recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
*Tämä artikkeli kuvaa Britannian kuninkaallisen laivaston kolmannen luokan linjalaivaa. Muita merkityksiä on täsmennyssivulla.*

**Fairfax** oli Englannin tasavallan laivaston vuonna 1650 vesillelaskettu 52-tykkinen kolmannen luokan linjalaiva.

Valmistus
---------

Alus tilattiin 12. huhtikuuta 1649 Deptfordin telakalta, jossa rakennustöistä vastasi Peter Pett senior. Se laskettiin vesille huhtikuussa 1650.

Palvelus
--------

Alus otettiin palvelukseen 1650 päällikkönään William Penn, joka oli samalla vara-amiraalina Irlannin rannikolla. Alus osallistui kahteen tai kolmeen taisteluun Kanaalin alueella ranskalaisaluksia vastaan vielä ensimmäisen vuoden aikana. Aluksen päälliköksi tuli loppuvuodesta 1650 John Lawson, joka oli tehtävässä vuoteen 1651 luovuttaen tehtävän takaisin amiraaliksi korotetulle Pennille. Alus siirtyi Välimerelle.

Lawson oli jälleen vuonna 1652 aluksen päällikkönä vara-amiraaliksi ylennettynä. Ensimmäisessä Englannin-Hollannin sodassa alus osallistui 19. toukokuuta 1652 Doverin taisteluun osana Bournen osastoa. Portlandin taistelussa 18. helmikuuta 1653 alus oli punaisen laivueen vara-amiraalin aluksena.

Alus tuhoutui tulipalossa 21. maaliskuuta 1653 Chathamissa.

Lähteet
-------

* Winfield, Rif: *British Warships in the Age of Sail 1603–1714 – Design, Construction, Careers and Fates*. Barnsley: Seaforth Publishing, 2009. ISBN 978-1-84832-040-6. (englanniksi)

### Viitteet

1. 1 2 3 4  Winfield, Rif s. 45
**Anthony Edwards** (s. 22. joulukuuta 1972 Ballarat, Victoria, Australia) on australialainen soutaja, joka saavutti urallaan kevyissä luokissa kolme olympiamitalia sekä viisi MM-mitalia, joista yksi oli kultaa.

Edwards sijoittui ensimmäisissä arvokilpailuissaan Račicen MM-kilpailuissa 1993 kevyessä pariaironelosessa seitsemänneksi. Indianapolisin MM-kilpailuissa 1994 hän sijoittui samassa luokassa viidenneksi ja saavutti Tampereen MM-kilpailuissa 1995 kevyessä pariairokaksikossa pronssia Bruce Hickin kanssa. Atlantan olympialaisissa 1996 Edwards ja Hick saavuttivat olympiapronssia.

Aiguebeletten MM-kilpailuissa 1997 Edwards sijoittui kevyessä pariairokaksikossa Gary Lynaghin kanssa viidenneksi. Tämän jälkeen Edwards siirtyi kevyeen perämiehettömään neloseen, jossa hän saavutti pronssia Kölnin MM-kilpailuissa 1998, hopeaa St. Catharinesin MM-kilpailuissa 1999 sekä hopeaa Sydneyn olympialaisissa 2000.

Edwards kilpaili kevyessä yksikössä Sevillan MM-kilpailuissa 2002 ja sijoittui viidenneksi. Milanon MM-kilpailuissa 2003 hän jäi kevyessä pariairokaksikossa kymmenenneksi. Ateenan olympialaisissa 2004 hän kilpaili jälleen kevyessä perämiehettömässä nelosessa ja saavutti uransa kolmantena olympiamitalina hopeaa.

Edwards jatkoi uraansa kevyessä perämiehettömässä nelosessa ja sijoittui seitsemänneksi Münchenin MM-kilpailuissa 2007 sekä yhdeksänneksi Pekingin olympialaisissa 2008. Hän saavutti Hamiltonin MM-kilpailuissa 2010 hopeaa sekä Bledin MM-kilpailuissa 2011 vihdoin maailmanmestaruuden yhdessä Todd Skipworthin, Benjamin Curetonin ja Samuel Beltzin kanssa. Viidensissä olympialaisissaan Lontoossa 2012 Edwards sijoittui kevyessä perämiehettömässä nelosessa neljänneksi.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6 7  Anthony Edwards *Sports Reference*.  Arkistoitu 17.4.2020. Viitattu 18.1.2019. (englanniksi)
2. 1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11 12  Anthony Edwards *World Rowing*. FISA. Viitattu 18.1.2019. (englanniksi)
**Äystön junaonnettomuus** tapahtui Suupohjan radalla puolen kilometrin päässä Teuvan rautatieasemasta tiistaina 14. heinäkuuta 1936 kun tavarajuna ajoi työjunan perään. Onnettomuus ei vaatinut henkilövahinkoja mutta tavarajunasta murskautui veturi ja seitsemän tavaravaunua sekä työjunasta kolme vaunua. Vahingot olivat useita miljoonia markkoja.

Työjuna oli tulossa tiistai-iltana kello 17 aikaan Äystön pysäkiltä Teuvan asemalle kun noin puolen kilometrin päässä Teuvan asemalta sen perään ajoi takana tullut tavarajuna, jossa oli veturin lisäksi 33 puutavaralastissa ollutta H-vaunua. Tavarajunan kuljettaja ei ehtinyt radassa olevan käänteen vuoksi havaita työjunaa ajoissa ja jarrutus aloitettiin liian myöhään. Törmäyksen voimaa lisäsi radassa ollut alamäki. Työjunan kaksi viimeistä vaunua kasautuivat tavarajunan veturin päälle ja veturi ja vaunut kaatuivat radan viereen. Tavarajunasta murskautui seitsemän vaunua ja veturi sekä työjunasta kolme vaunua, lisäksi tuhoutui tavarajunassa lastina ollutta puutavaraa. Tavarajunan kuljettaja ja lämmittäjä sekä työjunassa olleet työmiehet pelastuivat. Rataa tuhoutui onnettomuuspaikalla noin 50–60 metrin matkalta.

Äystön laiturivaihteen hoitajan olisi pitänyt pysäyttää tavarajuna ellei edellä kulkenut työjuna ollut sitä ennen saapunut Teuvan asemalle. Näin ei kuitenkaan tapahtunut vaan tavarajuna saattoi jatkaa matkaansa.

Lähteet
-------

1. 1 2  Veturi ja 10 vaunua murskautui täydellisesti tavarajunan ajaessa työjunan päälle eilen Äystön lähellä, Aamulehti, 15.07.1936, nro 188, s. 1, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
2. ↑  Huolimattomuus Äystön junaonnettomuuden syynä?, Aamulehti, 16.07.1936, nro 189, s. 1, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Yhdysvaltain ilmavoimien **B-52H Stratofortress -pommikone putosi maahan** ja räjähti Fairchildin lentotukikohdassa 24. kesäkuuta 1994, jolloin kaikki neljä miehistön jäsentä saivat surmansa. Onnettomuus tallentui videolle.

Lento oli harjoitus tulevaa ilmailunäytöstä varten. Yksi koneessa kuolleista oli everstiluutnantti Mark McGeehan, joka oli tehnyt valituksen lentäjänä toimineen Arthur Hollandin vastuuttomasta lentotavasta, mutta se ei kuitenkaan johtanut toimenpiteisiin.

Silminnäkijähavaintojen mukaan lentäjä yritti mahdollisesti välttää ydinaseiden varastobunkkeriin törmäämisen. Asiantuntijoiden mukaan turvallisuusmekanismit olisivat estäneet ydinräjähdyksen tilanteessa, mutta radioaktiivista materiaalia olisi saattanut levitä ympäristöön ydinpommien laukaisuun käytettävien räjähteiden lauetessa.

Lähteet
-------

* Piper, Joan L.: *A Chain of Events: The Government Cover-Up of the Black Hawk Incident and the Friendly-Fire Death of Lt. Laura Piper*. Potomac Books, 2001. ISBN 161234433X. Google books (viitattu 14.3.2017). (englanniksi)

1. 1 2  Nuclear Storage Site Linked to Plane Crash *nytimes.com*.  27.4.1995. Viitattu 14.3.2017. (englanniksi)
2. ↑  Piper 2001
**Tony Costanza** (2. heinäkuuta 1968 – 4. elokuuta 2020) oli yhdysvaltalainen rumpali. Hänet tunnettiin parhaiten metalliyhtye Machine Headin alkuperäisrumpalina. Costanza soitti Machine Headissa sen perustamisesta, 1991, lähtien vuoteen 1993 asti.

Ura
---

Costanza harjoitteli rumpujen soittoa jazz-rumpali Irv Klugerin opissa. Costanzan lempirumpaleita olivat mm. Dave Lombardo, Gene Hoglan sekä Terry Bozzio.

### Machine Head

Costanza esiintyi Machine Headin kanssa kahdesti. Ensimmäinen esiintyminen oli Kalifornian Oaklandissa kotibileissä ja toinen oli ns. ensimmäinen "oikea" Machine Headin keikka Las Vegasissa 29. elokuuta 1992.

Vuonna 1993 Costanza lähti yhtyeestä todeten, ettei kykene soittamaan tarpeeksi hyvin Machine Headin musiikkia, eritoten tuplabasarilla soitettavia kohtia. 

Costanza kirjoitti rumpuraidat seitsemään (*A Thousand Lies*, *The Rage to Overcome*, *Death Church*, *A Nation on Fire*, *Blood for Blood*, *I'm Your God Now* sekä *Block*) debyyttialbumi Burn My Eyesin kappaleeseen. Hänen soittoaan ei kuitenkaan kuulla debyyttialbumilla, sillä hänen tilalleen tullut Chris Kontos äänitti rumpuraidat.

Kuolema
-------

Costanza kuoli nukkuessaan 4. elokuuta 2020, ollessaan 52-vuotias. Virallista kuolinsyytä ei ole kerrottu.

Diskografia
-----------

**Papsmear**

* *Fear & Loathing in Las Vegas* (Demo) (1986)
* *Lunch for the P.M.R.C.* (Demo)

**Machine Head**

* Nimetön demo (1993)

**Crowbar**

* Sonic Express in Its Purest Form (2001, Spitfire Records)

Viitteet
--------

1. ↑  Tony Costanza interview *sickdrummermagazine.com*. Viitattu 25.10.2022.
2. ↑  Machine Head @ TakeMyScars.com, with the latest news and tour information! *www.takemyscars.com*. Viitattu 25.10.2022.
3. ↑  Will Lavin: Former Machine Head and Crowbar Drummer Tony Costanza has died *NME*.  5.8.2020. Viitattu 25.10.2022. (englanniksi)
4. ↑  NextMosh Staff: Tony Costanza (Machine Head, Crowbar) has died *NextMosh*.  4.8.2020. Viitattu 25.10.2022. (englanniksi)
**Paavo Armas Karjalainen** (5. joulukuuta 1904 Valkeala – 1. marraskuuta 1978 Mikkeli) oli suomalainen poliitikko. Karjalainen toimi SDP:n kansanedustajana vuosina 1945–1951 edustaen Mikkelin läänin vaalipiiriä. Karjalainen toimi presidentin valitsijamiehenä vuonna 1950.

Karjalainen kävi kansakoulun. Hän toimi Hämeen Kansan kirjeenvaihtajana 1925–1935, Kullervo-lehden vakinaisena avustajana, Eteenpäin-lehden Kuusankosken toimistonhoitajana 1935–1936, Mikkelin läänin vaalipiirin sosialidemokraattien piirisihteerinä 1937–1945, Vapaus-lehden toimitussihteerinä Mikkelissä 1942–1944 ja 1955–1961, Mikkelin lääninhallituksen hintatarkastaja 1951–1952 sekä Vapaus-lehden toimittajana 1952–1955.

Karjalaisen vanhemmat olivat kapellimestari Anton Karjalainen ja Wilhelmina Pard.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  .aspx Paavo Karjalainen *Suomen kansanedustajat*. Eduskunta.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Eduskunta

 |

 |
**Fairchild 24J 60 De Luxe** oli 1930-luvun yhdysvaltalainen, yksitasoinen, yksimoottorinen ja kaksi- tai nelipaikkainen yleisilmailukone.

Fairchild F-24 Argus III vuodelta 1944

Taustaa
-------

Konetta valmisti Fairchild-konsernin lentokonetehdas vuodesta 1932 lähtien. Se oli aluksi vain kaksipaikkainen, mutta myöhemmät versiot olivat nelipaikkaisia. Kone oli tuotannossa vuoteen 1948 asti ja sitä valmistettiin 1 950 kappaletta.

Käyttö Suomessa
---------------

Heinäkuussa 1939 Suomessa rekisteröitiin OH-RIM, joka oli ansiolentokäytössä, kunnes Suomen ilmavoimat pakko-ottivat sen lokakuussa 1939. Konetta ei talvisodan jälkeen enää palautettu omistajalleen vaan ilmavoimat osti koneen syksyllä 1940. Huhtikuussa 1941 kone tuhoutui Malmilla siipien irrottua, koska korjauksessa oli unohdettu kiinnittää siipitukien pultit eikä tätä havaittu tarkastuksessa. 

Konemalli oli 1950-luvulla Suomen yleisin yleisilmailukone, jolloin siviilirekisterissä oli 18 konetta.

Tekniset tiedot
---------------

### Yleiset ominaisuudet

* Kärkiväli: 11,08 m
* Pituus: 7,24 m
* Korkeus: 2,4 m
* Siipipinta-ala: 16 m²
* Tyhjäpaino: 670 kg
* Lentopaino: 1 160 kg

### Suorituskyky

* Suurin nopeus: 210 km/h
* Lakikorkeus: 4 800 m
* Lentomatka: 840 km

Lähteet
-------

* Timo Heinonen: *Thulinista Hornetiin - 75 vuotta Suomen ilmavoimien lentokoneita*. Tikkakoski: Keski-Suomen ilmailumuseo, 1992. ISBN 951-95688-2-4.
* Keskinen, Kalevi & Stenman, Kari: *Suomen ilmavoimien historia 22 - Koulukoneet*. Espoo: Kustannusliike Kari Stenman, 2003. ISBN 951-98751-5-8.

Aiheesta muualla
----------------

* Lentävä auto, Suomen Kuvalehti, 22.04.1939, nro 16, s. 18, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
**Fairey III** oli Britannian kuninkaallisten ilmavoimien tiedustelu- ja hävittäjä lentokoneperhe, jonka käyttäjänä oli muun muassa Fleet Air Arm maailmansotien välillä. Konetta valmistettiin Fairey Aviation Companyn Stockportin tehtaalla vuodesta 1918.

Varhaisemmat versiot
--------------------

Fairey IIIA ja IIIB koneet olivat palveluksessa sodan lopulla ja joitakin IIIB koneita käytettiin merimiinojen paikantamiseen. Fairey IIIC otettiin palveluskäyttöön marraskuussa 1918 ja se ei kerennyt mukaan sotatoimiin ennen aselepoehtojen astumista voimaan. Seitsemän Fairey IIIC:tä siirrettiin *HMS Pegasuksella* Arkangeliin Pohjois-Venäjällä oleville joukoille.

Fairey IIID
-----------

Fairey IIID oli palveluskäytössä Kuninkaallisilla ilmavoimilla ja Fleet Air Armilla. Lisäksi yksitoista konetta myytiin Portugalin ilmavoimille ja joitakin kuusi konetta siirrettiin Australian laivastolle. Konetta myytiin myös Alankomaille ja Ruotsille.

Fairey IIIF
-----------

Fairey IIIF otettiin palveluskäyttöön Kuninkaallisissa ilmavoimissa ja Fleet Air Armissa 1927. Hieman myöhemmin kone otettiin palveluskäyttöön Uudessa Seelannissa. Konetta myytiin myös Argentiinaan, Chileen, Kreikkaan, Irlantiin ja Neuvostoliittoon.

Lähteet
-------

1. ↑   (Viitattu 29.12.2013)
2. ↑   (Viitattu 29.12.2013)
3. ↑   (Viitattu 29.12.2013)
4. ↑   (Viitattu 29.12.2013)

Aiheesta muualla
----------------

* 
* (venäjäksi)
* (venäjäksi)

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.
**Temnos** (m.kreik. Τῆμνος, *Tēmnos*, aiol.kreik. Τᾶμνος, *Tāmnos*; lat. *Temnus*) oli antiikin aikainen kaupunki ja kaupunkivaltio (*polis*) Aioliissa nykyisen Turkin alueella. Se sijaitsi lähellä nykyistä İzmirin maakunnan Telekleriä.

Maantiede
---------

Temnoksen poliksen kaupunkikeskus sijaitsi Aioliissa lähellä Hermos-jokea (nyk. Gediz). Se oli rakennettu korkealle paikalle, josta oli näkymä luoteeseen Kymen, länteen Fokaian ja etelään Smyrnan suuntaan. Pausanias sijoitti kaupungin virheellisesti Hermoksen pohjoispuolelle. Plinius vanhempi puolestaan sijoitti sen virheellisesti joen suuhun, ja vaikka joen tuoma liete on ajan kuluessa siirtänyt rannikkoa kauemmaksi, rannikko ei voinut ulottua antiikin aikana Temnokseen asti.

Temnoksessa Aleksanteri Suuren nimissä postuumisti lyöty tetradrakhma, n. 188–170 eaa.

Historia
--------

Temnos oli yksi Aioliin *dodekapoliin* kahdestatoista kaupungista. Sen historiasta tiedetään muutoin vain vähän. Temnos ei ollut mukana Ateenan johtamassa Deloksen meriliitossa klassisella kaudella 400-luvulla eaa. ja saattoi olla tuohon aikaan riippuvainen Persiasta. Vuonna 394 eaa. se mainitaan kuitenkin kaupunkina, jossa saattoi elää ilman persialaisten vallan alla olemista. Temnos löi omaa pronssirahaa 300-luvulla eaa.

Kaupunki kukoisti hellenistisellä kaudella, vaikkakin vaikuttaa olleen suhteellisen pieni. Se oli taantunut viimeistään Strabonin aikaan tultaessa. Kaupunki kärsi suuria tuhoja maanjäristyksessä keisari Tiberiuksen aikana. Plinius vanhemman aikana kaupungin paikka oli jäänyt kokonaan asumattomaksi.

Kaupungin kansalaisesta käytettiin etnonyymiä *Tēmnitēs* (Τημνίτης), aiolialaisittain *Tāmnitās* (Ταμνίτας).

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Hansen, Mogens Herman & Nielsen, Thomas Heine: "832 Temnos", *An Inventory of Archaic and Classical Poleis*. An Investigation Conducted by The Copenhagen Polis Centre for the Danish National Research Foundation. Oxford: Oxford University Press, 2004. ISBN 0-19-814099-1.
2. 1 2 3 4 5 6 7  Smith, William: "Temnus", *Dictionary of Greek and Roman Geography*. Boston: Little, Brown and Company, 1854. Teoksen verkkoversio.
3. ↑  Temnos *Pleiades*. Viitattu 2.11.2020.
4. ↑  Temnos (Aiolis) 24 Gurice - Τήμνος *ToposText*. Viitattu 2.11.2020.
5. ↑  Strabon: *Geografika* 13 s. 621.
6. ↑  Pausanias: *Kreikan kuvaus* 5.13.4; Plinius vanhempi: *Naturalis historia* 5.29.
7. ↑  Herodotos: *Historiateos* 1.149.
8. ↑  Ksenofon: *Hellenika* 4.8.5; Herodotos: *Historiateos* 1.149; Polybios: *Historiai* 5.77, 20.25; Cicero: *Pro Flacco* 18.
9. ↑  Tacitus: *Keisarillisen Rooman historia* (*Annales*) 2.47.
**Jyrki Vuorenmaa** (s. 4. tammikuuta 1953) on suomalainen koripallovalmentaja ja kilpauransa päättänyt koripalloilija. Vuorenmaa pelasi Pyrinnön edustusjoukkueessa vuodet 1971–1979, joista viimeisen kauden SM-sarjassa. Myöhemmin hän toimi valmentajana muun muassa Pyrinnön naisten edustusjoukkueessa.

Ura
---

Vuorenmaa pelasi kasvattajaseurassaan Tampereen Pyrinnössä vuosina 1971–1979. Viimeisen kautensa 1978–1979 hän edusti Pyrintöä miesten SM-sarjassa. Pyrintö sijoittui länsilohkossa kolmanneksi ja selviytyi pudotuspeleihin mutta hävisi heti puolivälierissä Hyvinkään Tahkolle 2–1-voitoin. Vuorenmaa pelasi kauden aikana 18 runkosarjaottelussa 0,2 pisteen keskiarvolla.

Muun muassa keskuksenhoitajana työskennellyt Vuorenmaa toimi myös valmentajana. Hänen valmentamansa nuorten ikäluokkien joukkueet voittivat useita Suomen mestaruuksia. Pyrinnön naisten edustusjoukkueen apuvalmentajana Vuorenmaa toimi vuosina 1993–1996.

Vuonna 2016 Vuorenmaa palkittiin Liikuntakulttuurin ja urheilun ansioristillä.

Tilastot
--------

### Runkosarja

| Kausi | Joukkue | Sarja | O | PTS | PTS YHT |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1978–1979 | Tampereen Pyrintö | SM-sarja | 18 | 0,2 | 4 |
| **Yhteensä** | SM-sarja | 18 | 0,2 | 4 |

* *O = ottelut, 2p % = kahden pisteen heittojen onnistumisprosentti, 3p % = kolmen pisteen heittojen onnistumisprosentti, 1p % = vapaaheittojen onnistumisprosentti, HL = hyökkäyslevypallot, PL = puolustuslevypallot, LEV = levypallot yhteensä, S = syötöt, M = menetykset, R = riistot, T = torjunnat, PTS = pistekeskiarvo, PTS YHT = pisteet yhteensä*

Lähteet
-------

* Jyrki Vuorenmaa (Arkistoitu – Internet Archive) Suomen Koripalloliitto
* Salo, Urho (toim.): *Tampereen Pyrintö 100 vuotta 1896–1996*. Tampereen Pyrintö ry.

### Viitteet

1. 1 2  Salo (toim.), 837
2. ↑  baskethotel.com
3. ↑
**Kihlakunnanvouti** on Suomessa ulosottomiehen virkanimike. Ahvenanmaalla on kihlakunnanvoudin sijaan maakunnanvouti.

Kihlakunnanvoudin tulee olla koulutukseltaan lakimies. Voutien apuna toimivat kihlakunnanulosottomiehet, jotka käytännössä hoitavat suurimman osan yksittäisistä ulosottoasioista (noin 3,35 miljoonaa asiaa/vuosi). Lisäksi ulosottovirastossa työskentelee kansliahenkilökuntaa. Ulosottohenkilöstön kokonaismäärä on 1 017.

Ulosottolaitos on valtakunnallinen virasto, jolla on yhteensä 64 toimipaikkaa. Täytäntöönpanoyksiköiden päälliköinä toimivat johtavat kihlakunnanvoudit.

Johtavan kihlakunnanvoudin ja kihlakunnanvoudin nimittää valtakunnanvouti.

Kihlakunnanvoudin virkanimike syntyi 1990-luvun kihlakuntauudistuksessa. Sitä ennen ulosottotoiminnasta vastasi niin sanotuissa vanhoissa kaupungeissa kaupunginvouti ja muualla nimismies muiden toimiensa ohessa.

Lähteet
-------

1. ↑  Erkki Havansi: "34.2", *Oikeudenkäynti ja pakkotäytäntö*, s. 197. Helsinki: FORUM IURIS, 2007. ISBN 978-952-10-2330-9.
2. ↑   (s. 3 ja s. 63)
3. ↑  Oikeusministeriön asetus Ulosottolaitoksen toimipaikoista ja niiden tehtävistä (207/2020) *finlex.fi*.
4. ↑  Ulosottolaitoksen toimintayksiköt *ulosottolaitos.fi*. Viitattu 27.4.2021.
5. ↑  Ulosottokaari (705/2007) 1 luku 14 § *finlex.fi*.
6. ↑  Mäntylä, Ilkka: *Kaupunkien hallinto. Teoksessa* Suomen historia 4. Vapauden aika, kustavilainen aika*. Päätoimittaja Yrjö Blomstedt*, s. 44–45. Weilin+Göös, 1986.
Uranyyli-ionin rakenne
**Uranyyli**-ioni on kationi jossa uraani hapetusasteella +VI on sitoutunut kahteen happiatomiin. Sen kemiallinen kaava on UO22+. Koska uraani hapetustilalla +IV on hyvin niukkaliukoinen, uraanin liuoskemia perustuu pääosin uranyyli-ioniin ja sen muodostamiin komplekseihin. 

Uranyyli muodostaa liuoksessa lukuisia komplekseja. Luonnonvesissä tärkeimpiä ovat stabiilit karbonaattikompleksit. Teollisissa prosesseissa mm. ydinjätteen jälleenkäsittelyssä uraani voidaan erottaa uranyylinitraatin ja tributyylifosfaatin kompleksina muista alkuaineista. 
Vaikka U(+VI) onkin liukoisempi kuin U(+IV), uranyylisuolat ovat silti suhteellisen vähäliukoisia, ja uranyyli saostuu helposti mm. silikaatteina, fosfaatteina, hydroksideina ja perokseideina. Tärkeitä uranyylimineraaleja ovat uranofaani, soddyiitti, schoepiitti, autuniitti ja studtiitti, mutta tunnettuja mineraaleja on kymmeniä. 

Kuten kaikki uraani, uranyyliyhdisteet ovat radioaktiivisia. Köyhdytetyn ja luonnon uraanin pitoisuuden ohjearvot esim. juomavedelle perustuvat kuitenkin kemiallisiin ominaisuuksiin, uraani on raskasmetalli ja mm. vaurioittaa munuaisia.

Aiheesta muualla
----------------

* Choppin G. Rydberg J. Liljenzin J.O.: Radiochemistry and Nuclear Chemistry, 2nd ed. Butterworth-Heinemann Ltd. Oxford, UK, 1995
* Shoesmith D.W.: Used fuel and uranium dioxide dissolution studies – A review. NWMO TR-2007-03 (2007)
* Chen F. Ewing R.C. and Clark S.B.: The Gibbs free energies and enthalpies of formation of U6+ phases: An empirical method of prediction. Am. Miner. 84, 650–664 (1999)
**Kiffa** (arab. كيفة‎) on kaupunkikunta sekä Assaban alueen ja Kiffan departementin hallinnollinen keskus Mauritaniassa. Se sijaitsee 600 kilometriä Nouakchottista itään. Kunnassa on 60 000 ja kaupunkialueella 50 200 asukasta (vuonna 2013, väestönlaskenta).

Maantiede ja asutus
-------------------

Kiffan kunta rajoittuu pohjoisessa Nouamlinen, idässä El Melguen ja etelässä Kouroudjelin kuntiin. Maisemaa leimaa matala puolitasanko, jonka länsipuolella kohoaa Assaban ylänkö ja itäpuolella Affolén kalliot.

Vuotuinen sademäärä on yli 300 millimetriä. Pysyviä vesistöjä ei ole. Sadevettä kerätään patoaltaisiin ja juomavesi saadaan porakaivoista. Luonnonvarainen kasvillisuus on pensas- ja heinäaroa.

Kiffa on Mauritanian kolmanneksi suurin kaupunki. Kuntaan kuuluu 18 kaupunginosaa sekä 25 kylää ja paimentolaisleiriä. Asukkaat ovat etupäässä maureja. Lisäksi on fulbeja, soninkeja ja bambaroita. Vallitseva uskonto on islam.

Historia
--------

Mauritanian keski- ja itäosista tulleet mauriheimot ovat perimätiedon mukaan perustaneet Kiffan vuoden 1630 tienoilla. Ranskalaiset perustivat vuonna 1907 varuskunnan, ja vuonna 1923 Kiffasta tuli Assaban piirin keskus. Kaupunki kasvoi nopeasti varsinkin 1970-luvun kuivuusjakson aikana. Nykyinen kunta on perustettu vuonna 1986.

Liikenne, talous ja palvelut
----------------------------

Kiffan kautta kulkee Nouakchottista Némaan johtava maantie RN3. Sieltä on päällystetyt tieyhteydet myös pohjoisen Boumdeidiin, lännen Barkéoliin sekä etelän Kankoussaan ja edelleen Malin Kayesiin. Kadiman kaupunginosassa on liikenneasema.

Paikallisia elinkeinoja ovat maanviljely, karjanhoito, käsityöammatit ja kaupankäynti. Tärkeimmät viljelykasvit ovat hirssi, durra, lehmänpapu ja vihannekset. Kiffa on tunnettu myös taateleistaan. Tuotantoeläimiä ovat naudat, lampaat, vuohet, kamelit, hevoset, aasit ja siipikarja. Kiffa on sijaintinsa ansiosta tärkeä kauppapaikka ja varsinkin Maliin suuntautuvan rajakaupan välittäjä.

Julkisiin palveluihin kuuluvat ala- ja yläkoulut, lyseo, ammattikoulu, terveyskeskus, aluesairaala ja kolme nuorisotaloa. Kaupungissa on vesijohto-, sähkö- ja puhelinverkot, mutta ei viemäröintiä tai kunnollista jätehuoltoa. Matkailupalveluihin kuuluu kaksi hotellia, muutamia majataloja ja joukko pieniä ravintoloita.

Lähteet
-------

1. ↑  Monographie régionale de la wilaya de l’Assaba *Ansade*.  Arkistoitu 12.8.2021. Viitattu 17.9.2021.
2. ↑  Monographie de la ville de Kiffa *Ansade*.  Arkistoitu 12.8.2021. Viitattu 17.9.2021.
3. 1 2 3 4 5 6 7 8 9 10  Plan de développement de la commune de Kiffa *Projet Moudoun*.  2020. Viitattu 9.7.2022.
4. 1 2 3  *Le Petit Futé Mauritanie 2011–2012*, s. 83–84. Paris: Nouvelles éditions de l’université, 2011. ISBN 9782746940093.
5. ↑  Instruments de recherche en ligne *Archives nationales d’outre-mer*. Viitattu 9.7.2022.
**Kihlakunnanoikeus** oli Suomessa vuoteen 1993 asti alioikeuden nimitys maaseudulla, niin sanottujen vanhojen kaupunkien ulkopuolella, sekä Ruotsissa vuoteen 1971 asti ennen 1910-lukua perustettujen kaupunkien ulkopuolella. Kihlakunnanoikeuden kansliaa kutsuttiin tuomiokunnaksi, sen päällikkönä oli kihlakunnantuomari. 1970-luvulta alkaen kihlakunnanoikeuksiin perustettiin myös käräjätuomarien virkoja. Kihlakunnanoikeuksissa suoritettiin tuomioistuinharjoittelu, eli niin sanottu käräjien istuminen. Harjoittelijan, hovioikeuden auskultantin, virkanimike oli notaari. Notaarista käytettiin vielä 1960-luvun alussa vanhakantaista nimikettä *memorialisti*, mutta nimikkeestä luovuttiin; eniten siihen törmää aikakautta käsittelevässä kirjallisuudessa, eritoten Mauri Sariolan oikeudenkäyntiromaaneissa.

Noin vuoden kestäneen harjoittelun jälkeen hovioikeus myönsi auskultantille varatuomarin arvonimen.

1970-luvun alkuun asti kihlakunnantuomareilla oli oikeus sportteleihin. He siis perivät itselleen palkkion pöytäkirjoista, lainhuudoista ja kiinnityspäätöksistä. Kihlakunnantuomarin virat olivatkin hyvin tuottoisia ja virkoihin nimitettiinkin usein jopa korkeimman oikeuden jäseniä. Sporttelituloilla maksettiin henkilökunnan palkat ja toimitilojen vuokrat.

Kihlakunnanoikeudessa päätökset tehtiin kokoonpanossa johon kuului puheenjohtajana kihlakunnantuomari, käräjätuomari tai auskultantti sekä vähintään viisijäseninen kunnanvaltuustojen valitsema lautakunta. Lautakunnan jäseniä kutsuttiin lautamiehiksi. Lautamiehelle voitiin myöntää pitkäaikaisen palvelun perusteella herastuomarin arvonimi.

Vuonna 1993 alioikeusuudistuksen myötä kihlakunnanoikeuksista tuli käräjäoikeuksia.

Katso myös
----------

* Kihlakunnankatselmus
* Kihlakunta
* Käräjät
* Käräjäkunta

Aiheesta muualla
----------------

* Lisää luettavaa aiheesta **Valtioneuvoston päätös kihlakunnanoikeuksien ja käräjäkuntain nimistä** on Wikiaineistossa (Vuodelta 1957)
Liettuan kuvernementti (vaaleanvihreät ja vaaleanpunaiset alueet).
**Liettuan kuvernementti** (ven. Литовская губерния, *Litovskaja gubernija*) oli lyhytaikainen hallintoalue, joka oli osa Venäjän keisarikuntaa.

Vuosina 1796–1801 olemassa ollut kuvernementti syntyi Puolan kolmannen jaon jälkeen vuonna 1795. Venäjän keisarinna Katariina II jakoi entisen Liettuan suuriruhtinaskunnan kahteen kuvernementtiin: Liettuan ja Hrodnan kuvernementtiin. Katariinan seuraaja, keisari Paavali I liitti kuvernementit yhteen Liettuan kuvernementiksi 12. joulukuuta 1796.

Paavalin kuoltua keisari Aleksanteri I jakoi kuvernementin kuitenkin jälleen kahtia, Vilnan kuvernementtiin ja Grodnon kuvernementtiin (9.9.1801 ja 28.8.1802). Niitä kuitenkin kutsuttiin yhä Liettuan kuvernementiksi, kunnes vanhan kuvernementin nimen käyttö kiellettiin keisari Nikolai I:n ukaasilla 1840.

Lähteet
-------

* Antanas Kulakauskas: Gimtoji istorija - Administracinės reformos (liettuaksi)

### Viitteet

1. 1 2  Litovskaja gubernija (Brockhaus–Jefron -tietosanakirjan (1890—1907) artikkeli verkossa) Entsiklopeditšeski slovar F. A. Brokgauza i I. A. Jefrona. Viitattu 27.7.2014. (venäjäksi)
**Uralski** (ven. Ура́льский) on kaupunkimainen taajama ja kaupunkikunta Permin aluepiirin Nytvan piirissä Venäjällä. Se sijaitsee Kaman rannalla 13 kilometriä Nytvasta koilliseen. Asukkaita on 8 400 henkeä (vuonna 2009).

Paikkakunta on saanut alkunsa vuonna 1948 perustetusta ja edelleen toimivasta vaneritehtaasta. Asutuksen nimenä oli aluksi *Kamskoje poselje*. Vuonna 1961 se sai kaupunkimaisen taajaman statuksen ja nimen *Uralski*. Taajamassa on keskikoulu, musiikkikoulu, lasten luomistyön keskus, kulttuuritalo, kaksi kirjastoa, museo ja terveysasema.

Lähteet
-------

1. ↑  Federalnaja služba gosudarstvennoi statistiki: Tšislennost naselenija Rossijskoi Federatsii po gorodam, posjolkam gorodskogo tipa i raionam na 1 janvarja 2009 g.  2009. Moskva:  Federalnaja služba gosudarstvennoi statistiki (Rosstat).  Arkistoitu 21.10.2011. Viitattu 28.5.2010. (venäjäksi)
2. ↑  Entsiklopedija Permi *enc.permkultura.ru*. Viitattu 28.5.2010. (venäjäksi)[vanhentunut linkki]

Aiheesta muualla
----------------

* Uralskin kaupunkikunnan sivusto (Arkistoitu – Internet Archive) (venäjäksi)
Kigoman alue tummennettuna Tansanian kartalla
**Kigoman alue** on yksi Tansanian 31 hallinnollisesta alueesta (mkoa eli region). Se sijaitsee maan länsiosassa Tanganjikajärven rannalla. Sillä on maarajaa Burundin kanssa.

Alueen pinta-ala on noin 37 000 neliökilometriä. Vuoden 2012 väestönlaskennan mukaan siellä asui 2 127 930 asukasta. Alueen pääkaupunki on Kigoma.

Kigoman alue sijaitsee 800–1 700 metrin korkeudessa, ja se jakautuu neljään maisemavyöhykkeeseen. Tanganjikajärven kapea rannikkovyöhyke 800–1 000 metrin korkeudessa sopii kalastukseen ja pienimuotoiseen viljelyyn. Miombo-vyöhykkeellä 100–1 200 metrin korkeudella on pensassavannia, ja siellä on runsaasti tsetsekärpäsiä. Silti alueella harjoitetaan jonkin verran karjanhoitoa, metsästystä ja hunajan keruuta. Välivyöhyke 1 200–1 500 metrissä soveltuu kassavan, maissin, hirssin ja papujen viljelyyn, ja rahatuloja saadaan öljypalmun, tupakan ja puuvillan viljelystä. Ylänköalue 1 500 metrin yläpuolella on pohjoisosiltaan tiheästi asuttua. Etelämpänä maisema on vuoristoisempaa, siellä kohoaa Mahale-vuoristo 2 373 metrin korkeuteen, ja Mahalen kansallispuiston alue on lähes asumatonta. Kigoman alueen toinen kansallispuisto on lähellä Kigoman kaupunkia simpansseistaan kuuluisa Gomben kansallispuisto.

Kigoman alueella suuri osa väestöstä työskentelee maanviljelyksen parissa, lähinnä omavaraisviljelyssä. Vuonna 1967 vain 19 prosenttia asukkaista oli lukutaitoisia. Vuoden 1988 väestönlaskennassa lukutaitoisia oli 55 prosenttia. Luku oli Tansanian 20 alueesta viidenneksi huonoin. Vuonna 1997 vain 23 prosenttia kouluikäisistä lapsista kävi koulua. Monet peruskoulun aloittaneista lapsista jättivät sen kesken, koska vanhemmilla ei ollut varaa koulutukseen tai koska lapset alkoivat työskennellä perheen maatilalla.

Lähteet
-------

1. ↑  Tanzania in Figures 2019 (PDF) (s. 3, 19) Tanzania National Bureau of Statistics. Viitattu 28.12.2020. (englanniksi)
2. 1 2  Kigoma Region socio-economic profile Planning commission Tanzania 1998

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Kigoman alue** Wikimedia Commonsissa
**Jöran (Göran) Wilhelm Lode** (19. maaliskuuta 1742 Turku – 11. syyskuuta 1799 Turku) oli Lode -sukuun kuulunut lakimies ja poliitikko, joka toimi Vaasan ja Turun hovioikeuden presidenttinä.

Loden vanhemmat olivat everstiluutnantti Otto wilhelm Lode ja Katarina Agneta Fleming. Hän opiskeli Turussa ja tuli hovioikeuden auskultantiksi 1776. Helsingin ryhmentin auditööri hänestä tuli 1771 ja Vaasan vasta perustetun hovioikeuden asessori 1776. Reuterholmin valtakaudella Loden ura kehittyi nopeasti: hänestä tuli revisiosihteeri ja yliauditööri 1792, oikeuskansleri 1793 ja sen ohella Vaasan hovioikeuden presidentti 1795. Seuraavana vuonna hänet nimitettiin Turun hovioikeuden presidentiksi, mitä virkaa hän kävi hoitamaan Reuterholmin menetettyä asemansa ja Loden samalla oikeuskanslerin tehtävänsä. Lode otti osaa vuosien 1769–1770 ja 1771–1772 valtiopäiviin toimien kiivaasti hattuja vastaan.

Lode kuoli naimattomana.

Lähteet
-------

* Ilmari Heikinheimo: *Suomen elämäkerrasto*. Helsinki: Werner Söderström Osakeyhtiö, 1955.  Sivu 473.

Aiheesta muualla
----------------

* Kotivuori, Yrjö: Jöran Vilhelm Lode. *Ylioppilasmatrikkeli 1640–1852*. Helsingin yliopiston verkkojulkaisu 2005. Viitattu 18.4.2014.
* Lode, Georg Vilhelm, 1796. *Secreteraren Lodes Memorial, angående en utkommen skrift, kallad, En patriots tankar, om grund-lagarnes nödwändiga förbättring*. Ridderskapet och adelen den 15 Augusti 1769. Stockholm : Tryckt hos Wennberg & Nordström.

|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  | Edeltäjä:**Johan Gustaf von Carlson** | **Kuninkaallisen Vaasan hovioikeuden presidentti**1795-1796 | Seuraaja:**̧Axel Christian Reuterholm** |

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Ylioppilasmatrikkeli 1640–1852

 |

 |
Jyrängönvirran ylittävät Heinolan rautatiesilta ja seututien 140 maantiesilta kuvattuna elokuussa 2020.
**Jyrängönvirta** on Kymijoen Heinolan kaupungin kohdalla oleva ja erityisesti keskustan siltojen alajuoksun puolella oleva joen osuus. 

Nils Schillmark, *Jyrängön virta*, 1787.
Siltojen alla olevat kaksi koskea ovat Jyrängön kosket: *Isokoski* ja *Pikkukoski*. Matala Pikkukoski on perimätiedon mukaan kaivettu ihmisvoimin. Vuolas ja syvä isompi koski on Kymijoen luonnollinen ikivanha kulkureitti.

Saaria
------

Koskien välissä on Siltasaari, jonka kautta kulkee seututie 140 ja kevyen liikenteen väylä. Saaren yli johtaa vuonna 1931 valmistunut rautatiesilta. Edelleen käytössä oleva 340 metriä pitkä silta oli valmistuttuaan Suomen pisin.*selvennä* Siltasaaressa on kesäisin kahvila. Myös virralla kalastaminen on mahdollista. Jatkosodassa rautatiesilta ja silloinen maantiesilta yritettiin tuhota lentokoneista pommittamalla tässä kuitenkaan onnistumatta. Sen sijaan aivan sillan vieressä Siltasaaressa ollut isohko rakennus tuhoutui täysosumasta.

Puoli kilometriä silloilta alavirtaan on Koskensaaren kärki, jonka koillispuolitse Kymijoen pääuoma kulkee. Koskensaaren lounaispuolella saareen johtavassa Penikkasillaksi nimetyssä pengertiessä on pieni silta varmistamassa veden virtauksen myös saaren toiselta puolelta. Vajaan kilometrin pituisessa Koskensaaressa on luontopolku nuotiopaikkoineen ja laavuineen.

Muuta
-----

Jyrängönvirta siltoineen on ollut taustana ja tapahtumapaikkana muutamissa elokuvissa. Näistä tunnetuin lienee Risto Jarvan ohjaama *Jäniksen vuosi* vuodelta 1977. Jyrängönvirran eteläpuolella on Jyrängön kaupunginosa.
**Kalliojärvi** on suurelta osin lahdista koostuva, rantaviivaltaan polveileva korpijärvi Juuassa Pohjois-Karjalan luoteisosassa. Sen pinta-ala on 1,1 neliökilometriä. Etäisyys Joensuusta on 75 kilometriä pohjoisluoteeseen.

Maantiede
---------

Kalliojärven eteläisimmän osan Valkamalahden etelärannalta on 2,2 kilometriä pohjoisimman osan Vaikkolahden pohjoisrantaan. Järven läntisimmän osan muodostaa Tammilahti ja itäisimmän osan Jokilahti. Suurimmat niemimaat ovat länsirannan Aittoniemi ja itärannan Kalliojärvenniemi. Lähes puolet Kalliojärvestä on enintään kolme metriä syvä ja noin seitsemänosa on vähintään kymmenen metriä syvä. Syvin alue sijaitsee yhtenäisenä vyöhykkeenä järven kaakkoisosassa

Kalliojärven saariluku on seitsemän. Laajin saari on vajaa kaksihehtaarinen Palosaari pohjoisessa. Muita nimettyjä saaria ovat Aittosaari, Telkkäsaari ja Pönttösaari. Kalliojärven ranta-alue on luonnontilaista, rakennuksia on vain muutama.

Kalliojärveen laskee Koppalanjoki idästä Koppalanjärveltä (184,1 metriä mpy). Kalliojärvi laskee Tammilahden länsirannalta Kalliojokea etelään Polvijärveen (170,0 metriä mpy). Kalliojoki on noin kaksi kilometriä pitkä, mutta Kalliojärven ja Polvijärven välinen lyhyin etäisyys on alle 400 metriä.

Kalliojärven vesitilavuus on 5 789 000 kuutiometriä.

Kalliojärvi (04.762.1.020) kuuluu Polvijärven valuma-alue (04.762), joka on kolmannen jakovaiheen vesistö Vuoksen vesistössä (04). Toinen jakovaihe on Kajoonjärven valuma-alue (04.76) ja ensimmäinen on Juojärven reitin valuma-alue (04.7). Kalliojärvi on Polvijärven valuma-alueen kolmanneksi laajin vakavesi, laajimmat ovat Polvijärvi ja Koppalanjärvi. Polvijärven valuma-alueeseen kuuluu 35 vähintään hehtaarin laajuista vakavettä.

Juuan Kalliojärvi on kuudenneksi laajin Suomen yli sadasta Kalliojärvestä.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Kalliojärvi, vakavesi, Juuka
2. 1 2 3 4 5 6 7 8  Ympäristö.fi : Ympäristötiedon hallintajärjestelmä Hertta Ympäristötiedon hallintajärjestelmä Hertta. Viitattu 29.4.2022.
3. ↑  Kalliojärvi. Järviwiki. Viitattu 29.4.2022.
4. ↑  Polvijärven valuma-alue (04.762). Järviwiki. Viitattu 29.4.2022.
5. ↑  Kalliojärvi. Järviwiki. Viitattu 29.4.2022.

Aiheesta muualla
----------------

* Pajunen, Hannu: *Järvisedimentit kuiva-aineen ja hiilen varastona*. Tutkimusraportti 160. Espoo: Geologinen tutkimuskeskus, 2004. ISBN 951-690-894-2. Teoksen verkkoversio (PDF) (viitattu 29.10.2022).
**Jörg-Werner Nowitzki** (s. 1943 Altmittweida) on saksalainen entinen käsipalloilija. 

Nowitzki oli 1960- ja 1970–luvulla lupaavimpia saksalaispelaajia. Nowitzki sai sopimustarjouksia TV Großwallstadtista sekä TSV Ansbachilta, mutta hän päätti pelata paikallisessa TG Würzburgissa. 1970–luvun alussa Nowitzki oli lähellä nousta Saksan käsipallomaajoukkueeseen, mutta sen aikainen päävalmentaja, Vlado Stenzel, tiputti hänet viimeisinä pelaajina pois kokoonpanosta. Würzburgin joukkueessa Nowitzki oli kuusi kertaa mukana Bundesliga-karsinnoissa.

Nowitzki on naimisissa entisen ammattilaiskoripalloilijan, Helga Nowitzkin, kanssa. Heillä on kaksi lasta: Dirk Nowitzki sekä Silke Nowitzki, jotka molemmat ovat koripalloammattilaisia.

Lähteet
-------

1. ↑  Reisner, Dino & Sauer, Holger: *Dirk Nowitzki – german wunderkind*, s. 12. München: CoPress, 2004. ISBN 3-7679-0872-7. (saksaksi)
2. ↑  Reisner, Dino & Sauer, Holger: *Dirk Nowitzki – german wunderkind*, s. 30. München: CoPress, 2004. ISBN 3-7679-0872-7. (saksaksi)
**Isaac Fortelius** (noin 1722 Kalajoki – 15. marraskuuta 1783 Kemi) oli suomalainen kirkkoherra ja kansanrunouden kerääjä.

Forteliuksen vanhemmat olivat Kalajoen nimismies Erik Fortell (k. 1749) ja hänen ensimmäinen puolisonsa Maria Schönberg. Hän pääsi ylioppilaaksi 1741 ja opiskeli sitten Turun akatemiassa. Fortelius valmistui filosofian kandidaatiksi 1750, maisteriksi 1751 ja hänet vihittiin papiksi 1750.

Fortelius oli Paltamon kappalaisena vuodesta 1750 ja Kemin kirkkoherrana vuodesta 1773. Hänestä tuli lääninrovasti 1775. Paltamossa asuessaan Fortelius keräsi paikallista kansanrunoutta kokoelmaksi jonka hän myöhemmin luovutti Henrik Gabriel Porthanin käyttöön.

Fortelius oli naimisissa Paltamon kappalaisen Isak Siniuksen (k. 1747) lesken Elisabet Groenin (k. 1771) kanssa.

Teoksia
-------

* *Wälförtient äreminne, öfwer kyrckioherden i Paldamo, herr mag. Erich Munselius, hwars lekamen til sitt hwilorum den 3. martii 1751. i Paldamo kyrckia beledsagades*. Åbo : tryckt hos directeuren, Kongl. acad. och stadsens boktr. i stor-förstendömet Finnland, Jacob Merckell, 1751

Lähteet
-------

* Kotivuori, Yrjö: Isak Fortelius. *Ylioppilasmatrikkeli 1640–1852*. Helsingin yliopiston verkkojulkaisu 2005. Luettu 24.5.2014.
* Forteliuksen elämäkertatiivistelmä Kansallisbiografiassa

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Kansallisbiografia
* Biografiasampo

 |

 |
**Berliner Elektronenspeicherring-Gesellschaft für Synchrotronstrahlung m. b. H.** (**BESSY**) on synkrotroni Berliinissä. Se aloitti toimintansa tutkimusyrityksenä, joka tuotti synkrotronisäteilyä tieteen ja teollisuuden tutkimuskäyttöön. Yritys perustettiin 5. maaliskuuta 1979 synkrotronin rakentamista ja ylläpitämistä varten, ja se yhdistyi Hahn Meitner -instituutin kanssa 1. tammikuuta 2009 muodostaen uuden Helmholtz-Zentrum Berlin -instituutin.

Nimi BESSY yhdistettiin yleensä BESSYn ylläpitämään synkrotroniin pikemminkin kuin itse yritykseen. Ensimmäinen BESSYn rakennuttama synkrotroni, **BESSY I**, aloitti toimintansa 19. joulukuuta 1981 Wilmersdorfin kaupunginosassa Berliinissä. Synkrotroni tuotti ultravioletti- ja röntgensäteilyä. Sen ympärysmitta oli noin 60 metriä. Se jatkoi toimintaansa vuoteen 1999, jolloin se kustannussyistä lopetettiin, kun BESSYn uusi synkrotroni Berliinin Adlershofin kaupunginosassa oli aloittanut toimintansa. Suuri osa BESSY I:stä purettiin ja lahjoitettiin vuonna 2001 SESAME-projektille (*Synchrotron-light for Experimental Science and Applications in the Middle East*), joka rakentaa UNESCO-projektin osana Lähi-idän ensimmäisen synkrotronin Jordaniaan.

**BESSY II** -synkrotronisäteilylähteen rakentaminen Adlershofiin aloitettiin 1993, ja ensimmäiset tieteelliset kokeet sen tuottamalla synkrotronisäteilyllä tehtiin lokakuussa 1998. Se on niin sanottu kolmannen sukupolven synkrotroni. BESSY II:n ympärysmitta on 240 metriä,  ja sitä käyttää noin 50 sädelinjaa. Vuosittain synkrotronilla vierailee yli 2500 tutkijaa. BESSY II:n toiminnasta vastaa Helmholtz-Zentrum Berlin.

Lähteet
-------

* BESSY kotisivut (englanniksi) (saksaksi)

### Viitteet

1. ↑  Berliner Hahn-Meitner-Institut bekommt neuen Namen *Berliner Zeitung*.  3.6.2008. Viitattu 17.8.2008. (saksaksi)
2. ↑  Quirin Schiermeier: Middle Eastern promise as synchrotron wins approval.  *Nature News*, 2001. Artikkelin verkkoversio. Viitattu 17.8.2008.  (englanniksi)
3. ↑  Die Historie der Berliner Elektronen-Speicherring Gesellschaft für Synchrotronstrahlung (BESSY) www.helmholtz-berlin.de.  Arkistoitu 18.10.2014. Viitattu 14.10.2014. (saksaksi)
4. 1 2  BESSY II - facts and figures www.helmholtz-berlin.de.  Arkistoitu 17.4.2016. Viitattu 14.10.2014. (englanniksi)
5. ↑  Photon source BESSY II www.helmholtz-berlin.de.  Arkistoitu 20.10.2014. Viitattu 14.10.2014. (englanniksi)
**Kupusilli** (*Dorosoma cepedianum* ) on pohjoisamerikkalainen kupusillien heimon (Dorosomatidae) kalalaji, joka elää niin makeissa kuin murtovesissä.

Koko ja ulkonäkö
----------------

Kupusillin pää.
Kupusillin pituus on yleensä 20-35 senttimetrin luokkaa ja se tyypillisesti kasvaa kilon painoiseksi. Nuorilla yksilöillä on kidusten takana ruumiin yläosassa tumma täplä, mikä kuitenkin haalistuu kalan kasvaessa. Aikuisena kupusilli on pitkänomainen ja sivusuunnassa litteä. Selkä on tavallisesti väritykseltään hopeisen sininen. Kyljet ovat hopeiset ja vatsa hämäränvalkoinen. Kupusillin pyrstö on selvästi haarautunut. Kalan pää on pyöreä ja edestä tylppä. Kupusillillä ei ole hampaita eikä kyljissään kylkiviivaa.

Levinneisyys ja elinympäristö
-----------------------------

Kupusilli on pääasiassa makean veden kala, jonka levinneisyys kattaa Yhdysvaltain itäosat ja ulottuu Kanadaan Suurten järvien ympärillä. Se elää myös etelämmissä vesissä Floridaa ja Meksikoa myöten. Sitä tavataan joissa, tekojärvissä ja järvissä. Se elää kuitenkin myös meressä Chesapeakenlahdella, mistä se nousee keväällä makeaan veteen lisääntymään. Aikuiset kupusillit suosivat syviä vesiä, missä kasvillisuus ei ole tiheää, kun taas nuoret kalat elävät normaalisti matalammassa vedessä. Kupusillin asuttamat järvet ovat enimmäkseen pehmeäpohjaisia ja muta- tai sedimenttivaltaisia. Ihanteellinen elinlämpötila kupusillille on 10–21 celsiusastetta.

Ravinto ja elintavat
--------------------

Kupusilli on kaikkiruokainen ja syö pääasiassa kasviplanktonia ja eläinplanktonia. Sekä naaraat että koiraat tulevat sukukypsäksi hieman alle 2-vuotiaana. Ne lisääntyvät matalassa vedessä. Keskimäärin kupusilli elää villinä 10 vuotta.

Kalastus ja käyttö
------------------

Kupusilliä pidetään roskakalana, jolla ei juuri ole taloudellista tai virkistyskäyttöä.

Lähteet
-------

1. ↑  NatureServe & Daniels, A.: *Dorosoma cepedianum* *IUCN Red List of Threatened Species. Version 2019-3*.  2019. International Union for Conservation of Nature, IUCN, Iucnredlist.org. Viitattu 21.2.2020. (englanniksi)
2. ↑  *Dorosoma cepedianum* (peilipalvelin) *FishBase*. Froese, R. & Pauly, D. (toim.). Viitattu 21.2.2020. (englanniksi)
3. 1 2 3 4 5  Morris, C.: Dorosoma cepedianum *Animal Diversity Web*.  2001. Viitattu 21.02.2020. (englanniksi)


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Taksonitunnisteet | 
* Wikidata: Q2693645
* BOLD: 50237
* CoL: 6DGD5
* FishBase: 1604
* GBIF: 2413541
* iNaturalist: 99544
* IRMNG: 10715944
* ITIS: 161737
* IUCN: 191210
* NAS: 492
* NatureServe: 2.104453
* NCBI: 336262
* ODNR: gizzard-shad
* WoRMS: 159600

 |

 |
Abdul Aziz al-Hakim
**Abdul Aziz al-Hakim** (arab. عبد العزيز الحكيم‎, *ʿAbd al-ʿAzīz al-Ḥakīm*; 1953 – 26. elokuuta 2009) oli irakilainen šiiateologi ja Irakin suurimman puolueen, Irakin islamilaisen vallankumouksen ylimmän neuvoston (SCIRI) johtaja. Hän oli Yhdysvaltain miehityshallinnon (Coalition Provisional Authority) nimittämän Iraqi Governing Councilin (IGC; heinäkuu 2003–kesäkuu 2004) jäsen ja sen presidentti joulukuussa 2003.

Hän oli suurajatolla Muhsin al-Hakimin poika. Hänen veljensä Mohammed Baqir al-Hakim murhattiin autopommi-iskussa elokuussa 2003 Najafissa Imaami Alin moskeijan ulkopuolella, jonka jälkeen hän nousi SCIRIn johtoon.

Hakim oli 20 vuotta maapaossa Iranissa, jossa oli perustamassa SCIRI:a ja oli sen aseellisen siiven Badr-prikaatin johdossa. Hän johti Yhdistynyttä Irakin koalitiota tammikuun 2005 vaaleissa.

Abdul Aziz al-Hakim kuoli keuhkosyöpään elokuussa 2009.

Lähteet
-------

* abd al-aziz al-hakim, niqash.org

### Viitteet

1. ↑  Tärkeä shiiajohtaja kuoli Irakissa *YLE Uutiset*.  27.8.2009. Viitattu 28.8.2009.


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Yhdysvallat

 |

 |
**Carl Wilhelm Gadolin** (25. huhtikuuta 1824 Somero – 13. lokakuuta 1893 Pultava) oli suomalainen Venäjän keisarillisessa armeijassa palvellut kenraaliluutnantti.

Gadolinin vanhemmat olivat laivaston luutnantti, lasitehtailija ja tilanomistaja Wilhelm Gadolin ja Sofia Emerentia Lundström ja puoliso vuodesta 1854 Vera Petrovna Gubskaja. Ratsuväenkenraali Axel Gadolin oli hänen veljensä. Carl Wilhelm Gadolin tuli oppilaaksi Haminan kadettikouluun 1839 ja määrättiin sieltä 1845 valmistuttuaan kornettina ensin Venäjän armeijan Ratsuväen mallirykmenttiin ja sitten 5. Liettuan ulaanirykmenttiin. Hän osallistui Unkarin vallankumouksen kukistamiseen 1849 ja ylennettiin taistelussa osoitetun urheuden takia luutnantiksi elokuussa 1849. Gadolin osallistui Krimin sodan aikana 1854–855 Itämeren rannikkoalueen puolustustaisteluihin.

Gadolin ylennettiin ratsumestariksi 1860 ja siirrettiin kouluttajaksi Henkivartioväen rakuunarykmenttiin. Tehtävään seuraavana vuonna vakinaistettuna hänelle määrättiin alikapteenin arvo. Joukko-osastossaan Gadolin otti osaa Tammikuun kansannousun kukistamiseen 1862–1863. Ratsumestariksi hänet ylennettiin 1863 ja everstiksi 1868. Henkivartioväen rakuunarykmentin 1. eskadroonan päällikö Gadolinista tuli 1869 ja 3. Novorossijskin rakuunarykmentin komentaja 1873. Hänet ylennettiin kenraalimajuriksi 1878 ja määrättiin 9. ratsuväkidivisioonan 2. prikaatin komentajaksi. Tässä tehtävässä hän toimi vuoteen 1885 saakka, jolloin hän sai eron sotapalveluksesta kenraaliluutnanttina. Gadolin asettui reservissä ollessaan Pultavaan ja tuli merkityksi Pultavan kuvernementin aatelismatrikkeliin 1893.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Carl Wilhelm Gadolin *Suomalaiset kenraalit ja amiraalit Venäjän sotavoimissa 1809–1917*. Biografiakeskus, Suomalaisen Kirjallisuuden Seura. (Viitattu 26.1.2020)


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Kenraalit ja amiraalit
* Biografiasampo

 |

 |
Suunniteltu moottoritieverkko
-----------------------------

| Tienumero | Alkupiste | Loppupiste | Suunniteltu pituus | Avattu | Rakenteilla | Suunnitteilla |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Automagistralė 1 (Liettua)Eurooppatie 85 | Vilna | Klaipėda |  |  |  |  |
| Automagistralė 2 (Liettua)Eurooppatie 272 | Vilna | Panevėžys, IC Šilagalys |  |  |  |  |
| Automagistralė 3 (Liettua)Eurooppatie 28 | Vilna | Medininkai Valko-Venäjä |  |  |  |  |
| Automagistralė 5 (Liettua)Eurooppatie 67 | Kaunas | Pasiekos Puola |  |  |  |  |
| Automagistralė 6 (Liettua)Eurooppatie 262 | Kaunas | Ukmergė |  |  |  |  |
| Automagistralė 7 (Liettua)Eurooppatie 28 | Marijampolė | Kybartai Venäjä |  |  |  |  |
| Automagistralė 8 (Lietfua)Eurooppatie 67 | Panevėžys, IC Šilagalys | Kaunas |  |  |  |  |
| Automagistralė 9 (Liettua)Eurooppatie 272 | Panevėžys | Šiauliai |  |  |  |  |
| Automagistralė 10 (Liettua)Eurooppatie 67 | Panevėžys | Pasvalys Latvia |  |  |  |  |

Lähteet
-------

Euroopan moottoritiet maittain
Alankomaat | Albania | Andorra | Armenia | Azerbaidžan | Belgia | Bosnia ja Hertsegovina | Bulgaria | Espanja | Georgia | Irlanti | Italia | Itävalta | Kosovo | Kreikka | Kroatia | Kypros | Latvia | Liechtenstein | Liettua | Luxemburg | Malta | Moldova | Monaco | Montenegro | Norja | Pohjois-Makedonia | Portugali | Puola | Ranska | Romania | Ruotsi | Saksa | San Marino | Serbia | Slovakia | Slovenia | Suomi | Sveitsi | Tanska | Tšekki | Turkki | Ukraina | Unkari | Valko-Venäjä | Venäjä | Viro | Yhdistynyt kuningaskunta
**Kuusankosken biopolttoainevoimalaitos** on toinen suuri voimalaitos Kouvolan Kuusankoskella. Sen energia perustuu puunjalostusteollisuuden sivutuotteeksi jäävään puuainekseen tai metsistä saatavaan puunjalostusteollisuudelle kuitupuuksi harvennushakkuissa kelpaamattomaan energiapuuhun.

Laitos vihittiin 28. lokakuuta 2002 ja se tuottaa lämmön lisäksi sähköä 76 MW:n teholla Kymi Paper Oy:lle (UPM-Kymmene) ja Kouvolan Seudun Sähkö Energialle. Lämpöä biomassavoimala tuottaa 125 MW prosessilämpönä ja kaukolämpöä 15 MW Kymi Paperille sekä 40 MW Kouvolan kaupungille.

Energianlähteinä toimivat UPM-Kymmenen Kuusankosken tehtaalta saatava kuorinnassa syntynyt puunkuori, liete ja puru. Kymin Voima Oy on Kouvolan Seudun Sähkö Oy: ja Pohjolan Voima Oy:n yhteisyritys.

Lähteet
-------

* Pohjolan Voima (lehti) 2/2002 : Kuusankosken voimalaitos valmistui, Osmo Kaipainen

Aiheesta muualla
----------------

* Energialehti: [vanhentunut linkki] Pohjolan Voima investoi biovoimaan, vaikka puulla ei ratkaista Suomen lisäsähkön tarvetta