recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Reetta Karoliina Kallio** (s. 31. elokuuta 1979 Savonlinna) on suomalainen laulaja.

Kallio on opiskellut muun muassa Savonlinnan taidelukiossa, Suomalaisessa konservatoriossa (nyk. Jyväskylän ammattiopiston konservatorio) ja Pop & Jazz Konservatoriossa.

Ura
---

Kallion ensimmäinen tv-esiintyminen oli vuonna 1990 Mainostelevisiossa esitetyssä *Tenavatähti*-laulukilpailussa. Hän osallistui kilpailuun kappaleella "Kai laulaa saan". 

Kallio nähtiin joulukuussa 2003 MTV3:n *BumtsiBum!*-ohjelmassa. Kanssakilpailijana hänellä oli muun muassa laulaja-malli Janina Frostell. Vuonna 2004 hän oli mukana *Missä Vika?* -visailuohjelmassa Yle TV2:lla. 

Kallio osallistui vuonna 2005 Euroviisujen Suomen karsinnoissa Aikakone-yhtyeestä tunnetun Makin tekemällä kappaleella "I Need Somebody (Like You)". Ennen tätä hän oli osallistunut Eurovision laulukilpailuun jo kahdesti taustalaulajana. 

Kallio oli mukana Suomen Idols -kilpailuun ohjelman 2. tuotantokaudelle vuonna 2005 ja pääsi semifinaalivaiheeseen saakka. Semifinaalissa hän lauloi Robbie Williamsin "Angels"-kappaleen. Yleisöäänestyksessä Kallio tuli toiseksi. Kallio oli Idolsiin osallistuessaan jo kokenut esiintyjä. Hän oli keikkaillut ahkerasti Flipper-nimisen cover-kappaleisiin erikoistuneen yhtyeen riveissä. Hän oli myös levyttänyt singlen "Liian kuuma kesä" ja esiintynyt Sub TV:n *Sub Marine* -ohjelman house-bändissä. 

Kallio liittyi vuonna 2008 Waldo’s People -yhtyeeseen, joka voitti kappaleellaan "Lose Control" vuoden 2009 Eurovision laulukilpailun Suomen karsinnan. Samanvuotisissa euroviisuissa yhtye ylsi finaaliin, jossa se sijoittui viimeiseksi. 

Kallio osallistui *The Voice of Finland* -kilpailun vuonna 2011 alkaneelle ensimmäiselle tuotantokaudelle pudoten jatkosta ensimmäisen live-esiintymisen jälkeen.

Hän on myös laulanut taustoja Cheekin kultaa myyneellä *Jare Henrik Tiihonen* -albumilla.

Yksityiselämä
-------------

Kallio asuu Helsingissä aviopuolisonsa kanssa ja heillä on vuonna 2014 syntynyt poika.

Soolosinglet
------------

* "Liian kuuma kesä" (2003)
* "Kiitos ja hei" (2003)
* "Kaipaan sua niin" (2004)

Lähteet
-------

1. 1 2
2. 1 2  Suomalainen 34-vuotias laulajakaunotar sai esikoisvauvan! *Como*.  28.07.2014. Viitattu 28.7.2014.
3. ↑  He putosivat tällä kertaa Voice of Finlandista *Ilta-sanomat*.  16.3.2012.  Arkistoitu 18.3.2012. Viitattu 27.3.2012.

Aiheesta muualla
----------------

* Flipper yhtyeen kotisivut.
* Sing It Karo! -blogi (Arkistoitu – Internet Archive).
* Karoliina Kallio - Twitter.
* Karoliina Kallio Tenavatähti kilpailuesitys "Kai Laulaa Saan" vuodelta 1990


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana

 |

 |
**Hans Leygraf** (1920 Tukholma – 12. helmikuuta 2011) oli ruotsalainen pianisti ja musiikkipedagogi. Hän oli varhaisella urallaan myös niin kutsuttua Måndagsgruppenia edustanut säveltäjä, mutta lopetti säveltämisen sittemmin.

Leygraf syntyi saksalais-itävaltalaisille vanhemmille. Hän sai pianonsoiton opetusta Gottfrid Boonilta Tukholmassa ja Anna Hirzel-Langenhanilta Sveitsissä. Lisäksi hän opiskeli sävellystä ja orkesterinjohdoa yliopistoissa Münchenissä ja Tukholmassa. 9-vuotiaana hän debytoi solistina Tukholman kuninkaallisen filharmonisen orkesterin kanssa, ja 12-vuotiaana hän piti ensimmäisen pianoresitaalinsa. Toisen maailmansodan jälkeen hän esiintyi eri puolilla Eurooppaa, myös Neuvostoliiton alueella, Yhdysvalloissa ja Kaukoidässä. Hän esiintyi muiden muassa Wienin filharmonikkojen, Lontoon sinfoniaorkesterin ja BBC:n sinfoniaorkesterin kanssa. Kapellimestareita, joiden kanssa hän teki yhteistyötä, olivat Herbert Blomstedt, Sergiu Celibidache, Ernő Dohnányi, Antal Doráti, Sixten Ehrling, Ferenc Fricsay, Michael Gielen, Rudolf Kempe, Wolfgang Sawallisch, Georg Solti ja George Szell.

Leygraf tuli laajan yleisön tietoisuuteen muun muassa monilla televisio- ja radioesiintymisillään sekä Wolfgang Amadeus Mozartin sonaattien kokonaislevytyksellään. Hän teki opetustyötä Innsbruckissa, Darmstadtissa, Tukholmassa, Hannoverissa ja Berliinissä. Lisäksi hän toimi vuosina 1972–1990 professorina Salzburgin Mozarteumissa, jossa hän vielä syyskuuhun 2007 johti lahjakkaiden opiskelijoiden kansainvälistä luokkaa. Leygrafin oppilaiden joukossa oli Igor Levit.

Leygraf tuli vuonna 1961 valituksi Ruotsin kuninkaallisen musiikkiakatemian jäseneksi. Hän oli myös Mozarteumin kunniajäsen, Vasa-ritarikunnan jäsen ja Litteris et Artibus -mitalin saaja.

Lähteet
-------

1. ↑  Hans Leygraf: In Memoriam
2. 1 2 3  Hans Leygraf: Biography
3. 1 2  Musikaliska akademien: Årsskrift 2011, s. 67
4. ↑  DW: A researcher at the piano
5. ↑  Hans Leygraf: Hans Leygraf: Fundamental piano lessons (DVD)


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Ruotsi

 |
|  |
| Taiteenala | 
* KulturNav
* MusicBrainz

 |
|  |
| Henkilöt | 
* BMLO
* Deutsche Biographie

 |

 |
**Janet Craxton** (17. toukokuuta 1929 Lontoo – 18. heinäkuuta 1981 Lontoo) oli brittiläinen oboisti.

Craxton oli pianisti, pedagogi Harold Craxtonin tytär ja perheen kuudesta sisaruksesta nuorin sekä ainoa tytär. Vuosina 1945–1948 hän opiskeli Helen Gaskellin johdolla Royal Academy of Musicissa ja sitten vuoteen 1949 Pierre Bajeux'n johdolla Pariisin konservatoriossa.

Craxton toimi ensioboistina Hallé-orkesterissa (1949–1952), London Mozart Playersissä (1952–1954), ssa (1954–1963) ja London Sinfoniettassa (1969–1981). Uransa loppuvaiheissa hän soitti lisäksi Royal Opera Housen orkesterissa. Usein Craxton esiintyi solistina ja piti resitaaleja. Tenori Wilfred Brownin kanssa Craxton kantaesitti Ralph Vaughan Williamsin teoksen *Ten Blake Songs*. Monet muutkin säveltäjät, kuten Lennox ja Michael Berkeley, Elisabeth Lutyens, Priaulx Rainier, Francis Routh ja Elizabeth Maconchy tekivät sävellyksiä Craxtonia varten. Craxton teki useita levytyksiä.

Craxton perusti 1960-luvun loppupuolella London Oboe Quartetin viulisti Perry Hartin, alttoviulisti Brian Hawkinsin ja sellisti Kenneth Heathin kanssa. Kokoonpano esiintyi säännöllisesti ja tilasi lukuisia uusia teoksia. Craxton työskenteli vuodesta 1958 kuolemaansa saakka Royal Academy of Musicin oboensoiton professorina. Hän oli vuodesta 1961 naimisissa pianisti, säveltäjä Alan Richardsonin kanssa. Pariskunta esiintyi duona, ja Richardson laati vaimolleen useita teoksia. Craxtonin oppilaisiin kuului Nicholas Daniel, joka äänitti Craxtonin kunniaksi Harmonia Mundi -levymerkille tribuuttilevyn *A Tribute to Janet*.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Craxton, Janet Oxford Music Online
2. 1 2 3 4  The Oxford Dictionary of Music (kuudes painos), toim. Tim Rutherford-Johnson
3. 1 2 3 4 5 6  THE OBOE IS A LADY: THE LEGACY OF BRITAIN’S FEMALE PROFESSIONAL OBOISTS, 1920-2000 University of Maryland
4. ↑  Review: Britten Oboe Quartet – A Tribute to Janet – Classical Ear Nicholas Daniel


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* RISM

 |

 |
**John Georgiadis** (1939 Essex – 5. tammikuuta 2021) oli brittiläinen viulisti ja kapellimestari.

Georgiadis aloitti viulunsoiton 6-vuotiaana ja opiskeli Royal Academy of Musicissa Frederick Grinken johdolla. Hän vietti vuoden myös René Benedettin oppilaana Pariisissa. Vuosina 1963–1965 Georgiadis toimi Birminghamin kaupungin sinfoniaorkesterin ja vuosina 1965–1973 sekä 1977–1979 Lontoon sinfoniaorkesterin konserttimestarina. Hänestä tuli London Virtuosin ensimmäinen konserttimestari sen perustamisen yhteydessä vuonna 1972. Hän toimi myös muun muassa Gabriel Quartetin ensiviulistina. Myöhemmällä urallaan Georgiadis opiskeli orkesterinjohtoa Sergiu Celibidachen johdolla ja loi toisen uran kapellimestarina. Hän toimi muun muassa Bangkokin sinfoniaorkesterin musiikillisena johtajana vuosina 1994–1996 ja johti säännöllisesti Malesian filharmonista orkesteria. Vuonna 2010 hän luopui ammattimaisesta viulunsoitosta keskittyäkseen kokonaan orkesterinjohtoon.

Georgiadis esiintyi usein konserttosolistina ja resitalistina konserttisaleissa. Hän kiersi vuosina 1988–1999 resitaaliduona pianisti Antony Peeblesin kanssa. Georgiadis oli solistina Gian Carlo Menottin viulukonserton Englannin-ensiesityksessä. Georgiadis teki myös levytyksiä, joihin kuuluu n kanssa vuonna 1976 tehty äänitys Arthur Blissin viulukonsertosta. Georgiadis opetti Royal Academy of Musicissa ja sai vuonna 1990 kunniatohtorin arvon Essexin yliopistosta. Hän julkaisi vuonna 2019 omaelämäkertateoksen *Bow to Baton: A Leader's Life*.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6 7  LSO concertmaster John Georgiadis dies aged 81 The Strad
2. 1 2 3 4 5 6 7  Obituary: John Georgiadis (1939–2021) London Symphony Orchestra


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Korea
* Puola

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
Michael Schønwandt (2018)
**Michael Schønwandt** (s. 10. syyskuuta 1953 Frederiksberg) on tanskalainen kapellimestari.

Schønwandt opiskeli Kööpenhaminan yliopistossa ja jatkoi opintojaan vuosina 1975–1977 Royal Academy of Musicissa. Vuonna 1977 hän teki debyyttinsä kapellimestarina Kööpenhaminassa. Vuonna 1979 hän johti ensimmäisen kerran Tanskan kuninkaallista oopperaa. Schønwandt toimi Tanskan kuninkaallisen orkesterin ja kuninkaallisen oopperan musiikillisena johtajana vuosina 2000–2011. Hän on lisäksi toiminut muun muassa Tanskan kansallisen sinfoniaorkesterin päävierailijana, Konzerthausorchester Berlinin pääkapellimestarina ja Alankomaiden radion kamarifilharmonikkojen pääkapellimestarina. Syyskuussa 2015 hänestä tuli Opéra Orchestre national Montpellierin pääkapellimestari.

Ensimmäisen esiintymisensä Covent Gardenissa Schønwandt teki vuonna 1984 johtamalla *I Capuleti e i Montecchi* -oopperan. Yhdysvalloissa hän esiintyi ensimmäisen kerran vuonna 1992 johtaessaan *Don Carlos* -oopperan alkuperäisversion esityksen San Franciscon oopperassa. Konserttiurallaan Schønwandt on johtanut muiden muassa Berliinin filharmonikkoja, Philharmonia-orkesteria, Orchestre Philharmonique de Radio Francea, Lontoon sinfoniaorkesteria, Ranskan kansallisorkesteria ja a. Vuosina 1987 ja 1988 Schønwandt johti ensimmäisenä skandinavialaisena kapellimestarina Bayreuthin musiikkijuhlilla. Hän on johtanut *Nibelungin sormuksen* myös Tanskassa.

Schønwandt on osoittanut erityistä kiinnostusta tanskalaista ohjelmistoa kohtaan. Hän on levyttänyt esimerkiksi Carl Nielsenin sinfoniat ja konsertot, Niels Gaden ja C. E. F. Weysen sinfoniat sekä teoksia Peter Lange-Mülleriltä, Friedrich Kuhlaulta, J. P. E. Hartmannilta, Poul Schierbeckilta ja Poul Rudersilta. Schønwandt on johtanut kantaesityksiä useista teoksista, kuten Poul Rudersin oopperoista ja Hans Werner Henzen kolmannesta viulukonsertosta. *Gramophone*-lehti piti Schønwandtin levytystä Richard Straussin *Salomesta* (1999) parhaana teoksesta koskaan tehtynä levytyksenä. Muita säveltäjiä, joiden teosten levytyksillä Schønwandt on ollut kapellimestarina, ovat olleet muiden muassa Hector Berlioz ja Robert Schumann.

Vuonna 2005 Schønwandtista tehtiin Dannebrogin ritarikunnan ritari ja vuonna 2011 komentaja.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Michael Schønwandt AllMusic
2. 1 2 3  Michael Schønwandt Groves Artists
3. ↑  MICHAEL SCHØNWANDT Naxos
4. ↑  INTERNATIONALE DANSKE KLASSISKE SOLISTER - MICHAEL SCHØNWANDT Den2radio.dk


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Latvia
* Tšekki
* Puola

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Henkilöt | 
* BMLO
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
Martin Grubinger
**Martin Grubinger** (s. 29. toukokuuta 1983 Salzburg) on itävaltalainen lyömäsoittaja.

Grubinger opiskeli Linzin Bruckner-konservatoriossa ja Salzburgin Mozarteumissa. Hän on tulkinnut soolo- ja kamarimusiikkia sekä lyömäsoittimille sävellettyjä konserttoja. Hän on myös työskennellyt oman Percussive Planet Ensemblensä sekä pianistien Ferhan ja Ferzan Önderin kanssa. Häntä varten luotuja teoksia ovat olleet muiden muassa Avner Dormanin *Frozen in Time* (2007), Friedrich Cerhan konsertto (2008) ja Tan Dunin konsertto *Tears of Nature* (2012). Keväällä 2014 hän toimi solistina Péter Eötvösin *Speaking Drums* -teoksen kantaesityksessä Mahler-kamariorkesterin kanssa. Maaliskuussa 2019 Grubinger kantaesitti Fazıl Sayn konserton Andris Pogan johtamien Dresdenin filharmonikkojen kanssa. Hän oli jo tätä ennen esiintynyt Sayn kahdelle pianolle ja lyömäsoittimille säveltämien muunnelmien (2013) ja *The Bells* -kantaatin (2014) kantaesityksissä.

Grubinger on esiintynyt muiden muassa NHK:n sinfoniaorkesterin, Oslon filharmonikkojen, Taiwanin kansallisen sinfoniaorkesterin, Leipzigin Gewandhaus-orkesterin, NDR:n Elbphilharmonie-orkesterin, Münchenin filharmonikkojen, Orquesta sinfónica de Castilla y Leónin, Wienin filharmonikkojen, Bambergin sinfoniaorkesterin ja BBC:n filharmonikkojen kanssa. Säännöllisiä vierailuja hän on tehnyt myös Los Angelesin filharmonikoissa, Pittsburghin sinfoniaorkesterissa ja Yhdysvaltain kansallisorkesterissa.

Grubinger on voittanut useita palkintoja, kuten Schleswig-Holsteinin musiikkifestivaalin Bernstein-palkinnon. Hän osallistui jo nuorena kansainvälisiin kilpailuihin, kuten Maailman marimbafonikilpailuun Okayassa. Hän esitti vuoden 2015 Euroviisuissa välinäytöksen Percussive Planet Ensemblen kanssa. Hän oli kutsunut myös Sarah Willisin osallistumaan. Grubinger on tehnyt useita levytyksiä, ja hänellä on ollut monia residenssejä.

Lähteet
-------

1. ↑  Martin Grubinger AllMusic
2. 1 2 3 4 5  Martin Grubinger Queensland Symphony Orchestra
3. ↑  Fazil Say's Concerto for Percussion and Orchestra Receives its World Premiere in Dresden Schott EAM
4. ↑  Sarah's Music - Grooving with Martin Grubinger at the Eurovision Song Contest! DW

Aiheesta muualla
----------------

* Viralliset sivut (englanniksi)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Puola

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |

 |
**Blaster Master 2** (jap. *Chô Wakusei Senki Metafight*) on Sunsoftin julkaisema ja Software Creations Ltd.:n kehittämä ammuntapeli Sega Mega Drivelle. Peli on kuuluu *Blaster Master* -sarjaan.

Juoni
-----

**Varoitus:  Seuraava kirjoitus paljastaa yksityiskohtia juonesta.**
On kulunut neljä vuotta siitä, kun Jason Frudnick taisteli SOPHIA-taistelutankkinsa avulla maanalaisia mutantteja ja niitä kontroloivaa "Plutonium Bossia" vastaan. Eräänä päivänä 19-vuotias Jason joutuu oudon salamaniskun kohteeksi ja hän menettää tajuntansa. Kun hän myöhemmin herää, on SOPHIA palasina ja suurin osa osista on viety. Pian Jason ymmärtää, että mutantit ovat palanneet ja tällä kertaa ne pyrkivät varastettujen osien avulla rakentamaan robottiarmeijan, jolla ne voivat tuhota koko maailman. Jasonin on pysäytettävä ne jälleen, mutta ilman SOPHIA:a se ei voi onnistua. Hän joutuu siis rakentamaan SOPHIA:a uudestaan ja ehostaa samalla sen ulkonäköä. 29 päivää myöhemmin tankki on taisteluvalmis ja Jason on valmiina ajamaa vuorille, josta seikkailu voi alkaa. 

**Juonipaljastukset päättyvät tähän.**

Pelaaminen
----------

Ehostettu SOPHIA-tankki vuorilla.
Pelissä sivupersoonasta kuvattu tasohyppelyosuus on enimmillään kuin aikaisemmissa peleissä. Myös Jasonin sisätiloissa käymät taistelut ovat kuvattu sivusta päin ja näissä Jason voi ampua aseellaan mihin suuntaan tahansa. Ainoastaan tasojen välissä tapahtuvat tunnelikohtaukset, joissa käytetään ainoastaan SOPHIA:a, on kuvattu ylhäältä päin.

Pelissä on paljon uudistuksia aiempiin osiin verrattuna. Jokaisessa tasossa (lukuun ottamatta viimeistä) on peräti kaksi vastustajaa, jotka on hoidettava, ennen kuin seuraavaan tasoon voi lähteä. Pelissä on myös enemmän uusia hankittavia lisätarvikkeita, joista tunnetuimmat ovat Tankkiin kytkettävä jättiläispora ja Jasonin suihkureppu.

Aiheesta muualla
----------------

* Blaster Master 2 MobyGames -sivustolla (englanniksi)
* Blaster Master 2 (Arkistoitu – Internet Archive) Games4Win -sivustolla (englanniksi)
* Blaster Master 2 GameFAQs -sivustolla (englanniksi)
* Blaster Master -sivusto (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)

*Blaster Master*-pelisarja

* Blaster Master
* Blaster Master Jr.
* Blaster Master 2
* Enemy Below
* Blasting Again
* Overdrive
* Zero
* Zero 2
* Zero 3
Sydney Camm vuonna 1915.
**Sidney Camm** (1893 – 12. maaliskuuta 1966) oli brittiläinen lentokonesuunnittelija, jonka kuuluisin suunnitelma oli Hawker Hurricane -hävittäjä. 

Sidney Camm kiinnostui lentokoneista teini-ikäisenä liittyen Windsor Model Aeroplane Club -lennokkikerhoon. Kerho rakensi oman liitokoneen 1912. Sidney Camm pääsi töihin Hawker Aircraft Company-lentokonetehtaaseen vuonna 1925 piirtäjänä. Pian hän oli sen pääsuunnittelija (1926?), jossa tehtävässä hän jatkoi kuolemaansa asti. Hawker Hurricanesta tuli Yhdistyneen kuningaskunnan ilmavoimien ensimmäinen yksitasoinen hävittäjäkone. Se oli taistelun Britanniasta voittaja, kun Supermarine Spitfire taisteli saksalaisia hävittäjiä vastaan ja Hurricane ampui sillä aikaa saksalaiset pommikoneet alas. Sitä seurasi tehokkaammat hävittäjät Typhoon ja Tempest, joiden rooli oli rynnäköinti maamaaleja vastaan. Typhoonia vaivasi pitkään korkeusperäsimen flutteri ja buffeting-ilmiö suurilla nopeuksilla. Molemmat ongelmat ratkaistiin vaikkei suurten nopeuksien ilman kokoonpuristuvuutta ymmärretty tuohon aikaan.

Camm oli työorientoitunut henkilö ja pyrki työssään erinomaisiin tuloksiin ja vaati samaa alaisiltaan. Suunnittelutiimin koko oli vain sata ihmistä ja Cammia pidettiin hyvin vaikena johtajana. 

Toisen maailmansodan jälkeen Camm suunnitteli muun muassa Hawker Hunter -hävittäjän, Hawker P.1127:n, josta tuli pystysuoraan nouseva Hawker Siddeley Harrier -hävittäjä. Hänet aateloitiin 1953. Hän suunnitteli BAC TSR-2-konetta ja myöhemmin Panavia Tornadoa. Hän esisuunnitteli 1960-luvun alussa Mach 4 nopeuteen yltävää lentokonetta.

Aiheesta muualla
----------------

* Sidney Camm (Arkistoitu – Internet Archive)
* Hawker Hunter (Arkistoitu – Internet Archive)
* Hawker Typhoon ja Tempest
* Hawker Siddeley Harrier (Arkistoitu – Internet Archive)
* Bristol Siddeley Pegasus Engine

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Yhdysvallat
* Puola

 |
|  |
| Taiteenala | 
* KulturNav

 |

 |
Güyük-kaani, päiväämätön tuntemattoman taiteilijan maalaus
**Güyük-kaani** (n. 1206 – huhtikuu 1248 Qum-Sengir, Turkestan) oli Mongolivaltakunnan kolmas suurkaani vuosina 1246-1248. Hän oli suurkaani Ögödein ja tämän toisen vaimon Töregenen vanhin poika ja Tšingis-kaanin pojanpoika.

Ennen suurkaaniuttaan Güyük toimi muiden mongolidynastian perillisten tapaan sotilasjohtajana Tšingis-kaanin ja etenkin Ögödein alaisuudessa. Hän osallistui Batu-kaanin johtamaan valloitussotaan Venäjälle ja Eurooppaan vuosina 1236-1241. Sen aikana hän riitautui Batu-kaanin kanssa ja hänet kutsuttiin kerran takaisin Mongoliaan.

Ögödei-suurkaanin kuoleman jälkeen Güyükin äiti Töregene käytti sijaishallitsijavaltaansa tehokkaasti ja onnistui nostamaan Güyükin suurkaaniksi Batu-kaanin ohi huolimatta siitä, että Batu keskeytti jopa Euroopan valloitusretkensä päästäkseen suurkaaniksi. Vuonna 1248 Güyük määräsi Batu-kaanin tulemaan Mongoliaan tapaamaan häntä, minkä ainakin jotkut tulkitsivat pidättämisaikeeksi. Batu lähtikin matkaan, mutta suuren armeijan kanssa. Myös Güyük valmistautui taisteluun ja sisällissota näytti väistämättömältä. Sitä ei koskaan tullut, sillä Güyük kuoli hallittuaan vain kaksi vuotta, kenties kihdin ja alkoholismin yhteisvaikutukseen. On myös sanottu että hänet myrkyttivät Batu-kaanin kätyrit. Myös hänen isänsä oli kuollut alkoholismiin. 

Güyükin aikaisella kuolemalla oli merkittävät poliittiset vaikutukset. Güyük olisi halunnut suunnata valloitukset Eurooppaan, kun taas hänen seuraajansa suosivat eteläistä Kiinaa. Güyükin aika myös osoitti että Jotšin perillisten ja muun dynastian välinen juopa oli hajottamassa valtakuntaa.

 *Güyük-kaani juhlissa*, Târîh-i djahângushâ'î Djuvaynî, 1438Hänen vaimonsa Ogul Qaimiš toimi hänen jälkeensä sijaishallitsijana vuoteen 1251 asti. Heidän omat poikansa Naqu ja Koja-Ogul sekä Ögödein pojanpoika Širemün (äiti Qadaqach, vuonna 1237 kuolleen suosikkipoika Köchün vaimo) myös vaativat valtaistuinta itselleen tuloksetta, koska Tšagatai-kaanit ja heidän johtajansa Jesü Möngke kannattivat Ogulia. Kaaninvaalissa vuonna 1249 Möngke oli jo valittu kaaniksi, mutta Ogul ja hänen poikansa kieltäytyivät osallistumasta. Kun Möngke oli vuonna 1251 valittu kurultaissa suurkaaniksi, Ogul ja hänen poikansa yrittivät syrjättää hänet. Tuloksena oli että Koja karkotettiin, Širemun teloitettiin ja Ogul Qaimiš tuomittiin vuonna 1251 syytettynä noituudesta ja maanpetoksesta kuolemaan.

Lähteet
-------

1. ↑  The Ancient Mongols[vanhentunut linkki] timeline
2. ↑  Mark Cartwright: Women in the Mongol Empire *World History Encyclopedia*. Viitattu 5.7.2023. (englanniksi)


|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
|   | Edeltäjä:**Töregene-kaanitar (sijaishallitsija)** | **Mongolivaltakunnan suurkaani**1246–1248 | Seuraaja:**Möngke-kaani** |

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Yhdysvallat
* Puola

 |

 |
**Bishon verilöyly** on Etelä-Afrikassa 7. syyskuuta 1992 nimellisesti itsenäisen Ciskein pääkaupungin Bishon edustalla tapahtunut verilöyly, jossa Ciskein johtajan prikaatikenraali Oupa Gqozon joukot avasivat tulen 70 000 ANC:n kannattajan mielenosoitusmarssia kohti. Tulituksessa kuoli 29 ja haavoittui yli kaksisataa ihmistä.

Yksi ANC:n suurimmista ongelmista 1990-luvun alkupuolella oli sen kykenemättömyys pitää poliittisia tilaisuuksia nimellisesti itsehallinnollisissa bantustaneissa. 23. elokuuta ANC päätti kohdistaa painostuskampanjansa erityisesti KwaZulun, Ciskein ja Bophuthatswanan hallituksiin. Syyskuussa 70 000 ANC:n kannattajaa marssi kohti Ciskein pääkaupunkia Bishoa. Joukon lähestyessä kaupunkia prikaatikenraali Oupa Gqozan joukot avasivat tulen väkijoukkoon.

Tragediasta kritisoitiin myös ANC:n johtoa, jonka katsottiin toimineen harkitsemattomasti. Kritiikki johti ANC:n ja hallituksen välisten neuvottelujen uudelleenalkamiseen, jotka olivat katkenneet CODESA:n epäonnistuttua. 26. syyskuuta Mandela ja de Klerk tapasivat huippukokouksessa, jossa allekirjoitettiin "yhteisymmärryksen pöytäkirja". Siinä osapuolet sitoutuivat jatkamaan monipuolueneuvotteluja.

Lähteet
-------

1. 1 2   Allister Sparks: *Tomorrow Is Another Country*, s. 147–152. The University of Chicago Press, 1995. ISBN 0-226-76855-4. ,   
Clark, Nancy L. & Worger, William H.: *Seminar Studies in History: South Africa – The Rise and Fall of Apartheid*, s. 106–107. Pearson Education Limited, 2004. ISBN 0-582-41437-7.
2. ↑  Clark, Nancy L. & Worger, William H.: *Seminar Studies in History: South Africa – The Rise and Fall of Apartheid*, s. 106–107. Pearson Education Limited, 2004. ISBN 0-582-41437-7.
3. ↑  Allister Sparks: *Tomorrow Is Another Country*, s. 184. {{{Julkaisija}}}.
Tre Kronor -linna vuonna 1661, Govert Camphuysenin öljymaalaus
**Tre Kronor -linna** sijaitsi Tukholmassa. Linnan rakennustyöt aloitettiin 1200-luvulla ja linna tuhoutui tulipalossa vuonna 1697.

Historia
--------

Linnaa alettiin rakentaa 1200-luvun puolivälissä vasta perustettuun Tukholman kaupunkiin. Keskiaikaisessa linnassa oli lähes 1 000 neliömetriä asuintiloja, 5,5 metriä paksut ja 7 metriä korkeat muurit sekä seitsemän tornia, joista voitiin ampua  kanuunoilla.

1500-luvulla Kustaa Vaasa aloitti suuret uudistustyöt linnassa, joiden seurauksena linna kehittyi vähitellen 1600-luvulle tultaessa renessanssilinnaksi. Nimen *Tre Kronor*, kolme kruunua, linna sai vuonna 1588, kun kolme kullattua kruunua asetettiin linnan keskustornin huipulle. Vuonna 1611 Kustaa II Adolf teki linnasta Ruotsin kuninkaan pysyvän asuinpaikan.

Tre Kronor -linna tuhoutui tulipalossa lähes täysin 7. toukokuuta 1697. Linna purettiin lukuun ottamatta osia pohjoisesta sivusta, jotka säästyivät palolta. Nykyinen Tukholman kuninkaanlinna on rakennettu samalle paikalle.

Lähteet
-------

1. 1 2  Tre Kronor - Medeltidsslottet (stockholmgamlastan.se, Tukholman vanhankaupungin opas) *stockholmgamlastan.se*.  Arkistoitu 14.10.2013. Viitattu 13.10.2013. (ruotsiksi)
2. 1 2  Tre Kronor - Renässansslottet (stockholmgamlastan.se, Tukholman vanhankaupungin opas) *stockholmgamlastan.se*.  Arkistoitu 25.10.2014. Viitattu 13.10.2013. (ruotsiksi)
3. ↑  Slottet Tre Kronor brinner (stockholmgamlastan.se, Tukholman vanhankaupungin opas) *stockholmgamlastan.se*.  Arkistoitu 14.10.2013. Viitattu 13.10.2013. (ruotsiksi)
4. ↑  Kungliga slottet - Byggnationen (stockholmgamlastan.se, Tukholman vanhankaupungin opas) *stockholmgamlastan.se*.  Arkistoitu 8.11.2014. Viitattu 13.10.2013. (ruotsiksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Tre Kronor (linna)** Wikimedia Commonsissa
Axel Oxenstiernan palatsi Tukholmassa.
**Axel Oxenstiernan palatsi** on pienehkö palatsimainen rakennus Tukholman vanhassakaupungissa, Suurkirkon pohjoispuolella. Sen on suunnitellut arkkitehti Jean de la Vallée valtakunnankansleri Axel Oxenstiernalle. Rakennus valmistui vuonna 1653.

Palatsi tunnetaan Tukholman ensimmäisenä roomalaista manierismia edustavana rakennuksena, ja sitä pidetään myös yhtenä de la Valléen pääteoksista. Se on vain yksi osa suurempaa de la Valléen suunnittelemaa palatsikokonaisuutta, joka ei kuitenkaan koskaan valmistunut täydellisesti, sillä Axel Oxenstiernan kuolema vuonna 1654 ja hänen veljensä Erikin kuolema kaksi vuotta myöhemmin keskeyttivät rakennustyöt. Oxenstiernan suku ei koskaan ehtinyt asua palatsissa.

Vuosina 1668–1680 Oxenstiernan palatsissa toimi Ruotsin keskuspankki Sveriges Riksbank. Ruotsin valtio on vuodesta 1935 lähtien listannut palatsin tärkeänä historiallisena arkkitehtuurikohteena.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Fredric Bedoire: *Stockholms byggnader: Arkitektur och stadsbild*, s. 62. Norstedts, Tukholma 2012.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Axel Oxenstiernan palatsi** Wikimedia Commonsissa
**Trierin isku 2020** on Trierissä 1. joulukuuta 2020 autolla jalankulkijoiden alueella tehty joukkomurha, jonka uhreina kuoli välittömästi viisi ihmistä. Myöhemmin kuoli myös yksi vakavasti loukkaantunut. Kaikkiaan loukkaantuneita oli kymmeniä.

Trierin iskun teki 51-vuotias paikallinen mies, joka oli nauttinut huomattavan määrän alkoholia. Hän kuljetti katumaasturia suurella nopeudella Brotstrassea ja Simeonstrassea pitkin kohti Porta Nigraa, josta Trier on tunnettu. Tekijä ajoi noin kilometrin verran osuen matkan varrella paikalle sattuneisiin ihmisiin. Ajelu tapahtui noin kello 13:45 paikallista aikaa. Poliisi pysäytti yksin autossaan olleen tekijän, joka vastusteli pidätystä.

Trierin iskun 2020 uhreina kuolivat välittömästi yhdeksän viikon ikäinen tyttövauva ja tämän 45-vuotias isä sekä kolme naista (iät 25, 52, 73). Uhrina menehtyneen 45-vuotiaan miehen vaimo ja yksivuotias poika joutuivat loukkaantuneina sairaalaan. Lokakuussa 2021 vammoihinsa kuoli iskussa vakavasti loukkaantunut 77-vuotias mies, jonka vaimo oli kuollut iskun välittömänä uhrina joulukuussa 2020. Vaikeasti loukkaantuneiksi katsottiin yhteensä 18 henkilöä. Tekijä ei kertonut teolleen motiivia. Hänet tuomittiin elinkautiseen vankeusrangaistukseen murhista ja murhien yrityksistä. Hänet kuitenkin määrättiin pidettäväksi psykiatrisessa sairaalassa. Hän menetti samalla ajolupansa eliniäksi.

Lähteet
-------

1. 1 2  Sixth victim dies shortly before one-year anniversary of deadly rampage RTL 24.10.2021, viitattu 1.9.2023
2. 1 2  Trier: Five die as car ploughs through Germany pedestrian zone BBC 2.12.2020, viitattu 1.9.2023
3. ↑  German man arrested after driving car into crowd, killing 5 CBS News 1.12.2020, viitattu 1.9.2023
4. ↑  Angeklagter zu lebenslanger Haft verurteilt SWR 17.8.2022, viitattu 1.9.2023
**Pekka Lukkari** eli **Biehtar Ánde** eli **Petter Andreas Lukkari** (15. marraskuuta 1918 Utsjoki – 10. marraskuuta 2006 Utsjoki) oli saamelainen kirjailija ja kääntäjä. Hänen kielensä oli pohjoissaamen kieli.

Lukkari valmistui opettajaksi Kajaanin seminaarista vuonna 1947. Hän oli paitsi kirjailija, myös kääntäjä. Hän oli saamelaisvaltuuskunnan jäsen vuosina 1973–1984 ja monissa muissa luottamus- ja asiantuntijatoimissa. Hän teki myös suomi–saame-sanakirjoja ja julkaisi 1930-luvulla tarinoita ja runoja Sápmelaš-lehdessä. Teokseen *Lohkamusak* ('Lukemisto') hän kokosi omien runojensa ja kertomustensa lisäksi muita saamenkielisiä tarinoita, arvoituksia, sananlaskuja, lauluja, joikuja ja runoja.

Teokset
-------

* *Kaggesciekcik*, runokokoelma
* *Sami–suoma sadnekirji*, sanakirja
* *Sami–suoma satnegirji ealliid ja sattuid namahusaid*, sanakirja eläinten ja kasvien nimistä
* *Lavlagak 1*, laulukirja
* *Lavlagak 2*, laulukirja
* *Lohkamusak*, lukemisto koululaisille

Lähteet
-------

1. 1 2  Pekka Lukkari *Kirjasampo.fi*. Viitattu 26.10.2019.
2. ↑  Vuokko Hirvonen: Saamelainen lasten- ja nuortenkirjallisuus: Aapisia ja lukemistoja *Ouka.fi*. Viitattu 26.10.2019.


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Suomi (KANTO)
* Alankomaat

 |

 |
**Walter Greuling** (10. lokakuuta 1880 Mengersgereuth, Thüringen, Saksa – 23. syyskuuta 1944 Tukholma) oli suomalainen yrittäjä ja yritysjohtaja, joka sai kauppaneuvoksen arvonimen.

Greulin oli merkittävä suomalainen elinkeinoelämän vaikuttaja, joka kehitti useita eri toimialoja itsenäistyneessä Suomesssa. Hän vaikutti ideoillaan ja innovatiivisuudellaan Suomen teknis-taloudelliseen kehitykseen.

Greuling oli suurin omistaja Oy Nikolajeff Ab:ssa, joka toi maahan amerikkalaisen General Motorsin ja saksalaisen Mercedes-Benzin autoja. Nikolajeff Oy:n omistajat perustivat Veho-automaahantuontiyrityksen hotelli Kämpin tiloissa vuonna 1939, joka ryhtyi tuomaan Mercedes-Benz-autoja Suomeen. Hän oli Mercantilen hallituksen puheenjohtaja ja Helvarin pääomistaja.

Greulingin vanhemmat olivat tehtaanjohtaja Max August Greuling ja Aline Christiane Krämer ja puoliso vuodesta 1905 Maud Sofia Elmgren. Vuonna 1892 perheensä mukana Suomeen muuttanut Greuling kävi ruotsinkielisen alkeiskoulun Tampereella.

Hän oli John Blomin Tukkuliikkeen kirjanpitäjä ja kirjeenvaihtaja Tampereella 1898–1899, Arthur Koppelin sivukonttorin kirjeenvaihtaja Helsingissä 1899–1904. Mercantilen prokuristi 1904–1908, toimitusjohtaja 1908–1914 ja johtokunnan jäsen 1905–1915.. Ab Hugo Hartig & Co -yhtiön sisäänostaja Greuling oli 1914–1918, Savonlinnan Oluttehdas -yhtiön tilintarkastaja 1907–1911 ja 1920 sekä toimitusjohtaja ja hallituksen puheenjohtaja 1912–1914, Joensuun Mallasjuomatehdas -yhtiön kirjanpitäjä 1909–1912, toimitusjohtaja 1912–1914, johtokunnan jäsen 1910–1914 ja tilintarkastaja 1918, Hangö Lådfabrik Ab:n eli vuodesta 1935 Oy Hangon Teollisuus Ab:n hallituksen puheenjohtaja 1922–1925 sekä 1936–1943 ja toimitusjohtaja 1925–1943, Parator-yhtiön toimitusjohtaja 1927–1943 ja Hangon Värin toimitusjohtaja ja hallituksen puheenjohtaja 1938–1942.

Vuonna 1919 Suomen kansalaisuuden saaneella Greulingilla oli myös useita osakkuuksia eri yhtiöissä, samoin kuin luottamustehtäviä. Hän teki myös merkittäviä lahjoituksia.

Kauppaneuvoksen arvonimen Greuling sai 1941.

Yritysjohtaja Dieter Aminoff oli hänen lapsenlapsi. Yritysjohtaja Philip Aminoff on Greulingin isoisolapsi.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11 12  Kauppaneuvos Walter Greuling (1881–1944) *kansallisbiografia.fi*. Suomalaisen Kirjallisuuden Seura. Viitattu 8.10.2023.
2. 1 2  Walter Greuling *Biografiasampo*. Viitattu 23.7.2022.
3. 1 2  History | Veho Group *Veho*. Viitattu 8.10.2023. (englanniksi)
4. 1 2  Karin Backlund: Walter Greuling Archives *Veho Blogi*.  15.1.2019. Viitattu 8.10.2023.
5. ↑  Direktör Walter Greuling 60 år.  *Suomen paperi- ja puutavaralehti: Suomen paperi-insinöörien yhdistyksen äänenkannattaja*, 15.10.1940, nro 19, s. 21. Kansalliskirjasto. Viitattu 24.7.2022.
6. ↑  Voisiko saksalainen yritysmalli auttaa taantuvia suomalaispaikkakuntia? *Kaleva*. Viitattu 8.10.2023.
*Ooppiumilaivoja Lintinissä, Kiinassa 1824.* William John Huggins
**Oopiumisodat** käytiin 1800-luvulla pääasiassa Britannian ja Kiinan välillä, mutta toisessa oopiumisodassa myös Ranska oli aktiivisesti mukana Britannian puolella. Sotien syynä oli Englannin Itä-Intian kauppakomppanian 1800-luvulla harjoittama oopiumin salakuljetus Kiinan markkinoille.

Oopiumi oli brittiläisen Intian tärkein tulonlähde ja ajatus globaalin kaupan rajoittamisesta oli liikaa Englannille, joka teollistuvana valtiona hyötyi tuotteidensa maailmanlaajuisesta leviämisestä. Oopiumisodissa kyse ei ollut yksin oopiumin saamisesta Kiinan markkinoille vaan myös siitä, että Kiina pakotettiin pitämään rajansa avoimina brittiläisille tuotteille yleensäkin. Kiina halusi suojella markkinoitaan ja rajoittaa ulkomaalaisten kauppiaitten osuutta niillä, ja oopiumi vain tarjosi syyn tähän, koska se oli tärkein brittiläinen tuontituote. Kun Kiina vuonna 1885 sai oopiumikaupan neuvotelluksi uusiksi niin, että maan hallitus sai kasvatetuksi osuuttaan tuotosta, sillä ei enää ollut vaikeuksia hyväksyä kansainvälistä huumekauppaa.

Britannia oli ensimmäisenä teollistunut valtio, joka tuotti massatuotteita liukuhihnalla muualle kaupattavaksi, ja toisaalta sillä oli uudenaikaiset asevoimat. Kiina sen sijaan oli Qing-dynastian vastaisten kapinoiden ja sisäisten erimielisyyksien heikentämä.

Oopiumisodissa oopiumi ja siitä käytävän kaupan salliminen Kiinassa oli osasyy sotiin eikä suinkaan ainoa tekijä. Britannia hallitsi tuolloin Intiaa, jossa oopiumia tuotettiin, ja sen oli havaittu käyvän hyvin kaupaksi Kiinassa. Britannia kaipasi lisätuloja Kiinasta, sillä kauppa oli alijäämäistä ennen ensimmäistä oopiumisotaa eikä toivotulla tasolla oopiumisotien välissä.

* Ensimmäinen oopiumisota (1839–1842)
* Toinen oopiumisota (1856–1860)

Britannia sai Kiinalta huomattavia myönnytyksiä oopiumisotien seurauksena. Kenties merkittävimmäksi jäi ensimmäisessä oopiumisodassa saatu Hongkong. Toinen oopiumisota taas toi kaikille ulkomaille merkittävästi valtaa Kiinassa.

Intialaisen oopiumin vienti Kiinaan loppui vasta ensimmäisen maailmansodan edellä, kun maat vuonna 1906 sopivat kaupan asteittaisesta vähentämisestä.

Katso myös
----------

* Kansainvälinen oopiumisopimus
* Hongkongin historia

Lähteet
-------

1. ↑  Jaakko Hämeen-Anttila: *Trippi ihmemaahan: Huumeiden kulttuurihistoria*, s. 91–92. Otava, 2013. ISBN 978-951-1-27259-5.
2. ↑  Jaakko Hämeen-Anttila: *Trippi ihmemaahan: Huumeiden kulttuurihistoria*, s. 93. Otava, 2013. ISBN 978-951-1-27259-5.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Oopiumisodat** Wikimedia Commonsissa
**Atsoksistrobiini** (C22H17N3O5) on orgaaninen yhdiste. Yhdistettä käytetään yleisesti fungisidina maataloudessa.

Ominaisuudet
------------

Huoneenlämpötilassa atsoksistrobiini on väritöntä kiteistä ainetta. Yhdiste on käytännössä liukenematonta veteen, mutta liukenee kohtalaisesti metanoliin ja asetoniin sekä hyvin etyyliasetaattiin ja dikloorimetaaniin. Atsoksistrobiinin sienien kasvua estävät ominaisuudet perustuvat siihen, että se sitoutuu mitokondrioihin ja estää elektroninsiirtoketjun sytokromi B:n ja sytokromi c1:n välillä. Tämän seurauksena soluhengitys estyy ja solut eivät kykene tuottamaan ATP:tä. Atsoksistrobiini tehoaa useisiin sienipatogeeneihin. Atsoksistrobiinin myrkyllisyys ihmisille ja muille nisäkkäille sekä mehiläisille on vähäistä.

Valmistus ja käyttö
-------------------

Atsoksistrobiinin valmistuksen ensimmäisessä vaiheessa bentsofuranoni reagoi emäksisissä olosuhteissa metyyliformiaatin ja dimetyylikarbonaatin kanssa muodostaen metoksimetyleenibentsofuranonijohdannaisen. Seuraavassa vaiheessa tämä reagoi vaihtoesteröinnissä natriummetoksidin kanssa. Tässä reaktiossa muodostuva välituote reagoi 4,6-diklooripyrimidiinin kanssa ja viimeisessä vaiheessa tapahtuu emäskatalysoitu reaktio o-syanofenolin kanssa.

Atsoksistrobiinia käytetään fungisidina muun muassa vilja-, peruna-, hedelmä- ja viiniviljelmillä. Yhdiste on rekisteröity käytettäväksi muun muassa Yhdysvalloissa, Intiassa ja Euroopan unionin alueella.

Lähteet
-------

1. ↑  Azoxystrobin – Substance summary *PubChem*. NCBI. Viitattu 12.2.2018.
2. 1 2 3 4 5  Franz Müller, Peter Ackermann & Paul Margot: *Fungicides, Agricultural, 2. Individual Fungicides, Ullmann's Encyclopedia of Industrial Chemistry*, John Wiley & Sons, New York, 2011. viitattu 12.2.2018
3. 1 2  Kalyani Paranjape,Vasant Gowariker,V N Krishnamurthy,Sugha Gowariker: *The Pesticide Encyclopedia*, s. 38. CABI, 2014. ISBN 9781780640143. Kirja Googlen teoshaussa (viitattu 12.2.2018). (englanniksi)
4. 1 2  Richard P. Pohanish: *Sittig's Handbook of Pesticides and Agricultural Chemicals*, s. 51. William Andrew, 2014. ISBN 978-1455731480. Kirja Googlen teoshaussa (viitattu 12.2.2018). (englanniksi)
5. ↑  Ulrich Schirmer,Peter Jeschke,Matthias Witschel: *Modern Crop Protection Compounds*, s. 617. John Wiley & Sons, 2012. ISBN 978-3-527-32965-6. Kirja Googlen teoshaussa (viitattu 12.2.2018). (englanniksi)
6. ↑  Binapacryl *EU Pesticides Database*. Euroopan komissio. Viitattu 12.2.2018. (englanniksi)
Jean Jaurès on kaikkien aikojen tunnetuimpia ranskalaisia sosialistipoliitikkoja.
**Jean Jaurès** [žã žores] (3. syyskuuta 1859 Castres – 31. heinäkuuta 1914 Pariisi) oli ranskalainen vasemmistopoliitikko. Jaurès syntyi keskiluokkaiseen perheeseen pienessä Castresin maaseutukaupungissa, josta hänet valittiin myös ensimmäistä kertaa parlamenttiin vuonna 1885. Hänellä oli hyvät mahdollisuudet menestyä politiikassa värikkäiden ja taitavien puheidensa ansiosta.

Jaurès oli alun perin vasemmistolais-tasavaltalainen, mutta 1890-luvulle tultaessa hän siirtyi lähemmäs sosialisteja ja hänestä tuli liikkeen maltillisen suunnan vaikutusvaltaisimpia johtajia ensimmäistä maailmansotaa edeltäneenä aikana. Hän oli myös historioitsija, toimi filosofian professorina Toulousessa ja kirjoitti laajan teoksen Ranskan vallankumouksesta sosialistisesta näkökulmasta. Hänet valittiin ensimmäisen kerran parlamentin jäseneksi 1885 ja hän liittyi sosialistipuolueeseen 1893. Jaurès perusti *L’Humanité*-lehden ja toimi sen päätoimittajana kuolemaansa saakka.

Jaurès oli työväenliikkeen ja kansainvälisten rauhanaktivistien puolustaja myös oikeussaleissa. Tässä suhteessa hänet muistetaan ennen kaikkea Dreyfusin tapauksesta, jossa hän asettui voimakkaasti puolustamaan sittemmin syyttömäksi todettua juutalaista upseeria Alfred Dreyfusia. Jaurès menetti tällöin parlamenttipaikkansa, koska Dreyfusia paheksuttiin laajalti.

Jaurés oli illastamassa 31. heinäkuuta 1914 kello 21.00 Café du Croissantissa, 146 Rue Montmartrella. Ranskalainen nationalisti Raoul Villain astui ravintolaan 40 minuuttia sen jälkeen kun Jaurés oli saapunut sinne ja ampui häntä takaapäin. Jaurésin murha synnytti paniikin Pariisin kaduilla.

Jaurésin ruumis haudattiin 23. marraskuuta 1924 Ranskan suurmiesten joukkoon Panthéoniin.

Jaurésin muistolaatta Café du Croissantin seinällä

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Jean Jaurès**.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Seppo Zetterberg (suomalaisen laitoksen päätoim.): *Muutosten vuosisata 1*, s. 261. Alkuteos Power, Wealth & Powerty, The Family, Science, The Arts, Passing Parade. Suomentanut Jukka Forslund. Porvoo, Helsinki: WSOY, 1992. ISBN 951-0-18149-8.
2. ↑  Kaisu-Maija Nenonen, Ilkka Teerijoki: *Historian suursanakirja*, s. 867. WSOY, 1998. ISBN 951-0-22044-2.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Chile
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Argentiina
* Katalonia
* Saksa
* Italia
* Israel
* Belgia
* Yhdysvallat
* Ruotsi
* Latvia
* Japani
* Tšekki
* Australia
* Kreikka
* Korea
* Kroatia
* Alankomaat
* Puola
* Portugali
* Vatikaani

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie
* Sycomore
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC
* IdRef

 |

 |
Rita Jeptoo Bostonin maratonilla 2013.
**Rita Jeptoo Sitienei** (s. 15. helmikuuta 1981) on kenialainen kestävyysjuoksija, joka on keskittynyt maratonjuoksuun. Hän on voittanut Bostonin maratonin kolme kertaa, minkä lisäksi hän on voittanut Chicagon, Tukholman ja Milanon maratonit. Jeptoo sijoittui maratonilla seitsemänneksi sekä 2005 Helsingin että 2007 Osakan MM-kilpailuissa. Vuoden 2004 puolimaratonin MM-kilpailuissa hän sijoittui 14:nneksi. Vuoden 2006 maantiejuoksun maailmanmestaruuskilpailuissa (20 km) hän sijoittui kolmanneksi ja sai joukkuekilpailusta kultaa. 

Vuonna 2014 Jeptoo jäi kiinni epon käytöstä. Kenian yleisurheiluliitto antoi hänelle kahden vuoden kilpailukiellon. Kansainvälinen yleisurheiluliitto IAAF valitti tapauksesta urheilun kansainväliseen vetoomustuomioistuimeen, joka pidensi kilpailukiellon neljään vuoteen.

Lähteet
-------

1. ↑  Kenialaismaratoonarille tuomittiin kahden vuoden dopingpanna  30.1.2015. mtv.fi.  Arkistoitu 26.10.2016. Viitattu 30.1.2015.
2. ↑  Karttunen, Anu: CAS tuplasi kilpailukiellon – kenialaismaratoonarille neljän vuoden panna *yle.fi*.  26.10.2016. Viitattu 26.10.2016.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Rita Jeptoo** Wikimedia Commonsissa

* Rita Jeptoo Kansainvälinen yleisurheiluliitto.  (englanniksi)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* World Athletics

 |

 |
*Tämä artikkeli käsittelee arkkiherttuatarta. Myös Maria Amalia (keisarinna) syntyi Itävallassa.*
Parman herttuatar Maria Amalia
**Maria Amalia** (26. helmikuuta 1746 Wien − 18. kesäkuuta 1804 Praha) oli Itävallan arkkiherttuatar ja Parman herttuatar.

Suku
----

Maria Amalia oli Maria Teresian ja Frans I:n kahdeksas lapsi ja kuudes tytär. Marie Antoinette oli Amalian pikkusisar.

Avioliitto
----------

Maria Teresia kasvatti tyttäriään tottelevaisiksi vaimoiksi, mutta Maria Amalia oli lujatahtoinen. Maria Amalian puolisoksi kaavailtiin Kaarle III:n poikaa Ferdinandia. Kaarle kuitenkin vastusti liittoa, koska Maria Amalia oli kuusi vuotta Ferdinandia vanhempi. Ferdinandin puolisoksi valittiin Maria Amalian nuorempi sisar Maria Karoliina. 

Maria Teresia halusi vahvistaa Itävallan suhteita Ranskaan ja valitsi Maria Amalian puolisoksi Parman herttua Ferdinandin. Ferdinand oli Ludvig XV:n lapsenlapsi ja Maria Amalian veljen Joosef II:n ensimmäisen vaimon veli. Maria Amalialle avioliitto oli järkytys, sillä hän oli rakastunut tulevaan Zweibrückenin herttua Karliin. Maria Teresian mielestä Karlin asema ei ollut tarpeeksi korkea prinsessalle. Maria Amalian vastustuksesta huolimatta hänet vihittiin Ferdinandin kanssa vuonna 1769. Maria Amalian katkeruutta avioliitoa kohtaan lisäsi se, että äiti Maria Teresia oli antanut Amalian vanhemman siskon Maria Kristiinan naida haluamansa miehen, vaikka tämä oli myöskin merkityksetön prinssi.

Avioliitto oli onneton, mutta Maria Amalia ja Ferdinand saivat seitsemän lasta. Pian sisarensa Maria Karoliinan lailla Maria Amalia hallitsi Parman herttuakuntaa miehensä puolesta. Maria Amalian ja äiti Maria Teresian välit olivat huonot. Maria Teresia yritti ohjailla Parman politiikkaa kirjeitse, mutta Maria Amalia ei välittänyt ohjeista ja lopulta he eivät olleet enää puheväleissä.

  

Ferdinand kuoli vuonna 1802. Parman valloittaneet ranskalaiset karkottivat Maria Amalian, joka asettui Prahaan. Maria Amalia kuoli Prahassa vuonna 1804 ja hänet haudattiin Pyhän Vituksen katedraaliin.

Lähteet
-------

* Antonia Fraser: *Marie Antoinette The Journey*. Anchor Books, 2002. ISBN 0385489498. (englanniksi)

### Viitteet

1. 1 2  Fraser, s.28-30
2. ↑  Fraser s.101
3. ↑  Maria Amalia of Austria, Duchess of Parma in Prague, Prague Post


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Italia
* Belgia
* Yhdysvallat
* Ruotsi
* Tšekki
* Puola

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Dizionario Biografico degli Italiani
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* RISM
* IdRef

 |

 |