recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Foto Signe Brander – Valokuvia Helsingistä ja helsinkiläisistä vuosilta 1907–1913** on Helsingin kaupunginmuseon Narinkka-julkaisusarjassa ilmestynyt teos, joka sisältää sata Signe Branderin Helsinki-kuvaa vuosilta 1907–1913. Kaupunginmuseo on vuonna 2004 julkaissut Branderin kuvista teoksen *Signe Brander – 1869–1942*. Brander kuvasi yli 900 kuvaa, osan Helsingin muinaismuistolautakunnan tilauksesta.

Teos *Foto Signe Brander* valittiin Turun Kirjamessuilla 2010 Vuoden kotiseututietokirjaksi. Raati kiitti teosta selkeäksi, kuvia korkealaatusiksi sekä kuvista muodostuvaa kertomusta. Teoksen kuvat on kuvattu digitekniikalla alkuperäisistä lasinegatiiveista, jolloin niiden laatu on säilynyt muuttumattomana. Kuvista on löytynyt uusia yksityiskohtia, joita vanhemmilla tekniikoilla vedostetuista kuvissa ei ollut. Kunkin kuvan ohessa on teksti, joka kertoo kuvasta, ja kartta kuvan ympäristön sijainnista.

Kuvien ja niiden esittelytekstien lisäksi teoksessa on Jan Alancon kirjoittama Branderin elämäkerta-artikkeli sekä artikkeli "Nainen kameran takana", jossa Alanco kertoo Branderin kuvaustyylistä. Riitta Pakarinen kertoo artikkelissa "Suuren muuroksen aika" kuvien ottamisajankohtana kiivaassa kehitysvaiheessa olleesta Helsingistä. Alanco on Helsingin kaupunginmuseon kuvakokoelmien tutkija, Pakarinen osaston päällikkö. 

Teoksen kuvista oli koottu näyttelyitä syksyllä 2009 ja keväällä 2010, ja Kaupunginmuseolla on suunnitteilla Branderin kuva-aineistosta uusia näyttelyjä.

Lähteet
-------

1. ↑  Keskustelu kokemusraportista: Foto Signe Brander[vanhentunut linkki]
2. ↑  Vuoden kotiseututietokirjaksi valittiin Foto Signe Brander *Kirjamessut 1.–3.10.2010*. Viitattu 7.10.2010. [vanhentunut linkki]
3. ↑  Uusi teos Signe Branderin Helsinki-valokuvista[vanhentunut linkki]
4. ↑  Digitekniikka näyttää Signe Branderin Helsingin uudessa valossa Helsingin kaupunginmuseo. Viitattu 7.10.2010. [vanhentunut linkki]

Aiheesta muualla
----------------

* Signe Branderin panoraamat, Helsingin kaupunginmuseo.
Kaksi autopommia räjähti Reyhanlıssa, Hatayn maakunnassa Turkissa 11. toukokuuta 2013. Turkin viranomaiset epäilevät iskun tekijöillä olleen yhteyksiä Syyrian tiedustelupalveluun. Syyria on kuitenkin kiistänyt osallisuutensa. Syyskuussa 2013 al-Qaidan Irakissa ja Syyriassa toimiva osa, Islamilainen valtio Irakissa ja Syyriassa (ISIL) otti vastuun iskusta.

Tausta
------

Lokakuussa 2012 kranaatinheittimen ammus surmasi viisi henkeä lähellä rajaa sijaitsevassa Akçakalen kaupungissa. Helmikuussa 2013 lähellä Reyhanlıa sattuneessa räjähdyksessä kuoli 17 ja 30 loukkaantui.

Reaktiot
--------

Turkin ulkoministeri Ahmet Davutoğlu on sanonut Turkin käyttävän kaikenlaisia keinoja ja syytti Syyriaa. YK:n pääsihteeri Ban Ki-moon ja Yhdysvaltain ulkoministeri John Kerry ovat tuominneet iskun. Naton pääsihteeri Anders Fogh Rasmussen sanoi iskua "halveksittavaksi".

Syyrian tiedotusministeri kielsi maan osallisuuden terroritekoon ja totesi että "me olemme surullisia marttyyrien kuolemasta lauantaina Reyhanlın kaupungissa".

Turkin armeija lähetti rajalle vahvistusjoukkoja, koska sisällissodan väkivaltaisuuksien pelättiin leviävän rajan toiselle puolen.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Mannermaa, Jaakko: Turkin pommi-iskujen johdosta pidätetty yhdeksän  12.5.2013. YLE. Viitattu 18.6.2013.
2. ↑  Töyrylä, Katriina: Autopommit surmasivat kymmeniä Turkissa - Syyrian johdon tukijoita epäillään  11.5.2013. YLE. Viitattu 18.6.2013.
3. ↑  ISIL threatens Erdoğan with suicide bombings in Ankara, İstanbul.  *Today's Zaman*, 30.9.2013. Artikkelin verkkoversio.  (Arkistoitu – Internet Archive)
4. 1 2  Blasts kill dozens in Turkish town Reyhanli on Syria border  11.5.2013. BBC. Viitattu 21.6.2013. (englanniksi)
5. ↑  Syria denies link to Turkey car bombs  12.5.2013. Al jazeera. Viitattu 18.6.2013. (englanniksi)
6. ↑  Davies, Wyre: Syria denies Turkey Reyhanli car bombs role  12.5.2013. BBC. Viitattu 21.6.2013. (englanniksi)
7. ↑  Turkey sends military reinforcements to Syrian border after blast  11.05.2013. Cihan news agency.  Arkistoitu 14.6.2013. Viitattu 22.6.2013. (englanniksi)
Hallstattin alue ulottui 500 eaa. nykyisestä läntisestä Unkarista Etelä-Saksan, Itävallan ja Sveitsin kautta Ranskaan. Siitä etelään Hallstatin kelttejä asui Pohjois-Espanjassa ja Pohjois-Portugalissa. Kulttuurin eteläraja oli Italian kohdalla Alpit. Pohjoisessa Hallstatin keltit olivat asuttaneet Belgian ja Hollannin ja Saksaa suurin piirtein Rein-joelle asti.
 Meripihkasta tehty kaulakoru. Hautalöytö Saksasta, Magdalenenbergistä
 **Itävallan historia** 

Antiikin aika 

* Hallstattin kulttuuri
* Noricum
* Itävallan markkreivikunta
* Babenberg
* Privilegium Minus


Habsburgien valta vuoteen 1815 

* Habsburg-suku
* Pyhä saksalais-roomalainen keisarikunta
* Itävallan arkkiherttuakunta
* Habsburgien monarkia


Wienin kongressin jälkeen 

* Itävallan keisarikunta
* Saksan liitto
* Itävalta-Unkari


Ensimmäinen maailmansota 

* Sarajevon laukaukset
* Ensimmäinen maailmansota


Sotien välinen aika 

* Saksalainen Itävalta
* Ensimmäinen tasavalta
* Austrofasismi
* Anschluss


Toinen maailmansota 

* Saksan Ostmark
* Toinen maailmansota


Sodan jälkeinen Itävalta 

* Miehitys
* Toinen tasavalta


**Hallstattin kulttuuri** oli rautakautinen eurooppalainen kulttuuri vuosina 1200–475 eaa. Hallstattin ihmiset tai ainakin osa heistä olivat varhaisia kelttejä. Kulttuurin ajallinen seuraaja on La Tènen kulttuuri.

Hallstattin vaiheet
-------------------

Hallstattin kausi jaetaan neljään vaiheeseen:

* Hallstatt A ja B, noin 1200–800 eaa. myöhäispronssikausi
* Hallstatt C, noin 800–600 eaa. hyvin varhainen rautakausi
* Hallstatt D, noin 600–475 eaa.

Kaikkein varhaisin Hallstatt-aineisto on saattanut olla muidenkin kuin kelttiläisiä kieliä puhuvien kansojen tuottamaa. Ennen 700-lukua eaa. ei tunnetuissa asutuksissa ole merkkejä kovin mutkikkaista yhteiskunnallisista järjestelmistä.

Hallstatt C -kaudella vuoden 800 jälkeen ylimystö alkoi rakentaa mäkilinnoituksia, ja myös tuon ajan hautakumpujen esinesisältö on vaikuttava. Samalla kaupan volyymi kasvoi. Hallstatt D-kaudella runsaimmat haudat keskittyivät entistä enemmän länteen. Siirtyminen saattoi johtua uuden kreikkalaisen kauppasiirtokunnan perustamisesta Massaliaan (Marseille) 600 eaa.

400-luvun alussa eaa. Hallstatt D:n rikkaat ruhtinaskunnat hävisivät, kukkulalinnakkeet hylättiin, ja myös kaupankäynti mullistui. Hiukan pohjoisempana syntynyt La Tènen kulttuuri nousi pian Hallstattin kulttuurin tilalle.

Kaivaukset
----------

Hallstatt-kulttuurin asuttama alue Itävallassa tuli arkeologisesti tunnetuksi Pohjois-Itävallan Hallstattin hautalöydöistä 1800-luvun puolivälissä.

Lähteet
-------

* Angus Konstam, *Historical atlas of the celtic world*, Checkmark Books New York 2001, *ISBN 0-8160-4761-8*
* James, Simon: *Keltit*. (Exploring the world of the celts, 1993.) Suomennos: Tarja Kontro. Helsinki: Otava, 2005. ISBN 951-1-19271-X.

### Viitteet

1. ↑  Konstam 2001, s. 43.
2. 1 2 3  James 2005, s. 20.
3. ↑  James 2005, s. 15.
4. ↑  James 2005, s. 21.
5. ↑  James 2005, s. 29–30.
6. ↑  James 2005, s. 14.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Hallstattin kulttuuri** Wikimedia Commonsissa
**Kalle Fredrik Rouni**, vuoteen 1925 **Roos** (7. maaliskuuta 1898 Pohjois-Pirkkala – 21. lokakuuta 1962 Helsinki) oli suomalainen näyttelijä, ohjaaja ja teatterinjohtaja.

Kalle Rounin vanhemmat olivat sähkömestari Kalle August Rouni ja Lyydia Maria Stenholm. Rouni tuli ylioppilaaksi 1919, suoritti Suomen Näyttämöopiston 1923 ja valmistui filosofian kandidaatiksi 1925. Hän teki opintomatkoja Keski-Eurooppaan ja Moskovaan. Rouni näytteli ja toimi teatterinjohtajana Tampereella ja Porissa, kunnes hänet löydettiin johtajaksi Turun Teatteriin. Helsingin kansanteatterissa Rouni työskenteli ohjaaja-näyttelijänä 1936-1945 ja teki sitten omia kiertuieta, joskin vuonna 1949 hän oli vielä Radioteatterin ja Punaisen Myllyn näyttelijä. Vuosina 1951–1952 Rouni oli mukana Aku Korhosen *Luulosairas*-kiertueella.

Rouni näytteli kaikkiaan 33 elokuvassa. Jokaisessa elokuvassa hänellä oli pieni rooli. Hänen tunnetuin roolinsa oli August Ahlqvist kirjailija Aleksis Kiven elämän pohjalta tehdyssä elokuvassa *"Minä elän"* (1946). Rounilla oli hieman suurempia rooleja elokuvissa *Erehtyneet sydämet* (1944), *Lakeuksien lukko* (1951) ja *Rovaniemen markkinoilla* (1951). Hän ohjasi itse yhden elokuvan, Martin Söderhjelmin kanssa tehdyn elokuvan *Rakkautensa uhri* (1945). Rouni kuoli äkilliseen sairauteen 64-vuotiaana 21. lokakuuta 1962 Helsingissä. Samana vuonna ilmestyi Rounin viimeinen elokuva, torsoksi jäänyt *Se alkoi omenasta*.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  L. Arvi P. Poijärvi, Ilmari Havu, Mauno Jääskeläinen (toim.): *Kuka kukin on (Aikalaiskirja). Henkilötietoja nykypolven suomalaisista 1950*, s. 634. Helsinki: Kustannusosakeyhtiö Otava, 1949.
2. 1 2  Kalle Rouni kuollut. *Helsingin Sanomat*, 24.10.1962, s. 19.

Aiheesta muualla
----------------

* Kalle Rouni Elonetissä.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Elonet

 |

 |
**Pavel Georgijevitš Nizovoi** (ven. Па́вел Гео́ргиевич Низово́й, oikea sukunimi *Tupikov*; 30. lokakuuta 1882 Kostroman läänin Kinešman kihlakunnan Novosjolkin kylä – 4. lokakuuta 1940 Moskova) oli venäläinen neuvostokirjailija.

Pavel Nizoi syntyi talonpoikaisperheeseen. Hän työskenteli eri ammateissa, harjoitti itseopiskelua ja osallistui ensimmäiseen maailmansotaan. Nizovoin ensimmäiset teokset ilmestyivät ennen vallankumousta. 1920-luvun alussa hän liittyi Kuznitsa-kirjailijajärjestöön ja ryhtyi kirjoittamaan kertomuksia ja romaaneja ajankohtaisista aheista. Arktisesta alueesta kertova romaani *Valtameri* (*Okean*, 1929) on omistettu Aleksei Novikov-Priboille.

Suomennettu teos
----------------

* *Valtameri*. Suom. Werner Anttila. Hämeenlinna: Karisto, 1937.

Lähteet
-------

1. 1 2  Nizovoi Pavel Georgijevitš *Kratkaja literaturnaja entsiklopedija*. Viitattu 10.7.2021.
2. ↑  Kasack, Wolfgang: *Entsiklopeditšeski slovar russkoi literatury s 1917 goda*, s. 524–525. London: Overseas Publications Interchange, 1988. ISBN 0-903868-73-3.
3. ↑  Pavel Nizovoi: Okean *Livelib*. Viitattu 10.7.2021.


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Tšekki

 |

 |
**Kaarlo August (Kalle) Räsänen** (14. elokuuta 1900 Kontiolahti – 2. huhtikuuta 1986) oli suomalainen metsänhoitaja ja yksityismetsätalouden asiantuntija, joka sai ylimetsänhoitajan ja metsäneuvoksen arvonimet.

Henkilöhistoria
---------------

Räsäsen vanhemmat olivat maanviljelijä Paavo Räsänen ja emäntä Liisa Puuperä ja puoliso vuodesta 1926 Sylvia Linnea Koskelainen. Räsänen tuli ylioppilaaksi Joensuun lyseosta 1919 ja valmistui metsänhoitajaksi Helsingin yliopistosta 1923. Opintomatkoja hän teki useisiin eri maihin 1930-luvulta 1950-luvulle. Räsänen oli Kevätniemen sahan avustava metsänhoitaja 1923, Pohjois-Karjalan maanviljelysseuran metsäkonsulentti 1923–1928, Pohjois-Karjalan metsänhoitolautakunnan päämetsänhoitaja 1929–1938 ja Keskusmetsäseura Tapion toimistopäällikkö 1938–1958 ja järjestöosaston päällikkö 1959–1967. Metsähallituksen hiilitoimiston palveluksessa hän oli 1941. Räsäsellä oli myös useita asiantuntija- ja luottamustehtäviä. Ylimetsänhoitajan arvonimen hän sai 1952 ja metsäneuvoksen arvonimen 1967.

Julkaisuja
----------

* *Metsänhoitolautakuntien toiminta vuosina 1929–1938*, 1939, Paavo Pelttarin kanssa
* *Polttopuumme: mitä sen hankinnasta on tiedettävä?, 1941*
* *Metsäasiaa metsänhoitoyhdistysten ympärillä*, 1957.

Lähteet
-------

1. 1 2  Hemminki, Tiina: Metsäneuvos Kalle Räsänen (1900–1986). *Suomen talouselämän vaikuttajat* -verkkojulkaisu (maksullinen). 18.12.2013. Suomalaisen Kirjallisuuden Seura. Viitattu 31.3.2023.
2. ↑  Kuolleet. Metsäneuvos Kalle Räsänen.  *Uusi Suomi*, 11.4.1986, nro 96, s. 8. Kansalliskirjasto. Viitattu 31.3.2023.

Aiheesta muualla
----------------

* Tiina Hemminki: Kalle Räsänen *Biografiasampo*.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Talousvaikuttajat
* Biografiasampo

 |

 |
Pavel Nahimov
**Pavel Stepanovitš Nahimov** (ven. Па́вел Степа́нович Нахи́мов, 5. heinäkuuta 1802 Smolenskin kuvernementti, Venäjän keisarikunta – 12. heinäkuuta 1855 Sevastopol, Taurian kuvernementti) oli venäläinen laivastoupseeri, joka tunnetaan osuudestaan Krimin sodan Sinopen taistelussa ja Sevastopolin piirityksessä. Nahimov kaatui ennen sodan päättymistä Sevastopolissa vuonna 1855.

Varhaivuodet
------------

Nahimov syntyi kesällä vuonna 1802 Gorodok-nimiseen pitäjään Smolenskin kuvermentissa. Hänen vanhempansa kuuluivat köyhään maanomistaja-aateliin. Perheeseen kuului Pavelin lisäksi kymmenen muuta sisarusta. Kaikki hänen veljensä olivat ammattimaisia merenkulkijoita. Nahimov pääsi vuonna 1815 merikadettikouluun. Suoritettuaan koulutuksensa vuonna 1818 hän aloitti palveluksen Venäjän Itämeren laivastossa.

Krimin sota
-----------

Krimin sodan syttyessä vara-amiraali Nahimov komensi Mustanmeren laivasto-osastoa. Hän tuhosi Turkin laivaston päävoimat Mustallamerellä Sinopen taistelussa vuonna 1853.

Vuonna 1855 Nahimovista tuli Sevastopolin sataman päällikkö ja väliaikainen kuvernööri. Samana vuonna hänet ylennettiin vara-amiraalista amiraaliksi. Piirityksen aikana hän upotti omia aluksia Sevastopolin sataman edustalla estääkseen vihollisen pääsyn kaupunkiin mereltä. Lopun sodan ajan hän soti maalla. Päätös upottaa omat laivat hiersivät Nahimovin ja hänen asetoverinsa amiraali Kornilovin välejä. Nahimov nautti kunnioitusta tavallisten matruusien ja sotilaiden keskuudessa. Tämä mahdollisesti johtui Nahimovin urhoollisuudesta ja tavasta johtaa joukkojaan etulinjasta.

Kuolema
-------

Samana vuonna kesällä hän sai etulinjassa kuolettavan haavan päähän ja kuoli kahden päivän päästä. Hänet haudattiin Sevastopolin Vladimirin katedraaliin.

Katso myös
----------

* *Amiraali Nahimov* (elämäkertaelokuva Nahimovista vuodelta 1947)

Lähteet
-------

* Рудаков В. Е. Нахимов, Павел Степанович // Энциклопедический словарь Брокгауза и Ефрона : в 86 т. (82 т. и 4 доп.). — СПб. 1890—1907
* Кирпичев Юрий. Последняя осень адмирала Нахимова (документальная история) // альманах «Лебедь» — 26 мая 2013

### Viitteet

1. ↑  Admiral P.S. Nakhimov *Russian Navy*. RusNavy.com.  Arkistoitu 15.5.2012. Viitattu 3.12.2018. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Venäjän merivoimien komentajat merenkulkukirjaston historiassa (venäjäksi)

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Ruotsi
* Tšekki
* Puola

 |

 |
**Jukka Jusula** (s. 23. joulukuuta 1955 Helsinki) on suomalainen mainosyrittäjä, joka tunnetaan entisenä perussuomalaisten taustavaikuttajana ja Timo Soinin läheisenä neuvonantajana. Hän toimi puhemies Maria Lohelan erityisavustajana vuodesta 2015. Työnsä Timo Soinin avustajana Jusula aloitti vuonna 2003 ja lopetti siirtyessään perussuomalaisten eduskuntaryhmän kanslian viestintäsihteeriksi 2013. Uransa aikana Jusula on suunnitellut perussuomalaisille sinikeltaisen logon ja kymmenen vaalikampanjaa.

Jusula avusti Soinia vuoden 2003 eduskuntavaaleista lähtien, jolloin hän kehitteli Soinille "kuulen ääniä" -vaalilauseen. Vuonna 2009 väitettiin, että europarlamentaarikkona toiminut Soini olisi räätälöinyt Jusulalle paikan EFD:n avustajaksi. Soini kiisti syytökset. Jusula vaikutti myös Soinin presidentinvaalikampanjan taustalla vuoden 2012 vaaleissa. Jusulan mainostoimisto Myrskylyhty sai 60 000 euroa vaalikampanjan hoidosta. Seuraavana vuonna hän aloitti työnsä perussuomalaisten eduskuntaryhmän ryhmäkanslian viestintäsihteerinä. Timo Soini kuvaili vuonna 2014 *Peruspomo*-kirjassaan lähipiiriinsä kuuluvien Jukka Jusulan, Matti Putkosen ja Raimo Vistbackan huonoja välejä. Jusula erosi perussuomalaisista kesäkuussa 2017 kesken Sensuroimaton Päivärinta -lähetyksen.

Lähteet
-------

1. ↑  Liljendahl, Carola: Lyft blicken, se medmänniskan *Östnyland*.  25.12.2015. Viitattu 31.7.2022. (ruotsiksi)
2. 1 2  de Fresnes, Tulikukka & Hurtta, Anna: Henkilökuva: Jukka Jusula – Soinin supliikkimiehestä puhemiehen suojelusenkeliksi *Yle*.  3.10.2015. Viitattu 30.12.2021.
3. ↑  Takapiru: Aitous Soinin menestyksen takana *MTV Uutiset*.  4.11.2008. Viitattu 30.12.2021.
4. ↑  Väite: Timo Soini räätälöi EU-huippuviran kaverilleen *Ilta-Sanomat*.  27.11.2009. Viitattu 30.12.2021.
5. ↑  Tamminen, Jenni: Luku julki: Timo Soinin "takapiru" sai 60 000 € *Uusi Suomi*.  15.2.2012. Viitattu 30.12.2021.
6. ↑  Soinin "oikea käsi" Jukka Jusula töihin eduskuntaryhmään *Helsingin Sanomat*.  6.2.2013. Viitattu 30.12.2021.
7. ↑  Vaalisto, Heidi: Avustaja Soinin lähipiirin huonoista väleistä: "Näkemyseroja on" *Ilta-Sanomat*.  4.4.2014. Viitattu 30.12.2021.
8. ↑  Partanen, Joonas: Soinin takapiru teki kovan ratkaisun kesken lähetyksen - pyysi saksia ja erosi puolueesta! *Iltalehti*.  14.6.2017. Viitattu 30.12.2021.
| "Kuorotyttö"Yö |
| --- |
| Singlen "Kuorotyttö" kansikuva |
| Singlen tiedot |
|  Äänitetty  | Finnvox-studio, Helsinki, huhtikuu 1985 |
|  Julkaistu | 6. toukokuuta 1985 |
|  Formaatti | 12" |
|  Tuottaja(t) | T. T. Oksala |
|  Tyylilaji | suomirock |
|  Levy-yhtiö | Poko Rekords |
| Yön muut singlet |
| "*Joutsenlaulu*"1984 | "*Kuorotyttö*"1985 | "*Niin paljon me teihin luotettiin*"1985 |

**Kuorotyttö** on vuonna 1985 ilmestynyt Yön single, joka julkaistiin 12-tuumaisena maxisinglenä. Lisäksi siitä on olemassa seitsentuumainen levyautomaatteihin tarkoitettu versio. Singlen B-puolella on Jussi Hakulisen laulama Kollaa kestää -yhtyeen kappale *Kaupungin valot*, joka myöhemmin on julkaistu vain vuoden 2006 kokoelma-albumilla *Yön valoisa puoli*. Myös nimikappale *Kuorotyttö* on mukana ainoastaan kokoelmalevyillä. Single jäi Yön alkuperäisen kokoonpanon viimeiseksi levytykseksi Hakulisen erottua yhtyeestä seuraavana kesänä.

Taustaa
-------

Kuorotyttö-single oli tarkoitettu Yön vastaiskuksi toiselle porilaisyhtyeelle Dingolle, joka *Kerjäläisten valtakunta* -albuminsa myötä oli syrjäyttänyt Yön Suomen suosituimman artistin paikalta. Yhtyeen aikaisemmasta tuotannosta poiketen se äänitettiin Lempäälän MSL-studion sijaan Helsingissä legendaarisella Finnvox-studiolla ja tuottajaksi palkattiin maan huippunimiin lukeutunut T. T. Oksala. Lisäksi levy päätettiin julkaista normaalin seitsentuumaisen sijaan 12-tuumaisena maxisinglenä. Nimikappaleelle saatiin vierailijaksi Belaboriksen laulaja Saara Soisalo, johon Yön jäsenet olivat tutustuneet helsinkiläisessä yökerhossa Oksalan esittelemänä.

Toukokuussa 1985 julkaistu Kuorotyttö ei kuitenkaan nostanut Yötä takaisin Suomen suosituimmaksi yhtyeeksi, vaan Dingon single *Kirjoitan* pysyi listoilla sen yläpuolella. Kuorotyttö kävi kesän aikana parhaimmillaan Seura-lehden kokoamalla singlelistalla sijalla 8 ja Suosikin listalla sijalla 13.

Muusikot
--------

* Olli Lindholm – laulu (A1)
* Jani Viitanen – kitara
* Juha Rauäng – basso
* Veikko Lehtiranta – rummut
* Jussi Hakulinen – kosketinsoittimet, laulu (B1)
* Saara Soisalo – laulu (A1)

Kappaleet
---------

A-puoli
1. *Kuorotyttö* – 4.41 (säv. ja san. Jussi Hakulinen)

B-puoli
1. *Kaupungin valot* – 3.09 (säv. Kai Kivi, san. Jyrki Siukonen)

Lähteet
-------

* YÖ: Kuorotyttö Finnmusic.

### Viitteet

1. ↑  YÖ: Kuorotyttö / Kaupungin valot Poko Rekords. Viitattu 17.4.2015.
2. 1 2  Lindholm, Olli ja Rantanen, Ilpo: *Yhden Yön tarina*, s. 74, 77, WS Bookwell 2007. ISBN 978-951-0-32853-8.
3. ↑  Listat 1985 (Arkistoitu – Internet Archive) Populaarimusiikin museo Pomus. Viitattu 17.4.2015.
**August Hämäläinen** (17. heinäkuuta 1874 Kuopio – 29. tammikuuta 1956 Liperi) oli suomalainen maanviljelijä, meijerin isännöitsijä ja kansallisen edistyspuolueen kansanedustaja.

Hämäläisen vanhemmat olivat maanviljelijä Johan Hämäläinen ja Stina Katri Sahanen. Hän kävi maatalouskoulun 1899. Hämäläinen oli tilanhoitajana Tenholassa 1899–1902, Satakunnan maanviljelysseuran juurikasviviljelysneuvojana 1903, Hankasalmen maatalousseuran maatalousneuvojana 1904, Uudenmaan läänin maanviljelysseuran neuvojana 1905 ja Itä-Hämeen maanviljelysseuran maatalousneuvojana 1906–1909 sekä 1913–1922. Hän toimi Lahden osuusmeijerin isännöitsijänä 1910–1912 ja Limingan osuusmeijerin isännöitsijänä 1922–1927. Hämäläinen oli tilanomistajana Hollolassa 1913–1919 ja maanviljelijänä Liperissä 1927–1930. 

Hämäläinen oli kansanedustajana 1919–1922 edustaen Hämeen läänin eteläistä vaalipiiriä. Hän oli myös Hollolan kunnanvaltuuston jäsenenä.

August Hämäläinen oli naimisissa vuodesta 1908 Eeva Emilia Sundströmin kanssa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  .aspx August Hämäläinen *Suomen kansanedustajat*. Eduskunta.


|  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * n
* k
* m
Kansallisen edistyspuolueen kansanedustajat 1919–1922 |
| --- |
|  |
| Eduskuntaryhmä(26) | 
* Auer
* Collan (1919–1920)
* Fränti
* Hannula
* Heimonen (1919–1920†)
* Hämäläinen
* Jyske (1919–1922)
* Kaskinen (1922)
* Kekki
* Kivimäki (1922)
* Kontu
* Kojonen
* Laine (1922)
* E. Linna
* Mantere
* Nissinen (1920–1922)
* Ritavuori (1919–1922†)
* Ruuskanen
* Ryti
* Sarlin (1919–1920)
* Sihvo (1919–1920)
* Sinkko
* Soininen
* Särkkä
* Taskinen (1920–1922)
* Thuneberg
* Toiviainen (1920–1922)
* Torppa
* Valkonen
* Vennola
* Vilkemaa (1920–1922)
* Vuokoski

 |

 |

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Eduskunta

 |

 |
**Pavel Aleksejevitš Kurotškin** (ven. Па́вел Алексе́евич Ку́рочкин; 19. marraskuuta 1900 – 28. joulukuuta 1989) oli neuvostoliittolainen sotilasjohtaja, kenraali ja NKP:n keskuskomitean jäsen. Kurotškin otti osaa Venäjän sisällissotaan, talvisotaan ja suureen isänmaalliseen sotaan.

Henkilökuva
-----------

Pavel Kurotškin syntyi nykyisen Smolenskin alueen Gornevon kylässä vuonna 1900. Hän osallistui Venäjän sisällissotaan sotamiehenä vuonna 1918 ja oli mukana muun muassa Talvipalatsin valtauksessa Pietarissa. Hän yleni sodan aikana ratsuväkirykmentin komentajaksi. Kurotskin valmistui puna-armeijan ylimmäisestä ratsuväkikoulusta vuonna 1923 ja sota-akatemiasta vuonna 1932. Kurotškin toimi 1920-luvulla muun muassa eskadroonanpäällikkönä ja ratsuväkirykmentin esikuntapäällikkönä. Hänet määrättiin sota-akatemian ratsuväen oppituolin vanhemmaksi johtajaksi huhtikuussa 1934. Sittemmin hän toimi Erityisen ratsuväkiprikaatin prikaatinkomentajana ja kesäkuussa 1939 Toisen ratsuväkiarmeijakunnan esikuntapäällikkönä. 4. lokakuuta 1939 Kurotškin nimitettiin Kiovan Erityisen sotilaspiirin esikuntapäälliköksi.

Talvisota
---------

*Pääartikkeli: Talvisota*
Talvisodassa Kurotškin toimi 28. jalkaväkiarmeijakunnan komentajana. Kurotškinin komentama armeijakunta otti osaa Viipurinlahden taisteluun maaliskuussa 1940. Kurotškinin johtamat joukot taistelivat Viipurinlahden länsirannan puolella.
Talvisodan jälkeen Kurotškin ylennettiin kenraaliluutnantiksi samana päivänä, kun Neuvostoliitto oli ottanut kenraaliarvot käyttöön 4. kesäkuuta 1940.

Suuri isänmaallinen sota
------------------------

*Pääartikkeli: Suuri isänmaallinen sota*
Suuressa isänmaallisessa sodassa Kurotškin toimi erilaisten armeijoiden komentajana ja lyhyen ajan vuonna 1944 helmikuusta huhtikuuhun Toisen Valko-Venäjän rintaman komentajana. Hänet ylennettiin vuonna 1949 armeijankenraaliksi ja nimitettiin vuonna 1961 Frunzen sotilasakatemian professoriksi.

Lähteet
-------

* Raunio, Ari; Kilin, Juri: *Itsenäisyyden puolustajat, Sodan taisteluja 1, Talvisota.* Weilin+Göös, 2005. ISBN 951-593-927-5.

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Puola

 |

 |
Junneliuksen palatsi Porissa.
Turun synagoga.
**Johan Karl August Krook** (19. toukokuuta 1860 Novgorod – 20. syyskuuta 1935 Turku) oli suomalainen arkkitehti.

August Krookin vanhemmat olivat kenraalimajuri Bengt Joakim Krook ja Carolina Matilda Edelsköld. Venäjällä syntynyt August Krook valmistui arkkitehdiksi Stuttgartissa vuonna 1886. Toimittuaan ensin teknisenä johtajana helsinkiläisessä valimossa, hän aloitti arkkitehdin uransa Porissa, jossa hänellä oli oma toimisto vuosina 1893–1895. Tämän jälkeen Krook toimi Tampereen kaupunginarkkitehtina 1896–1897. Hänellä oli myös arkkitehtitoimisto Tampereella yhdessä Valter Thomén kanssa. Vuodet 1910–1911 hän toimi Turun kaupunginarkkitehtina, jonka jälkeen Krook perusti kaupunkiin oman arkkitehtitoimiston.

August Krook on parhaiten tunnettu jugendtyylisistä rakennuksistaan. Turussa ja Porissa hänen suunnittelemiaan rakennuksia on vielä jäljellä useampia, Tampereella lähes kaikki on sen sijaan purettu.

Krookin tunnetuimpia töitä ovat Turun synagoga (yhdessä J. Eskil Hinderssonin kanssa), Porin puuvillatehdas sekä Ruotsalainen yhteiskoulu Tampereella. Hänen päätyönään pidetään Porin kaupungintalona nykyään toimivaa uusrenessanssityylistä Junneliuksen palatsia.

Merkittävimpiä töitä
--------------------

Tampereen Kauppaseuran talo.
**Pori**

* Junneliuksen palatsi (1895)
* Porin puuvillatehdas (1898–1902)
* Keski-Porin kirkon sisämaalaukset (1898)
* Svensbergin ukkokoti (1900)

**Tampere**

* Svenska samskolan i Tammerfors (1902)
* J. Blomin tukku- ja vähittäiskauppahuone (1904, purettu 1950)
* Kauppaseuran talo (1905, purettu 1956)
* Hämeenkatu 18 / Kauppakatu 3 (1907–1909)

**Turku**

* Turun synagoga (1912)
* Turun hautausmaan juutalaisen osan siunauskappeli (1932)
* Äffärscentrumin talo (Kauppakeskus Forum) (1921/1926)

**Salo**

* G.Nordlinin elokuvateatteri

**Hanko**

* Hangon kaljatehdas

**Vaasa**

* Höyrypanimo

**Lahti**

* Splinttitehdasrakennus

Lähteet
-------

* Uppslagsverket Finland/August Krook[vanhentunut linkki]

### Viitteet

1. ↑  Valter Thomé *raahe.info*.
2. ↑  Satamakadun sukkatehdas -Tampereen sosiaalivirastotalon, ent. Suomen Trikoon sukkatehtaan rakennushistoriallinen selvitys, s.9.  2009. Arkkitehtitoimisto Hanna Lyytinen Oy.  [vanhentunut linkki]
3. ↑  Turun yliopisto/Eri aikakausien arkkitehtuuri Satakunnan kunnantaloissa
4. ↑  Valtakunnallisesti merkittävät rakennetut kulttuuriympäristöt/Porin kuudes kaupunginosa
5. ↑  Sponda[vanhentunut linkki]
6. ↑  Valtakunnallisesti merkittävät rakennetut kulttuuriympäristöt/Turun hautausmaa ja siunauskappelit


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Suomi (KANTO)

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Uppslagsverket Finland

 |

 |
**Jukka Junttila** (s. 6. syyskuuta 1959 Hattula) on tamperelaisen levy-yhtiön Hiljaiset Levyt perustaja.

Junttila toimi puuhamiehenä vuonna 1985 perustetussa Hiljaisessa Kulttuuriyhdistyksessä. Yhdistys julkaisi *Hiljainen Kesä* -pienlehteä, suomalaista sarjakuvaa (muun muassa Nalle Virolainen, Tapani Rytöhonka ja Kivi Larmola), kirjoja sekä muutaman kaitafilmillä kuvatun lyhytelokuvan. Hiljainen Kulttuuriyhdistys alkoi sittemmin julkaista levyjä, mitä toimintaa jatkamaan perustettiin levymerkki Hiljaiset Levyt. Junttila on lisäksi toimittanut *Pienlevyluettelo*-kirjoja ja *Soundin* Demoefekti-palstaa, lisäksi Junttila on kirjoittanut esittelytekstin / historiikin usean kymmennen yhtyeen levyyn kansivihkoon (kuten Absoluuttinen Nollapiste (yhtye), Kollaa kestää (yhtye), Pojat (yhtye), Ratsia (yhtye), Vaavi, Punkrock Jukebox -sarja, jne.).

Junttila on myös levyttänyt muutaman kappaleen Tampere No-stars -kokoonpanolla ("Osta levysi Oskulta" kokoelmalle *Runeberginkatu 10* ja "Jukka Junttila kustantaa meidän levyn" kokoelmalle *Toinen käsittely – Kunnianosoitus Alivaltiosihteerille*). Hän on myös laulanut kappaleen "Adverts Blues" Alivaltiosihteerin albumille *Yhteiskunta – rakenne ja toiminta*. Junttila on ohjannut Alivaltiosihteerin musiikkivideon "Nasta kaupunki" ja Punk Lurex OK:n musiikkivideon "Arvojärjestys".

Julkaisut
---------

Jukka Junttila on kirjoittanut tietokirjat:

* Suomalaisten pien- ja omakustannelevyjen luettelo (ISBN 9519604014) 1991
* Pienlevyluettelo 1992 (ISBN 9519604049) 1992
* Pienlevyluettelo (ISBN 9519604081, ISBN 9789519604084) 1998
* Ensimmäinen kauteni Ilveksen kanssa (ISBN 978-951-96040-9-1) 2013
* Merkillistä jalkapalloa (ISBN 9789522402424) 2014 – Yhdessä Jyrki Liikan kanssa

Lähteet
-------

1. ↑  Römpötti, Harri: Punk mullisti elämän lopullisesti.  *Helsingin Sanomat*, 4.9.2019, s. B 15. Artikkelin verkkoversio. Viitattu 18.11.2019.

  


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Taiteenala Muokkaa Wikidatassa | 
* MusicBrainz

 |

 |
**Kuoropojat** (*Les Choristes*) on vuonna 2004 ensi-iltansa saanut Christophe Barratier’n ohjaama ranskalainen elokuva. Se kertoo ankaraan poikien sisäoppilaitokseen saapuvasta lempeästä ja oikeamielisestä opettajasta, joka yrittää voittaa poikien luottamuksen musiikin ja laulun avulla. Elokuva on uudelleenfilmatisointi 1940-luvun puolivälissä Jean Drévillen ohjaamasta elokuvasta *La cage aux rossignols*. Elokuva oli ilmestymisvuonnaan 2004 Ranskassa erittäin suosittu ja vaikutti jopa kuoroharrastuksen elpymiseen.

Vastaanotto
-----------

Turun Sanomien Päivi Valotie kritisoi elokuvaa kovin kaavamaisesta juonesta ja kliseisistä henkilöhahmoista, mutta on kuitenkin valmis katsomaan elokuvan heikkouksia sormiensa läpi sen humaanin perusvireen ja lapsen oikeuksia puolustavan sanoman takia. Helsingin Sanomat kiittää opettajaa esittävän Gérard Jugnot’n ilmeikkyyttä ja sanoo lahjakkainta laulajapoikaa esittävän Jean-Baptiste Maunierin kuin syntyneen filmitähdeksi. Maunier onkin sittemmin esiintynyt monissa elokuvissa.

Lähteet
-------

1. ↑  Markku Varjola (toim.): Elokuvien ensi-illat Suomessa 2000-2007 (pdf) (Archive.org) Suomen elokuvakerhojen liitto SEKL ry..  Arkistoitu 16.10.2013. Viitattu 18.11.2012.
2. 1 2  Laulavat rasavillit  17.9.2004. Helsingin Sanomat. Viitattu 19.11.2012. [vanhentunut linkki]
3. ↑  Päivi Valotie: Kuoropojat  18.9.2004. Turun Sanomat.  Arkistoitu 13.4.2021. Viitattu 19.11.2012.

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:The Chorus (2004 film)
**Edistyksen Päivät** ovat Edistyksellisen tiedeliitto ry:n vuosittain järjestämä seminaaritoiminnan päätapahtuma, johon kokoonnutaan kuuntelemaan ja keskustelemaan tieteen ja sitä ympäröivän yhteiskunnan näkemyksistä kulloinkin valitusta teemasta. Päivät ovat monimuotoinen tieteen, kulttuurin sekä sivistys-, yhteiskunta- ja elinkeinoelämän kohtauspaikka. Päivien teemat käsittelevät yhteiskunnallisen kehityksen kannalta keskeisiä kysymyksiä.

1. Koulutus, tiede ja yhteiskunta, Jyväskylä 1976

2. Taittuneen kasvun yhteiskunta, Tampere 1977

3. Elinympäristömme 1980-luvulla, Espoo 1978

4. Tiede ja yhteiskunta, Siilinjärvi 1979

5. Elinympäristö ja elämän laatu, Turku 1980

6. Suomen tieteen asema kansainvälisessä tiedeyhteisössä, Oulu 1981

7. Tiede ja kulttuuri, Joensuu 1982

8. Teknologian haasteet, Tampere 1983

9. Tiede ja kasvatus, Helsinki 1984

10. Tieteen myytit ja harhat, Turku 1985

11. Tieteen vastuu inhimillisestä ajattelusta, Helsinki 1986

12. Tieteen kirot ja siunaukset, Tampere 1987

13. Tieteen ilot, Helsinki 1988

14. Ajatuksen voima, Turku 1989

15. Älyn leikkejä – tieteeni ja ajatteluni anti nykyhetkelle, Helsinki 1990

16. Muutos, tiede ja yhteiskunta, Tampere 1991

17. Massojen katoaminen, Helsinki 1992

18. Arki, elämä ja tiede, Turku 1993

19.Tulevaisuudesta tähän päivään, Helsinki 1994

20. Olennaista etsimässä, Tampere 1995

21. Oikeus ja kohtuus, Turku 1996

22. Ihmisen paikka, Helsinki 1997

23. Työ, elämä ja tiede, Jyväskylä 1998

24. Jäähyväiset tietoyhteiskunnalle, Helsinki 1999

25. Median mahti – onko vaihtoehdoilla mediaa? Tampere 2000

26. Medikalisaation mahti? Lääketieteen kirot ja siunaukset, Turku 2001

27. Toisenlainen maailma on mahdollinen, Helsinki 2002

28. Ihmisen hinta ja arvo, Tampere 2003

29. Unelmien voima, Helsinki 2004

30. Kansakunnan pyörittäjät, Jyväskylä 2005

31. Arktinen mysteria, Oulu 2006

32. Edistyksen harhat ja haasteet, Helsinki 2007

33. Yhteisön viisaus, voima ja vastuu, Turku 2008

34. Katoaako kansallinen identiteetti, Helsinki 2009

35. Ahneutta vai kohtuutta? Helsinki 2010

36. Jumalan kuva – vai oman elämänsä sankari? Helsinki 2011

37. Tieteen tarkoitus, Helsinki 2012

38. Murrosten mahti ja mahdollisuudet, Helsinki 2013

39. Tieteen viisaus, Helsinki 2014

40. Kompleksisuuden mahdollisuudet, Helsinki 2015

41. Korkeakoulujen voima, Helsinki 2016

42. Tieteen uudistuminen, Helsinki 2017

43. Tekoäly ja älyllisyys, Helsinki 2018

44. Tieto on valtaa, Helsinki 2019

45. Tieteen tuottamisen ja hyödyntämisen ja tilat: paikat, olosuhteet ja kulttuuri, verkkoseminaari 2020

46. Pandemia tietoyhteiskunnassa. Tutkimuksen ja asiantuntijuuden haasteet ja mahdollisuudet verkkoseminaari 2021

47. Tieteen ja yhteiskunnan kimmoisuus Haasteena varautuminen ja kestokyky 2022
Usko Meriläinen ja Ruth Matso lastensa Lenan ja Arin kanssa 1960-luvun alussa.
**Ruth Matso** (oik. **Meriläinen**; 7. joulukuuta 1931 Tampere – 1. maaliskuuta 2020 Helsinki) oli suomalainen tanssija ja koreografi, tamperelaisen taidetanssin uranuurtaja. Hän yhdisti koreografioissaan tanssia ja nykymusiikkia.

Yksityiselämä
-------------

Matso syntyi suomenjuutalaiseen perheeseen. Hänen puolisonsa oli säveltäjä Usko Meriläinen. Heidän tyttärensä on näyttelijä Lena Meriläinen ja poikansa tuottaja Ari Meriläinen, joka on kirjailija ja poliitikko Rosa Meriläisen isä.

Matso on haudattu puolisonsa viereen Hietaniemen hautausmaan Taiteilijainmäelle.

Ura
---

Matso opiskeli Liisi Hallaksen (1941–1953), Kari Karnakosken ja Elsa Sylvesterssonin balettikouluissa 1953–1954 ja lisäksi hän opiskeli ulkomailla Pariisissa, Zürichissä, Tukholmassa ja Lontoossa tunnettujen taiteilijoiden johdolla.

Matso aloitti tanssijauransa tamperelaisissa teattereissa sekä Svenska Teaternissa Helsingissä, mutta siirtyi sitten koreografiksi ja opettajaksi. Hän toimi Tampereen ylioppilasteatterin liikunnanohjaajana. Hän teki myös musikaali- ja teatterikoreografioita. Hänellä oli oma balettikoulu Tampereella 1957–1982. Koreografina hän käytti usein musiikkina suomalaisten säveltäjien, kuten Erik Bergmanin ja puolisonsa Usko Meriläisen sävellyksiä.

Matsolle myönnettiin Pro Finlandia -mitali 1985.

Koreografioita
--------------

* Kaamos ja yötön yö (1978)
* Virta (1979)
* Ku-gu-ku (1980, säv. Usko Meriläinen)
* Psyche (säv. Usko Meriläinen)
* Alasin (säv. Usko Meriläinen)
* Suden vuosi (1982)
* Oratorio Picassolle ja kolmelle naistanssijalle (1984)
* Pidetään pitkiä pitoja (1985)
* Rakkautta (1990)

Lähteet
-------

1. 1 2  Kangasniemi, Sanna: Tanssitaiteilija Ruth Matso on kuollut *Helsingin Sanomat*.  1.3.2020. Viitattu 1.3.2020.
2. 1 2 3  Järvi, Antti: Sota-aika antoi sysäyksen tanssiin. (80-vuotishaastattelu.) *Helsingin Sanomat* 7.12.2011, s. C 5.
3. ↑  Räsänen, Auli: Usko Meriläinen. (Muistokirjoitus.) *Helsingin Sanomat*.  12.11.2004.  Arkistoitu 24.4.2014. Viitattu 14.3.2023.

Kirjallisuutta
--------------

* Hirvonen, Maritta: *Aikaviivoja, rakkautta: Ruth Matson ja Usko Meriläisen tarina*. Helsinki: Stresa, 2022. ISBN 978-952-7369-08-1.
* Jyrkkä, Hannele (toim.): *Tanssintekijät.*

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Kansalliset Muokkaa Wikidatassa | 
* Suomi (KANTO)

 |

 |
**Ville Kantee** (s. 8. joulukuuta 1978 Joutseno) on suomalainen mäkihyppääjä, joka on kilpauransa jälkeen toiminut lajin parissa huoltajana ja valmentajana. 

Kantee on nuorten maailmanmestari keväältä 1996. Mäkihypyn maailmancupissa Kantee kilpaili ensimmäisen kerran kaudella 1996–1997 ja hyppäsi pisteille heti ensimmäisessä kilpailussaan Lillehammerissa sijoituttuaan sijalle 27. Kokonaiskilpailussa Kanteen paras sijoitus oli kauden 1999–2000 kuudes sija pistein 836. Osakilpailuista Kanteella on yhteensä kaksi voittoa ja kuusi henkilökohtaista palkintopallipaikkaa. Voitot tulivat kaudella 2000 Kuopiosta ja kaudella 2001 Willingenistä. Erikoista Kanteen palkintopallisijoituksissa on että joka kerta palkintokorokkeella oli myös toinen suomalainen. Kaudella 1999–2000 Kantee sijoittui Nordic Tournamentissa kolmanneksi.

Arvokilpailuissa Kanteella on kaksi hopeamitalia joukkuemäestä Lahdesta 2001. Paras henkilökohtainen sijoitus hänellä oli samojen Lahden kisojen suurmäen yhdeksäs sija.

Kanteen pituusennätys on 223,5 metriä Planicasta vuodelta 2000. Suomen-mestaruuskilpailuista Kanteella on neljä mitalia. Uransa loppupuolella Kantee kärsi selkävaivoista ja syksyllä 2004 hän lopetti uransa välilevyn pullistuman vuoksi.

Kaudella 2004–2005 Kantee toimi Suomen yhdistetyn maajoukkueen suksihuoltajana ja vuosina 2006–2010 Suomen mäkihyppymaajoukkueen huoltopäällikkönä. Keväällä 2010 hänet valittiin Suomen mäkihyppymaajoukkueen kakkosvalmentajaksi.

Kantee kuului myös laulajana ja kitaristina pääasiassa mäkihyppääjistä ja yhdistetyn urheilijoista koostuneeseen Vieraileva Tähti -yhtyeeseen. Lisäksi Kantee toimii laulaja-kitaristina niin ikään entisistä mäkihyppääjistä koostuvassa The Kroisos -yhtyeessä, joka teki keväällä 2008 minikiertueen kanssa Saksassa. The Kroisos on tehnyt *Dont bury us alive* -äänitteen kesällä 2006. Ensimmäisen *Panda Eyes* -nimisen albuminsa The Kroisos julkaisi vuonna 2009.

Lähteet
-------

* Kantee Suomen Hiihtoliiton sivuilla (Arkistoitu – Internet Archive)
* Ville Kantee Kansainvälinen hiihtoliitto (FIS).  (englanniksi)

### Viitteet

1. ↑  Färdig, Jarmo: Mäkijoukkueen jättävä Väätäinen: Nyt kiinnostaa kotiasiat *hs.fi*.  21.3.2010. Helsingin Sanomat. Viitattu 21.3.2010. [vanhentunut linkki]
2. ↑  Ville Kanteesta mäkimaajoukkueen kakkosvalmentaja *mtv3.fi*.  20.5.2010. MTV3. Viitattu 28.6.2010.
3. 1 2  Mäkikotkien soundi tulee sydämestä


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Taiteenala Muokkaa Wikidatassa | 
* MusicBrainz

 |

 |
Ruth Brown esiintymässä vuonna 2005
**Ruth Brown** (o. s. Weston, 12. tammikuuta 1928 Portsmouth, Virginia – 17. marraskuuta 2006 Las Vegas, Nevada) oli yhdysvaltalainen rhythm and blues -laulaja.

Brown sai nuorena vaikutteita jazz-laulajilta kuten Sarah Vaughanilta, Billie Holidaylta ja Dinah Washingtonilta. Hän karkasi kotoaan vuonna 1945 ja meni naimisiin trumpetisti Jimmy Brownin kanssa. Hän lauloi yökerhoissa eri yhtyeissä kunnes sai sopimuksen Atlantic Recordsilta 1948. Pian sen jälkeen Brown joutui auto-onnettomuuteen, josta toipumiseen kului yhdeksän kuukautta.

Brownin ensimmäinen hittisingle Atlanticille oli balladi "So Long" (1949). Sitä seurasivat seuraavien viiden vuoden aikana R&B-hitit "Teardrops in My Eyes", "I’ll Wait for You", "I know", "5-10-15 Hours", "(Mama) He Treats Your Daughter Mean", "Oh What a Dream" ja "Mambo Baby". Laulaja Frankie Laine antoi Brownille lempinimen "Neiti Rytmi". Brown sai suosiota myös rock and roll -laulajana kappaleilla "Lucky Lips" ja "This Little Girl’s Gone Rockin’".

24 hittisinglen jälkeen Brownin suosio alkoi hiipua vuonna 1960. Kasvatettuaan kaksi poikaansa ja tehtyään muita töitä Brown alkoi rakentaa uraansa uudelleen 1970-luvun puolivälissä. Hän levytti Fantasylle 1980- ja 1990-luvuilla. Laulamisen ohella hän näytteli televisiosarjoissa, elokuvissa ja musikaaleissa. Hän voitti Tony-palkinnon Broadway-roolistaan musikaalissa *Black and Blue* (1989).

Brown perusti voittoa tuottamattoman Rhythm & Blues Foundationin auttaakseen artisteja, jotka hänen laillaan joutuivat taistelemaan vanhojen levytystensä rojalteista.

Brown nimettiin Rock and Roll Hall of Fameen vuonna 1995, ja hän julkaisi samana vuonna omaelämäkertansa *Miss Rhythm*.

Brown kuoli sairauskohtauksen seurauksena vuonna 2006.

Albumit
-------

* Rock & Roll (1957)
* Miss Rhythm (1959)
* Late Date with Ruth Brown (1959)
* Along Comes Ruth (1962)
* Gospel Time (1962)
* Ruth Brown '65 (1965)
* Black Is Brown and Brown Is Beautiful (1969)
* The Real Ruth Brown (1972)
* Sugar Babe (1976)
* You Don't Know Me (1978)
* The Soul Survives (1982)
* Takin' Care of Business (1983)
* Brown Sugar (1985)
* Have a Good Time (1988)
* Blues on Broadway (1989)
* Brown, Black & Beautiful (1990)
* Fine and Mellow (1991)
* The Songs of My Life (1993)
* Live in London (1995)
* R+B=Ruth Brown (1997)
* A Good Day for the Blues (1999)

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6 7  Bill Dahl: Artist Biography AllMusic. Viitattu 29.12.2017.
2. ↑  Ruth Brown biography Rock and Roll Hall of Fame. Viitattu 29.12.2017.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Alankomaat

 |
|  |
| Taiteenala | 
* Grammy Awards
* MusicBrainz

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie
* Elonet

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**Simon Tolpo (Tålpo)** eli *Simon Johannis, Aboensis* (9. lokakuuta 1652 Turku – 5. heinäkuuta 1711 Naantali) oli suomalainen kirkkoherra ja Turun akatemian teologian, logiikan ja metafysiikan professori.

Tålpon vanhemmat olivat porvari Johan Eriksson Tolpo (k. 1681) ja tämän ensimmäinen puoliso Katarina Eskilsdotter Miltopaeus. Hän pääsi ylioppilaaksi Turussa 1666. Tålpo valmistui Turun akatemiasta filosofian maisteriksi 1677, ja hänet vihittiin papiksi Turun hiippakunnassa 1690.

Tålpo oli Turun akatemian toisena filosofian apulaisena vuodesta 1675, logiikan ja metafysiikan professorina vuodesta 1679, kolmantena teologian professorina vuodesta 1700 ja toisena teologian professorina vuodesta 1706. Hän oli samalla palkkapitäjänsä Piikkiön kirkkoherrana vuodesta 1690, Naantalin ja Raision kirkkoherrana vuodesta 1700 sekä Turun tuomiokapitulin jäsenenä vuodesta 1695. Tålpo toimi Turun akatemian rehtorina kahteen otteeseen 1688–1689 ja 1706–1707.

Tålpo oli naimisissa 1679–1697 Katarina Eriksdotter Helsingin (k. 1697) ja vuodesta 1698 Sara Lietzenin kanssa.

Lähteet
-------

1. ↑  Kotivuori, Yrjö: Simon Tålpo. *Ylioppilasmatrikkeli 1640–1852*. Helsingin yliopiston verkkojulkaisu 2005. Luettu 8.2.2015.
2. ↑  SKS Biografiakeskus : Turun hiippakunnan paimenmuisto : Tolpo, Simon Johannis (1652–1711)
3. ↑  Otavan Iso tietosanakirja, Otava 1966, osa 8, palsta 1499


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Suomi (KANTO)
* Ruotsi

 |

 |
Ruth Sahanaya vuonna 2019.
**Ruth Sahanaya** (s. 1. syyskuuta 1966 Bandung, Länsi-Jaava), lempinimeltään *Uthe*, on indonesialainen poplaulaja. Hän nousi kuuluisuuteen 1980-luvun lopulla. Sahanaya tunnetaan ehkä parhaiten hänen hittikappaleestaan *Kaulah Segalanya*. Hän on kiertänyt kansainvälisesti, ollut Indonesian edustajana monilla musiikkifestivaaleilla ja saanut useita palkintoja. Ruth Sahanaya on aiemmin levyttänyt Indonesiassa levymerkille *PT Aquarius Musikindo*. 2000-luvun alkupuolella hän allekirjoitti sopimuksen Sony Musicin kanssa.  Hän on tällä hetkellä yksi kolmesta lauluyhtyeen jäsenestä yhdessä Titi DJ: n ja Krisdayantin kanssa, nimeltään *3 Diva*. Hän on yksi monista kristillisistä indonesialaisista laulajista, jotka kuuluvat Christian Gospel -bändiin *True Worshipers*.

Ruth Sahanayan vuoden 1999 albumi *Kasih* on myynyt yli 250 000 kappaletta Indonesiassa.

Sahanaya on naimisissa managerinsa Jeffry Waworuntun kanssa. Hänellä on kaksi tytärtä.

Voitto Keskiyön Laulufestivaalissa
----------------------------------

Ruth Sananaya voitti Lahdessa pidetyn Keskiyön auringon laulufestivaalin 6.6.1992. Yleisradion TV1:n Viihdetoimituksen tuottama tv-ohjelma välitettiin useisiin maihin, muun muassa Indonesiaan.

Diskografia
-----------

* Seputih Kasih (1987)
* Tak Kuduga (1989)
* Kaulah Segalanya (1992)
* Yang Terbaik (1994)
* ...Uthe (1996)
* Berserah Kepada Yesus (Gospel Album) (1997)
* Kasih (1999)
* Yang Kurindukan (Gospel) (2000)
* Greatest Hits Ruth Sahanaya (2002)
* Bicara Cinta (2003)
* Jiwaku (2006)
* Joyful Christmas (2007)
* Giving My Best (Gospel) (2009)
* Thankful (2010)

Lähteet
-------

1. ↑
2. ↑
3. ↑  Helsingin Sanomat 6.6.1992, tv-palsta
4. ↑  Iltalehti 8.6.1992: Laulajien arvio Keskiyön laulufestivaaleista "Jymymenestys!"


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Yhdysvallat
* Alankomaat

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana

 |

 |

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Ruth Sahanaya

Aiheesta muualla
----------------
**Simon Whitlock** (s. 3 maaliskuuta 1969 Cessnock, Australia) on kaikkien aikojen menestyksekkäin australialainen dartsinpelaaja. Whitlock on voittanut dartsin EM-kisat vuonna 2012, ja saanut MM-kisoissa hopeaa vuonna 2010.

Ura
---

Whitlockin läpimurto huipulle tapahtui vuoden 2010 MM-kisoissa jossa hän selviytyi finaaliin, häviten kuitenkin sen Phil Taylorille. Vuoden 2012 EM-voiton lisäksi Whitlock on päässyt finaaliin EM-kisoissa vuosina 2013 ja 2018. Vuonna 2014 hän saavutti uransa toistaiseksi parhaan maailmanranking-sijoituksen 3.

Vuonna 2022 Whitlock voitti yhdessä Damon Hetan kanssa Australialle historian ensimmäisen maajoukkueiden World Cup of Dartsin päihittämällä finaalissa Walesin maajoukkueen Gerwyn Pricen ja Jonny Claytonin. Whitlockista tuli tuolloin myös yksi maailman viidestä dartsinpelaajasta, jotka ovat pelanneet World Cup of Dartsin finaalissa kahden eri joukkuetoverin kanssa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Simon Whitlock *PDC*. Viitattu 19.8.2022. (englanniksi)
2. ↑  News | PDC *web.archive.org*.  31.12.2013.  Arkistoitu 31.12.2013. Viitattu 19.8.2022.
3. ↑  Whitlock joins exclusive list of players after reaching World Cup of Darts final with two different partners *Dartsnews.com*.  21.6.2022. Viitattu 20.8.2022. (englanniksi)
**Qalandar-liike** on yksi islamilaisen, sufilaisen filosofian muodoista. Liike syntyi 1100-luvun lopussa ja levisi Iraniin, Afganistaniin, Intiaan ja Turkkiin. Liikkeen yksi perustajista oli Qutbaddin Haidar (1221). Kaupunkilaisnuoret tunsivat qalandar-liikkeen omakseen. Liikkeen jäsenet kiersivät usein maaseutua ja kyliin saapuessaan löivät rumpua ja tanssivat. Musiikki ja tanssi syrjäyttivät liikkeen piirissä rituaaliset rukoukset. Liike synnytti useita toisistaan erillään toimiva suuntauksia. 

Islamilaisissa maissa pukeutumissäännöt olivat keskiajalla ankarat. Tästä syystä qalandarit kulkivat yleensä alastomina tai pukeutuivat säkkikankaaseen tai taljoihin. Jotkut saattoivat kiinnittää turbaaniinsa pukinsarvet. Qalandarit herättivät aikoinaan huomiota ajelemalla kaikki kasvojensa karvat (parran, hiukset, viikset ja kulmakarvat). Toiset qalandarit ajoivat vain partansa, viiksensä tai tukkansa - tai päästivät ne kasvamaan ylipitkiksi. 

Hurufismin piirissä karvojen ajelulle kehittyi 1300-luvulla myös teoreettinen tarkoitus: heidän mukaansa ihmiskasvot ovat Jumalan näyttäytymisen paikka (*teofania*), ja näin ollen kasvojen karvoitus peittää todellisen kauneuden. He pitivät kaulassaan rautakahleita ja lävistivät sukupuolielimensä. Qalandarit käyttivät avoimesti huumeita ja alkoholia sekä käyttäytyivät julkisen anarkistisesti. He sanoutuivat irti vanhoillisesta arvomaailmasta ja pyrkivät herättämään käyttäytymisellään huomiota. 

Qalandarit katsoivat, että mikään ei ole epäpuhdasta, sillä kaikki on Allahin ilmentymää. Islamilaisessa kirjallisuudessa qalandarit kuvataan roskaväeksi ja huijareiksi. Heidän toimintansa tuomitaan usein ankarasti. Lisäksi qalandarien vastustajat syyttivät heitä eläimiin sekaantumisesta ja homoseksuaalisuudesta.

Kirjallisuus
------------

* Hämeen-Anttila, Jaakko: *Jumalasta juopuneet*. Basam Books, Helsinki, 2002.