recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
| *Maison Ikkoku* |
| --- |
| めぞん一刻  ('**Maison *Ikkoku*)** |
| **Genre** | romanttinen komedia, draama
 |
| Manga |
| **Tekijä** | Rumiko Takahashi |
| **Julkaisija** | Japani Shogakukan  Yhdysvallat Viz Media  Puola Level Comics |
| **Sarjajulkaisulehti** | Big Comic Spirits |
| **Ensimmäinen painatus** | 1980 – 1987 |
| **Kirjojen lukumäärä** | 15
 |
| TV-anime |
| **Ohjaaja** | Kazuo Yamazaki |
| **Studio** | Studio Deen |
| **Lähetyskanavat** | Fuji Television |
| **Alkuperäinen lähetyskierros** | 26. maaliskuuta 1986 – 2. maaliskuuta 1988 |
| **Jaksojen määrä** | 96
 |

**Maison Ikkoku** on Rumiko Takahashin seinen-manga, joka ilmestyi ensi kertaa *Big Comic Spirits* -lehdessä vuosina 1980–1987. Toisin kuin useissa muissa Takahashin tarinoissa, Maison Ikkokussa ei ole mytologia- ja fantasiaelementtejä. Sarjakuva heijastaa enemmänkin Takahashin opiskeluaikojen havaintoja arkiympäristöstään. Tapahtumapaikkana on tokiolainen vuokra-pienkerrostalo.

Komediapainotteisen ihmissuhdesarjakuvan päähenkilöt ovat nuori opiskelija, Yusaku Godai ja tätä muutaman vuoden vanhempi leski, Kyoko Otonashi. Huoneistossa 5 asuva Godai on vain yksi Otonashin merkillisistä vuokralaisista. Muita keskeisiä vuokralaisia ovat herra Yotsuya, rouva Ichinose ja Akemi. Huoneistossa 6 asuva Akemi Roppongi on ammatiltaan tarjoilija. Huoneistossa 4 puolestaan asuu herra Yotsuya, jonka ammatti on muille asukkaille mysteeri. Huoneistossa 1 asuu kolmehenkinen Ichinosen perhe, josta eniten esillä ovat perheen äiti, Hanae Ichinose, ja hänen poikansa Kentaro.

Sarjakuva keskittyy perusasetelmiltaan selvittämään, saavatko toisistaan kiinnostuneet Godai ja Otonashi toisensa, vai eivät. Ihmissuhdesotkuja sekoittavat kaiken aikaa paitsi muut vuokralaiset, myös Godain kilpakosija Shun Mitaka, sekä Godain tyttöystävä Kozue Nanao. 

Sarjakuva on ilmestynyt englanniksi Viz kustantamon kautta - aluksi lehtimuodossa, myöhemmin 14-osaisena albumisarjana (n. 300 sivua/albumi). 

Maison Ikkokusta on tehty myös 96-osainen animaatiosarja.

Albumit
-------

1. Maison Ikkoku
2. Family Affairs
3. Home Sweet Home
4. Good Housekeeping
5. Empty Nest
6. Bedside Manners
7. Intensive Care
8. Domestic Dispute
9. Learning Curves
10. Dogged Pursuit
11. Student Affairs
12. The Hounds of War
13. Game, Set, Match
14. Welcome Home
**Stacey Orlando Augmon** (s. 1. elokuuta 1968 Pasadena, Kalifornia) on yhdysvaltalainen koripalloilija. Hän pelasi pienenä laitahyökkääjänä ja heittävänä takamiehenä NBA:ssa 15 kautta ja saavutti olympiapronssia Soulin kisoissa 1988. Pelaajauransa jälkeen hän on toiminut valmentajana.

Augmon pelasi yliopistosarjoissa Las Vegasissa sijaitsevan Nevadan yliopiston joukkueessa ja voitti NCAA:n mestaruuden vuonna 1990. Seuraavana vuonna joukkue pääsi lopputurnaukseen mutta hävisi välieräottelunsa. Atlanta Hawks varasi hänet NBA:han yhdeksännellä varausvuorolla vuoden 1991 varaustilaisuudessa.

Augmon edusti NBA:ssa Atlanta Hawksia vuosina 1991–1996. Seuraavan kauden hän aloitti Detroit Pistonsissa mutta siirtyi tammikuussa 1997 Portland Trail Blazersiin, jossa hän pelasi kevääseen 2001 saakka. Tämän jälkeen hän edusti vielä yhden kauden Charlotte Hornetsia, kaksi kautta New Orleans Hornetsia ja kaksi kautta Orlando Magicia. Ensimmäisellä kaudellaan hänet valittiin tulokkaiden tähdistökentälliseen. Augmon pelasi NBA:ssa kaikkiaan 1001 runkosarjaottelua ja 12 kautena yhteensä 77 pudotuspeliä. Runkosarjassa hän teki ottelua kohden 8,0 pistettä, otti 3,2 levypalloa ja antoi 1,6 koriin johtanutta syöttöä. Pudotuspeleissä vastaavat tilastolukemat olivat 6,0 pistettä, 2,3 levypalloa ja 1,3 syöttöä.

Augmon saavutti Yhdysvaltain maajoukkueessa olympiapronssia Soulin kisoissa 1988 joukkueen hävittyä välierissä Neuvostoliitolle.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Stacey Augmon *Basketball Reference*. Viitattu 9.2.2020. (englanniksi)
2. 1 2 3 4 5  Stacey Augmon *Sports Reference*.  Arkistoitu 16.3.2011. Viitattu 9.2.2020. (englanniksi)
3. 1 2 3 4  Stacey Augmon *Southern Nevada Sports Hall of Fame*. Viitattu 9.2.2020. (englanniksi)
4. ↑  Siukonen, Markku & Ahola, Matti: *Urheilun vuosikirja 10*, s. 99. Sporttikustannus Oy, 1989. ISBN 951-8920-07-9.
**Stacy Doris** (21. toukokuuta 1962 Bridgeport, Connecticut – 31. tammikuuta 2012) oli yhdysvaltalainen runoilija ja kielenkääntäjä.

Doris sai kandidaatin arvon Brownin yliopistosta ja maisterin arvon englannin kielessä sekä luovassa kirjoittamisessa Iowan yliopistosta. Hän julkaisi lukuisia runoteoksia. Lisäksi hän työskenteli kielenkääntäjänä ranskan ja espanjan kielistä. Doris olikin mukana toimittamassa kahta antologiaa ranskasta käännetyistä runoista: *Violence of the White Page* (1991) ja *Tweney One New (to North America) French Writers* (1997). Lisäksi hän käänsi Dominique Fourcadelta teoksen *Everything Happens* (2000). Hän teki yhteistyötä kuvataiteilija Melissa Smedleyn kanssa kirjaa *Mop Factory Incident* (1996) varten ja kuvataiteilija Anne Slacikin kanssa kirjaa *Implements (for Use)* varten.

Doris teki opetustyötä Iowan yliopistossa, Hunter Collegessa ja San Francisco State Universityssa. Hän oli naimisissa Chet Wienerin kanssa. Doris kuoli 49-vuotiaana sairastettuaan syöpää.

Teoksia
-------

* *Kildare* (1994)
* *La vie de Chester Steven Wiener ecrite par sa femme* (1998)
* *Paramour* (2000)
* *Une Année à New York avec Chester* (2000)
* *Conference* (2001)
* *Cheerleader's Guide to the World: Council Book* (2006)
* *Knot* (2006)
* *The Cake Part* (kirjan mittainen runo, 2011)
* *Fledge* (postuumisti 2012)

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6 7 8 9 10  Stacy Doris Academy of American Poets
2. 1 2 3  With Respect: Stacy Doris, 1962-2012 Poetry Foundation


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Yhdysvallat
* Alankomaat

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
Osmo Polvinen puhuu Sotkamon työväentalolla 19.11.2015
**Osmo Antero Juhani Polvinen** (s. 15. toukokuuta 1946 Sotkamo) on suomalainen vasemmistoliittolainen poliitikko ja kansanedustaja 1991–1995. Sotkamon kunnanvaltuutettuna vuodesta 1972 toiminut Polvinen oli aiemmin näkyvä paikallinen vaikuttaja SKDL:ssä, jossa hän kuului puolueen pienviljelijäsiipeen. Sittemmin Polvinen vaikutti Kainuun maakuntavaltuuston varapuheenjohtajana. Hän toimii Kainuun sosiaali- ja terveydenhuollon kuntayhtymän yhtymävaltuuston puheenjohtajana.

Kansanedustajaksi Polvinen nousi vuoden 1991 vaaleissa puolueen pitkäaikaisen Kainuun ääniharava Arvo Kemppaisen kuoltua yllättäen hieman ennen vaaleja. Eduskuntavaaleissa 1995 Polvinen jäi niukasti puolueensa ensimmäiseksi varaedustajaksi Oulun vaalipiirissä.

Lähteet
-------

1. ↑  .aspx Osmo Polvinen *Suomen kansanedustajat*. Eduskunta. Viitattu 17.1.2020.
2. ↑  Yhtymävaltuusto Kainuun sote. Viitattu 17.1.2020.

Aiheesta muualla
----------------

* .aspx Osmo Polvinen *Suomen kansanedustajat*. Eduskunta.

|  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * n
* k
* m
Vasemmistoliiton kansanedustajat 1991–1995 |
| --- |
|  |
| Eduskuntaryhmä(19) | 
* Aho
* Andersson
* Apukka
* Astala
* Helle
* Korhonen
* Laakso
* Laaksonen
* Laine
* Leppänen
* Ojala
* Polvi
* Polvinen
* Rimmi
* Seppänen
* Stenius-Kaukonen
* Tennilä
* Wahlström
* Vähäkangas

 |

 |


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Eduskunta

 |

 |
**Keijo "Kippari" Kihlman** (31. toukokuuta 1920 Turku – 2. toukokuuta 2007 Turku) oli suomalainen palloilijalahjakkuus, joka pelasi pääsarjatasolla useissa palloilulajeissa kuten jalkapallossa, jääkiekossa, jääpallossa ja käsipallossa. Pelaajauransa jälkeen Kihlman toimi valmentajana.

Jalkapallo
----------

Jalkapalloilijana Kihlman kuului TPS:n "dream teamiin" (termi Heikki Mäen, ks. lähde). "Kippari" pelasi edustusjoukkueessa vuosina 1939–1954 ja saavutti sekä Suomen Palloiluliiton mestaruuden 1945 että kaksi Suomen mestaruutta, vuosilta 1941 ja 1949. TPS voitti mestaruuden myös 1939, mutta tuolloin Kihlmanin ottelumäärä ei riittänyt mitaliin. Keskushyökkääjänä pelannut Kihlman voitti mestaruussarjan maalikuninkuuden 1946.

Kihlman pelasi myös yhden A-maaottelun Suomen edustusjoukkueessa.

Jääkiekko
---------

Kihlman sai lukioikäisenä TPS:n johtokunnan hyväksymään jääkiekon seuran ohjelmaan vuonna 1937, ja hän pelasi edustusjoukkueessa aina vuoteen 1954 asti. Kihlman oli ehdolla myös maajoukkueeseen vuonna 1948, mutta maan rahapula esti joukkueen lähettämisen. Vuonna 1944 sarja jäi sodan vuoksi kesken, tuolloin TPS oli sarjan johdossa. TPS-aikana ainoan varsinaisen mitalinsa, pronssin, Kihlman sai vuonna 1953. Kaudella 1948–1949 Kihlman tosin voitti TPK:n riveissä pronssia, TPS:n lopetettua tuolloin jääkiekkoilun joksikin aikaa.

Kihlman valmensi myös TuTon jääkiekon edustusjoukkuetta kaudella 1960–1961.

Muut palloilulajit
------------------

Käsipallo tuli Suomeen sotavuosina, ja ensimmäinen Suomen mestari vuodelta 1944 oli TPS, jonka riveissä Kihlman pelasi.

Saavutukset ja palkinnot
------------------------

* 2 SM-pronssia jääkiekossa (1949, 1953)
* 2 SM-kultaa jalkapallossa (1941, 1949)
* 1 SPL-mestaruus jalkapallossa 1945
* 1 SM-kulta käsipallossa

Lähteet
-------

* *Mäki, Heikki*. "Mestaripalloilija Keijo Kihlman". Kihlmanin muistokirjoitus Turun Sanomissa 8.5.2007.
**Osmo Ari Armas Monto** (9. joulukuuta 1938 Kymi – 11. lokakuuta 2019 Rauma) oli suomalainen taidemaalari, taidegraafikko, kuvanveistäjä ja taideopettaja.

Monton teokset ovat usein uusekspressionistisia. Hän käytti veistoksissaan ja installaatioissaan materiaalina puuta, erilaisia esineitä ja romua, 1990-luvulla myös vaatteita.

Osmo Monto opiskeli Suomen Taideakatemian koulussa (nyk. Kuvataideakatemia) vuosina 1959–1964. Kahtena viimeisenä vuotena häntä opetti Sam Vanni.

Näyttelyitä ja teoksia
----------------------

Montolla oli vuodesta 1958 lähtien yksityisnäyttelyitä, muun muassa Galerie Strindbergillä, Galerie Artekissa (1974), Wäinö Aaltosen taidemuseossa ja Lapinlahden taidemuseossa.

Lisäksi hänen teoksiaan on ollut Nuorten näyttelyissä, Suomen Taiteilijain näyttelyissä ja Mäntän kuvataideviikoilla.

Esimerkiksi Monton retrospektiivisessä näyttelyssä Varkauden taidemuseossa vuonna 1996 oli esillä myös tilateoksia, kuten teos *Kasvokkain*, jossa tangolle oli ripustettu verisiä ja räjähdyksen rikkirepimiä vaatteita, joilla oli myös kasvot. Monto on kertonut teoksen käsitelleen Jugoslavian sotaa. Näyttelyssä oli esillä myös installaatio *Kosmos*, jossa valkoisen keinutuolin päälle oli asetettu musta päällystakki, jonka selkämyksestä nousivat kasvot. Keinutuolin eteen oli asetettu kymmeniä mustalla lakalla maalattuja kirjoja.

Kokoelmia ja palkintoja
-----------------------

Monton teoksia on Suomen valtiolla, Amos Andersonin taidemuseon, Wäinö Aaltosen museon ja Kuopion taidemuseon kokoelmissa.

Iisalmen Malminrannan päiväkodissa on Monton julkinen teos *Aamu-päivä-ilta* (1984)

Hän sai Valtion kuvataidepalkinnon vuosina 1972 ja 1983.

Monto oli Taidemaalariliiton, Kuopion kuvataiteilijat ry Ars Liberan ja Kotkan Taiteilijaseuran jäsen sekä Iisalmen seudun kuvataideseuran kunniajäsen.

Monto opetti taidetta Ylä-Savossa vuodesta 1964 ja hänen oppilainaan ovat olleet monet yläsavolaiset taiteilijat.

Lähteet
-------

* "Tanko täynnä verisiä vaatteita". Helsingin sanomat, 3.9.1996.

### Viitteet

1. ↑  Osmo Monton muistokirjoitus Helsingin Sanomissa

Aiheesta muualla
----------------

* Siltavuori, Eeva: *Idän kuvat, kuvataidetta Itä-Suomesta*, 1982.
* Sakari Saarikoski: "Kuvataiteilijoiden Kuopio", 1982.
* Anne Valkonen: *Amer-Info*, 1993.
* Neljä uutteraa palkittiin[vanhentunut linkki], *Iisalmen sanomat*, 13.12.2008.
* Osmo Monto (Arkistoitu – Internet Archive), *Taidemaalariliitto*.
* Yläsavolaiset kuvataiteilijat (Arkistoitu – Internet Archive), Eemil.fi.

  


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Uppslagsverket Finland

 |

 |
Osmo Leivo puistossa syksyllä 2011.
**Osmo Kari Leivo** (s. 13. marraskuuta 1945 Helsinki) on suomalainen toimittaja ja graafinen suunnittelija. Hän on toiminut koko työelämänsä aikakauslehtien taittajana.

Päivittäisen työnsä ohessa Osmo Leivo on suunnitellut useita liikemerkkejä ja logoja, kuten Metromyyrän. Myyräpiirros osallistui Helsingin metrotoimiston Metron tunnuskilpailuun, mutta sitä ei palkittu. Valintaraati päätyi siankärsämäisen Tunnelissa-merkkiin, jota ei kuitenkaan otettu käyttöön. Kun Helsingin Sanomat esitteli sivuillaan kilpailuun osallistuneita merkkejä ja järjesti varjokilpailun, kansa valitsi myyrän. Valinta oli kiusallinen Sanomille, koska yrityksen johto ei tiennyt Osmo Leivon olevan yrityksen palveluksessa Viikkosanomien taittajana. Metromyyrän ansiosta hänet valittiin yhdeksi Suomen Kuvalehden sadasta suomalaisesta vaikuttajasta vuonna 1971.

Osmo Leivo opiskeli graafiseksi suunnittelijaksi Ateneumissa. Hänen ensimmäinen työpaikkansa oli Apu-lehden taittajaharjoittelijana vuonna 1967. Viikkosanomiin hän siirtyi vuonna 1970, josta palasi takaisin A-lehtiin Tuulilasin taittajaksi 1972. Vuonna 1989 hän palasi takaisin Sanomien palvelukseen Tietokone-, ja Macmaailma-lehden Art Directoriksi. Hänet nimitettiin Macmaailma-lehden päätoimittajaksi vuonna 2000. Vuonna 2008 hän jäi eläkkeelle Sanoma Magazinesta. Osmo Leivo on naimisissa Marianne Köhring-Leivon kanssa ja heillä on vuonna 1985 syntynyt poika.

Osmo Leivo on kirjoittanut lukuisia aikakauslehtiartikkeleita ja useita kirjoja. Niko Flang sovitti vuonna 2010 Leivon lastenkirjasta *Koira joka meni kouluun* Lontoon Suomalaiseen merimieskirkkoon lastennäytelmän *The Dog who Went to School*.

Julkaisut
---------

* Leivo, Osmo: *Nautilus ja meteoriitti - Seppo Tammisen taiteen tarina*. Fonet, 2010. ISBN 978-952-99596-1-7.
* Leivo, Osmo: *Koira joka meni kouluun*. Sanoma Lasten oma kirjakerho, 1990. ISBN 9518751897.
* Leivo, Osmo: Koira joka meni kouluun, uusi painos 2014. Bod.fi. ISBN 9789523183537.
* Leivo, Osmo: Koiralle koti, 2020. Bod.fi. ISBN 9789528022381
* Leivo, Osmo: *Mikrojulkaisukirja*. Tecnopress, 1991. ISBN 9518320179.

Lähteet
-------

1. ↑  100 Suomalaista vaikuttajaa.  *Suomen Kuvalehti*, 17.12.1971.
2. ↑  Lontoon Suomalainen Merimieskirkko (Arkistoitu – Internet Archive)
**Pihlainen** oli kylä Kivennavan pitäjässä Karjalankannaksella. Kylä sijaitsi kirkonkylästä 15 kilometriä luoteeseen, Muolaan ja Valkjärven pitäjien rajalla. Pihlaista lähinnä olivat Muolaan Jaarila ja Karhula. Kivennavan puolella lähimpiin kyliin Rantakylään ja Ahjärvelle oli matkaa, Ahjärvi oli kirkonkylään kuljettaessa matkan varrella, mutta aivan loppumatkassa. Pihlainen oli iso kylä, ennen talvisodan alkamista kylässä oli 73 taloa.

Pihlaisissa ei ole näkyvissä jälkiä suomalaisasutuksesta. Talojen kivijalatkin on siirretty muuhun käyttöön paria poikkeusta lukuun ottamatta. Niitä käytettiin rakennusmateriaalina *Punainen lokakuu* -nimiseen kolhoosiin. Kolhoosin asukkaat tulivat Kirovin alueelta Ukrainasta. Kolhoosi käytti Pihlaisten maita viljelyksiin.

Kolhoosin tilalle rakennettiin 1950-luvulla ohjustukikohta. Malinovkaan sijoitettiin puolentoistasataa ilmatorjuntaohjusta suojaamaan Leningradia. Varsinainen ohjustukikohta sijoittui entisen Pihlaisten kylän itäpuolelle, osa varuskuntarakennuksista rakennettiin vanhan suomalaiskylän eteläosiin. Ohjussiilot on sijoitettu laajalle alueelle betonitien varteen. Ohjustukikohtaan rakennettiin myös iso kerrostaloalue.

1990-luvulla ohjustukikohta tyhjennettiin, koska kiinteiden ilmatorjuntaohjusten aika oli ohi. Kerrostaloalueella asutaan kuitenkin edelleen monessa talossa. Ilmatorjuntavaruskunnasta jäi muistoksi Laatokan rannalta Pihlaisiin eli Malinovkaan rakennettu betonitie. Tätä tietä pääsee edelleen ajamaan alueelle. Google Mapsin satelliittikuvissa erottuvat ohjustukikohdan rakenteet selvästi.

Lähteet
-------

1. ↑  *Kivennapa kylästä kylään*, Kivennapalaisten pitäjäseura ry, 1987 s. 133-137 ISBN 951-99842-3-2
2. 1 2  *Pihlainen - kylä Kivennavalla* Pihlaisten kyläseura 2005 s. 420 ISBN 952-91-9680-6
3. ↑   | Viitattu 13.12.2015

Kirjallisuutta
--------------

* Jortikka, Annikki: Hyvin onnistunut, ikimuistoinen kotikylämatka Pihlaisiin.  *Sipin Sanomat*, 2011.  Kivennavan Kirjavaisten sukuseura.
* Jortikka, Anneli: Takaisin kotiin Karjalaan : vuosi 1942 oli toiveiden toteutumisen vuosi. (Kotikyläni Kivennavan Pihlaisten kyläläisillä oli mahdollisuus päästä takaisin Karjalaan) *Joulukannel : Karjalan liiton joulujulkaisu*, 2012, s. 21.

Aiheesta muualla
----------------

* VirtuaaliKivennapa *kivennapa.fi*. Viitattu 13.12.2015.
* Näkymä Kivennavan Pihlaisten kylästä [valokuva]  1920-30-luku. Museovirasto. Viitattu 13.12.2015.
* Blogikirjoituksia Pihlaisista *monivarinen.blogspot.fi*. Viitattu 13.12.2015.

Kivennavan kylät
Ahjärvi • Hartonen • Hiirelä • Holttila • Ikola • Jalkala • Joutselkä • Jäppinen • Kanala • Karvala • Kaukolempiälä • Kauksamo • Kekrola • Kivennavan kirkonkylä • Kontu • Korpikylä • Kotselkä • Lavola • Liikola • Lintula • Lipola • Miettilä • Multala • Mustapohja • Pamppala • Patrikki • Pihlainen • Polviselkä • Raivola • Rantakylä • Rasala • Riihisyrjä • Riihiö • Rontu • Räikylä • Saarenmaa • Seppälä • Siiranmäki • Soppikylä • Suurselkälä (Suurselkä) • Tammiselkä • Tirttula • Tonteri • Uupune • Vaittila • Vanhakylä • Vehmainen • Voipiala • Vuottaa • Ylentelä
**Substraattikierto** eli **futiili sykli** on aineenvaihdunnassa esiintyvä kahden vastakkaissuuntaisen ja yhtäaikaisen metaboliareitin muodostoma kierto, jonka ainoa kokonaisvaikutus on kierron energiankulutuksesta syntynyt lämpö. Tällaisessa aineenvaihduntareitissä systeemi oskilloi kahden tilan välissä ja on hyvin herkkä pienellekin säätelylle. Vaikka energiataloudellisesti substraattikierto on tehoton järjestely soluille, se mahdollistaa reitin tarkan hienosäädön ja nopeat muutokset reaktion tasapainotilaan. Joissakin tapauksissa kuten ruskeassa rasvakudoksessa syntyvää hukkalämpöä käytetään hyväksi homeostaasin ylläpitämiseen.

### Esimerkki

Esimerkki substraattikierrosta fruktoosi-6-fosfaatin (F6P) ja fruktoosi-1,6-bisfosfaatin (F-1,6-bP) välillä fosfofruktokinaasi-1:n (PFK-1) ja fruktoosi-1,6-bisfosfataasin (FBPase-2) säätelemänä.
Oheisessa substraattikierron esimerkki glykolyysin ja glukoneogeneesin osareaktioiden välisestä syklistä:

{\displaystyle \mathrm {{\text{Fruktoosi-6-fosfaatti}}+ATP{\xrightarrow {fosfofruktokinaasi-1}}{\text{Fruktoosi-1,6-bisfosfaatti}}+ADP} }
{\displaystyle \mathrm {{\text{Fruktoosi-1,6-bisfosfaatti}}+H\_{2}O{\xrightarrow {fruktoosi-1,6-bisfosfataasi}}{\text{Fruktoosi-6-fosfaatti}}+P\_{i}} }
Kokonaisreaktiossa ei synny uusia tuotteita, vaan ainoastaan ATP hydrolysoituu. Reaktiossa kuluu energiaa, joka vapautuu lämpönä.

{\displaystyle \mathrm {ATP+H\_{2}O\longrightarrow ADP+P\_{i}+{\text{Lämpöä}}} }
Sergei Sergejev-Tsenski.
**Sergei Nikolajevitš Sergejev-Tsenski** (ven. Серге́й Никола́евич Серге́ев-Це́нский, oikea sukunimi *Sergejev*; 30. syyskuuta 1875 Tambovin kuvernementin Preobraženskojen kylä – 3. joulukuuta 1958 Alušta) oli venäläinen kirjailija.

Sergejev-Tsenski syntyi opettajan perheeseen. Hän valmistui Gluhovin opettajainstituutista vuonna 1895, työskenteli vuoteen 1904 saakka opettajana ja palveli armeijassa vuosina 1904–1905 ja 1914–1915. Vuodesta 1905 lähtien hän asui Krimillä.

Kirjailija julkaisi ensimmäisen teoksensa vuonna 1898. Hänet tunnetaan erityisesti historiallisesta proosastaan. Sergejev-Tsenskin pääteos on romaanisarja *Preobraženije Rossii* (1914–1958), joka keskittyy ensimmäisen maailmansodan vuosiin. Krimin sotaa kuvaava suurromaani *Sevastopolskaja strada* (1937–1939) sai Stalin-palkinnon vuonna 1941. Kirjailija valittiin Neuvostoliiton tiedeakatemian jäseneksi vuonna 1943.

Suomennettuja teoksia
---------------------

* *Läpimurto: historiallinen romaani*. Suomentanut Valto Kallama. Helsinki: Otava, 1946.
* *Tykit vedetään esiin: historiallinen romaani*. Suomentanut Valto Kallama. Helsinki: Otava, 1946.

Lähteet
-------

1. 1 2  Kasack, Wolfgang: *Entsiklopeditšeski slovar russkoi literatury s 1917 goda*, s. 691–692. London: Overseas Publications Interchange, 1988. ISBN 0-903868-73-3.
2. 1 2  Bolšaja rossijskaja entsiklopedija *bigenc.ru*.  Arkistoitu 26.4.2018. Viitattu 26.4.2018.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Latvia
* Japani
* Tšekki
* Australia
* Kreikka
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* IdRef

 |

 |
Sergei Soldatov
**Sergei Soldatov** (24. kesäkuuta 1933 Narva – 24. tammikuuta 2003 Tallinna) oli virolainen, neuvostomiehityksen aikainen toisinajattelija.

Soldatov syntyi virolais-venäläiseen sekaperheeseen ja kävi koulunsa loppuun Jõhvissä. Sen jälkeen hän kävi Leningradin teknillisen korkeakoulun, minkä jälkeen työskenteli tallinnalaisissa tehtaissa ennen kuin pääsi luennoitsijaksi Tallinnan polyteknilliseen instituuttiin. 

Neuvostoliiton turvallisuuspoliisi KGB suoritti kotietsinnän Soldatovin asunnossa 20.7.1969, koska häntä epäiltiin yhteistyöstä *Taisteluliitto poliittisten oikeuksien puolesta -*nimisen järjestön kanssa. Soldatovia ei tuomittu vankeuteen, mutta hän menetti insinöörinvirkansa. Soldatovin kuulustelupöytäkirja on julkaistu vuonna 1979.

1970-luvun alussa Soldatov toimi maanalaisen sanomalehden toimittajana ja oli jäsen kielletyssä Viron demokraattisessa liikkeessä. Hän oli toisinajattelija Tunne Kelamin ystävä ja hänellä oli myös yhteyksiä muihin venäjänkielisiin toisinajattelijoihin ympäri Neuvostoliittoa. 

Vuonna 1974 KGB pidätti joukon hänen ystäviään kuten Kalju Mätikin, Artjom Juškevitsin ja Mati Kiirendin, päätti Soldatov mennä piiloon. Hänet pidätettiin seuraavana vuonna ja tuomittiin kuudeksi vuodeksi vankeuteen. Vankeustuomionsa hän suoritti Mordvan autonomisella alueella sijainneella työleirillä josta hän vapautui vuonna 1981. Pian vapauttamisen jälkeen Soldatov ja hänen vaimonsa Ludmila karkotettiin Neuvostoliitosta. 

Soldatovin perhe asettui asumaan Länsi-Saksaan ja Aleksandr Solženitsynin avustuksella pääsi töihin Radio Free Europeen tekemään vironkielisiä ohjelmia.
Viroon Soldatov palasi vuonna 2000 eikä ollut aina tyytyväinen kotimaassaan tapahtuneeseen kehitykseen.

Lähteet
-------

1. ↑  Küng, Andres: *Unelma vapaudesta. Passiivinen vastarinta nyky-Baltiassa*, s. 30-37. Kustannuspiste Oy, 1979. ISBN 951-95192-9-7.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Saksa
* Yhdysvallat
* Puola

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.
Hans Globke
**Hans Globke** (10. syyskuuta 1898 Düsseldorf – 13. helmikuuta 1973 Bad Godesberg) oli saksalainen virkamies ja poliitikko.

Valmistuttuaan lakimieheksi Globke työskenteli Aachenin poliisilaitoksella. Hän toimi vuodesta 1929 Natsi-Saksan sisäasiainministeriössä eri tehtävissä, viimeksi ministerineuvoksena 1938–1945. Hänen on katsottu olleen osittain vastuussa niin sanotuista Nürnbergin rotulaeista, joilla ei-arjalaisilta riistettiin kansalaisoikeudet. Globken sanotaan ehdottaneen, että kaikkien Saksan juutalaisten on otettava etunimekseen *Sara* tai *Israel*.

Sodan jälkeen Globke toimi Aachenin kunnallishallinnon johtotehtävissä. Vuodesta 1949 Globke palveli Saksan liittotasavallan liittokanslerinvirastossa, vuodesta 1953 valtiosihteerinä ja yhtenä liittokansleri Konrad Adenauerin lähimmistä työtovereista. Itä-Saksan korkein oikeus tuomitsi Globken vuonna 1963 elinkautiseen vankeuteen poissaolevana. Globke itse jäi samana vuonna eläkkeelle ja kuoli kymmentä vuotta myöhemmin.

Lähteet
-------

1. 1 2  Iloniemi, Jaakko: "Globke, Hans (1898)", teoksessa Huovinen, Pentti ja Siikala, Kalervo (toim.): *Maailmanpolitiikan kasvot*, s. 62. Helsinki: Weilin & Göös, 1963.
2. ↑  East Berlin Court Sentences Globke to Life Term in Absentia, jta.org 25.6.1963. Viitattu 29.10.2014.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Hans Globke** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC
* IdRef

 |

 |

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: sv:Hans Globke
**Sergei Anatoljevitš Tsion** (ven. Сергей Анатолиевич Цион, 1874 – 1947) oli Venäjän keisarillisen armeijan kapteeni, joka vuonna 1906 oli yksi Viaporin kapinan johtajista yhdessä Arkadi Jemeljanovin ja Jevgeni Kohanskin kanssa.

Elämä
-----

### Toiminta Suomessa

Juutalaistaustainen Tsion oli Venäjän sosiaalidemokraattisen työväenpuolueen jäsen ja kuului sen enemmistöryhmään eli bolševikkeihin. Suomenlinnassa hän toimitti *Vestnik Kasarmi* (Kasarmin sanansaattaja) -nimistä lehteä, jonka julkaisua avustivat myös suomalaiset sosiaalidemokraatit. Viaporin kapinan aikana Tsion oli yksi sen johtajista, mutta ei juurikaan osallistunut varsinaiseen kapinointiin, vaan seurasi tapahtumia mantereen puolella. Tuolloin hänen kontakteihinsa Helsingissä lukeutui suomalaisia sosialidemokraatteja, kuten esimerkiksi näytelmäkirjailija Elvira Willman. Kapinayrityksen jälkeen Jemeljanov ja Kohanski teloitettiin, mutta Tsion onnistui pakenemaan Englantiin, jossa hän työskenteli toimittajana. Helsinkiläinen kustannusosakeyhtiö Fugas julkaisi Tsionin Viaporin kapinasta kertovan muistelmateoksen *Три дня восстания в Свеаборге* (Viaporin kapinan kolme päivää) vuonna 1907.

### Paluu Venäjälle

Tsion palasi Venäjälle maaliskuun vallankumouksen jälkeen kesäkuussa 1917. Hän oli jättänyt bolševikit ja liittynyt sosialistivallankumouksellinen puolueeseen, kuuluen samalla myös Aleksandr Kerenskin johtaman väliaikaishallituksen tukijoihin. Tsion matkusti Pietariin Helsingin kautta, jossa häntä oli *Työmies*-lehden mukaan vastassa tuhatpäinen ihmisjoukko. Ennen junan lähtöä Tsion piti vielä lyhyen puheen.

Lokakuun vallankumouksen myötä bolševikit ottivat Venäjällä vallan ja Tsion joutui pakenemaan Ruotsiin, missä hän eli kuolemaansa saakka. Tsion työskenteli muun muassa kielenkääntäjänä. Ruotsista käsin hän kävi myös kirjeenvaihtoa Nobelin kirjallisuuspalkinnon saaneen Ivan Buninin kanssa, joka asui toisen maailmansodan aikana maapaossa Ranskan Grassessa. Bunin eli sota-ajan pitkälti Tsionin Ruotsissa keräämien avustusten turvin.

Lähteet
-------

1. 1 2  Автор книги: цион. Название: три дня восстания свеаборге Alib.ru. Viitattu 22.3.2015. (venäjäksi)
2. 1 2 3  Свеаборг. Про штабс-капитана Циона, эсперантиста и знатока киргизской музыки  19.6.2012. Tolstiyyoj. Viitattu 22.3.2015. (venäjäksi)
3. 1 2  In Centenary of the Sveaborg uprising 30th of July – 2nd of August 1906 - lessons for anarchists  3.12.2006. Antti Rautiaisen kirjoituksia. Viitattu 22.3.2015.
4. 1 2  Hyttinen, Elsi: *Kovaa työtä ja kohtalon oikkuja. Elvira Willmanin kamppailu työläiskirjallisuuden tekijyydestä vuosisadan vaihteen Suomessa*, s. 150–151. Turku: Turun yliopisto, 2012. ISBN 978-951-29493-9-7. Teoksen verkkoversio.  (Arkistoitu – Internet Archive)
5. ↑  Иван БУНИН: "Не до любви теперь людям"  1/2005. Дружба Народов. Viitattu 22.3.2015. (venäjäksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Tšekki
* Puola

 |

 |
**Hans Gustaf Wilhelm Snellman** (28. syyskuuta 1910 Helsinki – 23. kesäkuuta 1997 Helsinki) oli suomalainen asianajaja ja monien yritysten johdossa vaikuttanut asiantuntija.

Snellmanin vanhemmat olivat varatuomari, asianajaja Hannes Snellman ja Sara Wilhelmiina von Knorring. Hän tuli ylioppilaaksi Svenska Samskolanista 1932, suoritti ylemmän oikeustutkinnon 1938 ja sai varatuomarin arvon 1943. Snellman työskenteli isänsä asianajotoimistossa, jonka omistajaksi hän tuli 1942. Toimiston erikoisalaa oli alusta pitäen liikejuridiikka ja kansainvälinen kauppa. Snellmanin aikana toimisto menestyi ja laajeni huomattavasti. Liikejuristin kokemustaan Snellman hyödynsi useiden eri teollisuuden ja kaupan alan yritysten johtoelimissä. Suomen Asianajajaliiton hallituksen jäsen hän oli 1962–1970. Snellman toimi 1940–1952 Suomen Punaisen Ristin juristina, mistä tehtävästä hän päätyi marsalkka Mannerheimin henkilökohtaiseksi lakimieheksi. Hän hoiti myös Mannerheim-säätiötä, jolle marsalkka testamenttasi omaisuutensa, ensin säätiön sihteerinä ja asiamiehenä, sitten hallituksen jäsenenä ja lopulta puheenjohtajana. Mannerheimin koti muutettiin 1960-luvulla Snellmanin johdolla museoksi.

Snellman sai laamannin arvon 1982. Hän harrasti modernia maalaustaidetta ja oli Italian ystävä, joka muun muassa toimi Villa Lanten valtuuskunnan puheenjohtajana. Hän myös tutki lintuja ja metsästi. Snellmanin puoliso vuodesta 1941 oli Kitty Marghareta Hanell (1919–1970). Heidän poikansa Johan Gustaf Snellman jatkoi isänsä ja isoisänsä uralla samassa asianajotoimistossa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Forsström, Johanna: "Snellman, Hans Gustaf (1910–1997)", *Suomen kansallisbiografia, osa 9*, s. 131. Helsinki: Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, 2007. ISBN 978-951-746-450-5. / Teoksen verkkoversio.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Kansallisbiografia
* Biografiasampo

 |

 |
**Sergei Petrovitš Tšerepanov** (ven. Сергей Петрович Черепанов; s. 25. tammikuuta 1986 Rïdder) on kazakstanilainen maastohiihtäjä. 

Tšerepanov debytoi maastohiihdon maailmancupissa marraskuussa 2004 Rukalla ollen 15 kilometrin vapaan hiihtotavan kilpailussa 81. Ensimmäisen maailmancupin pisteensä hän saavutti marraskuussa 2006 niin ikään Rukalla sijoituttuaan 15 kilometrin perinteien hiihtotavan kilpailussa sijalle 30 eli viimeiselle pistesijalle. Tšerepanovin paras sijoitus maailmancupissa on kolmas, jonka hän saavutti maaliskuussa 2008 Lahdesta 15 kilometrin perinteisen kilpailusta. Tuo on myös Tšerepanovin uran ainoa maailmancupin palkintosijoitus.

Tšerepanov on osallistunut kolmiin talviolympialaisiin, joissa hän on parhaimmillaan ollut viestissä 11. vuonna 2010 ja henkilökohtaisilla matkoilla 47. samojen kisojen 15 kilometrillä. Tšerepanov on kilpaillut myös neljissä MM-kilpailuissa, joissa hänen paras sijoitus on ollut vuoden 2009 MM-kisojen viestin 10. sija. Henkilökohtaisilla matkoilla Tšerepanov on ollut parhaimmillaan 11. vuoden 2011 MM-kisojen 15 kilometrillä.

Tšerepanov on voittanut kaksi Aasian kisojen kultaa viestistä. Lisäksi hänellä on yksi hopea vuodelta 2011 30 kilometriltä. Vuonna 2007 Tšerepanov voitti 10 kilometriltä pronssia universiadeista.

Lähteet
-------

* 

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.
**Selina Gasparin** (s. 3. huhtikuuta 1984 Samedan) on sveitsiläinen ampumahiihtäjä. Hän on kuulunut Sveitsin maajoukkueeseen kaudesta 2006 lähtien.

Arvokilpailuissa Gasparin sijoittui 13:nneksi Hanty-Mansijskin MM-kilpailujen 2011 normaalimatkalla. Ruhpoldingin MM-kilpailuissa 2012 hän oli pikakilpailussa 12:s ja takaa-ajossa 13:s. Sotšin olympialaisissa 2014 hän sai normaalimatkalla hopeaa, oli yhteislähdössä yhdeksäs, pikakilpailussa 13:s ja takaa-ajossa 15:s. Hochfilzenin MM-kilpailuissa 2017 hän sijoittui pikakilpailussa 11:nneksi, Östersundissa 2019 normaalimatkalla yhdeksänneksi. Pokljukan MM-kilpailuissa 2021 hän oli normaalimatkalla kuudes sekä pikakilpailussa ja takaa-ajossa viidestoista.

Gasparin saavutti ampumahiihdon maailmancupissa ensimmäisen voittonsa ja palkintokorokesijoituksensa Hochfilzenin pikakilpailussa kaudella 2013–2014. Hän voitti samalla kaudella myös Annecyn pikakilpailun. Kaudella 2015–2016 hän oli toinen Antholzin takaa-ajokilpailussa. Kaudella 2019–2020 hän sijoittui toiseksi Kontiolahden takaa-ajossa. Kaudella 2008–2009 hän sijoittui kauden kokonaispisteissä 84:nneksi, kaudella 2009−2010 36:nneksi, 2010–2011 28:nneksi, 2011–2012 29:nneksi, kaudella 2012–2013 19:nneksi, 2013–2014 11:nneksi, kaudella 2015–2016 24:nneksi, 2016–2017 17:nneksi, kaudella 2017−2018 25:nneksi, 2018–2019 66:nneksi ja 2019–2020 40:nneksi.

Ampumahiihdon lisäksi Gasparin on kilpaillut myös maastohiihdossa. Maastohiihdon maailmancupissa hän on sijoittunut parhaimmillaan 21:nneksi Davosin 10 kilometrin vapaan hiihtotavan kilpailussa helmikuussa 2013.

Gasparin on naimisissa venäläisen maastohiihtäjän Ilja Tšernousovin kanssa. Hänen siskonsa Elisa Gasparin ja Aita Gasparin ovat myös ampumahiihtäjiä.

Lähteet
-------

* Selina Gasparin Kansainvälinen ampumahiihtoliitto (IBU).  (englanniksi)

### Viitteet

1. ↑  Selina Gasparin Kansainvälinen hiihtoliitto (FIS).  (englanniksi)
2. ↑  Selina Gasparin and Ilya Chernousov got married *FIS-SKI*.  10.6.2014.  Arkistoitu 27.8.2015. Viitattu 23.6.2014.

Aiheesta muualla
----------------

* Selina Gasparinin kotisivut (Arkistoitu – Internet Archive)

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Selina Gasparin** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa

 |

 |
**Sergei Mihailovitš Slonimski** (ven. Серге́й Миха́йлович Слони́мский; 12. elokuuta 1932 – 9. helmikuuta 2020 Pietari) oli venäläinen säveltäjä.

Slonimski syntyi kirjailija Mihail Slonimskin perheeseen ja oli Nicolas Slonimskin sisaruksenpoika. Slonimski opiskeli Orest Evlahovin ja Vladimir Nilsenin johdolla Pietarin konservatoriossa, josta valmistui vuonna 1955. Hän oli suorittanut opintoja myös Moskovassa vuosina 1943–1950. Hän liittyi Pietarin konservatorion henkilökuntaan sävellysopettajana vuonna 1959. Slonimski sai Venäjän SFNT:n kansantaiteilijan arvon vuonna 1987 ja Venäjän valtionpalkinnon vuonna 2001. Hänen johdollaan opiskelivat muiden muassa Vladislav Tšernušenko, Vasili Sinaiski ja Juri Simonov. Hän opetti myös kolmansista maista tulleita opiskelijoita.

Slonimski sai vaikutteita eri aikakausilta ja myös jazzista, rockista sekä kansanmusiikkiperinteistä. Hän yhdisteli läntisiä ja slaavilaisia piirteitä toisin kuin monet aikalaiset, joista esimerkiksi Alfred Schnittkeen ja Edison Denisoviin vaikuttivat enemmän läntiset, Georgi Sviridoviin ja Valeri Gavriliniin slaavilaiset. Slonimskin tuotantoon kuuluu esimerkiksi kahdeksan oopperaa, 34 sinfoniaa, kamarimusiikkia, balettia, oratorioita, musiikkia kansansoittimille ja pedagogisia sävellyksiä lapsille. 1960-luvulla Slonimski teki myös kaksitoistasäveljärjestelmällä laadittuja sävellyksiä, joihin hallinto ei kuitenkaan suhtautunut suopeasti.

Lähteet
-------

1. ↑  Sergey Mikhaylovich Slonimsky AllMusic
2. 1 2 3 4 5  Death of a rebel Soviet composer, 88 Slipped Disc
3. 1 2 3 4  Sergei Slonimsky ReMusik.org


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Suomi (KANTO)
* Yhdysvallat
* Ruotsi
* Tšekki
* Alankomaat
* Puola
* Venäjä

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* RISM
* SNAC
* IdRef

 |

 |
Ateenan Akropoliin asemapiirros, Arrheforeion merkitty numerolla 14.
**Arrheforeion** (m.kreik. Αρρηφόρειον; joskus myös *Arreforeion* tai *Arreforion*) oli antiikin aikainen rakennus Ateenan Akropolis-kukkulalla. Sitä käyttivät *arrheforoi* eli kulttitehtäviä suorittaneet nuoret tytöt.

Arrheforeionina pidetään Akropoliin rakennusta, johon viitataan tutkimuksessa myös nimellä Rakennus III. Se sijaitsi kukkulan pohjoislaidalla Erekhtheionin ja Pandroseionin luoteispuolella, ja se oli rakennettu lähes kiinni kukkulan pohjoiseen linnoitusmuuriin. Arrheforeion rakennettiin suunnilleen 400-luvun lopulla eaa. Se edusti oletettavasti doorilaista tyyliä. Rakennuksen perustusten koko on noin 12 × 12 metriä ja siihen liittyneen pihan koko noin 16 × 9 metriä. Rakennukselta johti maanalainen käytävä linnoitusmuurin toiselle puolelle Akropoliin pohjoisrinteellä olleelle niin kutsutulle Mykeneläiselle lähteelle sekä lukuisille pienille pyhäköille.

Arrheforoi, joita oli kaksi kappaletta, olivat nuoria ylhäisten sukujen tyttöjä, joille oli uskottu Athenen kulttiin liittyviä tehtäviä muistumana Kekropsin tyttäristä ja Erikhthonioksen myytistä. Heidän tehtävänsä oli kutoa vuosittain uusi peplos Athenen kulttikuvalle Panathenaia-juhliin. Arrheforeion-rakennusta käytettiin ilmeisesti tässä työssä. Rakennuksen pihaa käytettiin esimerkiksi tyttöjen palloleikkeihin. Panathenaia-juhlissa peplos puettiin Athene Poliaan temppelissä ja myöhemmin Erekhtheionissa olleen vanhan Athenen kulttikuvan päälle.

Rakennukseen liittyi myös Arrheforia-juhla, johon liittyneessä öisessä rituaalissa kyseisten tyttöjen piti kuljettaa jotain mystistä sisältänyt kori pois ja takaisin Akropoliille maanalaista tunnelia pitkin. Erään teorian mukaan tytöt olisivat noutaneet tuoretta multaa joltakin Afroditen puutarhapyhäköltä (mahdollisesti Afroditen ja Eroksen pyhäkkö) ja tuoneet sen esimerkiksi Pandroseionin pyhälle oliivipuulle. Näin kyseessä olisi ollut hedelmällisyysriiti.

Lähteet
-------

1. 1 2  Hurwit, Jeffrey M.: *The Athenian Acropolis: History, Mythology, and Archaeology from the Neolithic Era to the Present*, s. 315–316. CUP Archive, 1999. ISBN 0521417864. Teoksen verkkoversio.
2. 1 2  Arrephorion *Ancient Greece*. Viitattu 4.4.2016.
3. 1 2 3  Arrephorion *The Virtual Time Machine*. Viitattu 4.4.2016.
4. 1 2 3  The House of Arrephoreion *Maquettes Historiques*. Viitattu 4.4.2016.
5. 1 2  Rosenzweig, Rachel: *Worshipping Aphrodite: Art and Cult in Classical Athens*, s. 45–51. University of Michigan Press, 2004. ISBN 0472113321. Teoksen verkkoversio.
Öljykenttärakennelmia.
Ghawar’in öljykentän sijainti  
Ghawar’in öljykentän sijaintiSaudi-ArabiaGhawar’in öljykentän sijainti Saudi-Arabiassa.
Ghawar’in öljykentän sijainti.
**Ghawar** on suuri öljykenttä Saudi-Arabiassa. Se sijaitsee noin 100 kilometriä lounaaseen Dhahranin kaupungista. Ghawar on jaettu kuuteen tuotantoalueeseen, joiden nimet ovat (pohjoisesta etelään) *Fazran*, *Ain Dar*, *Shedgum*, *Uthmaniyah*, *Haradh* ja *Hawiyah*. Ghawarin alueen mitat ovat 280 kertaa 30 kilometriä, mikä tekee siitä kooltaan maailman suurimman perinteisen öljykentän.

Historia
--------

Ghawar löydettiin 1948, ja tuotanto alkoi 1951. Vuonna 1981 Ghawar tuotti öljyä keskimäärin 5,7 miljoonaa barrelia päivässä, mikä on maailmanennätys, mutta tämän jälkeen tuotantoa rajoitettiin joksikin aikaa. Vuosien 1948 ja 2000 välillä noin 60–65 prosenttia kaikesta Saudi-Arabiassa tuotetusta öljystä tuli Ghawarista. Ghawar tuottaa noin 4,5 miljoonaa barrelia öljyä päivässä, joka on noin 5 prosenttia maailmanlaajuisesta maaöljytuotannosta. Vuonna 2019 on raportoitu, että Ghawar ehtyy nopeammin kuin osattu kuvitella. Ghawar pystyy tuottamaan enää vain 3,8 miljoonaa barrelia öljyä päivässä, kun aikaisemmin tuotanto on ollut yli viisi miljoonaa barrelia päivässä. Öljyn lisäksi se tuottaa myös kaasua.

Omistus
-------

Ghawar on täysin Saudi Aramcon omistuksessa.

Katso myös
----------

* Maaöljy
* OPEC
* Öljyhuippu

Lähteet
-------

1. 1 2  Al-Anazi, Bandar D.: What you know about The Ghawar Oil Field, Saudi Arabia?.  *Recorder*, Huhtikuu 2007, 32. vsk, nro 4. Artikkelin verkkoversio. Viitattu 9.8.2021.  (englanniksi)
2. 1 2  Patterson, Ron: A Closer Look at Saudi Arabia *Peak Oil Barrel*.  27.5.2014. Viitattu 9.8.2021. (englanniksi)
3. ↑  Blas, Javier: The Biggest Saudi Oil Field Is Fading Faster Than Anyone Guessed. *Bloomberg / Yahoo*.  2.4.2019.  Arkistoitu 2.4.2019. Viitattu 9.8.2021. (englanniksi)

Kirjallisuutta
--------------

* Matthew R. Simmons, *Twilight in the Desert: The Coming Saudi Oil Shock and the World Economy*, Wiley, 2005, ISBN 0-471-73876-X

Aiheesta muualla
----------------

* Ghawar Oil Field *NS Energy*. Viitattu 9.8.2021. (englanniksi)
* Porter, Adam: Bank says Saudi's top field in decline. *Aljazeera.net*.  12.4.2005.  Arkistoitu 13.8.2006. Viitattu 9.8.2021. (englanniksi)
* Morton, Glenn: Trouble in the World's Largest Oil Field-Ghawar. *Energy Bulletin*.  2.7.2004.  Arkistoitu 11.10.2008. Viitattu 9.8.2021. (englanniksi)
* Etusivu *Saudi Aramco*. Viitattu 9.8.2021. (englanniksi)
**Timo Tarhila** (s. 14. marraskuuta 1965) on suomalainen uransa päättänyt jalkapallomaalivahti. Hän pelasi yli 200 Ykkösen ottelua, joista valtaosan 1990-luvulla Joutsenon Kullervossa, sekä kauden 1996 Veikkausliigaa Mikkelin Palloilijoissa. IFK Willmanstrandin kanssa hän saavutti futsalin Suomen mestaruuden vuonna 2000.

Ammatiltaan Tarhila on autoilija.

Ura
---

Tarhila oli Lauritsalan Työväen Palloilijoiden kasvatti. Hän pääsi seuran edustusjoukkueeseen kaudella 1984, jolloin joukkueen sarjataso oli II divisioona (myöhemmältä nimeltään Kakkonen). Seuraavaksi kaudeksi joukkue nousi I divisioonaan (Ykkönen), jossa Tarhila pelasi ensimmäiset ottelunsa kaudella 1986.

Kaudeksi 1988 Tarhila siirtyi naapurikuntaan II divisioonan Joutsenon Kullervoon, jonka kanssa hän saavutti sarjanousun I divisioonaan kaudella 1989. Hän oli JoKun eli Kultsun ykkösmaalivahti lähes koko 1990-luvun ajan. Ainoat pääsarjaottelunsa Veikkausliigassa, yhteensä 14, Tarhila pelasi kaudella 1996 Mikkelin Palloilijoissa. Liigadebyyttinsä hän teki 1–2-tappioon päättyneessä kotiottelussa Ilvestä vastaan 28. huhtikuuta 1996. MP:n putoamiseen päättyneellä kaudella Tarhila jakoi torjuntavastuun nuoren Antti Kuismalan kanssa.

Myös Kultsu putosi kaudella 1996, joten Tarhilan palatessa joukkueeseen kaudeksi 1997 sarjatasona oli Kakkonen. Ykkösessä hän pelasi Kultsun kanssa jälleen kaudet 1998–1999 ja Kultsun edustusjoukkuetoiminnan lakkauttamisen jälkeen Rakuunoissa kauden 2000. Ykkösen otteluita Tarhila pelasi urallaan yhteensä 201, joista 144 Kultsussa. Kova- ja tarkkapotkuinen maalivahti teki Kultsulle Ykkösessä viisi maalia, kaikki rangaistuspotkusta, ja Rakuunoillekin yhden. Vielä kaudella 2006 hän kuului Kolmosessa pelanneeseen Kultsu FC:n joukkueeseen.

Tarhila pelasi myös futsalia. Hän saavutti useiden muiden Kultsun pelaajien tapaan lajin Suomen-mestaruuden IFK Willmanstrandin kanssa vuonna 2000.

Lähteet
-------

* Arponen, Antti O.: *Vuosisata joutsenolaista urheilua – Joutsenon Kullervo 1914–2014*. Joutseno: Joutsenon Kullervo, 2014. ISBN 978-952-93-4246-4.
* Vuorinen, Juha & Kasila, Markku: *Pelimiehet – Suomen jalkapallon pelaajatilastot 1930–2006*. Helsinki: Suomen urheilumuseosäätiö, 2007. ISBN 978-952-99075-9-5.

### Viitteet

1. 1 2 3  Liigapelaajat Veikkausliiga. Viitattu 20.2.2016.
2. 1 2 3 4 5 6 7 8 9  Vuorinen & Kasila 2007, 338.
3. 1 2 3 4  Arponen 2014, 365–366.
4. ↑  Kasila & Vuorinen 2007, 152.
5. ↑  Arponen 2014, 352.
6. ↑  1999–2000 Suomen Palloliitto.  Arkistoitu 2.3.2016. Viitattu 20.2.2016.
**Manchesterin pommi-isku** oli terroriteko Manchesterin keskustassa 15. kesäkuuta 1996. Kaksisataa ihmistä loukkaantui, useimmat lentävistä lasinsirpaleista. Poliisi uskoo että teon takana oli IRA.

Iskusta selvinneeseen postilaatikkoon on laitettu muistokyltti.
Pommi räjähti lauantaina kello 11.20 Corporation Streetillä Arndalen ostoskeskuksen ulkopuolella. Paikallinen televisioyhtiö oli saanut varoitussoiton aamukymmeneltä.

Pommin painoksi on arvioitu 1 500 kilogrammaa. Se on suurin, mitä Britannian pääsaarella on räjäytetty. Pommi tuotiin paikalle valkoisessa pakettiautossa. Poliisi pystyi jäljittämään käytetyn auton myyjän, mutta ei koskaan löytänyt irlantilaisella korostuksella puhunutta miestä joka oli ostanut auton käytettynä joitakin päiviä aikaisemmin.

Alueelle on rakennettu uusia liiketiloja, aukio, puisto, 240 puuta ja kävelytie, joka yhdistää katedraalin keskustaan.

Lähteet
-------

1. 1 2  1996: Huge explosion rocks central Manchester *On This Date*. BBC. Viitattu 17.6.2013.
2. 1 2  Bomb to Boom *manchester.com*.  Arkistoitu 15.3.2013. Viitattu 17.6.2013.
3. ↑  The Manchester Bomb: £2,000 van at the heart of a day of horror Manchester Evening News. Viitattu 17.6.2013.
**Valto Paavali Salmi** (22. helmikuuta 1903 Helsinki – 18. lokakuuta 1974 Helsinki) oli suomalainen kestävyysjuoksija. 1930-luvulla Salmi oli Työväen Urheiluliiton nimekkäin keskipitkien matkojen juoksija. Hän voitti muun muassa Wienin työläisolympialaisten 5 000 metrin kilpailun vuonna 1931.

Elämä ja ura
------------

Helsingin Kisa-Tovereiden perustajajäseniin kuulunut Salmi saavutti urallaan 21 TUL:n mestaruutta. Vuonna 1931 hän voitti 5 000 metrin kilpailun Wienin työläisolympialaisissa ja oli kolmas 1 500 metrillä. Vuonna 1937 Salmi sijoittui toiseksi Antwerpenin työläisolympialaisten 5 000 metrillä. Lisäksi hän voitti muun muassa Kaisaniemen juoksun yleisen sarjan kolmasti vuosina 1933–1935.

Aktiiviuransa jälkeen Salmi toimi TUL:n jouksuvalmentajana. Vuosina 1946–1948 hän valmensi Suomen olympiajuoksijoita yhdessä Armas Valsteen kanssa. Lisäksi Salmi oli vuoden 1952 Helsingin olympialaisten ja 1971 Helsingin EM-kilpailuiden maratonin kilpailujohtaja. TUL:n hajaannuksen aikana hän vaikutti sosialidemokraattien perustamassa Työväen Urheiluseurojen Keskusliitossa.

Salmi työskenteli vuodesta 1933 lähtien OTK:n palveluksessa muun muassa varastoesimiehenä. Vuonna 1962 hänelle myönnettiin Suomen urheilun hopeinen ansioristi.

Perhe
-----

Valto Salmen poika on urheiluselostaja Pentti Salmi. Hänen veljensä oli kestävyysjuoksija Rauni Salmi.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Kuolleita.  *Helsingin Sanomat*, 2.11.1974, s. 15. HS Aikakone (vain tilaajille). Viitattu 13.8.2020.
2. 1 2 3 4  Valto Salmi 50-v.  *Helsingin Sanomat*, 22.2.1953, s. 17. HS Aikakone (vain tilaajille). Viitattu 13.8.2020.
3. ↑  Valto Salmi 60-v.  *Helsingin Sanomat*, 22.2.1963, s. 20. HS Aikakone (vain tilaajille). Viitattu 13.8.2020.
4. 1 2  Suomen urheilun ansioristit ja -mitalit.  *Helsingin Sanomat*, 27.2.1962, s. 27. HS Aikakone (vain tilaajille). Viitattu 13.8.2020.
5. ↑  Piilonen, Teijo: 90 vuotta täyttävä selostajalegenda Pentti Salmi muisteli sota-ajan korispelejä – "Monta kertaa mentiin Sokoksen pommisuojaan"  13.1.2018. Ilta-Sanomat. Viitattu 13.8.2020.