recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Megan Oldham** (s. 12. toukokuuta 2001 Newmarket) on kanadalainen freestylehiihtäjä. Hänellä on maailmanmestaruuskilpailuista kolme mitalia, joista kaksi slopestylesta ja yksi big airista.

Oldham saavutti nuorten maailmanmestaruuskilpailuissa vuonna 2019 hopeaa big airissa. Ensimmäisissä aikuisten arvokilpailuissaan Aspenin MM-kilpailuissa 2021 hän saavutti pronssia slopestylessa ja sijoittui neljänneksi big airissa. Pekingin olympialaisissa 2022 hän sijoittui neljänneksi big airissa ja 13:nneksi slopestylen karsinnassa. Bakurianin MM-kilpailuissa 2023 hän saavutti hopeaa slopestylessa ja pronssia big airissa.

Oldham on kilpaillut maailmancupissa marraskuusta 2018 alkaen. Hän on voittanut kolme osakilpailua: slopestylessa Silvaplanassa maaliskuussa 2019 ja Bakurianissa maaliskuussa 2022 sekä big airissa Copper Mountainilla joulukuussa 2022. Hän voitti slopstylen maailmancupin kokonaiskilpailun kaudella 2018–2019.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Megan Oldham *Olympedia*.  (englanniksi)
2. 1 2 3 4 5  Megan Oldham Kansainvälinen hiihtoliitto (FIS).  (englanniksi)
Augustín Malár
**Augustín Malár** (18. heinäkuuta 1894 Reitern, Itävalta-Unkari – 1945 Sachsenhausen, Saksa) oli slovakialainen kenraali.

Ura upseerina
-------------

Ensimmäisen Tšekkoslovakian aikana 1918–1938 Malár oli ollut maan harvoja korkea-arvoisia slovakkitaustaisia upseereita. Kun saksalaiset muodostivat Böömin-Määrin protektoraatin ja Slovakia itsenäistyi maaliskuussa, 1939 Malár oli uuden valtion armeijan korkea-arvoisin ja kokenein upseeri.

Kun Slovakia julisti vuonna 1941 sodan Neuvostoliitolle, Slovakian motorisoitu divisioona siirtyi itärintarintamalle. Malár nimitettiin divisioonan komentajaksi. Hän sai saksalaisilta rautaristin ritarin arvon, hänet ylennettiin kenraaliksi ja hän palveli rintamalla vuoden 1942 alkuun saakka. 

Rintamakomennuksensa jälkeen Malár oli Slovakian hallituksen sotilasasiamiehenä Italiassa ja Saksassa.  Vuonna 1944 hän astui jälleen palvelukseen Slovakian eliittijoukkojen Itä-Slovakian armeijan komentajana. Joukkojen oli tarkoitus taistella eteneviä neuvostojoukkoja vastaan. Samaan aikaan Slovakian kansalliskomitea suunnitteli kansannousua Saksaa vastaan. Oletettiin, että slavofiilina tunnettu Malár antaisi neuvostojoukkojen tulla maahan ilman taistelua.*lähde?*

Kansannousu ja kuolema
----------------------

Kun huonosti ajoitettu kansannousu alkoi 29. elokuuta 1944, Malár ei siirtynyt odotetusti kansannousun puolelle. Hän piti radiopuheen, jossa totesi, että sotilaiden on mentävä takaisin kasarmeihinsa. Malárin mukaan "meidän aikamme ei ole vielä". Strategina Malár olisi halunnut toimia suunnitelmallisesti eikä hätiköiden. 

Malár oli puhunut julkisesti tulevasta taistelusta saksalaisia vastaan. Saksassa hänet nähtiin nyt vihollisena. Saksan viranomaiset vangitsivat Malárin ja siirsivät hänet Saksaan. Malár kuoli Sachsenhausenin keskitysleirissä oletettavasti kesken kuulustelun.

Viitteet
--------

1. ↑
2. ↑
3. ↑
4. ↑

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.
**Mauri Rautkari** (s. 1932) on suomalainen luontovalokuvaaja ja -kirjoittaja sekä entinen Maailman luonnonsäätiön (WWF) Suomen-osaston pääsihteeri.

Rautkaria pidetään yhtenä suomalaisen luontovalokuvauksen uranuurtajista. Vuodesta 1948 lähtien hän on kuvittanut satoja luonto- ja lintuaiheisia lehtiartikkeleita, kirjoja, postikortteja, julisteita ja tv-ohjelmia.

Hän tutustui luontoon kertomansa mukaan poikaiässä sota-aikana Karjalohjalla, opetellessaan ampumaan perheensä ravinnoksi erilaista riistaa kodin turvana olleella pienoiskiväärillä. Sotien jälkeen harrastus syveni Helsingin Suomalaisen Reaalilyseon luontokerho Versossa. Valokuvausharrastus alkoi lasinegatiiveja käyttävällä laatikkokameralla ja Kodakin paljekameralla, kunnes Rautkarin isä hankki perheeseen arvokkaan Leican. Lintukuvausinnostus kehittyi muun muassa kesätöissä Ruotsissa, ja ylioppilaaksi päästyään 1951 Rautkari pääsi biologian ja maantieteen lehtorin viransijaiseksi omaan kouluunsa "Ressuun".

Rautkari suoritti metsänhoitajan tutkinnon Helsingin yliopistossa ja toimi 1950-luvun lopulla Rauma-Repolan markkinointi- ja tiedotustehtävissä, joissa sai käyttää myös valokuvaajan ja kirjoittajan taitojaan. Vuonna 1961 hän muutti moneksi vuodeksi Yhdysvaltoihin työskentelemään toimitusjohtajana tanskalaisessa Christian Olsen -yrityksessä. Suomeen palattuaan Rautkari perusti Lahjatukku- ja Anuco-yritykset työskennelläkseen taas luontokuvauksen ja -kirjoittelun parissa. Vuonna 1976 hän myi yrityksensä kun sai kutsun WWF:n pääsihteeriksi. Tässä tehtävässä hän toimi vuoteen 1992 saakka, mutta oli vuosina 1987–1991 virkavapaalla pääsihteerin toimesta voidakseen kiertää maailmaa valokuvaamassa uhanalaisia luontokohteita WWF:n kansainvälisten suojeluprojektien tarkoituksiin. Näiltä matkoilta hän myös raportoi suomalaisille tiedotusvälineille muun muassa Brasilian sademetsien tuhoamisesta. WWF-kautensa jälkeen Rautkari jäi eläkkeelle, perusti Ekokuva Oy:n ja ryhtyi sen puitteissa toimimaan taas vapaana kirjoittajana ja valokuvaajana.

Rautkari oli mukana perustamassa Suomen Luonnonvalokuvaajat ry:tä 1977. Vuonna 2012 hänelle myönnettiin BirdLife Suomen kultainen ansiomerkki.

Valokuvia kirjoissa
-------------------

* Airi Koskimies: *Leiki ja norjistu, voimisteluohjelmia lapsille*, WSOY 1953.
* Reino Kalliola: *Suomen luonto mereltä tuntureille* 1955.
* *Otavan suuri lintukirja* 1955.
* Pekka Borg: *Ihmisten iloksi ja hyödyksi, Vastuun luonnonsuojelupolitiikkaa rakennemuutos-Suomessa.* Suomen Luonnonsuojelun Tuki 1992. ISBN 9519381473.

Teoksia
-------

* *Nähtyä ja kuvattua. Jäämeren rannoilta Tulimaan vuonoille.* Ekokuva 2007. ISBN 9789529208623.

Lähteet
-------

1. ↑  Nähtyä ja kuvattua Adlibris.com.  Arkistoitu 12.10.2013. Viitattu 29.9.2013.
2. 1 2 3 4  Laine, Tapio & Vivolin, Asko: *Aikavalotuksia, Valokuvausalan tarinoita aikalaisten kertomina*, s. 174–182, 273. Tapio Laine Mediapalvelut, 2001. ISBN 978-951-98796-0-4.
3. ↑  Jan Södersved: Tringalaiselle Mauri Rautkarille BirdLifen kultainen ansiomerkki  16.1.2012. Tringa ry.  Arkistoitu 12.10.2013. Viitattu 11.10.2013.

Aiheesta muualla
----------------

* Yle Areena: Mauri Rautkarin muistikuvia maailmalta 9.4.2011
**Mauri Väinö Moren** (s. 20. syyskuuta 1938 Helsinki) on suomalainen juristi ja entinen työmarkkinajärjestöjohtaja.

Mauri Morenin vanhemmat olivat lääketieteen lisensiaatti Eero Thorvald Morén (1905–1987) ja sairaanhoitaja Hilkka Hertta Eskola (s. 1910). Hän pääsi ylioppilaaksi Helsingin uudesta yhteiskoulusta 1957 ja valmistui oikeustieteen kandidaatiksi 1966. Moren sai varatuomarin arvon 1970.

Moren oli Suomen Työnantajain Keskusliiton palveluksessa vuodesta 1967 ja oli järjestön osastopäällikkönä vuodesta 1971, johtajana vuodesta 1975 ja työehtosopimusosaston päällikkönä vuodesta 1979. Hän oli Suomen Puunjalostusteollisuuden Keskusliiton johtajana vuodesta 1984 ja Suomen Puunjalostusteollisuuden työnantajaliiton ja Metsäteollisuuden työnantajaliiton toimitusjohtajana vuodesta 1985. Viimeksi Moren oli Metsäteollisuus ry:n varatoimitusjohtajana ja työmarkkinayksikön johtajana. Hän jäi eläkkeelle syyskuussa 1998.

Mauri Moren oli naimisissa 1963–1989 filosofian maisteri Riitta Aino Maria Huhtalan (s. 1937) kanssa. Avioeron jälkeen hän meni naimisiin 1989 elokuvaohjaaja Armand Lohikosken tyttären notaari Maija-Liisa Lohikosken (s. 1945) kanssa tämän toisessa avioliitossa.

Julkaisuja
----------

* *Vuosilomalaki: käytännöllistä tietoutta työnantajille ja työntekijöille*; kirj. Tapani Virkkunen, Mauri Moren. 4. painos Loimijoki-teos, Forssa 1979, 7. painos 1988, 8. uud. painos Forssan kustannus, Forssa 1992, 9. uud. painos Forssan kirjapaino, Forssa 2005
* *Työlainoppi*; kirj. Tapani Virkkunen, Mauri Moren. 8. painos Tietomies, Helsinki 1980

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Åke Backström : Moraeus, Moreen, Morén från Sverige: den finska släktgrenen Morén, Moren, tabell 10. Genos 61(1990), s. 54-61 (Arkistoitu – Internet Archive)
2. ↑  Arto Tähtinen Metsäteollisuus ry:n työmarkkinayksikön johtajaksi, Taloussanomat 24.3.1998

Aiheesta muualla
----------------

* Helsingin uuden yhteiskoulun abi Mauri Moren Sipoon saaristossa keväällä 1957, Helsingin kaupunginmuseo (Finna)

Katso myös
----------

* Tupolevin veljekset
**Millionaires** on yhdysvaltalaisten sisarusten Melissa Marien ja Allison Greenin muodostama electropop-yhtye. Yhtye on kotoisin Orangen piirikunnasta Kaliforniasta. Yhtyeessä oli aiemmin kolmantena jäsenenä Dani Artaud.

Vuonna 2007 perustettu yhtye tunnetaan kappaleista, jotka yhdistävät epäsiveellisiä sanoituksia kuplivaan electropop-soundiin. Yhtyeen imago ja sanoitukset ovat tuoneet yhtyeelle merkittävää huomiota vaikka Millionairesin musiikin kaupallinen menestys on vielä ollut vaatimatonta. Millionaires on julkaissut 3 EP:tä ja yhden singlen "Stay The Night", joka käväisi listoilla Britanniassa. Debyyttialbumi on ilmestymässä vuoden 2011 aikana.

Millionairesin Ikki Twinsin kanssa esittämä kappale "Ooh Uh Huh" on MTV:n *A Double Shot at Love* tosi-tv-sarjan tunnusmusiikkina. Samoin yhtyeen kappale "Hey Rich Boy" on ollut MTV:n *Teen Cribs*-sarjan tunnusmusiikkina. Millionaires on myös esiintynyt MTV:n TRL-sarjassa vuonna 2008.

Lähteet
-------

1. ↑  7.28.2008 "The Millionaires" perform a live set on TRL. *TRL Guestbook*. Viitattu 8.11.2011.

Aiheesta muualla
----------------

* Millionaires Myspacessa (englanniksi)

  

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Millionaires (group)
**Seikun saha** on Porissa sijaitseva UPM-Kymmene-konserniin kuuluva sahalaitos. Sahan tuotantokapasiteetti vuonna 2015 oli 390 000 kuutiometriä sahatavaraa vuodessa ja sahan palveluksessa oli noin 80 henkilöä.

Sahan perusti Seikun saarelle 1872 Fredrik Wilhelm Rosenlew yhdessä englantilaisen I.C. im Thurn & Co.:n kanssa. Rosenlew halusi perustaa uuden sahan, koska hänen omistamansa Isosannan saha oli käynyt pieneksi ja tekniikaltaan vanhentuneeksi. Uusi kolmiraaminen Seikun höyrysaha olikin valmistuttuaan Satakunnan suurin. Vuonna 1884 sahalla työskenteli 200 työntekijää ja kymmenen vuotta myöhemmin 363 henkeä. Vuonna 1914 tehdyn laajennuksen jälkeen Seikun saha oli Suomen suurin työllistäen noin 750 henkilöä.

Seikun sahan yhteydessä toimi vuosina 1912–1956 laatikkotehdas, joka käytti puulaatikoiden valmistukseen sahan tuotannossa syntyneitä jätelautoja. Sahan puujätettä käyttivät myös vuonna 1913 valmistunut Aittaluodon voimalaitos, 1920 valmistunut sulfaattiselluloosatehdas ja sen jatkona toiminut voimapaperia valmistunut paperitehdas sekä 1921 valmistunut sulfiittiselluloosatehdas. Aittaluodon alueelle syntyneeseen jalostusketjuun tuli mukaan vielä vuonna 1926 voimapaperia käyttänyt säkki- ja pussitehdas sekä 1928 sulfiittitehtaan jätelipeästä sokeria erottamalla hiivaa valmistanut hiivatehdas.

Vuonna 1941 kaikki Rosenlewin sahaustoiminta keskitettiin Seikkuun ja sodan jälkeen sahalta vietiin puutavaraa sotakorvauksina vuoteen 1949 saakka. Vuonna 1950 sahalla oli noin 550 työntekijää. 1970-luvulla sahalla toteutettiin laaja investointiohjelma, johon kuului uuden sahalinjan rakennus 1973 ja sahan päälinjan uudistus 1976.

Seikun saha oli Rosenlewin omistuksessa aina vuoteen 1988 jolloin Rosenlew fuusioitiin Rauma-Repolaan. Vuodesta 1991 Seikun saha toimii osana Yhtyneet Sahat Oy:tä ja vuonna 1996 se tuli osaksi UPM-Kymmene konsernia. Vuodesta 2004 Seikun saha toimi osana UPM-Kymmene Wood Oy:tä ja kun UPM-Kymmenen saha- ja vaneriliiketoiminnat eriytettiin vuonna 2007, Seikun saha tuli osaksi UPM-Kymmene Oyj:tä.

Katso myös
----------

* Seikun sahan kapearaiteinen rautatie

Lähteet
-------

1. 1 2 3  UPM Seikun saha UPM Timber. Viitattu 11.9.2016.
2. 1 2  Seikun saha (1872 - ) *Teollisuustyön jäljillä*. Porin kaupunki, Satakunnan Museo. Viitattu 11.9.2016. [vanhentunut linkki]
3. ↑  Rosenlewin teollisuus Aittaluodossa *Teollisuustyön jalanjäljillä*. Porin kaupunki, Satakunnan Museo. Viitattu 11.9.2016. [vanhentunut linkki]

Aiheesta muualla
----------------

Rosenlew-museo (Arkistoitu – Internet Archive)
**Adam Mitchell** (s. 24. marraskuuta 1944 Glasgow, Skotlanti, Iso-Britannia) on lauluntekijä ja tuottaja. Skotlannista kotoisin oleva, mutta Kanadassa kasvanut, Mitchell on työskennellyt useiden tunnettujen yhtyeiden ja artistien kuten KISS, Chicago ja Merle Haggard kanssa. Mitchellin tuotokset kattavat useita tyylilajeja kuten popin, rockin ja countryn.

Elämä ja ura
------------

Adam Mitchell syntyi Skotlannin Glasgowssa vuonna 1944, mutta muutti varhaisnuorena perheensä kanssa Kanadan Torontoon. 1960-luvun alussa Mitchell käynnisti uraansa musiikkimaailmassa ensin folklaulajana ja myöhemmin osana The Paupers -yhtyettä. Yhtye keräsi mainetta esiinnyttyään vuonna 1967 Monterey International Pop Festival-tapahtumassa.

Bändin hajoamisen myötä vuonna 1968 Mitchell siirtyi musiikkituotannon puolelle, aloittaen kanadalaisista yhtyeistä, kuten Fludd. Vuonna 1979 Mitchell julkaisi ensimmäisen sooloalbuminsa *Readhead In Trouble.* Warner Bros Recordsin tuottaman albumin ensimmäisen singlen *Fool For Love* lisäksi levyllä on useita lauluja, jotka ovat tulleet tunnetuksi vasta myöhemmin muiden artistien esittäminä. Esimerkiksi *French Waltz*, yksi Mitchellin uran merkittävimmistä tuotoksista, tuli suuren yleisön tietoisuuteen Nicolette Larsonin esittämänä.

Myöhemmin Mitchell on tehnyt lauluntekijänä yhteistyötä muun muassa KISS-yhtyeen jäsenten kanssa. Hänen kädenjälkensä näkyy muun muassa kappaleissa "Creatures of the Night" ja "Crazy Nights". Muita Mitchellin teoksia tunnetuksi tehneitä artisteja ovat esimerkiksi Bonnie Tyler, Johnny Lee, Paul Anka, Wendy O. Williams ja Graham Nash.

Mitchellin musiikkia on esitetty myös muussa mediassa, kuten televisiossa ja elokuvissa.

Lähteet
-------

* (Arkistoitu – Internet Archive)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana

 |

 |

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Adam Mitchell (songwriter)
**Adam Neiman** (s. 1978) on yhdysvaltalainen pianisti. Orkestereihin, joiden kanssa hän on työskennellyt, ovat lukeutuneet Chicagon, San Franciscon, Saint Louisin, Cincinnatin, Houstonin sinfoniaorkesterit sekä Yhdysvaltain kansallisorkesteri. Hän on pitänyt myös resitaaleja eri maanosissa.

Neimanin opettajiin kuuluivat Trula Whelan, Hans Boepple, Herbert Stessin ja Fanny Waterman; lisäksi hän osallistui György Sándorin, Jacob Lateinerin ja Emmanuel Axin mestarikursseille. Vuonna 1999 tapahtuneen Juilliard Schoolista valmistumisensa yhteydessä hän sai Rubinstein-palkinnon.

Neiman sijoittui 15-vuotiaana toiseksi Kansainvälisessä Casagrande-pianokilpailussa ja on lisäksi voittanut muun muassa kahdesti Juilliardin Kansainvälisen Gina Bachauer -pianokilpailun. Neiman on levyttänyt esimerkiksi Anton Arenskin ja Jennifer Higdonin teoksia Naxokselle.

Neiman on myös säveltänyt. Hänen tuotantoonsa kuuluu piano-, laulu-, kamari- ja orkesterimusiikkia.

Lähteet
-------

1. 1 2  Piano Master Class with Adam Neiman *Williams College*.  18.11.2008. Viitattu 13.6.2021. (englanniksi)
2. 1 2  Adam Neiman *Naxos*. Viitattu 13.6.2021. (englanniksi)
3. ↑  Adam Neiman, pianist – Biography *AdamNeiman.com*. Viitattu 13.6.2021. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Adam Neiman *Steinway Society the Bay Area*.  7.12.2008.  Arkistoitu 24.6.2021. Viitattu 13.6.2021. (englanniksi)
* Adam Neiman, piano *Lisker Music Foundation – LMF*. Viitattu 13.6.2021. (englanniksi)

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Israel
* Yhdysvallat

 |

 |
*Tämä artikkeli käsittelee tarinaa. Ritari Siniparta on myös Charles Chaplinin elokuva.*
Ritari Siniparta kieltää uteliasta vaimoaan avaamasta erään lukitun huoneen ovea. Gustave Dorén litografia 1800-luvulta.
**Ritari Siniparta** on ranskalainen tarina, joka kertoo aatelisesta sarjamurhaajasta ja hänen liian uteliaasta vaimostaan. Tarina julkaistiin kirjallisena ensimmäisen kerran Charles Perrault’n kokoelmassa *Histoires ou contes du temps passé* (1697).

Juoni
-----

Tarinan päähenkilö Siniparta on murhannut kaikki aiemmat vaimonsa. Hän antaa uudelle vaimolleen avaimen "kiellettyyn huoneeseen" testatakseen vaimonsa tottelevaisuutta. Vaikka Siniparta on kieltänyt vaimoaan menemästä huoneeseen, vaimo ei uteliaisuuttaan malta olla sitä tekemättä, ja hän löytää huoneesta miehensä entisten vaimojen jäännökset. Vaimon käynti paljastuu avaimeen jääneestä pienestä veritahrasta, mutta hänen veljensä pelastavat hänet mieheltään ja tappavat tämän.

Tarina on tunnettu kansansatuna monessa paikassa eri puolilla maailmaa. Salaisen huoneen sisältö vaihtelee versiosta toiseen: joskus huoneessa on vaimovainajien sijaan muita ruumiita tai ruumiinosia, prinssi, tai jopa portti Helvettiin. Myös vaimon pelastumistapa vaihtelee.

Historia
--------

"Ritari Siniparran" teemoja ovat kielto ja sen rikkominen, uteliaisuuden palkka, ja auvoisan avioliiton kritiikki. Tarinan elementit – paha puoliso, kielletyn ja kalliiksi tulevan tiedon havitteleminen, salainen huone sekä naisten uteliaisuus – ovat yleisiä teemoja länsimaisissa myyteissä ja kertomuksissa. Perraultin käyttämää lähdettä ei tiedetä. Tarinan yksi ehdotettu lähde ovat Euroopassa 1500-luvulla kiertäneet balladit nuorten naisten kaappaajista. Englannista tunnettiin samankaltainen satu nimeltä "Mr. Fox". Perraultin on myös arvioitu saattaneen saada tarinaansa innoituksen Pyhän Gildan legendasta. Historiallisista henkilöistä tarinan esikuvaksi on useimmin nostettu 1400-luvulla elänyt sarjamurhaaja Gilles de Rais. Hahmon nimi "Siniparta" tarkoitti 1500-luvulla ranskan kielessä mustapartaista viettelijää.

Tarinasta tuli ensijulkaisunsa jälkeen hyvin suosittu Euroopassa, ja muun muassa Grimmin veljekset sisällyttivät sen satukokoelmansa ensimmäiseen painokseen vuonna 1812. Tarinasta on sittemmin tehty lukuisia mukaelmia kirjallisuudessa, oopperassa ja elokuvissa. Feministisissä mukaelmissa painopiste on ollut tabun rikkovassa vaimossa eikä miehen rikoksissa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Jarvis, Shawn C. (toim. Haase, Donald): "Bluebeard", *The Greenwood Encyclopedia of Folktales and Fairy Tales (Volumes 1–3)*, s. 128–130. Greenwood Press, 2008. ISBN 978-0-313-33441-2.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Ritari Siniparta** Wikimedia Commonsissa
**Fight Night** on EA Sportsin julkaisema nyrkkeilypelisarja. Se on jatkoa EA:n aiemmin julkaisemille nyrkkeilypeleille *Foes of Ali* ja *Knockout Kings*. Jokaisen pelin pelimuotoina ovat yksittäiset ottelut pelaajan/pelaajien valitsemien klassisten nyrkkeilijöiden välillä, ura-peli ja harjoitus-pelit.

Osat
----

* *Fight Night 2004* (2004)
* *Fight Night Round 2* (2005)
* *Fight Night Round 3* (2006)
* *Fight Night Round 4* (2009)
* *Fight Night Champion* (2011)

Pelaaminen
----------

### *Total Punch Control*

Sarja ensimmäinen osa *Fight Night 2004* ilmestyi vuonna 2004 ja esitteli käyttäjille PlayStation 2-konsolin analogista ohjainta hyödyntävän *Total Punch Control*-systeemin, mikä tuolloin erotti pelisarjan muista nappeja käyttävistä kamppailupeleistä. *Total Punch Controlia* on hyödynnetty kaikissa pelin saamissa jatko-osissa, mutta sitä on uudistettu ajoittain. Esimerkiksi *Fight Night: Round 2*-peliin oli lisätty *Haymaker*-isku, jonka ansiosta vastustajan pystyi iskemään heikkoon tilaan yhdellä voimakkaalla, mutta hitaalla, iskulla. *Fight Night: Round 3*-peliin oli lisätty vielä *Haymakeria* tehokkaampi isku, joka oli nimetty *Flash KO'ksi*. Isku on *Haymakeria* hitaampi ja voimakkaampi, ja pystyy kaatamaan vastustajan kanveesiin heti.

Aiheesta muualla
----------------

* Pelisarja MobyGamesissä (englanniksi)

*Fight Night* -pelisarja

* *2004*
* *Round 2*
* *Round 3*
* *Round 4*
* *Champion*
**Tauno Palon puisto** sijaitsee Kallion kaupunginosassa Helsingissä. Pohjoisessa se rajoittuu Helsinginkatuun, josta sen erottaa matala kivimuuri. Etelässä ja lännessä puistoalue kohoaa rinteeksi, johon on jalankulkijoille tehty asfalttipäällysteinen portaikko/pengerrys, joka kaartuu lounaaseen kohti Alppi­kadun ja Wallininkadun risteystä. Idässä puisto rajoittuu asuinkerrostalon pihaan. Puiston ohi Helsinginkatua pitkin kulkee raitiolinja 8. Puisto sijaitsee osapuilleen Linnanmäen ja Urheilu­talon pysäkkien puolivälissä.

Alueeltaan Tauno Palon puisto on pieni. Se avautuu selkeästi pohjoiseen. Muilla ilmansuunnilla sitä varjostavat rinne, jyrkänne ja kerrostalot. Tämän vuoksi puiston alue saa sangen vähän auringon säteilyä. Eteläpuolella Alppikadun tasolla ja sen suuntaisesti puiston alue jatkuu entisen leikkipuiston paikalle tehdyllä puistikolla, jonka halki kulkee luonnonkivin päällystetty kävelytie.

Puisto on nimetty näyttelijä Tauno Palon mukaan ja siellä sijaitsee ympäristötaideteoksena toteutettu Tauno Palon muistomerkki. Kokonaistaideteoksen muodostavat graniittipaasi, pronssinen muotokuvareliefi, istutukset ja vesiallas. Muistomerkin suunnittelija Kain Tapper on luonnehtinut teostaan: "Graniitti muistuttaa Palon järkälemäisyydestä ja ruusuistutukset sekä kalliolta soliseva vesi taiteilijan herkkyydestä. Muistomerkki valmistui 1993.

Tauno Palon muistomerkki
------------------------

* Kain Tapperin Tauno Palon muistomerkin pronssinen muotokuvareliefi, 1993.Kain Tapperin Tauno Palon muistomerkin pronssinen muotokuvareliefi, 1993.
* Kain Tapperin Tauno Palon muistomerkin graniittipaasi-osa, 1993.Kain Tapperin Tauno Palon muistomerkin graniittipaasi-osa, 1993.

Lähteet
-------

* Taidemuseo.fi (Arkistoitu – Internet Archive)
* Eniro Puhelinluettelo/Yrityshakemisto 2007, karttasivu 52

### Viitteet

1. ↑  Helsingin karttapalvelu (Puisto viheraluekartassa) *kartta.hel.fi*. Viitattu 25.4.2021.

Aiheesta muualla
----------------

* Heikki Ketonen, Video Tauno Palon patsaan paljastustilaisuudesta 26.8.1993
Millvina Dean vuonna 1999.
Millvina Dean (oikealla) ja veli Bertam n. 1912/1913.
**Elizabeth Gladys "Millvina" Dean** (2. helmikuuta 1912 Lontoo, Englanti – 31. toukokuuta 2009 Hampshire, Englanti) oli viimeinen elossa ollut RMS Titanicin haaksirikosta pelastunut. Hän oli Titanicin upotessa kahden kuukauden ikäinen ja aluksen nuorin matkustaja.

Deanin perhe matkusti kolmannessa luokassa tarkoituksenaan muuttaa Wichitaan, Kansasiin. Millvina pelastui äitinsä Georgetten ja vanhemman veljensä Bertramin kanssa. Isä kuitenkin kuoli. Jäljellä ollut perhe ei muuttanut Yhdysvaltoihin, vaan palasi välittömästi Englantiin. 

Dean kävi Greggsin koulun Southamptonissa. Hän sai tietää selviytyneensä Titanicin onnettomuudesta vasta 8-vuotiaana. Dean ei ollut naimisissa eikä hänellä ollut lapsia.

Toisen maailmansodan aikana hän työskenteli hallituksen palveluksessa. Myöhemmin hän työskenteli muun muassa kartanpiirtäjänä, sihteerinä ja tupakkakauppiaan apulaisena.

Huutokaupassa joulukuussa 2008 myytiin haaksirikosta selviytyneen Deanin muistoesineitä, koska hänellä ei olisi ollut muuten varaa asua palvelutalossa. Dean oli toivonut saavansa tavaroistaan noin 4 000 euroa, mutta summa nousi lopulta lähes 40 000 euroon. Tarjolla oli muun muassa matkalaukku, jossa oli newyorkilaisten lahjoittamia vaatteita. Kiinnostusta herättivät myös korvauskirjeet ja muut Titanic-asiakirjat. Lisäksi *Titanic*-elokuvan tähdet Kate Winslet, Leonardo DiCaprio sekä elokuvan ohjaaja James Cameron lahjoittivat yhteensä 30 000 dollaria Deanille.

97-vuotias Millvina Dean menehtyi brittiläisessä hoitokodissa Hampshiressa 31. toukokuuta 2009. Titanic oli laskettu vesille samana päivänä vuonna 1911.

Lähteet
-------

1. 1 2  Titanicin viimeinen matkustaja Millvina Dean kuoli *Yle Uutiset*.  31.5.2009. Viitattu 26.12.2015.
2. ↑  Lawless, Jill: Titanic history for sale *NorthJersey.com*.  17.10.2008. Viitattu 17.0.2008.
3. ↑  Sale fails to bail out last Titanic survivor *CNN.com* 20.4.2009. Viitattu 31.5.2009.
4. ↑  Movie stars help Titanic survivor *BBC News*.  11.5.2009. Viitattu 1.6.2009. (englanniksi)
5. ↑  Last Titanic survivor dies at 97 *BBC News* 31.5.2009. Viitattu 31.5.2009.

Aiheesta muualla
----------------

* Millvina Deanin radiohaastattelu äänitiedostona *KYKY-FM*, St. Louis, Missouri, 1997.

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Yhdysvallat

 |

 |
**Megan Keller** (s. 1. toukokuuta 1996 Farmington, Michigan) on yhdysvaltalainen jääkiekkoilija, joka pelaa puolustajana. Hän on voittanut olympialaisissa yhden kultamitalin sekä MM-kilpailuissa neljä kultaa ja yhden hopean. Yliopistosarjoissa hän edusti Boston Collegea kausina 2014–2017 ja olympiavuoden vuoksi pitämänsä tauon jälkeen kaudella 2018–2019.

Keller on Yhdysvaltain maajoukkueessa voittanut olympiakultaa Pyeongchangissa 2018 sekä maailmanmestaruuden vuosina 2015, 2016, 2017 ja 2019. Vuoden 2021 MM-kilpailuissa hän saavutti hopeaa. Alle 18-vuotiaiden MM-kilpailuissa hän saavutti hopeaa Budapestissa 2014.

Lähteet
-------

1. 1 2  Megan Keller *Team USA*. United States Olympic Committee. Viitattu 5.4.2018. (englanniksi)
2. 1 2  United States IIHF. Viitattu 15.4.2019. (englanniksi)
3. 1 2  Teiskonlahti, Kirsi: Jo kertaalleen mestaruutta juhlinut Naisleijonat taipui MM-hopealle värikkäiden vaiheiden jälkeen – Yhdysvallat vei voiton voittomaalikisassa  15.4.2019. Yle. Viitattu 15.4.2019.
4. 1 2 3  Megan Keller *USA Hockey*. Viitattu 15.2.2022. (englanniksi)
**Tauno Johannes Silanterä**, entinen **Silander** (7. heinäkuuta 1910 Helsinki – 6. syyskuuta 1980 Askola) oli suomalainen rakennusmestari, yrittäjä ja yritysjohtaja, joka sai kauppaneuvoksen arvonimen.

Silanterän vanhemmat olivat liikemies Axel Johannes Silander ja Elin Alina Mantila ja puoliso vuodesta 1935 Tuovi Inkeri Huhtala. Silanterä valmistui rakennusmestariksi Turun teollisuuskoulusta huoneenrakennuksen alalta 1931 ja tie- ja vesirakennuksen alalta 1933. Hän oli Rakennusliike Mattila, Tähtinen ja Heinisen palveluksessa 1931–1932, Rakennusliike J. Huhtala, K. J. Tähtinen, V. Kylä-Tuomolan palveluksessa, Rakennusliike Mattila & Linnainmaan palveluksessa 1933–1935, Rakennusliike J. Huhtalan osakas ja vastaava rakennusmestari 1934–1940 ja Kodinrakentaja Oy:n perustaja, toimitusjohtaja ja johtokunnan jäsen vuodesta 1940. Silanterä oli myös Kevytrakenne Oy:n toimitusjohtaja ja johtokunnan jäsen 1945–1957, Oy Matkamiehen toimitusjohtaja ja hallituksen jäsen ja puheenjohtaja 1945–1962, Maskun Sora Oy:n toimitusjohtaja 1949–1968, Turun Kevytbetoni Oy:n toimitusjohtaja 1950–1954, Viilu-Puu, Silanterä & Pojan toimitusjohtaja 1958–1967 ja Tammer Puu Oy:n toimitusjohtaja vuodesta 1966. Hänellä oli myös useita liike-elämän ja muita luottamustehtäviä. Sotilasarvoltaan Silanterä oli reservin vääpeli. Hän sai kauppaneuvoksen arvonimen 1972. Silanterä muistetaan myös omissa nimissä ja yrityksensä kautta tekemistään merkittävistä lahjoituksista.

Lähteet
-------

1. 1 2  Tauno Silanterä *Biografiasampo*. Viitattu 2.11.2022.
2. ↑  Päivästä päivään. 50-vuotiaita. *Helsingin Sanomat*, 7.7.1960, s. 6.
**Tauno Mäkinen** (16. kesäkuuta 1918 Parainen – 9. maaliskuuta 1993 Hyvinkää) oli suomalainen kirjailija.

Tauno Mäkisen vanhemmat olivat maanviljelijä Vihtori Mäkinen ja Anna Lähdemäki. Hän kävi kansakoulun ja oli ilmavoimien palveluksessa vuoteen 1958 saakka, jolloin hän jäi eläkkeelle sotilasmestarin arvoisena Tampereen sotilaslennonjohtajan toimesta. Mäkinen toimi sitten Otanmäki Oy:n malminetsintätehtävissä 1958–1962 ja oli Esso Oy:n ilmailuhuollon johtajana 1962–1988. Tampereella asuessaan Mäkinen oli mukana Tampereen työväenopistossa toimineessa Mikko Mäkelän kirjoituspiirissä. Mäkisen esikoisteos ilmasotaromaani *Takaperin taivaalle* voitti Kirjapajan kirjoituskilpailun. Hänen toinen kirjansa oli omaelämäkerrallinen *Elämä pojastaan huolen pitää*, joka sijoittui 1920- ja 1930-luvun maaseudulle.

Teoksia
-------

* *Takaperin taivaalle*. Kirjapaja, Helsinki 1982
* *Elämä pojastaan huolen pitää*. Kirjapaja, Helsinki 1984

Lähteet
-------

1. 1 2  Lounakirjailijat : Tauno Mäkinen
2. 1 2  Hyvinkääläisiä kirjailijoita : Tauno Mäkinen
**Tauno Nurmi** (25. huhtikuuta 1922 Kangasala – 18. joulukuuta 2014 Tampere) oli suomalainen ratamoottoripyöräilijä.

Nurmi oli koulutukseltaan koneteknikko. Sotavuosina hän osallistui vuonna 1944 Teikarsaaren taisteluihin haavoittuen. Työuransa hän aloitti Valtion lentokonetehtaalla suunnittelijana ja sen jälkeen teknisten aineiden opettajana Parantolaopistossa sekä myöhemmin Pälkäneen yhteiskoulussa.

Kilpailu-ura
------------

Kansainvälisen kilpailu-uransa Nurmi aloitti voittamalla Viron mestaruuskilpailuissa Piritan radalla 500-kuutioisten sarjan vuonna 1958. Maailmanmestaruuskilpailuissa hän pääsi 10 parhaan joukkoon vuosina 1962 ja 1963. Lisäksi hän osallistui kilpailuihin vuonna 1966.

Kehitystyö
----------

Tekninen suunnittelu oli Nurmelle ammattimainen harrastus, jota Suomen valtio ja useat ulkomaiset öljy-yhtiöt tukivat. Hän suunnitteli ja rakensi 350-kuutioisen V8 Premier -kilpamoottoripyörän, joka herätti paljon huomiota muun muassa Yhdysvalloissa. Lisäksi hän osallistui hyvällä menestyksellä yhteistyössä Tampereen teknillisen korkeakoulun Remmi-Teamin kanssa Pisaralla pisimmälle -kilpailuihin Suomessa ja muualla Euroopassa.

Huomionosoitukset
-----------------

Nurmelle myönnettiin Suomen Moottoriliiton kultainen ajajamerkki vuonna 1965.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Vasaramäki, Ville: Opettaja, tekniikan uranuurtaja ja menestynyt veteraaniurheilija (muistokirjoitus).  *Aamulehti*, 4.1.2015, s. B18.
**Aetios** (m.kreik. Ἀέτιος, lat. *Aëtius*; ensimmäinen vuosisata/100-luku?) oli antiikin kreikkalainen eklektinen filosofi ja doksografi, jonka olemassaolo on kuitenkin nykyisin kyseenalaistettu.

Aetioksen katsotaan perinteisesti kirjoittaneen doksografian nimeltä *Luonnonfilosofien mielipiteistä* (m.kreik. Περὶ τῶν ἀρεσκόντων τοῖς φιλοσόφοις φυσικῶν δογμάτων ξυναγωγή, *Peri tōn areskontōn tois filosofois fysikōn dogmatōn ksynagōgē* eli Συναγωγὴ περὶ ἀρεσκόντων, *Synagōgē peri areskontōn*, lat. *De placitis philosophorum*), joka ajoitetaan yleensä noin vuoteen 100. Siitä oletetaan säilyneen katkelmia Johannes Stobaioksen teoksessa *Florilegium*, sekä tiivistelmä, joka muodostaa Pseudo-Plutarkhoksen teoksen *Filosofien luonnonopillisista mielipiteistä*. Lisäksi teosta lainaa Theodoretos Kyrrhoslainen teoksessaan *Curatio affectionum graecarum*. Hän on ainoa, joka mainitsee kirjoittajaksi "Aetioksen". Näitä lukuun ottamatta Aetios jää täysin tuntemattomaksi.

Hermann Alexander Diels esitti teoksessaan *Doxographi Graeci* Aetioksen teoksen "rekonstruktion", jota pidetään kuitenkin nykyisin hyvin kyseenalaisena. Epäselvyyksien vuoksi jopa koko Aetioksen olemassaolo on nykyisin kyseenalaistettu, ja hänen nimiinsä laitetun teoksen ajoitukseksi on ehdotettu jo 40–30-lukuja eaa. Andrei Lebedev ehdottaa todelliseksi "Aetiokseksi" Areios Didymosta, jolloin nimi "Aetios" saattaisi olla Theodoretoksen tekemä kirjoitusvirhe. Tällöin "filosofi ja doksografi Aetios" olisi puolestaan Dielsin erehdyksessä rekonstruktionsa myötä luoma henkilö.

Lähteet
-------

1. 1 2  "Aetios (7)", *Paulys Realencyclopädie der classischen Altertumswissenschaft*, s. 703. Band I,1. Stuttgart: Metzler, 1893. Teoksen verkkoversio.
2. 1 2 3 4 5  Lebedev, Andrei V.: Did the Doxographer Aetius Ever Exist? *iphras.ru*. Viitattu 23.6.2021.
3. 1 2  Lebedev, Andrei V.: The Origin and Transmission of the Doxographical Tradition Placita Philosophorum (Arius Didymus, Ps.Plutarch, Stobaeus, Theodoret, Nemesius, Porphyrius) Academia.edu. Viitattu 23.6.2021.
4. 1 2  Sharples, R. W.: *Peripatetic Philosophy, 200 BC to AD 200: An Introduction and Collection of Sources in Translation*, s. 16. Cambridge University Press, 2010. ISBN 9781139491525. Teoksen verkkoversio.
**Xiaomi Redmi Note 5 Pro** on Xiaomin 22. helmikuuta 2018 julkaisema älypuhelin, jossa on esiasennettuna Android 7.1 "Nougat" -käyttöjärjestelmä Xiaomin MIUI-käyttöliittymällä.

Tekniset tiedot
---------------

### Muotoilu

Xiaomi Redmi Note 5 Pro -älypuhelimessa on 6-tuumainen näyttö Full HD 2:1-resoluutiolla. Näyttö on suojattu Corning Gorilla Glass -lasilla.

### Fyysiset osat

Laitteesta löytyy Qualcomm Snapdragon 636 SDM636-prosessori. Laitteessa on 6 gigatavua RAM-muistia ja 64 gigatavua sisäistä muistia. Puhelimen muisti on laajennettavissa enintään 128 gigatavun microSD-kortilla.

#### Kamerat ja multimedia

Laitteessa on kaksi takakameraa, pääkamera on 12 megapikseliä ja toinen on 5 megapikseliä. Etukameran tarkkuus on puolestaan 20 Megapikseliä.

Videokuvaus voidaan tehdä 1080p (Full HD) -resoluutiolla.

### Ohjelmisto

Julkaisuhetkellä laitteessa oli esiasennettuna Android 7.1 "Nougat".

Myöhemmin laitteeseen on tullut päivitys Android 8.0 "Oreo" -versioon.

Molemmat versiot toimivat Xiaomin MIUI-käyttöliittymällä.

Lähteet
-------
**Aune Antti** (oik. **Kerttu Aune Holmqvist**, o.s. **Anttonen**; 23. joulukuuta 1901 Lappeenranta – 27. elokuuta 1983 Helsinki) oli suomalainen laulaja (sopraano), joka tunnettiin erityisesti yksinlaulujen tulkitsijana. Käytyään tyttökoulun Antti opiskeli laulua Helsingin musiikkiopistossa 1916–1919 Axel von Kothenin johdolla ja yksityisesti Anna Hagelstamin oppilaana. Lisäksi hän opiskeli Pariisissa Madame de Landen johdolla sekä Pariisissa ja Wienissä Thérèse Leschetizkyn johdolla.

Antti piti ensikonserttinsa Helsingissä 1931 ja ensimmäisen konserttinsa Wienin juhlaviikoilla Musikvereinin salissa 1936, mistä alkoi hänen kansainvälinen uransa. Hän konsertoi kotimaan lisäksi Tukholmassa, Kööpenhaminassa, Oslossa, Berliinissä, Varsovassa, Budapestissa, Pariisissa ja Lissabonissa. Orkesterin solistina Antti lauloi Tor Mannin, Nikolai Malkon, Fritz Buschin, Ernest Ansermet'n, Alberto Ereden ja Ernst Křenekin johtaessa. Vuosina 1937–1938 Antti osallistui Salzburg International Opera Guild -nimisen oopperaseurueen Yhdysvaltain- ja Kanadan-kiertueelle, jolla hän lauloi W. A. Mozartin *Così fan tutte*- ja Gioacchino Rossinin *Gambiale di matrimonio* -oopperan sopraanopääroolin. Kiertueen aikana Antti piti lisäksi kymmenkunta konserttia amerikansuomalaisille.

Aune Antti lauloi uransa aikana paljon äänilevyille ja esiintyi useasti radiossa. Hän levytti myös kevyempää ohjelmistoa nimimerkillä Anneli. Sota-aikana Antti esiintyi usein rintamalla ja hyväntekeväisyystilaisuuksissa, joissa häntä säesti usein Kosti Vehanen. Vuodesta 1960 Antti opetti laulua Helsingissä omassa laulustudiossaan. Vuonna 1972 hänelle myönnettiin Pro Finlandia -mitali.

Lähteet
-------

* Hirvensalo, Eeva: "Antti, Aune (1901–1983)", *Suomen kansallisbiografia, osa 1*, s. 327–328. Helsinki: Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, 2003. ISBN 951-746-442-8. / Teoksen verkkoversio.
* Antti, Aune hakuteoksessa *Uppslagsverket Finland* (2012). (ruotsiksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Pieni Aune suuressa maailmassa, Kuva, 27.04.1938, nro 9, s. 23, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
* Aune Antti, Seura, 09.11.1938, nro 45, s. 10, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)
* Puola

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz
	+ 2

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Kansallisbiografia
* Uppslagsverket Finland
* Biografiasampo

 |

 |
**Kiinan–Ranskan sota** käytiin elokuusta 1884 huhtikuuhun 1885 Pohjois-Vietnamin Tonkinin alueen hallinnasta.

Sodan taustaa
-------------

*Pääartikkeli: Ranskan Indokiinan sota (1858–1863)*
Ranskan mielenkiinto Pohjois-Vietnamiin alkoi jo 1700-luvun lopulta, kun politiikasta kiinnostunut katolinen pappi Pigneau de Behaine värväsi ranskalaisia vapaaehtoisia taistelemaan Nguyễn Ánhin puolesta pyrkien saamaan etuisuuksia Ranskalle ja katoliselle kirkolle. Ranska aloitti siirtomaiden hankinnan alueelta 1858 muodostaen eteläisistä maakunnista siirtomaan Kotšin-Kiinan nimellä.

Tutkimusmatkailijat seurasivat Punaistajokea läpi Pohjois-Vietnamin aina joen lähteille Junnaniin. Tätä pidettiin tuottavana kauppareittinä Kiinaan, koska voitiin kiertää rannikolla olleet tullisatamat. Esteenä suunnitelman toteutumiselle oli mustalippuarmeijan, joka oli hyvin järjestetty Liu Yongfun johtama rosvojoukko, keräämät laittomat tullit Sơn Tâyn ja Lào Cain välillä.

Vuonna 1873 pieni luutnantti Francis Garnierin johtama ranskalainen osasto ylitti sille annetut ohjeet tunkeutuen Pohjois-Vietnamiin. Seurauksena oli joukko ranskalaisten saavuttamia voittoja vietnamilaisista, kunnes hallitus pyysi apua mustalippuarmeijalta. Ranskalaisten eteneminen pysäytettiin hieman ennen Hanoita. Garnier sai taistelussa surmansa.

### Henri Rivièren matka Tonkinin alueella

Vuonna 1881 Henri Rivière lähetettiin osaston kanssa Hanoihin selvittämään Vietnamin vaateet ranskalaisia kauppiaita vastaan. Rivière rynnäköi 25. huhtikuuta 1882 Hanoin linnakkeeseen.

Sotatoimet
----------

Ranskan ja Kiinan väliset neuvottelut katkesivat elokuun puolivälissä 1884, ja Amédée Courbet sai 22. elokuuta määräyksen hyökätä Fuzhoussa olevaa Kiinan laivastoa vastaan. Seuraavana päivänä käydyssä taistelussa Ranska sai hyvityksen Bac Len ylläköstä. Kahdessa tunnissa Courbetin johtama Kaukoidän laivue tuhosi Kiinan Fujianin laivaston sekä vaurioitti Foochowin laivastontelakkaa. Yhdeksän Kiinan laivaston alusta upposi mukaan lukien laivaston lippulaiva, korvetti *Yangwu*. Kiinalaisten tappioiksi on arvioitu noin 3 000 miestä ranskalaisten tappioiden jäätyä vähäisiksi. Vetäytyessään avomerelle Courbet tuhosi vielä joitakin rannikkopattereita.

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Sino-French War

Lähteet
-------

* Olender, Piotr: *Sino-French Naval War 1884-1885*. Maritime Series No 3104. Puola: Stratus, 2012. ISBN 978-83-91421-53-5. (englanniksi)
**St. Cloud** on Minnesotassa, Yhdysvalloissa sijaitseva kaupunki. Kaupungissa asui 68 462 asukasta vuonna 2019, joka on noussut vuodesta 2010 lähes neljällä prosentilla. Kaupunki perustettiin, kun kolme kaupunkia yhdistyi yhdeksi vuonna 1856.

Maantiede
---------

Kaupungin maapinta-ala on noin 103,7 neliökilometriä.

Historia
--------

Nykyisen kaupungin alueella oli kolme erillistä kaupunkia, jotka yhdistyi nykyiseksi vuonna 1856. Vuonna 1886 rautatiet rakennettiin kaupunkiin. St. Cloudissa on lähes 6 000 rakennusta, jotka ovat rakennettu vuonna 1955 tai sitä ennen.

Väestö
------

St. Cloudin asukkaista 11,5 prosenttia on syntynyt Yhdysvaltojen ulkopuolella. Ulkomaalaisten keski-ikä on 31 vuotta, kun muiden on 35 vuotta, eli ulkomaalaiset asukkaat ovat muita nuorempia. Koko kaupungin keski-ikä on 34,7 vuotta. 20,2 prosenttia asukkaista on alle 18-vuotiaita ja 12,7 prosenttia yli 65-vuotiaita.

Lähteet
-------

1. 1 2  U.S. Census Bureau QuickFacts: St. Cloud city, Minnesota *www.census.gov*. Viitattu 1.1.2021. (englanniksi)
2. 1 2  History of the City | St. Cloud, MN - Official Website *www.ci.stcloud.mn.us*. Viitattu 1.1.2021.
3. ↑  St. Cloud, MN | Data USA *datausa.io*. Viitattu 1.1.2021. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **St. Cloud (Minnesota)** Wikimedia Commonsissa
**Brittany Borman** (s. 1. heinäkuuta 1989 Festus, Missouri) on yhdysvaltalainen yleisurheilija, jonka päälaji on keihäänheitto.

Yhdysvaltojen olympiakarsinnoissa Eugenessa 1. heinäkuuta 2012 Borman heitti naisten keihäsfinaalissa 61,51 metriä viimeisellä heitollaan ja voitti karsintakilpailun. Se oli Bormanin uran ensimmäinen 61 metrin ylitys, ja tuolloin olympialaisten A-rajana olleen 61 metrin rikkouduttua hän pääsi mukaan olympiajoukkueeseen. Lontoon olympialaisissa Borman heitti karsinnassa parhaalla heitollaan 59,27 metriä eikä selviytynyt loppukilpailuun. Moskovan MM-kilpailuissa 2013 Borman karsiutui loppukilpailusta tuloksella 57,63. Pekingin MM-kisoissa 2015 hän oli 12:s.

Festuksen high schoolissa opiskellessaan Borman kilpaili kuulantyönnössä, kiekonheitossa, pituushypyssä, 100 metrin aitajuoksussa, kolmiloikassa ja korkeushypyssä. Valmistuttuaan high schoolista 2008 Borman sai yleisurheilumenestyksensä ansiosta stipendin Kalifornian yliopistoon. Siellä hänen aikeenaan oli luoda uraa seitsenottelijana suuresti ihailemansa Jackie Joyner-Kerseen tavoin. Siirryttyään yhden kauden jälkeen Oklahoman yliopistoon Borman kuitenkin päätti seitsenottelun sijaan keskittyä kiekon- ja keihäänheittoon. Hän voitti NCAA:n mestaruuden kiekonheitossa 2010 ja keihäässä vuosina 2010, 2011 ja 2012. Vuonna 2013 Borman voitti keihäänheiton Yhdysvaltain-mestaruuden tuloksella 60,91. Vuonna 2014 hän sijoittui maansa mestaruuskilpailuissa toiseksi tuloksella 62,05.

Bormanin henkilökohtainen ennätys keihäässä on Kawasakissa 10. toukokuuta 2015 heitetty 64,75 metriä. Kiekkoa hän on heittänyt parhaimmillaan 56,72 metriä Dentonissa 10. huhtikuuta 2010.

Lähteet
-------

1. ↑  Brittany Borman *Sports-reference.com*.  2015. Sports Reference LLC.  Arkistoitu 17.12.2012. Viitattu 30.6.2015. (englanniksi)
2. 1 2  Brittany Borman *USATF.org*.  2015. USA Track & Field, Inc.  Arkistoitu 9.5.2015. Viitattu 30.6.2015. (englanniksi)
3. ↑  Burwell, Bryan: Festus’ Borman realizes her Olympic dream *stltoday.com*.  2.7.2012. St. Louis Post-Dispatch. Viitattu 30.6.2015. (englanniksi)
4. ↑  Olympic Games > The XXX Olympic Games > Javelin Throw – women (Qualification) *IAAF.org*. IAAF. Viitattu 30.6.2015. (englanniksi)
5. ↑  IAAF World Championships in Athletics > 14th IAAF World Championships > Javelin Throw – women (Qualification) *IAAF.org*. IAAF. Viitattu 30.6.2015. (englanniksi)
6. 1 2  Brittany Borman Kansainvälinen yleisurheiluliitto.  (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Brittany Bormanin viralliset verkkosivut (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* World Athletics
* Tilastopaja 🔒

 |

 |
**Vire** oli suomalainen Valmetin valmistama kaksitahtinen, yksisylinterinen venesisämoottori. Moottori suunniteltiin vuonna 1948, sen valmistus alkoi 1950-luvun alussa ja jatkui vuoteen 2002 saakka. Vire-moottoreita valmistettiin Linnavuoressa, Jyskässä ja Tanskassa kaikkiaan yli 20 000 kappaletta. Moottoria käytetään nykyisinkin vanhempien purjeveneiden apumoottorina. 

Aluksi valmistettiin 6 hevosvoiman Vire BVR-, BVK- ja BV-malleja. Myöhemmin vuoden 1970 tienoilla alkoi 7 hevosvoiman Vire 7-mallin ja 12 hevosvoiman Vire 12-mallin valmistus. Vuoden 1984 tienoilla Vire-moottorien valmistus siirtyi Tanskaan, jossa niitä valmisti Vordingborgissa Masnedø Marinecenter A/S huhtikuuhun 2002 saakka. Viimeksi Tanskassa valmistettiin vain Vire 7-mallia. Suomessa Vire-moottoreita valmistettiin noin 15 000 kappaletta.

Kirjallisuutta
--------------

* Pentti Nuottimäki : *Kun Vire teki vireenit: Suomalaisen venemoottorin vaiheita*. Edicom Förlag, Söderbärke 2017 ISBN 9789197752367

Lähteet
-------

1. ↑  Suomalaisen venemoottorin tarina - Kun Vire teki vireenit, KoneViesti 10/2017 13.7.2017
2. ↑  Kun Vire teki Vireenit, Vene-lehti 8.3.2017
3. ↑  Vire 7 - History

Aiheesta muualla
----------------

* Vire 7 Marine Engine Homepage, englanninkielinen sivusto Vire 7-moottorimallista
* Vire Engines Official Website, englanninkiel. Nick Le Feuvren sivusto
* Vire 7-moottoriaiheisia videoita Youtubessa
* Vire 12-moottoriaiheisia videoita Youtubessa
**Srinagar** on kaupunki Intian Jammun ja Kashmirin osavaltiossa maan luoteisosassa Kashmirin laaksossa. Srinagar on osavaltion talvipääkaupunki ja sen asukasluku oli vuoden 2011 väestönlaskennan mukaan 1 180 570. Muslimit muodostavat sen asukkaiden selvän enemmistön.

Maantiede
---------

Srinagar sijaitsee Intian Jammun ja Kashmirin osavaltiossa Kashmirin laaksossa historiallisen Kashmirin alueella Jhelumjoen varrella. Srinagar on osavaltion talvipääkaupunki ja kesäpääkaupunki on Jammu. Kashmirin laakso tunnetana hyvänä viljelymaana ja se on Kashmirin tihemmin asuttuja alueita. Alueen korkeus merenpinnasta on noin 1 600 metriä. Kaupungin ympärillä on metsiä ja useita järviä. Daljärvi on ollut suosittu matkailukohde. Lähistöllä on myös 8 126 metrein korkeuteen kohoava Nanga Parbat-vuori.

Historia
--------

Hazratbalin muslimipyhättö Kashmirissa.
Rajataranginin mukaan Srinagarin perusti Maurya-valtakunnan hallitsija Ašoka vuonna 250 ennen ajanlaskun alkua ja se sai myöhemmin nimensä hindulaisen jumalatar Srin eli Lakshmin mukaan. Kaupunki oli alueen pääkaupunki 500-luvun puolivälille saakka. Myöhemmät alueen hinduhallitsijat siirtelivät omia pääkaupunkejaan useaan otteeseen. Kiinalainen buddhalainen matkailija Xuanzang mainitsi Srinagarin hänen matkustaessaan Kashmirissa vuonna 631.

Kashmirista tuli osa muslimien hallitsemaa aluetta 1300-luvulla. Suurmogulein valtakunnan hallitsija Akbar valloitti sen vuonna 1586. Suurmogulien valtaa jatkui vuoteen 1752, jolloin alueen valloittivat ensin afgaanit ja sittemmin sikhit vuonna 1819. Sikhejä vastaan sotineet britit antoivat Kashmirin alueen liittolaiselleen Gulab Singhille vuonna 1846.

Brittivalta Intian niemimaalla päättyi Intian jakoon vuonna 1947. Tilanne kashmirissa oli sekava. Lokakuussa 1947 joukko afgaaniheimosotureita yritti vallata Kashmirin laakson ja Kashmirin hallitsijan Hari Singh ilmoitti Kashmirin liittyvän Intiaan. Intialaisia sotilaita lennätettiin Srinagariin, jossa heimosoturien hyökkäys torjuttiin. Yhteenotot alueella jatkuivat vuoteen 1949, jolloin 1. tammikuuta solmittiin Yk:n turvallisuusneuvoston valvoma tulitauko.

Väestö
------

Veneitä Daljärvellä.
Srinagarin asukasluku oli Intian vuoden 2011 väestönlaskennan mukaan 1 180 570 ja sen esikaupunkialueet mukaan luettuna 1 206 419. Kaupungin asukkaista 95,97 % oli muslimeja. Hinduja oli 2,75 %, sikhejä 0,92 % ja kristittyjä 0,21 %.

Lähteet
-------

1. ↑  Srinagar Encyclopaedia Britannica. Viitattu 12.8.2019. (englanniksi)
2. ↑  Kapur, Saurabh: Hazratbal Shrine *Times Travel*. Times of India. Viitattu 10.2.2019. (englanniksi)
3. 1 2  C. E. Bowsworth, E. van Donzel, W. P. Heinrichs ja G. Lecomte: *Encyclopaedia of Islam, Volume IX (San-Sze)*, s. 734-736. Brill, 1997. ISBN 90 04 10422 4. (englanniksi)
4. 1 2 3  Stanley Wolpert: *Encyclopedia of India*, s. 331-332. Volume. Thomson Gale, 2006. ISBN 0-684-31512-2. (englanniksi)
5. ↑  Srinagar City Census 2011 data *Census 2011*. Viitattu 12.8.2019. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Srinagar** Wikimedia Commonsissa