recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Mullin asuinpaikka** on Raision Ihalassa, Raisionjoen varrella sijaitseva myöhäisrautakautinen asuinpaikka. Mullin asuinpaikka on saanut nimensä 1400-luvun Mullin talon mukaan. Alueen esihistoria ulottuu kuitenkin tätä paljon pidemmälle. Asuinpaikkaa on kaivettu arkeologisesti erityisesti 1990-luvulla. Turun yliopiston arkeologian oppiaineen kaivauksissa tavattiin kohteen ikä huomioonottaen harvinaisen hyväkuntoisia jäänteitä rautakautisista asumuksista. Kohteen tutkimustuloksia on summattu erityisesti Juha-Matti Vuorisen väitöskirjassa *Rakennukset ja rakentajat Raision Ihalassa rautakauden lopulla ja varhaisella keskiajalla* (2009). Kohteelta löydettiin jäänteitä arviolta kuudesta rautakautisesta rakennuksesta. Asuinpaikkakohde oli käytössä yhtäjaksoisesti varsin pitkään. Kohteen arkeologiset kerrokset on ajoitettu radiohiiliajoitusmenetelmällä ja esinetypologisin perustein vuosille 900–1300. Kohteelta on tehty lisäksi runsaasti rautakautisia esinelöytöjä. Löytöjen joukossa on runsaasti luu- ja keramiikka-aineistoa, sekä rauta- ja pronssiesineiden katkelmia. Erityisen poikkeuksellisena voidaan kuitenkin pitää ns. kreikkalaista porfyriittiä noin 1000–1100-luvulle ajoittuvista kerroksista. Porfyriittikiveä tunnetaan luontaisesti Välimeren alueelta, mutta sitä on tunnetusti kuljetettu muualle Eurooppaan matka-alttarimateriaalina vuosina 800–1200. Porfyriittikivi joka tapauksessa viittaa vahvasti siihen, että Mullin yhteisöllä oli yhteyksiä katoliseen Eurooppaan jo viimeistään 1100-luvulla. Toisen tulkinnan mukaan kivi olisi sijoitettu sen löytöpaikkaan lieden viereen maagisessa tarkoituksessa suojelemaan sitä. Viitteitä kaivauksilla saatiin myös rautakaudella käytössä olleista rakennustekniikoista ja lämmitysmenetelmistä, kuten savikupoliuunista ja avoliedestä. Asuinpaikan ristiretkiaikaisen yhteisön on tulkittu olleen varhaiskristillinen. Kyseinen yhteisö on harjoittanut ruumishautausperinnettä, mikä ilmenee kohteen vierestä tunnetusta Kansakoulumäen kalmistosta.

Lähteet
-------

* Oja, Aulis 1960. Raision keskiaika ja 1500-luku. *Raision historia* I. Raision historiatoimikunta. s. 37–265.
* Vuorinen, Juha-Matti 2009. Rakennukset ja rakentajat Raision Ihalassa rautakauden lopulla ja varhaisella keskiajalla. Akateeminen väitöskirja.

### Viitteet

1. ↑  Oja 1960.
2. 1 2 3 4 5  Vuorinen 2009.

Katso myös
----------

* Tursiannotko
Manganoseeni on esimerkki organomangaaniyhdisteestä
**Organomangaaniyhdisteet** ovat organometalliyhdisteitä, joissa on kovalenttinen sidos hiilen ja mangaanin välillä. Organomangaaniyhdisteet ovat hyödyllisiä synteettisen orgaanisen kemian lähtöaineita.

Ominaisuudet, valmistus ja reaktiivisuus
----------------------------------------

Yksinkertaiset alkyylimangaaniyhdisteet ovat stabiileja ainoastaan silloin kuin alkyyliryhmät ovat steerisesti estyneitä ja ne muodostavat helposti polymeerejä. Tällainen on esimerkiksi bis(trimetyylisilyylimetyyli)mangaani. Dineopentyylimangaani poikkeaa monesta muusta muodostaen vain tetrameereja. Tunnetaan myös useita organomangaaniyhdisteitä, joissa mangaani on sitoutunut bentseeniin tai johonkin muuhun aromaattiseen yhdisteeseen kuten etyylibentseeniin, mesityleeniin tai o-toluidiiniin. Alkyylimangaaneja voidaan valmistaa aktivoidun mangaanimetallin ja alkyylihalogenidin välisellä reaktiolla tai transmetallaatioreaktiolla mangaanisuoloista ja organolitiumyhdisteistä. Tunnetaan myös organomangaaniyhdisteissä, joissa mangaani on koordinoitunut alkeeniin tai alkyyniin.

Yleisimpiä organomangaanijohdannaisia ovat kuitenkin syklopentadienyyli- ja karbonyyliyhdisteet. Mangaani(II)kloridin reagoidessa natriumsyklopentadienidin kanssa muodostuu metalloseeneihin kuuluvaa manganoseenia. Yhdiste on huoneenlämpötilassa polymeerimäinen, mutta kuumennettaessa sitä noin 160 °C:n lämpötilaan sen rakenne muuttuu monille metalloseeneille tyypilliseksi niin kutsutuksi sandwich-rakenteeksi. Tavanomaisin mangaanin karbonyyliyhdisteistä on dimangaanidekakarbonyyli. Useissa organomangaaniyhdisteissä on ligandina sekä syklopentadienyyliryhmä että karbonyyliryhmiä.

Alkyylimangaaniyhdisteet muistuttavat reaktiivisuudeltaan Grignard-reagensseja ja organosinkkiyhdisteitä. Ne reagoivat esimerkiksi aldehydien ja ketonien elektrofiilisen karbonyylihiilen kanssa nukleofiilisella additioreaktiolla muodostaen alkoholeja tai happokloridien kanssa dialkyyliketoneiksi. Organomangaaniyhdisteet eivät monista muista organometalliyhdisteistä poiketen ole yleensä pyroforisia, mutta ne reagoivat silti voimakkaasti kosteuden ja ilman hapen vaikutuksesta, minkä vuoksi niitä tulee säilyttää ja käyttää suojakaasun alaisuudessa.

Lähteet
-------

1. 1 2  N.N. Greenwood & A. Earnshaw: *Chemistry of the Elements*, s. 1062–1068. 2nd Edition. Butterworth Heinemann, 1997. ISBN 0-7506-3365-4. (englanniksi)
2. 1 2 3  J. Clayden (Volume editor): *Science of Synthesis:Houben-Weyl Methods of Molecular Transformations Vol. 36*, s. 21–51. Georg Thieme Verlag, 2014. ISBN 9783131721310. Kirja Googlen teoshaussa (viitattu 26.12.2015). (englanniksi)
3. ↑  George A. Olah,G. K. Surya Prakash,Robert E. Williams,Kenneth Wade,Árpád Molnár: *Hypercarbon Chemistry*, s. 21–85. John Wiley & Sons, 2011. ISBN 978-1-118-01645-9. Kirja Googlen teoshaussa (viitattu 26.12.2015). (englanniksi)
4. ↑  Alan R. Katritzky,Richard J K Taylor: *Comprehensive Organic Functional Group Transformations II*, s. 608. Elsevier, 2004. ISBN 978-0080523477. Kirja Googlen teoshaussa (viitattu 26.12.2015). (englanniksi)
**Tähtiportti** (engl. *Stargate*) on Roland Emmerichin ohjaama yhdysvaltalainen tieteiselokuva vuodelta 1994.

*Tähtiportin* pohjalta kehitettiin vuonna 1997 alkanut televisiosarja *Tähtiportti*, jota tehtiin kymmenen tuotantokautta ja joka sai myös muutaman spin-off-sarjan.

Juoni
-----

**Varoitus:  Seuraava kirjoitus paljastaa yksityiskohtia juonesta.**
Vuonna 1928 Gizasta Egyptistä löydetään arkeologisten kaivausten yhteydessä erikoinen ympyrän muotoinen esine. Vuosikymmeniä myöhemmin tohtori Daniel Jackson, joka on arkeologi, egyptologi, lingvisti ja antropologi, kutsutaan ratkaisemaan esineen erikoisia hieroglyfejä. Tutkittuaan niitä hän ymmärtää, että merkit ovatkin hieroglyfien sijaan tähtikartastoja.

Pian tähtiporttia opitaan käyttämään. Sen läpi lähetetään armeijan erikoisjoukkue johtajanaan juuri poikansa menettänyt, itsetuhoinen eversti Jack O'Neill ja asiantuntijana myös Daniel Jackson. Tähtiportin toisella puolella odottaa planeetta Abydos, jonka kulttuuri muistuttaa muinaisen Egyptin kulttuuria aavikoineen ja pyramideineen. 

Seurue tutustuu paikallisiin asukkaisiin ja he oppivat, että näiden jumalina palvomat muinaisen Egyptin jumalat ovatkin vihamielinen muukalaisrotu goa'uldit. Goa'uld Ra hallitsee Abydosta ankarin ottein. O'Neilin joukko tuhoaa lopulta atomipommilla Ran, kun Ra yritti paeta avaruuteen, ja vapauttaa Abydoksen kansan.

Daniel Jackson on Abydoksella oleskelunsa aikana tutustunut Shau'ri-nimiseen naiseen, jonka kanssa hän on väärinkäsityksen vuoksi mennyt naimisiin. Jackson rakastuu Shau'riin ja päättää jäädä Abydokselle muiden palatessa takaisin Maahan.

Rooleissa
---------

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
|  Kurt Russell  | … |  Eversti Jonathan "Jack" O'Neil
  |
|  James Spader  | … |  Tohtori Daniel Jackson
  |
|  Jaye Davidson  | … |  Ra
  |
|  Alexis Cruz  | … |  Skaara
  |
|  Mili Avital  | … |  Sha'uri
  |
|  Erick Avari  | … |  Kasuf
  |
|  John Diehl  | … |  Luutnantti Kawalsky
  |
|  French Stewart  | … |  Luutnantti Feretti
  |
|  Richard Kind  | … |  Gary Meyers
  |
|  Rae Allen  | … |  Barbara Shore
  |
|  Viveca Lindfors  | … |  Catherine Langford
  |
|  Leon Rippy  | … |  Kenraalimajuri West 
  |
**Tulvaniittyhelosurri** (*Helophilus bottnicus*) on erittäin harvinainen kukkakärpäslaji. Suomen lajiston uhanalaisarvioinnissa 2010 se on luokiteltu alueellisesti hävinneeksi (RE).

Koko ja ulkonäkö
----------------

Tulvaniityhelosurri on 10–12 mm pituudellaan keskikokoinen, joskin suvulleen tyypillisesti rotevahko kukkakärpänen. Ruumiin yleisväri on musta. Keskiruumiin selkäpuolen ja scutellumin karvoitus on yksivärisen kellertävää. Takaruumiin toisen jaokkeen sivuilla on kellertävät täplät, minkä lisäksi koiraalla takaruumiin jaokkeiden 2–4 ja naaraalla jaokkeiden 2–5 poikki kulkee kapeat, keskeltä katkeavat harmaat poikkijuovat.

Hieman samannäköinen laji on kulohelosurri (*Helophilus groenlandicus*).

Levinneisyys
------------

Koko maailmassa laji tunnetaan ainoastaan Ruotsista, Suomesta sekä Venäjällä Siperiasta. Ainoa Suomesta löydetty yksilö on tavattu Suomussalmen Ruhtinansalmesta 1930-luvulla.

Elinympäristö ja elintavat
--------------------------

Tulvaniittyhelosurrin elintavoista tiedetään hyvin vähän. Ruotsissa ainoat havainnot lajista on tehty kesäkuussa vuonna 1843 ja niiden mukaan kärpäset hakeutuivat punaherukoiden ja tunturipajujen kukille. Kärpäsiä on tavattu jokien rantaniityiltä ja on oletettu, että toukat ovat riippuvaisia tulvaniityistä. Mikäli näin on, vesistöjen sääntely vaarantaa lajin säilymisen.

Kansallisissa uhanalaisarvioinneissa tulvaniittyhelosurri on määritelty alueellisesti hävinneeksi sekä Suomesta että Ruotsista

Lähteet
-------

1. 1 2  Jere Kahanpää 2010. Kärpäset. Julk.: Rassi, P. Hyvärinen, E. Juslén, A. & Mannerkoski, I. (toim.). Suomen lajien uhanalaisuus – Punainen kirja 2010. Ympäristöministeriö & Suomen ympäristökeskus, Helsinki. (Arkistoitu – Internet Archive) s. 499
2. 1 2 3 4  Antti Haarto & Sakari Kerppola: *Suomen kukkakärpäset ja lähialueiden lajeja*. Helsinki: Otava, 2007. ISBN 978-952-11-2568-3.  s. 393–394
3. 1 2 3  SLU: Artfaktablad (ruotsiksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Luomus, The Fly Fauna of Finland: Helophilus bottnicus (Arkistoitu – Internet Archive)
* Suomen kukkakärpästen suomenkieliset nimet
* ITIS: Helophilus bottnicus (englanniksi)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Taksonitunnisteet | 
* Wikidata: Q13932819
* CoL: 88C2F
* EoL: 750504
* EUNIS: 75693
* Fauna Europaea: 65586
* Fauna Europaea (new): 4c4b1f0a-2608-41bf-8e5f-c3ba424e9f6b
* GBIF: 5071337
* iNaturalist: 1185916
* IRMNG: 11062321
* ITIS: 140780
* NatureServe: 2.950597

 |

 |
**Linnea Anna-Maria Piponius** (16. helmikuuta 1896 Viipuri – 27. maaliskuuta 1979 Helsinki) oli suomalainen taidemaalari.

Linnea Piponiuksen vanhemmat olivat Teknillisen korkeakoulun professori August Piponius ja Lydia Irene Malmström. Hän opiskeli Helsingin yliopiston piirustussalissa 1914–1919, Suomen Taideyhdistyksen piirustuskoulussa 1917 sekä Taideteollisen keskuskoulun piirustuksenopettajakurssilla 1932–1935. Hänen töitään oli esillä Berliinissä 1927 ja 1931. Piponius toimi piirustuksenopettajana oppikoulussa vuodesta 1935 alkaen.

Kirjallisuutta
--------------

* *Linnéa Piponius : luonnoksia seinämaalauksiin*. Galerie Hörhammer, Helsinki 1941

Lähteet
-------

1. 1 2  Suomen Kuvataiteilijamatrikkeli : Linnea Piponius
2. ↑  Geni.com : Linnea Anna Maria Piponius

Aiheesta muualla
----------------

* Linnea Piponius. Suomalaisen kuvataiteen bibliografia.

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Yhdysvallat

 |

 |
**Zygorhiza** on sukupuuttoon kuollut muinaisvalaiden suku myöhäiseltä eoseenilta. Fossiileja on löydetty Yhdysvaltojen itärannikolta, mutta todellisuudessa sen levinneisyysalue on saattanut olla huomattavasti laajempi.

Piirteet
--------

*Zygorhiza* oli läheistä sukua *Dorudonin* kaltaisille primitiivisille valaille ja hieman kaukaisempaa sukua kuuluisalle *Basilosaurukselle*, joka oli jättimäinen peto ja saattoi saalistaa edellä mainittuja pienempiä lajeja. Vaikka *Zygorhiza* muistutti *Basilosaurusta* ruumiinmuodoltaan, sen ruumis oli pienempi ja mittasuhteiltaan lähempänä nykyisiä valaita. Sen ruumis oli noin kuusi metriä pitkä ja kallo noin metrin.

*Zygorhizalla* oli muodoltaan hyvin primitiiviset eturaajat, sillä kyynärnivel olivat vielä liikutettavissa. Myöhemmillä, moderneimmilla muodoilla eturaajojen nivelet olivat täysin sulautuneet ja muodostivat jäykän, helposti vedessä ohjattavan evän. Tämä piirre viittaa siihen että *Zygorhiza* on voinut palata maalle parittelemaan ja synnyttämään.‭ *Zygorhizan* takaraajat olivat surkastuneet, ja sen kallossa oli kauhistuttavat leuat tappavilla hampailla. Sen kaula koostui seitsemästä nikamasta.

Kuten kaikki sen ajan valaat,‭ ‬*Zygorhiza* saalisti muita meressä eläneitä eläimiä,‭ joko kaloja,‭ pienempiä merinisäkkäitä tai merilintuja.‭ Järeät hampaat ja verraten pitkät ja kapeat leuat muistuttivat varhaisempien merimatelijoiden kuten *Mosasauruksen* leukoja,‭ ja on hyvinkin mahdollista että *Zygorhizan* kaltaiset valaat kehittyivät samankaltaisen saalistajien ekologisen lokeron kuin ne.‭ Alkuvalaat kuitenkin elivät aikaisemmin ilmestyneiden vähintään yhtä suurten haiden varjossa, esimerkkinä *Carcharocles ‬angustidens*.

Galleria
--------

* Piirros Zygorhizasta.Piirros *Zygorhizasta*.
* Zygorhizan kallo*Zygorhizan* kallo

Katso myös
----------

* *Dorudon*
* *Basilosaurus*

Lähteet
-------

* Dixon, Dougal & Cox, Barry & Savage, R.J.G & Gardiner, Brian: *The Macmillan illustrated encyclopedia of dinosaurs and prehistoric animals*. New York: Collier Books, Macmillan Publishing Company, 1992. ISBN 0-02-042981-9. (englanniksi)
* Zygorhiza *Prehistoric Wildlife*. Viitattu 30.3.2017. (englanniksi)

### Viitteet

1. ↑  R. Kellogg. 1936. A Review of the Archaeoceti. *Carnegie Institution of Washington* 482:1-366
2. ↑  C. G. Carus. 1847. Resultate geologischer, anatomischer und zoologischer untersuchungen über das unter den Namen Hydrarchos von Dr. A. C. Koch zuerst nach Europa gebrachte und in Dresden augestelte grofse fossile Skelett 1-15


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Taksonitunnisteet | 
* Wikidata: Q2087313
* Wikispecies: Zygorhiza
* EoL: 4525667
* Fossilworks: 36872
* GBIF: 4832664
* iNaturalist: 317800
* IRMNG: 1057168
* uBio: 4386991

 |

 |
**Sisowath Monivong** (1875–1941) oli Kambodžan kuningas vuodesta 1927 kuolemaansa saakka.

Sisowath Monivong oli kuningas Sisowathin (hallitsi 1904–1927) toiseksi vanhin poika. Hänen syntyessään maata hallitsi Ranskan nukkehallitsijana hänen setänsä kuningas Norodom (hallitsi 1860–1904) Odongosta käsin. Vuonna 1884 ranskalaiset valloittivat Laosin ja miehittivät Vietnamin ja Kambodža otettiin suoraan siirtomaahallintoon. Siam (vuodesta 1939 Thaimaa) lyötiin sodassa, mutta jätettiin miehittämättömäksi puskurivyöhykkeeksi. Kuninkaallinen perhe pakeni Phnom Penhiin, jossa Sisowath Monivong eli.

Vuonna 1904 hänen setänsä kuoli ja isästään, joka oli kruununprinssi tuli kuningas ja Monivongista kruununprinssi. Hänen isänsä kuoli 1927 ja hänestä tuli kuningas. Kuten isänsäkin, Monivong oli Ranskan nukkehallitsija ja valtaa piti ranskalainen kenraali. Monivongin aikana Kambodža sai kuitenkin vaikutteita kommunismista ja vietnamilainen Ho Tši Minh perusti Indokiinan kommunistisen puolueen 1930, joka sai suurta suosiota myös Kambodžassa. Kommunistien tavoitteena oli kuitenkin syrjäyttää ranskalaiset, eikä kuningasta.

Vuonna 1940 Ranska antautui Saksalle. Ranskassa vallan otti Vichyn hallitus, joka oli riippuvainen Saksasta. Myöhään 1940 japanilaiset joukot saapuivat Vietnamiin ja miehittivät Kambodžan alkuvuodesta 1941. Japanilaiset antoivat Vichyn ranskalaisen siirtomaahallinnon jatkaa toimiaan japanilaisten suojeluksessa. Thaimaa, joka oli liitossa Japanin kanssa, valloitti alueita Kambodžan länsiosasta. Kuningas pakeni loppuvuodesta Kampotiin, jossa hän pian kuoli.

Ranskalaiset valitsivat hänen seuraajakseen hänen 19-vuotiaan pojanpoikansa Norodom Sihanoukin.

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa

 |
|  |
| Taiteenala | 
* KulturNav

 |

 |
Victor Louis
**Victor Louis**, alun perin **Louis-Nicolas Louis** (10. toukokuuta 1731 Pariisi – 2. heinäkuuta 1800 Pariisi), oli ranskalainen uusklassismia edustanut arkkitehti.

Louis suunnitteli Varsovan kuninkaalliseen palatsiin useita sisätiloja vuonna 1765. Palattuaan Ranskaan hänsuunnitteli kuvernöörin palatsin Besançoniin, joka valmistui vuonna 1776. Victor Louisin merkittävin työ on Bordeaux'n suuri teatteri (1773–1780). Sen julkisivua koristaa koko fasadin levyinen korinttilainen pylväikkö. Rakennuksen suuressa eteisaulassa on loistelias symmetrinen portaikko. Pääsalin pohjakaava on puolikaaren muotoinen, ja sitä kehystävät jättiläismäiset kompositapylväät. Teatterissa on lisäksi ovaali konserttisali. Louisin suunnittelemalla teatterilla oli suuri vaikutus myöhemmin rakennettuihin teatterirakennuksiin, näistä tunnetuimpana Charles Garnierin suunnittelema Pariisin ooppera.

Louis piirsi myös joukon kartanoita sekä suunnitteli Pariisin kuninkaallisen palatsin puutarhaa ympäröineet elegantit pylväiköt ja siipirakennukset. Victor Louis suunnitteli myös Theatre Palais Royalin, joka toimi sittemmin Comédie-Françaisen teatterirakennuksena.

Kuvagalleria
------------

* Kuvernöörin talo BesançonissaKuvernöörin talo Besançonissa
* Bordeaux’n teatterin pääjulkisivun pylväikkö.Bordeaux’n teatterin pääjulkisivun pylväikkö.
* Bordeaux’n teatterin pääportaikkoBordeaux’n teatterin pääportaikko
* Bordeaux’n teatterin pohjakaava. Bordeaux’n teatterin pohjakaava.
* Palais Royalin sivusiipi.Palais Royalin sivusiipi.

Lähteet
-------

* Curl, James Stevens: Dictionary of architecture. Oxford University Press 1999. ISBN 0-19-210006-8

### Viitteet

1. 1 2 3  Curl 1999, s. 393


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Taiteenala | 
* KulturNav
* RKD Artists
* ULAN

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie
* EUTA
* Structurae

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
Victor Massé
**Victor Felix Marie Massé** (7. maaliskuuta 1822 Lorient – 5. heinäkuuta 1884 Pariisi) oli ranskalainen säveltäjä.

Massé pääsi Pariisin konservatorioon 12-vuotiaana ja opiskeli aluksi Pierre-Joseph-Guillaume Zimmermanin, sitten Fromental Halévyn johdolla. Hän sai opiskeluaikanaan useita palkintoja ja vuonna 1844 Prix de Romen kantaatillaan *Le renégat de Tanger*. Massé pääsi vuonna 1860 Opéra-Comiquen kuoromestariksi ja vuonna 1866 Pariisin konservatorion kontrapunktin professoriksi. Vuonna 1873 hänet valittiin Institut de Francen jäseneksi, ja hänelle myönnettiin vuonna 1877 Kunnialegioonan upseerin arvo. Massé sairastui keskushermostoon vaikuttaneeseen sairauteen, jonka takia joutui vetäytymään työstään konservatoriossa vuonna 1876. Hän jatkoi kuitenkin säveltämistä kuolemaansa saakka.

Massé sai vaihtelevan vastaanoton lukuisilla monimutkaisilla oopperoillaan, joita esitettiin sellaisissa oopperataloissa kuin Covent Gardenissa, Théâtre Lyriquessa ja Opéra-Comiquessa. Parhaiten hän on tullut muistetuksi vähemmän monimutkaisista teoksistaan. Hänen oopperoidensa levytyksiä on kuitenkin julkaistu muun muassa Decca-levymerkillä.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Victor Massé AllMusic

Aiheesta muualla
----------------

* IMSLP: nuotteja

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Ruotsi
* Tšekki
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* RISM
* SNAC
* IdRef

 |

 |
Victor L. Berger
**Victor Louis Berger** (28. helmikuuta 1860 Nieder-Rehbach, Itävalta – 7. elokuuta 1929 Milwaukee, Wisconsin, Yhdysvallat) oli yhdysvaltalainen sosialistinen poliitikko. Hän oli ensimmäinen sosialisti, joka valittiin Yhdysvaltain kongressiin.

Itävallassa syntynyt Berger muutti siirtolaisena Yhdysvaltoihin vuonna 1878. Hän työskenteli koulunopettajana Milwaukeessa ja vuodesta 1892 perustamansa *Vorwärts*-nimisen saksankielisen lehden toimittajana. Hän toimitti myös *Social Democratic Herald* (myöhemmin *Milwaukee Leader*) -nimistä vasemmistolaista lehteä. Berger perusti yhdessä Eugene V. Debsin kanssa Yhdysvaltain sosiaalidemokraattisen puolueen, josta vuonna 1901 tuli sosialistinen puolue, Socialist Party of America. Berger valittiin 1910 puolueensa edustajana Yhdysvaltain edustajainhuoneeseen, jolloin hänestä tuli ensimmäinen sosialisti kongressissa. Hän toimi edustajana yhden kauden.

Ensimmäisen maailmansodan aikana Berger vastusti Yhdysvaltain osallistumista sotaan, ja hänet tuomittiin puheidensa vuoksi Espionage Actin nojalla 20 vuoden vankeuteen. Kun hänet valittiin vankilasta käsin vuoden 1918 vaaleissa toisen kerran edustajainhuoneeseen, edustajainhuone peruutti hänen paikkansa äänestyksen jälkeen. Vuonna 1919 järjestyssä täytevaalissa hän tuli uudelleen valituksi, mutta tälläkin kertaa hänen paikkansa peruttiin. Korkein oikeus kumosi Bergerin maanpetostuomion vuonna 1921, ja seuraavana vuonna hänet valittiin jälleen edustajainhuoneeseen, jossa hän sai nyt istua vuoteen 1929. Vuodesta 1927 kuolemaansa asti Berger toimi sosialistipuolueen toimeenpanevan komitean puheenjohtajana.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Victor Berger (englanniksi) *Encyclopædia Britannica Online Academic Edition*. Viitattu 16.2.2014.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Victor L. Berger** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Puola

 |
|  |
| Henkilöt | 
* US Congress

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC
	+ 2

 |

 |
Fender Stratocasterin sointia on perinteisesti pidetty rautalankamusiikin kitarasoundin ytimenä.
**Rautalankamusiikki** on alun perin 1960-luvun instrumentaalimusiikkia, jota esitetään neljän soittajan voimin: kahdella sähkökitaralla (soolo- ja komppikitara), sähköbassolla sekä rummuilla. Rautalankamusiikki voi sisältää myös muita soittimia sekä laulua. Nimi "rautalankamusiikki" tulee sähkökitaran kielistä. Melodinen instrumentaalimusiikki oli 1960-luvun alussa suosittua kaikkialla Euroopassa, mutta Suomessa se vaikutti pitkällisesti populaarimusiikkiin vielä varsinaisen suosion hiipumisen jälkeenkin. *lähde?*

Rautalankamusiikki-termiä käytetään vain Suomessa. Englannin kielellä puhutaan sen sijaan vain "instrumentaalirockista", kun viitataan The Shadowsin kaltaisten yhtyeiden musiikkiin.

Ensimmäinen rautalankayhtye Suomessa oli ilmeisesti sessiokokoonpanoksi jäänyt Guitar Strangers.

Tunnettuja suomalaisia rautalankayhtyeitä
-----------------------------------------

Agents on tunnettu suomalainen rautalankayhtye.

|  |  |
| --- | --- |
| * Agents
* The Avengers
* The Beatfox
* The Vincents
* The Blazers
* The Esquires
 | * The Mustangs
* Kristian Meurman ja The Vincents
* The Quiets
* The Sounds
* The Steelers
* The Strangers
* Taivalkunta Beat
* Viikate
 |

Tunnettuja ulkomaalaisia rautalankayhtyeitä
-------------------------------------------

Hank Marvin on The Shadows -yhtyeen kitaristi. Hän käyttää Fender Stratocaster -kitaroita.
* The Shadows
* The Spotnicks
* The Ventures

Katso myös
----------

* Surf-musiikki

Lähteet
-------

1. ↑  Vienonen, Mikko; Lähteenmäki, Timo: *Koit ny rauhottu!*, s. 61. Helsinki: Teos, 2009. ISBN 978-951-851-150-5.

Kirjallisuutta
--------------

* Arto Vilkko: *Emmaa etsimässä. Suomalaisen rautalangan lyhyt historia*. 168 s. Back to the Sixties ry, 2013. ISBN 978-952-93-1705-9.
* Hannu Nyberg: Rockista rautalankaan. Otava 1984.

Aiheesta muualla
----------------

* Rautalanka.org Keikkatietoja, keskustelufoorumi yms.
* Rautalankamusiikin Ystävät (RAMY) ry.
* Back to the Sixties proudly presents: Emmaa etsimässä – huikea aikamatka 60-luvulle *emmaaetsimassa.fi*.  Arkistoitu 23.6.2013. Viitattu 17.2.2013.
*Tämä artikkeli käsittelee kidutusvälinettä. Tänne ohjaava hakusana "rautaneito" voi tarkoittaa myös Maj Karma -yhtyeen albumia.*
Erilaisia kidutusvälineitä. Rautaneito oikealla.
**Rautaneitsyt** (myös **rautarouva**, **rautaleski** tai **rautaneito**) on populaarikulttuurissa elänyt kidutusväline, jollaista ei todennäköisesti ole koskaan oikeasti käytetty. Se on metallista tai puusta valmistettu kaappi, jonka sisäpinnoissa olevat piikit lävistävät uhrin kaapin ovet suljettaessa. Uhri olisi kuulemma elänyt muutaman päivän kunnes kuolee verenhukkaan. Joissakin rautaneitsyissä olisi ollut pohjalla reikä, josta veri pääsi pois, tai avattava luukku, jolla ruumis pudotettiin pois. Johann Philipp Siebenkees -niminen henkilö esitteli tämän vekottimen Nürnbergissä 1700-luvun lopulla väittäen sitä keskiaikaiseksi. Todennäköisesti hän kuitenkin rakensi sen itse. Tätä aiemmalta ajalta laitteesta ei ole mitään tietoa tai mainintoja.

Rautaneitsyen todellinen lähtökohta lienee ollut jalkapuun tapainen häpeäviitta. Se oli eräänlainen tynnyri, jonka sisään häpeärangaistukseen tuomittu suljettiin, eikä siinä ollut piikkejä. Siebenkeesin esittelemästä vekottimesta tuli kuitenkin "keskiaikaisen näyttelyn" hitti ja pian vastaavia laitteita "löydettiin" muualta. Myyttiä rautaneitsyestä ovat ruokkineet populaarikulttuuri, kuten rockyhtye Iron Maidenin nimivalinta laitteen mukaan. Siebenkeesin esittelemä Nürnbergin rautaneitsyt tuhoutui toisessa maailmansodassa liittoutuneiden pommituksissa. Sen kopio on kuitenkin nykyään nähtävillä Rothenburgin "keskiaikaisessa" rikosmuseossa.

Lähteet
-------

1. ↑   Tahkokallio, Jaakko: *Pimeä aika. Kymmenen myyttiä keskiajasta*. Gaudeamus 2019, 182.
2. ↑   Tahkokallio, Jaakko: *Pimeä aika. Kymmenen myyttiä keskiajasta*. Gaudeamus 2019, 182-183.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Rautaneitsyt** Wikimedia Commonsissa
**Taina Kiljunen** (s. 6. helmikuuta 1966) on suomalainen jääkiekkoilija, joka pelasi naisten SM-sarjassa 15 kautta ja kuului myös Suomen maajoukkueeseen. Hän oli pelipaikaltaan hyökkääjä.

Kiljunen edusti naisten SM-sarjassa Kerava Shakersiä kausina 1982–1985 ja 1986–1995 sekä Oulun Kärppiä 1995–1998. Hän pelasi SM-sarjassa 211 runkosarjaottelua, joissa hänen tehopisteensä ovat 89 + 84 = 173, sekä 42 pudotuspeliä tehopistein 13 + 7 = 20. Hän voitti Suomen-mestaruuden vuosina 1994 ja 1995 sekä saavutti viisi SM-hopeaa ja yhden SM-pronssin.

Suomen maajoukkueessa Kiljunen pelasi 16 maaottelua ja teki niissä yhdeksän maalia sekä sai seitsemän syöttöpistettä. Hän saavutti MM-pronssia vuonna 1992 sekä voitti EM-kultaa vuosina 1991 ja 1993.

Lähteet
-------

* Kallioniemi, Riku (vt. päätoim.): *Jääkiekkokirja 2017–2018*. Jääkiekon SM-liiga Oy, 2017. ISSN 0784-3321.

### Viitteet

1. 1 2 3 4  Jääkiekkokirja 2017–2018, s. 525
2. 1 2 3 4 5 6  Taina Kiljunen *Elite Prospects*. Everysport Media Group AB.  (englanniksi)
3. 1 2 3  Jääkiekkokirja 2017–2018, s. 350
4. ↑  Jääkiekkokirja 2017–2018, s. 216
5. ↑  Jääkiekkokirja 2017–2018, s. 320–321
**Serapeion** (m.kreik. Σεραπεῖον, *Serapeīon*) eli **Serapiksen temppeli** on tutkimuksessa käytetty nimitys eräästä antiikin aikaisesta temppelistä Efesoksen kaupungissa Vähässä-Aasiassa, nykyisessä Turkissa. Sen kohdejumaluutta ei tunneta varmuudella, mutta se oletetaan Serapiille omistetuksi. Temppelin rauniot ovat osa Efesoksen arkeologista aluetta, joka on Unescon maailmanperintökohde.

Temppeli oli tehty Efesoksessa toimineita lukuisia egyptiläisiä kauppiaita varten. Sitä alettiin rakentaa Rooman keisarikaudella, oletettavasti 100-luvulla jaa. mutta se ei koskaan valmistunut aivan kokonaan. Temppelissä harjoitettu kultti kytkeytyi jollakin tavalla veteen.

Temppeli sijaitsi Efesoksen Kaupallisen agoran eli Tetragonos-agoran laidalla lähellä sen länsiporttia. Se oli rakennettu noin 100 × 75 metrin kokoiselle pengerrykselle. Temppeli sijaitsi pengerryksen pohjoispuolen keskiosassa. Se muistutti prostyylitemppeliä, ja sen portiikissa oli kahdeksan noin 14–15 metriä korkeaa korinttilaista pylvästä. Temppelin koko oli noin 29,2 × 36,7 metriä.

Varhaisella kristillisellä kaudella temppeli muutettiin kirkoksi.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Scherrer, Peter (toim.): *Ephesus. New Guide*, s. 148–150. Authorised by Österreiches Archäologisches Institut and Efes Müzesi Selçuk. Graphis Ltd, 2000. ISBN 975-807-036-3.
2. 1 2 3  Stillwell, Richard & MacDonald, William L. & McAllister, Marian Holland (toim.): "EPHESOS Turkey", *The Princeton Encyclopedia of Classical Sites*. Princeton, N. J.: Princeton University Press, 1976. Teoksen verkkoversio.
3. 1 2 3 4  Temple of Serapis *Ephesus*.  Arkistoitu 5.7.2019. Viitattu 4.11.2019.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Serapeion** Wikimedia Commonsissa
**Serapeion** (m.kreik. Σεραπεῖον, *Serapeīon*) eli **Serapiksen temppeli** oli antiikin aikainen Serapikselle omistettu kreikkalainen temppeli Miletoksen kaupungissa Vähässä-Aasiassa, nykyisessä Turkissa.

Historia
--------

Serapeion rakennettiin myöhemmällä roomalaisella kaudella 200-luvulla jaa. mahdollisesti keisari Aurelianuksen aikana vuosien 270–275 välillä. Ainakin osan siitä on piirtokirjoituksen perusteella lahjoittanut Julius Aurelius Menekles (Menecles). Temppelin olemassaolon Miletoksessa on kuvattu heijastelevan enemmänkin Rooman valtakunnan luonnetta kuin kaupungin varsinaista uskonnollista elämää.

Temppelin Serapiksen kultti oli täsmällisemmin Zeus Serapiksen kultti, joka oli peräisin hellenistiseltä kaudelta Ptolemaios I:n ajalta. Tämä puolestaan yhdistettiin roomalaisella kaudella Septimius Severuksen aikana auringonjumala Helioksen kulttiin, ja nähtiin lopulta eräänlaisena Pantheoksena, joka edusti kaikkien jumalten voimaa.

Rakennus
--------

Serapeion sijaitsi Miletoksen Eteläisen agoran länsipuolella lähellä sen suurta varastohuonetta. Temppeli oli rakennettu pohjois-eteläsuunnassa, ja sen sisäänkäynti oli eteläpäässä. Temppeli koostui pronaoksesta ja naoksesta eli cellasta. Pronaos oli oikeastaan tetrastyyli (eli nelipylväinen) prostyyli portiikki, jonka pylväät edustivat kompositatyyliä, ja joka oli rakennettu viisiportaiselle krepidomalle. Pronaos oli rikkaasti koristeltu reliefeillä, jotka esittivät eri jumalia. Päätykolmiossa oli kuvattuna Serapis-Helios.

Temppelin naoksen koko oli noin 22,5 × 12,5 metriä. Kaksi viiden joonialaisen pylvään riviä jakoi sen sisältä kolmeen laivaan. Tämä teki rakennuksesta jossakin määrin basilikan mallisen. Kulttipatsas sijaitsi cellan pohjoispäässä olleella kolmiportaisella jalustalla.

Temppelin lähellä sijaitsi Vitruviuksen mukaan erillinen Isikselle omistettu temppeli.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6  Serapeion *A walk through ancient Miletus*. Foundation of the Hellenic World. Viitattu 4.11.2019.
2. 1 2 3 4  Stillwell, Richard & MacDonald, William L. & McAllister, Marian Holland (toim.): "MILETOS (Balat) Turkey", *The Princeton Encyclopedia of Classical Sites*. Princeton, N. J.: Princeton University Press, 1976. Teoksen verkkoversio.
**Seraina Fitzi** (s. 25. tammikuuta 2003) on sveitsiläinen salibandyn pelaaja, pelipaikaltaan hyökkääjä. Hän on edustanut naisten F-liigassa Turun Palloseuraa kaudella 2021–2022, jolloin TPS voitti Suomen-mestaruuden. Hän pelasi runkosarjassa 20 ottelua, joissa hän teki kolme maalia ja antoi kaksi maalisyöttöä. Pudotuspeleissä hän teki 14 ottelussa viisi maalia, joista kaksi toisessa välieräottelussa EräViikinkejä vastaan, ja sai neljä syöttöpistettä.

Ennen tuloaan Suomeen Fitzi edusti Sveitsin NLA:ssa Unihockey Red Lions Frauenfeldiä. Hän edusti Sveitsiä vuonna 2021 alle 19-vuotiaiden maailmanmestaruuskilpailuissa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Seraina Fitzi *Nhlfinns.net*.  23.4.2022. Viitattu 28.4.2022.
2. ↑  Seraina Fitzi F-liiga. Viitattu 4.4.2022.
3. 1 2  Kontio, Jouni: Sveitsiläishyökkääjä TPS:n naisten liigajoukkueeseen *Turun Sanomat*.  9.9.2021. Viitattu 4.4.2022.
4. 1 2  Player Card: Seraina Fitzi IFF. Viitattu 4.4.2022.
5. ↑  EräViikingit hävisi TPS:lle ja PSS juhli jatkoajalla Classicia vastaan naisten F-liigassa *Helsingin Sanomat*.  27.3.2022. Viitattu 28.4.2022.
Serapion-veljiä yhteiskuvassa.
**Serapion-veljet** eli **Serapion-veljekset** (ven. Серапио́новы бра́тья, *Serapionovy bratja*) oli nuorten venäläisten kirjailijoiden yhteenliittymä 1920-luvulla Pietarissa ja Leningradissa.

Saksalaisen romantikon E. T. A. Hoffmannin teoksen mukaan nimetty ryhmä sai alkunsa Vsemirnaja literatura -kustantamon ja Pietarin Taiteiden talon yhteyteen vuonna 1919 perustetusta kääntäjäkurssista ja kirjallisuusstudiosta. Ensimmäinen kokoontuminen pidettiin vuoden 1921 alussa. Serapion-veljiin kuuluivat Lev Lunts, Nikolai Nikitin, Mihail Slonimski, Ilja Gruzdev, Konstantin Fedin, Vsevolod Ivanov, Mihail Zoštšenko, Veniamin Kaverin, Jelizaveta Polonskaja ja Nikolai Tihonov sekä joukko "ulkojäseniä". Toimintaa ohjasivat muun muassa Maksim Gorki ja Viktor Šklovski.

Tyylillisesti Serapion-veljet edustivat niin sanottua ornamentaaliproosaa. He julistivat tavoitteekseen uusien kirjallisten ilmaisukeinojen löytämisen, mutta käytännössä he olivat lähinnä ystäväpiiri, jonka jäsenten tuotanto kehittyi eri suuntiin. Heitä yhdisti ajatus luomistyön vapaudesta sekä pyrkimys pysyttäytyä päivänpolitiikan ulkopuolella. Ryhmä julkaisi vain yhden yhteisen kokoelmateoksen *Serapionovy bratja* vuonna 1922. Ryhmän johtajana pyrki toimimaan ohjelma-artikkelillaan *Potšemu my Serapionovy bratja* ("Miksi olemme Serapion-veljiä") esiintynyt Lev Lunts.

Neuvostoviranomaisten taholta Serapion-veljet nähtiin kaunokirjallisuuden myötäilijöinä, joiden toimintaa pyrittiin aluksi sietämään. 1920-luvun puolivälin jälkeen ryhmä alkoi herättää yhä voimakkaampaa arvostelua. Ryhmän kokoontumiset jatkuivat vuoteen 1929 saakka. Myöhemmin muun muassa Zoštšenko, Slonimski ja Tihonov joutuivat kärsimään sen jäsenyydestä. Veniamin Kaverin teki Serapion-veljien perintöä uudelleen tunnetuksi 1960-luvulta lähtien.

Lähteet
-------

1. ↑  toim. Kirsti Ekonen ja Sanna Turoma: *Venäläisen kirjallisuuden historia*, s. 464. Helsinki: Gaudeamus, 2011. ISBN 978-952-495-181-4.
2. 1 2  Tomi Huttunen, Montaasikulttuuri, Helsingin yliopisto, viitattu 20.9.2021 (Archive.org)
3. 1 2 3  Kasack, Wolfgang: *Entsiklopeditšeski slovar russkoi literatury s 1917 goda*, s. 688–689. London: Overseas Publications Interchange, 1988. ISBN 0-903868-73-3.
4. 1 2 3  Entsiklopedija Krugosvet *krugosvet.ru*. Viitattu 30.8.2013. (venäjäksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kratkaja literaturnaja entsiklopedija: Serapionovy bratja (venäjäksi)
**Serbia ja Montenegro** (serb. Србија и Црна Гора, *Srbija i Crna Gora*) oli valtio Balkanilla 1992–2006. Vuosina 1992–2003 se oli vielä liittotasavalta nimeltään **Jugoslavian liittotasavalta** (serb. Савезна Република Југославија, *Savezna Republika Jugoslavija*), joka muodostui Jugoslavian hajotessa ja jota nimitettiin "Tynkä-Jugoslaviaksi". Se muutettiin Serbian ja Montenegron valtioliitoksi vuonna 2003. Valtioliitto hajosi kesäkuussa 2006 Montenegron julistauduttua itsenäiseksi, ja Serbiasta tuli sen juridinen seuraaja.

Historia
--------

*Pääartikkelit: Serbian historia ja Montenegron historia*
Jugoslavian sosialistisen liittotasavallan hajotessa sen osaksi jääneet Montenegro ja Serbia muodostivat uuden, järjestyksessään kolmannen Jugoslavian eli *Jugoslavian liittotasavallan* huhtikuussa 1992. Se oli Yhdistyneiden kansakuntien (YK) mukaan vain yksi Jugoslavian viidestä seuraajasta eikä näin ollen voinut periä Jugoslavian paikkaa YK:ssa.

Entisen Jugoslavian omaisuuden ja velkojen jaon estivät Jugoslavian hajoamissodat, joiden vuoksi Jugoslavian liittotasavalta oli kauppa- ja merisaarrossa vuoteen 1995. Tällöin neuvoteltiin Kroatian sekä Bosnia ja Hertsegovinan sisällissodat päättänyt Daytonin rauhansopimus Jugoslavian, Kroatian ja Bosnia-Hertsegovinan kesken.

Paljolti Serbian johtamassa Jugoslaviassa hallitsi Serbian presidentti Slobodan Milošević vuoteen 1997, jonka jälkeen hän toimi valtaoikeuksiltaan vahvistettuna koko Jugoslavian presidenttinä. Milošević syrjäytettiin opposition mielenosoituksissa syksyllä 2000. Hänet pidätettiin ja luovutettiin Jugoslavia-tuomioistuimelle vuonna 2001.

Jugoslavia hyväksyttiin YK:n jäseneksi vuonna 2000. Vuonna 2003 Jugoslavian parlamentti hyväksyi valtioliiton nimeltään Serbia ja Montenegro. Liitosta tehtiin löyhä koskien vain joitain aloja, kuten puolustus. Jäseninä olleilla kahdella tasavallalla oli oma talouspolitiikkansa ja valuuttansa, eikä niillä ollut yhteistä pääkaupunkia, vaan valtion instituutioista korkein oikeus toimi Montenegron Podgoricassa. Tasavaltojen tuli pysytellä liitossa vähintään kolme vuotta. Sen jälkeen toinen voisi halutessaan erota, mutta menettäisi tällöin oikeuden Serbia-Montenegron kansainväliseen asemaan, joka periytyisi kokonaisuudessaan toiselle osapuolelle.

Vuonna 2006 Montenegrossa järjestettiin kansanäänestys, jossa 55,4 % äänestäneistä (äänestysprosentti 86,3) kannatti Montenegron itsenäistymistä. Itsenäistymiseen vaadittu osuus äänistä oli 55 %, ja täten Montenegro itsenäistyi. Serbia ja Montenegro lakkasi olemasta Serbian julistauduttua valtioliiton juridiseksi seuraajaksi ja itsenäiseksi toimijaksi kesäkuussa 2006.

Kuvia
-----

* 
*

Lähteet
-------

1. 1 2  TAUSTA: Näin Jugoslavia hajosi[vanhentunut linkki] Yle Uutiset

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Serbia ja Montenegro** Wikimedia Commonsissa
**Oreiní** (kreik. Ορεινή; myös *Oriní*) on Kreikan kylä, joka kuuluu hallinnollisesti Archaía Olympían kuntaan, Eliksen alueyksikköön ja Länsi-Kreikan alueeseen. Aiemmin kylä kuului Lámpeian kuntaan ja vuodesta 2011 lähtien Archaía Olympían kunnan Lámpeian kunnallisyksikköön. Kylän väkiluku on 194 (vuonna 2011).

Oreinín Pyhän Johanneksen (*Ágios Ioánnis*) kirkko.
Oreinín kylä, suomeksi "Vuoristoinen", sijaitsee Peloponnesoksen sisäosien vuoristossa linnuntietä noin 43 kilometriä koilliseen Pýrgoksesta. Se on rakennettu noin 779 metrin korkeuteen merenpinnasta laskettuna. Kylän nimi oli vuoteen 1928 saakka slaavilaisittain *Bostenítsa* (Μποστενίτσα).

Oreiní muodostaa myös laajemman kyläyhdyskunnan (Τοπική Κοινότητα Ορεινής, *Topikí Koinótita Oreinís*), johon kuuluu varsinaisen Oreinín kylän lisäksi kylä Paliofytiá. Koko yhdyskunnan väkiluku on 206.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Απογραφή Πληθυσμού - Κατοικιών 2011. Väestönlaskennan tulokset (XLS)  2011. The Hellenic Statistical Authority (Kreikan tilastokeskus ELSTAT).  Arkistoitu 16.10.2015. Viitattu 1.9.2014. (kreikaksi)
2. ↑  ORINI (LAB), Village, ILIA *Greek Travel Pages*. Viitattu 20.5.2019.
3. ↑  Bostenitsa – Oreini *Name Changes of Settlements in Greece*. Institute for Neohellenic Research. Viitattu 20.5.2019.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Oreiní** Wikimedia Commonsissa
**Wasonin korttitehtävä** on tehtävän kehittäjän, Peter Wasonin[1][2], mukaan nimetty psykologinen päättelymekanismeja testaava testi.

Tehtävä on seuraavanlainen: "Esillä on neljä korttia. Jokaisessa on toisella puolella kirjain ja toisella numero. Korteista näkyvät päälle päin merkinnät A, B, 4 ja 7. Miten tarkistat kahta korttia kääntämällä, pitääkö paikkansa väite, että jos kortissa on vokaali, on siinä aina parillinen numero toisella puolella?"

Tutkimuksissaan Wason sai tulokseksi, että normaali ihminen osaa ratkaista ilman neuvoa tehtävän hieman koulutettuja loogikkoja paremmin. Loogikkojen ratkaisutaito ylitti normaaleiden ihmisten tason, jos tehtävän mukana annettiin vihjeitä sen ratkaisuun. Wasonin korttitehtävän sovellukset osataan yleensä ratkaista huomattavasti paremmin, jos ne ovat reaalisia eivätkä symbolisia tehtäviä.

Ratkaisu
--------

Oikea ratkaisu on, että tarkistetaan A ja 7. A:n toisella puolella on tällöin oltava parillinen numero. Tämän kortin käännön osasi suorittaa valtaosa testiin osallistujista. 7 kääntämällä tarkistetaan, että sen takana ei ole vokaalia kuten tehtävässä oletettiin. Tätä valtaosa koehenkilöistä ei osannut valita. Sen sijaan he keskimäärin turvautuivat niin sanottuun "tuplavarmistukseen", jossa he kääntävät kortin 4. Kuitenkaan tehtävässä ei ole sääntöä, että jokaisen parillisen numeron omaavassa kortissa olisi vokaali toisella puolella.

Lähteet
-------

1. ↑  Wason, P. C. (1966). Reasoning. In B. M. Foss (Ed.), *New horizons in psychology*. Harmondsworth: Penguin.
2. ↑   Wason, P. C. and Shapiro, D. (1971) Natural and contrived experience in a reasoning problem. *Quarterly Journal of Experimental Psychology*, 23: 63-71.

Aiheesta muualla
----------------

* Wasonin korttitehtävä The Skeptic's Dictionaryssä (englanniksi)
**Linnea Nevalainen** (s. 2. lokakuuta 2005 Espoo) on suomalainen salibandyn pelaaja, pelipaikaltaan hyökkääjä.

Nevalainen on edustanut Naisten Salibandyliigassa eli nykyisessä F-liigassa Lohjan Salibandya kaudella 2019–2020 ja turkulaista FBC Loistoa kaudesta 2020–2021 alkaen. Hän on pelannut liigassa kolmen kauden aikana 56 runkosarjaottelua, joissa hän on tehnyt 19 maalia ja antanut kahdeksan maalisyöttöä, sekä yhdeksän pudotuspeliä, joissa hän on tehnyt yhden maalin. Nevalaisen kasvattajaseura on Kirkkonummi Rangers. Rangersin tyttöjoukkueen lopetettua Nevalainen siirtyi Vihdin Salisusiin, jonka tyttöjoukkue yhdistyi Lohjan Salibandyn joukkueen kanssa.

Linnea Nevalaisen isoveli Niklas Nevalainen pelaa myös salibandya.

Lähteet
-------

1. 1 2  Linnea Nevalainen *Nhlfinns.net*.  13.4.2022. Viitattu 14.4.2022.
2. 1 2  Linnea Nevalainen F-liiga. Viitattu 14.4.2022.
3. ↑  Nevalainen Linnea FBC Turku. Viitattu 14.4.2022.
4. 1 2  Tuominen, Hannu: Pitkät ajomatkat harjoituksiin eivät haittaa F-Liigassa pelaavaa 15-vuotiasta Linnea Nevalaista *Pääkallo.fi*.  16.11.2020. Viitattu 14.4.2022.
Odysseus esitettynä pilos päässään.
**Pilleus** (latinaksi) tai **pilos** (kreikaksi) oli antiikin Roomassa ja Kreikassa käytetty matkahattu. Se oli yleensä valmistettu huovasta, villasta tai nahasta, ja muodoltaan se oli pyöreä, ylöspäin suippeneva, hieman kartiomainen. Muinaisen Kreikan asukkaille matkahatussa esiintyvä ihminen tiedettiin matkustavaiseksi ja siten taiteessa sillä oli symbolista merkitystä eli sitä käytettiin ilmaisemaan esitetyn henkilön matkalla oloa. Esimerkiksi Hermes, kulkevien ihmisten suojelija, kuvattiin usein matkahattu päässään.

Lakkia käytettiin alemman sosiaaliluokan piirissä lähinnä Saturnalia-juhlien ja orjien vapautuksen aikaan. Pilleus sai vapauslakin merkityksen Caesarin murhan jälkeen, kun sitä käytettiin aiheena symboloimaan vapautta Brutuksen lyöttämissä kolikoissa. Vapaiden orjien päähineenä se liitettiin vapauden Libertas-jumalattareen.

Katso myös
----------

* Fryygialaismyssy

Lähteet
-------

1. ↑  Prag, J.: *An Arcadian enigma[vanhentunut linkki]*. Andante Travels, 2010.
2. ↑  Castrén, Pietilä: *Antiikin käsikirja*. Otava, 2002. ISBN 951-1-12387-4.
3. ↑  Yates, James. Entry "Pileus" in William Smith's *A Dictionary of Greek and Roman Antiquities* (John Murray, London, 1875). Korostukset lisätty.
4. ↑   (2005) *Sacred Places of Goddess: 108 Destinations*. CCC Publishing, 360–361. ISBN 1888729112.
**Paavo Oskari Halttu** (4. kesäkuuta 1914 Oulu – 19. lokakuuta 1976 Helsinki) oli suomalainen yleisesikuntaupseeri, arvoltaan kenraaliluutnantti. Halttu syntyi Oulussa 4. kesäkuuta vuonna 1914. Hänen vanhempansa olivat veturinkuljettaja Juho Antti Halttu ja Maria Katariina o.s. Mällinen. Haltun puoliso vuodesta 1938 oli pankkivirkailija Hilkka Annikki Charlotta o.s. Heinonen (1919–1999). Heillä oli kaksi tytärtä. 

Paavo Halttu kirjoitti ylioppilaaksi Oulun yhteislyseosta 1932 ja opiskeli tämän jälkeen Kadettikoulun kurssilla numero 17 vuosina 1933–1935. Ennen talvisodan syttymistä Halttu palveli nuorempana upseerina Kenttätykistörykmentti 2:ssa ja Jyväskylän sotilaspiirin esikunnassa.

Toiminta sotien aikana
----------------------

Talvisodan sytyttyä Halttu palveli KTR 2:ssa patteriston upseerina Karjalankannaksella. Välirauhan aikana hän toimi patterin päällikkönä ja aliupseerikoulun johtajana 3. Prikaatissa. Jatkosodan sytyttyä kesäkuussa 1941 Halttu toimi Patteriston komentajana KTR 7:ssa Karjalankannaksella, ja viimeisenä sotavuotena tykistöosaston päällikkönä Kannaksen ryhmän esikunnassa ja IV Armeijakunnan esikunnassa.

Sodan jälkeinen aika
--------------------

Vuonna 1945 Halttu toimi tykistökomentajana Armeijakunnan esikunnassa ja Tykistökoulun opettajana. Vuosina 1946–1948 Halttu opiskeli Sotakorkeakoulun sotatalousosastolla ja toimi tämän jälkeen Pääesikunnan tykistötoimistossa toimistoesiupseerina, eli toimistopäällikön lähimpänä alaisena. Vuosina 1951–1952 Halttu oli PE:n ampumateknillisen toimiston toimistopäällikkönä ja tämän jälkeen toimistoesiupseerina PE:n 
ballistisessa toimistossa. 1957 Halttu toimi Jääkäripatteriston komentajana ja vuosina 1958–1962 esikuntapäällikkönä I Divisioonan esikunnassa. Tämän jälkeen Halttu toimi lyhyen aikaa vuonna 1962 Karjalan Tykistörykmentin komentajana ja siirtyi sieltä Pääesikuntaan taisteluvälinepäälliköksi vuosiksi 1962–1966. Ennen reserviin siirtymistään hän toimi vielä Pääesikunnan koulutuspäällikkönä vuosina 1966–1973.

Ylennykset
----------

* Reservin vänrikki 1933
* Vänrikki 1935
* Luutnantti 1937
* Kapteeni 1940
* Majuri 1942
* Everstiluutnantti 1952
* Eversti 1958
* Kenraalimajuri 1963
* Kenraaliluutnantti 1964

Kunniamerkit
------------

* Suomen Leijonan suurristi
* Suomen Leijonan 1.lk komentajamerkki
* 2.lk Vapaudenristi rauhan ajan ansioista
* 3.lk Vapaudenristi miekkojen kera
* 4.lk Vapaudenristi miekkojen kera
* Talvisodan muistomitali
* Jatkosodan muistomitali

Lähteet
-------

1. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive) Paavo Haltun ja appivanhempien hautakivi Helsingin Malmin hautausmaalla
2. ↑  *Kadettiupseerit 1920-1985*, s. 126. Kadettikunta r.y. 1985. ISBN 951-99690-4-7.
**Wassoulou-Ballé** on maalaiskunta Sikasson alueen Yanfolilan piirissä Malissa. Kunnan ja piirin keskuskylä Yanfolila sijaitsee Sélinguén tekojärveen laskevan Balléjoen itäpuolella 150 kilometriä Sikassosta luoteeseen. Kunnassa on 51 500 ja kylässä 15 800 asukasta (vuonna 2009).

Wassoulou-Ballén kunnan pinta-ala on 1 550 neliökilometriä. Se rajoittuu idässä Yanfolilan piirin Bolo-Foutan ja Djiguiya De Kolonin, etelässä Gounanin ja Gouandiakan, lännessä Yallankoro-Soloban, luoteessa Séré Moussa Ani Samou De Siékorolén ja koillisessa Bougounin piirin Danoun ja Faragouaranin kuntiin sekä lounaassa Guineaan.

Kuntaan kuuluu 34 kylää. Asukkaista 92 % on fulbeja. Lisäksi on dogoneja, bambaroita, bozoja, soninkeja, boboja, mandinkoja ja senufoja.

Seudun pääelinkeinot ovat maanviljely ja karjanhoito. Tärkeimmät viljelykasvit ovat maissi, hirssi, durra, riisi, fonio, bataatti ja jamssi sekä myytäväksi kasvatettavat maapähkinä, puuvilla ja teehibiskus. Kotieläimiä ovat naudat, lampaat, vuohet, aasit, siipikarja ja vähäisessä määrin siat. Huomattava merkitys on myös kalastuksella sekä banaanin, mangon ja muiden hedelmien tuotannolla.

Yanfolilan kautta kulkee Bougounista Guinean rajalle johtava maantie RN8. Keskuskylän palveluihin kuuluvat lyseo, piirin poliklinikka sekä sähkö- ja vesijohtoverkko.

Lähteet
-------

1. ↑  4ème Recensement Général de la Population et de l’Habitat du Mali (RGPH). Resultats definitifs. Tome 0: Repertoire des villages *instat-mali.org*.  2013.  Arkistoitu 7.1.2017. Viitattu 16.7.2016.
2. 1 2 3 4  Monographie de la Commune de Wassoulou Ballé *waterlandpeople.net*.  Arkistoitu 17.9.2016. Viitattu 16.7.2016.
3. ↑  Mali - Région de Sikasso: Carte de référence *reliefweb.int*. Viitattu 10.5.2017.
4. 1 2  Plan de Sécurité Alimentaire Commune Rurale de Wassoulou-Ballé 2006-2010 *fsg.afre.msu.edu*.  2006. Viitattu 16.7.2016. [vanhentunut linkki]