recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Ihmispopulaatiolla** tarkoitetaan yleensä maailmanlaajuista ihmiskuntaa, mutta ihmispopulaatiosta puhuttaessa voidaan tarkoittaa myös tietyn alueen väestöä. Maaiman väkiluvun nousu on herättänyt huolta viimeisten vuosikymmenten aikana, mutta tietyillä alueilla väestön liikakasvu on aiheuttanut erityisiä ongelmia. Liikakansoitus joillakin alueilla on aiheuttanut ekologisia ongelmia. Maailmanlaajuisesti väestön kasvu on herättänyt huolta ilmastonmuutoksen sekä ruuan ja veden riittävyyden suhteen.

Ihmispopulaatio ei ole aina ollut liian suuri. On ilmennyt merkkejä siitä, että noin 900000 vuotta sitten ihmiskunta oli vaarassa kuolla sukupuuttoon. Tuolloin ihmisiä oli vain noin 1300. Ihmiskunnan varhaisilta ajoilta on myös löydetty merkkejä eri ihmislajien risteytymisistä. Tälläistä tapahtui 700000 vuotta sitten, jolloin Euraasian mantereen alueella eli neandertalin ihmisiä ja denisovan ihmisiä sekä joku tuntematon ihmispopulaatio.

Lähteet
-------

1. ↑  Anders Norén: Ylikansoitus on ongelma numero yksi *Uusi Suomi*.  1.3.2018. Viitattu 12.2.2024.
2. ↑  Maailman väestön kasvuun voidaan vaikuttaa *Kehitys, Utvecling*.  15.12.2021. Ulkoministeriö. Viitattu 12.2.2024.
3. ↑  Ihmiskunta kävi sukupuuton partaalla 900000 vuotta sitten *Mediuutiset*.  6.9.2023. Alma Media Oyj.
4. ↑  Eri ihmislajit risteytyivät keskenään jo 700000 vuotta sitten. tutkimus kertoo - supermuinaiset lisääntyivät neandertalin ja denisovanihmisten esivanhempien kanssa  20.2.2020. Tekniikan maailma. Viitattu 12.2.2024. [vanhentunut linkki]
**Jäniskallion kalliomaalaus** sijaitsee Espoossa Nuuksion Pitkäjärven länsirannalla. Kalliomaalauksen löysivät Pekka Sarvas ja Lauri Pohjakallio vuonna 1970. Sen ajoitus on edelleen määrittämättä.

Maalauskallio
-------------

Maalauskallio sijaitsee Nuuksion kansallispuistossa Pitkäjärven eteläosassa. Noin kilometrin etäisyydellä järven eteläpäästä sijaitsee sen länsirannalla pieni ja matala veteen laskeva kallio, jossa on jäänteitä punamullan käytöstä. Maalaukselle pääsee kesällä vain veneellä.

Maalaus
-------

Kalliomaalaus käsittää yhden tunnistettavan kuvion, joka esittää vasemmalle katsovaa hirveä. Kuvio on kömpelösti hahmoteltu ja se on 47 senttimetriä leveä ja 28 korkea. Hirvi on maalattu täyteisesti ja siitä voi erottaa pienen poskiparran, joka on myös hirven eräs lajituntomerkki. Kuvio sijaitsee 1,8 metriä järven nykypinnan yläpuolella.

Noin 150 metriä etelään, kallion korkeimman kohdan alta, on löytynyt toinen punavärillä maalattu kohta. Se on kuitenkin jo tuhoutunut. Jäljellä on enää epämääräisiä punavärilaikkuja eikä siitä voi enää tunnistaa kuvioita.

Lähteet
-------

* Kivikäs, Pekka: *Kallio, maisema ja kalliomaalaus*. Jyväskylä: Minerva, 2005. ISBN 952-5478-61-0.
* Lahelma, Antti: *A Touch of Red: Archaeological And Ethnographic Approaches To Interpreting Finnish Rock Paintings*. väitöskirja julkaistu sarjassa Iskos 15. Vaasa: The Finnish Antiquarian Society, 2008. Teoksen verkkoversio. (englanniksi)
* Muinaistaideyhdistys: Jäniskallio (Arkistoitu – Internet Archive)
* Luukkonen, Ismo: Jäniskallio
* Muinaisjäännösrekisteri: Jäniskallion kalliomaalaus *Kulttuuriympäristön palveluikkuna kyppi.fi*.  16.2.2006. Museovirasto. Viitattu 15.4.2014.

### Viitteet

1. 1 2  Museovirasto: Jäniskallio
2. ↑  Muinaistaideyhdistys: Jäniskallio
3. 1 2 3  Lahelma, Antti: A Touch of Red, 2008, s.206, Liite III
4. ↑  Kivikäs, Pekka: Kallio, maisema ja kalliomaalaus, 2005, s. 162
5. ↑  Luukkonen, Ismo: Jäniskallio
**Ala-Rievelin eli Lusin kalliomaalaus** sijaitsee Ala-Räävelin rannalla Lusin kylässä Heinolassa, entisessä Heinolan maalaiskunnassa, Päijät-Hämeessä. Kalliomaalaus sisältää venekuvioita ja sen löysi Timo Miettinen vuonna 1977.

Sijainti
--------

Kalliomaalaus sijaitsee kalliossa Ala-Rievelin luoteisrannalla noin 200 metriä Haukkasaaresta lounaaseen. Rinne nousee jyrkästi järven rannasta kohdaten kalliojyrkänteen ylempänä mäessä. Pystykallio on rikkonainen ja jättää maalauksille suojaisia kohtia kalliokulmauksien ja -lippojen alta. Kallio aukeaa itäkaakkoon. Kohde on niin sanotun Mäntyharjun reitin varrella.

Maalaus
-------

Maalausalue, joka on 4 metriä leveä ja 2 metriä korkea, jakaantuu pääryhmään ja pienempään kuvioryhmään. Alimmat väriläiskät ovat puoli metriä maanpinnasta ja noin 4,5 metriä järvenpinnasta. Pääryhmä sijaitsee kalliohalkeaman alapuolella suojaavan lipan alla ja erottuu kauaksi punaväriläiskän takia. Läiskässä on käytetty punaväriä runsaasti ja se on puuroutunut melko tasaiseksi. Läiskän vasemmasta reunasta voi tunnistaa ihmishahmon piirteet. Ihmisen kädet ovat sivuille ylös kohotettuina. Myös kaksi venekuviota, jolla on kaarevat veneenpohjat, on maalattu allekkain.

Alapuolelta oikealta erottuu venekuvioita, jotka on maalattu allekkaiseksi sarjaksi. Venekuvioiden lukumäärän voi arvioida: kalliokolossa vaikuttaa olevan neljä venettä ja näiden yläpuolella vaikuttaa olevan jäänteitä neljästä kuviosta, ehkä myös venekuvioista.

Pääryhmästä oikealle sijaitsee kuvioiden katkelmia, jotka ovat haalistuneet ja kuluneet tunnistamattomiksi.

Lähteet
-------

* Lahelma, Antti: *A Touch of Red: Archaeological And Ethnographic Approaches To Interpreting Finnish Rock Paintings*. väitöskirja julkaistu sarjassa Iskos 15. Vaasa: The Finnish Antiquarian Society, 2008. Teoksen verkkoversio. (englanniksi) (Arkistoitu – Internet Archive)
* Muinaistaideyhdistys: Ala-Rieveli[vanhentunut linkki]
* Luukkonen, Ismo: Ala-Rieveli
* Muinaisjäännösrekisteri: Lusin eli Ala-Rievelin kalliomaalaus *Kulttuuriympäristön palveluikkuna kyppi.fi*.  22.9.2006. Museovirasto. Viitattu 6.8.2012.

### Viitteet

1. 1 2 3 4 5  Museovirasto: Ala-Rieveli
2. 1 2 3  Luukkonen, Ismo: Ala-Rieveli
3. 1 2 3  Muinaistaideyhdistys: Ala-Rieveli
4. 1 2  Lahelma, Antti: A Touch of Red, 2008, s.207, Liite III
**Revonkärjen kalliomaalaus** sijaitsee Rapojärven itärennalla Kouvolassa Kymenlaakson maakunnassa. Maalaus on esihistoriallinen.

Kallio ja sen sijainti
----------------------

Mankinvirta laskee Tarhajärven kautta Rapojärveen muuttuen ensin Mietunvirraksi ohittaessaan Revonkärjen niemen. Niemen etelärannalla on kallioon muodostunut vaakatasoisia halkeamia, jonka väliin ovat jääneet kiviset syvennykset. Syvennyksiä suojaa 1×2 metriä suuri lippamainen uloke. Maalauskallio nousee suoraan järvestä ja kallion vieressä on käveltävä tasanne.

Maalaus
-------

Maalaus on tehty syvennyksessä oleviin kivipintoihin ja niiden väri on tumman punainen. Vaikka kuvioita ei näy, on punaväripinta todennäköisesti ihmisen tekemää. Erityisesti tämä koskee vasemman seinän punaväristä, mikä on ihmisen maalaamaa. Timo Miettisen mukaan maalaus liittyy vastarannalla olevaan Jyrkkävuoren kalliomaalaukseen.

Katso myös
----------

* Jyrkkävuoren kalliomaalaus sijaitsee 1,1 kilometrin päässä Rapojärven vastarannalla.

Lähteet
-------

* Lahelma, Antti: *A Touch of Red: Archaeological And Ethnographic Approaches To Interpreting Finnish Rock Paintings*. väitöskirja julkaistu sarjassa Iskos 15. Vaasa: The Finnish Antiquarian Society, 2008. Teoksen verkkoversio. (englanniksi) (Arkistoitu – Internet Archive)

* Luukkonen, Ismo: Revonkärki
* Muinaisjäännösrekisteri: Revonkärjen kalliomaalaus *Kulttuuriympäristön palveluikkuna kyppi.fi*.  10.12.2002. Museovirasto. Viitattu 21.4.2014.

### Viitteet

1. 1 2 3  Museovirasto: Revonkärki
2. 1 2 3  Lahelma, Antti: A Touch of Red, 2008, s.274
3. 1 2 3  Luukkonen, Ismo: Revonkärki
**Verijärven kalliomaalaus** (eli **Haukilahti**) sijaitsee Verijärvellä Mikkelissä Etelä-Savossa. Kalliomaalaus on ajoitettu väljästi kivikaudelle ja sen löysivät Heljä Angervo-Karttunen ja Antero Karttunen vuonna 1990. Myös eräs ryhmä poikia kertoi löytäneensä saman maalauksen.

Kallio ja sen sijainti
----------------------

Verijärven eteläosista työntyy etelään kolme syvää lahtea. Idempi lahti on nimeltään Haukilahti, jonka kapeassa pohjukassa maalauskallio sijaitsee. Kallio on Korvatunturin ja Pienen Paloniemen itäpuolella ja sen ohi kulkee metsätie. Kallioseinämä on muutamia metriä leveä ja maalaus sijaitsee veteen putoavan osan pohjoispäässä. Kallio on lohkeilutta ja veteen on pudonnut kiviä, jossa on mukana punaväriä.

Maalaus
-------

Maalausalue on kaksiosainen. Ensimmäinen osa on 0,8×2,0 metriä suuri ja se sijaitsee 1,4−2,2 metrin korkeudella järven vedenpinnan yläpuolella. Ylinnä on hirvieläin, jolla on pitkä kaula ja oikealle katsova pitkä pää. Hirven korvat kuuntelevat eteenpäin. Hirven alla on kolme ihmishahmoa. Suurin hahmoista on hirven turvan alla. Se on piirretty sukeltavaan asentoon eli pää alaspäin. Ylöspäin osoittavat jalat ovat koukussa ja kädet ovat sivuille levitettyinä. Pään kohdalla oikealla on punavärisuttua. Toinen ihmishahmo sijaitsee takajalan takana, mutta se on pahoin kulunut. Ihmisten välissä on kolmas hahmo, jonka raajat osittavat eri suuntiin ja pää on muotoiltu täyteiseksi ympyräksi. Muutakin punaväri on, mutta niistä ei hahmotu enää kuvioita.

Maalausalueen toinen osa on noin 8 metriä etelään noin 2,5 metriä vedenpinnan yläpuolella. Siellä on vain vähäinen määrä punaväriä. Vaikuttaa siltä, että kalliosta olisi tästä kohtaa lohjennut iso pala pois. Maalauksia on voitu tehdä muuallekin kallioon, jolla vedestä vuonna 1996 nostetuissa kivissä on myös punaväriä.

Lähteet
-------

* Lahelma, Antti: *A Touch of Red: Archaeological And Ethnographic Approaches To Interpreting Finnish Rock Paintings*. väitöskirja julkaistu sarjassa Iskos 15. Vaasa: The Finnish Antiquarian Society, 2008. Teoksen verkkoversio. (englanniksi)
* Muinaistaideyhdistys: Verijärvi (Arkistoitu – Internet Archive)
* Luukkonen, Ismo: Verijärvi
* Muinaisjäännösrekisteri: Verijärven kalliomaalaus *Kulttuuriympäristön palveluikkuna kyppi.fi*.  23.6.2004. Museovirasto. Viitattu 21.3.2014.

### Viitteet

1. 1 2 3 4  Museovirasto: Verijärvi
2. 1 2  Muinaistaideyhdistys: Verijärvi
3. 1 2  Lahelma, Antti: A Touch of Red, 2008, s.246, Liite III
4. ↑  Luukkonen, Ismo: Verijärvi
**Muuraisvuorten kalliomaalaus** sijaitsee Luumäellä Kivijärven länsipäässä Etelä-Karjalassa. Maalauksen löysi Timo Miettinen vuonna 1980.

Kallio ja sen sijainti
----------------------

Maalauskallio sijaitsee Kivijärven länsipäässä olevassa Kokonniemen itärannalla. Maalaus sijaitsee jyrkän kallioseinämässä noin 2,3 metriä järvenpinnan yläpuolella ja se katsoo itään. Kuvio on säältä suojassa kalliossa olevassa syvennyksessä.

Maalaus
-------

Maalauksen ainoa kuvio on hirvivene, joka on tehty vaakasuoran kalliohaleaman yläpuolelle. Veneen pohja on kaareva ja on kuin kahdella vedolla maalattu. Vasemmalle osoittava mahdollinen keula taipuu voimakkaasti alapäin kuin pitkä turpa. Keulan kohdalla on kaksi "sarvea", joiden pituus suhtautuu kuten kaikki muutkin pystyviivat. Jos tulkitaan kuviota hirvenpääkeulaiseksi veneeksi, ovat pystyviivat miehistöä. Viivoja on 8−10, riippuen siitä, tulkitseeko kahta ensimmäistä viivaa ihmiseksi vai hirvenpään sarviksi tai korviksi.

Kuvio on jo varsin kuuluisa, sillä sitä on käytetty monien esitteiden ja kirjojen kuvituksessa.

Lähteet
-------

* Lahelma, Antti: *A Touch of Red: Archaeological And Ethnographic Approaches To Interpreting Finnish Rock Paintings*. väitöskirja julkaistu sarjassa Iskos 15. Vaasa: The Finnish Antiquarian Society, 2008. Teoksen verkkoversio. (englanniksi) (Arkistoitu – Internet Archive)
* Muinaistaideyhdistys: Muuraisvuoret (Arkistoitu – Internet Archive)
* Luukkonen, Ismo: Muuraisvuoret
* Muinaisjäännösrekisteri: Muuraisvuorten kalliomaalaus *Kulttuuriympäristön palveluikkuna kyppi.fi*.  29.6.2004. Museovirasto. Viitattu 17.8.2013.

### Viitteet

1. 1 2 3  Lahelma, Antti: A Touch of Red, 2008, s.
2. ↑  Muinaistaideyhdistys: Muuraisvuoret
3. 1 2 3  Museovirasto: Muuraisvuoret
4. ↑  Luukkonen, Ismo: Muuraisvuoret
5. ↑  Kivikäs, Pekka: Kallio, maisema ja kalliomaalaus, 2005, s.143
**Patakallion kalliomaalaus** sijaitsee Karijärven rantakalliossa entisessä Jaalassa, nykyisessä Kouvolassa Kymenlaakson maakunnassa. Maalauksen löysi Timo Miettinen vuonna 1978.

Sijainti
--------

Kalliomaalaus sijaitsee Karijärven kaakkoisrannalla Kaajärven väliin jäävällä kannaksella, jonka muodostaa Kariharju. Noin 200 metrin päässä etelään sijaitsee Karijärven laskujoki, joka laskee vedet Kaajärven ja Myllyjoen kautta lopulta Kymijokeen.

Rapakivikallio on varsin korkea ja pystysuuntaan lohjennut useaan halkeamaan. Irronneet kivipaadet ovat jättäneet tasaisia ylhäältä ulospäin kaltevia kalliopintoja. Erään pystyhalkeaman reunassa, noin 1,5 metriä vedenpinnasta, erottuu haaleaksi kulunut punavärijälki, jota arvellaan kalliomaalaukseksi. Kallion nimi *Patakallio* liittyy kalliossa olevaan maljamaiseen syvennykseen, joka voi olla jääkauden sulamisvesien aiheuttama 4 metriä halkaisijaltaan oleva hiidenkirnun alku.

Maalaus
-------

Maalaus aiheuttaa tarkkailijoissa ristiriitaisia tulkintoja. Koska maalaus on haalistunut pahasti ja kalliossa on luontaisestikin hematiitin aiheuttamia värjäymiä, jakaantuvat käsitykset kahtia. Jotkut erottavat maaliläiskästä ihmishahmon. Ihmishahmo, jos se sellainen on tosiaan ollut, on katkelmallinen ja hyvin haalistunut.

Ihmishahmon pää vaikuttaa maalatun renkaaksi. Kaularangan ja vartalo on ilmeisesti maalattu viivalla, mutta se on kulunut pois lukuun ottamatta joitakin jäänteitä, jotka eivät vakuuta kaikkia. Sopivasta kohtaa vaikuttaisivat laskeutuvan viistosti alaspäin käsiä kuvaavat heikosti säilyneet vedot. Myös jalat on voitu maalata samalla tavalla, suorina vetoina, mikä on harvinaista suomalaisissa kalliomaalauksissa. Tummempana punaisena kohtana erottuu suoraan alaspäin vartalon jatke, joka viittaa miehen sukupuolielimeen.

Katso myös
----------

* Karijärven rannalla on 4,1 kilometrin päässä Uutelanvuoren maalauskohde.

Lähteet
-------

* Lahelma, Antti: *A Touch of Red: Archaeological And Ethnographic Approaches To Interpreting Finnish Rock Paintings*. väitöskirja julkaistu sarjassa Iskos 15. Vaasa: The Finnish Antiquarian Society, 2008. Teoksen verkkoversio. (englanniksi) (Arkistoitu – Internet Archive)
* Muinaistaideyhdistys: Patakallio[vanhentunut linkki]
* Luukkonen, Ismo: Patakallio
* Muinaisjäännösrekisteri: Patakallion kalliomaalaus *Kulttuuriympäristön palveluikkuna kyppi.fi*.  15.3.2001. Museovirasto. Viitattu 6.8.2012.

### Viitteet

1. 1 2 3 4 5  Museovirasto: Patakallio
2. ↑  Muinaistaideyhdistys: Patakallio
3. 1 2 3 4  Lahelma, Antti: A Touch of Red, 2008, s.217, Liite III
4. 1 2  Luukkonen, Ismo: Patakallio
**Papinsängyn kalliomaalaus** (myös **Syysjärven kalliomaalaus**) sijaitsee Juvalla Etelä-Savossa. Kalliomaalauksen löysi Vuokko Ikonen vuonna 1993 ja se ajoitetaan kivikauteen lähinnä maalauksen tyyliseikkojen perusteella.

Kallio ja sen sijainti
----------------------

Maalauskallio sijaitsee Juvan kirkosta 24 kilometriä lounaaseen Syysjärven Kokonlahden rannassa. Yksi veteen putoavista kallioseinämistä on kalliomaalauksen alustana. Kalliota kutsutaan Papinsängyksi ja maalaus sijaitsee vajaan metrin korkeudella vedenpinnan yläpuolella. Paikka on yksityisellä maalla. Maalausta voi katsella veneessä istuen tai talvella jäällä seisten.

Maalaus
-------

Kivipinta on tummaa ja siitä erottuu selvästi yksi kuvio, joka on maalattu nykyään rusehtavana näkyvällä punamaalilla. Kuvio esittää ihmistä, joka on 62 senttimetriä pitkä. Vartalo on maalattu sormenpaksuisella vedolla, jonka yläpäähän on tehty pää pyörittämällä siihen pieni ympyrä. Toinen käsi ojentuu sivulle kyynärpää hieman kättä alempana ja jalka on aavistuksen haara-asennossa. Vasemman puolen käsi ja jalka puuttuvat vartalosta alkaen. Voi olla, ettei niitä ole maalattu alun perinkään, sillä niistä ei näy mitään jälkiä. Toisaalta, ne on voineet huuhtoutua poiskin, mutta mitään varmaa ei voi sanoa siitäkään. Ihminen on siten voitu kuvata sivusuunnasta, mikä ei ole suomalaisessa kalliomaalauksissa ihan tavatontakaan.

Lähteet
-------

* Lahelma, Antti: *A Touch of Red: Archaeological And Ethnographic Approaches To Interpreting Finnish Rock Paintings*. väitöskirja julkaistu sarjassa Iskos 15. Vaasa: The Finnish Antiquarian Society, 2008. Teoksen verkkoversio. (englanniksi)
* Muinaistaideyhdistys: Papinsänky[vanhentunut linkki]
* Luukkonen, Ismo: Papinsänky
* Muinaisjäännösrekisteri: Papinsängyn kalliomaalaus *Kulttuuriympäristön palveluikkuna kyppi.fi*.  9.9.2004. Museovirasto. Viitattu 21.3.2014.

### Viitteet

1. 1 2 3  Museovirasto: Papinsänky
2. ↑  Muinaistaideyhdistys: Papinsänky
3. 1 2  Lahelma, Antti: A Touch of Red, 2008, s.220-221, Liite III
4. ↑  Luukkonen, Ismo: Papinsänky

Aiheesta muualla
----------------

* Kivikäs,Pekka, 1995. Kalliomaalaukset. Muinainen kuva-arkisto. Jyväskylä (sivut 121-122, 309-310).
* Koponen, Martti - Kupiainen, Risto - Poutiainen, Hannu, 1993. Uusia kalliomaalauksia Saimaalta. Sihti 3. Savonlinnan maakuntamuseon julkaisuja (77-78, 84)
**Käklinkallion kalliomaalauksen** laatu on epävarma, sillä siitä ei tunnisteta yhtään kuviota eikä siitäkään ole päästy yksimielisyyteen, onko se edes kalliomaalaus. Se sijaitsee Koitereeltä lounaaseen virtaavan Haapajoen rannalla Ilomantsissa Pohjois-Karjalassa. Kohde on löydetty 1990-luvun loppupuolella.

Kallio ja sen sijainti
----------------------

Maalauskallio sijaitsee Haapajoen kaakkoisrannalla kuusikossa kohdassa, jossa on pystyyn nostettu kivi. Paikan vieressä on Pamilon vesivoimalaitos. Kallio on lohkeilutta ja maassa on useita irronneita kiviä. Punaväriä on kallion syvennyksessä olevissa jäljelle jääneissä pinnoissa.

Maalaus
-------

Punaväriä on kalliossa olevissa kivipinnoissa ohuelti ja digitaalivärikuvien punaväriä vahvistamalla ei ole voitu vahvistaa minkään kuvion esiintymistä. Se, ettei punaväri ole ihmisen levittämää, vaikuttaa olevan todennäköisin selitys. Luonnossa punavärin esiintyminen kallion pinnoilla on varsin yleistä ja tämä seikka saattaisi selittää Käklinkallion ilmiön.

Lähteet
-------

* Lahelma, Antti: *A Touch of Red: Archaeological And Ethnographic Approaches To Interpreting Finnish Rock Paintings*. väitöskirja julkaistu sarjassa Iskos 15. Vaasa: The Finnish Antiquarian Society, 2008. Teoksen verkkoversio. (englanniksi)
* Muinaistaideyhdistys: Käklinkallio (Arkistoitu – Internet Archive)
* Luukkonen, Ismo: Käklinkallio
* Muinaisjäännösrekisteri: Käklinkallion kalliomaalaus *Kulttuuriympäristön palveluikkuna kyppi.fi*.  14.2.2006. Museovirasto. Viitattu 4.12.2013.

### Viitteet

1. ↑  Museovirasto: Käklinkallio
2. 1 2  Muinaistaideyhdistys: Käklinkallio
3. 1 2  Luukkonen, Ismo: Käklinkallio
4. 1 2  Lahelma, Antti: A Touch of Red, 2008, s.215, Liite III
Pentre Ifan -paasikammio sivusta
Näkymä portaaliin
Rekonstruktiomalli.
**Pentre Ifan** on asuinpaikka Nevernin kunnassa Pembrokeshiressa Walesissa. Siellä on Walesin suurin ja parhaiten säilynyt kivikautinen paasikammio.

Historia
--------

Paasikammio on peräisin suunnilleen ajalta 3 500 eaa. ja sitä on mahdollisesti käytetty yhteishautana. Olemassaolevista kivistä muodostuu portaali ja haudan päätila, joka on alkujaan saattanut olla suuren kiviröykkiön peitossa, jonka koko on voinut olla noin 36,6 × 17 metriä. Osa kivistä on levällään, mutta ainakin seitsemän on alkuperäisillä paikoillaan. Päällyskiven pituus on 5,1 metriä, ja sen arvioidaan painavan 16 tonnia, ja se on 2,4 metrin korkeudessa maanpinnasta. Se on hyvin tarkasti tukeutunut kolmen pystykiven kapeisiin kärkiin. Portaalia ympäröivä fasadi on rakennettu huolellisesti kuivamuurauksena.

Arkeologisia kaivauksia on tehty paikalla vuosina 1936–1937 ja 1958–1959, ja molempia johti William Francis Grimes.

Paasikammion omistaa ja sitä ylläpitää Walesin historiallisista ympäristöistä vastaava virasto Cadw,. Paikasta huolehditaan hyvin, ja sinne pääsy on maksuton. Se on noin 17 kilometrin päässä Cardiganista.

Lähteet
-------

1. ↑  Pentre Ifan Wondermondo.  (englanniksi)
2. ↑  Cadwin verkkosivusto (Arkistoitu – Internet Archive)

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Pentre Ifan**.
* Geograph.co.uk : kuvia Pentre Ifanista ja ympäristöstä (englanniksi)
* The best preserved megalithic site in Wales - Extrageographic (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
* QuickTime VR of Pentre Ifan: British Tours Ltd (englanniksi)
* Article and photos of Pentre Ifan (englanniksi)
* Artikkeleita, Megalithic.co.uk (englanniksi)
**Ilmuksenvuoren kalliomaalaus** sijaitsee Kivijärvellä Suursaaressa Lemillä Etelä-Karjalassa. Tämä pieni kalliomaalaus lienee kivikautinen ja sen löysivät ilmeisesti Jussi-Pekka Taavitsainen ja Veikko Suonio 1980-luvulla.

Kallio ja sen sijainti
----------------------

Kivijärvessä Ramaselällä olevan Suursaaren länsipäässä on lähes poikki kuroutuva pyöreä niemi, jonka muodostaa Ilmuksenvuori. Korkeamman veden aikana niemi on todennäköisesti ollut oma saari. Vuoren länsireunalla kohoaa vedestä suuri ja vaikuttava kallio. Se on jääkauden kuluttama ja rikkoma. Syvät halkeamat kulkevat kallion läpi ja siitä on irronnut suuria paasia. Kallio on rapakiveä.

### Antropomorfinen muoto

Kalliossa on useita kohtia, jotka muistuttavat ihmiskasvoja. Tällaisia kallioita kutsutaan antropomorfisiksi ja niitä on antropologien mukaan saatettu käyttää henkimaailman palviontaan seitakivien tapaan. Itse asiassa kohteen pohjoispuolella on kivi, jota epäillään seidaksi.

Maalaus
-------

Maalaus sijaitsee kallion oikeassa reunassa sen juurella olevassa suuressa kivipaadessa ja maalaus aukeaa länsilounaaseen. Maalaus on kulunut ja jäkälien peittämiä. Maalauksen kuviot ovat vaikeita hahmottaa. Vasemmalla on mahdollisesti hirvieläin, joka katsoo oikealle. Sen alla olevasta ihmishahmosta erottuu vain yläosa. Ihmisen kädet kohoavat ylöspäin. Epäväarma havainto on kämmenen painalluksesta.

Katso myös
----------

* Venäinniemen kalliomaalaus sijaitsee saman Suursaaren itärannalla noin 2,5 kilometrin päässä.
* Haukkasaaren kalliomaalaus sijaitsee viereisellä saarella noin 600 metriä lounaaseen.
* Linnasaaren kalliomaalaus sijaitsee Venäinniemeltä vielä noin 0,5 kilometriä kaakkoon.

Lähteet
-------

* Lahelma, Antti: *A Touch of Red: Archaeological And Ethnographic Approaches To Interpreting Finnish Rock Paintings*. väitöskirja julkaistu sarjassa Iskos 15. Vaasa: The Finnish Antiquarian Society, 2008. Teoksen verkkoversio. (englanniksi) (Arkistoitu – Internet Archive)
* Luukkonen, Ismo: Ilmuksenvuori
* Muinaisjäännösrekisteri: Ilmuksenvuoren kalliomaalaus *Kulttuuriympäristön palveluikkuna kyppi.fi*.  4.2.1999. Museovirasto. Viitattu 17.8.2013.

### Viitteet

1. 1 2 3  Museovirasto: Ilmuksenvuori
2. 1 2 3 4 5  Luukkonen, Ismo: Ilmuksenvuori
3. 1 2 3  Kivikäs, Pekka: Kallio, maisema ja kalliomaalaus, 2005, s.140-141
4. ↑  Lahelma, Antti: A Touch of Red, 2008, s.236, Liite III
5. ↑  Lahelma, Antti: A Touch of Red, 2008, s.39, Paper II
6. ↑  Lahelma, Antti: A Touch of Red, 2008, s.125, Paper III
**Nässjan laivalatomus** sijaitsee Nässjassa Vadstenan kunnassa Itä-Götanmaalla Ruotsissa. Laivalatomus on osa suurempaa kalmistoa Vätterniin pistävässä Nässjön niemessä. Se löydettiin ja kaivettiin esille vuonna 1953.

Latomus
-------

Laivalatomuksen kivetys.
Latomus on soikea, eikä siihen kuulu "keula- tai peräkiviä", mikä saattaa johtua kivenotosta. Se on 44 metriä pitkä ja 18 metriä leveä ja muodostuu 24 suuresta ja harvaan asetellusta kivestä. Kivistä 10 on pystyyn nostettuja. Kiviä yhdistää matala valli, joka on paikoin 2−3 metriä leveä, mutta vain 10−20 senttimetriä korkea. Nässjön latomus muistuttaa Askebergan laivalatomusta, joka on Skövden kunnassa noin 50 kilometriä Nässjasta länteen. Siinäkin on 24 kiveä, ja sen muotokin on samanlainen.

Nässjön kalmiston muut hautarakenteet
-------------------------------------

Kalmistossa tunnetaan 23 kiinteää muinaisjäännöstä, ja sen mitat ovat 110 × 70 metriä. Laivalatomuksen lisäksi siellä on kaksi hautakumpua, 17 pyöreää kehäkivetystä, yksi nelikulmainen kehäkivetys (6 × 6 metriä), yhdet käräjäkivet keskuskivellä ja lisäksi yksi pystyyn nostettu kivi (vertaa Laitilan Kalvan viikatekivi*selvennä*). Käräjäympyrässä on 6 kiveä, ja se on halkaisijaltaan 6 metriä. Myös se on ladottu maasta kohoavalle matalalle vallille.

Lähteet
-------

* Nordén, Arthur: Tingsbräckan.  *Fornvännen*, 1939, s. 184-187. Tukholma, Ruotsi:  Riksantikvarieämbetet. ISSN 0015-7813. Artikkelin verkkoversio (pdf). Viitattu 6.2.2013.  (ruotsiksi)

### Viitteet

1. ↑  Nässjan laivalatomus *Riksantikvarieämbetet*.  28.10.2002. Swedish National Heritage Board. Viitattu 6.2.2013. (ruotsiksi)
2. 1 2  Nässjan kalmistoalue *Riksantikvarieämbetet*.  28.10.2002. Swedish National Heritage Board. Viitattu 6.2.2013. (ruotsiksi)

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Nässjan laivalatomus**.
* Bengans Historiasidor: Nässja, 2008
* Nässjan kivikehät: Panoraamaanimaatio, valokuvia
* Megalithic.co.uk: Nässja

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: sv:Nässja skeppssättning
Steve Gadd
**Steve Gadd** (s. 9. huhtikuuta 1945 Rochester, New York) on yhdysvaltalainen rumpali. Hänet tunnetaan yhteistyöstään Paul Simonin, Steely Danin, Joe Cockerin, Bob Jamesin, Chick Corean, Eric Claptonin, ja monien muiden kuuluisien jazz- ja pop-muusikoiden kanssa. 

Gadd aloitti rummunsoiton seitsemänvuotiaana ja 11-vuotiaana soitti jo trumpetistilegenda Dizzy Gillespien kanssa.

High Schoolin jälkeen Gadd opiskeli Manhattan School of Musicissa kaksi vuotta, minkä jälkeen siirtyi Eastman School of Musicin Rochesteriin. Tuolloin hän soitti muiden nuorten ja lupaavien jazz-muusikoiden kanssa. Opintojen jälkeen Gadd soitti usein Chuck Mangionen yhtyeessä.

Armeijan jälkeen Gadd perusti lyhytaikaisen trion, jonka hajottua 1972 hän aloitti ahkeran studiomuusikon uransa. 1970- ja 1980-lukujen aikana hän osallistui myös moniin kiertueisiin eri artistien kanssa, vaikka suosikin usein studiouraa kiertueiden kustannuksella. 1970-luvun loppuun mennessä Gaddista oli tullut yksi maailman kysytyimpiä rumpaleita. Japanissa häntä ihailtiin eniten ja useat japanilaiset rumpalit kuulostavatkin selvästi tyyliltään Gaddilta.*kenen mukaan?*

Gaddin uraa ovat varjostaneet päihdeongelmat.*lähde?*

Esimerkkejä levyistä, joissa kuulee Gaddin soittoa
--------------------------------------------------

* Chick Corea
	+ *Three Quartets* (1981)
	+ *Friends* (1978)
	+ *My Spanish Heart* (1976)

* Steely Dan
	+ *Aja* (nimikappale)
	+ *Gaucho* (kappaleet Glamour Profession, My Rival, Third World Man)

* Simon & Garfunkel
	+ *Concert In Central Park*

* Paul Simon
	+ *One Trick Pony*
	+ *Still Crazy After All These Years*
	+ *Hearts and Bones*
	+ *You're the One*
	+ *Paul Simon's Concert In The Park August 15, 1991*

* Steps
	+ *Smokin' In The Pit*

* George Benson
	+ *Bad Benson*

* Eric Clapton
	+ *Live At Hyde Park* (DVD)
	+ *Pilgrim*
	+ *Reptile*
	+ *Riding With The King*
	+ *One More Car One More Rider*
	+ *Sessions for Robert J.*
	+ *Back Home*

* James Brown
	+ *Black Caesar*

* Al Jarreau
	+ *Tenderness*

* Rickie Lee Jones
	+ *Rickie Lee Jones*
	+ *Pirates*

* Chuck Mangione
	+ *Live*

* Michel Petrucciani
	+ *Live In Tokyo*

* Al Di Meola
	+ *Casino*

* Lee Ritenour
	+ *Feel the Night (French Roast)*

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Steve Gadd**.
* Steve Gadd at Drummerworld - videonäytteitä.

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Suomi (KANTO)
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Alankomaat

 |
|  |
| Taiteenala | 
* Grammy Awards
* MusicBrainz

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**How High the Moon** on jazzstandardi vuodelta 1940, jonka sanoitus on Nancy Hamiltonin ja sävellys Morgan Lewisin. Kappale on alun perin Broadway-musikaalista "Two For The Show", joka sai ensi-iltansa Booth Theatressa 8.2.1940.

Tunnetuimman levytyksen kappaleesta ovat tehneet Les Paul ja Mary Ford 4. tammikuuta 1951. Levyn julkaisi Capitol Records numerolla 1451. Kappale oli yhdeksän viikkoa Billboardin listan ykkösenä. Toisen version on levyttänyt useita kertoja Ella Fitzgerald, ja siitä tuli Gershwinin "Lady Be Goodin" ohella hänen tunnuskappaleensa. Fitzgeraldin suosituin levytys kappaleesta on albumilla *Ella in Berlin* (1960). Diskoversion laulusta on levyttänyt Gloria Gaynor. Pat Suzukin vuonna 1950 levyttämä "How High the Moon" soi elokuvan Biloxi Blues alkukohtausten aikana.

Charlie Parkerin vuoden 1946 jazzklassikko "Ornithology" perustuu kappaleen "How High the Moon" sointuihin. Monet jazzmuusikot, kuten Ella Fitzgerald ja Lionel Hampton, liittivät "Ornithologyn" usein saumattomasti mukaan "How High the Moonia" esittäessään. Miles Davisin "Solar" vuodelta 1954 perustuu myös osittain samaan sointurakenteeseen. John Coltrane sävelsi vuonna 1960 "How High the Moonin" pohjalta kappaleen "Satellite".

Kullervo on tekstittänyt kappaleen suomeksi nimellä "Kuun lumoissa". Sen levytti Donna Arima vuonna 1959.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Jeremy Wilson: How High the Moon *JazzStandards.com*. Viitattu 18.1.2010. (englanniksi)
2. ↑  The Broadway League: Two For The Show – Broadway Musical – Original | IBDB *www.ibdb.com*. Viitattu 3.3.2017.
3. ↑  Christopher Meeder: *Jazz: The Basics*, s. 204. Routledge, 2008. ISBN 0415966949. (englanniksi)
4. ↑  Hakutulos kappaleelle How High the Moon *Suomen äänitearkiston tietokanta vuosilta 1901–1999*. Suomen äänitearkisto ry.  Arkistoitu 28.6.2018. Viitattu 1.7.2018.
**Ukko Johannes Tuomonpoika Schroderus** (s. 18. toukokuuta 2006 Joensuu) on suomalainen pesäpalloilija, joka edustaa Joensuun Mailaa. Schroderus on pelipaikaltaan lukkari ja sisäpelissä hän pelaa kotiuttajan roolissa.

Schroderus teki kaudet 2023 ja 2024 kattavan pelaajasopimuksen kasvattajaseuransa Joensuun Mailan kanssa kesällä 2022. Seura julkaisi sopimuksen 1. elokuuta 2022, eli kaksi päivää sen jälkeen, kun Schroderus oli joukkueensa kanssa voittanut C-poikien Suomen mestaruuden Seinäjoen Nuorisoleirillä. Samassa yhteydessä julkaistiin myös Elmeri Lonkaisen sopimus.

Nuorisoleirin päätyttyä Schroderus siirtyi yhdessä Lonkaisen kanssa Sotkamon Jymyn Suomensarjajoukkueeseen kerryttämään kokemusta aikuisten sarjaotteluista, sillä Joensuun Mailalla ei kyseisellä kaudella ollut joukkuetta Miesten Suomensarjassa. Schroderus pelasi Sotkamon Jymyn joukkueessa lopulta yhteensä yhdeksän ottelua keräten tilastoihinsa neljä tuotua juoksua ja 16 kärkilyöntiä.

Kaudella 2023 Schroderus edusti Joensuun Mailaa Miesten Superpesiksessä, Poikien Superpesiksessä ja Miesten Suomensarjassa. Hän debytoi Miesten Superpesiksessä 16. toukokuuta 2023 Joensuun Mailan kotiottelussa Kiteen Palloa vastaan ja pelasi loppukauden aikana vielä kolme muuta runkosarjaottelua. Neljän ottelun aikana Schroderuksen tilastoihin kirjattiin kolme tuotua juoksua ja kuusi kärkilyöntiä, joista neljä ykköspesälle. Ollessaan edustusjoukkueen kokoonpanossa Schroderuksen pääasiallinen rooli oli etenijäjokeri, mutta pelinjohtaja Mikko Huotari antoi hänen satunnaisesti lyödä myös nuorten sarjoista itselleen tutummissa vaihto- ja kotiutustilanteissa.

Henkilökohtaisesti Schroderus saavutti kaudella 2023 Poikien Superpesiksen lyöjätilaston seitsemännen sijan sekä valinnan B-poikien Itä–Länsi-otteluun. Lisäksi hän toimi ykköspelinjohtajana Joensuun Mailan pääosin D-ikäisistä pelaajista koostuneessa juniorijoukkueessa, joka saavutti C-poikien pelisarjan mestaruuden Oulun Nuorisoleirillä.

Syyskuussa 2023 Karjalaiselle antamassaan haastattelussa Schroderus kertoi tulevaisuuden tavoitteikseen Joensuun Mailan lukkarina pelaamisen, pesäpalloammattilaisuuden sekä yhdeksi parhaista pesäpalloilijoista kehittymisen.

Schroderus opiskelee Joensuun yhteiskoulun lukion urheilulukiossa.

Lähteet
-------

1. ↑  *Pesäpallokirja 2022*, s. 120. Suomen Pesäpalloliitto ry, 2022. Teoksen verkkoversio (viitattu 17.9.2023). (suomeksi)
2. ↑  Kahdelle omalle kasvatille jatkosopimukset *joensuunmaila.fi*.  1.8.2022. Super-Joma Oy.  Arkistoitu 4.8.2022. Viitattu 17.9.2023. (suomeksi)
3. ↑
4. ↑
5. ↑
6. ↑
7. ↑
8. ↑
9. ↑
**Suedehead** oli 1970-luvun alkupuolen skinheadkulttuurin haara Isossa-Britanniassa. Suedeheadin erotti skinheadista kammattavan pituiseksi kasvatetut hiukset ja keskiluokkaisempi/toimistomaisempi arkipukeutuminen. Useat olivat edelleen työväenluokkaisia kuten skinheadit, mutta joillain suedeheadeilla oli valkokaulustyö. Naispuolista suedeheadeja kutsuttiin *sort*:eiksi. 

Suedet käyttivät kenkinään brogueita tai loafereita raskaiden maihareiden sijaan. Suedet käyttivät pukuja myös arkena (erityisesti Prince Of Wales ja kukonaskel-ruutukuviopukuja). Crombie-päällystakit ja lammasturkit tulivat yleisiksi. Paidoissa oli usein suuret napitetut kaulukset, ja yleisin tyyli oli isoruutuinen kauluspaita pidettynä hihattoman v-aukkoneuleen alla. Kestoprässättyjä Sta-Prest-suoria housuja käytettiin enemmän kuin skinien suosimia farkkuja.

Suedet kuuntelivat edelleen reggaeta, soulia ja ska:ta kuten skinitkin, mutta jotkut suedet kuuntelivat brittiläistä glam rockia kuten The Sweet, Slade ja Mott the Hoople.

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Suedehead (subculture)
**Jean Gascon** (21. joulukuuta 1920 Montreal – 13. huhtikuuta 1988 Stratford, Ontario) oli kanadalainen oopperaohjaaja ja näyttelijä. Hän suoritti aluksi lääketieteellisiä opintoja ja päätti sitten pyrkiä luomaan uraa näyttämöllä. Ranskan hallituksen myöntämällä stipendillä hän opiskeli draamaa Pariisissa. Palattuaan Montrealiin Gascon oli mukana perustamassa Théâtre du Nouveau-Mondea vuonna 1951.

Gascon toimi Stratfordin festivaalin taiteellisena johtajana vuosina 1968–1974. Hän kuului esittävien taiteiden neuvoa antavaan komiteaan Montrealin maailmannäyttelyssä 1967. Vuosina 1977–1983 Gascon oli National Arts Centren ranskankielisen teatterijaoston johtajana. Gasconin ohjaamien oopperoiden joukossa olivat Mozartin *Così fan tutte*, *Figaron häät* ja *Don Giovanni*. Muita hänen ohjaamiaan teoksia olivat *Oedipus Rex* ja Montrealin oopperassa *Tosca* sekä *Sevillan parturi*.

Gasconista tehtiin Kanadan ritarikunnan *Officer* vuonna 1967, ja hän sai ylennyksen *Companion*-arvoon vuonna 1975. Quebecin hallitus myönsi hänelle vuonna 1985 Prix Denise-Pelletierin. Place des Arts nimesi Théâtre Maisonneuven suuren aulan Gasconin mukaan tämän kuoleman jälkeen (1989).

Elokuviin, joissa Gascon esiintyi, lukeutui *Mies hevosena* (1970).

Lähteet
-------

1. 1 2 3  The Canadian Encyclopedia: Jean Gascon (Arkistoitu – Internet Archive)
2. ↑  NYTimes.com: Movies & TV: Jean Gascon

Aiheesta muualla
----------------

* Jean Gascon Internet Movie Databasessa. (englanniksi)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Tšekki

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Tornion Järjestötalo "Järkkä"** sijaitsee Tornion kaupungin Putaan kaupunginosassa. Järjestötalossa järjestetään paljon erilaista toimintaa, ja sitä vuokrataan erilaisiin juhliin ja tapahtumiin.

Historiaa
---------

Järjestötalo rakennettiin talkoilla Tornion Järjestöyhdistyksen ja sen jäsenjärjestöjen toimesta. Taloa on remontoitu usein vuosien varrella. Omistus siirtyi vuonna 2015 Tornion Kansantalosäätiölle, joka vastaa tilojen vuokrauksesta ja kunnostuksesta.

Rakennus
--------

Talo rakennettiin talkoilla vuosina 1961–1962. Talo on osin kaksikerroksinen, puurakenteinen, alun perin vuorattu mineriitillä, ja se oli alumiinipeltikatteinen. Taloa on laajennettu vuosina 1976–1978. Sali remontoitiin 1985, ja 1988 vaihdettiin ulkoseinien mineriittivuoraus laudoitukseen. Samalla parannettiin lämpöeristystä. Keittiö ja kahvila saneerattiin vuosina 1995–1996, ja vuonna 1997 vaihdettiin salin ikkunat.

Öljylämmityksestä siirryttiin kaukolämpöön 2014. Vuonna 2017 vanha alumiinipeltikatto sai väistyä uuden konesaumapeltikaton tieltä. Alkuvuoden 2019 aikana talon pohjakerrokseen rakennettiin uusi saunaosasto, jossa on tilaa 10–15 hengelle. 2020 uusittiin talon käyttövesiverkosto ja lämmitysjärjestelmän putkistot ja patterit. Alkuvuodesta 2021 suoritettiin niin sanotun vanhan osan viemäriputkiston sukitus ja peruskorjattiin yläkerrassa ollut toimistotila.

Nykyinen toiminta
-----------------

Vuonna 2022 toimintaa pyöritti Kumppanuuskeskus Luotsi. Se järjesti muun muassa hävikkiruuan jakelua, lasityökursseja, ylläpiti lounasruokalaa, kehitysvammaisten päivätoimintaa, nettipistettä, seniorien karaokea, Äijien porinaryhmää ja pientä kansankirjastoa sekä vuokrasi tiloja erilaisiin tilaisuuksiin.

Lähteet
-------

1. ↑  *Lapin työväentalot: peruskartoitus 1997*. Kansantalojen Liiton Lapin Piirijärjestö ry.
2. ↑  Tornion Järjestötalo *seurantalot.fi*. Viitattu 23.10.2022. [vanhentunut linkki]
3. ↑  Kotikulmilla
4. 1 2  Kalenteri Luotsi
5. ↑  Tanssikurssit Luotsi
6. ↑  Tiffany-kurssi Luotsi
**Izborskin klubi** on asiantuntijaorganisaatio, joka tuottaa raportteja Venäjän hallituksen käyttöön. Se on kansallismielisten entisten venäläisupseerien, lehtimiesten, kirjailijoiden ja muiden kerho, joka pyrkii palauttamaan Venäjän valtion suuruuden. Klubi ajaa Venäjän imperiumia, Suur-Venäjää. Kerho perustettiin syksyllä 2012. Izborskin klubilaiset neuvovat Venäjän presidentti Vladimir Putinia. Kerho haluaa Venäjän valtakunnan johtoon uusia voimia. Tunnettuja Izborskin klubin jäseniä ovat Aleksandr Dugin ja Aleksandr Prohanov.

Katso myös
----------

* Eurasianismi
* Suur-Venäjä
* Venäläinen nationalismi

Aiheesta muualla
----------------

* Изборский клуб venäjäksi

Lähteet
-------

1. 1 2  Antti Honkamaa: Tällaisia ovat Putinin salaklubin pelätyt takapirut: "Huolestuttavaa" *Ilta-Sanomat*.  15.11.2014.  Arkistoitu 20.12.2016. Viitattu 10.12.2016.
2. ↑  Suomalaistutkija: Putin saa ohjeensa Izborskin klubilta *Yle Uutiset*. Viitattu 10.12.2016.
3. ↑  Salaperäinen Izborskin klubi: Venäjän johto vaatii imperiumin uudelleen rakentamista *Verkkouutiset*. Viitattu 10.12.2016.
**Pyhän Pietarin kirkko** (ruots. *S:t Petri kyrka*) on Laitilan Untamalan kylässä sijaitseva puukirkko, joka on rakennettu 1785. Paikalla ollut edellinen kirkko oli palanut vuonna 1782. Pyhän Pietarin kirkkoa on korjattu vuosina 1870 ja 1912, vuonna 1924 rakennettiin nykyiset sakaristo ja torni. Se on osa Untamalan raittikylää, joka kuuluu Museoviraston määrittelemiin valtakunnallisesti merkittäviin rakennetuihin kulttuuriympäristöihin.

Pyhän Pietarin kirkon paikalla oli kirkko ilmeisesti jo viimeistään 1200-luvulla, jolta ajalta on peräisin kirkkomaalla sijaitseva Kalevanpojan viikatteentikku. Sitä pidetään Suomen vanhimpana kristillisenä hautamuistomerkkinä.

Lähteet
-------

1. ↑  Laitilan kirkot (Arkistoitu – Internet Archive) Laitilan seurakunta. Viitattu 30.7.2014.
2. ↑  Untamalan raittikylä Museovirasto. Viitattu 30.7.2014.
3. ↑  Untamala Laitilan kylien varhaisvaiheet. Viitattu 30.7.2014.

Aiheesta muualla
----------------

* Salvi, Hannu: *Untamalan kirkko. Laitilan Untamalan kyläkirkon historia.*. [Laitila]: [Laitilan Untamalan kyläkirkon historiatoimikunta], 1985. ISBN 951-99643-8-X.
*Tämä artikkeli kertoo soittimesta. Sitra on myös Suomen itsenäisyyden juhlarahasto.*

**Sitra**, myös **alppisitra** tai **vuorisitra** on kielisoitin, jossa kaikukopan yli on pingotettu tavallisesti viisi melodiakieltä sekä 24–37 sointujen mukaan viritettyä säestyskieltä. Se on suosittu soitin erityisesti alppimaissa ja Etelä-Saksassa.

Melodiakielet on voitu virittää joko ns. baijerilaisen tai wieniläisen virityksen mukaan. Baijerilainen viritys on a, a, d, g, c. Wieniläisessä virityksessä äänet ovat a, d, g, g ja c.

Melodiakielet kulkevat otelaudan nauhojen yli. Melodiakieliä soitetaan plektralla ja muut sormet voivat näppäillä sointukieliä. Alppi- ja sen sukulaissoittimen konserttisitran lisäksi soittimesta on olemassa versio nimeltä **sointusitra**, jossa sointukielet ovat ryhmissä, jotka on viritetty yleisimpien sävellajien kolmisoinnuiksi.

Sitra on kehittynyt saksalaisesta Scheitholt-nimisestä soittimesta. Muita nykyisen sitran alkeellisempia edeltäjiä ovat olleet hummel ja langleik.

Soitinluokituksessa sitrat merkitsee myös yleisnimityksenä kaikkia kaulattomia kielisoittimia, joissa kielet on pingotettu kaikupohjan yli. Sitran lisäksi sellaisia ovat esimerkiksi piano ja cembalo.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  *Suuri Musiikkitietosanakirja 6 Seg–Ö*, s. 38. Helsinki: Weilin + Göös ja Otava, 1992. ISBN 951-35-4730-2.
2. 1 2 3  "Sitra", *Tammen musiikkitietosanakirja, 2. osa (M–Ö)*, s. 166. Tammi, 1983. ISBN 951-30-5916-2.
**Absalon** (n. 1128 Fjenneslev, Sjælland, Tanska – 21. maaliskuuta 1201 Sorø, Sjælland, Tanska) oli tanskalainen arkkipiispa ja valtiomies, jota pidetään Kööpenhaminan perustajana.

Elämä
-----

Absalon syntyi noin vuonna 1128 Fjenneslevissä Sjællandin saarella. Hän kuului vaikutusvaltaiseen sjællandilaiseen Hvide-sukuun. Hänen vanhempansa olivat Asser Rig ja tämän vaimo Inge. Asser Rigin isä oli mahtava Skjalm Hvide, joka oli ollut kuningas Sven Estridinpojan aikana koko Sjællandin päämies ja joka kuningas Eerik I Ejegodin kuoltua otti tämän pojan Knud Lavardin kasvatettavakseen. Absalonilla oli veli Esbern Snare sekä sisko Ingefred, muista sisaruksista ei ole tietoa. Absalon oli tulevan kuninkaan Valdemar I:sen lapsuudenystävä. Hän olikin auttamassa Valdemaria vuosien 1156-1157 aikana nousemaan Tanskan valtaistuimelle. Vuonna 1158 Absalon nimitettiin Roskilden piispaksi. Hän oli kuninkaan läheisin neuvonantaja ja tuki Valdemarin liittoutumista Pyhän saksalais-roomalaisen keisarikunnan keisarin Fredrik I Barbarossan kanssa paavi Aleksanteri III:ta vastaan. Vuonna 1167 Absalon ja Valdemar sopivat paavin kanssa.

Absalon oli mukana päättämässä vendien muodostamaa uhkaa tanskalaisille laivoille johtamalla vuonna 1169 sotaretkeä ja valloitti vendien tukikohdan Rügenin. Alueen liittäminen Absalonin johtamaan Roskilden hiippakuntaan sai aikaan tanskalaisen ylivallan pohjoisessa Saksassa, joka kesti vuoteen 1225. Näihin aikoihin Absalon myös johti Havnin linnoituksen rakentamista. Tämä johti myöhemmin Kööpenhaminan kehittymiseen samalle paikalle. Hän oli keskeisenä toimijana Valdemarin isän Knud Lavardin kanonisoinnissa. Lisäksi hän vaikutti siihen, että Valdemarin poika Knuut kruunattiin vuonna 1170 Valdemarin kanssakuninkaaksi, mikä varmisti vallanperimyksen Valdemarin suvulle.

Vuonna 1177 Absalon valittiin Lundin arkkipiispaksi. Samalla hän toimi Knuutin holhoojana ja opasti häntä ottamaan itsenäisemmän aseman keisari Fredrik I:stä Knuutin tultua yksin kuninkaaksi vuonna 1182. Vuonna 1184 Absalon johti eteläisellä Itämerellä operaatiota, joka johti Tanskan hallintaan Pommerissa ja Mecklenburgissa. Tämän jälkeen hän palasi kirkollisiin tehtäviinsä.

Absalon kuoli 21. maaliskuuta 1201 Sorøssä.

Kuvia
-----

* Absalonin ratsastajapatsas Kööpenhaminassa.Absalonin ratsastajapatsas Kööpenhaminassa.
* Absalonin hautakivi Sorøn luostarikirkossa.Absalonin hautakivi Sorøn luostarikirkossa.

Lähteet
-------

1. ↑  Absalon *Dansk biografisk Lexikon*. Projekt Runeberg. Viitattu 6.9.2019. (tanskaksi)
2. 1 2 3 4  A. D. Jørgensen: Absalon *Encyclopaedia Britannica*. Viitattu 6.9.2019. (englanniksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Yhdysvallat
* Ruotsi
* Puola

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |

 |
David Desrosiers
**David Phillippe Desrosiers** (s. 29. elokuuta 1980) tunnetaan Montrealista kotoisin olevan rock-yhtyeen Simple Planin entisenä basistina ja taustalaulajana. Hän on kotoisin Sept-Îlesistä, Québecistä. Ennen muusikon uraa Desrosiers työskenteli McDonald'sissa. Basson lisäksi Desrosiers osaa soittaa kitaraa ja rumpuja. Hän joutui eräässä yhtyeensä konsertissa toimimaan päälaulajana, koska laulaja Pierre Bouvier oli liian sairas.

20 vuoden yhdessäolon jälkeen Desrosiers erosi Simple Plan -yhtyeestä lopullisesti heinäkuussa 2020 seksuaalirikossyytösten seurauksena. Desrosiers ilmoitti erosta Instagram-tilillään. Ennen virallista eroa yhtyeestä hän piti taukoa yhtyeestä vuonna 2017 taistellesaan masennuksen kanssa. Desrosiers palasi yhtyeen kokoonpanoon 2019.

Lähteet
-------

1. ↑  Simple Plan’s David Desrosiers leaves band following sexual misconduct allegations | Globalnews.ca *Global News*. Viitattu 15.2.2022. (englanniksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Tšekki

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana

 |

 |
**Lahden Seudun Kehitys Ladec** on Lahden seudun elinkeinoyhtiö, jonka rahoittajakuntia ovat Asikkala, Hartola, Hollola, Iitti, Lahti, Orimattila ja Padasjoki. Yrityksellä on runsas 30 työntekijää ja yhtiön liikevaihto on noin 3,5 milj. euroa (2019).

Ladec aloitti toimintansa 1.1.2013, kun Lahden tiede- ja yrityspuisto Oy:n, Lahden alueen uusyrityskeskus ry:n toiminnot sekä osa Lahden alueen kehittämisyhtiö Oy Lakesin toiminnoista yhdistettiin. 

Ladec kehittää Lahden seudun elinkeinoelämän kasvun edellytyksiä sekä markkinoi seutua vetovoimaisena yritysympäristönä. Ladec neuvoo ja auttaa maksutta toiminta-alueensa (Asikkala, Hartola, Hollola, Iitti, Lahti, Orimattila, Padasjoki) yrittäjiä ja yrityksiä kaikissa yrityksen perustamiseen, kasvuun, kehittämiseen ja kansainvälistymiseen sekä Lahden seudulle sijoittumiseen liittyvissä asioissa.

Lähteet
-------

1. ↑  Lahden Seudun Kehitys LADEC Oy, Fonecta Finder
2. ↑  Lahden uuden elinkeinoyhtiön nimeksi Lahden Seudun Kehitys LADEC Oy, Lahden kaupungin uutinen 19.12.2012 (Arkistoitu – Internet Archive)

Aiheesta muualla
----------------

* Yrityksen sivusto
* Valtion ja Lahden kaupunkiseudun välinen kasvusopimus 2013-2015, TEM 20.12.2013
**Puukko-Mackie** ("Die Moritat von Mackie Messer") on Kurt Weillin säveltämä laulu Bertolt Brechtin tekstiin musiikkinäytelmään *Die Dreigroschenoper* eli *Kolmen pennin ooppera*. Ooppera sai ensi-iltansa Berliinissä 1928 Theater am Schiffbauerdamm -teatterissa.

Laulun ensimmäinen esittäjä oli näytelmässä Lontoon poliisipäällikön "Tiger" Brownin osaa esittänyt Kurt Gerron. Gerron oli juutalainen ja hänet surmattiin Auschwitzin keskitysleirillä. Kerrotaan, että Gerron lauloi Puukko-Mackieta, kun häntä marssitettiin kohti kaasukammiota.

Laulun ovat suomeksi levyttäneet vuonna 1956 sekä Olavi Virta että Brita Koivunen ja myöhemmin monet muut. Levytetyn tekstin on sanoittanut Saukki, ja myöhemmin on sanat kirjoittanut myös Elvi Sinervo.

Saukin lauluteksti alkaa suomeksi: "Hailla hampaat julmat suuret, niitä piiloon ei se saa, mutta Mackie julman puukon kyllä saattaa piilottaa", alkutekstin sanat alkavat: "Und der Haifisch, der hat Zähne, Und die trägt er im Gesicht. Und Macheath, der hat ein Messer, Doch das Messer sieht man nicht."

Lähteet
-------

1. ↑  Laugh or We Shoot The Guardian. Viitattu 28.1.2017
2. ↑  Fono.fi, viitattu 7.5.2014
3. ↑  Äänitearkisto,[vanhentunut linkki] viitattu 7.5.2014

Aiheesta muualla
----------------

* Kurt Gerron laulaa Puukko-Mackien Youtube.com
**Kanada** (sanskritiksi: कणाद Kaṇāda, tunnetaan myös nimellä Kashyapa, Ulūka, Kananda ja Kanabhuk) oli muinainen intialainen luonnontieteilijä ja filosofi, joka perusti intialaisen filosofian Vaisheshika-oppisuunnan. Vuosisata jolloin Kanada eli, on epäselvä ja siitä on väitelty pitkään. Hänen kuitenkin arvioidaan eläneen välillä 100-luku eaa. – 500-luku eaa. Hänen perinteinen nimensä Kanada tarkoittaa "atomin syöjää" ja hänet tunnetaankin atomistisen lähestymistavan kehittämisestä intialaiseen fysiikkaan ja filosofiaan liittyen. 

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* VIAF
	+ 2
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Italia
* Israel
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Kanada (philosopher)