recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Allyylikloridi** ei **3-klooripropeeni** on kloorattuihin alkeeneihin kuuluva orgaaninen yhdiste. Yhdistettä käytetään muun muassa polymeerien ja muiden kemikaalien valmistuksen lähtöaineena.

Ominaisuudet
------------

Huoneenlämpötilassa allyylikloridi on väritöntä herkkäliikkeistä nestettä. Sillä on tunnusomainen pistävä ja valkosipulinkaltainen haju. Yhdiste liukenee vähäisessä määrin veteen ja runsaasti useisiin orgaanisiin liuottimiin esimerkiksi etanoliin, dietyylieetteriin, asetoniin, kloroformiin ja tolueeniin. Allyylikloridi on hyvin reaktiivinen yhdiste. Yhdiste reagoi alkeeneille tyypillisesti ja se voidaan esimerkiksi polymeroida, se voi reagoida additioreaktioilla tai hapettaa epoksidiksi. Yhdisteelle tapahtuu myös organohalogeeniyhdisteiden tyypillisiä reaktioita ja klooriatomi voidaan esimerkiksi korvata muilla nukleofiileillä nukleofiilisella substituutioreaktiolla. Allyylikloridi ärsyttää hyvin voimakkaasti ihoa, silmiä ja hengitysteitä. Yhdisteelle altistumisesta voi seurata yskää, kurkkukipua, huonovointisuutta ja iholle joutuessa syövytysvammoja.

Valmistus ja käyttö
-------------------

Ensimmäisen kerran allyylikloridia valmistivat Auguste Cahours ja August Hofmann vuonna 1857 allyylialkoholin ja fosforitrikloridin välisellä reaktiolla. Nykyään yhdistettä valmistetaan teollisessa mittakaavassa klooraamalla propeenia noin 500–510 °C:n lämpötilassa. Reaktio on tyypiltään radikaalireaktio ja matalammassa lämpötilassa muodostuu myös muita kloorattuja hiilivetyjä. Pienemmässä mittakaavassa allyylikloridia valmistetaan muilla menetelmillä.

Allyylikloridia käytetään runsaasti muiden yhdisteiden valmistukseen. Siitä saatavia kemikaaleja ovat muun muassa epikloorihydriini, glyseroli, allyyliamiini, allyyliesterit, epoksidihartsit, novolakka ja eräät barbituraatit ja muut lääkeaineet.

Lähteet
-------

1. ↑  Allyl chloride – Substance summary *PubChem*. NCBI. Viitattu 16.9.2017.
2. 1 2 3  Alén, Raimo: *Kokoelma orgaanisia yhdisteitä: Ominaisuudet ja käyttökohteet*, s. 73. Helsinki: Consalen Consulting, 2009. ISBN 978-952-92-5627-3.
3. 1 2 3 4  Chris Kneupper & Lester Saathoff: *Allyl Chloride, Kirk-Othmer Encyclopedia of Chemical Technology*, John Wiley & Sons, New York, 2000. Viitattu 16.9.2017
4. 1 2  Susan Budavari (päätoim.): *Merck Index*, s. 53. 12th Edition. Merck & Co. 1996. ISBN 0911910-12-3. (englanniksi)
5. 1 2 3  Ludger Krähling, Jürgen Krey, Gerald Jakobson, Johann Grolig & Leopold Miksche: *Allyl Compounds, Ullmann’s Encyclopedia of Industrial Chemistry*, John Wiley & Sons, New York, 2000. Viitattu 16.9.2017
6. 1 2 3  Thomas Scott, Mary Eagleson: *Concise encyclopedia chemistry*, s. 47. Walter de Gruyter, 1994. ISBN 978-3110114515. (englanniksi)
7. ↑  Allyylikloridin kansainvälinen kemikaalikortti Viitattu 16.9.2017.
8. 1 2  T.S.S. Dikshith: *Handbook of Chemicals and Safety*, s. 65–66. CRC Press, 2016. ISBN 9781439820612. Kirja Googlen teoshaussa (viitattu 16.9.2017). (englanniksi)
9. 1 2  Klaus Weissermel, Hans-Jürgen Arpe: *Industrial organic chemistry*, s. 296. Wiley-VCH, 2003. ISBN 978-3-527-30578-0. (englanniksi)
**Jalkapallon I divisioonan kausi 1992** oli Suomen jalkapallon toiseksi korkeimman sarjatason kausi. Kausi pelattiin 12 joukkueen kaksinkertaisena sarjana. Voittaja Tampereen Pallo-Veikot nousi suoraan Veikkausliigaan. Toiseksi sijoittunut Finnairin Palloilijat nousi myös liigaan voitettuaan karsinnan FC Oulun kanssa. Kolme viimeistä joukkuetta putosivat suoraan II divisioonaan.  I divisioonassa otettiin kaudella käyttöön pistelaskujärjestelmä, jossa voitosta sai kolme pistettä.

Sarjataulukko
-------------

| S | Joukkue | O | V | T | H | TM | PM | ME | Pist |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | TPV | 22 | 13 | 6 | 3 | 61 | 23 | +38 | **45** |
| 2 | FinnPa | 22 | 12 | 6 | 4 | 45 | 19 | +26 | **42** |
| 3 | JoKu | 22 | 12 | 6 | 4 | 35 | 18 | +17 | **42** |
| 4 | KePS | 22 | 12 | 4 | 6 | 44 | 27 | +17 | **40** |
| 5 | VPS | 22 | 11 | 6 | 5 | 47 | 32 | +15 | **39** |
| 6 | KPV | 22 | 11 | 2 | 9 | 42 | 31 | +11 | **35** |
| 7 | PK-37 | 22 | 9 | 6 | 7 | 38 | 26 | +12 | **33** |
| 8 | TP-55 | 22 | 8 | 4 | 10 | 34 | 39 | −5 | **28** |
| 9 | Kumu | 22 | 8 | 2 | 12 | 38 | 52 | −14 | **26** |
| 10 | VanPa | 22 | 7 | 2 | 13 | 35 | 52 | −17 | **23** |
| 11 | FC 1991 | 22 | 3 | 3 | 16 | 21 | 63 | −42 | **12** |
| 12 | Reipas | 22 | 2 | 1 | 19 | 22 | 80 | −58 | **7** |

Yleisömäärät
------------

| Seura | Ottelut | Yleisömäärä | Yleisökeskiarvo |
| --- | --- | --- | --- |
| VPS | 11 | 14 458 | 1314 |
| JoKu | 11 | 8 140 | 740 |
| KePS | 11 | 7 083 | 644 |
| TPV | 11 | 6 412 | 583 |
| Kumu | 11 | 6 179 | 562 |
| KPV | 11 | 5 884 | 535 |
| PK-37 | 11 | 5 884 | 535 |
| TP-55 | 11 | 5 796 | 527 |
| FinnPa | 11 | 4 250 | 386 |
| FC 1991 | 11 | 2 969 | 270 |
| Reipas | 11 | 2 888 | 263 |
| VanPa | 11 | 1 915 | 174 |
| **Yhteensä** | **132** | **71 858** | **544** |

Karsinta liigaan
----------------

Finnairin Palloilijat ja Joutsenon Kullervo pelasivat uusinnan toisesta sijasta, jonka FinnPa voitti 3–1.

* FC Oulu – FinnPa 0–0
* FinnPa – FC Oulu 1–0

Finnairin Palloilijat nousi liigaan yhteismaalein 1–0.

Lähteet
-------

1. ↑  Finland - List of League Second Level Tables *rsssf.com*. Viitattu 13.8.2013.
2. ↑  Jalkapallokirja 1993

  

Ykkösliigan kaudet
1973 | 1974 | 1975 | 1976 | 1977 | 1978 | 1979

1980 | 1981 | 1982 | 1983 | 1984 | 1985 | 1986 | 1987 | 1988 | 1989

1990 | 1991 | 1992 | 1993 | 1994 | 1995 | 1996 | 1997 | 1998 | 1999

2000 | 2001 | 2002 | 2003 | 2004 | 2005 | 2006 | 2007 | 2008 | 2009

2010 | 2011 | 2012 | 2013 | 2014 | 2015 | 2016 | 2017 | 2018 | 2019

2020 | 2021 | 2022 | 2023 | 2024

*Kaudet 1973–1993 I divisioona ja 1994–2023 Ykkönen*
**Paul Rand** (oik. *Peretz Rosenbaum*, 15. elokuuta 1914 Brooklyn, New York – 26. marraskuuta 1996 Norwalk, Connecticut) oli yhdysvaltalainen art director ja graafinen suunnittelija, joka tuli tunnetuksi monien suuryritysten logojen muotoilijana. Hänen asiakkaisiinsa kuuluivat IBM, UPS, ABC, Enron, Westinghouse ja NeXT.

Henkilöhistoria ja ammattiura
-----------------------------

Rand oli ensimmäisiä amerikkalaisia graafikoita, jotka edustivat pelkistetyn asiallista sveitsiläistä tyyliä. Yhdessä Saul Bassin, Henry Wolfin, Robert Brownjohnin ja Lou Dorfsmanin kanssa hän oli keskeinen jäsen niin sanotussa New Yorkin koulukunnassa, joka uudisti amerikkalaista graafista suunnittelua 1950-luvulla.

Rand opiskeli Pratt Institutessa 1929–1932, Parsons-taideoppilaitoksessa 1932–1933 ja Art Students Leaguessa 1933–1934. Hän aloitti uransa aikakauslehtien kuten *Esquire* ja *Apparel Arts* graafikkona ja taittajana ja työskenteli sitten vuosina 1941–1954 Weintraub-mainostoimistossa muun muassa sittemmin mainosalan legendaksi nousseen Bill Bernbachin kanssa. Mainosgraafikolle epätyypilliseen tapaan Rand oli hyvin kiinnostunut työnsä filosofiasta ja teoreettisista kysymyksistä. Yritysgrafiikan lisäksi Rand suunnitteli julisteita, pakkauksia ja tekstiilejä sekä kuvitti lastenkirjoja.

Rand kuoli syöpään kotonaan Connecticutin Norwalkissa marraskuussa 1996, hän oli kuollessaan 82-vuotias.

Kirjoja
-------

Rand julkaisi alaltaan seuraavat teokset:

* Rand, Paul (1985). *Paul Rand: A Designer’s Art.* Yale University Press. ISBN 978-0300082821.
* Rand, Paul (1994). *Design, Form, and Chaos.* Yale University Press. ISBN 978-0300055535.
* Rand, Paul (1996). *From Lascaux to Brooklyn.* Yale University Press. ISBN 978-0300066760.

Lähteet
-------

1. 1 2  Paul Rand 1914–1996. *Design Week* 17.12.1999. Haettu 20.9.2016 palvelusta HighBeam Research (vaatii tilauksen):
2. ↑  Paul Rand, 82, designed logos for IBM, ABC. Muistokirjoitus, *Daily News* (Los Angeles, CA) 28.11.1996. Haettu 20.9.2016 palvelusta HighBeam Research (vaatii tilauksen):

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Paul Rand** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Ranska
* BnF data
* Katalonia
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Japani
* Tšekki
* Korea
* Alankomaat

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Taiteenala | 
* Museum of Modern Art
* RKD Artists
* ULAN

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC
* IdRef

 |

 |

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Paul Rand
Ruukkialuetta vuonna 2010.
**Mackmyra** on kylä, kartano ja entinen rautaruukki- ja sellutehdasyhdyskunta Gävlen kunnassa Ruotsin Gävleborgin läänissä. Se on nykyisin osa Valbon taajamaa, ja sen aluetta rajaavat epävirallisesti Gavleån-joki pohjoisessa, Spikåsbäcken-puro idässä ja E16-valtatie etelässä. Kylässä on vuodesta 1990 toiminut Gavleån-joen suurin vesivoimala, ja sitä ennen sen paikalla toimi pienempi voimala läpi 1900-luvun.

Jo 1500-luvulla kylässä toimi talonpoikien omistama, vesivoimalla käyvä hamari, joka takoi kankirautaa. Vuonna 1685 sen osti asessori Daniel Tilas, ja 1700-luvulla hamari toimi yhteistyössä nykyisen Valbon ostoskeskuksen paikalla sijainneen masuunin kanssa. Vuonna 1756 omistajaksi tuli tukkukauppias Paul Strömbäck, joka rakensi kylän maille kartanon 1797. Ruukin osti vuonna 1814 tukkukauppias Olof Elfbrink, joka kehitti sitä ja rakensi alueelle kuuden hehtaarin englantilaistyylisen maisemapuutarhan. Elinkeinovapauslaki 1846 kiristi kilpailua niin, että ruukki suljettiin 1855. Omistaja kuitenkin jatkoi toimintaa myöhemmin vuodesta 1877 läheisessä Forsbackassa.

Vuosina 1889–1976 Mackmyrassa toimi sulfiittisellutehdas, joka tuli vuonna 1906 tunnetuksi puolen vuoden työtaistelusta. Tehtaan johto uhkasi irtisanoa henkilökunnan työstä ja 40 lapsiperhettä työsuhdeasunnoista, elleivät juuri perustamaansa ammattiyhdistykseen liittyneet työntekijät heti eroa yhdistyksestä ja loputkin työläiset anna kirjallista vakuutusta uskollisuudesta työnantajalleen. Kuuden kuukauden työtaistelussa työväki sai tukea koko Ruotsin ammattiyhdistysliikkeeltä, ja sellutehtaan omistajat joutuivat perääntymään.

Sellutehtaan viimeinen omistaja Stora Kopparbergs Bergslags AB sulki sen vuonna 1976, minkä jälkeen sen tiloissa toimi puunhakettamo 1990-luvulle ja sen jälkeen joitakin vuosia sahalaitos. Vuonna 1999 tiloissa aloitti viskitislaamo Mackmyra Svensk Whisky AB.

Lähteet
-------

1. ↑  Mackmyra stångjärnssmedja och herrgård *Svenska industriminnesföreningen*. Viitattu 16.8.2023.
2. ↑  Mackmyra bruk *Länsmuseet Gävleborg*. Viitattu 16.8.2023.
3. ↑  Hager, Margit (tuottaja): Mackmyrakonflikten *Sveriges Radio*.  1.2.2007. Viitattu 16.8.2023.  (audio 7:57 min)
4. ↑  Mackmyra Svensk Whisky AB *NE Nationalencyklopedin*. Viitattu 16.8.2023.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Mackmyra** Wikimedia Commonsissa

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäiset artikkelit: sv:Mackmyra & sv:Mackmyra Sulfit AB
**Salima Ghezali** (arab. سليمة غزالي‎, *Salīma Ġazālī*; s. 1958 Bouira, Ranskan Algeria) on algerialainen toimittaja ja ihmisoikeusaktivisti, joka kirjoitti Algerian sisällissodan aikana maan ihmisoikeustilanteesta. Hän on ollut aktiivinen myös Algerian naisliikkeessä.

Elämä
-----

Ghezali on ollut 1980-luvulta alkaen mukana Algerian naistenliikkeessä. Hän perusti vuonna 1989 naisjärjestön, jonka tarkoituksena oli vastustaa alistavaa perhelakia. Vuonna 1991 hän puolestaan perusti *Nyssa*-nimisen feministisen sanomalehden, joka lopetti varojen puutteen takia toimintansa 18 numeron jälkeen.

Ghezali toimitti vuodesta 1994 alkaen ranskankielistä viikkolehteä *La Nationia*, joka oli maan luetuin viikkolehti. Lehti oli ainoa, joka kritisoi vuonna 1991 alkaneen sisällissodan molempia puolia, hallitusta ja islamistisia ryhmittymiä. Se pyrki poliittiseen vuoropuheluun, edistämään ihmisoikeuksia ja mielipiteenvapautta. *La Nation* joutui useasti keskeyttämään toimintansa. Se kiellettiin vuonna 1996, kun Ghezali oli kirjoittanut *Le Monde diplomatique* -lehteen raportin Algerian ihmisoikeustilanteesta.

Ghezali palkittiin vuonna 1997 Euroopan parlamentin Saharov-palkinnolla ja vuonna 1998 Olof Palme -palkinnolla. Olof Palme -palkinnon perusteluiden mukaan Ghezalilla on ollut "rohkeutta jatkaessaan vaaroista huolimatta puolueetonta raportointiaan Algerian kansalle tehdyistä väkivaltaisuuksista".

Lähteet
-------

1. ↑  Boles, Janet K. & Hoeveler, Diane Long (toim.): *Historical Dictionary of Feminism*, s. 150. Lanham, Maryland: Scarecrow Press, 2004. ISBN 0-8108-4946-1. Google-kirjat (viitattu 9.3.2018).
2. 1 2  Salima Ghezali European Parliament. Viitattu 9.3.2018. (englanniksi)
3. ↑  Algerialainen toimittaja sai Palme-palkinnon *MTV.fi*.  13.1.1998. MTV Internet. Viitattu 9.3.2018.


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Yhdysvallat

 |

 |
Burghley Housen julkisivu
**Burghley House** on englantilainen herraskartano Lincolnshiren kreivikunnassa Peterborough’n kaupungin laitamilla lähellä Stamfordia. Burghley House on näyttävä Elisabetin ajan rakennus. Kartanon pääosan kahdessa alimmassa kerroksessa on 35 suurta huonetta. Näiden lisäksi kartanossa on 80 pienempää huonetta sekä lukuisia halleja, käytäviä, kylpyhuoneita ja huoltotiloja.

Historia
--------

Burghley House rakennettiin vuosien 1555 ja 1587 välillä kuningatar Elisabet I:n korkea-arvoiselle virkamiehelle William Cecille, josta tuli Burghleyn 1. lordi. Kartano on italialaistyylinen. Tyyli oli 1500-luvulla suosittua Ranskassa ja Flanderissa. Englantiin tyyli tuli erityisesti alankomaalaisen arkkitehdin Hans Vredeman de Vriesin ansiosta. Muita tyyliin vaikuttaneita arkkitehteja olivat italialainen Sebastiano Serlio sekä ranskalainen Philibert de l’Orme.

Burghleyn lordi David Cecil, tuleva Exeterin 6. markiisi, voitti vuonna 1928 olympialaisissa 400 metrin aitajuoksussa kultamitalin.

Nykyaika
--------

Kartanoa hallitsee tällä hetkellä 16. sukupolvi Cecilin sukua, Exeterin 8. markiisi Michael Cecil. Kartano on suosittu matkailukohde, jossa on erilaisia näyttelyitä ja tapahtumia. Myös Burghley Housen taidekokoelmat ja huonekalut sekä kartanon puutarhat ovat vierailun arvoisia. Kartanon mailla järjestetään vuosittainen kenttäratsastuskilpailu Burghley Horse Trials.

Burghley House elokuvissa
-------------------------

Burghley House on ollut kulissina useassa elokuvassa.

* Da Vinci –koodi
* Ylpeys ja ennakkoluulo
* Elisabet – kultainen aikakausi

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Burghley House** Wikimedia Commonsissa

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Burghley House
2. ↑  MailOnline
3. 1 2
**Vannetanssi**, eli huuppaus, hooppaus, hoopdance tai hooping on tanssilaji, jossa liikutaan vanteen kanssa. Se on ottanut vaikutteita rytmisestä kilpavoimistelusta, sirkustaiteesta, show-tanssista ja modernista tanssista. Laji on saanut modernin alkunsa 1990-luvun lopulla Yhdysvalloissa, josta se on levinnyt ympäri maailmaa. Alkujuuret ovat intiaanikulttuureissa, joissa rottinkivanteita käytettiin kuvittamaan tanssin avulla kerrottuja tarinoita.

Erilaiset vanteet
-----------------

Nykyään vannetanssissa käytetään erilaisista muoveista tai metallista tehtyjä vanteita, joiden koko, materiaali ja viimeistely riippuu tanssijan mieltymyksistä ja taitotasosta. Yleisesti ottaen isommat ja paksummasta putkesta tehdyt vanteet ovat helpompia kumppaneita aloittelijalle ja kevyemmät sekä pienemmät huupit edistyneemmille vannetanssijoille. Hyvä peukalosääntö on että aloittelijan kannattaa tarttua itseään noin napaan ulottuvaan vanteeseen, mutta huuppaajan ruumiinrakenne vaikuttaa myös mitoitukseen. Vyötäröltä isokokoisen vannetanssijan kannattaa ottaa isompi vanne ja kapealle saattaa riittää pienempi vanne kuin oma pituus antaisi ymmärtää. Lelukaupoista löytyvät lapsille mitoitetut vanteet sopivat käsiliikkeisiin, varsinkin uudelleen teipattuina, mutta aikuisen ei kannata opetella niillä vannetanssia liian pienen koon ja kevyen materiaalin takia. Urheilukaupoissa myytävät painavat ja sisäpinnalta nystyräiset vanteet eivät sovi vannetanssin harrastamiseen, koska ovat lajiin liian kömpelöitä.

Vannetanssin harrastaminen
--------------------------

Vannetanssin harrastamisen voi aloittaa joko opettajan avulla tai itsenäisesti. Suomessa vannetanssikursseja ja -työpajoja järjestävät monet eri tahot isoimmissa kaupungeissa, mutta pienemmillä paikkakunnilla alkuun saattaa päästä parhaiten lukuisien internetistä löytyvien opetusvideoiden avulla. Aktiivisia vannetanssipaikkoja ovat ainakin Helsinki, Tampere, Oulu, Rovaniemi ja Kainuu.

Lähteet
-------

* Vannetanssi kehittää tasapainoa ja koordinaatiokykyä (Arkistoitu – Internet Archive) Ellit
* Vannetanssia esittely City.fi
* Vannetanssi saa pään pyörälle MeNaiset
* Vannetanssiyhdistyksen usein kysytyt kysymykset

Aiheesta muualla
----------------

* Vannetanssiyhdistys
* MoodforHoop.fi
* Hooping.org

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Hooping
Kaucminden kartano
**Kaucminden kartano** (saks. *Gut Kauzminde/Kauzmünde*) on kartano historiallisella Zemgalen alueella Latviassa.

Historia
--------

Kartanon ensimmäiset osat on rakennettu noin vuonna 1459. Sitä on jälleenrakennettu 1780-luvulla kreivi Peter Ludwig von der Pahlenin toimesta, talon suunnittelijana toimi jälleenrakennuksen aikana tanskalainen arkkitehti Severin Jensen. Kartanoa on rakennettu eri aikakausina rakennusta jatkamalla ja rakenteita yhdistelemällä, ja se valmistui kokonaisuudessaan vuonna 1912. Rakennus on puolikuunmuotoinen ja kompleksia kutsutaan *Kaucminden palatsiksi*. Kartano toimi aikanaan Von der Pahlen-suvun asuinpaikkana, Peter Ludwigin toimiessa kenraalikuvernöörinä. Vuoden 1920 maareformiin saakka kartano pysyi Pahlen-suvun omistuksessa. Ennen toista maailmansotaa kartanossa toimi mm. taloustieteellinen instituutti vuosina 1923-1943 sittemmin rakennus on toiminut sairaalana, päiväkotina ja maatalousoppilaitoksena. Kaucminden kartano on ollut historiallisesti merkittävä rakennus ja se on luokiteltu kansalliseksi kulttuuriperintökohteeksi vuonna 1998.

Lähteet
-------

* (Arkistoitu – Internet Archive)
* 
*
**Hiroki Itō** (jap. 伊藤 洋輝, *Itō Hiroki*; s. 12. toukokuuta 1999 Hamamatsu) on japanilainen jalkapalloilija. Hän on pelipaikaltaan keskuspuolustaja ja pituudeltaan 188-senttimetrinen.

Seurajoukkueura
---------------

Itō siirtyi kotimaansa Júbilo Iwata -seurasta saksalaiseen VfB Stuttgartiin kesällä 2021, ensimmäisen kauden ajaksi lainalle. Hän pelasi kaudella 2021–2022 Bundesliigassa 29 ottelua, joista 26 ottelua avauskokoonpanossa, ja teki maalin marraskuussa Mainzia vastaan. Kesällä 2022 Stuttgart osti hänen pelaajaoikeutensa.

Maajoukkueura
-------------

Itō pelasi Japanin alle 20-vuotiaiden maajoukkueessa ikäluokan MM-kilpailuissa 2019. Hän nousi Japanin A-maajoukkueeseen kesäkuussa 2022. Hän on lokakuun 2022 loppuun mennessä pelannut viisi A-maaottelua, joissa neljä kertaa avauskokoonpanossa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Hiroki Itō Transfermarkt-sivustolla (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Soccerway

VfB Stuttgart – Saksan Bundesliiga
1 Bredlow |
2 Anton |
4 Vagnoman |
6 Stiller |
7 Mittelstädt |
8 Millot |
9 Guirassy |
10 Jeong |
14 Silas |
15 Stenzel |
16 Karazor |
17 Haraguchi |
18 Leweling |
19 Milošević |
20 Stergiou |
21 Itō |
22 Kastanaras |
23 Zagadou |
25 Egloff |
26 Undav |
27 Führich |
28 Martey |
29 Rouault |
32 Massimo |
33 Nübel |
36 Ulrich |
41 Seimen |
42 Schock |
Valmentaja Hoeneß

Japanin joukkue – Jalkapallon MM-kilpailut 2022
1 Kawashima |
2 Yamane |
3 Taniguchi |
4 Itakura |
5 Nagatomo |
6 Endō |
7 Shibasaki |
8 Dōan |
9 Mitoma |
10 Minamino |
11 Kubo |
12 Gonda |
13 Morita |
14 J. Itō |
15 Kamada |
16 Tomiyasu |
17 Tanaka |
18 Asano |
19 Sakai |
20 Machino |
21 Ueda |
22 Yoshida |
23 Schmidt |
24 Sōma |
25 Maeda |
26 H. Itō |
Valmentaja Moriyasu
**Maamiesten Kauppa Osakeyhtiö (MKO)** oli suomalainen vuosina 1892–1977 toiminut tukkuliike. Maamiesten Kauppa harjoitti aluksi myös vähittäiskauppaa mutta keskittyi sitten tukkukauppaan. Maamiesten Kauppa harjoitti siirtomaatavarain, viljan, rehujen ja lannoitteiden sekä aikaisemmin lisäksi kankaiden ja lyhyttavaroiden tukkukauppaa. Alkuaikoina Maamiesten Kauppa harjoitti lisäksi maataloustarpeiden- ja koneiden kauppaa. Maamiesten Kauppa oli 689 maanviljelijän perustama.

Maamiesten Kauppa sai alkunsa kun kustavilainen lyseolehtori A. W. Jahnsson kutsui 1891 Turkuun syysmarkkinoille saapuneita maanviljelijöitä yhteiseen neuvonpitoon maataloustuotteiden myynnin edistämiseksi. Kokouksen tuloksena perustettiin Varsinais-Suomen Pienten Maanviljelijäin Seura ja sen yhteyteen 1892 Maamiesten Kauppa Osakeyhtiö, joka oli Suomen ensimmäinen osakeyhtiönä perustettu kauppaliike. Liikkeen yhtiöjärjestys ja toimintaperiaatteet kirjattiin sekä ruotsiksi että suomeksi. Vuonna 1898 Maamiesten Kauppa osti Turun toimitalokseen Kauppiaskadun ja Venäjän Kirkkokadun (nykyinen Yliopistonkatu) kulmassa sijainneen kauppias Strandellin talon.

Maamiesten Kauppa aloitti toimintansa Uudessakaupungissa, jossa sillä oli liike Alinenkatu 30:ssä. Maamiesten Kauppa muutti 1903 Uudessakaupungista Turkuun. Uusi viisikerroksinen kauppatalo valmistui vuosina 1927–1928. 1920-luvun klassisismia edustaneen talon suunnitteli arkkitehti Väinö Toivio. Talossa sijaitsi myös elokuvateatteri Kinola, yleinen sauna ja kellarikerroksessa torikauppiaiden varastotila.

Maamiesten Kaupalla oli vuosina 1928–1967 oma kahvipaahtimo (kahvin tuotemerkki *Maku*), vuodesta 1936 sulatejuustotehdas (Sisu-sulatejuusto), maustepakkaamo (MKO-mausteet), kovasinhiomo (valmisti MKO-kovasimia vientiä varten) ja myyntivarasto Tampereella. Vuonna 1932 Maamiesten Kauppa osti turkulaisen tukkuliikkeen Oy A. E. Himberg Ab:n. 1940-luvulla Maamiesten Kaupalla oli myyntikonttorit Tampereella, Hämeenlinnassa, Porissa ja Salossa. Vuonna 1957 Maamiesten Kaupan palveluksessa oli 135 henkilöä ja liikevaihto oli 2 619 miljoonaa markkaa. Naantalilainen motelli Kultainen Aurinko Oy oli Maamiesten Kauppa Oy:n tytäryhtiö.

Viimeksi 1970-luvulla Maamiesten Kauppa Osakeyhtiö toimi Spar-elintarviketukkurina Turussa, Hämeenlinnassa, Salossa, Loimaalla ja Valkeakoskella. Wihuri Oy Aarnio osti Maamiesten Kauppa Osakeyhtiön 1970 ja fuusioi sen 1976. Turun toimitalo siirtyi 1993 Veritaksen haltuun.

Toimitusjohtajia
----------------

* 1892–1927 Johan G. Nordström (1865–1953)
* vuoteen 1932 konsuli Urho Laakso (1893–1966), hankki MKO:n osake-enemmistön 1923
* vuodesta 1932 Akseli Hietakari (1894–1956), entinen Oy A. E. Himberg Ab:n toimitusjohtaja, osti Urho Laakson osakkeet ja omisti 1949 98 prosenttia MKO:sta.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Täydentäviä yhtiötietoja : Maamiesten Kauppa Osakeyhtiö (MKO), Pörssitieto G. Kock
2. 1 2 3 4  Veritas eläkevakuutus : Maamiesten kauppatalon synty
**Lila Abu-Lughod** (s. 1952) on palestiinalais-amerikkalainen antropologi. Hän on yhteiskuntatieteiden professori Columbian yliopiston antropologian laitoksella New Yorkissa. Hän on erikoistunut etnografiseen tutkimukseen arabimaailmassa. Hänen kirjansa käsittelevät muun muassa feminististä antropologiaa, median ja nationalismin suhdetta, sekä muistin politiikkaa.

Varhainen elämä ja koulutus
---------------------------

Abu-Lughodin isä oli merkittävä palestiinalainen akateemikko Ibrahim Abu-Lughod. Hänen äitinsä, Janet Abu-Lughod, oli johtava yhdysvaltalainen kaupunkisosiologi. Abu-Lughod valmistui Carleton Collegesta vuonna 1974 ja väitteli tohtoriksi Harvardin yliopistosta vuonna 1984.

Ura
---

Abu-Lughodin tutkimukset vallasta, sukupuolesta ja naisten oikeuksista Lähi-idässä pohjaavat pitkäaikaiseen etnografiseen tutkimukseen Egyptissä.

1970–1980-luvuilla hän asui kaksi vuotta Awlad 'Ali -beduiiniheimon parissa Egyptissä. Tämän kenttätyön pohjalta hän kirjoitti kaksi ensimmäistä teostaan *Veiled Sentiments: Honor and Poetry in a Bedouin Society* sekä *Writing Women's Worlds*.

Abu-Lughodin vuonna 2013 julkaistu kirja *Do Muslim Women need Saving?* käsitteli musliminaisista länsimaissa tuotettua kuvaa. Hänen mukaansa puhe pelastamista tarvitsevista, sorretuista musliminaisista oli liian yksinkertaistava. Kirja argumentoi, että yksin uskonnolla ei pystytä selittämään sukupuolten epätasa-arvoa islamilaisissa maissa. Uskontoa enemmän vaikuttavat köyhyyden ja autoritaarisuuden kaltaiset globaalit kysymykset.

Henkilökohtainen elämä
----------------------

Abu-Lughod on esittänyt tukensa Israelia boikotoivalle BDS-liikkeelle.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Lila Abu-Lughod Columbia University. Viitattu 13.3.2021.
2. ↑  Sherene Seikaly: Commemorating Janet Abu-Lughod *Jadaliyya*.  13.2.2014. Viitattu 13.3.2021.
3. ↑  Lila Abu-Lughod: Professor and author *IMEU*.  Arkistoitu 28.9.2007. Viitattu 13.3.2021.
4. ↑  Do Muslim Women Need Saving? Harvard University Press. Viitattu 13.3.2021.
5. ↑  Public figures call-out 'moral inconsistency' of boycotting Israeli settlements alone  21.10.2016. BDS-movement. Viitattu 13.3.2021.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Belgia
* Yhdysvallat
* Latvia
* Japani
* Tšekki
* Korea
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Hoffmannin tipat**, epävirallisesti: **Hokmannin tipat**, olivat 1800-luvulla ja 1900-luvun alkupuolella käytössä ollut yleislääke, joka oli valmistettu sekoittamalla yksi osa eetteriä ja kolme osaa spriitä. Seoksen oli alun perin keksinyt saksalainen Friedrich Hoffmann (1660–1742). Sitä markkinoitiin kauppanimellä *Anodyne* kouristuksiin, korvasärkyyn, hammassärkyyn, munuaiskiviin, sappikiviin, kuukautiskipuihin ja moneen muuhun vaivaan.

Hoffmannin tippoja myytiin yleisesti alkoholin korvikkeena käytettäväksi, ja tippoja käytettiin tällöin sokeripalaan imeytettynä. Tippojen väärinkäyttö päättyi Etelä-Suomessa suurelta osin sen jälkeen, kun kieltolaki kumottiin ja laillista alkoholia oli saatavana. Samaan aikaan apteekit alkoivat kontrolloida tehokkaasti tippojen myyntiä. Lapissa tippojen käyttö jatkui vielä 1950-luvulle saakka, kunnes Alkon myymäläverkko laajeni siellä ja laillisen alkoholin saanti helpottui.

Lähteet
-------

1. 1 2  Pekka Kilpinen: Eetterin ohimenevä nautinto (Internet Archive linkki) *Yliopisto-lehti 20/1996*.  1996.  Arkistoitu 17.5.2014. Viitattu 5.8.2013.
2. ↑  Pierce, David: Friedrich Hoffmann *Utopian Surgery*. BLTC Research. Viitattu 5.8.2013. (englanniksi)
**Markkinahäiriö** (engl. *market failure*) on taloustieteessä tilanne, jossa markkinat eivät allokoi tai tuota tehokkaasti hyödykkeitä. Se määritellään ei-Pareto-optimaalisena tasapainona, jossa jonkun toimijan asemaa ei voi parantaa muiden kärsimättä. Yleisemmin markkinahäiriö tarkoittaa tilannetta, jossa yksilöiden oman edun tavoittelu johtaa yhteiskunnan kannalta tehottomaan lopputulokseen. Monet julkisen vallan toimet tähtäävät markkinahäiriöihin puuttumiseen.

Käsitteen markkinahäiriöstä on ensimmäistä kertaa esittänyt viktoriaanisen ajan filosofi Henry Sidgwick.

Yleistä
-------

Taloustieteilijät käyttävät erilaisia malleja tällaisten tilanteiden kuvaamiseen. Kaksi markkinahäiriöiden pääsyytä ovat:

1. markkinoiden epäoptimaalinen rakenne
2. kaikkia haittoja tai hyötyjä ei sisäistetä hintoihin, jonka vuoksi päätöksenteko markkinoilla vääristyy.

Näitä ongelmia voidaan yrittää ratkoa muun muassa sääntelyllä tai muuten valtion puuttumisella. Toisinaan on mahdollista perustaa markkinat sinne mistä ne puuttuvat.

Markkinahäiriöiden tutkimus
---------------------------

Taloustieteen valtavirran tutkimuksesta huomattava osa liittyy markkinahäiriöiden tutkimukseen. Kaikki taloustieteilijät eivät kuitenkaan ole hyväksy markkinahäiriötä käsitteenä. Niin sanottua laissez-faire -näkemystä kannattavat, lähinnä itävaltalaisen taloustieteen edustajat sekä libertaarit, eivät halua lisätä valtion roolia tai valtion sääntelevän markkinoiden toimintaa. Marxilaiset puolestaan tyypillisesti uskovat, että yksilöllinen tuotantovälineiden omistus on ongelma itsessään ja että talouden resurssit pitäisi jakaa muutoin kuin markkinamekanismin kautta. Heidän näkemyksensä siis poikkeaa markkinahäiriön käsitteestä, koska he pitävät kaikkea markkinoiden toimintaa huonona.

Markkinoiden epäoptimaalinen rakenne
------------------------------------

Epäoptimaalinen markkinarakenne on muun muassa seuraavissa tapauksissa:

* Epätäydellinen kilpailu
	+ Monopoli
	+ Monopsoni
	+ Duopoli
	+ Oligopoli
	+ Oligopsoni
	+ Monopolistinen kilpailu
	+ Kartelli

Luonnollisen monopolin tapauksessa yrityksellä on pitkällä aikavälillä laskevat keskimääräiset kustannukset. Tällöin monopoli ei ole välttämättä epäoptimaalinen.

Haittojen ja hyötyjen sisäistämättä jättäminen
----------------------------------------------

Ongelma liittyy haittojen tai hyötyjen sisäistämiseen esimerkiksi seuraavissa tapauksissa:

* Ulkoisvaikutus
	+ Julkishyödyke
	+ Yhteisresurssi
* Epätäydellinen tai epäsymmetrinen informaatio
	+ Haitallinen valikoituminen
	+ Moraalikato
	+ Päämies–agentti-ongelma

Katso myös
----------

* Mikrotaloustiede
* Dirigismi
* Sääntelyhäiriö

Lähteet
-------

1. ↑  
*Microeconomic Theory*, Andreu Mas-Colell, Michael D. Whinston and Jerry R. Green, Oxford University Press, 1995, ISBN 0195073401, 9780195073409, page 308.
2. ↑  Medema, Steven G. (2007). "The Hesitant Hand: Mill, Sidgwick, and the Evolution of the Theory of Market Failure," *History of Political Economy*, 39(3), p p. 331-358. 2004 Online Working Paper.
Marketta Mattila huhtikuussa 2014.
**Marketta Mattila** (s. 29. marraskuuta 1956) on suomalainen toimittaja, kolumnisti ja tuottaja. Hän asuu Sipoossa, missä on toiminut vihreiden kunnanvaltuutettuna vuodesta 2012.

Mattila valmistui Tampereen yliopistosta vuonna 1982 yhteiskuntatieteiden maisteriksi pääaineenaan tiedotusoppi. Ennen televisiotyötä hän oli sanomalehti Uuden Suomen kulttuuritoimituksen päällikkö ja teatteritoimittaja (1984–1991). Vuonna 2005 Mattila sai Suomalaisen Sanomalehtimiesliiton Olli-palkinnon kulttuurijournalismin uudistamisesta. Mattila on kuulunut vuodesta 2012 Iltalehden pääkirjoitustiimiin.

Mattilan ja Raisa Rauhamaan omistama viestintäalan yritys Ikoni ja Indeksi Oy on tuottanut 1990-luvulta saakka MTV3-, TV1- ja Teema-kanaville useita kulttuuri- ja keskusteluohjelmia sekä dokumentteja. Mattilan ja Rauhamaan TV1:lle tuottama ja toimittama Kaken pesula (1997–2001) käsitteli kulttuuriin, yhteiskuntaan, ja etiikkaan liittyviä teemoja pesulamiljöössä. Ohjelma palkittiin vuonna 2000 valtion tiedonjulkistamispalkinnolla.
Voimala-keskusteluohjelma oli TV1:n ohjelmistossa kymmenen vuotta. Ohjelma sai jälkikäteen vuonna 2013 Kirkon viestintäpalkinnon. Perusteissa todettiin, että toimittajat käsittelivät vaikeitakin yhteiskunnallisia ja eettisiä kysymyksiä korkeatasoisesti väistämättä asioiden kipeitäkään puolia.

Lähteet
-------

1. ↑  Tehtävät *Markettamattila.fi*.  Arkistoitu 2.4.2015. Viitattu 20.3.2015.
2. ↑  Taustaa *Markettamattila.fi*. Viitattu 20.3.2015.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Yle

 |

 |
**Stefan Posch** (s. 14. toukokuuta 1997 Judenburg) on itävaltalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan puolustaja. Hän on pituudeltaan 190-senttimetrinen. Hän edustaa Italian Serie A:ssa Bolognaa, jossa hän pelasi jo kauden 2022–2023 lainasopimuksella saksalaisesta Hoffenheimista. Hän on pelannut Itävallan maajoukkueessa vuodesta 2019 alkaen.

Posch siirtyi kotimaastaan Admira Wackerin junioreista saksalaisseura Hoffenheimiin elokuussa 2015. Hän pelasi edustusjoukkueessa ensimmäisen kerran kaudella 2017–2018, jolloin hänelle kertyi Bundesliigassa yhdeksän ja Eurooppa-liigassa neljä ottelua. Seuraavalla kaudella hän pelasi 17 bundesliigaottelua, yhden Saksan Cupin ottelun ja kaksi Mestarien liigan ottelua. Kaudella 2019–2020 hän pelasi 28 bundesliigaottelua, joista 27 ottelussa avauskokoonpanossa, ja kaksi Saksan Cupin ottelua. Kaudella 2020–2021 hän pelasi 26 bundesliigaottelua, joissa 25 kertaa avauskokoonpanossa, yhden Saksan Cupin ottelun ja kolme Eurooppa-liigan ottelua. Kaudella 2021–2022 hän pelasi 28 bundesliigaottelua, joissa 26 kertaa avauskokoonpanossa, ja kolme Saksan Cupin ottelua ja teki ensimmäiset bundesliigamaalinsa, lokakuussa 2021 kotiottelussa ja marraskuussa 2022 vierasottelussa Kölniä vastaan. Kaudella 2022–2023 Posch pelasi Hoffenheimissa vielä yhden Saksan Cupin ottelun ja yhden bundesliigaottelun, jossa hän joutui kahden varoituksen vuoksi ulos kentältä jo ottelun 19. minuutilla.

Syyskuun 2022 alussa Posch siirtyi loppukauden kestävällä lainasopimuksella Italian Serie A:ssa pelaavaan Bolognaan. Hän pelasi kauden aikana 30 Serie A -ottelua, joissa hän teki kuusi maalia ja oli aina avauskokoonpanossa, ja yhden Italian cupin ottelun. Kesällä 2023 hän siirtyi pysyvästi Bolognaan.

Posch pelasi useissa Itävallan nuorisomaajoukkueissa. Alle 19-vuotiaiden EM-kilpailuissa 2016 hän pelasi joukkueensa kaikki kolme ottelua alusta loppuun, ja alle 21-vuotiaiden EM-kilpailuissa 2019 samoin. Itävallan A-maajoukkueessa Posch pelasi ensimmäisen kerran kesäkuussa 2019 EM-karsintaottelussa Pohjois-Makedoniaa vastaan. Hän kuului Itävallan miehistöön kesällä 2021 pelatuissa Euroopan-mestaruuskilpailuissa mutta ei päässyt kentälle. Posch on pelannut vuoden 2023 loppuun mennessä 28 A-maaottelua, joista avauskokoonpanossa 18 ottelua. Ainoan maaottelumaalinsa hän on tehnyt lokakuussa 2019 EM-karsintaottelussa Sloveniaa vastaan Itävallan voittaessa vierasottelun 0–1.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Stefan Posch Transfermarkt-sivustolla (englanniksi)

  

Itävallan joukkue – Jalkapallon EM-kilpailut 2020
1 A. Schlager |
2 Ulmer |
3 Dragović |
4 Hinteregger |
5 Posch |
6 Ilsanker |
7 Arnautović |
8 Alaba |
9 Sabitzer |
10 Grillitsch |
11 Gregoritsch |
12 Pervan |
13 Bachmann |
14 Baumgartlinger |
15 Lienhart |
16 Trimmel |
17 Schaub |
18 Schöpf |
19 Baumgartner |
20 Onisiwo |
21 Lainer |
22 Lazaro |
23 X. Schlager |
24 Laimer |
25 Kalajdžić |
26 Friedl |
Valmentaja Foda
Boris Sirpo 1930-luvun alussa.
**Boris Osipovitš Sirpo** (aik. **Sirob**, alk. **Wolfson**; 3. huhtikuuta 1893 Vladikavkaz, Venäjä − 25. tammikuuta 1967 Portland, Oregon, Yhdysvallat) oli venäläissyntyinen suomalainen viulisti, kapellimestari ja musiikkipedagogi.

Boris Sirpo opiskeli viulunsoittoa ja orkesterinjohtoa Moskovan ja Pietarin konservatorioissa, myöhemmin Saksassa ja Itävallassa. Sirpo tuli Suomeen vuonna 1912 Helsingin Filharmonisen orkesterin viulunsoittajaksi. 

Vuonna 1918 Sirpo perusti Viipurin musiikkiopiston, jonka johtajana hän toimi talvisodan syttymiseen saakka 1939. Hän teki johtamansa Viipurin musiikkiopiston kamariorkesterin kanssa vuonna 1932 laajan konserttimatkan Alankomaihin, Belgiaan ja Ranskaan. Vuosina 1922−1924 ja 1929−1939 hän toimi Viipurin Musiikin Ystäväin orkesterin johtajana.

Sirpo oli ennen kaikkea viulistien opettaja ja hänen oppilaistaan kuuluisin lienee Heimo Haitto. Sirpo oli musiikkiopiston johtajana myös monien muiden taiteilijoiden, kuten pianistien Orest Bodalewin ja Cyril Szalkiewiczin "löytäjä". Opettajana Sirpo oli erittäin vaativa ja ankara*kenen mukaan?*.

Talvisodan puhjettua Sirpo siirtyi Yhdysvaltoihin, Portlandin kaupunkiin Oregonin osavaltioon musiikinopettajaksi ja kapellimestariksi, ja siellä hän työskenteli kuolemaansa saakka. Yhdysvalloista hän teki johtamansa kuoron ja orkesterin kanssa konserttivierailun Suomeen vuonna 1955. Vuonna 1964 Sirpo kutsuttiin Lahden musiikkiopiston (entisen Viipurin musiikkiopiston) johtajaksi, mutta hän kieltäytyi tehtävästä heikentyneen terveytensä vuoksi.

Lähteet
-------

* Haapanen, Toivo ym. (toim.): *Musiikin tietokirja*. Helsinki: Otava, 1948.
* Virtamo, Keijo (toim.): *Otavan musiikkitieto: A–Ö*, s. 394. Helsinki: Otava, 1997. ISBN 951-1-14518-5.

Kirjallisuutta
--------------

* Lehtonen, Tiina-Maija – Tarpila, Laila. *Tutkimaton Boris Sirpo ja Viipurin musiikin menestystarina*. Helsinki: Siltala 2022. ISBN 978-952-388-035-1.
* Mäkelä-Alitalo, Anneli: "Sirpo, Boris (1893–1967)", *Suomen kansallisbiografia, osa Hakemisto*, s. 69–71. Helsinki: Suomalaisen Kirjallisuuden Seura. ISBN 951-746-441-X. / Teoksen verkkoversio.

Aiheesta muualla
----------------

* Sirpo, Boris hakuteoksessa *Uppslagsverket Finland* (2012). (ruotsiksi)

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Kansallisbiografia
* Uppslagsverket Finland
* Biografiasampo

 |

 |
**Sep Vanmarcke** (s. 28. heinäkuuta 1988 Kortrijk, Belgia) on belgialainen maantiepyöräilijä. Hän aloitti ammattilaisuransa Topsport Vlaanderen-Mercator -joukkueessa 2010. Hän edusti Garmin-tallia 2011–2012, Belkin Pro Cycling Team / Team LottoNL-Jumbo -joukkuetta 2013–2016, EF Education Firstiä 2017–2020 ja on vuodesta 2021 kilpaillut [srael Start-Up Nation / Iarael - Premier Tech -joukkueessa.

Vanmarcke on menestynyt etupäässä yhden päivän kilpailuissa. Hän sijoittui Bernhard Eiselin jälkeen toiseksi vuoden 2010 Gent–Wevelgem-klassikossa. Hän voitti Omloop Het Nieuwsblad -kilpailun 2012. Hän sijoittui toiseksi Pariisi–Roubaix-suurklassikossa 2013 hävittyään loppukirissä irtiottokumppanilleen Fabian Cancellaralle. Flanderin ympäriajossa 2014 hän sijoittui neljän ajajan loppukirissä kolmanneksi. Vuoden 2016 Gent–Wevelgemissä hän sijoittui Peter Saganin jälkeen toiseksi neljän miehen loppukirissä.. Hän voitti Bretagne Classic Ouest-Francen 2019.

Saavutuksia
-----------

Lähteet: Cycling Archives, Pro Cycling Stats

2009
Tour du Haut Anjou (alle 23v), 1. etapin voitto
2010
Gent–Wevelgem, toinen
2011
E3 Harelbeke, neljäs
2012
Omloop Het Nieuwsblad, voitto
E3 Harelbeke, viides
2013
Pariisi–Roubaix, toinen
Grote Prijs Impanis-Van Petegem, voitto
2014
Kuurne–Bryssel–Kuurne, kolmas
E3 Harelbeke, viides
Gent–Wevelgem, neljäs
Flanderin ympäriajo, kolmas
Pariisi–Roubaix, neljäs
Norjan ympäriajo, 3. etapin voitto
Tour of Alberta, 3. etapin voitto
2015
Strade Bianche, neljäs
E3 Harelbeke. viides
Gent–Wevelgem, kuudes
2016
Gent–Wevelgem, toinen
Flanderin ympäriajo, kolmas
Pariisi–Roubaix, neljäs
Ster ZLM Toer, kokonaiskilpailun ja 4. etapin voitto
2017
Omloop Het Nieuwsblad, kolmas
Itävallan ympäriajo, pistekilpailun voitto
Prudential RideLondon-Surrey Classic, neljäs
Bretagne Classic Ouest-France, neljäs
2018
Omloop Het Nieuwsblad, kolmas
Dwars door Vlaanderen, kolmas
Pariisi–Roubaix, kuudes
2019
Tour du Haut Var, 1. etapin voitto
Pariisi−Roubaix, neljäs
Bretagne Classic Ouest-France, voitto
2021
Omloop Het Nieuwsblad, kolmas
Flanderin ympäriajo, viides
Settimana Ciclistica Italiana, kokonaiskilpailussa toinen
2022
Maryland Cycling Classic, voitto
2023
Gent–Wevelgem, kolmas

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Sep Vanmarcke *Cycling Archives*. Viitattu 5.4.2021. (englanniksi)
2. 1 2 3  Sep Vanmarcke *Pro Cycling Stats*. Viitattu 26.3.2023. (englanniksi)
3. ↑  Gent - Wevelgem 2010 *Cycling Archives*. Viitattu 29.2.2012. (englanniksi)
4. ↑  Cancellara wins his third Paris-Roubaix *cyclingnews.com*.  7.4.2013.  Arkistoitu 10.4.2013. Viitattu 7.4.2013. (englanniksi)
5. ↑  Cancellara wins the 2014 Tour of Flanders *cyclingnews.com*.  6.4.2014. Viitattu 6.4.2014. (englanniksi)
6. ↑  Sagan wins Gent-Wevelgem *cyclingnews.com*.  27.3.2016.  Arkistoitu 16.4.2016. Viitattu 28.3.2016. (englanniksi)
Varkaus Eaglesin logo.Varkaus Eaglesin logo.
**Varkaus Eagles** on entinen varkautelainen jääkiekkoseura. Se pelasi kaudella 2007–2008 Suomen II-divisioonassa. Seura perustettiin jo paljon aiemmin Yhdysvaltojen junioriliiga AJHL:ssä nimellä Hudson Valley Eagles. Seura siirtyi 15. elokuuta 2007 Suomeen, kun sen 28 pelaajaa ja omistaja/päävalmentaja Keith McAdams saapuivat maahan.

Pelaajat saapuivat Suomeen ilmaisen korkeakoulutuksen perässä. He opiskelivat Varkaudessa Savonia-ammattikorkeakoulun avoimessa ammattikorkeakoulussa englannin kielellä tähtäimenään opiskelupaikka joko insinöörin tai tradenomin (BBA) koulutusohjelmiin, ja pelasivat jääkiekkoa opiskelujen ohella II-divisioonassa, minkä Suomen Jääkiekkoliitto oli siunannut. Savon Sanomien mukaan järjestelystä oli tarkoitus tehdä pysyvä niin, että seuraan saapuisi uusi lasti pelaajia entisten valmistuttua.

Pelaajat olivat kotoisin eri puolilta Pohjois-Amerikkaa, muun muassa Ontariosta. Osalla oli yliopistokiekkoilutaustaa, jolloin heillä oli myös aikaisempia opintoja muissa korkeakouluissa, kuten Yorkin yliopistossa.

Jääkiekkoliiton kanssa oli sovittu, että pelaajat voivat siirtyä muihin joukkueisiin, mutta Eagles ei saa ottaa itse riveihinsä muita kuin pohjois-amerikkalaisia pelaajia.

Seuran toiminta päättyi talousepäselvyyksien myötä lokakuussa 2008.

Lähteet
-------

* Amerikkalainen kiekkojoukkue muuttaa Suomeen. *Ilta-Sanomat*.  29.3.2007.  Arkistoitu 30.9.2007. Viitattu 20.8.2007.
* Toth, Gabe: Greer looks to Finnish his lifelong hockey goal.  *The Taos News.*, 21.-27.6.2007, s. B2. Artikkelin verkkoversio (pdf). Viitattu 20.8.2007.  (englanniksi) (Arkistoitu – Internet Archive)
* Lodge 158 hockey player recruited by Finnish team.  *Prosveta*, 18.7.2007. Artikkelin verkkoversio. Viitattu 20.8.2007.  (englanniksi) (Arkistoitu – Internet Archive)
* Fell, Chris: Local man to play hockey in Finland. *Collingwood Connection*.  9.8.2007. Collingwoodconnection.com.. Viitattu 20.8.2007. (englanniksi)

### Viitteet

1. 1 2 3 4  Ripaoja, Martti: "Kanadalaisten koti ja koulu Varkauteen" ja "Kotkaparvi lehahti Varkauteen".  *Savon Sanomat*, 17.8.2007, 100. vsk, nro 224, s. 1 ja B25.
2. ↑  Studying possibilities for Varkaus Eagles team at Savonia University of Applied Sciences. (pdf) Savonia-ammattikorkeakoulu.  Arkistoitu 29.9.2007. Viitattu 25.8.2007. (englanniksi)
3. ↑  Valmentaja Keith McAdamsin haastattelu, Sportmagasinet, 9.10.2007. YLE FST5. Viitattu 16.10.2007.
4. ↑  Varkaus Eaglesin toiminta loppuu  6.10.2008. Savon Sanomat. Viitattu 14.9.2010. [vanhentunut linkki]

Aiheesta muualla
----------------

* Seuran kotisivut (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
* Suomenkieliset Varkaus Eagles -sivut (Arkistoitu – Internet Archive)
* Savonia ammattikorkeakoulun Varkauden sivut
Yrjänä Pietarinpoika (oik.) Georg von Rosenin historiamaalauksessa *Eerik XIV ja Kaarina Maununtytär* vuodelta 1871.
**Yrjänä Pietarinpoika** (ruots. *Jöran Persson*; n. 1530 – 22. syyskuuta 1568 Tukholma) oli Ruotsin kuninkaan Eerik XIV:n sihteeri ja läheinen neuvonantaja, joka toimi myös runsaasti poliittisia tuomioita langettaneen kuninkaan lautakunnan syyttäjänä. Hänestä on yleensä annettu ruotsalaisessa historiankirjoituksessa varsin kielteinen kuva. Myöhemmin on kiistelty siitä, kuinka suuri vaikutusvalta hänellä todellisuudessa oli kuninkaaseen.

Yrjänä Pietarinpojan isä oli Salan kirkkoherra Pietari Juhananpoika. Yrjänä opiskeli 1550-luvun alussa Wittenbergin yliopistossa Saksassa. Hän tuli vuonna 1555 Kustaa Vaasan kanslian palvelukseen ja vuonna 1558 sihteeriksi herttua Eerikin hoviin Kalmarissa. Yrjänästä tuli kuninkaallinen sihteeri Eerikin noustua valtaistuimelle vuonna 1560. Yrjänä sai suuren vaikutusvallan maan hallintoon ja keräsi myös merkittävän omaisuuden. Hän toimi myös Eerik XIV:n perustaman kuninkaan lautakunnan prokuraattorina eli syyttäjänä. Ruotsin sisäisen valtakamppailun seurauksena lautakunnasta tuli 1560-luvun kuluessa työkalu, jota kuningas käytti vastustajiensa nujertamiseen. Syytettyjen penkille joutuivat muun muassa Juhana-herttua (1562–1563), Nils Sture (1566) ja muut niin sanotun Sture-puolueen johtajat (1567). Yrjänästä tuli varsinkin aatelin silmissä hallintoon kohdistuneen tyytymättömyyden pääkohde, varsinkin kun hänen katsottiin vaikuttaneen merkittävästi ylhäisaatelin etuoikeuksia karsineeseen kuninkaan läänityspolitiikkaan.

Vuoden 1567 niin sanottujen Sture-murhien jälkeen Eerik XIV:n ote maan johdosta alkoi kirvota mielisairauden seurauksena ja valtaneuvosto otti ohjat käsiinsä. Kuninkaan väitettiin olleen huonojen neuvonantajien harhaanjohtama ja Yrjänä nähtiin heistä päällimmäisenä, kaiken pahan alkujuurena. Häntä syytettiin valheellisten syytösten esittämisestä kuninkaan lautakunnassa syytettyinä olleita vastaan ja syyttömien väärästä kohtelusta. Yrjänä ja hänen vaimonsa Anna Antintytär tuomittiin kuolemaan 5. syyskuuta 1567, mutta tuomioita ei pantu täytäntöön vaan heitä pidettiin vankeina. Eerik XIV:n palattua vuoden 1568 alkupuolella johtamaan maata Yrjänä vapautettiin ja palautettiin aiempaan asemaansa. Kun Juhana ja Kaarle-herttua pian tämän jälkeen nousivat kapinaan kuningasta vastaan, tämä luovutti Yrjänän Tukholmaa piirittäville kapinallisille pelastaakseen oman asemansa. Yrjänän kuolemantuomio pantiin nyt toimeen teilaamalla. Piirittäjät surmasivat myös hänen iäkkään äitinsä, jota syytettiin noituudesta. Yrjänän vaimo ja lapset onnistuivat pakenemaan.

Yrjänän kolme poikaa toimivat myöhemmin kuningas Kaarle IX:n palveluksessa. Heistä yksi oli Erik Jöransson Tegel.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Jerker Rosén: Jöran Persson (ruotsiksi) Svenskt Biografiskt Lexikon. Ruotsin valtionarkisto.
2. ↑  Tegel, Erik Jöransson, Tietosanakirja. Osa 9, palsta 1331. Tietosanakirja-osakeyhtiö 1917


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ruotsi

 |

 |
**Teuvo Ihanus** (s. 1932 Tohmajärvi) on suomalainen harmonikkataiteilija ja säveltäjä.

Ammattimuusikko
---------------

Tohmajärvellä syntynyt Ihanus muutti Helsinkiin 1955. Hän tuli pian tunnetuksi johtamansa ja laajalti Suomea kiertäneen tanssiorkesterin myötä, jonka muita jäseniä olivat sittemmin Kullervo Linnan orkesteriin siirtynyt Reijo Viita (tenorisaksofoni, klarinetti, laulu), Göran Lindblad (rummut) ja Pentti Lausi (kitara). Ihanus vieraili yhdessä Viidan kanssa myös Unto Monosen sekä Matti Louhivuoren orkestereissa 1960-luvun alkupuolella, kunnes hän jatkoi oman orkesterinsa kanssa. Reijo Viidan mukaan heidän yhteistyöhönsä mahtui myös seitsemän kuukautta kestänyt yhtäjaksoinen päivittäinen esiintymisputki Ravintola Klaavassa, Helsingissä.

Sävellyksiä ja levytyksiä
-------------------------

Ihanuksen levytetyin sävellys on harmonikkajenkka "Illan hämärtyessä", jonka ovat hänen lisäkseen levyttäneet muun muassa Erkki Ihalainen, Kari Lindqvist ja Maria Kalaniemi. Kappale on ollut myös Kultainen Harmonikka -kilpailijoiden vakio-ohjelmistoa, ja sen on levyttänyt neljä kyseisessä kilpailussa menestynyttä soittajaa. Muutoinkin Ihanuksen sävellystuotanto on keskittynyt lähinnä instrumentaaliseen viihdeharmonikkamusiikkiin.

Ihanus on levyttänyt sooloharmonikkalevyjä Aaro Kurkelan ja Taito Vainion kanssa. Hänen levytyksiään on sittemmin julkaistu uudelleen useilla harmonikkamusiikkiin keskittyneillä kokoelmalevyillä.

Diskografia
-----------

* Teuvo Ihanus ja Aaro Kurkela, *Illan hämärtyessä*, (Jp-musiikki, 1981)
* Teuvo Ihanus ja Taito Vainio, *Pelimannituulella*, (Teuvo Ihanus TIV001; single, omakustanne, levytysvuosi 1993??)

Lähteet
-------

1. 1 2  Timo Leppänen: Reijo Viita 70 vuotta *www.salix.fi*.  2007. Salix Ay. Viitattu 31. tammikuuta 2008.
2. ↑  Title Illan hämärtyessä www.aanitearkisto.fi:  YLE. Viitattu 31. tammikuuta 2008. [vanhentunut linkki]
3. ↑  Composer Ihanus Teuvo www.aanitearkisto.fi:  YLE. Viitattu 31. tammikuuta 2008. [vanhentunut linkki]
4. ↑  Performer Ihanus Teuvo www.aanitearkisto.fi:  YLE. Viitattu 31. tammikuuta 2008. [vanhentunut linkki]
5. ↑  Levytysvuosiarvio on Kansallisdiskografian tieto

Aiheesta muualla
----------------

* Teuvo Ihanuksen esitystuotanto Suomen äänitearkistossa (1901–1999)
* Teuvo Ihanuksen sävellystuotanto Suomen äänitearkistossa (1901–1999)