recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Mwele Ntuli Malecela** (26. maaliskuuta 1963 Dar es Salaam, Tansania – 10. helmikuuta 2022 Geneve, Sveitsi) oli tansanialainen lääketieteilijä, joka toimi erityisesti trooppisten loistautien vastaisessa työssä. Hän johti uransa aikana WHO:n laiminlyötyjen trooppisten sairausten osasto sekä Tansanian kansallista lääketieteellistä tutkimuslaitosta.

Nuoruus, opiskelu ja uran alku
------------------------------

Mwele Malecela syntyi Dar es Salaam vuonna 1963. Hänen isänsä oli John Malecela, joka toimi 1990–1994 Tansanian pääministerinä.

Malecela suoritti vuonna 1987 Dar es Salaamin yliopistossa alemman korkeakoulututkinnon eläintieteestä. Tämän jälkeen hän toimi tutkijana Tansanian kansallisessa lääketieteellisessä tutkimuslaitoksessa NIMR:ssa, missä hän tutki filarian aiheuttamaa elefantiaasia, joka on vakavaa turvotusta aiheuttava loistauti. Malecela jatkoi 1990–1995 opintojaan London School of Hygiene & Tropical Medicine, missä hän valmistui ensin maisteriksi ja sitten tohtoriksi parasitologiasta. Malecela oli saanut jatko-opintojaan varten sveitiläis-tansanialaisen stipendin.

Lääketieteellisenä johtajana
----------------------------

Malecala palasti väitöstyönsä jälkeen Tansaniaan, missä hän sai paikan NIMR:n tutkimusyhteistyön johtajana. Vuonna 2000 hänet valittiin johtamaan Tansanian kansallista elefentiaasiohjelmaa ja vuonna 2010 ensimmäisenä naisena NIMR:n johtajaksi. Tutkimuslaitosta hän johti vuoteen 2017 saakka. Malecala oli vuodet 2001–2004 mukana myös MDP-ohjelmassa, jonka tavoitteena on hävittää jokisokeus ja elefantiaasi.

Malecela valittiin vuonna 2017 Maailman terveysjärjestön WHO:n Afrikan aluetoimiston johtohenkilöstöön. Hän toimi aluejohtajan Matshidiso Moetin hallinnollisena ja diplomaattisena neuvonantajana. Malecala nimettiin 2018 WHO:n laiminlyötyjen trooppisten sairausten osaston johtajaksi. Hänen aikanaan luotiin suunnitelma 20 laiminlyödyksi trooppiseksi sairaudeksi luokitellun taudin estämiseksi, hallinnoimiseksi ja hävittämiseksi. WHO:n silloisen arvion mukaan nämä 20 tautia vaikuttaa 1,7 miljardiin ihmiseen. Vuoteen 2030 tähdätty suunnitelma otettiin käyttöön tammikuussa 2021.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Pradip Chatterjee: WHO Scientist Mwele Malecela Dies at 59 *The Scientist Magazine*.  4.3.2022. Viitattu 6.4.2022. (englanniksi)
2. ↑  Farewell to Dr. Mwele Ntuli Malecela, Director of the Department of Control of Neglected Tropical Diseases at WHO  16.2.2022. Swiss TPH. Viitattu 6.4.2022. (englanniksi)
3. 1 2  WHO mourns Dr Mwelecele Ntuli Malecela  11.2.2022. WHO.  (englanniksi)
Dafydd Williams
**Dr. Dafydd Rhys "Dave" Williams** (s. 16. maaliskuuta 1954) on kanadalainen lääkäri (M.D.) ja astronautti. Hän on kotoisin Saskatoonista, Saskatchewanin provinssista. Hänellä on vaimo ja kaksi lasta. Vapaa-aikanaan Williams lentää, purjehtii ja hiihtää. Hänellä on walesilaiset sukujuuret.

Koulutus
--------

Williams suoritti luonnontieteiden kandidaatin tutkinnon McGillin yliopistossa Montrealista vuonna 1976 pääaineenaan biologia. Ylemmän korkeakoulututkinnon hän suoritti samaisessa yliopistossa vuonna 1983 pääaineinaan psykologia ja lääketiede. Hän suoritti myös kirurgian tutkinnon. Harjoittelujakson Williams suoritti Ottawan yliopistossa vuonna 1985. Lisäksi hän suoritti hätälääketieteen harjoittelun Toronton yliopistossa vuonna 1988. Williams on toiminut muun muassa Toronton yliopiston kirurgian apulaisprofessorina.

Astronauttiura
--------------

Williams valittiin Kanadan avaruusjärjestön astronauttijoukkoihin vuonna 1992. Hän on toiminut muun muassa tehtäväjohtajana sekä avaruuslääketieteellisessä ryhmässä. Vuonna 1994 hän osallistui seitsemänpäiväiseen avaruussimulaatioon.

NASA:n astronauttijoukkoihin Williams valittiin vuonna 1995 osana kansainvälistä tehtäväspesialistiryhmää. Ensimmäisen sukkulalentonsa hän suoritti tehtäväspesialistina vuonna 1998 Columbia -avaruussukkulalla (STS-90). Avaruudessa Williams on viettänyt 381 tuntia. Toukokuussa 2001 Williams osallistui seitsenpäiväiseen vedenalaiseen NEEMO 1 (NASA Extreme Environment Mission Operations) -tehtävään. Hänestä tuli tuolloin ensimmäinen kanadalainen, joka on asunut ja työskennellyt sekä veden alla että avaruudessa.

Tulevalla STS-118 -tehtävällä Williamsin on tarkoitus suorittaa kolme avaruuskävelyä. Avaruuskävelyiden tarkoituksena on asentaa uusi runkoelementti ja säätää edellisen sukkulamiehistön asentamia aurinkopaneeleita.

Lähteet
-------

1. ↑  Canadian Space Agency - Biography of Dr. Dafydd (Dave) Rhys Williams (englanniksi). Viitattu 7. heinäkuuta 2013.

Aiheesta muualla
----------------

* NASA:n elämäkertasivut
* Williamsin NEEMO 1 -päiväkirja (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Yhdysvallat
* Korea

 |

 |
Kaariteltta retkeilykäyttöön
Vaellusteltta maastossa
Japanin itsepuolustusvoimien maavoimien teltta
**Kaariteltta** eli **tunneliteltta** on teltta, jossa telttakangasta kannattelevat teltan poikkisuunnassa rinnakkain olevat kaaret, kun kupoliteltassa kaaret ovat ristikkäin kohtisuorassa muodostaen korkean kupolin ja harjatelttaa puolestaan kannattavat päädyissä olevat pystysuorat salot. Monet vaellusteltat ovat muodoltaan kaaritelttoja.

Suuria kaaritelttoja käytetään varastointitarkoituksiin tai sotilaallisiin tarkoituksiin. Joistakin esimerkiksi lääkintään sotatoimissa tai siviilikriisinhallinnassa käytetyistä kaariteltan tyyppisistä teltoista puuttuvat metalliset kaaret. Näiden tukirakenteen muodostavat ilmalla täytettävät kumiset tai muoviset kaarimaiset ontelot.

Vaellustelttana
---------------

Tunneliteltta on suosittu vaellusteltta, jonka pystyttäminen on kohtuullisen helppoa ja joka tarjoaa hyvät tilat suhteessa painoon. Jotta teltta pysyisi pystyssä, riittää, että teltan tunnelin molemmat päät on kiinnitetty maahan. Usein on kuitenkin syytä vahvistaa telttaa naruilla ja kiiloilla, ja etenkin tuulisissa olosuhteissa tämä on välttämätöntä. Jos tunneliteltta pystytetään tuulen suuntaisesti, sen tuulenkestävyys on yleensä hyvä. Sivutuulessa kaaret joustavat ja teltan tuulenkesto on sivunarujen varassa. 

Useimmat tunneliteltat on suunniteltu siten, että ainakin teltan toiseen päähän tulee eteinen, jota voidaan käyttää varusteiden säilyttämiseen, ruoanlaittoon ja pukeutumistilana huonolla säällä. Lisäämällä yksi kaari perustelttaan voidaan eteistä jatkaa pidemmäksi, jolloin sen käytettävyys monipuolistuu kohtuullisen pienellä painonlisäyksellä. 

Useimmissa tunneliteltoissa on molemmissa päädyissä aukot ylhäällä ilmanvaihtoa varten, minkä lisäksi teltan helma saattaa olla suunniteltu nostettavaksi. 

Talvella kannattaa tunneliteltassa kaivaa kuoppa sisäteltan eteen, sillä tämä lisää oleskelumukavuutta huomattavasti.

Lähteet
-------

* Jansson, Matti & Heino, Tuulia: Tunnelit. (Tunnelitelttojen vertailu) *Erä*, 1983, 6. vsk, nro 3, s. 23-27.
* Suomela, Kari: Yöksi tunneliin. (Vaeltajan tunneliteltat) *Erä*, 1994, 17. vsk, nro 7, s. 74-81.
**Dubrovački trubaduri** oli kroatialainen beat-, folk- ja popyhtye, jonka Đelo Jusić muodosti vuonna 1961. Yhtye voitti jugoslavialaisen Jugovizija-laulukilpailun vuonna 1968 kappaleella *Jedan dan* ja valikoitui näin Jugoslavian edustajaksi saman vuoden Eurovision laulukilpailuun. Kuitenkin tuohon aikaan Eurovision laulukilpailussa sallittiin vain sooloartisteja ja duoja, joten kansainväliseen kilpailuun yhtye osallistui duona Luči Capurso & Hamo Hajdarhodžić. Duo sijoittui Eurovision laulukilpailussa jaetulle seitsemännelle sijalle 17 kilpailijan joukosta. Yhtye pyrki Jugoslavian edustajaksi Eurovision laulukilpailuun myös vuonna 1976 kappaleella *Zeleni se ružmarin* ja sijoittui Jugoslavian karsintana toimineessa Opatija Festival -kilpailussa 13:nneksi. Yhtye jatkoi erilaisilla kokoonpanoilla 1980-luvun alkuun.

Lähteet
-------

1. ↑  Yugoslavia: Jugovizija 1968 *eurovisionworld.com*. Viitattu 8.8.2022.
2. ↑  London 1968 *eurovision.tv*. Viitattu 8.8.2022.
3. ↑  Yugoslavia: Opatija Festival 1976 *eurovisionworld.com*. Viitattu 8.8.2022.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Tšekki

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |

 |
**Huai'an** on prefektuuritason kaupunki Kiinassa Jiangsun maakunnassa. Vuonna 2010 siellä oli 4,8 miljoonaa asukasta. Huai'anin seudulta on löytynyt arkeologisia jäänteitä kivikaudelta asti, ja sen historia alkaa Xiu-dynastian ajoilta. Kaupungin talous alkoi kasvaa voimakkaasti 500- ja 600-luvulla, kun Keisarinkanava rakennettiin.

Ilmasto
-------

Huai'anissa on Köppenin ilmastoluokituksen mukaan subtrooppinen kostea ilmasto. Kesäisin on kuumaa ja sateista, talvella on kuivaa ja viileää. Vuoden keskilämpötila on noin 15 °C ja keskimääräinen sademäärä 910 millimetriä. Heinäkuu on lämpimin kuukausi. Silloin vuorokauden keskilämpötila on noin 27 °C. Viilein kuukausi on tammikuu, jolloin keskilämpötila on noin 1 °C. Sateisin kuukausi on heinäkuu, jolloin sataa keskimäärin noin 250 millimetriä. Joulukuu puolestaan on kuivin kuukausi. Silloin keskimääräinen sadanta on 22 millimetriä.

Lähteet
-------

1. ↑  Huái'ān Shì (Prefecture-level City, Jiāngsū Shĕng) citypopulation.de. Viitattu 12.4.2015.
2. ↑  Huaian Jiangsu.net. Viitattu 12.4.2015.
3. ↑  Climate Huai'an climate-data.org:  Climate-Data.org. Viitattu 30.3.2019. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Huai’an** Wikimedia Commonsissa

* Matkaopas aiheesta Huai'an Wikivoyagessa (englanniksi)
**Torino Porta Nuova** on Torinon päärautatieasema ja Torinon seudun paikallisliikenteen keskus. Porta Nuova on Italian vilkkain asema Rooman ja Milanon päärautatieasemien jälkeen. Sen vuotuinen matkustajamäärä on noin 70 miljoonaa.

Porta Nuovan terminaalin rakennustyö aloitettiin 1861 insinööri Alessandro Mazzucchettin (1824–1894) johdolla. Terminaali suunniteltiin funktionalistiseksi, ja samalla sen julkisivun haluttiin olevan sopusoinnussa Piazza Carlo Felicen monumentaalirakennusten kanssa. Asemahallin taidemaalauksista vastasi kuvataiteilija Francesco Gonin (1808–1889). Puolisen vuosisataa myöhemmin asemarakennusta laajennettiin Torinon maailmannäyttelyä (Esposizione internazionale di Torino, 1911) varten. Huomattavia rakenteellisia uudistuksia toteutettiin myös 1940 ja 1951. Seuraavat merkittävät uudistukset tehtiin 2016.

Porta Nuova liitettiin Torinon metroon 2007. Myös Torinon toiseksi tärkein rautatieasema Torino Porta Susa sijaitsee metrolinjalla; Porta Nuovan ja Porta Susan välillä on kaksi metroasemaa.

Lähteet
-------

1. 1 2  Torino Porta Nuova *Grandistazioni.it*.  Arkistoitu 15.6.2011. Viitattu 29.7.2021. (italiaksi)
2. 1 2  New life for the Torino Porta Nuova railway station *iGuzzini.it*. Viitattu 29.7.2021. (englanniksi)

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Torino Porta Nuova**.
Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: de:Bahnhof Torino Porta Nuova 

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: it:Stazione di Torino Porta Nuova 

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Kansalliset Muokkaa Wikidatassa | 
* Yhdysvallat

 |

 |
August Enna
**August Enna** (13. toukokuuta 1859 Nakskov – 3. elokuuta 1939 Kööpenhamina) oli tanskalainen säveltäjä.

Enna opiskeli lyhyesti viulunsoittoa muiden muassa Christian Schiørringin ja musiikin teoriaa Peter Rasmussenin johdolla. Muutoin hän oli itseoppinut. Jonkin aikaa Enna oli maineikkain tanskalainen oopperasäveltäjä. Ensimmäisen kerran hän nousi esiin oopperalla *Heksen* (1892), jota seurasivat useat muut oopperat. Enna omaksui vaikutteita Italian veristeiltä ja Richard Wagnerilta. Useat hänen oopperoistaan esitettiin Euroopan suurilla lavoilla. Niiden lisäksi hänen tuotantoonsa kuuluu muun muassa Carnegie Hallissa soitettu konsertto viululle ja orkesterille. Enna sai vuonna 1908 professorin arvon.

Ennalla oli sisilialaiset juuret. Häntä pidettiin pahansisuisena miehenä, joten musiikkipiireissä häntä alettiin vähitellen vältellä. Hänen viimeisinä vuosinaan hänen musiikkinsa poistuikin ohjelmistosta. Myöhemmin hänen teoksistaan on tehty levytyksiä.

Lähteet
-------

1. 1 2  August Enna Dansk Komponist Forening: KomponistBasen
2. 1 2  August Enna Naxos
3. ↑  August Enna: Ib og lille Christine Silkeborg Arkiv

Aiheesta muualla
----------------

* IMSLP: nuotteja

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Ruotsi
* Latvia
* Tšekki
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* RISM
* IdRef

 |

 |
Wikibooks 
Wikikirjastossa on aihe: **Torjuttu kuningatargambiitti**. 

*Tässä artikkelissa käytetään algebrallista merkintätapaa kuvailemaan shakkisiirtoja.*

**Torjuttu kuningatargambiitti** on shakkiavaus, jota kuvaavat siirrot

1.d4 d5
2.c4 e6
Torjumalla kuningatargambiitin musta vahvistaa d5-ruutuaan. Toinen vaihtoehto olisi vastaanottaa gambiitti. Samalla e6-siirto avaa kuningaslähetin, mutta sulkee kuningatarlähetin viistolinjan. Avaus saa erilaisia ominaisuuksia riippuen siitä, pelaako musta c-sotilaansa c6:een ja c5:een vai jättääkö pelaamatta. Usein valkea pelaa siirrot Rf3 ja Rc3 sekä mustan pelattua ...Rf6 valkea jatkaa Lg5, e3 ja 0-0. Useat muunnelmat johtavat asemiin, joissa toinen osapuoli saa eristetyn d-sotilaan.

Torjuttu kuningatargambiitti on ECO-koodistolla koodeilla D30-D69.

Muunnelmat
----------

* Semi-slaavilainen puolustus: 3...c6
* Tarraschin puolustus: 3...c5
* Cambridge Springs -puolustus

Pääjatko on 3.Rc3 Rf6 4.Lg5 Le7, ja se johtaa useisiin muunnelmiin, jotka voivat muuntua toisikseen.

Katso myös
----------

* Luettelo shakkiavauksista
* Luettelo gambiiteista
**Werfen** on kaupunki St. Johann im Pongaun alueella, Salzburgin osavaltiossa, Itävallassa. Vuoden 2019 arvion mukaan siellä asui 3 037 asukasta. Se on pääasiassa tunnettu Hohenwerfenin linnasta ja Eisriesenwelt-jääluolasta, joka on maailman suurin.

Maantiede
---------

Werfen sijaitsee historiallisen Pongaun alueen luoteisosassa, Tennen-vuoriston ja Berchtesgadenin Alppien eteläreunassa. Kaupunki on rakentunut Salzach-joen laaksoon, noin 40 kilometriä etelään Salzburgin kaupungista. Salzburg-Tiroli -rautatie sekä Tauern Autobahn -moottoritie kulkevat rinnakkain joen kanssa.

Historia
--------

Asutuskeskus on yksi vanhimpia entisen Salzburgin arkkipiispan vaikutusalueelle kuuluneista kauppapaikoista. Hohenwerfenin linna, jonka eteläpuolella kylä sijaitsee, rakennettiin 1075 arkkipiispa Gebhardin käskystä keisari Henrik IV:n kanssa käydyn Investituurariidan aikana. Toimiessaan paikallisen hallitsijan valtaistuimena, linnaan ja Werfeniin hyökättiin Talonpoikaissodan aikana vuosina 1525–1526. Werfen oli myös protestanttikansalaisten maastakarkotuksen keskus vuonna 1731, arkkipiispa Leopold Anton von Firmianin hallintokaudella. Vuoden 1816 Wienin kongressin jälkeen Werfen päätyi muiden arkkipiispan haltuun kuuluneiden alueiden mukana Itävallan keisarikunnan alaisuuteen.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Werfen *citypopulation.de*. Viitattu 27.9.2019. (englanniksi)
**Laukkujärvi** on Ruotsin Norrbottenissa Jällivaarassa ja Kiirunassa sijaitseva järvi, joka kuuluu Kalixjoen vesistöalueeseen. Se sijaitsee noin 30 kilometriä Kiirunasta länteen.

Maantietoa
----------

Järvi on noin 5,2 kilometriä pitkä, 1,3 kilometriä leveä ja sen pinta-ala on 390 hehtaaria eli 3,90 neliökilometriä. Järvi ja sen laakso sijaitsee Skandien vuoriketjun reuna-alueella, missä korkeiden tunturien väliset laaksot levittäytyvät alavimmille ja soistuneille alueille. Laakso, johon järvi on muodostunut, on syntynyt viime jääkaudella U-laaksoksi. U-laaksot muotoutuvat, kun virtaava vuoristojäätikkö uurtaa ja kuluttaa laakson kalliopohjaa voimakkaammin kuin sen reunoja pyöristäen laakson profiilin pyöreäksi. Ylempänä laaksossa sijaitseva Paittasjärvi on kahden laakson yhtymäkohdassa. Järven rantaviivan pituus on 12,6 kilometriä pitkä ja sen rannat ovat pääasiassa soistunutta metsämaata. Järvi on harvaan asutulla haja-asutusalueella. Lounaisrannassa sijaitsee muutaman talon Paittasluspa ja pohjoisrannalla hieman suurempi Alalahden kylä. Alalhdesta itään on vielä samankokoinen Kylvimaa ja sitä alavirtaan päin luusuassa on Laukkuluspa. Pohjoisrannan asutus sijaitsee Kiirunasta Nikkaluotkaan menevän tien 870 varressa. Kiirunan ja Jällivaaran välinen kuntaraja kulkee järven keskilinjaa pitkin.

Vesistösuhteet
--------------

Järven valuma-alueen pinta-ala on 1 200 neliökilometriä. Suurin osa järveen tulevasta vedestä tulee Paittasjärvestä, joten järveä voi luonehtia läpivirtausjärveksi. Laukkujärven omalla lähialueella sijaitsee vain muutamia tuntureilta alas juokevia puroja. Etelärantaan laskee järvien Unna Rádegaēn ja Stuor Rádekin yhteinen laskuoja Rádekjohka, joka tulee esiin 1 014 metriä korkean Biedjasčohkkan takaa. Pohjoisrannan puroista suurin on Aŋasjohka, joka laskee Jolligaksen ja Duomačohkatin rinteilta alas. Laukkujärvi laskee Kalixjoen järviketjussa seuraavana tulevaan Holmajärveen. Järvet kuuluvat Kalixjoen vesistön pääuomaan. Järven luusuan keskivirtaama (MQ) on 25,8 m³/s ja keskiylivirtaama (MHQ) 160 m³/s. Myös keskialivirtaama (MLQ) on määritetty 2,6 m³/s. Kun Paittasjärvestä tulee kesivirtaamana 23,9 m³/s, ei järven omalta lähialueelta tule kuin 1,9 m³/s tulovirtaama.

Lähteet
-------

### Viitteet

1. 1 2 3 4  Karttapiste: Laukkujärvi, Kiiruna, palvelusta *www.hitta.se*, viitattu 4.3.2019
2. ↑  Laukkujärvi (SE753115-166060) *Vatteninformationssystem*. Tukholma, Ruotsi:  Länsstyrelsen. Viitattu 4.3.2019. (ruotsiksi)
3. 1 2 3  Om flödesstatistik för Sveriges vattendrag (Excel-tiedostoon, selitykset), 13.11.2009, viitattu 4.3.2019(ruotsiksi)
4. ↑  Svenskt Vattendragsregister, Hydologi, SMHI, nro 102, sivu 3–4, 10–12, 18–20 & karttalehdet 118–127, ISSN 0283-772, 2006, viitattu 4.3.2019(ruotsiksi)
**Värska laht** on Virossa Setomaan kunnassa Võrumaalla sijaitseva Peipsijärven eteläosan eli Pihkovanjärveen aukeava lahti.

Maantietoa
----------

Lahden pinta-ala on 257 hehtaaria ja lahdensuu rajautuu Rõsnan ja Popovitsan väliin. Siitä aukeaa lähes kymmenen kilometriä leveä järvenosa, jonka keskellä sijaitsee Venäjälle jäävä 6,5 kilometriä pitkä ja 4,0 kilometriä leveä Kulknan saari. Venäjän raja kulkee aivan Värska lahden edustalla ja seuraa sitten pohjoiseen jatkuvan lahdenhaaraa sen keskeltä. Lahden pohjukka alkaa etelässä Värskan kohdalta.

Saaria on neljä, joiden yhteinen pinta-ala on 5,1 hehtaaria. Suurin saari, joka sijaitsee pari kilometriä Värskasta, on 500 metriä pitkä ja sen pinta-ala on lähes viisi hehtaaria. Siihen laskevista ojista huomattavimmat ovat Karisilla oja, Tsistigõ kraav ja Ristoja (myös Lobotka peakraavi). Karisilla oja on 14,6 kilometriä pitkä ja sen valuma-alueen pinta-ala on 42 neliökilometriä. Se laskee lahteen Rõsnan eteläpuolelle lännestä, mutta se tuo vedet etelästä Nedsajasta asti. Ristoja on 4,5 kilometriä pitkä ja se laskee lahteen aivan Värskan pohjoispuolelle ja sen valuma-alueen pinta-ala on 12 neliökilometriä. Tsistigõ kraav on lyhyt Suursuun laskuoja. Värska oja laskee lahden pohjukkaan, mutta siitä ei ole tietoja saatavilla.

Lahden rantaviivan pituus on 23,3 kilometriä. Lahden pohjukassa Värskan keskustaajama levittäytyy molemmille rannoille. Pohjoisempana sijaitsevat lahden länsirannalla Lobotka, Tonja ja Rõsna, ja itärannoilla Väike-Rõsna, Kremessova ja Popovitsa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Tamre, Ruta (toim.): *Eesti järvede nimestik*. Tallinna, Viro: Keskkonnaministeeriumi Info- ja Tehnokeskus, 2006. ISBN 978-9985-881-40-8. Teoksen verkkoversio (PDF) (viitattu 3.3.2017). (viroksi) (Arkistoitu – Internet Archive)
2. 1 2 3  EELIS: Värska laht VEE2075640 (Arkistoitu – Internet Archive), viitattu 8.7.2018
3. 1 2 3  Annov, Merle & Kurrel, Kadri & Lepik, Leida: *Eesti teedeatlas*, s. 94. Tallinna: Regio, 2014. ISBN 978-9949-520-16-9. toimitus (viitattu 8.7.2018). (viroksi),(englanniksi)
**Johan Jakob (Jaakko) Pietiläinen** (7. lokakuuta 1877 Konnevesi – 1948 Suolahti) oli suomalainen tehtailija ja Suolahden Konepajan perustaja. Hänet tunnettiin myös *Vasara-Jaakko* nimellä.

Konneveden Perintöpietilässä syntynyt Jaakko Pietiläinen kävi Kuopion teollisuuskoulun ja Tampereen teknillisen oppilaitoksen kurssin 1902–1903. Hän muutti Suolahteen ja oli aluksi mukana Ali Riihijärven saha- ja verstasyrityksissä kunnes hän perusti vuonna 1908 yhdessä veljensä Wilhelm Pietiläisen (s. 1882) kanssa Suolahden Konepajan. Konepaja valmisti muun muassa sahakoneistoja, sorveja, höyrykattiloita ja höyrykoneita. Konepajan voimanlähteinä oli 13-hevosvoimainen höyrykone sekä 3 sähkögeneraattoria. Ensimmäisen maailmansodan aikana konepaja keskittyi valmistamaan kierresorveja Venäjän valtion tilauksesta. Myöhemmin konepaja erikoistui moottorien valmistukseen Pietiläisen patentoidessa moottoreihin liittyneitä keksintöjään.

Konepajan yhteydessä toimi myös telakka, jossa korjattiin laivoja ja valmistettiin koneistot ja rungot moniin Keiteleellä liikkuneisiin laivoihin, muun muassa Yläkeitele-laiva oli valmistettu telakalla. Pietiläinen rakansi Keski-Suomen opistolle luultavasti Keski-Suomen ensimmäisen keskuslämmitysjärjestelmän ja teki myös opistolle sähköä tuottaneen imukaasumoottorin. 1910-luvulla Suolahden Konepajalla oli enimmillään 20 työntekijää.

Vuonna 1909 Jaakko ja Wilhelm Pietiläinen suunnittelivat yhdessä Otto Hyvärisen kanssa vaneritehtaan rakentamista Temintaipaleelle Keiteleen ja Konneveden välisellä kannakselle mutta hanke kaatui rahoitusvaikeuksiin. Pietiläisen veljekset suunnittelivat sitten vaneritehtaan rakennuspaikaksi Suolahtea ja Wilhelm Pietiläinen osti 1912 tätä varten maa-alueen Kivilahdesta. Ensimmäisen maailmansodan puhkeaminen ja rahoitusvaikeude||t pysäyttivät myös tämän hankkeen. Vuonna 1918 Pietiläisen veljekset olivat sitten mukana perustamassa Oy Suolahden Tehtaat-yhtiötä, jonka vaneritehdas valmistui Suolahteen vuonna 1920.

Suolahden Konepaja teki konkurssin 1930-luvun alkupuolella Pietiläisen jouduttua maksamaan veljelleen Wilhelmille ja muille henkilöille antamiaan takauksia. Konepajan rakennukset ja irtaimisto myytiin pakkohuutokaupassa maaliskuussa 1933 Suolahden Puu Oy:lle. Konkurssin jälkeen Pietiläinen toimi seppänä Mutapohjassa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Liikemies Pekka Hintikan elämänkertaa, Hintikka-Suku Ry sukuseuran tiedotuslehti 1/2012 (Arkistoitu – Internet Archive)
2. ↑  Geni.com : Jaakko Pietiläinen
3. 1 2  Tehtailija J. J. Pietiläinen 50-vuotias, Sisä-Suomi, 06.10.1927, nro 228, s. 3, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
4. 1 2 3  Ramin Kortti 47: Asekätkentää ja ay-toimintaa samalla pajalla Suolahdessa, Äänekosken Kaupunkisanomat 30.3.2014
5. ↑  Pakkohuutokauppa Suolahdessa, Keskisuomalainen, 21.03.1933, nro 66, s. 3, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Dipa Nusantara Aidit
**Dipa Nusantara Aidit** (30. heinäkuuta 1923 – 22. marraskuuta 1965) oli indonesialainen poliitikko. Hän johti Indonesian kommunistista puoluetta (PKI) vuodesta 1951 alkaen ja nosti sen maailman kolmanneksi suurimmaksi kommunistipuolueeksi Neuvostoliiton ja Kiinan kommunistisen puolueen jälkeen. Vuonna 1965 PKI:lla oli 3,5 miljoonaa jäsentä ja noin 20 miljoonaa kannattajaa. Aidit toimi yhteistyössä presidentti Sukarnon demokraattisesti johdetun hallinnon kanssa, ettei joutuisi konfliktiin muslimien tai armeijan kanssa. Hänet surmattiin vuoden 1965 vallankaappausyrityksen jälkiselvittelyn yhteydessä.

Aidit liittyi kommunistipuolueeseen 1943 ja tuli sen pääsihteeriksi 1954. Parlamenttiin hän nousi 1956. Kesällä 1963 Aidit pyrki välittämään Neuvostoliiton ja Kiinan kansantasavallan välisessä ideologisessa kiistassa. Hänen itsensä katsottiin olevan aatemaailmaltaan lähempänä Pekingiä kuin Moskovaa. Aiditin johdolla Indonesian kommunistit vastustivat Malesian liittovaltion muodostamista.

Lähteet
-------

1. ↑  Smitha, Frank: Indonesia and the Great Slaughter, Anti-Communist Officers and the CIA, World History and Timeline, viitattu 26.10.2014.
2. ↑  Nationalencyklopedin multimedia plus, 2000.
3. ↑  Huovinen, Pentti ja Siikala, Kalervo (toim.): *Maailmanpolitiikan kasvot*, s. 12. Helsinki: Weilin & Göös, 1963.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Japani
* Tšekki
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC
* IdRef

 |

 |

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: sv:Dipa Nusantara Aidit
**Diplomaatia** on ulkopolitiikkaan ja kansainvälisiin suhteisiin keskittynyt virolainen aikakauslehti. Se on Baltian suurin ulko- ja turvallisuuspoliitiikkaa käsittelevä kuukausilehti.

Lehteä on julkaistu vuodesta  2003 lähtien, ja se ilmestyy kerran kuukaudessa, joiden taajuus kerran kuukaudessa. Se julkaisee tekstejä niin virolaisilta kuin ulkomaalaisiltakin kirjoittajilta, jotka ovat yleensä poliitikkoja, toimittajia, diplomaatteja, tutkijoita ja muita asiantuntijoita.

Julkaisu ilmestyy sekä paperisessa muodossa että verkkosivuillaan. Se ilmestyy kulttuurilehti Sirpin oheisjulkaisuna.

Lehden julkaisija vuodesta 2006 lähtien on ollut Rahvusvaheline Kaitseuuringute Keskus ("Kainsainvälinen puolustustutkimuskeskus"). Kustantaja on SA Kultuurileht.

Päätoimittajat
--------------

Diplomatian päätoimittajat ovat olleet Marianne Mikko (2003–2004), Kadri Liik (2004–2010), Iivi Anna Masso (2010–2012) ja Kaarel Kaas (2013–2014). Marraskuusta 2014 lähtien päätoimittaja on ollut Erkki Bahovski.

Toimituskunta
-------------

Diplomaatian toimituskuntaan kuuluvat Jaak Allik, Lauri Almann, Toomas Hendrik Ilves, Indrek Kannik, Siim Kallas, Andres Kasekamp, Riina Kionka, Jüri Luik, Tiit Matsulevitš, Marianne Mikko, Sven Mikser, Mihkel Mutt, Raul Mälk, Sven Sakkov, Harri Tiido.

Lähteet
-------

1. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive)
2. ↑
3. ↑

Aiheesta muualla
----------------

* Diplomaatian verkkosivut
**Aarre Klinga** (28. maaliskuuta 1930 Helsinki – 26. huhtikuuta 1987 Helsinki) oli suomalainen jalkapalloilija, jääkiekkoilija ja käsipalloilija.

Jalkapalloa maalivahtina pelannut Klinga edusti urallaan Kiffeniä 1946–1957 ja 1963–1964 sekä Valkeakosken Hakaa 1958–1962. Klinga siirtyi Kiffeniin Helsingin Jalkapalloklubin B-junioreista. Hän nousi avauskokoonpanon pelaajaksi 1951 ja oli Kiffenin kapteeni sen voittaessa Suomen mestaruuden 1955. Kiffenin pudottua mestaruussarjasta Klinga siirtyi Hakaan, jossa hän voitti mestaruuden 1960 ja 1962 sekä Suomen Cupin Hakassa 1959 ja 1960. Kaikkiaan Klinga pelasi 16 kauden aikana 244 pääsarjatason ottelua. Klinga pelasi maajoukkueessa vuosina 1953–1959 yhteensä 10 maaottelua. Pelaajauran jälkeen Klinga toimi lyhyen ajan myös valmentajana Kiffenissä.

Käsipallossa Klinga pääsi Kiffenin edustusjoukkueeseen 17-vuotiaana. Hän edusti Kiffeniä vuosina 1947–1953, 1958–1960 ja 1963–1965. Klinga pelasi urallaan myös Ilveksessä, Karhun Pojissa, UK-51:ssä, HJK:ssa ja Katajanokan Haukoissa. Klinga voitti viisi sisäpelin ja kaksi ulkopelin Suomen mestaruutta. Hän oli myös neljästi SM-sarjan paras maalintekijä ja teki urallaan yli 1 500 maalia. Klinga edusti Suomea 10 A-maaottelussa.

Klinga pelasi myös jääkiekkoa hyökkääjänä. Hän edusti SM-sarjassa KIF:ia 1946–1953 ja Töölön Vesaa 1957–1958. Klinga oli kaudella 1952–1953 SM-sarjan paras maalintekijä.

Aarre Klinga oli koripalloilija Kari-Pekka Klingan isä.

Lähteet
-------

1. ↑  Kuolleita – Myyntimies Aarre Klinga.  *Helsingin Sanomat*, 9.5.1987, s. 18. Lehti HS Aikakoneessa (tilaajille).
2. 1 2 3  Wallén, Göran yms.: *Mustat Hurmurit - De svarta charmörerna*, s. 55-56. Gummerus, 2008. ISBN 978-952-92-4369-3.
3. ↑  Kanerva, Juha yms.: *Jalkapallon pikkujättiläinen*, s. 466–467. WSOY, 2003. ISBN 951-0-27037-7.
4. ↑  Suomen Cupin historia Suomen Palloliitto.  Arkistoitu 21.6.2008. Viitattu 19.9.2009.
5. ↑  Vuorinen, Juha & Kasila, Markku: *Pelimiehet. Suomen jalkapallon pelaajatilastot 1930–2006*, s. 135. Suomen urheilumuseosäätiö, 2007. ISBN 978-952-99075-9-5.
6. ↑  Soininen, Heidi (toim.): *Jalkapallokirja 2009*. Suomen Palloliitto, 2009. ISSN-0787-7188.
7. ↑  Aarre Klinga eurohockey.net. Viitattu 19.9.2009. (englanniksi)
8. ↑  Aarne Honkavaara -palkinto SM-liiga.  Arkistoitu 4.9.2013. Viitattu 19.9.2009.
9. ↑  Siukonen, Markku; Rantala, Risto: *Kaikki urheilusta*, s. 461. Otava, 2006. ISBN 978-951-1-20841-9.
**Nelson Antonio Tapia Ríos** (s. 22. syyskuuta 1966 Molina). on chileläinen jalkapallomaalivahti, joka pelasi Chilen maajoukkueessa 73 maaottelua vuosina 1994–2005. Hän on eniten maaotteluita pelannut chileläismaalivahti. Vuoden 1998 MM-kilpailuissa hän pelasi neljä ottelua. Tapia kuului Chilen olympiapronssia saaneeseen joukkueeseen Sydneyn vuoden 2000 kesäolympialaisissa

Tapia edusti kotimaansa seurojen lisäksi argentiinalaista Vélez Sársfieldia, brasilialaista Santosia ja kolumbialaista Atlético Junioria. Hän lopetti pelaajauransa vuonna 2005.

Lähteet
-------

1. 1 2  Nelson Tapia *sports-reference.com*.  Arkistoitu 19.1.2012. Viitattu 13.4.2019. (englanniksi)
2. ↑  Paso Alpuin, Luis Fernando: Nelson Tapia Rios - International Appearances  1.10.2005. RSSSF. Viitattu 14.2.2019. (englanniksi)
3. ↑  Nelson Tapia *Transfermarkt*. Viitattu 14.2.2019. (englanniksi)

  

Chilen joukkue – Jalkapallon MM-kilpailut 1998
1 Tapia
2 Castañeda
3 Fuentes
4 Rojas
5 Margas
6 Reyes
7 Parraguez
8 Acuña
9 Zamorano
10 Sierra
11 Salas
12 Marcelo Ramírez
13 Neira
14 Miguel Ramírez
15 Villarroel
16 Aros
17 Vega
18 Musrri
19 Cornejo
20 Estay
21 Barrera
22 Tejas
Valmentaja Acosta
Paul Kanen (1810–1871) piirros leiripaikasta Winnipegjoella vuonna 1846.
**Winnipegjoki** (engl. *Winnipeg River*) on 813 kilometriä pitkä, joki Kanadassa Manitoban ja Ontarion provinssien alueella. Joki virtaa Lake of the Woods -järvestä luoteeseen ja laskee Winnipegjärveen.

Joen valuma-alueen pinta-ala on 150 000 km², josta 29 000 km² on Yhdysvaltojen puolella Minnesotan osavaltion alueella. Joen pituus Kenoran säännöstelypadolta Lake of the Woodsin järveltä Winnipegjärvelle on 235 kilometriä. Joen valuma-alue alkaa Rainy Lake -järvestä josta se Rainyjoen, Lake of the Woodsin, Winnipegjoen, Winnipegjärven ja Nelsonjoen kautta laskee Hudsoninlahteen, jolloin koko pituus on 813 kilometriä.

Joki muodostaa myös useita järviä, joista Ontariossa sijaitsevat Gun- ja Sandjärvet sekä Manitobassa Nutimik-, Eleanor-, Dorothy-, Margaret-, Natalie-, sekä Lac du Bonnet -järvet.

Historia
--------

Alueen alkuperäisasukkaat ovat käyttäneet jokea kulkureittinä tuhansien vuosien ajan, ja se on ollut tärkeä turkiskaupan vesireitti. Joki muodosti luontaisen ja helppokulkuisen väylän laajan alueen halki, ja se oli kuljettavissa kanooteilla vaivattomasti. Ensimmäinen alueelle kauppa-asemia perustanut tutkimusmatkailija oli Pierre La Vérendrye, joka 1730-luvulla kartoitti läntisen Kanadan erämaita.

Voimalaitokset
--------------

Manitoban provinssin puolella joessa on kaikkiaan viisi vesivoimalaa, jotka yläjuoksulta lukien ovat Eight Foot Fallsin sekä Slave Fallsin voimalaitokset Pointe du Bois'ssa, Seven Sistersin voimalaitos Seven Sistersissä, sekä MacArthur Fallsin, Great Fallsin ja Pine Fallsin voimalaitokset Powerviewissä. Ontarion puolella on kaksi patoa, Kenorassa sekä Whitedog Fallsissa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  James H. Marsh: Winnipeg River  1.10.2009. thecanadianencyclopedia.com. Viitattu 13.7.2017. (englanniksi)
**Nelsonjoki** (engl. *Nelson River*) on 644 kilometriä pitkä joki Manitoban provinssin pohjoisosassa keskisessä Kanadassa. Se ulottuu Winnipegjärvestä Hudsoninlahteen ja on osa Winnipegjärven valuma-aluetta. Joki virtaa Kanadan kilpenä tunnetun kallioperäisen alueen halki ja muodostaa matkalla suuria järvialtaita, kuten Playgreen-, Cross-, Sipiwesk-, Split- ja Stephensjärvet.

Koska Nelsonjoki on Winnipegjärven laskujoki, sen valuma-alueeseen kuuluvat Saskatchewan-, Red- ja Winnipegjoki järven yläjuoksulla. Winnipegjärven lisäksi Nelsonjokeen virtaa vettä myös Grass- ja Burntwoodjoesta. Joki laskee Hudsoninlahteen York Factoryn kylän lähellä, missä sen virtaama on 2 066 m³/s suuren valuma-alueen ansiosta.

Paikkakunnat joen varrella
--------------------------

Yläjuoksulta lukien Nelsonjoen varrella sijaitsevat seuraavat paikkakunnat:

* Norway House
* Rossville
* Jenpeg
* Cross Lake
* Arnot
* Stitt
* Kelsey
* York Landing
* Split Lake
* Arnot
* Gillam
* Kettle Rapids
* Long Spruce
* Sundance
* Bird
* York Factory

Englantilainen tutkimusmatkailija Sir Thomas Button nimesi joen Robert Nelsonin mukaan talvehtiessaan miehistöineen sen suulla 1612. Alueella käytiin kiivaita kamppailuja Hudson's Bay Companyn ja North West Companyn välillä alueen turkiskaupan yksinoikeudesta. Tärkeimmäksi kauppareitiksi sisämaahan tuli kuitenkin Hayesjoesta, joka laskee Hudsoninlahteen lähellä York Factorya.

Nykyisin Nelsonjoen suurta vesimäärää ja pudotusta käytetään hyväksi sähköntuotannossa vesivoimalla. Patojen ja voimalaitosten rakentaminen on aiheuttanut katkeruutta alueen alkuperäisasukkaiden joukossa, sillä heidän kotiseutunsa ovat jääneet tekojärvien alle ja tulevaisuutensa on uhattuna.

Lähteet
-------

* Facts about Canada – Rivers *The Atlas of Canada*. Natural Resources Canada.  Arkistoitu 29.3.2012. Viitattu 19.2.2009. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Nelsonjoki**.
* EarthTrends: Nelson Watershed (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
**Eero Elis Viljo Urpola** (12. syyskuuta 1911 Turku – 23. joulukuuta 1939 Muolaa) oli suomalainen arkkitehti. Hän suunnitteli vuonna 1937 peruuntuneita vuoden 1940 Helsingin olympialaisia varten funktionalistisen puisen myyntikioskin, joita ehti valmistua yksi vuonna 1939 Munkkiniemeen Laajalahden aukiolle. Kioskia siirrettiin myöhemmin noin 50 metrin päähän alkuperäisestä sijaintipaikasta, mutta se on edelleen kunnostettuna käytössä kesäkahvilana. Urpolan suunnittelema kioski oli mitoiltaan ja ulkonäöltään pienin erotuksin lähes samankaltainen kuin Helsingin kaupunginarkkitehti Gunnar Taucherin myöhemmin suunnittelema suorakaiteinen lipallinen myyntikioski. Taucherin suunnittelemia lippakioskeja rakennettiin useita kappaleita vuoden 1952 Helsingin olympialaisia varten ja näitä kioskeja on säilynyt 19 kappaletta.

Vänrikkinä JR 14:ssä palvellut Eero Urpola kaatui talvisodan aikana Muolaan Taaperniemessä 23. joulukuuta 1939.

Lähteet
-------

1. ↑  Puukioski Munkkiniemi, Myhelsinki.fi
2. ↑  Helsingin vanhin lippakioski löytyy Munkkiniemestä – Osa olympiahistoriaa, Helsingin Uutiset 16.6.2019
3. ↑  Puukioski Munkkiniemi sivusto
4. 1 2  Suomen sodissa 1939-1945 menehtyneet-tietokanta[vanhentunut linkki]
**Dimitri Dimitrijevitš Kuzmin-Karavajev** (*Kusmin-Karavajeff*, ven. Димитрий Димитриевич Кузьмин-Караваев; 20. tammikuuta (J: 8. tammikuuta) 1892 Pietari – 3. toukokuuta 1985 Helsinki) oli venäläinen ratsumestari, joka asettui vallankumouksen jälkeen pakolaiseksi Suomeen ja toimi Helsingissä "Suomen venäläisen siirtokunnan" klubin klubimestarina sekä tosiasiallisena johtajana. Hänellä oli keskeinen asema Suomen venäläisessä emigranttiyhteisössä ja hän kuului Venäjän yleissotilaalliseen liittoon (ROVS).

Kuzmin-Karavajev luovutettiin vuonna 1945 niin sanottujen Leinon vankien joukossa Neuvostoliittoon ja tuomittiin siellä vankileirille 10 vuodeksi. Hänet siirrettiin vankilaan vuonna 1947 sekä edelleen Mariinskin vankilaan. Tuomion perusteluna oli osallistuminen "vastavallankumouksellisen" järjestön toimintaan. Kuzmin-Karavajev palasi Suomeen vuonna 1955. Hän toimi syyskuuhun 1974 venäjänkielisen vanhainkoti Auringon johtajana.

Kuzmin-Karavajev pelasi bridge-joukkueessa, joka voitti suomenmestaruuden vuosina 1937, 1938 ja 1940.

Lähteet
-------

1. ↑  Partanen, Juho: "’Leinon vankien’ tapaus ja vangeille maksetut korvaukset", s. 345, *Sotatapahtumia, internointeja ja siirto sodanjälkeisiin oloihin: Kansallisarkiston artikkelikirja. (Arkistoitu – Internet Archive)* Toimittanut Lars Westerlund. Kansallisarkisto, Helsinki 2010.
2. ↑  Stalin's Secret Weapon: Arrested Finns (By name) (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi). Viitattu 30.12.2012.
3. ↑  Pohjonen, Juha: *Valvontakomission uhrit: Ihmisluovutukset Neuvostoliittoon 1944–1955*, s. 75. Kustannusosakeyhtiö HAI, 2011.
4. ↑  Bridge Finland.

Aiheesta muualla
----------------

* Päivi Kiiskin blogi Maria Pariisilaisesta
* Sirp.ee

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Tšekki

 |

 |
**Sortavalan lyseo** oli Sortavalassa vuosina 1893–1940 ja 1942–1944 toiminut oppikoulu. Sodan jälkeen sen toimintaa jatkoi Seinäjoen lyseo.

Historia
--------

Sortavalaan perustettiin 1788 saksankielinen supistettu normaalikoulu ja sen seuraajana oli 1844 perustettu suomenkielinen ala-alkeiskoulu. Tästä koulusta tuli 1875 kaksiluokkainen reaalikoulu ja viimeksi se toimi alkeiskouluna 1884–1892. Sortavalan lyseo aloitti toimintansa yksityisenä viisiluokkaisena poikakouluna Sortavalan kaupungin lyseon nimellä 1893 ja valtion lyseo koulusta tuli vuonna 1898. Ensimmäiset ylioppilaat valmistuivat 1901. Sortavalan lyseossa oli sen toiminta-aikana 2 466 oppilasta, joista 539 suoritti ylioppilastutkinnon. 

Talvisodan aikana koulu joutui keskeyttämään toimintansa joulukuussa 1939 ja koulutalo vaurioitui myös Sortavalan pommituksissa. Lyseo lakkautettiin 1940, mutta jatkosodan aikana se pääsi jatkamaan toimintaansa Sortavalassa väliaikaisissa tiloissa 1942–1944.

Jatkosodan jälkeen koulu siirtyi Seinäjoelle, jossa sen toimintaa jatkoi Seinäjoen lyseo. Viimeiset vuodet se toimi yhteiskouluna Marttilan yhteislyseon nimellä, kunnes toiminta päättyi peruskoulun tulon myötä 1975.

### Rehtoreita

* O. A. Hainari 1900–1904
* K. S. Kaikkonen 1908–1927
* Uuno Karttunen 1927–1940, 1942–1944

Koulurakennus
-------------

Arkkitehti Johan Jacob Ahrenbergin suunnittelema Sortavalan lyseon kolmikerroksinen koulurakennus valmistui Kisamäelle vuonna 1901. Vuonna 1911 sen viereen rakennettiin Ahrenbergin suunnittelema Sortavalan tyttökoulu.

Entisiä oppilaita
-----------------

* Joppe Karhunen, taistelulentäjä, Mannerheim-ristin ritari ja kirjailija
* Yrjö Keinonen, kenraali
* Yrjö Kokko, kirjailija ja eläinlääkäri
* Veli Merikoski, professori
* Lennart Oesch, kenraali
* Lasse Pöysti, näyttelijä
* Sulo Typpö, Tampereen kaupunginjohtaja

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Sortavalan lyseosta Seinäjoen lyseoksi (Arkistoitu – Internet Archive)
2. ↑  Suomen yksityisten oppikoulujen matrikkeli Sortavalan porvarikoulu 1892-1893 / Sortavalan kaupungin lyseo 1893-1898
3. ↑  Sortavalan lyseo, Suomen Sotahistoriallinen Seura ry. Sotahistorialliset kohteet
4. ↑  Kansallisarkisto : Arkistonmuodostaja Sortavalan lyseo[vanhentunut linkki]

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Sortavalan lyseo** Wikimedia Commonsissa
Pyhän Johannes Teologin kirkko vuonna 1983.
**Pyhän Johannes Teologin kirkko** on ortodoksinen kirkko Sortavalassa luovutetussa Karjalassa. Kirkko sijaitsee entisen Suomen ortodoksisen kirkkokunnan talon pihassa ja se toimi pappisseminaarin harjoituskirkkona.

Johannes Teologin kirkon paikalla oli vuosina 1765-1877 Sortavalan ortodoksisen seurakunnan pääkirkko, joka jäi käytöstä jo 1872 Apostolien Pietarin ja Paavalin kirkon valmistuttua. Paikalle rakennettiin myöhemmin Valamon luostarin alainen tiilinen rukoushuone. Tämä rukoushuone muutettiin arkkitehti Juhani Viisteen suunnitelmien mukaan Johannes Teologin kirkoksi vuonna 1932. Kirkko rapattiin valkoiseksi. Kirkko on 16,6 metriä pitkä, 7,6 metriä leveä ja 6-8 metriä korkea. Kellotornissa oli yhdeksän kelloa. 

Kirkko ei kärsinyt vaurioita talvisodan ilmapommituksissa. Rauhan tultua Sortavala oli luovutettava Neuvostoliitolle. Kirkosta evakuoitiin vain alttariesineistö. Sodan jälkeen venäläiset tuhosivat kirkon sisustuksen. Jatkosodassa Suomi valloitti Sortavalan takaisin ja kirkko korjattiin vuonna 1943. Vuonna 1944 kirkko jäi kuitenkin Neuvostoliitolle. Nykyisin se palvelee jälleen ortodoksisena kirkkona Sortavalan nykyisiä asukkaita.

Lähteet
-------

* Kemppi, Hanna, 1997. Karjalan ja Petsamon ortodoksisten seurakuntien arkkitehtuuri. Teoksessa *Karjalan ja Petsamon ortodoksiset kirkot ja kirkkotaide* (toim. Kristina Thomenius ja Minna Laukkanen). Lappeenranta: Etelä-Karjalan taidemuseon julkaisuja 18:1b. ISBN 951-785-018-2
* Koponen Paavo, 1999. *Karjalan kirkkokummut*. Helsinki: Tammi. ISBN 951-31-1431-7

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Sortavalan pyhän Johannes Teologin kirkko** Wikimedia Commonsissa

* Karjalan ortodoksiset seurakunnat
* Kuva vuodelta 1999
**Dimitri Bascou** (s. 20. heinäkuuta 1987 Schœlcher, Martinique) on martiniquelaissyntyinen ranskalainen aitajuoksija, olympiamitalisti ja Euroopan-mestari, joka kilpailee 110 metrin aidoissa. Hänen ennätyksensä on heinäkuussa 2016 Monacossa juostu 13,12. 182 senttimetriä pitkä ja 72 kilogrammaa painava Bascou edustaa Racing CF:ää.

Bascou saavutti 110 metrin aitajuoksussa hopeaa Välimeren kilpailuissa 2009. Barcelonan EM-kilpailuissa 2010 hän sijoittui neljänneksi. Pariisin EM-hallikilpailuissa 2011 hän oli 60 metrin aidoissa kuudes. Berliinin 2009 ja Daegun 2011 MM-kilpailuissa sekä vuoden 2012 kesäolympialaisissa Lontoossa Bascou jäi semifinaaleihin 110 metrin aidoissa. Hän karsiutui välierissä myös EM-hallikilpailuissa 2013. Zürichin EM-kilpailuissa 2014 hän sijoittui 110 metrin aitajuoksussa alun perin kolmanneksi, mutta hänen suorituksensa hylättiin toisen kilpailijan estämisen takia. Hän saavutti Prahan sisäratojen EM-kilpailuista 2015 hopeaa 60 metrin aidoista ajalla 7,50. Pekingin MM-kilpailuissa 2015 hän oli finaalin viides.

Vuoden 2016 sisäratojen MM-kilpailuista Portlandista Bascou saavutti pronssia 60 metrin aidoista ajalla 7,48. Saman vuoden EM-kilpailuissa Amsterdamissa Bascou juhli kultaa ajalla 13,25. Vuoden 2016 kesäolympialaisissa Rio de Janeirossa Bascou saavutti pronssia ajalla 13,24. Hän karsiutui välierissä Dohan MM-kilpailuissa 2019.

Henkilökohtaiset ennätykset
---------------------------

**Ulkoradoilla**

* 110 metrin aitajuoksu: 13,12 (Monaco 2016)

**Sisäradoilla**

* 60 metrin aitajuoksu: 7,41 (Berliini 2016)

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Dimitri Bascou Kansainvälinen yleisurheiluliitto.  (englanniksi)
2. 1 2   (Arkistoitu – Internet Archive)
3. 1 2  Dimitri Bascou Tilastopaja (vaatii kirjautumisen, maksullinen palvelu).  (englanniksi)


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* World Athletics
* Tilastopaja 🔒

 |

 |
Dimitri Romanov vuonna 2016.
Dimitri Romanov puolisoineen Vladimir Putinin vastaanotolla.
Ruhtinas **Dimitri Romanovitš Romanov** (17. toukokuuta 1926 Antibes, Ranska – 31. joulukuuta 2016 Kööpenhamina, Tanska) oli kirjailija ja oman tulkintansa mukaan Romanov-suvun päämies veljensä Nikolai Romanovitš Romanovin jälkeen. Myös useat muut Romanov-suvun jäsenet ovat väittäneet itseään suvun päämieheksi.

Dimitri syntyi Antibesissa Ranskan Rivieralla. Hänen isänsä oli Roman Petrovitš Romanov, Pjotr Nikolajevitš Romanovin vanhin poika, joka oli taas tsaari Nikolai I:n lapsenlapsi. Dimitri Romanov asui kymmenen vuotta Ranskassa, kunnes muutti Italiaan, jossa hän asui perheensä kanssa Roomassa.

Vuonna 1960 Dimitri muutti Tanskaan, jossa hän työskenteli pankeissa, muun muassa Danske Bankissa, josta hän jäi eläkkeelle vuonna 1993. Eläkkeelle jäämisen jälkeen hän kirjoitti kirjoja Venäjän keisareista ja Romanov-suvusta.

Dimitri Romanov oli naimisissa tanskalaisen Johanna von Kauffmannin kanssa (1936–1989) vuodesta 1959 tämän kuolemaan, vuoteen 1989. Hän avioitui Dorrit Reventlowin kanssa (s. 1942) Kostromassa Venäjällä 28. heinäkuuta 1993. Silloin järjestettiin Romanoveille häät Venäjällä ensimmäisen kerran sitten vallankumouksen. Dimitri Romanov puhui sujuvasti venäjää, ranskaa, englantia, tanskaa ja italiaa.

Vuonna 2006 Dimitri järjesti Venäjän keisarinnan Maria Fjodorovnan ruumiin kuljetuksen Kööpenhaminasta Pietariin, jossa Maria Fjodorovna haudattiin uudelleen Pietari-Paavalin linnoitukseen.

Lähteet
-------

1. ↑  В Дании скончался старший в роду Романовых князь Димитрий Романович  1.1.2017. TASS. Viitattu 1.1.2017. (venäjäksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kotisivut (Arkistoitu – Internet Archive)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Yhdysvallat
* Ruotsi

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC

 |

 |
**Gabriele "Gabry" Ponte** (s. 20. huhtikuuta 1973 Moncalieri) on italialainen DJ. Parhaiten hänet tunnetaan Eiffel 65 -yhtyeestä, jossa hän oli mukana. Ponte on tehnyt myös yhteistyötä Bliss Teamin, DJ Gundamin, ja Sangwaranin kanssa. Myöhemmin hän teki itsenäisesti hitit "Geordie" ja "La Danza delle Streghe". Kappaleen "Depends on you" "The ultimate dance remix" -versio nousi myös isoksi hitiksi Italiassa. Hän on myös miksannut paljon eri esittäjien alkuperäisistä biiseistä dance-versioita. Vuonna 2005 Ponte ilmoitti eroavansa Eiffel 65:stä jatkaakseen soolouraansa. Eiffel 65:n kaksi muuta jäsentä Jeffrey Jey ja Maurizio Lobina laittoivat omat studiot pystyyn ja jatkoivat työskentelyä Bloom 06 nimen alla julkaisten kaksi albumia. Ponte palasi yhteen aiempien yhtyetoveriensta kanssa vuonna 2010 ja nimi Eiffel 65 otettiin jälleen käyttöön. Ponte on edelleen jatkanut konsertointia omalla nimellään, mutta myös keikkaillut aktiivisesti Eiffel 65:n mukana.

Diskografia
-----------

### Albumit

* *Gabry Ponte* (2002)
* *Dr. Jekyll and Mr. DJ* (2004)
* *Love Songs in the Digital Age* (2007)

### Singlet

* *Got to Get* (2001)
* *Time to Rock* (2002)
* *Geordie* (2003)
* *Man in the Moon* (2003)
* *La Danza delle Streghe* (2003)
* *Figli di Pitagora* (with Little Tony) (2004)
* *Depends On You* (2004)
* *Sin Pararse* (with Ye Man) (2004)
* *la Libertá* (2006)

Aiheesta muualla
----------------

* Eiffel 65 (italiaksi)
* Official Website (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |