recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Miguel Delibes (1998).
Miguel Delibes lapsena.
**Miguel Delibes** [mi'ɣel de'liβes] (17. lokakuuta 1920 Valladolid, Espanja – 12. maaliskuuta 2010 Valladolid) oli espanjalainen kirjailija ja Espanjan kuninkaallisen akatemian (*Real Academia Española*) jäsen. 

Delibes sai Nadal-palkinnon esikoisromaanillaan *La sombra del ciprés es alargada* (1947). Hän julkaisi romaanien lisäksi novelleja. Esikoisromaanin (ohjaaja Luis Alcoriza, 1990) lisäksi useista hänen teoksistaan on tehty elokuvia. 

*Cinco horas con Mario* on hänen tunnetuin teoksensa. Siitä on tehty teatterimonologi ja näytelmäelokuva. Teoksia on käännetty yli 30 kielelle, ei kuitenkaan suomeksi. Espanjan kieltä huoltavan akatemian jäsenenä hänen vastuullaan oli e-kirjain.

Delibes opiskeli lakia ja taloustiedettä ja toimi vuodesta 1945 kauppaoikeuden professorina Valladolidin yliopistossa. Hän työskenteli myös journalismin alalla mutta joutui jättämään päätoimittajan tehtävät arvosteltuaan Francisco Francon politiikkaa. Hänelle myönnettiin vuonna 1993 Miguel de Cervantes -palkinto. 

Delibes kirjoitti parikymmentä romaania ja lisäksi luontoa ja metsästystä koskevia teoksia. Viimeisestä romaanistaan, ainoasta historiallisesta romaanistaan *El Hereje* (1998), hän sai valtionpalkinnon. Sen jälkeen Delibes kirjoitti vielä teoksen *La tierra herida* (2005), jossa kirjailija keskustelee biologipoikansa kanssa ilmastonmuutoksesta.

Delibesiltä leikattiin paksusuolen syöpä vuonna 1998. Hän on sanonut, että leikkaus pelasti hänen henkensä mutta tappoi kyvyn kirjoittaa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Uusitorppa, Harri: Kirjailija Miguel Delibes.  *Helsingin Sanomat*, 20.3.2010, s. C 11. Artikkelin verkkoversio.
2. ↑  Spanish Writer Miguel Delibes, Cervantes Prize Winner, Dies (Arkistoitu – Internet Archive). *Latin American Herald Tribune*. (englanniksi) (lähteessä vuosi virheellinen)


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Katalonia
* Saksa
* Italia
* Israel
* Belgia
* Yhdysvallat
* Ruotsi
* Latvia
* Japani
* Tšekki
* Kreikka
* Korea
* Alankomaat
* Puola
* Portugali

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**Frans Kaino Veikko Valavaara**  (27. syyskuuta 1911 Turku – 2. toukokuuta 2002 Turku) oli suomalainen elintarvikealan yritysjohtaja, joka sai teollisuusneuvoksen arvonimen.

Valavaaran vanhemmat olivat vaatturimestari Frans Petter Valavaara ja Anna Katariina Lehtonen ja puoliso vuodesta 1938 Svea Magdalena Blomberg. Vuonna 1934 filosofian kandidaatiksi valmistunut Valavaara toimi aluksi kansalaisopiston johtajana ja verovirkamiehenä. Molempiin sotiin osallistunut Valavaara yleni reservin majuriksi vuonna 1968. Sotien jälkeen vuonna 1944 hän meni työhön Huhtamäki-yhtymän sosiaalipäälliköksi.

Vuonna 1948 Valavaarasta tuli yhtymän makeistehdas Hellaksen tuotannon johtaja ja 1950-luvun alussa paitsi Turun paikallisjohtaja, myös yhtymän koko tuotannon johtaja. Vuonna 1958 hänet nimitettiin yhtymän varatoimitusjohtajaksi. 1960-luvulta aina eläkkeelle jäämiseensä asti, vuoteen 1974, Valavaaran vastuulla olivat Huhtamäen elintarviketuotannon ohella konsernin esikunnan tekniset osastot. Huhtamäen varapääjohtaja Valavaara oli 1972–1974. Hän osallistui myös yhtymää merkittävästi koskeneisiin elintarvikealan järjestelyihin, alan järjestötoimintaan laajemmin sekä Turun yliopiston taloushallituksen työhön. Teollisuusneuvoksen arvonimen Valavaara sai vuonna 1967.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Veikko Valavaara *Biografiasampo*. Viitattu 26.3.2022.
2. 1 2  Ihmiset. Kuolleet. Johtaja vaati omatoimisuutta. Teollisuusneuvos Veikko Valavaara. (Tilaajille) *Helsingin Sanomat*.  31.5.2002. Viitattu 26.3.2022.
**Nikolai Konstantinovitš Kruglov** (ven. Николай Константинович Круглов, s. 31. tammikuuta 1950) on entinen venäläinen ampumahiihtäjä, joka edusti aktiiviurallaan Neuvostoliittoa.

Kruglov hiihti ankkuriosuuden kultaa voittaneessa Neuvostoliiton viestijoukkueessa Minskin MM-kilpailuissa 1974. Seuraavana vuonna hän voitti Anterselvan MM-kilpailuissa 10 kilometrin maailmanmestaruuden  ja saavutti 20 kilometrillä hopeaa. Lisäksi hän toi Neuvostoliiton viestijoukkueen Suomen jälkeen toisena maaliin. 

Kruglov voitti Innsbruckin olympialaisissa 1976 kultaa sekä 20 kilometrin kilpailussa  että viestissä, jossa hän hiihti kolmannen osuuden. Lisäksi hän saavutti samana vuonna pronssia 10 kilometrin MM-kilpailussa Anterselvassa. Lillehammerin MM-kilpailuissa 1977 Kruglov hiihti kolmannen osuuden Neuvostoliiton voitokkaassa viestijoukkueessa ja sai lisäksi hopeaa 10 kilometrillä. Viimeisen arvokisamitalinsa hän sai hiihdettyään kolmannen osuuden Neuvostoliiton pronssijoukkueessa Ruhpoldingin MM-kilpailuissa 1979.

Myös Nikolai Konstantinovitš Kruglovin poika Nikolai Nikolajevitš Kruglov on ampumahiihtäjä.

Lähteet
-------

1. ↑  Encyclopedia > Nikolai Kruglov NationMaster.com (englanniksi)
2. ↑  Biathlon World Championships Men: 4 x 7.5 km Relay Sports123 (englanniksi)
3. ↑  Biathlon World Championships Men: 10 km Sports123 (englanniksi)
4. ↑  Biathlon World Championships Men: 20 km Sports123 (englanniksi)
5. ↑  Biathlon Men: Olympic Games 1976 at Innsbruck (aut) 20 km Sports123 (englanniksi)
6. ↑  Biathlon Men: Olympic Games 1976 at Innsbruck (aut) 4 x 7.5 km Relay Sports123 (englanniksi)
**Aleksi Ensio Alhopuro** (15. toukokuuta 1903 Hämeenlinna – 16. toukokuuta 1982 Helsinki) oli suomalainen insinööri ja yritysjohtaja, joka sai teollisuusneuvoksen arvonimen.

Ensio Alhopuron vanhemmat olivat tehtailija, puuseppä Knut Alhopuro ja Fanny Lundahl ja puoliso vuodesta 1939 käsityönopettaja Aura Matilda Eränkö, aiemmin Enroos. Alhopuro tuli ylioppilaaksi Hämeenlinnan lyseosta ja valmistui diplomi-insinööriksi 1926 Teknillisen korkeakoulun kemian osastolta. Hän suoritti myös Kadettikoulussa aktiiviupseerin tutkinnon 1928 ja Yhdysvalloissa Industrial Management -tutkinnon 1931, työskennellen samanaikaisesti tuolloin alansa suurimmassa rikkihappotehtaassa. Suomeen palattuaan hän meni ensin Epilässä toimineen maalitehtaan teknisen johtajan apulaiseksi ja siirtyi sieltä Sarviksen teknilliseksi johtajaksi 1932. Alhopurosta tuli tämän myötä suomalaisen muoviteollisuuden uranuurtajia, yhtiönä Sarvis oli muun muassa kotimaisen muoviteollisuuden ensimmäinen raaka-aineenvalmistaja. Vuonna 1954 Alhopurosta tuli Sarviksen tehtaan isännöitsijä ja vuonna 1966 yhtiön toimitusjohtaja Lauri Kivekkään jälkeen. Tätä tehtävää hän hoiti vuoteen 1973 asti. Alhopuro osallistui alansa yhteis- ja järjestötyöhön, toimien esimerkiksi Muoviyhdistyksessä, mutta myös muun muassa Suomen Teollisuusliitossa. Teollisuusneuvoksen arvonimen hän sai vuonna 1969. Alhopuro oli sotilasarvoltaan reservin insinöörikapteeni.

Lähteet
-------

1. 1 2  Biografia-sampo: Ensio Alhopuro Viitattu 19.10.2021.
2. ↑  Kuolleita. *Helsingin Sanomat*, 21.5.1982, s. 18.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Talousvaikuttajat

 |

 |
Veikko Valli
**Veikko Valli** (s. 1976) on suomalainen yrittäjä ja Suomen kunniakonsuli Oregonin osavaltiossa Yhdysvalloissa.

Valli on valmistunut kauppatieteiden maisteriksi Hankenista pääaineenaan rahoitus ja suorittanut Chartered Alternative Investment Analyst (CAIA) -tutkinnon. Päätoimenaan Valli työskentelee Snowstorm Capital LLC:n sijoitusjohtajana keskittyen ison datan hyödyntämiseen eurooppalaisten osakkeiden tulosyllätysten ennustamisessa. 

Valli on työskennellyt rahoitusalalla Helsingissä, San Franciscossa ja Lontoossa yrityskauppojen, osakeanalyysin ja rahastosijoittamisen asiantuntijana.

Opiskeluaikanaan hän toimi muun muassa Suomen ylioppilaskuntien liiton puheenjohtajana vuonna 1999 , Ylioppilaiden terveydenhoitosäätiön YTHS:n varapuheenjohtajana vuonna 2000 ja edustajana Hankenin yliopiston hallituksessa.

Valli on toiminut Suomen kunniakonsulina Oregonin osavaltiossa vuodesta 2021 ja asunut Portlandissa vuodesta 2016.

Teokset
-------

* *The Value-Relevance of the Differences between IAS and US GAAP* , Hanken (2002).
* *Content Generation in the Wireless Space with a Focus on Southern California* , Tekes (2000). Muut tekijät Tuomas Pollari.

Lähteet
-------

1. ↑
2. ↑

  


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä:**Heli Lantta** | **Suomen ylioppilaskuntien liiton puheenjohtaja**1999 | Seuraaja:**Tommi Himberg** |
**Veikko Armas Silventoinen** (27. maaliskuuta 1923 Vahviala – 30. kesäkuuta 2002) oli suomalainen autokoulun opettaja, autokouluyrittäjä ja liikennöitsijä, joka sai liikenneneuvoksen arvonimen.

Silventoisen vanhemmat olivat työmies Kustaa Aadolf Silventoinen ja Hulda Eeva Rahikka. Hän meni jo viisitoistavuotiaana asiapojaksi viipurilaiseen Auto-Bruun-yhtiöön ja oli sodan aikana ajo-opettaja Moottoriajoneuvokoulutuskeskuksessa Lahdessa. Silventoinen sai sotien jälkeen kuorma-autoliikenteen harjoittamisluvan, mutta hankki vuonna 1945 myös Helsingin Auto-Opiston, josta tuli myöhemmin Suomen suurimpia autokouluja. 1950-luvulta aina 1970-luvun alkuun hän oli lisäksi Ammattienedistämislaitoksen autokoulunopettajakurssien tuntiopettaja. Hän myös esiintyi televisiossa usean vuoden ajan liikenneasiantuntijana ja piti televisiossakin autokoulukurssin. Linja-autoyrittäjä Silventoisesta tuli vuonna 
1959, kun hän osti Metsälän Linja -yhtiön. Helsingin Auto-Opisto järjesti Linja-autoliiton kanssa linja-autonkuljettajien peruskursseja. Liiketoiminnan johtamisesta 1980-luvun puolivälissä luopuneella Silventoisella oli uransa aikana useita autokoulualan luottamustehtäviä. Liikenneneuvoksen arvonimen hän sai vuonna 1975.

Lähteet
-------

1. 1 2  Veikko Silventoinen *Biografiasampo*. Viitattu 7.6.2022.
**Simo Veikko Vainio** (1. huhtikuuta 1915 Käkisalmi – 23. elokuuta 2007 Helsinki) oli vuorineuvos, Metsäliiton pääjohtaja ja Raision Tehtaat Oy:n pääjohtaja.

Vainion vanhemmat olivat maanmittausinsinööri Simo Armas Vainio ja Olga Gertrud Grönlund. Hän suoritti ylemmän oikeustutkinnon 1938, mutta valmistui työn ohessa opiskellen myös kauppatieteiden maisteriksi 1955, KHT-tilintarkastaja hänestä tuli 1958. Vuodesta 1944 Vainio toimi Outokumpu Oy:n metallitehtaan huoltopäällikkönä, Suomen Maanviljelijäin Kauppa Oy:n hallinnollisen osaston päällikkö hänestä tuli 1947, Metsäliitto Osuuskunnan hallinnollinen johtaja 1955 ja osuuskunnan johtokunnan jäsen pari vuotta myöhemmin. Vainion johdolla kerättiin pääomia alueellisiin metsäteollisuusyksiköihin ja kehitettiin muutenkin liiketoimintaa rakenteellisesti. Osuuskunnan varatoimitusjohtajaksi Vainio kohosi 1965, mutta jo seuraavana vuonna hänet kutsuttiin Raision pääjohtajaksi Veikko Reinikaisen otteiden aiheuttaman kriisin jälkeen. Vainio teki Raisiossa useita yritysjärjestelyjä, hänen aikanaan ryhdyttiin uusiin liiketoimintoihin ja lanseerattiin uusia tuotteita. Raision reaalinen liikevaihto kasvoi kahdeksassa vuodessa 65 %. Vuorineuvoksen arvon Vainio sai 1970. Vuonna 1972 eli 57-vuotiaana hän siirtyi takaisin Metsäliittoon, nyt pääjohtajaksi. Vainio onnistui tehtävässään niin, että kun hän luovutti pääjohtajuutensa 1980 Mikko Wuotille, yhtymä oli merkittävimpiä suomalaisia puunjalostajia. Vainio osallistui aktiivisesti yhdistys- ja järjestötoimintaan ja tuli tunnetuksi lauluharrastuksestaan.

Vainion puoliso vuodesta 1939 oli varanotaari Aune Helka Seitola. Liike-elämän vaikuttaja, ministeri Vesa Vainio on heidän poikansa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Jyrki Vesikansa: *Vainio, Veikko (1915-2007). Suomen Kansallisbiografia. Osa 10*, s. 241–242. Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, 2007. ISBN 978-951-746-451-2.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Kansallisbiografia
* Uppslagsverket Finland
* Biografiasampo

 |

 |
Maurice Duverger
**Maurice Duverger** (5. kesäkuuta 1917 – 16. joulukuuta 2014) oli ranskalainen juristi, sosiologi ja poliitikko.

Aloitettuaan työn Bordeaux'n yliopistossa hän syventyi politiikan tutkimukseen ja perusti vuonna 1948 sinne yhden ensimmäisistä politiikan tutkimuksen tiedekunnista. Hän on Pariisin yliopiston emeritusprofessori ja FNSP:n jäsen ja on julkaissut kirjoja ja kirjoittanut artikkeleita lehtiin *Corriere della Sera*, *la Repubblica*, *El País* ja varsinkin *Le Monde*.

Duverger opiskeli poliittisten järjestelmien ja eri maissa toimivien instituutioiden kehitystä ja antoi etusijan mieluummin tutkimuksen empiirisille menetelmille kuin filosofiselle päättelylle.

Duverger kehitti teorian, joka tuli tunnetuksi Duvergerin lakina*lähde?*. Se määrittää korrelaation enemmistövaalissa käytettävän niin sanotun first-past-the-post-vaalitavan ja kaksipuoluejärjestelmän muotoutumisen välillä. Vuonna 1978 analysoidessaan Ranskan poliittista järjestelmää hän kehitti käsitteen semipresidentialismi*lähde?*.

Duverger oli vuosina 1989–1994 Euroopan parlamentin sosialistien ja demokraattien ryhmän jäsen. Vuonna 1981 hänet valittiin Serbian tiede- ja taideakatemian jäseneksi.

Työura
------

Duverger liittyi 20-vuotiaana fasistiseen Parti Populaire Français -puolueeseen. Hän valmistui lakitieteellisistä opinnoista Bordeaux'ssa ja alkoi pitää lakiaiheisia luentoja Poitiersissa vuonna 1942 ja Bordeaux'ssa seuraavana vuonna. Vuonna 1948 hän perusti Bordeaux'ssa Institut d'Études Politiquesin. Hän työskenteli myös Institut d'Études Corporatives et Socialesissa.

Ensimmäisessä julkaisussaan vuonna 1944 Duverger selosti Ranskan vuoden 1940 hallintomuotoa. Sodan lopulla hän lähentyi vastarintaliikettä ja selosti Ranskan uuden hallituksen legitimiteettiä *Libération*-sanomalehdessä ja syventyi yhteiskuntatieteelliseen teoriaan. Sodan jälkeen hän opetti laki- ja taloustieteiden laitoksella Pariisissa ja kirjoitti sanomalehtiin *Libération* ja *Le Monde*.

Lähteet
-------

1. ↑  Maurice Duverger. Europarlamentin jäsenet. Viitattu 19.7.2017.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Katalonia
* Saksa
* Israel
* Belgia
* Yhdysvallat
* Japani
* Tšekki
* Australia
* Korea
* Alankomaat
* Puola
* Portugali

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Maurice Duverger
**Pyhän portin kuros** on antiikin kreikkalainen kuros-veistos. Se on veistetty arkaaisella kaudella noin vuonna 600 eaa. Nykyisin veistos on esillä Kerameikoksen arkeologisessa museossa Ateenassa.

Pyhän portin kuros nykyisine jalustoineen.
Kuros on saanut nykyisen nimensä siitä, että se löydettiin Kerameikoksesta Pyhän portin läheltä 5. huhtikuuta 2002. Se löytyi Saksan arkeologisen instituutin suorittamissa kaivauksissa Pyhän tien alittaneesta Eridanos-joen vesikanavasta.

Kuroksen säilyneen osan korkeus on 2,1 metriä. Veistoksesta puuttuu sen alaosa. Veistoksen kasvot muistuttavat paljon Kerameikoksesta myös löydettyä niin kutsuttua *Dipylonin kurosta* sekä *New Yorkin kurosta*. Näistä ainakin ensin mainittua pidetään saman kuvanveistäjän tekemänä.

Veistoksen löytymisen yhteydessä löydettiin myös muun muassa sfinksi, joka on ajoitettu noin vuodelle 560 eaa. sekä kaksi marmorista leijonapatsasta ja osia kahdesta marmoripylväästä, joissa toisessa on doorilainen ja toisessa joonialainen kapiteeli. Veistokset ja pylväät oli käytetty uudelleen Pyhän tien rakennusmateriaalina oletettavasti noin vuonna 479 eaa. Themistokleen muurin rakentamisen yhteydessä.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6  Sykka, Iota (Sykká, Gióta): A kouros, still beautiful, even after 2,500 years underground *Ekathimerini*.  21.5.2002. Viitattu 20.1.2020.
2. ↑  Fullerton, Mark D.: *Greek Sculpture*, s. 124. John Wiley & Sons, 2016. ISBN 1119115310. Teoksen verkkoversio.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Pyhän portin kuros** Wikimedia Commonsissa
**Celtic League** on vuonna 1961 perustettu kelttiläinen nationalistiryhmä, joka pyrkii edistämään kelttiläistä identiteettiä ja kulttuuria kelttiläisten kielten edistämistä painottaen Skotlannissa, Irlannissa, Walesissa, Bretagnessa, Cornwallissa ja Mansaarella. Se kannattaa myös kelttiläisten alueiden itsenäisyyttä ja laajempaa itsehallintoa.

Tavoitteet
----------

Celtic League kertoo tavoitteensa olevan seuraavat: kelttiläisten kansojen yhteistyön edistäminen, tietoisuuden lisääminen niiden yhtenäisyydestä ja solidaarisuudesta, kelttiläisten maiden kamppailujen ja saavutuksien tunnetuksi tekeminen ulkomailla, kelttiläisten maiden itsehallinnon puolesta kampanjoiminen ja kelttiläisten maiden kansallisten resurssien käytön puoltaminen.

Poliittisesti Celtic League haluaa luoda kuusi itsenäistä kelttiläistä valtiota, jotka se tunnustaa olemassa oleviksi.

Historia
--------

Vuonna 1961 perustettu Celtic League kasvoi useista eri kelttiläisistä ryhmistä. 

Celtic League perustettiin vuonna 1961 Walesilaisessa jokavuotisessa musiikkijuhlassa joka pidettiin Rhosllannerchrugogissa Wrexhamin lähellä Koillis-Walesissa. Perustajat olivat Gwynfor Evans ja J. E. Jones, jotka olivat walesilaisen nationalistiryhmä Plaid Cymrun johtajia. Skotlantilaiset osapuolet ja bretagnelaiset nationalistiryhmät osoittivat kiinnostusta ryhmää kohtaan.

Haarat
------

Celtic Leaguessa on kuusi haaraa kuutta kelttiläistä maata kohden. Haarat tunnetaan maidensa keltinkielisillä nimillä. Irlanti tunnetaan Éirenä, Skotlanti Albana, Wales Cymruna, Bretagne Breizhinä, Cornwall Kernowina ja Mansaari Manninina tai Mannina.

Lisäksi on muutamia hajaantuneita haaroja:

* Patagonialainen haara, joka perustettiin Chubut-joen laaksossa Argentiinassa vuoden 2009 loppupuolella.

* Celtic Leaguen amerikkalainen haara (CLAB), joka perustettiin New Yorkissa vuonna 1974. CLAB:llä on oma uutiskirje ja sen toiminta on vähentynyt.

Lähteet
-------

* CURRENT CAMPAIGNS The Celtic League.  Arkistoitu 7.7.2017. Viitattu 20.3.2018. (englanniksi)
* Cornwall's Celtic League branch welcomes UN approval *BBC News*.  15.6.2010.  (englanniksi)
* AIMS AND OBJECTIVES The Celtic League.  Arkistoitu 7.8.2012. Viitattu 20.3.2018. (englanniksi)
* Celtic League, American Branch: Introduction Celtic League American Branch.  Arkistoitu 19.8.2008.  (englanniksi)
* Celtic League International Celtic League International.  Arkistoitu 17.12.2010.  (englanniksi)
* About Celtic League Celtic League International.  Arkistoitu 31.8.2006.  (englanniksi)
**Mārtiņš Staķis** (s. 4. heinäkuuta 1979 Tukums) on latvialainen poliitikko. Hän on toiminut Riian pormestarina lokakuusta 2020 alkaen. Hän erosi kaupunginhallituksen sisäisten erimielisyyksien takia 5. heinäkuuta 2023.

Stakis opiskeli vuosina 2007–2008 Helsingin kauppakorkeakoulussa. Staķisin äiti, Dagnija Staķe, on myös ollut mukana politiikassa ja toimi maansa aluekehityksestä ja paikallishallinnosta vastaavana ministerinä.

Toukokuussa 2021 Riiassa pelattujen jääkiekon MM-kisojen aikaan Kreikasta Liettuaan matkalla ollut lentokone pakotettiin laskeutumaan Valko-Venäjälle. Valko-Venäjä pidätti koneessa olleen oppisitioaktivisti ja toimittaja Raman Pratasevitšin Minskissä, mihin häntä kuljettanut EU:n sisäisellä lennolla ollut matkustajakone pakotettiin laskeutumaan tekaistun pommiuhan nojalla. Tämän seurauksena Mārtiņš Staķis oli mukana laskemassa kisa-alueella olleita Valko-Venäjän lippuja alas ja korvasi ne Valko-Venäjän opposition käyttämällä valko-puna-valkoisella valtion entisellä kansallislipulla. Tämän jälkeen Valko-Venäjä karkotti koko Latvian suurlähetystön väen maastaan. Latvia vastasi tähän samalla tavoin.

Staķis on naimisissa ja hänellä on kaksi lasta. Äidinkielensä latvian lisäksi hän osaa myös sujuvaa englantia ja venäjää..

Lähteet
-------

1. 1 2  Kustības 'Par!' priekšvēlēšanu kampaņu kūrēs uzņēmējs un reliģijas raidījuma vadītājs Staķis *delfi.lv*.  28.12.2017. Viitattu 25.5.2021. (latviaksi)
2. 1 2  Mārtiņš Staķis *www.riga.lv*. Viitattu 25.5.2021. (englanniksi)
3. ↑  Par Rīgas mēru ievēlēts Mārtiņš Staķis *LA.LV*. Viitattu 25.5.2021. (latviaksi)
4. ↑
5. ↑  Mārtiņš Staķis  2021. themayor.eu. Viitattu 25.5.2021. (englanniksi)
6. ↑  Protestointi jääkiekon MM-kisakaupungissa jatkuu – Riian pormestari ei suostu taipumaan: "Meidän on valittava puolemme" *Ilta-Sanomat*.  25.5.2021. Viitattu 25.5.2021.
7. ↑  Lentokone pakotettiin hätälaskuun Minskiin – kyydissä ollut Lukašenkan vastustaja pidätettiin *iltalehti.fi*. Viitattu 25.5.2021.
8. ↑  Mārtiņš Staķis  2021. Rīgas pilsētas pašvaldība. Viitattu 25.5.2021. (englanniksi)


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa | 
* VIAF

 |

 |
**Team Whack – kaikki on hakkeroitavissa** Ylen *Docstop*-dokumenttisarjan ohjelma, jossa kolmen suomalaisen ammattihakkerin muodostama ryhmä paljastaa tietoturva-aukkoja. Team Whackin jäsenet ovat Benjamin Särkkä, Iiro Uusitalo ja Laura Kankaala. Kaikki kolme ovat tietoturva-alan ammattilaisia, eivätkä harrasta rikollista hakkeritoimintaa. Team Whackin valkohattuhakkerit etsivät haavoittuvuuksia työkseen, mutta ovat aktiivisia myös vapaa-ajallaan. Esimerkiksi Benjamin Särkkä on perustanut hakkeritapahtuma Disobeyn. Lisäksi taustalla on toiminut vielä kaksi hakkeria, Heikki Juva ja Jarmo "putsi" Puttonen.

Kuusiosaisessa lyhytdokumenttisarjassa kolme suomalaista ammattihakkeria paljastaa kuinka kenen tahansa elämä voidaan sekoittaa. Valkohattuhakkereiden kohteeksi joutuvat yksityiset älylaitteet, henkilöauto, älykoti, wifi-verkko, mainosnäyttö sekä kokonainen taloyhtiö. Hakkereiden tavoitteena on auttaa yksityisihmisiä, yhteisöjä ja yrityksiä suojautumaan hyökkäyksiltä.

Ohjelma on ollut Yle Areenassa 4. maaliskuuta 2019 alkaen, ja se esitettiin Yle TV2:ssa 6. maaliskuuta 2019. Dokumenttisarjan on ohjannut Jani Pyylampi.

Jaksot
------

##### Kausi 1

* Jakso 1: Team Whack iskee taloyhtiöön
* Jakso 2: Team Whack varastaa identiteettisi
* Jakso 3: Team Whack hyökkää autoosi
* Jakso 4: Team Whack murtautuu älykotiisi
* Jakso 5: Team Whack virittää WiFi-ansan
* Jakso 6: Team Whack sabotoi mainosnäytön

##### Kausi 2

* Jakso 1: Team Whack kaappaa kännykkäsi
* Jakso 2: Team Whack varastaa käytettyjen tietokoneiden datan
* Jakso 3: Team Whack sieppaa kotisi langattomat laitteet
* Jakso 4: Team Whack murtautuu vakuutusyhtiöön
* Jakso 5: Team Whack tiputtaa dronet
* Jakso 6: Team Whack katkaisee pelistriimin
* Jakso 7: Internet haluaa tietää susta kaiken - Miksi sen pitäisi kiinnostaa?

Aiheesta muualla
----------------

* Yle: Ammattihakkerit paljastavat: Suomalaisten tietoturva heikoissa kantimissa
* Yle Areena Docstop: Team Whack -kaikki on hakkeroitavissa
* Fidelix Oyn tiedote liittyen Team Whackin löytämiin tietoturvahaavoittuvuuksiin
* Benjamin Särkkä Twitterissä
* Iiro Uusitalo Twitterissä
* Laura Kankaala Twitterissä
* Heikki Juva Twitterissä
* Jarmo Puttonen Twitterissä
Sandovon piiri Tverin alueen kartalla.
**Sandovon piiri** (ven. Са́ндовский райо́н, *Sandovski raion*) on paikallinen itsehallintoalue Tverin alueella Venäjällä. Vuonna 1929 perustetun piirin pinta-ala on 1 603 neliökilometriä. Asukkaita on 7 500 henkeä (vuonna 2009).

Piirin hallinnollinen keskus on Sandovon taajama. Lisäksi siihen kuuluu 5 maalaiskuntaa:

* Bolšoje Malinskoje (ven. Большое Малинское)
* Lukino (ven. Лукино, karjalaksi Lukina)
* Soboliny (ven. Соболины)
* Staroje Sandovo (ven. Старое Сандово)
* Toporovo (ven. Топорово)

Sandovon piiri on vanhaa tverinkarjalaisten asuinseutua. Vuonna 1926 nykyisen piirin alueella karjalaisia oli 7 772 henkeä. Silloisessa Sandovon kunnassa he muodostivat 24 % ja Topalkovon kunnassa 17 % väestöstä.

Lähteet
-------

1. ↑  Federalnaja služba gosudarstvennoi statistiki: Tšislennost naselenija Rossijskoi Federatsii po gorodam, posjolkam gorodskogo tipa i raionam na 1 janvarja 2009 g. *gks.ru*.  Arkistoitu 21.10.2011. Viitattu 24.12.2009. (venäjäksi)
2. ↑  Härkönen, Iivo (toim.): *Karjalan kirja*, s. 333. Porvoo–Helsinki: Werner Söderström osakeyhtiö, 1932.

Aiheesta muualla
----------------

* Sandovon piiri Tverin alue -tietosanakirjassa[vanhentunut linkki] (venäjäksi)
* Sandovon piirin sivusto (Arkistoitu – Internet Archive) (venäjäksi)

Tverin alueen piirit ja *kaupunkipiirit*
Andreapol • Bežetsk • Belyi • Bologoje • Firovo • Kalinin • Kaljazin • Kašin • Kesova Gora • *Kimry* • Kimry • Konakovo • Krasnyi Holm • Kuvšinovo • Lesnoje • Lihoslavl • Maksatiha • Molokovo • Nelidovo • Olenino • Seližarovo • Ostaškov • Peno • Rameški • *Ržev* • Ržev • Sandovo • Sonkovo • Spirovo • Staritsa • Toropets • Udomlja • *Toržok* • Toržok • *Tver* • Vesjegonsk • *Vyšni Volotšok* • Vyšni Volotšok • Zapadnaja Dvina • Žarkovski • Zubtsov
**Teamware Group Oy** on suomalainen ohjelmistoyritys. Se on osa Fujitsu-konsernia, joka toimii maailmanlaajuisesti yli 70 maassa.

Historia
--------

Teamware Groupin juuret ovat 1980-luvun Nokia Oy:ssä. 1990-luvun alussa käynnistyi ToimistoTiimin (nyk. Teamware Office) tuotekehitys. Vuonna 1991 ICL osti Nokian tietotekniikkatoiminnot. Mikrotietokone- ja ohjelmistoliiketoimintaa jatkettiin ICL Personal Systems Oy:ssä. Teamware Group Oy perustettiin joulukuussa 1996. Vuoden 1998 alusta se siirtyi Fujitsu Limitedin omistukseen. Teamware Officen lisäksi yritys on 2000-luveulla kehittänyt Teamware Pl@za ja Teamware Mobile –tuoteperheet. Teamware Pl@za –liiketoiminnasta on vuodesta 2005 alkaen vastannut Teamware Plaza Oy. Teamware Mobilen tuotekehityksestä vastaa nykyisin Widian Oy. Teamware Group Py:n liiketoiminta siirtyi 1.9.2010 Fujitsu Services Oy:lle.

Tuotteet ja palvelut
--------------------

Teamware Group on ollut IT-järjestelmien, työryhmäohjelmistojen ja mobiiliratkaisujen toimittaja. Päätuotteita ovat olleet Teamware Office, Teamware Pl@za ja Teamware Mobile.

Aiheesta muualla
----------------

* Teamware Group Oy:n kotisivut (Arkistoitu – Internet Archive)
Utva Lasta
**Utva Lasta** on kaksipaikkainen jugoslavialaisen Utva-lentokonetehtaan sotilaskoulutuslentokone, jonka ensilento tehtiin 2. syyskuuta 1985. 

Koneen oli tarkoitus korvata Utva 72-koulukone Jugoslavian ilmavoimissa. Koneen suunnittelu tehtiin pääosin Ilmailutekniikan instituutissa. Koneen valmistuksesa SOKO-tehdas oli Utvan alihankkija. Koneen prototyyppy valmistui toukokuussa 1985. Sitä modifioitiin suhteellisen paljon ennen koelentoja. Toinen prototyyppi valmistui tammikuussa 1989, se sai nimen Lasta 2.

1990-luvun alussa Utva valmisti osat kymmeneen koneeseen, joista kuusi meni Jugoslavian ilmavoimille. Kaikki koneet jäivät Jugoslavian sisällissodan ajaksi Utvan tehtaalle Pančevoon. Naton pommitus vaurioitti vuonna 1999 pahoin tehdasta, jolloin tuhoutui viisi konetta. Yksi vaurioituneista koneista siirrettiin Jugoslavian ilmailumuseoon. 

Vuonna 2006 Utva Lasta projekti käynnistettiin uudestaan.

Vuonna 2009 Irak tilasi 30 Utva Lasta 95-konetta ja Serbia 16 konetta. Ensimmäinen kuuden koneen toimitus Irakiin tapahtui 5. elokuuta 2010.

| Mitat | Lasta prototyyppi | Lasta 75 | Lasta 95 |
| --- | --- | --- | --- |
| Pituus (m) | 8,04 | 7,54 | 7,97 |
| Kärkiväli (m) | 8,34 | 8,92 | 9,71 |
| Korkeus (m) | 2,965 | 2,80 | 3,16 |
| Siipipinta-ala (m²) | 11 | 11.4 | 12.9 |
|

Spesifikaatio (Utva Lasta prototyyppi)
--------------------------------------

* miehistö : kaksi
* tyhjäpaino 1060 kg
* MTOW 1630 kg
* voimalaite Lycoming O-540-Z1B5D, 224 W, 3-lapainen Hoffman HO-V-123-K-V potkuri
* suurin nopeus345 km/h
* nousunopeus 9 m/s

Lähteet
-------

1. ↑

Aiheesta muualla
----------------

* Taylor, John W R. (ed.). *Jane's All the World's Aircraft 1988-89*. Coulsdon, Surrey, UK: Jane's Information Group, 1988. ISBN 0-7106-0867-5.
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* (Arkistoitu – Internet Archive)
* (Arkistoitu – Internet Archive)
* (Arkistoitu – Internet Archive)
**Uudelleenkäyttö** tarkoittaa esineen tai osan käyttämistä uudelleen samassa tarkoituksessa, johon se on valmistettu.

Jätelainsäädännön ensisijaisena tavoitteena on jätteen synnyn ehkäiseminen ja vähentäminen. Uudelleenkäyttö vähentää uusien, neitseellisten, luonnonvarojen ja energian käyttöä merkittävästi. Lisäksi jäävät syntymättä tuotteen valmistuksesta ja loppukäsittelystä/jätteen hävittämisestä koituvat päästöt maahan, ilmaan ja veteen. Uudelleenkäyttö on myös merkittävästi kierrätystä työllistävämpää.

Uudelleenkäyttö on eri asia kuin uusiokäyttö. Uusiokäytössä eli kierrätyksessä tuote käytetään usein raaka-aineena jonkin uuden tuotteen valmistukseen. Myös kiertotalousajattelussa uudelleenkäyttö edeltää kierrätystä.*lähde?*

Lähteet
-------

1. ↑  Jätelain laaja uudistus voimaan 19. heinäkuuta 2021 *Uutiset: 19.7.2021 finlex.fi*. Viitattu 8.12.2021.
2. ↑  Putting Secondhand First *rreuse.org*. Viitattu 8.12.2021. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Climate tips: Reuse and Recycle EU (englanniksi)
* Kierrätys.info
**Juho Kemppainen** (20. elokuuta 1884 Suomussalmi – 2. toukokuuta 1963 Rovaniemi) oli suomalainen toimittaja.

Kemppainen syntyi köyhän mökkiläisen perheeseen. Hän oli huutolaisena maatiloilla, työskenteli nuoresta lähtien metsätyöläisenä ja asettui sitten suutariksi Rovaniemelle.

Kemppainen lähti vuonna 1915 jääkärikoulutukseen Saksaan, josta hän palasi vuonna 1919. Kemppainen työskenteli sen jälkeen vasemmistoradikaalien *Suomen Työmiehen*, *Työväenjärjestöjen Tiedonantajan*, *Työn Äänen* ja *Pohjan Voiman* toimittajana saaden yhteensä kahdeksan kuukauden vankeustuomiot.

Vasemmistolehtien lakkauttamisen jälkeen Kemppainen siirtyi kotiseudulleen maanviljelijäksi. Hän palasi lehtityöhön jo iäkkäänä toisen maailmansodan jälkeen. Kemppainen oli kansandemokraattisten *Vapaan Savon* ja *Karjalan Kansan* päätoimittaja vuosina 1947–1949 ja työskenteli sen jälkeen oululaisessa *Kansan Tahdossa*. Hän julkaisi muistelmiaan *Työkansan Sanomissa*.

Lähteet
-------

1. ↑  Toimittaja Juho Kemppainen kuollut.  *Kansan Uutiset*, 4.5.1963, s. 12.
2. 1 2 3 4  Toimittaja Juho Kemppainen 70 vuotta.  *Työkansan Sanomat*, 20.8.1954, s. 4.
3. ↑  Kaarna, Väinö & Winter, Kaarina: *Suomen sanomalehdistön bibliografia 1771–1963*, s. 33, 84. Helsinki: Helsingin yliopiston kirjasto, 1965.


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
	+ 2
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)
* Yhdysvallat

 |

 |
**Juho (Johannes) Konttinen** (31. toukokuuta 1878 Leppävirta – 8. joulukuuta 1941 Helsinki) oli suomalainen liikemies, huonekalutehtailija ja kirjailija. 

Konttisen vanhemmat olivat maanviljelijä Elias Konttinen ja Hilda Maria Arpiainen. Hän oli naimisissa Maria Josefiina Miettisen kanssa. Konttinen asui Kuopiossa vuosina 1898–1922. Hänellä oli huonekaluliike ja *Huonekalutehdas Juho Konttinen Osakeyhtiö* niminen huonekalutehdas Kuopiossa. Säveltäjä Otto Kotilainen sävelsi Konttisen runon *Savolaisten esi-isät* ja tämä laulu esitettiin Pohjois-Savon maakuntaliiton vuonna 1953 tuottamassa dokumenttielokuvassa *Tämä on Pohjois-Savo*.

Teoksia
-------

* *Lammen lumpeita* : runoja. U.W. Telen & Co, Kuopio 1905
* *Laurin elämäntarina. I* : romaani. U.W. Telen & Co, Kuopio 1905
* *Tuhlaajapoika* : näytelmä neljässä näytöksessä. Tekijä, Kuopio 1908

Kirjallisuutta
--------------

* *Huonekalutehdas Juho Konttinen osakeyhtiö Kuopiossa*. Sanan valta, Kuopio 1923, uusi näköispainos Kuopion kulttuurihistoriallinen museo, Kuopio 1996

Lähteet
-------

1. ↑  Pohjoissavolaisen kaunokirjallisuuden bibliografia : Juho Konttinen[vanhentunut linkki]
2. ↑  Kuopion kaupunki : Juho Konttinen (Arkistoitu – Internet Archive)

Aiheesta muualla
----------------

* Juho Konttisen huonekalutehtaan hinnastoja 1920-luvulta (DIGI - Kansalliskirjaston digitoidut aineistot
**Mario Caiano** (13. helmikuuta 1933 Rooma – 20. syyskuuta 2015 Rooma) oli italialainen elokuvaohjaaja ja -käsikirjoittaja.

Ohjaaja ja tuottaja Carlo Caianon poika Mario opiskeli yliopistossa filologiaa ja työskenteli 1950-luvulla apuohjaajana. Hänen ensimmäinen itsenäinen ohjaustyönsä oli peplum-elokuva *Odysseus vastaan Hercules* vuonna 1962. Myöhemmin Caiano ohjasi yhden ensimmäisistä spagettiwesterneistä *Il segno del coyote* (1963), kauhuelokuvan *Gli amanti d’oltretomba* (1965), jännityselokuvat *L’occhio nel labirinto* (1972), *...a tutte le auto della polizia...* (1975) ja muita eri lajityyppejä edustavia viihde-elokuvia. 1970-luvulta lähtien hän työskenteli etupäässä televisiossa.

Elokuvia
--------

* *Odysseus vastaan Hercules*, 1962
* *Goliath e la schiava ribelle*, 1963
* *I due gladiatori*, 1964

Lähteet
-------

1. ↑  D’Agostini, Paolo: Mario Caiano *Repubblica.it*.  20.9.2015.  Arkistoitu 12.6.2017. Viitattu 23.9.2015. (italiaksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Mario Caiano Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
* Mario Caiano Elonetissä.

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie
* Elonet

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**Bašneft** (ven. ОАО) on venäläinen öljy- ja kaasuyhtiö. Yhtiön kotipaikka on Ufassa Baškortostanin tasavallassa Venäjällä. Vuonna 2012 yhtiö tuotti yhteensä 15,4 miljoonaa tonnia öljyä. Yhtiön jalostamot käsittelivät kaikkiaan 20,8 miljoonaa raakaöljytonnia, eli niille tuotiin myös muiden öljy-yhtiöiden esiin pumppaamaa raakaöljyä jalostettavaksi. Yhtiön osake noteerataan Moskovan pörssissä (MICEX-RTS).

Bašneftin öljypumppu jossain päin Venäjää.
Yhtiöllä oli kaikkiaan 171 öljy- yai kaasukenttää kaupallisessa tuotantovaiheessa. Enemmistö esiintymistä sijaitsee Baškortostanissa, mutta yhtiöllä on porausoikeudet 3 kenttään Orenburgin alueella, osuus Tatarstanissa sijaitsevasta öljykentästä, 4 öljykenttää Hanti-Mansiassa ja suuret Trebskin ja Titovin öljykentät Nenetsian autonomisessa piirikunnassa.

Yhtiöllä on omia huoltoasemia Baškorstanissa, [Orenburgin alueella, Udmurtian tasavallassa ja Sverdlovskin alueella. 98 asemaa ehti saada yhtiön uuden brändin mukaisen ilmeen ja värit vuoden 2012 aikana.

Bašneft on sopinut vastaavansa vuoden 2013 alusta lähtien Irakin lounaisosissa sijaitsevan kenttä 12:n öljynetsinnöistä, koeporauksista ja tuotannosta. Yhtiö omistaa porausoikeudet 70 prosenttisesti, loput kuuluvat öljy-yhtiö Premier Oilille.

Lähteet
-------

1. ↑  History Bašneft, bashneft.ru.  Arkistoitu 6.4.2014. Viitattu 8.6.2013. (englanniksi)
2. 1 2 3  ANK Bashneft' OAO BANE:MCX Financial Times, ft.com. Viitattu 8.6.2013. (englanniksi)
3. ↑  Kontakty Bašneft, bashneft.ru.  Arkistoitu 19.5.2013. Viitattu 8.6.2013. (venäjäksi)
4. 1 2 3 4 5 6 7  Bashneft Group IFRS results for the fourth quarter and the 12 months of 2012 (pdf) Bašneft, bashneft.ru.  Arkistoitu 5.3.2016. Viitattu 8.6.2013. (englanniksi)
5. 1 2  Profile: ANK Bashneft' OAO (BANE.MM) Reuters, reuters.com.  Arkistoitu 27.6.2013. Viitattu 8.6.2013. (englanniksi)
**Euparkeria** oli pieni ja ketterä matelija, joka eli triaskaudella 245–240 miljoonaa vuotta sitten valoisissa metsissä. Se oli noin 100 senttimetriä pitkä. *Euparkerialla* oli hoikka ruumis, pitkä häntä ja pieni kallo, jossa oli pieniä, kaarevia ja teräviä hampaita. Se söi hyönteisiä tai lihaa.

Puolustautuminen
----------------

*Euparkeria* kehittyi pian permikauden joukkotuhon jälkeen. Se oli hyvin pieni ja sopeutui pian maailmaan. Luultavasti se liikkui pääasiassa neljällä jalalla, koska sen takajalkojen nivelet olivat melko kehittymättömät. *Euparkerialla* oli kuitenkin lihaksikkaat takaraajat, joilla se pystyi nousemaan kahdelle jalalle tai juoksemaan vihollista pakoon nopeasti. Lisäksi sillä oli kaksi hyvin terävää kynttä, joilla se kynsi vastustajaa.

Löytäminen
----------

Ensimmäiset *Euparkerian* fossiilit löydettiin Afrikasta vuonna 1913. Lisää fossiileja löydettiin myöhemmin vuonna 1922. Fossiileiden perusteella on päätelty, että *Euparkerialla* oli erinomaiset haju- ja näköaistit. *Euparkeria* tarvitsi sellaisia ominaisuuksia pienten selkärangattomien pyydystämiseen.

* Euparkeria capensiksen rekonstruointi neljällä jalalla.*Euparkeria capensiksen* rekonstruointi neljällä jalalla.
* Euparkeria capensis, piirustus.*Euparkeria capensis*, piirustus.
* Kolme limittäin olevaa fossiloitunutta luurankoa.Kolme limittäin olevaa fossiloitunutta luurankoa.

Euparkeria ja dinosaurukset
---------------------------

*Euparkeria* kuului arkosaureihin eli "valtiasliskoihin". Se oli niiden primitiivisimpiä edustajia, sillä ensimmäiset arkosaurit kehittyivät permikaudella 300–250 miljoonaa vuotta sitten. *Euparkeria* oli siis sukua esimerkiksi krokotiileille, lentoliskoille ja dinosauruksille. Ei tiedetä, polveutuvatko dinosaurukset suoraan *Euparkeriasta*. Ensimmäisiä tunnettuja dinosauruksia olivat esimerkiksi *Eoraptor*, *Herrerasaurus* ja Madagaskarilta löydetty tuntematon sauropodi. Näitä kolmea ja *Euparkeriaa* erottaa kuitenkin 10 miljoonan vuoden kuilu, jolta ei tunneta lainkaan matelijoita. Oliko *Euparkeria* dinosaurusten esi-isä, on vielä epäselvää.

Lähteet
-------

* Haines, Tim & Chambers, Paul: Esihistoriallinen eläinmaailma, s. 181. Gummerus, 2007. ISBN 978-951-20-7276-7.

### Viitteet

1. 1 2  Encyclopædia Britannican editorit: Euparkeria *Encyclopædia Britannica*.  2018. Viitattu 13.01.2018.
2. 1 2 3 4 5  Nesbitt, Sterling J. & Desojo, Julia Brenda & Irmis, Randall B.: *Anatomy, Phylogeny and Palaeobiology of Early Archosaurs and Their Kin*, s. 35–. Geological Society of London, 2013. ISBN 978-1-86239-361-5. Teoksen verkkoversio.
3. 1 2 3 4  Botha-Brink, Jennifer & Smith, Roger M. H.: Osteohistology of the Triassic archosauromorphs Prolacerta, Proterosuchus, Euparkeria, and Erythrosuchus from the Karoo Basin of South Africa *Journal of Vertebrate Paleontology*.  22.8.2011. Viitattu 13.01.2018.
4. 1 2 3  Euparkeria *Prehistoric Wildlife*.  29.7.2014. Viitattu 13.01.2018.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Taksonitunnisteet | 
* Wikidata: Q131518
* EoL: 10512555
* Fossilworks: 38240
* GBIF: 4817555
* IRMNG: 1011633

 |

 |
**Almario Vernard "Mario" Chalmers** (s. 19. toukokuuta 1986 Anchorage, Alaska) on yhdysvaltalainen koripalloilija, pelipaikaltaan pelintekijä. Hän on pelannut ammattilaisurallaan NBA:ssa Miami Heatissä ja Memphis Grizzliesissä sekä Euroopassa.

Pelaajaura
----------

Minnesota Timberwolves varasi Kansasin yliopistossa pelanneen Chalmersin NBA:han kesän 2008 varaustilaisuudessa toisella kierroksella. Hänet myytiin myöhemmin samana päivänä Miami Heatiin. Chalmers eteni Heatin kanssa NBA:n finaaleihin kaudella 2010–2011, joissa Dallas Mavericks kuitenkin osoittautui vahvemmaksi. Chalmers teki kauden jälkeen rajoitettuna vapaana agenttina kolmen vuoden jatkosopimuksen, arvoltaan 12 miljoonaa dollaria.

Seuraavalla kaudella Chalmers ja Miami raivasivat jälleen tiensä loppuotteluihin, joissa tällä kertaa vastaan asettui Oklahoma City Thunder. Tällä kertaa Heat voitti finaalit, ja Chalmersista tuli NBA:n mestari. Heat voitti mestaruuden myös seuraavalla kaudella.

Vuonna 2019 Chalmers voitti italialaisessa Virtus Bolognassa Mestarien liigan mestaruuden.

Lähteet
-------

1. 1 2  Mario Chalmers *Basketball-Reference.com*. Sports Reference LLC. Viitattu 27.2.2020. (englanniksi)
2. ↑  Mario Chalmers *nba.com*. NBA Media Ventures, LLC. Viitattu 30.7.2013. (englanniksi)
3. ↑

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Mario Chalmers** Wikimedia Commonsissa

Virtus Bologna – Koripallon Mestarien liigan mestari 2019
0 Punter ·
1 Martin ·
2 Moreira ·
6 Pajola ·
7 Taylor ·
8 Baldi Rossi ·
9 Cappelletti ·
11 Kravić ·
15 Chalmers ·
21 Aradori ·
24 M’Baye ·
25 Cournooh  

Päävalmentaja Đorđević ·
Apuvalmentajat Bjedov · Fedrigo · Largo
Opisthodomos (tummennettuna) tyypillisen kreikkalaisen temppelin pohjakaavassa.
**Opisthodomos** (m.kreik. ὀπισθόδομος, lat. *opisthodomus*, "takahuone") oli antiikin kreikkalaisessa arkkitehtuurissa temppelin takapäädyssä ollut huone ja portiikki.

Opisthodomos sijaitsi tyypillisesti temppelin länsipäädyssä eli päinvastaisella puolella kuin pronaos, jonka kautta tapahtui sisäänkäynti temppelin naokseen eli cellaan. Opisthodomoksesta sen sijaan ei ollut pääsyä naokseen. Opisthodomos oli käytössä erityisesti doorilaista tyyliä edustaneissa temppeleissä. Kaikissa temppeleissä, varsinkaan pienemmissä, sitä ei kuitenkaan ollut. Opisthodomosta reunustivat pronaoksen tavoin anta-seinät ja sen edustalla oli pylväät, usein kaksi pylvästä (*distylos in antis*).

Opisthodomos saattoi toimia aarrekammiona, missä tapauksessa se oli suljettavissa ovilla. Tässä käytössä opisthodomos oli tunnetuimmin Parthenonin temppelissä Ateenan Akropoliilla.

* Apollon Epikurioksen temppelin opisthodomos.Apollon Epikurioksen temppelin opisthodomos.
* Hefaistoksen temppelin opisthodomos. Oviaukko naokseen on puhkaistu kirkoksi muuttamisen yhteydessä.Hefaistoksen temppelin opisthodomos. Oviaukko naokseen on puhkaistu kirkoksi muuttamisen yhteydessä.

Lähteet
-------

1. ↑  Liddell, Henry George & Scott, Robert: ὀπισθόδομος, ὁ *A Greek-English Lexicon*.  1940. Oxford:  Clarendon Press / Perseus Digital Library, Tufts University.  (englanniksi)
2. 1 2 3  Dinsmoor, William Bell: *The Architecture of Ancient Greece*, s. 393. W. W. Norton & Company, Inc. 1975. ISBN 0-393-04412-2.
3. 1 2  Castrén, Paavo & Pietilä-Castrén, Leena: "Opisthodomos", *Antiikin käsikirja*, s. 382. Helsinki: Otava, 2000. ISBN 951-1-12387-4.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **opisthodomos** Wikimedia Commonsissa
Mario Botta vuonna 2010
**Mario Botta** (s. 1. huhtikuuta 1943 Mendrisio, Sveitsi) on sveitsiläinen arkkitehti. 

Hän opiskeli Milanon Liceo Artisticossa ja Venetsian IUAV-yliopistossa ja on saanut vaikutteita erityisesti Le Corbusier’ltä, Carlo Scarpalta ja Louis Kahnilta. Vuodesta 1970 hänellä on ollut oma arkkitehtitoimisto Sveitsin Luganossa.

Ura
---

Jo 16-vuotiaana Botta piirsi ensimmäisen rakennuksensa, paritalon Morbio Superioreen Ticinon kantoniin. 
Sen tilajärjestelyt olivat vielä epämääräisiä, mutta siinä sanotaan jo olevan nähtävissä hänen tuleva tyylinsä, johon liittyy yksinkertaisiin muotoihin perustuva vahva geometrian taju. Bottan suosikkimateriaali on tiili, vaikka hän käyttääkin suunnitelmissaan materiaaleja monipuolisesti ja yksilöllisesti.

Bottan suunnittelemia rakennuksia voi nähdä ympäri Sveitsiä, mutta etenkin Ticinon alueella. Ranskaan Botta on suunnitellut Évryn katedraalin Pariisin eteläpuolelle 1995 sekä kirjaston Villeurbanneen 1988. Yhdysvaltoihin Botta suunnitteli vuonna 1995 San Franciscon nykytaiteen museon (SFMOMA).

Monien kirkkorakennusten lisäksi Mario Botta on suunnitellut myös Tel Avivin yliopiston tärkeimmän synagoogan.

Vuosina 2002–2004 Botta oli mukana Milanon La Scala -oopperatalon keskustelua herättäneessä uudistuksessa. Vuonna 2004 Botta piirsi taidemuseorakennuksen Etelä-Korean Souliin.

Alla olevan kuvagallerian ohella muita Mario Bottan merkittäviä suunnittelutöitä ovat Kreikan valtionpankin rakennus Ateenassa, Bechtler-nykytaidemuseo Pohjois-Carolinan Charlottessa.

Kuvagalleria
------------

* Swisscom-teleyrityksen pääkonttori BellinzonassaSwisscom-teleyrityksen pääkonttori Bellinzonassa
* Harting Technologiegruppe -yrityksen päämaja Mindenissä SaksassaHarting Technologiegruppe -yrityksen päämaja Mindenissä Saksassa
* La Fortezza, MaastrichtLa Fortezza, Maastricht
* Nykytaiteen museo Watari TokiossaNykytaiteen museo Watari Tokiossa
* San Francisco Museum of Modern ArtSan Francisco Museum of Modern Art
* Campionen kasino, Casinò di Campione, Campione d’ItaliaCampionen kasino, Casinò di Campione, Campione d’Italia
* Yliopiston synagooga Tel AvivissaYliopiston synagooga Tel Avivissa

Lähteet
-------

1. ↑  Jonathan Glancey, *Spirit in the skylight,* The Guardian, 19 December 2005
2. ↑  CNN Go Seoul's best museums 27 October 2011. Retrieved 2011-11-04

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Mario Botta** Wikimedia Commonsissa

* Mario Bottan virallinen sivusto
* Mario Bottan haastattelu 2007
* Bottan suunnittelema pientalo Riva San Vitalessa
* Santa Maria degli Angeli -kirkko Monte Tamarossa
* Mario Bottan kalusteita ja valaisimia

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Mario Botta
Cely Mechelin vuoden 1890 promootion seppeleensitojattarena.
**Alma Cecilia** (**Cely**) **Mechelin** (12. elokuuta 1866 Helsingin maalaiskunta – 30. heinäkuuta 1950 Bromarv) oli suomalainen naisasialiikkeen ja muiden kansalaisjärjestöjen aktiivi, joka oli perustamassa monia järjestöjä.

Mechelin oli valtiomies Leo Mechelinin ja tämän vaimon Alexandra Lindroosin ainoa lapsi. Hän oli Keisarillisen Aleksanterin-Yliopiston vuoden 1890 promootion yleinen seppeleensitojatar. Hän loi uransa aikansa säätyläisnaisille tyypillisissä filantrooppisissa ja yhteiskunnallisissa kansalaisjärjestöissä, joissa hän aktivoitui jo nuorena. Kiinnostuttuaan sokeiden lukutaidon edistämisestä ja tutustuttuaan Pariisissa sokeille suunnattuun kirjastoon hän perusti vuonna 1890 Sokeainkirjastoa ylläpitävän Föreningen Böcker åt de blinda – Yhdistys Kirjoja sokeille -yhdistyksen, jonka puheenjohtajana hän toimi vuoteen 1932.

Mechelin toimi aktiivisesti Unioni Naisasialiitto Suomessa ry:ssä ja oli vuonna 1899 perustamassa Martta-yhdistystä, jonka puheenjohtaja hän oli vuosina 1901–1902, varapuheenjohtaja vuosina 1903–1904 ja keskustoimikunnan jäsen vuoteen 1924 sekä Finlands svenska Marthaförbundin keskustoimikunnan jäsen vuosina 1924–1939. Ensimmäisen sortokauden aikana Mechelin osallistui passiivisen vastarinnan organisointiin ja oli vuonna 1902 perustamassa vastarintajärjestö Kagaalin sisarjärjestöä eli naiskagaalia, jossa hän toimi sen vuonna 1944 tapahtuneeseen muodolliseen lakkauttamiseen saakka. Vuonna 1918 hän oli vuorostaan perustamassa Sotilaskotiyhdistystä, jonka hallitukseen hän kuului vuoteen 1924. Vuosina 1919–1924 Mechelin oli lisäksi Ruotsalaisen kansanpuolueen keskushallituksen jäsen.

Mechelinille myönnettiin Suomen Valkoisen ruusun ritarimerkki, Jääkäriliiton muistomitali, Vapaussodan muistomitali sekä neljännen luokan vapaudenristi.

Lapseton Mechelin jätti omaisuutensa eri yleishyödyllisiin tarkoituksiin. Hän testamenttasi Bromarvissa omistamansa kesähuvilan sekä 300 000 markkaa paikalliselle Martta-yhdistykselle, joka sijoitti rahat osakkeisiin niin, että niistä myöhemmin kertyi huomattava pääoma. Mechelinin perustama näkövammaisten kirjasto toimii edelleen ja sai vuonna 2001 hänen mukaansa nimekseen Celia.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Venla Sainio: / Mechelin, Cely (1866–1950) *Kansallisbiografia-verkkojulkaisu (maksullinen)*.  6.9.2001. Helsinki:  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura.
2. 1 2  Mechelin, Cely hakuteoksessa *Uppslagsverket Finland* (2012). (ruotsiksi)
3. ↑  *Leo ja muut Mechelinit – Kirjan verran sukua*, s. 447–448. Sukuseura Mechelinus, Tampere 2005.
4. ↑  Celian historia (Arkistoitu – Internet Archive) Celia-kirjasto. Viitattu 29.3.2012.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä:**Lucina Hagman** | **Marttaliiton puheenjohtaja**1901–1902 | Seuraaja:**Sofia Streng** |

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Kansallisbiografia
* Uppslagsverket Finland
* Biografiasampo

 |

 |