Kuvassa egyptiläinen S-75-ilmatorjuntaohjus vuonna 1985.
**S-75 Dvina** (ven. С-75 «Двина») eli Naton kooditunnuksella kutsuttuna **SA-2 Guideline** oli Neuvostoliiton kehittämä ilmatorjuntaohjus. Ohjustyyppi tuli kuuluisaksi Francis Gary Powersin ohjaaman U-2-vakoilulentokoneen pudotuksella vappuna 1960. Pudotus tapahtui suuresta, arviolta 20 km:n korkeudesta. Ilmapudotus toteutettiin NKP:n pääsihteerin Nikita Hruštšovin käskystä Sverdlovskin, nykyisen Jekaterinburgin lähistöllä.

Korkealla yläilmassa (yli 20 000 m) tehdyt, pääosin Yhdysvaltain suorittamat vakoilulennot aiheuttivat neuvostoliittolaisille runsaasti päänvaivaa. Tästä syystä S-75:n kehitystyötä nopeutettiin. Ohjustyyppi hyväksyttiin asekelpoisuuteen vuonna 1957. Kun ohjustyypillä oli tehty ensimmäiset ilmapudotukset, palkittiin suunnitteluun osallistuneita. Esimerkiksi suunnittelijat B.V. Bunkin ja P.D. Grušin nimitettiin Neuvostoliiton sankareiksi kunniamerkein sekä muin huomionosoituksin. Sverdlovskin yläpuolella olleessa välikohtauksessa menehtyi Mig-19:llä lentänyt NL:n oma pilotti, yliluutnantti Sergei Safronov, joka palkittiin postuumisti. Hänen koneensa tuhoutui oman V-750-ohjuksen (S-75/SA-2) osumasta.

Selkkauksen aikana laukaistiin kaikkiaan 14 ohjusta, joista kolmen todettiin osuneen. Neuvostohävittäjien saavuttama torjuntakorkeus ei ollut riittävä ilmataistelutehtäviin ryhtymistä varten. Yhden ohjuksen taistelukärki oli 190 kg:n painoinen, joten sen tuhovaikutus ulottui laajalle alalle. Ohjuksen suurimmaksi toimintakorkeudeksi arvioidaan vähintään 22 km.

*Dvina*-ohjusta kehiteltiin edelleen, ja sen versioita oli lukuisia erinimisiä. S-75:n edeltäjä oli S-25 Berkut (Naton antama nimi *SA-1 Guild*). Dvinan toinen versio oli nimeltään *Desna* (vuonna 1959), jotka molemmat ovat Venäjällä (Neuvostoliitossa) virtaavia jokia. Desna oli Dvinaa ulottuvampi, ja sen jälkeen kehitettiin vielä *Volhov*-ohjus, joka lensi jopa 30 km:n korkeudessa (vuonna 1961).

Ohjusasetyyppi osallistui aktiivisti Kuuban ohjuskriisiin, ja sillä saatiin aikaan ilmapudotuksia selkkauksen vallitessa. S-75-sarjan ohjukset (Dvina, Desna, ehkä Volhovkin) osallistuivat myös Vietnamin sotaan. Ne olivat osa Pohjois-Vietnamin ilmapuolustusjärjestelmää.

S-75:sta kehiteltiin edelleen S-125 *Petšora*/*Neva*. Myös Suomi käytti tätä aluetorjuntaohjusta nimellä *ItOhj79*. Nato tunsi ohjuksen nimellä *SA-3 Goa*. 

Yksi ohjuksen suunnittelutoimisto *NPO Almaz*in perustajista oli Aleksandr A. Raspletin.

Lähteet
-------

* Lappi, Ahti: *Ilmatorjunta kylmässä sodassa*. Jyväskylä: Ilmatorjuntasäätiö, 2003. ISBN 951-95594-4-2.
* Lappi, Ahti: *Ilmatorjuntaohjukset Suomen puolustuksessa*. Jyväskylä: Ilmatorjuntasäätiö, 2009. ISBN 978-951-95594-5-2.

### Viitteet

1. ↑  Lappi, Ahti: Ilmatorjunta kylmässä sodassa, 2003, s. 293–297.
2. ↑  Lappi, Ahti: Ilmatorjunta kylmässä sodassa, 2003, s. 297.
3. ↑  Lappi, Ahti: Ilmatorjunta kylmässä sodassa, 2003, s. 99, 296.
4. ↑  Lappi, Ahti: Ilmatorjunta kylmässä sodassa, 2003, s. 99.
5. ↑  Lappi, Ahti: Ilmatorjuntaohjukset Suomen puolustuksessa, 2009, s. 147.

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **S-75**.
* Almaz S-75 Dvina/Desna/Volkhov – Air Defence System / HQ-2A/B / CSA-1 / SA-2 Guideline – Зенитный Ракетный Комплекс С-75 Двина/Десна/Волхов *Air Power Australia*.  27.1.2014. Viitattu 7.3.2022. (englanniksi)