recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Hiidenveden silta** on Lohjalla sijaitseva, Hiidenveden ylittävä maantiesilta. Se kuuluu nykyisin seututien 110 linjaukseen, joskin se oli vuoteen 2009 Helsingin ja Turun välistä ykköstietä, jolloin uusi moottoritie valmistui.

Nykyinen silta ei ole ensimmäinen kyseisellä paikalla, sillä sen edeltäjä valmistui vuonna 1941.

Historia
--------

### Vanha silta

1930-luvulle tultaessa vanha Turuntie ei vastannut nopeasti kasvaneen autoilun tarpeita. Tämän seurauksena keskustelu uudesta linjauksesta alkoi. Etenkin Hiidenveden kohdalla mietittiin, pitäisikö tien kulkea sen etelä- vai pohjoispuolelta, ellei jopa näiden välistä. Lopulta päädyttiin kuitenkin tekemään tie Lohjan maalaiskunnan Paksalon niemen kautta, johon kuului myös sillan rakentaminen. 

Alkuperäiset vaihtoehdot sillalle olivat joko riippusilta, tai lyhyempi, penkereellä varustettu silta. Jälkimmäistä vastustivat esimerkiksi Lohjan Selluloosa sekä paikalliset tukinuittajat. Selluloosatehdas halusi sillasta korkeamman, jotta suuremmat alukset pystyisivät kulkemaan sen ali, kun taas uittajat kokivat penkereen tekevän kohdan sopimattomaksi uitolle. Valitukset kuitenkin kumottiin korkeimmassa hallinto-oikeudessa, ja se päätettiin rakentaa. Silta päätettiin toteuttaa siten, että 50-metrisen pääaukon lisäksi toteutettaisiin sen tukkeutumisen varalta 12 metrin veneaukko. Lopun salmesta sen sijaan kattaisi uusi penger. 

Rakennustyöt yritettiin saada valmiiksi vuoden 1940 olympialaisia varten, mutta valitukset sillasta hidastivat urakkaa. Työväen määrä vaihteli, ja suurin osa heistä oli työttömiä. Silta saatiin valmiiksi vuonna 1941. 

### Uusi silta

Hiidenveden vanha ja uusi silta 1972.
1960-luvulla Helsingin kaupunki aloitti vedenoton Hiidenvedestä. Se, että sillan penger sulki virtauksen, vaikutti tähän negatiivisesti. Tämä ei kuitenkaan ollut ainoa ongelma, sillä silta oli uusille ajoneuvoille liian matala ja kapea. Tämän takia uuden palkkisillan rakentaminen alkoi, joka valmistui vuonna 1972. Tämän jälkeen edellinen silta purettiin penkereen kanssa.

Lähteet
-------

1. ↑  Matti Grönroos: Teillä ja turuilla: Hiidenveden silta *Teillä ja turuilla*.  19.1.2021. Viitattu 15.10.2022.
*Tämä artikkeli käsittelee puuvartista köynnöskasvia. Liaani on myös Vuokko Hovatan albumi.*
Punakoiso (*Solanum dulcamara*) on boreaalisilla alueilla kasvava liaani.
**Liaani** on puuvartinen köynnöskasvi. Liaanit eivät muodosta taksonomisesti yhtenäistä ryhmää, vaan luokittelu perustuu yksinomaan niiden kasvumuotoon.

Liaani on kasvutapana erityisen otollinen rehevän ja korkean kasvillisuuden seassa. Liaani keskittää kasvuvoimansa versojen pituuskasvuun, jolloin se pystyy hyvin nopeasti kurottamaan lehtensä valoon tiuhan aluskasvillisuuden seasta. Kasvaessaan liaani ottaa tukea puista ja muista suurista kasveista, jolloin hitaasti tapahtuva, versoja tukevoittavan puuaineksen muodostuminen ei ole esteenä kasvuvauhdille.

Liaaneja kasvaa lähes kaikkialla maailmassa. Erityisen yleisiä ne ovat sademetsissä, jossa ne muodostavat laajalle ulottuvia kasvustoja puiden runkojen ympärille ja oksistoon. Liaanit mahdollistavat siten myös viidakon eläinten liikkumisen puusta toiseen ilman, että niiden tarvitsee laskeutua välillä maahan.

Liaanien määrä on kasvanut trooppisissa metsissä merkittävästi viimeisen viidenkymmenen vuoden aikana. Liaanit haittaavat puiden kasvua ja kilpailevat vedestä, ravinteista ja auringonvalosta. Liaanit myös lisäävät puiden kuolleisuutta ja estävät puiden siemeniä itämästä.

Liaaneiksi kasvavia kasveja
---------------------------

Boreaalisella vyöhykkeellä tavattavia liaaneja ovat muun muassa piippuköynnökset (*Aristolochia*), palsamiköynnökset (*Schisandra*), kilpikierrot (*Menispermum*), kärhöt (*Clematis*), laikkuköynnökset (*Actinidia*), kelasköynnökset (*Celastrus*), siipiköynnökset (*Tripterygium*), villiviinit (*Parthenocissus*), viiniköynnökset (*Vitis*), koisot (*Solanum*) ja köynnöstävät kuusamat (*Lonicera*). Suomessa kasvaa luonnonvaraisena vain harvoja liaaneja: alkuperäisiä lajeja ovat siperiankärhö (*Clematis sibirica*) ja punakoiso (*Solanum dulcamara*). Luontoon karanneita viljeltyjä liaanikasveja ovat esimerkiksi ruotsinköynnöskuusama (*Lonicera periclymenum*) ja säleikkövilliviini (*Parthenocissus inserta*).

Lähteet
-------

1. ↑  Pieni Tietosanakirja *runeberg.org*.  1925-1928.
2. ↑  Biologian sanakirja, 2001, s. 396.
3. ↑  Liaanien kasvuräjähdys uhkaa sademetsiä *Helsingin Sanomat*.  29.3.2011. Viitattu 29.3.2011.
4. ↑  Hämet-Ahti, L. Suominen, J. Ulvinen, T. & Uotila, P. (toim.): *Retkeilykasvio*. Helsinki: Luonnontieteellinen keskusmuseo, Kasvimuseo, 1998. ISBN 951-45-8167-9.
5. ↑  Hämet-Ahti, L. Kurtto, A. Lampinen, R. Piirainen, M. Suominen, J. Ulvinen, T. Uotila. P. & Väre, H. 2005: Lisäyksiä ja korjauksia Retkeilykasvion neljänteen painokseen – Lutukka 21:41–85.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Liaani** Wikimedia Commonsissa
**Anna Kokkonen** (s. 8. heinäkuuta 1982 Helsinki) on suomalainen laulaja-lauluntekijä ja tuottaja, jolla on ukrainalais-venäläiset juuret.  Hän on julkaissut neljä albumia *Salainen puutarha* (2014), *Toisenlaiset sydämet* (2016), *Matkalla kotiin* (2019) ja *Sinua varten* (2021).  Neljän ensimmäisen albumin julkaisijana toimii Ranka Kustannus -levy-yhtiö. Vuonna 2023 Anna Kokkonen ryhtyi valmistelemaan viidettä albumiaan omakustanteena. Albumilta on tähän mennessä julkaistu kaksi singleä "Tiellä tähtiin" ja "Hollywoodin hylkäämä rakkausleffa". 

Anna Kokkoselle myönnettiin Kullervo Linna -palkinto 24.11.2021. Palkintoperusteluiden mukaan: "Anna Kokkosen musiikki virtaa sydämiin ja valloittaa kuulijoita. Kokkonen on laajentanut omaehtoisella työllään suomenkielisen iskelmän kuulijakuntaa. Hän on luonut tinkimätöntä musiikkia iskelmäperinteestä käsin rikastaen sitä keltti- ja rock- ja folkvaikuttein. Studiopöydän takanakin viihtyvä Kokkonen vastaa pitkälti itse levyjensä taiteellisesta tuotannosta ja pitää langat käsissään laulujen synnystä julkaisuun asti." 

Kokkosen musiikki on saanut radiosoittoa useilla radiokanavilla, kuten Radio Suomella, Aito Iskelmällä, Radio Pookissa, Radio Deillä ja Radio SUNissa.    

Syksyllä 2021 Anna Kokkonen valittiin mukaan Syksyn sävel -kilpailuun lähes 300 hakijan joukosta. Hän kilpaili itse säveltämällään ja sanoittamallaan kappaleella "Tuulen tyttö", joka äänestettiin kilpailun finaaliin.

Lähteet
-------

1. ↑  Yrttiaho, Tuomo: 40-vuotias | Slaavilaistaustainen Anna Kokkonen pakeni koulukiusaamista omaan maailmaansa ja löysi lauluntekemisen *Helsingin Sanomat*.  4.7.2022. Viitattu 3.8.2022.
2. ↑
3. ↑
4. ↑
5. ↑
6. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive)
7. ↑
8. ↑
9. ↑
10. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive)


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Taiteenala Muokkaa Wikidatassa | 
* MusicBrainz

 |

 |
**Jeffrey Gundlach** (s. 30. lokakuuta 1959) on yhdysvaltalainen sijoittaja ja yritysjohtaja, joka on perustanut DoubleLine Capitalin.

Näkemyksiä
----------

Alkuvuodesta 2019 Gundlach on pitänyt yritysluottoja Yhdysvaltojen talouden heikoimpana kohtana. Yhdysvalloissa on laskettu liikkeelle yritysten roskalainoja, joista kaikissa ei ole kovenantteja. Gundlach mainitsee että yritysten roskalainoja on enemmän kuin vuoden 2008 finanssikriisiin mentäessä. Gundlach myös mainitsee, että Yhdysvallat ottaa valtionvelkaa nopeampaa tahtia kuin sen talous kasvaa. Valtionvelan kasvutahti on 6 prosenttia bruttokansantuotteesta, mutta talouskasvu on tätä matalampi prosentti. Gundlachin mielestä presidentti Donald Trumpin väittämä vahvasta taloudesta on virheellinen, sillä Gundlachin mukaan velkoja lyhennettäisiin jos talous olisi vahva. Gundlachin mielestä yritysluotoista jopa 45 prosenttia on luokiteltavissa roskalainoiksi, jos arviossa painotetaan yritysten gearingia (vipua). Gundlach on myös huolissaan siitä minkä ongelman aiheuttaa mahdollisessa taantumassa repeävä valtion velkaantumistahti, hän mainitsee että normaalissa taantumassa se kasvaisi neljällä prosenttiyksiköllä eli 6 prosentista 10 prosenttiin.

Hyväntekeväisyys
----------------

Gundlach on lahjoittanut 42,5 miljoonaa Yhdysvaltain dollaria Buffalossa, New Yorkissa sijaitsevalle taidemuseolle.

Lähteet
-------

1. ↑
2. ↑
3. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive)
**Jawed Karim** (s. 28. lokakuuta 1979, Merseburg, Itä-Saksa) on amerikansaksalainen internet-yrittäjä. Karim tunnetaan parhaiten yhtenä YouTuben perustajista ja ensimmäisenä henkilönä, joka latasi videon YouTubeen. Hän myös oli osana Youtuben luomista.

Karimin isä on bangladeshilainen tiedemies ja äiti saksalainen biokemian tutkija Minnesotan yliopistosta. Hän syntyi Itä-Saksan Merseburgissa, mutta pakeni perheineen länteen vuonna 1981 ja varttui Neussissa Länsi-Saksassa. Perhe muutti vuonna 1992 Minnesotan Saint Pauliin, missä Karim tutustui YouTuben kahteen muuhun perustajaan, Chad Hurleyyn ja Steve Cheniin.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Jawed Karim The Famous People. Viitattu 30.9.2018.
2. ↑  Jawed Karim, Co-founder of Youtube *real-leaders.com*.  Arkistoitu 18.7.2021. Viitattu 8.3.2021. (englanniksi)

Pre-Youtube
-----------

1975 - Oefaheglahdgha

Aiheesta muualla
----------------

* YouTube-profiili WebArchivessa (englanniksi)

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Jawed Karim 

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* DBLP

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Yle

 |

 |
**Fenolihappo** on happo, joka kuuluu fytokemikaaleihin. Fenolihapot ovat yksi polyfenoliryhmä, joita ovat myös flavonoidit ja stilbeenit. Fenolihappoja on joidenkin hedelmien siemenissä ja vihannesten lehdissä. Fenolihapot ovat antioksidantteja ja niillä on myös tulehduksia ehkäiseviä vaikutuksia. Luonnossa esiintyvät fenolihapot jakautuvat kahteen ryhmään, jotka ovat bentsoehappojohdannaiset ja kanelihappojohdannaiset. Bentsoehappojohdannaisia on teessä, rypäleiden siemenissä, kiivissä, luumuissa, kirsikoissa, omenassa, punaviinissa ja viljan siemenissä. Kanelihappojohdannaisia on kahvissa ja mustikoissa.*tarvitaan parempi lähde* Joitakin fenolihappoja ovat ellagihappo, ferulahappo, gallihappo, kahvihappo, kanelihappo, klorogeenihappo, protokatekiinihappo, sinappihappo, syringahappo ja vanilliinihappo.

Lähteet
-------

1. ↑  Fenolihappo:hyödyt ja mistä niitä saa ruokavaliossasi  10.11.2021. Very well fit. Viitattu 22.11.2022. [vanhentunut linkki]
2. ↑  Sinikka Piippo: *Elinvoimaa puista*, s. 246-247. Helsinki: Minerva, 2006. ISBN 978-952-312-416-5.
**Maataloushallitus** oli vuosina 1892–1971 toiminut suomalainen keskusvirasto, joka vastasi maatalousasioista. Vuoteen 1917 saakka sen nimi oli **maanviljelyshallitus**.

Historia
--------

Maanviljelyshallitus perustettiin asetuksella 19.3.1892 edistämään maanviljelyksen tilaa ja valvomaan maatalousalan oppi- ja tutkimuslaitoksia. Sen alaisuudessa toimivat muiden muassa maanviljelystaloudellinen koelaitos, hevoshoidonneuvoja sekä Siementarkastuslaitos. Itsenäistymisen myötä Maataloushallitukseksi nimettyyn virastoon yhdistettiin vuonna 1924 myös Kalastushallitus.

Sittemmin keskeisen osan Maataloushallituksen työsarasta muodosti vuodesta 1956 alkaen maksettujen maataloustukien jakaminen ja valvonta. Maataloushallitus yhdistettiin vuonna 1971 asutushallituksen kanssa uudeksi maatilahallitukseksi.

Pääjohtajat
-----------

*Virkanimikkeenä oli vuoteen 1941 saakka **ylijohtaja**, vuodesta 1941 alkaen **pääjohtaja***.

* Nils Gustaf Maximilian Grotenfelt 1892–1902
* Robert Edvard Gripenberg 1902–1917
* Uuno Brander 1917–1923
* J. E. Sunila 1923–1936
* K. J. Ellilä 1936–1955
* Sven Olof Österberg, vt. pääjohtaja 1943–1944
* Hans Perttula 1955–1971

Lähteet
-------

* *Pääjohtajakunta*, s. 181–183. SKS, Helsinki 2005.

### Viitteet

1. ↑  Kuka kukin on (Aikalaiskirja) 1954, s. 1016 (Viitattu 10.6.2019)

Kirjallisuutta
--------------

* Pietiäinen, Jukka-Pekka: *Leivän syrjässä : Maatilahallitus ja sen edeltäjät 1892–1992*. Helsinki: Otava, 1992. ISBN 951-1-12217-7.
**Gallushappo** on fenoliyhdiste, jonka bentseenirenkaaseen on liittynyt kolme OH-ryhmää ja yksi COOH-ryhmä. Se on luonnon parkkiaineiden, tanniinien rakenneosa. Aine on palavaa normaaliolosuhteissa olomuodoltaan kiinteää, valkoisia, hygroskooppisia (itseensä kosteutta imeviä) kiteitä. Sen kemiallinen kaava on C7H6O5 ja rakennekaava C6H2(OH)3COOH. Gallushaposta käytetään myös nimitystä *3,4,5-trihydroksibentsoehappo*.

Gallushapon moolimassa on 170,1 g/mol, sulamispiste 210 °C, härmistymislämpötila 210 °C, tiheys 1,7 g/cm3 ja CAS-numero 149-91-7. Aine liukenee vateen 20 °C:n lämpötilassa 1,1 g/100 ml. Edellä esitetyt tiedot kuuluvat gallushapon anhydridille eli vedettämälle muodolle. Gallushapolla on myös monohydraatti eli C7H6O5· H2O, jonka moolimassa on 188,14 g/mol, sulamispiste 251 °C ja CAS-numero 5995-86-8. Gallushapon monohydraattia liukenee vateen 20 °C:n lämpötilassa 1,5 g/100 ml. 

Gallushappoa esiintyy useissa kasveissa ja sitä on esimerkiksi teessä ja punaviinissä. Luonnossa gallushappoa syntyy karikkeen hajotuksessa ja se on yksi tärkeimmistä humuksen lähtöaineista.

Gallushappoa kuumentamalla voidaan valmistaa pyrogallushappoa eli pyrogallolia (C6H6O3).

Gallushappo muodostaa Fe(III)-ionien kanssa sinimustia kompleksiyhdisteitä, joita on käytetty musteissa.

Gallushapon suoloja ja estereitä kutsutaan gallaateiksi. Gallaatteja on esimerkiksi elintarvikkeiden hapettumisenestoaineina käytetyt E 310 propyyligallaatti, E 311 oktyyligallaatti ja E 312 dodekyyligallaatti.

Lähteet
-------

1. ↑  Sari Timonen, Jari Valkonen (toim.): Sienten biologia, toinen uudistettu painos sivut 287, Gaudeamus, 2018, ISBN 978-952-495-472-3

Aiheesta muualla
----------------

* Gallushapon kansainvälinen kemikaalikortti
* PubChem: Gallic Acid (englanniksi)
* Human Metabolome Database (HMDB): Gallic acid (englanniksi)
* Kyoto Encyclopedia of Genes and Genomes (KEGG): Gallic acid (englanniksi)
* ChemBlink: Gallic acid (englanniksi)
* ChemBlink: Gallic acid monohydrate (englanniksi)
* Liber Herbarum II: Luettelo gallushappoa sisältävistä kasveista
* Dr. Duke's Phytochemical and Ethnobotanical Databases: Gallic acid (englanniksi)
Kallaveden lukio toimii osoitteessa Maaherrankatu 2.
Kallaveden lukion sisäpihaa.
**Kallaveden lukio** on kuopiolainen lukio, jonka juuret ulottuvat vuoteen 1879 Suomalaisen tyttökoulun perustamiseen. Nimi muuttui vuonna 1928 Kuopion tyttölyseoksi, Kallaveden yhteislyseoksi vuonna 1973 ja Kallaveden lukioksi vuonna 1975.

Kallaveden lukio on yksi Kuopion neljästä päivälukiosta. Sitä käy noin 500 opiskelijaa. Opettajia on noin 40. Rehtorina on Ensio Vatanen.  Samassa rakennuksessa toimi aikaisemmin myös Kuopion iltalukio.

Arkkitehti Magnus Schjerfbeckin suunnittelema, alkujaan nelikerroksinen punatiilinen koulurakennus valmistui Piispanpuiston pohjoislaidalle (Maaherrankatu 2) vuonna 1924. Koulu oli alkujaan Kuopion suomalaisen tyttökoulun käytössä. Nykyisen korkeutensa koulu sai 1950-luvulla.

Lukio hyväksyttiin Unesco-kouluksi vuonna 1984. Unesco-koulu korostaa kansainvälisyyttä eri toiminnoissaan.

Opiskelu
--------

Kallaveden lukiossa painotetaan viestintää ja mediakasvatusta, kuvataidetta, käsi- ja taideteollisuutta sekä kansainvälisyyttä. Lukiodiplomin suorittaminen on mahdollista musiikissa, kuvataiteessa, tekstiilityössä, mediassa ja liikunnassa. Samassa rakennuksessa toimii myös Kuopion aikuislukio, jonka kursseja oppilaiden on mahdollista hyödyntää.

Lehti ja radioasema
-------------------

Kallaveden lukiossa julkaistaan perinteistä *Oras* -lehteä, jonka perustaminen ajoittuu aivan 1800-luvun loppuun, mikä tekee siitä yhden Suomen vanhimmista opiskelijalehdistä.
Siellä on toiminut myös 10 vuoden ajan lukiolaisten oma radioasema, Putkiradio.

Ystävyyskoulut
--------------

1980-luvun alusta on Kallaveden lukiolla ollut viisi ystävyyskoulua: Nowy Wisniczin taidelukio (Puola), Tarton 14. taidekoulu (Viro), Himmelsthurin lukio (Saksa) ja 15. lyseo Pihkovassa (Venäjä) Desenzanon lukio (Italia). Koulut pitävät yhteyttä toisiinsa mm. vuosittaisten vierailujen merkeissä.

Lähteet
-------

1. 1 2  Kallaveden lukio Kallaveden lukio, .onedu.fi. Viitattu 21.9.2018.
2. ↑  Kuopion karttapalvelu: Kallaveden lukion sijainti Kuopion kaupunki, kuopio.fi. Viitattu 21.9.2018.
3. ↑  Kallaveden lukio ja Kuopion aikuislukio 2012–2013 Kallaveden lukio. Viitattu 12.11.2014.
4. ↑  Tervetuloa lukioon! Kuopion lukio-opas 2018–2019Arkistoitu kopio (pdf) Kuopion kaupunki.  Arkistoitu 19.9.2018. Viitattu 21.9.2018.
5. ↑  5. Piispanpuisto ympäristöineen (pdf) (Kallaveden lukiosta s. 34) *Kuopion kulttuuriympäristöstrategia*.  22.10.2007. Kuopion kaupunki.  Arkistoitu 22.9.2018. Viitattu 22.9.2018.
6. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive)


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * n
* k
* m
Perustiedot Wikidatassa: Kallaveden lukio (Q11869357)ohje |
| --- |
|  |
| esiintymä kohteesta | lukio |
|  |
| valtio | Suomi |
|  |
| sijaitsee hallinnollisessa yksikössä | Kuopio |
|  |
| koordinaatit | 62°53′23″N 27°41′16″E﻿ / ﻿62.8896°N 27.6877°E﻿ / 62.8896; 27.6877 |
|  |
|  |

 |
**Zhou Long** (kiin. 周龙, *Zhōu Lóng*; s. 8. heinäkuuta 1953 Peking) on kiinalais-yhdysvaltalainen säveltäjä. Hän on asunut Yhdysvalloissa vuodesta 1985 ja sai maan kansalaisuuden vuonna 1999.

Zhou opiskeli lapsena pianonsoittoa. Kulttuurivallankumouksen aikana hänet lähetettiin maatilalle. Vuosina 1977–1983 hän opiskeli Pekingin keskusmusiikkikonservatoriossa sävellystä Wu Zuqiangin johdolla. Valmistuttuaan Zhou sai nimityksen Kiinan radion kansallisen sinfoniaorkesterin residenssisäveltäjäksi. Vuonna 1985 hän pääsi stipendin turvin opiskelemaan Columbian yliopistoon. Hän sai musiikin tohtorin arvon vuonna 1993 opiskeltuaan Chou Wen-chungin, Mario Davidovskyn ja George Edwardsin johdolla.

Zhou on yhdistellyt tuotannossaan kiinalaisia ja länsimaisia vaikutteita. Hän sai musiikin Pulitzer-palkinnon vuonna 2011 oopperasta *Madame White Snake* (2010). Ooppera perustuu kiinalaiseen kansantaruun ja on yksi säveltäjän tunnetuimmista teoksista. Suureen osaan teoksistaan Zhou on saanut vaikutteita kokemuksistaan Kiinan maaseudulta ja muinaisesta kiinalaisesta runoudesta. Hänen merkittäviin teoksiinsa kuuluvat myös *Soul* pipalle ja jousikvartetille (1992), *The Ineffable* (1994), *Rites of Chimes* (2000), *Nine Odes* (2013), *Tales from the Nine Bells* (2014) ja *Postures* (pianokonsertto, 2014). Vuonna 2001 Zhoulle myönnettiin Alpert Awards in the Arts. Hän sai myös Yhdysvaltain taide- ja kirjallisuusakatemian musiikkipalkinnon elinikäisistä saavutuksista vuonna 2003 sekä vuosien 2012–2013 Stoeger-palkinnon. Zhoun sävellys *Words of the Sun* äänitettiin Chanticleerin Grammy-palkitulla albumille *Colors of Love* (1999).

Zhou on toiminut sävellysprofessorina University of Missouri–Kansas Cityssa. Hän on vieraillut opettamassa myös muissa oppilaitoksissa ja pitänyt mestarikursseja sekä luennoinut Kiinassa ja Yhdysvalloissa. Zhou on toiminut Music from China -kokoonpanon taiteellisena johtajana New Yorkissa. Hän on naimisissa säveltäjä Chen Yin kanssa. Pariskunta sävelsi yhdessä sinfonian *Humen 1839*.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Zhou Long Britannica, viitattu 28.1.2024 (englanniksi)
2. 1 2 3 4  Zhou Long The Living Composers Project, viitattu 28.1.2024 (englanniksi)
3. 1 2  Zhou Long Oxford University Press, viitattu 28.1.2024 (englanniksi)
4. 1 2 3  Zhou Long (1953-) Pytheas Center for Contemporary Music, viitattu 28.1.2024 (englanniksi)
5. ↑  Zhou Long Awarded 2012-13 Stoeger Prize New Music USA 1.5.2013, viitattu 28.1.2024 (englanniksi)
**Göran Lindberg** (s. 25. huhtikuuta 1946 Uppsala) on ruotsalainen poliisi ja seksuaalirikollinen.

Lindberg kouluttautui sekä poliisiksi että juristiksi. Hän työskenteli Polishögskolanin rehtorina vuosina 1989–1997 ja Uppsalan lääninpoliisimestarina vuosina 1997–2006. Lindberg loi itsestään julkisuuskuvan voimakkaana seksuaalisen häirinnän ja naisiin kohdistuvan väkivallan vastustajana. Hänen työnsä vaikutti naisten osuuden kasvuun Ruotsin poliisivoimissa. Lindberg sai vuonna 2002 Framtidens man -arvonimen Uppsalan kunnalta. Hän luennoi usein sukupuolten tasa-arvosta ja toimi Ruotsin tasa-arvovaltuutetun asiantuntijana. Hänestä käytettiin lisänimeä "Kapten Klänning".

25. tammikuuta 2010 Lindberg pidätettiin epäiltynä lukuisista rikoksista. Hänen kerrottiin olleen Falunissa matkalla tapaamaan 14-vuotiasta tyttöä hotelliin. Myös muiden miesten oli tarkoitus osallistua tapaamiseen. Lindbergin autosta löydettiin kassista käsiraudat, nahkaruoska ja silmille tarkoitetut siteet. Pidätykseen johtanut tutkinta oli aloitettu heinäkuussa 2009. Silloin Tukholmassa löydettiin kuolleena 60-vuotias monimiljonääri. Miljonääri oli johtanut verkostoa, joka paritti naisia miehille ja pudonnut, hypännyt tai tullut työnnetyksi parvekkeelta miesten ryhmän tultua pahoinpitelemään hänet kotiinsa. Miljonääri oli odottanut 18-vuotiasta naista, jonka sijaan paikalle tulivat hyökkääjät. Kuolleen miehen pöydältä löydettiin Göran Lindbergin puhelinnumero.

Käräjäoikeudessa Lindberg sai kesällä 2010 kuuden ja puolen vuoden vankeustuomion lukuisista rikoksista. Hovioikeudessa tuomio aleni marraskuussa 2010 kuuden vuoden vankeuteen. Lindbergin syyksi luettiin törkeä raiskaus, raiskaus, pahoinpitely, paritus, seksipalveluiden osto ja seksipalveluiden oston yritys. Lindberg vapautui tammikuussa 2014. Vuonna 2019 julkaistiin hänestä kertova dokumentti *Kapten Klänning – Polischef och våldtäktsman*. Lindberg on vapautumisensa jälkeen johtanut tallia Smålandissa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6 7  Emma Castman, Kapten Klänning – här är allt vi vet om Göran Lindberg Femina 3.9.2019, viitattu 10.2.2024 (ruotsiksi)
2. 1 2  Kapten Klänning - från hjälte till monster Kriminologiska institutionen, viitattu 10.2.2024 (ruotsiksi)
3. 1 2  Andrew Anthony, Göran Lindberg and Sweden's dark side The Guardian 1.8.2010, viitattu 10.2.2024 (englanniksi)
4. ↑  Olof Svensson, Patrik Ekström, Här börjar hans liv i frihet Aftonbladet 26.8.2020, viitattu 10.2.2024 (ruotsiksi)
5. ↑  Våldtäktsdömde polischefens nya liv – driver stall i Småland Tidningen Ridsport 12.11.2019, viitattu 10.2.2024 (ruotsiksi)
6. ↑  Julia Zabielski, Så mycket pengar tjänar Göran "Kapten Klänning" Lindberg idag Nyheter24 3.11.2021, viitattu 10.2.2024 (ruotsiksi)
Vincent Vidal
Vincent Vidal: *Vera Gorchakovan muotokuva*.
**Vincent Vidal** (1811 Carcassonne - 1887 Pariisi) oli ranskalainen taidemaalari, joka maalasi akvarelleja ja pastellimaalauksia. Pääasiallisesti hänet tunnetaan muotokuvamaalauksistaan.  

Vidal pääsi vuonna 1837 taideakatemiaan ja opiskeli Paul Delarochen oppilaana. Hän piti Pariisin salongissa säännöllisesti näyttelyitä vuosien 1843 - 1887 välillä. 

Uransa varrella Vidal palkittiin toisen luokan mitalilla vuonna 1844 ja toisen luokan mitalilla vuonna 1849. Kunnialegioonan jäseneksi hänet nimitettiin vuonna 1852. 

Malleikseen ja asiakkaikseen Vidal sai aikansa Pariisin muodikasta yläluokkaa kuten keisarinna Eugénien.

Lähteet
-------

1. ↑
2. ↑
3. ↑  Bryan, Michael (1889). *Dictionary of Painters and Engravers: Biographical and Critical, Volume 2*. G. Bell and Sons. p. 666.
4. ↑  Bryan, Michael and George Charles Williamson (1903). *Bryan's Dictionary of Painters and Engravers. Volume 5*. G. Bell. p. 298. OCLC 1281916.
5. ↑  Bryan, Michael and George Charles Williamson (1903). *Bryan's Dictionary of Painters and Engravers. Volume 5*. G. Bell. p. 298. OCLC 1281916.

Aiheesta muualla
----------------

* 

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Puola

 |
|  |
| Taiteenala | 
* RKD Artists
* ULAN

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana

 |

 |
**Annukka Roininen** (20. heinäkuuta 1976 Jyväskylä – 2. kesäkuuta 2016 Hämeenlinna) oli toimittaja ja toimitussihteeri, joka muistetaan Yleisradion A-studion toimittajana ja juontajana.

Hän opiskeli puheviestintää 1990-luvulla Jyväskylän yliopistossa ja aloitti toimittajan uransa Ylen Keski-Suomen toimituksessa 2002. Sieltä hän siirtyi Aamu-TV:hen ja edelleen muihin ohjelmiin. A-studiossa hän aloitti 2006.

Hän oli tutkiva journalisti, ja hän meni haastatellessaan suoraan asiaan. Hän ei halunnut käyttää lähetysaikaa turhaan jaaritteluun. Ylen organisaatiouudistuksen jälkeen hän ryhtyi tekemään isompia juttukokonaisuuksia.

Roininen ja hänen kollegansa Tiina Salumäki saivat tutkivan journalismin Lumilapio-palkinnon vuonna 2010. Palkinto tuli Destiaan liittyneiden väärinkäytösten paljastamisesta. Vuonna 2015 Roininen oli ehdolla Suuren Journalistipalkinnon saajaksi Hoivakoti kuntoon -juttusarjasta, joka seurasi somerolaisen Tervaskannon hoivakodin arkea syksyllä 2014.

Roininen kuoli syöpään 39-vuotiaana kesäkuussa 2016.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Virtanen Matti: Suora ja utelias journalisti *Helsingin Sanomat*.  4.6.2016. Viitattu 8.1.2017.
2. ↑  Tuttu tv-kasvo Annukka Roininen kuoli 39-vuotiaana *Helsingin Sanomat*.  2.6.2016. Viitattu 8.1.2017.

Aiheesta muualla
----------------

* Ylen ruutukasvo Annukka Roininen, 39, on kuollut – taustalla vakava sairaus (Arkistoitu – Internet Archive) MTV
*Tämä artikkeli käsittelee hotellia tai ravintolaa. Seurahuone voi viitata myös paikkaan, jossa pidetään tai pidettiin seuroja.*
Oulun seurahuone kuvattuna vuonna 1907 lähetettyyn postikorttiin.
**Seurahuone** (ruots. *Societetshuset*) on perinteinen suomalainen hotellin ja/tai ravintolan nimi. Nimen taustalla on seurapiiriä tarkoittava ruotsin sana *societet* ja kaupungin säätyläisten kokoontumistila. Monessa Suomen kaupungissa ja kunnassa on edelleen tätä nimeä kantava ravintola tai hotelli.

Historia
--------

Suomen ensimmäinen Seurahuone avattiin Turkuun vuonna 1812. Turun esimerkin mukaan niitä avattiin pian myös useisiin muihin kaupunkeihin. Ensimmäisenä oman seurahuoneensa saivat Vaasa, Pori, Helsinki, Viipuri, Hämeenlinna ja Porvoo. 1800-luvun lopun taloudellisen nousukauden myötä Seurahuoneita perustettiin lähes jokaiseen kaupunkiin. Ne käsittivät ravintolan, juhlasalin sekä majoitustiloja.

Suomen itsenäistymisen jälkeen perustetut Seurahuoneet toimivat pääosin vain hotelleina, eikä niihin sisältynyt enää juhlahuoneistoja. Suomessa on kaikkiaan toiminut noin 80 Seurahuone-nimistä hotelli-ravintolaa.

Tunnettuja Seurahuoneita
------------------------

* Turun Seurahuone, toimi nykyisessä Turun kaupungintalossa 1812-1878
* Helsingin Seurahuone, toimi nykyisessä Helsingin kaupungintalossa 1833–1913
* Tampereen Seurahuone toimi nykyisen Kelan talon paikalla Puutarhakadun ja Aleksis Kiven kadun kulmassa sijainneessa vuonna 1866 valmistuneessa yksikerroksisessa puutalossa, jossa oli tilat hotellia, ravintolaa ja juhlasalia varten. Seurahuone oli Tampereen ainoa juhlahuoneisto vuoteen 1890 saakka, jolloin Raatihuone valmistui.
* Hotelli Iisalmen Seurahuone, perustettu vuonna 1912, nykyisellä paikalla vuodesta 1928
* Hotelli Seurahuone, hotelli Riihimäellä
* Hotelli Seurahuone, hotelli Kokkolassa
* Oulun Seurahuone (kansanomaisesti *Susiteetti*), toimi nykyisessä Oulun kaupungintalossa 1886–1921
* Haminan Seurahuone, hotelli Haminassa
* Original Sokos Hotel Seurahuone, hotelli Savonlinnassa
* Mikkelin Seurahuone toimi talvisodan aikana Päämajan henkilökunnan ravintolana. Ylipäällikkö, marsalkka C. G. Mannerheim myös asui siellä huoneessa n:o 7.

Talvisodan aikaan nimitystä Seurahuone käytettiin myös eräästä Metsäpirtin Terenttilässä sijainneesta korsusta.

Lähteet
-------

1. 1 2  Matkailun historian tietokeskus.[vanhentunut linkki] Viitattu 31.1.2013.
2. ↑  Keskustori 360
3. ↑  Stenvall, Taru 1955. Marski ja hänen "hovinsa". Porvoo: WSOY
4. ↑  Suomen puolustusvoimat ennen ja nyt 1990, s. 98. Porvoo, Helsinki, Juva: WSOY
**Femonationalismi** tarkoittaa feminististen teemojen käyttöä muslimi- tai maahanmuuttovastaisessa argumentoinnissa, jota harjoittavat useimmiten oikeistolaiset nationalistit, sukupuolten tasa-arvon edistäjät ja tietyt feministiset toimijat. Feministejä ja kansallismielisiä puolueita yhdistää Sara Farrisin mukaan islamin ja tasa-arvon näkeminen toistensa vastakohtina. Farris puhuu länsimaisen ylivallan käsitteestä, jolla tarkoitetaan perustavanlaatuista käsitystä siitä, että sukupuolten väliset suhteet länsimaissa ovat erityisen edistyneitä.

Syyt ja tausta
--------------

Syitä kansallismielisten toimijoiden feministisen retoriikan käytölle on nähty olevan kansallismielisten puolueiden tavoite nykyaikaistaa ohjelmiansa. Lisäksi kansallismieliset puolueet saattavat tavoitella suurempaa kannattajajoukkoa naisten keskuudessa. Veronika Honkasalo ja Titus Hjelm näkevät Suomessa femonationalismin nousun taustalla pidempään jatkuneen hyvinvointivaltion uusliberalisoitumisen. Universaalit palvelut ovat vähentyneet ja tilalle on tullut tarveharkintainen sosiaaliturva. Tämä on vähentänyt tasa-arvoa ja vaikeuttanut eriarvoisuuden tasaamista yhteiskunnassa. Myös talouskriisi ja populismi ovat vaikuttaneet poliittiseen liikehdintään.

Katso myös
----------

* Hyvinvointisovinismi
* Ksenofobia
* Patriarkaatti (yhteiskuntatieteet)
* Matriarkaatti

Lähteet
-------

* Farris, Sara: *In the Name of Women's Rights: The Rise of Femonationalism*. Duke University Press, 2017. Teoksen verkkoversio. (englanniksi)

### Viitteet

1. ↑  Farris 2017, s. 4
2. ↑  Farris 2017, s. 7–8
3. ↑  Farris 2017, s. 1–2
4. ↑  Honkasalo, Veronika & Hjelm, Titus: "Tasa-arvo erojen tuottajana ja eriarvoisuuden oikeuttajana: Femonationalismi, turvapaikanhakijat ja media", *Tasa-arvopolitiikan suunnanmuutoksia*, s. 95–96. Gaudeamus, 2020. Teoksen verkkoversio.
**James Arness**, alkuperäiseltä nimeltään **James King Aurness**, (26. toukokuuta 1923 Minneapolis, Minnesota – 3. kesäkuuta 2011) oli yhdysvaltalainen näyttelijä. Hän esitti kahden vuosikymmenen ajan 1955–1975 seriffi Matt Dillonia television *Gunsmoke*-lännensarjassa ja näytteli televisioelokuvissa aina 1990-luvulle asti.

Arness oli Purple Heartilla palkittu toisen maailmansodan veteraani. Hän haavoittui jalkaan Anzion maihinnousussa vuonna 1944 ja joutui sen jälkeen viettämään sairaalassa melkein vuoden.

Arnessin ensimmäinen elokuvarooli oli vuonna 1947 *Farmarin tyttäressä*. Vaikka hänen nimensä yhdistetään ennen kaikkea länkkäreihin, hänet muistetaan myös tieteiselokuvista *’Se’ toisesta maailmasta* (1951) ja *Yön pedot* (1954). Hän oli John Waynen läheinen ystävä ja esiintyi tämän kanssa elokuvissa *Salahanke Havaijilla* (1952) ja *Valkoinen helvetti* (1953). Matt Dillonin rooli *Gunsmokessa* oli alun perin ajateltu Waynelle, mutta Waynen suosituksesta siihen valittiin Arness.

James Arness valittiin Hollywood Walk of Fameen ja vuodesta 1981 Hall of Great Western Performersiin. 

Arness oli noin kaksi metriä pitkä. Hänellä oli ensimmäisen vaimonsa Virginia Chapmanin kanssa kaksi lasta, minkä lisäksi hän adoptoi pojan vaimonsa aiemmasta liitosta. Yli kymmenvuotinen avioliitto päättyi kuitenkin eroon 1960-luvun alussa. Toisen avioliittonsa Arness solmi Janet Surteesin kanssa vuonna 1978.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  McFadden, Robert D.: James Arness, Marshal on ‘Gunsmoke,’ Dies at 88 *The New York Times*.  3.6.2011. Viitattu 18.10.2018. (englanniksi)
2. 1 2  James Arness *The Telegraph*.  3.6.2011. Viitattu 18.10.2018. (englanniksi)
3. ↑  Hal Erickson: Gunsmoke (TV Series) Allmovie. Viitattu 12.3.2009. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **James Arness**.
* James Arness Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
* James Arness Elonetissä.
* James Arnessin viralliset kotisivut (englanniksi)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Yhdysvallat
* Australia
* Alankomaat

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie
* Trove
* Elonet

 |
|  |
| Muut | 
* NARA
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**Sotaoikeus** on tuomioistuin, jonka tehtävänä on tutkia sotilaiden ja joissain tapauksissa myös siviilien rikoksia. Lähes kaikkien maiden asevoimat käyttävät jonkin tyyppistä sotaoikeutta tutkimaan sotilaidensa tekemiä rikoksia.

Sotaoikeus Suomessa
-------------------

Sotilaiden tekemät rikokset tutkittiin Suomessa itsenäisyyden aikana rauhanaikaisissa sotaoikeuksissa niiden lakkauttamiseen vuoteen 1983 saakka. Sotaoikeuteen kuului lainoppinut puheenjohtaja, sotatuomari, ja neljä sotilasjäsentä (kaksi upseeria ja kaksi aliupseeria). Sota-aikana vastaavalla kokoonpanolla toimivat kenttäoikeudet, joissa oli kaksi sotilasjäsentä ja yksinkertaisempi oikeudenkäyntimenettely. Erityistapauksissa saatettiin kuolemantuomiota vaativissa rikoksissa sota-aikana asettaa erityinen *pikaoikeus*, jossa oli kahdeksan sotilasjäsentä ja lainoppinut puheenjohtaja. Pikaoikeus toimitti käsittelyn suullisesti joukko-osaston edessä ja sen tuomio pantiin välittömästi täytäntöön.

Sotaoikeuksien ja kenttäoikeuksien päätöksistä sai pääsäännön mukaan valittaa sotaylioikeuteen (myöhemmässä vaiheessa hovioikeuteen). Pikaoikeuden tuomiosta ei voinut valittaa. Sotaylioikeuteen kuului kolme lainoppinutta sotaylituomaria, joista yksi toimi puheenjohtajana sekä kaksi vähintään esiupseerin arvoista sotilasjäsentä, joista toinen oli maa- ja toinen merivoimista.

Vuoden 1984 alussa tuli voimaan rikoslakiin lisätty, sotilasrikoksia koskeva uusi 45 luku, joka kumosi vuodesta 1919 voimassa olleen sotaväen rikoslain. Lainkohdan mukaan sotilasrikokset oli käsiteltävä yleisissä tuomioistuimissa. Erityinen sotaoikeus voitiin asettaa vain sotatilan ollessa voimassa ja vain siihen valtakunnan osaan, joka oli julistettu sotatilaan.

Nykyaikana sotaoikeuden kokoonpano on lainoppinut puheenjohtaja ja kaksi sotilasjäsentä. Sotaoikeus asetetaan sota-aikana ainoastaan sotatoimialueelle ja se käsittelee sotilaiden tekemiä rikoksia. Erityistapauksissa se voi käsitellä myös siviilien rikoksia. Oikeuden päätöksistä saa valittaa hovioikeuteen.

Sotaoikeus ulkomailla
---------------------

Anglosaksisessa oikeuskäytännössä sotaoikeus on tavanomainen tapa tutkia sotilasrikokset. Tyypillisesti oikeusistuimia on useita ja niiden kokoonpano riippuu käsiteltävän asian vakavuudesta. Joidenkin maiden laivastoissa on tapana pitää sotaoikeuden istunto sota-aluksen menetyksen johdosta, usein menetetyn aluksen kapteeni itse vaatii sotaoikeuden istuntoa menetyksen syiden selvittämiseksi lopullista raporttia varten.

Katso myös
----------

* Sotilasrikos

Lähteet
-------

1. ↑  Kullervo Kemppinen: *Lakitiedon pikkujättiläinen*, s. 739. Porvoo-Helsinki: WSOY, 1985. ISBN 951-0-12586-5.

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Sotaoikeus**.
* Pienen tietosanakirjan hakusana historiallisesta sotilasoikeudenkäyntimenettelystä
* Arvostelu sotatuomari Alkion julkaistusta päiväkirjasta
Tapio Mattila (7.10.1960)
**Lauri Tapio Mattila** (8. kesäkuuta 1919 Hausjärvi – 13. elokuuta 1984 Helsinki) oli suomalainen järjestövaikuttaja ja -johtaja, joka sai maanviljelysneuvoksen arvonimen.

Mattilan vanhemmat olivat ylikonduktööri Lauri Mattila ja Hilda Sofia Vaahtera ja puoliso vuodesta 1945 agronomi Anna Marjatta Räsänen. Mattila tuli ylioppilaaksi Järvenpään yhteiskoulusta 1939 ja valmistui Helsingin yliopistosta agronomiksi 1948 ja maatalous- ja metsätieteiden kandidaatiksi 1949. Hän oli maataloushallituksen tilastotoimistossa 1949 ja Maataloustuottajain Keskusliitossa tutkimusosaston tutkija 1950–1954, tiedotussihteeri 1954–1964, yleisen osaston hoitaja 1964–1977 ja johtaja erikoistehtävissä 1977–1979. Mattilalla oli lukuisia asiantuntija- ja luottamustehtäviä maatalouteen liittyvissä toimikunnissa ja yhteistyöelimissä. Valtion hankintakeskuksen johtokuntaan hän kuului 1972–1980 ja Suomen ja Puolan, Unkarin, Bulgarian, Tšekkoslovakian, Neuvostoliiton ja Saksan demokraattisen tasavallan välisiin kauppavaltuuskuntiin 1970-luvulla. Maanviljelysneuvoksen arvonimen Mattila sai 1981.

Lähteet
-------

1. 1 2  Mäkinen, Riitta: Maanviljelysneuvos Tapio Mattila (1919–1984). *Suomen talouselämän vaikuttajat* -verkkojulkaisu (maksullinen). 20.5.2010. Suomalaisen Kirjallisuuden Seura. Viitattu 4.2.2023.
2. ↑  Kuolleita. Maanviljelysneuvos Tapio Mattila.  *Uusi Suomi*, 26.8.1984, nro 229, s. 14. Kansalliskirjasto. Viitattu 4.2.2023.

Aiheesta muualla
----------------

* Riitta Mäkinen: Tapio Mattila *Biografiasampo*.
Raskaana oleva transmies ja hänen vaimonsa.
**Raskaus transsukupuolisilla** ihmisillä on mahdollista, jos henkilöllä on kohtu ja on muutoin kykeneväinen tulemaan raskaaksi. Raskaaksi tuleva transsukupuolinen henkilö voi olla esimerkiksi muunsukupuolinen tai transmies, joka on valinnut säilyttää synnytyselimet. Sitä vastoin transnaiset eivät tällä hetkellä kykene tulemaan raskaaksi.

Transmiehillä
-------------

Osa transmiehistä voi tulla raskaaksi. Kaikki transmiehet eivät halua genitaalikirurgiaa tai munasarjojen ja kohdun poistoa osana sukupuolenkorjausprosessiaan. Siten heillä voi edelleen olla toimivat kohtu ja munasarjat. Raskauden mahdollisuus leikkauksen läpikäynneillä transmiehillä vaihtelee leikkauksen tyypin mukaan. Sukupuolenkorjausprosessiin kuuluu usein hormonihoito, johon sisältyy säännöllinen annos testosteronia. Runsas testosteroni alentaa henkilön mahdollisuuksia tulla raskaaksi, ja siksi sillä on ehkäisevä vaikutus. Tästä huolimatta on ollut tapauksia, joissa transmies on tullut raskaaksi keskeyttämällä hormonihoidon tai sen aikana. Alentuneen hedelmällisyyden vuoksi hedelmättömyyshoito saattaa olla välttämätön. Osa transmiehistä päättää esimerkiksi pakastaa munasolujaan ennen sukupuolenkorjausprosessin aloittamista.

Psykologisesti raskaaksi tuleminen voi olla transmiehelle haastavaa. Raskaus yhdistetään voimakkaasti naiseuteen, mikä ei transmiesten kohdalla yleensä ole toivottavaa. Muiden näkemykset ja niihin vaikuttaminen sekä vanhemmuuden roolimallit vaikuttavat psykologiseen kestämiseen.

Raskaana olevat ja synnyttävät transmiehet ja transtaustaiset miehet saavat toisinaan mediahuomiota. Tällaisia ovat muun muassa ensimmäiseksi synnyttäneeksi mieheksi uutisoitu Thomas Beatie ja Suomen ensimmäinen kaksi lasta synnyttänyt transmies Aleksi.

Lähteet
-------

1. ↑  Kärnä, Teemu: Transsukupuolisuus  8.8.2017. Lääkärikirja Duodecim. Viitattu 8.7.2019.
2. 1 2  Obedin-Maliver, Juno & Makadon, Harvey J.: Transgender men and pregnancy.  *Obstetric Medicine*, 2016, 9. vsk, nro 1, s. 4–8. doi:10.1177/1753495X15612658.   (englanniksi)
3. ↑  Compton, Julie: Transgender men, eager to have biological kids, are freezing their eggs  5.3.2019. NBC News. Viitattu 9.7.2019. (englanniksi)
4. ↑  Tytön synnyttänyt mies pääsi sairaalasta  3.7.2008. Iltalehti. Viitattu 8.7.2019.
5. ↑  Vasama, Tanja: Aleksi on suomalainen mies, joka synnyttää pian lapsen – Lain mukaan hänen ei pitäisi olla raskaana, mutta Aleksi päätti tehdä kehollaan mitä haluaa  21.12.2017. Helsingin Sanomat. Viitattu 8.7.2019.
6. ↑  Vasama, Tanja: Aleksin kaksi raskautta  15.5.2019. Helsingin Sanomat. Viitattu 8.7.2019.
**Kylävilkko** (*Eurema hecabe*) on laajalti Aasiassa, Afrikassa sekä Australiassa tavattava erittäin yleinen ja runsaslukuinen päiväperhoslaji.

Koko ja ulkonäkö
----------------

Kylävilkko on pieni kirkkaankeltainen perhonen, jolla esiintyy kaksi hieman toisistaan poikkeavaa värimuotoa sadekauden ja kuivan kauden mukaan. Siipien yläpinta on kirkkaan keltainen, mutta etusiiven kärkiosassa on laaja mustanruskea alue, jossa on lajille tyypillisesti kaksi sisennystä. Myös takasiivessä on ohut musta reunus, mutta etenkin koiraalla se on huomaamattoman kapea. Siipien alapinta on keltainen, mutta yläpintaa vaaleampi, ja siinä on jonkin verran harmaanruskeaa kuviointia. Siipiväli on noin 40 mm.

Melko samannäköisiä ovat myös muut vilkkolajit (*Eurema*).

Levinneisyys ja lentoaika
-------------------------

Kylävilkkoa tavataan useina eri alalajeina suuressa osassa Afrikkaa, Etelä-, Itä- ja Kaakkois-Aasiassa sekä laajalti Australiassa ja monilla Tyynen valtameren saarilla.

Elinympäristö ja elintavat
--------------------------

Kylävilkko on elinalueensa yleisimpiä päiväperhosia. Laji elää luontaisesti avoimilla paikoilla, kuten jokien varsilla, ja se on hyötynyt suuresti ihmisen toiminnasta. Sitä tavataankin usein juuri metsätalouden tuottamilla aukioilla, teiden varsilla, puistoissa sekä puutarhoissa. Koiraat imevät mielellään suoloja maasta, usein suurina parvina. Naaraita tavataan enemmän yksittäin. Perhoset käyvät myös ahkerasti kukilla juomassa mettä. Perhoset lentävät lähellä maanpintaa.

Kylävilkolla esiintyy *Wolbackia*-suvun bakteeri, joka vaikuttaa perhosten sukupuolten välisiin lukumääräsuhteisiin.

Ravintokasvi
------------

Kylävilkko on polyfagi, jonka toukkien ravintokasvi vaihtelee elinpaikan mukaan. Tyypillisiä ovat esimerkiksi lajit suvuista *Caesalpinia*, *Cassia*, *Pithecellobium* sekä *Wagatea*.

Lähteet
-------

1. ↑  Westrip, J.R.S.: *Eurema hecabe* *IUCN Red List of Threatened Species. Version 2023-1*.  2022. International Union for Conservation of Nature, IUCN, Iucnredlist.org. Viitattu 24.1.2024. (englanniksi)
2. 1 2  Kauri Mikkola, Jussi Murtosaari & Kari Nissinen (toim.): Perhosten lumo - Suomalainen perhostieto. Suomen Perhostutkijain Seuran 50-vuotisjuhlajulkaisu. Helsinki: Tammi, 2005. ISBN 951-31-3317-6 s. 284
3. 1 2
4. 1 2 3
5. ↑

Aiheesta muualla
----------------

* kuvia eri kehitysvaiheista (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Taksonitunnisteet | 
* Wikidata: Q1768465
* Wikispecies: Eurema hecabe
* AFD: Eurema\_hecabe
* BOLD: 19859
* CoL: 3CZ9G
* EoL: 176198
* GBIF: 5137849
* iNaturalist: 51614
* IRMNG: 11258619
* IUCN: 160386
* LepIndex: 177704
* NCBI: 76203

 |

 |
Mies hitataressa, Kioton Jidai matsuri -festivaali
**Hitatare** (jap. 直垂) on perinteinen japanilainen miesten asu, jota käyttivät samurait. 
Hitatare tuli suosituksi Kamakura-kaudella, kun valtaan nousi keisarillisen hovin sijaan sotilasluokka. Siitä tuli samuraiden tyypillisesti käyttämä vaate ja se korvasi samalla koristeellisemmat *kariginu*- ja *suikan*-vaatteet. Edo-kauden alkupuolella samurait käyttivät hitatarea seremoniavaatteena, ja siitä muodostui aiempaa arvokkaampi asu.

Hitatareen kuuluu kimonon tyyppinen päällystakki ja housut, jotka muistuttavat nykyisinkin käytettyjä *hakama*-housuja. Niissä on kuitenkin hakamasta poiketen nyörit, joilla housujen lahkeet voidaan kiristää nilkkojen ympärille. Asu valmistettiin silkistä, ramista tai hampusta. Myös takin hihansuut varustettiin nahasta punotuin nyörein.

Toisin kuin hovin käyttämät vaatteet, hitataren juuret ovat tavallisen kansan vaatetuksessa. Hitataren paita tungettiin housuihin, kun taas hoviaateli käytti väljiä, roikkuvia paitoja. Asun väri oli osoitus vaatteen käyttäjän arvoasemasta: brokadein koristeltuja vaatteita käyttivät yleensä vain kenraalit. Aateliset käyttivät haarniskansa alla kapeahihaista, silkistä valmistettua hitatarea ja lyhyitä housuja. Tätä yhdistelmää kutsuttiin nimellä *yoroi-hitatare* eli ’haarniska-hitatare’. Kun hitataren hihat koristeltiin suvun mon-tunnuksin, koko vaatetta kutsuttiin sanalla *daimon* eli ’suuri mon’. Kamakura-kauden loppupuolella ja Muromachi-kaudella vaatteesta kehittyi *daimonin* lisäksi myös toinen variaatio, *suō*. Molempien valmistukseen käytettiin silkin sijaan vähemmän arvokkaita kankaita.

Hitatarea käytetään nykyisin esimerkiksi *yabusame*-jousiammuntanäytöksissä. Kabukiteatterissa käytettävä hitatare poikkeaa alkuperäisestä ja perustuu nōteatterin vaatteisiin.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Lowry, Dave: *In the Dojo: A Guide to the Rituals and Etiquette of the Japanese Martial Arts*, s. 65. Shambhala Publications, 2006. ISBN 9780834824362. Teoksen verkkoversio.
2. 1 2 3  Araki, James T.: *The Ballad-drama of Medieval Japan*, s. 228. University of California Press, 1964. Teoksen verkkoversio.
3. 1 2  Shaver, Ruth M.: *Kabuki Costume*. Tuttle Publishing, 2013. ISBN 9781462903986. Teoksen verkkoversio.
4. 1 2  Minnich, Helen: *Japanese Costume & Makers: And the Makers of Its Elegant Tradition*, s. 139. Tuttle Publishing, 2012. ISBN 9781462908943. Teoksen verkkoversio.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Hitatare** Wikimedia Commonsissa
**Heikki Johannes Aaltoila** (vuoteen 1934 **Aalto**; 11. joulukuuta 1905 Hausjärvi – 11. tammikuuta 1992 Helsinki) oli suomalainen säveltäjä ja kapellimestari. Hän toimi Suomen Kansallisteatterin kapellimestarina ja säveltäjänä 40 vuoden ajan (1934–1973) ja sävelsi musiikin noin 150 näytelmään. Aaltoila opiskeli Helsingin konservatoriossa 1928–1934 ja yliopistossa. Hän toimi myös Yleisradion äänilevyosastolla 1939 ja musiikkiarvostelijana. Hänestä tuli Suomen Kansallisteatterin virkaa toimittava kapellimestari vuonna 1934 ja vakituinen kapellimestari 1945. Hän toimi tehtävässä vuoteen 1973 saakka.

Aaltoila tunnetaan myös elokuvamusiikin säveltäjänä. Aaltoilalle myönnettiin kaksi Jussi-patsasta, elokuvista *Niskavuoren Aarne* (1954) ja *Pastori Jussilainen* (1956). Hän sävelsi musiikin noin 75 elokuvaan. Hänet tunnettiin Suomen Filmiteollisuus -yhtiön "hovisäveltäjänä", ja hän teki paljon yhteistyötä elokuvaohjaaja Edvin Laineen kanssa. Aaltoilan tunnetuin sävellys on vuonna 1968 valmistuneeseen elokuvaan *Täällä Pohjantähden alla* tehty "Akselin ja Elinan häävalssi", johon hän kirjoitti myöhemmin myös sanat. Kappaleesta on sittemmin tullut hyvin suosittu.

Aaltoila sai Pro Finlandia -mitalin vuonna 1968, sekä Ida Aalberg -mitalin 1977.

Lisäksi Aaltoila toimi muun muassa Uuden Suomen musiikkikriitikkona vuosina 1943–1986.

Aaltoilan ensimmäinen puoliso vuosina 1941–1948 oli pianisti Marja Liuhto ja toinen puoliso vuodesta 1950 Inkeri Hupli (k. 1976). Aaltoila on haudattu Hietaniemen hautausmaalle.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Aaltoila Populaarimusiikin museon tietokannassa
2. 1 2  Heikki Aaltoilan muistokirjoitus Helsingin Sanomissa
3. ↑  Suomen Leijonan Pro Finlandia -mitalin saajat aakkosjärjestyksessä - Ritarikunnat *ritarikunnat.fi*.  9.10.2020. Viitattu 4.11.2021.
4. ↑  Palkitut – Ida Aalberg -säätiö *ida-aalberg-saatio.fi*. Viitattu 22.7.2022.
5. ↑  Kuka kukin on 1954
6. ↑  Kuka kukin on 1978

Aiheesta muualla
----------------

* Heikki Aaltoila Elonetissä.
* Heikki Aaltoila Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
* Heikki Aaltoilan sävellystuotanto Suomen äänitearkistossa (1901–1999)
* Heikki Aaltoilan sanoitustuotanto Suomen äänitearkistossa (1901–1999)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Suomi (KANTO)
* Yhdysvallat
* Tšekki

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Ritva
* Elonet
* Kansallisbiografia
* Yle
* Uppslagsverket Finland
* Biografiasampo

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana

 |

 |