recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Galatian kieli** oli Galatiassa Anatoliassa puhuttu ja nykyisin hävinnyt kelttiläinen kieli. Kielen toivat alueelle sinne noin vuoden 260 eaa. paikkeilla muuttaneet kelttiläiset galatialaiset. Kieli tunnetaan vain muutamista säilyneistä sanoista, ja sitä puhuttiin joidenkin vanhempien lähteiden mukaan 500-luvulle jaa. saakka.

Historia
--------

Keltit toivat kelttiläiset kielet mukanaan Vähään-Aasiaan kelttien hyökkäysten mukana Kreikkaan 279–278 eaa. ja Galatiaan vuoteen 260 eaa. mennessä. 300-luvulla jaa. elänyt Hieronymus kirjoitti Uuden testamentin apostoli Paavalin kirjoittamaan kirjeeseen galatalaisille laatimassaan kommentaarissa, että galatialaisten puhuma kieli oli hyvin samankaltainen kuin treverien kelttiheimon puhuma kieli Moselin laaksossa. Joidenkin lähteiden mukaan kieltä puhuttiin ainakin 500-luvulle jaa. asti.

Piirteet
--------

Galatian kielen piirteistä ei tiedetä paljoa, eikä kielellä kirjoitettuja tekstejä tunneta. Ainoat nykypäiviin säilyneet tiedot galatian kielestä ovat lainauksia kreikkalaisten kirjailijoiden teksteistä, joista tunnetaan 120 galatiankielistä sanaa. Galatialaisten tunnettu kokoontumispaikka *Drunemeton* on ilmeisesti muodostettu sanoista *dru* (tammi) ja *nemeton* (pyhä paikka). Monet muut galatialaisiin liitetyt paikannimet tai heimojen nimet ovat myös selvästi kelttiläistä alkuperää ja muistuttavat läntisessä antiikin maailmassa esiintyneitä kelttiläisiä nimiä.

Lähteet
-------

1. 1 2  John T. Koch: *Celtic Culture – A Historical Encyclopedia*, s. 788. ABC-CLIO, 2006. ISBN 1–85109–440–7. Teoksen verkkoversio. (englanniksi)
**Reinhold Alexander von Willebrand** (17. joulukuuta 1866 Uusikaupunki – 28. huhtikuuta 1921 Turku) oli suomalainen juristi, valtiopäivämies ja Turun kunnallispormestari.

Von Willebrandin vanhemmat olivat tullinhoitaja, kollegiasessori August Reinhold von Willebrand (1829–1896) ja Viktoria Fahler, tullinhoitaja August von Willebrand oli hänen veljensä. Hän pääsi ylioppilaaksi Turun ruotsalaisesta lyseosta 1884 ja suoritti Helsingin yliopistossa tuomarintutkinnon, kameraalitutkinnon ja yleisen oikeustutkinnon 1889. Von Willebrand sai varatuomarin arvon 1892.

Von Willebrand toimi Turun kunnallispormestarina vuosina 1900–1921. Valtiopäivämies aatelissäädyssä hän oli 1899.

Von Willebrand oli naimisissa vuodesta 1896 Berta Matilda Hoffstedtin kanssa. Heidän tyttärensä oli arkkitehti Märta Blomstedt.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899
2. 1 2 3  *Aikalaiskirja. Henkilötietoja nykypolven suomalaisista*, s. 508. Helsinki: Tietosanakirja-Osakeyhtiö, 1920.
3. ↑  Yrjö Kotivuori, Ylioppilasmatrikkeli 1640–1852: August Reinhold von Willebrand. Verkkojulkaisu 2005. Luettu 1.8.2020.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899

 |

 |
**Ernesto Samper** (s. 3. elokuuta 1950 Bogotá, Kolumbia) on kolumbialainen poliitikko, joka edustaa liberaalipuoluetta. Hän toimi Kolumbian presidenttinä 1994–1998. Vuodesta 2014 alkaen hän on toiminut Etelä-Amerikan valtioiden Unionin (UNASUR) pääsihteerinä.

Koulutus ja ura
---------------

Samper kävi koulunsa Bogotássa, ja suoritti yksityisessä La Pontificia Universidad Javeriana -yliopistossa tutkinnot sekä taloustieteessä että oikeustieteessä. Lisäksi hän suoritti taloustieteen jatko-opintoja Columbia Universityssä asuessaan New Yorkissa.

Samper aloitti poliittisen uransa Cundinamarcan kansanedustajana 1982–1984, ja toimi Bogotan kaupunginvaltuustossa 1982–1986 ja senaattorina 1986–1990.

Samper valittiin Kolumbian presidentiksi vuonna 1994. Kautensa päättyessä vuonna 1998 hän myönsi, että vaalikampanjaan oli käytetty huumerahoja. Myöhemmin Calin kartellin edustajat myönsivät käyttäneensä kampanjaan kymmenen miljoonaa Yhdysvaltojen dollaria.

Yksityiselämä
-------------

Samper syntyi 3. elokuuta 1950 Bogotássa. Hänen sisaruksistaan Daniel Samper on tuottelias kirjailija ja toimittaja, samoin kuin monet muut Samperin suvun jäsenet. Hän meni vuonna 1972 naimisiin Silvia Arbelaezin kanssa, jonka kanssa hänellä on poika Andres. Hän on eronnut, ja myöhemmin hän meni uusiin naimisiin Jacquin Strouss Lucenan kanssa 16. kesäkuuta 1979, ja tästä avioliitosta syntyivät Miguel ja Felipe.

Lähteet
-------

1. ↑  The new Secretary-General of Unasur, to be inagurated September 11, promised to combat social inequality in Latin America *Telesur*.  4.9.2014. Viitattu 7.8.2016.
2. ↑  Ernesto Samper Pizano *Encyclopædia Britannica*. Viitattu 7.8.2016.
3. ↑  Ernesto Samper Pizano *UNASUR*.  Arkistoitu 22.8.2016. Viitattu 7.8.2016.
4. ↑  Samper admits drug money used for polls *BBC*. Viitattu 7.8.2016.
5. ↑  Cali Cartel gave $10M to Samper’s presidential campaign: Cartel executive *Colombia Reports*. Viitattu 7.8.2016.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Ernesto Samper** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Espanja
* Saksa
* Yhdysvallat
* Alankomaat

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC
* IdRef

 |

 |

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Ernesto Samper
**Rauno Saari** (s. 6. syyskuuta 1946 Kisko) on suomalainen virkamies, joka toimi vuosina 2003–2009 Länsi-Suomen läänin maaherrana ja 2009–2012 Lounais-Suomen aluehallintoviraston ylijohtajana. Saari on valmistunut valtiotieteen maisteriksi Turun yliopistosta vuonna 1971. Vuonna 2005 hänet promovoitiin Turun kauppakorkeakoulun promootiossa kauppatieteiden kunniatohtoriksi.

Ennen Länsi-Suomen läänin maaherran virkaan nimittämistä Saari on toiminut muun muassa kauppa- ja teollisuusministeriön poliittisena sihteerinä 1984–1985, Valtioneuvoston kanslian valtiosihteerinä 1995–2003,*lähde?* Raision kaupungin kaupunginjohtajana 1988–2003, josta virkavapaalla 1995–2003, ja Turun ja Porin lääninhallituksessa sosiaali- ja terveysosaston osastopäällikkönä*lähde?*.

Saari on ollut yhteiskunnallisesti merkittävissä luottamustehtävissä, kuten Liikenneturvan hallituksen puheenjohtajana vuodesta 2004 ja Valtion asuntorahaston johtokunnan puheenjohtajana vuodesta 2005.*lähde?*

Valtioneuvosto nimitti 22. joulukuuta 2009 Lounais-Suomen aluehallintoviraston ylijohtajaksi Rauno Saaren. Hänen oli tarkoitus jäädä virastaan eläkkeelle lokakuun lopussa 2014, Saari anoi kuitenkin eroa virasta keväällä 2012 jäädäkseen vanhuuseläkkeelle 1. heinäkuuta 2012.

Saari nimettiin vuoden Unikeoksi 2009 Naantalin hyväksi tehdystä työstä.

Saari törmäsi humaltuneena autollaan joulukuussa 2013 Naantalin Rymättylässä toiseen autoon ja pakeni paikalta. Saari tuomittiin keväällä 2014 kolmen kuukauden ehdolliseen vankeusrangaistukseen törkeästä rattijuopumuksesta, liikenneturvallisuuden vaarantamisesta ja liikennerikkomuksesta. Lisäksi hän sai sakkoja 3 270 euroa ja ajokieltoa.

Lähteet
-------

1. 1 2  Rauno Saari aluehallintoviraston johtoon  22.12.2009. Yle Uutiset. Viitattu 23.12.2009. [vanhentunut linkki]
2. ↑  Turun kauppakorkeakoulun kunniatohtorit *www.utu.fi*. Viitattu 20.12.2020.
3. ↑  Rauno Saaren CV Länsi-Suomen lääninhallitus.  Arkistoitu 27.9.2007. Viitattu 19.10.2010.
4. ↑  Hybinette-Bergknut, Leena (toim.); Lehtinen, Jukka & Laine, Helena: *Vuosikirja 1996*, s. 329. Malmö, Ruotsi: Bertmarks Förlag, 1995. ISBN 951-35-5845-2.
5. 1 2  Uutiskatsaus. Mitä Missä Milloin 1997 s. 17. Otava 1996 ISBN 951-1-14219-4
6. ↑  Aluehallintovirasto Tiedotteet - Lounais-Suomen aluehallintoviraston johto vaihtuu ensi kesän alussa *avi.fi*.  Arkistoitu 26.4.2014. Viitattu 25.4.2014.
7. ↑  Maaherra Rauno Saari uitettiin vuoden Unikeoksi *Helsingin Sanomat*.  27.7.2009. Viitattu 27.7.2009.
8. ↑  IS: Rauno Saari syyllistyi törkeään rattijuopumukseen *rannikkoseutu.fi*.  25.4.2014. Alma Media Kustannus Oy.  Arkistoitu 26.4.2014. Viitattu 26.4.2014.


|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
| Länsi-Suomen läänin vaakuna | Edeltäjä:**Heikki Koski** | **Länsi-Suomen läänin maaherra**2003–2009 | Seuraaja:**(läänit lakkautettu)** |

|  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * n
* k
* m
Länsi-Suomen läänin maaherrat (1997–2009) |
| --- |
|  |
| Maaherrat | 
* Koski (1997–2003)
* Saari (2003–2009)

 |  |

 |
Oskar Kallas Helsingissä, 1892–1893.
**Oskar Philipp Kallas** (25. lokakuuta 1868 Kaarma, Viro – 26. tammikuuta 1946 Tukholma, Ruotsi) oli virolainen diplomaatti, sekä kielen- ja kansanrunouden tutkija. Kallaksen puoliso vuodesta 1900 alkaen oli suomalainen kirjailija Aino Kallas..

Oskar Kallaksen vanhemmat olivat lukkari Mihkel Kallas ja Wilhelmine Allas. Nuorena Kallas auttoi Jakob Hurtia kokoamaan virolaisesta runouden kokoelman. Kallas opiskeli vuosina 1887–1892 Tarton yliopistossa klassillista filologiaa ja 1892–1893 Helsingin yliopistossa suomalais-ugrilaisia kieliä, ja vuonna 1901 hän väitteli filosofian tohtoriksi. Tartossa opiskellessaan hän oli aktiivinen virolaisissa nationalistisissa järjestöissä ja oli muun muassa tulevan Viron valtiopäämiehen Jaan Tõnissonin ystävä. He perustivat myöhemmin yhdessä Postimees-sanomalehden. Kallas oli Pietarin yliopiston dosenttina 1901–1903. Hän toimi vuodesta 1903 Postimees-lehden toimittajana ja Tarton lukion opettajana. Kallasista tuli 1906 juuri perustetun Tarton tyttökoulun rehtori. Hän oli vuonna 1909 mukana perustamassa Viron kansallismuseota. Kansatieteellisesti Kallas on tunnettu erityisesti lutsien ja leivujen tutkimuksesta. Viron itsenäistyttyä hän toimi Viron lähettiläänä Suomessa 1918–1922 ja Britanniassa 1922–1934 ja jäi tehtävästä eläkkeelle vuonna 1934. Neuvostoliiton miehitettyä Viron Kallas lähti perheineen pakoon Ruotsiin, jossa hän kuoli 26. tammikuuta 1946. Hänen tuhkansa on haudattu Helsinkiin.

Kallakset rakensivat Tarttoon (Raja 31a) huvilan, jossa he asuivat 1914–1918. Rakennus on yhä olemassa, huonokuntoisena. Rakennus on tyyliltään uusklassinen, ja sen suunnitteli suomalainen arkkitehti Walter Thomé. Sen omistaa rakennusyhtiö Nordecon.

Teoksia
-------

* *Die Wiederholungslieder der estnischen Volkspoesie 1, Folkloristische Untersuchung*, väitöskirja. Suomalais-ugrilaisen seuran toimituksia 16, 1. Finsk-ugriska sällskapet, Helsingfors 1901
* *Kraasna maarahvas*. Soome Kirjanduse Seltsi, Helsinki 1903
* *Virolaisten kansansävelmäin keräyksestä*. Helsinki 1921

Lähteet
-------

1. ↑  Estonian literary Magazine – The marriage of Aino and Oskar Kallas (Arkistoitu – Internet Archive)
2. 1 2  Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899 : Oskar Kallas
3. ↑  Viron suurlähetystö – Oskar Kallas
4. ↑  Kaja Kunnas: Katossa reikä ja kellarissa vettä hs.fi 20.9.2017


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Yhdysvallat
* Ruotsi
* Alankomaat

 |
|  |
| Taiteenala | 
* KulturNav

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie
* Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Johan Robert Hugo Nordenswan** (4. tammikuuta 1864 Heinola – 6. lokakuuta 1945 Helsinki) oli suomalainen metsänhoitaja ja valtiopäivämies. 

Nordenswanin vanhemmat olivat yli-insinööri Hugo Kasimir Nordenswan ja Zelé Christina Agricola ja puolisot vuodesta 1890 Ingrid Elisabeth Stenius (ero) ja vuodesta 1915 Estrid Margareta Eleonora Lagerborg. 
Nordenswan tuli ylioppilaaksi 1886 ja opiskeli ensin oikeustieteitä, mutta valmistui metsänhoitajaksi Evon metsäopistosta 1888. Hän toimi aluksi metsähallituksessa kielenkääntäjänä ja sitten metsänarvostelijana Oulun läänissä vuodesta 1891 ja metsänhoitajana puutavarayhtiöiden palveluksessa vuodesta 1896. Aluemetsänhoitajana Iissä, Miehikkälässä ja Kouvolassa Nordenswan toimi 1903–1925. Hän oli myös Harjun maanviljelyskoulun opettaja 1910–1915. Nordenswan edusti sukuaan aatelissäädyssä valtiopäivillä 1891, 1904–1905 ja 1905–1906.

Jääkärieversti Oscar Bjarne Hugo Nordenswan oli Johan Robert Hugo Nordenswanin poika ensimmäisestä avioliitosta.

Lähteet
-------

1. 1 2  Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899: Johan Robert Hugo Nordenswan Viitattu 8.11.2020.
2. ↑  Päivästä päivään. *Helsingin Sanomat*, 4.1.1939, s. 6.
3. ↑  70 år.  *Skogsbruket: forstlig tidskrifts folkupplaga*, 01.01.1934, nro 1, s. 11. Kansalliskirjasto. Viitattu 06.04.2021.
4. ↑  Förteckning öfver Finlands till landtdagen i Helsingfors år 1891 församlade Ridderskap och Adel. Protokoll förda hos Finlands Ridderskap och Adel vid Landtdagen 1891. Tredje häftet. Helsingfors: Helsingfors Central-Tryckeri, 1891, ss. 1467-1472.
Muistomerkki Ferribyn veneiden löytöpaikalla
**Ferribyn veneet** käsittävät kolme pronssikautista venettä, jotka on löydetty Englannin itärannikolta Pohjois-Ferribystä Yorkshiressä. Ferribyn veneet ovat limilaitaisia veneitä, joiden laudat on sidottu punoksilla yhteen. Nämä veneet ovat varhaisimpia tunnettuja eurooppalaisia veneitä.

Löydöt
------

Ensimmäisenä vuonna 1937 löydetty Ferribyn vene 1 on parhaiten säilynyt. Alus on litteäpohjainen, 15 metriä pitkä ja 2,35 metriä leveä. Pohjan muodostaa kolme tammilankkua, ja sivuissa on myös kolme lankkua. Laudat on sovittu urilla toisiinsa. Sisäpuolelle oli kiinnitetty sauman peittävä soiro, ja se sekä sivulaudat ovat sidottu toisiinsa marjakuusipunoksin. Tilkitsemiseen oli käytetty sammalta. Pohjassa oli hakapalkit, jotka kiinnitettiin lovitetuilla palikoilla. Aluksessa on tilaa 18 melojalle, ja sen valmistusajankohdaksi on radiohiiliajoituksen avulla saatu aikaväli 1880-1680 eaa.

Noin 55 metriä ylävirtaan ensimmäisestä veneestä löydettiin vuonna 1940 Ferribyn vene 2. Se on ajoitettu välille 1940-1720 eaa. Kolmas vene löydettiin vuonna 1963, ja se on ajoitettu välille 2030-1780 eaa. Ensimmäinen vene kaivettiin esille vuonna 1946, mutta se jouduttiin paloittelemaan siirtoa varten. Veneet ovat esillä National Maritime Museumissa Greenwichissä. Ferribyn veneestä 1 on tehty myös rekonstruktio Cornwallin National Maritime Museumissa.

Katso myös
----------

* Hansonin vene

Lähteet
-------

1. ↑  Landström, Björn: *Laiva: katsaus laivan historiaan alkukantaisesta lautasta atomikäyttöiseen sukellusveneeseen*, s. 55. Alkuteoksen kieli ruotsi: *Skeppet: en översikt av skeppets historia från den primitiva flotten till den atomdrivna ubåten med rekonstruktioner i ord och bilder*. Suomentanut Vuorenjuuri, Martti. 6. p. Helsinki: Otava, 1990. ISBN 951-1-11183-3.
2. ↑  BBC:n raportti Ferribyn veneen rakennuksesta ja neitsyt matkasta

Aiheesta muualla
----------------

* Ferriby Heritage Trust: ferribyboats.co.uk (Sivusto pronssiaikaisesta Ferribyn veneistä) *ferribyboats.co.uk*. Viitattu 16.3.2013.
**Joni Pertti Kalevi Nousiainen** (s. 26. lokakuuta 1985 Kitee) on suomalainen pelaajauransa lopettanut pesäpalloilija, joka pelasi Superpesistä kasvattajaseurassaan Kiteen Pallossa sekä Joensuun Mailassa.

Nousiainen pelasi Superpesiksessä 256 runkosarjaottelua tehoin 15+45 lyötyä, 175 tuotua juoksua sekä 862 kärkilyöntiä, joista suurin osa ykköspesälle. Ulkokentällä Nousiainen pelasi yleisimmin kopparina tai polttolinjassa.

Superpesiksen pudotuspeleissä Nousiainen pelasi yhteensä 64 ottelua. Näissä otteluissa hän löi 1+8 juoksua, toi 46 juoksua ja saavutti 219 kärkilyöntipistettä. Nousiainen voitti Kiteen Pallossa SM-kultaa vuonna 2005 ja Joensuun Mailassa SM-pronssia vuonna 2013.

Nousiainen asuu Joensuun Karhunmäessä vaimonsa ja kahden lapsensa kanssa. Hän työskentelee puutavarayhtiö PrimaTimberin toimitusjohtajana sekä väliaikaisesti myös Joensuun Mailan edustusjoukkueiden toimintaa pyörittävän Super-JoMa Oy:n toimitusjohtajana.

Saavutukset
-----------

### Pelaajana

* 1 SM-kulta: 2005
* 1 SM-pronssi: 2013

Lähteet
-------

* 
* 

### Viitteet

1. ↑
2. ↑
3. ↑
4. 1 2  Pesäpallon SM-mitalistit Pesäpalloliitto.  Arkistoitu 2.7.2018. Viitattu 14.4.2018.
Hansonin vene ja sen lasti
**Hansonin vene** on pronssikautinen vene, joka löytyi vuonna 1998 Hansonin sorakuopasta läheltä Derbyä. Vene on tehty kovertamalla puunrunko ontoksi, ja se on yli kymmenen metriä pitkä. Englannista on löytynyt monia pronssikautisia veneitä, mutta tämä on ainoa, jossa näyttää olevan lasti jäljellä: sen sisällä on Brongsgroven hiekkakiveä. Tätä kiveä esiintyy joidenkin kilometrien päässä, ja on arveltu, että veneellä on kuljetettu hiekkakiveä pitkin Trent-jokea.

Veneen iäksi määritettiin hiiliajoituksella noin 3 500 vuotta. Sen puuaines on säilynyt mätänemättä, koska se on pysynyt joen pohjahiekkaan hautautuneena hapettomassa tilassa, jossa lahottajasienet ja mädättäjäbakteerit eivät ole voineet elää. Löytämisen jälkeen vene sahattiin kappaleiksi, jotka kuljetettiin vesiastioissa Derbyn kaupunginmuseoon. Vesi korvattiin vähitellen vahaseoksella, jotta venettä voitaisiin pitää näyttelytilassa. Samasta hiekkakuopasta löytyi toinenkin vene, joka päätettiin haudata takaisin, niin että se säilyy jälkipolville alkuperäisessä tilassa.

Katso myös
----------

* Ruuhi
* Ferribyn veneet

Lähteet
-------

1. 1 2  The Hanson Logboat Derby Museum and Art Gallery
Edvard Krogius vuonna 1903.
**Gabriel Edvard Krogius** (25. elokuuta 1850 Hauho – 15. heinäkuuta 1933 Helsinki) oli suomalainen sotilas, Suomen Lennätinlaitoksen päällikkö ja kuvernööri. 

Krogiuksen vanhemmat olivat Luumäen kappalainen, filosofian maisteri Georg Krogius (1817–1859) ja Maria Georgina Winter. Hän valmistui Haminan kadettikoulusta 1869 ja palveli Henkikaartin Ismailovin rykmentissä 1869–1891 ja oli Haminan kadettikoulun komppaniaupseerina 1881–1889. Krogius toimi Suomen Lennätinlaitoksen päällikkönä 1891–1900 ja sen jälkeen Kuopion läänin kuvernöörinä 1900–1903 ja Kotkan höyrysahan ja lasitehtaan isännöitsijänä 1904–1906. Suomen itsenäistymisen jälkeen hän oli korkeimman hallinto-oikeuden sotilasjäsenenä 1918–1920. Krogius sai valtioneuvoksen arvon 1894, ja hänet ylennettiin everstiksi 1890 ja kenraaliluutnantiksi 1930. 

Krogius oli Haminan rahatoimikamarin puheenjohtajana 1885–1886, Arbetets Vännerin puheenjohtajana 1908–1914, Suomen kadettiklubin puheenjohtajana 1908–1933 sekä Helsingin kaupunginvaltuuston jäsenenä 1914–1916. 

Krogius oli naimisissa 1883–1921 Luise Helene (Lilly) Ahlqvistin (k. 1921) kanssa jonka isä oli kauppaneuvos Carl Henrik Ahlqvist.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Wikiaineisto : Kuka kukin oli 1961
2. 1 2  Yrjö Kotivuori, Ylioppilasmatrikkeli 1640–1852: Georg Krogius. Verkkojulkaisu 2005. (Viitattu 28.7.2017)
3. ↑  *Facta 2001*, osa 9, p. 173. WSOY 1981.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * n
* k
* m
Kuopion läänin maaherrat ja kuvernöörit (1831–1997) |
| --- |
|  |
| Venäjän keisarikunta (1831–1917) | 
* Sackleen (1831–1833)
* Ramsay (1833–1854)
* Federley (1854–1855)
* Furuhjelm (1855–1862)
* Antell (1862–1866)
* von Essen (1866–1873)
* von Kraemer (1873–1884)
* Järnefelt (1884–1888)
* Aminoff (1888–1899)
* Åkerman (1899-1900)
* Krogius (1900–1903)
* Bergh (1903–1905)
* Stenius (1905–1911)
* Tawaststjerna (1911–1913)
* Spåre (1913-1917)

 | Kuopion läänin vaakuna |
|  |
| Suomi (1917–1997) | 
* von Hellens (1917–1918)
* Ignatius (1918–1940)
* Heikkinen (1940–1950)
* Riikonen (1950–1960)
* Mantere (1960-1966)
* Hölttä (1966–1978)
* Hjerppe (1978–1993)
* Martikainen (1993–1997)

 |

 |
*Tämä artikkeli käsittelee lintua. Sanan muista merkityksistä kerrotaan täsmennyssivulla.*

**Ankka** (*Anas platyrhynchos* f. *domestica*) on sinisorsan kesytetty, kotieläimeksi jalostettu muoto. Sinisorsasta jalostetun tavallisen ankan lisäksi ankoiksi voidaan nimittää Amerikasta peräisin olevan myskisorsan (*Cairina moschata*) tarhattuja ja jalostettuja muotoja.

Historia
--------

Ankkaa on todennäköisesti alettu kasvattaa Kiinassa yli 2 000 vuotta sitten, ja niitä on myös kasvatettu Rooman valtakunnassa ainakin jo 100 jaa. Kiinassa ankkoja on jo satoja vuosia laidunnettu korjatuilla riisiviljelmillä.

Koko ja ulkonäkö
----------------

Tavallinen sinisorsasta jalostettu ankka on sinisorsaa suurempi ja yleensä lentokyvytön. Ankan keskimääräinen paino on noin 1,8–2,7 kg, kun sinisorsan paino jää selvästi tämän alle. Uros on yleensä suurempi kuin naaras.

Myskisorsa on sinisorsaa huomattavasti suurempi, ja sen sukupuolten kokoero on vielä suurempi kuin sinisorsan. Ankkakoiraan ja myskisorsanaaraan jälkeläistä kutsutaan muuliaasiankaksi, ja myskisorsakoiraan ja ankkanaaraan jälkeläistä muuliankaksi (engl. *hinny* ja *mule*).*lähde?*

Lisääntyminen
-------------

Tavalliset ankat lisääntyvät hyvin keskenään, ja niiden jälkeläiset ovat normaalisti lisääntymiskykyisiä. Sinisorsasta ja myskisorsasta jalostetut ankat voivat risteytyä keskenään, mutta hedelmällisyys on pieni ja jälkeläiset steriilejä. Tavallisen ankan haudonta-aika on 4 viikkoa, myskisorsa hautoo muniaan 5 viikkoa.

Käyttö
------

Pekinginankka.
Ankan villi muoto sinisorsa on hyvin suosittu riistalintu ja sitä onkin varsin helppo saada hyvin varustettujen elintarvikekauppojen pakastealtaasta melkein ympäri vuoden. Koska kyseessä on kuitenkin riistalintu, sorsa on melko kallista verrattuna tarhattuun ankkaan.

Yleensä ankka syödään 1,5–3 kuukauden ikäisenä, mutta nuoremmat ankanpojat painavat tavallisesti noin 1,6–1,8 kg, ja ne valmistetaan yleensä paistamalla kokonaisena. 7-viikkoiset Pekingin ankat voivat painaa 3,2 kg. 13-viikkoisen myskisorsakoiraan rintalihas voi painaa 700 g. Tavallisen ankan rintalihas eli lentolihas on vaatimaton, koska se ei lennä. Myskisorsan liha on huomattavasti vähärasvaisempaa kuin Pekingin ankan.

Munat ovat hiukan kananmunaa suuremmat ja ne soveltuvat hyvin leivontaan. Eräät munintaan jalostetut rodut (khaki campbell, tsaiya, intialainen juoksuankka) voivat munia 200, jopa 300 munaa vuodessa. Nämä munijarodut ovat tavallisesti pienikokoisempia kuin liharodut, poikkeuksena Pekingin ankka, joka on hyvä munija, vaikka onkin liha-ankaksi jalostettu.

Lähteet
-------

1. ↑  Souda, souda, sinisorsa, Kaleva
2. 1 2 3  Ankka
**K-ohjelma**-nimeä on Suomen poliittisessa historiassa käytetty kahdessa eri yhteydessä.

Pääministeri Urho Kekkosen talouspoliittinen ohjelma 1953
---------------------------------------------------------

Pääministeri Urho Kekkonen esitti 27. toukokuuta 1953 K-ohjelmaksi kutsuttua talouspoliittista ohjelmaa, jolla oli tarkoitus ratkaista Korean sodan synnyttämän noususuhdanteen päättymisen teollisuudelle aiheuttamia kilpailukykyongelmia. Ohjelman mukaan lapsilisät olisi poistettu, työnantajille annettu verohelpotuksia ja toteutettu kymmenen prosentin palkanalennus kaikista palkkatuloista. Hallituksessa mukana olleet sosialidemokraatit eivät hyväksyneet ohjelmaa ja sen seurauksena Kekkosen III hallitus kaatui ja sen tilalle muodostettiin heinäkuussa 1953 porvarillisista puolueista muodostettu Kekkosen IV hallitus, joka oli vähemmistöhallitus.

Kekkosen IV hallitus laati syksyllä 1953 valtiovarainministeri Juho Niukkasen mukaan *Niukkas-budjetiksi* kutsutun ehdotuksen valtion budjetiksi, jossa olisi K-ohjelman esitysten mukaisesti tuntuvasti supistettu sosiaalisia menoja lakisääteiset menot mukaan lukien. Kekkosen hallitus ilmoitti kuitenkin lokakuussa 1953 olevansa valmis luopumaan K-ohjelmasta. Kekkosen hallitus sai epäluottamuslauseen marraskuussa 1953 käsiteltäessä Aravan määrärahakysymystä ja sen tilalle tuli Tuomiojan virkamieshallitus.

Puolustusvoimien perushankintasuunnitelma 1962
----------------------------------------------

Puolustusvoimien johdon vuonna 1962 laatimaa perushankintasuunnitelmaa sanottiin K-ohjelmaksi. Noottikriisin jälkivaiheissa laadittua ohjelmaa tutkittiin puolustusneuvoston ja hallituksen toimesta parin vuoden ajan mutta sitä ei lopulta lähdetty toteuttamaan. Syynä olivat valtion rahavaikeudet ja toisaalta myös ohjelman uskottavuuden puute - suuretkaan puolustusmenojen lisäykset eivät olisi merkittävästi lisänneet kykyä torjua ydinaseilla tuetun suurvalta-armeijan hyökkäystä. K-ohjelma olisi nostanut puolustusmenojen osuuden bruttokansantuotteesta 1,5 prosentista 3 prosenttiin painopisteen ollessa ilma- ja meripuolustuksessa.

Lähteet
-------

1. ↑  Iltalehti Suomi 100 : Suomen historian likaisin vaalitaistelu: Kekkosta lyötiin kovaa viinalla ja naisjuoruilla
2. ↑  Antti Vuorenrinne : Nyt on paljon pelissä, Demokraatti.fi 18.4.2015
3. ↑  Alustukset ja esitykset Suomen Sosialidemokraatisen Nuorisoliiton 12 varsinaiselle edustajakokoukselle, sivu 6 (Arkistoitu – Internet Archive)
4. ↑  Suomi kylmässä sodassa - K-ohjelma (Arkistoitu – Internet Archive)
5. ↑  Suomi kylmässä sodassa - Puolustusvoimien kehittämisohjelma 1962 (Arkistoitu – Internet Archive)
**Henrik Schwartzberg** (2. heinäkuuta 1875 Heinävesi – 30. huhtikuuta 1946 Lahti) oli suomalainen insinööri ja Lahden Rautateollisuus Oy:n toimitusjohtaja.

Schwartzbergin vanhemmat olivat tuomiorovasti Johannes Schwartzberg ja Hanna Rahm. Hän pääsi ylioppilaaksi Kuopion lyseosta 1895 ja suoritti insinööritutkinnon Polyteknillisessä opistossa 1899 sekä valmistui laivanrakennusinsinööriksi Chalmersin teknillisestä korkeakoulusta Göteborgissa 1901.

Henrik Schwartzberg oli Yhdysvalloissa New York Shipbuilding Co:n palveluksessa vuoteen 1904 saakka ja Suomeen palattuaan hän oli Hietalahden laivatelakka ja konepaja Oy:n palveluksessa insinöörinä 1904–1911. Hän oli Lahden Rautateollisuus oy:ssä ensin teknillisenä johtajana vuodesta 1911 ja sitten 1920-luvulta alkaen pääjohtajana aina eläkkeelle jäämiseensä saakka 1938. Lahden Rautateollisuuden osake-enemmistö siirtyi ajan myötä Schwartzbergille ja hänen suvulleen. Hänen jälkeensä yhtiötä johtivat hänen poikansa Pauli Mustakallio ja Aarne Mustakallio. Schwartzberg toimi 1904–1908 Teknillisessä korkeakoulussa laivanrakennuksen apulaisopettajana ja 1908–1913 laivanrakennuksen ylimääräisenä lehtorina.

Henrik Schwartzberg oli mukana perustamassa Kotimaisen Työn Liittoa vuonna 1912 ja hän kuului Suomen Metalliteollisuuden Työnantajaliiton hallitukseen vuodesta 1919 alkaen.

Henrik Schwartzberg oli naimisissa vuodesta 1904 Hanna Augusta Gummeruksen kanssa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899
2. 1 2 3  Kuka, Mitä, Lahti : Schwartzberg, Henrik (1875-1946) (Arkistoitu – Internet Archive)
3. ↑  Vihola, Teppo: Schwartzberg, Henrik. Kansallisbiografia-verkkojulkaisu. Studia Biographica 4. Helsinki: Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, 1997– (viitattu 5.10.2020)


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Kansallisbiografia
* Biografiasampo
* Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899

 |

 |
**Johtamisen ja talouden tiedekunta** (lyhenne **MAB**) on yksi Tampereen yliopiston seitsemästä tiedekunnasta. Tiedekunta aloitti toimintansa vuoden 2019 alusta, kun aikaisemmat Tampereen yliopisto ja Tampereen teknillinen yliopisto yhdistyivät uudeksi Tampereen yliopistoksi. Tiedekunta on jatkoa aiemmalle Tampereen yliopiston johtamiskorkeakoululle (JKK).

Johtamisen ja talouden tiedekunnassa opetetaan sekä tutkitaan kauppatieteitä, hallintotieteitä ja politiikan tutkimusta, tietojohtamista ja tuotantotaloutta. Tietojohtamisen ja tuotantotalouden opetus kuului kuitenkin aluksi tekniikan ja luonnontieteiden tiedekunnan alaisuuteen, mutta siirtyi sittemin johtamisen ja talouden tiedekuntaan.

Tiedekuntaan kuuluu noin 3500 opiskelijaa ja yli 300 henkilökunnan edustajaa (2019).

Tutkinto-ohjelmat ja oppiaineet
-------------------------------

* Hallintotieteiden tutkinto-ohjelma (hallintotiede, julkinen talousjohtaminen, julkisoikeus, kunta- ja aluejohtaminen, ympäristöpolitiikka ja aluetiede)
* Kauppatieteiden tutkinto-ohjelma (kansainvälinen vakuutustoiminta ja riskienhallinta, markkinointi, taloustiede, vastuullinen liiketoiminta, yrityksen johtaminen, yrityksen laskentatoimi, yritysjuridiikka ja vero-oikeus)
* Politiikan tutkimuksen tutkinto-ohjelma (kansainvälinen politiikka, valtio-oppi)
* Tuotantotalouden tutkinto-ohjelma
* Tietojohtamisen tutkinto-ohjelma

Lähteet
-------

1. 1 2  Tiedekunnat Tampereen yliopisto.  Arkistoitu 7.3.2019. Viitattu 6.3.2019.
2. 1 2 3 4  Johtamisen ja talouden tiedekunta Tampereen yliopisto. Viitattu 16.1.2023.
**Kaye Scott** (s. 2. kesäkuuta 1984 Sydney, Uusi Etelä-Wales) on australialainen nyrkkeilijä. Hän on kaksinkertainen arvokisamitalisti.

Scott aloitti nyrkkeilyn harrastamisen 21-vuotiaana. Naisten kilpanyrkkeily oli vielä tuohon aikaan kielletty Uuden Etelä-Walesin osavaltiossa. Kielto poistettiin vuonna 2009 ja Scott otteli tuolloin ensimmäisen ottelunsa. Hänen ensimmäinen valmentajansa oli Daniel Fleming. Myöhemmin häntä on valmentanut itsekin arvokisoihin nyrkkeilyurallaan osallistunut Jamie Pittman.

Scott on otellut useissa painoluokissa. Vuonna 2012 hän osallistui Qinhuangdaon MM-kilpailuihin 69-kiloisissa, vuonna 2014 Jejun MM-kilpailuihin sekä Glasgow’n Kansainyhteisön kisoihin 75-kiloisissa ja vuonna 2016 Astanan MM-kilpailuihin 81-kiloisissa. Hän voitti Astanassa MM-hopeaa. Vuonna 2017 hän palasi välisarjaan, 69-kiloisiin, ja voitti muun muassa Puolan Gliwicessä järjestetyn kansainvälisen Silesian Open -turnauksen. Vuonna 2018 Scott edusti maataan Gold Coastin Kansainyhteisön kisoissa ja voitti niissä pronssia voitettuaan puolivälierissä nigerialaisen Itunu Oriolan, mutta hävittyään välierissä walesilaiselle Rosie Ecclesille.

Scott on ammatiltaan personal trainer.

Lähteet
-------

1. ↑  Kaye Scott *results.glasgow2014.com*.  Arkistoitu 19.4.2018. Viitattu 19.4.2018. (englanniksi)
2. 1 2 3 4  Kaye SCOTT *results.gc2018.com*.  Arkistoitu 16.5.2022. Viitattu 19.4.2018. (englanniksi)
3. ↑  Squiers, Sam: Boxing Dream – One Long Fight to Glasgow *Sportette.com.au*.  8.7.2014. Viitattu 19.4.2018. (englanniksi)
4. ↑  Kaye Scott *commonwealthgames.com.au*. Viitattu 19.4.2018. (englanniksi)
5. ↑  Besley, John: Boxer Kaye Scott is determined to put the ‘gold’ in Gold Coast *The Daily Telegraph*.  20.11.2017. Viitattu 19.4.2018. (englanniksi)
6. ↑  12. Silesian Open Gliwice, Poland September 6-9, 2017 *amateur-boxing.strefa.pl*. Viitattu 19.4.2018. (englanniksi)
**Amel Tuka** (s. 9. tammikuuta 1991 Kakanj, Zenica-Doboj’n kantoni, Bosnia ja Hertsegovina) on bosniahertsegovinalainen yleisurheilija, jonka päämatka on 800 metrin juoksu. Hän aloitti yleisurheilun vuonna 2009. Häntä valmentaa Gianni Ghidini.

Tuka karsiutui Helsingin EM-kilpailuissa 2012 800 metrin välierissä. Hän sai pronssia alle 23-vuotiaiden EM-kilpailuissa Tampereella 2013 ajalla 1.46,29. Zürichin EM-kilpailuissa 2014 hän sijoittui samalla matkalla kuudenneksi. Sisäratojen EM-kilpailuissa Prahassa 2015 hän karsiutui alkuerissä.

Tukan ennätys vuoden 2014 jälkeen oli 1.46,12. Hän paransi heinäkuussa 2015 Bosnia ja Hertsegovinan ennätyksen ensin aikaan 1.44,19. Heinäkuun 11. päivä hän juoksi Madridissa maansa ennätyksen ja Euroopan kauden kärkiajan 1.43,84. Kuusi päivää myöhemmin hän voitti Monacon Timanttiliigan kilpailun maailman kauden kärkiajalla 1.42,51.

Tuka saavutti Pekingin MM-kilpailuissa 2015 pronssia 800 metrillä ajalla 1.46,30. Amsterdamin EM-kilpailuissa 2016 hän sijoittui neljänneksi. Rio de Janeiron olympialaisissa hän karsiutui välierissä. Belgradin EM-hallikilpailuissa 2017 hän selviytyi 800 metrillä välierään, muttei osallistunut siihen. Saman vuoden Lontoon MM-kilpailuissa hän karsiutui alkuerissä ja Berliinin EM-kilpailuissa 2018 välierissä. Hän sijoittui kuudenneksi Glasgow'n EM-hallikilpailuissa 2019. Dohan MM-kilpailuissa 2019 hän sai 800 metriltä hopeaa ajalla 1.43,47. Toruńin sisäratojen EM-kilpailuissa 2021 hän oli 800 metrillä viides ja samana vuonna järjestetyissä Tokion olympialaisissa kuudes. Hän karsiutui alkuerissä Münchenin EM-kilpailuissa 2022. Hän sijoittui 2023 neljänneksi Istanbulin EM-hallikilpailuissa, mutta karsiutui alkuerissä Budapestin MM-kilpailuissa.

Tukan nimissä ovat Bosnia ja Hertsegovinan 400 ja 800 metrin ennätykset sekä ulko- että sisäradoilla. Ulkoradoilla hän on juossut 400 metriä 46,15 (2019) ja 800 metriä 1.42,51 (2015). Hallissa hän on juossut 400 metriä ajassa 47,14 (2018) ja 800 metriä 1.45,95 (2021).

Lähteet
-------

1. ↑  Amel Tuka *Olympedia*. Viitattu 26.2.2021. (englanniksi)
2. 1 2 3  Amel Tuka Kansainvälinen yleisurheiluliitto.  (englanniksi)
3. 1 2  Kansanmurhan vuosipäivä auttoi Amel Tukan sekuntien ennätysparannukseen ja Euroopan kärkeen *yle.fi*.  17.7.2015. Viitattu 17.7.2015.
4. ↑  Athletics - Amel TUKA *the-sports.org*. Viitattu 17.7.2015. (englanniksi)
5. ↑  Superyllättäjä juoksi maailman kärkiajan *yle.fi*.  17.7.2015. Viitattu 17.7.2015.
6. 1 2  Amel Tuka Tilastopaja (vaatii kirjautumisen, maksullinen palvelu).  (englanniksi)

  


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* World Athletics
* Tilastopaja 🔒

 |

 |
**Denise Ziegler** (s. 14. lokakuuta 1965 Luzern, Sveitsi) on sveitsiläissyntyinen Suomessa vuodesta 1990 lähtien asunut kuvataiteilija. Hänellä on takanaan taideopintoja Luzernissa Schule für Gestaltungissa vuodesta 1986 vuoteen 1990. Helsingissä hän opiskeli Taideyliopiston Kuvataideakatemiassa 1990–1991 ja Helsingin yliopistossa suomen kieltä ja kotimaista kirjallisuutta 1991-1995. Vuosina 1996–1997 hän opiskeli jälleen Kuvataideakatemiassa ja suoritti kuvataiteen maisterin tutkinnon. Ziegler käsitteli lopputyössään epigrammia. Vuosina 2002–2010 hän oli Kuvataideakatemian tohtorikoulutuksessa ja suoritti kuvataiteen tohtorin tutkinnon vuonna 2010. Tohtorintutkinnon opinnäytetyön nimi on *Poeettisen piirteistä. Kuvataiteilijan mimeettinen työskentelytapa*. Zieglerin taideteokset ovat jälkiä jostakin, joka on tapahtunut. Hän rakentaa arkiset tai huomaamattomat tilanteet uudelleen uuteen kontekstiin.

Julkisia teoksia
----------------

* *Epigrammeja Helsingin kaupungin jalankulkijoille*, 1999, Helsinki.
* *Konsertto laaksolle*, 2001, Helsinki.
* *Ikkunaluukkubanderolli*, 2003, Olten, Sveitsi.
* *New landing*, 2008, Jyderup, Tanska
* *Kolme aitaa*, 2010, Helsinki.

### Valokuvia julkisista teoksista

* Epigrammeja Helsingin kaupungin jalankulkijoille, nro 7, 1999, Helsinki.*Epigrammeja Helsingin kaupungin jalankulkijoille*, nro 7, 1999, Helsinki.
* Konsertto Laaksolle, 2001, Helsinki.*Konsertto Laaksolle*, 2001, Helsinki.
* Kolme aitaa, 1/3, 2010, Helsinki.*Kolme aitaa*, 1/3, 2010, Helsinki.
* Kolme aitaa, 2/3, 2010, Helsinki.*Kolme aitaa*, 2/3, 2010, Helsinki.
* Kolme aitaa, 3/3, 2010, Helsinki.*Kolme aitaa*, 3/3, 2010, Helsinki.
* Leinelän täplät, 2013, Vantaa.*Leinelän täplät*, 2013, Vantaa.

Lähteet
-------

1. 1 2  Denise Ziegler *Kuvataiteilijamatrikkeli*. Viitattu 26.8.2018.
2. 1 2  Ziegler, Denise: Zieglerin CV Denise Ziegler. Viitattu 26.8.2018.
3. 1 2 3  Tekijä: Ziegler Helsingin taidemuseo.  Arkistoitu 26.8.2018. Viitattu 26.8.2018.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Suomi (KANTO)

 |
|  |
| Taiteenala | 
* SIKART

 |

 |
Gustaf Sohlström (kuva väliltä 1895–1907)
**Gustaf Adolf Sohlström** (4. elokuuta 1821 Pori – 1. syyskuuta 1907 Pori) oli suomalainen Porissa vaikuttanut kauppaneuvos, kunnallisneuvos, kauppias, laivanvarustaja ja teollisuudenharjoittaja.

Sohlströmin vanhemmat olivat porilainen porvari Otto Jakob Sohlström ja Anna Greta Sohlström. Hän kävi Porin triviaalikoulua ja Turun kauppakoulun ja opiskeli sitten Ranskassa, Englannissa ja Saksassa kieliä ja liikealaa.

Sohlström perusti 1845 kauppaliikkeen Poriin. Liikkeen yhteyteen hän liitti myöhemmin asioimis- ja huolinta-alan liikkeen, laivakonttorin ja purje- ja höyrylaivoja omistaneen varustamon. Hänellä oli myös fajanssi-, olut- ja nappitehtaat Porissa. Laivanvarustajana Sohlström omisti yksin kuunari *Ukon*, puoliksi fregatti *Fjäderneslandetin*, kuunari *Gustafin* ja priki *Henrietten* sekä neljäsosalla höyrylaiva *Neckenin* ja parkkilaiva *Activen*. Hän oli myös osakkaana höyrypursissa *Sowinto*, *Joetar* ja *Björneborg*. Sohlström harjoitti lisäksi puutavaran ja viljan vientiä ja omisti Mouhijärvellä puolet Taipaleen ja Putajan sahoista. Hän oli osakkaana 1872 perustetussa Reposaaren höyrysahassa. Sohlström sai kauppaneuvoksen arvon vuonna 1900.

Sohlström oli Porin satamakonttorin esimiehenä, kunnallisneuvosmiehenä Porin maistraatissa ja raastuvanoikeudessa ja hoiti lukuisia muita luottamustehtäviä. Hn oli Tanskan varakonsuli vuodesta 1868, ja hän toimi Porin Kauppiasyhdistyksen ja Porin Kauppaklubin puheenjohtajana.

Gustaf Sohlström oli naimisissa Maria Wilhelmina Lindeqvistin kanssa. Heidän lapsiaan olivat Muntra Musikanter -mieskuoron johtaja, varatuomari Gustaf Maximilian (Gösta) Sohlström (1849–1925) ja kirjailija Edith Sohlström (1870–1934).

Sohlström oli myös Suomen ensimmäisen purjehdusseuran Börneborgs segelförening perustajia.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Kauppaneuvos Gustaf Adolf Sohlström.  *Satakunta*, 03.09.1907, nro 100, s. 2. Kansalliskirjaston sanomalehtiarkisto. Viitattu 24.03.2018.
2. ↑  Gustaf Sohlström.  *Björneborgs Tidning*, 03.09.1907, nro 70, s. 2. Kansalliskirjaston sanomalehtiarkisto. Viitattu 24.03.2018.
3. ↑  Suomalaiset talouden alan arvonimellä palkitut. SKS Biografiakeskus
4. ↑  Gustaf Maximilian Sohlström, Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899
5. ↑  Brunila, Kai: *100 år på böljan med Björneborgs Segelförening*. Björneborgs Segelförening, 1955.

Aiheesta muualla
----------------

* SKS Biografiakeskus, Suomen talouselämän vaikuttajat : Kauppaneuvos Gustaf Sohlström (1821–1907)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Talousvaikuttajat
* Biografiasampo

 |

 |
**Natasha Morrison** (s. 17. marraskuuta 1992) on jamaikalainen pikajuoksija. Pekingin MM-kilpailuissa 2015 Morrison juoksi toisen osuuden kultaa voittaneessa Jamaikan 4 × 100 metrin viestijoukkueessa. Hän sijoittui lisäksi 100 metrillä seitsemänneksi ajalla 11,02  juostuaan aiemmin välierässä tuolloisen ennätyksensä 10,96. Lontoon MM-kilpailuissa 2017 hän karsiutui 100 metrin välierissä ja juoksi toisen osuuden Jamaikan pronssijoukkueessa 4 × 100 metrin viestissä. Dohan MM-kilpailuissa 2019 hän juoksi alkuerissä Jamaikan pikaviestijoukkueessa, joka toisella kokoonpanolla voitti loppukilpailussa kultaa. Vuonna 2021 järjestetyissä Tokion olympialaisissa hän juoksi alkuerissä Jamaikan 4 × 100 metrin viestijoukkueessa, joka loppukilpailussa voitti toisella kokoonpanolla kultaa. Budapestin MM-kilpailuissa 2023 hän karsiutui 100 metrin välierissä.

Morrison juoksi IAAF World Relays -kilpailuissa 2015 alkuerissä Jamaikan 4 × 100 metrin viestijoukkueessa, joka loppukilpailussa voitti toisella kokoonpanolla kultaa. Vuosina 2017 ja 2019 hän juoksi vastaavien kilpailujen finaalissa Jamaikan hopeajoukkueessa 4 × 100 metrin viestissä. Hän sai pikaviestissä hopeaa alle 20-vuotiaiden Pan-Amerikan-mestaruuskilpailuissa 2011. Hän sijoittui 100 metrillä kuudenneksi Pan-Amerikan kisoissa 2019.

Morrison saavutti Gold Coastin Kansainyhteisön kisoissa 2018 hopeaa pikaviestissä ja sijoittui 100 metrillä viidenneksi.

Morrison juoksi 100 metrin ennätyksensä 10,87 Miamissa huhtikuussa 2021. 200 metrillä hänen ennätyksensä on 22,74 (Kingston, 2021).

Lähteet ja huomautukset
-----------------------

* Natasha Morrison Kansainvälinen yleisurheiluliitto.  (englanniksi)

### Viitteet

1. 1 2  juoksi vain alkuerissä
2. 1 2 3 4 5  Natasha Morrison *tilastopaja.org*. Viitattu 19.10.2017. (englanniksi)[vanhentunut linkki]
3. ↑  >
4. ↑

  


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* World Athletics
* Tilastopaja 🔒

 |

 |
**Quincy** on kunta Ranskassa Cherin departementissa Centre-Val de Loiren alueella. Se sijaitsee Cherjoen varrella, noin 14 kilometriä Vierzonin kaupungista kaakkoon.

Historia
--------

Toisen maailmansodan aikana saksalaiset sotajoukot valloittivat Ranskan. Aluksi Saksa jakoi Ranskan kahteen osaan miehittäen Ranskan pohjois- ja länsiosat, sekä perustaen Etelä-Ranskaan Vichyn Ranskan nimellä kutsutun valtion, jota johti saksalaisten valitsema nukkehallitus. Tämä Ranskan jakanut raja eli demarkaatiolinja kulki Quincyn kunnan läpi Cherjokea pitkin kesäkuusta 1940 maaliskuuhun 1943.

Talous
------

Quincy on tunnettu siellä tuotetuista Quincy (AOC) -viineistään. Kunnan alueella kasvavasta Sauvignon-rypäleestä valmistettu kuiva ja hedelmäinen valkoviini sai AOC-laatuluokituksen ensimmäisten joukossa vuonna 1936. Samaa laatumerkintää saa käyttää myös naapurikunta Brinayn viineistä. 

* Demarkaatiolinjan muistotaulu QuincyssaDemarkaatiolinjan muistotaulu Quincyssa

Lähteet
-------

1. ↑  Comparateur de territoire Institut National de la Statistique et des Études Économiques. Viitattu 10.10.2021. (ranskaksi)
2. ↑  Quand le Cher servait de démarcation *Le Berry Républicain*.  17.6.2015. Viitattu 10.10.2021. (ranskaksi)
3. ↑  On the road, Stage 7 Tour de France 2021. Viitattu 10.10.2021. (englanniksi)
4. ↑  Loire Valley Wines Loire Valley Wine Bureau.  Arkistoitu 10.10.2021. Viitattu 10.10.2021. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Quincy (Cher)** Wikimedia Commonsissa
**Giorgi Mamardašvili** (georg. გიორგი მამარდაშვილი; s. 29. syyskuuta 2000 Tbilisi, Georgia) on georgialainen jalkapallomaalivahti. Hän edustaa Espanjan Primera Divisiónissa pelaavaa Valenciaa.

Seurajoukkueura
---------------

7. kesäkuuta 2021 Mamardašvili siirtyi espanjalaisseura Valenciaan yksivuotisella lainasopimuksella. 13. elokuuta 2021 hän teki ensiesiintymisensä joukkueessa kauden avausottelussa Getafea vastaan.

31. joulukuuta 2021 Valencia käytti lainasopimukseen liittyvän osto-option ja teki Mamardašvili kanssa vuoteen 2024 asti ulottuvan sopimuksen. Kauden aikana pelaamissaan 18 ottelussa Mamardashvili piti maalinsa puhtaana kahdeksan kertaa.

Maajoukkueura
-------------

Mamardašvili teki ensiesiintymisensä Georgian maajoukkueessa 9. kesäkuuta 2022 Kansojen liigan ottelussa Pohjois-Makedoniaa vastaan.

Lähteet
-------

1. ↑  VCF Academy reaches agreement for the signing of Giorgi Mamardashvili Valencia CF. Viitattu 19.8.2023. (englanniksi)
2. ↑  Bordalás y Mamardashvili se divierten en la locura de Mestalla Marca. Viitattu 19.8.2023. (espanjaksi)
3. ↑  COMUNICADO OFICIAL | GIORGI MAMARDASHVILI Valencia CF. Viitattu 19.8.2023. (englanniksi)
4. ↑  Mamardashvili derriba otro muro con dolor: Goleada en su debut ElDesmarque.com. Viitattu 19.8.2023. (espanjaksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Giorgi Mamardashvilin tilastot BDFutbol-sivustolla (englanniksi)
* Giorgi Mamardashvilin tilastot Soccerway-sivustolla (englanniksi)

Valencia – Primera División
1 Domènech |
3 Mosquera |
4 Diakhaby |
5 Gabriel |
6 Guillamón |
8 Guerra |
9 Duro |
10 Almeida |
11 Castillejo |
12 Correia |
13 Rivero |
14 Gayà |
15 Özkacar |
16 D. López |
18 Pepelu |
20 Foulquier |
21 Vázquez |
22 Marcos André |
23 Pérez |
24 Cömert |
25 Mamardashvili |
Valmentaja Baraja
**Väinö Edward Tiiri** (31. tammikuuta 1886 Loimaa – 30. heinäkuuta 1966 Helsinki) oli suomalainen voimistelija, voimistelunopettaja ja vanhasuomalainen aktivisti.

Tiiri osallistui voimistelijana Suomen joukkueessa vuoden 1908 kesäolympialaisiin voittaen miesten joukkuevoimistelun pronssia sekä vuoden 1912 kesäolympialaisiin saavuttaen hopeaa miesten vapaan järjestelmän joukkuevoimistelussa.

Aktivistisen liikehdinnän käynnistyessä vuonna 1914 Väinö Tiiri oli voimistelunopettaja ja Satakuntalaisen osakunnan kuraattori. Lisäksi hän oli vanhasuomalaisen Suomalainen Nuija -järjestön puheenjohtaja.

Tiiri kuului Ostrobotnialla marraskuussa 1914 pidetyn aktivistien kokouksen ("kassahuoneen kokouksen") koollekutsujiin. Tätä kokousta pidetään jääkäriliikkeen ja välillisesti Suomen itsenäistymisen yhtenä alkusysäyksenä. Vuoden 1914 lopulla Tiiri oli jäsenenä Ylioppilaiden keskuskomiteassa satakuntalaisten edustajana ja kuului sen pienempään sisärenkaaseen. Tiiri oli mukana myös vuoden 1915 puolella muodostetussa Keskuskomiteassa, joka värväsi ensimmäiset jääkärit, pfadfinderit.

Tiiri siirtyi sisällissodan jälkeen armeijan palvelukseen ja toimi useissa eri joukko-osastoissa. Myöhemmin hän toimi yleisesikunnan urheilutoimiston päällikkönä majuriksi ylennettynä. Väinö Tiiri oli Suomen olympiakomitean hallituksen jäsen vuosina 1923–1926 sekä edelleen vuosina 1926–1928. Hän toimi vuoden 1928 Amsterdamin olympialaisissa viisiottelujoukkueen johtajana ja palkintotuomarina voimistelussa.

Lähteet
-------

* Väinö Tiiri Biography and Olympic Results (Arkistoitu – Internet Archive) Sports Reference LLC. (englanniksi)

### Viitteet

1. ↑  Lackman 2000, 133–134. Kumpaakaan näistä keskuskomiteoista ei tule sekoittaa C.K.:hon (Centralkomittén), joka koostui vanhemmista, nuorten aktivismille myötämielisistä poliitikoista.
2. ↑  Kuolleita - Majuri Väinö Edvard Tiiri.  *Helsingin Sanomat*, 12.7.1966, s. 6. HS Aikakone (vain tilaajille). Viitattu 29.8.2023.
3. ↑  Suomen olympiakomitean hallitukset 1907– (Arkistoitu – Internet Archive)

Kirjallisuutta
--------------

* Lackman, Matti: *Suomen vai Saksan puolesta? : jääkäreiden tuntematon historia*. Helsinki: Otava, 2000. ISBN 951-1-16158-X.
* Lauerma, Matti, toim. Markku Onttonen ja Hilkka Vitikka: *Jääkärien tie*. Porvoo, Helsinki, Juva: WSOY, 1984. ISBN 951-0-12588-1.
* Lauerma, Matti: *Kuninkaallinen Preussin Jääkäripataljoona 27 : vaiheet ja vaikutus*. Porvoo, Helsinki: WSOY, 1966. ISBN puuttuu kirjasta.
* Nummila, Kari: Majuri Väinö Tiiri, jääkäriaktivisti. Saviseudun Joulu 1997.
**Jonas af Enehjelm**, vuoteen 1772 **Hellenius** (15. elokuuta 1748 Helsinki – 16. helmikuuta 1830 Hämeenlinna) oli suomalainen sotilas ja valtiopäivämies.

Af Enehjelmin vanhemmat olivat kuninkaallinen rahastonhoitaja Anders Hellenius, aateloituna Enhjelm, ja Elisabet Sunn ja puoliso vuodesta 1782 Ulrika Furuhjelm (k. 1828). Af Enehjelm tuli ylioppilaaksi 1765 ja oli Turun hovioikeuden ylimääräinen kanslisti 1767 ja varanotaari 1769. Kersantti ja vänrikki Porin läänin jalkaväkirykmentissä hän oli 1771, luutnantti leskikuningattaren henkirykmentissä 1772, luutnantti Flemingin rykmentissä 1775, kapteeni Savon jääkäriosastossa 1778 ja 2-majuri 1784. Palveluksesta af Enehjelm erosi 1789, sotilasarvoltaan hän oli everstiluutnantti. Af Enehjelm edusti Granfelt-sukua aatelissäädyssä Porvoon valtiopäivillä 1809.

Virka- ja valtiopäivämies, sotaneuvos Fabian af Enehjelm oli Jonas af Enehjelmin veli.

Lähteet
-------

1. 1 2  Yrjö Kotivuori, Ylioppilasmatrikkeli 1640–1852: Jonas Hellenius, aateloituna 1772 af Enehjelm. Verkkojulkaisu 2005. Viitattu 27.12.2020
2. ↑  Kansallisarkisto. Digitaaliarkisto: Aatelissäädyn asiakirjat. Porvoon valtiopäivät 1809 (kokoelma). (Arkistoitu – Internet Archive) Viitattu 27.12.2020
3. ↑  Yrjö Kotivuori, Ylioppilasmatrikkeli 1640–1852: Fabian Hellenius, aateloituna 1772 af Enehjelm. Verkkojulkaisu 2005. Viitattu 28.12.2020


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)

 |

 |