recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
*Tämä artikkeli kertoo Tanskan laivaston Herluf Trolle -luokan rannikkopanssarilaiva. Muita samoin nimettyjä aluksia on täsmennyssivulla.*

**KDM Peder Skram** oli Tanskan laivaston vuonna 1908 vesillelaskettu Herluf Trolle -luokan rannikkopanssarilaiva.

Valmistus
---------

*Pääartikkeli: Herluf Trolle -luokka*
Alus tilattiin Kööpenhaminen laivastontelakalta, missä köli laskettiin 25. huhtikuuta 1905. Alus laskettiin vesille 2. toukokuuta 1908 ja otettiin palvelukseen 24. syyskuuta.

Palvelus
--------

Alus oli laivueessa vuodesta 1910 alkaen aina vuoteen 1913, jolloin se sijoitettiin majoitusalukseksi. Alus palasi koulutuslaivueeseen 15. huhtikuuta 1914.

Alus liittyi 1. elokuuta Tanskan liikekannallepanojoukkoihin esikuntalaivana sekä 1. että 2. laivueeseen. Vuonna 1919 alus oli poissa palveluksesta.

Aluksen kevyet tykit vaihtuivat palveluksen aikana useaan kertaan. Vuonna 1916 kaksi 75 millimetrin tykkiä korvattiin kahdella 57 millimetrin ilmatorjuntatykillä. Toiset kaksi 75 millimetrin tykkiä korvattiin 1934 kahdella 8 millimetrin kaksoiskonekiväärillä ja kahdella kaksiputkisella 20 millimetrin tykillä, jotka korvattiin 1939-1940 edelleen kahdella 40 millimetrin ilmatorjuntatykillä.

Alus liittyi 1. syyskuuta 1939 liikekannallepanojoukkoihin Århusissa. Alus oli palveluksesta poistettuna 13. huhtikuuta 1940 - 11. kesäkuuta 1941 Housensissa ja myöhemmin Holmenilla, missä se oli edelleen palveluksesta poistettuna. Aluksen miehistö upotti aluksensa 29. elokuuta 1943 Holmenissa.

Saksalaiset nostivat aluksen ja hinasivat hylyn Kieliin. Alus varustettiin ilmatorjunta-asein ja se liitettiin Kriegsmarineen nimellä *Adler*. Alus ankkuroitiin Kieliin.

Alus upposi huhtikuussa 1945 Kielissä liittoutuneiden ilmapommituksessa. Syyskuussa 1945 hylky nostettiin ja hinattiin Kööpenhaminaan. Hylky myytiin 1. huhtikuuta 1949 romutettavaksi.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6 7  navalhistory.dk
**Bres** oli Irlannin kelttiläisessä mytologiassa hedelmällisyyden ja maanviljelyn jumala. Hän on fomorien prinssin Elathan ja jumalatar Eriun poika. Kun jumalten heimon Tuatha Dé Danannin kuningas Nuada oli menettänyt kätensä Magh Tuireadhin ensimmäisessä taistelussa, ei hänen katsottu enää voivan hallita. Tuatha Dé Danann päättivät valita Bresin Nuadan seuraajaksi, vaikka fomorit olivat heidän vihollisiaan. Bresin valinta ajateltiin sovinnon eleeksi, jolla varmistettaisiin rauha Tuatha Dé Danannin ja fomorien välillä. Bres sai puolisokseen jumalatar Brigitin.

Bres osoittautui kuitenkin kelvottomaksi hallitsijaksi. Hän oli tyranni ja kiristi verotuksen sietämättömälle tasolle. Hän myös antoi Tuatha Dé Danannin työskennellä orjina. Kun Nuada oli saanut uuden käden, syrjäytettiin Bres nopeasti ja ajettiin maanpakoon. Bres yllytti fomorit sotaan, mutta heidät lyötiin ja Bres vangittiin. Bresin henki säästettiin, kun hän lupasi opettaa Tuatha Dé Danannille maanviljelystä ja tehdä Irlannista hedelmällisen maan.

Lähteet
-------

* Manfred Lurker: A Dictionary of Gods and Goddesses, Devils and Demons. Routledge & Kegan Paul, 1987. ISBN 0-203-67189-9

### Viitteet

1. 1 2  Micha F. Lindemans: Bres *Encyclopedia Mythica from Encyclopedia Mythica Online*.  Arkistoitu 8.7.2017. Viitattu 5.7.2017. (englanniksi)
2. ↑  Lurker 1987, s. 36–37
**Tyrrell DG016** on Brian Lislesin ja Maurice Philippen suunnittelema Formula 1 -auto, jota Data General Team Tyrrell -talli käytti kaudella 1987. Autossa oli voimanlähteenä vapaasti hengittävä kahdeksansylinterinen Ford Cosworth -moottori. Autoa kilpailuissa ajoivat brittiläinen Jonathan Palmer ja ranskalainen Philippe Streiff.

Kaudella 1987 suurimmalla osalla talleista oli käytössään turboahdettu moottori, mutta Tyrrell käytti neljän muun tallin ohella vapaasti hengittäviä tehottomanpia koneita. Katuradoilla tehoerot moottoreiden välillä kuitenkin tasoittuivat.

Saavutukset
-----------

Palmer selviytyi autolla pisteille kolmesti kauden aikana. Hän oli viides Monacon ja Saksan GP:ssa sekä neljäs Australian GP:ssa. Streiff ajoi pisteille kahdesti. Kotikilpailussaan Ranskan GP:ssa hän oli viides ja Saksan GP:ssa Palmerin edellä maalissa neljäntenä.

Vapaasti hengittävillä moottoreilla ajaville talleille järjestettiin MM-sarjan ohella oma sarja. Kuljettajat kamppailivat Jim Clark- ja valmistajat Colin Chapman Trophystä. Palmer voitti Jim Clark Trophyn ja Streiff oli sarjassa toinen. Colin Chapman Trophyn Tyrrell voitti ylivoimaisesti, eikä edes muiden tallien yhteenlasketut pistee olleet riittäneet Tyrrellin lyömiseen.

Valmistajien MM-sarjassa Tyrrell sijoittui kuudenneksi 11 pisteellä.

Teknisiä tietoja
----------------

* Moottori: Ford Cosworth DFZ 90° V8, 3 494 cc (3.5 L), 10 500 rpm, 565–580 hv
* Renkaat: Goodyear
* Polttoaine: Elf
* Paino: 500 kg

Formula 1 -tulokset
-------------------

(**lihavointi** tarkoittaa paalupaikkaa ja *kursivointi* kilpailun nopeinta kierrosta.)

| Vuosi | Talli | MoottoriRenkaat | Kuljettajat | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 10 | 11 | 12 | 13 | 14 | 15 | 16 | Pisteet | Sijoitus |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1987 | Tyrrell | Ford Cosworth**G** |  | BRA | SMR | BEL | MON | USE | FRA | GBR | GER | HUN | AUT | ITA | POR | ESP | MEX | JPN | AUS | 11 | 6. |
| Jonathan Palmer | 10 | Kesk. | Kesk. | 5 | 11 | 7 | 8 | 5 | 7 | 14 | 14 | 10 | Kesk. | 7 | 8 | 4 |
| Philippe Streiff | 11 | 8 | 9 | Kesk. | Kesk. | 6 | Kesk. | 4 | 9 | Kesk. | 12 | 12 | 7 | 8 | 12 | Kesk. |

|  |  |
| --- | --- |
| Yhdistynyt kuningaskunta Tyrrell Racing |  |
| **Formula 1 -autot:** 001 | 002 | 003 | 004 | 005 | 006 | 007 | P34 | 008 | 009 | 010 | 011 | 012 | 013 | 014 | 015 | DG016 | 017 | 017B | 018 | 019 | 020 | 020B | 020C | 021 | 022 | 023 | 024 | 025 | 026 |

Autot, jotka kilpailivat Formula 1 -kaudella 1987

* McLaren MP4/3
* Tyrrell DG016
* Williams FW11B
* Brabham BT56
* Zakspeed 871
* Lotus 99T
* AGS JH271
* March 871
* Arrows A10
* Benetton B187
* Osella FA1G
* Minardi M187
* Ligier JS29
* Ferrari F1/87
* Lola 187
* Coloni FC187
**Rauta(II,III)oksidi** (Fe3O4) on rauta- ja oksidi-ionien muodostama epäorgaaninen yhdiste. Yhdistettä käytetään muun muassa pigmenttinä, elektrodeina ja magneettisissa sovellutuksissa. Luonnossa rauta(II,III)oksidi esiintyy magnetiittimineraalina.

Ominaisuudet
------------

Rauta(II,III)oksidi on huoneenlämpötilassa väriltään mustaa kiteistä ainetta. Yhdisteessä rauta on hapetusluvultaan sekä +II että +III. Sen rakenne on niin sanottu käänteisspinellirakenne. Rauta(II,III)oksidi on veteen ja orgaanisiin liuottimiin liukenematonta eikä se liukene laimeisiin happoliuoksiinkaan. Väkeviin happoihin se kuitenkin liukenee. Rauta(II,III)oksidi johtaa oksidiksi poikkeuksellisen hyvin sähköä johtuen varauksensiirrosta Fe2+- ja Fe3+-ionien välillä. Yhdiste on voimakkaasti ferrimagneettista ja sen Curie-piste on 586 °C.

Valmistus ja käyttö
-------------------

Rauta(II,III)oksidia voidaan valmistaa usealla eri tavalla. Käytettyjä tapoja ovat muun muassa rauta(II)hydroksidin saostaminen rautasuolaliuoksesta hydroksidien avulla ja saostuman kuivaaminen ilmavirrassa, raudan kuumentaminen vesihöyryn läsnä ollessa korkeintaan 560 °C:n lämpötilaan, rauta(III)oksidin kuumentaminen yli 1 400 °C:n lämpötilaan ja raudan hapettaminen nitrobentseenillä.

Rauta(II,III)oksidia voidaan käyttää pigmenttinä esimerkiksi maaleissa, jolloin siitä usein käytetään nimeä rautaoksidimusta. Sitä voidaan myös käyttää lasin värjäykseen. Koska rauta(II,III)oksidi johtaa hyvin sähköä ja se kestää happoja, siitä valmistetaan elektrolyyseissä käytettäviä elektrodeja esimerkiksi kloorin valmistukseen. Rauta(II,III)oksidin magneettisten ominaisuuksien vuoksi siitä valmistetaan magneettinauhoja, magneettisia muisteja ja ferrofluideja.

Lähteet
-------

1. 1 2  William M. Haynes, David R. Lide, Thomas J. Bruno: *CRC Handbook of Chemistry and Physics*, s. 4–69. 39th Edition. CRC Press, 2012. ISBN 978-1439880494. Kirja Googlen teoshaussa (viitattu 24.2.2019). (englanniksi)
2. 1 2 3  Alan M. Stolzenberg: *Iron Compounds, Kirk-Othmer Encyclopedia of Chemical Technology*, John Wiley & Sons, New York, 2004. Viitattu 24.2.2019
3. 1 2 3  Thomas Scott, Mary Eagleson: *Concise encyclopedia chemistry*, s. 555. Walter de Gruyter, 1994. ISBN 978-3110114515. (englanniksi)
4. 1 2 3  Egon Wiberg, Nils Wiberg, Arnold Frederick Holleman: *Inorganic chemistry*, s. 1446. Academic Press, 2001. ISBN 978-0-12-352651-9. Kirja Googlen teoshaussa (viitattu 24.2.2019). (englanniksi)
5. 1 2 3  Karamäki, E. M.: *Epäorgaaniset kemikaalit*, s. 189. Kustannusliike Tietoteos, 1983. ISBN 951-9035-61-3.

Katso myös
----------

* Rauta(II)oksidi
**Teresztenye** on kylä Borsod-Abaúj-Zemplénin läänissä, Koillis-Unkarissa.

Historia
--------

Ensimmäisissä virallisissa asiakirjoissa vuonna 1272 kylä mainittiin nimellä *Trestene.* Teresztenyessä on ikoninen kirkko, joka on rakennettu Árpád-dynastian aikana.

Teresztenyen väkiluku oli muistiinpanojen mukaan 273 vuonna 1870, mutta siitä lähtien asukasmäärä on jatkuvasti laskenut. Vuonna 2000 kylän väkiluku laski 30 asukkaaseen ja nykyään (2014) Teresztenyessä on vain 27 asukasta. 1900-luvun aikana ja 2000-luvun alussa kylässä oli kukoistavaa maatalous-elämää ja satoja kotieläimiä, kuten nautoja, hevosia ja sikoja. Ympäröivien peltojen viljely vaati kovaa työtä, sillä alueen maaperä on erittäin savista.

Toisen maailmansodan jälkeen kehittyvä teollisuus Unkarissa vapautti paljon työvoimaa alueella. Perhe-elämä Teresztenyessä alkoi hitaasti kadota ja alueen hiilikaivokset suljettiin, kun kylän nuoriso alkoi muuttiaa lähikaupunkeihin Miskolciin ja Kazincbarcikaan. Vanhempi väestö ei pystynyt viljelemään karkeita, vuorenrinteillä sijaitsevia peltoja, ja jopa kylän aikoinaan kuuluisa luumupuutarha kasvoi umpeen. Teresztenyestä, kuten monista muistakin pienistä kylistä Unkarissa, tuli lähes hylätty.

Aggtelekin kansallispuisto ulottuu kylän laidalle, minkä ansiosta kylä on pysynyt lähes alkuperäisessä muodossaan. Idyllinen luonto, rauhalliset asukkaat ja ympäröivä alue, jossa on runsaasti nähtävyyksiä (Aggtelek, Bükk-vuoret, Krásna Hôrkan linna) lisäävät jatkuvasti turismia kylässä.

Aiheesta muualla
----------------

* Street map (Arkistoitu – Internet Archive) (unkariksi)
* Virallinen sivu (Arkistoitu – Internet Archive) (unkariksi)
* Választás.hu (unkariksi)
* Census (unkariksi)
**Terhi Airas-Järventaus** (o.s. **Airas**, s. 13. tammikuuta 1961) on suomalainen kilpauransa päättänyt koripalloilija. 

Hänet valittiin uransa aikana kerran vuoden naispelaajaksi. Airas-Järventaus voitti SM-kultaa vuosina 1991 ja 1992, jolloin hän edusti Vantaan Pussihukkia. Vuonna 2000 hän voitti kolmannen Suomen mestaruutensa Pantterien paidassa. Airas-Järventaus pelasi Suomen naisten koripallomaajoukkueessa 137 peliä, joissa hän teki 1462 pistettä. Hänen maajoukkue-uransa piste-ennätys on 31 pistettä, jonka hän teki vuonna 1980.

Airas-Järventaus nimettiin elokuussa 2015 Suomen koripallon Hall of Fameen.

Hänen isänsä on entinen maajoukkuetason koripalloilija ja jääkiekkoilija Matti Airas. Airas-Järventaus on naimisissa entisen huippu-uimarin Martti Järventauksen kanssa.

Katso myös
----------

* Luettelo 1 000 pistettä Suomen koripallomaajoukkueessa tehneistä pelaajista

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Siukonen, Markku & Rantala, Risto: *Kaikki urheilusta*, s. 403. Helsinki: Otava, 2006. ISBN 951-1-20841-1.
2. ↑  Koripalloliiton palkitsemat naisten pelikausien parhaat Suomen Koripalloliitto.  Arkistoitu 6.9.2014. Viitattu 30. lokakuuta 2009.
3. ↑  Hakalalle jo 250. maaottelu lauantaina  23.11.2001. Suomen Koripalloliitto. Viitattu 30. lokakuuta 2009.
4. ↑  Salmi, Pentti: *Koripallokirja kaudella 2009/10*. Suomen Koripalloliitto, 2009.
5. ↑  Airas, Finneman, Pounds ja Salmenkylä Suomi-koriksen Hall of Fameen  28.8.2015. basket.fi:  Suomen Koripalloliitto. Viitattu 29.8.2015.

  

Suomen joukkue – Koripallon naisten EM-kilpailut 1980
4 Kotisaari |
5 Koski |
6 Nummi |
7 Avellan |
8 Mäkelä |
9 Martin |
10 Hakala |
11 Airas-Järventaus |
12 Valtakari |
13 Vesa |
14 Saarteinen |
15 Peltoniemi |
Valmentaja Saarinen

Suomen joukkue – Koripallon naisten EM-kilpailut 1981
4 Koski |
5 Avellan |
6 Nygren |
7 Martin |
8 Savikko |
9 Peltoniemi |
10 Hakala |
11 Airas-Järventaus |
12 Nohynek |
13 Vesa |
14 Saarteinen |
15 Toikka |
Valmentajat Arola & Saarinen

Suomen joukkue – Koripallon naisten EM-kilpailut 1987
4 Huttunen |
5 Pajanti-Raudus |
6 Harvio |
7 Martin |
8 Helin |
9 Leino |
10 Hakala |
11 Airas-Järventaus |
12 Luostarinen |
13 Hilanne |
14 Nyman |
15 Päiviö |
Valmentaja Mantere
**Nicole Wilkins** (s. 5. helmikuuta 1984 Farmington, Michigan) on yhdysvaltalainen fitness-urheilija ja valmentaja. Hän on maailman ainoa nainen, joka on voittanut Figure Olympia -tittelin neljä kertaa. Lisäksi hänellä on kolme figure-sarjan voittoa Arnold Sports Festivaleilta.

Nicole Wilkins on suorittanut Bachelor of Arts -tutkinnon terveystieteestä Oaklandin yliopistossa. Nicole Wilkinsin nimikkokilpailu on järjestetty kaksi kertaa Lahden Nordic FitnessExpo -tapahtumassa vuosina 2014 ja 2015. Kilpailussa lajin kansainväliset amatöörihuiput tavoittelevat ammattilaiskortteja. Wilkinsin äidinpuoleinen suku on kotoisin Pulkkilasta.

Lähteet
-------

1. 1 2  About Nicole (Arkistoitu – Internet Archive) *Thefitexpo.com*. (englanniksi)
2. ↑  IFPA Trainer Nicole Wilkins *Iron Man Magazine*. (englanniksi)
3. ↑  Hölttä, Juha: Fitness-tähti Nicole Wilkins on täällä taas.  *Etelä-Suomen Sanomat*, 9.10.2015, s. 24.
4. ↑  Valjus, Kati: Fitness-ikonin sukujuuret ulottuvat Pulkkilaan.  *Kaleva*, 15.10.2015, s. 41.

Aiheesta muualla
----------------

* Virallinen sivusto
* Instagram-profiili
Nicollette Sheridan vuonna 2007.
**Nicollette Sheridan** (s. 21. marraskuuta 1963 Worthing, West Sussex) on englantilainen näyttelijä. Hänet tunnetaan parhaiten Edie Brittin roolista televisiosarjassa *Täydelliset naiset*.

Sheridan syntyi Worthingissä, West Sussexissa Englannissa brittiläiselle näyttelijättärelle, Sally Sheridanille. Hänen biologinen isänsä ei ole tiedossa. Sheridanin velipuoli, Nick Savalas, on myös näyttelijä. Sheridanilla on intialaisia sukujuuria.

Ennen *Täydellisiä naisia* Sheridan näytteli muun muassa saippuasarjassa *Knots Landing* vuosina 1986–1993 ja voitti roolistaan Soap Opera Digestin vuonna 1990. Samana vuonna *People*-lehti nimesi hänet 50 maailman kauneimman ihmisen joukkoon. *Knots Landingin* päätyttyä Sheridan näytteli muun muassa elokuvissa *Spy Hard – lupa läikyttää* (1996) ja *Nuijaninja* (1997). Lisäksi hän oli ehdolla Grace Adlerin rooliin televisiosarjaan *Will & Grace*, mutta menetti roolin Debra Messingille. Vuonna 2004 hänet nosti uudestaan pinnalle miestennielijä Edie Brittin rooli televisiosarjassa *Täydelliset naiset*, josta tuli maailmanlaajuisesti suosittu.

Vuosina 2018–2019 Sheridan näytteli Alexis Carringtonia televisiosarjassa *Dynastia*. Alkuperäisessä 1980-luvun *Dynastiassa* samaa hahmoa esitti Joan Collins.

Sheridan oli naimisissa näyttelijä Harry Hamlinin kanssa vuosina 1991–1993. Hän avioitui toisen kerran Aaron Phypersin kanssa alkuvuodesta 2016, mutta haki eroa tästä jo puoli vuotta häiden jälkeen, heinäkuussa 2016.

Lähteet
-------

1. 1 2  Nicolette Sheridan explains Edie’s world *Gulfnews.com*.  4.8.2008. Viitattu 10.8.2012. (englanniksi)
2. ↑  Spencer, Samuel: Dynasty season 2: Why is Nicollette Sheridan leaving Dynasty? *Daily Express*.  1.3.2019. Viitattu 30.4.2019. (englanniksi)
3. ↑  Hakkala, Maria: Täydellinen nainen Joan Collinsin manttelinperijäksi kasariklassikon uuteen versioon *Episodi*.  30.11.2017. Viitattu 30.4.2019.
4. ↑  Täydelliset naiset -tähti piti naimisiinmenonsa salassa - avioero 6 kuukautta häiden jälkeen *iltalehti.fi*. Viitattu 22.7.2016.

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Nicollette Sheridan**.
* Nicollette Sheridan Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
* Nicollette Sheridan tv.comissa (Arkistoitu – Internet Archive)
* Get Desperate! - Nicollette Sheridan People Guide entry & news listings (Arkistoitu – Internet Archive)
* The infamous NFL commercial (Arkistoitu – Internet Archive) at  (Arkistoitu – Internet Archive) Desperate.TV
* Nicollette Sheridan (Arkistoitu – Internet Archive) at Maxim

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Yhdysvallat
* Korea
* Puola

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Synchronkartei
* Yle

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**Pikkukipuaja** (*Glyphorynchus spirurus*) on pieni ruskea amerikkalainen varpuslintu.

Koko ja ulkonäkö
----------------

Linnun pituus on 14–15 cm ja paino 14–16,5 g. Pikkukipuaja on punaruskea ja sen päässä ja rinnassa on vaaleita viiruja ja täpliä. Nokka on suora, kapean kartiomainen. Sen pyrstösulat ovat kankeat ja lintu nojaa pyrstöönsä kivutessaan puunrunkoa ja oksia ylös. Sukupuolet ovat samanvärisiä.

Esiintyminen
------------

Pikkukipuaja on yleinen lintu Keski- ja Etelä-Amerikassa, Etelä-Meksikosta Pohjois-Boliviaan ja Amazonin alueella. Tyynenmeren rannikoilta se kuitenkin enimmäkseen puuttuu. Laji on enimmäkseen paikkalintu, mutta paikallisia vaelluksia voi tapahtua. Lajin elinympäristön laajuus on 7,2 miljoonaa neliökilometriä. Lajista tunnetaan 14 alalajia.

Elinympäristö
-------------

Pikkukipuajat elävät alavien maiden sulkeutuneissa metsissä. Niitä ei yleensä tavata vuoristossa kilometriä korkeammalla.

Lisääntyminen
-------------

Pikkukipuaja rakentaa kuppimaisen pesänsä tavallisesti puunrungon halkeamaan tai onkaloon. Pesä on yleensä matalalla lähellä maanpintaa, mutta voi olla jopa 6 m korkealla. Naaras munii tavallisesti kaksi valkoista munaa.

Ravinto
-------

Pikkukipuaja etsii ravintonsa puun kuoresta ja kuoren alta naputtelemalla nokallaan kuorta samalla kun se kiipeää runkoa ylöspäin. Ravintona ovat hyönteiset ja hämähäkit.

Lähteet
-------

* Perrins, Christopher M. (päätoim.) 1992: Otavan lintutieto - Maailman linnut. Otava. Italia. ISBN 951-1-12001-8

### Viitteet

1. ↑  BirdLife International: *Glyphorynchus spirurus* *IUCN Red List of Threatened Species. Version 2013.2*.  2012. International Union for Conservation of Nature, IUCN, Iucnredlist.org. Viitattu 30.12.2013. (englanniksi)
2. ↑  ITIS


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Taksonitunnisteet | 
* Wikidata: Q744905
* Wikispecies: Glyphorynchus spirurus
* Avibase: B7517CD14785870F
* BirdLife: 22703043
* BOLD: 102674
* CoL: 3GGV5
* BOW: webwoo1
* eBird: webwoo1
* GBIF: 2485341
* iNaturalist: 11410
* IRMNG: 11038558
* ITIS: 560270
* IUCN: 22703043
* NCBI: 135974
* Neotropical: webwoo1
* Xeno-canto: Glyphorynchus-spirurus

 |

 |
**Jevgeni Andrejevitš Permjak** (ven. Евге́ний Андре́евич Пермя́к, oikea sukunimi *Vissov*; 31. lokakuuta 1902 Perm – 17. elokuuta 1982 Moskova) oli venäläinen neuvostokirjailija.

Jevgeni Permjak kasvoi Votkinskissa, työskenteli eri ammateissa ja valmistui Permin yliopistosta vuonna 1930. Hän aloitti näytelmäkirjailijana ja kirjoitti toisen maailmansodan jälkeen opettavaisia lastenkirjoja ja myöhemmin propagandistisia "aikuisten satuja". Romaanissa *Harmaa hukka* (*Skazka o serom volke*, 1960) Amerikkaan muuttanut maanviljelijä palaa kotikyläänsä, jossa hänen veljensä on kolhoosin puheenjohtajana.

Suomennettu teos
----------------

* *Harmaa hukka*. Suom. Vieno Levänen. Moskova: Vieraskielisen kirjallisuuden kustannusliike, 1962.

Lähteet
-------

1. 1 2  *Russkaja literatura XX veka. Prozaiki, poety, dramaturgi: biobibliografitšeski slovar*, s. 46–48. Moskva: Olma-Press Invest, 2005. ISBN 5-94848-211-1. Teoksen verkkoversio.
2. ↑  Kasack, Wolfgang: *Entsiklopeditšeski slovar russkoi literatury s 1917 goda*, s. 589–590. London: Overseas Publications Interchange, 1988. ISBN 0-903868-73-3.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Toomas (Tom) Edur** (s. 18. marraskuuta 1954 Toronto, Kanada) on kanadanvirolainen entinen jääkiekkopuolustaja, joka lopetti lupaavasti alkaneen uransa NHL:ssä 23-vuotiaana. Viron jääkiekkopiirit pitävät häntä yleisesti kaikkien aikojen virolaiskiekkoilijana. Edur pelasi uransa aikana 158 NHL-ottelua, joissa hän teki 17 maalia, antoi 80 maaliin johtanutta syöttöä ja kärsi 67 rangaistusminuuttia. Hän pelasi yhteensä kaksi kautta Colorado Rockiesin ja Pittsburgh Penguinsin joukkueissa. Tätä ennen hän pelasi kolme kautta WHA-joukkue Cleveland Crusadersissa.

Syy jääkiekkoilun lopettamiseen oli hänen kääntymisensä Jehovan todistajaksi. Asian taustalla vaikutti se, että hänen yhdysvaltalainen vaimonsa oli Jehovan todistaja. Niinpä hän halusi lopettaa omasta mielestään liian väkivaltaisen lajin, mutta myös alkoholin käytön ja pidättäytyä irtosuhteista. Edurin molemmat vanhemmat ovat virolaisia, ja Edur muuttikin vaimoineen vuonna 1990 Viroon. He ovat edelleen naimisissa. Uransa jälkeen Edur on toiminut 2010-luvulla muun muassa jääkiekkokommentaattorina.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11  Eesti Jäähokiliit | Tiit Karuksi kommentaar: Toomas Edur – parim eestlasest hokimängija *www.icehockey.ee*. Viitattu 10.3.2017. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Toomas "Tom" Edur Elite Prospects -jääkiekkosivustolla
**Bioinformatiikka** on monitieteinen tutkimusala, joka kehittää ja käyttää erilaisia matematiikan, tietojenkäsittelytieteen sekä tilastotieteen menetelmiä biologisten ongelmien ratkaisuun. Bioinformatiikan määritelmä ei kuitenkaan ole täysin vakiintunut. Usein katsotaan, että bioinformatiikalla on kolme pyrkimystä: Organisoida aineistoa, jotta se saadaan tutkijoiden saataville, kehittää työkaluja ja tietoresursseja näiden aineistojen analysointiin sekä käyttää tietoresursseja ja työkaluja biologisten aineistojen analysointiin siten, että tulokset voidaan tulkita biologisesti mielekkäästi.

Bioinformatiikan tutkimuskohteita ovat muun muassa perimä, geenisekvenssit, proteiinien ja geenien rakenne, ja geenien ilmeneminen sekä niiden toiminta. Bioinformatiikkaa sovelletaan myös evoluutiotutkimuksessa. Esimerkkejä bioinformatiikan menetelmiä soveltavista biologisista tutkimusongelmista ovat tautigeenien paikannus ihmisen genomista, eliöiden perimän kartoitus, eliöiden sukulaisuussuhteiden selvittäminen ja geenien ilmenemisen tutkiminen erilaisissa ihmisen taudeissa. Varsinaista bioinformatiikan tutkimusta leimaa tietokoneohjelmien kehitykseen osallistuminen, algoritmien ja mallien kehitys sekä tiedonlouhintamenetelmien soveltaminen biologisten aineistojen analysointiin.

Erona laskennalliseen biologiaan on se, että laskennallisessa biologiassa hypoteesin testaus on korostunut, kun taas bioinformatiikka asettaa enemmän painoa tiedon hallinnalle ja teknologialähtöisille ratkaisuille.

Opiskelu Suomessa
-----------------

Suomessa bioinformatiikkaa voi opiskella yliopistossa. Ainakin Helsingin, Turun ja Tampereen yliopistot ja Aalto-yliopisto tarjoavat mahdollisuuden bioinformatiikan maisteriopintoihin, ja suuntautumisvaihtoehtona bioinformatiikka on olemassa myös Itä-Suomen yliopistossa, biolääketieteen koulutusohjelmassa. 

Suomen ensimmäinen bioinformatiikan professuuri perustettiin Tampereen yliopistoon, Lääketieteellisen teknologian instituuttiin (Institute of Medical Technology) vuonna 1998. Nykyisin bioinformatiikan professoreita on Suomessa ainakin neljä ja alan tutkimusryhmiä parisenkymmentä. Suomessa toimivia bioinformatiikan alan yrityksiä ja tutkimusryhmiä on koottu Bioverkko-listaan.

Lähteet
-------

1. ↑  Tenhunen, Jukka; Ulmanen, Ismo; Ylänne, Jari: *Biologia: Geeni ja biotekniikka*, s. 161. 6. uudistettu painos. Helsinki: WSOY, 2004. ISBN 951-0-28293-6.

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Bioinformatiikka**.
* Bioinformatiikan seura ry. (Arkistoitu – Internet Archive)
* Helsingin yliopiston BioInfon sivut
* Bioinformatiikan tutkimus ja koulutus Tampereen yliopistossa (Arkistoitu – Internet Archive)
* Turun ja Tampereen yliopistojen bioinformatiikan maisteriohjelman sivut (Arkistoitu – Internet Archive)
* Kansanterveyslehden artikkeli bioinformatiikasta (Arkistoitu – Internet Archive)
* Tieteen tietotekniikan keskuksen sivut bioinformatiikasta (Arkistoitu – Internet Archive)
BiokoBioko satelliittikuvassa 2006.

|  |  |
| --- | --- |
| Sijainti | 
Bioko Surin provinssiPäiväntasaajan Guinea Päiväntasaajan Guinea |
| Vesialue | 
Guineanlahti |
| Merialue | 
Atlantin valtameri |
| Korkein kohta | 
Pico Basile (3 012 m) |
| Pinta-ala | 
2 017 km² |

Väestö| Asukasluku | 
334 463 (2015) |
| Suurin kaupunki | 
Malabo |

muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa WikidataaTietolaatikon dokumentaatioNäytä Wikidatasta tulevat arvot

Arena Blancan ranta, Bioko Island
**Bioko** on tuliperäinen ja vuoristoinen saari Guineanlahdella Länsi-Afrikassa. Aiemmin siitä käytettiin nimiä **Fernando Po** ja **Fernando Poo**. Se kuuluu Päiväntasaajan Guinealle ja sijaitsee 100 kilometriä etelään Nigerian etelärannikosta ja 160 kilometriä luoteeseen Päiväntasaajan Guinean manneralueesta.

Saari on suunnikkaan muotoinen ja sen pituus on 72 kilometriä ja leveys 35 kilometriä. Sen korkein kohta on pohjoisosissa sijaitseva 3 008 metriä korkea sammunut tulivuori Pico Basilé. Saaren keskiosissa Mocan alueella maisema on alpiininen. Harvaanasutuissa eteläosissa kohoaa jylhä Gran Calderan vuoristo, jota luonnehtivat vuolaat virrat ja kraatterijärvet.

Biokon rannikko on enimmäkseen vaikeapääsyistä kalliota, jota rikkovat siellä täällä pienet poukamat ja hiekkarannat. Jyrkälle etelärannikolle on vaarallista rantautua veneillä. Siellä on myös saaren syrjäisin asutuskeskus San Antonio de Ureca. Pohjoisrannikolla sijaitsee Päiväntasaajan Guinean pääkaupunki ja tärkein satamakaupunki Malabo meriveden täyttämän kraatterin äärellä.

Biokon ensimmäisiä asukkaita olivat mantereelta saapuneet bantunkieliset bubit. Heitä seurasivat fernandinot, jotka ovat vapautuneiden orjien ja Brittiläisestä Länsi-Afrikasta saapuneiden siirtolaisten jälkeläisiä. Myöhemmin saarelle alkoi muuttaa Päiväntasaajan Guinean manneralueelta fanginkielistä väestöä. Aikaisemmin Biokossa oli paljon nigerialaisia kausityöntekijöitä, mutta heidän määränsä romahti 1970-luvulla maahanmuuttopolitiikan muututtua.

Saarella aloitettiin kaakaonviljely yhtenä ensimmäisistä alueista Afrikassa. Kaakaon ohella siellä tuotetaan puutavaraa ja kahvia. Biokon talous on kohentunut sen jälkeen, kun Päiväntasaajan Guineasta löydettiin maaöljyä 1980- ja 1990-luvuilla.

Portugalilainen Fernão do Po löysi saaren vuonna 1472. Saari oli Portugalin orjasatama vuoteen 1778, jolloin Espanja valloitti sen. Vuosina 1827–1843 saari oli Ison-Britannian hallussa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Bioko *Britannica*. Viitattu 26.9.2021.
2. 1 2 3 4 5  Equatorial Guinea *Britannica*. Viitattu 26.9.2021.
3. ↑  Martin, Penny & Olds, Margaret (toim.): *Geographica - suuri maailmankartasto: maanosat, maat, kansat*, s. 331. Könemann, 2003. ISBN 3-8290-2481-9.
4. ↑  Equatorial Guinea - History & Background (englanniksi) Viitattu 5.7. 2011.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Bioko** Wikimedia Commonsissa
*Tämä artikkeli käsittelee yhdysvaltalaista seksuaalisuuden tutkijaa. Fritz Klein oli myös saksalainen natsilääkäri.*
**Fred "Fritz" Klein** (27. joulukuuta 1932 Wien, Itävalta – 24. toukokuuta 2006 San Diego, Kalifornia, Yhdysvallat) oli yhdysvaltalainen seksuaalisuuden tutkija, psykiatri ja biseksuaalisuusalan edelläkävijä. Hän kehitti "Klein Sexual Orientation Grid" -nimellä tunnetun Kinseyn asteikolle vaihtoehtoisen tavan mitata yksilön seksuaalista suuntautumista.

Klein syntyi Wienissä, Itävallassa juutalaiseen perheeseen, ja pakeni lapsena New Yorkiin. Hän opiskeli Yeshivan yliopistossa, Columbian yliopistossa ja Sveitsissä.

Klein toimi psykiatrina New Yorkissa 1970-luvulla. Hän oli biseksuaali ja yllättyi siitä saatavilla olevan tiedon vähyydestä. Hän julkaisi vuonna 1978 teoksen *The Bisexual Option: A Concept of One Hundred Percent Intimacy*, joka on yksi alan merkittävimmistä teoksista.

Klein muutti vuonna 1982 San Diegoon ja perusti *Journal of Bisexuality* -julkaisun. Myös American Institute of Bisexuality on hänen aloittamansa. Vanhemmalla iällään Kleinilla todettiin syöpä, jonka vuoksi hän joutui leikkaukseen*lähde?*. Hän kuoli kotonaan sydänkohtaukseen vuonna 2006 ollessaan 73-vuotias.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Pearce, Jeremy: Fritz Klein, 73, Who Studied Bisexual Culture, Dies *The New York Times*.  4.6.2006. Viitattu 9.10.2019. (englanniksi)
2. 1 2 3 4  Reed, Christopher: Fritz Klein *The Guardian*.  19.6.2006. Viitattu 9.10.2019. (englanniksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
	+ 2
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Alankomaat

 |

 |
**Pentti Juhani Rantala** (s. 3. kesäkuuta 1947 Tampere) on suomalainen yritys- ja järjestöjohtaja, joka on saanut liikenneneuvoksen arvonimen.

Rantala valmistui merkonomiksi Helsingin Kauppiaitten Kauppaoppilaitoksesta 1966 ja suoritti Master of Business Administration -tutkinnon Lontoossa 1997. Hän oli Oy Suomen 3M Company Ab:n, vuodesta 1972 Suomen 3M Oy, edustaja 1969–1971, myyntitarkastaja 1971–1973, myyntipäällikkö 1973–1975 ja myyntijohtaja 1975–1981, 3M Europa S.A:n tuotepäällikkö Brysselissä 1981–1987, 3M Svenska Ab:n Pohjoismaiden markkinointijohtaja Tukholmassa 1987–1991, Nokian Renkaat Oyj:n markkinointijohtaja Nokialla 1990–2001 ja Autoalan Keskusliiton toimitusjohtaja Helsingissä 2002–2010. Rantala toimi myös Tieliikenteen Tietokeskus Oy:n toimitusjohtajana ja hallituksen jäsenenä ja hänellä oli työuransa aikana useita asiantuntija- ja luottamustehtäviä. Liikenneneuvoksen arvonimen Rantala sai 2008.

Lähteet
-------

1. 1 2  Kelk, Karli: Liikenneneuvos Pentti Rantala (1947–). *Suomen talouselämän vaikuttajat* -verkkojulkaisu (maksullinen). Suomalaisen Kirjallisuuden Seura. Viitattu 8.6.2023.
2. ↑  Merkkipäivät. Autoalan edusmies kuuluu teen ystäviin.  *Etelä-Suomen Sanomat*, 2.6.2007, nro 149, s. 16. Kansalliskirjasto. Viitattu 8.6.2023.
**Tietoala ry** (aiemmalta nimeltään *Tietoalan toimihenkilöt ry*) on IT-alan työntekijöiden ammattiyhdistys. Se on kolmanneksi suurin*lähde?* Insinööriliiton jäsenjärjestöistä. Yhdistys kuuluu Insinööriliiton kautta Akavaan. Puheenjohtaja on Jyrki Kopperi.

Tietoala ry ja YTN Tietoala neuvottelevat Tietotekniikan palvelualan yleissitovan työehtosopimuksen työnantajia edustavan Teknologiateollisuus ry:n kanssa. Sopimuksen piiriin kuuluu yli 60 000 työntekijää.

Yhdistys perustettiin 17. helmikuuta 1974 nimellä *ATK-alan Toimihenkilöt ATK-T ry*, kun yksityinen sektori alalla alkoi kasvaa. Alkuvuosina se keräsi noin 200 aktiivia, joista monet työskentelivät Tietotehtaalla. ATK-palvelualan työehtosopimuksen yleissitovuuskriteerit täyttyivät vuonna 1997, mutta valitusten jälkeen sitovuus vahvistettiin vasta 2003. Vuosina 2002–2003 Novo Groupin henkilöstöyhdistys yhdistyi ATK-T:n kanssa ja nimi muutettiin muotoon Tietoalan toimihenkilöt. Tietoalan toimihenkilöihin yhtyi myös Tietoväki. Yhdistyksen nimi on 1.3.2018 alkaen Tietoala ry.

Lähteet
-------

1. ↑  Jouko Malinen: Tietoala 35v-juhlapuhe[vanhentunut linkki] Tietoalan toimihenkilöt 24.10.2009. PDF.

Aiheesta muualla
----------------

* Tietoala ry
* Insinööriliitto IL ry
**Tietohallintopalvelut** ovat organisaatioiden sisäisten tai ulkoisten palvelutuottajien toimittamia tietotekniikkaan liittyviä palveluita liiketoiminnan tarpeisiin. Tietohallintopalveluita ovat tietohallintostrategia, ICT-arkkitehtuurit, informaatioarkkitehtuurit, järjestelmäarkkitehtuurit, ICT-menetelmät, hankehallinta ja -arviointi, palveluhankinnat ja toimittajahallinta.

Tietohallinnon rooli
--------------------

Tietohallinnon odotetaan kehittävän yrityksen tavoitteita parhaiten tukevia ja kilpailukykyä parantavia ratkaisuja sekä tuottavan vakioituja ICT-palveluita mahdollisimman kustannustehokkaasti.

Tietohallinto tukee liiketoimintaa tunnistamalla liiketoimintatavoitteiden kautta tietoteknisiä tarpeita ja löytää niihin ratkaisuja. Tietohallinto myös pyrkii parantamaan tietoteknisten palveluiden laatua ja kustannustehokkuutta. Tietohallinto myös aktiivisesti informoi liiketoiminnalle uusista mahdollisuuksista, joita kehittyvä tietotekniikka, tietojärjestelmät ja muut palveluratkaisut tarjoavat.

Lähteet
-------

* ICT Standard Forum
Hävittäjälentolaivue 28:n ohjaajia lokakuussa 1942: vasemmalta luutnantti Kalle Uola, kapteeni Reino Turkki ja vääpeli Uuno Karhumäki.
**Reino Johan Turkki** (5. syyskuuta 1913 Valkjärvi – 4. joulukuuta 1968 Helsinki) oli suomalainen lentäjä, joka toimi Ilmavoimien komentajana vuodesta 1964 lähtien kuolemaansa saakka.

Uran alku ja sotakokemus
------------------------

Reino Turkki kävi Kadettikoulun vuosina 1936–1938. Hän osallistui talvisotaan Lentorykmentti 2:n vänrikkinä. Hänet ylennettiin sodan aikana luutnantiksi ja hän toimi Lentolaivue 28:n alaisen "Osasto Turkin" päällikkönä. 

Jatkosodan alussa Turkin lentue tuki Karjalan Armeijan hyökkäystä Morane-koneilla. Vuonna 1942 Turkki oli ylennyt kapteeniksi, ja hänen Morane-Saulnier M.S. 406 -lentueensa osallistui kesän 1944 suurhyökkäyksen torjumiseen. Turkki osallistui myös Lapin sotaan. Morane-koneiden tappiot olivat suuria jo vuodesta 1942 alkaen, koska neuvostoliittolaisilla oli tehokkaampia hävittäjiä. Turkki saavutti neljä varmistettua ja kaksi vahvistamatonta ilmavoittoa talvi- ja jatkosodassa, kaikki Moraneilla.

Vuonna 1945 Turkki siirtyi ilmavoimien esikuntaan.

Nousu ilmavoimien johtoon
-------------------------

Turkki suoritti kandidaatin tutkinnon pääaineenaan kansainvälinen politiikka Yhteiskunnallisessa korkeakoulussa vuonna 1946. 

1948 Turkki ylennettiin majuriksi. Hän toimi Ilmavoimien Esikunnan osastopäällikkönä ja oli Sotilasaikakauslehden toimituskunnassa vuosina 1951–1954. 

Turkki eteni everstiluutnantiksi vuonna 1954 ja everstiksi vuonna 1961. Hän komensi 1955–1960 Satakunnan Lennostoa ja Hämeen Lennostoa. Hän johti Ilmasotakoulua vuosina 1960–1964.

Kenraalimajuri Turkki nimitettiin Ilmavoimien komentajaksi 13. syyskuuta 1964. Hänen aikanaan lentokuriongelmat vähenivät, mutta MiG-21-lentäminen oli riviohjaajien kohdalla yksioikoista eikä varsinaista ilmataistelua vielä harjoiteltu.

Turkki ylennettiin kenraaliluutnantiksi vuonna 1966. Joulukuun alkupuolella 1968 hän kuoli kesken komentajakautensa pitkäaikaiseen sairauteen. Hänet on haudattu Honkanummen hautausmaalle.

Lähteet
-------

* Reino Johan Turkki (13.9.1964 – 4.12.1968) Puolustusvoimat. Viitattu 16.7.2013. [vanhentunut linkki]
* *Kuka kukin on 1966*, s. 1061. Helsinki 1966.

### Viitteet

1. ↑  Kuolleita. *Helsingin Sanomat* 5.12.1968, s. 9. (Maksullinen linkki.)
2. ↑  Reino Turkin siunaus. *Helsingin Sanomat* 15.12.1968, s. 11. (Maksullinen linkki.)

  

Suomen ilmavoimien komentajat

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
|  | *Ilmailuvoimien päälliköt* (1918–1937)John-Allan Hügerth  | Carl Seber  | Torsten Aminoff | Sixtus Hjelmman | Arne Somersalo | Väinö Vuori | Jarl Lundqvist*Ilmavoimien komentajat* (1937–)Jarl Lundqvist | Frans Helminen | Reino Artola | Olavi Seeve | Reino Turkki | Eero Salmela | Rauno Meriö | Pertti Jokinen | Heikki Nikunen | Matti Ahola | Jouni Pystynen | Heikki Lyytinen | Jarmo Lindberg | Lauri Puranen | Kim Jäämeri | Sampo Eskelinen | Pasi Jokinen | Juha-Pekka Keränen  |  |
**Reino Tikkanen** (16. heinäkuuta 1920 Iisalmen maalaiskunta – 27. joulukuuta 2011) oli suomalainen juoksija, jonka päälajeina olivat 800 ja 1 500 metriä.

Iisalmen Visasta jo nuorukaisena Helsingin Kisa-Veikkoihin siirtynyt Tikkanen juoksi poikaurheilupäivillä vuonna 1939 pronssille niin 1 500 kuin 3 000 metrilläkin.

Vaikka hän ei saavuttanut ainuttakaan Suomen mestaruutta, Tikkanen kuului 1940-luvulla Suomen maileriparhaimmistoon. Parhaina saavutuksina sotavuosien jälkeen vuosina 1946 ja 1948 saavutetut 1 500 metrin SM-hopeat vuonna 1946 Pentti Siltalopin jälkeen ja 1947 Aarne Kainlaurin jälkeen.

SM-viesteissä Reino Tikkanen saavutti HKV:n kvartetissa 11 hopea- tai pronssimitalia vuosian 1943–1953. Maaotteluedustus tuli sodan jälkeen kesällä 1946 käydyssä Tanska-maaottelussa.

Erikoisuutena voidaan mainita, että jatkosodan aikaan kesällä 1943 Tikkanen juoksi Kontupohjan avajaiskilpailuissa 1 500 metrin aikaan 3.46,9. Tuloksen kerrottiin olleen uusi maailmanennätys, mutta matkan tarkistusmittaus osoitti juostun matkan liian lyhyeksi, joten ilmoitus piti peruuttaa.

Ammatiltaan Reino Tikkanen oli työntutkija.

Saavutuksia
-----------

* SM-hopeaa 1 500 metrin juoksussa 1946, 1948
* SM-pronssia 1 500 metrin juoksussa 1943, 1944
* SM-pronssia 800 metrin juoksussa 1943, 1949
* 1 maaotteluedustus

Omia ennätyksiä
---------------

* 800 metrin juoksussa 1.54,7
* 1 500 metrin juoksussa 3.54,6
* 3 000 metrin juoksussa 8.30,4

Lähteet
-------

* Reino Tikkanen Tilastopaja (vaatii kirjautumisen, maksullinen palvelu).
* In Memoriam.  *Yleisurheilun Kuvalehti*, 5.4.2012, nro 2, s. 48. Tampere:  Suomen Urheiluliiton Julkaisut Oy.
**Reinhold Platz** (16. tammikuuta 1886 Cottbus – 15. syyskuuta 1966 Ahrensburg) oli saksalainen lentokonesuunnittelija, joka toimi Fokker-lentokonetehtaalla ensin Saksassa ja sitten Hollannissa.

Platz palkattiin hitsaajaksi Fokkerille vuonna 1912. Hän ensimmäisenä työnään oli Fokker Spin -koneen rakenteiden hitsaus. Platz nousi vuonna 1916 Fokkerin pääsuunnittelijaksi Schwerinin tehtaalle. Platzilla ei ollut lainkaan niin sanottua korkeampaa koulutusta. Anthony Fokkerin ja Reinhold Platzin tiimi oli kuitenkin erinomaisen toimiva ja tuottelias. Anthony Fokker johti yleensä prototyypin kehitystyötä. Platz suunnitteli Fokker D.VII -hävittäjän. Platz johti Fokkerin tehtaita Amsterdamissa ensimmäisen maailmansodan jälkeen.

Lähteet
-------

1. ↑  Reinhold Platz *Dutch aviation*. Paul van Weezepoel. Viitattu 3.7.2010. (englanniksi)
2. 1 2  Who was Reinhold Platz? Hans Vossers. Viitattu 3.7.2010. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Weyl, Alfred R. *Fokker: The Creative Years*. Putnam 1965.
* Grosz, Peter. *Reinhold Platz and the Fokker Co*. Over the Front, Vol. 5, No. 3, Autumn 1990.

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |

 |
Roska-auto Abidjanissa. Suuri osa myrkkyjätteestä vietiin avokaatopaikoille Abidjanin köyhille esikaupunkialueille.
**Norsunluurannikon myrkkyjäteskandaali 2006** oli terveys- ja ympäristökatastrofi, joka tapahtui elokuussa 2006, kun singaporelaisen Trafigura Beheer BV -öljy- ja kuljetusyhtiön *Probo Koala* -aluksesta purettiin myrkyllistä öljyjätettä Abidjanin satamassa. Jätteen käsittelystä vastasi paikallinen yritys, Compagnie Tommy, joka kuljetti jätteen laittomasti kaatopaikoille ympäri Abidjania. Myrkkyjäte, joka sisälsi muun muassa suuria määriä rikkivetyä, aiheutti tuhansille ihmisille hengitysvaikeuksia, pahoinvointia ja ripulia. Virallisen arvion mukaan myrkyille altistumisen seurauksena 15 ihmistä kuoli, 69 loukkaantui ja 108 000 hakeutui hoitoon oireiden vuoksi.

Jäte oli syntynyt laivan tankeissa kuljetetun rikkipitoisen öljyn puhdistusprosessissa. Se sisälsi muun muassa merkaptaaneja ja fenoleja, ja sen haju oli niin paha ja voimakas, että Tunisiassa aloitettu puhdistusprosessi oli pakko tehdä loppuun merellä, kun viranomaiset kielsivät käsittelyn satamatyöntekijöiden alettua kärsiä hengitysvaikeuksista. Trafigura pyrki ensin hävittämään jätteen Amsterdamissa, ja ehti jo tehdä Amsterdam Port Services -yhtiön (APS) kanssa sopimuksen. Jätteen todellisen laadun huomattuaan APS korotti alkuperäistä hinta-arviotaan noin 37-kertaiseksi, koska sillä itsellään ei ollut kapasiteettia niin pahasti saastuneen aineksen käsittelyyn. Jäte pumpattiin takaisin *Probo Koalaan*. Alus jatkoi matkaansa Paldiskin kautta Afrikkaan, jossa jätteestä pyrittiin pääsemään eroon ensin Nigeriassa ennen kuin miehistölle annettiin ohjeet purjehtia Abidjaniin.

Trafigura kielsi aluksi olevansa vastuussa jätteen aiheuttamista ongelmista, mutta sopi helmikuussa 2007 maksavansa sata miljoonaa puntaa, jotta jäte saadaan siivottua Abidjanista. Compagnie Tommyn johtaja ja toinen työntekijä saivat lokakuussa 2008 vankeustuomiot tapauksen vuoksi. Seuraavana vuonna brittilehdistö sai käsiinsä todistusaineistoa, joka osoitti Trafiguran olleen tietoinen jätteen todellisista vaaroista ja pyrkineen peittelemään tapauksen seurauksia. Syyskuussa 2009 Trafigura suostui lopulta maksamaan tuhannen punnan korvaukset 30 000 sairastuneelle.

Lähteet
-------

* *The Toxic Truth About A Company Called Trafigura, A Ship Called The Probo Koala, And The Dumping of Toxic Waste in Côte d'Ivoire*. Amnesty International Publications, 2012. ISBN 978-0-86210-478-8. Raportin verkkoversio (PDF) (viitattu 16.1.2018). (englanniksi)

### Viitteet

1. 1 2 3  How the Trafigura story unfolded  13.10.2009. The Guardian. Viitattu 16.1.2018. (englanniksi)
2. 1 2  Leigh, David: How UK oil company Trafigura tried to cover up African pollution disaster  16.9.2009. The Guardian. Viitattu 16.1.2018. (englanniksi)
3. ↑  The Toxic Truth 2012, s. 36
4. ↑  The Toxic Truth 2012, s. 27
5. ↑  The Toxic Truth 2012, s. 38
6. ↑  The Toxic Truth 2012, s. 40
7. ↑  The Toxic Truth 2012, s. 41
8. ↑  The Toxic Truth 2012, s. 43
**Jarno Väkiparta** (s. 13. maaliskuuta 1974 Pori) on suomalainen entinen jääpalloilija. Hän edusti kasvattajaseuransa Narukerän lisäksi useita seuroja Ruotsin pääsarjoissa Allsvenskanissa ja Elitserienissä. 

59 A-maaottelua pelannut Väkiparta kuului yhdessä veljensä Janne Väkiparran kanssa vuoden 2004 maailmanmestaruuden voittaneeseen Suomen joukkueeseen.

Jarno Väkiparran isä Erkki Väkiparta on entinen SM-liigakiekkoilija.

Saavutukset
-----------

**Maajoukkueessa**

* MM-kultaa: 2004
* MM-hopeaa: 1999
* MM-pronssia: 2001, 2005

**Seurajoukkueissa**

* SM-pronssia: 1998

Lähteet
-------

* Internet Bandy Database

  

Suomen joukkue – Jääpallon MM-kilpailut 2004
1 Pasi Hiekkanen |
2 Petteri Lampinen |
3 Ville Aaltonen |
4 Kimmo Huotelin |
5 Markus Hiukka |
6 Vesa Vuokila |
7 Sami Laakkonen |
8 Samuli Niskanen |
9 Ari Holopainen |
10 Janne Väkiparta |
11 Mikko Aarni |
12 Timo Oksanen |
13 Mika Mutikainen |
14 Jarno Väkiparta |
15 Marko Miinala |
16 Iivo Wegelius |
Valmentaja: Esko Tammilehto
Valmentaja: Timo Tiusanen
Jaromír Zmrhal maaliskuussa 2017.
**Jaromír Zmrhal** (s. 2. elokuuta 1993 Žatec) on tšekkiläinen jalkapalloilija, pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja. Hän edustaa Italian Serie A:ssa pelaavaa Bresciaa.

Zmrhal nousi Slavia Prahan junioreista edustusjoukkueeseen kaudella 2012–2013. Hän pelasi Tšekin jalkapalloliigassa runsaan seitsemän kauden aikana yhteensä 187 ottelua ja teki niissä 26 maalia. Kaudella 2016–2017 hän teki yhden kauden maaliennätyksekseen seitsemän maalia. Hän voitti Tšekin mestaruuden vuosina 2017 ja 2019 sekä Tšekin Cupin vuosina 2018 ja 2019. Eurooppa-liigassa hän pelasi 17 ottelua ja teki niissä kaksi maalia.

Elokuussa 2019 Zmrhal siirtyi italialaisseura Bresciaan, jossa hän on pelannut 11 Serie A -ottelua.

Zmrhal on pelannut Tšekin alle 20- ja alle 21-vuotiaiden maajoukkueissa. Tšekin A-maajoukkueessa hän pelasi ensimmäisen kerran lokakuussa 2016 MM-karsintaottelussa Azerbaidžania vastaan ja teki marraskuussa 2016 toisessa maaottelussaan maalin MM-karsinnassa Norjaa vastaan. Toukokuun 2020 loppuun mennessä hän on pelannut 15 A-maaottelua, joista yhdeksän ottelua avauskokoonpanossa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Jaromír Zmrhal Transfermarkt-sivustolla (englanniksi)
**Jarolímek** oli hyppyrimäki Štrbské Plesossa Slovakiassa.

Historia
--------

Štrbské Plesoon rakennettiin ensimmäinen hyppyrimäki lumesta vuonna 1920 kautta aikain ensimmäisiä hiihdon Tšekkoslovakian mestaruuskilpailuja varten. Hyppyrimäkeen rakennettiin vuonna 1923 puinen vauhtimäki.

Mäkihypyn suosion kasvaessa Ylä-Tatralla arkkitehti Karel Jarolímek rakennutti K50-hyppyrimäen, jossa oli vaikuttava puinen vauhtimäkitorni. Hyppyrimäki valmistui vuonna 1932. Vuoden 1935 MM-kilpailuja varten Jarolímek remontoitiin vuonna 1934, remontissa K-pistettä siirrettiin 50 metristä 70,0 metriin. Maailmanmestaruuskilpailuissa norjalaiset ottivat kolmoisvoiton Birger Ruudin johdolla, toiseksi sijoittui Reidar Andersen ja kolmanneksi Alf Andersen.

Talvella 1939–1940 vauhtimäki vaurioitui pahoin ja sitä piti korjata lähes vuosittain, jotta Jarolímek pysyi hyppykuntoisena. Lopulta K-piste sijaitsi 72,5 metrissä ennen kuin Jarolímek purettiin vuonna 1962. Samalle paikalle alettiin rakentaa vuonna 1966 MS 1970 -mäkihyppystadionia vuoden 1970 MM-kilpailuja varten.

### Mäkiennätyksen kehittyminen

Mäkiennätys on 76,5 metriä.

| Päivämäärä | Hyppääjä | Pituus | Kilpailu | Kommentti |
| --- | --- | --- | --- | --- |
|  | Norja Sigmund Ruud | 62,0 m |  | K50 mäen mäkiennätys |
| 13.2.1935 | Norja Reidar AndersenNorja Alf Andersen | 59,5 m | MM-kilpailut 1935 | K70 mäen mäkiennätys |
|  |  | **76,5 m** |  |  |

Lähteet
-------

* Jarolímek skisprungschanzen.com (englanniksi, saksaksi, puolaksi)
* Results data.fis-ski.com (englanniksi)
Itä-Intian kartta 1600-luvulta.
**Itä-Intia** on Etu-Intian, Taka-Intian ja Malaijien saariston vanhentunut yhteisnimitys, jota aikoinaan käytettiin Länsi-Intian vastakohtana.[1][2]

Suppeassa merkityksessä Itä-Intia viittaa Itä-Intian saaristoon eli Malaijien saaristoon, johon kuuluvat Itä-Malesia, Brunei, Indonesia ja Filippiinit.[3]

Etu-Intia on puolestaan Aasian kolmesta suuresta eteläisestä niemimaasta keskimmäinen.[4] Siellä tai sen tuntumassa sijaitsevat Intia, Pakistan, Sri Lanka, Nepal, Bhutan ja Kashmir.[5] Taka-Intia on niemimaa Kaakkois-Aasiassa, jossa sijaitsee Myanmar, Thaimaa, Laos, Kambodža, Vietnam ja Länsi-Malesia.[6]

Lähteet
-------

1. ↑  *Otavan iso tietosanakirja,* Otava 1960–1965, hakusana Itä-Intia.
2. ↑  *Uusi tietosanakirja,* Tietosanakirja oy 1960–1966, hakusana Itä-Intia.
3. ↑  *Suomalainen tietosanakirja,* Weilin+Göös 1989–1993, ISBN 951-35-4644-6.
4. ↑  *Otavan iso tietosanakirja,* hakusana Etu-Intia.
5. ↑  *Uusi tietosanakirja,* hakusana Etu-Intia.
6. ↑  *Uusi tietosanakirja,* hakusana Taka-Intia.
Eräs tulkinta Itä-Euroopan tasangon laajuudesta. Artikkelissa esitetty venäläinen (2006) linjaus on kartan puolalaista kuvausta (1965) laajempi.
**Itä-Euroopan tasanko** (myös **Itä-Euroopan alanko**, Venäjällä käytetään myös nimitystä *Venäjän tasanko*, ven. Русская равнина, *Russkaja ravnina*) on laaja tasankoalue ja joukko laakeita jokien valuma-alueita Itä-Euroopassa.

Sen alueesta esiintyy useita vaihtoehtoisia määritelmiä. Pinta-alaksi voidaan ilmoittaa esimerkiksi lähes 4 000 000 neliökilometriä. Tasangon keskikorkeus on noin 170 metriä. Tasangon alavin paikka on 28 metriä merenpinnan alapuolella (Kaspianmeren rannikolla) ja korkein huippu on Kuolan niemimaan Hiipinätuntureilla (1191 m , toisen lähteen mukaan Jubytšvumtšorr olisi 1 201 m merenpinnasta). 

Tasanko voidaan jakaa useisiin pienempiin alueisiin, kuten Valdain ylänkö, Volgan ylänkö ja Keski-Venäjän ylänkö sekä Dneprin, Mustanmeren ja Kaspianmeren alankoihin.

Itä-Euroopan tasangon ulottuvuus on venäläistulkinnan mukaan 2 750 kilometriä etelästä pohjoiseen ja 3 000 kilometriä lännestä itään. Se rajoittuu uloittuu pohjoisen Vienan- ja Barentsinmereltä, etelän Mustaanmereen, Krimin niemimaan vuoristoon, Asovanmereen, Kaukasusvuoristoon ja Kaspianmereen. Lännessä tasankoa rajaavat Keski-Euroopan vuoret Karpaatit, Sudeetit ja Harz sekä ja Fennoskandian Skandit. Idässä rajan muodostavat Uralvuoristo ja Mugodžarin harjanteet (ven. Мугоджары).

Tämän venäläisen rajauksen mukaan Itä-Euroopan tasankoon kuuluu kokonaan tai osittain Euroopan puoleinen Venäjä, Kazakstan, Ukraina, Moldova, Valko-Venäjä, Baltian maat, Puola, Saksa ja Suomi.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6  Russkaja ravnina (Русская равнина) (Slovar sovremennih geografitšeskih nazvanii 2006) *Geografitšeskaja entsiklopedija- kokoelmaverkkotietosanakirjan artikkelien nettiversio*. Viitattu 13.7.2015. (venäjäksi)
2. 1 2 3 4  Russian Plain. Region, Eastern Europe *Encyclopædia Britannica*. britannica.com. Viitattu 29.7.2015. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Itä-Euroopan tasanko** Wikimedia Commonsissa