recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Martta Aarnikotka** (alkuaan *Adler*; 14. maaliskuuta 1904 Tampere – 8. maaliskuuta 1978) oli suomalainen matkailuopas, lausuja ja lastenkirjailija.

Aarnikotkan vanhemmat olivat Virosta kotoisin ollut Hans Adler (1871–1942) ja Gustava Adler (1870–1948). Adlerit olivat olleet Tampereella Finlaysonin omistajan von Nottbeckin palveluksessa, toimivat sitten Kangasalan Seurahuoneen hoitajina ja vuodesta 1912 Kangasalan lepokodin hoitajina. Adlereilla oli viisi lasta joista kolme elonjäänyttä sisarta hoiti sitten lepokotia vanhempien kuoltua. Sisarukset olivat Martta Aarnikotka, kirjailija Jukka Tyrkön kanssa naimisissa ollut Olga (Olla) Adler-Tyrkkö (1905–1996) ja insinööri Ville Kärkkäisen kanssa naimisissa ollut Kylli Kärkkäinen (1909–2001). Heidän veljensä Paavo Aarnikotka kuoli syksyllä 1941 panssarilaiva Ilmarisen upotessa.

Martta Aarnikotka toimi matkailuoppaana, antoi kielitunteja ja harrasti lausuntaa ja kuvataiteita. Hän esiintyi myös täysihoitolan emäntänä vuonna 1965 ensi-iltansa saaneessa neljästä näytelmäelokuvasta koostuneessa suomalaisessa episodielokuvassa Tunteita.  Aarnikotka oli Suomen Lausujain Liiton perustajia ja sen johtokunnan jäsen.

Teoksia
-------

Nimimerkillä *Kirsti*:

* *Maailman onnellisin konttorineiti : romaani Petäjän sahalta*. Kirja, Helsinki 1930
* *Irmelin kiertomatka*. Kirja, Helsinki 1931

Lähteet
-------

1. 1 2  Kuolleita (maksullinen artikkeli) Helsingin Sanomat 14.3.1978, HS Aikakone. Viitattu 17.3.2018.
2. ↑  Jussi Lehtonen : Kangasalan Lepokodin historiaa (Arkistoitu – Internet Archive)
3. ↑  Puuvillatehtaan Teatteri : Siskokullat (Arkistoitu – Internet Archive)
4. ↑  Kirjasampo.fi : Kirsti
**Sirkkaliisa Virtanen** (s. 13. heinäkuuta 1948 Pyhäntä) oli tamperelainen Vasemmistoliiton kaupunginvaltuutettu 1997-2017. Vuoden 2017 kuntavaaleissa hän tippui varasijalle.

Vuosina 1985–1995 Virtanen istui Pirkkalan kunnanvaltuustossa ja hän oli Pirkkalan kunnanhallituksen varapuheenjohtaja 1987–1995. Vuosina 1995–1998 hän oli Vasemmistoliiton puoluevaltuuston puheenjohtaja toimittuaan sitä ennen viisi vuotta varapuheenjohtajana. Virtanen johti myös Pirkanmaan Vasemmistoliittoa 1989–1997. Sirkkaliisa Virtanen toimi Tampereen kaupungin apulaispormestarina 2008–2012.

Ennen apulaispormestariksi nousua Virtanen on työskennellyt sekä useissa eri sairaanhoidon työtehtävissä, muun muassa kätilönä ja johtavana hoitajana, että sosiaali- ja terveysministeri ministeri Terttu Huttu-Juntusen ja alue- ja kuntaministeri Martti Korhosen erityisavustajana. Virtaselle on myönnetty Suomen kunnallisliiton pronssinen ansiomerkki (1987), Suomen Valkoisen Ruusun ansioristi (1994) ja Suomen kuntaliiton hopeinen ansiomerkki (1996). Toukokuussa 2015 tasavallan presidentti myönsi Virtaselle kunnallisneuvoksen arvonimen.

Virtanen on toiminut kolumnistina lehdissä Hämeen Yhteistyö, Pirkanmaan Yhteistyö ja Kansan Uutiset. Hänen runojaan on julkaistu eri lehdissä 1960- ja 1970-luvuilla.

Lähteet
-------

1. 1 2  Curriculum Vitae 30.8.2006 (www.tampere fi)
2. ↑  Sirkkaliisa Virtanen - Ylen Vaalikone 2017 *Ylen Vaalikone 2017*. Viitattu 30.5.2017. [vanhentunut linkki]
3. ↑  ...näissä minuun on luotettu... (Arkistoitu – Internet Archive) (Virtasen kotisivu)
4. 1 2  ...näitä olen tehnyt... (Virtasen kotisivu)
5. ↑  Tasavallan presidentin 8.5.2015 myöntämät arvonimet (66 kpl)  8.5.2015. Valtioneuvoston kanslia.  Arkistoitu 22.12.2015. Viitattu 19.5.2015.
Martsialnyje Vody Kontupohjan piirin kartalla.
**Martsialnyje vody** (ven. Марциа́льные Во́ды) on kylä ja parantola Karjalan tasavallan Kontupohjan piirin Petrovskin kunnassa, 50 kilometrin päässä Petroskoista luoteeseen. Martsialnyje vody on Venäjän ensimmäinen parantola. Se avattiin vuonna 1719 Pietari Suuren asetuksella. Rautapitoiset lähteet oli löydetty vuonna 1714. Hoidoissa käytetään rautapitoista vetykarbonaattisulfaattivettä ja mutaa. Työntekijöitä on 240. Vuodessa hoitoja saa noin 5 000 asiakasta. Parantolan alueella toimii Martsialnyje vodyn museo, johon kuuluu Apostoli Pietarin kirkko, kaksi paviljonkia, vartijan talo ja luonnonmuistomerkkejä.

Eräs Martsialnyje vodyn museon rakennuksista

Lähteet
-------

* Venäjän vanhin parantola vetää amerikkalaisiakin. Karjalainen 30.7.2008

1. ↑  Martsialnyje vodyn museo on huolestuttavassa tilassa. Karjalan Sanomat 25.2.2009

Aiheesta muualla
----------------

* Oleg Mošnikov, 2011: Luovuus sykkii kylpylätaajamassa (Carelia 2-2011)[vanhentunut linkki]
* Pietari Suuri ja Karjala - Lyhyt historiallinen kuvaus (gov.karelia.ru)
* Martsialnyje vody-museo (Arkistoitu – Internet Archive) (komart.karelia.ru)
**Achillobator** (nimen merkitys: "Akillessoturi") oli teropodeihin kuulunut dinosaurussuku. Se eli liitukaudella Turonia-vaiheelta Campania-vaiheelle. *Achillobator* on saanut nimensä sen hyvin kehittyneistä akillesjänteistä. *Achillobator* oli lihansyöjä ja sen fossiileita on löydetty Mongoliasta.

*Achillobatorin* jäänteitä löydettiin mongolialais-venäläiseltä kaivaukselta Dornogovin provinssissa Mongoliassa vuonna 1989. Dinosaurukselle annettiin kuitenkin nimi vasta 10 vuotta myöhemmin vuonna 1999. Jäänteet ovat osittaisia ja sekalaisia. Niihin kuuluu muun muassa selkänikamia, etu- ja takaraajan luita, lapa, kylkiluita ja hampaita sisältävä palanen yläleukaa. 

Löydettyjen fossiilien perusteella *Achillobator* oli erityisen suurikokoinen dromaeosauri. Sen pituus oli arviolta kuusi metriä. *Achillobatorin* lähimmät sukulaiset olivat *Dromaeosaurus* ja *Utahraptor*.

Galleria
--------

* Achillobator verrattuna aikuiseen ihmiseen.*Achillobator* verrattuna aikuiseen ihmiseen.
* Achillobatorin löydetyt jäänteet.*Achillobatorin* löydetyt jäänteet.

Lähteet
-------

* Achillobator *Prehistoric Wildlife*. Viitattu 26.6.2016. (englanniksi)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Taksonitunnisteet | 
* Wikidata: Q132445
* Wikispecies: Achillobator
* EoL: 4433541
* Fossilworks: 68417
* GBIF: 4966353

 |

 |
Marcello Giordani *Lännen tytössä* vuonna 2008.
**Marcello Giordani** (25. tammikuuta 1963 Augusta, Sisilia – 5. lokakuuta 2019 Augusta, Sisilia) oli italialainen oopperalaulaja, äänialaltaan tenori. Hän esiintyi yli 240 kertaa Metropolitan-oopperassa kaikkiaan 27:ssä roolissa.

Giordani syntyi vanhempiensa neljästä pojasta nuorimpana. Hänen alkuperäinen sukunimensä oli Guagliardo, mutta hän otti pian kansainvälisen uransa aloitettuaan käyttöön helpommin kirjoitettavan vaihtoehdon. Hän ei alun perin saanut konservatoriokoulutusta vaan hankki oppinsa kokemuksen kautta. Giordani saavutti menestystä esiintymällä Giuseppe Verdin *Rigolettossa* vuonna 1986 Spoletossa. Kaksi vuotta myöhemmin hän teki ensimmäiset esiintymisensä La Scalassa (Giacomo Puccini: *La bohème*) ja Yhdysvalloissa, jossa hänet nähtiin Portlandin oopperassa Nadirin roolissa Georges Bizet'n *Helmenkalastajissa*. Vuonna 1993 Giordani nähti ensimmäistä kertaa Metropolitan-oopperassa Gaetano Donizettin *Lemmenjuoman* esityksessä. Hän esiintyi Metropolitan-oopperassa myöhemmin muiden muassa Verdin, Puccinin, Pjotr Tšaikovskin, Hector Berlioz'n, Jules Massenet'n, Bizet'n ja Richard Straussin teosten tuotannoissa. Giordani esiintyi lisäksi muiden muassa Lontoon Royal Opera Housessa, Pariisin oopperassa ja Carnegie Hallissa.

1990-luvulla Giordani päätti suorittaa muodollisia opintoja Bill Schumanin johdolla, koska hän piti ääntään liian tummana ja jo vanhalta kuulostaneena. Hän piti koulutusta myöhemmin tuloksekkaana. 2010-luvun alussa hän perusti Marcello Giordani -yhdistyksen nuorten laulajien kouluttamiseen.

Giordani kuoli 56-vuotiaana sydänkohtaukseen. Leskeksi jäi Wilma Ahrens, jonka kanssa tenorilla oli kaksi poikaa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Woolfe, Zachary: Marcello Giordani, Tenor Who ‘Sang Like a God,’ Dies at 56. The New York Times, 6.10.2019. Viitattu 31.3.2020.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Latvia
* Tšekki

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana

 |

 |
**Acheroraptor** on sukupuuttoon kuollut teropodisuku, joka eli noin 66 miljoonaa vuotta sitten liitukauden lopulla. *Acheroraptorin* fossiileita on löydetty Hell Creekin muodostelmasta Montanasta, Yhdysvalloista.

Löytäminen ja nimeäminen
------------------------

*Acheroraptor* tarkoittaa "Acheronin ryöstäjää". Nimi on johdettu Akheronista, joka on manalassa virtaava joki Antiikin Kreikan mytologiassa, ja se viittaa fossiilien löytöpaikkaan. Lajinimi *temertyorum* tulee James- ja Louise Temertyn sukunimestä, heidän erinomaisesta palvelustaan Royal Ontario Museumille. *Acheroraptorista* on löydetty vain ylä- ja alaleukaa. Ne on löydetty Yhdysvaltojen osavaltiossa Montanassa sijaitsevasta kuuluisasta Hell Creekin muodostelmasta.

Koko ja ulkonäkö
----------------

*Acheroraptorin* pituus oli noin kolme metriä ja paino noin 40 kilogrammaa. *Acheroraptor* oli suhteellisen suurikokoinen lihaa syönyt, kahdella jalalla liikkunut dromaeosauri. Sillä oli pitkäkuonoinen kallo, tikarin kaltaiset uurteiset hampaat ja se oli todennäköisesti höyhenpeitteinen.

*Acheroraptor* oli läheistä sukua *Velociraptorille*. *Acheroraptor* on myös viimeisenä elänyt, eli geologisesti nuorin tunnettu dromaeosauri.

Katso myös
----------

* *Dromaeosaurus*
* *Sinornithosaurus*
* *Zhenyuanlong*

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Acheroraptor temertyorum: New Dinosaur Discovered in Montana *Sci News*.  20.12.2013. Viitattu 18.7.2016. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Acheroraptor *Prehistoric Wildlife*.  (englanniksi)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Taksonitunnisteet | 
* Wikidata: Q15215620
* EoL: 42332719
* Fossilworks: 283586

 |

 |
**De Broglie -veljesten obeliski** on Viipurissa Monrepos’n puistossa sijaitseva muistomerkki, joka on pystytetty vuonna 1827 Napoleonin sodissa kaatuneiden veljesten Auguste-César (1783–1805) ja Charles-François (1788–1813) de Broglien muistoksi. Obeliskin on suunnitellut englantilainen arkkitehti Charles Heathcote Tatham ja sen pystytti Monrepos’n kartanon omistaja paroni Paul Nicolay, jonka puoliso Alexandra Simplicia oli veljesten sisar. Kaikki kolme kuuluivat ranskalaiseen De Broglien aatelissukuun.

Muistomerkki
------------

Obeliski on tehty marmorista ja valmistettu Tukholmassa kuvanveistäjä Erik Gustaf Göthen ateljeessa. Jalustan neljällä sivulla oli alun perin marmorilaatat, joihin oli kaiverrettu omistuskirjoitukset veljeksille sekä Paul Nicolaylle ja keisari Aleksanteri I:lle. Ne ovat kuitenkin hävinneet, kuten myös jalustassa olleet kohokuvioiset kypärät. Kallio, jolle muistomerkki on pystytetty, tunnetaan Leukasin saaren mukaan nimellä Leukaksen kallio. Nimen antoi antiikin Kreikan runouden innoittamana kartanon edellinen omistaja Ludwig Heinrich von Nicolay, joka vuosina 1805–1806 pystytti paikalle Amorin temppelinä tunnetun rakennelman. Se purettiin huonokuntoisena pois obeliskin tieltä.

De Broglien veljekset
---------------------

De Broglien veljekset olivat Venäjän keisarillisen armeijaan kuuluneiden Preobrazenskin ja Semjonovskin kaartien rykmenttien palveluksessa osallistuen 1800-luvun alussa Napoléonia vastaan käytyihin sotiin. Auguste-César de Broglie kaatui Austerlitzin taistelussa 2. joulukuuta 1805 ja hänen nuorempi veljensä Charles-François de Broglie puolestaan 29. elokuuta 1813 Kulmin taistelussa. Molemmat olivat sotilasarvoltaan luutnantteja.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Broglion-veljesten obeliski (Arkistoitu – Internet Archive) Park Monrepos. Viitattu 25.11.2014.
2. ↑  Brothers de Broglie (Arkistoitu – Internet Archive) Napoleon Series Archive 2008. Viitattu 25.11.2014.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **De Broglie -veljesten obeliski** Wikimedia Commonsissa
(**Aurelius**?) **Marcellinus** (200-luku) oli roomalainen kenraali 200-luvun lopulla. Hän oli yksi keisari Aurelianuksen luotetuimmista miehistä. Hän saattoi olla sama Aurelius Marcellinus, joka toimi duxina (*vp dux ducenarius*) Veronassa Gallienuksen aikana. Vuonna 272 Aurelianus jätti hänet palmyralaisista saadun voiton jälkeen Palmyraan huolehtimaan paikallisista asioista. Seuraavana vuonna palmyralaiset kuitenkin kapinoivat erään Apsaeuksen johdolla. Tämä pyysi Marcellinusta jättämään Aurelianuksen ja siirtymään palmyralaisten puolelle. Marcellinus kuitenkin viivytteli vastauksessaan, jotta ehtisi varoittamaan Aurelianusta, jonka joukot saapuivat pian ja tukahduttivat kapinan. Aurelianus palkitsi Marcellinuksen tämän uskollisuudesta nimittämällä hänet Mesopotamian prefektiksi ja idän provinssien johtoon (*rector Orientis*). Marcellinus oli mahdollisesti myös sama mies, joka toimi konsulina vuonna 275 yhdessä Aurelianuksen kanssa.

Lähteet
-------

* Alaric Watson: *Aurelian and the third century*. Routledge, 1999. ISBN 0-415-07248-4. (englanniksi)

### Viitteet

1. ↑  Watson s. 79–80, 167


|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
|   | Edeltäjä:**Imp. Caesar L. Domitius Aurelianus Augustus ja Capitolinus** | **Rooman konsuli**Imp. Caesar L. Domitius Aurelianus Augustuksen kanssa vuonna 275 | Seuraaja:**Imp. Caesar M. Claudius Tacitus Augustus ja Aemilianus** |
Mirafloresin lippu.
Mirafloresin sijainti Guaviaressa Kolumbiassa.
**Miraflores** on Kolumbian kunta, joka sijaitsee Guaviaren departementissa. Departementin pääkaupunki San José del Guaviare sijaitsee 110 kilometrin päässä. Naapurikuntia ovat Retorno ja Calamar. Caquetán ja Vaupésin departementit sijaitsevat lähellä. Maisemat ovat tasankoista tai lievästi aaltoilevia. Kunta kuuluu Amazonian tasankoon ja alueella sijaitsee viidakoita. Amazonjokeen kuuluva Vaupésjoki kulkee Mirafloresin läpi. Kunnan väkiluku on yli 14 000. Enemmistö asukkaista on miehiä.

Historia ja talous
------------------

Kunnan perustivat uudisasukkaat vuonna 1990, jolloin se myös sai kunnan oikeudet. Pääelinkeinoja ovat maa- ja metsätalous.

Ilmasto
-------

Keskilämpötila on noin 28 °C. Trooppisia sateita esiintyy runsaasti. Vuosittainen sademäärä on 2600 millimetriä.

Nähtävyydet
-----------

Mirafloresissa on useita luonnon virkistyskohteita, kuten esimerkiksi El Portal Quindiano. Kunta järjestää myös erilaisia tapahtumia, joissa tuodaan esille maanviljelijöiden (campesinos) ja alkuperäisasukkaiden kulttuuria.

Lähteet
-------

1. ↑  Alcaldía de Miraflores, Guaviare *miraflores-guaviare.gov.co*. Viitattu 10.10.2017}. (englanniksi)
2. ↑  Censo General 2005 Perfil Miraflores, Guaviare *Dane*. Viitattu 10.10.2017. (englanniksi)
3. ↑  Planeación y ejecución *miraflores-guaviare.gov.co*.  Arkistoitu 11.10.2017. Viitattu 10.10.2017. (englanniksi)
4. ↑  Alcaldía de Miraflores, Guaviare *miraflores-guaviare.gov.co*. Viitattu 10.10.2017. (englanniksi)[vanhentunut linkki]
5. ↑  Clima *miraflores-guaviare.gov.co*.  Arkistoitu 11.10.2017. Viitattu 10.10.2017. (englanniksi)
6. ↑  Turismo *miraflores-guaviare.gov.co*. Viitattu 10.10.2017. (englanniksi)[vanhentunut linkki]
**Denis Cuspert** (1975 – 17. tammikuuta 2018 Dayr al-Zawrin maakunta, Syyria) oli saksalainen rapartisti ja jihadisti. Hän käytti taiteilijanimeä Deso Dogg ja taistelijanimeä Abu Talha al-Almani.

Elämä
-----

Cuspertilla oli saksalainen äiti ja ghanalainen isä. Hän varttui Berliinin Kreuzbergissä. Hän liittyi jengitoimintaan, sai tuomioita useista pienistä rikoksista ja vietti vuosia nuorisorikollisten laitoksissa. Vuonna 2006 hän keikkaili rapartisti DMX:n kanssa. Hän saavutti artistina kohtalaista menestystä ja levytti Deso Dogg -nimellä kolme albumia. Hän kuitenkin päätti uransa vuonna 2010, kääntyi muslimiksi ja siirtyi salafistipiireihin. Vuonna 2012 Cuspert lähti toisen käännynnäisen, radikaalin saarnaajan vaikutuspiirissä oltuaan Egyptiin. Syyriaan hän saapui vuosien 2012  ja 2013 paikkeilla. Hän taisteli alun perin al-Nusran rintamassa, mutta siirtyi Isis-järjestön riveihin vuonna 2014. Yhdysvaltain ulkoministeriö lisäsi hänet globaalien terroristien listaukseen vuonna 2015. Cuspert esiintyi useissa propagandavideoissa, joista yhdessä piti käsissään ihmiseltä irrotettua päätä. Hän vaati toistuvasti terrori-iskujen tekemistä Euroopassa, uhkaili Barack Obamaa ja vaikuttaa toimineen saksaa puhuneiden islamilaisten radikaalien houkuttelijana Isis-toimintaan.

Vuonna 2014 FBI:n kielenkääntäjä Daniela Greene, joka sai tehtäväkseen tutkia Cuspertin toimia, valehteli FBI:lle aikeistaan ja lähti Syyriaan, jossa meni naimisiin Cuspertin kanssa. Greene kuitenkin pakeni pian takaisin Yhdysvaltoihin, jossa hänet pidätettiin. Hän suostui yhteistyöhön viranomaisten kanssa, myönsi syyllisyytensä virheellisiin lausuntoihin kansainvälisestä terrorismista ja sai kahden vuoden vankeustuomion. Hän vapautui kesällä 2016.

Cuspert sai surmansa Itä-Syyriassa tammikuussa 2018. Hänen kuolemastaan oli esitetty jo aiempia väitteitä, mutta tällä kertaa Isikselle myötämielinen mediaverkosto julkaisi kuvia hänen verisestä ruumiistaan. Sama media kertoi Cuspertin haavoittuneen vakavasti taistellessaan Yhdysvaltain tukemien Syyrian demokraattisten voimien ottaessa Raqqan hallintaansa loppuvuodesta 2017. Jäi epäselväksi, kuoliko Cuspert näihin vammoihin vai muussa yhteydessä.

Lähteet
-------

1. ↑  Radicalized: New Jihadists and the Threat to the West, s. 198 Peter R. Neumann
2. 1 2 3 4 5 6 7  'Gangsta jihadi' Denis Cuspert killed fighting in Syria The Guardian
3. 1 2 3 4 5 6  German rapper-turned-jihadi Denis Cuspert reportedly killed in Syria Deutsche Welle
4. 1 2  The FBI translator who went rogue and married an ISIS terrorist CNN


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana

 |

 |
**Marcello Baldi** (1. elokuuta 1923 Telve, Trento – 22. heinäkuuta 2008 Rooma) oli italialainen elokuvaohjaaja ja käsikirjoittaja.

Baldi keskeytti yliopisto-opintonsa siirtyäkseen elokuva-alalle ja työskenteli aluksi dokumenttiohjaajien Antonio Covin ja Vincenzo Sorellin sekä Romolo Marcellinin assistenttina. Hän teki Vatikaanin uutiskatsauksia ja lyhytelokuvia sekä työskenteli Alessandro Blasettin ja Lionello De Felicen apuohjaajana. Baldin ensimmäinen pitkä elokuva oli vuoristokiipeilijöistä kertova dokumentti *Italia K2* (1955). Myöhemmin hän ohjasi etupäässä vähäpätöisiä tilaustöitä sekä laati käsikirjoitukset kahteen Vittorio Cottafavin ja Antonio Leonviolan peplum-elokuvaan. Uransa loppuvaiheessa Baldi työskenteli televisiossa.

Elokuvia
--------

* *Herkuleen kosto*, 1960 (käsikirjoittaja)
* *Maciste ja manalan valtiatar*, 1961 (käsikirjoittaja)
* *Marte, dio della guerra*, 1962 (ohjaaja ja käsikirjoittaja)

Lähteet
-------

1. ↑  Poppi, Roberto: *Dizionario del cinema italiano. I registi: dal 1930 ai giorni nostri*, s. 38. Roma: Gremese, 2002. ISBN 88-8440-171-2.

Aiheesta muualla
----------------

* Elonet: Marcello Baldi
* Internet Movie Database: Marcello Baldi (englanniksi)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Korea

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie
* Elonet

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC

 |

 |
Ira Koivu
**Ira Koivu** (o.s. *Huovinen*, s. 1975 Rovaniemi) on suomalainen toimittaja, yrittäjä ja kolumnisti. Hän valmistui maisteriksi vuonna 2004 Helsingin yliopistosta pääaineenaan viestintä. Koivu suoritti myös kandidaatintutkinnon toisessa aineessa, kehitysmaatutkimuksessa vuonna 2002.

Ura
---

Toimittajanuransa Koivu aloitti Länsiväylä-lehdessä vuonna 1996. Hän on ollut toimittajana Helsingin Sanomissa, Ilta-Sanomissa ja Trendi-lehdessä sekä toimituspäällikkönä Koti ja keittiö -lehdessä. Lisäksi hän on ollut vakituisena avustajana Tulva-lehdessä. 

Vuosina 2010–2016 hän toimi Suomen kirjastoseuran viestintäpäällikkönä ja Kirjastolehden päätoimittajana. Vuonna 2016 Koivu irtisanoutui työstään Kirjastoseurassa toteuttaakseen pitkäaikaisen unelmansa omasta hevosesta ja yrityksestä. Suureen elämänmuutokseen liittyi myös elämäntapamuutos: Koivu jätti alkoholin kokonaan vuonna 2015 ja teki aiheesta kirjan *Vapaa viinistä – miten elämä muuttuu, kun pistää korkin kiinni* (Viisas elämä 2016).

Koivu myi asuntonsa Espoossa ja muutti tyttärensä, hevosen ja kissan kanssa Hämeenlinnaan, jossa hän perusti viestintätoimisto Muna vai Kana Oy:n keväällä 2018. Vuoden 2018 alusta hän aloitti Hämeen Sanomien kolumnistina.

Koivu oli mukana journalistien Faktana kiitos -koulukiertueella 2018. Koivu asuu Hämeenlinnassa tyttärensä (s. 2005) kanssa.

Vuonna 2020 Koivu rakensi Business Finlandin kehitysrahoituksella Soberisti-metodin. Se on matalan kynnyksen online-päihdehoitomenetelmä niille, jotka eivät koe perinteisiä menetelmiä omakseen.

Lähteet
-------

1. ↑  Ira Koivu, Author at Viisas Elämä *viisaselama.fi*.  Arkistoitu 21.10.2018. Viitattu 30.5.2018.
2. ↑  Viinistä vapautunut *journalisti.fi*.  Arkistoitu 21.10.2018. Viitattu 30.5.2018.
3. ↑  Faktana, kiitos! *Faktana, kiitos!*. Viitattu 30.5.2018. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Ira Koivun haastattelu Journalisti-lehdessä (Arkistoitu – Internet Archive)
* Ira Koivun haastattelu Kodin Kuvalehdessä
* Ira Koivun haastattelu Anna-lehdessä
* Ira Koivu Yle:n Aamutelevisiossa
* Ira Koivun haastattelu radio Classicissa
* Ira Koivun haastattelu Iltalehdessä
* Ira Koivun blogitekstejä aiheesta Vapaa viinistä
* Ira Koivun blogitekstejä aiheesta viestintä
* Syöpäjärjestöjen kampanjassa: Oma alkoholinkäyttö Mitä haluan sanoa alkoholinkäytön lopettamista harkitseville
* Ira Koivun haastattelu Iskelmässä
* Ira Koivun teksti Ehyt Ry:n sivulla:
* Ira Koivu Raittiuden ystävien sivulla:
Laivan runkojen vertailu
**Mathew Baker** (1530–1613)[1] on laivasuunnittelija, joka uudisti Englannin laivastoa 1500-luvulla ja ensimmäisenä alkoi laatia piirustuksia laivojen rakennusohjeiksi.

Ensimmäisellä virallisella laivanrakennusmestareiden listalla vuonna 1537 Henrik VIII:n Englannissa mainitaan John Smyth, Robert Holborn, Richard Bull ja James Baker. James Baker vastasi monista Henrikin laivoston laivijen rakentamisesta. Baker suunnitteli tykkien asennukset laivojen alemmille kansille ylempien sijasta, mistä ajatuksesta on kunnia annettu kuninkaalle.

Isänsä Jamesin oppipoikana [2] ja telakkaympäristössä kasvaneena Mathew perehtyi laivanrakennukseen ja kirjattiin mestareiden listaan 1572. Kun John Hawkins uudisti laivaston hallintoa kehittämällä laivanrakennuksen työmenetelmiä, Mathew Bakeristä tuli ehkä Tudorien ajan merkittävin laivasuunnittelija. Hänen tiedetään suunnitelleen ainakin laivat *Dreadnought*, *Vanguard*, *Merhonour* ja *Repulse*.

Laivanrakennuksen kehitys
-------------------------

Mathew Bakerin laatima skissi
Mathew ei pitänyt kilpailjastaa Phineas Pettistä, jonka kanssa hän kilpaili Elisabet I laivaston pääsuunnitteljan paikasta. Menestyksensä Mathew saavutti, kun hänestä tuli ensimmäinen tunnettu laivanrakennusmestari, joka laati laivoista suunnitelmat paperille. Tuolloin vielä traditiona rakennuspaikalla mitoittaa laiva. Pienoismallit eivät sen jälkeen enää olleet ainoa tapa ymmärtää laivanrakennuksen salat ja piirustukset auttoivat rakentajaa keskustelemaan työstä tilaajan kanssa.

Laivanrakennuksesta on säilynyt vain muutamia italialaisia tutkielmia 1400-luvulta. Baker laati ensimmäiset englantilaisen tutkielman laivanrakennuksesta.

Peter Pett I ja Mathew Baker olivat molemmat Deptfordissa, kun uuden tyyppinen valtamerille rakennettu sotalaiva laskettiin vesille 1575. Se oli linjalaivan ensi esittely, jonka tyyppiset alukset myöhemmin leimasivat Englannin laivoston merten hallintaa. *Revenge* oli pienehkö 500 tonnin alus, mutta vaarallinen ja nopea. vahvasti aseistettuna sen etuna oli kyky pysyä merellä pitkiä aikoja ja se oli helposti hallitavissa taisteluissa.

Lähteet
-------

1. ↑  BBC - History - British History in depth: Armada Gallery
2. ↑  Mathew Baker and the Art of the Shipwright
**Denis Joseph Irwin** (s. 31. lokakuuta 1965 Cork, Irlanti) on irlantilainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan puolustaja.

Manchester Unitedissa monta vuotta lempinimellä "Mr. Dependable" tunnettu Irwin aloitti uransa Leeds Unitedissa, josta siirtyi vuonna 1986 Oldham Athleticiin. 167 ottelua Oldhamissa pelannut irlantilainen siirtyi Manchester Unitediin 625 000 punnan siirtokorvauksella vuonna 1990. ManUn paidassa 296 Valioliiga-ottelua pelannut Irwin oli mukana voittamassa seitsemää liigamestaruutta, kahta FA Cupia, liigacupia, mestarien liigaa ja Cup-voittajien Cupia. Topparin paikalla pelannut Irwin tunnettiin erityisesti loistavista vapaapotkuistaan.

Viimeisen ottelun Unitedin paidassa hän pelasi Old Traffordilla toukokuussa 2002 ottelussa Charlton Athleticia vastaan. Kapteenin nauhaa ottelussa kantanut Irwin pelasi ManUssa kaikki ottelut mukaan lukien 368. ottelua. Ottelu Charltonia vastaan päättyi maalittomaan tasapeliin.

Irwin siirtyi ilmaisella siirrolla yhdessä Paul Incen kanssa Wolverhampton Wanderersiin heinäkuussa 2002. Irwin lopetti peliuransa kauden 2003–2004 päätteeksi. 

Wolverhamptonin noustua Valioliigaan vuonna 2003, sai Irwin aina huikeat suosion osoitukset Manchester Unitedin kannattajilta, kun irlantilainen tuli kentälle Old Traffordilla.

Irlannin maajoukkueessa Irwin pelasi vuosien 1991 ja 2000 välillä 56 ottelua ja teki niissä neljä maalia. Hän edusti maataan vuoden 1994 MM-kisoissa.

Saavutukset
-----------

**Manchester United**

* **Englannin Valioliiga: 7**
	+ 1993, 1994, 1996, 1997, 1999, 2000, 2001
* **FA Cup: 3**
	+ 1994, 1996, 1999
* **Liigacup: 1**
	+ 1992
* **Mestarien liiga:1**
	+ 1999
* **Cup-voittajien Cup: 1**
	+ 1991
* **UEFA Super Cup: 1**
	+ 1991
* **Intercontinental Cup: 1**
	+ 1999

Lähteet
-------

1. ↑  Mamrud, Roberto: Ireland - Record International Players  10.1.2019. RSSSF. Viitattu 19.5.2019. (englanniksi)

  

Irlannin tasavallan joukkue – Jalkapallon MM-kilpailut 1994
1 Bonner
2 Irwin
3 Phelan
4 Moran
5 McGrath
6 Keane
7 Townsend
8 Houghton
9 Aldridge
10 Sheridan
11 Staunton
12 G. Kelly
13 Kernaghan
14 Babb
15 Coyne
16 Cascarino
17 McGoldrick
18 Whelan
19 McLoughlin
20 D. Kelly
21 McAteer
22 A. Kelly
Valmentaja Charlton



|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Kansalliset Muokkaa Wikidatassa | 
* Israel

 |

 |
Outovan piirin sijainti Pihkovan alueen kartalla.
**Outovan piiri** (ven. Гдо́вский райо́н, *Gdovski raion*) on paikallinen itsehallintoalue Pihkovan alueella Venäjällä. Alueen pohjoisosassa Peipsijärven rannalla sijaitsevan piirin pinta-ala on 3 392 neliökilometriä ja asukkaita oli 12 792 henkeä (vuonna 2010).

Vuonna 1924 perustetun piirin hallinnollinen keskus on Outovan kaupunki (4 379 as. koko kaupunkikunta 6 263 as.). Lisäksi siihen kuuluu 8 maalaiskuntaa:

* Dobrutši (ven. Добручи)
* Juškino (ven. Юшкино)
* Pervomaiskaja (ven. Первомайская)
* Plesna (ven. Плесна)
* Polnovskaja (ven. Полновская; keskuspaikka Jamm, ven. Ямм)
* Samolva (ven. Самолва)
* Spitsino (ven. Спицино)
* Tšernevo (ven. Чернево)

Outovassa on Hatsina–Iivananlinna-radalta Veimarin asemalla haarautuvan sivuradan pääteasema. Kaupungin kautta kulkee Pihkovan ja Slantsyn välinen maantie.

Piirissä on elintarvike- ja puunjalostusteollisuutta. Maatalous on keskittynyt maidon ja lihan tuotantoon sekä perunan viljelyyn.

Lähteet
-------

1. 1 2  Federalnaja služba gosudarstvennoi statistiki (Venäjän federaation tilastovirasto), www.gks.ru: Vserossijskaja perepis naselenija 2010. Tom 1. Tšislennost i razmeštšenije naselenija. (Koko Venäjän kattava väestönlaskenta 2010. Osa 1. Väestön lukumäärä ja jakauma. Taulukko 11 (MS Excel-taulukko))  2012. Moskova:  ИИЦ «Статистика России».  Arkistoitu 15.3.2013. Viitattu 27.7.2013. (venäjäksi)

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Outovan piiri**.
* Outovan piirin sivusto (Arkistoitu – Internet Archive) (venäjäksi)
* Outovan kaupungille ja piirille omistettu sivusto (venäjäksi)

Pihkovan alueen piirit ja *kaupunkipiirit*
Bežanitsy • 
Dedovitši • 
Dno • 
Krasnogorodsk • 
Kunja • 
Loknja • 
Nevel • 
Novoržev • 
Novosokolnik • 
Opotška • 
Ostrov • 
Outova • 
Palkino • 
Petseri • 
*Pihkova* • 
Pihkova • 
Pljussa • 
Porhov • 
Puškinskije Gory • 
Pustoška • 
Pytalovo • 
Sebež • 
Strugi Krasnyje • 
Usvjaty • 
*Velikije Luki* • 
Velikije Luki
**TVT-Tampere** (vuoden 2004 joulukuuhun **TV-Tampere**) oli Tampereella toiminut sekä kaapelin että antennin kautta ohjelmaa lähettänyt alue-tv. 13. tammikuuta 1994 aloittaneen silloisen TV-Tampereen näkyvyysalue kattoi melkein koko Pirkanmaan. Näkyvyysalue ulottui 40–60 kilometrin päähän Tampereen keskustasta VHF-kanavalla 6 sekä lähikuntien kaapeliverkoissa kanavalla 12. Lähetykset tavoittivat noin 380 000 pirkanmaalaista, joista 89 % antennin ja kaapelin välityksellä.

Kanavan suosituin ohjelma oli Pirkanmaan paikallisuutiset. Uutisia seurasi päivittäin noin 95 000 katsojaa. TVT-Tampereen lähetin sijaitsi Pyynikillä ja sen teho oli 2 kW ERP. Vuonna 1994 lupa myönnettiin Skycom Oy:lle, vuodesta 2000 lähtien se oli Janton Oyj:llä Skycomin mentyä konkurssiin ja vuodesta 2004 lähtien Tuotantoyhtiö Kuvaputki Oy:llä. TVT-Tampere lopetti toimintansa 1. heinäkuuta 2006 ja sen tilalla kaapelissa nähtiin valtakunnallisen Diggari-kanavan ohjelmia.

Lähteet
-------

* Koivisto, Tuomo: TV-Tampere ainoana Suomessa kaupallista paikallistelevisiotoimintaa.  *Tammerkoski*, 1997, nro 4, s. 18-19. Tampere:  Tampere-seura.

Aiheesta muualla
----------------

* TVT-Tampere kanavan verkkosivut arkistoituna
* Diggari-kanavan verkkosivut arkistoituna
**Rustavi** (georg. რუსთავი) on Georgian neljänneksi suurin kaupunki. Rustavi sijaitsee Kaakkois-Georgiassa Kvemo Kartlin hallintoalueella Mtkvari-joen varrella 37 kilometriä Tbilisistä kaakkoon. Kaupungissa on 117 900 asukasta (vuonna 2007).

Historia
--------

Kronikoitsija Leonti Mrovelin mukaan kaupunki perustettiin jo 300-luvulla eaa. mutta ensimmäiset varsinaiset jäljet kaupungista ovat 300-luvulta ajanlaskun alun jälkeen. Kuningas Trdatin sanotaan rakentaneen Kukhetin alueelle kanavan (*ru*, "virta") Mtkvari-joesta, mistä Rustavi on saattanut saada nimensä. Myös Rustavin ensimmäisen kirkon ja linnoituksen rakennustyöt on liitetty samalle aikakaudelle. Kuningas Vakhtang I teki 400-luvulla kaupungista kirkollisen keskuksen. Arabit tuhosivat kaupunkia 700-luvulla.

Kaupunki eli kukoistuskauttaan 1200-luvulla, jolloin se oli merkittävä kaupan keskus. Mongolit kuitenkin tuhosivat kaupungin vuonna 1265, eikä se enää toipunut. Nykyinen kaupunki syntyi vasta neuvostoaikana, kun vanhan Rustavin raunioille perustettiin metalliteollisuuden keskus, joka rakennettiin vuosina 1941–1950. Kaupunkioikeudet Rustavi sai vuonna 1948.

Neuvostoliiton hajoamisen aiheuttama talousromahdus iski kaupunkiin pahoin. Rustavin väkiluku oli vuoden 1989 väestönlaskennassa vielä yli 159 000, mutta se laski vuoteen 2002 mennessä noin 116 000:een. Rustavin asukkaista georgialaisia on vuoden 2002 väestönlaskennan mukaan 87,8 prosenttia. Suurimmat vähemmistöt ovat azerit (4,3 prosenttia) ja venäläiset (3,1 prosenttia).

Lähteet
-------

1. 1 2  GeoHive: Georgia
2. 1 2  Rustavi City: History (Arkistoitu – Internet Archive)
3. ↑  Ethnic Groups Georgian tilastokeskus. Viitattu 17. huhtikuuta 2009.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Rustavi** Wikimedia Commonsissa

* Kaupungin kotisivut (Arkistoitu – Internet Archive) (georgiaksi) (englanniksi)

  

Georgian lippuGeorgian kaupungit ja piirikunnat

|  |
| --- |
| **Piirivapaat kaupungit:** Batumi | Gagra | Kutaisi | Poti | Rustavi | Suhumi | Tqvartšeli | Tskhinvali |
| **Piirikunnat:** Abaša | Adigeni | Akhalgori | Akhalkalaki | Akhaltsikhe | Akhmeta | Ambrolauri | Aspindza | Baghdati | Bolnisi | Bordžomi | Dedoplistsqaro | Dmanisi | Dušeti | Džava | Gagra | Gali | Gardabani | Gori | Gudauta | Gulripši | Gurdžaani | Kareli | Kaspi | Keda | Kharagauli | Khašuri | Khelvatšauri | Khobi | Khoni | Khulo | Kobuleti | Lagodekhi | Lantškhuti | Lentekhi | Marneuli | Martvili | Mestia | Mtskheta | Ninotsminda | Oni | Otšamtšire | Ozurgeti | Qazbegi | Qvareli | Satškhere | Sagaredžo | Samtredia | Senaki | Sighnaghi | Šuakhevi | Suhumi | Telavi | Terdžola | Tetri tsqaro | Tianeti | Tqibuli | Tsageri | Tsalendžikha | Tsalka | Tšiatura | Tškhorotsqu | Tšokhatauri | Tsqaltubo | Vani | Zestaponi | Zugdidi |
*Tämä artikkeli kertoo kirjailijasta. Koripalloilija Kari Hautamäestä kertoo artikkeli Kari Hautamäki (koripalloilija)*

**Kari Hautamäki** (s. 1981 Gävle, Ruotsi) on ruotsinsuomalainen kirjailija ja ensihoitaja sekä entinen mäkihyppääjä. Hautamäen esikoisteos *Et sinä (vielä) kuole* julkaistiin vuonna 2021, ja kirjan jatko-osa *Nyt sinä kuolet* vuonna 2023. *Et sinä (vielä) kuole* -teoksen ruotsinkielinen käännös *Du ska inte dö (ännu)* julkaistiin vuonna 2022. Kirjoissa Hautamäki kertoo mieleenpainuvimmista kokemuksistaan ensihoitajana Suomessa ja Ruotsissa.

Elämä ja ura
------------

Kari Hautamäki syntyi vuonna 1981 Gävlessä Ruotsissa suomalaiseen perheeseen. Perhe muutti Suomeen 1990-luvun alussa ja asettui asumaan Lahden Mukkulaan. Hautamäki aloitti Matti Nykäsen innoittamana mäkihypyn ja liittyi Lahden mäkipoikiin. Hän pääsi nopeasti kansallisiin valmennusryhmiin, ensin nuorten ja sitten aikuisten edustusjoukkueisiin. Armeijan hän suoritti urheilujoukoissa.

Hautamäki lopetti mäkihyppyuransa 2000-luvulla. Hän opiskeli ensin sairaanhoitajaksi ja myöhemmin erikoissairaanhoitajaksi. Suurimman osan urataan Hautamäki on työskennellyt ensihoitajana Lahdessa ja Tukholmassa. Nykyään hän työskentelee ensihoitajana Pohjois-Ruotsissa. Vuonna 2021 Hautamäki valmistui opettajaksi.

Lähteet
-------

1. ↑  Hautamäki, Kari, 1981- *Finto*. Viitattu 13.4.2023.
2. 1 2 3  Hautamäki, Kari: *Et sinä (vielä) kuole. Ensihoitajan tositarinoita ambulanssista*. Helsinki: Deadline Kustannus, 2021.
3. 1 2  Deadline Kustannus, kirjailijat *deadlinekustannus.fi*.  Arkistoitu 17.3.2023.


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)

 |

 |
Uesugi Harunori
**Uesugi Harunori** (jap. 上杉 治憲; s. 1751 - k. 1822) oli japanilainen daimio eli 9. Yonezawan hallintoalueen (nykyisen Yonezawan ja Okitaman alueen) päämies. Hän syntyi Edossa ja oli Hyūgan provinssia kontrolloivan Akizuki-klaanin daimion toinen poikalapsi. Hänen äitinsä oli Yonezawan neljännen päämiehen toisen polven jälkeläinen. Uesugin lapsuusajan nimityksinään olivat "Matsusaburō" (jap. 松三郎) ja "Naomatsu" (jap. 直松). Hänet adoptoi Yonezawan silloinen daimio Uesugi Shigesada, ja vuonna 1767 Harunori peri vallan Shigesadalta. Syrjään siirryttyään hän otti *gō*n eli taiteilijanimen Yozan (jap. 鷹山).

Uesugi Harunori muistetaan parhaiten talousuudistuksistaan ja hänet mainitaan usein esimerkkinä hallintoalueen hyvästä kuvernööristä. Yonezawa oli ollut veloissa suunnilleen sata vuotta kun Harunori otti vallan. Shigesada jopa harkitsi hallintoalueen palauttamista shōgunaatille äärimmäisenä vaihtoehtona. Sen sijaan hänen appi-isänsä Owarin provinssin daimio vakuutti hänet siirtymään syrjään daimion asemastaan. Tällaisessa tilanteessa Harunori sai käsiinsä Yonezawan daimion aseman. Harunori otti käytäntöön järeät kurinpitomenetelmät ja komensi usean uudistuksiaan vastustavan *karō*n (neuvonantajan) teloituksen. Hänen toimiensa seurauksena Yonezawasta tuli varsin hyväosainen, eikä se kärsinyt paljonkaan nälänhädästä joka kuritti Japania laidasta laitaan Tenmei-kaudella (1781–1789). Vuonna 1830 eli alle vuosikymmen ennen Harunorin kuolemaa, shōgunaatti julisti Yonezawan virallisesti hyvin hallitun hallintoalueen mallikuvaksi.

Harunori ilmaisi käsityksensä hallitsemisesta ja läänitysherran roolista kirjessä pojalleen Haruhirolle:

> »Valtio (jap. 国家, *kokka*) peritään esivanhemmilta ja annetaan perintönä jälkeläisille; sitä ei tule hallinnoida itsekkäästi. Kansa kuuluu valtiolle; heitä ei tule hallinnoida itsekkäästi. Valtias on olemassa valtion ja kansan tähden: valtio ja kansa eivät ole olemassa valtiaan takia.» 
> 
>

Lähdeviitteet
-------------

* Frederic, Louis (2002). "Japan Encyclopedia." Cambridge, Massachusetts: Harvard University Press.
* Gordenker, Alice. "So, what the heck is that? Mistletoe," *Japan Times.* December 18, 2007.
* Sansom, George (1963). "A History of Japan: 1615-1867." Stanford, California: Stanford University Press.

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Yhdysvallat
* Japani

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC

 |

 |
**Greta Peck** (**Greta Konen**, synt. **Eine Matilda Kukkonen**; 25. tammikuuta 1911 Helsinki – 19. tammikuuta 2008 Beverly Hills, Kalifornia, Yhdysvallat) oli amerikansuomalainen, joka Suomessa tunnettiin erityisesti näyttelijä Gregory Peckin ensimmäisenä puolisona. Greta Peckin ensimmäinen puoliso oli Charles Rice.

Kukkosen perhe muutti Yhdysvaltoihin vuonna 1913. Greta Peck otti nimen Greta nuorena Yhdysvalloissa, sillä hänen silloinen opettajansa ei osannut lausua tämän oikeaa nimeä, Eine. Hän avioitui Peckin kanssa 1942, ja avioliitto kesti vuoteen 1955. Heillä oli kolme poikaa, Jonathan, Stephen ja Carey. Gretan ja Gregoryn vanhin poika, televisiotoimittajana työskennellyt Jonathan teki itsemurhan vuonna 1975 ollessaan 30-vuotias. 

Greta Peck toimi uransa eri vaiheissa kampaajana, kiinteistövälittäjänä ja liikealalla sekä harjoitti hyväntekeväisyyttä muun muassa sotaveteraanien hyväksi, mistä hänelle myönnettiin vuonna 1967 Suomen Valkoisen Ruusun ritarikunnan ensimmäisen luokan mitali. Hän oli myös Suomalais-amerikkalaisen kauppakamarin kunniajäsen. Suomi College myönsi hänelle vuonna 1994 kunniatohtorin arvon. Greta osasi vielä vanhuksenakin puhua suomea, joskaan ei niin hyvin kuin asuessaan Suomessa. Greta yllätti pari kertaa hänestä kirjaa tehneet Erkki ja Ilona Kannon toteamalla lauseita heille selkeällä suomen kielellä.

Lähteet
-------

* Helsingin Sanomat 26.1.2008 s. C10 Muistokirjoitus. Artikkelin verkkoversio

### Viitteet

1. 1 2  Koski, Richard: The Story of Greta and Gregory Peck Finer Lakes Finns.  Arkistoitu 26.7.2011. Viitattu 9.4.2011. (englanniksi)

Kirjallisuutta
--------------

* Greta Peck, teoksessa Erkki ja Ilona Kanto: *Miten Hollywood valloitetaan? Suomalaisella sisulla menestystä tavoittelemassa – tositarinoita showmaailman mekasta*. Karisto 2001. Sivu 42–48. ISBN 951-23-4162-x.
**New Westminster** on 58 549 (2006) asukkaan kaupunki Brittiläisessä Kolumbiassa, Kanadassa. Kaupunki sijaitsee Fraserjoen suistossa, noin 19 kilometriä kaakkoon Vancouverista, jonka metropolialueeseen se kuuluu. New Westminster on läntisen Kanadan vanhin kaupunki, ja siitä oli tarkoitus tulla provinssin pääkaupunki, mutta tämä kunnia kuitenkin myönnettiin Victorialle.

Historia
--------

Vuoden 1858 Fraserjoen kultaryntäyksen aikana myös New Westminsterin kaupunki sai alkunsa tärkeänä kauppapaikkana joen ylävirtaan matkaaville kullanetsijöille. New Westminster perustettiin vuonna 1859, ja se onkin läntisen Kanadan vanhin kaupunki. Britannian kuningatar Viktoria nimitti kaupungin Lontoossa sijaitsevan Westminsterin kaupunginosan mukaan, ja tästä syystä kaupunkia onkin usein kutsuttu kuninkaalliseksi kaupungiksi (engl. *Royal City*). Kaupunki oli myös provinssia edeltäneen, Brittiläisen Kolumbian siirtokunnan pääkaupunki.

Vuonna 1866 Vancouverinsaari ja siirtokunta yhdistettiin uudeksi Brittiläisen Kolumbian provinssiksi. Kultaryntäksen laantuessa New Westminsterin menetti merkittävyyttään kaupallisena keskuksena, ja vuonna 1868 provinssin pääkaupungiksi nimitettiin Vancouverinsaarella sijaitseva Victoria.

New Westminster sai vuonna 1872 suurkaupungin statuksen (City).

Vuonna 1898 tulipalot tuhosivat lähes jokaisen rakennuksen kaupungin keskustassa. Uudelleenrakennus kuitenkin eteni nopeasti ja vuoteen 1910 mennessä kaupungin keskusta oli jälleenrakennettu.

Liikenne
--------

New Westminsterissä ei sijaitse moottoriteitä, mutta Kanadan läpi johtava Trans-Canada Highway kulkee kaupungin pohjoispuolella sijaitsevien Burnabyn ja Coquitlamin kaupunkien läpi. Suur-Vancouverin alueen Sky Train pysähtyy kolmella asemalla kaupungissa.

Ystävyyskaupungit
-----------------

* Japani, Moriguchi
* Filippiinit, Quezon City
* Kiina, Lijiang
* Ranska, Villepreux

Lähteet
-------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **New Westminster**.
1. ↑  Community Profiles  2006. Statistics Canada. Viitattu 20.2.2010. (englanniksi), (ranskaksi)[vanhentunut linkki]
2. 1 2  New Westminster (History) Travel British Columbia. Viitattu 20.2.2010. (englanniksi)
3. ↑  New Westminster, British Columbia TransCanadaHighway.com.  Arkistoitu 30.11.2010. Viitattu 20.2.2010. (englanniksi)
4. ↑  New Westminster Timeline (1850–1874) New Westminster Public Library.  Arkistoitu 6.8.2019. Viitattu 20.2.2010. (englanniksi)
**Serafin Wiestner** (s. 20. heinäkuuta 1990 Ilanz) on sveitsiläinen ampumahiihtäjä. Hän edustaa SC Trin -seuraa.

Wiestner aloitti ampumahiihdon vuonna 2004. Hän kilpaili nuorten MM-kisoissa 2008–2011 parhaana sijoituksenaan pikakilpailun viides sija Nové Městossa vuonna 2011. EM-kisoihin hän osallistui vuosina 2010, 2011 ja 2013 sijoittuen parhaimmillaan 15:nneksi normaalimatkalla Ridnaun–Val Ridannassa 2011.

Ensimmäisissä aikuisten arvokisoissaan, Sotšin talviolympialaisissa 2014, Wiestner oli pikamatkalla 40:s, takaa-ajossa 56:s ja viestissä 14:s. Kontiolahden MM-kilpailuissa 2015 hänen paras henkilökohtainen sijoituksensa oli pikamatkan 29:s. Oslon MM-kilpailuissa 2016 hän sijoittui pikamatkalla 11:nneksi. Pyeongchangin olympialaisissa 2018 hän oli pikakilpailussa yhdeksäs.

Ampumahiihdon maailmancupissa Wiestner debytoi tammikuussa 2014 Oberhofin pikakilpailussa ollen 45:s. Ensimmäiset pisteensä hän saavutti saman vuoden maaliskuussa ollen Kontiolahden pikamatkalla 29:s. Ensimmäistä kertaa Wiestner sijoittui kymmenen parhaan joukkoon helmikuussa 2016 ollen Presque Islen pikamatkalla viides.

Ammatiltaan Wiestner on rajapoliisi.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6  Serafin Wiestner *IBU Datacenter*. IBU. Viitattu 12.2.2016. (englanniksi)
2. ↑  Serafin Wiestner *Sports-reference.com*.  Arkistoitu 2.7.2015. Viitattu 12.2.2016. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Serafin Wiestnerin kotisivut (saksaksi)
De Gamlas Hem, nykyisin Pirkanmaan musiikkiopisto
**De Gamlas Hem** on Tampereella Kaakinmaan eteläosassa sijaitseva kaksikerroksinen jugendtyylinen vuonna 1905 valmistunut entinen vanhainkotirakennus, jossa nykyisin toimii Pirkanmaan musiikkiopisto. Rakennuksen suunnitteli arkkitehti Birger Federley. Rakennus sijaitsee tontilla, jota rajaavat Kurilankatu, Papinkatu, Eteläpuisto ja Koulukatu.

Talon rakennutti Tampereen ruotsinkielisten perustama De Gamlas Hem -yhdistys vanhainkodiksi iäkkäille ruotsinkielisille naisille. Kaksikerroksinen rapattu tiilirakennus valmistui kesällä 1905, ja talossa oli tilat 23 asukkaalle. Talon henkilökunta, johon kuului johtajatar, talonmies, keittäjä, sisäkkö ja piika, asui myös rakennuksessa. Federley suunnitteli rakennukseen myös kiinteää sisustusta ja irtokalusteita. Taloa ympäröi muotopuutarha, joka on myöhemmin osaksi villiytynyt.

Talo toimi vanhainkotina vuoteen 1983 saakka, jolloin valmistui vanhainkotia hallinnoivan säätiön rakennuttama uudisrakennus Kyttälään Rongankatu 9:ään. Uudessa talossa jokaisella asukkaalla on oma pieni asunto ja asukkaiksi pääsevät myös miehet ja pariskunnat. De Gamlas Hem -vanhainkodin toiminta jatkuu edelleen uusissa tiloissa.

Tampereen kaupunki osti 1982 vanhan De Gamlas Hem -rakennuksen tontteineen, ja tilat peruskorjattiin arkkitehti Harry W. Schreckin suunnitelmien mukaan Pirkanmaan musiikkiopiston käyttöön. Musiikkiopisto on toiminut siellä vuodesta 1984 alkaen. Valtakunnallisesti merkittävä, omaleimainen talo on suojeltu rakennustaiteellisin, kulttuurihistoriallisin ja maisemallisin perustein.

De Gamlas Hem -nimisiä ruotsinkielisille tarkoitettuja vanhainkoteja rakennettiin myös Ouluun (1906), Kristiinankaupunkiin (1915) ja Poriin (1922). Nämä rakennukset olivat yksikerroksisia puurakennuksia.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Tampere De Gamles Hem - Rakennusinventointi Eteläpuiston ja lähiympäristön asemakaavaa varten Asemakaava nro 8581 2016, sivu 1-10
2. ↑  *Tampereen kantakaupungin rakennuskulttuuri 1998*, s. 13, 101. Tampere: Tampereen kaupungin kaavoitusyksikkö, 1998. ISBN 951-609-076-1.
**Reggina Calcio** on Reggio di Calabrian kaupungista kotoisin oleva jalkapalloseura, joka pelaa kaudella 2022-2023 Italian toiseksi korkeimmalla sarjatasolla Serie B:ssä. Seura perustettiin vuonna 1914 nimellä *Unione Sportiva Reggio Calabria* ja se on historiansa aikana kokenut monia nimenmuutoksia (*SC Reggio*, *Reggio FBC.*, *AS Reggina*, *SS La Dominante*, *AS Reggina*). Nykyinen nimi otettiin käyttöön vuonna 1986. Seuraa kutsutaan tunnusvärin mukaan lempinimellä *Amaranto* (tummanpunaiset).

Reggina nousi ensimmäisen kerran Italian pääsarjaan Serie A:han vuonna 1999, putosi kaksi vuotta myöhemmin Serie B:hen ja nousi uudestaan pääsarjatasolle kaudeksi 2003–2004. Italian jalkapalloskandaalin tutkimuksissa osoittautui, että Reggina oli ollut osallinen laittomuuksiin ja sen pudottamista Serie B:hen vaadittiin. Tuomio kuitenkin lieveni ja seura sai jatkaa Serie A:ssa, mutta se joutui aloittamaan kauden 2006–2007 −15 pisteellä. Seura putosi kauden 2008–2009 päätteeksi Serie B:hen.

Regginalla ei ole merkittäviä saavutuksia. Paras sijoitus Serie A:ssa on 10. sija kaudelta 2004–2005.

Entisiä pelaajia
----------------

* Italia Davide Baiocco
* Italia Rolando Bianchi
* Italia Emiliano Bonazzoli
* Italia Benito Carbone
* Japani Shunsuke Nakamura
* Italia Simone Perrotta
* Italia Andrea Pirlo
* Italia Cristiano Zanetti

Aiheesta muualla
----------------

* Virallinen kotisivu

  

ItaliaSerie B 2022–2023
Ascoli • Bari • Benevento • Brescia • Cagliari • Cittadella • Como • Cosenza • Frosinone • Genoa •  
Modena • Palermo • Parma • Perugia • Pisa • Reggina • SPAL • Südtirol • Ternana • Venezia

Luettelo Serie B:n voittajista • Serie B:n maalikuninkaat
Greta Laurent
**Greta Laurent** (s. 3. toukokuuta 1992) on italialainen maastohiihtäjä.

Maailmancupissa Laurent kilpaili ensimmäisen kerran Düsseldorfissa joulukuussa 2011. Ensimmäiset maailmancupin pisteensä hän saavutti Canmoren vapaan hiihtotavan sprintissä joulukuussa 2012 oltuaan 26:s. Kymmenen parhaan joukkoon hän sijoittui ensimmäisen kerran oltuaan yhdeksäs Seefeldin vapaan hiihtotavan sprintissä tammikuussa 2018.

Val di Fiemmen MM-kilpailuissa 2013 Laurent sijoittui perinteisen hiihtotavan sprintissä 31:nneksi. Sotšin olympialaisissa 2014 hän oli vapaan hiihtotavan sprintissä 26:s. Falunin MM-kilpailuissa 2015 hän oli perinteisen sprintissä 37:s ja Lahdessa 2017 vapaan hiihtotavan sprintissä 29:s. Pyeongchangissa 2018 hän sijoittui perinteisen sprintissä 32:nneksi. Pekingin olympialaisissa 2022 Laurent sijoittui vapaan hiihtotavan sprintissä 28:nneksi.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Greta Laurent Kansainvälinen hiihtoliitto (FIS).  (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Greta Laurent** Wikimedia Commonsissa