recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Darrelle Shavar Revis** (s. 14. heinäkuuta 1985 Aliquippa, Pennsylvania) on yhdysvaltalainen ammattilaisuransa lopettenut amerikkalaisen jalkapallon pelaaja, pelipaikaltaan kulmapuolustaja. Hän oli NFL:n varaustilaisuuden 14. varaus vuonna 2007. Revis muistetaan etenkin urastaan NFL-joukkue New York Jetsissä, jossa hän pelasi valtaosan 11 vuotta kestäneellä peliurallaan. Hänet valittiin urallaan seitsemän kertaa NFL:n tähdistöotteluun Pro Bowliin.

NFL-ura
-------

New York Jets varasi Pittsburghin yliopistossa pelanneen Revisin vuoden 2007 NFL:n varaustilaisuudessa, ensimmäisellä kierroksella.

Huhtikuussa 2013 Revis siirtyi Tampa Bay Buccaneersiin, joka antoi Jetsille vaihdossa varausvuoron ensimmäiseltä ja neljänneltä kierrokselta. Revis teki Buccaneersin kanssa kuusivuotisen sopimuksen, mutta pelasi joukkueessa lopulta vain yhden kauden. Buccaneers purki hänen sopimuksensa maaliskuussa 2014 ja hän siirtyi vapaana pelaajana New England Patriotsiin. Patriotsissa Revis oli voittamassa helmikuussa 2015 Seattle Seahawksia vastaan pelattua Super Bowlia (Super Bowl XLIX).

Maaliskuussa 2015 Revis palasi viisivuotisella sopimuksella New York Jetsiin. Hän ilmoitti lopettavansa uransa heinäkuussa 2018.

Revisistä oli yksi parhaista oman pelipaikkansa pelaajista ja tuli valituksi tähdistöotteluun Pro Bowliin seitsemällä kaudella. Tulokaskautensa jälkeen hänet valittiin Pro Bowliin neljällä kaudella peräkkäin. Putki katkesi kaudella 2012, jolloin syyskuussa tullut polvivamma päätti hänen kautensa vain kahden ottelun jälkeen. Revisin vartioima alue kentällä tunnettiin lempinimellä *Revis Island*. Monet pelinrakentajat yrittivät välttää heittämistä tuolle alueelle, mikä osaltaan heikensi Revisin tilastoja, erityisesti katkaistujen heittojen osalta.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Darrelle Revis *Pro-Football-Reference.com*. Sports Reference LLC. Viitattu 6.12.2016. (englanniksi)
2. 1 2  Dan Hanzus: Darrelle Revis retires: Goodbye to the greatest N.Y. Jet nfl.com. Viitattu 19.7.2018. (englanniksi)
3. ↑  Darrelle Revis agrees with Patriots *ESPN.com*.  13.3.2014. ESPN Internet Ventures. Viitattu 4.7.2015. (englanniksi)
4. ↑  Reiss, Mike: Revis: New England is 'right place' *ESPN.com*.  17.3.2014. ESPN Internet Ventures. Viitattu 4.7.2015. (englanniksi)
5. ↑  Raanan, Jordan: A 'no-brainer' decision pays off for Darrelle Revis in Patriots' Super Bowl win vs. Seahawks *NJ.com*.  2.2.2015. New Jersey On-Line LLC. Viitattu 4.7.2015. (englanniksi)
6. ↑  Cimini, Rich: Darrelle Revis back to Jets for $70M *ESPN.com*.  11.3.2015. ESPN Internet Ventures. Viitattu 4.7.2015. (englanniksi)
7. ↑  Perry, Phil: Revis on Pro Bowl nod: 'We focus more on team goals' *CSNNE.com*.  24.12.2014. Comcast SportsNet New England L.P..  Arkistoitu 14.7.2015. Viitattu 4.7.2015. (englanniksi)
8. ↑  Cacciola, Scott: Jets Embrace Revis on His Return *The Wall Street Journal*.  7.9.2010. Dow Jones & Company, Inc.. Viitattu 4.7.2015. (englanniksi)
9. ↑  Paine, Neil: Darrelle Revis And the Paradox of Cornerback Stats *FiveThirtyEight*.  13.3.2014. ESPN Internet Ventures. Viitattu 4.7.2015. (englanniksi)
**Kalevan pikatalot** olivat Tampereella Kalevankankaalla sijainneita puurakenteisia asuintaloja, jotka rakennettiin sodan jälkeen helpottamaan asuntopulaa. Ensimmäinen kymmenen talon ryhmä, jossa oli yhteensä 60 asuntoa, rakennettiin 1944–1945 ja toinen samankokoinen kymmenen talon ryhmä 700 metriä ensimmäisestä ryhmästä itään vuonna 1946. Taloryhmä tunnettiin myös "Intiaanikylän" nimellä.

Kustannusten säästämiseksi asuntojen koko oli supistettu 21,5 neliömetriin ja rakennuksista jätettiin pois sisävesijohdot ja kellarikerrokset. Vesi saatiin ulkovesiposteista ja taloilla oli yhteinen pesutupa ja sauna.

Pikatalojen paikalla oli aiemmin ollut Venäjän armeijalle vuonna 1914 rakennettu kasarmialue, jolla sijaitsi Suomen sisällissodan jälkeen Kalevankankaan vankileiri. Kasarmin viimeiset puiset parakit purettiin talvisodan jälkeen.

Viimeiset pikatalot purettiin 1995.

Lähteet
-------

* Koskesta voimaa -sivusto: Kalevantien ja Nekalan pikatalot
* Tampereen vankileiriä muistetaan: Suomi oli 1918 vankileirien saaristo, Verkkouutiset 8.5.1998

Aiheesta muualla
----------------

* Yle Areena: Kadonnut Tampere - Pikatalot helpottivat asuntopulaa, esitetty 5.4.2011
**Vapaa Työ** oli Helsingissä ja Hyvinkäällä vuosina 1930–1944 ilmestynyt Vapaan Työväenliiton äänenkannattaja.

Suomen Riippumattoman Työväenjärjestön suuntariitojen takia perustettu Vapaa Työväenliitto oli työnantajien ja kokoomuspiirien rahoittama "valkoisen työväen" järjestö. Sen tehtävänä oli vasemmistolaisen ammattiyhdistysliikkeen sekä Isänmaallisen kansanliikkeen perustaman Suomen Kansallisen Ammattikuntajärjestön vastustaminen.

Gunnar Sandbergin toimittama kerran viikossa ilmestynyt lehti jatkoi edeltäjänsä *Riippumattoman Työläisen* numerointia. Se lakkasi ilmestymästä joulukuussa 1930, mutta tilalle perustettiin uusi samanniminen viikkolehti, jota kustansi *Hyvinkään Sanomien* kirjapaino. Vapaa Työväenliitto otti lehden talouden vastuulleen vuoden 1935 alussa.

*Vapaan Työn* vastaavina toimittajina olivat lehden toisessa vaiheessa Ernst Hedborg (1930–1932), Eino Harvio (1932–1933), Viljo Mäkipuro (1933–1934), Pauli Palsanen (1934–1939) ja Sylvia Niva (1939). Järjestö keskeytti toimintansa talvisodan edellä, mutta *Vapaa Työ* ilmestyi jälleen aikakauslehden luonteisena kesäkuusta 1940 vuoteen 1944 saakka.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  *Suomen lehdistön historia 7: Hakuteos Savonlinna – Övermarks Tidning*, s. 237–238. Kuopio: Kustannuskiila, 1988. ISBN 951-657-241-3.
**Erkki Kalevi Kyläheiko** (s. 7. huhtikuuta 1952 Laitila) on suomalainen kansantaloustieteen tohtori ja professori. Hän on tullut tunnetuksi lähes 40 vuoden urastaan Lappeenrannan–Lahden teknillisen yliopiston LUT:n kehittäjänä. Hän toimi LUT-kauppakorkeakoulun dekaanina 1999–2003 ja 2007–2009 sekä LUT:n vararehtorina 2003­–2006. Hänet nimitettiin Bremenin yliopiston kunniaprofessoriksi vuonna 2011, ja hän on asunut Saksassa vuodesta 2017.

Varsinais-Suomen Laitilassa syntynyt Kalevi Kyläheiko suoritti Turun kauppakorkeakoulussa ekonomin tutkinnon 1974, kauppatieteen kandidaattitutkinnon 1976 ja myöhemmin lisensiaattitutkinnon. Tohtoriksi hän väitteli vuonna 1995 LUT-yliopiston kauppakorkeakoulussa yhtenä ensimmäisistä oppilaitoksen väittelijöistä. Hän on suorittanut myös teoreettisen filosofian laudatur-opinnot Turun yliopistossa.

Kyläheiko alkoi luennoida LUT-kauppakorkeakoulussa vuonna 1981, eteni apulaisprofessoriksi ja sai professorin viran 1998. Siitä ura eteni hallintojohtajaksi, vararehtoriksi ja dekaaniksi. Hän on julkaissut noin sata tieteellistä artikkelia akateemisissa julkaisuissa.

Yksityiselämä
-------------

Kalevi Kyläheikon puoliso on LUT-kauppakorkeakoulun tutkijaopettaja Päivi Maijanen-Kyläheiko. Heillä on neljä aikuista lasta.

Lähteet
-------

1. 1 2  Ollikainen, Hannu (toim.): *Turun KY 30 vuotta 1950–1980*, s. 94. Turku: Turun kauppakorkeakoulun ylioppilaskunta, 1980. ISBN 9519927840.
2. 1 2 3 4  Tässä on mies, joka vei LUT-kauppakorkeakoulun maailmalle ja jolle opiskelijat perustivat fanisivuston someen – Kalevi Kyläheiko on persoona, joka muistetaan *LUT*.  15.1.2021. Viitattu 8.2.2024.
**Randy Gene Moss** (s. 13. helmikuuta 1977 Rand, Länsi-Virginia) on yhdysvaltalainen vuosina 1998–2012 ammattilaisena pelannut amerikkalaisen jalkapallon pelaaja, pelipaikaltaan laitahyökkääjä. Moss tunnettiin nopeudestaan ja räjähtävyydestään.

NFL-ura
-------

Minnesota Vikings varasi Marshallin yliopistossa pelanneen Mossin vuoden 1998 NFL:n varaustilaisuudessa ensimmäisen kierroksen 21. pelaajana. Moss pelasi Minnesotassa seitsemän kauden ajan, kunnes hänet myytiin kauden 2004 jälkeen Oakland Raidersiin. Moss viihtyi Oaklandissa kuitenkin vain kahden kauden ajan, ja tuli kaupatuksi jälleen, tällä kertaa New England Patriotsin riveihin.

Moss teki heti ensimmäisellä Patriots-kaudellaan uuden NFL:n ennätyksen vastaanotettujen maalien määrässä, 23 touchdownilla, päihittäen Jerry Ricen vanhan ennätyksen yhdellä. Kolmen Patriotsissa vietetyn kauden jälkeen Mossilla kuitenkin oli edessä paluu Minnesotaan, Vikingsin hankkiessa hänet kolmannen kierroksen varausvuoroa vastaan. Moss ajautui Minnesotassa välittömästi kahnauksiin joukkuetovereidensa ja erityisesti päävalmentajan Brad Childressin kanssa, ja hänet vapautettiinkin sopimuksestaan vain neljän viikon jälkeen.

Ainoastaan Tennessee Titans oli kiinnostunut ottamaan ongelmapelaajana tunnetun Mossin. Hänen roolinsa loppukauden kahdeksassa ottelussa jäi kuitenkin hyvin pieneksi, ja turhautunut Moss ilmoitti kauden päätteeksi lopettavansa peliuransa. Oltuaan yhden kauden sivussa pelikentiltä Moss ilmaisi halunsa palata NFL:ään, ja hän teki 12. maaliskuuta 2012 yhden vuoden sopimuksen San Francisco 49ersin kanssa.

Lähteet
-------

1. ↑  Adam Augustyn: Randy Moss *Encyclopedia Britannica*.  17.6.2015. Viitattu 14.7.2015.
2. ↑  Brad Childress acted alone on Moss (englanniksi) NBC Sports. Viitattu 11.6.2012.
3. ↑  Randy Moss retires (englanniksi) New York Times. Viitattu 11.6.2012.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Randy Moss** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Yhdysvallat

 |

 |
**PHP Liiketoiminta Oyj** (2.8.2007-), Päijät-Hämeen Puhelin Oyj (23.4.1999 -1.8.2007) on 2007 Finnet-ryhmästä eronnut puhelinyhtiö, joka perustuu Päijät-Hämeen Puhelinyhdistys ry:een (1970) ja sen edeltäjiin Lahden Keskinäinen Puhelinyhdistys ry:hyn (1918) sekä Lahden Keskinäinen Telefooniyhdistys ry:hyn (1906).  

Yhtiö perustuu 1906 perustettuun Lahden Keskinäinen Telefooniyhdistykseen, jolla oli 110 tilaajaa. Yhtiö perusti 1907 toimipaikan Lahden kaupungin Harjukadun ja Rauhankadun kulmaan. Toimipaikan laajennus toteutetaan 1920. Samaan aikaan Lahden kaupungissa ja Lahden talousalueella toimi myös Orimattilan telefoniyhtiön puhelinkeskus. 1910 Lahden Keskinäisellä Telefooniyhdistyksellä on 397 tilaajaa sekä kaukopuheluyhteydet Helsinkiin, Heinolaan, Mäntsälään, Jyväskylään, Kouvolaan ja Hämeenlinnaan.

Suomen ensimmäinen paikkakuntien välinen kaukopuhelinyhteys perustetaan Lahden ja Heinolan kaupunkien välille 1951. 1968 on saatu koko Lahden toimialueen kaikkien puheluiden automatisointi päätökseen. 1969 Lahden Keskinäinen Puhelinyhdistys ry aloitti dataliikenteen siirroon puhelinverkossa Keskon datalla.

Lähteet
-------

1. 1 2
2. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive)
**Pohnpei** on yksi Mikronesian liittovaltion neljästä osavaltiosta. Osavaltio koostuu 162 pienestä saaresta ja atollista, joista suurin on Pohnpei eli Ponape. Osavaltion asukasluku oli 36 196 vuonna 2010.

Mikronesian pääkaupunki Palikir sijaitsee Pohnpein saarella. 

Pohnpein talous on riippuvainen Yhdysvaltojen maksamasta liittovaltion tuesta. Pohnpein suurin työnantaja on osavaltion hallinto. Väestö saa tuloja myös kalastuksesta, matkailusta, maanviljelystä, rakennustyömailta ja IT-alalta.

Osavaltion hallinto noudattaa vallan kolmijako-oppia. Osavaltion lainsäädännöllinen valta on 23 paikkaisella parlamentilla, jonka jäsenet valitaan vaaleilla neljän vuoden välein. Osavaltion toimeenpanovalta on sen johtajalla kuvernöörillä, joka myöskin valitaan vaaleilla neljäksi vuodeksi kerrallaan. Lainsäädäntövalta on Pohnpein tuomioistuimella. Paikallishallinnosta vastaavat kunnat, joita on Pohnpeissä 12.

Kunnat
------

|  |  |
| --- | --- |
| * Kapingamarangi
* Kitti
* Kolonia
* Madolenihmw
* Mokil
* Nett
 | * Ngatik
* Nukuoro
* Oroluk
* Pingelap
* Sokehs
* Uh
 |

Lähteet
-------

1. ↑  Micronesia *citypopulation.de*. citypopulation.de. Viitattu 1.4.2016. (englanniksi)
2. 1 2  About Us Pohnpei State.  Arkistoitu 2.5.2015. Viitattu 1.4.2016. (englanniksi)
3. ↑  Municipalities of the Federated States of Micronesia statoids. Viitattu 1.4.2016. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Pohnpein osavaltio** Wikimedia Commonsissa

Mikronesian osavaltiot

* Chuuk
* Kosrae
* Pohnpei
* Yap
**Maria "Marie" Frederica von Stedingk** (31. lokakuuta 1799 Pietari – 15. kesäkuuta 1868 Tukholma) oli ruotsalainen säveltäjä ja hovineito.

Elämäkerta
----------

Marie Stedingk oli marsalkka, kreivi Curt von Stedingkin ja Ulrika Fredrika Ekströmin tytär. Hänen äitinsä toimi tulevan miehensä taloudenhoitajana, ja he menivät naimisiin vasta viisi vuotta Marien syntymän jälkeen. Marie oli siis avioton lapsi, mikä oli epätavallista aatelin keskuudessa. Sisarustensa tavoin Marie sai hyvän koulutuksen, koska vanhempien mielestä koulutus oli tärkeä kaikille heidän lapsilleen sukupuolesta huolimatta, ja hänellä oli yksityisopettaja.

Marie toimi kuningatar Desiderian hovineitona. Hän kuoli naimattomana, mutta huhujen mukaan hänellä oli ollut rakastajia. Fritz von Dardel mainitsee hänet vuonna 1840 seuraleikissä, jossa häntä oli kehotettu suutelemaan huoneen koketeinta naista ja jossa hän oli valinnut Marien: "Minä tunsin häntä ihan vähän ja tiesin vain sen, että häntä pidettiin kärkkäänä rakastumaan, vaikka hän oli jo ylittänyt iän, jossa tehdään valloituksia." Minä selitin: "Olen kääntynyt teidän puoleenne, neiti, koska olen kuullut nokkeluuttanne kehuttavan ja oletin siksi, että te käsitätte leikinlaskun paremmin kuin kukaan muu".

Till von Stedingkin sävellyksiin kuuluu *Nocturne melodiainstrumenteille* (merkinnyt muistiin Mathilda Berwald). Mathilda d'Orozco omisti hänelle *Kuusi laulua pianolle* (1842).

Teoksia
-------

* *Nocturne melodianstrumenteille*

Lähteet
-------

* Maria Fredrica von Stedingk *Levande musikarv* -arkistossa
* *Den introducerade svenska adelns ättartavlor*. Stockholm: Norstedt, 1925-1936.
* *Svenska adelns ättar-taflor. Afd. 4, Skytte af Duderhoff - Östner, jemte tillägg, rättelser och slutord*. Stockholm: [Norstedt].

### Viitteet

1. ↑  Parland-von Essen, Jessica: *Behagets betydelser: döttrarnas edukation i det sena 1700-talets adelskultur*. Möklinta: Gidlund, 2005. ISBN 91-7844-700-3.
2. ↑  Minnen / Del 1. 1833-1861


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansalliset | 
* Ruotsi

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana

 |

 |
**Riihimäen kaupunginmuseo** on kulttuurihistoriallinen paikallismuseo Riihimäellä.

Historia
--------

Riihimäen kaupunginmuseo on perustettu vuonna 1961. Alkuvuosinaan se toimi Eteläisen koulun väestönsuojassa.

Riihimäen kaupunginmuseo 2019
Vuonna 1970 museo muutti Riihimäen rautatienpuistoon vuonna 1858 valmistuneeseen, alkujaan rautatievirkamiesten asuintaloksi rakennettuun taloon sen jälkeen kun se oli peruskorjattu.

Museon rakennusta peruskorjattiin vuonna 1997 ja museota uudistettiin nykyaikaisten museoteknisten vaatimusten mukaisesti.*lähde?*

Keväällä 2023 kaupunginhallitus päätti, että kaupunginmuseo muuttaa Riihimäen taidemuseon yhteyteen. Näyttelytoiminta käynnistetään uusissa tiloissa vaiheittain vuosina 2023–2024.

Kokoelmat
---------

Riihimäen kaupunginmuseon tehtävänä on tallentaa, tutkia ja esitellä Riihimäen kaupungin aineellista kulttuuriperintöä. Museon kokoelmassa on noin 20 000 esinettä. Yksi arvokkaimmista esineistä on Herajoella sijainneen Laurilan tilan suolta löydetty 2 000 vuotta vanha suosuksi. Museon perusnäyttely *Riihimäkeläisen tarina* kertoo elämästä Riihimäen seudulla aina kivikaudesta nykypäivään asti. Lisäksi museossa on vuosittain kahdesta kolmeen vaihtuvaa näyttelyä, pienoisnäyttelyä sekä erilaisia tapahtumia. Museolla on oma osasto luovutetun Karjalan alueella sijainneen Antrean pitäjästä, jonka asukkaat sijoitettiin Riihimäelle ja sen naapurikuntiin.

Lähteet
-------

1. 1 2  Riihimäen Kaupunginmuseo *Riihimäen Kaupunginmuseo*. Viitattu 16.1.2024.
2. ↑  Yhteystiedot *Riihimäen kaupunginmuseo*. Viitattu 16.1.2024.
3. 1 2 3  Saloranta, Pauli: Riihimäen kotikaupunkipolku  2009. Riihimäki-Seura & Riihimäen kaupunki.  Arkistoitu 2.10.2020. Viitattu 13.6.2019.
4. ↑  Riihimäen kaupunginmuseo muuttaa taidemuseon yhteyteen *Yle Uutiset*.  28.3.2023. Viitattu 16.1.2024.
5. ↑  Kulttuuripalvelut – Museot *Riihimäki*. Viitattu 13.6.2019.

Aiheesta muualla
----------------

* Museon verkkosivut

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * n
* k
* m
Perustiedot Wikidatassa: Riihimäen kaupunginmuseo (Q56753773)ohje |
| --- |
|  |
| esiintymä kohteesta | kulttuurihistoriallinen museo, museo, kaupunginmuseo |
|  |
| valtio | Suomi |
|  |
| sijaitsee hallinnollisessa yksikössä | Riihimäki |
|  |
| katuosoite | Temppelikatu 8, 11100 Riihimäki |
|  |
| katu tai tie | Öllerinkatu 3 |
|  |
|  |

 |
Tafofoobikoille suunniteltu ns. turva-arkku

**Tafofobia** on fobia, josta kärsivä pelkää tulevansa elävänä haudatuksi virheellisen kuolleeksi julistamisen seurauksena. 

Tafofobia oli Euroopassa ja Yhdysvalloissa yleistä 1700-luvun loppuvuosikymmeniltä 1900-luvun alkuvuosikymmenille. Ennen nykylääketiedettä fobia ei ollut täysin järjenvastainen, sillä historiasta tunnetaan useita tapauksia joissa ihminen on vahingossa haudattu elävältä. 
Huomattavia tafofoobikkoja olivat ainakin Frédéric Chopin, joka pyysi sydämensä poistamista kuolemansa jälkeen jotta varmistettaisiin hänen olevan kuollut, George Washington, Hans Christian Andersen ja Alfred Nobel, joista kaksi jälkimmäistä vaativat valtimon avaamista kuoleman jälkeen. 

Elävänä hautaamisen välttämiseksi perustettiin "kuolleiden sairaaloita", joissa valvottiin kuolleiden hajoamista ja joissa olleet ruumiit sai haudata vasta, kun ne olivat jo hyvin mädäntyneet. Joidenkin ruumiiden varpaaseen kiinnitettiin laite, joka hälytti, jos jalka selvästi liikkui. Lisäksi rakennettiin ja myytiin turva-arkkuja, ts. hauta-arkkuja, joissa olevalla laitteella olisi voitu ilmoittaa ulkomaailmalle, että he ovat edelleen elossa. Sitä ei kuitenkaan ilmeisesti koskaan tapahtunut. Joihinkin arkkuihin laitettiin ase tai riittävä määrä myrkkyä tapettavaksi, jotta haudassa elävät voisivat tehdä helpon, nopean itsemurhan. 

Joidenkin käsitysten mukaan tafofobian aalto laantui 1800-luvun kolmannella neljänneksellä, mutta myöhemmät lähteet päättelivät, että tämä ajatus oli väärä. Ranskan akatemia palkitsi tohtori Jostin, kun hän keksi nipistäviä pihtejä, joilla voitiin osoittaa, että ruumis ei enää tunne mitään ja on siksi kuollut.
**Itämeren alueen tietotekniikkaolympialaiset** (engl. *Baltic Olympiad in Informatics*, *BOI*) on vuosittainen lukiolaisten ohjelmointikilpailu. Kilpailun vakituiset osallistujamaat ovat Baltian maat (Latvia, Liettua ja Viro), Pohjoismaat (Norja, Ruotsi, Suomi ja Tanska) sekä Puola ja Saksa. Ensimmäinen BOI järjestettiin vuonna 1995, ja Suomi on osallistunut kilpailuun vuodesta 1998 alkaen.

BOI järjestetään yleensä huhti-toukokuussa ja kestää vajaan viikon. Jokainen osallistujamaa saa lähettää kilpailuun kuusihenkisen joukkueen. BOI:n yksi tehtävä on toimia harjoituskilpailuna kansainvälisiä tietotekniikkaolympialaisia (IOI) varten ja kansainväliset kilpailut muistuttavatkin paljon toisiaan.

BOI järjestettiin vuonna 2006 Suomessa, vuonna 2007 Saksassa, vuonna 2008 Puolassa, vuonna 2009 Ruotsissa, vuonna 2010 Virossa ja vuonna 2011 Tanskassa.

Suomen BOI-menestys
-------------------

Suomalaiset ovat vuoteen 2011 mennessä saaneet BOI:sta 4 kultamitalia, 9 hopeamitalia ja 21 pronssimitalia. Seuraavassa taulukossa **K** tarkoittaa kultaa, **H** hopeaa ja **P** pronssia.

| Nimi | Vuosi |
| --- | --- |
| Teemu Murtola | 2000 **K** | 2001 **P** |
| Ville Pettersson | 2006 **K** | 2005 **P** |
| Tero Karras | 2000 **K** |  |
| Samuli Laine | 1998 **K** |  |
| Markus Ojala | 2002 **H** | 2003 **H** |
| Mikko Sysikaski | 2007 **H** | 2008 **H** |
| Ville Mäkynen | 2003 **H** | 2004 **P** |
| Veli Peltola | 2003 **H** | 2002 **P** |
| Juha Arpiainen | 2003 **H** |  |
| Santtu Keskinen | 2010 **H** |  |
| Niko Kiirala | 2004 **H** |  |
| Johannes Laire | 2010 **P** | 2011 **P** |
| Juha Backman | 2003 **P** |  |
| Otto Ebeling | 2007 **P** |  |
| Thomas Eckerman | 1999 **P** |  |
| Joonas Haapala | 2010 **P** |  |
| Fredrik Jansson | 2001 **P** |  |
| Aki Jäntti | 2004 **P** |  |
| Olli-Pekka Kahilakoski | 2002 **P** |  |
| Lauri Kenttä | 2006 **P** |  |
| Sami Kivistö | 2004 **P** |  |
| Janne Kokkala | 2006 **P** |  |
| Jussi Kokkala | 2009 **P** |  |
| Antti Laaksonen | 2006 **P** |  |
| Ilkka Mattila | 2005 **P** |  |
| Topi Musto | 2004 **P** |  |
| Jussi Pitkänen | 2007 **P** |  |
|

Aiheesta muualla
----------------

* BOI 2009 (Arkistoitu – Internet Archive)
* Suomen BOI-historia Ohjelmointiputkassa (Arkistoitu – Internet Archive)
**Karl Reinhold von Willebrand** (25. huhtikuuta 1868 Vaasa – 28. helmikuuta 1937 Helsinki) oli yli-insinööri, joka on saanut ainoana itsenäisyyden aikana Suomessa ylijohtajan arvonimen, vuonna 1933.

Henkilöhistoria
---------------

Von Willebrandin vanhemmat olivat piiri-insinööri, hovineuvos Fredrik Magnus von Willebrand ja Signe Estlander. Hän tuli ylioppilaaksi Vaasassa 1886, valmistui filosofian kandidaatiksi 1889 ja insinööriksi 1892 ja väitteli filosofian tohtoriksi 1902. Von Willebrand oli tie- ja vesirakennusten ylihallituksen nuorempi insinööri vuodesta 1899, vanhempi insinööri vuodesta 1900 ja yli-insinööri 1907–1932. Hän edusti sukuaan aatelissäädyssä valtiopäivillä 1904–1905 ja 1905–1906. Hänellä oli myös useita luottamus- ja asiantuntijatehtäviä.

Julkaisuja
----------

* *Studier öfver hydraulikens teorier. Första delen, Om vattnets utströmning ur kärl*, 1902 (väitöskirja)
* *Om vattnets inträder i kanaler*, 1907

Lähteet
-------

1. 1 2  Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899 Viitattu 15.7.2020.
2. ↑  Aho, Seppo: *Valtionhoitajan ja tasavallan presidenttien 1918–2005 myöntämät arvonimet*, s. 287. Alavus: Aholis Oy, 2006. ISBN 952-91-9535-4.
3. ↑  Aikalaiskirja. Kuka kukin on 1934, s. 740. Viitattu 15.7.2020.

Aiheesta muualla
----------------

* K. R. von Willebrandin ruumiinsiunaus. *Helsingin Sanomat*, 4.3.1937, s. 9.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899

 |

 |
**Saksan Uusi-Guinea** (saks. *Deutsch-Neuguinea*) oli Saksan siirtomaaimperiumin ensimmäinen osa. Se oli protektoraattina vuodesta 1884 vuoteen 1914, jolloin se joutui Australian joukoille ensimmäisen maailmansodan puhjettua. Se käsitti Uuden-Guinean koillisosan sekä useita lähellä sijaitsevia saariryhmiä. Saksan Uuden-Guinean alue ja läheiset Bismarckinsaaret ovat nyt osa Papua-Uutta-Guineaa. Saksan Uuden-Guinean Mikronesian saaria hallitaan nykyään Mikronesian liittovaltiona, Marshallinsaarina, Nauruna, Pohjois-Mariaaneina sekä Palauna. 

Siirtomaan mannerosa Kaiser-Wilhelms-Land muodostettiin Uuden-Guinean kaakkoisosasta. Kaiser-Wilhelms-Landin itäpuolella sijaitsevat saaret nimettiin Bismarckinsaariksi ja kaksi suurinta saarta saivat nimekseen *Neu-Pommern* ("Uusi-Pommeri", nykypäivän Uusi-Britannia) ja *Neu-Mecklenburg* ("Uusi-Mecklenburg", nykypäivän Uusi-Irlanti).

Saksan Uuden-Guinean maapinta-ala oli 249 500 neliökilometriä.

Lähteet
-------

1. ↑  Churchill, William: Germany’s Lost Pacific Empire.  *Geographical Review*, 1920.  (englanniksi)
2. ↑  Deutsch-Neuguinea - ehemalige Kolonie in der Südsee *deutsche-schutzgebiete.de*. Viitattu 8.2.2018. (saksaksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Saksan Uusi-Guinea** Wikimedia Commonsissa
| "Another One Bites the Dust"Queen |
| --- |
| Singlen "Another One Bites the Dust" kansikuva |
| Singlen tiedot |
|  Albumilta | *The Game* |
|  Julkaistu | 22. elokuuta 1980 |
|  Tuottaja(t) | Queen ja Mack |
|  Tyylilaji | disko, poprock, rock, funkrock, hard rock, funk |
|  Kesto | 03.32 |
|  Levy-yhtiö | EMI, Elektra (US) |
| Queenin muut singlet |
| "Play the Game"1980 | "Another One Bites the Dust"1980 | "Need Your Loving Tonight"1980 |

**Another One Bites the Dust** on Queen -yhtyeen vuonna 1980 julkaisema funk-vaikutteinen rock-kappale. Se löytyy albumilta *The Game* ja julkaistiin myös singlenä. Siitä muodostui Queenin suurin kaupallinen hitti. Se nousi listaykköseksi Yhdysvalloissa ja sitä on myyty yli neljä miljoonaa kappaletta maailmanlaajuisesti. Singlen b-puolena on Mayn samanhenkinen kappale *Dragon Attack*. Kappale julkaistiin myös vuonna 1981 ilmestyneellä kokoelmalevyllä *Greatest Hits I*.

Kappale on basisti John Deaconin säveltämä, mutta myös laulaja Freddie Mercury muokkasi sitä. Deacon sai lauluun vaikutteita Chicin kappaleesta "Good Times". Rumpali Roger Taylor vihasi kappaletta.

Väitetään myös, että kappale sisältäisi takaperin kuunneltuna repliikin "It's fun to smoke marijuana". 

Laulun tekee muistettavaksi sen tarttuva ja mieleenjäävä bassoriffi. Laulua on käytetty usein urheilutapahtumien taustamusiikkina, ja se inspiroi "Weird Al" Yankovicin tekemään laulusta parodiaversion "Another One Rides the Bus".

Lähteet
-------

1. ↑  The Works by Queen rateyourmusic.com. Viitattu 18.8.2012.  (englanniksi)
2. ↑  Jeff Milner's Backmasking Site


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * n
* k
* m
Queen |
| --- |
|  |
| 
* **Brian May**
* **Roger Taylor**

* Freddie Mercury
* John Deacon

 |
|  |
| Studioalbumit | 
* *Queen*
* *Queen II*
* *Sheer Heart Attack*
* *A Night at the Opera*
* *A Day at the Races*
* *News of the World*
* *Jazz*
* *The Game*
* *Flash Gordon*
* *Hot Space*
* *The Works*
* *A Kind of Magic*
* *The Miracle*
* *Innuendo*
* *Made in Heaven*
* *The Cosmos Rocks*

 |
|  |
| Kokoelmat | 
* *Greatest Hits*
* *The Complete Works*
* *Greatest Hits II*
* *Queen Rocks*
* *The Crown Jewels*
* *Greatest Hits III*
* *Absolute Greatest*

 |
|  |
| Livetallenteet | 
* *Live Killers*
* *Live Magic*
* *Live at Wembley ’86*
* *Live at the Bowl*
* *Return of the Champions*
* *Queen Rock Montreal*

 |
|  |
| Muuta | 
* Diskografia
* *Bohemian Rhapsody* -elokuva (2018)

 |

 |
**Sinineontetra** (*Paracheirodon simulans*) on läheistä sukua kardinaalitetralle ja neontetralle, mutta se on niitä kumpaakin hieman pienempi. Sinineontetrasta on hiljattain*milloin?* tullut suosittu akvaariokala.

Alkuperä
--------

Sinineontetra on kotoisin Amazonasin vesistöstä, Etelä-Amerikasta. Se löydettiin vuonna 1962. Suurin osa sinineontetroista on luonnosta pyydystettyjä. Niitä tavataan Koillis-Brasiliasta Rio Negrosta Kolumbiaan ja Venezuelaan Orinoco-jokeen ulottuvalta alueelta. Niiden luontaisessa elinympäristössä puut varjostavat jokia, joten vedessä on varsin hämärää.

Koko ja ulkonäkö
----------------

Sinineontetra on kuin pieni neontetra, jolta lähes puuttuu alempi punainen raita. Aikuinen sinineontetra on harvoin yli 3 cm pitkä, tavallinen aikuispituus on noin 2–3 cm.

Käyttäytyminen
--------------

Sinineontetra on tetroista arimpia ja se myös liikkuu monia muita tetroja hieman tiiviimmin parvessa. Arkana kalana se tarvitsee suuren parven ympärilleen. Sininoentetraparvessa tulisikin olla aina ainakin 15–20 yksilöä, mieluiten enemmänkin. Mitä suurempi sinineontetraparvi on, sitä paremmin ne viihtyvät. Akvaarion tulisi olla vähintään 40–50 litran vetoinen ja runsaskasvinen. Tämän kokoisessa akvaariossa voidaan pitää noin viittätoista sinineontetraa ilman muita kaloja. Parhaimmillaan sinineontetra on akvaarion ainoana parvikalana, eikä pienen akvaarion keskivedessä tarvitsisi ollakaan kuin suuri parvi näitä kaloja. Sinineontetrojen seuraan sopivia muita parvikaloja ovat mm. kardinaalitetra ja erityyppiset kiilakyljet, kuten kiilakylki ja rusokiilakylki. Pohjakaloiksi soveltuvat kalat jotka eivät syö sinineontetroja, esimerkiksi pienet monniset, piikkisilmät ja monet imumonnit. Alle 100-litraisiin voi sinineontetrojen seuraksi asuttaa esimerkiksi sukarapuja.

Vesiarvot
---------

Sinineontetra on kotoisin tummista rehevistä vesistä, joiden pohjalla on lehtikariketta. Tumma pohja ja tausta ovat myös sinineontetralle eduksi. Veden tulisi olla 24–27-asteista ja pH:n 6–7. Veden tulisi olla myös hyvin pehmeää. Turvelisäys on tälle kalalle hyödyksi.

Ruokinta
--------

Koska suurin osa sinineontetroista on luonnosta pyydystettyjä, voivat ne olla varsinkin aluksi huonoja syömään teollisia ruokia. Parhaiten niille maistuvat pakastetut hyönteiset, kuten pakastesurviaiset.

Lisääntyminen
-------------

Lisääntyminen samanlainen, kuin kardinaalitetralla.

Lähteet
-------

1. ↑  ITIS
2. ↑  Lima, F.: *Paracheirodon simulans* *IUCN Red List of Threatened Species. Version 2023-1*.  2023. International Union for Conservation of Nature, IUCN, Iucnredlist.org. Viitattu 13.2.2024. (englanniksi)
3. ↑  ITIS
4. ↑  Animal Diversity Web
5. ↑  Akvaariokeskus

Aiheesta muualla
----------------

* *Paracheirodon simulans* (peilipalvelin) *FishBase*. Froese, R. & Pauly, D. (toim.). (englanniksi)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Taksonitunnisteet | 
* Wikidata: Q882676
* Wikispecies: Paracheirodon simulans
* ADW: Paracheirodon\_simulans
* BOLD: 750579
* CoL: 4CPDZ
* EoL: 205939
* FishBase: 12394
* GBIF: 2353914
* iNaturalist: 172377
* IRMNG: 10789279
* ITIS: 163039
* NCBI: 467772
* WoRMS: 1013641

 |

 |
Christian Daniel Rauchin veistämä Bülowin patsas Berliinin Unter den Lindenin varrella.
**Freidrich Wilhelm von Bülow** (16. helmikuuta 1755 Falkenberg – 25. helmikuuta 1816 Königsberg) oli preussilainen kenraali ja vapaaherra, joka toimi komentajana Napoleonin sodissa. Hänet muistetaan parhaiten Berliinin menestyksekkäästä puolustamisesta ranskalaisia vastaan kesällä ja syksyllä 1813.

Fredrich Wilhelm von Bülow kuului von Bülowin vanhan aatelissuvun niin sanottuun plüskowilaiseen haaraan. Bülow liittyi nuorena Preussin armeijaan ja ansioitui esikuntakapteenina Mainzin piirityksen aikana ensimmäisessä vallankumoussodassa vuonna 1793. Hänestä tuli sen jälkeen prinssi Louis Ferdinandin avustaja. Bülow yleni vuoteen 1808 mennessä kenraalimajuriksi. Hänet nimitettiin 1812 Itä- ja Länsi-Preussin sotilaskuvernööriksi, ja hän osallistui aktiivisesti Preussin armeijan uudelleenjärjestelyyn.

Vuoden 1813 sodassa Bülow toimi komentajana Ludwig von Yorckin alaisuudessa. Vallattuaan Hallen 2. toukokuuta hänet nimitettiin pääkaupunki Berliinin puolustuksen johtoon. Edetessään kohti Napoleonin uhkaamaa Bautzenia Bülow löi häntä pidättelemään lähetetyt marsalkka Oudinot’n joukot Luckaun taistelussa 4. kesäkuuta. Sodan puhjettua uudelleen lyhyen aselevon jälkeen Bülow nimitettiin Preussin III armeijakunnan komentajaksi Ruotsia edustaneen Jean Baptiste Bernadotten alaisuudessa. Yhdessä he torjuivat ranskalaiset Grossbeerenin taistelussa 23. elokuuta, mikä pelasti Berliinin joutumasta vihollisen käsiin. Myös ranskalaisten toinen yritys torjuttiin Dennewitzin taistelussa 6. syyskuuta. Bülow osallistui sen jälkeen Leipzigin taisteluun ja kaupungin valtaukseen lokakuussa 1813.

Ranskalaisten peräännyttyä Preussin alueelta Bülow johti armeijansa Westfalenin kautta Hollantiin ja Belgiaan. Hän osallistui voitokkaaseen Laonin taisteluun 9.–10. maaliskuuta 1814 ja Pariisin valtauksen yhteydessä 31. maaliskuuta hän valtasi joukkoineen Montmartren. Vuoden 1815 sodan aikana Bülow komensi Preussin IV armeijakuntaa, joka hyökkäsi ranskalaisten sivustaan Waterloon taistelussa ja myötävaikutti siten liittoutuneiden lopulliseen voittoon. Sodan jälkeen Bülow palasi Itä- ja Länsi-Preussin kuvernööriksi ja hänet palkittiin Dennewitzin kreivin arvolla. Hän kuoli jo seuraavana vuonna.

Sotilaskirjailija Adam Heinrich Dietrich von Bülow oli Friedrich Wilhelm von Bülowin veli.

Lähteet
-------

1. ↑  Bülow, Friedrich Wilhelm (saksaksi) Leipzig-Lexikon. Viitattu 11.8.2014.
2. 1 2 3 4  *Nordisk familjebok* (1905), s. 767 (ruotsiksi) Runeberg.org. Viitattu 11.8.2014.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Friedrich Wilhelm von Bülow** Wikimedia Commonsissa

* Dennewitz.com (saksaksi)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Yhdysvallat
* Alankomaat
* Vatikaani

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* RISM
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**Iiro Elisier Kaikko** (11. syyskuuta 1902 Viipuri – 15. heinäkuuta 1972 Helsinki) oli suomalainen ekonomi ja pankkimies, mutta myös lausuja ja puhetaidon opettaja.

Henkilöhistoria
---------------

Iiro Kaikon vanhemmat olivat postiljooni Antti Kaikko ja Anna Terentjeff ja puoliso vuodesta 1931 Eeva Alina Kylliäinen. Kaikko tuli ylioppilaaksi 1922 ja valmistui ekonomiksi 1925, mutta opiskeli vielä Helsingin yliopistossa 1926–1927. Kansallis-Osake-Pankin palveluksessa 1925–1926 ollut Kaikko toimi sittemmin Osuuskassojen Keskus Oy:n prokurattorina ja kamreerina sekä vuodesta 1956 OKO:n johtokunnan varajäsenenä ja 1962 varsinaisena jäsenenä. Kaikko antoi ensimmäisen oman lausuntaesityksensä 1927, toimi puhetaidon opettajana vuodesta 1937, oli Suomen Lausujain Liiton puheenjohtaja ja Suomen Puheopiston perustajia. Hän myös julkaisi puhetaitoa koskevia teoksia.

Yrittäjä, yritysjohtaja Jouni Kaikko, joka sai teollisuusneuvoksen arvonimen, oli Iiro Kaikon ja Eeva Kylliäisen poika.

Julkaisuja
----------

* *Bertha Lindberg: dramaattinen lausuntailta*, julkaisussa *Tulenkantajat*, (1929) : 18, s. 310
* *Helinä Svensson-Timari: voittoisa lausuntailta*, 1929, julkaisussa *Tulenkantajat*, (1929): 8-9, s. 149–150
* *Koulusäästötoiminnan järjestäminen ja koulukassan hoito: ohjeita osuuskassanhoitajille ja opettajille*, 1936
* *Maan henki: maahenkistä lausuntaohjelmaa*, 1936
* *Puhetaidon kirjeellinen kurssi*, 1941
* *Puhujan opas: ohjeita puhujille, puheenvuoron käyttäjille ja puheenjohtajille*, 1948

Lähteet
-------

1. 1 2   Kuka kukin on (Aikalaiskirja) 1954, s. 307 Viitattu 24.2.2019.
2. 1 2  Kuolleita. *Helsingin Sanomat*, 29.7.1972, s. 7.
3. ↑  Jouni Kaikko *Biografiasampo*. Viitattu 12.12.2021.
**Vihdin pappila** on Vihdin kirkonkylässä sijaitseva vanha vuonna 1855 rakennettu pappila. Pappila sijaitsee rinteessä Vihdin seurakuntatalon takana ja rakennuksen omistaa Vihdin seurakunta, jonka varhaiskasvatuksen toimitilat sijaitsevat pappilassa nykyisin. Seurakunta myös vuokraa pappilaa erilaisiin tilaisuuksiin.

Historia
--------

Vihdin nykyinen pappila rakennettiin vuonna 1855 entisten huonossa kunnossa olevien rakennusten tilalle. Pappila on valmistunut Intendenttikonttorin piirustusten mukaan, mutta rakennusta on myöhemmin muutettu esimerkiksi laajentamalla sitä. Vuonna 1938 Vihdin pappilan leivintupa ja väentupa muutettiin kanttorilaksi. Pappilan maille 1811 rakennetun suuren, kolmikerroksisen viljamakasiinin on suunnitellut kapteeni C. F. Arnkihl.

Pappila on lautapeitteinen, osin kaksikerroksinen puurakennus, jonka tunnistettavimpia piirteitä on muun muassa lasitettu kuisti.

Vihdin pappila kuuluu osaksi Vihdin kirkonkylän ja Vanhalan viljelymaiseman muodostamaa valtakunnallisesti merkittävää rakennettua ympäristöä, joka on Museoviraston suojelema kokonaisuus.

Lähteet
-------

1. 1 2  Pappila *Vihdin seurakunta*. Viitattu 10.9.2021.
2. ↑  RKY  ι  Kohdetiedot *www.rky.fi*. Viitattu 10.9.2021.
3. ↑  Museovirasto *kartta.museoverkko.fi*. Viitattu 10.9.2021.
**Hjördis Helena Nyberg** (18. syyskuuta 1885 Helsinki – 23. toukokuuta 1970) oli suomalainen taidemaalari.

Henkilöhistoria
---------------

Hjördis Nybergin vanhemmat olivat Karl Arvid Nyberg (1849–1932) ja Josefina Charlotta Schostag. Hän opiskeli Suomen Taideyhdistyksen piirustuskoulussa 1903–1905 ja 1907–1908, Taideteollisessa keskuskoulussa 1904, 1905, 1906 ja 1907, H. M. Krabbén johdolla Hollannissa 1908–1909 sekä Pariisissa Ch. Guérinin johdolla 1913–1914 ja 1920–1922. Nyberg osallistui Suomen Taiteilijain näyttelyihin vuosina 1907, 1909, 1912, 1934, 1935 ja 1942.

Teoksia
-------

* Östersundomin kirkon alttaritaulu *Jeesus tyynnyttää myrskyn*. 1934
* *Lapsia rannalla*: öljymaalaus.

Lähteet
-------

1. 1 2  Suomen Kuvataiteilijamatrikkeli : Hjördis Nyberg
2. ↑  Kuka kukin on 1934, s. 474. (Viitattu 8.11.2020)
3. ↑  Helsingin kirkot : Östersundomin kirkko (Arkistoitu – Internet Archive)

Aiheesta muualla
----------------

* Suomalaisen kuvataiteen bibliografia : Hjördis Nyberg

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Uppslagsverket Finland

 |

 |
**Ville Valtteri Rajala** (s. 18. huhtikuuta 1993) on suomalainen pika-aitajuoksija. Hän edustaa Alajärven Ankkureita ja on pituudeltaan 190 cm. Häntä valmentaa Tapio Rajala.

Rajala on saavuttanut Kalevan kisoissa pronssia 110 metrin aitajuoksussa 2016. Sisäratojen SM-kilpailuissa hän sai hopeaa 60 metrin aitajuoksussa 2016. Hänellä on SM-mitaleja myös nuorten sarjoissa.

Rajala sai alle 20-vuotiaiden Pohjoismaiden-mestaruuskilpailuissa hopeaa 110 metrin aitajuoksussa 2012. Aikuisten maaottelussa hän kilpaili ensimmäisen kerran Tukholmassa 2015. Parhaimmillaan hän on sijoittunut kolmanneksi hallimaaottelun 60 metrin aitajuoksussa Växjössä 2016.

Rajalan ennätys 110 metrin aitajuoksussa on Jämsässä 29. kesäkuuta 2017 juostu 14.13. Hallissa hän on juossut 60 metrin aidat parhaimmillaan 7,99 Kuortaneella 24. tammikuuta 2016.

Urheilu-uran jälkeen Rajala on työskennellyt finanssialalla.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Ville Rajala (yleisurheilija) Tilastopaja (vaatii kirjautumisen, maksullinen palvelu).
**Marko Suvelo** (s. 31. lokakuuta 1975 Riihimäki) on uransa lopettanut jääkiekkoilija, pelipaikaltaan maalivahti. Suvelolla on sekä Suomen että Saksan kansalaisuus. 

Suvelo pelasi ensimmäiset miesten sarjapelinsä HPK:n joukkueessa kaudella 1993–1994. Kauden jälkeen Suvelo siirtyi Ässien organisaatioon, jossa kuitenkin pelasi pääsääntöisesti A-nuorten joukkueessa. Miesten pelejä kertyi Porissa kahden kauden aikana vain kaksi ja hän kävi myös lainalla SaPKo:n 1-divisioonan joukkueessa.

Seuraavat kolme kautta 1996–1999 Suvelo pelasi pääsääntöisesti Titaanien ja SaPKo:n joukkueissa I- ja II-divisioonassa käyden syksyllä 1997 myös Ruotsin Kirunassa. Kauden 1999–2000 aluksi Suvelo lähti Saksan 3. sarjatasolle REV Bremerhavenin joukkueeseen jossa pelasi kolme kautta. Suvelo siirtyi kaudella 2002–2003 Saksassa Heilbronniin ja seuraavan kauden 2003–2004 hän pelasi Schwenningenissä. Kauden 2004–2005 aluksi Suvelo palasi vielä Savonlinnaan pelaamaan Suomi-sarjaa kahdeksan ottelun ajaksi kunnes tie vei jälleen Saksan kolmostasolle SC Preussen Berlinin riveihin. Seuraavan kauden 2005–2006 Suvelo pelasi Saksan 4. korkeimmalla sarjatasolla Blue Lions Leipzigin joukkueessa josta siirtyi Bad Tölziin kaudeksi 2006–2007 ja Bietigheimiin 2007–2008. Kaudet 2008–2010 Suvelo pelasi Crimmitschaussa ja syksystä 2010 eteenpäin hänen joukkueenaan oli Bremerhaven. 

Kaikkiaan Suvelo pelasi 17 kautta Saksan alasarjoissa kunnes siirtyi kauden 2015–2016 päätteeksi VER Selber Wölfen maalivahtivalmentajaksi ja joukkueenjohtajaksi.

Lähteet
-------

* Marko Suvelo *Elite Prospects*. Everysport Media Group AB.  (englanniksi)
**Kambila** on maalaiskunta ja sen keskuskylä Koulikoron alueen Katin piirissä Malissa. Se sijaitsee kahdeksan kilometriä Katista luoteeseen. Kunnassa on 15 400 ja kylässä 2 000 asukasta (vuonna 2009).

Kambilan kunnan pinta-ala on 429,25 neliökilometriä. Se rajoittuu pohjoisessa Katin piirin Kalifabougoun ja Yélékébougoun, idässä Safon ja Dialakorodjin, etelässä Dogodoumanin ja Mandén sekä lännessä Doubabougoun ja Diagon kuntiin. Kambilan kunnan keskellä sijaitsee Katin kaupunkikunta. Maisemaa leimaavat Mandinguevuoret. Seutu kuuluu Sudanin vyöhykkeeseen. Kasvillisuus on heinä- ja metsäsavannia.

Kuntaan kuuluu 15 kylää. Asukkaat ovat soninkeja, bambaroita, fulbeja ja mandinkoja. Yleisin kieli on bambara.

Kambilan kautta kulkee Bamakosta Mauritanian ja Senegalin rajalle johtava maantie RN3. Seudun pääelinkeinot ovat maanviljely ja karjanhoito. Lisäksi hyödynnetään metsiä sekä harjoitetaan käsityöammatteja ja kaupankäyntiä. Kambilassa on Malin suurin karjatori Dral. Kunnassa toimii vuonna 2016 avattu tiilitehdas.

Lähteet
-------

1. 1 2  4ème recensement général de la population et de l’habitat. Résultats définitifs, tome 0: Répertoire des villages (pdf) instat-mali.org.  Arkistoitu 7.1.2017. Viitattu 11.5.2018. (ranskaksi)
2. 1 2 3  Plan de sécurité alimentaire: Commune rurale de Kambila 2008-2012  2008. Michigan State University.  Arkistoitu 13.6.2010. Viitattu 11.5.2018. (ranskaksi)
3. ↑  Mali - Région de Koulikoro: Carte de référence  2013. Reliefweb. Viitattu 11.5.2018. (ranskaksi)
4. 1 2 3  Dia, Seydou: Epidémiologie du paludisme dans une zone soudanoguinéenne du Mali, Kambila cercle de Kati *keneya.net*.  2011.  Arkistoitu 29.8.2017. Viitattu 11.5.2018. (ranskaksi)
5. ↑  Daou, Ousmane: L’usine de brique de la Sopromac inaugurée *Afribone*.  6.12.2016.  Arkistoitu 11.5.2018. Viitattu 11.5.2018. (ranskaksi)
**Vihdin pitäjänmakasiini** on Vihdissä, Uudellamaalla sijaitseva vanha lainajyvästö, eli pitäjänmakasiini. Rakennus sijaitsee Vihdin kirkonkylässä Vihdin pappilan entisten peltoalueiden lähellä sijaitsevalla kummulla.

Rakennus on osa Museoviraston valtakunnallisesti merkittäväksi rakennetuksi kulttuuriympäristoksi luokittelemaa, suojeltua Vihdin kirkonkylän ja Vanhalan viljelymaisemaa.

Historia
--------

Vihdissä päätettiin pitäjänmakasiinin perustamisesta 12. syyskuuta 1750. Ensimmäinen pitäjänmakasiini toimi Sukselan kylässä sijainneessa aitassa. Makasiinin ensimmäinen ohjesääntö tuli voimaan vasta 1773.

11. marraskuuta 1810 päätettiin kuitenkin uuden makasiinin rakentamisesta vanhan käytyä ahtaaksi. Uuden pitäjänmakasiinin piirustukset teki kapteeni Carl Fredrik Arnkihlin piirustusten mukaan. Rakennusmestariksi valittiin reserviläinen nimeltään Pistol, joka oli luvannut suorittaa rakennustyön 50 markalla. Hirsinen, kolmikerroksinen rakennus, joka valmistui 1811 laudoitettiin ja maalattiin punaiseksi. On laskettu että makasiiniin mahtuu 4 000 tynnyriä viljaa. Vihdin pitäjänmakasiinin toiminta lakkautettiin 17. toukokuuta 1956 ja nykyisin rakennus toimii museona. Rakennuksen omistaa Vihdin Maataloussäätiö.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  *Vihdin asutushistoriaa, kulttuurimaisemaa ja vanhaa rakennuskantaa*, s. 26. Vihdin rakennuskulttuurisäätiö, 2012. ISBN 978-952-67512-4-5.
2. ↑  RKY - Kohdetiedot *rky.fi*. Viitattu 14.12.2021.
3. 1 2  Pirkko Aurell: Pitäjänmakasiinitoiminnan alkamisesta 250 vuotta *bin.yhdistysavain.fi*. Viitattu 15.12.2021.
4. ↑  Museokortti-kohde: Vihdin museo *www.museot.fi*. Viitattu 14.12.2021.
**Helsinki-päivä** on joka vuosi 12. kesäkuuta järjestettävä juhlapäivä Helsingin kaupungin kunniaksi. Juhlapäivään kuuluvissa tapahtumissa käy vuosittain yli satatuhatta ihmistä. Helsinki-mitali luovutetaan Helsinki-päivänä ansioituneille kaupunkilaisille. Kaupunginhallitus myöntää mitalit.

Päivää vietetään Helsingin perustamisen muistoksi, sillä Ruotsin kuningas Kustaa Vaasa antoi 12. kesäkuuta 1550 määräyksen, että Rauman, Ulvilan, Tammisaaren ja Porvoon porvarien oli muutettava uuteen kaupunkiin. Käskyn kaupungin perustamisesta kuningas oli itse asiassa antanut jo aiemmin saman vuoden helmikuussa, mutta Helsingin 400-vuotisjuhlien yhteydessä vuonna 1950 päätettiin juuri porvarien muuttokäskyä pitää kaupungin syntymäpäivänä, koska se sopi paremmin suomalaiseen historiakuvaan ja lisäksi juhlallisuuksia oli miellyttävämpää viettää kesällä kuin talvella. Helsinki-päivää vietettiin ensi kerran vuonna 1959 ylipormestari Lauri Ahon ehdotuksesta. Aloitetta oli ollut tekemässä myös Helsinki-seuran sihteeri Jorma Waronen.*lähde?* Vuonna 1960 kaupunki päätti tehdä juhlapäivästä jokavuotisen.

Helsinki-päivän tilaisuuksissa kävi ensimmäisen kerran yli 10 000 vierailijaa 1960-luvun alkupuolella. Saman vuosikymmenen lopussa päivistä tehtiin viihteellisempiä ja monipuolisempia. Mukaan tulivat päätapahtumat kuten jäähallikonsertit. Suosion kasvaessa Helsinki-päivästä haluttiin tehdä Helsinki-viikko Helsingin kaupunginosayhdistysten liiton aloitteesta 1970-luvun lopulla, mutta kaupunginhallitukselta ei saatu tähän lupaa. Nykyään Helsinki-päivään huipentuva Helsinki-viikko on saatu toteutettua, ja sitä ohjaa Helsingin kaupungin tapahtumayksikkö. 

Helsinki-päivän ohjelmistosta ovat vastanneet 1990-luvulta lähtien kaupungin yksiköt ja erilaiset yhdistykset ja yritykset. Kaivopuiston maksuton Kaivopuiston kesäkonsertti on tapahtumista mahdollisesti parhaiten yleisön tiedossa.

Helsinki-päivien yhteydessä valitaan Stadin Kundi ja Stadin Friidu. Nimityksen jakaa Stadin Slangi ry.

Lähteet
-------

1. 1 2  Ida Suolahti: Helsinki-päivänä vietetään Helsingin syntymäpäivää Helsingin kaupunki 25.5.2023. Viitattu 14.2.2024.

Aiheesta muualla
----------------

* Helsinki-päivän virallinen sivu
**Lounais-Suomen Jätehuolto (LSJH)** on 18 kunnan omistama yhtiö, joka huolehtii kuntien puolesta asukkaiden jätehuollon järjestämisestä ja jäteneuvonnasta. Yhtiö tarjoaa palveluita myös kuntien kiinteistöille. LSJH:n toimialueella asuu noin 440 000 asukasta ja vapaa-ajan asuntoja on noin 40 000.

Yhtiön omistajakuntia ovat Aura, Kaarina, Kemiönsaari, Lieto, Marttila, Masku, Mynämäki, Naantali, Nousiainen, Paimio, Parainen, Pöytyä, Raisio, Rusko, Salo, Sauvo, Turku ja Uusikaupunki. Suurimmat omistajat ovat Turun kaupunki 23 % ja Salon kaupunki 20,21 % osuuksilla. Kunnat eivät rahoita yhtiön toimintaa, vaan jätehuoltopalvelut rahoitetaan pääasiassa jätteenkäsittely- ja palvelumaksuilla sekä jätehuollon perusmaksulla.

LSJH:n alueella on 13 palvelevaa lajitteluasemaa aina Utöstä Yläneelle ja Uuteenkaupunkiin. Asukkaita palvelevat myös LSJH:n kiertävät keräykset Siira ja Pop up -lajitteluasema sekä yhteistyössä Pidä Saaristo Siistinä ry:n kanssa toteutettavat saariston romunkeräys ja venekeräys.

Lounais-Suomen Jätehuollolle on myönnetty Suomalaisen Työn Liiton Avainlippu- ja Yhteiskunnallinen yritys -merkki.

LSJH:n jätekeskukset ja lajitteluasemat
---------------------------------------

* Topinojan jätekeskus, Turku
* Korvenmäen jätekeskus, Salo
* Isosuon jätekeskus, Raisio, Naantali, Masku
* Rauhalan jätekeskus, Parainen
* Auranmaan lajitteluasema, Lieto
* Houtskarin lajitteluasema, Parainen
* Kemiönsaaren lajitteluasema, Kemiönsaari
* Korppoon lajitteluasema, Parainen
* Paimion lajitteluasema, Paimio
* Perniön lajitteluasema, Salo
* Uudenkaupungin materiaalinkäsittelykeskus, Uusikaupunki
* Yläneen lajitteluasema, Pöytyä
* Mörttilän lajitteluasema, Parainen
**Luontola** eli **Luonnonhoitola Oy** oli Vihdissä vuosina 1931–1992 toiminut luontaiskylpylä. Sen perustivat Adolf Alfred Wolzenburg (1885–1938) ja hänen vaimonsa Lydia Wolzenburg (1878–1954), jotka olivat työskennelleet aiemmin Kirvun luonnonparantolassa. Kylpylässä käytettiinkin samantapaisia hoitomenetelmiä kuin Kirvussa. Niihin kuuluivat Kuhne-vesikylvyt, savikylvyt, erilaiset sähköhoidot sekä kasvisruokavalio. Suuri osa kasviksista tuli kylpylän omasta puutarhasta. Samoin kuin Kirvussa myös Luontolassa oli kahvin, tupakan ja alkoholin käyttö kielletty, ja niinpä kylpylän asiakkaat vierailivatkin ahkerasti läheisen Nummelan taajaman kahviloissa.

Kylpylä toimi aluksi Kopun kartanolta vuokratuissa rakennuksissa. Entisessä Kopun talvikartanossa oli kylpylän päärakennus *Joutsela* ja Wolzenburgien asunto. Kylpylään kuuluivat myös punaiset *Puistola*- ja *Muistola*-nimiset rakennukset sekä joukko pieniä torppamökkejä. Vuonna 1934 alettiin rakentaa uutta kylpylärakennusta, ja samoihin aikoihin Wolzenburgit ostivat 10 hehtaaria kylpylän käyttöön. Kylpylä sai uusia asiakkaita vuonna 1936, kun Kirvun kylpylän Helsingissä sijainnut toimipaikka lakkautettiin ja sen asiakkaat siirtyivät Luontolaan. Vanha Puistola-rakennus purettiin vuonna 1939 ja korvattiin uudella majoitusrakennuksella. 

Sotavuosina kylpylän päärakennuksessa Joutselassa toimi sotasairaala, ja sodan jälkeen Luontolasta tuli Lääkintöhallituksen valvoma ja lääkärin johtama yksityissairaala. Vuonna 1948 valmistui kylpyläalueelle vielä pieni kappelirakennus. Sen oli kylpylän henkilökunta rakennuttanut Lydia Wolzenburgille 70-vuotissyntymäpäivälahjaksi ja Wolzenburgien jatkosodassa 1943 kaatuneen Markus-pojan muistoksi. Wolzenburgien jälkeen Luontolan omistajia olivat Lydia Wolzenburgin sisar Alma Pärnänen ja Auroora Pastinen.

Luontolan kylpylän toiminta päättyi konkurssiin vuonna 1992. Kylpylän rakennukset ovat nykyisin pääosin yksityisasuntoina. Entinen kylpylärakennus toimii vanhusten Luontola-kotina, ja Puistola-rakennuksessa on päiväkoti.

Lähteet
-------

* Heli Hacklin: Luontolan historiaa, Päiväkoti Sateenkaaren sivut[vanhentunut linkki]
* Arno Forsius: Vihdin kirkon hautausmaan esittely Oravalan juhlaviikoilla 19.7.2007 klo 19 (Arkistoitu – Internet Archive)