recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**First Solar, Inc.** on yhdysvaltalainen aurinkokennoja valmistava yritys. Yritys on perustettu vuonna 1999 ja tuotanto käynnistyi vuonna 2002. First Solar listautui pörssiin vuonna 2006, ja vuonna 2009 sen markkina-arvo oli yli 4,4 miljardia Yhdysvaltain dollaria.

Eurobaron mukaan First Solar nousi vuonna 2008 tuotantokapasiteetiltaan toiseksi suurimmaksi aurinkosähköyritykseksi. Yritys oli vuonna 2008 johtava CdTe-ohutfilmitekniikassa (kadmiumtelluridi). Vuonna 2006 tuotanto oli 60 megawattia ja vuonna 2008 jo 503 megawattia. Yrityksen mukaan se kaksinkertaisti tuotantonsa vuonna 2009. Eurobaro-julkaisu selittää yrityksen menestystä sillä, että sen tuotantokustannukset laskivat kaksi kolmasosaa vuosina 2004-2008: kolme dollaria per watti sähköä vuonna 2004 ja 0,98 dollaria per watti sähköä vuoden 2008 lopussa. Vuosina 2007-2008 yrityksen työntekijöiden määrä kasvoi 1 462:sta 3 000:een. Yrityksen liikevaihtovuonna 2008 oli 1 246 dollaria vuonna 2008.

Solarpark Liberose Saksassa on 53 megawatin aurinkovoimapuisto, jonne asennettiin First Solarin ohutfilmikennoja. Järjestelmän odotettiin valmistuvan joulukuussa 2009. Kyseinen paikka on Brandenburgissa sijaitseva vanha sotilasalue. Sähköennuste oli 52 gigawattituntia vuodessa, joka riittää yli 15 000 kotitaloudelle.

Katso myös
----------

* Uusiutuva energia Saksassa
* Uusiutuva energia Yhdysvalloissa

Lähteet
-------

1. ↑  First Solar: Company Overview (Arkistoitu – Internet Archive) ja Stock Info (Arkistoitu – Internet Archive), 2.10.2009. First Solar Inc.
2. ↑  Photovoltaic energy barometer 2008 - EurObserv’ER (Arkistoitu – Internet Archive) Systèmes solaires Le journal des énergies renouvelables n° 184, s. 72-102, 3/2009
3. ↑  Solarpark Lieberose in Zahlen

Aiheesta muualla
----------------

* First Solar kotisivu
* Photovoltaic Energy : Electricity from the Sun (Arkistoitu – Internet Archive) Edut, tekniikka, ennusteet EPIA 2008
**Taruin tauti** eli **tyypin VII glykogeenin kertymäsairaus** (glykogenoosi 7) on *PFKM*-geenin mutaatioiden aiheuttama harvinainen sairaus, joka kuuluu glykogeenin varastoitumissairauksien ryhmään. Taruin taudissa ilmenevä aineenvaihdunnan häiriö johtuu *PFKM*-geenin tuottaman fosfofruktokinaasin entsyymipuutoksesta. Sairaudella on autosomaalinen, peittyvä periytymistapa. Taruin tauti on nimetty japanilaisen Seiichiro Taruin mukaan.

Oireet ja tautityypit
---------------------

Taruin tauti voidaan jakaa neljään alatyyppiin, joka eroavat toisistaan oireiden ja tyypillisen alkamisiän mukaan.

Yleisin tautimuoto on Taruin taudin klassinen muoto. Se puhkeaa yleensä lapsuusiässä. Tautimuodolle ominaisia ovat lihaskipu ja -krampit, jotka usein seuraavat kohtalaista fyysistä rasitusta. Voimakas rasitus voi johtaa pahoinvointiin ja oksenteluun. Rasituksen aikana vapautuu myoglobiinia, jota erittyy munuaisten käsittelemänä virtsaan (myoglobinuria). Hoitamattomana munuaiset voivat vahingoittua, mistä voi seurata munuaisten vajaatoiminta. Osalle Taruin taudin klassisesta tautimuodosta kärsivistä kehittyy hyperurikemia, koska vahingoittuneet munuaiset eivät kykene tehokkaasti käsittelemään virtsahappoa. Sairastuneilla saattaa myös olla kohonnut veren bilirubiinitaso (hyperbilirunemia), jonka oireena voi ilmetä ikterus eli ihon ja silmänvalkuaisten kellertäminen. Usein klassisessa tautimuodossa on todettavissa kohonnut kreatiinikinaasitaso, joka on yleinen lihassairauden merkki.

Toinen Taruin taudin muoto on vakava varhaislapsuuden tyyppi. Sen oireena on hypotonia, joka johtaa etenevään myopatiaan ja lihasheikkouteen. Sairastuneilla on heikentynyt ja laajentunut sydän (kardiomyopatia) sekä hengitysvaikeuksia. Yleensä tämä tautityyppi johtaa kuolemaan ensimmäisen elinvuoden aikana. Myöhäisen alkamisiän Taruin tauti on sairauden kolmas muoto ja sisältää yleensä ainoana piirteenään myopatian. Lihasheikkous puhkeaa yleensä aikuisiällä, vaikka fyysinen rasitus saattaa osalla sairastuneista aiheuttaa vaikeuksia jo lapsuusiässä. Yleensä heikkous ilmenee kehon proksimaalisissa lihaksissa, lähimpänä kehon keskiosia. Neljäs tautimuoto aiheuttaa hemolyyttisen anemian. Siinä veren punasolut läpikäyvät ennenaikaisen hemolyysin, jolloin punasolujen puute tuottaa anemian. Tässä tautimuodossa ei esiinny lihaskipua tai -heikkoutta.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Glycogen storage disease type VII MedlinePlus Genetics, viitattu 26.7.2023
2. ↑  Seiichiro Tarui Whonamedit?, viitattu 26.7.2023
**Alkhema** on Marvel-kustantamon sarjakuvissa esiintyvä pahantahtoinen robotti. Hahmon ensiesiintyminen tapahtui *Avengers West Coast* -lehden numerossa 90 (1993). Alkheman loivat Roy & Dann Thomas, David Ross ja Tim Dzon.

Historia
--------

Ultronin epäonnistuttua ensimmäisen robottiluomuksensa Jocastan kanssa, tämä hypnotisoi Henry Pymin ja adamantiumin keksijän, tohtori Myron McLainin luomaan itselleen täydellisen elämänkumppanin. Samalla Ultron kidnappasi Haukansilmän vaimon Matkijalinnun ja määräsi keksijöitä käyttämään naisen aivokäyriä uutta robottia luodessaan. Valmiin robotin Ultron nimesi Alkhemaksi. Vaikka Alkhema ei omannutkaan matkijalinnun muistia, hän säilytti osia tämän persoonallisuudesta, kuten omaperäisen huumorintajun joka suuresti ärsytti Ultronia. Alkhema erosi Ultronista myös siten, että toisin kuin "puolisonsa", Alkhema halusi tappaa ihmiset yksitellen valtavan massatuhon sijasta.

Alkhema ja Ultron iskivät ensimmäistä kertaa asevarastoon, jossa Länsirannikon Kostajat kuitenkin voittivat parivaljakon kiinnittämällä robotit magneettisesti rakettiin, joka ammuttiin maata kiertävälle radalle. Myöhemmin Ultron yritti muuttaa maapallon ilmastoa laukaisemalla sarjan tulivuoren purkauksia, mutta Alkhema varoitti Kostajia Ultronin aikeista. Nämä saivatkin Ultronin vangittua Alkheman avustuksella.

Ultronin epäonnistuttua tuhoamaan Kostajat jälleen kerran Alkhema keräsi Ultronin Ihmemieheltä, Hank Pymiltä, Purppuranoidalta, Viikatemieheltä ja Visionilta tallettamat aivokäyrät. Näiden avulla hän loi robottiarmeijan ja aiheutti kaaosta. Haukansilmän onnistui kuitenkin tuhota Alkhema ampumalla tähän vibranium-nuolen Thebassa, Egyptissä.

Voimat ja varusteet
-------------------

Alkheman adamantiumista luotu keho kestää miltei minkälaisen fyysisen iskun tahansa vioittumatta. Alkhema kykenee ampumaan erilaisia energiaiskuja otsassaan sijaitsevan laitteen kautta. Hän kykenee siirtämään tajuntansa toisiin mekaanisiin laitteisiin, joten Alkhema kykenee käskemään mentaalisesti häntä palvelevia robotteja.

Lähteet
-------

1. ↑  *Avengers West Coast* #90. Marvel Comics.
2. ↑  *Avengers West Coast Annual* #8. Marvel Comics.
3. ↑  *Mega-Marvel* #6 (2002). Egmont Kustannus Oy.
4. ↑  *Avengers: The Ultron Imperative* #1. Marvel Comics.

Aiheesta muualla
----------------

* Marvunapp-sivuston osuus Alkhemasta (englanniksi)
* Marvel-kustantamon kotisivujen osuus Alkhemasta (englanniksi)
**Tiago Filipe Figueiras Gomes** (s. 18. elokuuta 1985 Vila Franca de Xira, Portugali) on portugalilainen jalkapalloilija. Hän on pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja.

Seurajoukkueura
---------------

Gomes pelasi nuoruusaikoinaan muun muassa Benfican junioriakatemiassa. Ammattilaisuransa alussa hän edusti vuosina 2004–2006 Estoril Praiaa, Orientalia ja Odivelasia.

Ensimmäistä kertaa Gomes pääsi pelaamaan maan pääsarjassa Estrela Amadoran riveissä. Ensimmäisen ottelunsa hän pelasi 27. elokuuta 2006 Naval 1º de Maioa vastaan. Hän onnistui kauden aikana vakiinnuttamaan paikkansa joukkueen avauskokoonpanossa.

29. toukokuuta 2008 Gomes siirtyi lainasopimuksella romanialaisseura Steaua Bukarestiin. Hän palasi kauden jälkeen takaisin Estrela Amadoraan, mutta myytiin lähes samantien espanjalaisseura Hérculesiin. Hän teki joukkueen kanssa kolmivuotisen sopimuksen.

Heinäkuussa 2012 Gomes siirtyi englantilaisseura Blackpooliin.

Lähteet
-------

* Tiago Gomes BDFutbol-sivustolla (englanniksi)
* Tiago Gomes Transfermarkt-sivustolla (englanniksi)
**Jean-Joseph Paul Augustin Dessolles** (3. heinäkuuta 1767 Auch – 2. marraskuuta 1828 Saulx-les-Chartreux) oli ranskalainen kenraali ja poliitikko, joka toimi Ranskan pääministerinä vuosina 1818–1819.

Dessolles osallistui upseerina Ranskan vallankumoussotiin ja yleni vuoteen 1797 mennessä prikaatinkenraaliksi ja 1799 divisioonankenraaliksi. Hän toimi vuonna 1799 kenraali Barthélemy Schérerin ja vuonna 1800 kenraali Jean Moreaun esikuntapäällikkönä. Hänellä oli merkittävä panos ranskalaisten voittoon päättyneessä Hohenlindenin taistelussa. Dessolles komensi vuonna 1808 divisioonaa Espanjan-sotaretkellä ja toimi vuonna 1810 Córdoban, Jaénin ja Sevillan kuvernöörinä. Napoleonin valtaan tyytymättömänä hän vetäytyi asepalveluksesta. Hän palasi vuonna 1812 toimimaan Venäjän-sotaretkellä kenraali Eugène de Beauharnaisin komentaman armeijakunnan esikuntapäällikkönä, mutta pyysi eron joukkojen edettyä Smolenskiin asti.

Dessolles liittyi vuonna 1814 Napoleonin vastustajiin. Bourbon-restauraation myötä hänet korotettiin pääriksi ja nimitettiin Ranskan kansalliskaartien ylipäälliköksi. Päärien kamarissa hän kuului niin sanottuun perustuslailliseen oppositioon. Hän sai 1817 markiisin arvon. Hän toimi pää- ja ulkoministerinä joulukuusta 1818 marraskuuhun 1819.

Lähteet
-------

1. ↑  DESSOLLES Jean Joseph Paul Augustin, marquis (ranskaksi) Le Comité des travaux historiques et scientifiques. Viitattu 15.9.2015.
2. 1 2  *Nordisk familjebok* (1907), s. 236 (ruotsiksi) Runeberg.org. Viitattu 15.9.2015.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Yhdysvallat
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef
	+ 2

 |

 |
**August Olavi Salervo** (7. tammikuuta 1912 Helsinki – 10. lokakuuta 1999) oli helsinkiläinen varatuomari, joka työskenteli pitkään eduskunnan palveluksessa.

Salervo kirjoitti ylioppilaaksi 1929 ja suoritti ylemmän oikeustutkinnon 1936. Hän sai varatuomarin arvon 1936. Salervo työskenteli oikeusministeriön notaarina 1939–1941 ja eduskunnan oikeusasiamiehen sihteerinä 1941–1943. Oikeusministeriön nuorempana hallitussihteerinä Salervo toimi 1943–1955, jona aikana hän oli lainsäädäntöneuvos ja lainvalmistelukunnan nuorempi jäsen 1946–1951 ja vanhempi jäsen 1951–1955. Salervon virkaura jatkui eduskunnan palveluksessa kanslian kansliapäällikkönä vuodet 1955–1975, jolloin hänen virkanimikkeensä oli eduskunnan sihteeri 1955–1966 ja eduskunnan pääsihteeri 1966–1975.

Päätyönsä ohella Salervo toimi Uudenmaan tarkastusoikeuden lakimiesjäsenenä ja varapuheenjohtajana 1945–1948, eduskunnan perustuslakivaliokunnan sihteerinä 1948–1955, eduskunnan kirjaston hallituksen puheenjohtajana 1955–1972 ja eduskunnan historiakomitean puheenjohtajana 1955–1982.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Huovinen, Pentti et al. (toim.): *Kuka kukin on: Henkilötietoja nykypolven suomalaisista 1978*, s. 845–846. Helsinki: Kustannusosakeyhtiö Otava, 1978. ISBN 951-1-04755-8.
2. ↑  Rantala, Risto (päätoim.): *Kuka kukin on: Henkilötietoja nykypolven suomalaisista 2001*, s. 1103. Helsinki: Kustannusosakeyhtiö Otava, 2000. ISBN 951-1-17007-4.
3. ↑  Varatuomari Olavi Salervo. Eduskunnan pääsihteeri oli luotettu auktoriteetti. HS Muistot, 31.10.1999. (Tilaajille, Viitattu 25.10.2019)


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)

 |

 |
**Esa Tapani Lehtinen** (s. 15. lokakuuta 1969) on nykysuomen professori Jyväskylän yliopiston kieli- ja viestintätieteiden laitoksella. Hän toimii myös laitoksen varajohtajana.

Lehtinen valmistui filosofian maisteriksi vuonna 1996 ja väitteli tohtoriksi vuonna 2002. Hän työskenteli suomen kielen assistenttina Tampereen yliopistossa 15.9.–14.12.1994 ja uudelleen vuosina 2001–2002. Vuosina 1999–2000 hän työskenteli tutkijana Langnet-tutkijakoulussa. Vuosina 2007–2017 Lehtinen toimi Vaasan yliopiston nykysuomen, erityisesti suomen ammattikielen professorina. Hän hoiti aiemmin samaa tehtävää määräaikaisessa virkasuhteessa.

Lehtinen on tutkinut erityisesti työelämää diskurssin- ja vuorovaikutuksen tutkimuksen näkökulmasta. Hän johtaa Suomen Akatemian rahoittamaa *Reshaping managerial practices with the help of digital platforms: An interactional perspective* -hanketta (2019–2023), joka tarkastelee digitaalisten alustojen roolia johtamiskäytänteiden kehittämisessä organisaatioissa.

Vuonna 2023 Lehtinen kutsuttiin Suomalaisen Tiedeakatemian jäseneksi.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Kuka kukin on 2015, s. 467
2. ↑  Lehtinen, Esa Jyväskylän yliopisto. Viitattu 17.6.2023.
3. 1 2
4. ↑
5. 1 2  Kolme Jyväskylän yliopiston professoria Suomalaisen Tiedeakatemian uusiksi jäseniksi  8.5.2023. Jyväskylän yliopisto. Viitattu 17.6.2023.
6. ↑  Reshaping managerial practices with the help of digital platforms: An interactional perspective  3.9.2019. Jyväskylän yliopisto. Viitattu 17.6.2023. (englanniksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* ORCID
* Scopus

 |

 |
**Lennart Vaikonpää** (19. helmikuuta 1895 Ylivieska – 6. heinäkuuta 1944 Helsinki) oli suomalainen kauppias ja harrastajanäyttelijä ja -ohjaaja.

Vaikonpää esiintyi ensimmäisen kerran vuonna 1930 mykkäelokuvassa Herra Elanto. Tämän jälkeen hänellä oli sivuosarooleja noin parissakymmenessä elokuvassa 1930-luvun lopulla ja 1940-luvun alussa. Hänellä oli pääosa Suomen Metallityöväen Liiton vuonna 1943 tilaamassa noin 40 minuutin pituisessa lyhytelokuvassa Raudan kansaa. 

Vaikonpää oli Elannon Näyttämön vakinaisena johtaja-ohjaajana alkuvuodesta 1929 kevääseen 1930 saakka. Hän esiintyi näyttelijänä ainakin Elannon Näyttämöllä 1930 ja kesällä 1943 Vallilan ulkoilmanäyttämöllä. Vaikonpää oli 1930-luvulla Tapanilan Työväennäyttämöllä ohjaajana ja näyttelijänä. Hän vietti helmikuussa 1939 25-vuotisnäyttelijäjuhlaansa esiintyen ratsumestarin osassa August Strindbergin näytelmässä *Isä*.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  EloNey : Lennart Vaikonpää
2. ↑  Lennart Vaikonpää 25 vuotta näyttelijänä, Helsingin Sanomat, 17.02.1939, nro 46, s. 9, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Elonet

 |

 |
Ballets russes -tanssijat Lydia Lopokova ja Léonide Massine, 1919.
**Lidia Vasiljevna Lopokova**, paronitar Keynes (ven. Лидия Васильевна Лопухова, *Lidija Vasiljevna Lopuhova*; 21. lokakuuta 1892 Pietari, Venäjä – 6. kesäkuuta 1981) oli venäläinen balettitanssija. Hänet tunnetaan myös Lady Keynesinä, ekonomisti John Maynard Keynesin vaimona.

Lopokovan isä työskenteli baletissa. Tämän kaikista neljästä lapsesta tuli balettitanssijoita, ja yksi heistä, Fjodor Lopokova, toimi Mariinski-teatterin pääkoreografina vuosina 1922–1935 ja 1951–1956. 

Lydia opiskeli Pietarin Keisarillisessa balettikoulussa. Hän muutti vuonna 1910 pois Venäjältä ja liittyi Djagilevin Ballets russes -balettiryhmään ensimmäistä kertaa. Hän pysyi baletissa vain lyhyen aikaa ja lähti kesäkiertueen jälkeen Yhdysvaltoihin, jossa hän viipyi kuusi vuotta. Hän liittyi Djagilevin balettiin uudelleen vuonna 1916.

Kirjallisuutta
--------------

* Judith Mackrell : The Bloomsbury Ballerina, Lydia Lopokova, Imperial Dancer and Mrs John Maynard Keynes ISBN10: 0297849085
* Milo Keynes, Lydia Lopokova, St. Martin's Press, 1983

Aiheesta muualla
----------------

* J. M. Barrie and the Russian Dancers - Article by Robert Greenham about J. M. Barrie's play 'The Truth about the Russian Dancers' and his friendships with the prima ballerinas Lydia Lopokova and Tamara Karsavina.

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Ruotsi
* Tšekki
* Alankomaat

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**Linn Persson** (s. 27. kesäkuuta 1994 Torsby) on ruotsalainen ampumahiihtäjä ja olympiavoittaja sekä MM-mitalisti. Hän edustaa seuratasolla SK Borea.

Ura
---

Linn Persson on voittanut nuorten MM-hopeaa viestissä vuonna 2012 Kontiolahdella. Henkilökohtaisilla matkoilla hän on nuorten sarjoissa parhaimmillaan sijoittunut viidenneksi vuoden 2015 pikakilpailussa. Samojen kisojen takaa-ajossa hän oli kuudes.

Maailmancupissa Persson debytoi kauden 2014–2015 finaalissa Hanty-Mansijskissa. Siellä hän oli pikakilpailun 58:s ja takaa-ajon 51:nen. Seuraavalla kaudella Persson vakiinnutti paikkansa Ruotsin maajoukkueessa. Hän oli kokonaiscupin 59:s ja debytoi myös MM-tasolla. Parhaimmillaan Oslon MM-kisoissa hän oli 34:s pikakilpailussa.

Vuoden 2018 talviolympialaisissa Persson oli normaalimatkan 11:s, takaa-ajon 21:nen, yhteislähdön 22:nen ja pikakilpailun 37:s. Lisäksi hän oli Ruotsin hopeaa voittaneen viestijoukkueen avausosuuden viestinviejä. 

Vuoden 2019 MM-kilpailuissa Persson oli jälleen hopeaa voittaneen Ruotsin joukkueen avaaja. Lisäksi hän oli viidenneksi sijoittuneessa sekaviestijoukkueessa. Henkilökohtaisilla matkoilla hän sijoittui parhaimmillaan yhdeksänneksi yhteislähdössä. Kaudella 2018–2019 Persson myös saavutti uransa siihen asti parhaan henkilökohtaisen kilpailun sijoituksen. Se on viides sija Holmenkollenin takaa-ajosta. 

Maailmancupin kaudella 2019–2020 Persson sivusi uran parastaan sijoittumalla viidenneksi Östersundin pikakilpailussa. Ensimmäisen henkilökohtaisen palkintosijansa hän saavutti oltuaan kolmas Le Grand-Bornandin yhteislähdössä joulukuussa 2019. Pokljukan MM-kilpailuissa 2021 Persson oli mukana Ruotsin pronssimitalin saavuttaneessa sekaviestijoukkueessa. Yhteislähtökilpailussa hän sijoittui 11:nneksi.

Persson hiihti Pekingin olympialaisissa 2022 avausosuuden kultaa voittaneessa Ruotsin naisten viestijoukkueessa. Takaa-ajokilpailussa hän oli viides, pikakilpailussa kahdestoista, normaalimatkalla viidestoista ja yhteislähdössä 24:s.

Kaudella 2022–2023 hän sijoittui kolmanneksi Kontiolahden pikakilpailussa. Hän sijoittui toiseksi Le Grand-Bornardin pikakilpailussa. Oberhofin MM-kilpailussa 2023 Persson saavutti hopeaa normaalimatkalla sekä pronssia pikakilpailussa ja viestissä. Yhteislähdössä hän oli kahdeksas ja takaa-ajossa kymmenes. Nové Měston MM-kilpailuissa 2024 hän sijoittui normaalimatkalla kymmenenneksi.

Parhaimmillaan Persson on maailmancupin kokonaiskilpailussa sijoittunut 14:nneksi kaudella 2020–2021. Hän on ollut palkintokorokkeella maailmancupissa 25 kertaa. Niistä kahdeksantoista on tullut naisten viesteistä, kolme sekaviestistä, yksi pariviestistä, kaksi pikakilpailusta ja yksi yhteislähtökilpailusta.

Lähteet
-------

* Linn Perssonin profiili kansainvälisen ampumahiihtoliiton tulospalvelussa (englanniksi)
**Diego Ramírezin saaret** (esp. *Islas Diego Ramírez*) ovat Chilelle kuuluva subantarktinen saariryhmä eteläisellä Tyynellämerellä Etelä-Amerikan eteläpuolella. Saaret sijaitsevat noin 60 merimailia lounaaseen Kap Hornin saaristosta ja noin 430 merimailia luoteeseen Antarktiksen niemimaasta. Diego Ramírezin saaret ovat Etelä-Amerikan laatan kaikkein eteläisin maa-alue.

Eurooppalaiset löysivät Diego Ramírezin saaret 1600-luvulla. Saarilla oli pysyvää asutusta 1900-luvun puoleenväliin asti, jolloin Chilen laivasto rakensi majakan Gonzalon saarelle. Nykyisin alue on Diego Ramírezin – Drakensalmen mereistä kansallispuistoa.

Saariston kahdella suurimmalla saarella, Gonzalolla ja Bartolomélla, on raportoitu kasvavan kahdeksan putkilokasvilajia: *Callitriche antarctica*, *Cardamine glacialis*, *Colobanthus quitensis*, *Cotula scariosa*, *Crassula moschata*, *Plantago barbata*, *Poa flabellata* ja *Ranunculus biternatus*. Saarten rinteiden valtalajina on *Poa flabellata* -heinälaji, kun taas tasaisilla paikoilla kasvaa tiiviisti *Colobanthus quitensis* ja *Plantago barbata* -lajeja. Puuvartisia kasveja saarilla ei kasva lainkaan, eikä vierasperäisiä kasvilajejakaan ole havaittu. Kasvistoltaan saaret muistuttavat muita subantarktisia saaria, kuten Etelä-Georgiaa, sekä erityisesti Kap Hornin saaristoa. Erilaisia sammalia on Gonzalon saarelta havaittu 14 lajia, joista kahdeksan on maksasammalia ja kuusi lehtisammalia.

Diego Ramírezin saaret ovat yksi kahdeksasta sekä kaikkein eteläisin harmaapääalbatrossin tunnetuista pesimisalueista maailmassa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Goffinet, B. Engel, J. J. von Konrat, M. Mackenzie, R. Contador, T. Rosenfeld, S. Barroso, O. & Rozzi, R.: First bryophyte records from Diego Ramírez Archipelago: Changing lenses in long-term socio-ecological research at the southernmost island of the Americas.  *Anales Instituto Patagonia*, 2020, 48. vsk, nro 3, s. 127–138. Artikkelin verkkoversio (pdf). Viitattu 23.6.2022.  (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Diego Ramírezin saaret** Wikimedia Commonsissa
Vuonna 1912 valmistunut Turun kaasukello ja edessä kaasupallo vuodelta 1937.
**Kaupunkikaasu** oli asutuskeskuksiin rakennetuissa kaasuverkostoissa kulkenut kaasumainen kivihiilestä tuotettu polttoaine. Sivilisaation kehitykselle kaupunkikaasu antoi tärkeän osansa niin valaistuksen, lämmityksen kuin ruoanlaiton osaltakin. Halkojen kantaminen vaihtui kaasuhanan avaamiseksi. Sitä käytettiin 1800-luvulla valaistukseen, minkä vuoksi sitä kutsuttiin myös **valokaasuksi**. Sähkölamput syrjäyttivät kuitenkin pian kaasuvalaistuksen, mutta kaupunkikaasua käytettiin 1900-luvun loppupuolelle saakka yleisesti varsinkin kaasuliesien polttoaineena. 

Ensimmäiset kaupunkikaasuverkot rakennettiin Englantiin 1800-luvun alussa. Lontoon Pall Mall sai kaasuvalon 1807. Manner-Euroopassa kaasuverkkoja rakensi vuonna 1824 perustettu brittiläinen Imperial Continental Gas Association.

Verkostossa kulkevan kaasun ominaisuudet riippuivat siitä millaisilla laitteilla se oli tuotettu, joten kaasu oli erilaista eri kaupungeissa. Varhaisessa vaiheessa verkostossa kulki ilmakaasua, mutta hyvin nopeasti opittiin valmistamaan voimakaasua eli generaattorikaasua. Sittemmin katuvalaistuksen vaatimuksesta käytiin tuottamaan valokaasua, jota aluksi valmistettiin karburoimalla generaattorikaasua, myöhemmin kuivatislaamalla kivihiiltä.

Kivihiilen kuivatislauksessa saadulla kaasulla oli korkeampi lämpöarvo, ja sitä saatiin samalla kun terästeollisuutta varten tuotettiin koksia. Myöhemmällä aikakaudella kuivatislauspanoksen jäähdytykseen käytettiin tulistettua höyryä, jolloin mukaan sekoittui vesikaasua. Näin syntynyt kaasu oli pääasiassa hiilimonoksidin ja vedyn seosta, joka syntyi hiilestä ja vesihöyrystä seuraavalla kemiallisella reaktiolla:

C + H2O ⇒ CO + H2.

Myöhemmin hehkusukan käyttöönotto poisti vaatimuksen kaasuliekin valaisevuudesta.

Kaupunkikaasua käytettiin ensimmäisissä sisäisissä, sylinterillä varustetuissa polttomoottoreissa.

Kaasulaitoksien valtakausi päättyi 1900-luvun lopulla, ja kaupunkikaasuverkostoihin alettiin johtaa maakaasua. Maakaasu eli metaani on myrkytöntä ja sitä voidaan käyttää metaaniajoneuvojen polttoaineena. Siten kaupunkikaasuverkoston varrelle on helppo pystyttää metaanin tankkauspisteitä.

Katso myös
----------

* Kaasukello
* Hiilikaasu
* Masuunikaasu

Aiheesta muualla
----------------

* Valokaasu, Tietosanakirja (1909), osa 10. Tietosanakirja-osakeyhtiö 1917 (Runeberg.org)
**Maximilian Alexander Friedrich Wilhelm von Baden** (lyh. **Max von Baden**, 10. heinäkuuta 1867 Baden-Baden, Saksa – 6. marraskuuta 1929 Baden) oli Badenin suurherttuan Fredrik II:n serkku ja perijä. Hän oli vuodesta 1900 naimisissa Maria Luise von Hannover-Cumberlandin kanssa, joka oli Ison-Britannian ja Irlannin kuningashuoneen prinsessa ja Braunschweig-Lüneburgin herttuatar.

Von Badenia pidettiin jo ennen ensimmäistä maailmansotaa liberaalina. Sodan aikana hänet nimitettiin valtakunnankansleriksi lokakuussa 1918 Georg von Hertlingin seuraajaksi. Hänen tehtävänsä oli neuvotella aselepo ympärysvaltojen kanssa sodan viime päivinä. Vaikka hänellä oli epäilyksiä kenraalikunnan rauhantahdosta, hän hyväksyi tehtävän ja nimitti hallituksen, johon ensi kertaa kuului sosiaalidemokraattien edustajia, kuten Friedrich Ebert ja Philipp Scheidemann. Hallituksen työskentelyn aselevon saavuttamiseksi keskeytti vallankumouksen syttyminen Saksassa marraskuun ensi päivinä. Von Baden ymmärsi, ettei keisari Vilhelm II voisi enää säilyttää kruunuaan, ja painosti tätä luopumaan vallasta monarkian pelastamiseksi. Keisari ei kuitenkaan suostunut, ennen kuin viimein kenraalit Paul von Hindenburg ja Wilhelm Groener ilmoittivat, että keisarin oli luovuttava vallasta. 

Monarkian päätyttyä myös Max von Baden erosi virasta Ebertin hyväksi 9. marraskuuta 1918. Heti eron jälkeen julkaistiin Saksan tasavallan perustamisilmoitus.

Max von Baden vietti lopun elämäänsä eläkkeellä*lähde?*. Serkkunsa Fredrik II:n kuoltua vuonna 1928 hänestä tuli Badenin suvun päämies kuolemaansa asti.

Max von Badenilla ja hänen puolisollaan oli kaksi lasta, Maria Alexandra (s. 1902) ja Berchtold Fredrik (s. 1906).

Teokset
-------

Lähde
* *Völkerbund und Rechtsfriede* (1919)
* *Die moralische Offensive* (1921)
* *Erinnerungen und Dokumente* (1927).

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Maximilian, prince of Baden *Britannica*. Viitattu 30.12.2022. (englanniksi)
2. 1 2 3  Tyska furstar 2. Nordisk familjebok Uggleupplagan. 17, palsta 1319. Nordisk familjeboks förlag 1912

  


|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
| Saksan keisarikunnan lippu | Edeltäjä:**Georg von Hertling** | **Saksan valtakunnankansleri**3. lokakuuta 1918 – 9. marraskuuta 1918 | Seuraaja:**Friedrich Ebert** |

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Alexandru Marghiloman** (4. heinäkuuta 1854 Bužau – 10. toukokuuta 1925 Bužau) oli romanialainen poliitikko, joka toimi Romanian pääministerinä ensimmäisen maailmansodan loppuvaiheessa vuonna 1918.

Marghiloman suoritti lakiopintonsa Sorbonnen yliopistossa Pariisissa ja toimi asianajajana Romaniassa vuosina 1879–1883. Hän kuului nuorkonservatiivien muodostamaan *Junimist*-ryhmään. Hänet valittiin Romanian parlamentin edustajainkamariin vuonna 1884 ja vuonna 1888 hänestä tuli ensimmäisen kerran konservatiivihallituksen ministeri. Hän oli muun muassa ulkoministerinä 1900–1901, sisäministerinä 1911–1912 ja valtiovarainministerinä 1912–1914. Marghiloman kannatti maailmansotaa edeltäneinä vuosina Saksaan suuntautuvaa ulkopolitiikkaa, mutta maailmansodan puhjettua vuonna 1914 hän asettui kuitenkin tukemaan Romanian puolueettomuutta. Kun kuningas Ferdinand I elokuussa 1916 päätti viedä Romanian mukaan sotaan ympärysvaltojen puolelle, Marghiloman vastusti ajatusta ja kieltäytyi siksi tulemasta ministeriksi Ion I. C. Brătianun hallitukseen.

Keskusvaltojen joukkojen miehittäessä Romanian pääkaupungin Bukarestin Marghiloman ei paennut Romanian hallituksen tavoin, vaan jäi Bukarestiin, jossa hän toimi Romanian Punaisen Ristin puheenjohtajana. Hänestä tuli miehitysjoukkojen ja miehitetyllä alueella asuneiden romanialaisten välinen sovittelija. Hän kuitenkin kieltäytyi Saksan ehdotuksesta perustaa Bukarestiin oma hallitus, joka olisi kilpaillut Iaşiin vetäytyneen Brătianun ja kuninkaan hallituksen kanssa. Kun Romania joutui lopulta antautumaan, kuningas Ferdinand nimitti Marghilomanin pääministeriksi maaliskuussa 1918 siinä toivossa, että tämän saksalaismielisyys pehmittäisi voittajien asenteita rauhanneuvotteluissa. Marghiloman allekirjoitti 7. toukokuuta Bukarestin rauhansopimuksen, jonka ehdot olivat kaikesta huolimatta Romanialle hyvin ankarat. Kun Saksa muilla rintamilla kokemiensa tappioiden vuoksi joutui syksyllä vetämään miehitysjoukkonsa pois Romaniasta, kuningas Ferdinand erotti 8. marraskuuta 1918 Marghilomanin ja nimitti uuden hallituksen, joka julisti uudelleen sodan Saksalle kaksi päivää myöhemmin. Maailmansodan jälkeen Marghiloman johti pientä konservatiiviryhmää.

Marghiloman harrasti hevostenkasvatusta. Hänen omistamansa hevoset voittivat Romanian ravit 28 kertaa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Alexandru Marghiloman (englanniksi) *Encyclopædia Britannica Online Academic Edition*. Viitattu 8.9.2015.
2. 1 2 3  *Nordisk familjebok*, täydennysosa (1925), s. 443 (ruotsiksi) Runeberg.org. Viitattu 8.9.2015.
3. 1 2 3  Alexandru Marghiloman (englanniksi) Firstworldwar.com. Viitattu 8.9.2015.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Alexandru Marghiloman** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Alankomaat

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Friedrich Karl Flick** (3. helmikuuta 1927 Berliini, Saksa – 5. lokakuuta 2006 Auen, Itävalta) oli saksalais-itävaltalainen yritysjohtaja ja miljardööri.

Friedrich Karl Flick hautamauseoleumi Ortsfriedhofin hautausmaalla Velden am Wörther Seessa.
Flickin isä Friedrich Flick oli Saksan kansallissosialistisen työväenpuolueen perustaja ja jäsen. Friedrich tuomittiin Nürnbergin oikeudenkäynnissä seitsemän vuoden vankeusrangaistukseen.

Flickin teollisuusuvun natsimenneisyys on tuonut sille epäilyttävän maineen, sillä yritys käytti toisen maailmansodan aikana pakkotyössä keskitysleirien vankeja. Lisäksi konserni on ollut julkisuudessa lahjontaskandaalien vuoksi, joihin on sotkeutunut myös Saksan liittokansleri Helmut Kohl.

Flick kuoli vuonna 2006. Kahden vuoden kuluttua hänen ruumiinsa varastettiin sadan kilon painoisen laatan alta. Ruumis palautettiin vuonna 2009.

Lähteet
-------

1. 1 2  Miljardöörin varastetun ruumiin tutkinta keskeytettiin Yle.fi. Viitattu 29.8.2009.
2. ↑  Stolen remains of Austrian billionaire returned  2.12.2009. MSNBC. Viitattu 29.9.2010.

Aiheesta muualla
----------------

* Friedrich Karl Flick: Der die Republik verkaufte, Zeitonline (Arkistoitu – Internet Archive) (saksaksi)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Yhdysvallat
* Alankomaat

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |

 |
**Wasfi al-Tall** (1919 – 28. marraskuuta 1971) oli Jordanian pääministeri vuosina 1962–1963, 1965–1967 ja 1970–1971. Tall ajoi etenkin Jordanian itsenäistä asemaa esimerkiksi Gamal Abdel Nasserin ajamaa panarabilaisuutta ja palestiinalaisten aseellisia liikeitä vastaan. Palestiinalainen äärijärjestö musta syyskuu-järjestö murhasi hänet Kairossa vuonna 1971.

Elämäkerta
----------

Wasfi al-Tall (oik), kuningas Hussein (kesk.) ja esikuntapäällikkö Habis Al-Majali (vas.) syyskuussa 1970.
Wasfi al-Tall syntyi Arapkirin kurdikylässä nykyisessä Turkissa vuonna 1919. Hänen isänsä oli jordanialainen runoilija Mustafa Wahbi al-Tall ja hänen äitinsä oli kurdi. Wasfi kasvatettiin isänsä kotikaupungissa Irbidissä ja myöhemmin hän opiskeli al-Saltin kaupungissa. Valmistuttuaan vuonna 1938 Wasfi lähti opiskelemaan Beirutin amerikkalaiseen yliopistoon Libanonissa, josta hän valmistui vuonna 1941.

Vuonna 1942 al-Tall liittyi brittiarmeijaan Palestiinassa. Vuonna 1948 hän liittyi edelleen arabien muodostamaan Arabien vapautusarmeijaan, joka soti Palestiinan jakoa vastaan. Sodan jälkeen vuonna 1951 al-Tall meni naimisiin Sadiyya Jabrin kanssa ja työllistyi virkamiehenä Jordaniassa. Jordaniassa al-Tall alkoi myös osallistua politiikkaan. Tall vastusti Egyptin presidentti Gamal Abdel Nasserin ajamaa monarkian vastaista nasserimsia, mikä toi hänelle töitä Jordanian kuningas Husseinin hallinnossa. Tallista tuli vuonna 1959 maan radiovastaava ja hän käytti taitavasti radiota vastatakseen nasserilaiseen propagandaan.

Vuosina 1962–1963 al-Tall oli Jordanian pääministeri. Pääministerinä hän ajoi edelleen Jordanian itsenäisyyttä paitsi nasserilaisia, mutta nyt myös palestiinalaisia ääriliikeitä vastaan. Hussein nimitti hänet uudestaan pääministeriksi vuosina 1965–1967 ja 1970. Tall niitti mainetta palestiinalaisten niin sanotun mustan syyskuun kapinan kukistamisen suunnittelusta ja palestiinalaisten aseellisten liikeiden karkotuksesta Jordaniasta. 28. marraskuuta 1971 palestiinalainen musta syyskuu-järjestö murhasi al-Tallin tämän ollessa vierailulla Kairossa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  P. J. Bearman, Th. Bianquis, C. E, Bosworth, E. van Donzel ja W. P. Heinrichs: *The Encyclopedia of Islam New Edition*, s. 159. Volume XI. Leiden: Koninklijke Brill, 2002. ISBN 90 04 12756 9. (englanniksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Alankomaat

 |

 |
*Tämä artikkeli käsittelee Kaarlo L. Ståhlbergiä (s. 1933). Samannimisiä olivat myös hänen isänsä, professori Kaarlo Ståhlberg (1894–1977) ja hänen isoisänsä, presidentti Kaarlo Juho Ståhlberg (1865–1952).*
Kaarlo Ståhlberg 1960-luvun keskivaiheilla.
**Kaarlo Ludvig Ståhlberg** (s. 5. syyskuuta 1933 Oulu) on suomalainen juristi.

Ståhlbergin vanhemmat ovat professori Kaarlo Ståhlberg ja Kerstin o.s. Hjelt.
Hän valmistui lainopin kandidaatiksi 1957, lakitieteen lisensiaatiksi 1960 ja oikeustieteen tohtoriksi 1965. Varatuomarin arvon hän sai 1960.

Ståhlberg on toiminut esittelijänä vakuutusoikeudessa ja Helsingin hovioikeudessa 1960-luvun alussa. Hän siirtyi yliopistolle edeten Helsingin yliopiston rikosoikeuden apulaisprofessoriksi. Vuonna 1967 hän siirtyi asianajajaksi. Välillä vuosina 1970–1973 hän oli eduskunnan oikeusasiamies. Vuonna 1978 hänet nimitettiin vasta perustetun Rovaniemen hovioikeuden ensimmäiseksi presidentiksi. Vuonna 1988 hän siirtyi Helsingin hovioikeuden presidentiksi, josta jäi eläkkeelle 1993.

Ståhlbergilla on ollut lukuisia ammatillisia luottamustehtäviä. Hän on toiminut sekä Suomen Asianajajaliiton (1976–1978) että Suomen Tuomariliiton (1980–1982) puheenjohtajana.

Ståhlbergin puoliso on Mirja Airi Irmeli o.s. Rosenlöf, lapset ovat Karla, Pauli Kaarlo Juhani (1959) ja Kaarina. Presidentti Kaarlo Juho Ståhlberg oli hänen isoisänsä.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Suomen lakimiehet - Finlands jurister 1970 s. 916, julk. Suomen lakimiesliitto


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä:**Erik Salvén** | **Suomen Asianajajaliiton puheenjohtaja**1976–1978 | Seuraaja:**Erik Salvén** |

|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
| 

| * n
* k
* m
Suomi Eduskunnan oikeusasiamies |
| --- |
|  |
| 
* Alopaeus
* Holma
* Lilius
* Puhakka
* Söderhjelm
* Hakkila
* Kuuskoski
* Laisaari
* Kastari
* Rapola
* Leskinen
* Ståhlberg
* Aalto
* Heinonen
* Söderman
* Lehtimaja
* Paunio
* Jääskeläinen

 |

 |

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Uppslagsverket Finland

 |

 |
**Info** eli **Osuuskunta Informaatiokirjakauppa** on vuonna 1972 perustettu yksityisten suomalaisten kirjakauppojen ketju. Se oli suurimmillaan 1980-luvulla, jolloin ketjuun kuului 90 kirjakauppaa eri puolilla Suomea, muun muassa Akateeminen Kirjakauppa vuosina 1978–1985. Vuonna 2005 jäseniä oli 44 ja vuonna 2018 kahdeksantoista.

Info-kirjakauppojen yhteydessä toimivat Info-toimistotukut palvelevat yrityksiä ja julkisen sektorin asiakkaita toimistotarvikkeiden ja kirjojen hankinnassa. Aiemmin Info-ryhmään kuului myös tietotekniikkaketju Data-Info, joka vuonna 1993 toimi 23 paikkakunnalla.

Historiaa
---------

Info-ketjun perusti vuonna 1972 yhdeksän yksityistä kirjakauppaa, jotka halusivat parantaa paikallisia kilpailuasemiaan yhteisostojen, yhteismarkkinoinnin ja yhteisten liiketoimintamallien avulla.

Suurimmillaan Info oli 1980-luvulla noin 90 kauppaa käsittävä ketju. Ketjun jäseniksi oli hakeutunut hyvin eri kokoisia kirjakauppoja pienistä maalaisliikkeistä suureen Akateemiseen Kirjakauppaan, mistä aiheutui vähitellen hankaluuksia isojen ja pienten jäsenyritysten toiveiden ja tarpeiden yhteensovittamisessa. Akateeminen erosi Infosta 1985. Suuri repeämä tapahtui vuonna 1989, jolloin 40 prosentista ketjun liikevaihdosta vastanneet kirjakaupat erosivat ketjusta: Turun Kansallinen Kirjakauppa, Oulun Pohjalainen Kirjakauppa, Lapin Kansan kirjakauppa, Otavan omistamat viitisentoista kauppaa sekä Kemin, Tornion ja Tampereen kirjakaupat. Eräänä syynä eripuraan oli Infon omistama, Helsingin Mannerheimintie 4:ssä toiminut ja isoja tappioita tuottanut Infocenter-tietotekniikkamyymälä.

Paikkakunnat
------------

* Alajärvi
* Haapajärvi
* Heinola
* Humppila
* Imatra
* Kauhajoki
* Kitee
* Salo
* Sastamala
* Seinäjoki
* Sodankylä
* Uusikaupunki
* Vihti

Lähteet
-------

 

1. ↑  Akateemisen Kirjakaupan historiaa Akateeminen Kirjakauppa. Viitattu 3.11.2018.
2. 1 2 3  Hälbig, Bianca: "Kirjakauppa Suomessa", *Kirjan matka tekijöiltä lukijoille: puheenvuoroja kotimaisen kaunokirjallisuuden luomisen ja lukemisen ehdoista 2000-luvulla*, s. 65–90. Hypén, Tarja-Liisa (toim.). Tampereen yliopisto, 2007. ISBN 9789514468544. Google Books (viitattu 3.11.2018).
3. 1 2  Info yrityksenä Info-kirjakaupat . Viitattu 3.11.2018.
4. ↑  Niilola, Kari ym.: "4.5.2 Kirjakaupan kotimaiset toimijat", *Vähittäiskaupan kansainvälistyminen ja sen vaikutukset Suomessa*, s. 121. LTT-Tutkimus Oy, 2003. Teoksen verkkoversio (PDF).  (Arkistoitu – Internet Archive)
5. ↑  Markkinointiassistenttia (työpaikkailmoitus).  *Helsingin Sanomat*, 17.1.1993, s. 56. Näköislehden aukeama (tilaajille).
6. ↑  Kirjakauppojen Info-ketju repesi.  *Helsingin Sanomat*, 10.3.1989, s. 37. Näköislehden aukeama (tilaajille).
7. ↑  Info-ketju aikoo irtautua Infocenterin tappiopesästä.  *Helsingin Sanomat*, 7.3.1989, s. 25. Näköislehden aukeama (tilaajille).
Stray Cats keikalla Gijonissa 24. heinäkuuta 2004
**Stray Cats**, alk. *Tom Cats* on rockabilly-yhtye, jonka perustivat Brian Setzer, Lee Rocker  (oikealta nimeltään Leon Drucker) ja Slim Jim Phantom (oikealta nimeltään James McDonnell) vuonna 1979.

Yhtyeen tunnettuja kappaleita ovat muun muassa *Rock This Town*, *Runaway Boys*, *Stray Cat Strut*, *Rumble In Brighton*, *Look At That Cadillac*, *Blast Off*, *Baby Blue Eyes*, *Rev It Up And Go*, *You Don't Believe Me* ja *She's Sexy and 17*.

Yhdysvalloista Britanniaan
--------------------------

Yhtyeen 1950-luvun musiikki ei sopinut silloiseen Amerikkaan, ja yhtye päätti lähteä Lontooseen.

Erään keikan jälkeen Lontoossa yhtye tapasi tuottaja Dave Edmundsin, joka tarjosi levytyssopimusta, ja Stray Catsin ensimmäinen albumi julkaistiin Britanniassa vuonna 1981. Hyvin menestynyt levy sisälsi kappaleet "Rock This Town", "Runaway Boys" "Stray Cat Strut" ja "Storm The Embassy" 

Seuraava albumi *Gonna Ball* sai huonoa palautetta, ja yhtye päätti palata Yhdysvaltoihin.

Menestys Yhdysvalloissa
-----------------------

Yhtye teki EMI American kanssa levytyssopimuksen, ja vuonna 1982 ilmestyi Yhdysvalloissa *Built For Speed*, joka oli yhtyeen debyytti Atlantin länsipuolella. Levylle valittiin kahden ensimmäisen albumin kappaleita. Seuraavana vuonna yhtye julkaisi kolmannen albuminsa *Rant N' Rave With The Stray Cats*, joka sisälsi kappaleet "She's Sexy & 17" ja "I Won't Stand In Your Way" sekä "Look At That Cadillac".

Hajoamisia ja comebackeja
-------------------------

Stray Cats "hajosi" vuonna 1986 albumin *Rock Therapy*n jälkeen. Yhtye yritti samana vuonna comebackia, mutta suosio jäi vaisuksi. 1980-luvun lopulla julkaistiin albumi *Blast Off!*, ja yhtye oli taas jonkin aikaa suosittu maailmanlaajuisestikin, mutta vuonna 1993 yhtye päätti pitää taukoa jälleen .

Jäsenten soolourien kautta menestynyt comeback
----------------------------------------------

Stray Cats -yhtyeen jäsenet lähtivät omille teilleen. Brian Setzer perusti 1990-luvun lopulla Brian Setzer Orchestran, josta tuli pian hyvin suosittu, ja Leen ja Slimin perustama Swing Catskin sai myös hieman mainetta. Lisäksi he soittivat kokoonpanossa Phantom, Rocker & Slick. Myös Lee Rocker esiintyy ja on levyttänyt omiin nimiinsä Stray Catsin ohella.

Paluu konserttilavoille ja uusi levy
------------------------------------

Yhtye juhlistaa vuonna 2019 40-vuotista taivaltaan uudella levyllä ja 26 konserttia käsittävällä kiertueella. Suomessa yhtye esiintyi Pori Jazzeilla Kirjurinluodon päälavalla 18.7.2019. Albumi "40" on yhtyeen ensimmäinen levy 26 vuoteen.

Albumit
-------

* *Stray Cats* (1981)
* *Gonna Ball* (1981)
* *Built For Speed* (1982)
* *Rant N' Rave With The Stray Cats* (1983)
* *Rock Therapy* (1986)
* *Blast Off!* (1989)
* *Let's Go Faster!* (1990)
* *Choo Choo Hot Fish* (1992)
* *Original Cool* (1993)
* *Stray Cats: The Definite Greatest Hits* (2000)
* *Stray Cats: Rumble In Brixton*(2004)
* 40 (2019)

Aiheesta muualla
----------------

* Brian Setzerin viralliset kotisivut
* Lee Rockerin viralliset kotisivut
* Slim Jim Phantomin viralliset kotisivut
**Hermias Salamanes Sozomenos** (m.kreik. Σωζομενός, *Sōzomenos*, lat. *Sozomenus*; n. 400 Bethelia, Palestiina – n. 450 Palestiina) oli myöhäisantiikin aikainen kirkkohistorioitsija.

Sozomenos sai kasvatuksen munkkien parissa ja toimi asianajajana Konstantinopolissa. Hän kuoli Palestiinassa vuoden 443 jälkeen. Sozomenoksen päätyö on kreikankielinen yhdeksänosainen kirkkohistoriallinen teos *Kirkkohistoria* (*Historia ecclesiastica*), joka kuvaa ajanjaksoa vuodesta 324 vuoteen 439. Se on jatkoa Eusebios Kesarealaisen *Kirkkohistorialle*, joka on ollut myös Sozomenoksen lähteenä. Hänen työnsä seurailee pääasiallisesti Sokrates Skolastikon *Kirkkohistoriaa*, mutta on sitä laajempi ja esikuvaansa voimakkaammin ortodoksiseen ja luostaritoimintaan nojautuva. Viimeisen yhdeksännen osan lähteenä on osittain Olympiodoroksen teos, osittain suullinen perimätieto.

*Kirkkohistorian* osat
----------------------

* Osa I: vuodet 312–325, alkaen Konstantinus Suuren kääntymisestä kristinuskoon ja loppuen Nikean ensimmäiseen kirkolliskokoukseen
* Osa II: Konstantinuksen kuolemaan (325–337)
* Osa III: keisari Constans I:n kuolemaan (337–350)
* Osa IV: keisari Constantius II:n kuolemaan (350–361)
* Osa V: keisari Julianuksen kuolemaan (361–363)
* Osa VI: keisari Valensin kuolemaan (363–375)
* Osa VII: keisari Theodosius I:n kuolemaan (375–395)
* Osa VIII: keisari Arcadiuksen kuolemaan (375–408)
* Osa IX: keisari Valentinianus III:n avioitumiseen (408–25).

Lähteet
-------

1. ↑  Sozomenos, Hermias Salamenes, *Nordisk familjebok* (1. laitos, 1891)

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: sv:Sozomenos 

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
	+ 2
* VIAF
	+ 2
	+ 3
	+ 4
	+ 5
	+ 6
	+ 7

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Katalonia
* Saksa
* Italia
* Israel
* Belgia
* Yhdysvallat
* Ruotsi
* Tšekki
* Australia
* Kreikka
* Alankomaat
* Puola
* Vatikaani

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC
* IdRef

 |

 |
Koroniksen kuvaus Timotheon nomoksessa *Persai*.
**Timotheos** (noin 450–360 eaa.) oli kreikkalainen kitarodi eli kitaransoittaja, laulaja ja runoilija, syntyisin Miletoksesta.

Timotheon opettaja oli mytileneläinen Phrynis. Hän toimi etupäässä Ateenassa. Timotheos, samoin kuin Phrynis, tunnetaan lähinnä nomos-laulun ja siihen kuuluvan kitarasävellyksen kehittäjänä. Hän itse kertoo lisänneensä kitaran kielet yhdeksitoista. Tiedot Timotheon runoudesta ja yleensä nomos-Iaulusta olivat niukat, kunnes 1902 Egyptistä löydettiin suuri osa hänen "Persai" nimistä nomostaan. Alku on hävinnyt, mutta ydinosa, omphalos ("napa"), sen jälkeen seuraava sphragis- eli "sinetti"-osasto ja epilogos ovat säilyneet. "Persai" on vapaisiin lyyrisiin rytmeihin laadittu läpisävelletty soololaulu. Sen ydinosassa laulaja kuvaa kreikkalaisten ja barbaarien välisen meritaistelun, ehkä Salamiin taistelun, hurjaa melskettä ja esittää muun muassa useiden barbaarien kuolemantuskaa ja rajuja tunteenpurkauksia ja lopuksi kuninkaan pakokäskyn. Sphragis-osassa laulaja ikään kuin painaa teokseensa sinettinsä mainitsemalla nimensä ja kehumalla taitoaan. Epilogissa hän rukoilee Apollonin siunausta syntymäkaupungilleen.

Runoelman sanonta on pöyhkeää ja teennäistä, täynnä vaikeatajuisia metaforia. Siinä näkyy pyrkimys hämmästyttää kuulijoita taiturimaisuudella. Nomoksessa kuitenkin sävelmä oli pääasiana.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Timotheos, Tietosanakirja. Osa 9, palsta 1610–1611. Tietosanakirja-osakeyhtiö 1917

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Persai** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
	+ 2
	+ 3
	+ 4
	+ 5

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Belgia
* Yhdysvallat
* Ruotsi
* Kreikka
* Alankomaat
* Puola
* Vatikaani

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* IdRef

 |

 |
**Intinktio** (lat - kastaminen) on yksi ehtoollisen jakamismuoto. Intinktiossa ehtoollisleipä kastetaan viiniin ja siten ehtoolliselle osallistuja saa leivän ja viinin samanaikaisesti.

Intinktioon viittaavia tekstejä löytyy 600-luvulta, mutta varsinaisesti käytäntö yleistyi lännen kirkossa sydänkeskiajalla. Intinktio on käytössä useissa läntisen perinteen kirkoissa. Ortodoksiset kirkot jakavat myös ehtoollisen siten, että ehtoollisleipä on palasina ehtoollisviinissä ja se annetaan ehtoolliselle osallistujalle lusikalla.

Suomen evankelis-luterilaisessa kirkossa intinktion käyttämiseen ei ole sakramenttiteologisia esteitä. Useimmiten se tapahtuu siten, että ehtoollisen jakaja kastaa leivän viiniin ja jakaa sen suoraan ehtoolliselle osallistujan suuhun tai antaa sen hänelle käteen.

Ruotsin kirkossa intinktio on yleisesti käytössä. Ehtoollisen jakaja antaa ehtoollisleivän ehtoolliselle osallistujan käteen ja tämä kastaa itse leivän ehtoollisviiniin joka on maljassa, kalkissa. Intinktio on yleistynyt etenkin HIV-tartunnan ja erilaisten epidemioiden, kuten influessa ja pandemia aikana, jolloin yhteismaljasta juomista on kaihdettu leviämisvaaran takia  Ruotsin kirkossa intinktiota suositellaan sairaan ehtoollisella. Intinktio on tullut käyttöön vuoden 1986 Kirkkokäsikirjan myötä ja sitä suositellaan ns. yksityispikarien asemasta.

Lähteet
-------

1. ↑  Intinktio Suomen ev. lut.kirkko. Viitattu 16. 9. 2021.
2. 1 2  *Palvelkaa Herraa iloiten Jumalanpalveluksen opas*, s. 101. Suomen ev. lut. kirkon kirkkohallituksen julkaisuja 2009:9. Kirkkohallitus Jumalanpalveluselämä ja musiikkitoiminta, 2009. ISBN 978-951-789-300-8.
3. ↑  Ehtoollinen *ortodoksi.net*. Viitattu 17.9.2021.
4. ↑  Nils-Henrik Nilsson: *Gudstjänst i svenska kyrkan*
En praktisk handledning*, s. 179. Mitt i församlingen 1994:8. Svenska kyrkans församlingnämnd, 1994. ISSN 1101-3370. (ruotsiksi)*
5. ↑  Nils-Henrik Nilsson: *Gudstjänst i svenska kyrkan*
En praktisk handledning*, s. Mitt i församlingen 1994:8. Svenska kyrkans församlingnämnd, 1994. ISSN 1101-3370. (ruotsiksi)*
6. ↑  Karl-Gunnar Ellversson: *Handbok i liturgik*, s. 137. Verbum förlag AB, 2003. ISBN 91-526-2775-6. (ruotsiksi)