recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Monacon lippu, sen suhteet ovat: 4:5 (tai 2:3); määritelty 4. huhtikuuta 1881
**Monacon valtiollisessa lipussa**, on kaksi vaakasuoraa, yhtä suurta osaa, punainen yläpuolella ja valkoinen alapuolella. Lippu on samanlainen kuin Indonesian lippu paitsi että sen lyhyen ja pitkän sivun suhde 3:4, kun Indonesian lipussa se on 2:3. Monaco protestoi, kun Indonesia otti lähes samanlaisen lipun kuin Monacon lippu, mutta Indonesian lipun väitetään periytyvän vähintään yhtä kaukaa historiasta kuin Monacon lipun.

Punainen ja valkoinen ovat olleet perinteiset Grimaldien dynastian heraldiset värit, ainakin vuodesta 1339 lähtien. Lipun muoto on kuitenkin vaihdellut eri aikoina.

Monacon alkuperäinen lippu on samankaltainen kuin tämänhetkinen valtiolippu, vain vaakunan kannattajakuvat ovat hivenen erilaiset. Tätä alkuperäistä lippua käytettiin vuodesta 1297 aina 24. helmikuuta 1793 saakka ja uudelleen 30. toukokuuta 1814 ja 4. huhtikuuta 1881 välisenä aikana. Ranskan vallankumouksen aikana myös Monacon ruhtinaskunnassa, joka oli tällöin yhdistettynä Ranskaan, käytettiin trikoloria. Nykyinen kansallislippu, joka on hyvin yksinkertaistettu, otettiin käyttöön 4. huhtikuuta 1881.

Ruhtinaskunnan vaakunasta on johdettu myös toisenlainen vaakuna, jossa punainen ja valkoinen muodostavat "salmiakkikuvion". Tätä lippua on käytetty eritoten 1600-luvulla erilaisissa tilaisuuksissa, ja niin ollen eräänlaisena epävirallisena lippuna*kenen mukaan?*. Nykyisinkin lippua käytetään edelleen epävirallisesti.

Valtiolippu
-----------

Monacon valtiolippu, joka muodostuu Monacon suuresta vaakunasta, joka on sijoitettu valkoisella pohjalla, on käytössä valtion virastoissa. Sitä käytetään ruhtinaan palatsissa kun ruhtinas on paikalla virantoimituksessa. Sitä käytetään myös ruhtinaan huvijahdin lippuna.

Lähteet
-------

* Dorling Kinderley Limited, London: *Suuri lippukirja*, s. 133. Suomentanut Niina Mäki-Kihniä. The Bonnier Group, 2010. ISBN 978-952-220-281-9.
* Kiljunen, Kimmo: *Maailman maat: liput ja historia*. Helsinki: Into, 2013. ISBN 978-952-264-157-1.

### Viitteet

1. ↑  Kiljunen 2013: osio Aasia, artikkeli Indonesia.*lähde tarkemmin?*
2. ↑  Suuri lippukirja, s.133

Euroopan liput

|  |  |
| --- | --- |
| Valtiot | 
* Alankomaat
* Albania
* Andorra
* Azerbaidžan
* Armenia
* Belgia
* Bosnia ja Hertsegovina
* Bulgaria
* Espanja
* Georgia
* Islanti
* Irlanti
* Italia
* Itävalta
* Kroatia
* Kreikka
* Kypros
* Latvia
* Liechtenstein
* Liettua
* Luxemburg
* Malta
* Moldova
* Monaco
* Montenegro
* Norja
* Pohjois-Makedonia
* Portugali
* Puola
* Ranska
* Romania
* Ruotsi
* Saksa
* San Marino
* Serbia
* Slovakia
* Slovenia
* Suomi
* Sveitsi
* Tanska
* Tšekki
* Turkki
* Ukraina
* Unkari
* Yhdistynyt kuningaskunta
	+ Englanti
	+ Skotlanti
	+ Wales
* Valko-Venäjä
* Vatikaanivaltio
* Venäjä
* Viro

 |
| Itsehallintoalueet | 
* Ahvenanmaa
* Färsaaret
* Gibraltar
* Guernsey
* Jersey
* Mansaari

 |
| Tunnustamattomat valtiot | 
* Abhasia
* Artsakh
* Kosovo
* Transnistria
* Pohjois-Kypros

 |
**Emilia Iskanius** (s. 14. huhtikuuta 1994) on suomalainen jalkapalloilija, joka edustaa Naisten Liigassa pelaavaa FC Honkaa. Hän on pelipaikaltaan puolustava keskikenttäpelaaja.

Iskanius on iisalmelaisen Klubi-36:n kasvatti. Lukioikäisenä hän muutti Kuopioon, jossa hän edusti Kuopion MimmiFutista ja Pallokissoja. Kaudeksi 2014 Iskanius siirtyi Åland Unitediin, jonka kanssa hän saavutti SM-hopeaa. Kaudesta 2015 alkaen Iskanius on edustanut FC Honkaa. Ennen kautta 2015 hän oli pelannut 76 Naisten Liigan ottelussa ja tehnyt niissä 10 maalia.

Suomen maajoukkueissa Iskanius on pelannut alle 16-vuotiaiden ikäluokasta alkaen. Hän toimi Suomen kapteenina vuoden 2013 alle 19-vuotiaiden EM-kilpailuissa ja vuoden 2014 alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa.

Lähteet
-------

1. ↑  Emilia Iskanius UEFA. Viitattu 23.9.2015. (englanniksi)
2. 1 2 3  Emilia Iskanius Hongan riveihin  25.1.2015. Suomen Palloliitto.  Arkistoitu 25.9.2015. Viitattu 23.9.2015.
3. 1 2 3 4  Pelaajaesittely: Emilia Iskanius  19.8.2013. Suomen Palloliitto.  Arkistoitu 25.9.2015. Viitattu 23.9.2015.

Aiheesta muualla
----------------

* Emilia Iskanius Suomen Palloliiton sivustolla (Arkistoitu – Internet Archive)
* Emilia Iskanius Euroopan jalkapalloliiton sivustolla (englanniksi)
* Emilia Iskanius Kansainvälisen jalkapalloliiton sivustolla (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
**KLU** (Kühne Logistics University) on Hampurissa, Saksassa sijaitseva valtion akkreditoima yliopisto, joka kouluttaa johtajia, joilla on vahva operatiivinen ajattelutapa ja osaaminen, joka perustuu yliopiston keskeisiin osaamisalueisiin, eli digitaaliseen muutokseen, |kestävään kehitykseen ja yrittäjyyteen. |Kühne Foundationin tukemana KLU edistää erityisesti logistiikkaa ja toimitusketjun hallintaa tutkimus- ja opetustoiminnallaan.

Historia
--------

Klaus-Michael Kühne - Olaf Scholz
KLU:n perustivat vuonna 2010 Klaus-Michael Kühne ja hänen säätiönsä Kühne Foundation, joka sijaitsee Schindellegissä, Sveitsissä. Vuonna 2013 Hampurin entinen pormestari ja nykyinen Saksan liittokansleri Olaf Scholz avasi yliopiston kampuksen Hampurin HafenCityssä. Yhdessä INSEAD:n kanssa KLU avasi humanitaarisen logistiikan keskuksensa vuonna 2016. Vuonna 2021 KLU luokiteltiin Studyportalsin mukaan maailman parhaaksi yliopistoksi.  KLU aikoo avata useita kampuksia Aasiassa, Latinalaisessa Amerikassa ja Afrikassa.

Sijoitukset
-----------

Foundation for International Business Administration Accreditation (FIBAA) on akkreditoinut kaikki KLU:n kurssit. Vuonna 2021 KLU sai Studyportalsin Global Student Satisfaction Award -palkinnon, joka perustuu pelkästään opiskelijoiden arvosteluihin.

Kumppaniyliopistot
------------------

* Audencia Business School
* Chalmersin teknillinen korkeakoulu
* EM Strasbourg Business School
* Leuvenin katolinen yliopisto
* Moskovan talouskorkeakoulu
* Reykjavíkin yliopisto
* Rotterdamin Erasmus-yliopisto
* Singaporen kansallinen yliopisto
* Stellenboschin yliopisto

Puheenjohtajat
--------------

* Wolfgang Peiner (2010–2012)
* Thomas Strothotte (2013–2022)
* Andreas Kaplan (vuodesta 2023)

Lähteet
-------

1. ↑  Das goldene Ei der neuen Privatuni *abendblatt.de*.
2. ↑  Insead partners with Kühne Logistics University to open research centre on humanitarian logistics *insead.edu*.
3. ↑  Global Student Satisfaction Awards 2021 - And the winners are… *umultirank.org*.
4. ↑  Global Student Satisfaction Awards 2021 - And the winners are… *umultirank.org*.
5. ↑  Ex-Finanzsenator Peiner nicht mehr Präsident der Kühne-Uni *abendblatt.de*.
6. ↑  Rektoren, Präsidenten und Kanzler Juni 2018 *forschung-und-lehre.de*.
7. ↑  Andreas Kaplan new President of Kühne Logistics University *nachrichten.idw-online.de*.

Aiheesta muualla
----------------

* Viralliset sivut
Külüg-kaani
**Külüg-kaani** (mong. Хөлөг хаан *Hülüg Khaan*; 4. elokuuta 1281 Khanbaliq – 27. tammikuuta 1311 Khanbaliq) oli Kiinan Yuan-dynastian kolmas keisari (1307–1311). Lisäksi hän oli mongolivaltakunnan seitsemäs suurkaani, mutta valtakunnan hajoamisen takia jälkimmäinen arvonimi oli vain nimellinen. Kiinan keisarina hänen hallitsijanimensä oli **Wuzong** (kiin. 元武宗).

Külug-kaani syntyi Khanbaliqissa eli nykyisessä Pekingissä 4. elokuuta 1281. Hänen isänsä oli Darmabala, jonka isä puolestaan oli Kublai-kaanin toinen poika Zhenjin. Koska Külüg-kaanin sedällä Temür-kaanilla ei tammikuusta 1306 lähtien ollut miespuolista perijää, Külügia pidettiin mahdollisena seuraajana. Temürin kuoltua vuonna 1307 tämän leski nimitettiin valtionhoitajaksi ja Temürin serkku Ananda, joka oli muslimi, yritti uudeksi Kiinan keisariksi. Ananda oli suosittu prinssi, jota muun muassa monet virkamiehet tukivat. Külügin tukijat kuitenkin pidättivät ja teloittivat Anandan, ja Külüg-kaani kruunattiin Yuan-dynastian keisariksi kesäkuussa 1307. Hän nimitti kruununperijäkseen nuoremman veljensä Buyantu-kaanin. Külüg-kaanin lyhyt valtakausi kesti alle neljä vuotta, ja sitä leimasivat taloudelliset vaikeudet. Hän kuoli yllättäen vuonna 1311 ollessaan vain 29-vuotias.

Lähteet
-------

1. ↑  Yuan shi, 115 Külüg-kaani Wikiaineistossa (kiinaksi)



|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
|   | Edeltäjä:**Temür-kaani** | **Kiinan keisari**1307–1311 | Seuraaja:**Buyantu-kaani** |
**Daniel Ministr** (s. 20. joulukuuta 2002 Přerov) on tšekkiläinen jääkiekkoilija, pelipaikaltaan hyökkääjä. Hän edustaa Tšekin Extraligassa pelaavan HC Olomoucin organisaatiota.

Ura
---

### Seuraura

Ministr on HC Zubr Přerovin kasvatti. Hän pelasi seurassa C-juniori-ikäiseksi asti, kunnes siirtyi kaudella 2018–2019 HC Olomouciin. Kauden 2019–2020 DHL Cupissa hän oli Olomoucin A-nuorten kolmanneksi tehokkain pelaaja pisteillä 11+17=28.

Kaudella 2020–2021 Ministr pelasi HC Olomoucin A-nuorissa yhdeksän ottelua tehopistein 6+2=8, kunnes sarja keskeytettiin koronaviruspandemian vuoksi. Ministr pelasi ensimmäisen ottelunsa Olomoucin Extraliga-joukkueessa 17. tammikuuta 2021 HC Energie Karlovy Varya vastaan. Hänelle kertyi ottelussa jääaikaa 9.10 minuuttia ilman tilastomerkintöjä. Kaudella 2021–2022 Ministr pelasi U20-sarjan lisäksi kolme ottelua lainalla Chance Ligassa kasvattajaseuransa HC Zubr Přerovin joukkueessa.

### Maajoukkueura

Ministr pelasi Tšekin alle 18-vuotiaiden maajoukkueessa lokakuussa 2019 kolme ottelua Venäjää vastaan ilman tehopisteitä.

Tilastot
--------

Lähde: 

|   |   | Runkosarja |   | Pudotuspelit |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| Kausi | Joukkue | Liiga | O | M | S | Pist. | RM | O | M | S | Pist. | RM |
| 2020–2021 | HC Olomouc | ČEL | 1 | 0 | 0 | 0 | 0 | – | – | – | – | – |
| 2021–2022 | HC Zubr Přerov | Chance Liga | 3 | 1 | 1 | 2 | 0 | – | – | – | – | – |
| 2022–2023 | HC Olomouc | ČEL | 1 | 0 | 0 | 0 | 0 | – | – | – | – | – |
|  | HC Zubr Přerov | Chance Liga | 40 | 3 | 2 | 5 | 18 | 6 | 0 | 0 | 0 | 2 |
| 2 kautta | yhteensä | ČEL | 2 | 0 | 0 | 0 | 0 | – | – | – | – | – |

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Daniel Ministr *Elite Prospects*. Everysport Media Group AB. Viitattu 29.5.2023. (englanniksi)
2. ↑  HC Olomouc U20 - DHL Cup - 2019-2020 Skater Stats *Elite Prospects*. Viitattu 26.8.2022. (englanniksi)
3. ↑  Voltr, Martin: DHL extraliga juniorů. Mládežníci mají zpátky titulárního partnera *Hokej.cz*.  21.1.2022. Viitattu 26.8.2022. (tšekiksi)
4. 1 2  Daniel Ministr *Hokej.cz*. Viitattu 26.8.2022. (tšekiksi)
**Daniel Miller** on brittiläinen muusikko sekä Mute Recordsin perustaja ja johtaja. Miller perusti Mute Recordsin vuonna 1980 julkaistakseen omien The Normal ja Silicon Teens yhtyeidensä musiikkia. 

Samana vuonna Miller kiinnitti yhtiölleen myös Depeche Moden, jonka nopeasti kasvamaan lähtenyt suosio sai Millerin pian jättämään omat musiikilliset projektinsa taka-alalle ja keskittymään yksinomaan yhtiönsä johtamiseen. 

Vuonna 2002 Mute Records siirtyi kansainväliselle EMI konsernille Millerin jatkaessa edelleen yhtiön johdossa.

Diskografia
-----------

LP:t

* *Music For Parties* (Silicon Teens, 1980)

Singlet : 

* *T.V.O.D. / Warm Leatherette* (The Normal, 1978)
* *Memphis Tennessee* (Silicon Teens, 1979)
* *Judy In Disguise* (Silicon Teens, 1980)
* *Just Like Eddie* (Silicon Teens, 1980)
* *Red River Rock* (Silicon Teens, 1988)

Aiheesta muualla
----------------

* Mute Recordsin kotisivut

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Alankomaat

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* IdRef

 |

 |
**Ashtabulan siltaonnettomuus** on Yhdysvalloissa tapahtunut junaonnettomuus. Se tapahtui 29. joulukuuta 1876, jolloin Ashtabula-joen rautatiesilta romahti junan ylittäessä sitä. Edellisen päivän lumimyrskyn vuoksi kiskoilla oli paksut kinokset. Ohion edustajainhuoneen nimittämä tutkintalautakunta totesi raportissaan sillan olleen sortumiskunnossa viimeisten 11 vuoden ajan. Onnettomuuden jälkeen Ashtabulan kaupungin kasvu pysähtyi, kun taas Cleveland ja Lorain kasvoivat suurkaupungeiksi. Kuolleiden joukossa olivat laulaja Philip Bliss ja hänen vaimonsa.

Rautatieonnettomuudet olivat Yhdysvalloissa yleisiä 1800-luvulla, jolloin uusia rataosuuksia rakennettiin nopeasti ja halvalla.

Seuraukset
----------

Siltayhtiön insinööri Charles Collins löydettiin kuolleena sängystään revolveri kädessä. Hänen oletettiin järkyttyneen syvästi onnettomuudesta ja tunteneen itsensä syylliseksi. Tutkimusten perusteella poliisi piti kuolemaa kuitenkin murhana eikä itsemurhana.

Siltaturma vauhditti Ashtabulan sairaalan rakentamista. Kymmenisen vuotta onnettomuuden jälkeen Lake Shore and Michigan Southern Railway -yhtiö siirtyi käyttämään höyrylämmitystä matkustajavaunuissa vaarallisten puun ja hiilen sijasta.

Lähteet
-------

* Peet, Stephen Denison: *The Ashtabula Disaster*. Internet Archive: J.S. Goodman, 1877. Teoksen verkkoversio (PDF) (viitattu 17.12.2013). (englanniksi)

### Viitteet

1. 1 2 3 4  Summary *Ashtabula Bridge Disaster -website*.  Arkistoitu 27.2.2013. Viitattu 16.12.2013. (englanniksi)
2. 1 2  Ashtabula Train Disaster of 1876 Ohio Historical Society. Viitattu 16.12.2013. (englanniksi)
3. 1 2  Results of the Tragedy *Ashtabula Bridge Disaster -website*.  Arkistoitu 27.1.2013. Viitattu 16.12.2013. (englanniksi)
4. ↑  Peet, s. 183
5. ↑  Peet, s. 159-161
6. ↑  The Ashtabula Disaster; A Report That Engineer Collins Was Murdered *The New York Times*.  24.11.1878. Viitattu 17.12.2013. (englanniksi)
**Kannabis Sierra Leonessa** on laitonta, mutta silti laaja-alaisesti viljeltyä ja käytettyä maassa. Sitä kuljetetaan naapurimaihin sekä Eurooppaan. Paikallinen termi kannabikselle on **diamba**.

Historia
--------

Kannabiksen uskotaan olleen yleisesti viljeltyä Sierra Leonessa jo ennen kuin sen viljelyksestä tuli yleistä muualla Länsi-Afrikassa. Kätilöt käyttivät sitä anestesiana synnytyksen aikana ja kalastajat käyttivät sitä käsitelläkseen raskaita töitänsä. Sierraleonelaiset merimiehet sekä ahtaajat levittivät kannabista alueellisesti, johtaen sen leviämiseen Ghanaan sekä Gambiaan.

Kannabis kiellettiin Sierra Leonessa vuonna 1920 maan ollessa Britannian siirtomaana.

Lähteet
-------

1. ↑  William R. Brownfield: *International Narcotics Control Strategy Report: Volume I: Drug and Chemical Control*. DIANE Publishing, 2011. ISBN 978-1-4379-8272-5. Google-kirjat. (englanniksi)
2. 1 2 3  Emmanuel Akyeampong, Allan G. Hill, Arthur Kleinman: *The Culture of Mental Illness and Psychiatric Practice in Africa*. Indiana University Press, 2015. ISBN 978-0-253-01304-0. Google-kirjat. (englanniksi)
3. ↑  Kima Cargill: *Food Cults: How Fads, Dogma, and Doctrine Influence Diet*. Rowman & Littlefield Publishers, 2016. ISBN 978-1-4422-5132-8. Google-kirjat. (englanniksi)
4. ↑  Chris Duvall: *Cannabis*. Reaktion Books, 2014. ISBN 978-1-78023-386-4. Google-kirjat. (englanniksi)
Bernie Ecclestonen perheyritys omistaa suuren osan konsernin osakkeista. Hän toimii myös konsernin tytäryhtiöiden Formula One Administrationin ja Formula One Managementin toimitusjohtajana.
**Formula One Group** on Formula 1:n kaupallisia oikeuksia hallinnoiva konserni. Konsernin suurimmat omistajat ovat CVC Capital Partners (noin 70 %) ja JPMorgan Chase (noin 20 %). Bernie Ecclestonen perheyritys omistaa suurimman osan lopuista osakkeista.

Historia
--------

Bernie Ecclestone sai ensimmäisen Concorde-sopimuksen yhteydessä oikeuden formuloiden radanvarsimainosten ja televisio-oikeuksien myyntiin. Tämä vakiinnutti tilannetta paljon, sillä aikaisemmin televisiosopimukset olivat epävarmoja ja riskialttiita.

Yhtiöt
------

Sweeping Curves -intro esitetään hetki ennen lähtöä. Sweeping curves muodostaa Formula 1 -logon ja logon yhteydessä esitetään myös FOMin tekijänoikeusmerkinnät.
Konserni koostuu yhteensä viidestä yrityksestä, joilla jokaisella on oma alueensa Formula 1:n järjestämisessä.

### Formula One Administration

**Formula One Administration Ltd.**, lyhyemmin **FOA**, omistaa kaupalliset oikeudet Formula 1:een.

### Formula One Management

**Formula One Management Ltd.**, lyhyemmin **FOM**, hallitsee lajin mediaoikeuksia ja jakelua. FOM hallitsee myös kisasopimuksia, pois lukien Monacon GP:n. FOM myös ylläpitää lajin nettisivuja ja järjestää kisaviikonlopun ohjelmiston yhteistyössä FIA:n kanssa.

### Formula One Licensing

**Formula One Licensing BV** omistaa tekijänoikeudet tuotemerkkien "Formula 1", "Formula One" ja "F1" nimiin, Formula 1 -logoon sekä "Sweeping Curves devise" -introon.

Kritiikki
---------

Formula One Groupin yhtiöiden, varsinkin FOMin toimintaa on arvosteltu paljon. FOM siirtää 49 % televisiointioikeuksista saamistaan rahoista lajin ulkopuolelle, mikä on aiheuttanut suurta eripuraa tallien suunnalla.
Nenetsian kartta  
**Narjan-Mar**
Nelmin Nos
 *Barentsinmeri (Pohjoinen jäämeri)*
*Petšora*
Malozemelskin maalaiskunnan lippu
**Nelmin Nos** tai **Nelmin-Nos** (ven. Нельмин Нос, Нельмин-Нос) on taajama ja Malozemelskin maalaiskunnan keskus Zapoljarnyin piirissä Nenetsian autonomisessa piirikunnassa Venäjällä.

Taajama sijaitsee Petšoran alajuoksun jokisuiston vasemmalla eli läntisessä rantapenkereellä, runsas 30 kilometriä joen laskukohdasta Barentsinmeren Petšoranlahteen. Taajaman länsipuolella aukeaa laaja tundra. Polttopuut Nelim Nosiin tuodaan etelästä Komin tasavallasta. Taajaman eteläpuolella runsaan 3 kilometrin päässä sijaitsee Nenetsian suurin järvi, noin 40 kilometrin pituinen Ozero Golodnaja Guba.

Vesiyhteys taajamasta Nenetsian pääkaupunki Narjan-Mariin on runsas 50 kilometrin mittainen. Laiva Narjan-Mariin kulkee kesällä kolmesti viikossa, talvella paikkakuntia yhdistää jäätie ja moottorikelkkareitit.

Nelmin Nos perustettiin vuonna 1937 *Nenetsian Ensimmäisen Poronhoitokolhoosin* sijaintipaikaksi; taustalla oli porotokkien yhdistäminen (kansallistaminen) ja poronhoidon mukana liikkuneiden nenetsiperheiden ohjaaminen kiinteämmin neuvostoyhteiskuntaan.

Malozemelskin kyläneuvoston maalaiskunnassa asui yhteensä 916 ihmistä (2010 väestönlaskennan mukaan). Nelmin-Nosin taajama on maalaiskunnan ainoa asutuskeskus. Väestö koostuu 95 prosenttisesti piirikunnan alkuperäisistä asukkaista eli nenetseistä; Nelmin-Nos on yhä leimallisesti nenetsien porotaloustaajama.

Nelmin Nosissa on muun muassa päiväkoti, koulu, terveysasema, porokolhoosi, leipomo, yleinen sauna (banja) ja kulttuuritalo, jossa toimii poronhoitomuseo, kirjasto ja käsityökeskus sekä laulu- ja tanssiyhtye *Maimbava* (nenetsiä: *Ilo*).

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6 7  Munitsipalnoje obrazovanije "Malozemelski selsovet" (Malozemelskin maalaiskunta Zapoljarnyin kunnallispiirin sivuilla) Zapoljarnyin kunnallispiiri, zrnao.ru.  Arkistoitu 22.2.2014. Viitattu 23.11.2012. (venäjäksi)
2. 1 2 3 4  Obzornaja karta Nenetskogo avtonomnogo okruga Zapoljarnyin kunnallispiiri, zrnao.ru. Viitattu 23.11.2012. (venäjäksi)
3. 1 2 3  Spisok munitsipalnyh obrazovani po poselenijam Zapoljarnyin kunnallispiiri, zrnao.ru. Viitattu 23.11.2012. (venäjäksi)
4. 1 2 3 4  Jussi Konttinen: *Sankarimatkailijan Arkangeli*, s. Narjan-Marin ympäristöstä s. 291-293/ Kirjassa yht. 336 sivua. Kustannusosakeyhtiö Paasilinna, 2005. ISBN 951-581-095-7.
5. ↑  Federalnaja služba gosudarstvennoi statistiki (Venäjän federaation tilastovirasto), www.gks.ru: Vserossijskaja perepis naselenija 2010. Tom 1. Tšislennost i razmeštšenije naselenija. (Koko Venäjän kattava väestönlaskenta 2010. Osa 1. Väestön lukumäärä ja jakauma. Taulukko 11 (MS Excel-taulukko))  2012. Moskova:  ИИЦ «Статистика России».  Arkistoitu 15.3.2013. Viitattu 23.11.2012. (venäjäksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Malozemelskin maalaiskunnan sivusto (venäjäksi) (malozemadm.ru)
* Malozemelskin maalaiskunta piirin sivustolla (Arkistoitu – Internet Archive) (venäjäksi) (zrnao.ru)
**Suomen muinaistaideseura ry** on vuonna 1998 rekisteröity suomalainen yhdistys, jonka tarkoituksena on edistää suomensukuisten kansojen muinaisen taiteen, todellisuuskäsityksen, ympäristön ja elämän ymmärtämistä. Seuran toiminnassa painottuu vahvasti pohjoisten kansojen kalliotaiteen tuntemuksen, tutkimuksen ja suojelun edistäminen.

Toiminta
--------

Tavoitteidensa toteuttamiseksi seura järjestää aiheeseen liittyviä näyttelyitä sekä pitää yllä kansainvälisiä kontakteja järjestämällä ja osallistumalla muinaistaidetta käsitteleviin seminaareihin. Yhteistyö erityisesti Viron muinaistaideseuran sekä Venäjän ja skandinaavisten tahojen kanssa on jatkuvaa. Seura toimii yhteistyössä myös Viron Lahemaalla sijaitsevan kalliotaidekeskus Virukodan kanssa. Saamiensa apurahojen turvin se tukee taloudellisesti kalliotaiteen tieteellistä tutkimusta. Olennainen osa seuran toimintaa ovat vuosittain järjestettävät matkat kalliotaidekohteille sekä muille kulttuuriperintökohteille. Matkoja on järjestetty Suomen lisäksi Viroon, Venäjän Karjalaan Ääniselle ja Uikujoelle sekä Ruotsiin, Norjaan, Pyreneiden alueelle Ranskaan ja Pohjois-Afrikkaan. Facebook-sivujen välityksellä seura välittää tietoa muinaistaiteeseen liittyvistä ajankohtaisista uutisista.

Julkaisut
---------

Suomen muinaistaideseuralta on ilmestynyt vuosina 2003 – 2019 seitsemän numeron sarja Aurinkopeura-julkaisuja, joiden artikkeleissa alan asiantuntijat ovat käsitelleet eri teemojen kautta muinaistaiteen ilmentymiä. Yhteistyössä muiden seurojen kanssa se osallistuu myös kaksi kertaa vuodessa ilmestyvän Hiisi-lehden julkaisuun.

* Aurinkopeura 1. 2003. Verkkoversio  (Arkistoitu – Internet Archive)
* Aurinkopeura 2. 2004. Yhteistyössä Viron muinaistaideseuran kanssa sisältäen Kabli III konferenssin esitelmiä 2003. Artikkelit verkkoversioina

 (Arkistoitu – Internet Archive)  (Arkistoitu – Internet Archive)  (Arkistoitu – Internet Archive)  (Arkistoitu – Internet Archive)  (Arkistoitu – Internet Archive)  (Arkistoitu – Internet Archive)  (Arkistoitu – Internet Archive)

* Aurinkopeura 3. 2007. Artikkeleita uusimmista muinaistaidelöydöistä Suomessa, Venäjällä ja Virossa.
* Aurinkopeura 4. 2008. 10-vuotis juhlajulkaisu.Verkkoversio  (Arkistoitu – Internet Archive)
* Aurinkopeura 5. 2010. Linnut muinaisessa taiteessa sekä lintuihin liittyvä mytologia. Verkkoversio  (Arkistoitu – Internet Archive)
* Aurinkopeura 6. 2013. Myyttinen käärme. Käärmeaihe taiteessa ja tutkijoiden mielissä. Verkkoversio  (Arkistoitu – Internet Archive)
* Aurinkopeura 7. 2019. Suomen muinaistaideseura 20 vuotta.

Lähteet
-------

* Seuran kotisivut
* Seuran Facebook-sivusto

Aiheesta muualla
----------------

* Hiisi-lehti muinaisuuden harrastajille. Facebook-sivusto.
* Ismo Luukkosen kalliomaalaussivusto.
* Suomen kalliomaalaukset - Bongarin käsikirja. Facebook-sivusto.
* Rock Art Bridge -hanke.  (Arkistoitu – Internet Archive)
**Suomen musiikkikirjastoyhdistys ry** (ruots. *Finlands musikbiblioteksförening*, engl. *IAML Finland – The Finnish Music Library Association*) on kaikille avoin aatteellinen järjestö, joka toimii suomalaisten musiikkikirjastojen, musiikkiarkistojen ja musiikin dokumentaatiokeskusten yhdyssiteenä ja joka pyrkii edistämään alan toimintamahdollisuuksia ja musiikkikirjastolaisten ammatillista osaamista. Yhdistys mm. järjestää seminaareja, julkaisee musiikki- ja musiikkikirjastoaiheisia kirjoja sekä ylläpitää verkkosivuja.

Historia ja toiminta
--------------------

Yhdistys on perustettu vuonna 1979 nimellä *Suomen musiikkikirjastoyhdistys – Suomen IAML-sektio* International Association of Music Librariesin eli nykyisen International Association of Music Libraries, Archives and Documentation Centresin (lyh. IAML) paikallisosastoksi. Vuosina 1988–2011 yhdistys julkaisi neljä kertaa vuodessa ilmestynyttä *Intervalli: musiikkikirjastoalan aikakausjulkaisu* -nimistä lehteä (ISSN 0785-2843 ja ISSN 1796-7392), ja vuodesta 1987 alkaen on yhdistyksen julkaisusarjassa (*Suomen musiikkikirjastoyhdistyksen julkaisusarja*, ISSN 0784-0322) ilmestynyt noin 170 nimekettä painettuja ja verkkokirjoja sekä nuottijulkaisuja. Vuonna 1993 yhdistys järjesti IAML:n kansainvälisen konferenssin Helsingissä ja vuonna 2007 "Music – Politics – Libraries" -nimisen historian toisen balttilais-pohjoismaisen musiikkikirjastotapaamisen samoin Helsingissä. 2000-luvulla yhdistys aloitti jokakeväisen seminaarisarjan Tampereella, jatkaen sillä Suomen kirjastoseuran musiikkitoimikunnan aiemmin järjestämiä koulutuspäiviä.

Yhdistyksen toiminnasta vastaa hallitus, jonka jäsenet edustavat laajasti suomalaista musiikin muistiorganisaatiokenttää. Yhdistyksen pitkäaikaisimpana puheenjohtajana on toiminut Heikki Poroila.

Aiheesta muualla
----------------

* Suomen musiikkikirjastoyhdistyksen Facebook-sivu
* Suomen musiikkikirjastoyhdistyksen LinkedIn-sivu
* Suomen musiikkikirjastoyhdistyksen verkkosivut
**Suomen muinaislinnat** on valtionarkeologi Hjalmar Appelgrenin vuonna 1891 julkaistu väitöskirja, joka esittelee yhteensä 361 hänen tutkimaansa suomalaista muinaislinnaa. Se on ensimmäinen ja edelleen myös laajin aiheesta tehty tutkimus. Nykyään teoksen ansioina pidetään Appelgrenin tarkkoja muinaislinnojen kuvauksia sekä niistä tehtyjä piirustuksia ja karttoja.

Suurin osa kirjassa esitellyistä paikoista ei kuitenkaan ole muinaislinnoja, vaan pelkkiä paikannimistöön perustuvia olettamuksia, joista Appelgren on löytänyt jotakin perimätietoa. Varmoiksi todennetut hän esittelee piirustuksin, käsitellen myös niiden rakenteita ja paikoilla tehtyjä kaivauksia. Väitöskirjaa laatiessaan Appelgren vieraili itse yli sadalla linnavuorella. Osassa hän suoritti myös kaivauksia, joiden perusteella Appelgren määritteli ne myöhäisrautakautisiksi.

Kirjassa on yhteensä yli 160 kuvaa, jotka käsittävät muinaislinnojen pohjapiirroksia ja karttoja, maisemapiirroksia sekä kuvia kohteista tehdyistä esinelöydöistä. Lisäksi mukana on karttaliite. Teoksen kuvituksesta on Appelgrenin ohella vastannut kartanpiirtäjä I. J. Inberg.

Salakirjat-kustantamo julkaisi teoksen uusintapainoksena vuonna 2013. Sen kannessa on Magnus von Wrightin kivipiirros Hakoisten linnavuoresta.

Kirjan kuvitusta
----------------

* I. J. Ingbergin pohjapiirros Rapolan muinaislinnasta.I. J. Ingbergin pohjapiirros Rapolan muinaislinnasta.
* Hjalmar Appelgren-Kivalon pohjapiirros Siuron linnavuoresta.Hjalmar Appelgren-Kivalon pohjapiirros Siuron linnavuoresta.

Katso myös
----------

* Luettelo Suomen muinaislinnoista

Lähteet
-------

1. ↑  Huurre, Matti: APPELGREN-KIVALO, Hjalmar  2014. Biografiskt lexikon i Finland. Viitattu 8.2.2016.
2. ↑  Appelgrenin Muinaislinnat  7.5.2011. Pois työpöydältä. Viitattu 8.2.2016.
3. ↑  Lozny, Ludomir R. (toim.): *Comparative Archaeologies: A Sociological View of the Science of the Past*, s. 144–145. ISBN 978-144-19822-4-7. New York, NY: Springer Publishing, 2011. Teoksen verkkoversio.
4. 1 2  Suomen Muinaislinnat, 1891 Salakirjat. Viitattu 8.2.2016.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Suomen muinaislinnat (kirja)** Wikimedia Commonsissa
**Elias Juho Eemeli Tuominen** (s. 5.toukokuuta 2000 Turku) on suomalainen keskimatkan juoksija. Päälajiksi Tuomisella on valikoitunut 800 metrin juoksu, jossa häntä valmentaa Jukka Savonheimo. Kilpailessaan nuortensarjoissa Tuominen on saavuttanut kansallista menestystä sekä edustanut Suomea useissa maaotteluissa. Tuominen otti Suomen mestaruuden 800 metrillä alle 20-vuotiaiden sarjassa vuonna 2018, ja samana vuonna Tuomisen joukkue voitti Tanskassa Pohjoismaiden alle 20-vuotiaiden mestaruuden 4x400 metrin viestissä. 

Tuominen edustaa Naantalin Löylyä. Hänen henkilökohtainen ulkorataennätyksensä 800 metrillä on 1:49.50 (25.6.2022). Tuomisella on hallussaan myös 17-vuotiaiden Suomen ennätys 600 metrillä ajalla 1:20.56 (31.7.2017).

Kauden 2022 aikana yleisurheilun 22-vuotiaiden Pohjoismaiden ja Baltian mestaruuskisoissa Tuominen juoksi 800 metrin 2. sijalle ja saavutti 5. sijan miesten 800 metrin Kalevan kisoissa. Kautena 2023 Tuominen nousee nuorten sarjoista miesten sarjoihin. Tuomisen tuloksia pääsee seuraamaan Kansainvälisen Yleisurheiluliiton World Athletics -sivustolta.

Vuoden 2016 parhaimpia tuloksia olivat SM hopea nuorten SM halleista 800m, sekä kolminkertainen SM hopea Kajaanin SM-kilpailuista 800m, 400m sekä 400m aidoissa. Vuonna 2017 17-vuotiaiden sarjoissa Iisalmen SM-kilpailuista Tuominen saavutti kaksi hopeaa 800m sekä 400m, sekä pronssia 400m aidoissa. Samana vuonna Tukholman Nuorten Suomi-Ruotsimaaottelussa kotiintuomisiksi tuli hopeaa 800m kilpailusta. Kauden 2018 aikana 19-vuotiaiden sarjoissa Laitilan SM-kilpailuista tuli kultaa 800m sekä hopeaa 400m kilpailuissa. Kausi jatkui Tanskan Pohjoismaiden mestaruuskilpailuissa kullalla 4x400m viestissä sekä 6. sijalla 800 metrillä. Vuonna 2019 19-vuotiaiden sarjoissa Porvoon SM-kilpailuista tuli hopeaa 800m, ja Norjan Pohjoismaiden mestaruuskilpailluissa Tuominen saavutti 4. sijan 800 metrin kilpailussa. Seuraavana kautena 2020, 22-vuotiaiden sarjoissa saavutuksia tuli Kemi SM-kilpailuista saaden pronssia 800m kilpailussa, sekä pronssia myös 800m Nuorten SM-halleissa. Vuonna 2022 pronssia seurasi 800m SM-kilpailuista Vaasassa.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* World Athletics

 |

 |
**Johan Eliel Sandbacka** (18. syyskuuta 1882 Alaveteli – 23. tammikuuta 1943 Kokkola) oli suomalainen kauppias, yrittäjä ja yritysjohtaja, joka sai kauppaneuvoksen arvonimen.

Sandbackan vanhemmat olivat nahkuri, maanviljelijä Karl Johan Sandbacka ja Maria Mathilda Pelo ja puoliso vuodesta 1902 Maria Sofia Kronholm. Kauppaneuvos Hugo Sandbacka oli hänen veljensä. Eliel Sandbacka kävi kansakoulun ja Kruunupyyssä kansanopiston ja teki opintomatkoja Eurooppaan ja Yhdysvaltoihin. Hän oli isänsä liikkeen nahkatuotteiden kauppamatkustaja 1898–1905 ja perusti oman liikkeen 1905. Gamlakarleby Exportandelslagin perustajia Sanbacka oli 1906 ja johtaja 1906–1911, Vuota- ja Nahkakomppania -yhtiön perustajaosakas ja yhtiön palveluksessa vuodesta 1911 ja sen toimitusjohtaja ja johtokunnan puheenjohtaja vuodesta 1917. Kokkolan Panimon toimitusjohtaja ja johtokunnan puheenjohtaja Sandbacka oli vuodesta 1934. Hän oli myös useiden muiden yhtiöiden perustajia ja toimi niissä johtajana. Kokkolan kaupunginvaltuuston jäsen Sandbacka oli vuodesta 1917 ja kuului Suomen ruotsalaisen kansanpuolueen vahvistettuun puoluehallitukseen. Hänellä oli myös useita liike-elämän luottamustehtäviä. Kauppaneuvoksen arvonimen Sandbacka sai 1943.

Lähteet
-------

1. 1 2  Eliel Sandbacka *Biografiasampo*. Viitattu 30.7.2022.
2. ↑  Kauppaneuvos J. E. Sandbacka kuollut.  *Helsingin Sanomat*, 25.1.1953, nro 23, s. 5. Kansalliskirjasto. Viitattu 30.7.2022.
**Nätkin koulu** on Savonlinnan Nätkillä sijaitseva noin 120 oppilaan peruskoulun alakoulu.

Koulussa toimii viisi yleisopetuksen ryhmää, kussakin keskimäärin 18 oppilasta, sekä 1–2E- ja 3–4E-pienryhmät, joissa on enintään kymmenen oppilasta. Pienryhmissä opiskellaan pääosin yleisen opetussuunnitelman mukaan, tavoitteena siirtyminen oman lähikoulun yleisopetukseen.

Koulunjohtajana toimii Virpi Pöllänen.

Koulun nimi herättää joskus hilpeyttä, koska "Nätkin koulu" kuulostaa puhuttuna melkein samalta kuin Nat King Cole.

Historiaa
---------

Koulu aloitti syksyllä 1964 Nätkin kansakouluna. Koulun johtajana toimi Pekka Eronen. Yliarkkitehti Toimi Hämäläisen suunnitteleman, 300 oppilaalle mitoitetun tiilirakenteisen koulun aulaan sijoitettiin Viktor Terosen tekemä maalaus *Urheilijat*.. Maalaus on nykyisin Talvisalon koulun portaikossa.

Syksystä 1996 alkaen lakkautetun Kaartilan ala-asteen koulupiiri yhdistettiin Nätkin koulupiiriin.

Nätkin koulu on ollut 2010-luvun lopulla lakkautusuhan alla. Koulu muutti syysloman 2018 aikana sisäilmaongelmien vuoksi väistötiloihin Kuninkaankartanonmäen päärakennuksen D-osaan, jossa toimi aiemmin Joensuun yliopiston kansainvälisen viestinnän laitos, ent. Savonlinnan kieli-instituutti. Siellä Nätkin koululaiset jakavat välituntipihan entisessä opettajankoulutuslaitoksessa sijaitsevan Heikinpohjan koulun oppilaiden kanssa.

Syksyksi 2021 valmistui uusi koulurakennus puretun tilalle.

Lähteet
-------

1. ↑  Koulumme esittely Savonlinnan kaupunki. Viitattu 6.11.2018.
2. ↑  Henkilön tiedot *Savonlinnan kaupunginkirjasto*. Viitattu 25.8.2020.
3. ↑  366. Samannimisiä julkkiksia? *Sanaristikot.net*.  24.12.2004. Viitattu 6.11.2018.
4. ↑  Uusi kansakoulu vihittiin juhlivassa Savonlinnassa.  *Helsingin Sanomat*, 22.8.1964. Näköislehden aukeama (tilaajille).
5. ↑  Nätkin kansakoulu *Suomen kansakoululaitoksen satavuotisjuhla-adressi*. Kansallisarkisto. Viitattu 5.11.2018.
6. ↑  Lempinen-Vesa, Riitta-Leena: Taiteilija, jonka töihin törmää eri puolilla Savonlinnaa: Viktor Teronen *Itä-Savo*.  14.1.2018.
7. ↑  Moinsalmen koulu. Kuulemistilaisuus 19.3.2013  19.3.2013. Savonlinnan kaupunki. Viitattu 6.11.2018.
8. ↑  Hänninen, Jaana: Lopetettavista kouluista päätetään kesällä — Nätkin vanhempainyhdistys vetoaa päättäjiin oman koulunsa puolesta *Itä-Savo*.  11.3.2018. Viitattu 5.11.2018.
9. ↑  Nätkin koulu siirtyy väistötiloihin Kuninkaankartanonmäelle ma 29.10.  19.10.2018. Savonlinnan kaupunki. Viitattu 6.11.2018.
10. ↑  Hänninen, Jaana: KVL on kohta siivottu Nätkin koululaisia varten — Pulpetit ja tuolit odottavat maanantaina ottajaansa *Itä-Savo*.  25.10.2018. Viitattu 5.11.2018.
11. ↑  Liukkonen, Juho: Uusi Nätkin koulu avasi ovensa Savonlinnassa *Itä-Savo*.  24.8.2021. Viitattu 12.12.2022.
Ulfberht-miekan säiläkirjoitus.
**Säiläkirjoitukset** ovat kirjoitusta miekkojen lappeessa. Säiläkirjoituksia oli suhteellisen usein keskiaikaisissa eurooppalaisissa miekoissa.

Yleisin säiläkirjoitus lienee *ULFBERTH* muunnoksineen. Se oli keskieurooppalaisen Ulfberht-miekkojen valmistajan käyttämä säiläkirjoitus, jota voitaisiin jopa verrata nykyaikaiseen tuotemerkkiin. Toinen yleinen säiläkirjoitus on *IN NOMINE DOMINI*, usein lyhennettynä. Se on latinaa ja tarkoittaa 'Jumalan nimessä'. Nekin sepät, jotka eivät osanneet kirjoittaa, saattoivat jäljitellä tekemiinsä miekkoihin säiläkirjoituksia. He ovat voineet kuvitella kirjaimet onnea tuoviksi taikamerkeiksi. Tämä voi selittää sen, ettei kaikkia säiläkirjoituksia ole voitu tulkita. Myös miekan huono kunto vaikeuttaa merkkien tunnistamista.

Kirjoitus upotettiin lappeeseen joko raudasta tai hopeasta tehdyillä juovilla. Näitä sanotaan *säilämerkeiksi* tai *säiläkirjoituksiksi*. Ensimmäisiä rautaisia säilämerkkejä alkoi ilmaantua jo Suomessa merovingiajan lopulla ja ne yleistyivät 900-luvulla. Viikinkiajalla miekoissa oli monenlaisia kirjoituksia, kuten seppien nimiä, geometrisia tai symbolisia kuvioita ja epäsäännöllisiä merkkiyhdistelmiä. Rautaiset säilämerkit alkoivat 1000-luvulla olla epäsuosittuja ja tilalle tulivat kupariset, hopeaiset ja jopa kultaiset merkit.

Muslimeilla on ollut samalla tekniikalla tehtyjä Koraanin säkeitä sapeleissaan. Nykyaikaisissa puukoissa voi olla lappeessa tekijän tunnus.

Lähteet
-------

1. ↑  Paljastaako röntgenkään, mitä lukee Janakkalan miekkamiehen viikinkimiekassa?  4.9.2014. Yle Uutiset. Viitattu 4.9.2014.
2. ↑  Moilanen, Mikko: Maskun Humikkalan miekkahaudat *kalmistopiiri.fi*.  8.3.2013. Viitattu 4.9.2014.

Aiheesta muualla
----------------

* Kalmistopiiri: Uusi väitöstutkimus: rautakauden laatumiekat eivät olleetkaan tuontitavaraa Manner-Euroopasta, 30.1.2016, viitattu 31.3.2016
* Moilanen, Mikko: Marks of Fire, Value and Faith – Swords with Ferrous Inlays in Finland (Doctoral thesis).  *Archaeologia Medii Aevi Finlandiae*, 2015, nro XXI. Turku:  Suomen keskiajan arkeologian seura. ISSN 1236-5882. Artikkelin verkkoversio (pdf). Viitattu 31.3.2016.  (englanniksi)
**Rygar** on japanilaisen Tecmon kehittämä toimintaseikkailupeli. Peli on julkaistu vuonna 1987 Nintendo Entertainment System -alustalle. Peli yhdistää seikkailun ja roolipelin elementtejä.

Pelaaminen
----------

￼Pelin tarkoituksena on auttaa Rygaria keräämään viiden Indoran jumalan aarteet. Niiden avulla hän pääsee lähemmäs päämääräänsä, joka on Ligarin linnake. Rygarin tavoitteena on palauttaa rauha Argooliin.

Tarina
------

Tarina sijoittuu Argoolin maahan miljoonia vuosia maapallon syntymisen jälkeen. Rygar kutsutaan pelastamaan Argoolin asukkaat, koska pahuuden kuningas Ligar on hyökännyt sinne ja varastanut "Rauhan Oven" (Door of Peace).

Antiikin soturi Rygar saapuu auttamaan, koska Argoolin asukkaat alkoivat rukoilla armahdusta. Ihmisten rukoukset kulkivat yli vuorien Algosun maahan asti, jolloin Rygar nousi kuolleista tavoitteenaan palauttaa rauha.

Vastaanotto
-----------

Mikrobitin Jukka Tapanimäki antoi pelin NES-versiolle 84 pistettä sadasta kahteen kertaan.

Lähteet
-------

* RPG Classics (Arkistoitu – Internet Archive)

### Viitteet

1. ↑  Mikrobitti 10/1990, Konsolaatikko-palsta, sivu 35
2. ↑  Mikrobitti 3/1991, pelikonsoliliite

Aiheesta muualla
----------------

* *Rygar* MobyGamesissa (englanniksi)
* Classic Game Review (Arkistoitu – Internet Archive)
* RPG Classics (Arkistoitu – Internet Archive)
**Parman kartusiaaniluostari** (ransk. *La Chartreuse de Parme*) on Stendhalin vuonna 1839 julkaistu romaani. Se sijoittuu pääosin Parman herttuakunnan hoviin, ja sen päähenkilö on nuori aristokraatti Fabrice del Dongo. Romaani kirjoitettiin lyhyessä ajassa, mikä näkyy osittain kerronnassa. *Parman kartusiaaniluostarin* maine kohosi kuitenkin nopeasti, ja sen ensimmäinen ihailija oli ranskalainen kirjailija Honoré de Balzac.

Juoni
-----

Romaani sijoittuu pääosin Parman herttuakunnan hoviin 1800-luvun alkuosiin. Sen päähenkilö on nuori aristokraatti ja Napoleonin ihailija Fabrice del Dongo. Hän osallistuu Waterloon taisteluun ja palaa sitten Parmaan, missä liittyy kirkkoon maallisten etujen takia. Tarinan aikana Dongo tappaa kilpailijansa, siittää lapsen ja vetäytyy lopulta kartusiaaniluostariin, missä kuolee.

Kirjoittaminen
--------------

*Parman kartusiaaniluostari* kirjoitettiin hyvin lyhyessä ajassa. Stendhal ilmoitti 4. marraskuuta 1838, ettei häntä saisi häiritä missään olosuhteissa, ja aloitti romaanin sanelemisen. Käsikirjoitus valmistui seitsemässä viikossa, ja se oli valmis tapaninpäivänä. Kirja valmistui lyhyessä ajassa, mikä näkyy osittain sen eloisuutena mutta paikoin myös sen kerronnan epäyhtenäisyydessä.

Vaikka romaani kirjoitettiinkin lyhyessä ajassa, sen idea ehti pyöriä Stendhalin ajatuksissa jo pitkään. Esimerkiksi hänen Roomassa kirjoittamansa päiväkirjamerkintänsä ovat täynnä Italian renessanssiaatelisten monimutkaista historiaa. Lisäksi romaanin piirteissä on yhtäläisyyksiä Alessandro Farnesen (josta tuli myöhemmin paavi Paavali III) kronikasta, johon Stendhal tutustui Italian-matkojensa aikana.

Arvostus
--------

*Parman kartusiaaniluostaria* pidettiin heti sen valmistumisen jälkeen mestariteoksena. Noin vuosi romaanin valmistumisen jälkeen kirjailija Honoré de Balzac ylisti sitä pitkässä arvostelussaan, jonka ansiosta romaani sai välittömästi mainetta. Myöhemmin sitä ovat kehuneet muun muassa kirjailijat Henry James ja André Gide. James kirjoitti *The Nationissa* vuonna 1874 julkaistussa artikkelissa, että *Parman kartusiaaniluostari* on parhaimpien romaanien joukossa. Gide puolestaan arvioi 1800-luvun vaihteessa, että se oli merkittävin ranskalainen romaani.

Lähteet
-------

1. ↑  *Merriam-Webster’s Encyclopedia of Literature*, s. 230. Merriam-Webster, 1995. ISBN 0-87779-042-6. Google-kirjat (viitattu 30.5.2013). (englanniksi)
2. 1 2 3  Mendelsohn, Daniel: After Waterloo *The New York Times*.  29.8.1999. Viitattu 30.5.2013. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Parman kartusiaaniluostari Archive.orgissa (englanniksi)
* Romaani Gutenberg-projektin sivuilla (englanniksi)
**Parkkuun työväentalo** oli entisen Kurun kunnan (vuodesta 2009 osa Ylöjärveä) Parkkuun kylässä sijainnut työväentalo.

Historiaa
---------

Parkkuun työväenyhdistys perustettiin joulukuussa 1906. Vuonna 1908 yhdistyksellä oli 78 jäsentä. Vuosien 1910–1912 aikana jäsenluku kuitenkin väheni nopeasti vain kymmeneen. 1920-luvun alkupuolella jäsenmäärää saatiin taas nostettua parhaimmillaan 30:een. Parkkuun työväentalon vihkiäisiä vietettiin 30.9.1923. Talolla pidettiin muun muassa tanssi-iltamia.

Vuonna 1973 Kaidankylän työväenyhdistyksen nimi vaihdettiin Kurun Sosialidemokraatit ry:ksi, ja Parkkuun työväenyhdistys liittyi siihen. Talon kohtalosta ei ole tietoa.

Lähteet
-------

1. ↑  Laitinen, Erkki: *Kurun historia 1867–1918*. Kurun kunta, 1988. ISBN 952-90023-3-5.
2. 1 2  Laitinen, Erkki: *Kurun historia 1919–1985*. Kurun kunta, 1992. ISBN 951-96478-0-5.
3. ↑  Kansan Lehti *digi.kansalliskirjasto.fi*.  14.8.1924, no 186. Viitattu 16.2.2023.
4. ↑  Kansan Lehti *digi.kansalliskirjasto.fi*.  8.5.1926, no 105. Viitattu 16.2.2023.
**Parkun kartano** (*Parkku*) on Rantasalmella sijaitseva kartano. Sen vaiheita tunnetaan 1600-luvulta alkaen, jolloin tilalla asui luutnantti Hans Wolframsdorf. Sen jälkeen omistushistoria tunnetaan vuoteen 1859, jolloin omistajat myivät tilan ja siihen tiiviisti liittyvän Kurkelan kartanon eri ostajille. Myöhemmistä omistajista tiedetään esimerkiksi 1990-luvun vaihteessa omistajaksi tulleet Markku ja Margareta Peterzens, jotka pitävät tilalla aamiaismajoitusta.

Tilan päärakennus on 1700-luvulta. Siihen on 1800-luvulla liitetty kuisti. Parkku on ajoittain ollut asumaton ja rakennukset ovat päässeet rapistumaan, siksi niitä on jouduttu kunnostamaan laajemmin.

Parkun kartano on eräs nimellä Rantasalmen kartanot tunnetuista, Museoviraston valtakunnallisesti merkittäviksi arvioimista rakennetun kulttuuriperinnön (RKY) kohteista Suomessa.

Lähteet
-------

1. 1 2  Pohjalainen, Otso: Parkun kartanosta Peterzensin kesäharrastus *Savonmaa*.  6.8.2008. Viitattu 3.2.2019.
2. ↑  Rantasalmen kartanot *Valtakunnallisesti merkittävät rakennetut kulttuuriympäristot RKY, rky.fi*. Museovirasto. Viitattu 3.10.2020.

Aiheesta muualla
----------------

* Etelä-Savon kartanot: Rantasalmi (kirjasto.mikkeli.fi)
Parlophone-merkillä julkaistu The Beatles -albumi *Please Please Me*.
**Parlophone** on Carl Lindström A.G.:n Saksassa vuonna 1896 perustama levymerkki. Sen tavaramerkki *₤* muistuttaa punnanmerkkiä, mutta on itse asiassa saksalainen *L* (kuten Lindström). Parlophone tuli Columbia Graphophone Companyn alaisuuteen vuonna 1927. Vuonna 1931 Columbia ja Gramophone Company yhdistyivät Electric and Musical Industries Ltd:ksi (EMI).
Englantilainen EMI Records Ltd. nimettiin uudelleen Parlophone Records Ltd. nimiseksi vuonna 2013. Warner Music Group osti Parlophone Music Groupin. 

EMI:n alaisuudessa Parlophone säilyi jazz-merkkinä, kuten se oli ollut jo Columbian aikana. Myöhemmin merkillä julkaistiin myös erikoisäänitteitä kuten puhelevyjä ja komediaa. Vuonna 1955 Parlophonen johtajaksi yleni George Martin, joka vuonna 1962 otti merkin artistiksi nousevan liverpoolilaisen popyhtyeen, The Beatlesin. Se yhdessä muiden Brian Epsteinin manageroimien artistien kuten Cilla Black, Billy J. Kramer ja The Fourmost kanssa, Parlophone nousi yhdeksi tunnetuimmista levymerkeistä maailmassa. Martinin siirryttyä itsenäiseksi tuottajaksi vuonna 1965 Parlophone sulautettiin EMI:n Gramophone Company -yksikköön.

Beatlesin ansiosta Parlophone-nimellä julkaistiin sekä myydyin brittiläinen single (*She Loves You*, vuoteen 1977) että albumi *Sgt. Pepper’s Lonely Hearts Club Band*. Vuonna 1964 merkillä julkaistiin seitsemän Ison-Britannian singlelistan ykköstä. Parlophone oli EMI Groupin johtava levymerkki.

EMI, Virgin EMI Records ja sen monet muut levymerkit ovat nykyisin Universal Music Groupin levymerkkejä tai yhtiöitä. EMI Group oli yksi maailman neljästä suuresta levy-yhtiöstä (muut ovat Sony Music Entertainment, Universal ja Warner). Yhtiön pääkonttori oli Lontoossa. Yhtiö oli listattu Lontoon pörssissä ja kuului osana FTSE 100 -osakeindeksiin, kunnes helmikuussa 2011 EMI:n osti Citigroup.

Marraskuussa 2011 Citigroup ilmoitti myyvänsä EMI:n levymerkit Universalille ja musiikkikustannustoiminnan Sonyn johtamalle ryhmälle. Kauppa saatettiin päätökseen syyskuussa 2012. Englantilainen EMI Records Ltd. nimettiin uudelleen Parlophone Records Ltd. nimiseksi vuonna 2013. Warner Music Group osti Parlophone Music Groupin.

Lähteet
-------

1. ↑  The Independent: Citigroup otti EMI:n haltuunsa  2.2.2011. Taloussanomat. Viitattu 23.12.2015.

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Parlophone**.
*
**Venäjän beachfutismaajoukkue** edustaa Venäjää beachfutiksen kansainvälisissä otteluissa. Joukkuetta hallinnoi Venäjän jalkapalloliitto ja se kuuluu sekä FIFA:an että UEFA:an. Venäjän beachfutismaajoukkue on historian toiseksi menestynein maajoukkue MM-kilpailuissa Brasilian jälkeen, se on voittanut kilpailut kahdesti, vuosina 2011 ja 2013. Ensimmäistä kertaa Venäjä osallistui MM-kilpailuihin vuonna 1996 Rio de Janeirossa. MM-kilpailuihin se on osallistunut kuusi kertaa.

Euro Beach Soccer Leaguen eli niin sanotut EM-kilpailut Venäjä on voittanut neljästi ja Euro Beach Soccer Cupin kahdesti. Vuonna 2015 Venäjä voitti historian ensimmäisistä Euroopan kisoista kultaa voittamalla finaalissa Italian 3-2.

Maajoukkueen päävalmentajana toimii nykyisin Mihail Lihatšev.

Pelaajat
--------

Venäjän beachfutismaajoukkueen pelaajat pronssiin päättyneissä vuoden 2015 MM-kilpailuissa Portugalin Espinhossa.

|  |  |
| --- | --- |
| * **1** M Andrei Buhlitski
* **2** P Juri Gortšinski
* **3** P Kirill Romanov
* **4** L Aleksei Makarov
* **5** P Juri Krašeninnikov
* **6** L Dmitri Šišin
 | * **7** P Anton Škarin
* **8** P Ilja Leonov (**C**)
* **9** H Jegor Šaikov
* **10** P Artur Paporotnyi
* **11** H Anatoli Peremitin
* **12** M Ivan Ostrovski
 |

### Muita pelaajia

Suluissa pelipaikka ja esiintyminen joukkueessa.

* Jegor Jeremejev (H, MM 2013)
* Danila Ippolitov (M, MM 2013)
* Roman Zaikin (P, MM 2011)
* Aleksandr Filimonov (M, MM 2011)

Lähteet
-------

1. 1 2
2. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive)

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.
Venäjän federaation sankarin kunniamerkki.
**Venäjän federaation sankari** (ven. Герой Российской Федерации) on korkein mahdollinen Venäjän federaation Venäjän kansalaiselle myöntämä arvonimi. Arvonimen myöntämisestä päättää pääasiassa Venäjän presidentti. Kriteerinä arvonimen myöntämiselle on erityistä urhoollisuutta osoittavien tekojen ja aikaansaannosten toteuttaminen valtion hyväksi. Arvonimi perustettiin 20. maaliskuuta vuonna 1992 Neuvostoliiton sankari -arvonimen tilalle.

Arvonimiä on annettu lähinnä kosmonauteille ja Tšetšenian sotilasoperaatioihin osallistuneille. Arvonimi voidaan myöntää myös kuoleman jälkeen, kuten tehtiin Tšetšenian murhatulle presidentille Ahmad Kadyroville. 

Venäjän federaation sankarin arvonimiä on myönnetty vuoden 2007 maaliskuuhun mennessä 876 kappaletta, joista 408 kuoleman jälkeen.*lähde?*

Kunniamerkki
------------

Kunniamitalin tähden muotoinen rakenne on samanlainen kuin Neuvostoliiton sankari -mitalissa. 19,5 x 15 millimetrin kokoisessa nauhassa ovat Venäjän lipun värit: valkoinen, sininen ja punainen. Tähden kääntöpuolella lukevat sanat Герой России (suom. *Venäjän sankari*), sekä sarjanumero, joka osoittaa kuinka mones kunniamerkki järjestyksessään on.

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Venäjän federaation sankari**.
* Virallinen sivu (venäjäksi)