------

* Internet Movie Database: Andrea Bosic (englanniksi)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Saksa

 |
|  |
| Taiteenala | 
* RKD Artists

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Elonet

 |

 |
Gustaf Unonius (1810-1902)
**Gustaf Elias Marius Unonius** (25. elokuuta 1810 Helsinki – 14. lokakuuta 1902 Hacksta, Ruotsi) oli Suomessa syntynyt pappi, konsuli ja amerikansiirtolaisten olojen kuvaaja.

Unoniuksen vanhemmat olivat Israel Unonius ja Maria Juliana Gardberg. Helsingissä syntynyt Unonius muutti jo lapsena vanhempiensa mukana Ruotsiin Grisslehamniin, jossa hänen isänsä toimi postimestarina ja tullinhoitajana. Unonius opiskeli Karlbergin kadettikoulussa 1823−1830, mutta ei ryhtynyt upseeriksi, vaan kirjoittautui Uppsalan yliopistoon. Hänen Frans Mikael Franzénille omistamansa runo *Gustaf eller den finske flytktningen* (1829) on tuolta ajalta. Koleran vaivatessa Ruotsia 1834 Unonius opiskeli hetken lääketiedettä, kunnes päätti muuttaa Yhdysvaltoihin 1841. Siellä hän teki elämäntyönsä siirtolaispappina, opiskeltuaan 1843−1845 episkopaalisen kirkon papiksi. Chicagossa asuessaan 1856−1858 Unonius toimi Ruotsin ja Norjan konsulina. Ruotsiin 1858 palattuaan hän pyrki evankelis-luterilaisen kirkon papiksi, mutta ei tullut hyväksytyksi. 1861 alkaen hän jatkoi isänsä ammatissa Grisslehamnin tullipäällikkönä. Hänen siellä kirjoittamaansa muistelmateosta *Minne från en sjuttonårig vistelse i nordvestra Amerika* pidetään yhtenä parhaista Amerikan siirtolaisolojen kuvauksista. Teos ilmestyi kahdessa osassa vuosina 1861 ja 1862 ja se käännettiin myös englanniksi.

Unoniuksen puoliso oli Charlotta Margareta Öhrströmer.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Kari Tarkiainen: *Unonius, Gustaf (1810–1902). Suomen Kansallisbiografia. Osa 10*. Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, 2007. ISBN 978-951-746-451-2.  Sivu 106.

Aiheesta muualla
----------------

* Minne från en sjuttonårig vistelse i nordvestra Amerika, 1. osa (ruots.) (Viitattu 23.11.2014)
* Minne från en sjuttonårig vistelse i nordvestra Amerika, 2. osa (ruots.) (Viitattu 23.11.2014)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Suomi (KANTO)
* Yhdysvallat
* Ruotsi
* Alankomaat

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Kansallisbiografia
* Biografiasampo

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC

 |

 |
Gustaf Waldén
**Gustaf Viktor Waldén** (16. elokuuta 1873 Turku – 15. joulukuuta 1945 Helsinki) oli suomalainen varatuomari, joka toimi Alkon ensimmäisenä pääjohtajana vuosina 1932–1940.

Waldén valmistui varatuomariksi vuonna 1900. Hän oli vuonna 1920 mukana perustamassa Yhtyneet Paperitehtaat Oy:tä, ja toimi yrityksen hallituksen varajäsenenä vuosina 1920–1934. Hän toimi myös Maakuntain Keskuspankin johtajana, kunnes pankki sulautettiin ensin Maakuntain Pankkiin ja myöhemmin Kansallis-Osake-Pankkiin.

Waldénin vaikutusta Alkon johtajana on kuvailtu pieneksi, ja hän jäi monien mielestä muiden aikansa Alko-vaikuttajien Tyko Reinikan ja Paavo Talvelan varjoon.

Lähteet
-------

1. ↑  Gustaf Waldén. *Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899*. Helsingin yliopiston verkkojulkaisu.
2. ↑  Gustaf Waldén 60 vuotta.  *Suomen Kuvalehti*, 1933, nro 33, s. 21. Artikkelin verkkoversio.
3. 1 2  Viikon kasvot.  *Suomen Kuvalehti*, 1932, nro 9, s. 26. Artikkelin verkkoversio.
4. 1 2 3  Häikiö, Martti: *Alkon historia*, s. 88. Otava, 2007.

Aiheesta muualla
----------------

* Gustaf Walden, *Aikalaiskirja 1934*

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899

 |

 |
Bysanttilainen pyhimystä esittävä Cloisonné-emalityö noin vuodelta 1100
**Cloisonné** eli soluemali (ransk. *émail cloisonné*) tarkoittaa metalliesineiden päällystämistä ja koristelua emalilla. Cloisonné-tekniikalla kuvioiden ääriviivat juotetaan alustaan metallilangasta. Sen jälkeen metallilangoista tehty verkosto täytetään eri värisillä emali- ja lasituskentillä. Soluemalointia on yleensä käytetty kultasepäntöissä ja aseiden koristelussa.

Soluemalointi tuli Euroopassa yleiseen käyttöön 300-luvulla, ja se kehittyi huippuunsa 900–1100-luvulla Bysantissa. Hyvä esimerkki bysanttilaisesta soluemaloinnista on Venetsian Pyhän Markuksen kirkon kultapohjaan tehty alttarikoriste Pala d’Oro. Kiinassa soluemaloinnin kukoistuskausi oli 1300–1700-luvulla ja Japanissa 1600–1700-luvulla.

Lähteet
-------

1. ↑  Leena Valkeapää: Taidehistorian sanasto (pdf) Jyväskylän yliopisto. Viitattu 18.11.2009. suomi

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Cloisonné** Wikimedia Commonsissa
Juhani Mikkola Paavo Nurmen kisoissa 2009
**Juhani Aukusti Mikkola** (s. 27. helmikuuta 1984 Hämeenlinna) on suomalainen pikajuoksija, jonka päämatka on 400 metrin juoksu. Hän edustaa Hämeenlinnan Tarmoa ja häntä valmentaa Ilkka Seppänen.

Mikkola on edustanut Suomea aikuisten maaotteluissa vuodesta 2003 lähtien. Hän on sijoittunut 400 metrin maaottelujuoksuissa parhaimmillaan kolmanneksi niin ulkorata- kuin hallimaaottelussakin. Kalevan kisoissa hän on saanut samalla matkalla kultaa Lappeenrannassa 2007, hopeaa Tampereella 2008 ja pronssia Helsingissä 2003.

Ennätykset
----------

### Ulkoradat

| *Matka* | *Aika* | *Paikka* | *Päivä* |
| --- | --- | --- | --- |
| 100 m | 11,00 | Hämeenlinna | 9. kesäkuuta 2007 |
| 200 m | 21,98 | Lahti | 6. kesäkuuta 2003 |
| 400 m | 47,77 | Lappeenranta | 4. elokuuta 2007 |
| 800 m | 1.53,39 | Lappeenranta | 12. heinäkuuta 2009 |

### Sisäradat

| *Matka* | *Aika* | *Paikka* | *Päivä* |
| --- | --- | --- | --- |
| 60 m | 7,32 | Tampere | 28. tammikuuta 2003 |
| 400 m | 49,30 | Ancona, Italia | 2. helmikuuta 2008 |
| 800 m | 1.57,19 | Helsinki | 3. helmikuuta 2002 |

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Juhani Mikkola Tilastopaja (vaatii kirjautumisen, maksullinen palvelu).   Viitattu 14.7.2010