recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Vsevolod Stepanovitš Baranovski** (ven. Всеволод Степанович Барановский; 8. joulukuuta (J: 26. marraskuuta) 1853 – heinäkuu 1921 Istanbul, Turkki) oli venäläinen ratsuväenkenraali ja sotatuomari, joka toimi vuosina 1914–1917 Suomen senaatin oikeustoimituskunnan vt. päällikkönä niin sanotussa amiraalisenaatissa.

Baranovski palveli Venäjän keisarikunnan armeijassa vuodesta 1875, kävi Nikolain ratsuväkiopiston, liittyi Henkikaartin kyrassieerirykmenttiin ja osallistui vuosien 1877–1878 Turkin sotaan. Hän valmistui vuonna 1883 Aleksanterin sotilaallis-oikeustieteellisestä akatemiasta ja oli vuosina 1889–1902 Omskin ja Turkestanin sotilaspiirien sotaoikeuksissa eri tehtävissä kuten prokuraattorin apulaisena ja sotilastutkintotuomarina. Baranovski oli sotatuomarina Kazanin sotilaspiirin sotaoikeudessa vuosina 1902–1907, Moskovan sotilaspiirin sotaoikeudessa 1907–1909 ja Odessan sotilaspiirin sotaoikeudessa 1909–1914. Hän sai 1894 everstin ja 1902 kenraalimajurin arvon.

Baranovski nimitettiin 10. maaliskuuta 1914 Suomen senaatin talousosaston jäseneksi ja hänet määrättiin hieman myöhemmin oikeustoimituskunnan vt. päälliköksi, kun Konstantin Kazanski siirtyi prokuraattoriksi. Baranovski ylennettiin huhtikuussa 1914 kenraaliluutnantiksi. Hän joutui eroamaan vuoden 1917 helmikuun vallankumouksen jälkeen ja muutti Jaroslavliin. Hän sai myöhemmin samana vuonna ratsuväenkenraalin arvon. Venäjän sisällissodan aikana Baranovski palveli Etelä-Venäjän armeijan oikeushallintoa ja pakeni kesällä 1920 Turkkiin, jossa hän kuoli seuraavana vuonna keuhkokuumeeseen.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Барановский Всеволод Степанович (venäjäksi) Русская армия в Первой мировой войне (Grwar.ru, Aleksei Lihotvorik). Viitattu 20.2.2021.
2. 1 2  Senaattori W. Baranovski Uusi Suomi 14.3.1914, s. 3. Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot. Viitattu 20.2.2021.
3. ↑  Uusi senaattori Pohjalainen 13.3.1914, s. 3. Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot. Viitattu 20.2.2021.
**Adolf Amil Schéele** (25. marraskuuta 1850 Sulkava – 12. tammikuuta 1918 Helsinki) oli suomalainen apteekkari ja yksi lääketukkuyritys Tamron perustajista.

Schéelen vanhemmat olivat tilallinen, kauppias Gottfried August Schéele (1814–1882) ja Amelie Björklund (1820–1888). Hän kävi Helsingin ruotsalaista normaalilyseota vuoteen 1867 saakka ja siirtyi sitten apteekkialalle. Hän valmistui farmaseutiksi 1871 ja toimi harjoittelijana Pietarissa ja Loviisassa 1871-1875. Schéelestä tuli proviisori 1876 ja apteekkari 1886 kun hän sai Tampereella Kyttälän apteekin oikeudet. Vuonna 1891 hän rakennutti apteekkitalon nykyisen Suomen Pankin talon paikalle. Schéele muutti 1900-luvun alussa Helsinkiin mutta pysyi kuitenkin edelleen apteekkinsa omistajana. Hän oli Tampereella asuessaan kaupungin rahatoimikamarin ja taksoituslautakunnan jäsenenä.

Tamperelaiset apteekkarit Wolter Aschan, Fredrik Borg, Karl Molin ja Amil Schéele perustivat vuonna 1895 *Drogeri-handelsbolaget i Tammerfors* (*Tampereen Rohdoskauppayhtiö*) nimisen lääkkeiden tukkukauppayhtiön. Yhtiön nimeksi tuli 1971 Tamro kun se fuusioitui lääkeyritys *Oy Aurum-Pharmakon Ab*:n kanssa. Euroopan suurin lääkejakelija, saksalainen Phoenix Group osti Tamron vuonna 2004. Tamro on nykyisin Suomen suurin lääkkeiden tukkukauppayhtiö ja sen logistiikkakeskus sijaitsee Tampereella.

Tamron perustajat kutsuivat koolle myös *Apotekare Societeten i Finland*in eli nykyisen Suomen Apteekkariliiton perustamiskokouksen.

Schéele määräsi 1909 tekemässään testamentissaan noin 300 000 markkaa Tampereen ja Helsingin työväenyhdistyksille.

Lähteet
-------

1. 1 2  Mika Virran GeneaNet-sivusto : Amil Adolf Scheele (Arkistoitu – Internet Archive)
2. 1 2  Apteekkari Adolf Amil Scheele, Aamulehti, 15.01.1918 nro 12 s. 4, Kansalliskirjaston Digitoidut aineistot
3. 1 2  120-vuotias Tamro etsii uusia väyliä, Apteekkari-lehti 18.05.2015
4. ↑  Tampereen työväenyhdistys saanut periä, Aamulehti 22.01.1918 nro 18, s. 5, Kansalliskirjaston Digitoidut aineistot
5. ↑  Scheelen testamenttivarat, Aamulehti 09.04.1926 nro 92, s. 2, Kansalliskirjaston Digitoidut aineistot
**Rafael Paro** (25. helmikuuta 1937 Vaasa – 5. kesäkuuta 2003) oli suomalainen toimittaja.

Paro valmistui ylioppilaaksi vuonna 1955, minkä jälkeen hän luki lakia Helsingin yliopistossa vuoteen 1960 asti. Hänen toimittajanuransa alkoi iltapäivälehti Nya Pressenissä, jossa hän työskenteli aluksi kesätoimittajana. Vuonna 1963 hän siirtyi Hufvudstadsbladetin palvelukseen, jossa työskenteli suurimman osan urastaan. Vuodet 1965–1966 hän toimi Aftonbladetin apulaistoimitussihteerinä Tukholmassa, minkä jälkeen hän palasi Helsinkiin ja Hufvudstadsbladetiin. Hän toimi lehden ulkomaantoimittajana ja pääkirjoitustoimittajana vuodesta 1966 alkaen sekä myöhemmin myös apulaispäätoimittajana ennen kuin tuli vuonna 1995 nimitetyksi lehden vastaavaksi päätoimittajaksi edeltäjänsä Bo Stenströmin kuoleman jälkeen. Paro jäi eläkkeelle vuonna 1997, kun oli täyttänyt 60 vuotta.

Helsingin Sanomien Timo Hämäläisen mukaan ulkopolitiikka oli Paron ominta aluetta. Hän kirjoitti aiheesta runsaasti kolumneja ja pääkirjoituksia sekä kuului aihetta pohtineisiin seuroihin ja komiteoihin, muun muassa alkuperäisen Ulkopoliittisen instituutin hallitukseen. Parolle myönnettiin tunnustuksena pitkästä urastaan valtion journalistipalkinto vuonna 1997.

Paro kuoli vuonna 2003, 66-vuotiaana, keuhkosyöpään.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Hämäläinen, Timo: Maailmankansalainen kommentoi ulkopolitiikkaa.  *Helsingin Sanomat*, 7.6.2003. Artikkelin verkkoversio. Viitattu 31.1.2011.
2. ↑  Hämäläinen, Timo: Suomenruotsalaisten tunnettava itsensä Hufvudstadsbladetista.  *Helsingin Sanomat*, 25.2.1997. Artikkelin verkkoversio. Viitattu 31.1.2011.
3. ↑  "Husiksen" uusi päätoimittaja Rafael Paro lupaa: "Hufvudstadsbladet jatkaa vanhaa virkeää linjaansa".  *Helsingin Sanomat*, 23.8.1995. Artikkelin verkkoversio. Viitattu 31.1.2011.


|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
| HBL:n logo | Edeltäjä:**Bo Stenström** | **Hufvudstadsbladetin päätoimittaja**1995–1997 | Seuraaja:**Erik Wahlström** |
|  |
| --- |
| Amifenatsoli |
| Amifenatsoli |
| **Systemaattinen (IUPAC) nimi** |
| 5-fenyyli-1,3-tiatsoli-2,4-diamiini |
| **Tunnisteet** |
| CAS-numero | 490-55-1 |
| ATC-koodi |  ? |
| PubChem | 10275 |
| **Kemialliset tiedot** |
| Kaava | C9H9N3S |
| Moolimassa | 191,262 g/mol |
| **Farmakokineettiset tiedot** |
| Hyötyosuus |  ? |
| Metabolia |  ? |
| Puoliintumisaika |  ? |
| Ekskreetio |  ? |
| **Terapeuttiset näkökohdat** |
| Raskauskategoria | ? |
| Reseptiluokitus | 
 |
| Antotapa |  ? |

**Amifenatsoli** (diaminofenyylitiatsoli, *daptatsoli*, *DAPT*) on lääkeaine ja vastamyrkky. Sitä on aikaisemmin käytetty yhdessä bemegridin kanssa, jonka kanssa sillä on joitakin yhtäläisiä piirteitä. Amifenatsolilla on opiaattien, kuten morfiinin ja barbituurihapon johdosten, suhteen kumoavaa ja elvyttävää hoitovaikutusta. Amifenatsoli vaikuttaa lamaantuneeseen hengitykseen eli se auttaa respiratorisesti. Ainetta on käytetty lääkemyrkytyksissä ja liian syvissä narkoositiloissa. Sittemmin amifenatsolin ovat korvanneet naloksoni ja naltreksoni. Amifenatsolin antotapa on ollut laskimotiputuksena annettava.(englanniksi)

Lähteet
-------

* Vartiainen: Lääkeaineoppi, SHKS/WSOY, 1960 Porvoo (s. 35–36, 67)

### Viitteet

1. ↑  Vartiainen, I. 1960: s. 67

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.
**Amiga 500+** (**A500+**, **Amiga 500 Plus**) on Commodoren valmistama mikrotietokone, jossa on muutoksia alkuperäisestä Amiga 500:sta.

A500+ julkistettiin virallisesti 1992, mutta jo vuoden 1991 loppupuolella mallin tietokoneita myytiin asiasta kertomatta A500-yksikköinä. On arveltu, että Commodore oli jo myynyt jäljelle jääneet A500-varastot tyhjiksi ennen taloudellisesti kannattavaa joulusesonkia. Valmistaakseen tarpeeksi A500-koneita ennen joulua Commodore käytti uusia, A500+:een tarkoitettuja 8A-mallin emolevyjä. Monet käyttäjät eivät olleet edes tietoisia siitä, että olivat ostaneet jotain muuta kuin tavallisen A500-mallin. Vaikka A500+ oli ominaisuuksiltaan parempi kuin A500, se jäi silti lyhytaikaisimmaksi Amiga-malliksi. Amiga 500+:n tuotanto lakkautettiin ja se korvattiin Amiga 600:lla kesään 1992 mennessä.

Commodore loi A500+:n muutamasta syystä: ensinnäkin se oli halvempi valmistaa, sillä pienet muutokset emolevyssä karsivat valmistuskustannuksia. Toisekseen Commodore pystyi julkistamaan uuden version Amigan käyttöjärjestelmästä, version 2.04.

Uuden Kickstartin vuoksi muutamat suositut pelit eivät toimineet A500+:ssa, ja monet ihmiset palauttivatkin laitteensa kauppiaille vaatien alkuperäistä A500:sta, jossa oli Kickstartin versio 1.3. Kolmannen osapuolet julkaisivatkin Kickstart ROM:n vaihtopiirejä, joiden avulla A500+ saattoi käyttää Kickstart 1.2:a tai 1.3:a.

Tekniset yksityiskohdat
-----------------------

A500+:n ominaisuuksiin kuului:

* 1 megatavu *Chip*-muistia
* Kickstart 2.04 (v37.175)
* Workbench 2.04 (37.67)
* Akkuvarmistettu reaaliaikakello (puuttui A500:sta)
* Täysi ECS-piirisarja, joka sisälsi uudet versiot Agnus- ja Denise-piireistä (Fat Agnus ja Fat Denise).

Lähteet
-------

1. ↑  Amiga 500 Plus old-computers.com.  Arkistoitu 15.7.2018. Viitattu 15.7.2018.
2. ↑  Amiga Models & Clones / Commodore: A500+ Big Book of Amiga Hardware. Viitattu 14.4.2017.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Amiga 500+** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * n
* k
* m
Commodore Amiga -tietokoneet |
| --- |
|  |
| Tietokoneet | 
* Amiga 1000
* Amiga 2000
* Amiga 2500 (UX)
* Amiga 3000 (UX, T)
* Amiga 4000 (T)

 |
|  |
| Tietokoneet | 
* Amiga 500
* Amiga 500+
* Amiga 600
* Amiga 1200

 |
|  |
| Muut | 
* Commodore CDTV
* Amiga CD32

 |

 |
Rafael Joseffy
**Rafael Joseffy** (3. heinäkuuta 1852 Hunfalu – 25. kesäkuuta 1915 New York) oli unkarilaissyntyinen, Yhdysvaltoihin muuttanut pianisti ja musiikkipedagogi.

Joseffy aloitti pianonsoiton opintonsa Unkarissa ja jatkoi niitä Ernst Ferdinand Wenzelin sekä Ignaz Moschelesin johdolla Leipzigin konservatoriossa vuosina 1866–1867. Vuosina 1868–1870 hän opiskeli Berliinissä Carl Tausigin johdolla. Franz Lisztiltä hän sai opetusta kesien 1870 ja 1871 aikana Weimarissa. Euroopassa 1870-luvulla tekemiensä konserttikiertueiden aikana Joseffy teki New Yorkin -debyyttinsä vuonna 1879. Tämän jälkeen hän asettui Yhdysvaltoihin. Joseffy esitti ensimmäisten joukossa Johannes Brahmsin pianomusiikkia yhdysvaltalaisyleisöille. Vuosina 1888–1906 hän opetti Yhdysvaltain kansallisessa musiikkikonservatoriossa.

Joseffy julkaisi 15-osaisen edition Frédéric Chopinin teoksista ja laati pedagogisen *School of Advanced Piano Playing* -teoksen. Hän myös sävelsi pianolle omaa salonkimusiikkiaan.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Rafael Joseffy Britannica

Aiheesta muualla
----------------

* IMSLP: nuotteja

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Espanja
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Alankomaat
* Puola
* Portugali

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* RISM
* SNAC
* IdRef

 |

 |
Harrison Ford
**Harrison Ford** (16. maaliskuuta 1884 – 2. joulukuuta 1957) oli Broadway-teatterin näyttelijä mykkäelokuvien aikana.

Ford syntyi Kansasissa, Missourissa ja hän aloitti näyttelemisen Broadwayllä debyytissään vuodelta 1904. 

Fordia ei pidä sekoittaa toiseen samannimiseen näyttelijään. Heillä molemmilla on omat tähtensä Hollywood Walk of Famellä samalla nimellä, mutta ne voidaan erottaa toisistaan sijaintinsa avulla.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Harrison Ford (1884–1957)** Wikimedia Commonsissa

* Harrison Ford Internet Movie Databasessa. (englanniksi)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
	+ 2
* WorldCat
	+ 2

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Yhdysvallat
* Australia

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Elonet

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
Harrison Birtwistle
**Harrison Paul Birtwistle** (15. heinäkuuta 1934 Accrington, Lancashire – 18. huhtikuuta 2022 Mere, Wiltshire, Englanti) oli yksi merkittävimmistä brittiläisistä nykysäveltäjistä. Birtwistle opiskeli Manchesterin Royal College of Musicissa ja myöhemmin Royal Academy of Musicissa. Valmistumisen jälkeen hän työskenteli joitain vuosia opettajana, kunnes hän apurahan turvin pystyi keskittymään säveltämiseen ja jatkamaan opintojaan Yhdysvalloissa. Vuodesta 1975 vuoteen 1983 asti hän toimi Lontoon National Theatren musiikillisena johtajana.

Birtwistlen sävellystyyli oli modernistinen, ja varsinkin hänen varhaistuotannostaan on havaittavissa Igor Stravinskyn ja Olivier Messiaenin vaikutus. Hänen oopperateoksensa ovat olleet erityisen tunnettuja.

Birtwistle sai vuonna 2015 Wihurin Sibelius-palkinnon.

Lähteet
-------

1. ↑  Lawless, Jill: Groundbreaking composer Harrison Birtwistle dies at 87 *ABC News*.  18.4.2022. Viitattu 18.4.2022.
2. ↑  Tiikkaja, Samuli: Brittisäveltäjä menetti nuorena yöunensa Sibeliuksen vuoksi – sai nyt Sibelius-palkinnon *Helsingin Sanomat*.  9.10.2015. Viitattu 10.10.2015.

Kirjallisuutta
--------------

* Beard, David: *Harrison Birtwistle’s Operas and Music Theatre*. Music Since 1900. Cambridge: Cambridge University Press, 2012. ISBN 978-0-521-89534-7.

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Suomi (KANTO)
* Belgia
* Yhdysvallat
* Ruotsi
* Tšekki
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Taiteenala | 
* BRAHMS
* MusicBrainz

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**Erwin Voellmy** (9. syyskuuta 1886 Herzogenbuchsee – 15. tammikuuta 1951 Basel) oli sveitsiläinen shakinpelaaja ja matematiikan professori.

Voellmy piti shakkikolumnia *Basler Nachrichten* -lehdessä 40 vuoden ajan. Hän myös kirjoitti useita shakkikirjoja.

Voellmy oli Sveitsin mestari kolmesti: 1911, 1920 ja 1922. Hän edusti Sveitsiä ensimmäisissä epävirallisissa shakkiolympialaisissa Pariisissa 1924 (+6 –2 =5), shakkiolympialaisissa Haagissa 1928 (+5 –2 =4) ja kolmansissa epävirallisissa shakkiolympialaisissa Münchenissä 1936 (+5 –7 =5). Hän voitti joukkuepronssia Pariisissa 1924. Vuonna 1932 Voellmy osallistui turnaukseen Bernissä. Hän sijoittui ensimmäiseksi Oskar Naegelin ja Aleksandr Alehinin kanssa.

Lähteet
-------

* ChessGames.com

1. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive)
2. ↑  Litmanowicz, Władysław & Giżycki, Jerzy (1986, 1987). Szachy od A do Z. Wydawnictwo Sport i Turystyka Warszawa. ISBN 83-217-2481-7 (1. A-M), ISBN 83-217-2745-x (2. N-Z)
3. ↑

Aiheesta muualla
----------------

* Erwin Voellmy ChessGames.com-sivustolla (englanniksi)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Alankomaat

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* MathSciNet
* Mathematics Genealogy Project
* zbMATH

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* Historical Dictionary of Switzerland
* IdRef

 |

 |
NASCAR -luokan Chevrolet Monte Carlo. Putkirungon katteena on siviilimallia vain muistuttava kori; esimerkiksi valot ovat tarrat siinä kohtaa missä niiden kuuluisi olla
Peugeot 205 T16. B-ryhmän autoja tuli poikkeuksellisesti valmistaa 200 kappaletta luokittelua varten sekä evoluutiomallia 20. Alun perin etuvetoinen Peugeot 205 on kuitenkin B-ryhmän varustuksessaan keskimoottorinen ja nelivetoinen.
Ford Zakspeed Capri 1980-luvun alussa. Auto oli katumallia lähes 400 kiloa kevyempi ja tuotti parhaimmillaan 600 hevosvoimaa 
**Silhuettiautolla** tarkoitetaan kilpa-autoa, joka muistuttaa ulkoisesti katukäyttöön tarkoitettua esikuvaansa, mutta eroaa tästä tekniikaltaan ja rakenteeltaan huomattavasti. Myös ulkonäön vastaavuus katuauton kanssa vaihtelee luokkakohtaisesti, lähes vakioautosta aina hyvin etäisesti esikuvaansa muistuttaviin esimerkiksi vanhat 5-ryhmän erikoisvakioautot. Muutamia poikkeuksia lukuun ottamatta, kuten rallin B-ryhmä, silhuettiauton etu katuautoa aihiona käyttävään kilpa-autoon on, ettei säännöissä yleensä ole vaadittu minimimäärää ns. luokitteluautoille (engl.homoglation special). Tällaisia sarjoja ovat esimerkiksi NASCAR ja DTM. Näin ollen esimerkiksi Opel pystyi jälkimmäisessä käyttämään Astran silhuettiautossa V8-moottoria, vaikka sellaista ei ollut Opelin mallistossa tarjolla.

Silhuettiauton eduksi koituu näin suurempi hyöty kilpa-autoon käytetyistä kustannuksista. Kilpailumenestystä voidaan käyttää hyväksi markkinoinnissa, koska katsojat voivat nähdä tuttujen automallien kilpailevan, samalla kun autotehtaan ei tarvitse valmistaa tekniikaltaan identtisiä autoja katukäyttöön.

Moottoriurheilun maailmassa tunnetuin silhuettiauton tyyppi lienee ajoneuvo, jossa putkirunkoa peittävät siviilimallia etäisesti muistuttavat koripaneelit. Tekniikka kuitenkin on tehty vain kilpailukäyttöön ja jopa moottorin sijainti saattaa vaihtua katuautoon nähden. Koriosat on usein tehty teräksen sijaan kevyemmistä materiaaleista kuten lasikuidusta, hiilikuidusta tai Kevlarista. Joissain luokissa on vaadittu, että katto pilarit ja mahdollisesti paloseinä ovat alkuperäisestä autosta

Lähteet
-------

1. 1 2
2. ↑
Erwin Kremers
**Erwin Kremers** (s. 24. maaliskuuta 1949 Mönchengladbach Saksa) on aktiiviuransa jo lopettanut saksalainen jalkapalloilija. Pelipaikaltaan hän oli hyökkääjä. Myös hänen kaksosveljensä, Helmut Kremers, on entinen jalkapalloilija. He olivatkin ensimmäiset kaksoset, jotka ovat koskaan pelanneet Bundesliigassa.

Ura seurajoukkueessa
--------------------

Jalkapallon pelaamisen Kremers aloitti Borussia Mönchengladbachin juniorijoukkueissa. Seuran edustusjoukkueen mukana hän pääsi pelaamaan vuosien 1967-1969 aikana kaikkiaan 24 ottelua, joissa teki yhden maalin. Tämän jälkeen Kremers siirtyi edustamaan Kickers Offenbachia, jonka riveissä pelasi vuosina 1969-1971 yhteensä 25 ottelua ja teki pelaamissaan otteluissa kymmenen maalia. Aktiiviuransa loppuvaiheet, eli vuodet 1971-1979 Kremers edusti FC Schalke 04:ää. Näiden vuosien aikana hänen tililleen kertyi 212 ottelua, joiden aikana hän onnistui maalinteossa 50 kertaa.

Ura maajoukkueessa
------------------

Länsi-Saksan jalkapallomaajoukkueessa Kremers pelasi vuosien 1972-1974 aikana 15 ottelua, onnistuen maalinteossa kolme kertaa. Hän oli mukana myös maansa edustusjoukkueessa vuoden 1972 EM-kilpailuissa.

Lähteet
-------

1. ↑  Erwin Kremers *fussballdaten.de*. Viitattu 3.10.2013. (saksaksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |

 |

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: de:Erwin Kremers
**Kuninkaallinen Suomen tykistörykmentti** (*Kungliga Finska artilleriregementet*) oli Ruotsin armeijan värvätyistä sotilaista koostunut Suomeen sijoitettu joukko-osasto joka oli olemassa vuosina 1794–1811. Rykmentti syntyi kun Kuninkaallinen Tykistörykmentti jaettiin vuonna 1794 Svean, Suomen, Götän ja Venden tykistörykmenteiksi. Suomen tykistörykmentti käsitti 10 tykistökomppaniaa (900 miestä) ja rykmentin sotilaat olivat palveluksessa ympäri vuoden toisin kuin muissa Ruotsiin sijoitetuissa tykistörykmenteissä.

Rauhan ajan kokoonpanossa Suomen tykistörykmentin esikunta, keskusvarikko ja seitsemän komppaniaa olivat Helsingissä, kaksi komppaniaa, korjauspajat ja osa varikkoa Hämeenlinnassa sekä yksi komppania Tammisaaressa. Lisäksi oli pienempiä komennuskuntia Hankoniemen linnoituksessa, Svartholmassa ja Varkaudessa. 

Suomen sodan alkaessa talvella 1808 Suomen tykistörykmentillä oli käytössään 170 erilaista kanuunaa mutta aseistus oli vanhentunutta ja ammuksia oli varastossa niukasti. Liikekannallepano tuotti vaikeuksia muun muassa hevospulan takia. Ensimmäisen kerran tykistöyksiköt olivat mukana sotatoimissa 23. helmikuuta Myrskylässä ja 24. helmikuuta Koskenkylässä ja Åijälässä. Kesällä 1808 Suomessa olleen kenttätykistön vahvuus oli 972 miestä, 630 hevosta ja 90 tykkiä. Tykistö näytteli merkittävää osaa muun muassa Koljonvirran taistelussa.

Suomalainen tykistö ampui sodan viimeiset laukaukset Suomen maaperällä Yppärin kahakan aikana 11. marraskuuta 1808. Suomen tykistörykmentti luovutti aseleposopimuksen mukaisesti maalis-huhtikuun vaihteessa 1809 venäläisille jäljellä olleen kalustonsa. Ruotsiin siirtyi rykmentin yksi patteri joka osallistui Pohjois-Ruotsissa käytyihin pariin taisteluun ennen sodan päättymistä. Rauhan tultua osa tykistörykmentin miehistä palasi Suomeen mutta osa jatkoi palvelustaan Ruotsissa. 

Kuninkaallisen Suomen tykistörykmentin perustamispäivä 26. toukokuuta on nykyisin Satakunnan Tykistörykmentin perinnepäivä. Kuninkaallisen Suomen tykistörykmentin muistomerkki sijaitsee Helsingin Tähtitorninmäellä tykistörykmentin pääkasarmin entisellä sijaintipaikalla.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Pohjois-Suomen Tykkimieskilta 18.2.2013 : Suomen kenttätykistö 200 vuotta
2. ↑  Kuninkaallisen Suomen tykistörykmentin muistomerkki

Kirjallisuutta
--------------

* (sv) Jonas Hedberg, Kungliga Finska artilleriregementet / Jonas Hedberg. Skrifter utgivna av Svenska litteratursällskapet i Finland, Helsinki, 1964 (ISSN 0039-6842 ja 2490-1547)View and modify data on Wikidata
* (sv) Jonas Hedberg, Kungliga finska artilleriofficerares dagböcker (1808-1809) / Saml. komm. och utg. av Jonas Hedberg. Skrifter utgivna av Svenska litteratursällskapet i Finland, Helsinki, 1969 (ISSN 0039-6842 ja 2490-1547)View and modify data on Wikidata
**Turha julkkis** on arkikieleen vakiintunut termi julkisuuden henkilöstä, joka on noussut kuuluisuuteen ilman, että on yltänyt yhteiskunnallisesti merkittäviin saavutuksiin. Englannin kielessä käytetään usein termiä *Famous for being famous*, suomeksi "kuuluisa siitä että on kuuluisa". Nämä henkilöt tunnetaan lähinnä suuren medianäkyvyytensä eivätkä niinkään työnsä tai saavutustensa ansiosta.

Suomen turhimmat julkkikset -äänestys
-------------------------------------

Turhat julkkikset -yhdistys on järjestänyt vuosittain äänestyksen Suomen turhimmasta julkkiksesta. Vuodesta 1994 vuoteen 2001 äänestys järjestettiin yhteistyössä Radiomafian kanssa, sen jälkeen yhdistyksen Internet-sivuilla. Nykyisin Turhat Julkkikset ry eli (TuJu) valitsee itse – saamansa yleisöpalautteen perusteella – vuoden Turhimman Julkkiksen. Yhdistys on rekisteröity 14. lokakuuta 1993. Edellisen vuoden Turhin Julkkis valitaan aina seuraavan vuoden aprillipäivänä eli 1. huhtikuuta.

Turhat Julkkikset -äänestyksen voittajat
----------------------------------------

* 1994 Ilkka Kanerva
* 1995 Carmen Mäkinen
* 1996 Matti Nykänen
* 1997 Linda Lampenius
* 1998 Sanna Suutari
* 1999 Satu Lappi
* 2000 Lola Odusoga
* 2001 Jasmin Mäntylä
* 2002 Joonas Hytönen
* 2003 Matti Nykänen (2.)
* 2004 Mi Grönlund
* 2005 Matti Nykänen (3.)
* 2006 Susan Ruusunen (ent. Kuronen)
* 2007 Rachel Kauppila
* 2008 Johanna Tukiainen
* 2009 Martina Aitolehti
* 2010 Carl Danhammer
* 2011 Johanna Tukiainen (2.)
* 2012 Nexar Antonio Flores

Lähteet
-------

1. ↑  Definition for famous Oxford Dictionaries:  Oxford University Press.  Arkistoitu 30.7.2012. Viitattu 15.8.2012.
2. ↑  Yhdistysnetti: rekisterinumero 159.386
3. ↑  Grahn, Ville: Hän on tämän vuoden turhin julkkis - nämä tutut ovat voittaneet aiemmin (vuosien 1994-2012 voittajat) *Keskisuomalainen*.  1.4.2012. Viitattu 3.4.2015.

Aiheesta muualla
----------------

* Turhat Julkkikset ry: Voittajahistoria
Malli erään rubredoksiinin rakenteesta. Kuvassa näkyy rautaionin sitoutuminen kahden silmukan väliin lähelle β-laskoksia
**Rubredoksiinit** ovat ryhmä rauta-rikkiproteiineja, joita esiintyy anaerobisissa olosuhteissa elävissä bakteereissa ja arkeissa. Rubredoksiinit osallistuvat muiden rauta-rikkiproteiinien tavoin elektroninsiirtoreaktioihin.

Rakenne ja toiminta
-------------------

Ensimmäisen kerran rubredoksiineja eristettiin *Clostridium pasterianum*-bakteerista vuonna 1965. Proteiini on väriltään tummanpunaista, mistä se on saanut nimensä. Rubredoksiinit ovat molekyylimassaltaan suhteellisen pienikokoisia proteiineja ja niiden keskimääräinen molekyylimassa on noin 6 kDa. Rubredoksiinien primäärirakenne koostuu 50–60 aminohaposta ja sekundäärirakenne koostuu kahdesta vastakkaissuuntaisesta β-laskoksesta ja muutamasta silmukasta. Rubredoksiini sisältää rauta-ionin, joka on koordinoituneena neljän kysteiiniaminohapon tioliryhmiin. Koordinoituminen tapahtuu siten, että rautaioni on β-laskosten lähellä olevissa silmukoissa. Hapetus-pelkistysreaktioissa raudan hapetusaste vaihtelee välillä +II ja +III.

Rubredoksiinit osallistuvat eräisiin bakteerien hapetus- ja pelkistysreaktioihin. Se voi korvata osassa reaktioita ferredoksiinin, mutta proteiinin positiivisemman pelkistyspotentiaalin vuoksi se on pelkistimenä heikompi ja reaktiot tapahtuvat rubredoksiinilla hitaammin, kuin ne tapahtuisivat ferredoksiinille. Ferredoksiiniin verrattuna rubredoksiinit ovat stabiilimpia alhaisessa pH:ssa. Rubredoksiini osallistuu muun muassa alkaanien hapetusreaktioihin, joissa ne hapettuvat alkoholeiksi. Tämä on osa hiilivetyjen aineenvaihduntaprosessia bakteereilla, jotka käyttävät hiilivetyjä ainoina hiilenlähteinään.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Thomas Scott,Eric Ian Mercer: *Concise encyclopedia biochemistry and molecular biology*, s. 618. Walter de Gruyter, 1997. ISBN 978-3110145359. (englanniksi)
2. 1 2 3  Ivano Bertini: *Biological Inorganic Chemistry*, s. 239–240. University Science Books, 2007. ISBN 978-1-891389-43-6. Kirja Googlen teoshaussa (viitattu 22.2.2017). (englanniksi)
3. 1 2  Henrik Bohr,S. Brunak: *Protein Structure by Distance Analysis*, s. 38–39. IOS Press, 1994. ISBN 9784274022630. Kirja Googlen teoshaussa (viitattu 22.2.2017). (englanniksi)
4. 1 2  Shigeru Oae,Tadashi Okuyama: *Organic Sulfur Chemistry*, s. 50–52. CRC Press, 1992. ISBN 9780849347405. Kirja Googlen teoshaussa (viitattu 22.2.2017). (englanniksi)
5. ↑  Horst Werner Doelle, Armin Fiechter, Günther Schlegel, Dieter Sell, Sakayu Shimizu, Roland Ulber & Hideaki Yamada: *Biotechnology, 1. General, Ullmann's Encyclopedia of Industrial Chemistry*, John Wiley & Sons, New York, 2009. Viitattu 22.2.2017
**Datura** on italialainen elektronisen musiikin yhtye. Sen perustivat 1991 Ciro Pagano, Stefano Mazzavillani, DJ:t Ricci (Riccardo Testoni) ja Cirillo (Carlo Andrea Raggi) Bolognassa. Ensimmäinen single *Nu Style* julkaistiin 1991, jota seurasi hitit *Eternity*, *Yerba Del Diablo*, ja coveri Visagen *Fade to Grey*stä. Vuonna 1995 DJ Ricci lähti yhtyeestä keskittyen muihin projekteihin. Hän kuoli myöhemmin. Yhtyeen nimi Datura on otettu hallusinogeenistä hulluruohoa tarkoittavasta sanasta.

Diskografia
-----------

| Vuosi | Single | Korkein listasija | Albumi |
| --- | --- | --- | --- |
| ITA | AUT |
| 1991 | "*Nu Style*" | — | — | *Eternity* |
| 1992 | "*Yerba Del Diablo*" | 4 | — |
| 1993 | "*Devotion*" | 7 | — |
| "*Eternity*" | 2 | — |
| 1994 | "*The 7th Hallucination*" | 8 | — |
| "*Fade to Grey*" | 5 | — |
| 1995 | "*Infinity*" | 2 | — | Vain single |
| "*Mystic Motion*" | 4 | — |
| 1996 | "*Angeli Domini*" | 5 | — |
| "*Mantra*" | — | — |
| "*Voo-Doo Believe?*" | 3 | — |
| 1997 | "*The Sign*" | 2 | — |
| 1998 | "*I Will Pray*" | — | — |
| 1999 | "*I Love to Dance*" | — | — |
| 2002 | "*Will Be One*" | — | 50 |
| 2004 | "*Summer Of Energy*" | — | 46 |
|

Lähteet
-------

1. ↑  Italian listasijat vuosittain
2. ↑  Austrian peak
**Ananias Jauhiainen** (1860 – 17. maaliskuuta 1924 Kiuruvesi) oli suomalainen Kiuruvedellä asunut maanviljelijä, jota pidettiin aikanaan Suomen painavimpana miehenä. Viimeisinä vuosinaan Jauhiainen painoi yli 220 kiloa. Jauhiainen omisti Ketolan talon Kiuruveden Ruutanalla ja hän kuoli kotitalossaan 64-vuotiaana. Jauhiainen oli Suomen Kuvalehden kansikuvassa 21. elokuuta 1920, hän painoi tällöin 205 kiloa.

Ananias Jauhiaisella oli neljä nuorempaa sisarusta ja viisihenkinen sisarusparvi oli tiettävästi Suomen kaikkien aikojen painavin, sisarusten yhteispaino oli 860 kiloa. Ananias Jauhiainen oli heistä painavin ja hänen kerrottiin painaneen jopa 236,5 kiloa. Painonsa takia Ananias ei osallistunut kotitalonsa töihin vaan istui pääasiassa kahdenistuttavassa keinutuolissa talon pirtissä. Suuren vatsansa takia hän joutui käyttämään avustajaa virtsaamisessa kun kädet eivät ulottuneet mahan alle. Jauhiaisella oli aina mukanaan ohut koukkupäinen keppi, jonka avulla hän sai sujautettua varsista halkaistut pieksukengät jalkoihinsa. Ananias Jauhianen oli noin 40-vuotiaaksi saakka normaalipainoinen, jopa nuorena laiha, mutta hänen painonsa alkoi nousta sen jälkeen. Hän söi kerralla tavallisesti kapan perunoita muiden ruokien lisäksi ja hänen herkkuihinsa kuului lammaspaisti.

Lähteet
-------

1. ↑  Suomen isoin kuollut, Etelä-Saimaa, 29.03.1924, nro 37, s. 3, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
2. ↑  Suomen suurin mies, Suomen Kuvalehti, 21.08.1920, nro 33, s. 1, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
3. ↑  Eeva Remes : Suomen lihavin mies
4. ↑  Suomen lihavin mies, osa 2
5. ↑  Mauno Tikkanen : "Kumma kun noita poekia aena janottaa"
**Verkkolehti Satyyri** (myös lyhyesti *Satyyri*) oli 13. maaliskuuta 2007 perustettu, 4–5 kertaa vuodessa ilmestyvä verkkolehti, joka julkaisi tekstejä ja luovia töitä kulttuurin eri alueilta.

Verkkolehti ilmoittaa tavoitteekseen kehittyä jatkuvasti omien rajojensa sisä- ja ulkopuolella, kannustaa yksilölliseen luomistyöhön ja omalta osaltaan rakentaa sanan- ja ilmaisunvapautta. Satyyri pyrkii olemaan poliittisesti ja uskonnollisesti sitoutumaton julkaisu, jonka aatteelliset aspektit perustuvat yksilölliseen luovuuteen ja ilmaisun vapauteen sekä yksilötasolla tapahtuvan luomistyön kehittämiseen.

Verkkolehti Satyyrin julkaisee Light Movement. Lehti on maksuton ja julkinen palvelu.

Lehti lakkautettiin 2015.

Tavoite
-------

Verkkolehti oli ilmoittanut keskeisen tavoitteensa kolmiosaiseksi:

* tarjota lukijoille kiinnostava ja laadukas verkkolehti,
* luoda toimituskunnalle areena, jossa kuka tahansa saattaa julkaista omia tekstejään ja taiteellista ilmaisuaan,
* tarjota luovaan työhön kannustava mekanismi, jonka puitteissa toimituskunnan jäsenillä on mahdollisuus kehittyä luovina yksilöinä.

Toimitus
--------

Janne Räikkönen toimi verkkolehden vastaavana päätoimittajana 13.3.2007 alkaen ja Karoliina Kantola varapäätoimittajana 21.9.2008 alkaen.

Satyyrin julkaistut numerot
---------------------------

Tähän mennessä Satyyri on julkaissut seitsemän numeroa.

* Satyyri I.07 (Arkistoitu – Internet Archive)
* Satyyri II.07 (Arkistoitu – Internet Archive)
* Satyyri III.07 (Arkistoitu – Internet Archive)
* Satyyri IV.07 (Arkistoitu – Internet Archive)
* Satyyri I.08 (Arkistoitu – Internet Archive)
* Satyyri II.08 (Arkistoitu – Internet Archive)
* Satyyri III.08 (Arkistoitu – Internet Archive)

Lähteet
-------

* Satyyrin etusivu (Arkistoitu – Internet Archive)
*Tämä artikkeli kuvaa Britannian kuninkaallisen laivaston neljännen luokan linjalaivaa. Muita merkityksiä on täsmennyssivulla.*

**Ruby** oli Englannin tasavallan laivaston vuonna 1652 vesillelaskettu Ruby-luokan 46-tykkinen neljännen luokan linjalaiva.

Valmistus
---------

Alus tilattiin toukokuussa 1651 Deptfordin telakalta, jossa rakennustöistä vastasi Peter Pett. Se laskettiin vesille 15. maaliskuuta 1652.

Palvelus
--------

Alus otettiin palvelukseen vuonna 1652 päällikkönään John Lambert. Myöhemmin samana vuonna päällikkyyden vastaanotti Anthony Houlding. Ensimmäisessä Englannin-Hollannin sodassa alus osallistui 19. toukokuuta 1652 Doverin taisteluun, Kentish Knockin taisteluun 28. syyskuuta ja Portlandin taisteluun 18. helmikuuta 1653, jossa Houlding sai surmansa. Aluksen päällikkönä oli tämän jälkeen Robert Sanders, jonka alaisuudessa se osallistui valkoisen laivueen pääosastossa Gabbardin taisteluun 2.-3. kesäkuuta. Myöhemmin aluksen päällikkönä oli Edmund Curtis.

Alus osallistui myös toisen ja kolmannen Englannin-Hollannin sodan taisteluihin. Se palveli sotien jälkeen Länsi-Intiassa, ja vuonna 1683 se siirrettiin Leewardsaarille suojaamaan brittiläistä siirtokuntaa Karibianmeren merirosvoilta. 

Alus rakennettiin uudelleen vuonna 1687 Blackwallissa Sir Henry Johnsonin telakalla. Se osallistui Espanjan perimyssotaan, jonka aikana se osallistui amiraali John Benbowin mukana taisteluun elokuussa 1702.

Alus rakennettiin uudelleen Deptfordissa vuonna 1706 neljännen luokan aluksena, jolloin sillä oli 46-54 tykkiä. Ranskan laivaston *Mars* valtasi HMS *Rubyn* Lizardin taistelussa 21. lokakuuta 1707. Alus siirrettiin Brestiin, jossa se liitettiin Ranskan laivastoon nimellä *Ruby*. Alus osallistui Lähi-idän sotatoimiin ennen kuin se poistettiin palveluksesta ja romutettiin vuonna 1708.

Lähteet
-------

* Winfield, Rif: *British Warships in the Age of Sail 1603–1714 – Design, Construction, Careers and Fates*. Barnsley: Seaforth Publishing, 2009. ISBN 978-1-84832-040-6. (englanniksi)

### Viitteet

1. 1 2  Winfield, Rif s. 99
**Ruby** (arab. روبي‎) syntyään Rania Hussein, arab. رانيا حسين‎) (s. 8. lokakuuta 1981) on egyptiläinen poplaulaja ja näyttelijä.
Hän on julkaissut tähän mennessä musiikkialbumin nimeltä *Eba'a Abelny* vuodelta 2004). Hänen toisen albuminsa nimeltä Mesheit Wara E7sasy oli määrä ilmestyä heinäkuussa 2006.

Ennen työuraansa Ruby opiskeli lakia Bani Suwayfin yliopistossa. Ennen laulajaksi ryhtymistään Ruby aloitti uransa ensin mallina sen jälkeen, kun puolalainen laulaja Murielle Romanoff löysi hänet Kairon amerikkalaisesta yliopistosta. Romanoff pyysi Rubya musiikkivideolleen lauluun *Don't Make Me Cry*. Video sai aikaan paljon kohua Lähi-idässä ja eripuolilla arabimaailmaa, koska video sisälsi seksuaalisia kohtauksia. Myöhemmin Ruby teki useita televisiomainoksia mainostaen sellaisia tuotteita kuten Pringles, Sparkle ja Alo. 

Mallin työnsä kautta Ruby löysi tiensä elokuviin. Hän esiintyi pienessä koulutytön roolissa komediaelokuvassa *Thakafy*. Lisäksi hän näytteli egyptiläisen elokuvaohjaajan Youssef Chahine elokuvassa *Sekoot Hansawwar* (2001). Siinä hän esitti rikasta ja romanttista tyttöä, joka rakastuu autonkuljettajaansa. Elokuvan myötä Ruby otti käyttöön taiteilijanimensä.

Ensimmäisen musiikkivideonsa Ruby julkaisi vuonna 2003 singlestään *Enta Aref Leih*, josta tuli Lähi-idän musiikkikanavien suuri hitti. Video aiheutti valtavaa kohua joukkotiedotusvälineissä, sillä siinä Ruby esiintyi paljastavassa asussa vatsatanssijana vaeltaen Prahan katuja. Hän on saanut osakseen huomiota ja kritiikkiä myös myöhemmistä videoistaan samasta provokatiiviseksi mielletystä syystä.

Nuorta arabialaista populaarimusiikkisukupolvea edustavan Rubyn musiikki lähentelee tyyliltään vahvasti discomusiikkia, johon yhdistyvät arabialaiset elementit.

Aiheesta muualla
----------------

* Rubyn viralliset kotisivut (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansalliset | 
* Israel

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz
	+ 2

 |

 |
**Simon Clarke** (s. 18. heinäkuuta 1986 Melbourne) on australialainen maantiepyöräilijä. Hän on kilpaillut myös ratapyöräilyssä, jossa voitti joukkuetakaa-ajon nuorten maailmanmestaruuden 2004. Hän aloitti maantiepyöräilyn ammattilaisuransa Amica Chips - Knauf -joukkueessa 2009, edusti ISD-Neri-tallia 2009–2010, Astana Teamia 2011, Orica-GreenEDGE-joukkuetta 2012–2015, yhdysvaltalaistallia, nimeltään viimeksi EF Education First 2016–2020 sekä Team Qhubeka Assos -joukkuetta 2021. Vuodesta 2022 hän on ajanut Israel–Premier Tech-joukkueessa.

Clarke saavutti ammattilaisuransa ensimmäisen voiton ensimmäisessä suuressa ympäriajossaan Espanjan ympäriajossa 2012. Hän voitti Valdezcarayn nousuun päättyneen neljännen etapin ennen irtiottokumppaniaan Tony Martinia. Clarke siirtyi samalla mäkikirikilpailun johtoon, menetti kärkipaikkansa kahdeksannen etapin jälkeen Alejandro Valverdelle, mutta nousi uudelleen johtoon 14. etapilla ja piti sijoituksensa kilpailun loppuun asti. Hän voitti viidennen etapin Espanjan ympäriajossa 2018  ja mukulakiviosuuksia sisältäneen viidennen etapin Ranskan ympäriajossa 2022.

Saavutuksia
-----------

Lähteet: Cycling Archives, Cyclingbase, Pro Cycling Stats

### Ratapyöräily

2004
Joukkuetakaa-ajon nuorten maailmanmestaruus
2006
Pariajon Australian-mestaruus
### Maantiepyöräily

2006
Vuelta a Navarra, 4. etapin voitto
2007
Tour Down Under, nuorten kilpailun voitto
Herald Sun Tour, nuorten kilpailun voitto
2008
Maantieajon alle 23-v. Australian-mestaruus
Japanin ympäriajo, 4. etapin voitto
GP Industria e Commercio di San Vendemiano, voitto
2012
Espanjan ympäriajo, mäkikirikilpailun ja 4. etapin voitto
2013
MM-kilpailut, maantieajossa seitsemäs
2014
Herald Sun Tour, kokonaiskilpailun ja 2. etapin voitto
2015
Italian ympäriajo, 4. etapilla toinen, kokonaiskilpailun johdossa etapin 4 jälkeen
2016
GP Industria & Artigianato di Larciano, voitto
2018
Espanjan ympäriajo, 5. etapin voitto
2019
Tour de la Provence, pistekilpailun voitto
Amstel Gold Race, toinen
2020
Royal Bernard Drome Classic, voitto
Italian ympäriajo, 12. etapilla kolmas
2022
Gran Premio Miguel Indurain, kolmas
Ranskan ympäriajo, 5. etapin voitto
2023
Cadel Evans Great Ocean Road Race, kolmas

Lähteet
-------

1. 1 2  Simon Clarke *cyclingarchives.com*. Viitattu 3.4.2022. (englanniksi)
2. ↑  Simon Clarke hits jackpot in Vuelta stage *cyclingnews.com*.  21.8.2012. Viitattu 9.9.2012. (englanniksi)
3. ↑  Clarke wins stage 4 of the Vuelta a Espana *cyclingnews.com*.  21.8.2012. Viitattu 9.9.2012. (englanniksi)
4. ↑  Overall climber standing *lavuelta.com*.  Arkistoitu 11.9.2012. Viitattu 9.9.2012. (englanniksi) (espanjaksi) (ranskaksi)
5. ↑  Degenkolb takes fifth Vuelta stage win in Madrid *cyclingnews.com*.  9.9.2012. Viitattu 9.9.2012. (englanniksi)
6. 1 2  Simon Clarke *procyclingstats.com*. Viitattu 10.7.2022. (englanniksi)
7. ↑  Clarke nousi pölystä etappivoittoon – van Aert jatkaa Tourin kärjessä *hs.fi*.  6.7.2022. Viitattu 8.7.2022.
8. ↑  Simon Clarke *cyclingbase.com*.  Arkistoitu 18.5.2015. Viitattu 9.9.2012. (ranskaksi)
Sigmund Romberg vuonna 1949.
**Sigmund Romberg** (29. heinäkuuta 1887 Nagykanizsa – 9. marraskuuta 1961 New York) oli unkarilaissyntyinen yhdysvaltalainen säveltäjä.

Romberg syntyi Nagykanizsan kaupungissa Itävalta-Unkarissa. Hän opiskeli Wienissä ja muutti vuonna 1909 pysyvästi Yhdysvaltoihin. Hän työskenteli aluksi pianistina New Yorkin kahviloissa. Vuonna 1914 hän pääsi vakituiseksi säveltäjäksi Broadway-tuottajaveljesten Jacob ja Lee Shubertin näytelmiin. Hän sävelsi pääasiassa wieniläistyylisiä operetteja Franz Lehárin ja Rudolf Frimlin tapaan.

Vuoden 1921 musikaaliin *Blossom Time* Romberg sovitti Franz Schubertin säveltämiä melodioita ja produktiosta tuli suuri menestys. Suurimman suosionsa Romberg saavutti 1920-luvulla, muun muassa opereteilla *Ylioppilasprinssi* (1924), *Erämaan laulu* (1926) ja *The New Moon* (1928). 1930-luvulla Romberg sävelsi paitsi teatteri- myös elokuvamusiikkia.

Stanley Donen ohjasi vuonna 1954 Rombergista kertovan elämäkertaelokuvan *Syvällä sydämessäni*. Rombergin roolia näytteli elokuvassa José Ferrer.

Sigmund Romberg kuoli New Yorkissa vuonna 1961. Hänet valittiin postuumisti Songwriters Hall of Fameen vuonna 1970.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Hardy, Phil: "Sigmund Romberg", *The Faber Companion to 20th Century Popular Music*. Faber and Faber Ltd, 2001. ISBN 0-571-19608-X. (englanniksi)
2. 1 2  Knapp, Margaret: *The Cambridge Guide to Theatre*. Cambridge University Press, 2000. ISBN 0-521-43437-8. (englanniksi)
3. ↑  Randel, Don Michael: "Romberg, Sigmund", *The Harvard Biographical Dictionary of Music*. Harvard University Press, 2003. ISBN 0-674-37299-9. (englanniksi)
4. ↑  Sigmund Romberg *Songwriters Hall of Fame*. Viitattu 30.9.2013. (englanniksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Italia
* Israel
* Suomi (KANTO)
* Yhdysvallat
* Japani
* Tšekki
* Kreikka
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* RISM
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**Danko Cvjetičanin** (s. 16. lokakuuta 1963 Zagreb, Jugoslavia) on kroatialainen kilpauransa päättänyt koripalloilija.

Cvjetičanin aloitti ammattilaiskoripallon jugoslavialaisessa KK Partizanissa, jonka lisäksi hän edusti urallaan myös samassa maassa KK Cibonaa. Ulkomailla hän pelasi Estudiantesissa ja Reggianassa. Hän voitti seurajoukkueissa muun muassa Euroopan cupin kaudella 1985–1986 ja Saporta Cupin kaudella 1986–1987. Lisäksi Cvjetičanin voitti Jugoslavian cupin kaudella 1987–1988 sekä Kroatian-mestaruuden kaudella 1991–1992. Hän lopetti ammattilaiskoripallon vuonna 1998.

Maajoukkuetasolla Cvjetičanin edusti Jugoslavian nuorisomaajoukkueita ja myöhemmin Jugoslavian maajoukkuetta. Hän saavutti muun muassa olympiahopeaa Soulin olympialaisista. Kroatian itsenäistymisen jälkeen Cvjetičanin edusti Kroatiaa, jonka paidassa hän voitti muun muassa olympiahopeaa vuonna 1992.

Pelaajauransa jälkeen Cvjetičanin on toiminut muun muassa Philadelphia 76ersin ja New Jersey Netsin Euroopan kykyjenetsijänä.

Lähteet
-------

1. 1 2  Danko Cvjetičanin Sports-Reference.  Arkistoitu 6.2.2013. Viitattu 8.4.2012. (englanniksi)
2. 1 2  Qué fue de… Danko Cvjeticanin  22.5.2009. 20minutos. Viitattu 8.4.2012. (espanjaksi)
3. 1 2  D. Cvjeticanin ACB.  Arkistoitu 25.5.2011. Viitattu 8.4.2012. (espanjaksi)
4. ↑  Nets Realign Scouting Department  3.8.2010. NBA. Viitattu 8.4.2012. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Sports-Reference (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
* ACB:n pelaajaprofiili (Arkistoitu – Internet Archive) (espanjaksi)
* Serie A:n pelaajaprofiili (Arkistoitu – Internet Archive) (espanjaksi)

Jugoslavian joukkue – Kesäolympialaiset 1988
4 Petrović |
5 Radulović |
6 Čutura |
7 Kukoč |
8 Paspalj |
9 Obradović |
10 Zdovc |
11 Vranković |
12 Divac |
13 Rađa |
14 Arapović |
15 Cvjetičanin |
Valmentaja Ivković

Kroatian joukkue – Kesäolympialaiset 1992
4 Petrović |
5 Perasović |
6 Cvjetičanin |
7 Kukoč |
8 Alanović |
9 Arapović |
10 Tabak |
11 Vranković |
12 Gregov |
13 Komazec |
14 Rađa |
15 Naglić |
Valmentaja Skansi

Kroatian joukkue – Koripallon EM-kilpailut 1993
5 Perasović |
6 Gregov |
7 Žurić |
8 Alanović |
9 Arapović |
10 Tabak |
11 Vranković |
12 Cvjetičanin |
13 Komazec |
14 Rađa |
15 Kovačić |
16 Mršić |
Valmentaja Novosel

Kroatian joukkue – Koripallon MM-kilpailut 1994
 J. Vranković |
 Gregov |
 Komazec |
 Kukoč |
 Alanović |
 Žurić |
 Pejčinović |
 S. Vranković |
 Cvjetičanin |
 Jurić |
 Rađa |
 Mršić |
Valmentaja Đerđa
Seyid Əzim Şirvani.
**Seyid Əzim Şirvani** (9. heinäkuuta 1835 Şamaxı – 20. toukokuuta 1888 Şamaxı) oli azerbaidžanilainen runoilija ja kansanvalistaja.

Seyid Əzim syntyi muslimipapin perheeseen. Hän sai uskonnollisen koulutuksen Bagdadissa ja Egyptissä. Palattuaan Şamaxıin hän luopui pappisurastaan, kiinnostui luonnontieteistä, opiskeli venäjää sekä harrasti venäläistä ja eurooppalaista kirjallisuutta. Hän perusti Şamaxıin venäläis-azerbaidžanilaisen koulun, jossa opiskeltiin maallisia aineita, azeria ja venäjää.

Gaseelimittaisissa rakkausrunoissaan Seyid Əzim jatkaa Füzulin klassista perinnettä. Satiirisissa runoissaan ja faabeleissaan hän arvostelee takapajuisuutta ja tietämättömyyttä. Seyid Əzim valistustyö synnytti kirjallisuuskerhoja Bakuun, Şamaxıin, Şuşaan ja muihin kaupunkeihin. Satiirinen runoilija Sabir on hänen oppilaansa.

Lähteet
-------

1. 1 2  *Bolšaja Sovetskaja Entsiklopedija, tom 23*, s. 172. Moskva: Sovetskaja Entsiklopedija, 1976.
2. 1 2  Strana ognei Azerbaidžan: Vidnyje azerbaidžantsy *files.preslib.az*. Viitattu 27.2.2011. (venäjäksi)
3. ↑  *Bolšaja Sovetskaja Entsiklopedija, tom 1*, s. 269. Moskva: Sovetskaja Entsiklopedija, 1970.

Aiheesta muualla
----------------

* Kratkaja literaturnaja entsiklopedija (venäjäksi)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Alankomaat

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana

 |

 |
Kaksi raivotarta
**Erinykset** tai **erinyit** (m.kreik. Ἐρινύες) ovat kreikkalaisessa mytologiassa verikoston kostottaria. Roomalaisessa mytologiassa heitä kutsuttiin **fuurioiksi** – raivottariksi. Iliaksessa annettu vala luo *heidät, jotka maan alla rankaisevat niitä, jotka väärän valan vannovat*[1]. Niinpä erinykset ovatkin yksinkertaisesti valan vannomiseen liittyviä itselle langetetun kirouksen ruumiillistumia[2]. Toisaalta myös luonnonlaki- ja moraalirikoksen uhri, joka halusi kostoa tekijälle, pystyi kääntymään erinyksien puoleen hakiessaan apua jumalilta.

Erinyksien on kerrottu saaneen alkunsa veritipoista, jotka syntyivät Kronoksen kuohitessa sirpillä isänsä Uranoksen. Heidät kuvailtiin kammottaviksi naisiksi, joilla oli siivet ja käärmeitä hiuksissaan ja käsivarsissaan. Päällään heillä oli joko surukaapu tai lyhyt hame, ja jaloissaan heillä oli metsästäjättären kengät[3].

Vaikka varhaisimmissa kirjoituksissa erinyksiä ei henkilöity tai edes heidän määräänsä rajattu, jotkut myöhemmät kirjailijat kuten Vergilius rajoittavat heidät kolmeen[4]: Alekto, Megaira ja Teisifone[5]. Heidän kostonsa toteutui useissa eri muodoissa, kuten raastavana hulluutena, tauteina, tuhona ja kollektiivisissa tapauksissa jopa nälänhätänä ja puutteena. Koston sovittaminen edellytti puhdistautumisrituaalia tai sovitustekoa.

Aiskhyloksen tragediassa  *Eumenidit* kerrotaan, kuinka Oresteen tapettua äitinsä ja tämän rakastajan, erinykset ajavat häntä takaa. Pallas Athene järjestää hänelle oikeudenkäynnin Ateenassa, jossa tuomarien äänet menevät tasan ja Orestes vapautetaan rangaistuksesta. Samalla erinyksille annetaan eufemismi **eumenidit**, "hyväntahtoiset".[6]

Lähteet
-------

1. ↑  Homeros: "Ilias", iii, xix
2. ↑  Walter Burkert (1985), *Greek Religion*, ISBN 0-674-36280-2.
3. ↑  Theoi Project: "Erinyes"
4. ↑  Vergilius: "Aeneis", xii
5. ↑  Orfeuksen hymni, 68
6. ↑  Aiskhylos: *Eumenidit* (engl. käännös)

Commons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Erinykset**.