**Korallimeren taistelu** käytiin toisessa maailmansodassa 4.–8. toukokuuta 1942 Australian, Uuden-Seelannin, Uuden-Guinean ja Salomonsaarten välisellä merialueella. Se oli maailman ensimmäinen meritaistelu, jossa taisteluun osallistuneet pinta-alukset eivät nähneet tai tulittaneet toisiaan.

Pyrkiessään vahvistamaan puolustuskykyään Japanin sodanjohto päätti vallata Uuden Guinean Port Moresbyn ja Salomonsaarten Tulagin. Suunnitelma, joka sai nimen operaatio MO, edellytti kolmen yhdistyneen laivaston lentotukialuksen osallistumista maihinnousulaivaston suojaamiseen ilmahyökkäyksiltä. Operaation komentajaksi määrättiin amiraali Shigejoshi Inoue. Yhdysvaltain viestitiedustelu sai tiedon suunnitelmasta, minkä jälkeen laivasto lähetti amiraali Frank J. Fletcherin alaisuudessa kaksi lentotukialusosastoa sekä australialais-amerikkalaisen risteilijäosaston torjumaan maihinnousua.

Japanilaiset valtasivat 3.–4. toukokuuta Tulagin, vaikka alukset joutuivat Yhdysvaltain laivaston *USS Yorktownilta* nousseiden lentokoneiden yllättämiksi. Japanilaiset saivat samalla tiedon Yhdysvaltain lentotukialusten merellä olosta. Osapuolten lentokoneet iskivät 7. toukokuuta alkaen. Ensimmäisenä päivänä upposi *Shōhō* sekä Yhdysvaltain laivaston hävittäjä sekä vaurioitui tankkeri *Neosho*, jonka miehistö upotti aluksensa myöhemmin. Toisena päivänä vaurioituivat *Shōkaku* ja *USS Lexington*, jonka miehistö upotti myöhemmin. Lisäksi *USS Yorktown* vaurioitui lievemmin. Kumpikin osapuoli vetäytyi kärsimiensä tappioiden vuoksi alueelta. Inoue keskeytti samalla Port Moresbyn maihinnousun.

Taistelu esti vaurioituneen *Shōkakun* ja ilman lentokoneita olevan *Zuikakun* osallistumisen Midwayn taisteluun, mikä mahdollisti osaltaan Yhdysvaltain voiton.

Taustaa
-------

Japani tuhosi 7. joulukuuta 1941 Havaijille Pearl Harborin laivastotukikohtaan tekemällään lentotukialuskoneiden hyökkäyksellä Yhdysvaltain Tyynenmeren laivaston. Sodan aloittanut hyökkäys tuhosi tai vaurioitti pääosaa Yhdysvaltain Tyynellämerellä olleista taistelulaivoista. Japanin sodanjohdon tavoitteena oli estää Yhdysvaltain toiminta vallattaessa luonnonvaroiltaan rikkaat Tyynenmeren alueet sekä luotaessa puolustuksen vaatima turvakehä vallattujen alueiden hallussa pitämiseksi. Pearl Harborin hyökkäyksen kanssa saman aikaisesti hyökättiin Malakan niemimaalle, mikä liitti Britannian, Australian ja Uuden-Seelannin joukot Yhdysvaltain joukkojen rinnalle sotaan Japania vastaan. Keisarillisen Japanin laivaston yhdistyneen laivaston käskyn mukaisesti tavoitteena oli estää liittoutuneiden toiminta Alankomaiden Intiassa ja Filippiineillä sekä luoda Japanille riittävät taloudelliset toimintaedellytykset (sodan jatkamiseen).

Japanin joukkojen eteneminen lounaisella Tyynellämerellä joulukuusta 1941 huhtikuuhun 1942.
Tavoitteen saavuttamiseksi vuoden 1942 alussa Malakan niemimaan lisäksi japanilaiset hyökkäsivät ja onnistuneesti valtasivat Filippiinit, Thaimaan, Singaporen, Alankomaiden Itä-Intian, Waken, Uuden Britannian, Gilbertin saaret sekä Guamin aiheuttaen suuria tappioita puolustaneissa joukoissa. Japani suunnitteli käyttävänsä valtaamiaan alueita puolustuskehän luomiseen, mikä mahdollistaisi liittoutuneiden myöhemmin tekemien hyökkäysten torjumisen.

Japanin sodanjohto oli suunnitellut jo tammikuussa 1942 hyökkäyksen brittien hallinnoimille Salomon­saarille ja Uuden-Guinean kaakkoisosaan (operaatio MO) tarkoituksenaan vallata Port Moresby. Operaation tarkoituksena oli myös lopettaa liittoutuneiden ilma-aseen iskut Rabaulissa ja Kaviengissa oleviin tukikohtiin sekä avata mahdollisuus ilmaiskuille Australian koillisrannikon kohteisiin. Operaatioon liitettiin myös Tulagin ja Lousiadesin valtaus, joihin perustettiin vesilentoasemat.

Trukille sijoitetun keisarillisen Japanin laivaston 4. laivaston komentaja vara-amiraali Shigeyoshi Inouye sai 29. tammikuuta 1942 käskyn vallata Port Moresby maaliskuussa. Japanin Rabaulissa olevat ilmavoimat aloittivat helmikuussa Port Moresbyn pommitukset.

Osapuolten joukot
-----------------

### Liittoutuneiden laivasto

Liittoutuneiden laivasto-osaston muodosti Task Force 17:n komentajanaan kontra-amiraali Frank Jack Fletcher, mihin liitettiin täydennyksenä Task Force 11. Osaston tukialusryhmän TG17.3 muodostivat Yhdysvaltain laivaston lentotukialukset *USS Yorktown* ja *USS Lexington*, jonka suojana olivat Sims-luokan hävittäjät *USS Morris*, *USS Anderson*, *USS Hammann* ja *USS Russell*. Hyökkäysosastossa TG17.2 olivat raskaat risteilijät *USS Astoria*, *USS Chester* ja *USS Portland*, *USS Minneapolis* ja *USS New Orleans*, joiden lähisuojana olivat Farragut-luokan hävittäjät *USS Phelps*, *USS Dewey*, *USS Farragut*, *USS Aylwin* ja *USS Monaghan*. TF17:än kuului tukilaivaosasto (engl. *Fleet Train*) TG17.6, jossa olivat tankkerit *Neosho* ja *Tippecanoe* suojanaan hävittäjät *USS Sims* ja *USS Worden*.

TG17.3 hyökkäyksen kohteena
Lisäksi osastoon liittyi Australian laivaston risteilijäosasto (TF 44, myöhemmin TG17.3), johon kuuluivat raskaat risteilijät *HMAS Australia* ja *USS Chicago*, kevyt risteilijä *HMAS Hobart* sekä hävittäjät *USS Perkins* ja *USS Walke*. Lentotukialuksilla oli yhteensä 143 lentokonetta.

### Keisarillisen Japanin laivasto

Japanin laivasto-osaston rungon muodosti vara-amiraali Inouyen 4. laivasto tuettuna emämaasta saapuneella 5. lentotukialusviiriköllä. Operaatiota varten laivasto jaettiin seuraavasti:

* Port Moresbyn maihinnousuosasto (kontra-amiraali Koso Abe)
	+ 12 kuljetusalusta
	+ miinanraivaajia
	+ hyökkäysosasto (kontra-amiraali Sadamichi Kajioka)
		- kevyt risteilijä *Yūbari*
		- hävittäjät *Oite*, *Asanagi*, *Mutsuki*, *Mochizuki* ja *Yayoi*
		- partiovene
		- tukilaivoja
* Tulagin maihinnousuosasto (kontra-amiraali Kiyohide Shima)
	+ kuljetusalus
	+ miinalaivat *Okinoshima* ja *Koeimaru*
	+ partioaluksia ja miinanraivaajia
	+ hävittäjät *Kikuzuki* ja *Yūzuki*
* Tukiosasto, jonka tehtävänä perustaa vesilentokonetukikohta Lousiadesiin (kontra-amiraali Kuninori Marumo)
	+ vesilentokoneiden emälaiva *Kamikawamaru*
	+ kevyet risteilijät *Tenryū* ja *Tatsuta*
	+ 3 tykkivenettä
* Suojausosasto, kontra-amiraali Aritomo Goto (joka oli samalla koko maihinnousuosaston komentaja)
	+ *Shōhō*, jolla 21 lentokonetta
	+ raskaat risteilijät *Aoba*, *Kako*, *Kinugasa* ja *Furutaka*
	+ hävittäjä *Sazanami*
* Tukialusosasto, vara-amiraali Takeo Takagi
	+ raskaat risteilijät *Myōkō* ja *Haguro*
	+ hävittäjät *Ushio* ja *Akebono*
	+ 5. lentotukialusviirikkö (kontra-amiraali C. Hara)
		- *Shōkaku* ja *Zuikaku*, joilla yhteensä 126 lentokonetta
		- hävittäjäsuojaus *Ariake*, *Yūgure*, *Shigure* ja *Shiratsuyu*
		- tankkeri

Lisäksi operaatiota tukivat noin 120 maakentille Rabaulissa olevaa 25. lennoston (kontra-amiraali S. Yamada) lentokonetta sekä eteentyönnettyihin tukikohtiin sijoitetut vesilentokoneet.

Taistelu
--------

*USS Lexingtonin* ja *USS Yorktownin* ympärille muodostetut taisteluosastot kohtasivat 1. toukokuuta kello 06.15 läntisen Korallimeren alueella, jolloin kontra-amiraali Frank Jack Fletcher otti näin muodostetun Task Force 17:n komentajuuden. Hänen ensimmäinen käskynsä oli alusten tankkaaminen merellä.

*USS Yorktownin* ja sen suojueen tankkaus saatiin suoritettua 2. toukokuuta kello 18.00 mennessä, minkä jälkeen osasto aloitti tiedustelun alueella. *USS Lexington* suojueineen aloitti tankkauksen tämän jälkeen. Osastojen oli määrä yhtyä uudelleen 4. toukokuuta.

### Tulagi

Japanin joukot nousivat aamulla 3. toukokuuta maihin Tulagille, jossa ollut pieni australialainen varuskunta oli evakuoitu paria päivää aiemmin. Amiraali Goton suojausosasto siirtyi Uuden Georgian eteläpuolelle ja lentotukialusosasto pysyi Salomonin saarten pohjoisosassa liittoutuneiden maakentille sijoitettujen lentokoneiden ulottumattomissa.

Vielä samana iltana sai Amiraali Fletcher tiedon maihinnoususta. Fletcher luuli tankkauksen olevan edelleen käynnissä, joten hän määräsi ainoastaan *USS Yorktownin* osastoineen siirtymään alueelle sekä hyökkäämään Tulagille. Seuraavana aamuna juuri ennen auringonnousua nousi tukialukselta 28 SBD-2 Dauntless -syöksypommittajaa ja 12 TBD-1 Devastator -torpedokonetta. Lentotukialuksella olleet 18 käyttökuntoista F4F-3 Wildcat -hävittäjää jaettiin kolmeen ryhmään niin, että osa koneista oli jatkuvasti laivasto-osaston suojana ilmassa. Hyökkäyksessä tuhottiin yksi hävittäjälaiva ja kolme miinanraivaajaa ja vaurioitettiin muutamaa muuta alusta.

Koneiden palattua lentotukialukselle ne tankattiin ja aseistettiin uudelleen. Hieman myöhemmin 27 SBD:n ja 11 TBD:n tekemässä toinessa iskussa satama-alueelle vaurioitettiin yhtä partioalusta ja tuhottiin kaksi vesilentokonetta yhden TBD:n tuhoutuessa.

Iltapäivällä tehtiin vielä kolmas ja viimeinen hyökkäys Tulagille. Iskuun osallistui 21 SBD:tä, jotka upottivat neljä maihinnousualusta. Yhteensä *USS Yorktownilta* tehtiin 103 lentosuoritusta  maihinnousuosastoa vastaan. Niissä kului 76 kappaletta 1000 naulan pommeja ja 22 torpedoa sekä runsaasti konekiväärin patruunoita, joiden käytön tulokset jäivät perin vaatimattomiksi. Lisäksi menetettiin kolme lentokonetta.

Kartta taistelutapahtumista
### Lentotukialustaistelut

Aamulla 8. toukokuuta molemmat osapuolet lähettivät hyökkäyksen toisiaan kohti. Osastot olivat lähekkäin*selvennä*. Amerikkalaiset saivat kolme osumaa *Shokakuun*, joka selvisi kotimaahan, mutta joutui pitkäksi aikaa telakalle. *Zuikaku* ei vaurioitunut, mutta sen lentomiehistöjen tappiot olivat niin suuret, että sekin joutui kotimaahan varusteltavaksi.

Japanilaiset upottivat *Lexingtonin*

Seuraukset
----------

Kumpikaan osapuoli ei saavuttanut selkeää voittoa, mutta siitä saatuja kokemuksia käytettiin Midwayn taistelussa kuukautta myöhemmin. Taktisesti japanilaiset voittivat, mutta strategisesti he hävisivät.
Kahden ison tukialuksen joutuminen telakalle hieman ennen Midwaytä heikensi heitä ehkä ratkaisevasti. Japanilaisten eteneminen tällä suunnalla päättyi. Lisäksi tämä oli heidän ensimmäinen vakavampi takaiskunsa.

Lähteet
-------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Korallimeren taistelu**.
* Chesneau, Roger: *Aircraft Carriers of the World, 1914 to the Present – an illustrated encyclopedia*. Bristol: Brockhampton Press, 1998. ISBN 1-86019-87-5-9. (englanniksi)
* Gardiner, Robert (ed.): *Conway's All the World's Fighting Ships 1922–1946*. Lontoo, Englanti: Conway Maritime Press, 1987. ISBN 0-85177-146-7. (englanniksi)
* Polmar, Norman: *Aircraft Carriers – A History of Carrier Aviation and its Influence on World Events Vol. 1, 1909–1945*. Dulles, Virginia: Potomac Bools Inc, 2006. ISBN 1-57488-663-0. (englanniksi)
* Arni, Erkki: *Taistelu Tyynen meren herruudesta*. WSOY, 1964.
* Dan van der Vat: *The Pacific Campaign*. Simon & Schuster, 1991. ISBN 0-671-79217-2. (englanniksi)

### Viitteet

1. 1 2  Polmar, Norman s. 211
2. 1 2 3 4  Polmar, Norman s. 213
3. ↑  Polmar, Norman s. 213–214
4. 1 2  Polmar, Norman s. 214
5. 1 2  Arni s. 74
6. ↑  vdVat s. 175
7. ↑  vdVat s. 177