recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Douglas DC-1** oli Douglas Aircraft Companyn valmistama kaksimoottorinen matkustajalentokone. Kone oli metallirakenteinen, alatasoinen ja varustettu sisäänvedettävillä laskutelineillä. Koneesta valmistui vain prototyyppi, jonka pohjalta kehitettiin menestyneet DC-2 ja DC-3 -koneet.

Historia
--------

DC-1:n kehityksen voidaan katsoa alkaneen 1931 tapahtuneesta TWA-lentoyhtiön kahdeksan ihmishenkeä vaatineesta onnettomuudesta, jossa Fokker Trimotor -tyyppinen kone hajosi ilmassa sen puisen siipisalon petettyä.

Onnettomuuden seurauksena Yhdysvaltojen ilmailuhallinto määräsi, ettei tulevissa koneissa tule olla puusta valmistettuja siipiä tai kantavia rakenteita. Kilpaileva Boeing-yhtiö kehitti uusien vaatimusten mukaisen modernin Boeing 247 -koneen, mutta rajallisen tuotantokapasiteetin takia kykeni valmistamaan koneita vain pääasiakkaalleen, United Airlines -lentoyhtiölle. TWA järjesti tarjouskilpailun vastaavasta koneesta.

Douglas ei aluksi ollut halukas vastaamaan, epäillen ettei koneelle löytyisi riittävästi markkinoita kattamaan kehityskulut. Hän hahmotteli kuitenkin 2-moottorisen, alatasoisen ja metallirakenteisen koneen, joka kykeni TWA:n vaatimusten mukaisesti lentämään ja laskeutumaan turvallisesti myös yhdellä moottorilla.

Koneesta valmistettiin yksi prototyyppi, joka suoritti ensilentonsa 1. heinäkuuta 1933. Kone osoittautui koelennoilla suorituskyvyltään ja lento-ominaisuuksiltaan ylivertaiseksi aikalaisiinsa Fokker Trimotoriin ja Ford Trimotoriin nähden. Se asetti myös uuden nopeusennätyksen lentäessään Yhdysvaltojen halki 13 tunnissa ja viidessä minuutissa.

TWA:n toivomusten mukaisesta kone varustettiin tehokkaammilla moottoreilla ja muutettiin 14-paikkaiseksi. Tätä Douglas DC-2:ksi nimettyä tuotantomallia yhtiö tilasi 20 kappaletta.

Alkuperäinen DC-1 myytiin Englantiin vuonna 1938, jossa se lensi yksityisomistuksessa joitakin kuukausia. Tämän jälkeen kone päätyi Ranskan kautta Espanjaan Líneas Aéreas Postales Españolas -lentoyhtiölle ja edelleen Iberialle. Kone tuhoutui lento-onnettomuudessa joulukuussa 1940.

Tekniset tiedot
---------------

*Lähde:* *lähde?*

**Yleiset ominaisuudet**

* **Miehistö:** 2 lentäjää sekä lentoemäntä
* **Matkustajat:** 12
* **Pituus:** &&&&&&&&&&&&&018.030000018,3 m
* **Kärkiväli:** &&&&&&&&&&&&&017.&&&&0017 m
* **Korkeus:** &&&&&&&&&&&&&&04.08800004,88 m
* **Tyhjäpaino:** &&&&&&&&&&&05200.&&&&005 200 kg
* **Suurin lentoonlähtöpaino:** &&&&&&&&&&&07900.&&&&007 900 kg
* **Voimalaite:** &&&&&&&&&&&&&&02.&&&&002 × Wright SGR-1820F Cyclone -9-sylinteristä tähtimoottoria

**Suoritusarvot**

* **Suurin nopeus:** &&&&&&&&&&&&0373.&&&&00373 km/h
* **Lakikorkeus:** &&&&&&&&&&&07010.&&&&007 010 m

Katso myös
----------

* Boeing 247

Lähteet
-------

* Eden, Paul; Moeng, Soph (toim.): *The encyclopedia of world aircraft*. Enderby, Leicester: Silverdale Books, 2002. ISBN 1-85605-705-4. (englanniksi)

### Viitteet

1. 1 2  Eden 2002 s. 602

Douglasin ja McDonnell Douglasin matkustajakoneet

|  |  |
| --- | --- |
| Potkurikoneet | Dolphin · DC-1 · DC-2 · DC-3 · DC-4 · DC-5 · DC-6 · DC-7 |
| Suihkukoneet | DC-8 · DC-9/MD-80/MD-90/MD-95 · DC-10 · MD-11 |
| Perutut hankkeet | MD-12 |
Douglas Corrigan
*New York Post* -lehden etusivu, jossa Corrigania käsittelevä otsikko on väärin päin viittauksena Corriganin lempinimeen.**Douglas Groce Corrigan** (22. tammikuuta 1907 Galveston – 9. joulukuuta 1995 Kalifornia) oli yhdysvaltalainen lentokonemekaanikko ja lentäjä, joka tuli tunnetuksi noin 8 300 kilometrin navigaatiovirheestään.

Corrigan nousi ilmaan New Yorkin Floyd Bennet Fieldin lentokentältä 17. heinäkuuta 1938 varhain aamulla. Lennon määränpääksi oli ilmoitettu Long Beach Kaliforniassa. 28 tuntia myöhemmin Corrigan kuitenkin laskeutui Baldonnelin lentokentälle, lähellä Dublinia Irlannissa. Suorituksellaan lempinimen *Wrong Way Corrigan* (suom. *Väärä suunta*) ansainnut Corrigan itse väitti johdonmukaisesti sen olleen vain paha navigointivirhe. Corrigan oli kuitenkin suhteellisen kokenut lentäjä, jonka useat viranomaisille osoitetut lentolupahakemukset Atlantin valtameren ylitykselle oli aiemmin hylätty liian vaarallisina. Lisäksi hänen koneeseensa (*Robin*, suom. *Punarinta*) oli tehty lukuisia Atlantin ylityksen mahdollistavia muutoksia, muun muassa noin 1 200 litran polttoainesäiliöt.

Kotimaahan laivalla palautettu Corrigan sai sankarin vastaanoton, ja merimatkan aikana umpeutui kätevästi myös hänen viranomaisilta saamansa kahden viikon lentokielto. Hänen kunniakseen järjestettiin New Yorkin Broadwaylla paraati, johon osallistui liki miljoona ihmistä. Hän tapasi myös tuolloisen presidentin Franklin Rooseveltin. Vuonna 1939 hän esitti itseään elokuvassa *The Flying Irishman*. Corriganin omaelämäkerta *That’s My Story* julkaistiin pian kuuluisan lennon jälkeen.

Myöhemmin Corrigan meni naimisiin ja muutti Texasiin viljelemään appelsiineja ostamalleen maatilalle.

Katso myös
----------

* Amelia Earhart
* Charles Lindbergh

Lähteet
-------

1. ↑  Tieteen kuvalehti Historia 11/2013, s. 48–49
2. ↑  IMDb.com
3. ↑  New York Times

  


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC

 |

 |
**Raimo Otso Kullervo Penttinen** (17. lokakuuta 1931 Viipuri – 1. maaliskuuta 2003 Riihimäki) oli suomalainen viestialan kenraaliluutnantti. 

Penttisen vanhemmat olivat majuri Reino Penttinen ja Mirja Kaarina Roiha ja hän oli vuodesta 1953 naimisissa Kerttu Anita Tossavaisen kanssa. Penttinen suoritti Kadettikoulun 1955 ja Sotakorkeakoulun 1963. Hän toimi 1. erillisen viestikomppanian opetusupseerina ja varapäällikkönä 1955–1958, Viestirykmentin komppanianpäällikkönä 1958–1961, Pääesikunnan toimistoupseerina 1963–1967, toimistopäällikkönä 1971–1972, osastopäällikkönä 1978–1980, viestitarkastajana 1981–1986 ja sotatalouspäällikkönä 1986–1991. Etelä-Suomen sotilasläänin esikunnan toimistopäällikkö Penttinen oli 1967–1971, Sotakorkeakoulun opettaja 1973–1976 ja Keski-Suomen viestipataljoonan komentaja 1976–1978. Penttinen julkaisi useita viestialan teoksia ja kirjoituksia. Hänet ylennettiin vänrikiksi 1952, luutnantiksi 1955, yliluutnantiksi 1958, kapteeniksi 1962, majuriksi 1967, everstiluutnantiksi 1972, everstiksi 1978, kenraalimajuriksi 1986 ja kenraaliluutnantiksi 1990.

Viestiupseeriyhdistys on maalauttanut muotokuvan Penttisestä, viestialalla ansioituneena henkilönä.

Lähteet
-------

1. 1 2  Irja Hämäläinen, Risto Rantala, Hannakatri Hollmén (toim.): *Kuka kukin on. Who's who in Finland. Henkilötietoja nykypolven suomalaisista 1994*, s. 712. Penttinen, Raimo. Helsinki: Otava, 1994. ISBN 951-1-12833-7.
2. ↑  Seppo Uro: Kenraaliluutnantti Raimo Penttinen (maksullinen artikkeli) Helsingin Sanomat 15.3.2003. Viitattu 17.7.2018.
3. ↑  *Viestimies*, no. 3, 2015, s. 35
**Venäjän–Turkin sota (1768–1774)** johtui Venäjän keisarinna Katariina Suuren halusta saada Venäjälle satamia Mustaltamereltä ja vapauttaa Balkanin kansat Turkin vallan alaisuudesta. Pidettiin myös tärkeänä, että Mustaltamereltä olisi vapaa pääsy Bosporinsalmen läpi Välimerelle.

Sotaa edelsi vuonna 1735 syttynyt Puolan perimyssota, jossa Venäjä oli samalla puolella Itävallan kanssa. Itävalta kuitenkin irrottautui sodasta vuonna 1737. Samanaikaisesti Ruotsissa nousi valtaan sotaisa hattupuolue, joka alkoi harjoittaa Venäjän-vastaista politiikkaa. Venäjän oli solmittava Belgradin rauha 1739 epäedullisin ehdoin, eikä sodassa valloitettuja alueita saatu sen haltuun. Balkanin ortodoksinen väestö oli kuitenkin jo herännyt huomaamaan venäläiset uskonveljikseen.

Sodan alku
----------

Katariinan noustua valtaan aloitettiin Venäjällä voimakas propaganda Balkanin kansojen vapauttamiseksi ja vapaan merenkulun luomiseksi. Osmanien valtakunta oli huolestunut Venäjän vaikutusvallan kasvusta ja valtiontalouden mahdollisista tullitulojen menetyksestä, jos kauppaväylät vapautuisivat. Turkki esitti Ranskan ja Itävallan tukemana vaatimuksen, että Venäjän pitäisi vetää joukkonsa pois Puolasta. Kun Venäjä ei tähän suostunut, Turkki julisti sille sodan 6. lokakuuta 1768 ja otti Venäjän Turkin-lähetystön henkilökunnan vangiksi.

Venäjä aloitti nopeasti sotatoimet Mustanmeren itäosan Azovassa. Lisäksi kenraalien Aleksandr Golitsynin ja Pjotr Rumjantsevin johtamat joukot valloittivat Moldovaa. Venäjän laivasto purjehti kohti Kreikkaa ja se löi kesäkuussa 1770 Tšesmen (Çeşme) salmessa Turkin laivaston ja valloitti suuren osan alueen saarista. Samalla Venäjä sai haltuunsa Asovanmeren rannat ja Krimin.

Neuvottelut
-----------

Turkki oli valmis rauhanneuvotteluihin. Aselepo solmittiinkin toukokuussa 1772. Sota kuitenkin syttyi uudestaan, kun tilanne Puolassa kävi Venäjälle turvallisemmaksi. Nyt Venäjä valtasi Suvorovin johtamana Tonavan varren linnoituksia. Rauha solmittin Kutšuk Kainardsissa 1774. Venäjä sai osan Moldovaa sekä Asovanmereltä Kertšin ja Jenikalen linnoitukset. Turkki suostui kunnoittamaan alamaistensa ortodoksista uskoa. Sopimuksessa Krim tuli Turkista riippumattomaksi valtioksi. Tosin Venäjä otti Krimin alueen haltuunsa keväällä 1783.

Sodan seurauksena Venäjä kiinnostui Kaukasian valtaamisesta. Georgialaiset olivat sodan aikana pyytäneet Venäjältä apua omassa taistelussaan Turkkia vastaan. Vuonna 1774 tehdyssä sopimuksessa Georgia vapautettiin veronmaksusta Turkille. Toisaalta Iran vahvistui Georgian itäpuolella, ja Georgia joutui kahden islamilaisen valtion puristuksessa turvautumaan Venäjän apuun. Venäjä sai yliotteen Georgiasta.

Katso myös
----------

* Venäjän–Turkin sota (1787–1792)

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6  Heikki Kirkinen (päätoim.): *Venäjän ja Neuvostoliiton historia*, s. 195–197. Helsinki: Otava, 1986. ISBN 951-1-08450-X.
Longs PeakLongs Peakin itäseinämä

|  |  |
| --- | --- |
| Sijainti | 
Colorado, Yhdysvallat |
| Vuoristo | 
Kalliovuoret |
| Korkeus merenpinnasta | 
4 346 m |
| Suojelualueet | 
Rocky Mountainin kansallispuisto, Rocky Mountain National Park Wilderness (d)View and modify data on Wikidata  |
| Ensimmäinen nousu huipulle | 
1868, John Wesley Powell |

|  |  |
| --- | --- |
| Koordinaatit | 
40° 15′ 18″ P, 105° 36′ 54″ LView and modify data on Wikidata  |

muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa WikidataaTietolaatikon dokumentaatioNäytä Wikidatasta tulevat arvot

**Longs Peak** on vuori Yhdysvaltain Coloradon osavaltiossa. Sen korkeus on 4 346 metriä, ja se on osa Kalliovuorten vuoristoa.

Vuori on Rocky Mountainin kansallispuiston suosituin nähtävyys ja vuorelle yrittää kiivetä vuosittain noin 15 000 ihmistä, joista puolet onnistuu. Longs Peakin huipun saavutti ensimmäisenä John Wesley Powell vuonna 1868. Longs Peak on Rocky Mountainin kansallispuisto korkein ja haastavin vuori, ja sen vaikeusaste on 3. Uset muut yli neljän kilometrin korkuiset vuorenhuiput Kalliovuorilla ovat saavutettavissa patikoimalla, mutta Longs Peak on haastavin huipuista ja vaati enemmän. Matkaa huipulle on noin 13 kilometriä ja edestakainen matka kestää noin 10–15 tuntia, mutta kokenut kiipeilijä voi saavuttaa huipun neljässäkin tunnissa. Eniten vuorella käy ihmisiä kesä–syyskuussa, ja sen huipulla voi olla lunta vielä elokuussakin.

Vaarallisimmat tilanteet vuorikiipeilijöille Longs Peakilla ovat nopeasti muuttuvat sääolot, irtoavat kivet ja vuoristokuume. Vuorenhuippua tavoittelevia ihmisiä on kuollut ja vuosittain vuorelta pelastetaan useita henkilöitä.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Hyvönen, Helena: Kohti huippua *ts.fi*.  30.11.2011. TS-Yhtymä Oy. Viitattu 4.12.2011. [vanhentunut linkki]
2. ↑  NGS data sheet National Geodetic Survey. Viitattu 4.12.2011. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Longs Peak** Wikimedia Commonsissa
Kumpulan puutarhan hyötykasviosastoa avointen ovien päivänä syyskuussa 2006.
**Helsingin yliopiston kasvitieteellinen puutarha** Helsingin Kumpulassa kuuluu Helsingin yliopiston Luonnontieteellisen keskusmuseon kasvitieteen yksikköön. Puutarha ylläpitää tieteellistä elävien kasvien kokoelmaa tutkimus- ja opetuskäyttöä varten.

Kumpulan puutarha sai alkunsa, kun Kaisaniemen kasvitieteellisen puutarhan toimintaa alkoi 1900-luvulla rajoittaa tilanahtaus. Kun 1970-luvulla päätettiin yliopiston hajasijoittamisesta neljälle kampukselle, varattiin samalla Kumpulan kampuksen yhteydestä maata uutta kasvitieteellistä puutarhaa varten.

Kumpulan puutarhan alue rajattiin vuonna 1987. Uusi puutarha rakennettiin Kumpulan kartanon entiseen puistoon ja se avattiin yleisölle vuonna 2009. Tutkijoiden ja opettajien käytössä se oli jo aikaisemmin. Puutarha on jaettu hyötykasviosastoon ja kasvimaantieteelliseen osastoon, jossa kasvit on järjestetty niiden alkuperän mukaan. Kasveja kerätään sellaisilta alueilta, joiden ilmasto on Etelä-Suomen ilmaston kaltainen: Euroopasta, Pohjois-Amerikasta, ja Kaukoidästä.

Katso myös
----------

* Kasvimuseo
* Kaupunginpuutarha eli Talvipuutarha
* Vallilanlaakso

Lähteet
-------

1. ↑  Kasvitieteen yksikkö *luomus.fi*. Viitattu 13.4.2023.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Kumpulan kasvitieteellinen puutarha** Wikimedia Commonsissa
**Sigrún Magnúsdóttir** (s. 15. kesäkuuta 1944) on islantiainen edistyspuolueen poliitikko, joka toimi Islannin ympäristö- ja luonnonvaraministerinä vuosina 2014–2017.

Sigrún syntyi Reykjavíkissä. Hän valmistui Reykjavíkin kotitalouskoulusta vuonna 1962. Vuonna 2006 hän suoritti Islannin yliopistossa kansantieteen ja kaupunkitieteen kandidaatitintutkinnon.

Sigrún työskenteli pankissa Saksassa vuosina 1962–1967 ja Islannissa vuosina 1967–1969. Vuosina 1971–1994 hän työskenteli kauppiaana Reykjavíkissä. Vuosina 2005–2011 hän toimi Reykjavíkin merenkulkumuseossa esimiehenä. Vuoden 2013 parlamenttivaaleissa Sigrún valittiin Alltingiin, jossa hän istui vuoteen 2016 asti. Vuosina 2014–2017 hän toimi ympäristö- ja luonnonvaraministerinä.

Lähteet
-------

1. 1 2  Sigrún Magnúsdóttir *Æviágrip þingmanna frá 1845*. Alþingi.  Arkistoitu 8.6.2022. Viitattu 8.6.2022. (islanniksi)


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa | 
* VIAF
* WorldCat

 |

 |
KumpeleSamuli Paulaharju, Kumpeleen pooki, 1923.

|  |  |
| --- | --- |
| Sijainti | 
64°40.09′N, 024°23.74′E, RaahePohjois-PohjanmaaSuomi |
| Merialue | 
Perämeri |

Väestö| Asukasluku | 
asumaton |

muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa WikidataaTietolaatikon dokumentaatioNäytä Wikidatasta tulevat arvot

**Kumpele** on saari Raahen edustalla Perämerellä. Saari sijaitsee Raahen sataman sisääntuloväylän varrella Iso-Kraaselin eteläpuolella, noin kilometrin Virpiperästä länteen.

Saari on matala ja pääosin lehtimetsän peitossa. Sen eteläosassa on kaksi pientä järveä. Saarella sijaitsevat myös kalasataman veneväylän linjataulut.

Kumpeleessa on edelleen nähtävillä vuonna 1790 rakennetun tunnusmajakan eli pookin kiviset rauniot. Kumpeleen pooki oli Taskun ja Iso-Kraaselin pookien ohella yksi Raahen edustan kolmesta tunnusmajakasta. Pookin puuosat tuhoutuivat tulipalossa 1950-luvulla. Pookin uudelleenrakentamista on toivottu, jotta kulttuurihistoriallisesti arvokas kolmen pookin muodostama kokonaisuus saataisiin palautettua.

Lähteet
-------

1. ↑  Petri Porkola: Raahen pookit (Internet Archive 10.2.2012)  Helmikuu 2005. Suomen Majakkaseura ry.  Arkistoitu 10.2.2012. Viitattu 5.9.2014.
**Diego Martínez Barrio** (25. marraskuuta 1883 – 1. tammikuuta 1962) oli espanjalainen poliitikko, joka toimi Espanjan toisen tasavallan pääministerinä kaksi lyhyttä kautta vuosina 1933 ja 1936.

Martínez Barrio aloitti poliittisen uransa vuonna 1903 *Unión Republicana* -nimisessä tasavaltalaisessa puolueessa, joka hajosi jo muutamaa vuotta myöhemmin. Sen jälkeen hän liittyi Alejandro Lerroux’n perustamaan Radikaalipuolueeseen. Kenraali Miguel Primo de Riveran diktatuurin aikana hän oli oppositiossa. Martínez Barrio oli elokuussa 1930 yksi tasavaltalaisten niin sanotun San Sebastiánin sopimuksen allekirjoittajista. Toisen tasavallan ensimmäisessä hallituksessa vuonna 1931 hän toimi viestintäministerinä. Manuel Azañan hallituksen kaaduttua Martínez Barrio toimi syksyllä 1933 parin kuukauden ajan pääministerinä ja hänen hallituksensa määräsi hajotusvaalit. Vaalien jälkeen hän oli hetken sisäministerinä Lerroux’n hallituksessa, mutta erosi pian ja perusti uuden *Unión Republicana* -puolueen, koska ei hyväksynyt Lerroux’n ja Radikaalipuolueen siirtymistä oikealle. Myöhemmin hän siirtyi yhteistyöhön Azañan ja kansanrintaman kanssa.

Kansanrintaman saatua enemmistön helmikuun 1936 parlamenttivaaleissa Martínez Barrio valittiin parlamentin puhemieheksi. Kun parlamentti erotti presidentti Niceto Alcalá Zamoran huhtikuussa 1936, Martínez Barrio toimi kuukauden ajan vt. presidenttinä, kunnes Azaña valittiin Alcalá Zamoran seuraajaksi. Kun joukko oikeistolaisia kenraaleja aloitti Espanjan sisällissodan lähtölaukauksena toimineen kapinan, presidentti Azaña nimitti Martínez Barrion 18. heinäkuuta 1936 pääministeriksi. Ehkäistäkseen sodan hän tarjosi puhelimitse ministerinsalkkuja kapinaa johtaneille kenraaleille kuten Emilio Molalle, mutta nämä kieltäytyivät. Martínez Barrio erosi vielä saman yön aikana José Giralin hyväksi. Martínez Barrio jatkoi tämän jälkeen puhemiehen tehtävässään. Hän joutui pakenemaan Espanjasta tasavallan kukistuttua vuonna 1939 ja asui myöhemmin maanpaossa Ranskassa ja Meksikossa. Hänet nimettiin Azañan kuoltua Espanjan tasavallan pakolaishallituksen presidentiksi. Viimeiset vuotensa hän vietti Pariisissa. Hänen jäännöksensä uudelleenhaudattiin vuonna 2000 Sevillaan Espanjaan.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Diego Martínez Barrio (espanjaksi) Biografías y Vidas. Viitattu 29.10.2015.
2. 1 2 3  Jyrki Juusela: *Suomalaiset Espanjan sisällissodassa 1936–1939*, s. 12, 14, 17, 19. Atena, Jyväskylä 2003.
3. 1 2  Manuel Azaña (englanniksi) Spartacus Educational. Viitattu 29.10.2015.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Katalonia
* Saksa
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Alankomaat

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**Sigrún Eðvaldsdóttir** (s. 13. tammikuuta 1967) on islantilainen viulisti. Hän aloitti opintonsa Gígja Jóhannsdóttirin johdolla ja valmistui vuonna 1984 Reykjavíkin musiikkikorkeakoulusta, jossa hänen opettajanaan oli Guðný Guðmundsdóttir. Vuonna 1988 hän sai Philadelphian Curtis Academy of Musicista kandidaatin arvon. Sigrún on osallistunut lukuisiin viulukilpailuihin ja muun muassa päässyt pronssisijalle Sibelius-viulukilpailussa vuonna 1990.

Sigrúnista tuli Islannin sinfoniaorkesterin ensimmäinen konserttimestari vuonna 1998. Hän sai samana vuonna Islannin Haukan ritarikunnan ristin. Henry Roth mainitsi hänet kirjassaan *Violin Virtuosos from Paganini to the 21st Century* yhtenä kiinnostavimmista tulevaisuuden viulisteista. Haukur Tómassonin viulukonsertto vuodelta 1997 on hänelle sävelletty.

Kamarimusiikin alalla Sigrún on muun muassa toiminut Miami-jousikvartetin perustajana vuonna 1998, esiintynyt Kuhmon Kamarimusiikki -tapahtumassa ja tehnyt vuodesta 1986 lähtien kansainvälistä yhteistyötä pianisti Selma Guðmundsdóttirin kanssa.

Lähteet
-------

1. 1 2  Íslenskur músík- og menningararfu: Sigrún Eðvaldsdóttir
2. 1 2  Sinfóníuhljómsveit Íslands: Sigrún Eðvaldsdóttir
3. ↑  CAPUT: SPÍRALL, ÁRHRINGUR, VIOLIN CONCERTO, STEMMA – Haukur Tómasson
4. ↑  Íslenskur músík- og menningararfu: Selma Guðmundsdóttir


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Saksa
* Suomi (KANTO)
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |

 |
**Nola** on kunta Etelä-Italiassa Napolin metropolikaupungissa Campanian alueella. Se sijaitsee lähellä Vesuviuksen tulivuorta.

Historia
--------

Kunnan alueella on ollut asutusta jo pronssikaudella. Nolan esihistoriallisesta kylästä (*Villaggio Preistorico di Nola*), joka on aikoinaan jäänyt Vesuviuksen purkauksen alle, on kaivettu asumuksia ja esineistöä varhaispronssikaudelta 1800 eaa. Esineistö on nähtävillä Nolan arkeologisessa museossa, *Museo Archeologico di Nola*. Muita nähtävyyksiä ovat 1300-luvulta peräisin oleva kirkko *Chiesa di San Biagio*, sekä vuonna 1900 tulipalon jäljiltä korjattu *Duomo di Nola*. 

Rooman keisari Augustus kuoli Nolassa vuonna 14. 

Italialainen filosofi Giordano Bruno on kotoisin Nolasta. 

Nolassa järjestetään vuosittain uskonnollinen Liljafestivaali *Festa dei Gigli*. 

Nola sijaitsee Napolin kaupungin lähistöllä kahden vilkkaan valtatien risteyksessä, ja sinne on rakennettu suuri ostoskeskus *Vulcano Buono*.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  www.tuttitalia.it
2. 1 2 3 4 5 6   Kunnan kotisivut

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Nola**.
Napolin maakunnan vaakunaNapolin metropolikaupungin kunnat
Acerra | Afragola | Agerola | Anacapri | Arzano | Bacoli | Barano d’Ischia | Boscoreale | Boscotrecase | Brusciano | Caivano | Calvizzano | Camposano | Capri | Carbonara di Nola | Cardito | Casalnuovo di Napoli | Casamarciano | Casamicciola Terme | Casandrino | Casavatore | Casola di Napoli | Casoria | Castellammare di Stabia | Castello di Cisterna | Cercola | Cicciano | Cimitile | Comiziano | Crispano | Ercolano | Forio | Frattamaggiore | Frattaminore | Giugliano in Campania | Gragnano | Grumo Nevano | Ischia | Lacco Ameno | Lettere | Liveri | Marano di Napoli | Mariglianella | Marigliano | Massa Lubrense | Massa di Somma | Melito di Napoli | Meta | Monte di Procida | Mugnano di Napoli | Napoli | Nola | Ottaviano | Palma Campania | Piano di Sorrento | Pimonte | Poggiomarino | Pollena Trocchia | Pomigliano d’Arco | Pompei | Portici | Pozzuoli | Procida | Qualiano | Quarto | Roccarainola | San Gennaro Vesuviano | San Giorgio a Cremano | San Giuseppe Vesuviano | San Paolo Bel Sito | San Sebastiano al Vesuvio | San Vitaliano | Sant’Agnello | Sant’Anastasia | Sant’Antimo | Sant’Antonio Abate | Santa Maria la Carità | Saviano | Scisciano | Serrara Fontana | Somma Vesuviana | Sorrento | Striano | Terzigno | Torre Annunziata | Torre del Greco | Trecase | Tufino | Vico Equense | Villaricca | Visciano | Volla
**Siguedine** tai **Séguédine** (tuaregiksi *Səggədəm*, tedaksi *Sô*) on keidaskylä Nigerin Agadezin alueen Bilman departementin Djadon kunnassa. Se sijaitsee Pic Zoumri -vuoren juurella Kawarin keidasalueen pohjoispuolella noin 180 kilometriä Bilmasta pohjoiseen. Vuonna 2001 kylässä oli 484 asukasta.

Siguedine mainitaan jo 1000-luvulla arabialaisten kirjoittajien teoksissa. Se oli tärkeä Välimeren ja Sudanin välisen karavaanikaupan risteys, josta haarautuivat reitit Libyan Ghatiin, Ghadamesiin ja Murzuqiin, Kawarin läpi Tšadiin sekä Fachin kautta Aïrvuoristoon ja Nigeriaan. Kanurien ja myöhemmin saapuneiden tedojen asuttama kylä jäi autioksi 1700-luvulla tuaregien ja tubujen ryöstöretkien seurauksena. Ranskalaiset hävittivät keitaan tubujen karkottamiseksi vuonna 1920.

Nykyään Dirkousta tuleva tie haarautuu Siguedinessä Dao Timnin ja Madaman kautta Libyan Tumun raja-asemalle, Chirfan kautta Algerian Djanetiin sekä Tibestivuoriston Zouariin ja Bardaïhin johtaviksi autiomaareiteiksi. Kylässä kasvatetaan taatelipalmuja, hoidetaan pieniä kasvimaita ja tuotetaan suolaa.

Siguedinessa harjoitettu suolan tuotanto käynnistyi uudelleen vuonna 1941, jolloin kylän asukkaat palasivat Kawarin Emi Tchoumasta. Louhoksia hyödynnetään samaan tapaan kuin Bilmassa ja Fachissa. Kaksi metriä syvään ja leveään kuoppaan keräytyvä vesi haihtuu ilmaan ja suola kiteytyy kuoreksi, joka kuumana aikana rikotaan päivittäin ja kerätään ajoittain talteen. Siguedinen suola on laadultaan erinomaista, mutta nykyään sen tuotanto on vähäistä.

Kylässä on koulu, terveysasema ja lääkevarasto. Talot on rakennettu savesta, johon on sekoitettu suolaa. Nähtävyyksiin kuuluu raunioitunut linnoitus.

Lähteet
-------

* Le Rouvreur, Albert: *Une oasis au Niger: le Djado*. Paris: L’Harmattan, 1999. ISBN 2-7384-7860-3.

### Viitteet

1. 1 2  Répertoire National des Communes (RENACOM) *stat-niger.org*. Viitattu 18.8.2011. (ranskaksi)
2. 1 2 3  *Le petit futé Niger 2009–2010*, s. 192–193. Paris: Nouvelles éditions de l’université, 2009. ISBN 2-7469-1640-1.
3. ↑  Prasse, Karl-G.: *Dictionnaire touareg-français (Niger): A-L*, s. 705. Copenhague: Museum Tusculanum Press, 2003. ISBN 87-7289-844-5.
4. ↑  Le Rouvreur, s. 114.
5. 1 2  *Le petit futé Sahara 2011–2012*, s. 406. Paris: Nouvelles éditions de l’université, 2011. ISBN 978-2-7469-3119-0.
6. ↑  *The Encyclopaedia of Islam, new edition, volume II, third impression*, s. 368. Leiden: E.J. Brill, 1983. ISBN 90-04-07026-5.
7. ↑  Vikør, Knut S.: *The Oasis of Salt: The History of Kawar, a Saharan Centre of Salt Production*, s. 58. Bergen: Centre for Middle Eastern and Islamic Studies, 1999. ISBN 1-85065-308-9.
8. ↑  Le Rouvreur, s. 35, 57.
9. ↑  Sahara and West Africa Club/OECD *oecd.org*. Viitattu 18.8.2011. (englanniksi)
10. ↑  Le Rouvreur, s. 97, 114.
11. ↑  Le Rouvreur, s. 57.
12. ↑  Le Rouvreur, s. 57–58.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia Siguedinesta (saksaksi)
* Matkakertomus ja kuvia Siguedinesta (saksaksi)
Eöl ja Aredhel
Ecthelion tappaa Orcobalin
**Noldor** (quenyankielinen monikko sanasta *noldo*) ovat Tolkienin fantasiamaailmassa haltiaheimo, jonka suurin ilo oli käsityössä ja sepäntaidoissa.

Herättyään Cuiviénenin järvellä haltiat jakautuivat kolmeen heimoon, joista noldor olivat yksi. He lähettivät Finwën käymään Valinorissa. Kun hän oli palannut, noldor lähtivät toisena joukkona matkalle Amaniin.

Amanissa noldor asuivat pääosin Tirionin kaupungissa, ja heidän kuninkaansa oli Finwë. Noldor kehittyivät käsitöissä ja olivat erityisen läheisissä väleissä Aulën kanssa. He olivat kiinnostuneita myös kielitieteestä ja kehittivätkin ensimmäisen kirjaimiston.

Noldorin kuninkaan Finwën ensimmäinen puoliso oli Míriel joka synnytti hänelle Fëanorin, joka loi myöhemmin silmarilit. Mutta Míriel väsyi elämään ja lähti lepäämään Lórieniin, jolloin Finwë otti toiseksi vaimokseen Indis Kultaisen, joka oli vanyaria ja sukua Ingwëlle, haltioiden Korkealle Kuninkaalle. Indis synnytti hänelle kaksi poikaa, Fingolfinin ja Finarfinin.

Fëanor osoittautui yhdeksi lahjakkaimmista noldorin joukossa, ja hän teki Silmarilit, joihin oli vangittu hiukan Valinorin puiden hohdetta. Samaan aikaan Morgoth, pahuuden hallitsija alkoi kateudella katsoa Valinorin valoa, ja pyysi avukseen Ungoliantin, pimeyden ahnaan olennon. Morgoth tuhosi Telperionin ja Laurelinin ja Valinor pimeni. Mennessään Morgoth vielä surmasi Finwën, noldorin kuninkaan. Myös silmarilit Morgoth otti mukaansa ja kiinnitti kruunuunsa.

Fëanor, jolle Silmarilit olivat käyneet liian rakkaiksi, vannoi poikiensa Maedhrosin, Maglorin, Celegormin, Caranthirinin, Curufinin, Amrodin ja Amraksen kanssa, ettei lepäisi ennen kuin jalokivet olisivat taas Tirionissa. Tuo suku kiihotti noldorin kapinaan ja pakenemaan Valinorista. Suurin osa heistä lähti Keski-Maahan, ja he asuivat siellä Beleriandissa ja sotivat Melkoria vastaan. Amaniin noldorin kuninkaaksi jäi Finarfin; Keski-Maassa noldorin korkeina kuninkaina, mikä oli varsin nimellinen titteli, olivat Fëanor, hänen poikansa Maedhros, Finwën toinen poika Fingolfin, Fingon, Turgon ja Ereinion Gil-galad.

Moni noldor-sukuinen haltia palasi Melkorin tappion jälkeen Amaniin, ja viimeisetkin Sauronin toisen kukistumisen jälkeen.

Noldor puhuivat quenyaa, joka kävi läpi erinäisiä muutoksia Keski-Maassa. Sana *noldo* oli itse asiassa varhemmin *ñoldo* (**ñ** on tässä ng-äänne), joka oli perua muinaisen haltiakielen sanasta *ñgolodô*. Sen lähtökohtana oli kanta *ñgol-*, joka liittyi tietoon. Ñ-äännettä käytettiin Tolkienin mytologisessa historiassa ennen Kolmatta Aikaa. Muinainen sana tuotti myös sindarin sanan *golodh* (mon. *gelydh*). Keski-Maassa useimmat noldot alkoivat puhua sindaria, kun taas quenya jäi kuninkaiden ja ylimystön keskinäiseksi kieleksi.

Aiheesta muualla
----------------

* Noldor Kontu-wikissä
**Nollamatriisi** on *n×m*-matriisi, jonka kaikki alkiot ovat nollia. Se toimii matriisien renkaan {\displaystyle {\mathcal {M}}\_{n\times m}} nolla-alkiona eli identiteettinä yhteenlaskun suhteen. Nollamatriiseja ovat esimerkiksi

{\displaystyle O\_{1,1}={\begin{bmatrix}0\end{bmatrix}},\ O\_{2,2}={\begin{bmatrix}0&0\\0&0\end{bmatrix}},\ O\_{2,3}={\begin{bmatrix}0&0&0\\0&0&0\end{bmatrix}},\ }
Yhteenlaskussa nollamatriisille pätee

{\displaystyle O+A=A+O=A\,}
ja kertolaskussa

{\displaystyle AO=O\,}
ja

{\displaystyle OB=O\,}
Nollamatriisi on selvästi nilpotentti ja singulaarinen ja sekä sen jälki että determinantti ovat nollia. Nollamatriisia vastaava lineaarikuvaus vektoriavaruudessa *V* kuvaa kaikki *V*:n alkiot nollavektoriksi.

Lähteet
-------

1. ↑   Kivelä, Simo K.: *Algebra ja geometria*, s. 51. Helsinki: Otatieto, 1989. ISBN 951-672-103-2.

Kirjallisuutta
--------------

* Kivelä, Simo K.: *Matriisilasku ja lineaarialgebra*. Helsinki: Otatieto, 1984. ISBN 951-671-368-8.
* Pitkäranta, Juhani: Calculus Fennicus – TKK:n 1. lukuvuoden laaja matematiikka (2000–2013) (pdf) Helsinki:  Avoimet oppimateriaalit ry. ISBN 978-952-7010-12-9 ISBN 978-952-7010-6 (pdf).
Tokujirō Namikoshi
**Tokujirō Namikoshi** (jap. 浪越徳治郎, *Namikoshi Tokujirō*) (1905–2000) oli japanilainen henkilö, jota pidetään nykyaikaisen shiatsu-hoitomuodon perustajana. 

Namikoshi syntyi Shikokun saarella vuonna 1905. Seitsemän vuoden ikäisenä hän alkoi hoitaa reumaa sairastavaa äitiään, ja löysi siten hoitokeinon, jonka nimeksi hän antoi shiatsu.

Vuonna 1940 Namikoshi perusti Japanin shiatsuoppilaitoksen (jap. 日本指圧専門学校, *Nihon shiatsu senmongakkō*, engl. *Japan Shiatsu College*) Tokioon ja Japanin shiatsuyhdistyksen vuonna 1947. Elinaikanaan hän tuli kuuluisaksi hoitamalla julkisuuden henkilöitä, kuten Japanin pääministeriä, Marilyn Monroeta ja Muhammad Alia. Namikoshi kuoli 95-vuotiaana vuonna 2000.

Hänen oppilaansa harjoittavat shiatsua ympäri maailmaa, ja osa heistä on kehittänyt erilaisia muunnelmia hänen tyylistään.

Aiheesta muualla
----------------

* Shiatsun lyhyt historia (Arkistoitu – Internet Archive)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Yhdysvallat
* Latvia
* Japani
* Australia
* Kreikka
* Korea
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Nolan Gasser** (s. 1964) on yhdysvaltalainen säveltäjä, pianisti ja musiikkitieteilijä.

Gasser sai filosofian tohtorin arvon musiikkitieteessä Stanfordin yliopistosta. Hän on Pandoran vuonna 2000 perustetun Music Genome Projectin alkuperäinen suunnittelija ja päämusikologi. Gasserin sävellyksiä on esitetty muun muassa Carnegie Hallissa, David Geffen Hallissa, John F. Kennedy Center for the Performing Artsissa, Salle Pleyelissa ja Rose Bowlissa. Hänen oopperansa *The Secret Garden* (libretto: Carey Harrison Frances Hodgson Burnettin kirjan pohjalta) kantaesitettiin 1. maaliskuuta 2013. Muiden Gasserin sävellysten joukossa ovat *The World Concerto* (sellolle, erhulle, udille, sarangille ja orkesterille), NASA:n tilauksesta luotu *Cosmic Reflection* (kertojalle ja orkesterille) ja *Repast: A Civil Rights Oratorio* (baritonille, kuorolle ja pianolle).

Macmillan Press julkaisi 30. huhtikuuta 2019 Gasserin kirjan *Why You Like It: The Science and Culture of Musical Taste*. Gasser on luennoinut laajalti.

Lähteet
-------

1. 1 2  The Secret Garden Opera Folio
2. 1 2 3 4  Nolan Gasser Macmillan
3. 1 2  Nolan Gasser Cadenza Artists


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana

 |

 |
**Nolan Bertrandoff Miller** (8. tammikuuta 1933 Burkburnett, Texas – 6. kesäkuuta 2012 Woodland Hills, Kalifornia) oli yhdysvaltalainen Emmy-palkittu muotisuunnittelija. Hän työskenteli pukusuunnittelijana useissa televisiosarjoissa ja elokuvissa.

Millerin kädenjälki sai paljon näkyvyyttä 1980-luvun *Dynastia*-sarjassa. Hän suunnitteli siihen yhteensä yli 3 000 asua. Miller muistetaan erityisesti Joan Collinsin ja sarjan muiden naisnäyttelijöiden käyttämistä, huomiota herättävistä ja eleganteista vaatteista, joihin sisältyi trendikkäitä olkatoppauksia. Miller voitti *Dynastiasta* parhaan puvustuksen Primetime Emmy -palkinnon vuonna 1984.

*Dynastian* ja sen spin-off-sarjan *Colbyjen* lisäksi Miller suunnitteli pukuja esimerkiksi sarjoihin *The Addams Family*, *Charlien enkelit*, *Huippumallit*, *Lemmenlaiva* ja *Seikkailujen saari*. Hänen yksityisasiakkaisiinsa lukeutui monia Hollywood-tähtiä, kuten Joan Crawford, Sophia Loren ja Elizabeth Taylor. Millerin suunnittelemia koruja on myyty myös yhdysvaltalaisella QVC-ostoskanavalla.

Lähteet
-------

1. ↑  Horwell, Veronica: Nolan Miller obituary *The Guardian*.  12.6.2012. Viitattu 30.8.2022. (englanniksi)
2. ↑  Abraham, Tamara & Lau, Kristie: Dynasty designer Nolan Miller, who defined Eighties fashion, dies at 79 *Daily Mail Online*.  8.6.2012. Viitattu 30.8.2022. (englanniksi)
3. 1 2 3  White, Belinda: Dynasty costume designer Nolan Miller dies *Telegraph*.  8.6.2012. Viitattu 30.8.2022. (englanniksi)
4. 1 2  Nolan Miller, wardrobe designer whose artistry left enduring impact on television *emmys.com*. Viitattu 30.8.2022. (englanniksi)
5. ↑  'Dynasty' designer Nolan Miller dead at 79 *UPI.com*.  9.6.2012. Viitattu 30.8.2022. (englanniksi)
6. ↑  Nolan Miller *emmys.com*. Viitattu 30.8.2022. (englanniksi)
7. ↑  Nolan Miller dies at 79 *Variety*.  11.6.2012. Viitattu 30.8.2022. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Nolan Miller Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Josip Broz Tito ja Iosif Grigulevitš vuonna 1953.
**Iosif Romualdovitš Grigulevitš** (ven. Иосиф Ромуальдович Григулевич, 5. toukokuuta 1913 – 2. kesäkuuta 1988) oli neuvostoliittolainen vakooja 1930- ja 1940-luvuilla. 

Hän murhasi Josif Stalinin vastustajia, anarkisteja ja trotskilaisia.

Elämä
-----

Iosif Grigulevitš syntyi kriminjuutalaiseen karaiimiperheeseen Vilnassa. Hänen perheensä muutti Argentiinaan, kun Grigulevitš oli pieni poika. Hän opiskeli jonkin aikaa Euroopassa.

Jotkin lähteet väittävät, että vain Grigulevitšin isä olisi muuttanut Argentiinaan ja äiti poikineen olisi jäänyt Puolaan, jossa tämä olisi liittynyt kommunistiseen puolueeseen ja saapunut Argentiinaan vasta vuonna 1934. Grigulevitš opiskeli vuonna 1933 Sorbonnen yliopistossa, kunnes pestautui Neuvostoliiton salaisen poliisin NKVD:n palvelukseen. Hän osasi kieliä, muun muassa jiddišiä, espanjaa, englantia, ranskaa ja venäjää, joten NKVD saattoi käyttää häntä eri tehtävissä.

Iosif Grigulevitš lähetettiin 1930-luvulla Espanjaan, jossa hän toimi marxilaisten joukossa ja auttoi Espanjan sisällissodassa tasavaltalaisia. Hän käytti salanimiä Maks ja Felipe. Vuonna 1938 hän sai siirron Moskovaan ja tammikuussa vuonna 1940 Meksikoon, jossa hänen piti murhata Stalinin pahin vastustaja Lev Trotski, mutta salanimellä "Juzek" esiintynyt Grigulevitš epäonnistui. Meksikosta hän muutti Argentiinaan ja asui siellä koko toisen maailmansodan ajan ja organisoi saksanvastaisia sabotaasitoimia. Hän nai meksikolaissyntyisen neuvostovakoojan Laura Arayo Aguarin.

Vuonna 1949 Grigulevitš sai siirron Roomaan väärällä Costa Rican passilla nimellä *Teodoro B. Castro*, joka oli kuulemma kuuluisan costaricalaisen liikemiehen poika. Vuonna 1951 hänestä tuli Costa Rican suurlähettiläs Italiaan ja Jugoslaviaan. Grigulevitš oli Costa Rican YK:n delegaation jäsen. Salaa hän sai Neuvostoliiton kansalaisuuden ja NKP:n jäsenyyden.

Vuonna 1953 Grigulevitš määrättiin salamurhaamaan Jugoslavian johtaja Josip Broz Tito. Grigulevitš tapasi Titoa useaan otteeseen, mutta Stalinin kuolema maaliskuussa 1953 keskeytti salamurhasuunnitelmat ja Grigulevitš lopulta kutsuttiin takaisin Moskovaan, mikä merkitsi hänen uransa loppua Neuvostoliiton salaisena edustajana. Costa Rican suurlähettilään äkillinen katoaminen synnytti Roomassa huhuja mafian sekaantumisesta diplomaattisiin piireihin. 

Iosif Grigulevitš kuoli vuonna 1988. Hänen NKVD-jäsenyytensä tuli esille vasta, kun Neuvostoliitto hajosi ja kun niin kutsuttu Mitrohinin arkisto tuli 1990-luvun puolivälissä lännessä julkiseksi.

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
	+ 2
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Italia
* Israel
* Belgia
* Yhdysvallat
* Tšekki
	+ 2
* Kroatia
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
Nollaenergiatalo Tallinnassa.
**Nollaenergiatalo** on rakennus, joka tuottaa energiaa yhtä paljon kuin kuluttaa. Kokonaiskulutuksen summa vuositasolla on nolla. Nollaenergiatalolle ei kuitenkaan ole tarkkaa vakiintunutta määritelmää; tuotannon ja kulutuksen vertailuperiaatteita on useita.

Eri määritelmiä
---------------

Nollaenergiatalon määritelmät vaihtelevat. Energiataseen laskennassa voidaan käyttää esimerkiksi *taloudellista periaatetta* (rakennuksen tuottama energia myydään ulos, ja sen arvo on yhtä paljon kuin sisään ostetun energian arvo), *laadullista periaatetta* (rakennuksessa käytetään vain uusiutuvaa energiaa, joka voidaan tuottaa muuallakin) tai *energiariippuvuuden periaatetta* (rakennus on riippumaton muista energialähteistä).

Suomessa nollaenergiatalo on esimerkiksi VTT:n mukaan järkevintä määritellä *energian kokonaiskulutuksen* perusteella vuositasolla. Tällöin rakennuksessa tuotetun uusiutuvan energian ylijäämä on oltava vähintään yhtä paljon kuin on kulutetun uusiutumattoman energian määrä.

Katso myös
----------

* Matalaenergiatalo
* Passiivitalo
* Plusenergiatalo
* Lämmönläpäisykerroin
* Ekorakentaminen

Lähteet
-------

* Hellsten Johanna: Määritelmäviidakko. Matalaenergia-, passiivi-, nolla- ja plusenergiatalo.  *Rakennuslehti*, 2.10.2008, 2008. vsk, nro 30, s. 17.  Suomen Rakennuslehti Oy. www-arkisto (maksullinen). Viitattu 4.10.2008.

### Viitteet

1. 1 2 3  Hellsten/Rakennuslehti 2.10.2008

Aiheesta muualla
----------------

* Solar Decathlon -hanke Teknillisessä korkeakoulussa
* Energiatehokas koti – nolla- ja plusenergiatalo. Motiva Oy.

Rakentaminen ja kestävä kehitys

|  |  |
| --- | --- |
| Yhdyskuntasuunnittelu | 
* ympäristövaikutusten arviointi
* ekokylä
* yhteisökylä

 |
| Suunnitteluperiaatteet | 
* ekorakentaminen
* aurinkoarkkitehtuuri
* matalaenergiatalo
* passiivitalo
* nollaenergiatalo
* plusenergiatalo

 |
| Lämmitys | 
* aurinkolämmitys
* kaukolämpö
* lämpöpumppu
* maalämpö
* puupelletti
* takka

 |
| Talotekniikka | 
* ilmanvaihtokone
* aurinkokenno
* energiansäästölamppu

 |
| Rakennustekniikka | 
* rakennuksen vaippa
* lämmöneriste
* ilmansulku
* ikkuna

 |
| Perinnerakentaminen | 
* hirsirakentaminen
* olkipaalirakentaminen
* savirakentaminen
* turpasmökki
* terva
* keittomaali

 |
| Organisaatiot | 
* ympäristöhallinto
* Ympäristöministeriö
* Ympäristökeskus
* Motiva

 |
Käpylän musiikkiopiston talo elokuussa 2019.
**Käpylän musiikkiopisto** on Helsinkiin vuonna 1957 perustettu yksityinen musiikkioppilaitos, joka saa taloudellista tukea Suomen valtiolta ja Helsingin kaupungilta. Lakisääteistä valtionapua musiikkioppilaitos on saanut vuodesta 1980.

Käpylän musiikkiopistossa toimii lähes 50 instrumentti- tai laulumusiikin opettajaa, mm. Suzuki-menetelmään perehtyneitä opettajia. Peruslinjan lisäksi musiikkiopistossa toimii kansanmusiikkilinja, jonka toiminta on keskittynyt Karjalatalolle. Opiskelijoita musiikkiopistossa on yhteensä runsaat 700.

Käpylän musiikkiopistossa voi opiskella sooloinstrumentin lisäksi esimerkiksi vapaata säestystä, rytmiikkaa ja musiikin perusteita. Myös orkesteri- ja kamarimusiikki kuuluu valikoimaan.

Käpylän musiikkiopiston rehtorina toimii Tuuli Talvitie.

Historia
--------

Käpylän musiikkiopisto on perustettu 19. toukokuuta 1957. Sen perusti käpyläläinen yhdistys, Käpylä-Seura, tavoitteenaan tarjota nuorisolle hyvä harrastus, tuottaa muusikoita ja lisätä musiikin opiskelumahdollisuuksia Helsingissä. Opiston ensimmäinen johtaja oli Jorma Väänänen. Muita johtajia musiikkiopistossa vuosina 1957–1980 olivat Leo Holva, Gunvor Sandvik, Einojuhani Rautavaara, Heikki Suomalainen, Tapani Juvonen ja Rauno Myllylä.

Aineet
------

### Peruslinja

* Piano
* Viulu
* Alttoviulu
* Sello
* Kontrabasso
* Huilu
* Klarinetti
* Saksofoni
* Nokkahuilu
* Trumpetti
* Käyrätorvi
* Harmonikka
* Kitara
* Laulu
* Musiikkileikkikoulu
* Soitinvalmennus
* Musiikin perusteet
* Musiikkitieto
* Vapaa säestys
* Orkesteri
* Kamarimusiikki

### Kansanmusiikkilinja

* Kantele
* Piano
* Harmoni
* Viulu
* Jouhikko
* Nokkahuilu
* 2-rivinen haitari
* 5-rivinen haitari
* Kitara
* Mandoliini
* Ukulele
* Bulgarialainen laulu
* Laulu
* Djembe ja länsiafrikkalainen rytmiikka
* Rytmiikka
* Musisointipaja
* Yhtye
* Muskari
* Musiikin perusteet

Projektit
---------

* 2001: Kellonsoittajan kylä
* 2003: Pikku Marjan eläinlaulut
* 2004: Tiitiäisen satupuu, Eläinten karnevaali
* 2005: Ihmisiä maailmalla
* 2006: Tiukulan kuoro, Mozart Mozart
* 2004-2007: Tavoitteena käytännön muusikkous
* 2007: Opiston 50-vuotisjuhlavuosi
* 2008-2009: Lumikuningatar
* 2009-2010: Eläimellinen aamusoitto
* 2012: Kauneimmat barokkijoululaulut
* 2013: Kissat vieköön! -musiikkiseikkailu, Bolerian Rhapsody
* 2014: Von Eemeli für Elise

Sijainti
--------

Käpylän musiikkiopisto sijaitsee Helsingin Käpylässä osoitteessa Taivaskalliontie 3.

Lähteet
-------

* 
* Käpylän musiikkiopiston kannatusyhdistys ry 25 vuotta, toim. Rauno Myllylä (1982)
**Myllärit** on kansanmusiikkiyhtye Petroskoista, Karjalan tasavallan pääkaupungista Äänisen rannoilta.

Historia
--------

Yhtyeen tyyliksi on muodostunut perinteisten Vienan, Aunuksen ja Laatokan seudun karjalaisten ja venäläisten kansanlaulujen esittäminen eräänlaisina nykyaikaisina sovituksina. Ohjelmistossa on myös suomen kielen Inkerin murteella laulettuja inkeriläisiä sävelmiä. Yhtye sanoo sovittamansa vanhat kansansävelet perinteitä kunnioittaen, mutta nykypäivää ajatellen. Äänimaailmassa onkin havaittavissa aineksia myös rockista, jazzista ja maailmanmusiikista.

Yhtye esiintyy pääasiassa rock-henkisillä klubeilla ja kansanmusiikki- ja maailmanmusiikkifestivaaleilla Suomessa, mutta on kierrellyt myös muualla maailmalla, muun muassa Yhdysvalloissa ja Kanadassa. Myös kotimaataan Venäjän federaatiota kokoonpano on kiertänyt Siperiaa myöten.

Ensilevynsä *Eta Pravda* -yhtye levytti Suomessa vuonna 1997. Tuottajana toimi Värttinä-yhtyeen Sari Kaasinen. 

Yhtyeen jäseninä ovat olleet muun muassa Aleksandr "Deda" Bukadorov, viulisti Tatjana Umnjakova, myös Talvisovat-yhtyeessä vaikuttanut jouhikko- ja kanteletaituri Leo Sevets, Andrew Lukin, Roman Eršihin, Andrei Brazevitš sekä Tihvinästä lähtöisin oleva Sergei Zobnev.

Aiemmin yhtyeen johtohahmona toimi pitkään Talvisovat-yhtyeessä vaikuttanut Arto Rinne, joka tiettävästi lähti yhtyeestä, koska muut jäsenet eivät halunneet esittää kansanlauluja kullekin alueelle ominaisella murteella.

Kokoonpano
----------

* Aleksandr "Deda" Bukadorov
* Leo Sevets
* Andrew Lukin
* Roman Eršihin
* Andrei Brazevitš
* Sergei Zobnev

Julkaisut
---------

* *From St. Petersburg* (1993)
* *Eta Pravda* (1997)
* *In the Light of a White Night* (1999)
* *A Voi Voi!* (2000)
* *Десятая весна* (2002)
* *Saaren Synty* (2004)
* *Metsolan Kuningas* (2005)

Aiheesta muualla
----------------

* Yhtyeen kotisivu (Arkistoitu – Internet Archive)
**Geórgios Rállis** (kreik. Γεώργιος Ράλλης, 26. joulukuuta 1918 Ateena, Kreikka – 15. maaliskuuta 2006 Ateena, Kreikka) oli kreikkalainen poliitikko. Hän toimi Kreikan pääministerinä 10. toukokuuta 1980 – 21. lokakuuta 1981.

Elämä ja ura
------------

Rállis opiskeli oikeustiedettä Ateenan yliopistossa ja valmistui vuonna 1939. Toisessa maailmansodassa hän osallistui Kreikan ja Italian sotaan Epeiroksessa vuosina 1940–1941.

Rállis valittiin ensimmäisen kerran Kreikan parlamenttiin vuonna 1950. Tuolloin hänen puolueensa oli Kansanpuolue. Vuosina 1951–1952 hänen puolueensa oli Ellinikós Synagermós ja vuonna 1956 Ethnikí Rizospastikí Énosis. Rállis toimi ministerinä vuosina 1954–1956, 1956–1958, 1961–1963 sekä 1967.

Kreikan sotilasjuntan kaudella Rállis vastusti juntaa, ja oli tämän vuoksi ensin kotiarestissa ja myöhemmin vankilassa sekä karkotettuna Kásoksella. Rállis kuvasi ajan muokanneen hänen poliittista ajatteluaan, sillä hän tutustui vankeudessa paremmin vasemmistolaisiin poliitikkoihin, jotka sitä ennen olivat olleet hänen poliittisia vastustajiaan.

Myöhemmin Rállis edusti Uusi demokratia -puoluetta. Rálliksesta tuli pääministeri vuonna 1980. Hän korvasi tuolloin hallituksen johdossa Konstantínos Karamanlíksen, joka oli valittu Kreikan presidentiksi. Samalla hänestä tuli Uuden demokratian puheenjohtaja. Pääministerinä Rállis ratifioi sopimuksen Kreikan liittymisestä Euroopan talousyhteisöön (EEC).

Uuden demokratian hävittyä vaalit vuonna 1981 Rállis jatkoi parlamentissa vuoteen 1993 saakka.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6  Διατελέσαντες Πρωθυπουργοί Ελληνική Δημοκρατία - Ο Προθυπουργός. Viitattu 3.9.2018.

Kreikan kolmannen tasavallan (1974–) pääministerit
Konstantínos Karamanlís (1974–1980) ·
Geórgios Rállis (1980–1981) ·
Andréas Papandréou (1981–1989) ·
Tzannís Tzannetákis (1989) ·
Ioánnis Grívas (1989) ·
Xenofón Zolótas (1989–1990) ·
Konstantínos Mitsotákis (1990–1993) ·
Andréas Papandréou (1993–1996) ·
Konstantínos Simítis (1996–2004) ·
Kóstas Karamanlís (2004–2009) ·
Geórgios Andréas Papandréou (2009–2011) ·
Loukás Papadímos (2011–2012) ·
Panagiótis Pikramménos (2012) ·
Antónis Samarás (2012–2015) ·
Aléxis Tsípras (2015) ·
Vasilikí Thánou (2015) ·
Aléxis Tsípras (2015–2019) ·
Kyriákos Mitsotákis (2019–2023) ·
Ioánnis Sarmás (2023) ·
Kyriákos Mitsotákis (2023–) ·


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Yhdysvallat
* Kreikka
* Alankomaat

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |