recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Paholainen luultavasti** (*Le Diable probablement*) on Robert Bressonin ohjaama ranskalainen elokuva vuodelta 1977. Sen keskeisintä henkilöä näyttelee Antoine Monnier.

*Paholainen luultavasti* perustuu Bressoniin pohdintoihin. Se kuvaa pariisilaisnuorten elämää ja käsittelee monia ajankohtaisia aiheita, saastumista, ekokatastrofeita, politiikan mädännäisyyttä ja uskonnon rappiota.

Tuotanto ja levitys
-------------------

*Paholainen luultavasti* oli tuotantonsa alkuvaiheissa suurissa vaikeuksissa, sillä ohjaajille rahoitusta myöntänyt komissio ei suostunut antamaan tukea Bressonille. Hän sai mahdollisuuden elokuvan toteuttamiseen, kun kulttuuriministeri Michel Guy henkilökohtaisesti vaikutti rahoituksen saamiseen. Elokuva kuvattiin Pariisissa kesällä 1976.

Elokuvaa ei valittu vuoden 1977 Cannesin elokuvajuhlien virallisen esitysten joukkoon. Bresson kielsi sen esittämisen juhlien merkittävässä sivutapahtumassa ja antoi syyksi sen, ettei pitänyt enää Cannesista, sillä se saastutti vesiä. Berliinin elokuvajuhlilla *Paholainen luultavasti* sai toiseksi merkittävimmän palkinnon, Hopeisen karhun. Ennen palkinnon myöntämistä elokuvaohjaaja Rainer Werner Fassbinder ja kriitikko Derek Malcolm olivat uhanneet lähteä tuomaristosta, jos heidän tukeaan Bressonin elokuvalle ei tuoda julkisuuteen.

Suomessa *Paholainen luultavasti* sai ensi-iltansa vasta 1979, jolloin se nousi kymmenen parhaan joukkoon elokuvakerholehti Projektion järjestämässä kriitikkoäänestyksessä vuoden parhaista ensi-iltaelokuvista.

Lähteet
-------

* Braad Thomsen, Christian: *Leppymättömät: Elokuvataiteen kohtaloita ja kerrontamuotoja*. Suomentanut Tamminen, Arvi. Helsinki: Like, 1990. ISBN 951-8929-29-7.
* Reader, Keith: *Robert Bresson*. Manchester: Manchester University Press, 2000. ISBN 0-7190-5365-x. Google-kirjat (viitattu 9.4.2011). (englanniksi)

### Viitteet

1. ↑  Braad Thomsen, s. 190.
2. ↑  Paholainen luultavasti. Kansallinen audiovisuaalinen arkisto.  Arkistoitu 24.5.2012. Viitattu 18.4.2011.
3. 1 2  Reader, s. 133–134.
4. ↑  *Vuoden 1979 parhaiden kriitikkoäänestys*, Projektio 1/1980, Suomen elokuvakerhojen liitto ry, s. 27.

Aiheesta muualla
----------------

* *Paholainen luultavasti* Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
* *Paholainen luultavasti* Elonet.
**Vastaava toimittaja** on Suomessa *laki sananvapauden käyttämisestä joukkoviestinnässä* (13. kesäkuuta 2003/460) määrittämä tehtävä. Lain mukaan julkaisijan tulee määrätä aikakautiselle julkaisulle (aikakauslehdelle tai vastaavalle) ja verkkojulkaisulle *vastaava toimittaja*, jonka tehtävänä on johtaa ja valvoa toimitustyötä, päättää aikakautisen julkaisun, verkkojulkaisun tai ohjelman sisällöstä sekä muusta lain määräämästä. Hänen tulee olla viisitoista vuotta täyttänyt henkilö, joka ei ole konkurssissa ja jonka toimintakelpoisuutta ei ole rajoitettu. Tieto vastaavasta toimittajasta on merkittävä julkaisuun. Laki sallii myös useiden vastaavien toimittajien määräämisen. Tällöin määritellään yleensä kullekin henkilölle oma vastuualue.

*Painovapauslaissa* vuodelta 1919 käytettiin termiä päätoimittaja. Vuoden 2003 Lakiuudistus muutti oleellisesti rikollisesta julkaisutoiminnasta annettavia rangaistuksia: päätoimittajan vastuuta pienennettiin siinä tapauksessa että hän ei ole laiminlyönyt tehtäviään, ja hänen alaisuudessaan työskentelevien vastuu lisääntyi.

Tapauksissa, jossa vastaavan toimittajan laiminlyönti johtaa virheellisen tiedon julkaisemiseen, voidaan tämä tuomita päätoimittajarikkomuksesta sakkoon. Vastaavan toimittajan ei tarvitse olla päätoimittaja vaan hän voi olla myös keskijohtoon kuuluva tai rivitoimittaja.

Lähteet
-------

1. ↑  Laki sananvapauden käyttämisestä joukkoviestinnässä *Finlex*.  13.6.2003. Edita.  Arkistoitu 29.8.2013. Viitattu 10.6. 2009.
2. ↑  Painovapauslaki  04.01.1919. Finlex:  Edita. Viitattu 10.6.2009. : esim. "Jokaisessa aikakautisen painokirjoituksen numerossa tai vihossa pitää olla päätoimittajan nimi ilmoitettuna. Jos niin ei ole laita, rangaistakoon päätoimittajaa enintään [viidensadan markan] sakolla."
3. ↑  Elina Ranta: Sananvapauslaki testataan pian tuomioistuimissa.  *Journalisti*, 7.12.2007, 2007. vsk.  Journalistiliitto. Artikkelin verkkoversio. Viitattu 10.6.2009.  (Arkistoitu – Internet Archive)
**Pyhän kolminaisuuden kirkko**, tunnetaan myös nimellä **Old Swedes** on kirkkorakennus Delawaren Wilmingtonissa Yhdysvalloissa. Se rakennettiin vuosina 1698–1699 vanhaan ruotsalaisten perustamaan Fort Christinan siirtokuntaan. Se oli alkujaan luterilainen kirkko, mutta se siirtyi episkopaaleille vuonna 1791. Kirkko on Yhdysvaltain kansallisten historiallisten muistomerkkien luettelossa.

Historia
--------

Pyhän kolminaisuuden kirkon taustalla on nykyisen Wilmingontin alueelle muuttaneet ruotsalaiset ja suomalaiset siirtolaiset. Fort Christinan siirtolaiset käyttivät nykyisen kirkon aluetta hautausmaana, mutta siellä on myös todisteita delawareintiaanien toiminnasta. Kirkko rakennettiin vuosina 1698–1699, ja se vihittiin käyttöön Pyhän Kolminaisuuden päivänä 1699. Ruotsin valtio tuki kirkon rakentamista, vaikka Ruotsi oli jo menettänyt Fort Christinan, joka oli siirtynyt vuonna 1664 Englannille.

Lars Girelius oli kirkon viimeinen ruotsalainen pastori. Hän jätti seurakunnan vuonna 1791, ja hänen tilalleen tuli Joseph Clarkson. Kirkon hallinta siirtyi tämän jälkeen Yhdysvaltain episkopaaliselle kirkolle. Seurakunta rakensi vuonna 1830 uuden kirkon, jolloin vanha rakennus jäi vähälle käytölle. Siellä pidettiin yli vuosikymmenen ajan vain yksi tapahtuma vuodessa, ja se alkoi rapistua. Rakennus otettiin uudelleen käyttöön vuonna 1842, jolloin sen vanhat puiset penkit vaihdettiin pitkiin kirkonpenkkeihin, tiililattian päälle tehtiin puinen lattia ja parvekkeen portaat siirrettiin sisätiloihin.

Kirkko valittiin vuonna 1961 kansalliseksi historialliseksi muistomerkiksi, ja vuonna 1966 se listattiin historiallisten kohteiden kansalliseen rekisteriin.

Lähteet
-------

1. ↑  Our Story Old Swedes Historic Site. Viitattu 6.8.2020. (englanniksi)
2. 1 2  Holy Trinity (Old Swedes') Church The Swedish Colonial Society.  Arkistoitu 14.12.2019. Viitattu 6.8.2020. (englanniksi)
3. ↑  History of Old Swedes Church National Park Service. Viitattu 6.8.2020. (englanniksi)
4. 1 2  Holy Trinity (Old Swedes) Church  22.3.2005. National Park Service. Viitattu 6.8.2020. (englanniksi)
5. ↑  Holy Trinity *NPGallery*. National Park Service. Viitattu 6.8.2020. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Pyhän kolminaisuuden kirkko (Wilmington)** Wikimedia Commonsissa

* Old Swedes Historic Site (englanniksi)
**Jukka Dominikus Hiillos**, vuoteen 1905 **Hilden** (7. elokuuta 1898 Tampere – 9. elokuuta 1959 Tampere) oli suomalainen metsänhoitaja, virkamies ja yritysjohtaja, joka sai metsäneuvoksen arvonimen.

Hiilloksen vanhemmat olivat kauppias Johan Adolf Hilden ja Elina Vilhelmiina Hempura ja puoliso vuodesta 1930 sairaanhoitaja Elna Elfrida Isaksson. Hiillos tuli ylioppilaaksi Tampereen klassillisesta lyseosta 1918 ja valmistui metsänhoitajaksi 1920, jolloin hän sai myös metsäkonduktöörin arvon. Hiillos oli Metsähallituksen avustava metsänhoitaja Kalajoen hoitoalueella 1921, avustava metsänhoitaja 1922–1924, apulaisjohtaja Eskolan metsäradalla 1924–1927 ja hankintametsänhoitaja Haapajärven, Haapaveden ja Kestilän hoitoalueilla 1927–1929. G. A. Serlachius Oy:n aluemetsänhoitaja Hiillos oli 1930–1937, Sunila Oy:n metsäpäällikkö 1937–1941 ja Ab J. W. Enqvist Oy:n metsäpäällikkö vuodesta 1942. Hiilloksella oli sota-aikana tärkeä tehtävä, kun hän toimi rautatiehallituksen puutavaratoimiston, sittemmin Vapo ja Neova, toimitusjohtajana 1940–1941 ja johtokunnan jäsenenä 1942 ja puheenjohtajana 1943–1944. Hänellä oli lisäksi useita oman alansa luottamus- ja asiantuntijatehtäviä. Kunnanvaltuuston jäsen Ylöjärvellä Hiillos oli 1945–1950. Hän sai metsäneuvoksen arvonimen 1950.

Lähteet
-------

1. 1 2  Rantanen, Keijo: Metsäneuvos Jukka Hiillos (1898–1959). *Suomen talouselämän vaikuttajat* -verkkojulkaisu (maksullinen). 18.12.2013. Suomalaisen Kirjallisuuden Seura. Viitattu 27.2.2023.
2. ↑  Kuka kukin on 1954, s. 217. Viitattu 27.2.2023
3. ↑  Metsäneuvos Jukka Hiillos kuollut.  *Helsingin Sanomat*, 10.6.1959, nro 154, s. 11. Kansalliskirjasto. Viitattu 27.2.2023.

Aiheesta muualla
----------------

* Keijo Rantanen: Jukka Hiillos *Biografiasampo*.
**Yleislauseke** (saks. *Generalklausel*) on oikeussäännös, jonka sisältö on niin väljästi kirjoitettu, että tuomioistuin voi käyttää harkintavaltaansa säännöstä soveltaessaan. Yleislausekkeita käytetään esimerkiksi varallisuusoikeudellisissa säädöksissä, jotta tuomioistuimella on mahdollisuus syrjäyttää ja sovitella kohtuuttomia sopimusehtoja vakuutussopimuksissa, velkakirjoissa, vuokrasopimuksissa ja muissa vastaavissa oikeustoimissa. Tuomioistuimen päätettäväksi jää, milloin sopimusehto on niin kohtuuton, että se tulee syrjäyttää. Harkinta ei saa perustua mielivaltaan, vaan siinä on pyrittävä noudattamaan lainsäätäjän tarkoitusta.

Sovittelusäännös sisältyy esimerkiksi oikeustoimilain 36 pykälään ja osakeyhtiölakiin (1:7), jossa vaaditaan, että osakkaita on kohdeltava yhdenvertaisesti.

Lähteet
-------

1. ↑  Otavan iso tietosanakirja, Otava 1965
2. ↑  Uusi tietosanakirja, Tietosanakirja oy 1966
3. ↑  Laki varallisuusoikeudellisista oikeustoimista, 228/1929 (Arkistoitu – Internet Archive)
4. ↑  Osakeyhtiölaki, 624/2006 (Arkistoitu – Internet Archive)
**Karl Bruno Brunberg** (29. huhtikuuta 1878 Oulu – 1951) oli suomalainen insinööri ja vakuutusjohtaja.

Bruno Brunbergin vanhemmat olivat vaakamestari Anton Brunberg ja Hanna Laurell. Hän valmistui Polyteknillisestä opistosta koneinsinööriksi 1903 ja teki opintomatkoja Skotlantiin, Skandinavian maihin, Saksaan, Sveitsiin ja Englantiin.

Brunberg oli Kaupunkien yleisen paloapuyhdistyksen palveluksessa 1901–1903, Suomen Kiviteollisuus Oy:n insinöörinä 1903–1907 ja Kaupunkien yleisen paloapuyhdistyksen apukamreerina ja johtokunnan sihteerinä sekä vuodesta 1918 alkaen Axel Lillen jälkeen Kaupunkien yleisen paloapuyhtiön toimitusjohtajana aina vuoteen 1938 saakka. 

Brunberg oli Suomen vakuutusyhdistyksen ja Suomen Kiviteollisuus Oy:n johtokuntien jäsenenä. Hän oli Kauniaisten kauppalanvaltuuston jäsenenä ja muissa kunnallisissa luottamustehtävissä. Eläkkeellä ollessaan Brunberg harrasti puutarhaviljelyä maapaikallaan Bromarvissa.

Bruno Brunberg oli naimisissa 1904–1929 Ines Jungin (k. 1929) kanssa. Heidän poikansa oli Espoon palopäällikkö ja taidemaalari Karl Håkan Brunberg (1905–1978).

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Aikalaiskirja 1934
2. 1 2 3  50-vuotias, Helsingin Sanomat, 29.04.1928, nro 117, s. 12, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
3. 1 2 3 4  Sjuttioåring, Hufvudstadsbladet, 29.04.1948, nro 115, s. 6, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
4. ↑  Hautahaku.fi : Brunberg Karl Bruno
5. ↑  Vem och vad? Biografisk handbok 1967
Guillermo LabordeGuillermo Laborde
**Guillermo Laborde** (24. lokakuuta 1886 Montevideo - 13. toukokuuta 1940 Montevideo) oli uruguaylainen taidemaalari. Hän oli myös kuvanveistäjä ja muotoilija. Maalauksissaan hän oli rohkea kirkkaiden värien käyttäjä.   

Taiteellisen ensiopetuksensa Laborde sai kotimaassaan ja hän lähti vuonna 1910 tutustumaan eurooppalaisiin taidepiireihin. Vuonna 1912 hän sai Uruguayn valtion stipendin, minkä turvin hän opiskeli Milanossa, Roomassa, Firenzessä ja Pariisissa. Kotimaahansa hän palasi vuonna 1921.

Vuonna 1923 Laborde nimitettiin sekä Uriguayn taideakatemian että taideteollisuusoppilaitoksen professoriksi. Merkittäväksi taiteellisen työn kannalta osoittautui tutustuminen Petrona Vieraan, joka oli aluksi Laborden oppilas. 

Laborde, Viera, José Cuneo Perinetti, Carmelo de Arzadun ja Alfredo De Simone perustivat *Planismo*- taiteilijaryhmittymän. Töille on tyypillistä kaksiulotteisuus ja kirkkaat värit.

Kotimaassaan Laborde piti lukuisia näyttelyitä. Vuonna 1930 pidetyssä Urguayn satavuotisnäyttelyssä hän sai valtion ensimmäisen taidepalkinnon. Hänellä oli näyttelyitä myös Perussa, Argentiinassa ja Ecuadorissa.

Teoksia
-------

* Petrona Vieran muotokuva, maalattu vuonna 1940.Petrona Vieran muotokuva, maalattu vuonna 1940.
* "Urheilu", maalattu vuonna 1923."Urheilu", maalattu vuonna 1923.
* Luis E. Pombon muotokuva, maalattu ehkä  1928.Luis E. Pombon muotokuva, maalattu ehkä 1928.
* Vuoden 1930 jalkapallon maailmanmestaruuskisojen virallinen juliste.Vuoden 1930 jalkapallon maailmanmestaruuskisojen virallinen juliste.

Lähteet
-------

1. ↑
2. ↑
3. 1 2 3 4
4. ↑

Lisää aiheesta
--------------

* 

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa

 |
|  |
| Taiteenala | 
* ULAN

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Uruguay

 |

 |
Kristian Erik Fahlcrantz
**Kristian Erik Fahlcrantz** (1790–1866) oli ruotsalainen runoilija ja teologi. Hän oli vuodesta 1829 teologian professori Uppsalan yliopistossa ja vuodesta 1849 piispa Västeråsissa. Hänen tunnetuimmat teoksensa ovat satiiri *Noacks ark* (1825–1826) ja eepos *Ansgarius* (1846). Teologina Fahlcrantz oli kirkollisen oikeauskoisuuden puolustaja ja kirjoitti katolisuutta vastustavan laajan teoksen *Rom förr och nu* (1858–1861). Hänen kootut teoksensa ilmestyivät seitsenosaisena teoksena 1863–1866.

Fahlcrantzin veli oli taidemaalari Carl Johan Fahlcrantz.

Lähteet
-------

1. 1 2  Fahlcrantz 2. Tietosanakirja. Osa 2, palsta 974. Tietosanakirja-osakeyhtiö 1910

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Kristian Erik Fahlcrantz** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Ruotsi

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |

 |
Franz von Miklosich, 1853
**Franz von Miklosich** (sloveeniksi *Franc von Miklošič*) (29. marraskuuta 1813 – 7. maaliskuuta 1891) oli slovenialaistaustainen itävaltalainen filologi.

Miklosich on Josef Dobrovskýn ja Jernej Kopitarin ohella vertailevan slaavilaisen kielitieteen perustaja.

Elämä
-----

Von Miklosich syntyi Ljutomerin kaupungin (saks. *Luttenberg*) lähellä Steiermarkissa Itävallassa (nykyään osa Sloveniaa) 29. marraskuuta 1813. Hän valmistui filosofian tohtoriksi Grazin yliopistosta ja toimi siellä jonkin aikaa filosofian professorina. Vuonna 1838 hän lähti Wieniin, jossa hän suoritti oikeustieteen tohtorin tutkinnon. Hän omistautui kuitenkin slaavilaisten kielten opiskelulle, jätti oikeustieteen opinnot ja sai viran Wienin keisarillisessa kirjastossa, jossa hän työskenteli vuodesta 1844 vuoteen 1862. Vuonna 1849 von Miklosich nimitettiin Wienin yliopiston vastaperustettuun slaavilaisen filologian professuuriin, jota hän hoiti vuoteen 1886 asti.

Hänestä tuli Wienin tiedeakatemian jäsen, joka nimitti hänet historiallis-filosofisen osastonsa sihteeriksi. 
Hänen lukuisat kirjoituksensa käsittelevät slaavilaisten kielten lisäksi myös romaniaa, albaniaa, kreikkaa ja romanikieltä.

Tieteellisten ansioitten takia Itävallan keisari Frans Joosef I antoi von Miklosichille aatelisarvon vuonna 1864.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Miklosich, Franz *Encyclopaedia Britannica*.  1911. Viitattu 25.04.2021.
2. 1 2  Miklosich, Franz *Tietosanakirja*.  1909-1922. Viitattu 25.04.2021.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Chile
* Ranska
* BnF data
* Katalonia
* Saksa
* Israel
* Belgia
* Yhdysvallat
* Ruotsi
* Latvia
* Tšekki
* Australia
* Kreikka
* Kroatia
* Alankomaat
* Puola
* Vatikaani

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC
* IdRef
	+ 2

 |

 |
Ilmakuva taidekampuksesta vuodelta 2013.
Taidekampus Tegin suunnasta nähtynä.
**Uumajan yliopiston taidekampus** on entinen teollisuusalue Uumajanjoen varressa, joka vuosina 2009–2011 rakennettiin uudelleen Uumajan yliopiston taidekorkeakoulujen sijaintipaikaksi.

Ensimmäinen alueelle sijoittuneista oppilaitoksista oli muotoilukorkeakoulu, joka aloitti toimintansa 1989 Uumajan puuhiomon vanhassa muuntamorakennuksessa. Sen kylkeen nousi Olle Qvarnströmin piirtämä muotoilukoulun uusi päärakennus.

Vuonna 2005 muotoilukoulun silloinen rehtori Bengt Palmgren esitti ajatuksen yhtenäisen taidekampuksen luomisesta siirtämällä Uumajan Kuvamuseo samalle alueelle ja hakemalla oikeuksia aloittaa kaupungissa arkkitehtikoulutus. Syksyllä 2008 Balticgruppen-yhtiön säätiö kertoi sijoittavansa 36,6 miljoonaa Ruotsin kruunua taidekampuksen rakentamiseen. Saman vuoden joulukuussa yliopiston hallitus päätti sijoittaa hankkeeseen 350 miljoonaa kruunua.

Päätös merkitsi alkua Uumajan yliopiston arkkitehtikorkeakoulun perustamiselle. Koulu aloitti syksyllä 2009 kaupungin keskustan tullimakasiinissa ja vuotta myöhemmin pääsi muuttamaan uudisrakennukseen muotoilukorkeakoulun viereen.
Taidekampukselle nousivat myös taidekorkeakoulun uudet toimitilat, ja vanhasta puuhiomosta tehtiin kulttuuri- ja taidealojen yrityshautomo. Kolmas uudisrakennus sisältää Kuvamuseon, yliopiston sivukirjaston sekä humanististen tieteiden ja uuden median kokeilulaboratorion Humlabin. Nämä rakennukset suunnitteli tanskalainen Henning Larsen Architects yhteistyössä White arkitekter -toimiston kanssa, ja ne valmistuivat 2012.

Taidekampuksen viralliset avajaiset pidettiin toukokuun lopulla 2012. Myöhemmin samana vuonna valmistui vielä nelikerroksinen toimistorakennus, jonka vuokralaisia ovat Iksu, White Arkitekter, Balticgruppen, Ålö AB ja tilintarkastustoimisto PricewaterhouseCoopers.

Keväällä 2014 avattiin uudistettu Sliperiet-hiomorakennus, johon tulee sijoittumaan Ruotsin ensimmäinen "fab lab" (*fabrication laboratory*) uusinta tekniikkaa edustavine 3D-tulostimineen sekä laser- ja vesileikkureineen.

Lähteet
-------

1. ↑  Pressmeddelande från Umeå universitet: Storsatsning på Konstnärligt campus – en unik kreativ miljö, 18.12.2008 (Arkistoitu – Internet Archive). Viitattu 2.5.2014.
2. ↑  Petra Käck: Sliperiet tar form[vanhentunut linkki], Umeå universitet. Viitattu 2.5.2014.

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Uumajan yliopiston taidekampus**.
* Taidekampuksen verkkosivusto[vanhentunut linkki]
* Uumajan yliopiston taidekampussivut (Arkistoitu – Internet Archive)

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: sv:Konstnärligt campus vid Umeå universitet
**Antoine de Jussieu** (6. heinäkuuta 1686 Lyon, Ranska – 22. huhtikuuta 1758 Pariisi) oli ranskalainen kasvitieteilijä.

Elämä ja ura
------------

Jussieun isä oli maineikas apteekkari Christophe de Jussieu (tai Dejussieu), joka julkaisi teoksen *Nouveau traité de la thériaque* (1708). Antoine opiskeli lääketiedettä Montpellierin yliopistossa. Hän lähti Pariisiin vuonna 1708. Joseph Pitton de Tournefort, jonka seuraajaksi Jardin des Plantesin johtoon hänet nimitettiin Guy-Crescent Fagonin suosituksesta, kuoli samana vuonna. Vuoteen 1711 mennessä hän oli Ranskan tiedeakatemian jäsen. Hän teki kasvitieteellisiä tutkimusmatkoja veljensä Bernard de Jussieun kanssa Espanjassa, Portugalissa ja Etelä-Ranskassa, ja kuvaili niiden tuloksia Ranskan tiedeakatemian julkaisuissa vuosina 1712–1744.

Jussieun omilla julkaisuilla muun muassa kasvitieteestä, ihmisen anatomiasta, eläintieteestä, paleontologiasta ja mineralogiasta ei ole suurta merkitystä, mutta hän toimitti Tournefortin *Institutiones rei herbariae* -teoksen painoksen (3 nidettä, 1719) sekä Jacques Barrelierin postuumisti ilmestyneen kasvitieteellisen pääteoksen *Plantae per Galliam, Hispaniam, et Italiam observatae*. (1714). Jussieun kuoleman jälkeen julkaistiin *Traité des vertus des plantes* (1771). Hän harjoitti lääketiedettä pääasiassa köyhien parissa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Aimé Jussieu *Nordisk familjebok*.  1910. Viitattu 4.9.2023.
2. 1 2 3  Antoine de Jussieu *Encyclopedia Britannica*.  1911. Viitattu 4.9.2023.
3. 1 2 3  Antoine de Jussieu *Catholic Encyclopedia*.  1910. Viitattu 4.9.2023.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Antoine de Jussieu** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Australia
* Kreikka
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* International Plant Names Index

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**Hassi R’Mel** (arab. حاسي الرمل‎) on kunta Laghouatin maakunnassa Algeriassa. Se on maan tärkeimmän maakaasuntuotantoalueen keskus. Kunnan pinta-ala on 1 957 neliökilometriä. Asukkaita on 32 400 henkeä (vuonna 2018, arvio).

Vuonna 1956 löydetty maakaasukenttä on Algerian ja koko Afrikan suurin. Sen tuotanto saavutti huippunsa vuonna 1999 ja tulee arvioiden mukaan jatkumaan vuoteen 2046 saakka. Öljy- ja kaasuyhtiö Sonatrachin omistama kenttä tuottaa nykyään neljänneksen Algerian maakaasusta.

Suurin osa Algerian Saharasta tulevista kaasujohdoista yhtyy Hassi R’Melissä ja jatkuu Arzewin ja Skikdan vientisatamiin sekä Espanjaan ja Italiaan. Paikkakunnalla sijaitsee sähköä tuottava lämpövoimala, jonka teho on 591 megawattia.

Entisellä karjanhoitoalueella sijaitseva Hassi R’Melin kunta on perustettu vuonna 1984. Teollisuuskeskuksen asutus on kasvanut osin hallitsemattomasti, ja sitä on yritetty siirtää uuteen Bellilin kaupunkiin, joka sijaitsee 35 kilometriä pohjoisempana. Vuonna 2016 Hassi R’Melissä oli 21 800 asukasta, Bellilissä 7 100 ja haja-asutusalueella tai paimentolaisina 1 300. Bellilissä on myös rakennustarvike- ja elintarviketeollisuutta.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Monographie Wilaya de Laghouat *Aniref*. Viitattu 30.3.2024.
2. ↑  Oil & gas field profile: Hassi R’Mel Conventional Gas Field, Algeria *Offsore Technology*.  18.2.2024. Viitattu 30.3.2024.
3. ↑  African Energy Atlas 2020/2021 *African Energy*.  2020. Viitattu 30.3.2024.
4. ↑  Power plant profile: Hassi R’Mel Dual Fuel Power Plant, Algeria *Power Technology*.  18.2.2024. Viitattu 30.3.2024.
5. ↑  Sofrani, Khelifa & al.: La maîtrise d’urbanisation autour du champ gazier de Hassi R’mel – Algérie, entre réalité et action publique.  *Cinq Continents*, 19/2019, s. 46–72. Artikkelin verkkoversio.
Reichsarbeitdienst,(lyh. RAD, suom. "valtiollinen työpalvelu") oli valtion työpalvelujärjestö II maailmansodan  aikaisessa natsi-Saksassa. 

Weimarin tasavallan aikaan 1931 Saksaan perustettiin kansallinen vapaaehtoisuuteen perustuva työjärjestö *Freiwilliger Arbeitsdienst, FAD*. Kaksi vuotta tämän jälkeen, vuonna 1933 natsien päästyä valtaan, järjestön nimi, johtaja ja toimintaperiaatteet vaihdettiin ja järjestöstä tehtiin kansallissosialistinen työpalvelujärjestö *Nationalsozialist Arbeitdienst*, lyh. *NSAD*. Järjestön johtoon Hitler nimitti johtajaksi Konstantin Hierlin joka kuului myös natsipuolueen johtoon. Seuraavana vuonna järjestön nimi vaihdettiin jälleen: syntyi *Reichsarbeitdienst* eli *RAD*
. Hierl toimi johtajana toukokuuhun 1945, jolloin järjestö Saksan tappion myötä hajotettiin.

Lähteet
-------

* Huttunen, Pertti: *Saksalaisten linnoittamistyöt Lapin sodassa 1944*, s. 157–176. Faravid. Pohjois-Suomen historiallisen yhdistyksen vuosikirja XIII. Rovaniemi: Pohjois-Suomen historiallinen yhdistys, 1989. ISSN 0356-5629.
* Korpi, Kalle: *Rintama ilman juoksuhautoja*, s. 156–161. Rovaniemi: Pohjois-Suomen historiallinen yhdistys, 2010. ISBN 978-952-9888-40-5.
* THE GERMAN REICHSARBEITSDIENST (REICH LABOR SERVICE) *FeldGrau.com*. Viitattu 24.3.2024. en
**Jorma Heikki Väänänen** (30. toukokuuta 1920 Muuruvesi – 7. joulukuuta 2003) oli suomalainen maanviljelijä ja osuustoimintaliikkeen vaikuttaja, joka sai maanviljelysneuvoksen arvonimen.

Väänäsen vanhemmat olivat maanviljelijä Aukusti Väänänen ja emäntä, kansanedustaja, sosiaalineuvos Hilja Maria Nyberg ja puoliso vuodesta 1944 emäntä Hilkka Sofia Mustaparta. Päätoimittaja Jouko Väänänen, ministeri Marjatta Väänäsen puoliso, oli hänen veljensä. Jorma Väänänen oli maanviljelijä Paalanniemen tilalla Nilsiässä vuodesta 1944 ja tilan omistaja vuodesta 1961. Hänellä oli myös useita luottamustoimia, kuten Kuopion Osuusmeijerin hallintoneuvoston jäsenyys 1954–1964 ja johtokunnan varapuheenjohtajuus vuodesta 1965, Hankkijan Pohjois-Savon piirineuvoston jäsenyys 1968–1975, Maatalousyrittäjäin Eläkelaitoksen valtuuskunnan jäsenyys vuodesta 1969 ja Savon Voiman hallintoneuvoston jäsenyys vuodesta 1968. Maataloustuottajain Keskusliiton valtuuskuntaan Väänänen kuului 1967–1969, Suomen Salaojitusyhdistyksen hallitukseen vuodesta 1967 ja  Valion hallintoneuvostoon 1966–1981, jonka varapuheenjohtaja hän oli 1967–1972 ja puheenjohtaja 1974–1981. Väänänen sai maanviljelysneuvoksen arvonimen 1979. Taiteilija Martti Könönen maalasi hänen muotokuvansa 1981.

Lähteet
-------

1. 1 2  Perko, Touko: Maanviljelysneuvos Jorma Väänänen (1920–2003). *Suomen talouselämän vaikuttajat* -verkkojulkaisu (maksullinen). 20.5.2010. Suomalaisen Kirjallisuuden Seura. Viitattu 1.2.2023.
2. ↑  Kuka kukin on 1978, s. 1128. Viitattu 1.2.2023.
3. ↑  Syntymäpäiviä.  *Maaseudun Tulevaisuus*, 29.5.1980, nro 62, s. 6. Kansalliskirjasto. Viitattu 1.2.2023.

Aiheesta muualla
----------------

* Jouko Perko: Jorma Väänänen *Biografiasampo*.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Biografiasampo

 |

 |
Lastaajia New Yorkissa vuonna 1912.
Ahtaaja
**Ahtaaja** on laivojen ja proomujen lastaamista ja lastin purkamista satamassa suorittavasta henkilöstä käytettävä ammattinimike. Ahtaajan tehtävänä on erilaista kuormauskalustoa hyväksi käyttäen purkaa lasti laivan ruumasta ja kuormata alus turvallisesti.

Tärkeintä ahtaajan työssä on lastin sijoittaminen aluksen ruumaan ja kansille siten, ettei se pääse siirtymään kovassa merenkäynnissä ja on tasapainossa. Nykyään tässä ovat apuna tietokonesovellukset, jotka jakavat kontit alukseen optimaalisesti painon mukaan. Työ vaatii tarkkuutta ja ennen kaikkea nopeutta, jotta mahdollisimman suuri määrä rahtia saadaan turvallisesti lastattua alukseen sen lyhyen satamassaolon aikana. Ahtaaja suorittaa kuormaustoimien ohella myös alukseen kuormatun tai siitä puretun lastin seurantakirjanpitoa.

Ahtaajien koulutus tapahtuu työpaikalla perehdyttämisen tai oppisopimuksen kautta.

2000-luvulla automaatio on vähentänyt ahtaajien työllisyyttä.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Ahtaaja *Ammattinetti*. Viitattu 16.3.2024.
2. ↑  Tässä jättisatamassa suomalaisyhtiön robotit tekevät työt, joihin ennen palkattiin ahtaajia – ja ahtaajat taistelevat vastaan *Talouselämä*.  2016. Viitattu 16.3.2024.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Ahtaaja** Wikimedia Commonsissa
**Heston Blumenthal** (s.  27. toukokuuta 1966, Lontoo) on brittiläinen kokki ja ravintoloitsija. Hän avasi ensimmäisen oman ravintolansa *Fat Duck* vuonna 1995 Brayn kylään Berkshiressä. Se sai kolme Michelin-tähteä ja Restaurant-lehti valitsi sen maailman parhaaksi ravintolaksi vuonna 2005. Vuonna 2011 Blumenthal avasi *Dinner*-nimisen ravintolan Lontoossa.

Blumenthal tuli tunnetuksi eriskummallisista ruokalajeista, kuten kukkakaalirisotosta suklaahyytelöllä tai kaviaarista suklaan kanssa. Hän on kiinnostunut fysiikan ja psykologian yhdistämisestä ruoanlaittoon.

Blumenthalilla on ollut useita omia televisiosarjoja, kuten *Heston's Feast*, *How To Cook Like Heston* ja *Heston's Fantastic Food*. Hän on julkaissut monia keittokirjoja.

Lähteet
-------

1. ↑  Brian Viner: Heston Blumenthal: The alchemist *The Independent*.  2011. Viitattu 1.8.2023.
2. ↑  Queen serves up reward for chefs *BBC*.  2005. Viitattu 1.8.2023.
3. ↑  Heston Blumenthal *TV Guide*. Viitattu 1.8.2023.
4. ↑  TV Series Starring Heston Blumenthal *Next Episode*. Viitattu 1.8.2023.
5. ↑  Kirjoja kirjailijalta Heston Blumenthal *Ad Libris*. Viitattu 1.8.2023.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Katalonia
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Latvia
* Tšekki
* Alankomaat

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Jeffery Amherst, 1. paroni Amherst** (29. tammikuuta 1717 Sevenoaks, Kent – 3. elokuuta 1797 Sevenoaks) oli brittiläinen upseeri, joka valloitti Uuteen Ranskaan kuuluneen Kanadan suuressa siirtomaasodassa. Hänen mukaansa on nimetty useita paikkoja Yhdysvalloissa ja Kanadassa.

Elämä ja ura
------------

Dorsetin herttuan avulla Amherst pääsi kaartin palvelukseen vuonna 1731. Itävallan perimyssodassa hän palveli Saksassa ja Alankomaissa kenraali John Ligonierin adjutanttina ja osallistui Rocoux'n, Dettingenin ja Fontenoyn taisteluihin. Sitten hän palveli Wilhelm Cumberlandin esikunnassa ja osallistui tämän kanssa Itävallan perimyssodan myöhempiin kampanjoihin, Lauffeldin taisteluun ja seitsenvuotisessa sodassa Pohjois-Saksan kampanjaan vuonna 1757 ja siellä Hastenbeckin taisteluun. Vuotta aiemmin hänet oli ylennetty everstiluutnantiksi.

Vuonna 1758 pääministeri William Pitt teki Amherstista kenraalimajurin ja antoi hänen komentoonsa retkikunnan, jonka tarkoituksena oli hyökätä ranskalaisia vastaan Pohjois-Amerikassa. Retkikunnan ensimmäistä voittoa, Louisburgin valtausta 26. heinäkuuta 1758, seurasi pian muita voittoja, ja Amherstille annettiin kaikkien sotatoimialueella olevien joukkojen pääkomento. Vuoden 1759 sotaretkessä Amherst valtasi Ticonderogan ja Crown Pointin, kun taas Quebecin valtasi James Wolfe. Vuonna 1760 Amherst eteni kohti Montrealia, joka antautui yhdistetylle englantilaiselle armeijalle. Amherst nimitettiin välittömästi Brittläisen Pohjois-Amerikan kenraalikuvernööriksi. Seuraavina vuosina Amherst aliarvioi vihollisensa ja ei menestynyt ranskalaismielisiä intiaaniheimoja vastaan käydyissä taisteluissa Pontiacin kapinassa. Hänet kutsuttiin takaisin Englantiin vuonna 1763 ja hänet otettiin vastaan Lontoossa, jossa hänen epäonnistumisensa intiaanisodassa eivät olleet tiedossa, Kanadan valloittajana. Vuonna 1772 hänestä tuli kenraaliluutnantti ja joukkojen vt. ylipäällikkö. Hän toimi tässä tehtävässä päämajan pääneuvonantajana Yhdysvaltain itsenäisyyssodan aikana. Vuonna 1776 hän sai päärin arvon ja vuonna 1778 kenraalin arvon. Vuonna 1793 Amherst nimitettiin armeijan vakinaiseksi ylipäälliköksi, mutta osoitti vähäisiä kykyjä ja joutui eroamaan vuonna 1795, minkä jälkeen hänet palkittiin seuraavana vuonna sotamarsalkan arvolla.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Amherst, Jeffrey Amherst, Baron *Encyclopedia Britannica*.  1911. Viitattu 22.4.2023.
2. 1 2 3  Amherst, Jeffrey A *Nordisk familjebok*.  1904. Viitattu 22.4.2023.
3. ↑  Jeffery Amherst, 1st Baron Amherst *Encyclopedia Britannica*.  2023. Viitattu 22.4.2023.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Jeffery Amherst** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Alankomaat

 |
|  |
| Taiteenala | 
* ULAN

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC

 |

 |
**Makkarasota** oli yöllä 10–11. joulukuuta 1939 käyty kahakka Tolvajärven–Ägläjärven taistelussa, missä venäläisten suorittama saarrostusyritys pysähtyi nälkiintyneiden puna-armeijan sotilaiden jäädessä syömään suomalaisten kenttäkeittiöstä.

Venäläiset olivat tehneet yön aikana kahdella pataljoonalla yllätyshyökkäyksen, jolla he olivat katkaisseet tärkeän maantieyhteyden Värtsilän ja Tolvajärven välillä. Tästä seurasi yötaistelu, joka kesti aamuun asti. Suomalaisia kaatui 20 ja venäläisiä arviolta 180.

Puna-armeijan koukkaus Tolvajärvellä
------------------------------------

Puna-armeija päätti kokeilla Tolvajärvellä koukkausta suomalaisjoukkojen selustaan. Suomalaiset olivat ryhmittyneet puolustukseen järven länsipuolelle, ja neuvostojoukot kiersivät vesistön sen molemmilta puolilta pataljoonan voimin päästen näin puolustajien sivuille. Pohjoispuolella hyökkäävä pataljoona pääsi yllättämään suomalaiset, ja sitä vastassa oli vain esikuntaa, tykistöä ja kuormastoa. Everstiluutnantti Pajari kokosi käsillä olleista noin 100 miehen vahvuisen osaston, joka löi vihollisen yön kestäneissä taisteluissa takaisin. Myös järven eteläpuolelta koukkausta yrittänyt vihollispataljoona torjuttiin.

Taistelun jälkeen
-----------------

Koukkausyritystä seurasi seuraavana aamuna vihollisen päähyökkäys Tolvajärven jään yli. Myös tämä hyökkäys torjuttiin. Suomalaisten onneksi venäläiset eivät saaneet joukkojaan hyökkäämään samaan aikaan, vaan päähyökkäys tuli vasta koukkausten jälkeen. Neuvostoliiton tappiot olivat useita satoja miehiä ja useita hyökkäysvaunuja.

Lähteet
-------

1. 1 2  Teemu Keskisarja: *Tolvajärven jälkeen*, s. 90–97. Siltala, 2014.
2. 1 2  Venäläisiä kaatui makkarat suussa eräässä talvisodan taistelussa *Yle Uutiset*. Viitattu 6.2.2020.
3. 1 2  Ilkka Enkenberg: *Talvisota Väreissä*. Helsinki: Readme, 2020.  Sivu 51.
**Heikki Kuutti Uusitalo** (s. 1979) on suomalainen järjestöjohtaja ja poliittinen taustavaikuttaja. Uusitalo on toiminut Sivistystyönantajien elinkeinopolitiikasta vastaavana johtajana elokuusta 2022 alkaen. Aikaisemmin Uusitalo on työskennellyt Teknologiateollisuuden innovaatiopolitiikan päällikkönä. Uusitalo on toiminut vuosina 2016–2018 opetus- ja kulttuuriministeri Sanni Grahn-Laasosen ja vuonna 2019 valtiovarainministeri Petteri Orpon erityisavustajana.

Uusitalo on vastannut työssään opetus- ja kulttuuriministerin erityisavustajana muun muassa korkeakoulutuksen ja tutkimuksen visio 2030-linjauksen valmistelusta sekä Tutkimus- ja innovaationeuvoston työn valmistelusta. Lisäksi hän on muun muassa neuvotellut budjettiriihissä kasvumoottori-, lippulaiva- ja muun TKI-rahoituksen kasvattamisesta. Uusitalo on työskennellyt opettajana ja hänellä on veljiensä kanssa maatila Sammaljoella Sastamalassa.

Koulutukseltaan Uusitalo on teologian maisteri Helsingin yliopistosta pääaineenaan sosiaalietiikka. Uusitalo on toiminut Suomen lukiolaisten liiton varapuheenjohtajana ja työskenellyt liiton edunvalvontasihterinä, opettajana eri oppilaitoksissa sekä yrittäjänä ja vapaana toimittajana.

Heikki Kuutti Uusitalo sai Itä-Uudenmaan käräjäoikeudessa tuomion salakuljetuksesta 7. elokuuta 2023.  Syyttäjä vaati Uusitalolle 30 päiväsakkoa. Käräjäoikeus tuomitsi hänet 20 päiväsakon rangaistukseen. Käräjäoikeuden mukaan salakuljetus tapahtui 5. tammikuuta 2022.

Lähteet
-------

1. ↑  Heikki Kuutti Uusitalo Sivistystyönantajien elinkeinopolitiikan johtajaksi *Sivistystyönantajat*.  27.6.2022. Viitattu 7.6.2023.
2. ↑  Heikki Kuutti Uusitalo Teknologiateollisuuden innovaatiopäälliköksi *Teknologiateollisuus*.  10.9.2019. Viitattu 7.6.2023.
3. ↑  Heikki Kuutti Uusitalo opetus- ja kulttuuriministerin erityisavustajaksi *Alueviesti*.  7.1.2016. Viitattu 7.6.2023.
4. ↑  Ministerin uusi erityisavustaja arvostaa suuresti sivistystä *Opetus- ja kulttuuriministeriö*.  20.1.2016. Viitattu 7.6.2023.
5. ↑  Rikostuomiot | Työmarkkinajohtajalle rikostuomio salakuljetuksesta – vetosi Tullin epäselviin ohjeisiin *Helsingin Sanomat*.  7.8.2023. Viitattu 5.9.2023.
Bitcoin-automaatti
**Bitcoin-automaatit** ovat Bitcoinin välitykseen tarkoitettuja automaatteja. Näissä automaateissa asiakas voi ostaa tai myydä bitcoin-valuuttaa. Automaatista ostaminen tapahtuu valtiollisella setelirahalla tai luottokortilla. Monipuolisemmissa automaateissa bitcoineja voi myös myydä ja saada automaatista seteleitä ulos. Tällä hetkellä*milloin?* noin 70 % automaateista on ostoautomaatteja ja 30 % automaateissa voi sekä ostaa ja myydä bitcoineja. Bitcoin juga menawarkan transaksi "dua arah", corection tombol Angka Keuangan ATM BNI Bank Perusahan di situs wikipedia Melakukan invest Cyber security Dari Falvurity ASIA Health ,

Bitcoin-automaatit maailmalla
-----------------------------

Maailmalla on tällä hetkellä*milloin?* noin 1800 Bitcoin-automaattia. Suurin osa automaateista on Pohjois-Amerikassa (65,72 %), Euroopassa (24,29 %) ja Aasiassa (5,81 %). 

### Automaattien jakautuminen laitevalmistajien mukaan

 *lähde?*

* Genesis Coin 228 kpl
* Lamassu 163 kpl
* General Bytes 98 kpl
* BitAccess 64 kpl
* Bitxatm 32 kpl
* Skyhook 31 kpl
* Robocoin Kioks 15 kpl
* LocalBitcoins 12 kpl
* CoinOutlet 4 kpl
* BitOcean 2 kpl
* Mutocoin 1 kpl
* coinplug 1 kpl
* Diamond Circle 1 kpl

Bitcoin-automaatit Suomessa
---------------------------

16. joulukuuta 2013 Levykauppa Äx otti tiloihinsa Euroopan ensimmäisen Bitcoin-automaatin, jolla voi vaihtaa käteistä rahaa bitcoineiksi.

Suomessa on 22 Bitcoin-automaattia ja useita automaattioperaattoreita*milloin?*. Automaatit on asennettu yleensä jonkin kivijalkakaupan yhteyteen tai ostoskeskuksen yleisiin tiloihin. *lähde?*

### Automaattien jakautuminen Suomessa operaattorien mukaan

* Bittimaatti on Bittiraha.fi:n ylläpitämä automaattiverkosto johon kuuluu 9 lamassu-ostoautomaattia, joista kuudessa voi myös myydä *lähde?*
* Coiner operoi yhdeksää kahdensuuntaista LocalBitcoins osto- ja myyntiautomaattia *lähde?*

Lähteet
-------

1. 1 2  Coin ATM Radar - Bitcoin-automaattien tilastoja *coinatmradar.com*.  Arkistoitu 27.11.2015. Viitattu 23.11.2014. (englanniksi)
2. ↑  Levykauppa Äx ottaa asematunnelin tiloihin euroopan ensimmäisen Bitcoin-automaatin, jolla voi vaihtaa käteistä rahaa Bitcoineiksi. Samalla kokeillaan tuotteiden myyntiä Bitcoineilla.

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Bitcoin-automaatti**.
* Bittimaatti.fi Bittimaatti-verkoston verkkosivusto
* Coiner (Arkistoitu – Internet Archive) Coinerin verkkosivusto
* Lamassu Merkittävin Bitcoin-automaattien valmistaja
* Coin ATM Radar (Arkistoitu – Internet Archive) Kattavin automaattien listauspalvelu
**Carl Gerhard von Heidenstam** (14. marraskuuta 1876 Konstantinopoli, Osmanien valtakunta – 11. maaliskuuta 1939 Helsinki) oli ruotsalainen diplomaatti ja Ruotsin Suomen-lähettiläs 1931–1939.

Von Heidenstamin isä, kamariherra Oscar Gustaf von Heidenstam oli Ruotsin lähettiläänä Konstantinopolissa ja myös hänen isoisänsä oli palvellut Ruotsin ulkoasiainhallinnossa. Heidenstam päätti lakitieteelliset opintonsa vuonna 1901 ja oli sitten jonkin aikaa työssä kauppakollegiumissa ja Tukholman raastuvanoikeudessa.

Diplomaatin uransa von Heidenstam aloitti 1901 attaseana Ruotsin Pietarin lähetystössä. Hän yleni siellä toiseksi lähetystösihteeriksi 1904 ja 1905 ensimmäiseksi lähetystösihteeriksi. Hän oli 1906–1910 lähetystösihteerinä Kööpenhaminassa ja sitten lähetystöneuvoksena Pietarissa 1910–1916. Heidenstam palasi 1917 Tukholmaan ja oli aluksi toimessa ulkoasiainministeriössä ja sitten jäsenenä valtion kauppakomissionissa, Oy Handionin johtajana sekä useiden muiden yhtiöiden johtokunnan jäsenenä. Hän siirtyi 1923 Moskovaan vientiyhdistyksen kauppalähetyskunnan puheenjohtajaksi ja hänestä tuli samana vuonna Moskovan v.a. asiainhoitaja ja pian senjälkeen Ruotsin lähettiläs Moskovaan. Vuonna 1930 Heidenstam nimitettiin lähettilääksi Ankaraan ja Sofiaan ja vuonna 1931 Ruotsin lähettilääksi Helsinkiin. Helsingin kautensa aikana Heidenstam tutustui erinomaisen hyvin Suomen oloihin.

Heidenstam harrasti eri urheilulajeja ja metsästystä. Hän oli vakinainen jäsen kuningas Kustaa V:nnen metsästysseuroissa, pelasi golfia ja tennistä ja harrasti myöskin autoilua ja hiihtoa.

Helsingin Olaus Petri-kirkossa 14. maaliskuuta 1939 järjestetyn surujuhlan jälkeen Heidenstamin ruumis kuljetettiin Helsingistä Tukholmaan panssarilaiva Ilmarisella. Tukholman Suurkirkossa pidetyn siunaustilaisuuden jälkeen Heidenstam haudattiin Lidingön hautausmaalle.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Ministeri von Heidenstam kuollut, Helsingin Sanomat, 11.03.1939, nro 68, s. 11, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
2. ↑  Ministeri von Heidenstamin viimeinen matka. Surujuhla Olaus Petri-kirkossa. Panssarilaiva "Ilmarinen" tuo vainajan tomun Tukholmaan, Helsingin Sanomat, 15.03.1939, nro 72, s. 13, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
3. ↑  Ministeri von Heidenstamin hautaus Tukholmassa, Helsingin Sanomat, 16.03.1939, nro 73, s. 12, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
**Posavinanajokoira** (kroatiaksi *posavski gonič*) on Kroatiasta kotoisin oleva koirarotu. Posavinanajokoiran nimi on johdettu sen kotiseudusta, joka on leveä Savan jokilaakso eli Posavinan laakso Zagrebin kaakkoispuolella. Rotu kuuluu FCI:n roturyhmään 6.

Ulkonäkö
--------

Melko vankkarakenteinen koirarotu, mutta ei normaalia vankempi koira. Selkä on pitkä. Pää on kapea ja noin 20–24 cm pitkä. Silmät ovat suuret ja väriltään tummat. Silmistä tulisi korostua lempeä ilme. Korvat ovat ohuet ja riippuvat. Karva on pinnanmyötäistä, pituudeltaan noin 2–3 cm pitkää. Posavinanajokoiran väreiksi sallitaan kaikki punertavan vehnänvärin sävyt. Valkoinen merkki voi olla esimerkiksi päässä, kaulassa, vatsan alla ja hännänpäässä. Valkoista väriä ei saa olla yli kolmasosaa kokonaisvärityksestä.

Luonne
------

Posavinanajokoira on erittäin kestävä ja hyvä metsästäjä, erityisesti se on jäniksen ja ketun metsästäjä. Rotu on myös hyvä jäljestäjä. Luonteeltaan se on hyvin vilkas ja oppivainen. Posavinanajokoira on myös todella hyväluonteinen ja kiintyy helposti omistajaansa.

Historia
--------

Posavinanajokoira on ikivanha rotu. Sen olemassaolosta on todisteita 1400-luvulta. Rotu oli hyvin arvossa pidetty niin Kroatissa kuin lähialueillakin. Ensimmäisen kerran posavinanajokoira nähtiin näyttelyssä vuonna 1924.

Lähteet
-------

* Kennelliiton rotumääritelmä (pdf)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * n
* k
* m
Kroatialaiset koirarodut |
| --- |
|  |
| FCI | 
* Dalmatiankoira
* Karkeakarvainen istrianajokoira
* Kroatianpaimenkoira
* Lyhytkarvainen istrianajokoira
* Maltankoira (eräs teoria; alkuperä epävarma)
* Posavinanajokoira
* Tornjak

 |
|  |
| SKL | 
* Međimurjenkoira

 |
|  |
| Harvinaiset | 
* Istrianseisoja
* Jugoslavianvinttikoira
* Keltainen istrianajokoira
* Pieni istrianajokoira

 |
|  |
| Sukupuuttoon kuolleet | 
* Istrianpaimenkoira
* Kroatianvinttikoira
* Kvarnerinpaimenkoira
* Slavonianvinttikoira

 |

 |
M-realin hienopaperitehdas vuonna 2005, pari vuotta ennen sulkemistaan.
**Vivstavarv** on teollisuusyhdyskunta Timrån kunnassa Ruotsin Medelpadin maakunnassa, Västernorrlandin läänissä. Se on osa Timrån keskustaajamaa Pohjanlanden rannalla, noin 15 kilometriä pohjoiseen Sundsvallista. Siellä toimi paperitehdas vuoteen 2007 saakka, ja alun perin taajaman nimi tulee vuosina 1798–1870 toimineesta purjelaivatelakasta.

1950-luvun alussa Wifstavarfs AB:lla oli paikkakunnalla saha, höyläämö, kuitulevytehdas ja sulfaattisellutehdas. Säkkipaperitehdas käynnistyi 1961. Wärtsilä toimitti sinne paperikoneen, mutta ruotsinlaivaliikenteen ollessa vielä alkuvaiheessaan koneen osat toimitettiin Helsingistä Tornion ja Haaparannan kautta parina satana maantiekuljetuksena. Paperitehdas siirtyi SCA:n omistukseen 1966, ja tuotantosuunta vaihtui hienopaperiin 1980-luvun alussa. Vuonna 2000 tehtaan osti suomalainen M-real, joka sulki sen vuonna 2007.

Lähteet
-------

1. ↑  "Vivstavarv", *Nordisk familjebok, fjärde upplagan. 22. Vaner - ÖÄ*, s. 425. Svensk uppslagsbok, 1951. Kirja digitoituna Projekt Runebergissä (viitattu 15.8.2023).
2. ↑  Paperikone kuorma-autoilla Helsingistä Sundsvalliin.  *Helsingin Sanomat*, 21.10.1960, s. 31. Näköislehti (maksullinen).

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäiset artikkelit: sv:Vivstavarv & sv:Wifstavarfs AB
**Arvid Aksel (Aksu, A. A.) Kaurila** (5. syyskuuta 1893 Pyhämaa – 25. helmikuuta 1959) oli suomalainen metsänhoitaja, virkamies ja yritysjohtaja, joka sai metsäneuvoksen arvonimen.

Kaurilan vanhemmat olivat talollinen Kustaa Kustaanpoika Kaurila ja emäntä Amalia Fredrikintytär Valpola ja puoliso vuodesta 1935 taiteilija, piirustuksenopettaja Lyyli Ihanelma Moisio. Arvid Aksel Kaurila tuli ylioppilaaksi Helsingin maanviljelyslyseosta 1915 ja valmistui metsänhoitajaksi 1920, jolloin hän sai myös metsäkonduktöörin arvon. Kaurila oli Metsähallituksen Rovaniemen ja Meltauksen hoitoalueiden avustava metsänhoitaja 1920, Rovaniemen metsänvartijakoulun vt. opettaja 1920–1921, Metsähallituksen Paltamon hoitoalueen vt. aluemetsänhoitaja 1921–1923, Kajaanin kaupungin metsänhoitaja ja sahanhoitaja 1923–1927, Metsähallituksen Viitasaaren, Saarijärven ja Laukaan hoitoalueiden hankintametsänhoitaja 1927–1930, Kivijärven hoitoalueen aluemetsänhoitaja 1930–1934, Pohjanmaan piirikunnan hankintametsänhoitaja 1930–1932 ja hankintatoimiston metsänhoitaja 1932–1934.

Virkamiehen tehtävistä Kaurila siirtyi metsäteollisuuden piiriin, kun hän oli Ab Uleå Oy:n piirimetsänhoitaja 1934–1935 ja Oulu Oy:n metsäpäällikkö 1936–1958.

Kaurila myös hoiti Kajaanin kaupungin metsätaloutta 1921–1923, oli puolustusministeriön hallinnassa olevien metsien ja puolustuslaitoksen polttopuiden hankintoja koskevien asioiden asiantuntija 1933–1934 sekä puutavaran kuljetuspäällikkö ja uittopiirin päällikkö Oulussa 1941–1944. Oulun kaupungin metsälautakunnan puheenjohtajana hän toimi 1946–1947. Kaurilalla oli lisäksi useita metsäalan, uiton ja muita asiantuntija- ja luottamustehtäviä. Hän sai metsäneuvoksen arvonimen 1948.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Möttönen, Tuomas: Metsäneuvos Arvid Aksel Kaurila (1893–1959). *Suomen talouselämän vaikuttajat* -verkkojulkaisu (maksullinen). 18.12.2013. Suomalaisen Kirjallisuuden Seura. Viitattu 25.2.2023.
2. 1 2 3  Kuka kukin on 1954, s. 350. Viitattu 25.2.2023

Aiheesta muualla
----------------

* Tuomas Möttönen: Arvid Aksel Kaurila *Biografiasampo*.
**Vuorisuola** (NaCl) eli **haliitti**, joskus myös **kivisuola**, on geologinen aines, jonka nimitys viittaa sekä mineraaliin että sen muodostamaan kivilajiin. 

Vuorisuolan kiderakenne on kuutiollinen. Kiteet ovat joko kuutiomaisia tai rakeista massaa. Vuorisuola on väriltään valkoinen, harmaa tai väritön, joskus myös kellertävä, punertava tai sinertävä. Viiru on valkoinen. Kiilto on rasvamainen tai lasimainen. Vuorisuola on yleensä läpinäkyvä tai läpikuultava. Vuorisuolan kovuus on 2 Mohsin asteikolla ja ominaispaino on 2,1−2,2 g/cm3. Vuorisuola maistuu suolaiselta ja liukenee veteen.

Vuorisuolaa esiintyy ainoastaan sedimenttisissä kivissä. Sitä esiintyy suolakerrostumissa esimerkiksi kipsin seuralaisena. Esiintymiä on muun muassa Saksassa, Itävallassa, Yhdysvalloissa ja Italiassa. Suomessa vuorisuola on yleinen kvartsin fluidisulkeumissa. Vuorisuolaa käytetään sekä kemian- että elintarviketeollisuudessa ja myös kotitalouksissa.

Kiderakenne
-----------

Natriumkloridin kiderakenne. Punaiset atomit ovat natrium- ja vihreät kloori-ioneja.
Vuorisuolalla on mineralogian historian kannalta huomattava merkitys, sillä se oli ensimmäinen mineraali, jonka atomitason kiderakenne saatiin selville. Englantilaiset fyysikot Sir William Henry Bragg ja Sir William Lawrence Bragg selvittivät sen röntgendiffraktiolla vuonna 1913 aloittaen siten röntgenkristallografian aikakauden.*lähde?*

Lähteet
-------

1. ↑  Jones, Adrian: *Kivet*, s. 44. Suomentanut Koivisto, Marjatta. Helsinki: WSOY, 2000. ISBN 951-0-31579-6.
2. 1 2 3 4 5 6 7  Geologia.fi: Haliitti eli vuorisuola Viitattu 27.7.2013.

Aiheesta muualla
----------------

* Mindat: Halite (englanniksi)
* Webmineral: Halite Mineral Data (englanniksi)