recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Kaarlo Oskari Eisto**, vuoteen 1928 **Qvickroth** (27. lokakuuta 1906 Jyväskylän maalaiskunta – 24. maaliskuuta 1984) oli suomalainen kauppias ja yritysjohtaja, joka sai kauppaneuvoksen arvonimen.

Eiston vanhemmat olivat kauppias Oskar Qvickroth ja Serafina Laine ja puoliso vuodesta 1937 Linda Katherine Ståhlberg. Eisto kävi kaksi luokkaa Jyväskylän lyseota 1919–1921 ja suoritti Jyväskylän kauppakoulun 1922–1924. Opintomatkoja hän teki Ruotsiin, Saksaan ja Yhdysvaltoihin. Eisto oli kauppias vuodesta 1921, Tukku- ja vähittäiskauppa A. Kuvajan myyntimies 1924–1928, Kansalliskauppa Oy Sammon myyntimies Vaasassa 1928–1933, Keski-Suomen Tukkukauppa Oy:n edustaja Jyväskylässä 1933–1940, Keskon Jyväskylän konttorin myyntimies ja neuvoja 1941–1947, Myllymäen konttorin johtaja Ähtärissä 1947–1950, Kotkan konttorin johtaja 1950–1952 ja Porin konttorin johtaja 1952–1967. Hänellä oli myös useita kaupan alan luottamustehtäviä. Sotilasarvoltaan Eisto oli reservin vääpeli. Hän sai kauppaneuvoksen arvonimen 1966.

Lähteet
-------

1. 1 2  Oskari Eisto *Biografiasampo*. Viitattu 11.10.2022.
2. ↑  Kuolleita. Kauppaneuvos Oskari Eisto.  *Uusi Suomi*, 3.4.1984, nro 92, s. 5. Kansalliskirjasto. Viitattu 11.10.2022.
**Kuopion ravirata** sijaitsee Sorsasalon kaupunginosassa ja siitä käytetään myös nimitystä Sorsasalon ravirata. Vuonna 2013 radalla on yhteensä 27 kilpailupäivää, joista valtakunnallisia Toto75-päiviä on kolme.

Rata valmistui vuonna 1980 ja se korvasi vuonna 1906 rakennetun Kuopion vanhan raviradan, joka sijaitsi nykyisen Keskuskentän paikalla. Sorsasalon raviradan suunnittelu aloitettiin 1970-luvun alussa, kun raviurheilussa vallinneen noususuhdanteen vuoksi vanha rata alkoi käymään ahtaaksi suurille ravitapahtumille. Uuden radan avajaisravit järjestettiin 13. heinäkuuta 1980. Kuopion raviradan katsomorakennuksessa on istumakatsomon lisäksi 350-paikkainen ravintolakatsomo sekä muun muassa 80 paikkainen olutravintola.

Radan tärkeimmät vuosittaiset suurkilpailut ovat 4-vuotiaille lämminverisille tarkoitettu Kuopio Stakes sekä suomenhevosten Savo-ajo. Kuninkuusravit Sorsasalon raviradalla on järjestetty vuosina 1982, 1998 ja 2013.

Sorsasalon rataennätykset ovat lämminveristen Womanizerin 10,2a vuodelta 2013 ja kylmäverisissä Lissun Eerikin 20,4a vuodelta 2021.

Lähteet
-------

* Sorsasalon raviradan historiikki
* Suomen Hippoksen kilpailukalenteri

### Viitteet

1. ↑  Täältä tullaan: Viime vuoden ykkönen selätti tautinsa *Ilta-Sanomat*.  7.5.2014. Viitattu 2.8.2021.
2. ↑  15 5 2021 klo 18:38 Veeti Suomalainen: MAS Champ lähes toivottomista asemista voittoon – Lissun Eerikki laittoi rataennätyksen uusiksi *Hevosurheilu.fi*.  15.5.2021. Viitattu 2.8.2021. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuopion raviradan kotisivut
* Tietoja Kuopion Ravirata Oy:stä yhtiönä
**Happiness** on englantilaisen synthpopduo Hurtsin esikoisalbumi, joka julkaistiin 6. syyskuuta 2010. Sitä edelsivät kaksi albumilta julkaistua singleä, 23. toukokuuta 2010 julkaistu "Better Than Love" ja 22. elokuuta 2010 "Wonderful Life". Tämän jälkeen levyltä on julkaistu kaksi singleä "Stay" ja "Sunday". 

*Happiness* on Theo Hutchcraftin, Adam Andersonin, Jonas Quantin, The Nexusen ja Joseph Crossin tuottama. Levy sai kriitikoilta sekalaisia arvosteluja. Se oli Ison-Britannian albumilistan sijalla neljä ensimmäisellä listaviikollaan, kärjessä Kreikan albumilistalla ja kymmenen parhaan joukossa Tanskassa, Suomessa, Irlannissa ja Ruotsissa.

Vastaanotto
-----------

*Happiness* on kerännyt sekalaisia arvosteluja musiikkikriitikoilta. Alexis Petridis antoi *The Guardian* -lehdessä albumille kaksi tähteä viidestä ja kirjoitti: "Tulee tunne, että Hurts on viettänyt enemmän aikaa tehden taustatarinastaan kiinnostavan kuin tehden musiikkia." Petridis lisäsi myös Hutchcraftin kuulostavan joissakin kappaleissa yhdeltä Dolmiota mainostavista sätkynukeista, mutta romantiikkakriisin tuskissa. Andrzej Lukowski kehui "Wonderful Life" ja "Better Than Love" singlejä *Drowned in Sound* -palstalla, mutta kirjoitti, ettei albumi ole muilta osin epätoivoisen hauska. Hänen mielestään musiikki oli myös "ohutta" ja koristelu kömpelöä. *The Independent* -lehden kriitikko Andy Gill antoi albumille kolme tähteä viidestä ja kirjoitti: "Se on tehokas ja tyylikäs, mutta siitä puuttuu innovaatio."

Keskisuomalaisen musiikkikriitikko Mia Pajunen antoi albumille neljä tähteä viidestä ja kirjoitti yhtyeen tiivistäneen 80-luvun hengen albumille leikitellen ja suvereenisti. Hän myös sanoi albumin linjan olevan selkeä mutta vivahteikas. Tommi Saarikoski kirjoittaa puolestaan desibeli.net-sivustolla Theo Hutchcraftin ja Adam Andersonin luottavan suuriin melodioihin, tunteisiin ja syntetisoituihin äänimattoihin, mutta ettei vaikutelma ole liian melodramaattinen. Saarikoski myös kehuu laulaja Theo Hutchcraftin ääntä kuulaaksi ja dramaattiseksi.

*Happiness* nousi ensimmäisellä listaviikollaan Ison-Britannian albumilistan neljännelle sijalle. Sen lisäksi levy nousi Kreikan albumilistan kärkeen ja kymmenen parhaan joukkoon Tanskassa, Suomessa, Irlannissa ja Ruotsissa.

### Arvostelut

* AllMusic: 4/5 tähteä
* Desibeli.net: 4/5 tähteä
* Metacritic: 58/100
* Soundi: 2/5 tähteä

Kappaleet
---------

1. Silver Lining – 4.58
2. Wonderful Life – 4.14
3. Blood, Tears and Gold – 4.18
4. Sunday – 3.52
5. Stay – 3.55
6. Illuminated – 3.18
7. Evelyn – 3.54
8. Better Than Love – 3.33
9. Devotion – 4.12
10. Unspoken – 4.46
11. The Water – 3.41
12. Verona – 2.14 (piilotettu raita)

Lähteet
-------

1. ↑  Musiikkituottajat: Hurts – Happiness
2. ↑
3. ↑
4. ↑
5. ↑
6. ↑
7. ↑
8. ↑
9. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive)
10. ↑
11. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive)
12. ↑
13. ↑
14. ↑
15. ↑
16. ↑
17. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive)
18. ↑  Hurts - Happiness Viitattu 5.12.2022.
19. ↑  Hurts: Happiness Viitattu 5.12.2022.
20. ↑  Hurts - Happiness Viitattu 5.12.2022.
21. ↑  Timo Harjuniemi: Hurts: Happiness *Soundi*.  9/2010. Viitattu 12.6.2023.
Nuorikkalan Tahviossa sijaitseva Tahvion koulu.
**Nuorikkala** on Raision kaupunginosa, joka sijaitsee Raisionlahden ja Uudenkaupungin radan välissä. Alueen talot ovat lähinnä pientaloja. Raision keskustaan Nuorikkalasta on matkaa noin kaksi kilometriä. Tarjolla on myös luontomaisemia ja kävelyreitistö. Yksi kaupungiosan alueista on maaseutumainen Tahvio, jossa sijaitsee Tahvion koulu. Nuorikkalan katuja on nimetty Raision ystävyyskaupunkien mukaan, kuten Csongradinkatu, Sigtunankatu, Kingiseppinkatu, Newalankatu ja Ystävyydenkatu.

Lähteet
-------

* Kivikoski Ella, Oja Aulis et al: *Raision historia I*. Raision historiatoimikunta, 1960. (sid.).
* Mäntylä R. A.: *Raision historia II*. Raision historiatoimikunta, 1965. (sid.).

### Viitteet

1. ↑  Palm, Susanna: Meidän kulmilla: Tahvio – tehtaiden takamailla.  *Rannikkoseutu*, 26.11.2010, nro 92, s. 22–23. Raisio:  Suomen Paikallissanomat Oy.

Raision vaakunaRaision kaupunginosat

|  |  |
| --- | --- |
| Länsi-Raisio | Kaanaa · Tikanmaa · Paikkari · Nuorikkala · Pirilä |
| Keski-Raisio | Ihala · Vaisaari · Varppeenseutu · Kerttula · Somersoja · Inkoinen |
| Itä-Raisio | Kuloinen · Mahittula · Kuninkoja |
**Ranska** liittyi **ensimmäiseen maailmansotaan** ympärysvaltojen puolelle 3. elokuuta 1914, kun Saksa julisti sille sodan. Ranska oli aiemmin julistanut liikekannallepanon tukeakseen liittolaistaan Venäjää, joka oli 29. heinäkuuta julistanut liikekannallepanon sen jälkeen kun Itävalta-Unkari oli esittänyt kruununprinssi Frans Ferdinandin salamurhan seurauksena uhkavaatimuksia Venäjän liittolaiselle Serbialle. Tämän jälkeen Itävalta-Unkarin liittolainen Saksa oli sekaantunut mukaan. Koska Saksa pelkäsi kahden rintaman sotaa, esitti se aluksi Ranskalle uhkavaatimuksen, jonka mukaan Ranskan tulisi julistautua puolueettomaksi Venäjän ja Saksan välisen sodan aikana. Ranska ei kuitenkaan vastannut uhkavaatimukseen. 

Saksa noudatti omaa Schlieffen-suunnitelmaansa, jonka mukaan se keskittäisi voimavaransa ensin Ranskaa vastaan lännessä ja myöhemmin idässä Venäjää vastaan. Saksa hyökkäsi 3. elokuuta Ranskaan pohjoisesta puolueettoman Belgian kautta, minkä seurauksena Britannia liittyi sotaan Ranskan puolelle. Alussa Ranskan joukot joutuivat vetäytymään länsirintamalla ja saksalaiset etenivät lähelle Pariisia, minkä vuoksi Ranskan hallitus siirtyi Bordeauxiin. Saksalaiset eivät kuitenkaan onnistuneet valtamaan Pariisia ranskalaisten Marnessa syyskuussa 1914 tapahtuneen vastahyökkäyksen vuoksi. Saksan piti myös siirtää joukkoja lännestä itärintamalle torjumaan Venäjän hyökkäystä.

Länsirintama jäikin pitkäksi aikaa paikalleen ja asemasota alkoi. Kummankaan osapuolen joukot eivät päässeet etenemään ja käytiin lukuisia verisiä taisteluita joista kuuluisimpia ovat Sommen taistelu ja Verdunin taistelu. 

Keväällä 1918 saksalaiset onnistuivat etenemään jälleen lähelle Pariisia, koska itärintaman sota päättyi Venäjän vallankumoukseen ja Brest Litovskin rauhansopimukseen. Yhdysvallat oli kuitenkin liittynyt sotaan aiemmin keväällä 1917 ja amerikkalaisia alkoi saapua länsirintamalle, minkä vuoksi Saksa ei enää jaksanut sotaa. 11. marraskuuta 1918 Saksa kirjoittikin aselevon Ranskan ja sen liittolaisten kanssa Compiègnessa.
**Erkki Vasama** (4. elokuuta 1933 Joensuu – 9. huhtikuuta 2015 Jämsä) oli suomalainen opettaja, maakuntaliiton johtaja ja kansalaisaktivisti.

Erkki Vasama syntyi rakennusmestari Lauri Eenokki Vasaman ja opettaja Aune Hanhiniemen perheeseen. Hänen puolisonsa vuodesta 1957 oli lehtori Marja Alma Helena Holopainen. Vasama tuli ylioppilaaksi 1953 ja valmistui humanististen tieteiden kandidaatiksi Helsingin yliopistosta 1960. Hän työskenteli lehtorina Jyväskylän lyseossa 1960–1975 ja Keski-Suomen maakuntaliiton toiminnanjohtajana 1976–1981. Kansalaisten oikeusturvayhdistyksen toiminnanjohtaja Vasama oli 1988–1993 ja puheenjohtaja vuodesta 1993. Hän oli yhdistyksen johtotehtävissä aina vuoteen 2004 saakka. Puoluekannaltaan sosiaalidemokraattinen Vasama oli Jyväskylän kaupunginvaltuuston puheenjohtaja 1973–1982. Kaupunginvaltuustossa hän toimi vuodesta 1969 vuoteen 1983 asti, kirkkovaltuustossa 1967–1978. Vasamalla oli yhteensä peräti nelisenkymmentä luottamustehtävää, mukaan lukien Jyväskylän Talvi ja Jyväskylän Kesä. Hän oli 1980-luvulla myös Suomen Vesitieyhdistyksen toiminnanjohtaja.

Vasama julkaisi vuonna 1963 teoksen *Sanankäytön opas*.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Irja Hämäläinen, Risto Rantala, Hannakatri Hollmén (toim.): *Kuka kukin on 1994*, s. 1047. Helsinki: Otava, 1994. ISBN 951-1-12833-7.
2. 1 2  Muistot. Erkki Vasama. HS, 1.6.2015. (Viitattu 22.4.2018)


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)

 |

 |
**Erkki Abraham Yrjänäinen** (26. tammikuuta 1921 Oulujoki – 27. maaliskuuta 2004 Oulu) oli suomalainen rakennusmestari, rakennusalan yrittäjä ja yritysjohtaja, joka sai teollisuusneuvoksen arvonimen.

Yrjänäisen vanhemmat olivat maanviljelijä Johan Aadolf Yrjänäinen ja Fanni Maria Kovala ja puoliso vuodesta 1940 Ellen Elisabet Lindahl. Yrjänäinen kävi ammattikoulun ja Oulun teknillisen koulun, josta hän valmistui rakennusmestariksi vuonna 1945, osallistuttuaan talvisotaan, jatkosotaan ja Lapin sotaan.

Yrjänäinen oli ensin 1946–1950 Oulun läänin talousseuran asutustoimiston palveluksessa, sitten 1951–1954 vanhempi ja työmaamestari tie- ja vesirakennushallituksen palveluksessa, rakennusmestari 1954–1955 Sulo V. Palmas -yhtiössä ja vielä lyhyen aikaa Oulun kaupungin tarkastava rakennusmestari. Yrjänäinen perusti oman rakennusalan yrityksen vuonna 1956. Se oli lähinnä asuintalojen rakentaja Oulun seudulla, mutta toteutti myös joitakin liike- ja julkisia rakennuksia. Rakennusliike E. Yrjänäinen oli seudullisesti myös aluerakentamisen edelläkävijöitä, muun muassa Koskelan Simpsinkankaalla ja Tuirassa. Erkki Yrjänäinen oli Oulun kaupunginvaltuuston jäsen 1969–1980 ja hänellä oli myös useita oman alansa luottamustehtäviä. Teollisuusneuvoksen arvonimen Yrjänäinen sai vuonna 1973.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Erkki Yrjänäinen *Biografiasampo*. Viitattu 9.4.2022.
2. ↑  Teollisuusneuvos rakensi tuhansia asuntoja. Erkki Yrjänäinen. Viitattu 9.4.2022.
**Erkki Pentti Juhani Yrjölä** (s. 22. lokakuuta 1941 Tampere) on suomalainen mainosalan yrittäjä ja eläköitynyt yritysjohtaja, joka on saanut kauppaneuvoksen arvonimen.

Erkki Yrjölä syntyi lentokonetarkastaja Pentti Yrjölän ja Marjatta Kariston perheeseen ja avioitui 1966 päätoimittaja Tuula Mäkisen kanssa. Ylioppilaaksi hän tuli Helsingin lyseosta 1961 ja valmistui valtiotieteen kandidaatiksi ja maisteriksi Helsingin yliopistosta 1966. Yrjölä oli Suomen Unilever-yhtiöiden esimiesharjoittelija Turussa 1965–1970 ja Turun Saippua Oy:n tuotepäällikkö, Turkama & Kumppanit Oy Mainostoimiston osastonjohtaja 1970–1973, varatoimitusjohtaja 1973–1981 ja hallituksen jäsen 1981–1982, Markkinointi Topitörmä Oy:n, vuodesta 1997 Publicis-Törmä Oy:n pääosakas, toimitusjohtaja 1982–1999, hallituksen jäsen 1982 ja puheenjohtaja 2000–2006 sekä Publicis International Oy:n toimitusjohtaja 2000–2004 ja osakas ja hallituksen puheenjohtaja 2000–2006. Hän on ollut myös Pool Media International Oy:n perustajaosakas ja Finneire Oy:n toimitusjohtaja ja hänellä on ollut useita oman alansa ja muita asiantuntija- ja luottamustehtäviä. Kauppaneuvoksen arvonimen Yrjölä sai 2005.

Lähteet
-------

1. 1 2  Henttinen, Annastiina: Kauppaneuvos Erkki Yrjölä (1941–). *Suomen talouselämän vaikuttajat* -verkkojulkaisu (maksullinen). 18.12.2013. Suomalaisen Kirjallisuuden Seura. Viitattu 4.7.2023.
2. ↑  Mainonta on ammattilaisten rutiinimaailmaa. Heinähatut eivät menesty.  *Uusi Suomi*, 11.1.1982, nro 9, s. 14. Kansalliskirjasto. Viitattu 4.7.2023.
Wikibooks 
Wikikirjastossa on aihe: **Meksikolainen puolustus**. 

*Tässä artikkelissa käytetään algebrallista merkintätapaa kuvailemaan shakkisiirtoja.*

**Meksikolainen puolustus** on shakkiavaus, jota kuvaavat siirrot

1.d4 Rf6
2.c4 Rc6
Avaus on nimetty meksikolaisen Carlos Torren mukaan. Avaus sijoitetaan ECO-koodistolla koodille A50.

Mustan tarkoituksena on iskeä valkean keskustaan siirroilla e6 ja d5 tai pelkällä e5-siirrolla.

Avaus voi muuntua Tšigorinin puolustukseksi siirrolla ...d5.

Avaukselle on nimetty muunnelma 3.d5 Re5 4.f4. Sitä kutsutaan nimellä **paarmagambiitti**. Muita tavallisia jatkoja ovat 3.Rf3 e6, 3.Rc3 e5 4.d5 ja 3.d5 Re5 4.e4.

Katso myös
----------

* Luettelo shakkiavauksista
* Luettelo gambiiteista

Lähteet
-------

* Georgi Orlov (1992), *Black Knights’ Tango*, Batsford, ISBN 1879479036
* Georgi Orlov (1998), *The Black Knights’ Tango: Outwit Your Opponents from Move 2!*, Batsford, ISBN 0713483490
* ECO codes (englanniksi)

### Viitteet

1. ↑  Peli: Friedrich Samisch vs Carlos Torre-Repetto
2. ↑  COE
**David Warner** (29. heinäkuuta 1941 Manchester – 24. heinäkuuta 2022) oli englantilainen Emmy-palkittu näyttelijä.

Ura
---

Näyttelijänuransa Warner aloitti teatterissa vuonna 1962 William Shakespearen komediassa Juhannusyön uni. Teatterissa hän esiintyi aina vuoteen 1972 asti. Myös televisiossa Warner esiintyi ensi kerran 1960-luvulla ja teki aluksi pieniä rooleja elokuvissa, kuten *Tom Jones – hulivilihurmuri* (1963) ja *Puhelu vainajalle* (1966). Ensimmäisen pääroolinsa Warner sai elokuvassa *Morgan – toivoton tapaus* vuonna 1966. Vuonna 1977 Warner näytteli kapteeni Kieselin roolia Sam Peckinpahin ainoassa sotaelokuvassa, *Rautaristi*. Myöhemmin 1970-luvulta lähtien hän tuli tunnetuksi erityisesti näyteltyään usein konnarooleja elokuvissa, kuten *39 askelta* (1978), *Aikakone eli mitä Jack Viiltäjälle kuuluu tänään* (1979) ja *Aikavarkaat* (1981). Warner on näytellyt lisäksi Titanic-elokuvissa *S.O.S. Titanic* (1978) ja *Titanic* (1997).

### Ääninäyttelijänä

Ääninäyttelijä Warner aloitti 1960-luvulla tekemällä aluksi sivuääniä elokuviin. Myös vuonna 1982 hän näytteli elokuvassa *Tron* sekä Ed Dillingheriä että komentaja Sarkia ja oli myös MCP:n äänenä. 1990-luvulla Warner alkoikin tehdä useammin äänirooleja, joista merkittävin oli Rã’s al Ghul *Batman*-animaatiosarjassa; tästä roolisuorituksesta hän sai Annie-ehdokkuuden Teräsmiehen animaatiosarjassa. Warner oli myös *Bittipää*-animaation pääkonnan The Loben äänenä vuosina 1995–1996. Hän antoi äänensä vuonna 1999 julkaistulle *Descent 3*:n konnalle, PTMC:n johtajalle Samuel Dravisille.

Lähteet
-------

1. ↑  Titanic and Omen actor David Warner dies at 80 *BBC News*.  25.7.2022. Viitattu 25.7.2022. (englanniksi)
2. 1 2  imdb *finnish.imdb.com*. Viitattu 19.1.2009. (englanniksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Australia
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**Vehkalahden työväenyhdistys Liiton talo** sijaitsee Haminan kaupungissa Luumäelle johtavan tien varressa Vehkalahden Myllykylässä.

Historia
--------

Työväentalo on rakennettu vuosina 1927–1930. Laajennuksia on tehty vuonna 1949–1950. Talo on rakennettu talkoilla ja rahoitettu STSP:ltä laadulla lainalla. Talo on purettu Vehkajärven kylästä ja tuotu talkoilla Myllykylään vuonna 1927.

Rakennus
--------

Talo on rankarakenteinen, ja ulkovuoraus on vaakalaudoitus höylätyistä laudoista. Katteena on ollut alun perin päre, joka on vuonna 1965 vaihdettu aaltopeltiin. Sisäseinät ovat olleet alaosiltaan paneloidut ja yläosiltaan tapetoidut, mutta ne on vuosina 1977–1978 peitetty lastulevyillä. Sisäkatossa on alkuperäinen paneeli. Lämmityksestä on huolehtinut kamiina. Myöhemmin on laitettu sähkölämmitys. Lisärakennuksessa on sauna, halkovaja ja käymälät. Vuonna 2017 on käynnistynyt talon peruskorjaus, jota varten on saatu vuodelle 2018 EU:n tukea.

Talossa on juhlasali näyttämöineen, ravintola, keittiö ja eteinen. Yläkerrassa on huoneen ja keittiön asunto talonmiehelle.

Toimintaa työväentalolla
------------------------

Talossa on järjestetty pääasiassa kokouksia.(1982) Talonmiehen asunto on ollut vuokrattuna.(2018)

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Leskelä, Anssi: *SDP:n työväentalot*. Työväen Sivistysliitto, 2018.
2. 1 2 3 4  Båsk-Ekholm, Katia & Häyry, Kaj: *Suomen työväentaloja koskeva selvitys*. Helsinki: Opetusministeriö, 1982.
**Erkko Lyytinen** (s. 1973 Riihimäki) on suomalainen dokumenttielokuvien tekijä.

Lyytinen on ohjannut dokumenttielokuvat *Rajaseudun poikamiehet* (2003), *Kainuun tähti* (2004) ja *Puhdistus* (2007). *Kainuun tähti*, jossa seurataan vuolijokelaisten vetoomustyötä lakkautusuhan alla olleen Otanmäen vaunutehtaan säilymisen puolesta, palkittiin Talent-Taube-palkinnolla Leipzigin dokumentti- ja animaatioelokuvafestivaaleilla (DOK Leipzig), Regards Neufs -sarjassa Visions du Réel -festivaalilla, joka järjestetään Sveitsin Nyonissa, ja parhaan dokumenttielokuvan Telviksellä. Lyytinen on ohjannut myös televisiodokumentteja ja -sarjoja, muun muassa sarjat *Kansakunnan käännekohta* ja *Epäkorrektia Tuomas Enbuske*, joista jälkimmäinen voitti Kultainen TV -palkinnon vuonna 2009.

Lyytinen on myös tuottanut Yleisradion Mannerheim-elokuvan *Suomen Marsalkka*. *Suomen Marsalkka* sai kansainvälisen ensi-iltansa Rakkautta & Anarkiaa -festivaaleilla 28. syyskuuta 2012. Keniassa kuvatun elokuvan teosta tehtiin kuusiosainen televisiosarja *Operaatio Mannerheim*, joka esitettiin Yle Teema -kanavalla syys-lokakuussa 2012. Lyytinen on sarjan keskushenkilö.

Lyytinen on koulutukseltaan taiteen maisteri, joksi hän valmistui vuonna 2004 Taideteollisesta korkeakoulusta. Hän toimi vuosina 2008–2011 DocPoint – Helsingin dokumenttielokuvafestivaalin taiteellisena johtajana. Vuonna 2010 Lyytinen aloitti tuottajana Yleisradio Oy:ssä. Hänen vastuullaan ovat Yleisradion pitkät dokumentit. Lyytinen toimii tuottajana Dokumenttiprojektissa. Lisäksi hän on tuottanut televisiosarjat *Soramonttuprinsessat* ja *Sohvasurffaajat*.

Lähteet
-------

1. ↑  Erkko Lyytinen Elonetissä.
2. ↑  Dokumenttielokuvaviikonloppu Riihimäen Kino Sammossa *filmikamari.fi*.  4.8.2008.  Arkistoitu 7.10.2011. Viitattu 19.1.2010.
3. 1 2  Erkko Lyytinen DocPointin taiteelliseksi johtajaksi *elokuvakontakti.fi*.  9.4.2008. Viitattu 9.5.2012.
4. ↑  Rytinki, Pasi: Erkko Lyytinen: Kainuun tähti (Tallenne sivusta Internet Archiven tietokannassa) *Apu.fi*.  7.2.2005.  Arkistoitu 27.9.2007. Viitattu 7.10.2011.
5. ↑  DOK-Leipzig: Förderpreis der Sparkassen-Stiftung für finnischen Regisseur Erkko Lyytinen *leipziger-medienstiftung.de*.  9.10.2005. Viitattu 7.10.2011. (saksaksi)
6. ↑  Palmares de la 11e edition, 18 au 24 avril 2005 (Tallenne sivusta Internet Archiven tietokannassa) *visionsdureel.ch*.  Arkistoitu 22.10.2010. Viitattu 9.5.2012. (ranskaksi)
7. ↑  YLElle kaksi palkintoa M & M -tapahtumassa *yle.fi*.  10.8.2007. Viitattu 9.5.2012.
8. ↑  Parhaat kotimaiset tv-ohjelmat ja -esiintyjät palkittiin MTV3:n Kultainen TV -gaalassa *solarfilms.com*.  11.1.2009.  Arkistoitu 4.3.2016. Viitattu 15.8.2012.
9. ↑  Rakkautta & Anarkiaa -festivaalin juhlavuosi käyntiin *hiff.fi*. Viitattu 7.8.2012.
10. ↑  Karjalainen, Jussi: Tabun purkua kenialaisittain *Plaza*.  27.9.2012.  Arkistoitu 2.10.2012. Viitattu 28.9.2012.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Ritva
* Elonet

 |

 |
**Isojärvi** on pohjanmuodoiltaan vaihteleva ylänköjärvi Taivalkosken eteläosassa Pohjois-Pohjanmaan maakunnassa. Sen pinta-ala on 2,2 neliökilometriä. Etäisyys Oulusta on 142 kilometriä itäkoilliseen.

Maantiede
---------

Isojärven pituus lounaasta koilliseen on 4,7 kilometriä. Järvi on puolisen kilometriä leveä lukuun ottamatta kapeaa koilliskulmaa. Järven keskiosassa Hietalahden kohdalla altaan leveys on noin 700 metriä. Noin kolmasosa Isojärvestä on vähintään 10 metriä syvä. Syvin kohta, 24 metriä, sijaitsee itärannan läheisyydessä. Järven lounaisosan Niskalahti ja Luvelahti ovat matalia, myös Hietalahti on matala. Isojärven rannat ovat metsäisiä, lounaisrannoilla on jonkin verran kulttuurimaisemaa.

Isojärven keskivaiheilla pohjoisen rannan tuntumassa sijaitsee kaksi pientä saarta: Isosaari ja Pikkusaari. Järven koilliskolkan Järvenpäähän laskee Latvanjoki pohjoisesta Latvajärveltä (230,9 metriä mpy) ja Portinoja koillisesta Saari-Loukolta (247,1 metriä mpy). Lounaiskolkan Niskalahti kapenee luusuaksi, josta alkaa etelään virtaava Välijoki, joka laskee Korvuanjokeen.

Isojärven vesitilavuus on 15 811 000 kuutiometriä.

Isojärvi (61.758.1.004) kuuluu Isojärven valuma-alueeseen (61.758), joka on kolmannen jakovaiheen vesistö Iijoen vesistössä (61). Toinen jakovaihe on Korvuanjoen valuma-alue (61.75) ja ensimmäinen jakovaihe on Korpijoen valuma-alue (61.7). Isojärvi on laajin Isojärven valuma-alueen 21:stä vähintään hehtaarin laajuisesta vakavedestä. Sitä seuraa Latvajärvi, Varisjärvi ja Korpijärvi.

Isojärvi on 15:nneksi laajin Taivalkosken 588:sta vähintään hehtaarin laajuisesta vakavedestä. Sitä seuraa Harjajärvi.

Taivalkosken Isojärvi on kahdeksanneksi laajin Suomen 31:stä saman nimisestä vakavedestä.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Isojärvi, vakavesi, Taivalkoski
2. 1 2 3 4 5 6 7 8  Ympäristö.fi : Ympäristötiedon hallintajärjestelmä Hertta Ympäristötiedon hallintajärjestelmä Hertta. Viitattu 22.1.2022.
3. ↑  Isojärvi. Järviwiki. Viitattu 14.2.2022.
4. ↑  Isojärven valuma-alue (61.758). Järviwiki. Viitattu 14.2.2022.
5. ↑  Taivalkoski. Järviwiki. Viitattu 14.2.2022.
6. ↑  Isojärvi. Järviwiki. Viitattu 14.2.2022.
**Mekrijärvi** on kylä Ilomantsissa Koitajoen ja Mekrijärven välisessä niemessä, noin kymmenen kilometriä Ilomantsin kirkonkylän pohjoispuolella. Kylässä sijaitsee tunnetun runonlaulajan Simana Sissosen kotitalo Sissola, joka toimi 1600-luvulla Mekrijärven rälssin hovileirinä.

Mekrijärvi on yksi Pohjois-Karjalan vanhimpiin asutusseutuihin lukeutuvan Ilomantsin vanhimmista kylistä. Sen alueelta on löytynyt kivikautisia asuinpaikkoja ja jälkiä rautakautisesta asutuksesta. 1500-luvulla kylässä oli jo parikymmentä taloa. 1800-luvulla kylässä asuivat runonlaulajat Simana Sissonen ja Simana Huohvanainen, joista edellistä on pidetty parhaana Suomen puoleisena runonlaulajana. Kylässä käyneisiin runonkerääjiin kuuluu myös D. E. D. Europaeus, joka vieraili Mekrijärvellä vuonna 1845.

Mekrijärven entinen kansakoulu on vuodelta 1924. Sen tiloissa toimi Itä-Suomen yliopiston Mekrijärven tutkimusasema vuoteen 2015. Tällä hetkellä se on matkailuyrityksen käytössä.

1950-luvulla Mekrijärvellä toimi useita kymmeniä ihmisiä työllistänyt tiilitehdas.

Lähteet
-------

* Mekrijärven kyläesittely *kylat.fi*.  Arkistoitu 29.6.2020. Viitattu 29.6.2020.
* Valtakunnallisesti merkittävät rakennetut kulttuuriympäristöt RKY: Mekrijärvi *rky.fi*. Viitattu 29.6.2020.

### Viitteet

1. ↑  Arkistoitu kopioYliopisto luopuu toiminnastaan Mekrijärven tutkimusasemalla *Itä-Suomen yliopisto, uef.fi*.  7.6.2015.  Arkistoitu 27.7.2019. Viitattu 3.7.2020.
2. ↑  Jouni Turunen: Mekrijärven tutkimusasema myytiin ilomantsilaiselle yritykselle *Karjalainen, karjalainen.fi*.  21.6.2017. Viitattu 3.7.2020.
3. ↑  Armas Härkönen: Mekrijärven tutkimusasema pääsi uusiokäyttöön *Karjalainen, karjalainen.fi*.  19.7.2017. Viitattu 3.7.2020.
**David White** (s. 30. lokakuuta 1967 Urmston, Trafford, Greater Manchester) on englantilainen jalkapalloilija, joka pelasi ammattilaisena 1985–1999.

White kuului Manchester Cityn juniorijoukkueeseen, joka voitti FA Youth Cupin 1986. Kaudella 1986–1987 hän pelasi 1. divisioonassa, tuolloisessa pääsarjassa, 24 ottelua ja teki yhden maalin. Seuraavalla kaudella hän, Tony Adcock ja Paul Stewart tekivät kolme maalia mieheen Cityn voittaessa Huddersfieldin 2.divisioonan ottelussa maalein 10–1. Kaikkiaan White teki 2. divisioonassa 19 maalia kausilla 1987–1989.

Cityn noustua takaisin 1. divisioonaan White pelasi syyskuussa 1989 erinomaisen ottelun Cityn voittaessa Manchester Unitedin Maine Roadilla maalein 5–1. Kauden 37 liigapelissään hän teki kahdeksan maalia. Huhtikuussa 1991 hänestä tuli ensimmäinen City-pelaaja toisen maailmansodan jälkeen, joka on tehnyt vierasottelussa neljä maalia hänen osuttuaan neljästi Aston Villaa vastaan. 
Kauden 38 liigapelissään hän teki 16 maalia. Hän muodosti usean vuoden ajan tehokkaan hyökkäysparin Niall Quinnin kanssa. Kaudella 1991–1992 hän teki 39 ottelussa 18 maalia sijoittuen maalintekijätilastossa jaetulla kolmannelle sijalle. Kaudella 1992–1993 hän viimeisteli 16 maalia 42 ottelussa.

White pelasi ainoan A-maaottelunsa Espanjaa vastaan 1993. Lukuisista paikoistaan huolimatta hän ei onnistunut maalinteossa. Syksy 1993 sujui häneltä huonosti myös Cityssä: hän teki 16 liigaottelussa vain yhden maalin.. Joulukuussa 1993 hänet myytiin Leedsiin. Hän ei sielläkään päässyt entiselle tasolleen: 42 liigaottelussa hän teki yhdeksän maalia. Marraskuussa 1995 hän siirtyi lainalle Sheffield Unitediin ja siirto muuttui pysyväksi vielä saman vuoden puolella. Hän pelasi Unitedissa vuoteen 1999 mennessä kaikkiaan 66 liigaottelua, joissa teki 13 maalia.

White kertoi marraskuussa 2016, että hänen junioriaikojen valmentajansa Barry Bennell oli käyttänyt häntä seksuaalisesti hyväkseen hänen pelatessaan Whitehill FC Junior -joukkueessa 1970-1980-lukujen taitteessa. Hän on kirjoittanut kokemuksistaan kirjan *Shades of Blue: The Life of a Manchester City Legend and the Story that Shook Football*.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6 7 8 9 10  David White *uit.no*.  Arkistoitu 22.2.2013. Viitattu 5.11.2018. (englanniksi)
2. 1 2 3 4 5 6  White, David *national-football-teams.com*. Viitattu 5.11.2018. (englanniksi)
3. ↑  1991/1992 *worldfootball.net*. Viitattu 5.11.2018. (englanniksi)
4. ↑  Taas uusi hyväksikäyttötapaus julki – "Varjelin salaisuutta lähes 20 vuoden ajan" *valioliiga.com*.  24.11.2016. Viitattu 5.11.2018.
5. ↑  Book Review: David White’s honest and moving autobiography is a must-read for City fans *CityWatch*.  15.2.2017.  Arkistoitu 6.11.2018. Viitattu 5.11.2018. (englanniksi)
**Erkki ja tytöt** on kälviäläinen pelimanniyhtye. Yhtyeen keulahahmona toimii mestaripelimanni ja koneurakoitsija Erkki Lassila. Yhtyeen muut jäsenet ovat Eeva-Kaisa Kohonen, Jutta Rahmel, Anna Wegelius ja Leeni Wegelius.

Mestaripelimanni Erkki Lassila on tehnyt työuransa auto- ja kaivinkonealan urakoitsijana, mutta vielä pidemmän elämäntyön hän on tehnyt kanteletaiteen parissa. Lassila aloitti kanteleensoiton 10-vuotiaana, saatuaan isältään lahjaksi kanteleen.

Ensimmäiset esiintymiset olivat nuorisoseurojen iltamissa ja pikkujouluissa. Rippikouluiässä Erkki innostui kanteleesta toden teolla ja hänet saattettiin nähdä talvipakkasella kantele kainalossapolkemassa milloin kenenkin kälviäläisen pelimannin luo oppia hakemaan. Omia sävellyksiä Lassila on tehnyt 70-luvulta lähtien ja kaikkiaan niitä on kertynyt toistakymmentä. Suosikkisävelmikseen hän mainitsee kälviäläiset silia-valssit ja omat sottiisit.

Erkki ja tytöt -yhtye syntyi Keski-Pohjanmaan ammattikorkeakoulussa vuonna 2008. Siellä Erkki opetti kahta espoolaista sisarusta, Anna ja Leeni Wegeliusta. Tytöt pitivät Erkin opetuksesta ja pyysivät häntä mukaan yhtyesoittoon. Pian soittotunnit siirtyivät koululta Erkin ja tämän vaimon Paula Lassilan kotiin, missä musisoitiin, keitettiin kahvia ja paranneltiin maailmaa. Myöhemmin yhtyeeseen liittyivät Eeva-Kaisa Kohonen ja Jutta Rahmel.

Keväällä 2012 yhtye julkaisi ensimmäisen levynsä, jonka nimi on *Erkki ja tytöt*. Tämä Erkki Lassilan sävellyksiä ja soitteita esittelevä yhtyelevy valittiin vuoden kantelelevyksi 2012. Valinnan teki Pekka Kuusisto.

Lähteet
-------

1. ↑  Kansanmusiikki-instituutti viitattu 6.6.2012
2. ↑  Kantele.net viitattu 6.6.2012

Aiheesta muualla
----------------

* Yle.fi
Mekrijärven tutkimusaseman päärakennus (2013). Se on entinen koulurakennus.
**Mekrijärven tutkimusasema** on aiempi Itä-Suomen yliopiston erillislaitos Ilomantsissa, Mekrijärven kylässä Mekrijärven rannalla. Aseman vuonna 1924 valmistuneessa päärakennuksessa (Yliopistontie 4, Ilomantsi) on aiemmin toiminut myös Mekrijärven koulu. Joensuun yliopisto osti kiinteistön Ilomantsin kunnalta vuonna 1973 ja perusti sinne tutkimusaseman. Yliopisto päätti sulkea tutkimusaseman alkukesällä 2015 tekemällään päätöksellä ja luopua Mekrijärven tutkimusaseman toiminnoista 2016 loppuun mennessä.

Tutkimusasemaa käytettiin erityisesti metsätieteiden ja biologian kenttäopetukseen sekä kokeelliseen kenttätutkimukseen. Metsäalaa tutkimusasemalla oli yli 300 hehtaaria. Asemalla järjestettiin myös seminaareja ja kokouksia. Tutkimusaseman vastuulla oli myös Museoviraston omistaman Sissolan tilan hoito. Tutkimusaseman pihapiirissä sijaitseva Sissola oli 1800-luvulla eläneen runonlaulaja Simana Sissosen kotitalo.

Kesällä 2017 uutisoitiin Mekrijärven tutkimusaseman myymisestä yksityiselle ilomantsilaiselle yritykselle, Megrin Matkailu Oy:lle.

Lähteet
-------

1. ↑  Mekrijärven tutkimusasema täyttää vuosia *Yleisradio, yle.fi*.  3.7.2009. Viitattu 27.7.2019.
2. ↑  Mekrijärven tutkimusasema *Kulttuuriympäristön palveluikkuna, kyppi.fi*. Museovirasto. Viitattu 27.7.2019.
3. ↑  Anu Rummukainen: Itä-Suomen yliopiston tyly päätös: Mekrijärven tutkimusasema suljetaan *Yleisradio, yle.fi*.  3.6.2015. Viitattu 27.7.2019.
4. ↑  Arkistoitu kopioYliopisto luopuu toiminnastaan Mekrijärven tutkimusasemalla *Itä-Suomen yliopisto, uef.fi*.  7.6.2015.  Arkistoitu 27.7.2019. Viitattu 27.7.2019.
5. ↑  Jouni Turunen: Mekrijärven tutkimusasema myytiin ilomantsilaiselle yritykselle *Karjalainen, karjalainen.fi*.  21.6.2017. Viitattu 27.7.2019.
6. ↑  Armas Härkönen: Mekrijärven tutkimusasema pääsi uusiokäyttöön *Karjalainen, karjalainen.fi*.  19.7.2017. Viitattu 27.7.2019.

Aiheesta muualla
----------------

* Esimerkkejä Mekrijärven tutkimusasemaan liittyvistä tieteellisistä artikkeleista (englanniksi) (scholar.google.com)
* Megrin Matkailu (facebook.com)
**Erkki Jaakko Ylihärsilä** (s. 26. toukokuuta 1932 Lapua) on suomalainen metsänhoitaja ja metsätalouden asiantuntija ja johtaja, joka on saanut metsäneuvoksen arvonimen.

Ylihärsilän vanhemmat olivat maanviljelijä Toivo Erkki Ylihärsilä ja emäntä Rauha Maria Yliselä. Hänen puolisonsa vuodesta 1964 on lehtori Eira Hillevi Tirkkonen. Ylihärsilä tuli ylioppilaaksi Lapuan yhteiskoulusta 1951 ja valmistui metsänhoitajaksi Helsingin yliopistosta 1956, metsätaloudellisen virkatutkinnon hän suoritti 1957. Ylihärsilä oli Etelä-Pohjanmaan metsänhoitolautakunnan harjoittelijametsänhoitaja 1956, Metsähallituksen Tuomarniemen hoitoalueen harjoittelijametsänhoitaja 1956–1957, Etelä-Pohjanmaan maanviljelysseuran metsänhoitaja 1957–1962, Etelä-Pohjanmaan metsänhoitolautakunnan, vuodesta 1968 piirimetsälautakunta ja vuodesta 1987 metsälautakunta, asutusmetsänhoitaja Seinäjoella 1962–1964 ja Suupohjan piirin piirimetsänhoitaja 1964–1988 ja johtaja 1988–1994.

Suupohjan maatalousoppilaitoksen metsäopin opettaja ja metsäkurssien johtaja Ylihärsilä oli 1964–1966 ja 1969–1970, Vaasan läänin palotarkastajaa avustava metsäammattimies 1972–1980, Seinäjoen teknillisen oppilaitoksen sivutoiminen tuntiopettaja 1974–1975 ja Etelä-Pohjanmaan piirimetsälautakunnassa työsuojelupäällikkö 1974–1985. Hänellä on ollut myös useita asiantuntija- ja luottamustehtäviä. Metsäneuvoksen arvonimen Ylihärsilä sai 1993.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Hemminki, Tiina: Metsäneuvos Erkki Ylihärsilä (1932–). *Suomen talouselämän vaikuttajat* -verkkojulkaisu (maksullinen). 18.12.2013. Suomalaisen Kirjallisuuden Seura. Viitattu 1.5.2023.
2. ↑  Nimitykset.  *Maaseudun Tulevaisuus*, 16.2.1988, nro 19, s. 69. Kansalliskirjasto. Viitattu 1.5.2023.
**Michael Clark Rockefeller** (1938 – oletetaan kuolleen 17. marraskuuta 1961) oli New Yorkin kuvernöörin (myöhemmin Yhdysvaltain varapresidentin) Nelson Aldrich Rockefellerin ja hänen vaimonsa Mary Todhunter Rockefellerin poika. Hän katosi ollessaan taiteenkeräämismatkalla silloin Alankomaiden hallussa olleessa Alankomaiden Uudessa-Guineassa asmatien etnisen ryhmän parissa, eikä häntä ole myöhemminkään löytynyt.

Seudulla levisi huhuja että hän olisi joutunut kannibalismin uhriksi. Tapausta tutkittiin perinpohjaisesti, eikä kannibalismille löytynyt mitään perusteita.

Lähteet
-------

1. 1 2  50 vuotta sitten: Kannibaalit söivät Michael Rockefellerin. *Helsingin Sanomat* 29.3.2012, s. C8.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Japani
* Australia
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Taiteenala | 
* Photographers' Identities

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**Leevi Erkki Kauppi** (10. tammikuuta 1920 Pälkäne – 10. heinäkuuta 2005 Helsinki) oli suomalainen meijerialan yritysjohtaja, joka sai maanviljelysneuvoksen arvonimen.

Henkilöhistoria
---------------

Kaupin vanhemmat olivat maanviljelijä Kalle Kauppi ja Lyyli Maria Kirmula ja puoliso 1943–1993 Hellin Tuulikki Mäkipää. Kauppi tuli ylioppilaaksi Tampereen suomalaisesta yhteiskoulusta 1940 ja valmistui Helsingin yliopistosta agronomiksi ja maatalous- ja metsätieteiden kandidaatiksi 1948. Hän oli Hämeen-Uudenmaan meijeriliiton konsulentti 1948–1953 ja toimitusjohtaja 1953–1956, Valion Rovaniemen konttorin johtaja 1956–1957, Etelän Maitokunnan toimitusjohtaja 1957–1962 ja Lahden Seudun Meijeriosuuskunnan toimitusjohtaja 1962–1981. Kaupilla oli myös useita oman alansa ja muita luottamustehtäviä, kuten esimerkiksi Elintarvikealan työnantajaliiton hallituksen jäsenyys 1974–1981. Maanviljelysneuvoksen arvonimen hän sai 1973.

Julkaisuja
----------

* *Lahden seudun meijeriosuuskunta 1926–1966*, 1966

Lähteet
-------

1. 1 2  Kauhanen, Ilkka: Maanviljelysneuvos Leevi Kauppi (1920–2005). *Suomen talouselämän vaikuttajat* -verkkojulkaisu (maksullinen). 20.5.2010. Suomalaisen Kirjallisuuden Seura. Viitattu 18.1.2023.
2. ↑  Leevi Kaupista maanviljelysneuvos.  *Etelä-Suomen Sanomat*, 25.7.1973, nro 196, s. 3. Kansalliskirjasto. Viitattu 18.1.2023.

Aiheesta muualla
----------------

* Ilkka Kauhanen: Leevi Kauppi *Biografiasampo*.
**Leonard Shure** (10. huhtikuuta 1910 Los Angeles, Kalifornia – 28. helmikuuta 1995 Nantucket, Massachusetts) oli yhdysvaltalainen pianisti.

Shure syntyi Jack ja Norma Shuren poikana. Kummallakaan hänen vanhemmistaan ei ollut musiikillista taustaa. Shure osoittautui lapsilahjakkuudeksi, joka aloitti varhain julkisen esiintymisen. 15-vuotiaana hän lähti Berliiniin opiskelemaan Artur Schnabelin johdolla. Valmistuttuaan hän jäi Saksaan, jossa työskenteli Schnabelin ensimmäisenä ja ainoana opetusassistenttina. Muodollisen Yhdysvaltain-debyyttinsä Shure teki vuonna 1934 Johannes Brahmsin ensimmäisen pianokonserton esityksellä Serge Koussevitzkyn johtaman Bostonin sinfoniaorkesterin kanssa. Uransa aikana Shure esiintyi myös muiden muassa Leonard Bernsteinin, William Steinbergin ja Dimitri Mitropouloksen johdolla. Hän teki lisäksi usein yhteistyötä George Szellin johtaman Clevelandin orkesterin kanssa. Kamarimuusikkona Shure teki yhteistyötä muiden muassa Budapestin jousikvartetin, sellisti Paul Tortelierin, sopraano Leontyne Pricen ja viulisti Isaac Sternin johdolla.

Shure teki opetustyötä monissa merkittävissä konservatorioissa, joihin kuuluivat Mannes School of Musicissa, Cleveland Institute of Musicissa ja New England Conservatory of Musicissa. Hänen oppilaidensa joukossa pianonsoitossa ja kamarimusiikissa olivat Jerome Rose, Ursula Oppens, Gilbert Kalish, David Del Tredici ja Pinchas Zukerman.

Shurella oli vaimo ja lapsia. Hän kuoli 84-vuotiaana kotonaan nukkuessaan pitkään sairastettuaan.

Lähteet
-------

1. 1 2  About Leonard Shure
2. 1 2 3 4  Leonard Shure, 84, Pianist, Dies; Noted as Performer and Teacher The New York Times


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Puola

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* SNAC
* IdRef

 |

 |
Martti Lahden piirros Könnin kuokkamiehestä.
**Könnin kuokkamies** on Suomen tunnetuimpia kansantarinoita mekaanisesta "robotista", jonka avulla Könnin mestari raivasi maata viljelyyn. Tarinan mukaan kuokkamies kuokki maata ja työnsi kärryjä pellolla. Ohikulkijat nostivat tälle kättä ja tervehtivät, mutta Kuokkamies pysyi vaiti, sillä ei mestari puhumaan sitä ollut pannut vaan töitä tekemään. Kuokkamiehen kurja kohtalo oli hukkuminen Alajoen Laivanpäänmutkaan, kun huolimaton renki nukahti, eikä kääntänyt sitä pellon päässä. Jotkut tutkijat*selvennä* ovat väittäneet tämän olleen suunniteltu teko, koska kuokkamiestä pidettiin hiljaisuutensa vuoksi ylimielisenä.

Joissain tarinoissa Könneillä on useita tuulen voimalla toimivia kuokkamiehiä, toisissa puolestaan vieterillä (*fietrillä*) tai punnuksilla toimivia. Toisissa tarinoissa taas kuokkamiehet ryhtyvät väkivaltaisiksi saamatta jääneiden ansioiden vuoksi. Könnit matkustivat paljon, ja höyrykone teki tuloaan. Tuskin se oli aivan outo, sillä Tampellan perustaja ja osakas G. A. Wasastjerna valmistutti kehruutehtaansa konepajalla jokilaivaansa höyrykoneen. Kone kuitenkin rikkoutui koeajossa, ja se korjattiin kuntoon Könnin pajalla.

Lähteet
-------

* Enges, Pasi & Hänninen, Kirsi (toim.): "Kansankertomusten keinotekoisia olentoja (kirj. Merja Leppälahti)", *Hirvityksiä, haamuja ja henkioppaita : kirjoituksia uskomusolennoista*, s. 131-152. Turku: Turun yliopisto, 2019. ISBN 978-951-29-7794-9.
* Renkola, Arvo: *Könnin kuokkamiehen jäljillä*. Ilmajoki: Ilmajoki-Seura, 1986.
**Munkkilaiset** ovat arvoituksellinen kansa tai ihmisryhmä länsisuomalaisissa kansantarinoissa.

Sana munkkilainen liittyy katolisen ajan kristittyihin pappeihin, munkkeihin tai lähetyssaarnaajiin, mutta jostain syystä munkkilaiset kerrottiin usein suomalaisia edeltäneeksi kansaksi tai joukoksi. Tarinoiden myyttisten alkuasuttajien kuten lappalaisten, hiisien ja jatulien tapaan myös munkkilaisten on toisinaan kerrottu tehneen muinaisjäännöksiä, kuten "munkkilaistervahaudoiksi" kutsuttuja kuoppia. Joskus munkkilaiset on rinnastettu lappalaisiin. Eräs mahdollinen selitys on se, että uskonpuhdistuksen aikaan katolilaisuudesta kiinni pitäneet leimattiin pakanoiksi. Myös lappalaisten on katsottu olevan pakanoita, joka voi selittää rinnastuksen. Tämän selityksen mukaan munkkilaiset olisivat siis olleet lähinnä katolilaisia suomalaisia. Kansantarinoissa pakanoiden ja lappalaisten on oletettu kadonneen nykyisen asutuksen tieltä, vaikka todellisuudessa kyse olisikin ollut uskonnon tai elämäntavan muutoksista. 

Munkkilaisilla voitiin tarkoittaa alun perin aikaisemman ajanjakson, Suomen kristillistymisen aikaisia kristittyjä lähetyssaarnaajia. On myös mahdollista, että näiden muisto sekoittui käsityksiin myyttisistä alkuasuttajista myöhemmin, kun uskonpuhdistuksen aikaan katolilaiset leimattiin pakanoiksi.

Katso myös
----------

* Hunnun Herra
**Sissipataljoona 2** (SissiP 2) oli Jatkosodan erikoisyksikkö, joka koottiin kesäkuussa 1941 Kiuruvedellä. Sieltä pataljoona siirtyi 19. kesäkuuta 1941 alkaen junakuljetuksella Iisalmen ja Kontiomäen kautta Sotkamoon ja muutaman päivän odottelun jälkeen edelleen  Hammaslahden asemalle, josta matkaa jatkettiin pyörillä etulinjaa kohti. 

Pataljoona ei kuulunut pysyvästi mihinkään divisioonaan tai prikaatiin, vaan se alistettiin näille kulloistenkin tarpeiden mukaan. Se osallistui taisteluihin ensin VII AK:n 7. D:n joukko-osastona Laatokan Karjalassa muun muassa Rytyssä, Tohmajoella ja Helylässä ja oli sitten Laatokan rannalla Vitelessä, Koirinojalla ja  Salmissa I AK:n järjestämän meripuolustuksen varmistustehtävässä. 23. syyskuuta 1941 pataljoona siirtyi Uuksun asemalta junakuljetuksella Suojoelle, jonne saavuttiin seuraavana päivänä. Se osallistui sitten eri kokoonpanoille alistettuna taisteluihin muun muassa Kostamuksessa,  Porajärvellä, Jänkäjärvellä, Soutjärvellä ja lopuksi Maaselän kannaksella ja Krivissä.

Sissipataljoona 2 lakkautettiin helmikuussa 1942. Jatkosodan hyökkäysvaiheen tuolloin päätyttyä pataljoonan vanhimmat ikäluokat kotiutettiin ja muut siirrettiin eri yksiköihin, kuten Jääkäripataljoona 1:een Päiväkäskyn 4/42 mukaisesti.

Lähteet
-------


* Sotatieteen laitoksen Sotahistorian toimisto (toim.): *Jatkosodan historia 1 - 5.*. Porvoo: WSOY:n graafiset laitokset. ISBN 951-15326-5.
* Sissipataljoona 2: *Sotapäiväkirjat 1941 -1942*. Arkistolaitos. .
* Sotapäiväkirja E/SissiP 2
* Sotapäiväkirja 2./Jääkäripataljoona 1
**Harto Pasonen** (s. 6. kesäkuuta 1972) on suomalainen kirjankustantaja. Hänelle on myönnetty vuonna 2001 sarjakuvaneuvoksen arvo ansioistaan sarjakuvakustantajana. Hän on Arktinen Banaani -kustantamon sekä sen taustalla olevan Goodseller Finland Oy:n toimitusjohtaja.

Tradenomiksi opiskellut Pasonen ryhtyi sarjakuvakustantajaksi kiertäessään Suomea markkinoimassa *Alpha*-sarjakuvalehteään, joka ei kuitenkaan menestynyt. 1990-luvulla hän alkoi toimia ammattimaisena sarjakuvan kustantajana ja välittäjänä. Hän loi sarjakuvien välitys- ja jälleenmyyntiverkoston ja alkoi julkaista suomalaisten sarjakuvantekijöiden albumeja. Parhaimmillaan merkittävä osa uusista kotimaisista albumeista on ollut Pasosen kustantamia.

Vuosina 2006–2012 Pasosen julkaisemana ilmestyi myös Kirjain-kirjallisuuslehteä.

Lähteet
-------

1. 1 2  Laurila, Petri (toim.): *Markkinointi, Mainonta, Media, Myynti – Nimet 2005*. Helsinki: Talentum, 2005. ISBN 952-14-0995-9.
2. 1 2  Sarjakuvaneuvokset, Suomen Sarjakuvaseura ry. Viitattu 23.112014.
3. ↑  Arktinen Banaani yhteystiedot *arktinenbanaani.fi*.  Arkistoitu 24.1.2021. Viitattu 18.1.2021.
4. ↑  Sarjainfo 114, 1/2002, sivut 8-9 (Arkistoitu – Internet Archive), viitattu 23.11.2013.
5. ↑  Amusa.fi, (Arkistoitu – Internet Archive) viitattu 29.1.2016
**Muppavarapu Venkaiah Naidu** (teluguksi ముప్పవరపు వెంకయ్య నాయుడు, *Muppavarapu Veṅkayya Nāyuḍu*; s. 1. heinäkuuta 1949) on intialainen poliitikko, joka toimi maansa varapresidenttinä vuosina 2017–2022. Hän edustaa Intian kansanpuoluetta (BJP).

Naidu liittyi 14-vuotiaana kansallismieliseen Rashtriya Swayamsevak Sangh -järjestöön, jonka lisäksi hän on opiskeluaikoinaan liittynyt hindunationalistiseen Akhil Bharatiya Vidyarthi Parishad -opiskelijajärjestöön. Hän toimi Intian kansanpuolueen nuorisojärjestön varajohtajana vuonna 1980. Naidusta tuli puolueensa pääsihteeri vuonna 1993 ja puheenjohtaja vuonna 2002. Vuosina 1998, 2004, ja 2010 hänet äänestettiin edustajaksi parlamentin ylähuoneeseen Karnatakan osavaltiosta ja vuonna 2016 Rajasthanista. Valtakunnan politiikan lisäksi Naidu on toiminut Andhra Pradeshin osavaltion lainsäätäjänä kahden kauden ajan.

Naidu on ensimmäinen Intian varapresidentti, joka vieraili ensimmäisen virkavuotensa aikana 28:ssa Intian 29 osavaltioista. Viimeiseen osavaltioon, Sikkimiin, hän ei päässyt sääolosuhteiden takia.

Yksityiselämä
-------------

Naidu menetti äitinsä ollessaan 18 kuukautta vanha, minkä jälkeen hän kasvoi sukulaistensa adoptoimana.

Naidu on naimisissa ja hänellä on kaksi lasta, poika ja tytär. Naidu on vannottanut heitä pysymään poissa politiikasta niin kauan kuin hän itse toimii poliitikkona.

Lähteet
-------

1. 1 2  Venkaiah Naidu –Profile *vicepresidentofindia.nic.in*. Viitattu 20.7.2019.
2. 1 2  Hebbar, Nistula: Venkaiah Naidu: The rise and rise of the quintessential party man *The Hindu*.  17.7.2017. Viitattu 20.7.2019.
3. 1 2  Venkaiah Naidu profile: From ABVP to 13th Vice President of India; here is all you need to know *Financial Express*.  11.8.2017. Viitattu 20.7.2019.
4. 1 2 3 4  Naidu's journey from pasting party posters to being Vice President *Rediff*.  2.8.2017. Viitattu 20.7.2019.
5. ↑  The Rediff Interview/M Venkaiah Naidu *Rediff*.  9.8.2002. Viitattu 20.7.2019.
6. ↑  Venkaiah Naidu sets record for all vice-presidents of India, visits 28 states in first year of office *Firstpost*.  3.9.2018. Viitattu 20.7.2019.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Venkaiah Naidu** Wikimedia Commonsissa

* Intian varapresidentin verkkosivujen profiili
**Sissi-elokuvasarja** on Ernst Marischkan vuosina 1955–1957 ohjaama itävaltalainen elokuvatrilogia, joka kuvaa romantisoidusti Itävallan keisarinnan Elisabetin nuoruusvuosia. Päärooli Sissiksi kutsuttuna Elisabetina nosti teini-ikäisen Romy Schneiderin maailmanmaineeseen.

Elokuvasarjan ensimmäisessä osassa Sissi on vielä naimaton prinsessa, mutta hän kihlautuu ja avioituu Itävallan keisarin Frans Joosefin kanssa ja kohoaa keisarinnaksi. Toinen osa kuvaa Sissin avioelämää ja taistelua hovin byrokratian ja hovietiketin syövereissä. Frans Joosefia trilogiassa esittää Karlheinz Böhm.

Pääosat
-------

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
|  Romy Schneider  | … |  prinsessa Elisabet, "Sissi"
  |
|  Karlheinz Böhm  | … |  keisari Frans Joosef
  |
|  Magda Schneider  | … |  Baijerin herttuatar Ludovika
  |
|  Uta Franz  | … |  prinsessa Helene, "Nene"
  |
|  Josef Meinrad  | … |  kenraalimajuri Böckl
  |

Elokuvasarja koostuu seuraavista elokuvista:

* *Sissi* (*Sissi*, 1955)
* *Sissi – nuori keisarinna* (*Sissi – Die junge Kaiserin*, 1956)
* *Sissi – keisarinnan kohtalonvuodet* (*Sissi – Schicksalsjahre einer Kaiserin*, 1957).

Romy Schneider palasi keisarinna Elisabetin rooliin vielä 15 vuotta myöhemmin Luchino Viscontin elokuvassa *Ludwig II* (1972).

Arvioita
--------

*Video-oppaassa* vuodelta 1994 Bello Romano pitää trilogian kahta ensimmäistä, suomenkielisinä VHS-videoina julkaistua elokuvaa auttamattomasti vanhentuneina mutta puitteiltaan upeina menneen maailman satudraamoina. Hän antaa molemmille elokuville kaksi tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota "keskinkertainen".

Lähteet
-------

1. 1 2  Romano, Bello (toim.): *Video-opas 95, Yli 8500 elokuvaa, 2000 uutuutta*. WSOY, 1994. ISBN 951-0-19839-0.

Aiheesta muualla
----------------

* *Sissi*-sarjan saksankielinen kotisivu