recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Disyandiamidi** eli **syanoguanidiini** (C2H4N4) on nitriileihin kuuluva orgaaninen yhdiste. Yhdistettä käytetään kemianteollisuudessa muun muassa melamiinin ja hartsien valmistukseen, guanidiinijohdannaisten valmistamiseen ja lannoitteena.

Ominaisuudet
------------

Disyandiamidin tautomeeriset muodot. Kiinteässä olomuodossa yhdiste esiintyy pääasiassa oikeanpuolimmaisena tautomeerina.
Huoneenlämpötilassa disyandiamidi on valkoista kiteistä ainetta. Yhdisteellä on kaksi tautomerista muotoa. Disyandiamidi liukenee hyvin veteen, etanoliin, asetoniin ja dimetyyliformamidiin. Poolittomiin orgaanisiin yhdisteisiin se on liukenematonta. Disyandiamidi on melko reaktiivinen molekyyli ja muodostaa eirtyisesti emäksisissä olosuhteissa melamiinia. Happo-emäsluonteeltaan se on amfolyyttinen ja muodostaa vedettömissä olosuhteissa suoloja sekä happojen että emästen kanssa. Amiinien kanssa muodostuu biguanidisuoloja ja urean kanssa muodostuu ammeliinia. Disyandiamidi hydrolysoituu kuumennettaessa happamissa olosuhteissa guanyyliureasuoloiksi.

Valmistus ja käyttö
-------------------

Disyanamidia valmistetaan teollisesti kaksivaiheisella prosessilla. Ensimmäisessä vaiheessa kalsiumsyanamidi hydrolysoidaan syanamidiksi ja syanamidi dimeroidaan disyandiamidiksi hieman emäksisissä olosuhteissa (pH 8–10) 80 °C. Muodostuva liuos jäähdytetään, jolloin tuote kiteytyy ja voidaan erottaa setnrifugoimalla.

Disyandiamidilla on useita käyttökohteita. Siitä valmistetaan muita kemiakaaleja, kuten melamiinia, guanidiinijohdannaisia, kuten guanidiinifosfaattia, lääkkeita, kuten metformiinia, fenformiinia, proguaniilia ja moroksidiiniä. Formaldehydin kanssa disyandiamidi reagoi muodostaen hartseja ja yhdistettä käytetään myös epoksihartsien kovettajana. Ainetta voidaan käyttää myös stabiloimaan polymeerejä, kuten PVC:tä, selluloosaa ja nitroselluloosaa. Lannoitteisiin disyanamidia lisätään, koska se hidastaa lannoitteiden typen vapautumista lannoitteista.

Lähteet
-------

1. ↑  Dicyandiamide – Substance summary *PubChem*. NCBI. Viitattu 1.3.2015.
2. 1 2 3 4 5  Alén, Raimo: *Kokoelma orgaanisia yhdisteitä: Ominaisuudet ja käyttökohteet*, s. 677. Helsinki: Consalen Consulting, 2009. ISBN 978-952-92-5627-3.
3. ↑  Disyandiamidin kansainvälinen kemikaalikortti Viitattu 1.3.2015
4. 1 2 3  William Cameron: *Cyanamides, Kirk-Othmer Encyclopedia of Chemical Technology*, John Wiley & Sons, New York, 2010. Viitattu 1.3.2015
5. 1 2 3  Thomas Güthner & Bernd Mertschenk: *Cyanamides, Ullmann's Encyclopedia of Industrial Chemistry*, John Wiley & Sons, New York, 2006. Viitattu 1.3.2015
6. 1 2 3  Thomas Scott, Mary Eagleson: *Concise encyclopedia chemistry*, s. 319. Walter de Gruyter, 1994. ISBN 978-3110114515. Kirja Googlen teoshaussa (viitattu 1.3.2015). (englanniksi)
**USS Dynamic** (runkonumero AM-432 ja MSO-432) oli Yhdysvaltain laivaston vuonna 1952 vesillelaskettu Aggressive-luokan miinanraivaaja.

Valmistus
---------

*Pääartikkeli: Aggressive-luokka*
Alus tilattiin Colberg Boat Worksiltä Stocktonista Kaliforniasta, missä köli laskettiin 31. lokakuuta 1951. Alus laskettiin vesille 17. joulukuuta 1952 kumminaan rouva R. W. Harbey ja otettiin palvelukseen 15. joulukuuta 1953 ensimmäisenä päällikkönään J. F. Butler.

Palvelus
--------

Alus liitettiin palvelukseen otettaessa Tyynenmeren laivaston miinaosaston 9. laivueen Mine Division 91:een, jonka kotisatamana oli Long Beach. Aluksen tehtävänä oli lähinnä koulutus. Alus luokiteltiin 7. helmikuuta 1955 uudelleen avomeriraivaajaksi, jolloin sen runkonumeroksi tuli MSO-432. Alus oli Kaukoidässä vuosina 1957-1958, jona aikana se vieraili Japanissa, Koreassa ja Taiwanilla. Lisäksi alus osallistui laivastojen yhteisharjoituksiin. Alus teki vastaavan purjehduksen vuoden 1960 alkupuoliskolla.

Alus siirrettiin syyskuussa 1967 Mine Divisiona 71:een, jonka muut alukset olivat *USS Engage (MSO-433)*, *USS Impervious (MSO-449)*, *USS Inflict (MSO-456)* ja *USS Fortify (MSO-446)*. Alus poistettiin palveluksesta 8. kesäkuuta 1971 ja myytiin Espanjalle 17. heinäkuuta osana Security Assistance Programia.

Espanjan laivasto
-----------------

Espanjan laivasto otti aluksen palvelukseen nimellä *Guadelete* (M41). Alus luokiteltiin vuonna 1980 uudelleen PVZ-41:ksi ja poistettiin palveluksesta 15. heinäkuuta 1998.

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:USS Dynamic (Am-432)

Lähteet
-------

* Gardiner, Robert (toim.): *Conway's All the World's Fighting Ships 1947–1995*. Lontoo, Englanti: Conway Maritime Press, 1995. ISBN 0-85177-605-1. (englanniksi)

### Viitteet

1. 1 2  history.navy.mil
**Guanidiinihydrokloridi** eli **guanidiniumkloridi** (CH6N3Cl) on guanidiinin hydrokloridisuola. Yhdistettä käytetään biokemiallisissa proteiinitutkimuksissa, orgaanisissa synteeseissä ja tekstiiliteollisuudessa.

Ominaisuudet
------------

Huoneenlämpötilassa guanidiinihydrokloridi on valkoista kiteistä ainetta. Yhdiste liukenee erittäin hyvin veteen ja poolisiin orgaanisiin liuottimiin kuten etanoliin. Guanidiinihydrokloridi on heikko happo.

Guanidiinihydrokloridin guanidiniumioni denaturoi voimakkaasti proteiineja. Tämä johtuu siitä, että se muodostaa vetysidoksia proteiinien aminohappojen amino- ja karboksyyliryhmien kanssa, muuttaa veden liuotinominaisuuksia ja muuttavat proteiinin aminohappojen hydrofobisia vuorovaikutuksia. Tähän johtaa siihen, että proteiinien kolmiuloitteiset sekundääri- ja tertiäärirakenteet hajoavat ja proteiinit denaturoituvat. Guanidiini on niin kutsuttu kaotrooppinen reagenssi.

Valmistus ja käyttö
-------------------

Guanidiinihydrokloridia valmistetaan kuumentamalla syanamidin ja ammoniumkloridin välisellä reaktiolla tai kuumentamalla syanogeenikloridia ja ammoniakkia 140–220 °C:n lämpötilaan.

Guanidiinihydrokloridia voidaan käyttää guanidiinin aijasta orgaanisten synteesien lähtöaineena tai tekstiilien natistaattisiin käsittelyihin. Pääosin sitä kuitenkin käytetään biokemiallisissa tutkimuksissa proteiinien denaturoimiseen tyypillisesti 6 M:n vesiliuoksena.

Lähteet
-------

1. ↑  Guanidine Hydrochloride – Substance summary *PubChem*. NCBI. Viitattu 26.3.2015.
2. 1 2 3 4 5  Alén, Raimo: *Kokoelma orgaanisia yhdisteitä: Ominaisuudet ja käyttökohteet*, s. 664. Helsinki: Consalen Consulting, 2009. ISBN 978-952-92-5627-3.
3. ↑  Guanidiinihydrokloridin kansainvälinen kemikaalikortti Viitattu 26.3.2015
4. 1 2 3  Thomas Güthner, Bernd Mertschenk & Bernd Schulz: *Guanidine and Derivatives, Ullmann's Encyclopedia of Industrial Chemistry*, John Wiley & Sons, New York, 2006. Viitattu 26.3.2015
5. ↑  Ivano Bertini: *Biological Inorganic Chemistry*, s. 40. University Science Books, 2007. ISBN 978-1-891389-43-6. Kirja Googlen teoshaussa (viitattu 26.3.2015). (englanniksi)
6. 1 2  Ulo Langel,Benjamin F. Cravatt,Astrid Graslund,N.G.H. von Heijne,Matjaz Zorko,Tiit Land,Sherry Niessen: *Introduction to Peptides and Proteins*, s. 106. CRC Press, 2009. ISBN 9781420064124. Kirja Googlen teoshaussa (viitattu 26.3.2015). (englanniksi)
Jean-Jacques Muyembe-Tamfum vuonna 2018
**Jean-Jacques Muyembe-Tamfum** (s. 17. maaliskuuta 1942) on kinshasankongolainen lääkäri ja virologi.

Muyembe-Tamfum valmistui lääketieteen oppiarvolla Kinshasan Université Lovaniumista vuonna 1969. Vuonna 1973 hän sai filosofian tohtorin arvon Leuvenin katolisen yliopiston Lääketieteellisen tutkimuksen Rega-instituutista. Muyembe-Tamfum oli vuonna 1976 tutkimassa myöhemmin ebolana tunnettua epidemian aiheuttanutta tartuntatautia Yambukun kylässä. Vuosina 1976–1981 ja jälleen vuosina 1984–1986 hän toimi Kinshasan yliopiston lääketieteellisen tiedekunnan dekaanina. Muyembe-Tamfum on toiminut Kinshasan yliopistossa lääketieteellisen mikrobiologian ja virologian professorina. Vuonna 1981 hän teki tutkimustyötä Dakarin Pasteur-instituutissa ja Yhdysvaltain tautikeskuksessa Atlantassa.

Muyembe-Tamfum on toiminut toistuvasti Maailman terveysjärjestön kansainvälisten komiteoiden puheenjohtajana ebolan ja Marburgin taudin aiheuttamien epidemioiden yhteydessä. Vuonna 1998 Muyembe-Tamfumista tuli Kongon kansallisen biolääketieteen tutkimuslaitoksen (INRB) pääjohtaja. Vuosina 2018–2019 hän oli päätutkijana rVSV-ZEBOV-rokotteen rengasrokottamistutkimuksessa. Hän on myös tehnyt misinformaation ja rokotteisiin kohdistuvan epäluottamuksen vastaista työtä.

Muyembe-Tamfum on saanut työstään lukuisia palkintoja ja tunnustuksia Kongon demokraattisessa tasavallassa ja ulkomailla. Vuonna 1996 hänestä tehtiin Ordre national du Léopardin *Chevalier*. Vuonna 2017 Muyembe-Tamfum sai kunniatohtorin arvon Lubumbashin yliopistosta ja vuonna 2019 Antwerpenin yliopistosta. Vuonna 2020 hän pääsi *Time*-lehden sadan vaikutusvaltaisimman ihmisen listalle.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Profile of Dr. Jean-Jacques Muyembe-Tamfum (Democratic Republic of the Congo) Ministry of Foreign Affairs of Japan, viitattu 18.11.2023
2. 1 2  Denis Mukwege, Jean-Jacques Muyembe Tamfum Time 22.9.2020, viitattu 18.11.2023


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* ORCID

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Guanidiininitraatti** (CH6N3NO3) on guanidiinin nitraattisuola. Yhdistettä käytetään muun muassa räjähdysaineiden valmistuksessa.

Ominaisuudet
------------

Guanidiininitraatti on huoneenlämpötilassa valkoista kiteistä ainetta. Se liukenee hyvin veteen ja alkoholeihin ja heikommin dietyylieetteriin tai asetoniin. Muiden nitraattien tavoin guanidiininitraatti on voimakas hapetin. Yhdiste voi helposti räjähtää kuumennettaessa ja myös iskun tai tärähdyksen vaikutuksesta.

Valmistus ja käyttö
-------------------

Tyypillisimmin guanidiininitraattia valmistetaan kalsiumsyanamidin, syanamidin tai disyandiamidin ja ammoniumnitraatin välisellä reaktiolla. Korkealla saannolla sitä voidaan valmistaa kuumentamalla urean ja ammoniumnitraatin vesiliuoksia. Muodostuva tuote puhdistetaan kiteyttämällä jäähtyneestä liuoksesta. Guanidiininitraatin valmistusprosessi on tyypillisesti jatkuvatoiminen prosessi.

Guanidiininitraattia voidaan käyttää seosräjähteissä, kaasua synnyttävänä aineena autojen turvatyynyissä ja polttoaineena pyrotekniikassa. Kuumennettaessa guanidiininitraattia väkevän rikkihapon läsnä ollessa muodostuu nitroguanidiinia. Ainetta voidaan käyttää myös desinfiointiin ja valokuvien kehitykseen tarvittavana kemikaalina.

Lähteet
-------

1. ↑  Guanidine Nitrate – Substance summary *PubChem*. NCBI. Viitattu 28.3.2015.
2. 1 2 3 4  Alén, Raimo: *Kokoelma orgaanisia yhdisteitä: Ominaisuudet ja käyttökohteet*, s. 664. Helsinki: Consalen Consulting, 2009. ISBN 978-952-92-5627-3.
3. 1 2 3  Guanidiininitraatin kansainvälinen kemikaalikortti Viitattu 28.3.2015
4. 1 2  Thomas Güthner, Bernd Mertschenk & Bernd Schulz: *Guanidine and Derivatives, Ullmann's Encyclopedia of Industrial Chemistry*, John Wiley & Sons, New York, 2006. Viitattu 28.3.2015
*Tämä artikkeli käsittelee Raamatussa mainittua myyttistä hallitsijaa. Nimen muita merkityksiä kerrotaan täsmennyssivulla.*
*Nimrod*, David Scott, 1832.
**Nimrod** (hepreaksi: נִמְרוֹד, arabiaksi: نمرود‎) oli Raamatun ja legendojen mainitsema kuningas, Nooan pojan Haamin pojan Kusin poika, eli Nooan pojanpojanpoika. Raamatussa hänestä kerrotaan vain, että hän oli Babylonin, Erekin, Akkadin ja Kalnean kuningas ja samalla maailman ensimmäinen valtias, ja että hän oli myös mahtava metsästäjä. Perinteisesti häntä on pidetty myös Babylonin tornin rakentajana, vaikka Raamatussa hänen nimeään ei tässä yhteydessä mainitakaan.

Koska Nimrod yhdistetään Raamatun kertomuksessa ensimmäisen imperiumin perustajaksi, jotkut näkevät hänessä yhtäläisyyksiä Sargon Akkadilaiseen.

Nimrod heprealaisessa jumaltarustossa
-------------------------------------

Heprealaisessa jumaltarustossa Nimrod oli Sinearin paha kuningas, joka rakennutti Baabelin tornin.

Heprealaisten apokryfikirjojen mukaan Nimrod oli saanut ihmevoimia Aatamin ja Eevan, ihmiskunnan esivanhempien pitämien taianomaisten vaatteiden avulla. Väitettiin, että Jahve oli antanut nämä nahkaiset vaatteet lahjaksi pariskunnalle, ja niissä piili ihmeellinen voima, joka antoi kantajalleen voiton taisteluissa, ja eläimet tunnistivat niiden kantajan arvovallan.
Koska Nimrod piti hallussaan näitä vaatteita, hän menestyi ja ihmiset pitivät häntä jumalana. Silti hän ei ollut tyytyväinen saamaansa ihailuun, ja hän päätti, että vain maailmanlaajuinen ihailu riittäisi hänelle. Sen vuoksi hän käski Sineriin rakennettavan niin korkean tornin, että siitä voisi hyökätä suoraan taivasta vastaan. Hän käski ampua pilviin nuolia, jotka putosivat maahan verta tippuen.

Taivaassa tilanne oli vakava, joten Jahven oli tehtävä jotakin. Hän sekoitti sinarilaisten puheen estääkseen Nimrodia korottamasta tornia edelleen: kun joku pyysi tiiltä, hän sai muurauslaastan.
Pian tämä aiheutti rakentajien välille eripuraa ja jakoivat ihmiset vihamielisiin joukkoihin niin, että he keskeyttivät tornin rakentamisen. Siihen Nimrodin vaikutusvalta mureni ikiajoiksi.

Nimrodin myytin alkuperä on tuntematon, mutta hiljattain löydetystä sumerilaisista kertomuksista on löydetty katkelmia, joiden mukaan Enki eriytti kielet tuhoten sumerilaisen sivistyksen.

On myös esitetty, että myytti olisi yhdistelmä viittauksista suurenmoisiin zikkurateihin, temppelitorneihin joissa Kaksoisvirtainmaan jumalten sanottiin asuvan.

Katso myös
----------

* Nimrud

Lähteet
-------

* Maailman myytit ja tarut, Arthur Cotterell

### Viitteet

1. ↑  1. Moos. 10:6–10
2. ↑  1. Moos: 11:1–9
3. ↑  Akkad ja Sargon Suuri (Arkistoitu – Internet Archive)

Aiheesta muualla
----------------

* Nimrod suomenkielisessä Raamatussa (1933/1938)
**o-Tolidiini** (C14H16N2) on aromaattisiin amiineihin kuuluva orgaaninen yhdiste. Yhdistettä käytetään orgaanisen kemian synteeseissä väriaineiden valmistamiseen ja analyyttisessä kemiassa reagenssina. o-Tolidiini on m-tolidiinin isomeeri.

Ominaisuudet
------------

Huoneenlämpötilassa o-tolidiini on valkoista kiteistä ainetta ja muuttuu ilman hapen ja valon vaikutuksesta hitaasti punertavaksi. Yhdiste liukenee erittäin huonosti veteen ja paremmin orgaanisiin liuottimiin kuten etanoliin ja dietyylieetteriin. Aine on heikosti emäksinen ja liukenee happoliuoksiin muodostaen suoloja. o-Tolidiini on haitallinen ihoa, silmiä ja hengitysteitä ärsyttävä aine. Eläinkokeissa sen on osoitettu olevan karsinogeeninen yhdiste.

Valmistus ja käyttö
-------------------

o-Tolidiinia syntetisoidaan o-nitrotolueenista, joka pelkistetään sinkin avulla tai elektrolyyttisesti o-hydratsotolueenijohdannaiseksi. Tämä reagoi suolahapon tai rikkihapon kanssa toisiintuen o-tolidiinin kloridi- tai sulfaattisuolaksi. o-Tolidiini voidaan vapauttaa suoloistaan emäskäsittelyn avulla.

o-Tolidiinia käytetään erityisesti atsoväriaineiden valmistukseen. Hapettimien kanssa se muodostaa voimakkaan sinisen yhdisteen ja tämän vuoksi sitä käytetään vesien happi- tai klooripitoisuuksien määrittämiseen. Se on erittäin tarkka reagenssi myös kulta-, mangaani- ja ceriumionien pitoisuuksien määrittämiseen. Rikostutkinnassa sitä voidaan käyttää veren tunnistamiseen, koska se muodostaa veren kanssa sinisen yhdisteen. o-Tolidiinin isosyanaattia käytetään kumien ristisilloittajana ja o-tolidiinin bisdiatsoniumsuolaa käytetään biokemiallisissa tutkimuksissa ristilinkittämään proteiineja, koska se reagoi histidiini-, lysiini- ja tyrosiiniaminohappojen sivuketjujen kanssa.

Lähteet
-------

1. ↑  o-Tolidine – Substance summary *PubChem*. NCBI. Viitattu 22.4.2015.
2. 1 2 3 4 5  Alén, Raimo: *Kokoelma orgaanisia yhdisteitä: Ominaisuudet ja käyttökohteet*, s. 577–578. Helsinki: Consalen Consulting, 2009. ISBN 978-952-92-5627-3.
3. 1 2 3  O-Tolidiinin kansainvälinen kemikaalikortti Viitattu 22.4.2015
4. 1 2 3 4  Hans Schwenecke & Dieter Mayer: *Benzidine and Benzidine Derivatives, Ullmann's Encyclopedia of Industrial Chemistry*, John Wiley & Sons, New York, 2000. Viitattu 22.4.2015
5. 1 2 3  Susan Budavari (päätoim.): *Merck Index*, s. 1623. 12th Edition. Merck & Co. 1996. ISBN 0911910-12-3. (englanniksi)
6. ↑  Stuart H. James,Jon J. Nordby,Suzanne Bell: *Forensic Science*, s. 240–241. CRC Press, 2005. ISBN 9780849327476. Kirja Googlen teoshaussa (viitattu 22.4.2015). (englanniksi)
7. ↑  Greg T. Hermanson: *Bioconjugate Techniques*, s. 297. Academic Press, 2013. ISBN 9780123822390. Kirja Googlen teoshaussa (viitattu 22.4.2015). (englanniksi)
Meteorologi kenttätyössä valvomassa mittauksia. Suurin osa meteorologin työstä tehdään toki kirjoituspöydän ääressä.
**Meteorologi** eli **ilmatieteilijä** on ilmatieteen eli meteorologian asiantuntija. Suomessa meteorologeja on eniten Ilmatieteen laitoksen palveluksessa. Suurin osa heistä toimii säänennustustehtävissä, mutta monet toimivat myös tutkimus- ja kehitystehtävissä muun muassa kehittämässä numeerisia säänennustusmalleja. Myös televisiokanavien, Suomessa Yleisradion ja MTV3:n palveluksessa on meteorologeja, jotka vastaavat televisiossa esitettävistä säätiedotuksista. Suomessa ei ole varsinaista meteorologin tutkintoa, vaan meteorologit ovat suorittaneet yleensä filosofian maisterin tutkinnon. Suomessa meteorologiaa voi opiskella Helsingin yliopistossa Fysikaalisten tieteiden laitoksella Ilmakehätieteiden osastolla.

Merkittäviä meteorologeja
-------------------------

* Vilhelm Bjerknes (1862–1951)
* Erkki Nysten (1948–2012)
* Erik Palmén (1898–1985)
* Lewis Fry Richardson (1881–1953)
* Carl-Gustaf Rossby (1898–1957)
* Veikko Rossi (1904–1992)
* Vilho Väisälä (1889–1969)

Tunnettuja meteorologeja
------------------------

* Petri Takala
* Pekka Pouta
* Anniina Valtonen
* Kerttu Kotakorpi
* Mette Mannonen

Aiheesta muualla
----------------

* Meteorologin ammattikuvaus
* Mitä meteorologi tekee?
* Helsingin yliopiston ilmakehätieteen laitos
Vjazma-Dvojevkan lentotukikohta sijaitsee 9 km Venäjän Smolenskin alueen Vjazman keskustasta kaakkoon.  
Vjazma-Dvojevkan lentotukikohta sijaitsee 9 km Venäjän Smolenskin alueen Vjazman keskustasta kaakkoon.Vjazma-DvojevkaVjazma-Dvojevkan lentoasema Smolenskin alueen kartalla. Lentoasema sijaitsee 9 kilometriä Vjazman keskustasta kaakkoon.
**Vjazma-Dvojevkan lentokenttä** (ven. аэродром Вязьма-Двоевка) ja lentotukikohta, toiselta nimeltään **Vjazman lentokenttä** (ven. аэропорт Вязьма), on Venäjän Smolenskin alueella, noin yhdeksän kilometriä Vjazman kaupungin keskustasta kaakkoon sijaitseva lentokenttäalue. Kentällä on pienimuotoista siviililentotoimintaa, minkä lisäksi sinne on sijoitettu rykmentin suuruinen taistelu- ja kuljetushelikoptereiden joukko-osasto.

Vjazma-Dvojevkan tukikohdassa toimii yksi Venäjän asevoimien maavoimien itsenäisistä helikopterirykmenteistä. Rykmenttiin kuuluu kaksi lentuetta taisteluhelikoptereita (Kamov Ka-52 ja Mil Mi-24P) ja yksi maahanlaskujoukkojen lentue keskiraskaita kuljetuskoptereita (Mil Mi-8MTV-5-1) sekä Mil Mi-8MTPR-1-kopterilla varustettu elektronisen sodankäynnin yksikkö.

Lähteet
-------

1. 1 2  Thomas Newdick: How The Russian And Ukrainian Air Forces Stack Up Against Each Other. In an air war, Ukraine and Russia can bring to bear many similar aircraft types, but in vastly different quantities. *thedrive.com*.  23.12.2021. Viitattu 23.3.2022. (englanniksi)
2. ↑  Russian Frontal Aviation Arms. Order of Battle *easternorbat.com*.  6.2.2022 (updated). Viitattu 23.3.2022. (englanniksi)
3. ↑  В Крым прибыли лучшие летчики армейской авиации Западного военного округа для участия в конкурсе «Авиадартс» *tvzvezda.ru*.  17.5.2019. Viitattu 23.3.2022. (venäjäksi)[vanhentunut linkki]
4. ↑  378-ja aviatsionnaja baza *topwar.ru*.  25.7.2012. Viitattu 23.3.2022. (venäjäksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Aerodrom Vjazma (VyazmaNews) (venäjäksi) (vyazmanews.net)

Venäjän lentotukikohdat Euroopassa
  
Džankoi
Hvardijske
 Sevastopol-Belbek
Katša
Saky
 Krymsk
Jeisk
Korenovsk
Prim.-Aht.
Budjonnovsk
Morozovsk
Rostov‑na‑  
 Donu‑Tsent.
Taganrog-  
Tsent.
Millerovo
Ahtubinsk
Marinovka
Vjazma‑  
Dvojevka
Šatalovo-1
Kursk-itäinen
Baltimor
 Boriso-  
     glebsk
Buturlinovka
Šaikovka
Lipetsk
Kaliningrad
 Kalining.-  
   Tškalovsk
Donskoje
Rjazan-Djagilevo
Tškalovski
Ostrov
Pihkova
Soltsy-2
Vologda-Kipelovo
Kubinka
Ostafjevo
Vlad.-Semj.
Savasleika
Borisovski-  
    Hotilovo
Toržok
Tver-Migalovo
Ivanovo-Severnyi
Saratov-Engels
Puškin
Pietari‑  
Levašovo
Pribylovo
Gromovo
Petroskoi
Plesetsk
Alakurtti
Montšegorsk
Olenja
Severom.-3
Severom.-1
Rogatšovo**Venäjän läntisimpien lentotukikohtien ja yhteiskäyttölentoasemien sijainti.** Kartta esittää Venäjän ilmavoimien lentopaikkojen ohella merivoimien ja maavoimien keskeisimmät lentotukikohdat ja -asemat. (Huom! Sisältö täydentyy, kesken.)
Väkijoukot juhlivat päätöstä Yhdysvaltain korkeimman oikeuden rakennuksen ulkopuolella aamulla 26. kesäkuuta 2015.
**Obergefell vastaan Hodges** (engl. *Obergefell v. Hodges*) on Yhdysvaltain korkeimman oikeuden vuonna 2015 antama päätös, jonka mukaan samaa sukupuolta oleville pareille kuuluu perustuslain 14. lisäyksen nojalla oikeus mennä naimisiin. Muiden osavaltioiden tulee myös tunnustaa toisissa osavaltioissa solmitut avioliitot. Päätös annettiin 26. kesäkuuta 2015, ja äänet jakautuivat 5–4.

Päätöksen puolesta äänestivät Anthony Kennedy, Ruth Bader Ginsburg, Stephen Breyer, Sonia Sotomayor ja Elena Kagan. Enemmistön lausunnon kirjoitti Kennedy, joka oli kirjoittanut myös edellisten kolmen seksuaalivähemmistöjen oikeuksia laajentaneen tapauksen lausunnot. Kennedy perusteli päätöstä muun muassa lasten asemalla ja sillä, että perustuslain kirjoittajat antoivat tuleville sukupolville mahdollisuuden laajentaa vapauden merkitystä siitä, miten se aikoinaan ymmärrettiin.

Vastaan äänestivät oikeuden puheenjohtaja John Roberts, Antonin Scalia, Clarence Thomas ja Samuel Alito, jotka kaikki kirjoittivat oman eriävän mielipiteensä. He arvostelivat päätöstä muun muassa sillä perusteella, että perustuslaki ei sano asiasta mitään, ja päätös mitätöi useiden osavaltioiden avioliittolait sekä määrää vanhan yhteiskunnallisen instituution muuttumaan.

Samaa sukupuolta olevien parien oikeutta avioliittoon ei ole kirjattu lakiin, mutta marraskuussa 2022 edustajainhuone ilmoitti harkitsevansa erillisen lain säätämistä.

Lähteet
-------

1. ↑  Yhdysvaltain Supreme Court: Samaa sukupuolta olevien avioliitot perustuslaissa taattu oikeus  26.6.2015. Asianajajaliitto. Viitattu 23.10.2022.
2. ↑  Obergefell v. Hodges | Summary, History, Ruling, & Facts  2022. Encyclopædia Britannica. Viitattu 23.10.2022. (englanniksi)
3. 1 2  Liptak, Adam: Supreme Court Ruling Makes Same-Sex Marriage a Right Nationwide *The New York Times*.  26.6.2015. Viitattu 26.8.2017.
4. ↑  Congress considers codifying same-sex marriage after long battle for gay rights *NPR*.  28.11.2022. Viitattu 20.6.2023.

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Obergefell vastaan Hodges**.
**Huijarisyndroomaksi** kutsutaan psykologista ilmiötä, jonka vaikutuksesta ihminen ei kykene sisäistämään omia saavutuksiaan todisteista huolimatta. Huijarisyndroomasta kärsivä on vakuuttunut siitä, että hän on huijari ja että hänen saavutuksensa ovat ainoastaan hyvän onnen, ajoituksen tai esim. Matteus-vaikutuksen tulosta tai että hän on vain harhauttanut muut luulemaan itseään todellista kyvykkäämmäksi.

Nimestään huolimatta huijarisyndroomaa ei pidetä mielenterveyden häiriönä. Psykologit ovat kuitenkin tutkineet sitä paljon. Termi esiintyi ensi kerran Pauline Clancen ja Suzanne Imes'n vuonna 1978 julkaisemassa artikkelissa, jossa he tutkivat menestyneiden naisten käsityksiä itsestään.

Lähteet
-------

1. ↑  Maria Pettersson: Lahjakkaiden naisten huijarisyndrooma (radio-ohjelma)  6.5.2013. YLE.  (suomeksi)
2. ↑  Clance, Pauline R. & Imes, Suzanne A.: The impostor phenomenon in high achieving women: Dynamics and therapeutic intervention.  *Psychotherapy: Theory, Research, and Practice*, 1978, 15. vsk, nro 3, s. 241–247. Artikkelin verkkoversio (PDF).

Aiheesta muualla
----------------

* Tiina Ekman, Huijarisyndrooma Minerva-kustannus, 2017.
* 17. Huijarisyndrooma, psykopodiaa-podcast
**Savuton Suomi 2030 -verkoston** toiminnan tavoitteena on tupakaton ja nikotiiniton Suomi. Verkosto työskentelee erityisesti tulevien sukupolvien hyväksi. 

Toiminnalla tuetaan tupakkalain tavoitetta, joka on tupakka- ja nikotiinituotteiden käytön loppuminen vuoteen 2030 mennessä. Tavoite on saavutettu, kun alle viisi prosenttia aikuisväestöstä käyttää tupakka- tai muita ei-lääkkeellisiä nikotiinituotteita vuonna 2030.

Verkosto välittää tietoa savuttomuuden ja nikotiinittomuuden hyödyistä sekä tupakka- ja nikotiinituotteiden käytön seurauksista. Lisäksi se laatii lausuntoja ja kannanottoja sekä tekee aloitteita. Toiminta perustuu tieteelliseen tutkimusnäyttöön ja hyviin käytäntöihin. 

Verkoston toimintaa koordinoi Suomen ASH ry ja sen puheenjohtaja on Helsingin yliopiston professori Kari Reijula.

Verkostolla on 26 jäsentä (2021): Allergia-, Iho- ja Astmaliitto ry, Ehkäisevä päihdetyö EHYT ry, ETRA-liitto ry, Filha ry, Hengitysliitto ry, HUS Sydän- ja keuhkokeskus HYKS, Kirkkohallitus, Liikunnan ja Terveystiedon Opettajat ry, Lääkärit tupakkaa vastaan -verkosto (Doctors Against Tobacco DAT), Opetusalan Ammattijärjestö OAJ, Pohjois-Karjalan kansanterveyden keskus, Savuton kunta -ohjelma (Savon Sydänpiiri ry), SOSTE Suomen sosiaali- ja terveys ry, Suomalainen Lääkäriseura Duodecim, Suomen ASH ry, Suomen Hammaslääkäriliitto, Suomen Kardiologinen Seura, Suomen Keuhkolääkäriyhdistys ry, Suomen Lääkäriliitto, Suomen Luustoliitto ry, Suomen Rehtorit ry, Suomen Sydänliitto ry, Suomen Syöpäyhdistys ry, Suomen terveyttä edistävät sairaalat ja organisaatiot ry STESO, Terveyden ja hyvinvoinnin laitos ja Työterveyslaitos.

Historia
--------

Eduskunnan puhemiehenä toiminut Paavo Lipponen esitti vuonna 2006 vision savuttomasta Suomesta. Paavo Lipponen esitti, että Suomesta tulisi tehdä savuton vuoteen 2040 mennessä. Vision innoittamana joukko terveysalan vaikuttajia lähti viemään ajatusta eteenpäin, ja vähitellen mukaan liittyi useita tupakoinnin vähentämistyötä tekeviä organisaatioita. Vuonna 2008 savuttomuutta edistävät tahot muodostivat Savuton Suomi 2040 -verkoston. Verkostossa mukana olevat tahot sitoutuivat toimimaan aktiivisesti, jotta päätöksenteossa tuettaisiin tupakkatuotteiden käytön haittojen ehkäisyä ja loppumista. 

Vuonna 2013 verkoston työryhmä visioi savuttoman Suomen saavuttamista edistäviä toimenpiteitä, jotka julkaistiin Terveyden ja hyvinvoinnin laitoksen raporttina Tupakkapolitiikan uusi aika. Työryhmän esittämät toimenpide-ehdotukset pohjustivat Suomen tupakkapolitiikan linjauksia ja myös vuonna 2016 voimaan tullutta tupakkalakia.

Punnitessaan tupakkapolitiikan kehittämistarpeita työryhmä katsoi, että tavoite savuttomasta Suomesta on saavutettavissa jo vuonna 2030. Tämän vuoksi Savuton Suomi -verkoston nimi muuttui Savuton Suomi 2030 -verkostoksi.

Lähteet
-------

* www.savutonsuomi.fi
* Tupakkalaki

Aiheesta muualla
----------------

* Tavoitteena savuton Suomi – Järjestö 100 -kampanjan sivut (Arkistoitu – Internet Archive)
* Tupakkapolitiikan uusi aika : Tupakkapolitiikan kehittämistyöryhmän ehdotukset
**Herran siunaus** eli **Aaronin siunaus** on Neljännestä Mooseksen kirjasta peräisin oleva siunaus, jota alun perin käytettiin juutalaisessa temppelipalveluksessa, mutta jota käytetään myös kristillisissä kirkoissa.

Sen sisältö on hyvin yksinkertainen ja yleispätevä. Alkuperäisessä muodossaan se kuuluu seuraavasti: 

> »Herra siunatkoon teitä ja varjelkoon teitä. Herra kirkastakoon kasvonsa teille ja olkoon teille armollinen. Herra kääntäköön kasvonsa teidän puoleenne ja antakoon teille rauhan.»   
> (4. Moos.6:24–26)
> 
>

Käyttö kristillisissä kirkkokunnissa
------------------------------------

Varhaiskristillisessä Apostolisten konstituutioiden kuvaamassa jumalan­palveluksessa diakoni luki yhteisen esirukouksen, minkä jälkeen piispa siunasi kansan lukemalla Aaronin siunauksen. Myöhemmin sen ovat katolisessa ja useissa protestanttisissakin kirkoissa syrjäyttäneet muut siunaus­kaavat. Luterilaisissa kirkoissa Aaronin siunaus on kuitenkin Martti Lutherin ajoista saakka ollut käytössä loppusiunauksena, jonka pappi lausuu aina jumalanpalvelusten ja kirkollisten toimitusten päätteeksi. Kristillisessä käytännössä siihen on kuitenkin lisätty Pyhään kolminaisuuteen viittaava loppulause: "Isän ja Pojan ja Pyhän Hengen nimeen. Aamen."

Lähteet
-------

1. ↑  4. Moos. 6:22–26
2. 1 2  Heikki Kotila: "Siunaus", *Liturgian lähteillä, Johdatus jumalanpalveluksen historiaan ja teologiaan*, s. 223–225. WSOY, 1994. ISBN 951-0-19103-5.
3. ↑  Aamenesta öylättiin – kirkon ja uskon sanoja: Siunaus Suomen evankelisluterilainen kirkko. Viitattu 10.3.2015.

Kirjallisuutta
--------------

* Jorma Pakkanen: *Herran siunaus*. Herättäjä-yhdistys, 1983. ISBN 951-9014-28-4.
**Palokkaankylä** (ven. По́лучье, *Polutšje*) on kylä Leningradin alueen Jaaman piirin Kattilan kunnassa Venäjällä. Se sijaitsee Palokkaanjärven ja Haapalanjärven välisellä kannaksella 16 kilometriä linnuntietä Kattilasta länteen. Vuoden 2010 väestönlaskennan aikaan kylässä oli yksi asukas.

Jaaman ujestin Toldogan pogostaan kuulunut Palokkaankylä mainitaan ensimmäisen kerran Vatjan viidenneksen verokirjassa vuonna 1500. Sen kieleltään itämerensuomalaiset asukkaat harjoittivat maanviljelyä ja kalastusta sekä valmistivat rautaa paikallisesta raaka-aineesta. Kylä mainitaan asuttuna myös ruotsalaisten 1600-luvun alussa laatimassa maakirjassa. 

Myöhemmin Palokkaankylän asukkaat olivat lähiseudun monista muista kylistä poiketen venäläisiä, jotka kuuluivat aluksi Soikkolan ja vuodesta 1878 lähtien Valkovitsan ortodoksiseen seurakuntaan. Vuonna 1867 siellä oli Florukselle ja Laurukselle pyhitetty tsasouna, 26 taloa ja 71 miespuolista asukasta.

Kylän asukkaat olivat 1860-luvulle saakka tilanomistajan maaorjia. Myöhemmin Palokkaankylä muodosti oman kyläkuntansa ja Venäjän vallankumouksen jälkeen Kattilan volostiin ja piiriin kuuluneen kyläneuvoston. Vuonna 1928 se liitettiin Villikaisin kyläneuvostoon. Kylä paloi toisen maailmansodan aikana. Sen ympäristö kuuluu Kattilan rauhoitusalueeseen.

Lähteet
-------

1. ↑  Eesti Keele Instituudi kohanimeandmebaas *eki.ee*. Viitattu 25.6.2014.
2. ↑  Itogi Vserossijskoi perepisi naselenija 2010 goda: Leningradskaja oblast (taulukko Tšislennost LO) *petrostat.gks.ru*.  Arkistoitu 15.6.2018. Viitattu 25.6.2014. (venäjäksi)
3. ↑  *Perepisnaja obrotšnaja kniga Votskoi pjatiny, 1500 goda: Pervaja polovina*, s. 908–909, 913–914, 923–924. Sankt-Peterburg: Arheografitšeskaja komissija, 1868.
4. ↑  *Jordeböcker öfver Ingermanland – Pistsovyje knigi Ižorskoi zemli: tom 1*, s. 57. Sankt-Peterburg: Tipografija Imperatorskoi akademii nauk, 1859.
5. ↑  Kertomus Valkovitsan seurakunnasta *countrysite.spb.ru*. Viitattu 25.6.2014. (venäjäksi)
6. 1 2  Leningradskaja oblastnaja universalnaja nautšnaja biblioteka: Sprosi u krajeveda (kysymys 436) *reglib.ru*.  Arkistoitu 29.7.2013. Viitattu 25.6.2014. (venäjäksi)
**Lohjan kaupunginvaltuusto** (ruots. *Lojo stadsfullmäktige*) on Lohjan kaupungin ylin päättävä elin. Valtuustossa on 51 jäsentä, jotka valitaan neljän vuoden välein kuntavaaleilla. Yhdistyneen Lohjan kaupunginvaltuusto on valittu seitsemän kertaa vuodesta 1996 alkaen. Tätä ennen Lohjan kaupungilla ja Lohjan kunnalla oli omat valtuustonsa. Nykyinen, osoitteessa Karstuntie 4 sijaitseva Lohjan kaupungintalo Monkola oli ennen vuoden 1997 kuntaliitosta Lohjan kunnantalo, aiemman kaupungintalon tiloissa Laurinkadulla toimii nykyisin Lohjan matkailupalvelukeskus.

Paikkajako ja äänestysaktiivisuus vaaleittain
---------------------------------------------

Yhdistyneen Lohjan valtuustossa suurimmat puolueet ovat olleet SDP ja kokoomus. Sitoutumaton kansalaisliike Meidän Lohja on saavuttanut valtuustopaikkoja jo ennen kunnan ja kaupungin yhdistymistä.

Vuoden 2008 kunnallisvaaleja leimasi paitsi Sammatin liittyminen Lohjaan, myös sosiaalidemokraattien vaalitappio, kokoomuksen nousu tasavahvaksi SDP:n kanssa, vihreiden vaalivoitto ja paikkamäärän kaksinkertaistuminen sekä perussuomalaisten ensimmäinen paikka Lohjan kaupunginvaltuustossa. Äänestysaktiivisuus nousi lähes vuoden 1996 kunnallisvaalien tasolle, jääden kuitenkin hieman koko maan keskiarvosta.

Vuoden 2021 kuntavaaleissa kokoomus sai 11 paikkaa, SDP 11, perussuomalaiset 8, vihreät 6, Meidän Lohja 4, keskusta 4, vasemmistoliitto 4, kristillisdemokraatit 2 ja RKP 1.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| **Vaalit** | **Paikat** | **Äänestys-aktiivisuus** |
| SDP | Kok. | Vas. | Kesk. | ML | Vihr. | RKP | KD | PS | Yht. |
| 1996 | 19 | 12 | 6 | 4 | 4 | 2 | 3 | 1 |  | 51 | 59,4 % |
| 2000 | 16 | 11 | 8 | 6 | 5 | 3 | 2 |  |  | 51 | 53,2 % |
| 2004 | 17 | 11 | 8 | 4 | 4 | 3 | 3 | 1 |  | 51 | 57,4 % |
| 2008 | 14 | 14 | 7 | 4 | 3 | 6 | 1 | 1 | 1 | 51 | 59,3 % |
| 2012 | 12 | 11 | 6 | 5 | 3 | 5 | 1 | 1 | 7 | 51 | 56,2 % |
| 2017 | 12 | 10 | 6 | 5 | 3 | 7 | 1 | 1 | 6 | 51 | 57,0 % |
| 2021 | 11 | 11 | 4 | 4 | 4 | 6 | 1 | 2 | 8 | 51 | 51,4 % |
| Lähteet: Tilastokeskus, Oikeusministeriö |
|

Lähteet
-------

1. ↑  Lohja - Puolueiden kannatus kunnassa  27.10.2008. Yleisradio.  Arkistoitu 29.10.2008. Viitattu 27.10.2008.
2. ↑  Kuntavaalit 2021, Lohja Oikeusministeriö. Viitattu 27.11.2021.
3. ↑  Tilastokeskuksen PxWeb-tietokannat: Kuntavaalit, puolueiden kannatus, 1976-2021 (Arkistoitu – Internet Archive) (Tilastokeskus 2021); Kuntavaalit, äänestystiedot, 1976-2021 (Arkistoitu – Internet Archive) (Tilastokeskus 2021)
4. ↑  Kunnallisvaalit 1996[vanhentunut linkki] (Oikeusministeriö 1997); Kunnallisvaalit 2000 (Oikeusministeriö 2000); Kunnallisvaalit 2004 (Oikeusministeriö 2004); Kunnallisvaalit 2008 (Oikeusministeriö 30.10.2008); Kunnallisvaalit 2012[vanhentunut linkki] (Oikeusministeriö 1.11.2012); Kuntavaalit 2017 (Oikeusministeriö 3.5.2017); Kuntavaalit 2021 (Oikeusministeriö 22.6.2021)

Aiheesta muualla
----------------

* Lohjan kaupunginvaltuusto
**Olizon** (m.kreik. Ὀλιζών, *Olizōn*) oli antiikin aikainen kaupunki ja kaupunkivaltio (*polis*) Magnesia Thessaliassa Kreikassa. Se sijaitsi nykyisen Nótio Pílion kunnan alueella lähellä Ágios Andréaksen kylää.

Maantiede
---------

Olizon sijaitsi Pelionin (nyk. Pílio) niemimaalla Magnesiassa. Plutarkhoksen mukaan kaupunki sijaitsi vastapäätä Euboian Artemisionin niemeä, ja siksi se sijoitetaan kannakselle, joka yhdistää nykyisen Tríkerin niemenkärjen muuhun Pílion niemeen. Kaupungilla oli akropolis eli yläkaupunki- ja linnavuori, joka tunnetaan nykyisin nimillä Palaiókastro ja Vígla. Sillä oli myös satama. Olizonin kaupunkivaltion hallussa olleen alueen kooksi on arvioitu noin 25–100 neliökilometriä.

Historia
--------

Varhaisin maininta Olizonista on Homeroksen *Iliaan* Laivaluettelossa, jossa sillä on epiteetti "kivipohjainen". Kaupungin varsinaisesta historiasta tiedetään vain vähän. Magnesian kaupunkina Olizon osallistui joskus *hieromnēmōn*-jäsenellä Delfoin amfiktyoniliittoon. Kaupungin kansalaisesta käytettiin etnonyymiä *Olizōnios* (Ὀλιζώνιος).

Rakennukset ja löydökset
------------------------

Kaupungin paikalta on löydetty akropoliin ympäröineiden muurien ja pienen marmorisen prostyylitemppelin jäänteet sekä keramiikan sirpaleita. Läheltä on löydetty varhaiselta kristilliseltä kaudelta 400- tai 500-luvulta peräisin olevan basilikakirkon rauniot.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Hansen, Mogens Herman & Nielsen, Thomas Heine: "455. Olizon", *An Inventory of Archaic and Classical Poleis*. An Investigation Conducted by The Copenhagen Polis Centre for the Danish National Research Foundation. Oxford: Oxford University Press, 2004. ISBN 0-19-814099-1.
2. 1 2 3 4 5 6  Smith, William: "Olizon", *Dictionary of Greek and Roman Geography*. Boston: Little, Brown and Company, 1854. Teoksen verkkoversio.
3. 1 2  Olizon *Pleiades*. Viitattu 2.10.2023.
4. 1 2 3  Olizon (Magnesia) 11 Ag. Andreas/Palaiokastro - Ολιζών *ToposText*. Viitattu 2.10.2023.
5. ↑  "55 E2 Olizon", *Barrington Atlas of the Greek and Roman World*. Princeton University Press, 2000. ISBN 978-0691031699.
6. ↑  Plutarkhos: *Kuuluisien miesten elämäkertoja*, Themistokles 8; Strabon: *Geografika* IX s. 436; Plinius vanhempi: *Naturalis historia* 4.9 s. 16; Stefanos Byzantionlainen: *Ethnika*, Ὀλιζών.
7. ↑  Pseudo-Skylaks: *Periplus* s. 25.
8. ↑  Homeros: *Ilias* 2.717.
Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 

**Azerbaidžanin demokraattinen tasavalta** (azer. *Azərbaycan Xalq Cümhuriyyəti*) oli lyhytikäinen itsenäinen valtio, joka syntyi vuonna 1918, kun Transkaukasian federaatio hajosi keskinäiseen kiistelyyn. Transkaukasian federaatio oli syntynyt vuonna 1918, Venäjän maaliskuun vallankumouksen jälkeen. Transkaukasian federaation muodostivat Armenia, Georgia ja Azerbaidžan. Azerbaidžanin demokraattisen tasavallan itsenäisyys päättyi vuonna 1920.

Heti Transkaukasian federaation hajottua 26. toukokuuta 1918 antoi Azerbaidžanin kansalliskomissio itsenäisyysjulistuksen, jossa uuden valtion todettiin olevan tasavalta ja että se pyrkii hyviin suhteisiin kaikkien valtioiden ja erityisesti naapureidensa kanssa. 

Azerbaidžanin kansalliskomissio lopetti työnsä 7. joulukuuta 1918, kun uusi parlamentti aloitti istuntonsa. Uusi valtio takasi ensimmäisenä islamilaisena maana maailmassa täydet poliittiset oikeudet myös naisille. Ensimmäisenä pääministerinä toimi Fatali Khan Khoyski. Merkittävä uudistus oli myös Bakun yliopiston perustaminen.

Azerbaidžanin demokraattisen tasavallan kartta
Uusi valtio sai tunnustuksen itsenäisyydelleen monilta ulkovaltioilta, kuten Yhdysvalloilta, Ruotsilta, Italialta, Iso-Britannialta ja Persialta. Suomikin tunnusti maan itsenäisyyden ja nimesi Bakuun konsulin.

Azerbaidžanin demokraattisen tasavallan julkaisema postimerkki, vuodelta 1919.
Uuden valtion kohtaloksi koituivat sen monet aluekiistat. Armeniaa vastaan puhkesi sota vuonna 1919, pohjoisesta lähestyivät venäläisen valkoisen kenraalin Denikinin joukot, ja välit Persiaan olivat kireät. Myös bolševikkien kannattajat kapinoivat.

Vladimir Lenin julisti vuonna 1920, että hyökkäys Bakuun oli oikeutettu, sillä kaupungin työläisiä piti auttaa syöksemään vastavallankumoukselliset nationalistit vallasta. Puna-armeija ylitti rajan 25. huhtikuuta 1920 ja saapui Bakuun jo 27. huhtikuuta 1920. Azerbaidžanin demokraattinen tasavalta oli tuolloin keskellä sisäpoliittista kriisiä: sen hallitus oli juuri eronnut. Armeija oli puolestaan lähes kokonaisuudessaan Armenian vastaisella rajalla. Puna-armeijan komentajat vaativat parlamentin hajottamista, mihin suostuttiin.

Maan johtoon asetettiin azerbaidžanilaisia kommunisteja johtohahmonaan Nariman Narimanov. Azerbaidžan lakkasi käytännössä olemasta itsenäinen valtio jo 28. huhtikuuta 1920.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Azerbaidžanin demokraattinen tasavalta** Wikimedia Commonsissa
**Kaarle Juhani Linnoinen** (s. 28. tammikuuta 1933 Iitti) on suomalainen eläköitynyt diplomi-insinööri ja autoalan yritysjohtaja, joka on saanut teollisuusneuvoksen arvonimen.

Linnoisen vanhemmat olivat lääkärit Eino Johannes Linnoinen, aiemmin Lindén, ja Aino Inkeri Soikkeli. Hän avioitui 1954 Seija Sinikka Marjatta Kullaslahden kanssa. Linnoinen tuli ylioppilaaksi Lahden lyseosta 1952 ja valmistui diplomi-insinööriksi Teknillisestä korkeakoulusta 1958. Hän oli Oy Suomen Autoteollisuus Ab:n nuorempi suunnittelija 1957–1958, Valmetin Jyskän tehtaiden perämoottoreiden pääsuunnittelija Jyväskylän maalaiskunnassa 1959–1960, kokeiluinsinööri 1960–1962, Linnavuoren tehtaan suihkumoottoriosaston käyttöinsinööri Nokialla 1962–1965, käyttöpäällikkö 1966–1969 ja Oy Saab-Valmet Ab:n, vuodesta 1995 Valmet Automotive -osakeyhtiö, paikallis- ja tuotannonjohtaja Uudessakaupungissa 1969–1971, toimitusjohtaja 1971–1996 ja hallituksen jäsen 1971–1997. Suomalaisen henkilöautoteollisuuden isäksi luonnehditulla Linnoisella on ollut myös useita teollisuuden, liike-elämän ja muita asiantuntija- ja luottamustehtäviä. Teollisuusneuvoksen arvonimen hän sai 1993.

Lähteet
-------

1. 1 2  Jäntti, Vesa-Pekka: Teollisuusneuvos Juhani Linnoinen (1933–). *Suomen talouselämän vaikuttajat* -verkkojulkaisu (maksullinen). 30.11.2012. Suomalaisen Kirjallisuuden Seura. Viitattu 27.11.2023.
2. ↑  Kuka kukin on 1978, s. 539. Viitattu 27.11.2023.
3. ↑  Autoteollisuus: Visio huippulaadun ja tuotekehityksen tärkeydestä on kantanut pitkälle. Tehdas piti vielä kerran pelastaa.  *Helsingin Sanomat*, 22.8.2018, nro 225, s. 23. Kansalliskirjasto. Viitattu 27.11.2023.  (ei-vapaa)

Kirjallisuutta
--------------

* Siukosaari, Anssi (toim.): *Katto pois! 40 vuotta suomalaisessa ajoneuvoteollisuudessa*. Turku: Turun Sanomat, 2000. ISBN 951-9129-41-3.
**Ahmat Abdulhamidovitš Kadyrov** (ven. Ахма́т Абдулхами́дович Кады́ров, 23. elokuuta 1951 – 9. toukokuuta 2004) oli yksi Venäjästä irtautuneen Tšetšenian johtajista, mufti ja myöhemmin Venäjän tuella Tšetšenian presidentti. Hänet murhattiin pommilla Groznyin stadionilla 9. toukokuuta 2004. Hänen poikansa Ramzan Kadyrov on nykyisin Tšetšenian johtaja ja voimahahmo.

Kadyrov syntyi Karagandassa, Kazakkien neuvostotasavallassa, jonne tšetšeenit karkotettiin toisen maailmansodan jälkeen. Perhe palasi Tšetšeno-Ingušiaan huhtikuussa 1957.

Kadyrov opiskeli leikkuupuimurin kuljettajaksi ja työskenteli sovhoosilla ja rakennusmiehenä. Vuonna 1980 hän meni Buharan madrassakouluun ja 1982 Taškentin islamilaiseen yliopistoon. Vuodet 1986–1988 hän oli Gudermesissa varaimaamina. Vuonna 1989 hän perusti ensimmäisen pohjoiskaukasialaisen islamilaisen instituutin Kurtšaloin kylään ja toimi sen rehtorina. Vuonna 1990 hän lähti opiskelemaan šariaa Ammanin islamilaiseen yliopistoon, mutta palasi jo 1991 kotimaahansa.

Vuonna 1993 hänet nimitettiin Tšetšenian varamuftiksi ja syyskuussa 1994 Tšetšenian tasavallan virkaa tekeväksi muftiksi. Vuonna 1995 hänet valittiin vaalilla toimeensa ensimmäisen Tšetšenian sodan aikana, jolloin hän julisti jihadin Venäjää vastaan ja kehotti jokaista tšetšeenia surmaamaan ainakin 150 venäläistä.

Vuonna 1999 hän tuomitsi julkisesti Šamil Basajevin yritykset luoda islamilainen valtio voimatoimin naapuritasavalta Dagenstaniin. Separatistijohtaja Aslan Mashadov nimitti häntä "viholliseksi numero yksi" ja erotutti hänet. Kadyrov luopui separatismista ja ryhtyi Moskova-mieliseksi. Hänet nimitettiin Tšetšenian tasavallan päämieheksi toisen Tšetšenian sodan jälkeen ja 5. lokakuuta 2003 valittiin vaalilla tasavallan presidentiksi. Hän arvosteli keskusjohtoa useasti tasavallan unohtamisesta ja arvosteli armeijaa kovista otteista. Separatistit pitävät Kadyrovia petturina ja Moskovan nukkehallitsijana ja hänet yritettiin surmata useaan kertaan, ainakin tammikuussa ja syyskuussa 2001 ja toukokuussa 2003.

9. toukokuuta 2004 pommi surmasi Kadyrovin voiton päivän tilaisuuksissa Dinamo-stadionilla Groznyissa. Iskussa kuoli ja loukkaantui monia muitakin, mukaan lukien joukkojen komentaja Tšetšeniassa, kenraali Valeri Baranov, joka loukkaantui vakavasti. Kadyroville myönnettiin Venäjän federaation sankarin arvonimi *post mortem*.

Hänen toinen elossa oleva lapsensa, Ramzan Kadyrov, josta sittemmin on tullut tasavallan pääministeri ja presidentti, on omine sotilasjoukkoineen ja Venäjän armeijan tuella pyrkinyt kostamaan isänsä surmaajille.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Obituary: Akhmad Kadyrov *BBC News*.  2004. Viitattu 16.10.2016.
2. ↑  Chechnya, Russia and 20 years of conflict *Al Jazeera*.  2014. Viitattu 16.10.2016.
3. ↑  Rebels kill Chechen president in bomb attack on stadium *The Telegraph*. Viitattu 16.10.2016.


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Yhdysvallat
* Puola

 |

 |
**The Rewrite** on Marc Lawrencen käsikirjoittama ja ohjaama yhdysvaltalainen romanttinen komedia vuodelta 2014. Siinä Hugh Grant esittää Binghamtonin maaseutuyliopistoon vierailevaksi opettajaksi tulevaa vastaeronnutta Hollywood-käsikirjoittajaa ja Marisa Tomei häneen rakastuvaa varttuneempaa opiskelijaa.

Rooleissa
---------

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
|  Hugh Grant  | … |  Keith Michaels
  |
|  Marisa Tomei  | … |  Holly Carpenter
  |
|  Bella Heathcote  | … |  Karen Gabney
  |
|  J. K. Simmons  | … |  Dr. Lerner
  |
|  Chris Elliott  | … |  Jim
  |
|  Allison Janney  | … |  Mary Weldon
  |

Tuotanto
--------

Käsikirjoittaja-ohjaaja Marc Lawrence on itse valmistunut Binghamtonin yliopistosta ja tavannut siellä vaimonsa, mistä hän sai innoituksen elokuvan käsikirjoitukseen. Kuvauspaikkoina käytettiin yliopiston pääkampusta, sitä ympäröivää kaupunkialuetta sekä Long Islandin yliopiston LIU Post -kampusta Brookvillessä.

Vastaanotto
-----------

Rotten Tomatoes -koontisivuston mukaan 66 prosenttia kriitikoista on antanut *The Rewritelle* myönteisen arvostelun. Yleisenä konsensuksena näyttelijöiden luomien hahmojen sympaattisuus pelastaa tarinan tavanomaisuudesta kärsivän elokuvan.

*The Rewrite* oli Mark Lawrencen ja Hugh Grantin neljäs yhdessä tekemä elokuva ja ensimmäinen, joka ei saanut Suomessa teatterilevitystä. Elokuva sai Suomessa lehtiarvosteluja television ensiesityksen alla helmikuun alussa 2019. *Helsingin Sanomien* Timo Peltonen sanoi *The Rewritea* mukiinmeneväksi komediaksi, jossa Hugh Grant näyttelee ikään kuin parin vuosikymmenen takaista itseään, Hollywoodin hyljeksimäksi muuttunutta entistä huippuammattilaista. *Aamulehden* Laura Krohnin mielestä elokuva on "semmoinen eloisa pakkaus, jonka ääressä ilta sujahtaa mukavasti niille paikkeille, että tulee kiire nukkumaan". Mitään ikimuistoista se ei hänestä tarjoa, muttei myöskään pettymystä.

Lähteet
-------

1. 1 2  Rosenblum, Erin: 12 Reasons Why "The Rewrite" is the Ultimate Binghamton Movie *Binghamton University Blog*. Binghamton, NY:  Binghamton University. Viitattu 4.2.2019. (englanniksi)
2. ↑  *The Rewrite* Rotten Tomatoesissa. (englanniksi). Viitattu 4.2.2019.
3. ↑  Jutila, Niko: The Rewrite (2014) Blu-ray *Elokuvauutiset*.  17.11.2015. Viitattu 4.2.2019.
4. ↑  Peltonen, Timo: Mukiinmenevässä komediassa Hugh Grant näyttelee tavallaan muutaman vuoden takaista itseään *Helsingin Sanomat*.  4.2.2019. Viitattu 4.2.2019.  (Tilaajille.)
5. ↑  Krohn, Laura: Hugh Grantin tutut säädöt toimivat – romanttinen komedia saa tv-ensiesityksen *Aamulehti*.  4.2.2019. Viitattu 4.2.2019.
**Vsevolodo-Vilva** (ven. Всеволодо-Вильва) on kaupunkimainen taajama ja kaupunkikunta Permin aluepiirin Aleksandrovskin piirissä Venäjällä. Se sijaitsee Jaivan sivujoen Vilvan varrella 16 kilometriä Aleksandrovskista luoteeseen. Taajaman kautta kulkee Tšusovoin ja Solikamskin välinen rautatie. Asukkaita on 3500 henkeä (vuonna 2009).

Paikkakunta on saanut alkunsa vuonna 1811 perustetusta rautatehtaasta. Nimen toinen osa perustuu omistajan Vsevolod Vsevoložskin etunimeen. Vuonna 1888 suljetun rautatehtaan tilalle perustettiin metanolia valmistanut metsäkemiallinen tehdas. Vuonna 1930 perustettiin sovhoosi ja vuonna 1943 metsäteollisuuspiirin konttori. Kaupunkimaisen taajaman statuksen Vsevolodo-Vilva sai vuonna 1928.

Nykyään Vsevolodo-Vilvassa toimii kemian tehdas, metsäteollisuuspiiri, maatalousyritys, Bereznikin soodatehtaan kaivos ja metsänhankintayritys. Taajamassa on keskikoulu, lasten luomistyön keskus, kerhotalo, kirjasto ja sairaala. Nähtävyyksiin kuuluu tehtaanjohtajan talo, jossa vuonna 1916 asui kirjailija Boris Pasternak.

Lähteet
-------

1. ↑  Federalnaja služba gosudarstvennoi statistiki: Tšislennost naselenija Rossijskoi Federatsii po gorodam, posjolkam gorodskogo tipa i raionam na 1 janvarja 2009 g.  2009. Moskva:  Federalnaja služba gosudarstvennoi statistiki (Rosstat).  Arkistoitu 21.10.2011. Viitattu 11.5.2010. (venäjäksi)
2. 1 2  Entsiklopedija "Permski krai" *enc.permkultura.ru*. Viitattu 11.5.2010. (venäjäksi)[vanhentunut linkki]

Aiheesta muualla
----------------

* "Pasternakin talo" Vsevolodo-Vilvassa (venäjäksi)