recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Dritan Stafsula** (s. 16. heinäkuuta 1981, Tirana, Albania) on suomalainen entinen jalkapalloilija. Stafsula pelasi Veikkausliigassa AC Allianssissa, Tampere Unitedissa ja AC Oulussa yhteensä 63 ottelua sekä yhteensä 207 ottelua Ykkösessä. Stafsula päätti pelaajauransa kauden 2015 jälkeen, ja hän on AC Oulun kautta aikojen paras maalintekijä 45 maalilla. Stafsula pelasi myös futsalia Tervareissa ja Suomen futsalmaajoukkueessa.

Seurajoukkueet
--------------

Stafsulan pelaajaura ylimmillä sarjatasoilla alkoi Tervareiden joukkueessa Kakkosessa kaudella 1999. Hän pelasi yhteensä viisi kautta Tervareissa ja sen sarjapaikan perineen AC Oulun riveissä 1999–2003. AC Oulusta Stafsula siirtyi kaudeksi 2004 Veikkausliigassa pelanneen AC Allianssin joukkueeseen. Kahden Vantaalla vietetyn kauden jälkeen hän siirtyi Norjan toisella sarjatasolla pelanneeseen Bodø/Glimtin riveihin. Stafsula ei kuitenkaan onnistunut murtautumaan Bodø/Glimtin kokoonpanoon, ja hän palasi lainasopimuksella Suomeen ja AC Ouluun kaudeksi 2007.

Stafsula ja Bodø/Glimt purkivat sopimuksen kaudella 2008 ja loppukauden hän pelasi Kazakstanissa FK Astanassa. Kaudella 2009 Stafsula teki sopimuksen slovakialaisen FK DAC:n kanssa, mutta hän palasi heinäkuussa Ouluun ja tällä kertaa Kakkosessa pelanneen FC OPA:n joukkueeseen. Stafsula pelasi loppukauden 2010 lainalla Ruotsin kolmannella sarjatasolla Bodens BK:ssa ja kauden 2011 lainasopimuksella AC Oulun Ykkösen joukkueessa. Stafsula oli kaudella 2011 Ykkösen neljänneksi paras maalintekijä 12 maalilla.

Stafsula siirtyi AC Oulun sopimuspelaajaksi kaudeksi 2012. Hän pelasi kausina 2011–2015 yhteensä 123 Ykkösen ottelua ja teki niissä 36 maalia. Stafula oli kaudella 2014 AC Oulun paras maalintekijä 11 maalilla. Hänestä tuli AC Oulun kaikkien aikojen paras maalintekijä 45 maalilla. Stafsulan uran viimeiseksi otteluksi korkeimmilla sarjatasoilla jäi 10. lokakuuta 2015 Tammisaaren keskuskentällä pelattu Ykkösen ottelu EIF–AC Oulu.

Lähteet
-------

1. ↑  Tärkeä jatkosopimus: Dritan Stafsula jatkaa AC Oulussa AC Oulu 15.11.2011.
2. ↑  AC Oululle maukas vierasvoitto Tammisaaresta AC Oulu 10.10.2015.
3. ↑  Kauden viimeinen näytös ja jäähyväisiä – AC Oulu kohtaa JJK:n Raatin stadionilla lauantaina kello 14:00 AC Oulu 15.10.2015.
Jens Fink-Jensen. Ideogramma International Literature Festival in Nicosia, Cyprus, 27.11.2019.Jens Fink-Jensen. Ideogramma International Literature Festival in Nicosia, Cyprus, 27.11.2019.
**Jens Fink-Jensen** (s. 19. joulukuuta 1956, Kööpenhamina) on tanskalainen kirjailija, runoilija, valokuvaaja ja säveltäjä.

Hänen ensimmäinen novellinsa *Juni 1995* julkaistiin Information-päivälehdessä 4. kesäkuuta 1975 ja ensimmäiset neljä runoaan toukokuussa 1976 kirjallisuuden aikakauslehti Hvedekornin numerossa 76/1. Fink-Jensenin esikoiskirja, runokirja *Verden i et øje* ilmestyi 19. lokakuuta 1981. Hänen ensimmäinen proosakirjansa, novellikokoelma *Bæsterne* julkaistiin 5. kesäkuuta 1986 ja ensimmäinen lastenkirja *Jonas og konkylien* vuonna 1994.

Jens Fink-Jensen kirjoitti ylioppilaaksi Herlufsholmin sisäoppilaitoksen nykykielten linjalta vuonna 1976. Sen jälkeen hän suoritti asevelvollisuuden ja päällystökoulutuksen Kuninkaallisessa Vartiostossa. Hän valmistui Kööpenhaminan Taideakatemiasta arkkitehdiksi (MAA, cand.arch.) vuonna 1986 ja multimediasuunnittelijaksi 1997.

Jens Fink-Jensen kuului alkuperäiseen 80-luvun runoilijoiden piiriin, joka kokoontui Hvedekornin päätoimittajan Poul Borumin ympärille. Piirin jäsenenä Fink-Jensen järjesti vuonna 1980 yhdessä mm. runoilijakollegansa Michael Strungen kanssa NÅ!!80-tapahtuman Kööpenhaminan Husetissa.

Jens Fink-Jensen pitää multimedia-runonäytöksiä yhdessä kosketinsoittaja Lars Christensenin ja saksofonisti Jens Severinin kanssa lukioissa, festivaaleilla ym. Esityksessä nähdään Fink-Jensenin ottamia dioja ja kuullaan hänen omia syntetisaattorisävellyksiään.

Jens Fink-Jensen on pitänyt lisäksi valokuvanäyttelyt *Sydens Skibe* ja *Beijing Ansigt*, runo/valokuvanäyttelyn *OrdBilleder* ja äänidiashown *Øje på verden – om bøgernes råstof*.

Julkaisut
---------

* *Verden i et øje*, runoja, 1981
* *Sorgrejser*, runoja, 1982
* *Dans under galgen*, runoja, 1983
* *Bæsterne*, novelleja, 1986
* *Nær afstanden*, runoja, 1988 (ilmestynyt arabiaksi 1999)
* *Jonas og konkylien*, lastenkirja, 1994 (kuvittanut Mads Stage)
* *Forvandlingshavet*, runoja, 1995
* *Jonas og himmelteltet*, lastenkirja, 1998 (kuvittanut Mads Stage)
* *Alt er en åbning*, runoja, 2002
* *Syd for mit hjerte. 100 udvalgte kærlighedsdigte*, runoja, 2005
* *Europas vestkyst - en fotorejse fra Skagen til Gibraltar*, travel book, 2008
* *Jonas og engletræet*, lastenkirja, 2010 (kuvittanut Mads Stage)

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Jens Fink-Jensen**.
* (tanskaksi) Jens Fink-Jensen Online
* (englanniksi) Jens Fink-Jensen Online

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Taiteenala | 
* Photographers' Identities

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana

 |

 |
**André Clarindo dos Santos** tai yksinkertaisesti **André Santos** (s. 8. maaliskuuta 1983 São Paulo, Brasilia) on brasilialainen jalkapalloilija, joka edustaa Valioliigassa pelaavaa FC Arsenalia. Hän siirtyi nykyiseen seuraansa 31. elokuuta 2011 Turkin pääsarjassa pelaavasta Fenerbahçesta. Hän pelaa vasemmalla laidalla pääsääntöisesti puolustajana.

21. toukokuuta 2009 Santos kutsuttiin Brasilian maajoukkueeseen vuoden 2010 MM-kisojen karsintoihin ja vuoden 2009 Maanosaliittojen cupiin. 15. kesäkuuta 2009 hän teki ensimmäisen esiintymisen maajoukkueessa Egyptia vastaan. Hän joutui seuraamaan ottelun vaihtopenkiltä. Tämän jälkeen hän pääsi kuitenkin avaukseen seuraavissa neljässä ottelussa.

Saavutukset ja palkinnot
------------------------

* Maanosaliittojen cup: 2009
* Santa Catarina State League: 2004
* Brasilian Cup: 2006
* Brasilian mestaruus (2. divisioona): 2006
* Campeonato Brasileiro Série B: 2008
* Campeonato Paulista: 2009

Lähteet
-------

1. ↑  Brazilian Santos completes move to ArsenalBrazilian Santos completes move to Arsenal  31.8.2011. Arsenal.com. Viitattu 1.9.2011.  (englanniksi)
2. ↑  Dunga convoca Seleção Brasileira para jogos das Eliminatórias e Copa das Confederações  21.4.2009. Confederação Brasileira de Futebol (CBF). Viitattu 16.6.2009.  (portugaliksi)
3. ↑  André Santos comenta estreia pela Seleção *O Globo*.  15.6.2009.  Arkistoitu 24.7.2009. Viitattu 16.6.2009.  (portugaliksi)

Brasilian joukkue – Maanosaliittojen cup 2009
1 Júlio César |
2 Maicon |
3 Lúcio |
4 Juan |
5 Melo |
6 Kléber |
7 Elano |
8 Silva |
9 Luís Fabiano |
10 Kaká |
11 Robinho |
12 Victor |
13 Alves |
14 Luisão |
15 Miranda |
16 Santos |
17 Josué |
18 Ramires |
19 Baptista |
20 Kléberson |
21 Pato |
22 Nilmar |
23 Gomes |
Valmentaja Dunga

Brasilian joukkue – Copa América 2011
1 Júlio César |
2 Alves |
3 Lúcio |
4 Silva |
5 Lucas Leiva |
6 Santos |
7 Robinho |
8 Ramires |
9 Pato |
10 Ganso |
11 Neymar |
12 Victor |
13 Maicon |
14 Luisão |
15 Sandro |
16 Elano |
17 Elias |
18 Lucas |
19 Fred |
20 Jádson |
21 Adriano |
22 Jefferson |
23 David Luiz |
Valmentaja Menezes
**Dragutin Topić** (s. 12. maaliskuuta 1971 Belgrad, Jugoslavia) on pitkän uran tehnyt serbialainen korkeushyppääjä. 

Vuonna 1990 tuolloin Jugoslaviaa edustanut Topić voitti nuorten maailmanmestaruuden Bulgarian Plovdivissa uudella ja yhä voimassa olevalla nuorten ME-tuloksella 237. Samana vuonna hän voitti myös kultaa Splitin EM-kisoissa tuloksella 234. Seuraavana vuonna Tokion MM-kisoissa hän sijoittui yhdeksänneksi. Vuonna 1992 hän saavutti pronssia EM-hallikisoissa Genovassa, mutta jäi Barcelonan olympialaisissa kahdeksanneksi.

1994 Helsingin EM-kisoissa Topić sijoittui viidenneksi ja seuraavana vuonna Göteborgin MM-kisoissa kahdeksanneksi. Vuonna 1996 hän voitti EM-hallimestaruuden Tukholmassa tuloksella 235 ja sijoittui Atlantan olympialaisissa neljänneksi. Seuraavana vuonna hän saavutti pronssia Pariisin MM-hallikisoista, mutta jäi elokuussa Ateenan ulkoratojen MM-kisoissa karsintoihin. Kaksi vuotta myöhemmin Sevillan MM-kisoissa hän sijoittui neljänneksi. Sydneyn olympialaisissa hänen taipaleensa pysähtyi karsintoihin.

2. helmikuuta 2001 Wuppertalissa Topićin doping-näytteestä löytyi nandrolonin aineenvaihduntatuotetta norandrosteronia ja hänelle langetettiin kahden vuoden kilpailukielto. Kärsittyään rangaistuksensa hän palasi takaisin kilpakentille ja sijoittui 2003 Birminghamin MM-hallikisoissa neljänneksi. 2004 Ateenan olympiakisoissa hän selviytyi loppukilpailuun, missä sijoittui kymmenenneksi. 2005 Madridin halli-EM-kisoissa hän oli viides ja samana vuonna Helsingin MM-kisoissa yhdeksäs. Kaksi vuotta myöhemmin Osakan MM-kisoissa hän jäi karsintoihin tuloksella 219. 2008 Valencian MM-hallikisoissa hän sijoittui kuudenneksi, mutta karsiutui loppukilpailusta Pekingin olympialaisissa. Seuraavana vuonna hän oli Torinon EM-hallikisoissa kahdeksas, mutta putosi loppukilpailusta Berliinin MM-kisoissa.

Urallaan 197 senttimetrin pituinen ja 77 kilogramman painoinen Topić on parantanut maansa ennätystulosta viidesti. Hänen ennätyksensä on 1. elokuuta 1993 Belgradissa hypätty 238.

Dragutin Topićin vaimo on kolmiloikkaaja Biljana Topić. Heidän tyttärensä on korkeushyppääjä Angelina Topić.

Lähteet
-------

* Dragutin Topić Kansainvälinen yleisurheiluliitto.  (englanniksi)

### Viitteet

1. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive)
2. ↑  Angelina Topic the world leader in high jump  22.2.2022. World Athletics. Viitattu 5.3.2023. (englanniksi)


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* World Athletics
* Tilastopaja 🔒

 |

 |
**Christina Schwanitz** (s. 24. joulukuuta 1985 Dresden) on saksalainen kuulantyöntäjä ja maailmanmestari.

Vuonna 2015 Schwanitz voitti kultaa Pekingin MM-kisoissa tuloksella 20,37. Moskovan MM-kilpailuissa 2013 hän saavutti hopeaa silloisella ennätyksellään 20,41 metriä. Dohan MM-kilpailuissa 2019 hän sai pronssia tuloksella 19,17. Lisäksi Schwanitz on ollut MM-kilpailuissa seitsemäs Helsingissä 2005 sekä kahdestoista Berliinissä 2009 ja Daegussa 2011. Sisäratojen MM-kilpailuissa hän sai hopeaa Sopotissa 2014 tuloksella 19,94 ja oli kuudes Valenciassa 2008. Olympialaisissa hän on sijoittunut yhdeksänneksi Pekingissä 2008 ja Lontoossa 2012 ja kuudenneksi Riossa 2016.

Schwanitz voitti Euroopan-mestaruuden Zürichissä 2014 tuloksella 19,90 ja Amsterdamissa 2016 tuloksella 20,17. Berliinin EM-kilpailuissa 2018 hän sai hopeaa tuloksella 19,19. Helsingin EM-kilpailuissa 2012 hän oli viides. Hän on voittanut sisäratojen EM-kilpailuissa kultaa Göteborgissa 2013 tuloksella 19,25, saanut hopeaa Pariisissa 2011 tuloksella 18,65 ja Glasgow'ssa 2019 tuloksella 19,11 sekä pronssia Toruńissa 2021 tuloksella 19,04. Hän sai pronssia alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa 2004 ja hopeaa alle 23-vuotiaiden EM-kilpailuissa 2005.

Schwanitz voitti kuulantyönnön Euroopan cupissa 2008 sekä Euroopan joukkuemestaruuskilpailuissa 2013, 2014, 2015 ja 2019. Hän voitti maanosien cupin 2014. Timanttiliigassa hän on voittanut kymmenen osakilpailua.

Schwanitz työnsi ennätyksensä 20,77 Pekingissä 20. toukokuuta 2015. Sisäradoilla hän on työntänyt parhaimmillaan 20,05 Rochlitzissa 2. helmikuuta 2014.

Lähteet
-------

* Christina Schwanitz Kansainvälinen yleisurheiluliitto.  (englanniksi)

### Viitteet

1. ↑  Niemeläinen, Janne: Naisten kuulantyöntöön uusi maailmanmestari – "Tämä on elämäni paras vuosi" *Yle Uutiset*.  22.8.2015. Viitattu 22.8.2015.
2. ↑
3. 1 2 3 4  Christina Schwanitz Tilastopaja (vaatii kirjautumisen, maksullinen palvelu).  (englanniksi) Viitattu 23.7.2018
4. ↑  Athletics - Christina SCHWANITZ *the-sports.org*. Viitattu 26.8.2015. (englanniksi)

  

Naisten kuulantyönnön maailmanmestarit

|  |
| --- |
| 1983: Helena Fibingerová |
1987: Natalja Lisovskaja |
1991: Huang Zhihong |
1993: Huang Zhihong |
1995: Astrid Kumbernuss |
1997: Astrid Kumbernuss |
1999: Astrid Kumbernuss |
2001: Janina Karoltšyk |
2003: Svetlana Kriveljova |
2005: Olga Rjabinkina |
2007: Valerie Vili |
2009: Valerie Vili |
2011: Valerie Adams |
2013: Valerie Adams |
2015: Christina Schwanitz |
2017: Gong Lijiao |
2019: Gong Lijiao |
2022: Chase Ealey |


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa

 |
|  |
| Henkilöt | 
* World Athletics

 |

 |
**Dragonadopters** on ilmainen englanninkielinen online-selainpeli, jossa adoptoidaan ja kasvatetaan lohikäärmeitä. Lohikäärmeitä voi adoptoida yhteensä seitsemän, kaikista yhdestätoista eri lohikäärmeestä. Lisää lohikäärmeitä voi kuitenkin adoptoida Dragon Coinseilla (lohikäärmekolikoilla). Nykyinen versio 2.0 on vielä beta-vaiheessa.

Lohikäärmeet
------------

Adoptoidakseen lohikäärmeen tulee valita yksi muna josta kuoriutuu myöhemmin lohikäärmeen poikanen. Myöhemmin munia voi adoptoida lisää ja yhdellä tunnuksella niitä voi olla enintään seitsemän. Lohikäärmeen voi valita yhdestätoista vaihtoehdosta, jotka ovat Western Dragon, Eastern Dragon, Furdragon, Wyvern, Lizardus, Dino, Pterodragon, Felidragon, Dark dragon, Plesiodragon ja Canidragon.

Jokainen lohikäärme saa myös oman elementin. Valittavat elementit ovat tuli, maa, vesi ja ilma. Jokainen elementti tekee lohikäärmeestä erilaisen.

Kasvattaminen
-------------

Lohikäärmettä pitää ruokkia ja pitää onnellisena. Lohikäärmeelle voi ostaa erilaisia esineitä jotka kasvattavat sen voimia tai kykyjä. Lohikäärme pysyy onnellisena, jos pelaaja käy usein sen luona. Se kaipaa myös muiden seuraa, eli vierailijat ovat myös tärkeässä osassa sen kasvamisprosessissa. Lohikäärmeen kehitystä seurataan tasoina. Kasvatuksen vaiheet ovat:

| Nimi | Selite | Taso |
| --- | --- | --- |
| Egg | Muna | 0-4 |
| Hatchling | Poikanen | 5-12 |
| Child | Lapsi | 13-24 |
| Teenager | Teini | 25-39 |
| Adult | Aikuinen | 40-69 |
| Ancient | Vanhus | 70-110 |

Uuden lohikäärmeen voi adoptoida aina, kun edellinen on kasvanut tasolle 30.

Lohikäärmeen kotisivu
---------------------

Sivusto tarjoaa jokaiselle lohikäärmeelle sivun, joka toimii sen kasvatusalustana. Sivujen osoitteet ovat muotoa *nimimerkki*.dragonadopters.com. Sivulta on myös mahdollista ladata omaa lohikäärmettä vastaava avatar tai allekirjoitus joita voi laittaa vaikkapa keskustelufoorumien allekirjoitukseksi.

Versio 2.0
----------

Versio 2.0 julkaistiin 16. lokakuuta 2009 ja se sai heti paljon positiivista palautetta.*kenen mukaan?* Koko selainpelin visuaalinen puoli oli uudistettu täysin ja sen käyttöliittymää muutettiin. Pelissä pystyi nyt adoptoimaan yli 5 lohikäärmettä samalla tunnuksella, lohikäärmeiden enimmäistaso nousi 110:een ja peliin lisättiin seitsemäs lohikäärme, Pterodragon. Peli sai myös paljon pienempiä ja suurempia uudistuksia käyttäjien ihmeteltäväksi, mutta virallista listaa uudistuksista ei ole vielä tehty.*lähde?*

Aiheesta muualla
----------------

* 
* Aihetta käsittelevä wikisivusto
**Heikki Kalle Kustaa Vitie** (s. 28. helmikuuta 1952 Lammi) on suomalainen juristi ja pankinjohtaja, joka on saanut rahoitusneuvoksen arvonimen.

Vitien vanhemmat olivat maanviljelijät Veikko Sakari Vitie ja Ilma Anna-Liisa Lehmälä. Hänen puolisonsa vuodesta 1979 on diplomiekonomi Eivor Anita Stoor. Vitie tuli ylioppilaaksi Lammin yhteiskoulusta 1971 ja valmistui ekonomiksi Turun kauppakorkeakoulusta 1974 ja oikeustieteen kandidaatiksi Turun yliopistosta 1976. Varatuomarin arvon hän sai 1977. Vitie oli Jämsän tuomiokunnan päätoiminen apulainen 1976–1977, tuomionotaari ja vs. käräjätuomari 1977, Jämsän kaupungin vt. yleinen oikeusavustaja 1977–1978, Helsingin hovioikeuden ylimääräinen viskaali 1979, Osuuspankkien Keskusliiton (OKL) lainopillisen osaston pankkilakimies 1979–1981 ja Osuuspankkien Keskuspankin (OKO) rahoitusosaston luottoesittelijä 1981–1983 ja alueluottopäällikkö 1984.

Maa- ja teollisuuskiinteistöpankissa, vuodesta 1986 OKO-Investointipankki, Vitie oli luotto-osaston osastopäällikkö, luottopäällikkö ja toimitusjohtajan varamies 1985 ja hallituksen sihteeri 1985–1994. Hän oli OKO:n ja OKL:n johtokunnan sihteeri 1985–1996, hallinnollisen sihteeristön päällikkö 1985–1992, hallintoneuvoston sihteeri 1990–1996, OKO:n pankinjohtaja 1987–1992, OKL:n, vuodesta 1997 Osuuspankkikeskus-OPK osk, vuodesta 2003 Osuuspankkikeskus osk, vuodesta 2008 OP-Keskus osk, vuodesta 2010 OP-Pohjola osk, tiedotusosaston päällikkö 1992–1995, johdon tukipalvelujen toiminnonjohtaja 1993–1994, johtokunnan jäsen 1994–2012, ryhmähallintotoiminnon johtaja 1995–2001, palvelutoimintojen johtaja 2001–2006, varatoimitusjohtaja 2007–2010 ja hallintojohtaja 2010–2012. Suomen Luotto-osuuskunnan toimitusjohtajaksi Vitie tuli 2012.

Vitie oli myös vuonna 1979 Korkeimman oikeuden ylimääräinen esittelijä ja Hangon raastuvanoikeuden vs. pormestari. Hänellä oli ammattiuransa aikana useita asiantuntija- ja luottamustehtäviä. Rahoitusneuvoksen arvonimen Vitie sai 2012 ja Pellervo-Seuran Gebhard-mitalin 2002. Hän on sotilasarvoltaan reservin kapteeni (1997).

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Annastiina Henttinen: Rahoitusneuvos Heikki Vitie (1952–). *Suomen talouselämän vaikuttajat* -verkkojulkaisu (maksullinen). 11.2.2015. Suomalaisen Kirjallisuuden Seura. Viitattu 20.6.2022.
2. 1 2  Ihmiset. Onnittelemme. Sopuisa pankinjohtaja välttää lakot. Heikki Vitie, 50. (Tilaajille) *Helsingin Sanomat*.  28.2.2002. Viitattu 20.6.2022.
**André Stil** (1. huhtikuuta 1921 Hergnies, Nord – 3. syyskuuta 2004 Camélas, Pyrénées-Orientales) oli ranskalainen kirjailija, toimittaja ja kommunisti. 

Stil syntyi räätälin perheeseen. Hän työskenteli opettajana ja suoritti filosofian tutkinnon Lillessä vuonna 1945. Stil liittyi vastarintaliikkeeseen vuonna 1942 ja Ranskan kommunistiseen puolueeseen vuonna 1944. Hän työskenteli *Ce Soir* -lehden päätoimittajana vuosina 1949–1950 ja *L’Humanitén* päätoimittajana vuosina 1950–1959. Stil oli kirjoituksiensa vuoksi kahdesti vangittuna vuosina 1952 ja 1953. Hän kuului Ranskan kommunistipuolueen keskuskomiteaan vuosina 1950–1962.

Surrealisteihin lukeutunut Stil aloitti kirjailijanuransa sodan jälkeen Louis Aragonin tuella. Hän siirtyi pian sosialistiseen realismiin ja ryhtyi kuvaamaan työläisten elämää ja taistelua oikeuksiensa puolesta. Trilogian *Le premier choc* (1951–1953) ensimmäinen osa sai Stalin-palkinnon vuonna 1951. Myöhemmissä teoksissaan kirjailija käsitteli muun muassa Algerian sotaa ja ihmisen sisäistä maailmaa. Stil sai kaipaamansa laajempaa tunnustusta vuonna 1977, jolloin hänet valittiin Goncourt-akatemian jäseneksi. 1970-luvulla hän käsikirjoitti myös TV-draamoja. Historiallinen romaani *Quand Robespierre et Danton inventaient la France* (1988) sai huonon vastaanoton.

Stil julkaisi yli viisikymmentä teosta ja toimi pitkään *L’Humanitén* kirjallisuuskriitikkona. Hän jätti politiikan erimielisyyksien takia vuonna 1970, mutta ei koskaan luopunut vasemmistolaisesta maailmankuvastaan. Kirjailijan muistelmat julkaistiin kahtena haastattelukirjana *L’Optimisme librement consenti* (1979) ja *Une Vie à écrire* (1993).

Suomennettu teos
----------------

* *Ranskan satamatyöläisten lapsia*. Suom. Leo Aalto ja S. Konkka. Petroskoi: Karjalais-suomalaisen SNT:n valtion kustannusliike, 1955.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6  Lahanque, Reynald: Stil André *Le Maitron*. Viitattu 27.3.2021.
2. ↑  Stil André *Encyclopædia Universalis*. Viitattu 27.3.2021.
3. ↑  Stil Andre *Kratkaja literaturnaja entsiklopedija*. Viitattu 27.3.2021.
4. ↑  Flower, John: *Historical Dictionary of French Literature*, s. 487–489. Lanham: The Scarecrow Press, 2013. ISBN 978-0-8108-6778-9.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Italia
* Israel
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Alankomaat
* Puola
* Portugali

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* IdRef

 |

 |
**Heikki Jussi Valio Valpola** (s. 22. huhtikuuta 1946 Rauma, Suomi) on suomalainen säveltäjä.

Koulutus
--------

Valpola suoritti musiikinteorian diplomin ja musiikinopettajan tutkinnon Sibelius-Akatemiassa 1972. Hänen opettajanaan sävellyksessä toimi muun muassa professori Jouko Tolonen.

Ura
---

Valpola on toiminut lehtorina Sibelius-Akatemiassa vuodesta 1980 kansanmusiikin koulutusohjelmassa. Kullervo-kuoron johtajana Valpola toimi vuodesta 1984.

Tuotanto
--------

Valpola tunnetaan erityisesti uuden laululiikkeen käyttömusiikin säveltäjänä. Hänelle ominaisia ovat uusklassistiset kansan- ja populaarimusiikistakin vaikutteita hakeneet sävellykset. Hän on säveltänyt musiikkia teatteriin, elokuviin sekä myös kamarimusiikkia nuorille soittajille.

Valpola on tehnyt 1970-luvulta alkaen tiivistä yhteistyötä muun muassa harmonikkataiteilija Matti Rantasen kanssa säveltäen useita teoksia harmonikalle, sisältäen sekä sooloteoksia että harmonikan sisältävälle kamarimusiikkikokoonpanolle suunnattuja töitä. Hänen harmonikkasävellyksensä ovat levinneet Suomen rajojen ulkopuolellekin muun muassa Mogens Ellegaardin, Mie Mikin, Marcel Azzolan ja Max Bonnayn esittäminä.

### Sävellyksiä

* Baletti *Sali No 6* (Suomen Kansallisbaletti 1982)
* Sekakuoroteokset *Kolme häälaulua Kalevalasta* (1977), *Pääskylintu, päivälintu* (1983), *Aika on iloita meidän* (1984)
* Kamarimusiikkia harmonikalle *Pas de deux* (1991, sooloharmonikka), harmonikalle ja kamariorkesterille *Kesäpäiviä* (1985), *Tulenteko* (1986), *Marilina* (1988)
* Näytelmäelokuvamusiikkia *Miestä ei voi raiskata* (Jörn Donner 1978), *Vartioitu kylä 1944* (1978), *Tulipää* (1980), *Aidankaatajat eli heidän jälkeensä vedenpaisumus* (1982), *Iso vaalee* (1984), *Aikalainen* (1984), *Päivää, herra Kivi* (1984)

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  *Suuri Musiikkitietosanakirja 6 Seg-Ö*, s. 204. Helsinki: Weilin + Göös ja Otava, 1992. ISBN 951-35-4730-2.
2. 1 2  Pierre Gervasoni: Heikki Valpola, Curriculum Vitae *www.fimic.fi*.  1996. Suomalaisen musiikin tiedotuskeskus. Viitattu 21. maaliskuuta 2008. (englanniksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Suomi (KANTO)
* Yhdysvallat
* Alankomaat

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |

 |
**Jens Fiedler** (s. 15. helmikuuta 1970 Dohna, Saksan demokraattinen tasavalta) on saksalainen ratapyöräilijä. Hän on kolminkertainen olympiavoittaja ja viisinkertainen maailmanmestari. Hän edusti aktiiviurallaan XXL-Erdgas Teamia ja Chemnitzer Polizei-Sportvereinia ja on pituudeltaan 185 cm.

Fiedler voitti olympiakultaa eräajossa Barcelonassa 1992 ja Atlantassa 1996. Sydneyssä 2000 hän saavutti pronssia eräajossa ja keirinissä ja oli seitsemäs joukkuesprintissä. Ateenan olympialaisissa 2004 hän voitti kultaa joukkuesprintissä ja oli kahdeksas keirinissä.

Fiedler voitti eräajon amatöörien maailmanmestaruuden 1991 oltuaan edellisvuonna samassa lajissa pronssilla. Eräajon MM-hopeaa hän saavutti 1997, 1998 ja 1999. Hän voitti joukkuesprintin maailmanmestaruuden 1995 ja 2003, sai MM-hopeaa 1996 ja pronssia 2002. Keirin-ajon maailmanmestaruuden hän voitti 1998 ja 1999, saavutti hopeaa 2000 ja pronssia 2001. Hän voitti eräajon nuorten maailmanmestaruuden 1988. Hän sai EM-hopeaa omnium-ajossa 1997.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Jens Fiedler *sports-reference.com*.  Arkistoitu 31.7.2016. Viitattu 26.10.2014. (englanniksi)
2. 1 2  Jens Fiedler *cyclingarchives.com*. Viitattu 26.10.2014. (englanniksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa

 |

 |
**Kamennoje** (ven. Каменное) on järvi Luoteis-Venäjällä Pihkovan alueen Bežanitsyn piirissä. Järven nimi viittaa kiviseen järveen. Järvi sijaitsee Bežanitsyn ylängön tunnetulla järvialueella.

Maantietoa
----------

Järvi on 3,4 kilometriä pitkä, 1,7 kilometriä leveä ja sen pinta-ala on 3,576 neliökilometriä eli 358 hehtaaria. Sen keskisyvyys on 8,6 metriä ja syvänteessä on 28,6 metriä vettä. Järvi on keskeltä alle 250 metriä leveä, kun itä- ja länsipuolelta työntyy kaksi niemeä lähelle toisiaan. Järvellä on viisi saarta, joiden yhteispinta-ala on 11,1 hehtaaria. Ne sijaitsevat järven eteläosassa. Suurin saari on yli 450 metriä pitkä metsäsaari ja sen vieressä sijaitsee toiseksi suurin saari, joka on 300 metriä pitkä metsäsaari. Muut saaret ovat pieniä luotoja. Järven pohjoisosan koillispäässä sijaitsee eristäytynyt lahti, jonka lahdensuu on 100 metriä leveä ja lahti on yli 500 metriä pitkä. Viereisen järven Velikaja Vodan laskuoja laskee lahdenpohjukkaan.

Luontoarvoja
------------

Järvessä elää lahna, salakka, sorva, muikku, hauki, pasuri, säyne, karppi, pasuri, made, simppu, suutari, toutain, mutakala, rantanuoliainen ja törö, sekä joitakin *Rutilus*-suvun kaloja ja jonkin verran jokirapua.
Järven ympäristössä on metsämaata ja niittyjä. Järvenpohja on kivinen, jonka hiekkapohjalle on kertynyt mutaa. Myös rannat ovat kivisiä hiekkarantoja.

Vesistösuhteita
---------------

Kamennoje sijaitsee Aloljan sivujoen Kopytovkan valuma-alueella. Alolja on Velikajan sivujoki ja kuuluu Velikajan valuma-alueeseen, joka on Narvanjoen vesistöalueen eteläisin osa. Velikaja laskee Peipsijärveen, mistä Narvanjoki jatkaa pohjoiseen päin ja laskee lopuksi Itämerellä Suomenlahteen.

Järven eteläosan kaakkoispään lahteen laskee idästä tuleva oja, joka on Terehovon (ven. Терехово) laskuoja. Eteläosan lounaispäähän laskee Sivstevskojeen (ven. Сивцевское) laskuoja. Järven valuma-alueen koko on lähteestä riippuen 42,7  tai 39 neliökilometriä. Järven oma laskuoja Kamenka (ven. Каменка) lähtee eteläosan länsirannasta. Kamenka virtaa Kamenetsin (ven. Каменец) läpi ja yhtyy sen jälkeen Kopytovkaan neljän kilometrin päässä.

Huomautuksia
------------

1. 1 2 3 4 5 6  Kohteen pituus, leveys ja ympäristön kasvillisuus, asutus ja nimistöä on tarkistettu Internetin Google-, Bing- tai Yandex-karttapalvelusta käyttäen järven koordinaatteja.
2. ↑  Järven tilavuus on laskettu kertomalla järven pinta-ala sen keskisyvyydellä.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Pihkovan alueen kartta: sivu 29 (Arkistoitu – Internet Archive), viitattu 7.5.2020
2. 1 2 3 4 5 6 7  Pihkovan alueen järviä (Excel) (arkistoitu, 22.5.2014)  luotu 7.9.2013. pskov.ru:  Pihkovan alueen valtion lupa- ja ympäristöhallintokomitea.  Arkistoitu 30.6.2019. Viitattu 7.5.2020. (venäjäksi)
3. 1 2  Kuusinen, M. & Ollikainen, V.: *Venäläis-suomalainen suursanakirja*. Werner Söderström Oy, 1978. ISBN 951-0-00150-3.
4. 1 2 3 4  Kamennoje (*textual.ru*) *Venäjän valtion vesistötietokanta*. Viitattu 7.5.2020. (venäjäksi)
5. 1 2  Neuvostoajan kartta: O-35-Д, Псков (Pihkova), 1:200 000, viitattu 7.5.2020
**Salatut elämät: Miia & Saku** on ensimmäinen *Salatut elämät* -kirja. Kirjan on kirjoittanut Katri Manninen, ja se julkaistiin vuonna 2000. Tarinan päähenkilöt ovat Miia Laitela ja Saku Salin. Kirja on kirjoitettu Miian näkökulmasta.

Juoni
-----

**Varoitus:  Seuraava kirjoitus paljastaa yksityiskohtia juonesta.**
Kirja kertoo pääpiirteisesti sarjan alkuaikojen tapahtumista, hieman kuitenkin televisiosarjan juonesta poiketen. Kirja alkaa ajasta hieman ennen sarjan alkua. Runoja kirjoitteleva hiljaisemman puoleinen Miia järkyttyy, kun kuulee, että Tyyne Puustinen on kuollut. Miian suuri ihastus Saku ja isoveli Kalle käyvät tutkimassa kuolleen Tyyne Puustisen asuntoa, minkä takia Saku joutuu myöhemmin vaikeuksiin poliisin kanssa. Koulussa Miian opettaja kehottaa Miiaa osallistumaan Suomen runoseuran vuosittain nuorille järjestämään runokilpailuun, mutta Miia epäröi. Sakun suhteen Miia rohkaistuu Sakun avauduttua murheistaan kellarissa ja Miia pussaa Sakua poskelle, mistä Saku hämmästyy ja välit viilenevät. Myöhemmin myös Saku alkaa osoittaa kiinnostuksen merkkejä Miiaa kohtaan ja jonkin ajan päästä pyytää tätä mukaansa Puustisen hautajaisiin. Hautajaisissa mukana olleet Puustisen murhaa tutkineet poliisit, huomaavat Miian takissa olevan arvokkaan rintakorun. Miia on saanut sen Sakulta, mutta Saku onkin varastanut sen Puustisen asunnosta. Saku ja Miia joutuvat poliisikuulusteluihin, joiden seurauksena Saku jää pariksi päiväksi putkaan. Miia käy tapaamassa Sakua vankilassa ja tapaamisen aikana Saku paljastaa haluavansa suudella Miiaa, muttei voi, koska se on kiellettyä siellä. Saman päivän iltana Miian isä Ismo lyö Miiaa kasvoihin ärsyynnyttyään siitä, että Miia oli tapaamassa Sakua. Ismo ei pidä Sakusta. Myöhemmin Miia saa Suomen runoseuralta kirjeen, jossa kerrotaan, että kaksi hänen runoaan ovat päässeet finaaliin. Miia kummastelee asiaa, sillä ei ole itse lähettänyt runojaan mihinkään. Miia on alkanut menettää toivonsa Sakua kohtaan, koska tämän tunteista kukaan ei ota selvää. Parikymppinen naapurin Jenni antaa Miialle vinkkejä, miten toimia. Miia päättää pyytää Sakua, Kallea ja Sakun pikkusiskoa Siljaa kanssaan uimaan, mutta ainoa ehdotuksesta kiinnostunut on Silja. He lähtevät uimahalliin, mutta Miia on kyllästymäisillään, kunnes paikalle saapuvat myös Saku ja Kalle, Sakun toiveesta. Myöhemmin uimahallissa Saku paljastaa Miialle vieneensä Miian runot postiin ja kehuu runoja. Hetken päästä he suutelevat pitkään ja ovat onnellisia.

**Juonipaljastukset päättyvät tähän.**
Art Spiegelman: Maus I & II, Helsinki 2003, WSOY
**Maus** (suom. *hiiri*) on yhdysvaltalaisen Art Spiegelmanin piirtämä kaksiosainen omaelämäkerrallinen ja tunnustuksellinen sarjakuva, joka sai vuonna 1992 Pulitzer-palkinnon.

Ensimmäinen Maus-jakso ilmestyi Spiegelmanin ja hänen vaimonsa Françoise Moulyn toimittaman avantgardistisen sarjakuvalehti RAW:n toisessa numerossa. RAW oli formaatiltaan isokokoinen lehti, mutta Spiegelman halusi julkaista Mausia pienikokoisena 20-sivuisena liitteenä lehden mukana.

Spiegelman on sanonut keksineensä, että hän voisi kertoa sukutarinansa *funny animals* -tyyliin (Funny Animals -lehdessä ilmestyi ensimmäinen Maus-tarina jo vuonna 1972), kuvitteellisen kerronnan avulla. Maus on myös piirretty suoraan julkaisukokoon, jotta muoto välittäisi vaikutelman päiväkirjan kirjoittamisesta.

Tarina etenee kahdella tasolla, toisaalta kuvataan Yhdysvalloissa elävän sarjakuvapiirtäjän ongelmallista isäsuhdetta, toisaalta isän kokemuksia 1930- ja 1940-luvuilla. Spiegelmanin isä oli puolanjuutalainen, joka selvisi hengissä keskitysleiriltä.

Sarjakuvan ensimmäinen osa sijoittuu Puolaan, ennen toista maailmansotaa ja saksalaismiehityksen aikaan. Toinen osa kuvaa lähinnä keskitysleirielämää, jonkin verran myös sodanjälkeistä Eurooppaa. Kansallisuudet esitetään eläiminä: juutalaiset ovat hiiriä, saksalaiset kissoja (ja natsit *katzeja*), puolalaiset sikoja, ranskalaiset sammakoita, britit kaloja, ruotsalaiset poroja, yhdysvaltalaiset koiria ja romanit yöperhosia.

Yhdysvalloissa Mausia on usein käytetty myös opetuksessa.

Suomalaiset painokset
---------------------

* Maus selviytyjän tarina, Porvoo 1990, WSOY, suomentanut Jukka Snell
* Maus selviytyjän tarina 2: Ja täällä vaikeudet alkoivat, Porvoo 1992, WSOY, suomentanut Jukka Snell
* Maus selviytyjän tarina (sisältää molemmat niteet), Helsinki 2003, WSOY, ISBN 951-0-27903-X

Yhdysvaltalaiset painokset
--------------------------

* ISBN 0-394-74723-2 - Vol I (taskukirja)
* ISBN 0-679-72977-1 - Vol II (taskukirja)
* ISBN 0-679-74840-7 - taskukirjat suojakotelossa
* ISBN 0-14-101408-3 - taskukirja, molemmat osat yhtenä kirjana
* ISBN 0-679-40641-7 - kovakantinen, molemmat osat yhtenä kirjana

Lähteet
-------

1. ↑  Kartalopoulos, Bill: A RAW History: The Magazine *Indy Magazine*.  2005.  Arkistoitu 10.1.2008. Viitattu 20.7.2008. (englanniksi)
2. ↑  Kataisto, Vesa: Eläinsatu, joka ei opeta *Turun ylioppilaslehti*.  11.4.2003. Turku:  Turun yliopiston ylioppilaskunta. Viitattu 20.7.2008. [vanhentunut linkki]
3. ↑  Teacher's Guide

Aiheesta muualla
----------------

* M A U S at the National Museum of American Jewish History
**Kamenets** (ven. Каменец) on järvi Luoteis-Venäjällä Pihkovan alueen Opotškan piirissä.

Maantietoa
----------

Kamenets on 0,76 kilometriä pitkä, 0,72 kilometriä leveä ja sen pinta-ala on 30,2 hehtaaria. Järvi sijaitsee Bežanitsyn ylängön luoteispuolella. Se on selkeän muotoinen ja sillä on yksi selvä länteen päin työntyvä lahti. Järven etelärannan tuntumassa on kaksi saarta, joiden yhteispinta-ala on 0,2 hehtaaria. Sitä ympäröi sekametsä, jossa on mukana niittymaita. Rannoilla ei asu kukaan, mutta pari kilometriä luoteeseen päin Kuninojärven rannalla sijaitsee pieni Kuninon kylä (ven. Кунино).

Luontoarvoja
------------

Bežanitsyn ylängön maaperä on moreenimaata, joka muotoutui viime jääkauden lopulla. Alue kasvaa sekametsää ja järven rannat ovat autiot. Järvessä elää runsaasti eri kalalajeja: hauki, ahven, pasuri, karppi, pasuri, suutari, ruutana, salakka ja mutakala, sekä joitakin *Rutilus*-suvun kalalajeja.

Vesistösuhteita
---------------

Kamenets sijaitsee Šestin valuma-alueella. Šest on Velikajan sivujoki ja kuuluu Velikajan valuma-alueeseen, joka on Narvanjoen vesistöalueen eteläisin osa. Velikaja laskee Peipsijärveen, mistä Narvanjoki jatkaa pohjoiseen päin ja laskee lopuksi Itämerellä Suomenlahteen. Järven valuma-alueen koko on 1,4 neliökilometriä. Järven laskuoja on Šest.

Huomautuksia
------------

1. 1 2 3 4 5 6  Kohteen pituus, leveys ja ympäristön kasvillisuus sekä asutus on tarkistettu Internetin karttapalvelusta käyttäen järven koordinaatteja.
2. ↑  Järven tilavuus on laskettu kertomalla järven pinta-ala sen keskisyvyydellä.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6 7  Pihkovan alueen järviä (Excel) (arkistoitu, 22.5.2014)  luotu 7.9.2013. pskov.ru:  Pihkovan alueen valtion lupa- ja ympäristöhallintokomitea.  Arkistoitu 30.6.2019. Viitattu 6.12.2019. (venäjäksi)
2. 1 2  Neuvostoajan kartta: O-35-Д, Псков (Pihkova), 1:200 000
**Koski Tl:n työväentalo** sijaitsee aivan Koski Tl:n kyläkeskuksessa. Talon omistaa Koski Tl:n Työväentalon kannatusyhdistys ry.

Historiaa
---------

Koski TL:n työväentalon ensimmäinen toiminnantäyteinen aika ajoittuu rakentamisesta 1920-luvun loppuun. Vuosina 1932–1950 toiminta ei juuri ollut. Toiminta aktivoitui taas 1950-luvulla ja hiljeni 1950-luvun lopulla. Talo vuokrattiin vuonna 1957 valtatie 10 rakentajien majoitukseen. Vuokra-ajan päätyttyä talo toimi vuokrattuna asuntona ja hiljeni täysin vuonna 1971. Talo joutui tihutöiden kohteeksi, ikkunat ja suuri osa sisustuksesta rikottiin Vuonna 2017 talo yritettiin polttaa

Rakennus
--------

Talon ensimmäinen osa rakennettiin vuonna 1905. Se rakennettiin vanhasta tuvasta, joka purettiin, kuljetettiin työväentalon tontille ja rakennettiin uudestaan. Talon pinta-alasta puolet vei juhlasalina käytetty huone. Vuonna 1915 taloa laajennettiin rakentamalla uusi juhlasali ja näyttämö. Uusi osa oli lautarakentein ja kulmittain alkuperäistä rakennusta vasten. Entinen juhlasali jaettiin väliseinällä kahtia jolloin toinen puoli toimi ravintolana ja toinen puoli vaatesäilönä. Vuosina 1919–1920 taloon saatiin sähköt.

Työväentalon julkisivu laudoitettiin vuonna 1939. Sodan jälkeen juhlasalin lattia uusittiin ja vanhan pärekaton tilalle laitettiin tiilikatto. 1980-luvun jälkipuoliskolla huonossa kunnossa ollut talo kunnostettiin. Ensimmäiseksi uusittiin ikkunat vuonna 1985, ja seuraavaksi tiilikaton tilalle tehtiin uusi peltikatto ja vesihuolto ajanmukaistettiin vuonna 1986. Vuonna 1989 laudoitettiin ulkoseinät. Huomattava osa töistä tehtiin talkoilla.

Vuonna 2013 kunnostustöihin saatiin avustusta Kotiseutuliitolta, ja talo maalattiin ulkopuolelta ja aloitettiin keittiön saneeraus.

Toimintaa työväentalolla
------------------------

Järjestötoiminnan lisäksi talolla on ollut runsaasti muuta käyttöä. 1920-luvulla oli runsaasti iltamia. Vuodesta 1931 vuoteen 1950 toimintaa ei juuri ollut. 1950-luvulla taloa käytettiin runsaasti urheilutoiminnassa ja pidettiin tansseja ja iltamia sekä järjestettiin elokuvanäytöksiä. 1950-luvun lopulta 1980-luvun puoliväliin toimintaa ei ollut, mutta vuosikymmenen lopulla talo kunnostettiin ja toiminta elpyi. Nykyisin talossa järjestetään konsertteja ja muita musiikkitapahtumia, lasten- ja perhejuhlia ja monia muita tapahtumia.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6  Seurantalot 2020 (pdf) Varsinais-Suomen kylät ry. Viitattu 21.1.2023.
2. 1 2 3  Willner, Margareta: *Varsinais-Suomen työväentalot*. Suomentanut Munter, Riitta. Turun kaupungin historiallinen museo, 1978. ISBN 951-9125-19-1.
Mih’as Lynkoulle omistettu juhlaraha.
**Mih’as Lynkou** (valkoven. Міхась Лынькоў, viralliselta nimeltään *Mih’al Tsih’anavitš Lynkou*, Міхал Ціханавіч Лынькоў; 30. marraskuuta 1899 Vitsebskin kihlakunnan Zazybyn kylä – 21. syyskuuta 1975 Minsk) oli valkovenäläinen kirjailija, kirjallisuudentutkija ja yhteiskuntavaikuttaja.

Lynkou syntyi rautatieläisen perheeseen. Hän kävi opettajaseminaarin, palveli puna-armeijassa ja työskenteli opettajana ja toimittajana. Toisen maailmansodan aikana Lynkou oli rintamalehden toimittajana. Hän johti Valko-Venäjän tiedeakatemian kirjallisuuden, kielen ja taiteen instituuttia vuosina 1943–1946 ja 1949–1952.

Lynkoun ensimmäinen runo ilmestyi vuonna 1919 ja ensimmäiset kertomukset vuonna 1926. Hän kirjoitti kertomuksia vallankumouksesta, sisällissodasta, sosialismin rakentamisesta sekä kaupunkien ja työväestön elämästä. Toista maailmansotaa kuvaava neliosainen romaani *Vekapomnyja dni* ("Muistorikkaat päivät", 1958) sai Valko-Venäjän SNT:n valtionpalkinnon vuonna 1968. Lynkou laati myös lastenkirjoja, kirjallisuuskritiikkiä ja kirjailijakuvauksia sekä toimi kääntäjänä.

Lynkou oli yksi Valko-Venäjän proletaarikirjailijoiden johtajista. Hän oli perustamassa Neuvostoliiton kirjailijaliittoa ja toimi Valko-Venäjän kirjailijaliiton puheenjohtajana vuosina 1938–1948. Lynkou oli kirjallisuuslehti *Polymja revaljutsyin* päätoimittaja vuosina 1933–1941. Hänet nimitettiin Valko-Venäjän tiedeakatemian akateemikoksi vuonna 1953 ja Valko-Venäjän kansankirjailjaksi vuonna 1962. Kirjailija oli Valko-Venäjän SNT:n korkeimman neuvoston kansanedustaja vuosina 1940–1945.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  *Belaruskaja entsyklapedyja, tom 9*, s. 383. Minsk: Belaruskaja entsyklapedyja, 1999. ISBN 985-11-0155-9.
2. 1 2 3  Lynkou Mih’as *Belaruskija pismenniki (1917–1990). Davednik*. Viitattu 10.4.2021.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**The True Confessions of Charlotte Doyle** on yhdysvaltalaisen kirjailijan Avin romaani vuodelta 1990. Se sijoittuu 1800-luvulle ja kertoo hienostoperheen 13-vuotiaan tyttären vaiheikkaasta laivamatkasta Englannista Yhdysvaltoihin. Avi sai romaanista Boston Globe–Horn -palkinnon ja Newbery Honor -kunniamaininnan.

Elokuvaversio
-------------

Romaanin pohjalta on ollut suunnitteilla elokuva, jonka käsikirjoittajana ja ohjaajana toimisi Danny DeVito. Charlotte Doylen rooliin valittiin alun perin Dakota Fanning, mutta myöhemmin rooliin kiinnitettiin Saoirse Ronan. Muissa pääosissa olivat Morgan Freeman ja Pierce Brosnan. Elokuva kuitenkin peruuntui Freemanin jouduttua auto-onnettomuuteen vuonna 2008 kaksi viikkoa ennen kuvausten alkamista. DeVito puhui elokuvan tekemisestä vielä helmikuussa 2013. Hän etsi tuolloin uutta näyttelijää Doylen rooliin, ja tuolloisen tiedon mukaan kuvausten oli määrä alkaa heinäkuussa 2014.

Lähteet
-------

1. ↑  The True Confessions of Charlotte Doyle Avi.  Arkistoitu 9.12.2016. Viitattu 13.10.2016. (englanniksi)
2. 1 2 3 4  Adler, Shawn: Fanning raises Jolly Roger for ’True Confessions of Charlotte Doyle’ *MTV*.  6.9.2007. MTV. Viitattu 13.10.2016. (englanniksi)
3. ↑  Major Awards and Citations Avi.  Arkistoitu 23.10.2016. Viitattu 13.10.2016. (englanniksi)
4. 1 2 3 4 5  Danny DeVito wants to cast rising star actress *Contactmusic.com*.  24.2.2013. Contactmusic.com. Viitattu 13.10.2016. (englanniksi)
5. ↑  Movie option Avi. Viitattu 13.10.2016. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Romaanin esittely Avin sivustolla (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
* *The True Confessions of Charlotte Doyle* Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
**Katsaus** on suomalainen kulttuurilehti, jonka perusti vuonna 1957 filosofi Reijo Wilenius (1930–2019) yhdessä muiden nuorten intellektuellien kanssa. Katsauksen ensimmäiseen numeroon kirjoittivat mm. Henri Broms, Heikki Kääriäinen, Kalervo Siikala, Klaus Vala sekä Wilenius itse.

Katsausta julkaistiin muutaman kerran vuodessa ilmestyvänä paperijulkaisuna vuosina 1957–2011. Kriittinen korkeakoulu toimi Katsauksen julkaisijana 1968–2011. Lehdessä julkaistiin kattavasti niin ajankohtaisartikkeleita, filosofiaa, taidetta kuin kaunokirjallista sisältöä.

Katsauksen toimintaa jatkaa vuonna 2019 perustettu Katsaus-verkkomedia, jonka päätoimittajana on toiminut vuodesta 2020 alkaen filosofi Markus Neuvonen. Ennen tätä päätoimittajana toimi filosofi, Kriittisen korkeakoulun toiminnanjohtaja Eero Ojanen. Katsaus julkaisee mm. filosofiaa, yhteiskuntaa ja kulttuuria käsitteleviä esseitä ja artikkeleita, kirja-arvosteluita, proosaa ja lyriikkaa, podcasteja sekä videoita.

Lähteet
-------

1. 1 2  Katsaus-lehti | Kriittinen Korkeakoulu *kriittinenkorkeakoulu.fi*.  Arkistoitu 25.10.2019. Viitattu 15.11.2019.
2. ↑  Katsaus 1/1957 (Arkistoitu – Internet Archive)
3. ↑  Katsaus – Kriittisen korkeakoulun verkkojulkaisu *katsaus.kriittinenkorkeakoulu.fi*. Viitattu 16.4.2021.

Aiheesta muualla
----------------

* Katsaus-lehden digitaalinen arkisto vuosilta 1957-2011
* Katsaus-verkkomedia
**Lumimies** on Ari Wahlstenin kirjoittama dekkari, joka ilmestyi vuonna 2016. Se on Wahlstenin järjestyksessään toinen rikosromaani.

Tarinassa yksityisetsivä Kit Karisma palaa ratkomaan Helsingin alamaailman rikoksia omintakeiseen tyyliinsä, joka venyttää lain rajoja ja herättää närkästystä virkavallassa. Hän lähtee selvittämään huumekuvioihin sotkeutuneen pojan katoamista tämän äidin toimeksiannosta ja joutuu mukaan peliin, jossa hengenlähtö on lähellä tavan takaa.

Lumimies sai ylistävän vastaanoton. Suomen dekkariseuran lehti Ruumiin kulttuuri vertasi Wahlstenia itseensä Raymond Chandleriin, ja HelMetin sivuilla kirjalle povattiin jopa Lasiavain-palkintoa.*lähde tarkemmin?*

"*Kahden dekkarin perusteella sen uskaltaa jo sanoa: Ari Wahlsten on todellinen onnenpotku suomalaiselle rikoskirjallisuudelle. Hän on sisäistänyt amerikkalaisen kovaksikeitetyn dekkarin perinteen, tuonut tyylilajin tähän päivään, ujuttanut sekaan brittihenkistä juonta ja sijoittanut tapahtumat Helsinkiin. Hatunnoston arvoinen teko.* "– Ruumiin kulttuuri 3/2016

Aiheesta muualla
----------------

* Kosmos (Arkistoitu – Internet Archive)
* Kirjavinkit
Kulttuurikeskus Vanha Paukku Lapualla.
**Kulttuurikeskus Vanha Paukku** on Lapualla sijaitseva kirjaston, museoiden, teatterin ja muiden kulttuuripalvelujen kokonaisuus. Se sijaitsee Lapuan patruunatehtaan entisissä, 1920-luvulta peräisin olevissa tehdasrakennuksissa Lapuan keskustassa.

Vanhan Paukun tiloissa toimivat Lapuan kaupunginkirjasto sekä kansalais- ja musiikkiopisto. Alajoki-salissa on 204 istumapaikkaa, pienemmissä saleissa 30 ja 20 paikkaa. Kulttuurikeskus tarjoaa tilat myös Teatteri Lapualle ja elokuvateatteri Bio Marilynille. Keskuksessa sijaitsevat myös Lapuan taidemuseo, Patruunatehtaan museo, vanhaan pajarakennukseen tehty Pajakappeli, Patruunagalleria, Pohjanmaan Valokuvakeskus Lakeus ja Pyhälahden valokuvaamomuseo,
 jonka kokoelma perustuu vuosina 1900–1980 Lapualla toimineen Pyhälahden Valokuvaamon esineistöön ja valokuvakokoelmiin. Alueella toimii myös tehtaanmyymälöitä, eri alojen yrityksiä ja yhdistyksiä, kuntosali ja lounaskahvila. Lapuanjoella liikennöivällä jokilaivalla on kotilaituri Vanhan Paukun rannassa.

Vanhan Paukun säännöllisiin tapahtumiin lukeutuvat Vanhan Paukun Festivaali, elokuun lopun Venetsialaiset sekä vuosittaiset Vanhan Paukun Filosofiapäivät. Valokuvakeskus on järjestänyt kevättalvisin Lakeuden Laajakuva -nimistä valokuvatapahtumaa.

Lähteet
-------

1. ↑  Patruunatehtaasta kulttuurikeskukseksi Kulttuurikeskus Vanha Paukku. Viitattu 22.8.2013.
2. ↑  Kokous- ja juhlapalvelut Vanhassa Paukussa *Kulttuurikeskus Vanha Paukku*. Viitattu 7.3.2023.
3. ↑  Museot Kulttuurikeskus Vanha Paukku. Viitattu 22.8.2013.
4. ↑  Pohjanmaan Valokuvakeskus Pohjanmaan Valokuvakeskus.  Arkistoitu 17.6.2013. Viitattu 22.1.2013.
5. ↑  Pyhälahden valokuvaamomuseo Lapuan kaupunki.  Arkistoitu 3.10.2014. Viitattu 22.1.2013.
6. ↑  Lakeuden Laajakuva -festivaali Lapualla Kamera-lehti.  Arkistoitu 12.5.2013. Viitattu 22.1.2013.

Aiheesta muualla
----------------

* Kulttuurikeskus Vanhan Paukun verkkosivusto
**Kynsiveden työväentalo Valopirtti** on Hankasalmella Kynsiveden kylässä sijaitseva työväentalo, joka on rakennushistoriallisesti arvokas. Työväentalon omistaa Kynsiveden työväenyhdistys, ja se edustaa työväentalorakentamiselle ominaista rakennustyyppiä.

Alkuperäinen talo paloi vuonna 1940, ja nykyinen talo valmistui 1940-luvun lopulla. Talo on peruskorjattu 1995 ja 2004, ja sitä vuokrataan erilaisiin tilaisuuksiin.

Historiaa
---------

Kynsiveden työväenyhdistys perustettiin vuonna 1907. Yhdistys sai kalliotontin Tervalaiselta, ja sinne rakennettiin talkoilla Lankamaalta ostetuista haavoista talo. Se valmistui vuonna 1914, mutta tuhoutui tulipalossa heinäkuussa 1940. Työväentalo rakennettiin uudelleen pääosin talkoilla noin puolen hehtaarin tontille. Tontin lahjoitti Niinilahden isäntä Ville Hintikka yhteiseksi työväenyhdistykselle ja SNS-seuralle. Uusi talo valmistui vuonna 1949, ja sen nimeksi annettiin Valopirtti. Talo on tunnettu myös Moskovana.

Sota-aikaan yhdistyksen toiminta katkesi joksikin aikaa. Sotien jälkeen yhdistys liittyi SKDL:n organisaatioon.

Rakennus
--------

Rakennus on satulakattoinen, pystyvuorattu ja maalattu punamaalilla. Alkuperäinen kate on ollut päre, vuodesta 1965 lähtien pelti. Sisäkatto on pahvitettu vuonna 1967 ja sisäseinien ala-osaan on laitettu kovalevy ja yläosaan haltex-levy vuosina 1967–1968. Talossa oli 1980-luvulla uuni ja öljykaminalämmitys. Talossa on juhlasali näyttämöineen, ravintola, keittiö, eteinen ja huoneen ja keittiön asunto sekä lisäksi vaatenarikka ja naistenhuone. Piharakennuksessa oli alun perin käymälät ja halkovaja. 1990-luvun lopulla taloon saatiin sisävessat. Vuonna 1995 salin lattia purettiin ja rakennettiin kokonaan uusiksi.

Toimintaa työväentalolla
------------------------

Talolla järjestettiin alkuaikoina kokouksia ja iltamia. 1970-80-luvuilla talon salissa oli lentopalloverkko ja ravintolassa korona- ja pingispöydät. Peli-iltoja järjestettiin talviaikaan säännöllisesti. Vuonna 1988 Valopirtissä kuvattiin TV 1:lle Elämän Kehä -nimistä ohjelmaa. 1980-luvulla tanssien tuotto alkoi hiipua, mutta niitä järjestettiin vielä 1990-luvulla muutamat vuodessa. Lisäksi oli muun muassa syntymäpäivä- ja hääjuhlia, hirvipeijaisia, pikkujouluja, vappujuhlia ym.

Nykyisin (2022) talo on sekä omassa käytössä että vuokrattuna. Talossa järjestetään kokouksia, nuorisotoimintaa, tansseja.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Andersson, Päivi: *Työväentalot Keski-Suomessa, inventointi*. Museoviraston raportti . julkaisematon, 1979. Teoksen verkkoversio.
2. 1 2 3 4 5  Pellinen, Pirjo: *Kynsiveden työväenyhdistyksen 90-vuotishistoriikki*. Julkaisematon, Kansan Arkistossa, 1997.
3. 1 2  Båsk-Ekholm, Katia & Häyry, Kaj: *Suomen työväentaloja koskeva selvitys*. Helsinki: Opetusministeriö, 1982.