recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Fungisidit** ovat  torjunta-aineiden eli pestisidien alaryhmä. Se tarkoittaa aineita, jotka estävät kasvien sienitauteja. Niitä käytetään sekä siemenien peittaukseen että levitetään kasvien kasvun aikana kasvustoon. Varhaisimpia fungisideja ovat peittausaineina käytetyt metyylielohopea ja elohopean alkoksialkyyliyhdisteet. Niitä ei Suomessa ympäristö- ja terveyshaittojen takia enää käytetä. Synteettisiä orgaanisia fungisideja ovat mm. benomyyli, tiofanaattimetyyli, mankotsebi ja tiraami.[1]

Puunsuoja-aineina on käytetty aiemmin myös fungisidisia kloorifenoleita, jotka on Suomessa kielletty.[1]

Lääketieteessä sienitautien hoitoon käytettäviä aineita kutsutaan yleensä  antimykooteiksi tai sienilääkkeiksi.

Suomessa markkinoilla olevat viljojen kasvitautien torjunta-aineet jaetaan vaikutustapansa perusteella viiteen eri ryhmään. DMI-aineet (triatsolit), strobiluriinit, aniliinipyrimidit, morfoliinit ja kloronitriilit.

Sienten soluseinien muodostumista estävien torjunta-aineiden tehoaineina käytetään mm. seuraavia yhdisteitä: 

* DMI-aineet:
	+ Difenokonatsoli C19H17Cl2N3O3, CAS-numero 119446-68-3
	+ Metkonatsoli C17H22ClN3O, CAS-numero 125116-23-6
	+ Prokloratsi C15H16Cl3N3O2, CAS-numero 67747-09-5
	+ Propikonatsoli C15H17Cl2N3O2, CAS-numero 60207-90-1
	+ Protiokonatsoli C14H15Cl2N3OS, CAS-numero 178928-70-6
	+ Syprokonatsoli C15H18ClN3O, CAS-numero 94361-06-5
	+ Tebukonatsoli C16H22ClN3O, CAS-numero 107534-96-3
* Morfoliinit:
	+ Fenpropidiini C19H31N, CAS-numero 67306-00-7
	+ Fenpropimorfi C20H33NO, CAS-numero 67564-91-4

Sienten soluhengityksen estävien torjunta-aineiden tehoaineina käytetään mm. seuraavia yhdisteitä: 

* Strobiluriinit (QoI-aineet):
	+ Atsoksistrobiini C22H17N3O5, CAS-numero 131860-33-8
	+ Kresoksiimi-metyyli C18H19NO4, CAS-numero 143390-89-0
	+ Pikoksistrobiini C18H16F3NO4, CAS-numero 117428-22-5
	+ Pyraklostrobiini C19H18ClN3O4, CAS-numero 175013-18-0
	+ Trifloksistrobiini C20H19F3N2O4, CAS-numero 141517-21-7

Sienten raaka-aineiden saantia estävien torjunta-aineiden tehoaineina käytetään mm. seuraavia yhdisteitä: 

* Aniliinipyrimidit :
	+ Syprodiniili C14H15N3, CAS-numero 121552-61-2

Sienten useisiin kohtiin vaikuttavien torjunta-aineiden tehoaineina käytetään mm. seuraavia yhdisteitä: 

* Kloronitriilit:
	+ Klorotaloniili C8Cl4N2, CAS-numero 1897-45-6

Katso myös
----------

* Hoitoresistentit sieni-infektiot

Lähteet
-------

1. 1 2  Vähäkangas K, Tuomisto J. Torjunta-aineet. Orgaaniset ympäristömyrkyt, kirjassa Koulu M, Mervaala E, Tuomisto J, Farmakologia ja toksikologia, 8. p. ss. 1167–1184. Kustannus Oy Medicinia, Kuopio 2012. ISBN 978-951-97316-4-3.

Aiheesta muualla
----------------

Commons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Fungisidi**.
* Tieteen termipankki: Fungisidi
* Maa- ja elintarviketalouden tutkimuskeskus (MTT): Marja Jalli ja Peppi Laine, Fungisidien luokittelu, MTT Kasvintuotannon tutkimus
**Lauri Pohjakallio** (s. 14. lokakuuta 1944 Jokioinen) on suomalainen arkeologi, joka on toiminut Lounais-Hämeen museon (vuodesta 2006 Forssan museo) johtajana. Pohjakallio on edistänyt etenkin Lounais-Hämeen paikallishistorian tutkimusta ja on perehtynyt erityisesti alueen esihistoriaan. Hän on toiminut Lounais-Hämeen Kotiseutu- ja Museoyhdistyksen julkaiseman Lounais-Hämeen Kotiseutu- ja Museoyhdistyksen vuosikirjan toimittajana ja on ollut Suomen arkeologisen seuran julkaiseman Muinaistutkija-lehden vastaava toimittaja vuosina 1988–1995.

Tunnustuksia
------------

* Suomen kulttuurirahaston Hämeen rahaston tunnustuspalkinto 2006.

Julkaisuja
----------

* Pohjakallio, Lauri: *Lounais-Hämeen esihistoria*. Lounais-Hämeen Kotiseutu- ja Museoyhdistyksen vuosikirja 63. Lounais-Hämeen Kotiseutu ja Museoyhdistys, 1994.

Lähteet
-------

1. ↑  Lauri Pohjakallio *Lounakirjailijat*. Lounakirjastot. Viitattu 19.11.2015.
2. ↑  Lauri Pohjakallio on yhä perso kalliomaalauksille *Hämeen Sanomat*.  28.04.2006.  Arkistoitu 20.11.2015. Viitattu 19.11.2015.


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)

 |

 |
Köysiradan vaunuja lähtötasanteelta nähtynä.
**Funiculaire de Montmartre** eli **Montmartren köysirata** on Pariisissa sijaitseva funikulaari eli kiskoköysirata, jolla voi nousta Montmartren kukkulalle. Rata alkaa kukkulan juurelta ja päättyy ylhäällä aivan Sacré-Coeur-kirkon lähelle. Köysiradalla liikennöi Pariisin liikennelaitos RATP. Matka radan päästä päähän kestää yhteen suuntaan puolitoista minuuttia.[1] Radan pituus on 108 metriä ja nousu 38 metriä. Ensimmäinen köysirata avattiin samalla paikalla vuonna 1900 ja se sähköistettiin vuonna 1935. Nykyinen rata rakennettiin vuonna 1991 aiemman paikalle. Uudet asemat suunnitteli arkkitehti François Deslaugiers.[2] Köysiradalla voi matkustaa Pariisin metron metrolipulla. Kukkulalle pääsee myös aivan köysiradan vieressä kulkevia portaita, jotka muodostavat Rue Foyatier -nimisen kadun.

Lähteet
-------

1. ↑  Funiculaire de Montmartre (englanniksi) Parisinfo. Viitattu 15.4.2016.
2. ↑  Le Funiculaire de la Butte Montmartre (ranskaksi) Parisinfo1900. Viitattu 15.4.2016.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Funiculaire de Montmartre** Wikimedia Commonsissa
**Ágios Matthaíos** (kreik. Άγιος Ματθαίος; myös transl. *Ágios Matthéos*) on Kreikan kylä, joka sijaitsee Korfun saarella. Se kuuluu hallinnollisesti Etelä-Korfun kuntaan, Korfun alueyksikköön ja Jooniansaarten alueeseen. Kylän väkiluku on 1 088 (vuonna 2011).

Ágios Matthaíoksen kylää ja Pyhän Matteuksen kirkko.
Ágios Matthaíoksen kylä sijaitsee Korfun eteläisissä sisäosissa linnuntietä noin 15 kilometriä etelälounaaseen saaren keskuksesta Korfun kaupungista. Kylä samoin kun sen pääkirkko on nimetty Pyhän Matteuksen mukaan.

Ágios Matthaíos muodostaa myös laajemman kyläyhdyskunnan (Δημοτική Κοινότητα Αγίου Ματθαίου, *Dimotikí Koinótita Agíou Matthaíou*), johon kuuluvat varsinaisen Ágios Matthaíoksen kylän lisäksi kylät Chalikoúnas ja Skála. Koko yhdyskunnan väkiluku on 1 190.

Aiemmin kylä kuului Meliteieísin kuntaan ja vuosina 2011–2019 Korfun kuntaan ja sen Meliteieísin kunnallisyksikköön.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Απογραφή Πληθυσμού - Κατοικιών 2011. Väestönlaskennan tulokset (XLS)  2011. The Hellenic Statistical Authority (Kreikan tilastokeskus ELSTAT).  Arkistoitu 16.10.2015. Viitattu 1.9.2014. (kreikaksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Ágios Matthaíos** Wikimedia Commonsissa
**Lauri Nuutinen** (1699 Liperi – 1763) tuli tunnetuksi järvenlaskijana.

Nuutinen sai vuonna 1729 asuakseen kaksi autiotilaa Enon Aittovaarasta. 1741 hän ryhtyi kaivamaan laskuojaa Sarvingissa sijainneesta Sarvinginjärvestä Jakojärveen, joka oli paljon alempana järviä erottavan hiekkaharjun toisella puolella. Naapurit avustivat ensin Nuutista, mutta lopettivat sen ja Nuutinen jäi yksin hankkeessaan. Hän sai silti syyskuussa 1743 valmiiksi neljäkymmentä syltä pitkän, viisi syltä syvän ja kolme syltä leveän laskuojan. Kun Nuutinen avasi laskuojan, kaksi peninkulmaa pitkä Sarvinginjärvi tyhjeni melkein kokonaan murrettuaan järviä erottavan hiekkaharjun. Aluksi vihastuneet naapurit vangitsivat Nuutisen. Myöhemmin järvenlaskun muodostamasta vesijättömaasta syntyneistä hyvistä heinäpelloista syntyi riitaa. Nuutisen oikeudet järven laskun tuloksiin tunnustettiin 1756, kun hän sai omistukseen paitsi koko kuivatun alueen, myös 50 vuoden verovapauden ja 1 000 riksin palkinnon. Nuutinen innostui järvenlaskuista ja kuivatti myöhemmin useita pienempiä järviä, mutta viranomaiset keskeyttivät 1760 hänen yrityksensä kuivattaa suuri Viinijärvi.

Lähteet
-------

1. 1 2  Heikinheimo, Ilmari (toim.): *Suomen elämäkerrasto*, s. 550. Helsinki: Werner Söderström Osakeyhtiö, 1955.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Kansallisbiografia
* Biografiasampo

 |

 |
**Gustaf Wilhelm Rönnholm** (30. marraskuuta 1858 Vaasa – 8. marraskuuta 1934 Helsinki) oli suomalainen eläinlääkäri, joka sai ensimmäisenä Suomessa eläinlääkintöasessorin arvonimen, vuonna 1933.

Rönnholm ryhtyi koulunsa päätettyään apteekkialalle ja valmistui proviisoriksi. Eläinlääkäriksi hän valmistui eläinlääkintäkorkeakoulusta Kööpenhaminasta. Hän jatkoi vielä jonkin aikaa opintojaan Keski-Euroopassa ja työskenteli eläinlääkärinä Malmössä Ruotsissa. Suomeen palattuaan hän toimi ensin eläinlääkärinä Jyväskylän piirissä ja sitten vuodesta 1887 Porin piirieläinlääkärinä. Hän oli myös Porin kaupungin eläinlääkäri vuosikymmeniä. Porissa Rönnholm osallistui useisiin luottamustehtäviin, ja hän oli muun muassa Porin kaupunginvaltuuston jäsen yli kaksikymmentä vuotta. Suomen Eläinlääkäriyhdistyksen kunniajäseneksi nimitetty Rönnholm sai eläinlääkintöasessorin arvonimen 75-vuotispäivänään 30.11.1933.

Lähteet
-------

1. ↑  Eläinlääkäriasessori G. V. Rönnholm. (samalla sivulla kuolinilmoitus) *Satakunnan Kansa*, 10.11.1934, nro 260, s. 2. Kansalliskirjasto. Viitattu 8.1.2022.
2. 1 2  Päivästä päivään. *Helsingin Sanomat*, 2.12.1933, s. 8.
**Colette Roth-Brand** (o.s. **Brand**, s. 5. marraskuuta 1967) on sveitsiläinen freestylehiihtäjä. Hän saavutti hypyissä olympiapronssia vuonna 1998.

Brand osallistui olympialaisiin kolmasti. Albertvillessä 1992 hän voitti näytöslajina kilpaillut hypyt. Lillehammerissa 1994 hypyt olivat virallinen laji ja Brand sijoittui 15:nneksi. Naganossa 1998 hän saavutti pronssia. Maailmanmestaruuskilpailuihin Brand osallistui kolme kertaa. Lake Placidissa 1991 ja Altenmarkt im Pongaussa 1993 hän sijoittui seitsemänneksi sekä La Clusaz'ssa 1995 yhdeksänneksi.

Brand kilpaili maailmancupissa vuosina 1987–1998. Hän voitti hypyissä 13 osakilpailua, joista ensimmäisen maaliskuussa 1991 Hundfjälletissä ja viimeisen helmikuussa 1996 La Plagnessa. Hän voitti hyppyjen maailmancupin kokonaiskilpailun kaudella 1995–1996 ja sijoittui toiseksi kausilla 1991–1992, 1992–1993 ja 1993–1994 sekä kolmanneksi kausilla 1990–1991 ja 1994–1995.

Brandin poika Noé Roth on freestylehiihdon maailmanmestari.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Colette Brand *Olympedia*.  (englanniksi)
2. 1 2 3 4  Colette Brand Kansainvälinen hiihtoliitto (FIS).  (englanniksi)
3. ↑  Kong and Roth crowned aerials World Champions in snowy Bakuriani *Fis-ski.com*.  23.2.2023. FIS. Viitattu 12.3.2023. (englanniksi)
Käkisalmen kaikkien pyhien kirkko
Kirkko vuonna 1894.
**Käkisalmen kaikkien pyhien kirkko** (myös **Käkisalmen ortodoksinen hautausmaakirkko**) oli entisen Käkisalmen ortodoksisen seurakunnan hautausmaakirkko Käkisalmessa luovutetussa Karjalassa. Kirkko oli pyhitetty kaikkien pyhien muistolle. Nykyisin kirkko on jälleen toiminnassa Valamon luostarin alaisuudessa.

Rakentaminen ja ulkoasu
-----------------------

Käkisalmen hautausmaan kirkko valmistui 1894 ja sen rakentamisen rahoitti käkisalmelaisen kauppiaan tytär Jevdokina Andrejeff. Kirkon suunnitteli arkkitehti Jac. Ahrenberg. Punatiilestä rakennetun kirkon pinta-ala on 392 km². Kirkon torni on kapea ja korkea.

Sota-aika
---------

Kirkko säilyi ehjänä talvisodan ilmapommituksissa. Sodan jälkeen se luovutettiin Neuvostoliitolle. Sodan jälkeen venäläiset käyttivät kirkkoa propagandamateriaalin varastona. Jatkosodan alussa Suomi valloitti Käkisalmen takaisin. Kirkko säilyi venäläisten perääntyessä sytyttämästä tulipalosta, mikä tuhosi lähes koko kaupungin. Jatkosodan aikana kirkko oli taas kirkollisessa käytössä. Vuonna 1944 se oli kuitenkin jätettävä Neuvostoliitolle.

Nykytila
--------

Sodan jälkeen venäläiset pitivät kirkkoa kaasupullojen varastona. Kaasupullojen aiheuttamassa räjähdyksessä 1980-luvulla kirkon katto romahti ja muutkin kirkon osat kärsivät vaurioita. Vaurioitunut rakennus luovutettiin Venäjän ortodoksiselle kirkolle vuonna 1989. Tämän jälkeen kirkkoa on korjattu muun muassa Suomen Ortodoksisten Nuorten Liiton pitämällä työleirillä. Nykyisin kirkko on jälleen toiminnassa Valamon luostarin alaisuudessa.

Lähteet
-------

* Koponen Paavo, Karjalan kirkkokummut. Tammi, Sulkava 1999. ISBN 951-31-1431-7
* Karjalan ja Petsamon ortodoksiset kirkot ja kirkkotaide, toimittanut Kristina Thomenius ja Minna Laukkanen. Etelä-Karjalan taidemuseon julkaisuja 18:1b, Jyväskylä 1997. ISBN 951-785-018-2

Aiheesta muualla
----------------

* Kuva Kaikkien pyhien kirkosta ennen sotia (Arkistoitu – Internet Archive)
**Gustaf Oskar Gylling** (16. helmikuuta 1829 Kuopio – 18. toukokuuta 1891 Moskova) oli suomalainen Venäjän keisarillisessa armeijassa palvellut kenraalimajuri.

Gyllingin vanhemmat olivat everstiluutnantti Pehr Nils Gylling ja Sofia Lovisa Ulrika Aminoff ja puoliso Apollinaria Protasova. Gylling tuli oppilaaksi Haminan kadettikouluun 1841 ja määrättiin sieltä 1849 valmistuttuaan ensin vänrikkinä 3. Orenburgin linjapataljoonaan Kaakkois-Venäjälle ja sitten kouluttajaksi Butyrkin jalkaväkirykmentin 5. pataljoonaan. Aliluutnantiksi 1850 ylennettynä hänet komennettiin seuraavana vuonna pataljoonansa adjutantiksi. Luutnantiksi Gylling ylennettiin 1853. Krimin sotaan hän osallistui 1853–1854 Butyrkin jalkaväkirykmentissä ja sen aikana hänet ylennettiin alikapteeniksi ja siirrettiin ensin kouluttajaksi rykmenttinsä 8. reservipataljoonaan ja sitten 1855 Suomen krenatööritarkk’ampujapataljoonaan.

Sodan jälkeen Gylling ylennettiin kapteeniksi. Vuonna 1857 hänet komennettiin Mallijalkaväkirykmenttiin Pietariin, vuonna 1858 2. yhdistettyyn reservitarkk’ampujapataljoonaan ja vuonna 1859 Suomen opetustarkk’ampujakoulun 1. harjoitustarkk’ampujakomppaniaan. Kun koulu lakkautettiin 1860, Gylling siirrettiin 1861 3. reservitarkk’ampujapataljoonaan. Majuriksi hänet ylennettiin 1862 ja määrättiin 1864 18. tarkk’ampujapataljoonan komentajaksi ja 1867 reservitarkk’ampujapataljoonan komentajaksi. Everstiluutnantiksi 1869 ylennettynä hänet siirrettiin 73. reservitarkk’ampujapataljoonan komentajaksi. Vuonna 1874 Gylling nimitettiin Kiovan kuvernementtipataljoonan komentajaksi ja samalla Kiovan kihlakunnan sotilaskäskynhaltijaksi.Turkin sodan aikana vuodesta 1877 Gylling toimi Kiovan reservirykmentin komentajana, sodan jälkeen vuonna 1878 hänet nimitettiin 44. reservijalkaväkipataljoonan komentajaksi. Sotapalveluksesta Gylling sai eron vuonna 1880 kenraalimajuriksi ylennettynä.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Gustaf Oskar Gylling *Suomalaiset kenraalit ja amiraalit Venäjän sotavoimissa 1809–1917*. Biografiakeskus, Suomalaisen Kirjallisuuden Seura. (Viitattu 8.2.2020)
**Georg Petter Berg** (4. marraskuuta 1825 Raivola Kivennapa – 1901 Matkaselkä Ruskeala) oli suomalainen Venäjän keisarikunnan armeijassa palvellut kenraalimajuri, joka toimi linnoitusopin opettajana useassa eri sotakoulussa.[1]

Bergin vanhemmat olivat tittelineuvos Anders Berg ja Maria Fredrika Grenqvist. Hänen puolisonsa 1853–1855 oli Clara Dorothea Aspelund, Haminan pormestarin Carl Gustaf Aspelundin tytär, ja vuodesta 1857 Blenda Carolina Widenius. Berg tuli Haminan kadettikouluun 1837, valmistui kurssinsa priimuksena ja määrättiin vänrikiksi ylennettynä henkivartioväen Liettuan rykmenttiin 1845. Aliluutnantiksi hänet ylennettiin 1848. Vuonna 1850 Berg ylennettiin luutnantiksi ja määrättiin linnoitusopin kertaajaksi Haminan kadettikouluun, alikapteeni hänestä tuli 1854 ja kapteeni 1855. Vuonna 1858 hän siirtyi linnoitusopin opettajaksi Aleksanterin kadettikouluun Brest-Litovskiin ja 1864 ensin Moskovan kadettikouluun ja sitten Konstantinin sotakouluun. Everstiksi 1861 ylennetty Berg erosi sotapalveluksesta kenraalimajurina 1889.[1]

Lähteet
-------

1. 1 2  Gustaf Petter Berg *Suomalaiset kenraalit ja amiraalit Venäjän sotavoimissa 1809–1917*. Biografiakeskus, Suomalaisen Kirjallisuuden Seura. (Viitattu 29.12.2019)
Lehden ensimmäisen varsinaisen numeron etusivu.
**Kaikuja Kajaanista** (vuosina 1916–1919 **Kajaanin Kaiku** ja vuosina 1919–1920 **Ylimaa**) oli Kajaanissa vuosina 1905–1920 ilmestynyt sanomalehti.

Kaupungin vanhasuomalaiset perustivat *Kaikuja Kajaanista* nuorsuomalaisen *Kajaanin Lehden* vastapainoksi. Vuonna 1916 sen taustalle muodostettiin uusi kirjapainoyhtiö ja lehti sai nimen *Kajaanin Kaiku*. Suomen itsenäistymisen jälkeen lehti oli kokoomuslainen ja uuden lehtiyhtiön myötä sen nimeksi tuli *Ylimaa*. *Kainuun Sanomien* varjoon jääneet *Ylimaa* ja edistyspuolueen *Kajaanin Lehti* yhdistettiin vuonna 1920 porvarillisiksi *Kajaanin Uutisiksi*.

Kolmesti viikossa ilmestyneen lehden levikki oli 1800 kappaletta vuonna 1914. Sen päätoimittajina työskentelivät Juuso Hyvärinen (1906–1918), Väinö S. J. Laamanen (1918–1919) ja Matti Klemola (1919–1920).

Lähteet
-------

1. 1 2 3  *Suomen lehdistön historia 5: Hakuteos Aamulehti – Kotka Nyheter*, s. 235. Kuopio: Kustannuskiila Oy, 1988. ISBN 951-657-239-1.

Aiheesta muualla
----------------

* *Kaikuja Kajaanista* (1905–1916) digitoituna kansalliskirjastossa
* *Kajaanin Kaiku* (1916–1919) digitoituna kansalliskirjastossa
* *Ylimaa* (1919–1920) digitoituna kansalliskirjastossa
**Kaiku Kallio** (14. helmikuuta 1890 Pyhämaa – 21. syyskuuta 1971 Helsinki) oli suomalainen poliitikko. Kallio toimi Kokoomuksen kansanedustajana vuosina 1939–1945 edustaen Viipurin läänin läntistä vaalipiiriä. Kallio kirjoitti ylioppilaaksi vuonna 1909, suoritti teologisen erotutkinnon vuonna 1912, vihittiin papiksi samana vuonna ja suoritti pastoraalitutkinnon vuonna 1915. Politiikan ulkopuolella Kallio toimi muun muassa Lappeenrannan kirkkoherrana, Lappeenrannan rovastikunnan vt. lääninrovastina ja lääninrovastina, Lappeenrannan yhteislyseon uskonnon opettajana ja Lappeenrannan seurakuntatervehdyksen päätoimittajana. Kallion vanhemmat olivat kanttori-urkuri, maanviljelijä Kustaa Kallio ja Olga Ruissaari. Kallion puoliso vuosina 1916–1929 oli Hilda Maria Veijalainen ja vuodesta 1971 Anja Kaarina Maltela. Kalliolle myönnettiin rovastin arvonimi vuonna 1934.

Lähteet
-------

1. ↑  .aspx Kaiku Kallio *Suomen kansanedustajat*. Eduskunta.


|  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * n
* k
* m
Kansallisen kokoomuspuolueen kansanedustajat 1939–1945 |
| --- |
|  |
| Eduskuntaryhmä(25) | 
* Eerola
* Hackzell
* Havas (1939–1941†)
* Heikinheimo (1941–1945)
* Heikkilä
* Honka
* Horelli
* Hurtta
* Ikola
* Kallio
* Kokko (1939–1943†)
* Korvenoja
* Kylänpää
* K. Lehtonen (1943–1945)
* O. Lehtonen
* Linkomies
* Moilanen
* Oksala
* Paavolainen
* Pennanen
* Pilkama (1939–1942†)
* Pohjala
* Pohjannoro
* Soini
* Turja
* Tuurna
* Valanne (1942–1945)
* Virkkunen

 |

 |


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Eduskunta
* Biografiasampo

 |

 |
**Alec Udell** (s. 29. marraskuuta 1995 Houston, Texas, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen autourheilija.

Udell kilpailee pääasiassa Yhdysvalloissa, mutta on ajanut myös Euroopan radoilla.

Kartingin jälkeen Udell aloitti kilpa-autoilijan uransa ja ajoi vuosina 2011 - 2014 Pirelli World Challenge GTS -sarjassa, joka tunnetaan nykyään nimellä SRO America GT4 series. Udell saavutti muun muassa neljä palkintosijaa ja yhden paalupaikan.

Tämän jälkeen Udell on ajanut Pirelli World Challenge -sarjaa, joka on nykyisin nimeltään GT World Challenge America. Ensimmäisellä kaudellaan Udell otti 3 voittoa, 13 palkintosijoitusta ja yhden paalun. Seuraavana vuonna eli 2016 hän hallitsi koko sarjaa voittaen Porsche 911 GT3 Cup -autolla GTC -luokan mestaruuden. Samaisena vuonna hän osallistui Circuit of the Americasin moottoriradalla kahteen kilpailuun Porsche Supercup -sarjassa johon hän osallistui vierailevana kuljettajana. Hän saavutti sijat 11 ja 7. Vuonna 2019 Udell ajoi Euroopassa GT4 European Series -sarjaa. Hänen autokunta voitti Silver Cup luokan mestaruuden.

Vuonna 2022 Udell osallistui yhteen kilpailuun WeatherTech SportsCar Championship -sarjassa johon kuului Sebringin 12 tunnin ajo.

Lähteet
-------


* Alec Udell Driver Databasessa
**Tricholoma ustale**, epävirallisesti **pyökkivalmuska** tai **mustuva valmuska** on valmuskojen sukuun kuuluva helttasienilaji, jolla on kastanjanruskea, reunasta vaalea ja keskeltä tummempi, iän myötä mustuva 3–10 senttimetrin levyinen lakki ja renkaaton, punaruskea jalka. Malto on valkoista tai kermanväristä, mutta muuttuu vaurioituneena punaruskeaksi. Heltat ovat vaalean kermanväriset.

*Tricholoma ustale* on yksi yleisimmistä ruskealakkisista valmuskalajeista, mutta sen havaitseminen on vaikeaa, koska sen lakki sulautuu niin hyvin maahan pudonneisiin lehtiin. Pyökkivalmuska esiintyy lehtimetsissä ja on nimensä mukaisesti pyökin juurisieni. Sieni on melko yleinen Britanniassa ja Irlannissa ja esiintyy suurimmassa osassa Manner-Eurooppaa, mutta Suomessa laji on havaittu vain kerran vuonna 1958. Eri lähteissä sientä pidetään joko syötävänä tai syömäkelvottomana, ja sen on havaittu aiheuttavan hiirillä maha-suolikanavan ärsytystä. Japanilaiset tutkijat ovat eristäneet sienestä ustaliinihapoksi nimettyä sienimyrkkyä, ja sen arvellaan olevan yksi kolmesta eniten myrkytystapauksia aiheuttavasta sienestä Japanissa. Maultaan sieni on kitkerähkö, mieto tai jauhomainen. Britteinsaarilla sienen kasvuaikoja ovat myöhäiskesä ja syksy, ja sitä muistuttavia lajeja ovat kosteilla nurmilla esiintyvä koivun juurisieni täplähelttavalmuska *Tricholoma fulvum* ja harvinainen *Tricholoma ustuloides*.

*Tricholoma ustale*n kuvasi ensimmäisen kerran vuonna 1818 ruotsalainen sienitieteilijä Elias Magnus Fries, joka antoi sille nimen *Agaricus virgatus*. Nykyisen nimensä sieni sai saksalaiselta Paul Kummerilta vuonna 1871, kun tämä siirsi lajin yhdessä muiden valmuskojen kanssa *Tricholoma*-sukuun. Sienellä ei ole alalajeja.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6  Tricholoma ustale (Fr.) P. Kumm. - Burnt Knight *first-nature.com*. Viitattu 28.3.2021. (englanniksi)
2. 1 2  Laji.fi: Tricholoma ustale *laji.fi*. Viitattu 28.3.2021.
3. ↑  pyökkivalmuska (Tricholoma ustale) *naturephoto-cz.com*. Viitattu 28.3.2021.
4. ↑  Tricholoma *ftp.funet.fi*. Viitattu 28.3.2021.
5. 1 2  Tricholoma ustale *healing-mushrooms.net*. Viitattu 28.3.2021. (englanniksi)
6. ↑  Laji.fi: Täplähelttavalmuska – Tricholoma fulvum *laji.fi*. Viitattu 28.3.2021.
7. ↑  Dyntaxa.se: Tricholoma ustale - bokmusseron *dyntaxa.se*. Viitattu 28.3.2021. (ruotsiksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Taksonitunnisteet |
| --- |
|  |
| Tricholoma ustale | 
* Wikidata: Q10432254
* BioLib: 60410
* CoL: 7D3HG
* EoL: 1017368
* EPPO: TRCHUS
* Fungorum: 232364
* GBIF: 5241845
* iNaturalist: 118201
* IRMNG: 11022735
* MycoBank: 232364
* NatureServe: 2.883725
* NBN: NHMSYS0001500405
* NCBI: 113601
* NZOR: e20a1209-75db-41bc-84a6-efd0144b1f6a
* Open Tree of Life: 231896
* uBio: 1249408

 |
|  |
| Agaricus ustalis | 
* Wikidata: Q59579375
* CoL: 66255
* Fungorum: 461548
* GBIF: 5241848
* IRMNG: 11320471
* MycoBank: 461548
* NZOR: 0c98bc2d-d6f2-448d-9837-03c8fc47bb7d

 |

 |
*Tämä artikkeli kertoo Britannian kuninkaallisen laivaston Elizabeth-luokan linjalaivasta. Muita merkityksiä on täsmennyssivulla.*

**HMS Powerful** oli Britannian kuninkaallisen laivaston vuonna 1783 vesillelaskettu Elizabeth-luokan 74-tykkinen kolmannen luokan linjalaiva.

Valmistus
---------

*Pääartikkeli: Elizabeth-luokka*
Alus tilattiin 4. heinäkuuta 1780 Perry and Companyltä Blackwallista, missä köli laskettiin huhtikuussa 1781. Alus laskettiin vesille 3. huhtikuuta 1783 ja valmistui 11. elokuuta Woolwichissa, jolloin kustannukset olivat olleet kuparoinnista ja varustamisesta 12 587 puntaa 18 shillinkiä ja 2 dimeä.

Palvelus
--------

Alus otettiin palvelukseen huhtikuussa 1783 päällikkönään Thomas Fitzherbert, mutta se poistettiin palveluksesta jo vuonna 1785. Alus palautettiin palvelukseen toukokuussa 1786 päällikkönään Andrew Sutherland kontra-amiraali Thomas Gravesin lippulaivaksi. Aluksella tehtiin pieniä korjauksia Plymouthissa toukokuusta 1788 maaliskuuhun 1789.

Alus palasi palvelukseen joulukuussa 1792 päällikkönään Thomas Hicks ja alus oli varustettavana maaliskuusta 1793 tammikuuhun 1794. Alus lähti 15. tammikuuta 1794 Jamaikalle päällikkönään William Otway. Elokuussa alus poistettiin palveluksesta.

Alus siirrettiin 1805 Itä-Intian laivueeseen. Se valtasi 13. kesäkuuta 1806 Trincomaleen edustalla ranskalaisen kaapparin *L'Henrietten*.

Alus romutettiin toukokuussa 1812 Chathamissa.

Lähteet
-------

* Winfield, Rif: *British Warships in the Age of Sail 1714-1792 - Design, Construction and Fates*. Minnesota: Seaforth Publishing, 2007. ISBN 978-1-84415-700-6. (englanniksi)

### Viitteet

1. 1 2  Winfield 2007 s. 81
2. ↑  Winfield 2007 s. 81-82
3. 1 2  Winfield 2007 s. 82

*Elizabeth*-luokan linjalaivat

|  |
| --- |
| *HMS Elizabeth* – *HMS Resolution* – *HMS Cumberland* – *HMS Berwick* – *HMS Bombay Castle* – *HMS Powerful* – *HMS Defiance* – *HMS Swiftsure* |
| Edeltäjä: *HMS Egmont* – Seuraaja: Royal Oak -luokka |
Kehinde Wiley vuonna 2015.
**Kehinde Wiley** on yhdysvaltalainen taiteilija, joka tunnetaan afrikkalais-amerikkalaisista hahmoista tekemistään maalauksista.

Wiley on tunnettu historiallisten taideteosten uudelleenversioinneista; päähahmona ovat mustat.
Myös teosten nimet ovat samat kuin vanhoilla, esimerkiksi *Napoleon Leading the Army Over the Alps* (alkuperäinen Jacques-Louis David, 1803) tai *Equestrian Portrait of King Philip II (Michael Jackson)* perustuen Rubensin maalaukseen. Wileyn hahmot ovat usein värikkäällä taustalla, joka perustuu jokin kulttuurin*selvennä* tekstiileihin ja sisältävät usein värikkäitä floraaleja*selvennä*.

Kohua on herättänyt Wileyn maalaus *Judith Beheading Holofernes* (alkuperäisteos Caravaggion), jossa raamatullisen tarinan juutalaisnainen tappamassa assyrilaista kenraalia on korvattu mustalla naisella pitämässä kädessään valkoisen naisen irtileikattua päätä. Wiley on sanonut maalauksen olevan leikittelyä "tapa valkonaama" -jutulla (kill whitey).

Wiley valittiin maalaamaan virallinen muotokuva entisestä presidentistä Barack Obamasta Smithsonian-instituutin kokoelmiin. Maalaus Obamasta sekä Amy Sheraldin maalaus Michelle Obamasta paljastettiin 12. helmikuuta 2018.

Lähteet
-------

1. ↑
2. ↑  Did Obama’s Portraitist Paint an Image of a Black Woman Holding the Severed Head of a White Person? Snopes.
3. ↑  Meet Kehinde Wiley, artist behind Barack Obama's presidential portrait CNBC. Viitattu 23.3.2018.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Alankomaat

 |
|  |
| Taiteenala | 
* RKD Artists
* ULAN

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**George Thomas Rowe** (1883 – 14. helmikuuta 1974) oli RMS Titanicin toinen ruorimies. Onnettomuuspäivänä Rowe oli luovuttanut paikkansa Robert Hichensille ja oli itse partioimassa laivan perässä lastauskomentosillan tienoilla. Rowe näki jäävuoren, mutta hän luuli sitä laivaksi. Noin 45 minuuttia myöhemmin Rowe soitti komentosillalle ja kertoi nähneensä pelastusvene 7 vedessä. Neljäs perämies Boxhall vastasi hänen puheluunsa ja käski hänen tuoda hätäraketteja kannelle. Rowe ampui ensimmäisen hätäraketin Boxhallin kanssa kello 00.45. Rowe ja Boxhall jatkoivat rakettien ampumisia kuuden minuutin välein. Rowe jatkoi rakettien ampumista kello 1.25 asti, kunnes kapteeni Smith vapautti hänet ja antoi mennä pelastusveneisiin. Rowe pelastui pelastuslautta C:hen. Myöhemmin Rowe antoi lausunnon Yhdysvaltain senaatille.

Rowe jatkoi RMS Oseanicin palveluksessa onnettomuuden jälkeen. Ensimmäisessä maailmansodassa Rowe palveli sairaala-alus Plassyllä ja muilla aluksilla 80-vuotiaaksi saakka. Rowe kuoli 91-vuotiaana vuonna 1974.

Lähteet
-------

1. ↑  
George Thomas Rowe *Encyclopedia Titanica*. Viitattu 31.7.2013. (englanniksi)
**HMS Porpoise** oli Britannian kuninkaallisen laivaston Acasta-luokan hävittäjä ensimmäisessä maailmansodassa.

Valmistus
---------

*Pääartikkeli: Acasta-luokka (hävittäjä)*
Alus tilattiin Woolstonista Southamptonista John I. Thornycroft and Companyltä, missä köli laskettiin 14. maaliskuuta 1912. Alus laskettiin vesille 21. heinäkuuta 1913 ja otettiin palvelukseen tammikuussa 1914.

Palvelus
--------

*Porpoise* oli Suuren laivaston 4. hävittäjälaivueessa, kunnes se siirrettiin 1916 Skagerrakin taistelun jälkeen laivueen mukana Humberiin. Alus siirrettiin edelleen vuoden lopussa Portsmouthiin. Pian siirron jälkeen laivue hajotettiin, jolloin sen alukset sijoitettiin eri paikallislaivueisiin.

Brasilian laivasto
------------------

Alus myytiin 23. helmikuuta 1920 ilman aseita takaisin valmistajalleen, joka myi sen edelleen Brasiliaan siviiliyritykselle. Brasilian laivasto otti aluksen palvelukseen 9. joulukuuta 1922 ja nimesi sen ensin *Alexandrino Deaencaksi* ja edelleen *Maranhãoksi* runkonumerolla CT 12.

*Maranhão* varustettiin 1942 Oerlikonin 20 mm ilmatorjuntatykein, sukellusveneentorjuntakalustolla ja kaikuluotaimella. Aluksen miehistö pelasti 13. heinäkuuta 1943 Rio de Janeiron kaakkoispuolella 86 eloonjäänyttä amerikkalaiselta rahtilaiva *SS African Starilta*, jonka Saksan laivaston sukellusvene *U-172* oli torpedoinut (25°46′S, 40°35′W). Alus poistettiin palveluksesta 13. syyskuuta 1946, jolloin se oli matkannut 89 510 merimailia.

Lähteet
-------

1. 1 2

*Acasta*-luokan hävittäjät

|  |
| --- |
| *HMS Acasta* - *HMS Achates* - *HMS Ambuscade* - *HMS Christopher* - *HMS Cockatrice* - *HMS Contest* - *HMS Lynx* - *HMS Midge* - *HMS Owl* - *HMS Shark* - *HMS Sparrowhawk* - *HMS Spitfire* - *HMS Ardent* - *HMS Fortune* - *HMS Garland* - *HMS Hardy* - *HMS Paragon* - *HMS Porpoise* - *HMS Unity* - *HMS Victor* |
| Edeltäjät: Acheron-luokka – Seuraaja: Laforey-luokka |
**Kefisofon** (m.kreik. Κηφισοφῶν, *Kēfisofōn*, lat. *Cephisophon*; 400/300-luku eaa.) oli antiikin kreikkalainen, joka oli tragediakirjailija Euripideen ystävä tai orja. Hänen sanotaan paitsi toimineen päänäyttelijänä Euripideen tragedioissa, myös auttaneen neuvoillaan niiden kirjoittamisessa.

Kefisofon liitetään perinteisesti aviorikosskandaaliin jonkun Euripideen vaimoista kanssa. Tämä on esitetty syyksi Euripideen väitetylle vihamielisyydelle naissukupuolta kohtaan. Kertomusta on kuitenkin epäilty sillä perusteella, ettei Euripidesta muutoin pilkannut Aristofanes mainitse koko tapausta, ellei siihen sitten viitata komediassa *Sammakot*, niin kuin jotkut ovat ajatelleet. On kuitenkin pidetty luultavana, että Aristofanes olisi huomioinut tapauksen näyttävämminkin, erityisesti *Naistenjuhlassa* ja *Sammakoissa*, mikäli se olisi ollut tosi.

Lähteet
-------

1. 1 2  Lefkowitz, Mary R.: *The Lives of the Greek Poets*, s. 96–97. A. & C. Black, 2012. ISBN 9781780930893. Teoksen verkkoversio.
2. 1 2 3 4  Smith, William: "Cephisophon", *Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology*. Boston: Little, Brown and Company, 1849–1867. Teoksen verkkoversio.
3. ↑  Aristofanes: *Sammakot* 1044.
*Hakusana "Hapag" ohjaa tänne. Se voi tarkoittaa myös asteroidia 724 Hapag.*
**Hampurin-Amerikan linja** (*Hamburg-Amerika-linie*, perustamisvaiheessa *Hamburg-Amerika-nische Paketfahrt-Aktien-Gesellschaft* eli **Hapag**) oli vuonna 1847 perustettu laivanvarustamo. Se oli Saksan vanhin ja suurimpia laivayhtiöitä, jolla ensimmäisen maailmansodan alkaessa oli 175 merialusta. Yhtiö oli kasvanut Albert Ballinin johdolla suuryhtiöksi. Toisen maailmansodan syttyessä Hapagilla oli 111 merialusta. Se kuitenkin menetti 170 alusta ensimmäisen maailmansodan päättäneessä Versaillesin rauhassa, ja toisen maailmansodan kuluessa sille jäi jäljelle vain yksi alus.

Vuonna 1960 sen laivasto oli jälleen kasvanut 50 alukseen, joiden yhteiskantavuus oli 320 000 btn. Yhtiö liikennöi pääasiassa Amerikkaan, Australiaan ja Aasiaan. Henkilökuntaa sillä oli 4 967 ja osakepääoma oli 52,3 milj. Saksan markkaa.

Hapag fuusioitiin vuonna 1970 kilpailijansa Norddeutscher Lloydin kanssa, jolloin syntyi nykyinen Hapag-Lloyd.

Lähteet
-------

1. ↑  "Hampurin-Amerikan linja", *Otavan Iso Tietosanakirja 3*, s. 357. Helsinki: Otava, 1962.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Hampurin-Amerikan linja** Wikimedia Commonsissa
George Villiers. Peter Paul Rubensin maalaama muotokuva vuodelta 1625.
**George Villiers** (28. elokuuta 1592 – 23. elokuuta 1628) oli Jaakko I:n suosiossa ollut Buckinghamin herttua.

Jaakko I ja Villiers tapasivat ensimmäisen kerran vuonna 1614, mistä alkaen Villiers oli kuninkaan suosiossa. Buckinhhamin herttua hänestä tuli vuonna 1617 ja markiisi vuonna 1619.

Villiers kannatti prinssi Kaarlen ja Espanjan Filip III:n tyttären avioliittoa, joka ei kuitenkaan toteutunut.

Villiers salamurhattiin vuonna 1628.

George Villiers esiintyy fiktiivisenä hahmona Alexandre Dumas’n kirjassa *Kolme muskettisoturia* (1844), jossa hänet kuvataan Anna Itävaltalaisen rakastajana.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  George Villiers *Historylearningsite.co.uk*. Viitattu 26.10.2014.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Katalonia
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Latvia
* Tšekki
* Australia
* Alankomaat
* Puola
* Vatikaani

 |
|  |
| Taiteenala | 
* RKD Artists
* ULAN

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**Ksenonheksafluoridi** (XeF6) on ksenonin ja fluorin muodostama epäorgaaninen molekyyliyhdiste ja yksi jalokaasuyhdisteistä.

Ominaisuudet
------------

Huoneenlämpötilassa ksenonheksafluoridi on värittöminä kiteinä. Nesteenä se on keltaista ja kaasuna väriltään kellanvihreää. Yhdiste reagoi erittäin voimakkaasti veden kanssa hydrolysoituen ensin ksenon(VI)oksifluoridiksi ja edelleen ksenontrioksidiksi. Ksenonheksafluoridi liukenee vetyfluoridiin keltaiseksi liuokseksi. Kiteisellä ksenonheksafluoridilla on useita kidemuotoja, muun muassa kaksi alkeiskopiltaan kuutiollista ja yksi monokliininen muoto. Molekyyligeometrialtaan se on VSEPR-teorian mukaisesti vääristynyt oktaedri. Ksenonheksafluoridi on erittäin voimakas hapetin ja kykenee esimerkiksi hapettamaan kulta(III)suolat hapetusluvulle +V. Se on sekä Lewis-happo että Lewis-emäs. Lewis-happojen kanssa se reagoi muodostaen XeF5+-ioneja ja Lewis-emästen kuten alkalimetallifluoridien kanssa se reagoi muodostaen heptafluoriksenaatti-ioneja sisältäviä (XeF7-) yhdisteitä. Piidioksidi reagoi yhdisteen kanssa piitetrafluoridiksi.

Valmistus ja käyttö
-------------------

Ksenonheksafluoridia voidaan valmistaa ksenonin ja fluorin välisellä reaktiolla. Reaktiossa käytetään huomattavaa fluoriylimäärää, ksenonin ja fluorin moolisuhde on noin 1:20. Reaktio tapahtuu nikkelistä tai Monel-metallista valmistetussa reaktorissa 400–700 °C:n lämpötilassa 20 barin paineessa.

Xe + 3 F2 → XeF6
Ksenonheksafluoridia voidaan käyttää syntetisoitaessa fluorideja, joissa metalli on hyvin korkealla hapetusluvulla.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6  Gary J. Schrobilgen, David S. Brock & Hélène P.A. Mercier: *Noble-Gas Compounds, Kirk-Othmer Encyclopedia of Chemical Technology*, John Wiley & Sons, New York, 2012. Viitattu 15.3.2016
2. 1 2  Thomas Scott, Mary Eagleson: *Concise encyclopedia chemistry*, s. 1182–1183. Walter de Gruyter, 1994. ISBN 978-3110114515. (englanniksi)
3. 1 2  Peter Häussinger, Reinhard Glatthaar, Wilhelm Rhode, Helmut Kick, Christian Benkmann, Josef Weber, Hans-Jörg Wunschel, Viktor Stenke, Edith Leicht & Hermann Stenger: *Noble Gases, Ullmann's Encyclopedia of Industrial Chemistry*, John Wiley & Sons, New York, 2001. Viitattu 15.3.2016
4. 1 2  Egon Wiberg, Nils Wiberg, Arnold Frederick Holleman: *Inorganic chemistry*, s. 397. Academic Press, 2001. ISBN 978-0-12-352651-9. Kirja Googlen teoshaussa (viitattu 15.3.2016). (englanniksi)
5. 1 2  Geoff Rayner-Canham & Tina Overton: *Descriptive Inorganic Chemistry*, s. 513. 5th Edition. W. H. Freeman and Company, 2014. ISBN 978-1-4641-2557-0. (englanniksi)
Mammuteilla oli valtavat syöksyhampaat.
**Syöksyhammas** on joidenkin nisäkkäiden suusta kasvava huomattavan pitkä hammas. Syöksyhampaita on nykyisin elävistä lajeista norsuilla, mursulla ja sarvivalaalla. Eläimet käyttävät syöksyhampaitaan lajista riippuen esimerkiksi itsepuolustukseen, lajinsisäiseen kilpailuun, ruoanhankintaan tai liikkumiseen. Syöksyhampaat kasvavat koko eläimen eliniän ajan.

Norsun syöksyhampaat ovat pidentyneitä etuhampaita ja kasvavat kaarevasti eteenpäin. Norsut kaivavat syöksyhampaillaan vettä maasta ja kaarnaa puunrungoista sekä puolustautuvat niillä petoja ja toisiaan vastaan. Norsujen syöksyhampaista saatava norsunluu on haluttua materiaalia, minkä seurauksena norsuja on jouduttu suojelemaan metsästäjiltä. Afrikannorsuista uroksilla ja naarailla sekä aasiannorsu-uroksilla on suuret syöksyhampaat, mutta aasiannorsunaarailta ne voivat puuttua kokonaan.

Mursun syöksyhampaat ovat pidentyneitä kulmahampaita, ja ne kasvavat suoraan alaspäin. Mursut käyttävät syöksyhampaitaan noustakseen vedestä jäälle ja kaivertaakseen jäähän hengitysaukkoja sukelluksissa ollessaan. Urokset käyttävät hampaitaan myös taisteluissa toisia uroksia vastaan.

Sarvivalasuroksella on yksi miekkamainen, suora ja kierteinen syöksyhammas, joka kasvaa sen yläleuasta ja voi olla yli kahden metrin mittainen. Sarvivalaan syöksyhampaalla arvellaan olevan merkitystä eläimen pariutumisrituaaleissa.

Joidenkin eläinten kuten villisian, pahkasian ja sapelihammaskissojen kulmahampaita kutsutaan *torahampaiksi*.

Galleria
--------

* Afrikkalaisnorsu suurine syöksyhampaineenAfrikkalaisnorsu suurine syöksyhampaineen
* Afrikkalaisen savanninorsun kalloAfrikkalaisen savanninorsun kallo
* SarvivalaitaSarvivalaita
* 1500-luvulta peräisin oleva 243-senttinen sarvivalaan syöksyhammas1500-luvulta peräisin oleva 243-senttinen sarvivalaan syöksyhammas
* MursujaMursuja

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  What Mammals Have Tusks? Pawnation.com.  Arkistoitu 24.12.2014. Viitattu 29.10.2014.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Syöksyhampaita** Wikimedia Commonsissa
| "Maitolavan prinsessa / Käy pöytään vaan"Anita Hirvonen |
| --- |
|  |
| Singlen tiedot |
|  Albumilta | *Maitolavan prinsessa* |
|  A-puoli | "Maitolavan prinsessa" |
|  Julkaistu | 1993 |
|  Tyylilaji | iskelmämusiikki |
|  Kesto | 03.25 |
| Anita Hirvosen muut singlet |
|  | "Maitolavan prinsessa / Käy pöytään vaan" |  |

**Maitolavan prinsessa** on Markku Anttilan säveltämä suomalainen iskelmä vuodelta 1993. Kappaleen sanoitti ja levytti Anita Hirvonen. Se julkaistiin saman nimisen studioalbumin avausraitana sekä seitsentuumaisena vinyylisinglenä b-puolenaan kappale "Käy pöytään vaan". Single julkaistiin myös digitaalisena CD-levynä.

"Maitolavan prinsessa" on omaelämäkerrallinen. Anita Hirvonen harjoitteli iskelmälauluja maitolavalla Äänekosken Koivistonkylällä asuessaan. Sanoituksessa on myös toinen aikataso, jossa Hirvonen on edennyt tähdeksi, mutta sisimmässään tuntee edelleen olevansa maitolavojen prinsessa. "Maitolavan prinsessa" sai runsaasti radiosoittoja ja siitä kehkeytyi eräs Hirvosen nimikkokappaleista.

"Käy pöytään vaan" on suomenkielinen versio italialaisen Carlo Donidan kappaleesta "Gli occhi miei" (1968). Siitä on tehty myös toinen suomenkielinen versio: "Siitä vaan" (1970).

Lähteet
-------

1. ↑  Anita Hirvonen – Maitolavan Prinsessa / Käy Pöytään Vaan *Discogs.com*. Viitattu 24.7.2022. (englanniksi)
2. 1 2  Anita Hirvonen – Maitolavan Prinsessa *Discogs.com*. Viitattu 24.7.2022. (englanniksi)
3. 1 2 3 4  Anita Hirvonen – Maitolavan prinsessa (Sonet / PolyGram, 1993) *Finnhitsaaja.fi*.  9.6.2019. Viitattu 24.7.2022. (suomeksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Chordify.net : Anita Hirvonen: Maitolavan prinsessa

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa | 
* MusicBrainz work

 |

 |
Kstovon vaakuna.
**Kstovo** (ven. Ксто́во) on kaupunki Nižni Novgorodin alueella Venäjällä. Se sijaitsee Volgan rannalla 29 kilometriä Nižni Novgorodista kaakkoon. Kaupunki on Kstovon piirin keskus. Sen kautta kulkee Nižni Novgorodin ja Kazanin välinen rautatie sekä Moskovan ja Kazanin välinen M7-valtatie. Asukkaita kaupungissa on 65 600 henkeä (vuonna 2005).

Paikkakunta on syntynyt 1300-luvulla. Kaupunginoikeudet Kstovo sai vuonna 1957. Nykyään siellä on Lukoilin omistama öljynjalostamo ja kemian tehdas.

Lähteet
-------

* *Goroda Rossii: entsiklopedija*, s. 225. Moskva: Bolšaja Rossijskaja Entsiklopedija, 1994. ISBN 5-85270-026-6.

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Kstovo**.
* Kstovon piirin sivusto (venäjäksi)

**Nižni Novgorodin alueen kaupungit**
Nižni Novgorodin alueNižni Novgorodin alue
**Hallinnollinen keskus: Nižni Novgorod**  

Arzamas | Balahna | Bogorodsk | Bor | Gorbatov | Gorodets | Dzeržinsk | Knjaginino | Kstovo | Kulebaki | Lukojanov | Lyskovo | Navašino | Pavlovo | Pervomaisk | Perevoz | Šahunja | Sarov | Semjonov | Sergatš | Tškalovsk | Uren | Vetluga | Volodarsk | Vorsma | Vyksa | Zavolžje
***Syyttäjä*** (saks. *Der Staatsanwalt*) on saksalainen rikossarja, jota on tuotettu vuodesta 2005 alkaen. Sarja on ZDF:n ja Odeon Filmin tuotantoa. Sarjaa on kuvattu seitsemän tuotantokautta, jaksoja on yhteensä 28.

Sarjan päähenkilö on syyttäjä Bernd Reuther (Rainer Hunold), joka palaa työn perässä vanhaan kotikaupunkiinsa Wiesbadeniin, josta hän on pysytellyt ikävien muistojen takia poissa jo vuosikymmeniä. Entisessä elämässään hän oli onnellinen, kunnes traaginen onnettomuus hajotti hänen perheensä. Reuther riitaantui myös silloin teini-ikäisen poikansa Thomasin (Marcus Mittermeier) kanssa. Isän poissaollessa pojasta on tullut poliisi, joka on ylennetty murharyhmän komisarioksi. Bernd Reutherin assistentti Corinna Nagold (Antje Schmidt) pyörittää syyttäjän toimistoa. Pojan murharyhmän tärkeät linkit ovat kollegat Kerstin Klar (Fiona Schwartz) ja Susanne Selbach (Radost Bokel).

Suomessa sarjaa on esittänyt aiemmin Yle TV2. Kesästä 2014 alkaen esityskanavana on Yle TV1, jonka ohjelmistoon saksalaisdekkarit siirtyivät vuoden 2014 alussa.
**Massat** (oksitaaniksi: *Massat*) on kunta Ranskan eteläosassa Ariègen departementissa Occitanien alueella. Se sijaitsee Arac-joen varrella, noin 27 kilometriä Saint-Gironsin kaupungista kaakkoon.

Ker de Massat
Vuoren rinteellä, joen läheisyydessä, on vaikeapääsyinen luola *Ker de Massat*. Se oli 1700-luvun lopulla ja 1800-luvulla pappien turvapaikka, jotka olivat kieltäytyneet noudattamasta Napoleon Bonaparten vallan alaisia lakeja. Luolassa asuvia pappeja alettiin kutsua nimellä "*petchets*". He pitivät jumalanpalvelukset kyläläisten kodeissa. Papit myös haudattiin luolan lähistölle, koska heitä ei saatu haudata Massatin kirkonmaahan. Luolaan on nykyään pääsy kielletty.

Lähteet
-------

1. ↑  Comparateur de territoire Institut National de la Statistique et des Études Économiques. Viitattu 18.8.2022. (ranskaksi)
2. ↑  La légende du Ker de Massat Ariège Pyrénées. Viitattu 18.8.2022. (ranskaksi)
3. ↑  Carcassonne > Foix Tour de France 2022. Viitattu 18.8.2022. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Massat** Wikimedia Commonsissa
**Metsä** on folk metal -yhtye Moonsorrow’n ensimmäinen virallisesti julkaistu demokasetti vuodelta 1997. Alkuperäinen demojulkaisua tehtiin 215 kappaletta ja se myytiin loppuun. Demosta tehtiin vuonna 2001 Marko Tarvosen remasteroima verkosta ladattava versio. Myöhemmin verkkoversio kuitenkin poistettiin saatavilta. Vuonna 2002 albumista julkaistiin remasteroitu uudelleenjulkaisu, johon lisättiin bassokitarat sekä kosketinsoitin- ja lauluosuuksia. Samalla levynkansi vaihdettiin uuteen. 

Kappaleesta *Hvergelmir* tehtiin kokonaan uudelleennauhoitettu versio *Tulimyrsky*-EP:lle vuonna 2008.

Kappaleet
---------

1. Jo Pimeys Saa – 1.57
2. Fimbulvetr Frost – 6.54
3. Hvergelmir – 7.50
4. Elivagar (Pakanavedet) – 2.28

*Hvergelmir* ja *Elivagar* ovat sekä alkuperäisellä että uudelleenjulkaistulla albumilla yhdistetty yhdeksi kappaleeksi.

Kokoonpano
----------

* Ville Urponpoika Sorvali – laulu
* Henri Seponpoika Sorvali – rumpuohjelmointi, kitara, koskettimet, taustalaulu, puhtaat lauluosuudet, basso, huuliharppu

Lähteet
-------

Metal Archives *metal-archives.com*. Viitattu 3.10.2012. englanti
*Duria Antiquior – A More Ancient Dorset*
Maalaukseen perustuva litografiapainos
**Duria Antiquior – A More Ancient Dorset** on geologi Henry de la Bechen maalaama vesivärimaalaus vuodelta 1830. Maalaus esittää Mary Anningin Englannin Dorsetin Lyme Regisistä löytämiä fossiilisia eläimiä sen näköisinä kuin miltä niiden tuolloin kuviteltiin näyttäneen eläessään jurakaudella. *Duria Antiquior* on siten vanhimpia tunnettuja esimerkkejä esihistoriallisen elämän ennallistuksia esittävästä paleotaiteesta. Litografiapainosten myötä siitä tuli myös ensimmäinen kaupalliseen levitykseen päässyt paleotaiteellinen työ.

Lähteet
-------

1. ↑  Witton, Mark P; Naish, Darren; Conway, John: Commentary: State of the Palaeoart *Palaeontologia Electronica*.  2014. Viitattu 11.2.2021. (englanniksi)
2. ↑  Eylott, Marie-Claire: Mary Anning: the unsung hero of fossil discovery The Natural History Museum. Viitattu 11.2.2021. (englanniksi)
3. ↑  Kröger, Björn: Remarks on a scene, depicting the primeval world. A talk given by Leopold von Buch in 1831, popularizing the Duria antiquior  2013. HiN – Alexander von Humboldt im Netz. Viitattu 11.2.2021. (englanniksi)(saksaksi)(ranskaksi)
**Vuoden 2000 kesäolympialaisisten sulkapallo** järjestettiin 17. syyskuuta – 23. syyskuuta 2000 Sydneyssä. Tapahtumia oli viisi: miesten ja naisten kaksin- ja nelinpelit sekä sekanelinpeli. Sulkapalloon osallistui 171 urheilijaa (86 miestä ja 85 naista) 28 eri maasta. Nuorin osanottaja oli Boonsak Ponsana (18 vuotta ja 208 päivää) Thaimaasta ja vanhin oli Diana Koleva-Tsvetanova (40 vuotta ja 331 päivää) Bulgariasta.

Mitalistit
----------

|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
| Kilpailu | **Kultaa** | **Hopeaa** | **Pronssia** |
| Miesten kaksinpeli | Kiina Ji Xinpeng | Indonesia Hendrawan | Kiina Xia Xuanze |
| Naisten kaksinpeli | Kiina Gong Zhichao | Tanska Camilla Martin | Kiina Ye Zhaoying |
| Miestennelinpeli | Indonesia Tony Gunawan ja Candra Wijaya | Etelä-Korea Lee Dong-soo ja Yoo Yong-sung | Etelä-Korea Ha Tae-kwon ja Kim Dong-moon |
| Naisten nelinpeli | Kiina Ge Fei ja Gu Jun | Kiina Huang Nanyan ja Yang Wei | Kiina Qin Yiyuan ja Gao Ling |
| Sekanelinpeli | Kiina Zhang Jun ja Gao Ling | Indonesia Tri Kusharyanto ja Minarti Timur | Yhdistynyt kuningaskunta Simon Archer ja Joanne Goode |
|

Mitalitaulukko
--------------

| Sija | Maa | Kultaa | Hopeaa | Pronssia | Yhteensä |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 |  Kiina | 4 | 1 | 3 | 8 |
| 2 |  Indonesia | 1 | 2 | 0 | 3 |
| 3 |  Etelä-Korea | 0 | 1 | 1 | 2 |
| 4 |  Tanska | 0 | 1 | 0 | 1 |
| 5 |  Iso-Britannia | 0 | 0 | 1 | 1 |

Lähteet
-------

* (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)

SulkapalloSulkapallo olympialaisissa
1972 (*Näytöslaji*) |
1976–1984 |
1988 (*Ystävyysottelu*) |
1992 |
1996 |
2000 |
2004 |
2008 |
2012 |
2016 |
2020

Kesäolympialaisten 2000 lajit ja kilpailutapahtumat
Ammunta | Baseball | Jalkapallo | Jousiammunta | Judo | Koripallo | Käsipallo | Lentopallo | Maahockey | Melonta | Miekkailu | Nykykaikainen viisiottelu | Nyrkkeily | Paini | Painonnosto | Purjehdus | Pyöräily | Pöytätennis | Ratsastus | Softball | Soutu | Sulkapallo | Taitouinti | Taekwondo | Tennis | Triathlon | Uimahypyt | Uinti | Vesipallo | Voimistelu | Yleisurheilu