recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Aynac** on kunta Lounais-Ranskassa Lotin departementissa Occitanien alueella. Se sijaitsee noin 28 kilometriä Figeacin kaupungista luoteeseen.

*Château d'Aynac* on rakennettu 1600-luvulla. Linna hylättiin 1700-luvulla ja lopulta Ranskan suuren vallankumouksen aikana vuonna 1790 se poltettiin. Wagramin prinsessa Elisabeth Berthier ihastui linnaan vuonna 1875, ja hän ryhtyi kunnostamaan sitä. Hän oli naimisissa Étienne-Guy de Turenne d'Aynac’n kanssa. Heidän viimeinen linnassa asunut jälkeläinen oli Louise de Turenne d'Aynac. Tämän jälkeen kunta osti linnan vuonna 1973. Vuonna 2008 kunta päätti myydä linnan kilpa-ajaja Laurent Battutille, joka järjestää siellä vuosittain *Aynac Motor Festival* -klassikkoautojen kokoontumisajon. Linna on kuulunut historiallisten muistomerkkien luetteloon vuodesta 1988 lähtien. 

  

* Klassikkoautojen kokoontumisajoKlassikkoautojen kokoontumisajo
* Saint-Genièsin kirkkoSaint-Genièsin kirkko

Lähteet
-------

1. ↑  Comparateur de territoire Institut National de la Statistique et des Études Économiques. Viitattu 11.10.2022. (ranskaksi)
2. ↑  château (Aynac) Inventaire général Région Midi-Pyrénées.  Arkistoitu 2.9.2017. Viitattu 11.10.2022. (ranskaksi)
3. ↑  Lacapelle-Marival > Rocamadour Tour de France 2022. Viitattu 11.10.2022. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Aynac** Wikimedia Commonsissa
**Viipurin kauppahalli** sijaitsee Viipurin keskustassa Kauppatorin luoteiskulmassa. Jugendtyyliä edustavan rakennuksen on suunnitellut suomalainen arkkitehti Karl Hård af Segerstad ja se valmistui vuonna 1906.

Historia
--------

Viipurin kauppahalli oli Pohjoismaiden suurin, kunnes Segerstadin yhdessä Einar Flinckenbergin kanssa suunnittelema Hakaniemen kauppahalli valmistui Helsinkiin vuonna 1914. Kaksikerroksinen rakennus on vain parikymmenen metrin levyinen, mutta yli 130 metriä pitkä ja siihen kuuluu myös pääsisäänkäyntirakennuksen yhteydessä oleva kellotorni. Kauppahallissa oli alun perin noin sata myyntipistettä ja lisäksi suuri kahvila-ravintola.

Syyskuussa 1944 päättyneen jatkosodan jälkeen Viipuri luovutettiin Neuvostoliitolle ja halli avattiin uudelleen seuraavan vuoden maaliskuussa. Neuvostoliiton aikana hallissa myytiin lähinnä maataloustuotteita. Rakennusta restauroitiin 1950-luvulla ja vuonna 1976 se sai jälleen alkuperäisen ulkoasunsa.

Nykypäivä
---------

Nykyään Viipurin kauppahalli on suosittu ostospaikka erityisesti matkailijoiden keskuudessa. Elintarvikkeiden lisäksi siellä on myynnissä runsaasti muun muassa erilaista kristallia ja posliinia. Hallissa on yhteensä 158 myyntipaikkaa sekä ravintola. Ensimmäinen kerros on varattu elintarvikemyynnille ja toisessa kerroksessa puolestaan on muun muassa matkamuistoja, kodintarvikkeita ja vaatteita.

Lähteet
-------

1. ↑  Arkkitehtuuri (Arkistoitu – Internet Archive) Vyborg Info. Viitattu 22.10.2014.
2. 1 2  Kauppatori - Korttelikuvaus VirtuaaliViipuri 1939. Viitattu 22.10.2014.
3. ↑  Hakaniemen halli juhlii lauantaina  29.8.2014. Kansan Uutiset Verkkolehti. Viitattu 22.10.2014.
4. 1 2  Рынок «Центральный» в Выборге Viipurin kauppahallin kotisivut. Viitattu 22.10.2014.
5. ↑  Ostoksia Viipurissa (Arkistoitu – Internet Archive) Saimaa Travel. Viitattu 22.10.2014.
6. ↑  Mitä ostaa Viipurista joululahjaksi?  2.12.2011. Ilta-Sanomat.  Arkistoitu 16.4.2015. Viitattu 22.10.2014.

Aiheesta muualla
----------------

* Viipurin kauppahallin kotisivut (venäjäksi)
* Viipurin kauppahalli VirtuaaliViipurin sivuilla

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Viipurin kauppahalli** Wikimedia Commonsissa
**Pöyliön mylly** on Rovaniemellä, Pöyliöjärven pohjoispuolella sijaitseva vesimylly. Se on alun perin rakennettu 1600-luvulla kotitarvemyllyksi, ja lupa teolliseen myllytoimintaan haettiin vuonna 1852. Myllyn omistajina ovat aikanaan olleet useat Lapin teollisuuden historian merkkihenkilöt, kuten Anders Kurth, Hugo R. Sandberg ja Jarl Sundqvist. Mylly paloi vuonna 1944, mutta rekonstruoitiin alkuperäiseen asuunsa Lapin sodan jälkeen. Nykyisin mylly toimii vesi- ja sähkövoimalla. Myllyä pidetään Rovaniemen vanhimpana teollisuusrakennuksena.

Historia
--------

Antti Kurtti (Tornioon muutettuaan käytti nimeä Anders Kurth) osti Pöyliön myllyn vuonna 1879 ja haki Rovaniemen käräjillä 21.3.1879 § 225:n kohdalla lupaa myllytullin eli jauhatusmaksun korottamiseen, mihin suostuttiin sillä ehdolla, että hän rakentaa myllylle ympäri vuoden kuljettavan tien. KO:n ptk:ssa on m.m.merkinnät ruotsiksi:

* Kauppias Anders Kurth Tornion kaupungista
* että hän nyttemmin omistaa Pöyliön tullijauhomyllyn Korkalon kylässä

Hän osti myllyn Erkki Laurinpoika Oinas eli Kiviniemeltä (tai luultavammin tämän jälkeläisiltä), joka oli rakentanut myllyn teolliseksi laitokseksi 1852 ja saanut luvan Pöyliöjärven säännöstelyyn ja tullimyllyyn Oulun kuvernööriltä 5. toukokuuta 1855. 

Anders Kurthin jälkeläisiltä Pöyliön mylly siirtyi metsäpäällikkö Hugo Rikhard Sandbergille vuonna 1904. Iso-Samperin tytär asessorska Ingeborg Sjöblom puolestaan myi myllyn vuonna 1939 Kemiyhtiön metsäpäällikölle Jarl Julius Sundquistille. Sundquistin jälkeläisiltä myllykartanon osti varatuomari Tuomo Pekkala 19. kesäkuuta 1972. Mylly jauhoi viimeisen virallisen kerran 8.12.1975. Vielä toukokuussa 1976 kuitenkin jauhettiin ilman korvausta isännille kylvöpäätösten jälkeisiä jäännösviljoja.

Lähteet
-------

1. 1 2  Mykkänen, Matti: Pöyliön myllylle uusia laiduntajia  9.7.2009. Yleisradio. Viitattu 15.12.2019.
**Timon Wellenreuther** (s. 3. joulukuuta 1995 Karlsruhe) on saksalainen jalkapallomaalivahti, joka edustaa kaudella 2022–2023 Alankomaiden Eredivisiessä pelaavaa Feyenoordia lainalla belgialaisseura Anderlechtista. Wellenreuther on molempijalkainen.

Seurajoukkueura
---------------

Wellenreuther pelasi Schalke 04:ssä vuodesta 2013 vuoteen 2017 asti. Hän on pelannut enemmän seuran kakkosjoukkueessa. Seuran ykkösjoukkueen paidassa Bundesliigassa Wellenreuther debytoi helmikuussa 2015 tullen puoliajalla vaihdosta kentälle Fabian Gieferin tilalle Bayern Müncheniä vastaan. Helmikuussa 2015 Wellenreuther debytoi myös Mestareiden liigassa Real Madridia vastaan.

Muuta
-----

Wellenreutherin isä Ingo Wellenreuther on poliitikko ja Timonin vanhan seuran Karlsruher SC:n presidentti.

Lähteet
-------

1. 1 2
2. 1 2

Aiheesta muualla
----------------

* Timon Wellenreuther Transfermarkt-sivustolla (englanniksi)
* Timon Wellenreuther Soccerway-sivustolla

  

Feyenoord – Eredivisie
1 Bijlow |
2 Pedersen |
4 Geertruida |
5 Bjørkan |
6 Rasmussen |
7 Jahanbakhsh |
8 Timber |
9 Danilo |
10 Kökçü |
11 Dilrosun |
14 Paixão |
15 López |
17 Szymański |
18 Trauner |
19 Hartman |
20 Wieffer |
21 Marciano |
22 Wellenreuther |
23 Wålemark |
24 Benita |
25 Taabouni |
26 Idrissi |
27 Naujoks |
29 Giménez |
30 Bullaude |
33 Hancko |
Valmentaja Slot

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.
**Decrès** oli Ranskan laivaston vuonna 1866 vesillelaskettu potkurikorvetti, joka myöhemmin luokiteltiin 2. luokan risteilijäksi.

Valmistus
---------

Alus tilattiin Lorientin laivastontelakka ja sen köli laskettiin 23. lokakuuta 1861. Alus laskettiin vesille 10. syyskuuta 1866 ja se otettiin palvelukseen vuonna 1868.

Palvelus
--------

Alus siirrettiin vuonna 1870 Brestiin pohjoiseen laivueeseen ja edelleen vuonna 1877 Kiinaan ja Japaniin sijoitettuun osastoon. Se oli Tyynellämerellä tammikuusta 1887 alkaen vieraillen muun muassa 6. helmikuuta Valparaisossa. *Decrès* poistettiin alusluettelosta 25. kesäkuuta 1890 ja se muutettiin hiiliproomuksi vuonna 1896. Alus romutettiin vuonna 1910.

Lähteet
-------

* Gardiner, Robert (toim.): *Conway's All the World's Fighting Ships 1860–1905*. Lontoo, Englanti: Conway Maritime Press, 2002. ISBN 0-85177-133-5. (englanniksi)

### Viitteet

1. ↑  dossiersmarine.free.fr (Arkistoitu – Internet Archive)


|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  | Edeltäjä:**Vénus-luokka** | **Ranskan laivaston risteilijäluokat** | Seuraaja:***Desaix*** |
**Pöyliövaaran hyppyrimäki** oli hyppyrimäki Rovaniemen Pöyliövaaralla.

Historia
--------

Ensimmäinen hyppyrimäki Rovaniemelle rakennettiin vuonna 1927. Rovaniemelle haluttiin rakentaa suurempi mäki, josta hypättäisiin 70–80 metriä. Pöyliövaaran suurmäen suunnitteli Sune Sirola ja rakennustyöt alkoivat vuonna 1935. Pöyliövaaran hyppyrimäen vihkiäiset pidettiin Ounasvaaran talvikisoissa 29.3.1937. Timo Murama hyppäsi kilpailussa mäkiennätykseksi 71 metriä. Lopulliseksi mäkiennätykseksi jäi Lauri Pietikäisen vuonna 1941 hyppäämä 74 metriä. Pöyliövaaran hyppyrimäki sijaitsi tuulisessa rinteessä ja oli siten erittäin vaativa, ottaen huomioon silloiset varusteet ja mäen korkean lentoradan.

Pöyliövaaran hyppyrimäki tuhoutui 8.10.1944, jolloin saksalaisten asettama räjähdyspanos räjäytti hyppyrimäen puurakenteet yhdeksi kasaksi. Pöyliövaaran hyppyrimäki oli Suomen suurin hyppyrimäki sen olemmassa olon ajan.

### Mäkiennätyksen kehittyminen

Mäkiennätyksen 74,0 metriä on hypännyt Lauri Pietikäinen.

| Päivämäärä | Hyppääjä | Pituus | Kilpailu | Kommentti |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 29.3.1937 | Suomi Timo Murama | 71,0 m | Ounasvaaran talvikisat | Suomen ennätys |
| 1941 | **Suomi Lauri Pietikäinen** | **74,0 m** | Suomen ennätys |
|

Lähteet
-------

* (englanniksi) (saksaksi) (puolaksi)
*
**Vaaranvastuu** tarkoittaa vastuuta kaupan kohteena olevan tavaran tuhoutumisesta. Vaaranvastuun ollessa myyjällä hänelle tulee viivästys, ellei hän pysty tekemään suoritustaan ajoissa. Vaaranvastuun ollessa ostajalla hänen maksettavakseen tulee kauppahinta, vaikka hän ei saa tavaraa haltuunsa virheettömänä. Kauppalain (355/1987)   3 luvussa on säännökset vaaranvastuun siirtymisestä. Perussääntönä on vastuun siirtyminen tavaran luovutushetkellä (kauppalaki, 6–7 §). Kuljetettavan tavaran vaaranvastuu siirtyy kaupantekohetkellä (kauppalaki, 15 §). Avoimessa kaupassa eli ostajan saadessa tavaran haltuunsa päättääkseen myöhemmin ostaako sen vaaranvastuu on ostajalla siihen asti, kun hän palauttaa tavaran (kauppalaki, 16 §). Myyjän näkökulmasta vaaranvastuu siirtyy, kun tavara yksilöidään ostajalle. Jos tavara ei ole myyjän luona, vaan se noudetaan jostakin muualta, vastuu siirtyy, kun tavara yksilöidään ostajalle ja ostaja saa tietää sen olevan noudettavissa. Vaaranvastuu pysyy silloinkin myyjällä, jos ostaja torjuu tavaran vedoten virheeseen tai viivästykseen. Vaaranvastuu kuitenkin siirtyy, jos ostaja viivästyy vastaanottamasta tavaraa.

Lähteet
-------

1. ↑  *Encyclopædia iuridica fennica,* Suomalainen lakimiesyhdistys 1994–1999, ISBN 951-855-135-9, osa I palsta 918.
Hermann Kaufmann Rennesissä maaliskuussa 2010.
**Hermann Kaufmann** (1955 Reuthe, Vorarlberg, Itävalta) on itävaltalainen arkkitehti, joka on palkittu kestävyyteen tähtäävästä suunnittelustaan. Spirit of Nature -puuarkkitehtuuripalkinnon hänelle myöntänyt Puu kulttuurissa ry kiittää myös hänen töidensä viimeisteltyjä yksityiskohtia.

Kaufmann on opiskellut arkkitehtuuria Innsbruckissa ja Wienissä. Hän on vuodesta 2002 työskennellyt arkkitehtuurin professorina Münchenin teknillisessä yliopistossa

Kaufmann arvostelee tähtiarkkitehtikulttuuria, jossa rakennetaan wau-rakennuksia toisella puolella maailmaa. Hänen omia suunnittelutöitään pidetään vaativina, mutta ne ovat kustannuksiltaan edullisia, helppohoitoisia ja arkkitehtuuriltaan kauniita. Hän on itse puuseppien ja -puurakentajien sukua.

Palkinnot ja tunnustukset
-------------------------

* Global Award for sustainable architecture, 2007
* Spirit of Nature, 2010

Lähteet
-------

1. ↑  CV[vanhentunut linkki] verkkosivulla Hermann Kaufmann ZT GmbH
2. 1 2  Puuarkkitehtuuripalkinto meni Itävaltaan *Yle.fi*.  9.9.2010. Viitattu 9.9.2010.
3. 1 2  Pirkko Kotirinta: Palkittu arkkitehti uskoo paikalliseen osaamiseen.  *Helsingin Sanomat*, 10.9.2010, s. C2.

Aiheesta muualla
----------------

* Hermann Kaufmann ZT GmbH (Arkistoitu – Internet Archive), Hermann Kaufmannin verkkosivusto ((saksaksi), (englanniksi), (ranskaksi))

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Latvia
* Tšekki
* Alankomaat

 |
|  |
| Taiteenala | 
* ULAN

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Structurae

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Vasco Núñez de Balboa** oli Espanjan laivaston Hernán Cortés -luokan tykkivene.

Valmistus
---------

*Pääartikkeli: Hernán Cortés -luokka*
Alus tilattiin Clydebankiltä Skotlannista, missä köli laskettiin kesäkuussa 1895. Alus laskettiin vesille 9. syyskuuta 1895 ja otettiin palvelukseen vuonna 1896.

Palvelus
--------

Alus siirrettiin 1896 Kuubaan. Espanjan–Yhdysvaltain sodan alkaessa alus oli Cienfugosissa. Alus torjui 28. huhtikuuta 1898 *Galician* kanssa Yhdysvaltain laivaston yrittäessä vallata *Argonautan*. *Balboa* ja *Galicia* hyökkäsivät 13. kesäkuuta *USS Yankeen* kimppuun. Taistelussa *Balboaan* osui yksi 127 millimetrin kranaatti, joka surmasi kolme ja haavoitti kymmentä miehistönjäsentä. Vuonna 1899 se palasi Espanjaan, missä se osallistui sotatoimiin Marokossa, mutta ilman menestystä. Alus poistettiin luettelosta 1929.

Lähteet
-------

1. 1 2  spanamwar.com

*Hernán Cortés* -luokan tykkiveneet

|  |
| --- |
| *Hernán Cortés* - *Pizarro* - *Vasco Núñez de Balboa* |
| Edeltäjä: General Concha -luokka – Seuraaja: Quiros-luokka |
**Peter Andersson** (s. 2. maaliskuuta 1962 Tukholma) on ruotsalainen jääkiekkoilija, pelipaikaltaan puolustaja. Hän edusti Ruotsin maajoukkuetta kaksissa olympialaisissa, kolmessa Kanada-cupissa ja kuusissa MM-kilpailuissa, joissa hän saavutti yhden olympiapronssin, yhden Kanada-cupin hopean, kaksi maailmanmestaruutta ja yhden MM-hopean. Hän voitti vuonna 1981 alle 20-vuotiaiden maailmanmestaruuden.

Andersson pelasi kotimaassaan Timrå IK:ssa kaudet 1978–1980 ja IF Björklövenissä kaudet 1980–1983. NHL-seura Washington Capitals varasi Anderssonin vuoden 1980 varaustilaisuuden yhdeksännellä kierroksella 173. varausvuorolla. Andersson siirtyi NHL:ään vuonna 1983 ja pelasi Washingtonissa vajaat kolme kautta sekä Quebec Nordiquesissa kauden 1985–1986 lopun. Kolmen kauden aikana hän pelasi NHL:n runkosarjassa 172 ottelua, joissa hän teki kymmenen maalia ja sai 41 syöttöpistettä. NHL:n pudotuspeleissä hän pelasi seitsemän ottelua ja sai kaksi syöttöpistettä. Vuonna 1986 Andersson palasi Björklöveniin ja voitti Ruotsin-mestaruuden vuonna 1987. Hän edusti Björklöveniä vuoteen 1995 saakka lukuun ottamatta kautta 1989–1990, jolloin hän pelasi Sveitsissä EV Zugin ja EHC Klotenin joukkueissa.

Pelaajauransa jälkeen Andersson on toiminut useiden joukkueiden apulaisvalmentajana Ruotsissa, Sveitsissä ja Yhdysvalloissa.

Lähteet
-------

1. 1 2  Peter Andersson Sveriges olympiska kommitté. Viitattu 4.6.2020. (ruotsiksi)
2. 1 2 3 4 5  Peter Andersson *Eliteprospects*. Viitattu 4.6.2020. (englanniksi)
Silta nähtynä Ruoholahdesta.
**Crusellinsilta** (ruots. *Crusellbron*) on Helsingin Länsisataman kaupunginosassa oleva silta, joka ylittää noin 125 metriä leveän Ruoholahti-nimisen merenlahden ja yhdistää Ruoholahden ja Jätkäsaaren osa-alueet. Silta on 173,5 metriä pitkä vinoköysisilta, jota käyttää paitsi kevyt- ja ajoneuvoliikenne myös raitiolinja 8. Sillan vihki käyttöön 14. kesäkuuta 2011 Helsingin kaupunginjohtaja Jussi Pajunen. Crusellinsilta on nimetty suomalaisen säveltäjän ja klarinetistin Bernhard Henrik Crusellin mukaan.

Mitat ja rakenne
----------------

Crusellinsilta on epäsymmetrinen 2-aukkoinen vinoköysisilta. Sen kokonaispituus on 173,5 metriä, pääjänne on 92 metriä, Jätkäsaaren puoleinen jänne 51,5 metriä ja sillan leveys on 24,8 metriä. Sillalla on kevyen liikenteen väylät molemmin puolin, kaksi ajokaistaa ja lisäksi keskellä on raitiokiskot molempiin suuntiin. Pyloni on teräsrakenteinen ja kallistettu ja sen huippu on noin 49 metrin korkeudella vedenpinnasta. Sillan kannen kantava rakenne on jännitetty betonipalkki, sivusuunnassa kansi on liittorakenne. Sillassa on erikoisvalaistus. Ulkonäössä on pyritty ilmavuuteen ja keveyteen.

Crusellinsillan suunnitteli WSP Finland pääsuunnittelijana Pekka Pulkkinen. Sen urakoi Skanska Infra, urakkasumma oli noin 17,7 miljoonaa euroa.

Suunnittelukilpailu
-------------------

Sillan rakentamiseksi järjestettiin kansainvälinen suunnittelukilpailu, joka ratkaistiin toukokuussa 2002 ja jonka voitti brittiläisen Ian P. T. Firthin suunnittelema ehdotus "Mäkihyppääjä". Suunnitelman toteuttamista ei kuitenkaan pidetty realistisena lähinnä taloussyistä. Jatkosuunnitteluun valittiin kahden suomalaisen suunnittelutoimiston kolme ehdotusta. Näistä valittiin lopulta toteutettavaksi SuunnitteluKorteksen nimimerkillä "Merimiekat" kilpailuun osallistunut ehdotus. WSP Group osti SuunnitteluKorteksen vuonna 2004.

Katso myös
----------

* Ruoholahdenkanava

Lähteet
-------

1. 1 2  Mölsä, Seppo: Siltakilpailun voittaja hylättiin kalliina.  *Rakennuslehti*, 29.8.2002.  Suomen Rakennuslehti Oy. Artikkelin verkkoversio. Viitattu 18.7.2012.
2. ↑  Crusellin silta vihittiin käyttöön Helsingissä.  *Rakennuslehti*, 14.6.2011.  Suomen Rakennuselhti Oy. Artikkelin verkkoversio. Viitattu 18.7.2012.
3. ↑  Infokeskus ja pelastusasema - Huutokonttorissa saman katon alla  4.11.2011. Helsingin kaupunki.  Arkistoitu 4.3.2016. Viitattu 18.7.2012.
4. ↑  Kadut ja puistot houkuttelevat liikkeelle  4.11.2011. Helsingin kaupunki. Viitattu 18.7.2012.
5. 1 2  Crusellin silta, Helsinki WSP Finland Oy. Viitattu 18.7.2012.
6. 1 2  Lättilä, Hannu: Skanska sai Crusellin sillan rakennusurakan.  *Rakennuslehti*, 25.9.2008.  Suomen Rakennuslehti Oy. Artikkelin verkkoversio. Viitattu 18.7.2012.
7. ↑  Liukkonen, Jouko: *Naapurina Ruoholahti*, s. 66. Helsinki: Tietoluotsi, 2002. ISBN 9529905904.
8. ↑  Taulavuori, Riitta: Suunnittelu-Kortes WSP-yhtiöön. Kansainvälinen konsulttiyritys halusi kumppanikseen oululaisen insinööritoimiston.  *Kaleva*, 4.1.2004, s. 10.  Kaleva Oy. Artikkelin verkkoversio. Viitattu 18.7.2012.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Crusellinsilta** Wikimedia Commonsissa
**Saipa FC** on iranilainen jalkapallojoukkue Karajin kaupungista, Teheranin provinssista. Se pelaa maansa pääsarjassa Iran Pro Leaguessa.

Historia
--------

Vuonna 1989 ajoneuvoja valmistava SAIPA perusti jalkapallojoukkueen. Joukkue aloitti 4. divisioonassa, josta se nousi heti 3. divisioonaan. Sarjaporrasta ylemmäs Saipa nousi taas vuonna 1991. Vielä samalla kaudella se fuusioitui toisen seuran kanssa, ja pääsi näin suoraan 1. divisioonaan. Saipa voitti 1. divisioonan heti ensimmäisellä kaudellaan ja nousi samalla Iranin pääsarjaan, joka oli silloin nimeltään Azadegan League. Heti ensimmäisellä kaudellaan 1993–94 Saipa voitti maansa mestaruuden ja Iranin Cupin. Se uusi mestaruutensa vuonna 1995. Saipa putosi kuitenkin hallitsevana mestarina takaisin 1. divisioonaan, mutta nousi takaisin pääsarjaan heti seuraavalla kaudella. Iranin mestaruuden joukkue voitti myös kaudella 2006–2007.

Saavutukset
-----------

**Kultaa:** 1993–94, 1994–95, 2006–07

**Pronssia:** 1999–00, 2005–06

**Cupin voitto:** 1994–95

Tunnettuja pelaajia
-------------------

* Iran Ali Daei
* Iran Javad Kazemian
* Iran Hossein Kaebi
* Iran Ebrahim Mirzapour

Valmentajat vuodesta 2006
-------------------------

* Saksa Werner Lorant 2006
* Iran Ali Daei 2006–2008
* Saksa Pierre Littbarski 2008
* Iran Reza Forusani
* Iran Mohammad Mayeli Kohan

Aiheesta muualla
----------------

* Saipan viralliset sivut (persiaksi)

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Saipa F.C.
Selkäreppu
Sveitsin armeijan reppu
**Reppu**, *selkäreppu* on selässä kannettava kuljetusväline. Reppu on suunniteltu helpottamaan tavaroiden kantamista. Se myös mahdollistaa suurempien painojen kuljettamisen kuin mitä on käsin kannettavissa. Tämä johtuu repun painopisteen edullisesta sijainnista ruumiin osien suhteen: repun painopiste on lähellä raskaita ruumiinosia, ja repun massakeskipisteen liike ruumiin massakeskipisteen suhteen on vähäistä. Reppu on hyvin yleinen etenkin koululaisten, retkeilijöiden ja pyöräilijöiden keskuudessa.

Rakenne
-------

Reppu on pussimainen. Pussin suuaukon ympärillä on kiristysnaru tai vetoketju, jolla repun voi sulkea tiiviisti siten, että sisältö ei putoa repusta. Suuaukon päällä voi olla kansiläppä, joka kiinnitetään hihnalla repun etupuolella olevaan solkeen. Repussa voi olla myös sivutaskuja pieniä ja usein tarvittavia tavaroita varten. Reppukangas on paksua, vahvaa ja kulutusta kestävää. Repun kangas voi olla myös vedenpitävä. Silloin repun sisällä olevia tavaroita ei tarvitse pakata vedenpitävästi erikseen.

Repussa on kantohihnat, jotka asetetaan henkilön olkapäille. Hihnan lenkki kiertää olkapäitten ympäri ja tulee takaisin kainaloiden alta kylkien kohdalla. Suurissa repuissa voi olla myös lannevyö, jolloin osa repun painosta jakautuu vyön kautta lanteille: lanteet kantavat painoa hartioita paremmin, ja repun painopiste siirtyy entistä lähemmäs ruumiin painopistettä. Tällöin reppu on selässä tukevammin, ja vääntöä tulee vähemmän.

Katso myös
----------

* Rinkka

Lähteet
-------

* "Nahkapussista rinkkaan (kirj. Teppo Korhonen)", *Tekniikkaa, taidetta ja taikauskoa : kirjoituksia aineellisesta kansankulttuurista*, s. 210-239. Helsinki: Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, 1999. ISBN 951-746-009-0.

Kirjallisuutta
--------------

* Aulio, Olli: *Suuri retkeilykirja*. Jyväskylä, Helsinki: Gummerus, 1990. ISBN 951-20-5862-6.
**Milano Films** oli Milanossa vuosina 1909–1927 toiminut italialainen elokuvayhtiö.

Yhtiö perustettiin jatkamaan Comerio Filmsin ja sen seuraajan SAFFI-Comerion toimintaa, joka oli katkennut Danten *Jumalaisen näytelmän* elokuvaversion epäonnistumiseen. Edeltäjistään poiketen Milanon aateliston ja teollisuusporvariston tukema yritys oli vakaalla taloudellisella pohjalla. Se teki kunnianhimoisia historiallisia elokuvia ja kirjallisuussovituksia kuten Francesco Bertolinin ja Adolfo Padovanin ohjaaman *L’Infernon* (1911), joka oli Italian ensimmäinen pitkä elokuva ja suuri menestys myös ulkomailla. Vuodesta 1912 lähtien Milano Films tuotti myös melodraamoja ja komedioita. Sen ohjaajia olivat muun muassa Baldassarre Negroni ja Augusto Genina. Dekadentteja intohimodraamoja tähdittivät Pina Menichelli, Mercedes Brignone ja Lina Millefleurs.

Milano Films oli yksi harvoista tuotantoyhtiöistä, jotka eivät liittyneet Unione Cinematografica Italianaan vuonna 1919. Maan elokuvateollisuuden kriisi pakotti sen kuitenkin supistamaan tuotantoaan ja viimein lopettamaan toimintansa. Yhtiön studioita käytettiin vielä toisinaan 1930- ja 1950-luvuilla.

Elokuvia
--------

* *L’Inferno*, 1911
* *Odysseuksen harharetket*, 1911
* *L’uomo meccanico*, 1921

Lähteet
-------

1. 1 2  Abel, Richard (ed.): *Encyclopedia of Early Cinema*, s. 624–625. Abingdon: Routledge, 2005. ISBN 0-415-23440-9.
2. 1 2  Moliterno, Gino: *Historical Dictionary of Italian Cinema*, s. 207. Lanham, Toronto, Plymouth: The Scarecrow Press, 2008. ISBN 978-0-8108-6073-5.
Vanha päärakennus (*Ospedale Maggiore*), via Festa del Perdono
**Milanon yliopisto** (ital. *Università degli Studi di Milano*) on yliopisto Italian Milanossa. Siellä on noin 60 000 opiskelijaa. Se on Euroopan tutkimusyliopistojen liiton jäsen.

Maailman viidensadan huippuyliopiston Shanghai-yliopistovertailussa vuonna 1924 perustettu Milanon yliopisto ylsi vuonna 2016 sijaluvulle 201–300 ja oli vertailussa Italian 3.–7. parhaiten sijoittunut yliopisto. THE-yliopistorankingissa 2017 yliopisto ylsi sijaluokkaan 301–350.

Milanossa yliopistosta käytetään monesti arkikielistä nimitystä *Statale*. Yliopisto avattiin 30. syyskuuta 1923 ja se koostuu yhdeksästä tiedekunnasta.

Lähteet
-------

1. 1 2  University of Milan (Arkistoitu – Internet Archive) 2016, huomaa 4 eri välilehteä, shanghairanking.com (englanniksi)
2. ↑  Academic Ranking of World Universities 2016 (Arkistoitu – Internet Archive) shanghairanking.com (englanniksi)
3. ↑  Times Higher Education (THE) World University Rankings: University of Milan timeshighereducation.com (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Milanon yliopisto**.
* Viralliset sivut (italiaksi)
Saipulla Absaidov
**Saipulla Atavovitš Absaidov** (s. 14. heinäkuuta 1958 Tarik, Dagestanin ASNT) on entinen vapaapainija, joka edusti urallaan kansainvälisellä tasolla Neuvostoliittoa. 

Absaidovin uran huippuajat ajoittuivat 1970- ja 1980-lukujen vaihteen tienoille. 62-kiloisena Absaidov voitti ikäluokkansa Euroopan- ja maailmanmestaruudet vuosina 1976 ja 1977. Maailmancupissa vuonna 1978 hän voitti sarjansa ja saavutti samana vuonna uransa ensimmäisissä aikuisten arvokilpailuissa, Sofian EM-kisoissa, hopeaa kultamitalin mentyä Bulgarian Mitšo Dukoville. Samana vuonna hän voitti vielä kultaa ikäluokkansa EM-kisoissa.

Vuonna 1980 68 kilogramman painoluokkaan siirtyneenä Absaidov voitti kultaa sekä Prievidzan EM-kisoissa että Moskovan olympialaisissa. Hän voitti urallaan vielä seuraavana vuonna kultaa Skopjen MM-kisoissa.

Seuratasolla Absaidov 168 senttimetrin pituinen ja 68 kilogramman painoinen Absaidov edusti Mahatškalan Dynamoa.

Lähteet
-------

* Saipulla Absaidov FILA:n tietokannassa
* Suuri olympiaensiklopedia[vanhentunut linkki] (venäjäksi)
**Viipurin historiallinen museo** (alk. **Museum Wiburgense**) oli vuosina 1892–1939 Viipurissa toiminut museo. Sen toimialueeseen kuuluivat Viipurin kihlakunnan ohella Jääsken, Kymin, Lappeen, Rajajoen sekä Rannan kihlakunnat. Pääosa museon kokoelmasta on nykyään esillä Lahden historiallisessa museossa, osia on sijoitettu myös Etelä-Karjalan museoon Lappeenrantaan, Heinolan kaupunginmuseoon sekä Louhisaaren kartanoon. Kokoelman omistaa Viipuri-säätiö.

Historia
--------

Viipurin historiallisen museon perustivat vuonna 1892 suomalaisuusaatteen innoittamana yhtyeistyössä Viipurin Suomalainen Kirjallisuusseura sekä Viipurin kaupunki. Kieliriitojen johdosta se aloitti toimintansa latinankielisellä nimellä Museum Wiburgense. Museo sai ensimmäiset omat näyttelytilansa vuonna 1895, jolloin sen käyttöön remontoitiin arkkitehti Brynolf Blomqvistin suunnitelmien mukaan Torkkeli Knuutinpojan torin laidalla sijaitseva Viipurin vanha raatihuone. Museon kokoelmien perusta oli kansatieteellisessä aineistossa, jota oli 1880-luvulta lähtien tallennettu eri puolille Viipurin lääniä tehdyillä keruumatkoilla. Vuonna 1900 museon kokoelmiin saatiin testamenttilahjoituksena Pietarissa syntyneen keräilijän William Grommén suuri taide- ja kansatieteellinen kokoelma. Museon johtajana toimi pitkään myös taidemaalarina tunnettu Rurik Lindquist.

Kaikkiaan Viipurin historiallisen museon kokoelmiin kuului noin 16 000 esinettä. Lähestyvän sodanuhan vuoksi museo suljettiin syksyllä 1939, mutta lopulta kokoelmista pystyttiin pelastamaan vain noin 3 000 esinettä, kun suurin osa tuhoutui talvisodan viimeisen päivän lentopommituksessa. William Grommén ohella toinen merkittävä taidekokoelma oli noin 900 karjalaisen taidemaalarin Viktor Svaetichinin Viipurin läänin rakennuksia kuvaavaa teosta, joista sodan jaloista onnistuttiin pelastamaan yli puolet. Sodan jälkeen vuonna 1950 talteen saatu esineistö luovutettiin Lahden historiallisen museon haltuun.

Lähteet
-------

1. 1 2  Historia[vanhentunut linkki] Viipurin suomalainen kirjallisuusseura. Viitattu 20.10.2014.
2. 1 2 3  Viipurin historiallisen museon kokoelma Lahden historiallinen museo. Viitattu 20.10.2014.
3. ↑  Torkkeli Knuutinpojan tori VirtuaaliViipuri. Viitattu 20.10.2014.
4. 1 2  Linnoituksen kaupunginosa, Kortteli 5, Tontti 1 (kuvateksti) VirtuaaliViipuri. Viitattu 20.10.2014.
5. 1 2  Historiallisen museon Viipuri-näyttely antaa tilaa evakkojen muistoille  16.5.2013. Yle Uutiset. Viitattu 20.10.2014.
6. ↑  Viktor Svaetichinin kuvia Karjalasta kirjana  29.1.2010. Rakennusperintö.  Arkistoitu 20.10.2014. Viitattu 20.10.2014.
7. ↑  Menneet näyttelyt (Arkistoitu – Internet Archive) Lahden historiallinen museo. Viitattu 20.10.2014.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * n
* k
* m
Perustiedot Wikidatassa: Viipurin historiallinen museo (Q18346702)ohje |
| --- |
|  |
| esiintymä kohteesta | kulttuurihistoriallinen museo, taidemuseo |
|  |
| valtio | Suomi |
|  |
| sijaitsee hallinnollisessa yksikössä | Viipuri |
|  |
| koordinaatit | 60°42′N 28°42′E﻿ / ﻿60.7°N 28.7°E﻿ / 60.7; 28.7 |
|  |
|  |

 |
**Milatos** (door.kreik. Μίλατος) tai **Miletos** (joon.kreik. Μίλητος, *Milētos*) oli minolaisaikainen kaupunki ja antiikin aikainen kaupunkivaltio (*polis*) Kreetan saarella Kreikassa. Sen arkeologiset alueet sijaitsevat Ágios Nikólaoksen kunnassa lähellä nykyistä Mílatoksen kylää.

Milatoksen seutu on ollut asuttu viimeistään myöhäisellä neolittisella kaudella. Alueelta on löydetty kolme esihistoriallista asutuspaikkaa, jotka tunnetaan tutkimuksessa nimillä *Milatos I*, *Milatos II* ja *Milatos Kastello*. Ne kaikki sijaitsevat Mílatoksen tasangon eli nykyisen Mílatoksen kylän ja merenrannan välisen rannikkotasangon itälaidalla, ja ovat olleet käytössä myöhäiseltä neoliittiselta kaudelta varhaiselle minolaiselle kaudelle I (EM I) ja myös myöhempinä aikoina. Milatos Kastelloksi kutsuttu paikka on näistä korkeimmalla sijaitseva akropolis, joka on ollut käytössä myös varhaisella rautakaudella ja antiikin aikana.

Varhaisin maininta Milatoksesta on Homeroksen *Iliaan* laivaluettelossa, jossa se esiintyy yhtenä kreetalaisista kaupungeista, joka lähetti laivoja Troijan sotaan. Milatos oli merkittävä siirtokuntien perustaja. Sen perustamaksi esitetetään kreikkalaisessa perinteessä muun muassa Joonian Miletos, joka olisi saanut myös nimensä kaupungista (Milatos on saman nimen doorilainen, Miletos joonialainen muoto). Kreikkalaisessa mytologiassa asuttaminen tapahtui Sarpedonin johdolla. Lyktos tuhosi Milatoksen 200-luvulla eaa.

Nimeä "Milatos" on ehdotettu myös suhteellisen lähellä sijainneen Málian minolaisen palatsikeskuksen ja kaupungin alkuperäiseksi nimeksi.

Lähteet
-------

1. ↑  Hansen, Mogens Herman & Nielsen, Thomas Heine: "977 Milatos", *An Inventory of Archaic and Classical Poleis*. An Investigation Conducted by The Copenhagen Polis Centre for the Danish National Research Foundation. Oxford: Oxford University Press, 2004. ISBN 0-19-814099-1.
2. 1 2  Milatos *Crete.org.uk*. Viitattu 28.8.2017.
3. 1 2  Milatos *Explore Crete*. Viitattu 28.8.2017.
4. 1 2  Nowicki, Krzysztof: *Final Neolithic Crete and the Southeast Aegean*, s. 184. Walter de Gruyter GmbH & Co KG, 2014. ISBN 1614510377. Teoksen verkkoversio.
5. ↑  Homeros: *Ilias* II.645–652.
6. ↑  Gorman, Vanessa B.: *Miletos, the Ornament of Ionia: A History of the City to 400 B.C.E.*, s. 19. University of Michigan Press, 2001. ISBN 047211199X. Teoksen verkkoversio.
7. ↑  Cartwright, Mark: Malia *Ancient History Encyclopedia*. Viitattu 28.8.2017.
**Idrottsföreningen Kamraterna Viborg**, eli Viipurin IFK, oli viipurilainen urheiluseura. Vuonna 1896 perustettu seura oli Suomen ensimmäinen IFK-seura. Viipurin IFK oli myös yksi valtakunnallisen  IFK-liiton perustavista seuroista.

Viipurin IFK:ssa harrastettiin monia urheilulajeja, ja seura liittyi Suomen Palloliiton jäseneksi vuonna 1908. Parhaiten seura muistetaan jääpallohistoriastaan. IFK:n värit olivat sininen ja valkoinen, kuten useimmilla muillakin IFK-seuroilla. Seuran jääpallojoukkue pelasi ottelunsa valkoisessa paidassa, jonka rinnan ympärillä oli punainen viiva ja rinnassa nelisakarainen keltainen tähti.

Viipurin IFK osallistui jääpallon SM-kilpailuihin ensimmäistä kertaa vuonna 1909. SM-finaaliin se selviytyi vuonna 1911. Se hävisi Viipurissa pelatun ottelun Helsingin IFK:lle 7-15, vaikka johti ottelua jo 4-0. Tuo ottelu on edelleen kaikkien aikojen runsasmaalisin SM-finaali. Kauden 1911 toinen sija oli seuran parhaaksi jäänyt sijoitus SM-kilpailuissa. Viipurin IFK:n vuoden 1911 joukkueessa pelasi muun muassa Woldemar Hägglund, josta myöhemmin tuli jääkärikenraali.

Viipurin IFK:n pikajuoksija Torsten Wendelin (vas.) seuran kilpailuasussa, jossa oli valkoinen paita ja rinnan ympärillä punainen nauha ja rinnassa keltainen tähti. Kuvassa oikealla Wendelinin valmentaja George Easton vuonna 1909.
IFK ei saavuttanut vuoden 1911 jälkeen enää yhtä suurta menestystä. Se karsiutui SM-kilpailuissa aina paikalliskilpailijoitaan Reipasta tai Susia vastaan pelattaessa. Vaatimattomasta menestyksestä huolimatta IFK kasvatti monia 1920-30 luvun merkittäviä jääpallopelaajia. Osa oli luomassa pohjaa Viipurin jääpallon ykkösseuran Susien menetykselle. IFK:sta siirtyivät veljekset Knud ja Valter Lund sekä Niilo Joutsenlahti. Joukkueessa pelasi myös yleisurheilijana menestynyt Erik Åström, joka siirtyi Helsingin IFK:hon. Kiffenin 1920-luvun keskeiset jääpalloilijat Josef Kaplan ja Georg Laibert olivat Viipurin IFK:n kasvatteja.

Viipurin IFK:n jääpallotoiminta päättyi 1927, ja koko seura jäi historiaan kun Viipuri luovutettiin Neuvostoliitolle.

**Saavutukset**

* Jääpallon SM-kilpailun toinen sija 1911. (Hopeamitaleita ei vielä tuolloin jaettu)

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Anttinen, Pekka: *Karjalan narukerä kierii - viipurilaisen jääpallon historia*. Cosmoprint, 2010.
2. ↑  Arponen, Antti O.: *Luovutetun Karjalan urheilu*. Suomen urheilumuseosäätiö, 1995.
USAF:n kapteeni Mel Apt X-2 koekoneen ohjaamossa.
**Milburn Grant "Mel" Apt** (9. huhtikuuta 1924 – 27. syyskuuta 1956) oli yhdysvaltalainen koelentäjä ja Yhdysvaltain ilmavoimien kapteeni. Apt kouluttautui luonnontieteiden kandidaatin (Bachelor of Science) -oppiarvoon vuonna 1951 ilmailun teknologian koulutusalalla. Hän ylitti ensimmäisenä 3 Machin rajan (3 200 km/h) Bell X-2 -tyypin rakettikoneellaan 20 000 metrin korkeudessa. Apt ylitti samalla 2 000 mailin tuntinopeuden. Kone laukaistiin lentoon raskaan erikoismuunnellun B-50 -pommikoneen alta 30 000 jalan korkeudella  ja se kävi 70 000 jalan korkeudessa. Kapteeni Apt sai surmansa tuon saman lennon aikana lento-onnettomuudessa Edwardsin lentotukikohdan lähettyvillä.

Surmanlennon aikana kapteeni Apt oli radioyhteydessä kollegaansa Iven C. Kincheloe Jr.:iin. Niin kutsuttuna saattokoneena (engl. *Chasing plane*) toimi F-100 Super Sabre. Apt:in lentämän koneen ennalta odotettu maksimi lentonopeus oli 2.8 Machia. Mutta XLR-25 -moottorin polttotapahtuma kesti 15 sekuntia yli odotetun, ja nopeus kohosi 3.2 Machin nopeuteen. Kone ei reagoinut nopealla vauhdilla, vaikkakin se laski jo alle 3 Machia lennettäessä, toivotulla tavalla, ja Mel Apt joutui G-voimien runtelemaksi sekä siten kone hajosi kesken lennon. Apt ehti erkaantua konehylystä, joka oli irroitettavalla ohjaamon osalla varustettu, mutta kuoli siitä huolimatta. Lentokoneen valmistusseos oli ruostumaton teräs sekoitettuna *K-Monel* (kuparinikkeli) -nimiseen erikoisseokseen.  NACA muuttui myöhemmin NASA:ksi.

Kincheloen tavoin, Apt testasi niin kutsuttuja Century Series -sarjan sotilassuihkukoneita (mallit: F-100 - F-105). Näiden ohella kapteeni Apt lensi T-33 ja F-94 -tyyppien koneita. Tavattoman nopean kehityksen aikakaudella, eivät koelentäjien menetykset olleet suinkaan kovin harvinaisia. Vuodesta 1950 lukien, oli Apt jo 13. lento-onnettomuudessa kuollut pilotti. Mel Apt:ilta jäi leskeksi jääneen Faye-vaimon ohella kaksi pientä tytärtä: Christine Lorrie (5 vuotta) ja Sharman Jean (2 vuotta). Kapteeni Apt haudattiin Buffaloon Kansasiin. Hänen tyttärensä Sharman Apt Russell tuli myöhempänä journalistiksi sekä panteismin kannattajaksi.

Lähteet
-------

* 
* 
* 
* 

### Viitteet

1. 1 2   Viitattu 23.3.2020.
2. ↑   Viitattu 23.3.2020.
3. 1 2   Viitattu 23.3.2020.
4. ↑   Viitattu 23.3.2020.
5. ↑   Viitattu 23.3.2020.
6. ↑   Viitattu 23.3.2020.

Aiheesta muualla
----------------

* /PDF-tiedosto
Fairlightin tunnettu *cracktro* Commodore 64:n peliin *Platoon* vuodelta 1988
**Fairlight** (**FLT**) on yksi tunnetuimmista ja vanhimmista kräkkeri- ja demoryhmistä. Se on kansainvälinen ja on toiminut ainakin Commodore 64:n, Amigan ja PC-koneiden parissa.

Fairlightin perustivat West Coast Crackers (WCC) -ryhmään aikaisemmin kuuluneet kräkkerit *Strider* ja *Black Shadow* Ruotsissa vuonna 1987. Mukaan liittyi pian kräkkeri *Gollum* ja hieman myöhemmin muun muassa koodaaja-kräkkeri *Woodo* ja graafikko *The Hobbit*. Ryhmä toimi aluksi hyvin aktiivisesti Commodore 64:n parissa, mutta laajentui pian myös Amiga-puolelle. Ryhmän ensimmäinen BBS, nimeltään *The Pleasure Dome*, perustettiin vuonna 1987.

Fairlightin ensimmäinen PC-"julkaisu", kräkätty versio pelistä *The Hunt for Red October* ilmestyi 1991. Seuraava vuosi oli ryhmälle PC:n osalta varsin vahva, ja silloin perustettiin myös FLT:n Yhdysvaltain osasto. Kyseinen osasto oli vuonna 1993 ainakin kräkkäyspuolella eurooppalaista Fairlightia aktiivisempi ja suurempi. Vuonna 1994 FLT:n laiton toiminta kuitenkin hiipui maailmanlaajuisesti. Demoskenen puolella se oli edelleen aktiivinen, ainakin C64:n ja Amigan osalta. 

Fairlight palasi laittomien aktiviteettien pariin PC-puolella 1990-luvun loppupuolella. Vuonna 1998 se aloitti toiminnan pelien ISO-tiedostojen parissa, ollen ensimmäisiä tunnettuja ryhmiä, jotka keskittyivät nimenomaan niihin. Ryhmä oli useita vuosia hyvin aktiivinen ja tuottelias. Huhtikuussa 2004 sen laiton toiminta kuitenkin keskeytyi, kun viranomaiset, osana Fastlink-nimistä operaatiota, pidättivät ja asettivat syytteeseen useita ryhmän avainjäseniä Euroopassa, Singaporessa ja Yhdysvalloissa. Fairlightin demoja tekeviin alaryhmiin operaatiolla ei luonnollisesti ollut kovin suurta vaikutusta. 

Fairlightin ISO-divisioona aloitti toimintansa uudelleen vuonna 2006. Demoskenen puolella ryhmä on edelleen aktiivinen Commodore 64:n ja PC:n osalta.

Lähteet
-------

* Fairlight (Arkistoitu – Internet Archive), Defacto2-sivusto

Aiheesta muualla
----------------

* Kotisivut (englanniksi)
* The Commodore 64 Scene Database: Fairlight (englanniksi)
* Pouet: Fairlightin tuotantoa (englanniksi)
* Fairlightin vanhoja nfo-tiedostoja (englanniksi)
**Viipurin Voimailijat ry** on perinteikäs painiseura, joka on perustettu Viipurissa 1916. Vuodesta 1945 seura on toiminut Helsingissä. Seuran pitkän historian aikana painijat ovat saavuttaneet muun muassa neljä olympiavoittoa, kolme maailmanmestaruutta ja useita Suomen mestaruuksia. Viipurilaisaikana seuran toimintaan kuului myös nyrkkeily.

Viipurin Voimailijoiden olympiavoittajia ovat Eemeli Väre, joka toi olympiakultaa 1912 Tukholmassa ja 1920 Antwerpenissä. Höyhensarjassa olympiakultaa toi Oskari Friman höyhensarjassa vuoden 1920 ja 1924 Pariisin olympialaisissa. Viipurilaisen ajan eli 1920- ja 1930-luvun nimekkäitä Viipurin Voimailijoita olivat vuoden 1920-kisojen olympiahopeamitalisti Taavi Tamminen ja 1924-kisojen olympiahopeamitalisti Aleksanteri Toivola.

Viipurin Voimailijoissa käynnistyi myös nyrkkeily 1920-luvulla. Nimekkäimpiä Voimailijoiden nyrkkeilijöitä ovat olleet Valfrid Resch ja Sten Suvio.

Helsinkiin siirtyneen Viipurin Voimailijoiden nimimiehiä ovat olleet Rooman olympialaisissa 1960 viidenneksi sijoittunut Antero Vanhanen, Meksikon olympialaisissa kuudenneksi ja vuonna 1973 EM-pronssille paininut Caj Malmberg, moninkertainen Suomen mestari ja Münchenin vuoden 1972 olympiakisojen edustaja Raimo Karlsson sekä myös Münchenin vuoden 1972 olympiakisoissa neljänneksi paininut Raimo Hirvonen.

Viimeisimpiä nimipainijoita 2000-luvulla Viipurin Voimailijoissa on ollut vuoden 2010 nuorten MM-kolmonen Veli-Karri Suominen.

Painituomareissa on myös Viipurin Voimailijat -taustaisia tunnettuja nimiä, kuten sotia edeltäneen ajan mestaripainijan Aleksanteri Toivolan jälkeläiset Petri Toivola, Karri Toivola ja Lassi Toivola.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Seuran esittely *viipurinvoimailijat.sporttisaitti.com*.
2. 1 2  Ari Pusa: Viipurin voimaa. (B22–23) *Helsingin Sanomat*, 15. toukokuuta 2016.
**Viipurin ja Rannan väliaikainen tuomiokunta** oli 1942–1944 toiminnassa ollut tilapäinen kihlakunnantuomarin virka-alue. Talvisotaa seuranneessa alueluovutuksessa Neuvostoliitolle siirtyneet alueet vallattiin takaisin Suomelle syksyyn 1941 mennessä. Joulukuussa 1941 annettiin laki ja asetus alueen oikeudenhoidon järjestämisestä. Asetuksella muodostettiin viisi 1. helmikuuta 1942 alkaen toiminutta väliaikaista tuomiokuntaa. Niiden piti toimia vuoden 1943 loppuun, mutta aikaa pidennettiin vuoden 1944 loppuun. Viipurin ja Rannan väliaikainen tuomiokunta perustettiin 30. joulukuuta 1941 annetulla asetuksella ja siihen kuului kolme käräjäkuntaa:

1. Viipurin, Vahvialan ja Säkkijärven pitäjät
2. Johanneksen ja Koiviston pitäjät ja Koiviston kauppala sekä kolme ulkosaarta, Lavansaari, Peninsaari ja Seiskari
3. Kanneljärven, Kuolemanjärven ja Uudenkirkon pitäjät.

Tuomiokuntaan siirtyi Lappeen tuomiokunnan ainoasta käräjäkunnasta siihen sisältyneet Säkkijärven ja Vahvialan pitäjien osat. Kaikki väliaikaiset tuomiokunnat kuuluivat Viipurin hovioikeuspiiriin ja ne olivat suomenkielisiä. Viipurin ja Rannan väliaikaisen tuomiokunnan kihlakunnantuomarina toimi Tauno Wilhelm Rissanen.

Jatkosota päättyi välirauhansopimukseen syyskuussa 1944 ja sopimukseen sisältyneet alueluovutukset edellyttivät oikeudenhoidon uudelleenjärjestelyjä. Valtioneuvosto päätti 14. joulukuuta 1944, että Suomelle jääneet tuomiokuntien osat siirretään vuoden 1945 alusta alkaen toisiin tuomiokuntiin. Viipurin ja Rannan väliaikaisen tuomiokunnan Viipurin, Vahvialan ja Säkkijärven pitäjäin käräjäkunnasta Suomelle jäänyt osa siirrettiin Lappeen tuomiokunnan ainoaan käräjäkuntaan.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Holmberg, Håkon et al.: *Suomen tuomiokunnat ja kihlakunnantuomarit,* Suomen kihlakunnantuomarien yhdistys 1959, sivut 243–245.
2. ↑  Laki oikeudenhoidon järjestämisestä valtakunnan yhteyteen palautetulla alueella, Suomen asetuskokoelma 913/1941.
3. 1 2  Asetus oikeudenhoidon väliaikaisesta järjestämisestä valtakunnan yhteyteen palautetulla alueella, Suomen asetuskokoelma 915/1941.
4. ↑  Valtioneuvoston päätös eräiden väliaikaisten tuomiokuntien osien siirtämisestä toisiin tuomiokuntiin, Suomen asetuskokoelma 935/1944.
*Tämä artikkeli käsittelee IRA-sotilasta. 1100-luvulla eläneestä Irlannin ylikuninkaasta kerrotaan artikkelissa Ruaidrí Ua Conchobair.*
Rory O’Connor vuonna 1922.
**Rory O’Connor** (1883 Dublin – 8. joulukuuta 1922 Dublin) oli irlantilainen aktivisti ja Irlannin tasavaltalaisarmeijan (IRA) upseeri. Hänen johtamansa Dublinin oikeustalon valtaus viime kädessä johti Irlannin sisällissodan puhkeamiseen kesäkuussa 1922.

O’Connor opiskeli University College Dublinissa ja työskenteli vuosina 1911–1915 rautatieinsinöörinä Kanadassa, jossa hän liittyi Irlannin itsenäisyyttä ajaneeseen feeniläisliikkeeseen. Hän osallistui vuoden 1916 pääsiäiskapinaan ja hänen sanottu myös olleen ennen kapinan alkua väärentämässä odotettavissa olleista pidätyksistä vihjannutta asiakirjaa (nk. *Castle document*), jolla maltillisia pyrittiin houkuttelemaan ryhtymään kapinaan. Kapinan jälkeen hän oli vangittuna. O’Connorista tuli vuonna 1918 IRA:n insinööritoimen johtaja ja Irlannin itsenäisyyssodan aikana 1919–1921 hän johti Englannin alueella tehtyjä iskuja, joihin kuului muun muassa järjestettyjä vankilapakoja ja terroristisia pommi-iskuja.

O’Connor vastusti jyrkästi Ison-Britannian ja Irlannin sopimusta ja maaliskuussa 1922 hänet valittiin sopimusta vastustaneen IRA:n siiven sotilasneuvoston puheenjohtajaksi. Muutamaa viikkoa myöhemmin hän johti kahdensadan IRA-miehen ryhmää, jotka valtasivat ja miehittivät Dublinin oikeustalon. Kun valtaajat kieltäytyivät perääntymästä, Michael Collins määräsi lopulta hallituksen joukot aloittamaan hyökkäyksen 28. kesäkuuta. Seurannut Dublinin taistelu päättyi kapinallisten tappioon ja vatsaan haavoittunut O’Connor joutui vastentahtoisesti antautumaan Dublinin prikaatin komentajan Oscar Traynorin määräyksestä. Sen jälkeen häntä pidettiin Mountjoyn vankilassa. Hallituksen joukot teloittivat O’Connorin ja neljä muuta vankia sisällissodan aikana 8. joulukuuta kostoksi IRA:n edellisenä päivänä suorittamasta kansanedustaja ja prikaatinkenraali Sean Halesin murhasta. Teloitusmääräyksen antanut oikeusministeri Kevin O’Higgins oli ennen sisällissotaa ollut O’Connorin henkilökohtainen ystävä.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6 7  Turtle Bunbury: Kevin O’Higgins & Rory O’Connor: A Fatal friendship (englanniksi) Viitattu 3.6.2014.
2. 1 2 3  O’Connorin henkilöarkiston tiedot (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi) University College Dublin. Viitattu 3.6.2014.


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Israel
* Yhdysvallat

 |

 |
**Viipurin kauppa- ja merenkulkuoppilaitoksen** rakennus valmistui Viipuriin vuonna 1938. Arkkitehti Ragnar Ypyän suunnittelemassa koulurakennuksessa toimivat alun perin Viipurin kauppaoppilaitos ja Viipurin merenkulkuoppilaitos, mutta nykyään se on Venäjän federaation rajavartiolaitoksen virastotalona.

Rakennuksen historia
--------------------

Viipurin merikoulu perustettiin vuonna 1868 ja Viipurin kauppakoulu 1890. Vuonna 1936 niille päätettiin rakentaa yhteinen koulurakennus Linnoituksen kaupunginosaan Viipurin sataman ja Havin teollisuusalueen tuntumaan. Sen suunnittelijaksi tuli vastavalittu kaupunginarkkitehti Ragnar Ypyä, joka aikaisemmin oli työskennellyt muun muassa Alvar Aallon toimistossa. Työt Pontuksen- ja Vaasankatujen kulmassa aloitettiin huhtikuussa 1937 ja koulu valmistui seuraavan vuoden maaliskuussa. Rakennuksen pääsisäänkäynti tuli Pontuksenkadun puolelle. Sen vieressä olevaan seinään oli tiilistä muurattu roomalaisten kaupankäynnin jumalan Mercuriuksen päätä esittävä reliefi, jota ei kuitenkaan nykyään enää ole.

Koulurakennuksessa ehdittiin opiskelemaan vain vajaat puolitoista lukukautta, ennen talvisodan syttymistä marraskuussa 1939. Viipurin kaupungintalon vaurioiduttua pahoin talvisodan pommituksissa maaliskuussa 1940, toimi kauppa- ja merikoulu kaupungintalona jatkosodan loppuun vuoteen 1944 saakka. Koulun tiloissa piti majaansa myös jatkosodan alkaessa perustetun Viipurin sotilashallintopiirin esikunta. Viipurin siirryttyä Neuvostoliiton haltuun, muutti merikoulu Kotkaan, jossa se nykyään on osa Kymenlaakson ammattikorkeakoulua ja kauppakoulu puolestaan Tampereelle.

Lähteet
-------

1. ↑  Headquarters of Vyborg border checkpoint (Vyborg) Wikimapia. Viitattu 21.11.2014.
2. 1 2  Vanhimmasta suomenkielisestä merenkulkukoulutuksesta historiikki  16.10.2008. Kymenlaakson ammattikorkeakoulu. Viitattu 21.11.2014.
3. 1 2  Kauppaoppilaitos Tampereella vuosina 1940–1960 Koskesta voimaa. Viitattu 21.11.2014.
4. 1 2  LN45 – Linnoituksen kaupunginosa, Kortteli 45 (kuvatekstit) VirtuaaliViipuri 1939. Viitattu 21.11.2014.
5. ↑  4. Торговый колледж и морская школа / Kauppaoppilaitos ja merikoulu Ristikivi. Viitattu 21.11.2014. (venäjäksi)
6. ↑  Viipuri 1941–1944 VirtuaaliViipuri 1939. Viitattu 21.11.2014.