recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Michelle-Lee Raquel Ahye** (s. 10. huhtikuuta 1992 Port of Spain) on trinidadtobagolainen pikajuoksija, joka kilpailee 100 ja 200 metrin juoksussa. 160 senttimetriä pitkä ja 64 kilogrammaa painava Ahye edustaa Concorde Athletics Clubia. Hänen valmentajanaan toimii Eric Francis.

Ahye oli mukana 100 metrillä vuoden 2012 kesäolympialaisissa Lontoossa selviytyen semifinaaleihin. Rio de Janeiron olympialaisissa 2016 hän sijoittui 100 ja 200 metrillä kuudenneksi sekä 4 × 100 metrin viestissä viidenneksi. Vuodelle 2021 siirretyissä Tokion olympialaisissa hän karsiutui 100 metrin välierissä. Vuoden 2015 MM-kilpailuissa Pekingissä Ahye oli 100 metrillä viides ja saavutti pronssia pikaviestistä. Lontoon MM-kilpailuissa 2017 hän sijoittui 100 metrillä ja pikaviestissä kuudenneksi. Hän on ollut mukana myös vuosien 2011, 2013, 2022 ja 2023 MM-kilpailuissa karsiutuen 100 metrin välierissä. Sisäratojen MM-kilpailuissa hän on sijoittunut 60 metrin juoksussa neljänneksi 2016, kuudenneksi 2014 ja 2018 sekä seitsemänneksi 2022.

Ahye voitti Kansainhteisön kisoissa 2018 kultaa sadalla metrillä ajalla 11,14. Pan-Amerikan kisoissa 2019 hän sijoittui 100 metrillä alun perin toiseksi ajalla 11,27. Hänellä on kaksi viestimitalia Keski-Amerikan ja Karibian -mestaruuskilpailuista. Maanosien cupissa 2014 hän oli 100 metrillä toinen.

Ahye pitää hallussaan Trinidad ja Tobagon ennätystä 100 ja 200 metrin juoksuissa ja sisäratojen ennätystä 60 metrin juoksussa. Hän on voittanut urallaan kaksi Timanttiliigan osakilpailua.

Ahye sai kahden vuoden kilpailukiellon ajalle 19.4.2019–18.4.2021, kun häntä ei ollut tavoitettu kolmeen dopingtestiin kesäkuun 2018 ja huhtikuun 2019 välisenä aikana. Trinidad ja Tobagon olympiakomitea valitti tuomiosta urheilun kansainväliseen vetoomustuomioistuimeen, joka kuitenkin hylkäsi valituksen. Ahyen tulokset huhtikuusta 2019 lähtien hylättiin jälkikäteen. Hän menetti vuoden 2019 Pan-Amerikan kisojen hopeamitalinsa 100 metriltä.

Henkilökohtaiset ennätykset
---------------------------

### Ulkoradat

| *Laji* | *Tulos* | *Paikka* | *Päivä* |
| --- | --- | --- | --- |
| **100 metrin juoksu** | 10,82 **NR** | Port of Spain | 24. kesäkuuta 2017 |
| **200 metrin juoksu** | 22,25 **NR** | Rio de Janeiro | 16. elokuuta 2016 |

### Sisäradat

| *Laji* | *Tulos* | *Paikka* | *Päivä* |
| --- | --- | --- | --- |
| **60 metrin juoksu** | 7,09 **NR** | Sopot | 19. maaliskuuta 2016 |
| **200 metrin juoksu** | 23,19 | College Station, Texas | 12. joulukuuta 2015 |

Lähteet
-------

1. 1 2  Michelle-Lee Ahye *Olympedia*.  (englanniksi)
2. 1 2 3 4  Michelle-Lee Ahye Kansainvälinen yleisurheiluliitto.  (englanniksi)
3. 1 2 3 4  Michelle-Lee Ahye Tilastopaja (vaatii kirjautumisen, maksullinen palvelu).  (englanniksi)
4. ↑  CAS 2020/A/6763 Trinidad and Tobago Olympic Committee (TTOC) v. World Athletics (pdf) *athleticsintegrity.org*.  25.2.2021. Viitattu 5.4.2021. (englanniksi)
5. ↑  Global List of Ineligible Persons *www.athleticsintegrity.org*. Viitattu 5.4.2021. (englanniksi)


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* World Athletics
* Tilastopaja 🔒

 |

 |
**Rebekka Haase** (s. 2. tammikuuta 1993) on saksalainen pikajuoksija.

Zürichin EM-kilpailuissa 2014 Haase pääsi 100 metrillä välieriin ajalla 11,35. Välierässä hän juoksi 11,52 ja karsiutui jatkosta. Vuonna 2015 Haase karsiutui Prahan EM-hallikilpailuissa 60 metrin juoksun välierissä. IAAF World Relays -kilpailuissa hän kuului Saksan pronssijoukkueeseen 4 × 200 metrin viestissä. Hän voitti Tallinnan alle 23-vuotiaiden EM-kisoissa kultaa 100 ja 200 metrillä sekä Saksan pikaviestijoukkueessa. Pekingin MM-kisoissa hän karsiutui 100 metrin alkuerissä ajalla 11,29 ja sijoittui 4 × 100 metrin viestissä viidenneksi.

Amsterdamin EM-kilpailuissa 2016 Haase karsiutui 100 metrin välierissä ja sai pronssia 4 × 100 metrin viestissä. Rio de Janeiron olympialaisissa hän karsiutui 100 metrin alkuerissä ja kuului neljänneksi sijoittuneeseen Saksan pikaviestijoukkueeseen. Hän sijoittui Belgradin EM-hallikilpailuissa 2017 kahdeksanneksi 60 metrillä ajalla 7,21. IAAF World Relays -kilpailuissa 2017 hän saavutti kultaa 4 × 100 metrin ja hopeaa 4 × 200 metrin viestissä. Lontoon MM-kilpailuissa hän karsiutui 200 metrin välierissä ja oli pikaviestissä neljäs. Berliinin EM-kilpailuissa 2018 hän saavutti 4 × 100 metrin viestissä pronssia ja karsiutui 200 metrillä välierissä. Glasgow'n EM-hallikilpailuissa 2019 hän karsiutui 60 metrin välierissä.

Haase kuului Saksan 4 × 100 metrin viestijoukkueeseen, joka sijoittui viidenneksi vuonna 2021 järjestetyissä Tokion olympialaisissa. Hän juoksi ankkuriosuuden Saksan saavuttaessa pikaviestin MM-pronssia Eugenessa 2022 sekä voittaessa Euroopan-mestaruuden samana vuonna Münchenissä. EM-kilpailujen 100 metrillä hän karsiutui välierissä. Budapestin MM-kilpailuissa 2023 hän karsiutui 100 metrin alkuerissä.

Haasen ennätys 100 metrillä on 11,06 ja 200 metrillä ulkoradoilla 22,76. Sisäradoilla hän on juossut 60 metriä 7,14 ja 200 metriä 22,77.

Lähteet
-------

1. 1 2  Rebekka Haase Kansainvälinen yleisurheiluliitto.  (englanniksi)
2. ↑  22nd European Athletics Championships, Letzigrund Stadium European Athletics.  Arkistoitu 28.9.2015. Viitattu 27.8.2015. (englanniksi)
3. 1 2 3 4  Rebekka Haase Tilastopaja (vaatii kirjautumisen, maksullinen palvelu).  (englanniksi)


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* World Athletics
* Tilastopaja 🔒

 |

 |
**Hans-Erik Johan Lindqvist** (s. 21. heinäkuuta 1954 Närpiö) on Närpiön kaupunginjohtaja.

Hans-Erik Lindqvist syntyi maanviljelijä Hugo Lindqvistin ja Saga Bölingin perheeseen. Lindqvist tuli ylioppilaaksi 1974, suoritti maamieskoulun 1976 ja metsätutkinnon Helsingin yliopistossa 1981. Hän oli Vaasan piirimetsälautakunnan palveluksessa 1981–1982, Närpiön metsänhoitoyhdistyksen 1982–1983 ja Vaasan maaseutupiirin 1983–1985. Helsingin yliopiston kurssivastaavana Närpiössä Lindqvist toimi 1985, hankintapäällikkönä Vaasassa 1986–1991, Pohjanmaan metsälautakunnan metsänhoitajana ja johtajana 1991–1996, Rannikon metsäkeskuksen johtajana Espoossa 1996–1997 ja Mittaportti-yhtiön esimiehenä Kaskisissa 1997–1998. Oltuaan Pohjanmaan metsänhoitoyhdistysten toiminnanjohtajana 1998–1999 ja Rannikon metsäkeskuksen viranomaispäällikkönä Vaasassa 2000–2006 hänestä tuli Närpiön kaupunginjohtaja vuonna 2007. Lindqvist on toiminut Närpiössä myös maanviljelijänä vuodesta 1987.

Lähteet
-------

1. 1 2  Lasse Pajala, John Lagerbohm, Ulla Strengell-Silainen (toim.): *Kuka kukin on 2011*, s. 536. Helsinki: Otava, 2011. ISBN 978-951-1-24712-8.
Ford V8 (Model 18) vuosimallia 1932.
**Ford V8** on Fordin vuosina 1932–1940 valmistama automalli. Ford V8 esiteltiin maaliskuun lopussa 1932. Tuolloin halvin Ford V8 katottomalla 18 Roadster-korilla maksoi Yhdysvalloissa 460 dollaria. Ford V8 osoittautui aluksi niin suosituksi malliksi, että autoja ei ehditty valmistaa kysyntää vastaavaksi. Suomessa Ford V8 esiteltiin kesäkuun 1932 alussa ja myynti alkoi saman vuoden lopussa. Fordin markkinaosuus Suomen automarkkinoilla vuonna 1932 oli jopa 60 prosenttia.

Vuonna 1920 Fordin perustaja Henry Ford antoi määräyksen 8- ja 12-sylinterisen moottorin suunnittelusta. V8-mallia saatiin kuitenkin odottaa pitkään, sillä T-malli oli yhä suosittu Yhdysvaltain automarkkinoilla. Fordin myynti kuitenkin laski vuosikymmenen kuluessa, koska pahimmat kilpailijat olivat teknisesti edellä eikä Ford kehittänyt mallistoaan tarpeeksi. Alentuneen myynnin vuoksi tehdas tuotti tappiota vuosina 1927 ja 1928, mutta ison kassansa ansiosta tehdas ei joutunut rahoitusongelmiin. Piirimyyjiä työllistivät paljon myydyn T-Fordin huoltotyöt.

Ford V8 vuosimalli 1934.
Lopulta Ford sai V8-mallinsa valmiiksi 1932. Uudessa V8:ssa oli sivuventtiilit ja sylinteriryhmät olivat 90° kulmassa toisiinsa nähden. Vuoden 1932 V8-mallin ongelmana oli jäähdyttimen liiallinen kuumeneminen kuumissa sääoloissa. Tehdas korjasi teknisiä ongelmia, joskin vesipumpun V8-moottori sai vasta vuonna 1937. Ajan myötä V8-moottorista tuli luotettava lujan kampikoneistonsa ja yksinkertaisen rakenteensa ansiosta.

Ensimmäisen 1932 vuosimallin V8:n teho oli 48,5 kW (65 hv, tehonormi ei tiedossa). Moottorin iskutilavuus oli 3 621 cm³. Suurin vääntömomentti oli 176 Nm (130 lbft). Avomalli Roadster painoi 1 090 kiloa. Huippunopeus oli 121 km/h ja kiihtyvyys 0–100 km/h 16,8 sekuntia. Vuosien 1932–1934 malleja valmistettiin noin miljoona kappaletta. 

Ford V8 (Model 40)
Vuosimallin 1933 kori muotoiltiin uudelleen ja akseliväli piteni 284 senttiin. Teho nousi 82 hevosvoimaan (61 kW) ja seuraavana vuonna 85 hevosvoimaan (63 kW). Suhteellisen kevyen korinsa ja V8-moottorinsa ansiosta Ford V8 oli 1930-luvun parhaita kiihtyjiä tavallisten autojen luokassa. Vaihteita oli kolme, joista 2–3 synkronoituja ja ykkönen synkronoimaton. Tyypillinen kulutus oli 9–12 litraa / 100 km. Etujousituksena oli poikittainen lehtijousi ja jäykkä etuakseli.

Vuonna 1935 Ford esitteli pienemmän V8-moottorin iskutilavuudeltaan 2 227 cm³. Sen teho oli 45 kW (60 hv). Sitä valmistettiin pitkään, Ranskassa vielä vuonna 1960 Vedette-mallissa oli sama moottori. Nestejarrut V8-malli sai vuonna 1939.

Yhdysvaltain lisäksi Ford V8-mallia valmistettiin kahdeksassa muussa maassa, lisäksi V8-mallin kokoonpanoa oli 24 maassa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6  Tekniikan Maailma 5/1986, s. 92–96
2. ↑

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Ford V8** Wikimedia Commonsissa
**Ilmari Piiparinen** on kuvitteellinen hahmo Yle TV2:n tuottamassa *Maalaiskomedia*-televisiosarjassa. Piiparinen on mukana sarjan kaikilla neljällä tuotantokaudella. Hän on toimii fiktiivisen Kuusniemen seurakunnan kanttorina.

Kanttori-urkuri dir. cant. Ilmari Piiparinen vehkeilee alussa sarjan konnien Urmas Hakkaraisen, Ahti Kiisken ja Varma Kylmälehdon kanssa, mutta siirtyy vähitellen "hyvisten" puolelle, joita ovat muun muassa kirkkoherra Matias Pohto ja kulttuurisihteeri Suvi-Tuuli Aaltonen. Ilmari on alkoholisti, jonka juomiseen on Kuusniemellä totuttu jo siinä määrin, että se ei herätä enää erityistä huomiota.

Toisen tuotantokauden *Peräkamaripojat* jaksoissa Ilmarin rooli saa uusia ulottuvuuksia, kun hän ihastuu kanttoriin, jonka on määrä tuurata häntä. Ilmarin on ollut tarkoitus lähteä hoitamaan alkoholismiaan, mutta hän onkin jäänyt salaa Kuusniemelle. Helläluontoinen, vaaleahiuksinen, nuorehko kanttori Hellä Lehmus on vaikuttunut Ilmarin herkkyydestä. Ilmari ja Hellä rakastuvat ja menevät naimisiin, toki mutkien kautta.

Ilmarin toilailut on rakennettu alkoholin käytön ympärille. Hänen yrityksensä peittää viinanjuontiaan ovat jopa korostetun läpinäkyviä. Ilmarin kohtalokkain koettelemus johtuu kuitenkin sarjan epävakaimman antagonistin Varma Kylmälehdon kyseenalaisesta toiminnasta, jonka seurauksena Ilmarin uskotaan kuolleen. Viimeisen tuotantokauden lopussa esiintyy myös Ilmarin veli Unto Piiparinen (Safka Pekkonen), joka on niin ikään muusikko.

Ilmarin ensimmäinen tulkitsija on Tom Lindholm. Sittemmin Ilmarin rooli on näytelty erinäisissä kesäteattereissa, muun muassa Pyynikillä ja Jämsässä.

Lähteet
-------

1. 1 2  Maalaiskomedia - Vain muutaman huijarin tähden *Näytelmät.fi*. Viitattu 2.3.2023.
2. ↑  Jegorow, Sirpa: Maalaiskomedioiden Kuusniemellä eletään ihmisen näköistä elämää *Yle.fi*. Viitattu 2.3.2023.
3. ↑  *Turvetta ja timentteja*: 5. jakso: "Aika hyvä poliisiksi". Jukka Mäkinen (ohjaus), Heikki Luoma (käsikirjoitus). 2007. Viitattu 22.8.2023.
4. ↑  *Turvetta ja timantteja*: 6. jakso: "Exodus uhkakuville". Jukka Mäkinen (ohjaus), Heikki Luoma (käsikirjoitus). 2007. Viitattu 22.8.2023.
5. ↑  Jämsän Kesäteatteri *Jämsänkesäteatteri.fi*. Viitattu 2.3.2023.

*Maalaiskomedia*

| Maalaiskomediat |
| --- |

Vain muutaman huijarin tähden | Peräkamaripojat | Mooseksen perintö | Turvetta ja timantteja

| Muuta |
| --- |

Luettelo henkilöistä | Matkalaukkukostaja | Kuusniemi | Luettelo tapahtumapaikoista ja yrityksistä  | Turpeisen baari
*Tämä artikkeli kuvaa Yhdysvaltain laivaston panssarikansiristeilijää. Muita saman nimisiä aluksia on täsmennyssivulla.*

**USS Chicago** (runkonumerot CA\_14, CL-14 ja IX-5) oli Yhdysvaltain laivaston vuonna 1885 vesille laskettu panssarikansiristeilijä.

Valmistus
---------

Alus tilattiin 3. maaliskuuta 1883 osana niin kutsuttuja ABCD-aluksia John Roach and Sonsilta Chesteristä, missä köli laskettiin 29. joulukuuta 1883. Alus laskettiin vesille 5. joulukuuta 1885 kumminaan Edith Cleborne ja otettiin palvelukseen 17. huhtikuuta 1889 päällikkönään Henry Bellows Robeson.

Palvelus
--------

Alus lähti 7. joulukuuta 1889 Bostonista Lissaboniin, jonne se saapui 21. joulukuuta. Alus oli laivueen (engl. *Evolution Squadron*) lippulaivana Euroopassa ja Välimerellä, kunnes se lähti 31. toukokuuta 1890 Funchaliin. Alus jatkoi matkaansa edelleen Brasiliaan ja Länsi-Intian kautta New Yorkiin, jonne se saapui 29. heinäkuuta.

Alus luokiteltiin 17. heinäkuuta 1920 raskaaksi risteilijäksi runkonumerolla CA-14 ja edelleen CL-14:ksi vuonna 1921. Alus poistettiin palveluksesta 30. syyskuuta 1923 Pearl Harborissa, minkä jälkeen se oli majoitusaluksena vuoteen 1935. Alus nimettiin 16. heinäkuuta 1928 *Altoniksi* runkonumerolla IX-5. Se myytiin 15. toukokuuta 1936 romutettavaksi, mutta matkalla alus haaksirikkoutui hinattaessa sitä Honolulusta San Franciscoon heinäkuussa 1936.

Lähteet
-------

* Gardiner, Robert (toim.): *Conway's All the World's Fighting Ships 1860–1905*. Lontoo, Englanti: Conway Maritime Press, 2002. ISBN 0-85177-133-5. (englanniksi)
* Gardiner, Robert (toim.): *Conway's All the World's Fighting Ships 1906–1921*. Lontoo, Englanti: Conway Maritime Press, 1985. ISBN 0-85177-245-5. (englanniksi)

### Viitteet

1. 1 2 3  history.navy.mil

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **USS Chicago (1885)** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  | Edeltäjä:***USS Boston*** | **Yhdysvaltain laivaston risteilijäluokat** | Seuraaja:***USS Newark*** |
Guy Laliberté $25,000 World Poker Tour No Limit Hold'em Championship -turnauksessa vuonna 2007.
**Guy Laliberté**, OC, CQ (s. 2. syyskuuta 1959 Québec, Kanada) on kanadanranskalainen yrittäjä, hyväntekijä, miljardööri, avaruusturisti ja Cirque du Soleil -sirkuksen perustaja ja entinen toimitusjohtaja ja pääomistaja. Vuonna 2015 Cirque du Soleil myytiin yhdysvaltalaiselle pääomasijoitusyhtiö TPG Capitalille ja kiinalaiselle Fosun International -yhtiölle 1,5 miljardilla dollarilla, jonka jälkeen Lalibertélle jäi vähemmistöosuus Cirque du Soleil'sta. Laliberté aloitti sirkusuransa harmonikansoittajana, puujaloilla kävelijänä ja tulennielejänä; Lalibertén luoma sirkus on synteesi maailman eri sirkustyyleistä. Laliberté voitti Ernst & Youngin vuoden 2007 maailman parhaan kasvuyrittäjän Entrepreneur of the Year -palkinnon.

Laliberté lähti Kansainväliselle avaruusasemalle avaruuslennolle osallistujana lennolla Sojuz TMA-16 30. syyskuuta 2009. Lalibertén tavoite oli olla ensimmäinen klovni avaruudessa. Kaksitoistapäiväisestä matkasta avaruusasemalle Laliberté maksoi yli 20 miljoonaa euroa. Hän palasi Maahan 11. lokakuuta 2009 lennolla Sojuz TMA-14. Laliberté käytti punaista klovnin tekonenää laukaisualustalle lähtiessään ja myös laskeutuessaan takaisin Maahan. Hän vietti avaruudessa 10 päivää, 21 tuntia ja 17 minuuttia. Avaruusasemalla ollessaan Laliberté viihdytti muita avaruuslentäjiä sirkustempuillaan. 

Laliberté on maailman 261. rikkain mies. Hän on tunnettu myös pokerinpelaajana ja One Drop -säätiön keulakuvana. 

Guy Lalibertéllä on brasilialaisen Rizia Moreiran kanssa kolme lasta ja Claudia Barillan kanssa kaksi lasta. Hän seurusteli myös Naomi Campbellin kanssa.

Lähteet
-------

1. ↑
2. ↑
3. ↑  Past Winners Ernst & Young.  Arkistoitu 25.5.2009. Viitattu 11.10.2009. (englanniksi)
4. ↑  Franks, Steven: Guy Laliberte *Time*.  26.4.2004.  Arkistoitu 17.12.2009. Viitattu 11.10.2009. (englanniksi)
5. ↑  Miljardööri-klovni ampaisi avaruuteen *Yle Uutiset*.  30.9.2009. Viitattu 11.10.2009.
6. ↑  Miljardööri-klovni palasi Maan kamaralle *Yle Uutiset*.  11.10.2009. Viitattu 11.10.2009.
7. ↑  Sirkusmiljonääri palasi Maahan avaruusasemalta *Helsingin Sanomat*.  11.10.2009. Viitattu 11.10.2009.
8. ↑  Laliberté Guy Spacefacts.de. Viitattu 11.10.2009. (englanniksi)
9. 1 2  Klovni saavutti ISS-avaruusaseman  2.10.2009. MTV3.fi. Viitattu 11.10.2009.
10. ↑

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Guy Laliberté** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Israel
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Puola

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Valdemar Åkerlund** on kuvitteellinen hahmo Yle TV2:n tuottamassa *Maalaiskomedia*-televisiosarjassa. Häntä kutsutaan enimmäkseen lempinimellä Valtsu. Hahmo on mukana sarjan kaikilla neljällä tuotantokaudella.

Alussa Valtsu on *Maalaiskomedia*-kokonaisuuden tärkeimmän antagonistin Urmas Hakkaraisen leivissä. Sarjan protagonisti Pauli Antero Turpeinen palkkaa hänet pian asennusyrityksensä työntekijäksi, mistä Urmas suivaantuu. Valtsulla on kokemusta autoista, sillä hän on työskennellyt Volvon tehtailla kokoonpanijana.

Valtsu on sivuhahmo, joka kommentoi päähahmojen sanomisia ja tekemisiä. Hänen elämänasenteensa on melko rento, eikä hän juuri hötkyile. Hän asuu naimattomana Turpeisen huoltamon sivurakennuksessa.

*Maalaiskomedian* toisella tuotantokaudella *Peräkamaripojat* Valtsu on yksi peräkamaripojista, mutta hän ei saa ketään tarjolla olevista naisista, sillä kauppiaan poika Late, Fräntilän Oskari ja kanttori Piiparinen nappaavat nämä. Valtsun merkittävä tehtävä *Peräkamaripoikien* juonen kannalta on hidastaa Oskarin lähtöä Kuusniemeltä Veera Kedon toivomuksesta.

Kolmannella tuotantokaudella *Mooseksen perintö* Valtsu jatkaa Turpeisen työntekijänä, nyt myös Turpeisen kuljetusyrityksen taksikuskina. Tarinaan tulee mukaan nuori, vaaleahiuksinen peruskoulun opettaja Eija (Liisa Peltonen), joka hiljalleen ihastuu Valtsuun. Suhde ei kuitenkaan etene, sillä Eija lähtee opiskelemaan lääketiedettä. Neljännellä tuotantokaudella *Turvetta ja timantteja* Eija toimii Kuusniemen terveyskeskuslääkärinä, ja Valtsun suhde tähän alkaa jälleen lämmetä.

Valtsun ensimmäinen tulkitsija on Kari Manninen. Sittemmin Valtsua on näytelty kesäteatterien *Maalaiskomedia*-tuotannoissa, muun muassa Pyynikillä ja Jämsässä.

Lähteet
-------

1. 1 2  Maalaiskomedia - Vain muutaman huijarin tähden *Näytelmät.fi*. Viitattu 2.3.2023.
2. ↑  Jegorow, Sirpa: Maalaiskomedioiden Kuusniemellä eletään ihmisen näköistä elämää *Yle.fi*. Viitattu 2.3.2023.
3. ↑  *Vain muutaman huijarin tähden*: 4. jakso: "Kiisken kanssa kalassa". Jukka Mäkinen (ohjaus), Heikki Luoma (käsikirjoitus). 1998. Viitattu 22.8.2023.
4. ↑  *Turvetta ja timantteja*: 4. jakso: "Suo siellä, Viola täällä". Jukka Mäkinen (ohjaus), Heikki Luoma (käsikirjoitus). 2007. Viitattu 22.8.2023.
5. ↑  Jämsän Kesäteatteri *Jämsänkesäteatteri.fi*. Viitattu 2.3.2023.

*Maalaiskomedia*

| Maalaiskomediat |
| --- |

Vain muutaman huijarin tähden | Peräkamaripojat | Mooseksen perintö | Turvetta ja timantteja

| Muuta |
| --- |

Luettelo henkilöistä | Matkalaukkukostaja | Kuusniemi | Luettelo tapahtumapaikoista ja yrityksistä  | Turpeisen baari
**Kaarlo Huotari** (14. tammikuuta 1858 Sotkamo – 16. maaliskuuta 1931 Sortavala) oli suomalainen pappi, opettaja ja suomentaja.

Huotarin vanhemmat olivat torppari Kaarlo Huotari ja Anna Liisa Parviainen. Hän pääsi ylioppilaaksi Oulun lyseosta 1877 ja suoritti Helsingin yliopistossa teologian erotutkinnon 1881 sekä pastoraalitutkinnon 1884. Huotari vihittiin papiksi 1881.

Huotari oli kirkkoherran apulaisena Sotkamossa 1881–1882 ja Liperissä 1882–1883, kappalaisena Oulunsalossa 1885–1891 ja sitten Amerikassa pappina ja Suomi-opiston opettajana Hancockissa Michiganissa 1891–1903. Viimeksi hän oli vankilasaarnaajana Lappeenrannassa 1904–1925 ja toimi samalla myös Lappeenrannan-Lappeen kirkkoherran apulaisena ja vt. kappalaisena.

Kaarlo Huotari oli naimisissa 1885–1900 Hilda Sofia Nordqvistin (1860–1900) kanssa ja vuodesta 1901 kansakoulunopettaja Olga Ingeborg Suorsan (s. 1864) kanssa.

Teoksia
-------

* *Huuto taivaasta : enkeli-ilmestys tapahtunut Juho Pelliselle*. Öflund & Pettersson, Helsinki 1919

Suomennoksia
------------

* Edouard Marcet : *Matka Australian sydänmaalle* ; ranskankielestä tekemän ruotsinnoksen suom. Kaarlo Huotari. O. W. Backman, Kuopio 1894 (Teos digitaalisessa muodossa Doriassa)
* *Lapsenusko ja lapsenrakkaus : hannoverilainen kyläkertomus* ; saksankielestä Kaarlo Huotarin tekemä suomennos. Suomalainen kirjakauppa, Hancock, Michigan 1896

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899
2. 1 2 3 4  Huotari, Kaarlo. Suomen papisto 1800–1920 -verkkojulkaisu. Helsinki: Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, 2017 (viitattu 18.7.2018)


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899

 |

 |
**Cravagliana** on kunta Pohjois-Italiassa Vercellin maakunnassa Piemonten alueella. Cravaglianan naapurikunnat ovat Balmuccia, Cervatto, Fobello, Rimella, Rossa, Sabbia, Valstrona, Varallo ja Vocca.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Cravagliana Tuttitalia. Viitattu 09.01.2017. (italiaksi)

Vercellin maakunta
Alagna Valsesia | Albano Vercellese | Alice Castello | Arborio | Asigliano Vercellese | Balmuccia | Balocco | Bianzè | Boccioleto | Borgo Vercelli | Borgo d’Ale | Borgosesia | Breia | Buronzo | Campertogno | Carcoforo | Caresana | Caresanablot | Carisio | Casanova Elvo | Cellio | Cervatto | Cigliano | Civiasco | Collobiano | Costanzana | Cravagliana | Crescentino | Crova | Desana | Fobello | Fontanetto Po | Formigliana | Gattinara | Ghislarengo | Greggio | Guardabosone | Lamporo | Lenta | Lignana | Livorno Ferraris Lozzolo | Mollia | Moncrivello | Motta de’ Conti | Olcenengo | Oldenico | Palazzolo Vercellese | Pertengo | Pezzana | Pila | Piode | Postua | Prarolo | Quarona | Quinto Vercellese | Rassa | Rima San Giuseppe | Rimasco | Rimella | Riva Valdobbia | Rive | Roasio | Ronsecco | Rossa | Rovasenda | Sabbia | Salasco | Sali Vercellese | Saluggia | San Germano Vercellese | San Giacomo Vercellese | Santhià | Scopa | Scopello | Serravalle Sesia | Stroppiana | Tricerro | Trino | Tronzano Vercellese | Valduggia | Varallo | Vercelli | Villarboit | Villata | Vocca
**Invorio** on kunta Pohjois-Italiassa Novaran maakunnassa Piemonten alueella. Invorion naapurikunnat ovat Ameno, Arona, Bolzano Novarese, Borgomanero, Briga Novarese, Colazza, Gattico, Gozzano, Meina ja Paruzzaro.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Invorio Tuttitalia. Viitattu 04.01.2017. (italiaksi)

Novaran maakunta
Agrate Conturbia | Ameno | Armeno | Arona | Barengo | Bellinzago Novarese | Biandrate | Boca | Bogogno | Bolzano Novarese | Borgo Ticino | Borgolavezzaro | Borgomanero | Briga Novarese | Briona | Caltignaga | Cameri | Carpignano Sesia | Casalbeltrame | Casaleggio Novara | Casalino | Casalvolone | Castellazzo Novarese | Castelletto sopra Ticino | Cavaglietto | Cavaglio d’Agogna | Cavallirio | Cerano | Colazza | Comignago | Cressa | Cureggio | Divignano | Dormelletto | Fara Novarese | Fontaneto d’Agogna | Galliate | Garbagna Novarese | Gargallo | Gattico | Ghemme | Gozzano | Granozzo con Monticello | Grignasco | Invorio | Landiona | Lesa | Maggiora | Mandello Vitta | Marano Ticino | Massino Visconti | Meina | Mezzomerico | Miasino | Momo | Nebbiuno | Nibbiola | Novara | Oleggio | Oleggio Castello | Orta San Giulio | Paruzzaro | Pella | Pettenasco | Pisano | Pogno | Pombia | Prato Sesia | Recetto | Romagnano Sesia | Romentino | San Maurizio d’Opaglio | San Nazzaro Sesia | San Pietro Mosezzo | Sillavengo | Sizzano | Soriso | Sozzago | Suno | Terdobbiate | Tornaco | Trecate | Vaprio d’Agogna | Varallo Pombia | Veruno | Vespolate | Vicolungo | Vinzaglio
**Demokratiamuuri** (kiin.: 西单民主墙; pinyin: *Xīdān mínzhǔ qiáng*) oli Pekingin Xidanin kaupunginosassa sijainnut muuri, johon ihmisten sallittiin vuosina 1978–1979 Kiinassa vallinneen lyhyen poliittisen suojasään aikana kiinnittää erilaisia poliittisia kannanottoja sisältäneitä viestejä. Muurin ympärille syntyi niin sanottu **demokratiamuuriliike**, joka kukoisti jonkin aikaa.

"Pekingin kevät"
----------------

Kyseessä oli erään bussivarikon muuri, josta tuli suosittu kiinnityspaikka julisteille marraskuussa 1978, kun vuoden 1976 Tiananmenin välikohtauksen uudelleenarviointi innosti kiinalaisia vapaampaan mielipiteiden ilmaisuun. Kiinan johtajaksi kohoamassa ollut Deng Xiaoping ilmaisi julkisen tukensa demokratiamuuriliikkeelle, joka suuntautuikin alkuvaiheessa pääasiassa hänen maolaisia vastustajiaan vastaan. Keväällä 1979 liike levisi Pekingistä eri puolille Kiinaa ja alkoi vähitellen arvostella yhä avoimemmin kommunistista puoluetta mielenosoituksissaan ja lehtisissään. Lopulta Deng kääntyi liikettä vastaan, ja sen vaientaminen aloitettiin pidättämällä maalis–huhtikuussa 1979 joukko liikkeen oikeistosiiven johtavia edustajia. Mao Zedongin ajoista poiketen pidätetyt demokratiamuuriliikkeen johtajat tuomittiin pelkästään vankeuteen, ei kuolemaan.

Liikkeen maltillisempi suuntaus sai jatkaa toimintaansa, mutta mielenosoitusten alettua uudelleen liikkeen tukahduttamista jatkettiin marraskuussa 1979. Pekingin kaupunginhallitus ilmoitti joulukuussa 1979 Xidanin demokratiamuurin sulkemisesta. Erääseen Pekingin lähiöön kuitenkin perustettiin sen viralliseksi seuraajaksi uusi muuri, johon sai kiinnittää julisteita rekisteröitymällä omalla nimellään. Osa demokratiamuuriliikkeestä jatkoi toimintaansa vielä 1980-luvun alussa.

Demokratiamuuriliike oli aatteellisesti hajanainen, mutta sitä yhdisti näkemys demokraattisten instituutioiden luomisen välttämättömyydestä. Pääosa liikkeen kannattajista halusi Kiinan sosialismin uudistamista ja demokratisoimista, mutta osa kannatti kokonaan sen hylkäämistä. Jälkimmäiseen ryhmään eli niin sanottuun oikeistoon kuului muun muassa Wei Jingsheng.

Lähteet
-------

1. 1 2  Lauri Paltemaa & Juha A. Vuori: *Kiinan kansantasavallan historia*, s. 263–264, 269, 271–275, 280. Gaudeamus, Helsinki 2012.
2. ↑  Paltemaa & Vuori 2012, s. 272.
**Veikko Tapio Leskinen** (s. 11. syyskuuta 1945 Helsinki) on suomalainen eläkkeellä oleva juristi, joka toimi Valtiontalouden tarkastusviraston pääjohtajana.

Tapio Leskinen syntyi opettaja Veikko Leskisen ja Taimi Tuomisen perheeseen. Hänen puolisonsa vuosina 1970–2022 oli farmaseutti Etel Elisabeth Valjakka. Leskinen tuli ylioppilaaksi 1965 ja valmistui oikeustieteen kandidaatiksi Helsingin yliopistosta 1969. Hän oli valtiovarainministeriön esittelijä 1970–1973, nuorempi hallitussihteeri 1973–1979, vanhempi hallitussihteeri 1979–1982 ja hallitusneuvos 1982–1992. Valtiontalouden tarkastusviraston pääjohtajaksi hänet nimitettiin 1992. Leskinen ei hakenut enää pääjohtajaksi vuonna 2006. Häntä seurasi tehtävässä Tuomas Pöysti. Hän työskenteli kuitenkin viraston palveluksessa vielä ennen eläköitymistään.

Sampo-konsernin entinen pääjohtaja Jouko K. Leskinen on Tapio Leskisen isoveli.

Lähteet
-------

1. 1 2  Irja Hämäläinen, Risto Rantala, Hannakatri Hollmén (toim.): *Kuka kukin on 1994*, s. 515. Helsinki: Otava, 1994. ISBN 951-1-12833-7.
2. ↑  Tuomas Pöysti nousemassa VTV:n johtoon. Yle 14.11.2006. Viitattu 10.5.2018
3. ↑  Sutinen, Teija: Finanssikiitäjä.  *Helsingin Sanomat*, 24.10.1999. Artikkelin maksullinen verkkoversio. Viitattu 3.9.2023.
**Contact Forum** on Suomen suurin ja vanhin yksipäiväinen rekrytointitapahtuma korkeakouluopiskelijoille ja valmistuneille. Kuuden opiskelijajärjestön omistama CF-opiskelijamessut Oy on järjestänyt messut vuodesta 1986 alkaen.

Messuilla on vuonna 2019 noin 120 näytteilleasettajaa. Messut järjestetään Helsingin Messukeskuksessa. Aikaisemmin messut on järjestetty Kaapelitehtaalla.

Tapahtuma kokoaa yhteen eri alojen opiskelijoita, yrityksiä ja järjestöjä. Messuilla yritykset ja järjestöt pääsevät rekrytoimaan korkeakouluopiskelijoita ja nostamaan työnantajaprofiiliaan opiskelijoiden keskuudessa. Opiskelijat ja vastavalmistuneet voivat messuilla tutustua yritysten ja järjestöjen tarjoamiin uramahdollisuuksiin. Lisäksi kävijät voivat muun muassa osallistua CV-klinikkaan ja kuunnella ajankohtaisia puhujia.

Lähteet
-------

1. 1 2  Contact Forum *Contactforum.fi*. Viitattu 6.9.2016.
2. ↑  Historia *Contactforum.fi*.  Arkistoitu 1.9.2016. Viitattu 6.9.2016.
3. ↑  Contact Forum
4. 1 2  Contact Forum -rekrytointimessut Kaapelitehdas.  Arkistoitu 27.9.2016. Viitattu 6.9.2016.

Aiheesta muualla
----------------

* Contact Forumin verkkosivut
* Contact Forum Facebookissa
**Cluses** on kunta itäisessä Ranskassa Haute-Savoien departementissa Auvergne-Rhône-Alpesin alueella. Kunta sijaitsee Arvejoen rannalla, noin 45 kilometriä Geneven kaupungista kaakkoon.

Kaupunki on kehittynyt Arvejoen ylittävän sillan ympärille. Silta on alun perin roomalaisten rakentama, mutta se kunnostettiin nykyiselleen keskiajalla. Vuonna 1301 Clusesta tuli itsenäinen kaupunki Faucignyn baroni Huguesin myöntämällä oikeudella. Arvejoen laakso oli maatalousvaltaista aluetta, mutta vuonna 1720 Claude-Joseph Balaloud toi sinne kellonvalmistustaidon. Kaupunkiin syntyi lukuisia perheyrityksiä, jotka valmistivat kellon osia. Vuonna 1848 kaupunkiin perustettiin kuninkaallinen kellonvalmistuskoulu. Tätä aiemmin vuonna 1844 kaupunki tuhoutui tulipalossa, mutta se rakennettiin uudestaan arkkitehti Francois Justinin suunnitelmien mukaan.

  

* Vanha siltaVanha silta
* Kellonvalmistuskoulu École d'horlogerie de ClusesKellonvalmistuskoulu École d'horlogerie de Cluses

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Cluses** Wikimedia Commonsissa

Lähteet
-------

1. ↑  Insee
2. ↑  Tour de France 2018
**Biot** on kunta Kaakkois-Ranskassa Alpes-Maritimesin departementissa Provence-Alpes-Côte d’Azurin alueella. Sen vanha keskusta on rakennettu kukkulalle lähelle Välimerta Ranskan Rivieralla.

Historia
--------

Kunnan asutuksella on pitkä historia. Liguurit asuttivat kylää vuosisatojen ajan ensimmäisellä vuosituhannella. Vuonna 1209 Provencen kreivi Alfonso II, joka omisti oikeudet alueeseen, lahjoitti Biotin Temppeliherrain ritarikunnalle. Tuolta ajalta kylässä on jäljellä arkadiaukio *Place des Arcades* sekä joitakin taloja. 1300-luvulla Napolin kuningattaren Johanna I:n valtakaudella kuntaa riivasivat sodat, ryöstelyt ja musta surma. Lopulta vuonna 1387 koko kylä hylättiin ja se jäi rosvojoukkojen hallintaan.

Tilanne normalisoitui vuonna 1470, jolloin Napolin kuningas René I suostutteli viitisenkymmentä perhettä Onegliasta muuttamaan Biotiin. Kaupungin muureja laajennettiin 1500- ja 1600-luvuilla. Samoihin aikoihin maatalous menestyi ja kaupungista kehittyi tärkeä keramiikkateollisuuden keskus. Seuraavaksi Biot joutui taas sotien ja ryöstelyiden kohteeksi vuonna 1707 sekä vuonna 1746 osana Itävallan perimyssotaa. 1800-luvulta lähtien keramiikkateollisuus alkoi hiipua ja 1900-luvun alussa Biotissa keskityttiin maatalouteen ja siinä pääasiassa viiniin- ja puutarhaviljelyyn.

Vuonna 1970 avattiin Euroopan ensimmäinen tiedepuisto Sophia Antipolis, josta suurin osa sijaitsee Biotissa. Kaupunki muuttui täysin ja se alkoi kasvaa ja uusia lähiöitä valmistui. Samoihin aikoihin Biotista kehittyi huomattava käsityö- ja taidekaupunki. Tähän johtivat vuonna 1956 Éloi Monodin perustama Biotin lasitehdas sekä kaupunkiin muuttaneet taiteilijat kuten Fernand Léger ja Raymond Peynet.

Nähtävyyksiä
------------

Kunnan nähtävyyksiä on 1500-luvulla rakennettu Sainte Marie-Madeleinen kirkko, joka kuuluu Rankan kansallisten monumenttien listalle. Vanhoista kaupunginmuurin porteista ovat säilyneet vuonna 1565 valmistunut *Porte des Tines* sekä seuraavana vuonna valmistunut *Porte des Migrainiers*.

Biotissa on Fernand Légerin nimeä kantava museo *Musée national Fernand-Léger*, jossa on nähtävillä hänen maalauksia, keramiikkaa ja piirustuksia.

  

* Place des ArcadesPlace des Arcades
* Sainte Marie-Madeleinen kirkkoSainte Marie-Madeleinen kirkko
* Porte des TinesPorte des Tines
* Porte des MigrainiersPorte des Migrainiers
* Musée national Fernand-LégerMusée national Fernand-Léger
* Vanha biotilainen keramiikka-astiaVanha biotilainen keramiikka-astia
* Sophia AntipolisSophia Antipolis

Lähteet
-------

1. ↑  Insee
2. 1 2 3  History of Biot
3. ↑  Biot tourisme (Arkistoitu – Internet Archive)
4. ↑  Kunnan historia

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Biot** Wikimedia Commonsissa
**Aÿ-Champagne** on kunta Pohjois-Ranskassa Marnen departementissa Grand Estin alueella. Se sijaitsee noin 30 kilometriä Reimsin kaupungista etelään Marnejoen varrella.

Kunta muodostettiin 1. tammikuuta 2016, jolloin kolme kuntaa Aÿ, Bisseuil ja Mareuil-sur-Aÿ yhdistyivät. 

Aÿ-Champagne on yksi tärkeimmistä samppanjan tuotantokeskuksista Épernayn ja Reimsin ohella. Siellä on 25 viininviljelijää ja useita suuria samppanjataloja, kuten Ayala, Bollinger, Deutz ja Gosset, joka on vanhin samppanjatalo. Lähes 40 prosenttia alueesta on istutettu viiniköynnöksiä.

Nähtävyyksiä
------------

Saint-Bricen kirkko
Goottilainen Saint-Bricen kirkko on rakennettu 1400- ja 1500-luvuilla, ja sen barokkiurut ovat vuodelta 1749. Se listattiin Ranskan historiallisten monumenttien luetteloon vuonna 1942.

Tunnettuja kuntalaisia
----------------------

* René Lalique (1860-1945), lasi- ja kristallikorujen valmistaja (Ay)

Lähteet
-------

1. ↑  Insee
2. 1 2  Tour de France 2019

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Aÿ-Champagne** Wikimedia Commonsissa
**Karvakorvat** oli MTV3-kanavalla vuonna 1996 esitetty huumorisarja , jossa eri eläintarhojen eläimiä esittävät lyhyet videopätkät oli muutettu sketseiksi jälkiäänittämällä niihin humoristinen dialogi ja musiikki. 

Eläinvideoiden väliin oli sijoitettu juonto-osuuksia, joissa näyttelijä Mika Nuojuan esittämä "aputyöntekijä Kerppo" esitteli helsinkiläisen Korkeasaaren eläintarhan eläimiä ja kommentoi vitsailemalla videoita. Kerpon esittelemiä eläinlajeja olivat muun muassa punaniskavallabit, lumivuohi, vapiti, amurintiikeri, kaksikyttyräinen kameli, przewalskinhevonen ja halli. 

Sarjan idea, tunnusmusiikki, videomateriaali ja siihen liitetty valmis taustanauru olivat peräisin vuonna 1988 tehdystä hollantilaisesta tv-sarjasta Animal Crackers, jossa kaikkia ääniä esitti koomikko André van Duin. Suomenkielisessä äänityksessä eläinten ääninä olivat Petteri Summanen ja Jukka Rasila.

Lähteet
-------

1. ↑  Operaattorit: MTV3 9.00-10.30 Tiikerin jäljillä... *Helsingin Sanomat*.  2.1.1997. Viitattu 3.9.2023.
2. 1 2 3  Karvakorvat – Tiikereitä, taikuriapinoita ja tanssivia joutsenia! (1/2) *YouTube*.
3. ↑  Karvakorvat – Tiikereitä, taikuriapinoita ja tanssivia joutsenia! (2/2) *YouTube*.
**Campan** on kunta Lounais-Ranskassa Hautes-Pyrénées'n departementissa Occitanien alueella. Se sijaitsee noin kuusi kilometriä Bagnères-de-Bigorren kaupungista kaakkoon.

Campan oli 1000-luvulla Hautes-Pyrénées'n kolmanneksi väkirikkain kaupunki, jossa asui lähes 4 500 asukasta. Kaupungin asukkaat saivat silloin elantonsa metsässä, marmorilouhoksista ja rodunjalostuksesta. Nykyään matkailu on yksi tärkeimmistä elinkeinoista. Kunnan nähtävyyksiä ovat 1500-luvulta peräisin oleva katettu karjamarkkinapaikka La halle. Samalta vuosisadalta on myös Saint-Jean-Baptisten kirkko.

Tunnettuja kuntalaisia
----------------------

* Dominique Gaye Mariolle (1767-1818), Napoleonin armeijan eliittijoukko Garde impérialen sotilas.

  

* La halleLa halle
* Saint-Jean-Baptisten kirkkoSaint-Jean-Baptisten kirkko

Lähteet
-------

1. ↑  Insee
2. 1 2  Tour de France 2019

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Campan** Wikimedia Commonsissa
Reikätautiin kuollut riikinkukkoahven.
**Reikätauti** on kalojen sairaus, joka vaivaa sekä makeassa vedessä että merivesiakvaariossa pidettyjä lajeja. Makeavesiakvaariossa sitä tavataan lehtikaloilla ja muilla kirjoahvenilla, varsinkin riikinkukkoahvenella ja kiekkokaloilla. Merivesiakvaariossa keisarikalat ja välskärikalat sekä eräät muut kalat ovat sille alttiita.

Reikätauti auiheuttaa reikiä ja kuoppia kalan ihoon, ensin päähän, myöhemmin myös kylkiviivan kohdalle.

Reikätaudin aiheuttajasta on monia mielipiteitä. Monissa reikätautisissa kaloissa on *Hexamita*-alkueläimen aiheuttama tulehdus, mutta voi olla, että reikätauti altistaa kalat tälle infektiolle. Reikätaudin syyksi on arveltu myös kalkin, fosforin ja D3-vitamiinin epätsapainoa.

Reikätautia on pidetty myös stressin aiheuttamana autoimmuunisairautena, joka liittyy etenkin huonoon vedenlaatuun. Luonnossa sitä esiintyy vain hyvin harvoin.

Lähteet
-------

1. ↑  Hole In The Head Disease in Fish: Causes & Treatment *PetCoach*. Viitattu 4.5.2009. (englanniksi)
2. ↑  Järvi, Jukka: Kirjoahventen reikätauti. *Aquahoito*.  Arkistoitu 14.1.2021. Viitattu 4.5.2009.

Aiheesta muualla
----------------

* Pro, Steven: Marine Head and Lateral Line Erosion (A Description of the Syndrome and a Review of its Speculated Causes)  2005. Reefeeping Magazine Reef Central. Viitattu 4.5.2009. (englanniksi)
**Nils Johan Idman** (1. marraskuuta 1781 Pälkäne – 23. lokakuuta 1851 Messukylä) oli suomalainen laamanni ja kartanonomistaja.

Idmanin vanhemmat olivat Pälkäneen kirkkoherra Gustaf Niklas Idman (1752–1807) ja Margareta Eleonora Jansson. Hän pääsi ylioppilaaksi 1795 Turussa ja opiskeli Turun akatemiassa valmistuen filosofian kandidaatiksi 1801 ja maisteriksi 1802. Hän oli auskultanttina Turun hovioikeudessa ja toimi siellä sitten ylimääräisenä notaarina 1804 ja oli Turun akatemian konsistorin ylimääräisenä amanuenssina vuodesta 1805. Idman sai varatuomarin arvon 1807.

Suomen sodan jälkeen Idman oli hallituskonseljin kamaritoimituskunnan revisiokonttorin reviisorina vuodesta 1809 ja valtiovaraintoimituskunnan apulaisesittelijäsihteerinä vuodesta 1812. Hän sai eron tästä virasta vuonna 1814 ja sai samana vuonna laamannin arvonimen. Idman omisti Hatanpään kartanon silloisen Messukylän pitäjän alueella. Vuonna 1840 Idman perusti yhdessä Taalintehtaan ruukin omistajan senaattori Carl August Ramsayn ja vuorimestari Gustaf Idestamin kanssa masuunin Tammerkosken yläjuoksulle Hatanpään kartanon omistamalle maalle. Ylöjärven Haverin kaivoksen heikkolaatuista rautamalmia käyttänyt masuuni käynnistyi 1844, mutta se osoittautui pian kannattamattomaksi ja Idman luopui hankkeesta. Ramsay myi masuunin Gustaf August Wasastjernalle, joka perusti masuunin yhteyteen vuonna 1857 konepajan, josta sai alkunsa Tampereen Pellava- ja Rautateollisuus Oy.

Idmanin yhdessä Carl Niclas Helleniuksen kanssa vuonna 1802 julkaisema väitöskirja *Muistio Linnun pesistä – Hämeessä koottujen havaintojen perusteella* on julkaistu suomennettuna vuonna 2009 kirjassa *Suomen lintutieteen synty*.

Idman oli naimisissa vuodesta 1813 Elisabet Eleonora Gardiemeisterin (k. 1873) kanssa. Heidän poikiaan olivat piirilääkäri Nils Johan Vilhelm Idman (1814–1874), Hatanpään kartanon isänsä jälkeen omistanut tilanomistaja Karl Gustaf Idman (1817–1880) ja vuorikonduktööri Fredrik Ferdinand Idman (1819–1845).

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Kotivuori, Yrjö: Nils Johan Idman *Ylioppilasmatrikkeli 1640–1852*. Helsingin yliopisto. Viitattu 25.3.2016.
2. ↑  Patruunoita : Wasastjerna ja Törngren (Arkistoitu – Internet Archive)


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Ylioppilasmatrikkeli 1640–1852

 |

 |
**Karl August Herckman** (11. huhtikuuta 1843 Mäntyharju – 21. tammikuuta 1926 Mikkeli) oli suomalainen juristi ja moninkertainen valtiopäivämies. 

August Herckmanin vanhemmat olivat nimismies Karl Fabian Herckman ja Maria Elisabet Stierwald ja puolisot vuodesta 1876 Lydia Calonius (k. 1889) ja vuodesta 1894 Alma Johanna Lackström (o.s. Adler). Herckman tuli ylioppilaaksi 1865 ja suoritti tuomarintutkinnon 1871, varatuomarin arvon hän sai 1874. Hän toimi Kuopion tuomiokapitulin sihteerinä 1877–1911 ja hoiti virkansa ohessa tuomiokapitulin notaarin tehtäviä 1880–1882 sekä 1886–1887. Hänelle myönnettiin laamannin arvonimi. Herckman oli Kuopion kaupunginvaltuuston jäsen 1878–1892 ja 1894–1899, valtuuston puheenjohtajana hän toimi kolmeen eri otteeseen. Herckman edusti Kuopion kaupunkia porvarissäädyssä valtiopäivillä 1888, 1891, 1894, 1897  ja 1899.

Herckman kuului ylioppilaana kolmannen kaksitoistikon nimellä tunnettuun ja kasööri Kola Paldanin johtamaan kuoroon, joka kiersi vuonna 1869 ympäri Suomea keräämässä konserteilla rahaa ylioppilastaloa varten. Vuonna 1882 hän kuului Muntra Musikanterien Moskovan kuoroon.

Taru Mäntysen vuonna 2001 suunnittelema *Valtiopäivämiesten muistomerkki* kunnioittaa August Herckmanin, Kustaa Killisen ja Ivar Kyanderin valtiopäivillä 1897 tekemää tiettävästi ensimmäistä esitystä äänioikeuden myöntämisestä naisille valtiollisissa vaaleissa.

Lähteet
-------

1. 1 2  *Aikalaiskirja. Henkilötietoja nykypolven suomalaisista*, s. 153–154. Helsinki: Tietosanakirja-Osakeyhtiö, 1920.
2. 1 2  Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899 Viitattu 20.10.2020.
3. ↑  Sigurd Nordenstreng: *Porvarissäädyn historia Suomen valtiopäivillä 1809–1906: Osa V*, s. 121–122. Helsinki: Otava, 1921.
4. ↑  Henkilötietoja, Iltalehti, 10.04.1923, nro 81, s. 4, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
5. ↑  Kuopion julkiset taideteokset, nro. 57 (Viitattu 20.10.2020)
6. ↑  Naisten äänioikeutta esittäneille muistolaatta Kuopioon. HS, 29.2.2000. (Viitattu 20.10.2020)

  


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899

 |

 |
**Johan Stolpe** (6. marraskuuta 1827 Piikkiö – 25. marraskuuta 1901 Ruovesi) oli suomalainen rehtori ja pastori.

Johan Stolpen vanhemmat olivat Piikkiön kirkkoherra Abraham Nils Stolpe (1788–1863) ja hänen ensimmäinen puolisonsa Ebba Kristina Forsman. Hän kävi Turun triviaalikoulua ja Turun lukiota ja tuli ylioppilaaksi Helsingissä 1849. Stolpe opiskeli teologiaa Helsingin yliopistossa, suoritti teologian erotutkinnon 1856 ja hänet vihittiin papiksi Turun hiippakunnassa 1856.

Stolpe oli pitäjänapulaisena Liedossa, kirkkoherran apulaisena Sauvossa ja vt. kappalaisena Uskelassa. Hän oli Turun yläalkeiskoulun vt. kollega 1857, Bell-Lancasterkoulun vt. opettaja 1857, Turun tyttöalkeiskoulun vt. opettaja 1858 ja Turun ala-alkeiskoulun vt. opettaja 1859–1860. 

Tampereella Stolpe oli Tampereen yläalkeiskoulun historian kollegana 1860–1874 ja yläalkeiskoulusta 1874 muodostetussa Tampereen reaalikoulussa historian kollegana sekä rehtorina 1878–1884. Hän oli sittemmin Tampereen reaalikoulun seuraajaksi 1884 perustetussa Tampereen reaalilyseossa opettajana sekä lyseon rehtorina 1884–1892. Stolpe oli myös Tampereen yksityisen ruotsalaisen tyttökoulun johtajana ja opettajana sekä sunnuntai- ja iltakoulujen opettajana. Erottuaan rehtorin virasta 1892 Stolpe muutti Ruovedelle, jossa hän omisti Toivolan huvilan lähellä Ruoveden kirkkoa. Stolpe kuoli marraskuussa 1901 74-vuotiaana Ruovedellä.

Stolpe oli Tampereen kaupunginvaltuuston jäsenenä 1878–1883. Hän kuului Tampereen Metsästys- ja Ampumaseuran perustajiin ja oli seuran kunniapuheenjohtaja. Stolpe oli Suomen Muinaismuistoyhdistyksen asiamiehenä Tampereella. Hän omisti pitkään Viinikan tilan Pirkkalassa ja viljeli siellä muun muassa juurikkaita.

Johan Stolpe oli naimisissa vuodesta 1862 Edla Augusta Federleyn (k. 1919) kanssa. Heidän poikansa oli Jyväskylän piirilääkäri Thorfinn Stolpe (1863–1943).

Lähteet
-------

1. ↑  Sanomalehtien muistokirjoitusten mukaan Stolpen syntymäpaikka oli Vaasa.
2. 1 2 3 4 5  Yrjö Kotivuori, Ylioppilasmatrikkeli 1640–1852: Johan Stolpe. Verkkojulkaisu 2005. Luettu 18.2.2023.
3. 1 2 3 4 5  J. Stolpe, Aamulehti, 28.11.1901, nro 278, s. 2, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
4. 1 2 3 4 5  Kuolleita, Uusi Suometar, 29.11.1901, nro 279, s. 3, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot

Aiheesta muualla
----------------

* Vanhoja tamperelaisia III, Aamulehti, 18.02.1923, nro 40, s. 6, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
**Karl Leonard Schulman** (6. elokuuta 1818 Hauho – 25. maaliskuuta 1880 Hämeenlinna) oli suomalainen upseeri ja valtiopäivämies.

Schulmanin vanhemmat olivat tilanomistaja, majuri Otto Vilhelm Schulman ja Lovisa Vilhelmina Gardiemeister ja puoliso vuodesta 1855 Lovisa Heliodora Forssman (k. 1914). Schulman tuli ylioppilaaksi 1836. Hän oli aliupseeri Suomen kaartissa 1843, vänrikki venäläisessä 2. tarkk’ampujapataljoonassa 1844 ja siellä aliluutnantti 1845 ja luutnantti 1848. Siirron takaisin Suomen kaartiin aliluutnanttina hän sai 1851, yleni luutnantiksi samana vuonna ja erosi 1852. Alikapteeniksi 6. Hämeenlinnan ruotujakoiseen tarkk’ampujapataljoonaan Schulman tuli 1854, yleni kapteeniksi 1855 ja erosi majurina 1868. Hän omisti Hauhon Lautsian tilan vuoteen 1871. Schulman oli valtiopäiväedustaja aatelissäädyssä 1863–1864.

Arkkitehti Allan Schulman, yliopettaja Otto Karl Hjalmar Schulman ja reviisori Karl Max Werner Schulman olivat Karl Leonard Schulmanin poikia.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Yrjö Kotivuori, Ylioppilasmatrikkeli 1640–1852: Karl Leonard Schulman. Verkkojulkaisu 2005. Viitattu 12.12.2020.
**Karl Johan Oskar von Numers** (15. joulukuuta 1814 Espoo – 10. heinäkuuta 1881 Helsinki) oli suomalainen juristi ja valtiopäivämies. 

Von Numersin vanhemmat olivat tilanomistaja, kapteeni Claes Johan von Numers ja Henrietta Gustava Stiernschantz ja puolisot vuodesta 1858 kirjailija Hedvig Konstantia Fredrika Ehrenstam (k. 1863) ja vuodesta 1866 Herlofina Elisabet Kristina af Trolle (k. 1884). Von Numers tuli ylioppilaaksi 1833 ja suoritti tuomarintutkinnon 1839, varatuomarin arvon hän sai 1844 ja valtioneuvoksen arvon 1879. Von Numers oli senaatissa oikeusosaston ylimääräinen kopisti 1844, talousosaston ylimääräinen kopisti vuodesta 1845, kirkollistoimituskunnan kopisti vuodesta 1847, kanslisti vuodesta 1855 ja protokollasihteeri vuodesta 1858 sekä sotilastoimituskunnan esittelijäsihteeri 1873–1879. Hän oli aatelissäädyssä edustaja valtiopäivillä 1867, 1872 ja 1877–1878.

Professori Gustaf Sigurd Gideon von Numers oli Karl Johan Oskar von Numersin poika, samoin kuin upseeri, hovineuvos Karl Johan Agaton von Numers.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Yrjö Kotivuori, Ylioppilasmatrikkeli 1640–1852: Karl Johan Oskar von Numers. Verkkojulkaisu 2005. Viitattu 13.12.2020.
2. ↑  Hovineuvos kapteeni Carl von Numers kuollut.  *Virtain, Ähtärin, Alavuden ja Töysän Sanomat*, 18.9.1931, nro 37, s. 2. Kansalliskirjasto. Viitattu 22.7.2021.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Ylioppilasmatrikkeli 1640–1852

 |

 |