recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**L/A Mergus** on ro-ro-matkustaja-autolautta, joka liikennöi vuoden 2023 alusta lähtien L/A Stellan ja M/S Auran varalauttana Korppoon Galtbystä Norrskatan Olofsnäsiin sekä Houtskarin Kittuisiin. Aiemmin Mergus liikennöi pääasiassa Norrskataan.*lähde?*

Alus hankittiin 1970-luvun kovien jäätalvien vuoksi päälautaksi Korppoo–Norrskata–Houtskär-reitille. Alus tilattiin aluepoliittisista syistä*lähde?* Rauma-Repolan Savonlinnan telakalta, ja se rakennettiin Neuvostoliittoon tilattujen jokijäänmurtajien runkomallin mukaiseksi, eli alus varustettiin kahdella tehokkaalla Wärtsilän dieselkoneella, kahdella jäätä kestävällä KAMEWA 1100 -teräspotkurilla, tehokkaalla ohjailupotkurilla keulassa sekä jään kitkaa vähentävällä ilmapulputusjärjestelmällä jäissäkulun parantamiseksi. Aluksessa oli kuitenkin paljon suunnitteluvirheitä ja lastentauteja, joita aikaa myöten pyrittiin korjaamaan. Mergus sai liikanimen ’Vargus’ eli susi. Miehistöltä puuttuivat kokonaan majoitus- ja sosiaalitilat. Pieni messi rakennettiin myöhemmin komentosillan ja savupiipun väliin.*lähde?*

Mergus kulkee ainoastaan yhteen suuntaan ja joutuu näin ollen kääntymään aina satamaan tultaessa tai lähdettäessä. Merguksen matkustajasalongit sijaitsevat autokannen vasemmalla sivulla kolmannella kannella, nojatuolien ja WC-tilojen lisäksi matkustajilla on ollut käytettävissä kahviautomaatti. Lauttaväli on osa Saariston rengastietä, ja sen pituus on noin 9,5 kilometriä.*lähde?*

Tekniset tiedot
---------------

* Kannen sivukorkeus: 4,3 m
* Kannen ajoradan hyödyllinen pituus: 47,3 m
* Kannen ajoradan hyödyllinen leveys: 8,2 m
* Hyötykuorma: 130 t
* Kuivapaino: 620 t
* Alikulkukorkeus: 4,6 m

Lähde:

Lähteet
-------

* Suomen Kuvitettu Laivaluettelo Finnish Illustrated List of Ships 2020

### Viitteet

1. ↑  Korppoo-Houtskari Finferries. Viitattu 20.2.2021.
**Ruth Lydia Dahl** (26. marraskuuta 1900 Helsinki – 5. syyskuuta 1966) oli suomalainen toimittaja, näyttelijä ja ruotsin kielellä kirjoittanut kirjailija. Dahl käytti nimimerkkejä *Ruter-dam* ja *Constance*.

Dahlin vanhemmat olivat hovioikeudenneuvos Axel L. Lindgren ja Lydia Finander. Hän pääsi ylioppilaaksi 1918 (Läroverket för gossar och flickor i Helsingfors). Dahl toimi näyttelijänä 1920–1921 Vaasan ruotsalaisessa teaatterissa ja opiskeli 1921–1923 Ruotsalaisen teatterin oppilaskoulussa. Dahl työskenteli konttoristina 1928–1941 ja oli Nyland-lehden toimitussihteerinä 1941–1944 sekä Aftonposten-lehden toimittajana 1944–1945 sekä Suomen Huolto – Finlands Folkhjälp -järjestön tiedottajana 1946–1951. Hän kirjoitti pakinoita Hufvudstadsbladetiin ja oli Borgåbladet-lehden teatteriarvostelijana.

Ruth Dahl oli naimisissa 1925–1934 Arne Bomanin ja 1935–1960 kirjailija Hjalmar Dahlin kanssa. Ruth Dahlin veli oli kirjailija ja kielitieteilijä Jarl Louhija.

Teoksia
-------

* *Teaterluft* : roman. Schildt, Helsingfors 1946
* *Ett temperament i moll* : hörspel. Radioteatern 1947
* *Flugan* : Crazy-komedi i 2 akter. Översättning från norskt original och svensk bearbetning av Nanny Westerlund och Ruth Dahl ; textbearbetning ach sångtexter av Bez (Benedict Zilliacus), Boris Grünstein, Cab (Kai Brunila) och Gustaf Laurent. Svenska teatern 1953
* *Teaterfolk* : essäsamling ; 17 fotografier av C.-J. Bremer. Helsingfors 1953 (nimimerkillä *Ruter-dam*)
* *Författarvardag*. Söderström, Helsingfors 1963

Lähteet
-------

* Ruth Dahl SKS:n kirjailijamatrikkelissa (toimimaton linkki)
* Östra Nylands hembygdsförfattare : Ruth Dahl[vanhentunut linkki]
* SLS's dramadatabas Daniel
**Ruth Elfriede Hildner** (1. marraskuuta 1919 – 2. toukokuuta 1947) oli SS-nainen ja keskitysleirivartija useilla keskitysleireillä toisen maailmansodan aikana.

Hildner meni leiripalvelukseen heinäkuussa 1944, jolloin hän tuli Ravensbruckiin koulutettavaksi. 26-vuotias Hildner meni Dachaun keskitysleiriin 1944 Aufseheriniksi. Tämän jälkeen hän meni Müncheniin Agfa Camera Werke -nimiseen alaleiriin. Hän palveli useilla alaleireillä mukaan lukien Hennigsdorf, Wittenberg ja Haselhorst. Joulukuussa 1944 hän saapui Helmbrechtsiin, pieneen Flossenburgin alaleiriin Hofin lähelle. Siellä hänestä kehkeytyi pelätty leirivartija. 

Huhtikuussa 1945 leirivartijat evakuoivat sen asukit Yhdysvaltain armeijan edestä. Hildner oli yksi marssilla olleista vartijoista, ja tappoi piiskallaan useita vankeja ja pahoinpiteli toisia. Hän seurasi marssia Zwodauun, toiselle alaleirille Flossenburgiin, joka sijaitsi Tšekkoslovakiassa. Useita päiviä myöhemmin marssi lähti leiriltä läntiseen Tšekkoslovakiaan. Aikaisin toukokuussa 1945 SS-miehet ja naisvartijat pakenivat marssipaikalta. Hildner sekaantui pakolaisjoukkoihin. Maaliskuussa 1947 Tšekkoslovakian poliisi pidätti hänet, ja laittoi vankilaan. 2. toukokuuta 1947 hän joutui erikoiseen Kansanoikeuteen Písekissä Tšekkoslovakiassa. Samana päivänä hänet todettiin syylliseksi sotarikoksiin ja hirtettiin.
Puerto Rondónin lippu (Arauca)
Keskuspuisto
Colombia - Arauca - Puerto Rondón
Casanarejoki Puerto Rondónissa
**Puerto Rondón** on Kolumbian kunta, joka sijaitsee Orinoquian tasangoilla (Los Llanos), Araucan departementissa. Alueen läpi virtaa myös ajoittain tulvia aiheuttava Casanarejoki, joka on yksi Orinocon sivujoista. Departementin pääkaupunki Arauca sijaitsee 230 kilometrin päässä. Lähellä sijaitsevia kuntia ovat Arauquita, Cravo Norte ja Tame. Casanaren departementti sijaitsee etelässä. Kunnassa asuu hieman yli 3800 asukasta. Enemmistö on nuorta ikäpolvea. Valtaosa Puerto Rondón asukkaista on miehiä.

Historia
--------

Puerto Rondón perustettiin vuonna 1921. Sen perusti venezuelalainen Luis Felipe Hernández. Varsinaiset kunnan oikeudet se sai vuonna 1987.

Talous
------

Puerto Rondón pääelinkeino (noin 90 % kunnan taloudesta) perustuu karjatalouteen.

Ilmasto
-------

Ilmasto kuuluu trooppiseen vyöhykkeeseen. Keskilämpötila on non 26 astetta. Vuosittain sataa runsaasti. Vuosittainen sademäärä on 2202 millimetriä.

Nähtävyydet
-----------

Puerto Rondónissa vietetään tammikuussa "kesän festivaalia" joen pinnan ollessa alhaalla. Kesäkuussa vietetään joropo-musiikkifestivaalia alueellisen kulttuurin säilyttämisen hengessä, jolloin siellä voi nähdä erilaisia tansseja joropon tahdissa.

Lähteet
-------

1. ↑  Alcaldía de Puerto Rondón - Arauca *puertorondon-arauca.gov.co*.  Arkistoitu 3.5.2016. Viitattu 1.10.2017.
2. ↑  dane.gov: Censo 2005 *dane.gov.co*. Viitattu 1.10.2017.
3. 1 2  gov.co: Alcaldía de Puerto Rondón - Arauca *puertorondon-arauca.gov.co*.  Arkistoitu 3.5.2016. Viitattu 1.10.2017.
4. ↑  climate-data.org: Clima: Puerto Rondón *es.climate-data.org*. Viitattu 1.10.2017.
5. ↑  gov.co: Alcaldía de Puerto Rondón - Arauca *puertorondon-arauca.gov.co*.  Arkistoitu 3.5.2016.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Puerto Rondón** Wikimedia Commonsissa
Kuvitettu kuva teptjaarista 1800-luvun alussa.
**Teptjaarit** (tat. типтәр, *tiptär*) ovat Venäjällä Permin aluepiirissä, Tatarstanin kaakkoisosassa sekä luoteis-Baškortostanissa asuva tataariryhmä. Enemmistö heistä puhuu tataarin kielen keskimurretta ja osa baškiiria. Perinteinen uskonto on sunnalainen islam.

Ryhmän muodostivat Volgan keskijuoksulta Uralin alueelle 1500-luvun loppupuolelta lähtien muuttaneet siirtolaiset. Nimitys *teptjaari* perustuu persian sanaan *daftar* ’vihko, luettelo’, johon paikallisten feodaalitilallisten maille asettuneet uudisasukkaat merkittiin. Teptjaarit muodostivat erityisen talonpoikaisryhmän, johon tataarien lisäksi kuului baškiireja, tšuvasseja, mareja, udmurtteja ja mordvalaisia. Muslimien joukossa oli myös kristittyjä ja perinteisten uskontojen harjoittajia. Hallinnollisesti teptjaarit liitettiin vuonna 1855 baškiireihin.

1700-luvun puolivälistä lähtien turkkilaisisperäisistä teptjaareista muodostui erillinen etninen ryhmä, johon sulautui myös mareja ja udmurtteja. Vuonna 1834 teptjaareja oli 147 100 henkeä ja 1900-luvun alussa heidän määränsä arvioitiin noin 382 tuhanneksi. 1800-luvulta lähtien he liittyivät jälleen Volgan tataareihin, ja vuoden 1926 väestönlaskennassa teptjaareina piti itseään vain 27 400 henkeä.

Teptjaarien perinteisiä elinkeinoja ovat maanviljely ja karjanhoito. Aineellinen ja henkinen kulttuuri ei suuresti poikkea Volgan tataareista.

Lähteet
-------

1. 1 2  *Narody Rossii: entsiklopedija*, s. 334. Moskva: Bolšaja Rossijskaja entsiklopedija, 1994. ISBN 5-85270-082-7.
2. ↑  *Narody Rossii: entsiklopedija*, s. 334–335. Moskva: Bolšaja Rossijskaja entsiklopedija, 1994. ISBN 5-85270-082-7.
**Maloleska** tai **Notševskoje** (ven. Малолеска, Ночевское ) on järvi Luoteis-Venäjällä Pihkovan alueen Krasnogorodskin piirissä.

Maantietoa
----------

Järvi on 1,2 kilometriä pitkä, 0,9 kilometriä leveä ja sen pinta-ala on 1,05 neliökilometriä eli 105 hehtaaria. Se sijaitsee noin viisi kilometriä Krasnogorodskin lounaispuolella suoalueen pohjoisosassa. Järvi on suojärvi, jonka rannat ovat laajaa avosuota. Järven syvyys on 2,2 metriä ja sen keskisyvyys on 1,5 metriä. Järvi on saareton ja autio, mutta kaupungin suunnassa sijaitsee noin kilometrin päässä Novotševon (Ночево) kylä.

Luontoarvoja
------------

Suojärven pohja on mutaa ja sen rannat kasvavat turvetta muodostaen hyllyviä hetteikköjä. Järven kalalajeja ovat ainakin ahven ja mutakala.

Vesistösuhteita
---------------

Maloleska sijaitsee Sinjajan valuma-alueella. Sinjaja on Velikajan sivujoki ja kuuluu Velikajan valuma-alueeseen, joka on Narvanjoen vesistöalueen eteläisin osa. Velikaja laskee Peipsijärveen, mistä Narvanjoki jatkaa pohjoiseen päin ja laskee lopuksi Itämerellä Suomenlahteen. Järven laskuoja Smorodninka (Смородинка) kiertää Novotševon kylän eteläpuolelta ja yhtyy Sinjajaan Krasnogorodskin keskustassa. Järven valuma-alueen koko on 38 neliökilometriä.

Huomautuksia
------------

1. 1 2 3 4  Kohteen pituus, leveys ja ympäristön kasvillisuus sekä asutus on tarkistettu Google Earth-karttapalvelusta käyttäen järven koordinaatteja.
2. ↑  Järven tilavuus on laskettu kertomalla järven pinta-ala sen keskisyydellä.
3. 1 2 3 4 5 6  Teksti on osittain käännös venäjänkielisestä artikkelista ru:Малолеска, jonka tiedot on vielä tarkistamatta muista lähteistä.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6 7 8  Pihkovan alueen järviä (Excel) (arkistoitu, 22.5.2014)  luotu 7.9.2013. pskov.ru:  Pihkovan alueen valtion lupa- ja ympäristöhallintokomitea.  Arkistoitu 30.6.2019. Viitattu 6.12.2019. (venäjäksi)
2. 1 2 3 4  Maloleska (*textual.ru*) *Venäjän valtion vesistötietokanta*. Viitattu 6.12.2019. (venäjäksi)
3. 1 2  Neuvostoajan kartta: O-35-Д, Псков (Arkistoitu – Internet Archive) (Pihkova), 1:200 000

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: ru:Малолеска
**Škoda Favorit** oli tšekkoslovakialaisen ASAP:n vuosina 1936–1941 valmistama henkilöauto.

Favorit suunniteltiin Škoda Rapidin ja suurikokoisen Škoda Superbin väliin. Ensimmäinen, sivuventtiilimoottorilla varustettu malli oli tyyppi 904, jota valmistettiin vuosina 1936–1939. Vuonna 1938 esiteltiin kansiventtiilimoottorilla varustettu Favorit 2000 OHV eli tyyppi 923, jota valmistettiin vuoteen 1941 asti.

Korimallit olivat neliovinen sedan sekä limusiini. 2000 OHV -mallia valmistettiin myös sotilaskäyttöön.

Teknisiä tietoja
----------------

### Moottori

Ensimmäisessä mallissa, tyyppi 904:ssä, oli voimanlähteenä iskutilavuudeltaan 1 802-kuutioinen, nelisylinterinen sivuventtiilimoottori jonka sylinterin halkaisija oli 75 mm ja iskun pituus 102 mm. Kampiakseli oli laakeroitu kuudella runkolaakerilla. Moottorin teho oli 28 kW ja siinä oli Zenith 30 VEI -kaasutin. Moottorin sähköosat olivat Boschin ja Scintillan valmistamia. Auton huippunopeus oli 95 km/h.

Jälkimmäinen muunnelma oli varustettu 2 091-kuutioisella kansiventtiilimoottorilla, jonka sylinterin halkaisija oli 80 mm ja iskun pituus 104 mm. Kaasuttimena oli Solex 30 FJ tai 32 USIP. Auton huippunopeus oli 110 km/h.

### Voimansiirto ja alusta

Voimansiirrossa oli kuiva yksilevykytkin ja nelivaihteinen vaihteisto, jonka kolmas ja neljäs vaihde oli synkronoitu. Voimansiirtoakseli kulki runkoputken läpi putken takaosaan kiinnitettyyn vetopyörästöön. Taka-akselilla oli heilurityyppinen erillisjousitus ja kaksi poikittaista lehtijousta. Etuakselilla oli yläpuoliset kolmiotuet ja alapuolella poikittainen lehtijousi. Käyttöjarruina oli hydraulitoimiset rumpujarrut edessä ja takana; seisontajarru vaikutti takajarruihin mekaanisen välityksen kautta. Ohjausvaihde oli kierukkatyyppinen.

### Mallien tietoja

| Mallien tietoja | Favorit | Favorit 2000 OHV |
| --- | --- | --- |
| Tyyppikoodi | 904 | 923 |
| Valmistusvuodet | 1936–1939 | 1938–1941 |
| Valmistumäärä | 169 | 54 |
| Mitat |
| Akseliväli | 3 050 mm |
| Raideväli edessä | 1 250 mm | 1 300 mm |
| Raideväli takana | 1 320 mm |
| Pituus (*sedan*) | 4 800 mm | 4 770 mm |
| Leveys (*sedan*) | 1 620 mm | 1 640 mm |
| Korkeus (*sedan*) | 1 650 mm |
| Massat |
| Alustan massa | 820 kg | 890 kg |
| Omamassa (*sedan*) | 1 410 kg | 1 490 kg |

Lähteet
-------

* Kožíšek, Petr; Králík, Jan: *L&K – Škoda; Part I; The Upward Path 1895–1945*. Kääntänyt englanniksi Paul Sinclair, oikolukenut Catherine Bell. Julkaissut Moto Public Škoda Auto a.s:n toimeksiannosta, 2004. ISBN 80-239-1851-6. (englanniksi)

### Viitteet

1. 1 2 3 4 5 6 7  Kožíšek – Králík: *Motorcycles, Cars and Commercial Vehicles – Laurin & Klement, Laurin & Klement–Škoda and Škoda 1899–1945: Škoda Favorit.* s. 375
2. ↑  Kožíšek – Králík: *The Popular, Rapid, Favorit, Superb.* s. 179–189

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Škoda Favorit (1936)** Wikimedia Commonsissa
**Škoda ForCity** on Škoda Transportationin valmistama matalalattiaisten nivelraitiovaunujen tuoteperhe. Tuoteperheeseen kuuluu useita eri mallisarjoja, joita valmistetaan Škoda Transportationin eri tehtailla.

Škoda ForCity Alfa (15 T)
-------------------------

Škoda ForCity 15T "Praha"
Malliston vaunuja on käytössä Riian ja Prahan raitioteillä.

Škoda ForCity Classic (26T/28T)
-------------------------------

Malliston vaunuja on käytössä lukuisissa eurooppalaisissa kaupungeissa, muun muassa Miskolcin, Sofian ja Chemnitzin raitioteillä.

Škoda ForCity Plus (29T/30T)
----------------------------

Malliston vaunuja on käytössä Bratislavan raitioteillä Slovakiassa.

Škoda ForCity Smart Artic
-------------------------

*Pääartikkeli: Artic*
*Artic* oli alun perin Transtechin raitiovaunumallisarja, mutta se liitettiin Škoda ForCity -tuoteperheeseen osaksi ForCity Smart -mallisarjaa Škodan ostettua Transtechin. Vaunut valmistetaan Škoda Transtechin tehtaalla Otanmäessä, ja niitä on tilattu muun muassa Helsingin ja Tampereen raitioliikenteeseen.

Škoda ForCity Smart
-------------------

ForCity Smarteja on tilattu Saksassa Rein–Neckarin alueelle sekä Tšekissä Plzeňiin ja Ostravaan.

### Rein–Neckar

Saksalainen Rhein-Neckar-Verkehr GmbH tilasi vuonna 2018 yhteensä 60 ForCity Smart -raitiovaunua Mannheimin, Heidelbergin ja Ludwigshafenin muodostamalle Rein–Neckarin alueelle. Vaunuista 12 tulee olemaan 60 metriä pitkiä. Vaunut valmistetaan Škoda Transtechin tehtaalla Otanmäessä ja Škodan tehtaalla Tšekissä. Toimitusten on tarkoitus alkaa vuonna 2021.

Lähteet
-------

1. ↑  Tschechien: Plzeň bestellt ForCity Smart *Eurailpress*.  11.10.2018. Viitattu 23.12.2020.
2. ↑  Vosman, Quintus: Ostrava orders 40 trams from Škoda *International Railway Journal*.  7.9.2018. Viitattu 23.12.2020.
3. ↑  TRAMCAR FORCITY SMART PILSEN *Škoda Transportation*. Viitattu 23.12.2020.
4. ↑  TRAMCAR FORCITY SMART OSTRAVA *Škoda Transportation*. Viitattu 23.12.2020.
5. ↑  FORCITY SMART *Škoda Transportation*. Viitattu 23.12.2020.
6. ↑  Tasoristeys 3/2018 *Resiina-lehti*. Viitattu 25.12.2020.
7. ↑  Leskinen, Markus: Transtech toimittaa kymmeniä raitiovaunuja Saksaan *Yle Uutiset*.  21.6.2018. Viitattu 25.12.2020.
Mari Pantsar
**Mari Pantsar** (ent. **Pantsar-Kallio**; s. 10. tammikuuta 1969 Savonlinna) on suomalainen konsultti ja dosentti. Hän perusti vuonna 2023 entisen kansanedustaja Emma Karin kanssa konsulttiyrityksen Kari & Pantsar, jonka tavoitteena on hillitä luontokatoa. Aiemmin Pantsar toimi Sitran teemajohtajana marraskuuhun 2022 saakka. Hän veti 1.1.2014 alkaen hiilineutraali kiertotalous -teemaa, jonka tavoitteena on vauhdittaa Suomen siirtymää kohti ekologisesti kestävämpää, kilpailukykyistä yhteiskuntaa ja luoda uutta talouskasvua kiertotalouden toimintamalleista.

Elämä ja ura
------------

Pantsar valmistui ylioppilaaksi Salinkallion lukiosta 1988 ja filsofian maisteriksi 1993 Helsingin yliopistosta analyyttisesta kemiasta. Hän väitteli filosofian tohtoriksi vuonna 1997 aiheenaan ympäristölle ja terveydelle haitallisten raskasmetallien spesiaatio IC-ICP-MS:lla. Pantsar on työskennellyt ympäristöalan konsulttina ja muun muassa UPM:n ympäristöpäällikkönä 2000–2007. Vuodesta 2007 alkaen Pantsar toimi Suomen Cleantech-klusterin ohjelmajohtajana Lahden tiede- ja yrityspuistossa. 19.1.2012 valtioneuvosto nimitti Pantsarin Kataisen hallituksen cleantech-liiketoiminnan strategisen ohjelman johtajaksi ajalle 1.2.2012–30.9.2015, strategisen ohjelman toimikauden ajaksi.

Pantsar on toiminut myös lukuisten cleantech-yritysten hallituksissa. Vuoden 2017 alussa Pantsar toimi mm. Ahlström Capital Cleantech Management Ky:n, Tampereen teknillisen yliopiston säätiön ja Pääkaupunkiseudun Smart & Clean-säätiön hallituksissa. Hän on ollut jäsen Fortumin sidosryhmien neuvottelukunnassa ja useissa kansallisissa työryhmissä mm. biotalouspaneelissa, kiertotalouden ohjausryhmässä, kiinteistö- ja rakennusalan foorumissa ja maaseutupolitiikan neuvottelukunnassa. Pantsarilla on ympäristökemian dosentuuri Helsingin yliopistossa ja cleantech-kemian dosentuuri Lappeenrannan–Lahden teknillisessä yliopistossa.

Kesällä 2013 Pantsar kihlautui Elinkeinoelämän keskusliiton toimitusjohtaja Jyri Häkämiehen kanssa. He menivät naimisiin 31. joulukuuta 2015.

Lähteet
-------

1. ↑  Ansioluettelo Sitra. Viitattu 6.2.2023. (englanniksi)
2. 1 2  Mari Pantsar – Kiertotalouden edistäjä *Kemiamedia*.  7.12.2021. Viitattu 6.2.2023.
3. ↑  Kukkonen, Laura: Emma Kari ja Mari Pantsar ryhtyvät torjumaan luontokatoa konsultteina *HS.fi*.  23.3.2023. Viitattu 4.6.2023.
4. ↑  Lehtinen, Antti & RAvantti, Elina: Mari Pantsar jättää Sitran Kestävyysratkaisut-teeman johdon  21.11.2022. Sitra. Viitattu 3.6.2023.
5. ↑  Mari Pantsar - Sitra *Sitra*. Viitattu 8.3.2017.
6. ↑  Super User: Mari Pantsar-Kallio *futureearthfinland.fi*.  Arkistoitu 9.3.2017. Viitattu 8.3.2017.
7. ↑  Hiiro, Jukka: Jyri Häkämies ja Mari Pantsar menivät naimisiin uudenvuodenaattona *HS.fi*.  1.1.2016. Viitattu 8.3.2017.
**Seutulan kappeli** eli **Königstedtin kappeli** on Vantaan Seutulassa sijaitseva vuonna 1925 Königstedtin kartanon maille talkootyönä rakennettu puinen suorakaiteinen pitkäkirkko, joka siirtyi Ripukylän rukoushuoneyhdistykseltä alueen seurakunnille 1964 (Vantaan seurakuntayhtymä tunnettiin ennen vuotta 1972 nimellä "Helsingin pitäjän seurakunnat"). Helsingin piispa Aarre Lauha vihki kappelin käyttöön 2.5.1965, tilaisuuteen osallistui myös tuolloinen pääministeri Johannes Virolainen. 

Kirkon alttaripäädystä ulkonee runkohuonetta matalampi siipirakennus, vastakkaisessa päädyssä on tornimainen osa ja sen päätteenä korkeahuippuinen kattoratsastaja. Ikkunat ovat segmenttikaaripäätteiset. Rakennusta on korjattu 1969-1970, peruskorjaus tehtiin 1979, jolloin kirkkoon rakennettiin parvi ja se vihittiin toistamiseen käyttöön. Kirkon pinta-ala on parvi mukaan lukien 237 neliötä ja siellä on istumapaikkoja 120 hengelle. Kirkon 4-äänikertaiset urut on valmistanut Kangasalan urkutehdas 1969, alttaritaulu on tuntemattoman taiteilijan maalaama.

Kirkon 60-vuotisjuhlien aikaan 1985 kappeli sai hollantilaisessa Pettit & Fritsenin valimossa valetun kellon.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Seutulan kappeli Vantaan seurakunnat.  Arkistoitu 3.11.2014. Viitattu 21.5.2015.
2. ↑  Markku Haapio, Laura Luostarinen (toim.): *Suomen kirkot ja kirkkotaide 2*, s. 375. Etelä-Suomen Kustannus, 1980. ISBN 951-9064-28-1.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * n
* k
* m
Vantaan kirkot ja kappelit |
| --- |
|  |
| Kirkot | 
* Hakunila
* Hämeenkylä
* Kivistö
* Korso
* Länsimäki
* Myyrmäki
* Pyhän Annan lastenkirkko
* Rekola
* Tikkurilan kirkko
* Tikkurilan ortodoksinen kirkko
* Vantaan Pyhän Laurin kirkko

 |
|  |
| Kappelit | 
* Honkanummi
* Pyhän Laurin kappeli
* Ruskeasanta
* Seutula
* Vaarala

 |
|  |
| Entiset | 
* Kaivoksela
* Tikkurilan vanha kirkko

 |

 |
**Boden Joseph "Bo" Hanson** (s. 7. elokuuta 1973 Port Kembla, Uusi Etelä-Wales, Australia) on australialainen soutaja, joka saavutti urallaan kolme olympiapronssia ja yhden yleisen sarjan MM-hopean.

Hanson saavutti juniorien MM-hopeaa perämiehettömässä nelosessa vuonna 1991. Seuraavana vuonna hän kilpaili Barcelonan olympialaisissa kahdeksikossa ja sijoittui viidenneksi. Račicen MM-kilpailuissa 1993 tuloksena oli neljäs sija. Tämän jälkeen Hanson siirtyi pariaironeloseen ja sijoittui MM-kilpailuissa neljänneksi Indianapolisissa 1994 ja kahdeksanneksi Tampereella 1995. Atlantan olympialaisissa 1996 Hanson saavutti pariaironelosessa pronssia.

Seuraavan olympiadin aikana Hanson kilpaili perämiehettömässä nelosessa. Kölnin MM-kilpailuissa 1998 australialaiset sijoittuivat neljänneksi ja St. Catharinesin MM-kilpailuissa 1999 he saavuttivat samalla kokoonpanolla hopeaa. Sydneyn olympialaisissa 2000 tuloksena oli pronssimitali.

Ateenassa 2004 Hanson kilpaili neljänsissä olympialaisissaan ja saavutti kahdeksikossa uransa kolmannen olympiapronssin.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6  Bo Hanson *Sports Reference*.  Arkistoitu 17.4.2020. Viitattu 18.1.2019. (englanniksi)
2. 1 2 3 4 5 6 7 8 9  Bo Hanson *World Rowing*. FISA. Viitattu 18.1.2019. (englanniksi)
*Tämä artikkeli käsittelee jääkiekkoilijaa. Samannimisestä ratamelojasta kertoo artikkeli Bo Berglund (meloja).*

**Bo Berglund** (s. 6. huhtikuuta 1955 Själevad) on ruotsalainen jääkiekkoilija, pelipaikaltaan laitahyökkääjä. Hän edusti Ruotsin maajoukkuetta kaksissa olympialaisissa, joissa molemmissa hän saavutti olympiapronssia, ja vuoden 1989 MM-kilpailuissa. Hän edusti kotimaassaan MoDo AIK:ta kausina 1973–1977, Djurgårdens IF:ää kausina 1977–1983 ja NHL-uransa jälkeen AIK:ta kausina 1986–1990. Berglund voitti Ruotsin-mestaruuden kaudella 1982–1983 ja oli Elitserienin pistepörssin ykkönen kaudella 1987–1988.

NHL-seura Boston Bruins varasi Berglundin vuoden 1975 varaustilaisuuden kahdeksannella kierroksella 140. varausvuorolla mutta tuolloin varaus ei johtanut NHL-sopimukseen. Quebec Nordiques varasi hänet vuoden 1983 varaustilaisuuden 12. kierroksella 232. varausvuorolla, ja samana vuonna Berglund siirtyi NHL:ään, jossa hän pelasi kolme kautta. Kesken kauden 1984–1985 hän siirtyi Quebecistä Minnesota North Starsiin, ja seuraavalla kaudella hän edusti Minnesotan lisäksi vielä Philadelphia Flyersia mutta pelasi enemmän farmisarja AHL:ssä. Kaikkiaan hän pelasi NHL:ssä 130 runkosarjaottelua, joissa hän teki 28 maalia ja sai 40 syöttöpistettä. Yhdeksässä NHL:n pudotuspelissään hän teki kaksi maalia, molemmat ensimmäisellä kaudellaan.

Berglund palkittiin Ruotsin parhaana pelaajana Guldpuckenilla vuonna 1988. Hän on pelaajauransa jälkeen toiminut pitkään NHL-seura Buffalo Sabresin pelaajatarkkailijana.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Bo Berglund Sveriges olympiska kommitté. Viitattu 2.6.2020. (ruotsiksi)
2. 1 2 3 4 5 6 7 8  Bo Berglund *Eliteprospects*. Viitattu 2.6.2020. (englanniksi)
Carlo Campogalliani vuonna 1920.
**Giovanni Battista Carlo Campogalliani** (10. lokakuuta 1885 Concordia sulla Secchia – 10. elokuuta 1974 Rooma) oli italialainen elokuvaohjaaja ja näyttelijä.

Elokuvaura
----------

Carlo Campogalliani aloitti elokuvanäyttelijänä vuonna 1910 ja ohjasi ensimmäisen elokuvansa vuonna 1914. Hän teki useita rikosjännäreitä ja Maciste-elokuvia perustaen oman tuotantoyhtiön vuonna 1920. Vuonna 1922 Campogalliani muutti vaimonsa kanssa Etelä-Amerikkaan, jossa hän kuvasi elokuvia Argentiinassa ja Brasiliassa sekä kierteli oman teatteriseurueensa kanssa. Vuodesta 1927 lähtien hän työskenteli Saksassa palaten sitten Italiaan, jossa hän ohjasi kaksi koomikko Ettore Petrolinin elokuvaa. Nukke-elokuvan *I quattro moschettieri* ("Neljä muskettisoturia", 1936) jälkeen Campogalliani ohjasi ehkäpä parhaan elokuvansa *Montevergine*, joka tunnetaan myös nimellä *La grande luce* ("Suuri valo", 1939). Se sai palkinnon Venetsian elokuvajuhlilla.

Toisen maailmansodan jälkeen Campogalliani ohjasi komedioita, kauhuelokuvia ja Carolina Invernizion romaaneihin perustuvia melodraamoja. Uransa loppuvaiheessa hän teki kaksi merkittävää peplumelokuvaa, *Kuninkaiden laakson jättiläinen* (*Maciste nella valle dei re*, 1960) ja *Ursus – orjien vapauttaja* (*Ursus*, 1961). Campogallianin viimeinen elokuva oli varhaiseen keskiaikaan sijoittuva seikkailufantasia *Valloittajan miekka* (*Rosmunda e Alboino*, 1961).

Elokuvia
--------

* *Saatana*, 1912 (näyttelijä)
* *Pompeijin viimeiset päivät ja häviö*, 1913 (näyttelijä)
* *Goliat ja barbaarit*, 1959

Lähteet
-------

* Moliterno, Gino: *Historical Dictionary of Italian Cinema*. Lanham, Toronto, Plymouth: The Scarecrow Press, 2008. ISBN 978-0-8108-6073-5.

### Viitteet

1. ↑  Moliterno, s. 62.
2. ↑  Moliterno, s. 63.

Aiheesta muualla
----------------

* Elonet: Carlo Campogalliani
* Internet Movie Database: Carlo Campogalliani (englanniksi)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Italia
* Israel
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Elonet

 |

 |
**Carlo Allioni** (23. syyskuuta 1728 Torino – 30. heinäkuuta 1804 Torino) oli italialainen kasvitieteilijä, joka tunnettiin aikanaan lempinimellä "Piemonten Linné".

Elämä ja ura
------------

Allioni oli Sardinian kuninkaan Viktor Amadeus II:n lääketieteellisen neuvonantajan poika. Saatuaan lääketieteen tutkinnon vuonna 1747 ja liityttyään samana vuonna lääketieteelliseen kollegioon Allioni omistautui ammattinsa harjoittamiselle sekä lääketieteellisille ja kasvitieteellisille tutkimuksille, joita hän jatkoi koko loppuelämänsä ajan perheongelmista, sairauksista ja näön menettämisestä huolimatta. Hän jätti jälkeensä lääketieteellisiä, muun muassa eksanteemaa käsitteleviä, kirjoituksia, mutta hänet tunnetaan ennen kaikkea kasvitieteilijänä. Vuonna 1785 julkaistu *Flora Pedemontana*, joka julkaistiin kahtena suurena niteenä ja jossa oli 92 kuvaa, ja sitä seurannut *Auctarium* olivat perustavanlaatuinen panos Piemonten kasviston tutkimiseen.

Allioni nimitettiin Torinon yliopiston kasvitieteen professoriksi vuonna 1760, ja hän omistautui intohimoisesti opetustoiminnalle antaen voimakasta pontta kasvitieteelliselle puutarhalle, jonka kasvilajisto kasvoi hänen johdollaan 1206 lajista yli 4500 lajiin. Hänen organisointikykynsä ansiosta hänet nimitettiin vuonna 1777 Torinon museon johtajaksi. Vuonna 1781 hän joutui terveydellisistä syistä luopumaan yliopiston professuurista, mutta toimi museon johtajana kuolemaansa asti. Allionin varhaiset tutkimukset toivat hänelle niin paljon mainetta, että hänet nimitettiin useiden tieteellisten akatemioiden jäseneksi jo hyvin nuorena. Hän oli tekemisissä aikansa tunnetuimpien kasvitieteilijöiden kanssa ja oli läheisessä kirjeenvaihdossa Linnén kanssa, joka omisti *Allionia*-suvun hänelle.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Allioni, Carlo Ludovico *Enciclopedia on line*.  2022. Viitattu 27.04.2022.
2. 1 2 3  Allioni, Carlo Ludovico *Enciclopedia Italiana*.  1929. Viitattu 27.04.2022.
3. 1 2 3  Allioni, Carlo Ludovico *Dizionario Biografico degli Italiani - Volume 2*.  1960. Viitattu 27.04.2022.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Carlo Allioni** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Italia
* Belgia
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Kreikka
* Alankomaat
* Vatikaani

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* International Plant Names Index
* CiNii

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Italian People
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**100 kimmaa** (engl. *100 Girls*) on Michael Davisin ohjaama ja käsikirjoittama komediaelokuva vuodelta 2000. Se kertoo nuoren collegeoppilaan (Jonathan Tucker) yrityksistä löytää salaperäinen tyttö, jonka kanssa hän oli harrastanut seksiä hississä sähkökatkon aikana.

Juoni
-----

**Varoitus:  Seuraava kirjoitus paljastaa yksityiskohtia juonesta.**
Lähdettyään naisten asuntolan juhlista Matthew jää sähkökatkon aikana jumiin pimeään hissiin yhdessä tuntemattoman naisen kanssa. Matthew ja tämä tuntematon nainen harrastavat seksiä pimeässä. Herätessään aamulla hississä Matthew huomaa olevansa yksin vieressään naisten alushousut.

Matthew keksii, että hän voisi löytää tämän salaperäisen naisen etsimällä ensin rintaliivit, jotka täsmäävät alushousujen kanssa. Hän vapauttaa hiiriä naisten asuntolaan ja kertoo menevänsä asettamaan ansoja. Hän saa paniikissa olevat naiset poistumaan huoneistaan ja alkaa etsiä oikeita rintaliivejä. Tämä ei onnistu ja hän jatkaa rikkomalla erilaisia asioita tekosyynä päästä asuntolaan. Hänen huonetoverinsa Rod yrittää saada häntä luopumaan hulluista touhuistaan.

Etsiessään oikeaa Matthew käy vessassa, kun huoneen asukas saapuu. Matthew yrittää piiloutua naiselta, ettei tämä saisi tietää hänen aikeitaan, mutta nainen hyökkää hänen kimppuunsa. Nainen kuitenkin on Wendy, joka oli ollut samalla luokalla Matthewin kanssa high schoolissa. Wendy päättää auttaa Matthewia etsimään tämän salaperäistä naistaan. Myöhemmin elokuvassa ilmenee, että Wendy on lesbo ja hän ajatteli, että Matthew voisi hankkia hänellekin sopivan naisen.

Matthewin etsinnät eivät tuota tulosta ja hän laittaa koulun lehteen ilmoituksen, jossa pyytää tyttöä tapaamiseen kellarissa yöllä. Tyttö saapuukin eräänä kertana, mutta pyytää Matthewia unohtamaan tämän ja lopettamaan etsintänsä. Matthew ei taaskaan näe tämän kasvoja. Kaikesta huolimatta Matthew jatkaa etsintöjään.

Lukuvuoden lähestyessä loppuaan Matthew tunnustaa epätoivoisesti rakkautensa koko asuntolan edessä. Pian hän saa tietää, että tämä salaperäinen nainen on Patty, jonka kanssa hän oli eräässä vaiheessa harrastanut seksiä hissikohtauksen jälkeen. Muutaman mutkan jälkeen kaksikko päätyy yhteen.

**Juonipaljastukset päättyvät tähän.**

Näyttelijät
-----------

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
|  Jonathan Tucker  | … |  Matthew
  |
|  Emmanuelle Chriqui  | … |  Patty
  |
|  James DeBello  | … |  Rod
  |
|  Katherine Heigl  | … |  Arlene
  |
|  Larisa Oleynik  | … |  Wendy
  |
|  Jaime Pressly  | … |  Cynthia
  |
|  Marissa Ribisi  | … |  Dora
  |
|  Johnny Green  | … |  Crick
  |
|  Aimee Graham  | … |  Ms. Stern
  |
|  Ange Billman  | … |  Dana
  |
|  Kristina Anapau  | … |  Sasha
  |
|  Rainbeau Mars  | … |  Maureen
  |
1000 Rauhanlippua Ukko-Kolin laskettelurinteessä (2000)
Casagrande & Rintala: 1000 Rauhanlippua (2000)

Ympäristötaide 

---

Casagrande & Rintala, Potemkin, teräksinen puisto Japanissa, 2003.
 Casagrande & Rintala, *Potemkin*, teräksinen puisto Japanissa, 2003. 

Suuntauksia 

Installaatio | Maataide | Paikkasidonnainen taide | Tilataide | Valotaide

Suomalaisia tekijöitä 

Jan-Erik Andersson | Marco Casagrande | Saara Ekström | Kaarina Kaikkonen| Ismo Kajander | Marja Kanervo | Jussi Kivi | Antti Laitinen | Harri Larjosto | Tuuli Luukas | Annikki Luukela | Anni Rapinoja | Sami Rintala | Catarina Ryöppy | Charles Sandison | Maaria Wirkkala

Ulkomaisia tekijöitä 

Carl Andre | John Baldessari | Christo ja Jeanne-Claude | Jan Dibbets | Ian Hamilton Finlay | Hamish Fulton | Andy Goldsworthy | Hans Haacke | Michael Heizer | Robert Irwin | Nancy Holt | Richard Long | Walter de Maria | Ana Mendieta | Dennis Oppenheim | Robert Smithson | James Turrell | Wolf Vostell

Teoksia 

Hiljainen kansa | Kolme aitaa | Maaltapako | 1000 Rauhanlippua

 

 

 

 

 

 

 

 

 

 

 

***1000 Rauhanlippua*** oli ympäristötaideteos ja protesti Kolin kansallispuiston laskettelurinnehakkuille kesällä 2000. Suomalainen arkkitehti- ja taiteilijapari Casagrande & Rintala keräsivät 1 000 käytettyä lakanaa mielisairaaloista ympäri Suomea ja pystyttivät lakanat valkoisina lippuina Ukko-Kolin laskettelurinteeseen. Teos voitti ensimmäisen palkinnon kansallisessa Sovitus -ympäristötaidekilpailussa.

Työ kohdisti huomiota ikimetsien hakkuisiin ja liike-elämän hulluuteen.

Lähteet
-------

1. ↑  Anna-Mari Tyyrilä: Kolin kulttuuriprojekti nousee  3/2001. Kuntalehti. Viitattu 13.12.07. [vanhentunut linkki]
2. ↑  Small Towns Network Conference: The Presentation of Environment(al) Art in the Town of Lieksa *smalltownnetworks.com*.  2006.  Arkistoitu 31.5.2006. Viitattu 13.12.07. (englanniksi)
3. ↑  Nathalie Pozzi: Casagrande & Rintala  2001. Arch'It.  Arkistoitu 18.10.2006. Viitattu 13.12.07. (italiaksi)
4. ↑  Biennale de Montréal: Casagrande & Rintala (Finland)  2002. La Biennale de Montréal.  Arkistoitu 31.5.2007. Viitattu 20.5.08. (englanniksi)
**Cassandra Steen** (s. 9. helmikuuta 1980 Ostfildern-Ruit, Baden-Württemberg) on saksalainen kevyen musiikin laulaja. Hänen tyylilajinaan on lähinnä rhythm and blues. Steen on esiintynyt sekä soololaulajana että Glashaus-yhtyeen solistina. Hän on niin ikään ollut mukana Zeichen der Zeit -projektissa.

Ura
---

Cassandra Steen varttui kaksikielisessä ympäristössä: kodin piirissä puhuttiin englantia, muualla saksaa. Hän lauloi jo 17-vuotiaana stuttgartilaisessa Freundeskreis-hiphop-yhtyeessä ja toimi sen jälkeen lyhyen aikaa soololaulajana. Vuosina 1999–2008 ja edelleen vuodesta 2016 alkaen Steen on toiminut soul-yhtye Glashausin solistina.

Steenin ensimmäinen studioalbumi *Seele mit Herz* julkaistiin 2003, mutta se menestyi heikosti. Vuonna 2009 julkaistiin Steenin toinen studioalbumi *Darum leben wir*. Sen kaupallinen menestys oli hyvä, mutta kriitikkovastaanotto jäi varaukselliseksi. Steenin ääntä luonnehdittiin yhtäältä vahvaksi ja tunteikkaaksi, toisaalta sen luonnehdittiin hukkuvan voimakkaaseen äänitaustaan. Levyltä lohkaistu single "Stadt" nousi listoilla sijalle kaksi. Steenin kolmas sooloalbumi *Mir so nah* julkaistiin huhtikuussa 2011, ja siinä nähtiin merkkejä taiteellisesta kypsymisestä.

Vuonna 2017 Steen lauloi Glashausin studioalbumilla *Kraft*.

Cassandra Steen on työskennellyt myös ääninäyttelijänä. Vuonna 2009 hän antoi äänensä Tianan hahmolle elokuvassa *Prinsessa ja sammakko*. Steen duetoi Ne-Yon kanssa elokuvaan liittyvällä singlellä "Never Knew I Needed".

Lähteet
-------

1. ↑  Das Berliner Publikum ist wie Familie für mich *Morgenpost.de*. Berliner Morgenpost. Viitattu 27.3.2020.
2. ↑  Ein Paukenschlag der sanften Art *T-online.de*.  Arkistoitu 2.3.2016. Viitattu 27.3.2020.
3. ↑  Mit Soul hat das so viel zu tun wie Boris Beckers Autobiographie mit Goethe. *Laut.de*. Viitattu 27.3.2020.
4. ↑  Kritik : Mir So Nah von „Cassandra Steen" *Cd-bewertungen.de*.  Arkistoitu 20.9.2020. Viitattu 27.3.2020.
5. ↑  Cassandra Steen - Disney Weihnachtsfilm, Titelsong mit NE-YO und Gold-Album! *Universal Music Group-Pressenewsletter*.  Arkistoitu 4.4.2010. Viitattu 27.3.2020.

Aiheesta muualla
----------------

* YouTube: Cassandra Steen - Stadt ft. Adel Tawil

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: de:Cassandra Steen 

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Cassandra Steen 

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Cassandra Steen**.

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana

 |

 |
**Faléa** on maalaiskunta ja sen keskuskylä Kayesin alueen Kéniéban piirissä Malissa. Se sijaitsee 80 kilometriä Kéniébasta etelään. Kunnassa on 17 400 ja keskuskylässä 3 200 asukasta (vuonna 2009).

Faléan kunnan pinta-ala on noin 400 neliökilometriä. Se rajoittuu pohjoisessa Kéniéban piirin Dabian ja Kéniéban sekä idässä Faraban kuntiin, etelässä Guineaan ja lännessä Senegaliin. Alue on etupäässä kumpuilevaa tasankoa, jonka yläpuolella kohoaa Tambouran kalliorinteen jatke. Kunnan läpi virtaa Senegalin sivujoki Falémé. Ilmasto on guinealaistyyppinen. Kuiva kausi kestää maaliskuusta toukokuuhun, sadekausi kesäkuusta lokakuuhun ja viileä kausi marraskuusta helmikuuhun. Vuotuinen sademäärä on 800–1100 millimetriä. Metsiä on paljon ja eläinkunta on rikas.

Kuntaan kuuluu 21 kylää. Asukkaat ovat djalonkeja, mandinkoja, fulbeja ja diakhankeja.

Kunnan liikenneyhteydet ovat heikot varsinkin heinäkuusta tammi-helmikuuhun, jolloin tulviva Falémé erottaa alueen muusta maasta. Asukkaiden pääelinkeinot ovat maanviljely ja karjanhoito. Tärkeimmät viljelykasvit ovat durra, fonio, maapähkinä ja maissi. Kotieläimiä ovat naudat, lampaat, vuohet ja siipikarja. Lisäksi harjoitetaan kalastusta, metsästystä ja käsityöammatteja sekä kaivetaan perinteisin menetelmin kultaa. Kaupankäynti on huonojen liikenneyhteyksien takia vähäistä. Palveluihin kuuluvat koulut ja terveyskeskus.

Seudulta on löydetty uraani-, kupari- ja bauksiittiesiintymiä, joiden hyödyntäminen ei toistaiseksi ole kannattavaa. Uraanin etsinnän pelätään aiheuttaneen vakavia ympäristövahinkoja. Faléan kylässä on kaivosyhtiön käyttämä lentokenttä.

Lähteet
-------

1. ↑  4ème Recensement Général de la Population et de l’Habitat du Mali (RGPH). Resultats definitifs. Tome 0: Repertoire des villages *instat-mali.org*.  2013.  Arkistoitu 7.1.2017. Viitattu 7.10.2016.
2. 1 2 3 4 5  La Commune de Falea *falea.eu*. Viitattu 7.10.2016.
3. 1 2 3  Plan de Securite Alimentaire: Commune Rurale de Falea 2007–2011 *fsg.afre.msu.edu*. Viitattu 7.10.2016. [vanhentunut linkki]
4. ↑  Un village malien rescapé de l’uranium *falea.eu*. Viitattu 7.10.2016.

Aiheesta muualla
----------------

* Faléan ympäristöongelmille omistettu sivusto (ranskaksi)
**Hiilikuituköysi** tarkoittaa ohutta hiilikuidusta tehtyä köyttä. Se painaa vain yhden seitsemäsosan yhtä vahvan teräsköyden painosta. Köyden hiilikuituydin kestää myös pidempään kuin tavallinen teräsköysi (vaijeri). Materiaali kestää kulumista ja hiertymistä eikä se tiivisty tai veny toisin kuin teräs.

Käyttökohteita
--------------

Kone tiedotti kesäkuussa 2013 alkavansa käyttää UltraRope-hiilikuituköyttä teräsköyden sijaan osassa hisseistä. Siinä hiilikuidut on tiivistetty suurikitkaiseksi polymeeriksi. Toisin kuin teräsköyttä, UltraRope-köyttä voidaan käyttää jopa kilometrin korkuisissa hisseissä. Teräsköydellä vastaava raja on 500 metriä. Yhtiö arvioi, että 500 metriä korkeassa rakennuksessa hiilikuituköydellinen hissi kuluttaa 15 prosenttia vähemmän sähköä kuin teräsköydellinen hissi. Tuote oli jo kesäkuussa 2013 läpäissyt kaikki Euroopan unionin ja Yhdysvaltain sertifiointikokeet.

Katso myös
----------

* Hiilikuitu

Lähteet
-------

1. 1 2  UltraRope announced to one-stop zoom up tall buildings Phys.org. Viitattu 13.6.2013.

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Carbon-fiber tape
Saunders-Roe Princess-lentovene Farnboroughissa vuonna 1953.
**Saunders-Roe S.R.45 Princess** oli brittiläinen, matkustajaliikenteeseen tarkoitettu lentovene.
Kaksikerroksinen matkustamoltaan oleva kone oli hyvin suuri ja ylellinen. Sen omamassa ylitti 150 000 kg, siipien kärkiväli oli noin 67 metriä, pituus oli noin 45 metriä. Sen voimalaitteina oli kymmenen Bristol Proteus potkuriturbiinia, joista kahdeksan oli varustettu kaksoispotkurein. Kaksoispotkurit olivat vastakkaissuuntiin pyöriviä. Luksusluokan lentovene valmistui vuonna 1952. Kone kykeni ottamaan 200 matkustajaa, sen huippunopeus oli 612 km/h ja matkanopeus 579 km/h. Koneen kantama oli lähes 8 500 kilometriä.

Konetyyppi valmistui aikana, jolloin suihkumatkustajakoneet tekivät voimallista läpimurtoaan. Princess jäi pian näiden jalkoihin, sillä se ei ollut kovin kustannustehokas. Tiettävästi vain yksi koneyksilö rekisteröitiin ilma-aluksena: *G-ALUN*. Konetyypin suorana edeltäjänä voitaneen pitää Boeing 314 Clipperiä.

Lähteet
-------

* 
* 

### Viitteet

1. ↑   Viitattu 18.12.2022.
2. ↑   Viitattu 24.11.2015.
**Tunturipikkumittari** (*Eupithecia fennoscandica*) on pieni, tunturiseudulla elävä pikkumittarilaji.

Koko ja ulkonäkö
----------------

Tunturipikkumittari on eräs pienimpiä pikkumittarilajeja. Etusiivet ovat suipot, niiden pohjaväri on harmaa ja siipien poikki kulkevat vaaleat viirut tekevät siivistä erikoisen kirjavat. Vaalea juovitus näkyy myös takasiivissä, etenkin niiden takareunassa. Etusiivessä on pieni musta keskitäplä ja siiven ulkoreunasta sen keskiosaan ulottuu ruskeansävyinen vyöhyke, jonka kohdalla ulompi poikkiviiru katkeaa. Siipiripset ovat täplikkäät. Siipiväli 14–18 mm.

Levinneisyys ja lentoaika
-------------------------

Tunturipikkumittaria tavataan Skandinavian pohjoisimmista osista Venäjän poikki Altai- ja Sajanvuorille sekä Mongolian pohjoisosiin. Suomessa tunturipikkumittari elää vain Enontekiön, Inarin ja Utsjoen tunturialueilla. Perhonen lentää pääasiassa heinäkuun alkupuolella.

Elinympäristö ja elintavat
--------------------------

Tunturien pahdoilla, louhikoissa sekä paljakalla elävä perhonen. Perhoset lentävät iltapäivästä iltaan, lämpimimpinä öinä jopa aamuyölle saakka vajaan parin metrin korkeudella maanpinnasta. Huonolla säällä perhoset voivat lentää myös päivällä. Lento tapahtuu usein pensaiden tai suurten kivenlohkareiden ympärillä. Naaras munii ravintokasvin kukintoihin. Toukat syövät kehittyviä hedelmystöjä ja niiden kehitys on erittäin nopeaa. Riittävän lämpimällä säällä toukkavaihe kestää vain 7–9 vuorokautta. Täysikasvuinen toukka laskeutuu maanpinnalle koteloitumaan ja kotelo talvehtii.

Suomen uhanalaisluokituksessa tunturipikkumittari on luokiteltu vaarantuneeksi (VU).

Ravintokasvi
------------

Toukka elää ainakin pikkutervakolla (*Lychnis alpina*).

Lähteet
-------

1. ↑
2. ↑
3. 1 2 3  Mikkola K, Jalas I, Peltonen O. 1989. Suomen perhoset. Mittarit 2. Recallmed Oy. Suomen Perhostutkijain Seura. Hangon Kirjapaino. ISBN 951-9221-23-9 s. 62
4. 1 2
5. ↑
6. ↑  Rassi, P. Hyvärinen, E. Juslén, A. & Mannerkoski, I. (toim.). Suomen lajien uhanalaisuus – Punainen kirja 2010. Ympäristöministeriö & Suomen ympäristökeskus, Helsinki.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Taksonitunnisteet | 
* Wikidata: Q1311084
* Wikispecies: Eupithecia fennoscandica
* BioLib: 52828
* CoL: 6HBWP
* EoL: 282130
* EUNIS: 307757
* Fauna Europaea: 444776
* Fauna Europaea (new): 109489da-215b-4253-8b3a-daf421079e19
* GBIF: 1984053
* iNaturalist: 1047209
* IRMNG: 10296768
* LepIndex: 221855
* NCBI: 1869899

 |

 |
**Huoma** on suomalainen surujärjestö, joka tarjoaa vertaistukea henkirikoksen uhrin läheisille ja pyrkii parantamaan uhrien läheisten asemaa vaikuttamalla lainsäädäntöön ja tukipalveluiden saatavuuteen. Suurin osa Huoman toiminnasta pohjautuu koulutettujen vapaaehtoisten tekemään tukityöhön. Huoman toimintamuotoja ovat paikalliset vertaistukiryhmät, valtakunnalliset vertaistukiviikonloput sekä tukihenkilötoiminta. Huoma julkaisee kaksi kertaa vuodessa Huoma-lehteä, jonka painos on noin 250 kappaletta. Yhdistyksen rahoitus tulee pääasiassa Sosiaali- ja terveysjärjestöjen avustuskeskukselta. Yhdistyksen toimipaikka on Oulussa, mutta vapaaehtoisten ja yhteistyökumppaneiden avulla järjestettyjä vertaistukiryhmiä toimii yhdellätoista paikkakunnalla (vuonna 2020) eri puolilla Suomea. Huoma tekee yhteistyötä mm. kriisikeskusten, Rikosuhripäivystyksen, seurakuntien ja muiden surujärjestöjen kanssa.

Huoma järjestää vuosittain Ruusu henkirikoksen uhrille -tapahtumia 2. lokakuuta, jolloin vietetään YK:n kansainvälistä väkivallattomuuden päivää. Huoma on myös yksi vuosittaisen Surukonferenssin järjestäjistä.

Huoma on perustettu vuonna 2000. Aluksi yhdistys toimi nimellä HRUL ry, joka oli lyhenne sanoista henkirikoksen uhrien läheiset.

Yhdistyksellä toimi vuosina 2005-2010 Huom!-projekti, jonka aikana kehitettiin vertaistukea sekä koulutettiin ammattilaisia henkirikoksen uhrien läheisten kohtaamisen. Projektin seurauksena yhdistyksen tunnettavuus parantui ja yhdistys toimi pyydettynä asiantuntijaorganisaationa useiden lakiuudistusten yhteydessä.

Projektin yhteydessä aloitettiin laatujaan ensimmäinen suomalainen selvitys henkirikoksen uhrien läheisten selviytymisestä. Tutkimus *Henkirikosuhrien perheenjäsenten selviytyminen, mielenterveys ja kokemukset saadusta tuesta ja palvelusta* oli Sosiaali- ja terveysministeriön rahoittama, ja sen toteutti kriisiterapeutti ja psykologi Soili Poijula. 

Vuonna 2006 järjestettiin nimikilpailu, jonka perusteella yhdistyksen nimi muutettiin HRUL:sta nykyiseen muotoonsa Huomaksi. Vuonna 2007 otettiin käyttöön Huoman logo, jonka on suunnitellut Nanna Madetoja. Logo kuvaa piiriä, jossa neljä eri ikäistä ihmistä tukee ja lohduttaa toisiaan. Huoman motto on "Meillä halataan".

Lähteet
-------

* Huoman verkkosivut

### Viitteet

1. ↑
2. ↑  Alaruikka ym. (toim.), Meillä halataan - Henkirikoksen uhrien läheiset ry 10 vuotta 2000-2010
3. ↑  Kangasvuo, Jenny: *Toivon vahvat siivet - Henkirikoksen uhrien läheisten vertaistukitoimintaa 20 vuotta*, s. 17-20. Huoma - Henkirikoksen uhrien läheiset ry, 2020.
4. ↑  Huoman jäsentiedote syyskuu 2006
5. ↑  Huoman jäsentiedote 2/2007

Aiheesta muualla
----------------

* Viralliset sivut
* *Rikosuhripäivystyksen oppaita 4(2017) Kun henkirikos koskettaa. Käsikirja henkirikosten uhrien läheisten kohtaamiseen s. 40-41*
**Huomiohakuinen persoonallisuus** on persoonallisuushäiriö, jossa huomion hakeminen muokkaa henkilön käyttäytymistä eri tilanteissa.

Diagnoosi
---------

Huomiohakuisen persoonallisuuden piirteitä ovat:

* suurieleinen, teatraalinen esiintyminen tai liioitteleva tunteiden ilmaiseminen
* alttius vaikutteille (yksilö on herkästi muiden johdateltavissa tai antaa olosuhteiden vaikuttaa päätöksiinsä)
* pinnallinen ja epävakaa tunne-elämä
* jatkuva sellaisen toiminnan ja jännityksen etsintä, missä henkilö on huomion keskipisteenä
* epäasianmukainen viettelevyys joko ulkonäön tai käytöksen tasolla
* liiallinen huoli omasta ulkoisesta viehätysvoimasta

Henkilö voidaan diagnosoida huomiohakuisesta persoonallisuudesta kärsiväksi, jos hänellä on neljä edeltävistä piirteistä ja hänen käyttäytymisensä täyttää persoonallisuushäiriön yleiset kriteerit.

Piirteet, jotka vahvistavat diagnoosia mutta eivät ole sen asettamisen kannalta välttämättömiä:

* itsekeskeisyys
* nautinnonhaluisuus
* jatkuva arvostuksen odottaminen
* toisten ihmisten tarpeiden laiminlyöminen
* herkkä loukkaantuminen
* jatkuva manipulatiivinen käytös

Hoito
-----

Huomiohakuista persoonallisuutta hoidetaan psykoterapialla. Luottamuksellinen hoitosuhde on tärkeää hoidossa. Kuten muissakin persoonallisuushäiriöissä, pinttyneet tavat voivat keventyä iän myötä.

Lähteet
-------

* 
* 
* (s. 243)