recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Torre Picasso
**Chamartín** on yksi Espanjan pääkaupungin Madridin hallinnollisista alueista. Se oli alun perin oma itsenäinen kuntansa nimellä Chamartín de la Rosa, joka liitettiin Madridiin 14. marraskuuta 1947 tapahtuneen alueliitoksen yhteydessä. Alue sijaitsee kaupungin keskiosassa ja koostuu El Vison, Prosperidadin, Ciudad Jardínin, Hispanoamérican, Nueva Españan ja Castillan kaupunginosista. Sen naapurialueita ovat pohjoisessa Fuencarral- El Pardo, idässä Ciudad Lineal, etelässä Salamanca, lounaassa Chamberí ja lännessä Tetuán. Chamartínin kokonaispinta-ala on 9,2 neliökilometriä ja asukasluku 142 626 (2003). Alueen oma juhlapäivä on arkkienkeli Mikaelin muistopäivä 29. syyskuuta.

Chamartínissa pitää majaansa useat Espanjan tärkeimmistä yrityksistä, ja siihen kuuluu Madridin liike-elämän keskus AZCA, jossa sijaitsee muun muassa yksi Madridin korkeimmista pilvenpiirtäjistä Torre Picasso. Alueella sijaitsee myös Estadio Santiago Bernabéu, jossa jalkapalloseura Real Madrid pelaa kotiottelunsa. Chamartínin rautatieasema on yksi vilkkaimmista Espanjassa, ja Madridin pääterminaaleja Atochan ja Príncipe Píon ohella.

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Chamartín**.
* Chamartínin alueen esittely Madridin kaupungin sivustolla

Madridin vaakunaMadridin alueet

* Centro
* Arganzuela
* Retiro
* Salamanca
* Chamartín
* Tetuán
* Chamberí
* Fuencarral- El Pardo
* Moncloa-Aravaca
* Latina
* Carabanchel
* Usera
* Puente de Vallecas
* Moratalaz
* Ciudad Lineal
* Hortaleza
* Villaverde
* Villa de Vallecas
* Vicálvaro
* San Blas
* Barajas
**Bijlmermeer** (lyhennettynä Bijlmer) on kaupunginosa Amsterdamissa. Bijlmer sijaitsee Amsterdam Zuidoostin suuralueella muutama kilometri etelään Amsterdamin keskustasta.

Historia
--------

Biljmerin polderi liitettiin Amsterdamin kaupunkiin vuonna 1966. Asuntopulan takia sinne suunniteltiin sadantuhannen asukkaan lähiötä.

Alueelle rakennettiin nopeaan tahtiin 40 000 asuntoa.

Le Corbusierin hengessä alueesta suunniteltiin moderni asumiskone, jossa autoliikenne eristettiin omille väylilleen, asunnot olivat suuria ja valoisia, pysäköinti keskitettiin monikerroksisiin pysäköintitaloihin ja talojen välissä oli laajoja viheralueita.

Asunnot eivät kuitenkaan houkutelleet hollantilaisperheitä, ja kun rakennusprojekti valmistui 1970-luvun lopussa, suuri osa asunnoista oli tyhjillään. Niihin muutti ennen kaikkea maahanmuuttajia vasta itsenäistyneestä Surinamesta. 1980-luvulla Bijlmermeerin maine oli köyhien mustien asuinalueena. Yli puolet sen asukkaista oli työttömiä.

Ongelmia
--------

Tosiasiassa tämä rakennus oli epäonnistunut, kun hollantilaisia alkoi muuttaa taloihin ,joten etninen yhteistyö oli epäonnistunut.*lähde?* Toinen ongelma oli, että talot olivat vanhoja ja huonokuntoisia. Lisäksi talojen asukkaat muistavat hyvin lento-onnettomuuden, joka tuhosi yhden taloista.*selvennä*

Uusiminen ja purkaminen
-----------------------

Punaisella merkityt talot ovat vielä olemassa, mutta harmaalla merkityt talot ovat jo purettu. Lentokoneen merkki kuvaa lento-onnettomuutta.

Vuonna 1992 Amsterdamin kaupunki aloitti laajan Bijlmermeerin remonttiohjelman.
2000-luvulla aloitettiin talojen uusiminen ja purkaminen.
Taloja alettiin purkamaan ja kennosto "hajosi". Projekti oli epäonnistunut pahasti.

Onnettomuus
-----------

*Pääartikkeli: El Alin lento 1862*
Yksi rakennuksista tuhoutui, kun lentokone törmäsi siihen. Puolet talosta jouduttiin purkamaan. Onnettomuus tapahtui, kun Boeing 747:n moottorin kiinnikkeet pettivät ja toinen moottoreista syöksyi toista päin. Näin kone joutui lentämään kahdella moottorilla. Koneen olisi pitänyt laskeutua Schipholin lentoasemalle, mutta siiven nostovoima oli mitätön, joten se putosi alas.

Onnettomuudessa kuoli ainakin 43 ihmistä. Tarkkaa uhrien lukua ei tiedetä, sillä taloissa asui monia rekisteröimättömiä maahanmuuttajia. Onnettomuuden jälkeen lähistön asukkaat valittivat sairauksista, joiden on epäilty liittyvän koneen rahtina olleisiin kemikaaleihin.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  The Bijlmer: a Dutch Approach to Multiculturalism *Humanity in Action*. Viitattu 1.6.2016.
2. ↑  Lea Olsson Jan Loerakker: Revisioning Amsterdam Bijlmermeer *Failed Architecture*.  2013. Viitattu 1.6.2016.
3. ↑  El Al crash linked to illnesses *BBC News*.  1999. Viitattu 1.6.2016.

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Bijlmermeer**.
* 
*
**Chamberlainin toinen hallitus** oli Yhdistyneen kuningaskunnan hallitus, joka muodostettiin maan sotakabinetiksi 3. syyskuuta 1939, ja jatkoi toimintaansa 10. toukokuuta 1940 saakka, jolloin pääministeri Neville Chamberlain erosi. Hallitus oli kokoonpanoltaan suppeampi kuin edeltäjänsä. Chamberlainin toista hallitusta seurasi Churchillin ensimmäinen hallitus.

* Neville Chamberlain – pääministeri ja alahuoneen johtaja
* Sir Samuel Hoare – hallitsijan sinetinvartija
* Sir John Simon – valtiovarainministeri
* Lordi Halifax – ulkoasiainministeri
* Leslie Hore-Belisha – sotaministeri
* Sir Kingsley Wood – ilmailuministeri
* Winston Churchill – meriministeri
* Lordi Chatfield – puolustushallintoministeri
* Maurice Hankey – salkuton ministeri

Muuta
-----

Alahuoneessa oppositiojohtaja Clement Attlee tiedusteli 5. joulukuuta 1939 pääministeri Chamberlainilta Suomen talvisodasta liittyen siihen, oliko hallitus tukenut Suomen pyyntöä kutsua koolle Kansainliiton neuvosto ja Kansainliiton yleiskokous koolle. Chamberlainin mukaan ei, sillä Suomi oli toiminut omasta aloitteestaan. Ellen Wilkinson tiedusteli, oliko hallitus lähettänyt mitään vastalausetta Berliiniin ja Moskovaan hallituksille Suomeen kohdistuneen alueloukkauksen vuoksi, mihin Chamberlain vastasi, että ei ollut.[1] Vyvyan Adamsin kysymykseen, aikoiko hallitus tukea Neuvostoliiton erottamista Kansainliitosta jätettiin vastaamatta.[2]

Talvisodan aikana alahuoneessa käytettiin 36 puheenvuoroa liittyen Suomeen.[3]

Lähteet
-------

1. ↑
2. ↑
3. ↑
**Odigítrian luostari** (kreik. Μονή Οδηγητρίας, *Moní Odigítrias*) on ortodoksinen luostari Kreetan saarella Kreikassa. Se sijaitsee Faistóksen kunnassa lähellä Pigaïdákian ja Kaloí Liménesin kyliä.

Luostaria ja sen kirkko.
Luostarin oliivinpuristamo.
Luostarin kirkon vanhimmat seinämaalaukset on ajoitettu 1300-luvulle, mutta varhaisimmat maininnat luostarista sekä muut varhaisimmat rakennukset ovat 1500-luvulta. Luostari on omistettu Neitsyt Maria "Tiennäyttäjälle" (Hodegetria, nykykreikassa *Odigítria*). Luostarin läheltä on löydetty minolaisaikaisia hautoja. Kreikan vapaussodan aikaan vuonna 1821 alkaen luostarissa vaikutti munkki ja vapaustaistelija Ioásaf, joka tunnetaan myös nimellä Xopatéras (1788–1828). Kapinoinnin vuoksi turkkilaiset tuhosivat luostarin vuosina 1828 ja 1866. Myöhemmin luostari perustettiin uudelleen. Vuonna 2011 siinä oli 11 asukasta.

Luostari on rakennettu Asteroúsia-vuorten länsiosaan noin 250 metrin korkeudelle. Luostarirakennusten kokonaisuus muistuttaa ulkonäöltään linnoitusta, ja siinä on muun muassa vahva torni. Rakennus on aiemmin ollut ympäröity muureilla, ja osia niistä on edelleen jäljellä. Luostarin kirkko on kaksilaivainen, ja sen keskilaiva on omistettu Neitsyt Marian kuolonuneen nukkumiselle ja pohjoislaiva apostoleille Pietari ja Paavali. Aiemmin kirkossa oli myös Pyhälle Fanuriokselle (Fanouriokselle) omistettu etelälaiva, mutta se ei ole säilynyt. Kirkko ja sen nartheks on koristeltu seinämaalauksilla ja kreetalaisen koulukunnan ikoneilla. Luostarin oliivinpuristamo on 1600–1700-luvun asussaan. Pääosa rakennuksista on peräisin 1700- ja 1800-luvuilta.

Lähteet
-------

1. 1 2  Απογραφή Πληθυσμού - Κατοικιών 2011. Väestönlaskennan tulokset (XLS)  2011. The Hellenic Statistical Authority (Kreikan tilastokeskus ELSTAT).  Arkistoitu 16.10.2015. Viitattu 1.9.2014. (kreikaksi)
2. 1 2 3 4  Holy Monastery of Odegetria *Orthodox Crete*. Viitattu 20.2.2017.
3. 1 2 3  Odigitria monastery *InterKriti*. Viitattu 20.2.2017.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Odigítrian luostari** Wikimedia Commonsissa
**Odette Giuffrida** (s. 12. lokakuuta 1994 Rooma) on italialainen judon olympiamitalisti ja Euroopan-mestari. Hän edustaa roomalaista CS Esercito -seuraa ja on pituudeltaan 160 cm.

Nuorten arvokilpailut
---------------------

Giuffrida saavutti 48 kg:n sarjassa vuonna 2009 alle 17-vuotiaiden Euroopan-mestaruuden, kultaa Euroopan nuorten olympiafestivaaleilta Tampereelta sekä hopeaa alle 17-vuotiaiden MM-kilpailuista. Hän voitti saman ikäluokan Euroopan-mestaruuden 48-kiloisissa jälleen 2010 sekä saavutti alle 23-vuotiaiden EM-pronssia 2011.

Giuffrida saavutti 52 kg:n sarjassa alle 23-vuotiaiden EM-pronssia 2012. Hän sai alle 21-vuotiaiden EM-kilpailuissa kultaa ja MM-kilpailuissa pronssia 2013. Saman vuoden alle 23-vuotiaiden EM-kilpailuissa hän oli kolmas. Hän voitti alle 21-vuotiaiden Euroopan-mestaruuden jälleen 2014. Lisäksi hän sai pronssia joukkuekilpailussa. Alle 23-vuotiaiden EM-kilpailuista hän oli niin ikään kolmas 2014.

Aikuisten arvokilpailut
-----------------------

Giuffrida sijoittui 52 kg:n painoluokassa viidenneksi Budapestin EM-kilpailuissa 2013. Bakun Euroopan kisoissa 2015 hän sijoittui niin ikään viidenneksi ja sai pronssia joukkuekilpailusta. Saman vuoden Astanan MM-kilpailuissa hän oli viides. Hän saavutti olympiahopeaa Rio de Janeirossa 2016 hävittyään loppuottelussa Kosovon Majlinda Kelmendille. Varsovan EM-kilpailuissa 2017 hän oli viides. Hän saavutti hopeaa Tarragonan Välimeren kilpailuissa 2018. Minskin Euroopan kisoissa 2019 hän sijoittui viidenneksi. Hän voitti Euroopan-mestaruuden Prahassa 2020 kukistettuaan loppuottelussa romanialaisen Andreea Chițun. Seuraavana vuonna hän sai EM-hopeaa Lissabonissa. Vuodelle 2021 siirretyissä Tokion olympialaisissa Giuffrida sai 52 kg:n painoluokassa pronssia. Sofian EM-kilpailuissa 2022 hän sijoittui seitsemänneksi. Hän saavutti MM-pronssia 52-kiloisissa Dohassa 2023.

Muut kilpailut
--------------

Giuffrida on saavuttanut IJF World Tourin kilpailuissa viisi turnausvoittoa, viisi kakkossijaa ja 13 kolmossijaa. Maailmancupeista / Continental Open -kilpailuista hänellä on kaksi voittoa, yksi kakkossija ja yksi kolmossija. Hän on voittanut aikuisten sarjassa yhden Italian-mestaruuden.

Lähteet
-------

1. 1 2  Odette Giuffrida *olympedia.org*. Viitattu 20.11.2020. (englanniksi)
2. 1 2 3 4 5 6  Odette Giuffrida *judoinside.com*. Viitattu 14.5.2023. (englanniksi)
3. ↑  Tokyo 2020, bronze for Odette Giuffrida in judo  25.7.2021. Italy 24 News.  Arkistoitu 2.8.2021. Viitattu 2.8.2021. (englanniksi)
Kuvassa BOAC:n Bristol Type 175 Britannia, vuodelta 1962.
**Bristol Type 175 Britannia** (malliversiot 100-320) on nelimoottorinen Bristol Aeroplane Companyn valmistama potkuriturbiinikäyttöinen matkustajalentokone. Kone lensi ensilentonsa kesällä 1952.

Tämä siviili-ilmailuun tarkoitettu matkustajalentokone suunniteltiin ja kehitettiin aikana, jolloin Britannian määrällinen sotatarviketuotanto pieneni runsaasti. Syynä tähän kehitykseen oli vasta voitettu sota Akselivaltoja vastaan. Tällaisia uusia matkustajakonetyyppejä tarvittiin lentokonetehtaiden pitämiseksi pystyssä. Alkuun Bristol Britannia saavutti menestystä lentomatkustuksen suosion kasvaessa suurin harppauksin, mutta tyyppi jäi lopulta varjoon suurempien ja nopeampien konetyyppien tieltä. Koneen hankintahinta on aikalaisiaan, noin 2 milj. US-dollarin hintaisia potkuriturbiinityyppisiä verrokkeja korkeampi. Vuoden 1958 hintatason mukaan *Britannia*-koneen hinta oli arviolta hieman yli 4 milj. USD. Suihkumatkustajakoneen hinta oli tuolloin oli jonkin verran yli 5 milj. USD.

Matkanopeus oli 630 km/h ja matkustajamäärä 52–133. Koneen kantama oli merkittävän pitkä, mikä tarjosi sille kilpailuetua. Lentomatka oli jopa 8 850 km (täyteen tankattuna, tuulettomissa olosuhteissa). Se oli omana aikakautenaan huomattava saavutus. Koneen kiitoratavaatimus oli 2 200 metriä, mikä oli jonkin verran aikalaisiaan pidempi. Suurin lentoonlähtöpaino oli noin 84 tonnia.

Konetyyppi oli muun muassa El Al -lentoyhtiön ensimmäinen pitkän matkan matkustajakone. Yhtiön kone tunnuksella 4X-AGE tuli maailmankuuluksi, kuljettaessaan suoralla lennolla Adolf Eichmannin Argentiinasta Israeliin toukokuussa 1960.

Katso myös
----------

* Lockheed Constellation
* Douglas DC-6
* Douglas DC-7

Lähteet
-------

* Hirvonen, Pauli: *MMM - Nuorten Ilmailukirja*, Otava, Helsinki-Keuruu, 1961: s. 137

### Viitteet

1. ↑   Viitattu 27.10.2016.
2. ↑  Hirvonen P. 1961: s. 137
3. ↑  Hirvonen, 1961: s. 137
4. ↑  Kuoleman asiamies : Adolf Eichmannin tarina / Quentin Reynolds, Ephraim Katz, Zwy Aldouby ; [suom. Martti Santavuori]*lähde tarkemmin?*
Bristol Type 130 Bombay ilmassa.
**Bristol Bombay** (Type 130) on brittiläinen pommituslentokone. Lentokone oli kaksimoottorinen ja kaksoissivuvakaimellinen ylätaso. Laskeutumistelineet olivat kiinteät, joten niitä ei voinut vetää sisään. Toisen maailmansodan puhjetessa konetyyppi oli jo vanhentunut. Se oli suunniteltu vuonna 1931 esitettyjen vaatimusten pohjalta.

Moottorit olivat Bristol Pegasus XXII -tyypin tähtimoottoreita, ja kukin 1 010 hevosvoiman (753 kW) tehoinen. Moottori oli yksirivinen ja 9-sylinterinen. Koneen huippunopeus oli 309 km/h, lentomatkan maksimi 3 589 km ja lakikorkeus 7 620 m. Puolustusaseissa oli neljä erillistä ampumoa, joissa kussakin yksi 0,303 kaliiperin eli 7,7 mm konekivääri. Sivuampumot olivat optionaalisia. Pommikuorman enimmäismäärä oli 907 kg (2 000 lbs). Se riitti tekemään sodan alkuvaiheissa, koneesta keskiraskaana luokiteltavan.

Bombay-konetyyppiä käytettiin myös lentokuljetuksiin. Koneita tilattiin vain 50 kappaletta, ja ne palvelivat etupäässä Pohjois-Afrikan ja Välimeren, mahdollisesti myös Lähi-idän sotanäyttämöillä. Nimestään huolimatta konetta ei käytetty Kaukoidässä.[1]

Lähteet
-------

* Chant, Chris: II Maailmansodan lentokoneet, Karisto, 2008, Hämeenlinna (suom. Petri Kortesuo) Alkuteos: Amber Books, 1999 ISBN 978-951-23-5025-4 (s. 69)

### Viitteet

1. ↑  Chant: s. 69
Plateau de Beille
**Plateau-de-Beille** on Ranskassa, Pyreneiden vuoristossa sijaitseva hiihtokeskus. Se sijaitsee Ariègen departementissa ja Oksitanian alueella. Talviurheilukeskus sijaitsee keskimäärin 1790 metrin korkeudessa merenpinnasta.

Talviurheilu- ja hiihtokeskus sijaitsee Tarascon-sur-Ariègen ja Ax-les-Thermes'n kaupunkien välisessä maastossa lähellä Espanjan rajaa. Hiihtomäet ovat pääsääntöisesti 1650 ja 2000 metrin korkeudella. Hiihtokeskus on Pyreneiden vuoriston tärkein hiihtokeskus.

Nousun yksityiskohtia
---------------------

Nousu hiihtokeskukseen alkaa Lec Cabannesta (535 metriä) ja päättyy Plateau de Beilleen (1 790 metriä). Se on pituudeltaan 15,8 kilometriä. Kun ollaan 1 255 metrin korkeudessa, niin keskimääräinen nousun jyrkkyys on 7,9 prosenttia. Kuitenkin maksimissaan nousun jyrkkyys on 10,8 prosenttia.

Vuonna 1998 Ranskan ympäriajossa noustiin 1 747 metrin korkeuteen, mutta viimeisimpinä vuosina korkeus on kuitenkin ollut 1 780 metriä.

Tour de France
--------------

Plateau-de-Beille on ollut etappien päätepaikkana Ranskan ympäriajossa neljä kertaa: vuosina 1998, 2002, 2004 ja 2007, jolloin se oli 14. etapin maali.

### Ranskan ympäriajon maalipaikka

| Vuosi | Etappi | Etapin lähtö | matka (km) | nousun luokka | Etapin voittaja | Keltainen paita |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2007 | 14 | Mazamet | 170 | HC | Alberto Contador  Espanja | Michael Rasmussen  Tanska |
| 2004 | 13 | Lannemezan | 205.5 | HC | Lance Armstrong  Yhdysvallat | Thomas Voeckler  Ranska |
| 2002 | 12 | Lannemezan | 198 | HC | Lance Armstrong  Yhdysvallat | Lance Armstrong  Yhdysvallat |
| 1998 | 11 | Bagnères-de-Luchon | 170 | HC | Marco Pantani  Italia | Jan Ullrich  Saksa |
|

Aiheesta muualla
----------------

* Artikkeli, jossa etapin kartta
* Etapin profiili
* Etapin profiili koko matkalle Les Cabannesista lähtien (Arkistoitu – Internet Archive) (ranskaksi)
* Le Plateau de Beille Tour de Francen kisassa (Arkistoitu – Internet Archive) (ranskaksi)
**Bristol Fighter** on Bristol Carsin valmistama superauto, jota on valmistettu pienessä mittakaavassa vuodesta 2004 vuoteen 2011.

Yleistä
-------

Autossa on sulavamuotoisen lokinsiipiovilla varustetun coupe-koria, on suunnitellut entinen Brabham F1 -insinööri Max Boxstrom. Ilmanvastuskerroin (*cd*) on 0,28 ja väitetty huippunopeus 338 km/h.

Fighterissa on 6-vaihteinen manuaalivaihteisto tai 4-vaihteinen automaatti. Ensimmäinen auto esiteltiin lehdistölle toukokuussa 2003. Ensimmäisen kerran lehdistö ajoi sitä huhtikuun 2005 *EVO Magazinessa*.

Moottori
--------

Bristol on käyttänyt Chryslerin moottoreita vuodesta 1961. Fighterissa käytetään eteen asennettua Dodge Viperistä peräisin olevaa iskutilavuudeltaan 7996 cm3:n kokoista V10-moottoria. Moottori tuottaa tehoa 532 hv (391 kW) 5600 r/min käyntinopeudella ja vääntöä 698 Nm 4200 r/min käyntinopeudella. Tehokkaammassa **Fighter S** -versiossa on 636 hv (kovassa vauhdissa ilman patoefektin ansiosta 669 hv).

Fighter T
---------

Marraskuussa 2006 Bristol julkisti kahdella turboahtimella varustetun Fighter T -version, jossa on edelleen modifioitu V10-moottori, joka tuottaa tehoa 1012 hv 5600 r/min käyntinopeudella ja vääntöä 1403 Nm 4500 r/min käyntinopeudella. Tehtaan mukaan auto pystyy jopa 432 km/h huippunopeuteen, mutta se on rajattu kuitenkin 306 km/h:een. Kiihtyvyys 0–60 mph tapahtuu alle 3,5 sekunnissa. Auton 6-portainen manuaalivaihteisto on vahvistettu kestämään suuri vääntö ja ykkösvaihteella pystytään kiihdyttämään 100 km/h nopeuteen asti. Alustaa on huomattavasti vahvistettu ja myös maavara on 10 mm normaalimallia pienempi. Vannekoko sekä edessä että takana on 19".

Kun Fighter T siirtyy tuotantoon se tulee olemaan tehokkaampi kuin Bugatti Veyron. Tehokkaampana mallina pysyy kuitenkin edelleen SSC Ultimate Aero TT.

Lähteet
-------

1. ↑  Martin Buckley: A very special Bristol: Anyone want to start a Fighter?  31.1.2006.  Arkistoitu. Viitattu 4.3.2023. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Bristol Fighter T

Bristol Cars

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| **Tyyppi** | 1940s | 1950s | 1960s | 1970s | 1980s | 1990s | 2000s | 2010s |
| 7 | 8 | 9 | 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 |
| Sedan & Drophead | 400 |  | 403 |  | 406 |  | 408 |  | 410 |  | 412 | Beaufighter / Beaufort |  |  |  |
|  | 401 / 402 | 404 / 405 |  | 407 |  | 409 |  | 411 | 603 | Britannia/Brigand | Blenheim |  |
| Urheiluauto |  |  | 450 |  |  |  |  |  |  | Fighter |  | Bullet |

 *Tämä artikkeli tai sen osa perustuu Autowikin artikkeliin, ja siitä saattavat puuttua lähdemerkinnät tai lähdemerkinnät tarvitsevat tarkistamista. Voit auttaa Wikipediaa etsimällä sopivat lähteet tai tarkistamalla lähteet.*
**Sin Moo Hapkido** (suomennettuna "Taivaallinen taistelutaito") on korealainen itsepuolustusmenetelmä, joka yhdistää aikijutsun, erilaisten kungfutyylien ja judon pehmeyden aggressiivisiin korealaisiin potkutekniikoihin. Monipuolisuudessaan se kattaa lyönnit, potkut, torjunnat, vapautumiset eri puolilta kehoa, asetekniikat sekä monia muita itsepuolustusmenetelmiä. Pohjoismaalainen variaatio Sin Moo Hapkidosta sisältää näiden lisäksi myös ns. "nyrkkeilylyönnit".

Muodollisia asentoja Sin Moo Hapkido ei tunne, eikä se myöskään sisällä liikesarjoja. Perusajatuksena lajissa on se, että taistelut eivät etene ennalta harjoitetun kaavan mukaan, vaan ne vaativat nopeita reaktioita ja opitun soveltamista syntyneeseen tilanteeseen. Voima ei ole määräävä tekijä Sin Moo Hapkidon tekniikoissa. Tekniikat tehdään rennon räjähtävästi, veden periaatteen mukaisesti. Sin Moo Hapkidon tekniikat on tarkoitettu päällekarkaustilanteisiin kadulla. Sin Moo Hapkido on suoraviivainen, mutkaton ja tehokas tyyli.

Lyhyesti sanottuna SMH kattaa seuraavat osa-alueet:

* Lyönnit, potkut ja torjunnat
* Heitot, kaadot ja pyyhkäisyt
* Käsi- ja jalkalukot
* Hallinta- ja kuljetusotteet
* Kuristukset ja sidonnat
* Otteleminen maassa ja pystyssä
* Hermopistetaistelu
* Asetekniikat (pitkä keppi, kävelykeppi, lyhyt keppi, naru, puukko, miekka, heittoveitsi)
* Hengitystekniikat, meditaatio
* Akupunktio ja hermoratahieronta
* Itämainen ensiapu
* Murskaukset
Paul Ben-Haim
**Paul Ben-Haim** (5. heinäkuuta 1897 München – 14. tammikuuta 1984 Tel Aviv) oli saksalaissyntyinen, israelilaistunut säveltäjä ja pedagogi. Hänen sukunimensä oli alkujaan **Frankenburger**.

Elämäkerta
----------

Sävellystä Ben-Haimille opettivat Münchenin taideakatemiassa 1915–20 Friedrich Klose ja Walter Courvoisier. Pianonsoittoa ja orkesterinjohtoa hänelle opetti Berthold Kellermann. Kapellimestarina Ben-Haim avusti Bruno Walteria ja Hans Knappertsbuschia Münchenin oopperassa opintojensa jälkeen vuoteen 1924 saakka. Sitten hän toimi vuoteen 1931 saakka Augsburgin oopperan kapellimestarina. Müncheniin palattuaan Ben-Haim omistautui sävellystyölle, mutta natsien astuttua valtaan hän lähti Palestiinaan.

Vuosina 1949–54 Ben-Haim toimi Jerusalemin musiikkiakatemian johdossa. Hän toimi myös sävellyksen professorina Tel Avivissa ja Jerusalemissa. Vuonna 1957 hänelle myönnettiin Israel-palkinto orkesteriteoksesta *The Sweet Psalmist of Israel*. Hän sai monesti myös Joel Engel -palkinnon. Vuonna 1972 Ben-Haim joutui auto-onnettomuuteen, joka päätti hänen luovan työnsä.

Musiikki
--------

Ben-Haim yhdisteli tuotannossaan lännen ja idän vaikutteita. Häntä on pidetty sekä uusklassismin että myöhäisromantiikan edustajana. Ben-Haim saavutti suosiota etenkin vokaalimusiikin säveltäjänä. Lisäksi hän sävelsi muun muassa kaksi sinfoniaa ja pianokonserton. Muita konserttoja hän sävelsi viululle ja sellolle. Kamarimusiikkiteoksiin lukeutuvat jousitrio, jousikvartetto, klarinettikvintetto ja sooloviulusonaatti.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Bach-Cantatas.com: Paul Ben-Haim


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
	+ 2
* VIAF
* WorldCat
	+ 2

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Suomi (KANTO)
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Korea
* Kroatia
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Henkilöt | 
* BMLO
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* SNAC
* IdRef

 |

 |
Bristol 400
**Bristol** oli vuonna 1945 perustettu englantilainen automerkki. Bristol-autoja valmistaa Bristol Cars -yhtiö, joka eriytyi lentokonevalmistaja Bristol Aeroplane Companyn tytäryhtiöksi vuonna 1955.

Ensimmäinen Bristol-auto valmistui vuonna 1947. Se oli rakennettu BMW 327:n piirustusten perusteella, jotka tehdas oli saanut haltuunsa sodan jälkeen BMW:ltä. Ensimmäinen neliovinen Bristol oli vuosina 1953–1957 valmistettu 405-malli. Siinä oli kuusisylinterinen 1 971 cm³ moottori teholtaan 78 kW (107 hv). Bristol 405 -mallia valmistettiin noin 300 kappaletta.

Yhtiö esitteli 250 000 punnan Bristol Bullet -auton vuonna 2016. Auto on roadster, jota suunniteltiin valmistettavan 70 kappaleen erä ja ensimmäinen auto olisi asiakkaalla tammikuussa 2017.

Yhtiö likvidoitiin vuonna 2020.

Lähteet
-------

1. 1 2  Lawrence Allan: Bristol Cars loses appeal against liquidation *autocar.co.uk*.  5.3.2020. Viitattu 9.3.2023. (englanniksi)
2. ↑  Bristol Cars Grace's Guide to British Industrial History. Viitattu 18.4.2019. (englanniksi)
3. ↑  *Maailman autoklassikot*, s. 58. Karisto, 2010.
4. ↑  Steve Cropley: Bristol Bullet to be precursor of electrified models *autocar.co.uk*.  28.7.2016. Viitattu 9.3.2023. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* 

Bristol Cars

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| **Tyyppi** | 1940s | 1950s | 1960s | 1970s | 1980s | 1990s | 2000s | 2010s |
| 7 | 8 | 9 | 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 |
| Sedan & Drophead | 400 |  | 403 |  | 406 |  | 408 |  | 410 |  | 412 | Beaufighter / Beaufort |  |  |  |
|  | 401 / 402 | 404 / 405 |  | 407 |  | 409 |  | 411 | 603 | Britannia/Brigand | Blenheim |  |
| Urheiluauto |  |  | 450 |  |  |  |  |  |  | Fighter |  | Bullet |
**Asunto Oy Lahden Hämeenkatu 24** on 5-, osittain 6-kerroksinen kerrostalo Lahden keskustassa osoitteessa Hämeenkatu 24 / Vesijärvenkatu 16. Arkkitehtonisesti ja kaupunkikuvallisesti arvokkaan rakennuksen suunnittelivat Kulutusosuuskuntien keskusliiton asunto-osaston arkkitehdit Eino Tuompo ja Airi Viertokangas. Se valmistui 1951.

Kulutusosuuskuntien keskusliitto oli osa osuustukkukauppalaista osuuskauppaliikettä (E-liike), jonka myöhempi yhtiö Tradeka myi 31. heinäkuuta 1997 kiinteistön Laakkosen suvun sijoitusyhtiölle Pohjois-Karjalan Arvopaperi oy:lle hintaan 6,1 miljoonaa markkaa.

Laakkosten yritys Ultivista myi Asunto-osakeyhtiön osakkeet maaliskuussa 2014 Salpausselän Rakentajille, joilta Nuorisosäätiö osti vuodenvaihteessa 2014–2015 kahdeksalla miljoonalla eurolla. Rakennus oli purkukuntoinen. Säätiö haki tontille asemakaavan muutosta ja 7 200 neliömetrin rakennusoikeutta. Säätiö myi kiinteistön vuoden 2018 lopussa, mutta ostajan nimeä ei kerrottu heti julkisuuteen.

Lähteet
-------

1. 1 2  Hökkä, Helena & Lahti, Eeva: Asunto Oy Lahden Hämeenkatu 24 – Rakennushistoriaselvitys (PDF)  14.8.2017. Jones Lang Lasalle Finland Oy.  Arkistoitu 1.1.2020. Viitattu 1.1.2020.
2. 1 2  "Kahdeksan miljoonaa euroa oli ylihinta" - Nuorisosäätiö pannee Hämeenkadun purkutalon myyntiin *Etelä-Suomen Sanomat*.  16.6.2018. Viitattu 1.1.2020.
3. ↑  Larkio, Saara: Hämeenkatu 24 Lahdessa myyty – Nuorisosäätiö teki kaupat, ostajaa ei vielä kerrota *Etelä-Suomen Sanomat*.  19.3.2019. Viitattu 1.1.2020.

Aiheesta muualla
----------------

* Rakennushistoriaselvitys (Arkistoitu – Internet Archive)
Plateau des Glières
**Plateau des Glières** on ylänkö Ranskan Alpeilla Bornesin massiivilla. Se sijaitsee Auvergne-Rhône-Alpesin alueella, Haute-Savoien departementissa, Fillièren ja Le Petit-Bornand-les-Glièresin kuntien alueella.

Plateau des Glières on vaikeapääsyinen ja harvaan asuttu ylänkö 1 300 – 1 800 metrin korkeudessa. Sen laajoja alppilaitumia ympäröivät mäntymetsät ja kiviset kalliot.

Historia
--------

Vastarintaliikkeen muistomerkki
Toisessa maailmansodassa liittoutuneet valitsivat Plateau des Glièresin kohteeksi, jonne he pudottivat laskuvarjoilla aseita Haute-Savoien vastarintaliikkeen käyttöön. Operaatio järjestettiin helmi-maaliskuussa 1944, ja sitä oli toteuttamassa 460 Ranskan vastarintaliikkeen sotilasta eli markiisia. 26. maaliskuuta 1944 Natsi-Saksan armeija hyökkäsi vastarintaliikkeen kimppuun ja he joutuivat vetäytymään ylängöltä. Tämä oli ensimmäinen vastarintaliikkeen suora taistelu miehittäjiä vastaan. Nykypäivänä ylängöllä on tämän tapahtuman muistoksi pystytetty muistomerkki (*Monument national à la Résistance du plateau des Glières*) Glièresin markiisien ensimmäisen johtajan luutnantti Tom Morelin haudalle.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Plateau des Glières** Wikimedia Commonsissa

Lähteet
-------

1. 1 2  Tour de France 2018
**Bristol Aerospace** on kanadalainen Magellan Aerospacen omistama ilmailuteollisuusyritys, joka perustettiin vuonna 1930. Sen päätoimipaikka on Winnipegin Manitobassa. Yrityksessä on 630 työntekijää.*milloin?*

Yhtiön perustivat alun perin Jim, Grant ja Edwin MacDonald, joiden antama nimi oli MacDonald Brothers Aircraft Company -metalliteollisuusyritys. Se valmisti Yhdysvaltain laman aikana vesilentokoneiden kellukkeita lisenssillä newyorkilaiselle EDO Corporation -yhtiölle. 

Toinen maailmansota nosti yrityksen työvoiman 4 500:aan. Sodan jälkeen yhtiö teki koneiden huoltosopimuksen Kanadan kuninkaallisten ilmavoimien kanssa. Vuonna 1954 Bristol Aeroplane Company osti MacDonald Brothers Aircraftin, joka sitten alkoi valmistaa englantilaisten suihkumoottoreiden osia samaan aikaan, kun Englannin aseteollisuutta ajettiin alas. 1950-luvun lopussa yhtiö alkoi valmistaa Bristolin tekemien ruutirakettien osia. Vuonna 1962 Winnipegin Manitobaan perustettiin Blackwood Propellant Plant. Englantilainen Bristol ja yhdysvaltalainen Aerojet General alkoivat yhdessä valmistaa ja myydä tykistöraketteja Natolle. 1960-luvulla yhtiö teki ohutlevyosia eri lentokonevalmistajille. Vuonna 1967 Rolls-Royce osti emoyhtiö Bristol Aeroplanen, kun Bristolin englantilainen lentokoneteollisuus oli vuonna 1960 fuusioitu British Aircraft Corporationiin (BAC). Yhtiö sai uuden nimen **Bristol Aerospace** ja pysyi Rolls-Roycen osana sen sosialisointi- ja yksityistämissykleissä. 

Vuonna 1997 Rolls-Royce myi Bristolin 44,9 miljoonalla dollarilla Magellan Aerospacelle, joka on yhdysvaltalais-kanadalainen yritys. Se kokosi useita heikompia ilmailuyhtiöitä yhteen.

Vuonna 1999 Bristol sai Kanadan avaruusjärjestöltä tilauksen SciSat-1-satelliitista, joka laukaistin 13.8.2003. Sen runko nimettiin "kanadalaiseksi standardisatelliittirungoksi", mutta sen jatkokäyttö on ollut vähäistä.

Tuotteita
---------

Magellan (Bristol) valmistaa muun muassa seuraavia lentokoneen osia

1. Boeing 767, Boeing 737, Boeing 747 – etenkin komposiittirakenteet
2. General Electric F101 -moottori
3. Airbus A330 & Airbus A380
4. De Havilland Canada DASH 8
5. DHC Dash 8 -peräkartio
6. Pratt & Whitney Canada JT15D, PW545, PW307, PW306 moottorien osat
7. AgustaWestland EH101
8. F-35 Lightning II JSF

Lähteet
-------

* Magellan Aerospace

### Viitteet

1. ↑  Dow Jones: Magellan Aerospace to Acquire Rolls-Royce Subsidiary *The New York Times*.  20.6.1997. Viitattu 13.5.2019. (englanniksi)
2. ↑  SciSat-1 / ACE – eoPortal Directory – Sateliite Missions *earth.esa.int*.  Arkistoitu 13.5.2019. Viitattu 13.5.2019. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Bristol Aerospace** Wikimedia Commonsissa

* Yrityksen sivusto
Kuvan it-ohjus RAF:n museossa, Lontoon Hendonissa.
**Bristol Bloodhound** oli ilmatorjuntaohjusjärjestelmä. Se suunniteltiin ja valmistettiin Englannissa. Ohjusasetyyppiä käytettiin lentokoneiden korkeatorjuntaan. Sitä käytettiin laajasti myös Ruotsissa, missä sen nimenä oli Rb-68. Lyhennös tuli nimestä *robotsystem*. 

Ohjuksessa oli kaksi kaksoispatopainemoottoria ja siksi se sai tarvitun alkuvauhdin keskellä olevasta rakettimoottorista. 

Ohjusasetyypin suunnittelu aloitettiin jo 1949 ja se poistettiin käytöstä 1991. Bristol Bloodhoundia valmistettiin kahta versiota, Mk I:tä ja Mk II:ta. Myöhempi versio ylsi 2.7 Machin nopeuteen, ja sen kantama oli 185 kilometriä.

Lähteet
-------

* Langley, Andrew: The Armed Forces - The Royal Air Force. Bath Press, Avon, Englanti. 1986. ISBN 0-85078-882-X (englanniksi)

### Viitteet

1. ↑  Langley, 1986: s. 24
2. ↑  Bloodhound *web.archive.org*.  23.2.2015.  Arkistoitu 23.2.2015. Viitattu 21.2.2019.
3. ↑  The Bristol "Bloodhound" Surface to Air Missile system - description, pictures & specifications *web.archive.org*.  6.10.2013.  Arkistoitu 6.10.2013. Viitattu 21.2.2019.
**Paul Baxter** (s. 28. lokakuuta 1955 Winnipeg, Kanada) on kanadalainen jääkiekkovalmentaja. Ennen valmentajauraa Baxter pelasi jääkiekkoa ammattilaisena WHA:ssa ja NHL:ssa.

Baxter aloitti varsinaisen ammattilaisuransa WHA:n Cleveland Crusadersissa kaudella 1974-75 josta siirtyi kaudelle 1976-77 Quebec Nordiquesiin. Baxter jatkoi Nordiquesin riveissä joukkueen siirtyessä WHA:n lopettamisen jälkeen NHL:aan. Baxter jäi historiankirjoihin WHA:n eniten rangaistuna pelaajana 962 minuutillaan.

Vuosina 1979–1987 hän pelasi Quebec Nordiquesissa, Calgary Flamesissa ja Pittsburgh Penguinsissa yhteensä 472 NHL-ottelua, joissa keräsi 169 tehopistettä (48+121) ja 1564 jäähyminuuttia. Hänellä olikin tappelijan maine. Kaudella 1981–1982 Baxter oli NHL:n jäähypörssin voittaja.

Päävalmentajana Baxter on ollut IHL:n Salt Lake Golden Eaglesissa 1987–1989, jossa otti ensimmäisellä kaudella mestaruuden. Hän on ollut samassa toimessa myös 1995–1997 AHL:n Saint John Flamesissa. 

Apuvalmentaja Paul Baxter on ollut NHL:n Calgary Flamesissa 1989–1992, Chicago Blackhawksissa 1992–1995, San Jose Sharksissa 1997–2000 ja Florida Panthersissa 2001–2003. Loppuvuodesta 2006 hän aloitti HIFK:n päävalmentajana SM-liigassa ja valmensi joukkuetta kahden kauden ajan. 

Seuraavaksi Baxter siirtyi valmentamaan NAHL-junioriliigaan: ensin kaksi kautta Wenatchee Wildia ja tämän jälkeen Wichita Falls Wildcatsiä kolmen kauden ajan.  Huhtikuussa 2014 Baxter nimitettiin seuran presidentiksi sekä toimitusjohtajaksi, luopuen samalla valmennuspestistään.

Lähteet
-------

* *"VAIN mestaruus riittää minulle"/Paul Baxter* (Iltalehti/Urheilu 28.12.2006, s.2)

### Viitteet

1. ↑  Paul Baxter | NAHL Wichita Falls Wildcats *nahlwichita.pointstreaksites.com*.  Arkistoitu 17.6.2016. Viitattu 5.6.2016.
2. ↑  Paul Baxter to Become President, General Manager; Coaching Search Underway *TEXOMASHOMEPAGE*.  30.4.2014.  Arkistoitu 17.6.2016. Viitattu 5.6.2016. en-US
Anatia mahdollisesti esittävä syyrialainen pronssiveistos toiselta vuosituhannelta eaa.
**Anat** on länsiseemiläinen jumalatar. Hänet tunnetaan etenkin ugaritilaisista teksteistä vuosilta 1500–1200 eaa. ja muinaisesta Egyptistä, ja hänet mainitaan vielä 400-luvulla eaa. Egyptin Elefantinen juutalaisyhteisössä kirjoitetuissa teksteissä ja epäsuorasti myös Vanhassa testamentissa. Anat kuvattiin yleensä nuoreksi ja väkivaltaiseksi soturijumalattareksi.

Anat on samankaltainen kuin sumerilainen Inanna ja mesopotamialainen Ištar, ja häntä on verrattu lisäksi kreikkalaisiin sekä intialaisiin jumalattariin kuten Durgaan ja Kaliin. On myös mahdollista että Anat on sama jumala kuin Astarte. Anatista on säilynyt hyvin vähän esineistöä, ja sekin on samankaltaista esimerkiksi Astartea kuvaavien esineiden kanssa.

Anatia palvottiin sodan jumalattarena Lähi-idässä ja 1400-luvulta eaa. alkaen myös Egyptissä, missä hänet yhdistettiin hevosiin ja sotavaunuihin ja missä hän toimi faaraon suojelijana varusteinaan miekka ja kilpi. Ugaritissa Anatin tehtävät olivat maskuliinisia, kuten sodankäynti, metsästys ja politiikka. Hän oli myös eläinten suojelija, "eläinten valtiatar". Anat on väkivaltainen ja uhitteleva, ja hänen kerrotaan tappaneen ainakin sankari Aqhatin ja kuolemanjumala Motin. Toisaalta hän suri kuollutta Baal-jumalaa ja näki vaivaa haudatakseen tämän. Anat kuvataan Ugaritin ja Egyptin teksteissä myös Taivaan valtiattarena.

Anat kuvattiin ainakin pääjumala Ēlin tyttäreksi, Baalin sisareksi ja Dagonin tyttäreksi. Jotkut tutkijat tulkitsevat Anatin olevan Baalin puoliso, sillä Anatin ja Baalin suhde on hyvin läheinen ja erityinen. Anatin ei kuitenkaan koskaan mainittu olevan seksuaalisessa kanssakäymisessä. Elefantinessa Anatia, tai kahta erillistä jumalatarta, palvottiin nimillä Anat-Jahu ("Jahven Anat") ja Anat-Betel ("Betelin Anat"), mikä saattaa viitata siihen, että hänet nähtiin Jahven ja Betelin puolisona.

Vanhassa testamentissa Anat esiintyy ainoastaan muutamassa paikannimessä ja henkilönnimessä.

Lähteet
-------

* Halme, Heini: *Israelin uskonto ennen juutalaisuutta*. Valkama, Kirsi (toimittanut). Helsinki: Suomen Eksegeettinen Seura, 2010. ISBN 978-951-9217-55-0.

### Viitteet

1. ↑  Halme 2010, s. 79–80.
2. ↑  Halme 2010, s. 80–81.
3. ↑  Halme 2010, s. 90.
4. ↑  Halme 2010, s. 81–82.
5. 1 2  Halme 2010, s. 83.
6. ↑  Halme 2010, s. 97.
7. ↑  Halme 2010, s. 87–89.
8. ↑  Halme 2010, s. 94–95.
9. ↑  Halme 2010, s. 99.
**George Christoffel Alexander Junge Jr.** (7. elokuuta 1905 Haarlem Alankomaat – 3. helmikuuta 1962 Leiden) oli alankomaalainen eläintieteilijä.

Junge opiskeli eläintiedettä Amsterdamin yliopistossa. 1928 hän aloitti syventävät opinnot lintujen systematiikan parissa ja väitteli tohtoriksi 1934 Amsterdamin yliopistossa. Väitöskirjan aiheena oli äyriäisten anatomia, ja väitöksen nimi oli *Das Skelett und die Kiemen von Hyas Araneus Leach*. Samana vuonna hänet valittiin Leidenin luonnonhistoriallisen museon (Rijksmuseum van Natuurlijke Historie) kuraattoriksi edesmenneen Eduard Daniel van Oortin seuraajaksi. Hänestä tuli museon lintutieteellisen osaston johtaja loppuelämänsä ajaksi, ja hän toimi myös nisäkäsosaston johtajana vuoteen 1949 saakka.

Junge julkaisi lintutieteellisiä artikkeleita Alankomaista ja niiden (entisistä) siirtomaista Indonesiasta, Uudesta-Guineasta, Surinamesta, Trinidadista ja Tobagosta. Hän tutki myös valaita ja julkaisi tutkimustuloksiaan. Hän oli Alankomaiden rengastustoiminnan johtaja vuoteen 1957 saakka ja toimitti ainakin 23 raporttia rengastustuloksista vuosina 1935–1957. Hän oli *Ardean* toimitussihteeri 1938–1962, Alankomaiden lintutieteellisen yhdistyksen johtokunnan jäsen ja ICBP:n Alankomaiden edustaja. Hän oli sekä British Ornithologists’ Unionin että American Ornithologists’ Unionin kirjeenvaihtajajäsen.

Junge oli naimisissa ja hänellä oli kaksi poikaa.

Junge nimesi linnuista useita alalajeja sekä raitakylkimanikin (*Lonchura montana*) vuonna 1939.

Lähteet
-------

1. ↑  ITIS

* Muistokirjoitus (*The Ibis* 104.)[vanhentunut linkki]

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Yhdysvallat
* Alankomaat

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Simão Rodrigues** (1510 – 15. kesäkuuta 1579) oli portugalilainen jesuiitta ja yksi jesuiittaveljeskunnan perustajajäsenistä. 

Portugalilaisena ylimyksenä Rodrigues pääsi opiskelemaan Pariisin yliopistoon, missä hän liittyi Ignatius Loyolan ja tämän kumppanien joukkoon. Myöhemmin tämä seurue päätti perustaa "Jeesuksen seuran", jolloin heistä tuli jesuiittaveljeskunnan ensimmäinen jäsenistö. Kuusi vuotta myöhemmin paavi Paavali III antoi siunauksensa veljeskunnalle. 

Työskenneltyään muutaman vuoden Ignatiuksen alaisena Italiassa Rodrigues lähetettiin synnyinmaahansa Portugaliin. Siellä hän karismallaan sai useita nuoria miehiä kiinnostumaan jesuiittaurasta, minkä lisäksi hänestä itsestään tuli vaikutusvaltainen henkilö Portugalin hovissa. Hänen elämäntyylinsä ei kuitenkaan ollut jesuiitta-aatteen mukaista, minkä vuoksi veljeskunnan johtajaksi kohonnut Loyola joutui vaatimaan häntä kuuliaisuuteen useilla kirjeillä. Koska kirjeet eivät tehonneet, Rodrigues kutsuttiin Roomaan ja omasta halustaan asetettiin tuomittavaksi. Jesuiittatuomarit totesivat hänet syylliseksi "kohtuuttomuuteen ja tottelevaisuuden puutteeseen". Rangaistuksena häneltä evättiin paluu Portugaliin. Seuraavat vuodet Rodrigues toimi jälleen kuuliaisuudessa jesuiittaveljeskunnalle Italiassa ja Espanjassa, kunnes vanhana miehenä hänen sallittiin jälleen palata Portugaliin. Kotimaahansa hän saapui hiukan ennen kuolemaansa. 

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Yhdysvallat
* Alankomaat
* Portugali

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Suomen kaartin paluulaulu** ("*Kauan on kärsitty vilua ja nälkää…*") on suomalainen kansanlaulu, joka kertoo Suomen kaartin osallistumisesta vuosien 1877–1878 Turkin sotaan. Laulun toisessa säkeistössä viitataan Gornyi Dubnjakin taisteluun, johon osallistui suomalaisia. Laulu tunnetaan myös useilla muilla nimillä, kuten **Kauan on kärsitty**, **Oi kallis kotimaa** ja **Suomen kaartin paluumarssi**.

Laulun säveltäjää tai sanoittajaa ei tunneta. *Suuren toivelaulukirjan* mukaan kyseessä olisi sama laulu kuin arkkiveisujen tekijä G. W. Gustafssonin vuonna 1878 sepittämä ja julkaisema "Muisto marssi Suomen Kaartin kotia tulosta Turkin Sotatantereelta", joka oli tarkoitettu laulettavaksi kansanlaulun "Laulava leiwo, wirkoisa wieno" sävelellä. Gustafsson sepitti laulunsa seurattuaan kotimaahan palanneen Suomen kaartin ohimarssia Helsingissä toukokuussa 1878. Ilmeisesti "Suomen kaartin paluulaulu" ja niinikään nykypäiviin säilynyt "Suomen kaartin lähtölaulu" ("Tuhannenpa verran poikia läksi…") eivät kuitenkaan ole alkuperältään arkkiveisuja, vaan tavallisia laulelmia. Turkin sota innoitti Suomessa yhteensä 113 arkkiveisua, joista yksikään ei ole nykyään tunnettu.

Suomen sisällissodan aikana sekä valkoiset että punaiset sepittivät "Suomen kaartin paluulaulun" sävelmään omia laulujaan. Valkoiset käyttivät säveltä "Vapaussoturin valloituslaulussa" ("Kauan on kärsitty ryssien valtaa") ja punaiset laulussa "Kauhun päivät Hennalassa". Säveltäjä Uuno Klami käytti melodiaa *2. sinfoniansa* (1945) finaaliosassa.

Lähteet
-------

1. ↑  Petra Himberg: Turkin sodan veteraanit muistelevat Yle 14.4.2015.
2. ↑  haku sanoilla "Suomen kaartin paluulaulu" Fono.fi-äänitetietokanta. Viitattu 1.11.2020.
3. ↑  *Suuri toivelaulukirja 3* (toim. Aapeli Vuoristo), s. 168. Musiikki Fazer – Suuri Suomalainen Kirjakerho, Helsinki 1988 (1. painos 1979).
4. ↑  Kuka on sanoittanut kappaleen Oi kallis kotimaa? Milloin ja missä se on ilmestynyt ensimmäisen kerran? Kysy kirjastonhoitajalta, Kirjastot.fi 15.4.2009. Viitattu 1.11.2020.
5. ↑  Jouni Suistola & Heikki Tiilikainen: *Sodassa vieraalla maalla – Suomalaiset Turkin sodassa 1877–1878*, s. 268. Atena, Jyväskylä 2014.
6. ↑  Suvi Savolainen: Niskasta kiinni ja puukolla selkään - kansalaissodan laulut Helsingin yliopisto. Viitattu 1.11.2020.
7. ↑  Ilkka Oramo: Sinfonian kolme tyyppiä Taideyliopiston Sibelius-Akatemia. Viitattu 31.10.2020.

Aiheesta muualla
----------------

* 

* Lisää luettavaa aiheesta **Oi kallis kotimaa** on Wikiaineistossa
**George Dance vanhempi** (1695 – 8. helmikuuta 1768) oli brittiläinen muurari, kuvanveistäjä, rakennusmestari ja arkkitehti. Hän oli arkkitehti George Dance nuoremman isä.

George Dance rakensi yhdessä appensa James Gouldin kanssa St. Botolphin kirkon Lontoon Bishopsgateen vuosina 1725–1728. Vuonna 1735 Dance nimitettiin Lontoon kaupungin rakennustarkastajaksi. Hän suunnitteli tunnetuimman työnsä Mansion Housen, joka rakennettiin vuosina 1739–1742. Sen upea egyptiläinen sali on erityisen kuuluisa. Dancen muut työt ovat saaneet vaikutteita James Gibbsiltä, palladiolaisesta arkkitehtuurista ja Christopher Wreniltä. Varsinkin St. Leonard's -kirkossa on näkyvissä Wrenin St. Mary-le-Bow -kirkon vaikutusta.

Kuvagalleria
------------

* Mansion HouseMansion House
* Mansion Housen egyptiläinen saliMansion Housen egyptiläinen sali
* St. Leonard'sSt. Leonard's
* St. BotolphSt. Botolph
* St. Botolph, interiööriSt. Botolph, interiööri

Lähteet
-------

* Curl, James Stevens: Dictionary of architecture. Oxford University Press 1999. ISBN 0-19-210006-8

### Viitteet

1. 1 2  Curl 1999, s. 191


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
	+ 2
* WorldCat
	+ 2

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Yhdysvallat
* Puola

 |
|  |
| Taiteenala | 
* ULAN

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Sébékoro** on maalaiskunta ja sen keskuskylä Kayesin alueen Kitan piirissä Malissa. Se sijaitsee piirin itäosassa 60 kilometriä Kitasta itään. Kunnassa on 32 800 ja kylässä 3 600 asukasta (vuonna 2009).

Sébékoron kunnan pinta-ala on 1 522 neliökilometriä. Se rajoittuu pohjoisessa Kitan piirin Madinan, idässä Kassaron, etelässä Makanon ja Senkon ja lännessä Bendougouban, Kita Nordin ja Djidianin kuntiin. Tärkein vesistö on Baoulén sivujoki Badinko. Seutu kuuluu Sudanin vyöhykkeeseen.

Kuntaan kuuluu 16 kylää. Niistä suurimmat ovat 10 000 asukkaan Badinko ja 6 600 asukkaan Maréna. Asukkaat ovat etupäässä fulbeja. Lisäksi on mandinkoja, soninkeja, bambaroita, diawandoja ja kagoroja.

Sébékoron kautta kulkee Kitan ja Katin välinen maantie RN24 sekä Dakarin–Nigerin rautatie. Seudun pääelinkeinot ovat maanviljely ja karjanhoito. Tärkeimmät viljelykasvit ovat hirssi, durra, maissi ja riisi. Myytäväksi kasvatetaan puuvillaa ja maapähkinää. Kotieläimiä ovat naudat, lampaat, vuohet ja siipikarja. Sébékorossa, Badinkossa, Marénassa ja Bangassissa pidetään viikoittaiset markkinat.

Lähteet
-------

1. 1 2  4ème recensement général de la population et de l’habitat. Résultats définitifs, tome 0: Répertoire des villages *instat-mali.org*.  Arkistoitu 7.1.2017. Viitattu 13.2.2018.
2. 1 2 3 4  Plan de Securite Alimentaire: Commune Rurale de Sébékoro 2007–2011 *fsg.afre.msu.edu*.  2006. Viitattu 13.2.2018. [vanhentunut linkki]
3. ↑  Mali – Région de Kayes: Carte de référence *reliefweb.int*. Viitattu 13.2.2018.
**Sélibaby** (myös *Sélibabi*, arab. سيلبابي‎) on kaupunkikunta sekä Guidimaghan alueen ja Sélibabyn departementin hallinnollinen keskus Mauritaniassa. Se sijaitsee 620 kilometriä Nouakchottista kaakkoon. Kunnassa on 29 800 ja kaupunkialueella 26 400 asukasta (vuonna 2013, väestönlaskenta).

Maantiede ja asutus
-------------------

Sélibabyn kunnan pinta-ala on arviolta 119 neliökilometriä. Kaupunki sijaitsee kahden suuren vadin varrella kukkuloiden ympäröimänä. 

Seudun ilmasto on sudanilais-sahelilainen. Vuotuinen sademäärä on 450–500 millimetriä. Sadekausi kestää kesä-heinäkuusta lokakuuhun.

Kuntaan kuuluu kaupunkialueen lisäksi yli 20 maaseutuasutusta. Asukkaat ovat soninkeja, fulbeja ja maureja.

Historia
--------

Soninkejen perustaman kylän kautta kulki 1800-luvulla Bakeliin johtanut maurien kauppareitti. Ranskalaiset miehittivät Guidimaghan ja perustivat Sélibabyyn varuskunnan vuonna 1891. Se kuului aluksi Ranskan Sudanin Bakelin piiriin ja vuodesta 1914 sektorina Gorgolin piiriin. Guidimaghan hallintopiiri perustettiin vuonna 1921.

Kaupunki on maatalousalueen hallinnollinen ja kaupallinen keskus, joka on kärsinyt heikoista liikenneyhteyksistä. Sen kehitykseen ovat vaikuttaneet alueen musta afrikkalainen kulttuuri sekä Senegalin ja Malin rajojen läheisyys.

Liikenne, talous ja palvelut
----------------------------

Sélibabyyn johtaa M’Boutista vuonna 2012 rakennettu päällystetty maantie, joka jatkuu Senegaljoen rannalle Gourayeen. Kaupungin lentokenttä on suljettu.

Paikallisia elinkeinoja ovat maanviljely, karjanhoito, käsityöammatit ja kaupankäynti. Alue tuottaa durraa, lehmänpapua, maissia ja keräilytuotteita myytäväksi muualle Mauritaniaan.

Palveluihin kuuluvat ala- ja yläkoulut, kaksi lukiota, ammattikoulu, terveyskeskus, aluesairaala ja nuorisotalo. Kaupungissa on vesijohto-, sähkö- ja puhelinverkot, mutta jätehuoltoa ollaan vasta kehittämässä. Juomavesi saadaan Senegaljoesta 45 kilometrin pituista johtoa pitkin. Matkailupalveluja ei ole käytännössä lainkaan.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6 7 8  Plan de développement de la commune de Sélibabi *Projet Moudoun*.  2020. Viitattu 10.7.2022.
2. ↑  Recensement participatif des infrastructures de la wilaya du Guidimakha: commune de Sélibaby *Centre Mauritanien d’Analyse de Politiques*.  Arkistoitu 23.1.2021. Viitattu 16.1.2021.
3. 1 2  *Le Petit Futé Mauritanie 2011–2012*, s. 98. Paris: Nouvelles éditions de l’université, 2011. ISBN 9782746940093.
4. ↑  Ibrahima Abou Sall: *Mauritanie du Sud: conquêtes et administration coloniales françaises, 1890–1945*, s. 21, 44–45, 261–262, 484–486, 490. Paris: Karthala, 2007. ISBN 978-2-84586-865-6.
5. ↑  Pazzanita, Anthony G.: *Historical Dictionary of Mauritania, 3rd edition*, s. 453. Plymouth: The Scarecrow Press, 2008. ISBN 978-0-8108-5596-0.