**Taskuvaras** (*Pickpocket*) on ranskalainen Robert Bressonin ohjaama elokuva vuodelta 1959. *Taskuvaras* käsittelee sielullista vankeutta ja siitä vapautumista. Elokuva ei ollut yleisömenestys, mutta se on vaikuttanut moniin elokuvientekijöihin.

Tuotanto ja julkaisu
--------------------

Vuonna 1956 valmistuneen elokuvansa *Kuolemaantuomittu on karannut* jälkeen Bresson alkoi tuottaa elokuvaa *Pyöreän pöydän ritarit*. Rahoitusongelmien takia Bresson joutui keskeyttämään hankkeen ja alkoi pettyneenä valmistella *Taskuvarasta*. Hän sai elokuvan nopeasti valmiiksi, sillä vain kymmenen kuukautta idean saamisen jälkeen se sai ensi-iltansa Pariisissa. Elokuvaa suunnitellessaan Bresson keräsi tietoa poliiseilta taskuvarkaista, ja hänen apunaan kuvauksissa oli taikuri Kassagi, joka on merkitty elokuvan tekniseksi asiantuntijaksi.

Bressonin aiemmat elokuvat olivat joko perustuneet kirjalliseen alkuteokseen tai niitä oli ollut käsikirjoittamassa kirjailija. *Taskuvaras* oli ensimmäinen elokuva, joka pohjautui Bressonin omaan ideaansa ja jonka hän oli myös itse käsikirjoittanut. Elokuvan lähtökohtana voidaan kuitenkin nähdä kaksi teosta. Se perustuu löyhästi Fjodor Dostojevskin *Rikokseen ja rangaistukseen* ja historioitsija Richard S. Lambertin tekemään kirjaan 1700-luvulla eläneestä englantilaisesta taskuvarkaasta George Barringtonista.

Samana vuonna kuin *Taskuvaraskin* kuvattiin, tehtiin myös uuden aallon ensimmäiset elokuvat: Jean-Luc Godardin *Viimeiseen hengenvetoon* ja François Truffaut’n *400 kepposta*. Nämä herättivät yleisön mielenkiinnon, mutta *Taskuvaras* jäi ilman suurta katsojakuntaa. — Suomessa elokuva oli kielletty vuosina 1960–1965.

Juoni
-----

**Varoitus:  Seuraava kirjoitus paljastaa yksityiskohtia juonesta.**
*Taskuvarkaan* pääosassa on yksinäinen nuori mies, Michel (Martin LaSalle), joka saa hevoskilpailussa vastustamattoman halun varastaa naisen käsilaukusta. Hän jää kiinni teostaan, mutta vapautetaan myöhemmin todisteiden puutteiden takia. Michel pohtii tämän jälkeen rikoksen moraalia ja päätyy ajatuksissaan siihen, että yhteiskunnassa tietyllä etuoikeutetulla joukolla on oikeus varastella. Hän torjuu kuolevan äitinsä ja muutamat ystävänsä ja jatkaa taskuvarasteluaan eikä pysty enää hallitsemaan itseään.

Micheliä alkaa kiinnostaa rikollisuudesta saamansa jännitys, eikä häntä enää kiinnosta se jännitys, jonka voisi löytää mahdollisesta suhteestaan Jeanneen (Marika Green). Michel joutuu jättämään Ranskan ja karkaamaan Englantiin, kun rikollisjengi, johon hän oli liittynyt, pidätetään. Myös Michel pidätetään, kun hän palaa Ranskaan. Vankilassa Michel tajuaa, kun Jeanne vierailee luonaan, että vain rakkaus voi muuttaa hänen koko elämänsä.

**Juonipaljastukset päättyvät tähän.**

Tyyli ja teema
--------------

*Taskuvaras* kerrotaan Michelin päiväkirjana, ja Bresson liikuttaa kameraa kohtauksissa hyvin vähän. Bresson kehitti jo kahdessa edellisessä elokuvassaan päiväkirjakerrontaa, ja myös *Taskuvarkaassa* Michel pohdiskelee tapahtumia päiväkirjamuodossa. Bresson käytti elokuvassa epäelokuvallista kerrontamuotoa. Hän esittää joitain kohtauksia toistamalla ne kolme kertaa. Katsoja näkee, kun Michel kirjoittaa päiväkirjaansa, ja kuulee samanaikaisesti tekstiä luettavan. Sen jälkeen katsoja näkee kohtauksen vielä kuvina.

*Taskuvaras* voidaan nähdä osana Bressonin vankilatrilogiaa, johon kuuluvat lisäksi *Kuolemaantuomittu on karannut* ja *Jeanne d’Arc*, joiden keskeisenä ympäristönä on vankila. Christian Braad Thomsenin mukaan *Taskuvaras* onkin rakkaustarina, joka lopputuloksena esittää, että vankilan vapaus voi olla parempi kuin vapauden vankila. Roger Ebertin mukaan suurin osa Bressonin elokuvista käsittelee jollain tavalla pelastusta, ja *The Guardianin* kriitikon mukaan *Taskuvaras* onkin pohjimmiltaan tarina pelastuksesta rakkauden kautta. Braad Thomsen sanookin, että Michel kokee vankilassa Jumalan rakkauden Jeannen kautta.

Monet kriitikot ovat kiinnittäneet huomiota myös elokuvan seksuaaliseen sävyyn, sillä taskuvarkauksien aikana sattuneet salaiset kosketukset ovat keskeisessä osassa jännityksen tunteen luomisessa. Louis Malle onkin sanonut *Taskuvarasta* eroottiseksi elokuvaksi, sillä hänen mukaansa taskuvarkaus on vain symboli lihan synnille. Myös Braad Thomsenin mukaan taskuvarkautta kuvataan eroottisena tapahtumana, sillä se on yksinäisille varkaille ainoa keino saada kosketus muihin. Rahojen hyväily uhrin vaatteiden alla onkin varkaille fetissimäinen korvike todelliselle ruumiilliselle kosketukselle.

Merkitys
--------

Vaikka *Taskuvaras* on jäänyt suurelta yleisöltä pimentoon, se on vaikuttanut suuresti moniin elokuvantekijöihin. Sen voidaan katsoa vaikuttaneen muun muassa Godardin elokuvaan *Elää elämäänsä* ja Jacques Demyn elokuvaan *Enkelten lahti*. Kriitikkona aloittanut ohjaaja Paul Schrader kutsui arvostelussaan *Taskuvarasta* mestariteokseksi ja kopioi sen lopun elokuvaansa *American Gigolo*. Myöhemmin hän käytti samantapaista lopetusta myös elokuvassa *Light Sleeper*. Schrader on kertonut myös, että hän sai *Taskuvarkaasta* rohkeutta kirjoittaa käsikirjoituksen elokuvaan *Taksikuski*.

Lähteet
-------

* Braad Thomsen, Christian: *Leppymättömät. Elokuvataiteen kohtaloita ja kerrontamuotoja*. Suomentanut Arvi Tamminen. Helsinki: Like, 1990. ISBN 951-8929-29-7.
* Cunneen, Joseph E.: *Robert Bresson. A Spiritual Style in Film*. New York: Continuum, 2003. ISBN 0-8264-1471-0. Google-kirjat (viitattu 31.3.2011). (englanniksi)
* Pönni, Antti: *Robert Bresson elokuvateoreetikkona*. Lisensiaatintutkielma. Turun yliopisto, 2005. Teoksen verkkoversio (viitattu 27.3.2011). [vanhentunut linkki]

### Viitteet

1. ↑  Cunneen 2003, s. 71.
2. ↑  Cunneen, s. 78.
3. 1 2 3 4  Braad Thomsen 1990, s. 173.
4. ↑  Pönni, s. 30.
5. ↑  Travers, James: Pickpocket (1959) *filmsdefrance.com*. Viitattu 1.4.2011. (englanniksi)
6. ↑  Braad Thomsen, s. 174.
7. 1 2 3  Malcolm, Derek: Robert Bresson: Pickpocket *The Guardian*.  19.8.1999. Viitattu 1.4.2011. (englanniksi)
8. ↑  Braad Thomsen, s. 169.
9. ↑  Ebert, Roger: Pickpocket (1959) *rogerebert.com*.  6.7.1997.  Arkistoitu 9.4.2011. Viitattu 1.4.2011. (englanniksi)
10. ↑  Braad Thomsen, s. 176.
11. ↑  Cunneen, s. 80.
12. ↑  Braad Thomasen, s. 175.
13. ↑  Johnston, Sheila: Film-makers on film: Paul Schrader *The Telegraph*.  25.1.2003. Viitattu 1.4.2011. (englanniksi)