recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Vähä-Vallusten kylämaisemaa Miiaistentieltä nähtynä. Taustalla kylän kantatilan vuonna 1935 valmistunut säterikattoinen navetta.
**Vähä-Vallunen** on kylä Lemussa nykyisen Maskun kunnan alueella Varsinais-Suomessa. Se sijaitsee Kustavintien läheisyydessä, Miiaistentien varrella ja noin seitsemän kilometrin etäisyydellä kunnan keskustasta. Kylässä on tällä hetkellä kuusi taloa ja noin kymmenen vakituista asukasta. Kylän historiallinen rakenne on hyvin säilynyt.

Historia
--------

Kylän alueella on ollut asutusta viimeistään jo rautakaudella, jolloin alueella sijainnut Kuuvanvuoren muinaislinna on rakennettu. Ensimmäiset kirjalliset maininnat Vähä-Vallusten kylästä ovat peräisin vuodelta 1540, jolloin siellä sijaitsi kolme taloa. Kylä on todennäköisesti kuitenkin paljon tätä vanhempi. Vähä-Vallusten kantatila on toiminut myös vuosien 1650 ja 1720 välillä Turun Akatemian palkkatilana. 1700-luvun puolivälissä kylässä on ollut myös yksi sotilastorppa. Kylän nykyisistä tiloista Vähä-Vallusten päärakennus on vanhimmilta osiltaan peräisin 1700-luvulta. Mäki-Heikkilän ja Tuomisen päärakennukset ovat valmistuneet 1800-luvulla.

Kylämaisema ja luonto
---------------------

Alkuperäinen maaseutumainen kylärakenne on säilynyt Vähä-Vallusissa hyvin. Kantatilan vanha pihapiiri ympäristöineen onkin luokiteltu kulttuurihistoriallisesti ja maisemallisesti arvokkaaksi kohteeksi. Kylän metsäsaarekkeiden pirstomien peltojen läpi virtaa Mannerjärveen laskeva pieni Suottionoja-niminen joki. Myös Lemun Kolkanpolun retkeilyreitistö kulkee kylän itäosan metsäalueella.

Kylän saviset peltomaat ovat pääasiassa viljanviljelyskäytössä. Havupuuvaltaiset, talouskäytössä olevat metsät ovat suurelta osin eri-ikäistä taimikkoa, mutta kylän pohjoisosissa on myös vanhaa metsää. Kylän metsissä sijaitsee muutamia sudenkuoppia. Ne on kaivettu maahan susien pyydystämiseksi 1800-luvulla, Varsinais-Suomessa tapahtuneiden susien tekemiksi väitettyjen lastensurmien aikoihin.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Pursimo, Elina (toim.): "Vähä-Vallunen", *Lemun kulttuurimaisema ja vanha rakennuskanta*. Lemun kotiseutuyhdistys, Lemun kunta, Varsinais-Suomen liitto ja Turun maakuntamuseo, 2000. ISBN 951-9054-42-1.
2. ↑  Kolkanpolku Lemun kunta.  Arkistoitu 4.8.2009. Viitattu 7.4.2009.
Frank Calvert.
**Frank Calvert** (1828–1908) oli englantilainen konsulaattiviranomainen itäisen Välimeren alueella ja harrastelija-arkeologi. Hän oli avaintekijä Heinrich Schliemannin löytäessä antiikin kaupungin Troijan. 

Charles Maclaren oli tunnistanut Hissarlikin mahdolliseksi Homeroksen kuvailemaksi Troijan kaupungiksi vuonna 1822. Vuonna 1847 Calvertin veli oli ostanut 2000 eekkerin eli 8 neliökilometrin alueen Aksa Koysta, joka käsitti osan Hissarlikin vuorta. Vuonna 1852 Calvert oli auttamassa veljiään Frederickiä ja Jamesia heidän konsulaattityössään. Calvert jatkoi veljiensä työtä vuonna 1855, kun Frederick oli määrättynä Krimin sotaan. Calvert toimi Britannian konsulina 1855–1858. Frank seurasi veljeään Jamesia Yhdysvaltain konsulaattiagenttina vuonna 1874.

Jäätyään pois konsulin toimistaan Calvert alkoi huolellisesti suorittaa arkeologisia kaivauksia perheensä omistamalla maa-alueella. Calvert omisti itäisen puolen Hissarlikin vuoresta ja antiikin kaupungin paikan. Hän julkaisi löytönsä 1864. Hän oli vakuuttunut, että oli löytänyt antiikin Troijan. Krimin sodan jälkeen hän välitti näkemyksiään Heinrich Schliemannille. 1873–1890 kaivauksien aikana Schliemann löysi taide-esineitä Hissarlikin vuorelta ja vakuuttui Troijan löydöstä.

Lähteet
-------

1. ↑  Frank Calvert *British Museum*. Viitattu 18.9.2018. (englanniksi)
2. 1 2  Nick McCarty: *Troy: The Myth and Reality Behind the Epic Legend*. The Rosen Publishing Group, Inc, 2008-01-15. ISBN 9781404213654. Teoksen verkkoversio (viitattu 19.9.2018). en
3. ↑  Hisarlık – Britannica Online Encyclopedia at www.britannica.com
4. ↑  The Ben Smyth / Kinglake Archive *crimeantexts.russianwar.co.uk*.  24.3.2014.  Arkistoitu 24.3.2014. Viitattu 20.9.2018.
5. ↑  Laura Amy Schlitz: *The Hero Schliemann: The Dreamer Who Dug for Troy*, s. 32-35. Candlewick Press, 2013-02-26. ISBN 9780763665678. Teoksen verkkoversio (viitattu 19.9.2018). en
6. ↑  Susan Heuck Allen: "Finding the Walls of Troy": Frank Calvert, Excavator.  *American Journal of Archaeology*, 1995, nro 3, s. 379–407. doi:10.2307/506941. Artikkelin verkkoversio.
*Atalante ja Hippomenes*, Guido Reni, n. 1622–25
**Hippomenes**, joka tunnettiin myös nimellä **Melanion**, oli kreikkalaisessa mytologiassa Atalanten puoliso.

Atalante oli pyytänyt isältään, että voisi pysyä naimattomana, mutta koska niin monet olivat pyytäneet hänen kättänsä, hänen isänsä järjesti jokaisen kosijan Atalanten kanssa juoksukilpailuun. Kosija juoksisi karkuun ja Atalante ajaisi tätä takaa aseen kanssa. Jos Atalante saisi kosijan kiinni ennen asettua rajaa, hän surmaisi tämän, mutta jos kosija ehtisi rajan yli, hän saisi Atalanten omakseen. Koska Atalante oli nopea juoksija, hän ehti tappaa useita sulhasehdokkaita. Hippomenes, joka oli rakastunut Atalanteen, ymmärsi varsin hyvin, ettei voisi voittaa kilpailua reilusti, ja niin hän rukoili apua Afroditelta. Jumalatar antoikin hänelle kolme kultaista omenaa, jotka hän neuvoi Hippomenestä heittämään yksi kerrallaan taakseen kilpailun aikana. Hippomenes teki saamiensa ohjeiden mukaisesti, ja Atalante menetti omenia ihaillessaan aikaa sen verran, että Hippomenes voitti kilpailun ja sai tämän vaimokseen. 

Hippomenes ei kuitenkaan muistanut kiittää Afroditea, jonka avulla hän oli kilpailun voittanut. Niin hänen ollessa uhraamassa Zeukselle Parnassos-vuorella, Afrodite vihoissaan langetti heille vastustamattoman intohimon toisiaan kohtaan. Heidän maattua toistensa kanssa temppelissä puolestaan Zeus suuttui, jolloin hän muutti rakastavaiset leijoniksi - eläimiksi, joiden tuohon aikaan uskottiin olevan kykenemättömiä pariutumaan oman lajinsa kanssa.

Toisen version mukaan Afroditen lyötyä heitä himolla toisiaan kohtaan nämä olisivatkin menneet Rhean temppelin viereiseen luolaan huomaamatta, että papit olivat tuoneet sinne vanhempia jumalia esittäviä patsaita. Heidän häpäistyään patsaat Kybele aikoi ensin tappaa rakastavaiset, mutta päätyikin muuttamaan heidät leijoniksi pitäessään kuolemaa liian lempeänä rangaistuksena. Muuttumisen jälkeen leijonat valjastettiin vetämään Kybelen vaunuja.

Joissakin lähteissä Parthenopaios mainitaan Hippomeneksen lapseksi, mutta toisaalta Hyginus johdonmukaisesti kertoo Atalanten saaneen hänet Meleagroksen kanssa.

Lähteet
-------

1. ↑  Hyginus: *Fabulae* clxxxv (engl. käännös).
2. ↑  Ovidius: *Muodonmuutoksia* x.681-704 (engl. käännös).
3. ↑  Apollodoros: *Bibliotheke* ('Kirjasto') 3.9.2 (engl. käännös).
4. ↑  Hyginus: *Fabulae* lxx (engl. käännös).
5. ↑  Hyginus: *Fabulae* cclxx (engl. käännös).

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Hippomenes** Wikimedia Commonsissa
***Hippopus hippopus*** on jättiläissimpukkalaji. Se elää luonnossa trooppisella Indopasifisella merialueella, ja sitä pidetään joskus myös riutta-akvaarioissa. Se ei ole yhtä värikäs kuin saman alaheimon *Tridacna*-lajit.

Ulkonäkö ja koko
----------------

*Hippopus hippopus* kasvaa korkeintaan 45 cm pitkäksi. Sillä on poimullinen, epäsäännöllisen myhkypintainen kaksiosainen kuori, jossa on hentoja vaakasuoria punaisia juovia. Kuorten välistä työntyy esille hyllyvä kudosmassa eli vaippa, jonka keskellä törröttää putkimainen suuosa, *sifoni*. Vaippa on vihertävän- tai harmaanruskea, ja siinä on kullanvärisiä raitoja. Viljellyissä *Hippopus hippopus* -simpukoissa on limetinvihreitä sävyjä.
Kuoren saranapuolella on aukko, josta työntyy ulos lihaksikas jalka. Jalalla simpukka tarrautuu alla olevaan merenpohjaan. Simpukan ikääntyessä aukko sulkeutuu, ja se pysyy paikallaan massansa avulla.

Toisin kuin *Tridacna*-suvun lajeilla,*Hippopus hippopus* -simpukalla ei ole *hyaliinielimiä* eli läpikuultavia kohtia, joiden avulla se siirtäisi valoa sisällään eläville symbioottisille leville. Sen vaippa ei ulotu kuoren ulkopuolelle.

* 
*

Alkuperä
--------

*Hippopus hippopus* -simoukoita on tavattu Australiassa, Indonesiassa; Kiribatilla, Malesiassa, Marshallsaarilla, Mikronesiassa, Myanmarissa, Uudessa-Kaledoniassa, Palaulla, Papua-Uusi-Guineassa, Filippiineillä, Singaporessa, Salomonsaarilla, Tuvalussa ja Vanuatussa. Laji on saattanut kadota sukupuuttoon Kaakkois-Aasian rannikoilta kuten Japanista, Kiinasta ja Samoalta. Esiintyminen Andamaaneilla, Nikobaareilla ja Thaimaassa on epävarmaa. Ne elävät hiekkaisella merenpohjalla alle kuuden metrin syvyydessä.

Käyttäytyminen ja lisääntyminen
-------------------------------

Jättiläissimpukat ovat hermafrodiitteja: ne syntyvät koiraina, mutta osa toimii myöhemmin naaraana. Kun kutuaika tulee, ne laskevat veteen merkkikemikaaleja, minkä jälkeen osa simpukoista laskee mätimunia, osa siittiöitä. Lisääntymisen laukaisee oikea kuunvaihe, vuorokaudenaika ja muiden simpukoiden laskemat kemikaalit.

Lähteet
-------

* Fosså S.V. & Nilsen A.J.: *The Modern Reef Aquarium, Vol 4.*, s. 168–197. Bornheim, Saksa: Birgit Schmettkamp Verlag, 2002. ISBN 3-928819-22-4. (englanniksi)

### Viitteet

1. ↑  Wells, S.: *Hippopus hippopus* *IUCN Red List of Threatened Species. Version 2014.2*.  1996. International Union for Conservation of Nature, IUCN, Iucnredlist.org. Viitattu 11.8.2014. (englanniksi)
2. 1 2  Lukan, E. M.: Hippopus hippopus *Fish 'N' Chips A Monthly Marine Newsletter*.  2000. Exotic tropicals. Viitattu 17.1.2009. (englanniksi)
3. ↑  ORA Clams farming
4. ↑  Fosså ja Nlsen, s. 182
5. ↑  IUCN
6. ↑  Seaman, R.: Giant Clams of the Great Barrier Reef *The Flying Kiwi*. Viitattu 11.1.2009. (englanniksi)


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Taksonitunnisteet | 
* Wikidata: Q3231589
* AFD: Hippopus\_hippopus
* ARKive: hippopus-hippopus
* BOLD: 474821
* CoL: 3M2TM
* Fossilworks: 115595
* GBIF: 5729353
* iNaturalist: 67973
* IRMNG: 10534739
* IUCN: 10105
* NCBI: 80818
* SeaLifeBase: 84543
* Species+: 8893
* WoRMS: 216411

 |

 |
**Pentti Juhani Levo** (28. toukokuuta 1942 Helsinki – 7. kesäkuuta 2002 Helsinki) oli pitkäaikainen ammattiyhdistysaktiivi, joka toimi Suomen Kirjatyöntekijäin Liiton puheenjohtajana. 

Pentti Levo syntyi puuseppä Elias Levon ja Saimi Toivosen perheeseen. Hän oli Weilin+Göösin kirjansitoja 1958–1966, Suomen Kirjatyöntekijäin Liiton toimitsija 1966–1973, sihteeri 1966–1973 ja puheenjohtaja vuodesta 1981. Levo oli pitkäaikaisimpia SAK:n liittopuheenjohtajia, joka jäi eläkkeelle vuonna 2002 vasta juuri ennen menehtymistään vaikeaan sairauteen. Ammattiyhdistysuransa hän aloitti Weilin+Göösin kirjatyöntekijöiden pääluottamusmiehenä jo vuonna 1964. Levo oli myös ansioitunut kirjansitoja, joka osallistui moniin alansa kilpailuihin ja sai niissä useita palkintosijoja.

Lähteet
-------

1. 1 2  Irja Hämäläinen, Risto Rantala, Hannakatri Hollmén (toim.): *Kuka kukin on 1994*, s. 516. Helsinki: Otava, 1994. ISBN 951-1-12833-7.
2. 1 2  Pentti Levo kuollut. Kaleva, 14.6.2002. Viitattu 10.5.2018


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)

 |

 |
Santa FePuukaktusia Santa Fella.

|  |  |
| --- | --- |
| Sijainti | 
Galápagosin maakuntaEcuador |
| Saariryhmä | 
Galápagossaaret |
| Korkein kohta | 
259 m |
| Pinta-ala | 
24 km² |

Väestö| Asukasluku | 
asumaton |

Karttamuokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa WikidataaTietolaatikon dokumentaatioNäytä Wikidatasta tulevat arvot

**Santa Fe** (esp. *Isla Santa Fe*) on Ecuadorin Galápagossaariin kuuluva saari. Se on Galápagosin geologisesti vanhimpia saaria, ja siellä elää muun muassa kotoperäinen iguaanilaji *Conolophus pallidus*.

Maantiede ja geologia
---------------------

Santa Fe on 24 neliökilometrin suuruinen saari Galápagossaarten keskiosissa Santa Cruzin kaakkoispuolella. Sen korkein kohta on 259 metrissä. Saari sijaitsee noin 965 kilometriä Ecuadorin mannermaasta länteen.

Geologisesti Santa Fe on saariston vanhimpia saaria. Merenpinnan alapuolelta on löytynyt kivimuodostelmia, jotka ovat 3,9 miljoonaa vuotta vanhoja. Saarella on puolestaan useita pieniä vulkaanisia kartioita.

Luonto
------

Santa Fen saarella on muun muassa kotoperäinen iguaanilaji *Conolophus pallidus* ja jyrsijälaji *Aegialomys galapagoensis*. Iguaaneja on 2000-luvulla arvioitu olevan saarella 6 500 – 7 000 yksilöä.

Santa Fella on opuntiakaktusten muodostamia metsiä.

Santa Fe ja ihminen
-------------------

Santa Fe sai 1800-luvulla nimen Barrington Island brittiläisen amiraalin Samuel Barringtonin mukaan. Saaren ecuadorilainen nimi on Santa Fe. Barringtonin mukaan on nimetty myös koillisosan pieni lahti, jota kautta saarella käyvät voivat rantautua. Matkailijoita varten saarella on kaksi luontopolkua. Saaren pohjois- ja itäosassa on puolestaan kolme sukelluskohdetta.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Santa Fé Galapagos Conservancy.  Arkistoitu 3.4.2019. Viitattu 11.12.2018. (englanniksi)
2. 1 2 3  Santa Fe Island *Encyclopædia Britannica*.  25.10.2013. Encyclopædia Britannica, inc. Viitattu 11.12.2018. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Santa Fe (Galápagossaaret)** Wikimedia Commonsissa

Galápagossaaret

|  |  |
| --- | --- |
| Saaret | 
* Baltra
* Bartolomé
* Darwin
* Española
* Fernandina
* Floreana
* Genovesa
* Isabela
* Marchena
* North Seymour
* Pinta
* Pinzón
* Rábida
* San Cristóbal
* Santa Cruz
* Santa Fe
* Santiago
* South Plaza
* Wolf

 |
| Provinssin kantonit | 
* Isabel
* San Cristóbal
* Santa Cruz

 |
**Pentti Juhani Lahti-Nuuttila** (s. 17. elokuuta 1939 Ruovesi) on suomalainen markkinointijohtaja ja toimittaja, joka toimi 16 vuoden ajan sosialidemokraattien kansanedustajana.

Lahti-Nuuttilan vanhemmat olivat myymälänhoitaja Unto Lahti-Nuuttila ja myymäläapulainen Hanna Tienari. Hän pääsi ylioppilaaksi 1960 Kangasalan yhteiskoulusta ja opiskeli sitten Yhteiskunnallisessa korkeakoulussa ja Tampereen yliopistossa. Lahti-Nuuttila oli Hämeen Työväen Säästöpankin tiedotuspäällikkönä Tampereella 1965–1970 ja Suomen työväen säästöpankin Tampereen piirin markkinointijohtajana 1971–1979. Hän toimi myös freelance-toimittajana vuodesta 1957 alkaen.

Lahti-Nuuttila oli SDP:n kansanedustajana 1979–1995 edustaen Hämeen läänin pohjoista vaalipiiriä. Hän oli presidentin valitsijamiehenä vuosien 1978, 1982 ja 1988 presidentinvaaleissa ja kuului Yleisradion hallintoneuvostoon 1988–1994. Lahti-Nuuttila kuului Kangasalan kunnanvaltuustoon 1965–1996 ja oli valtuuston puheenjohtajana 1973–1976 sekä varapuheenjohtajana 1981–1984. Hän toimi Voionmaan opiston johtokunnan puheenjohtajana 1972–1991, Suomen Työväen Musiikkiliiton puheenjohtajana 1977–1984, Suomen kirjastoseuran puheenjohtajana 1982–1989 ja Väinö Voionmaan säätiön valtuuskunnan puheenjohtajana 1991–1994.

Pentti Lahti-Nuuttila on ollut naimisissa vuodesta 1965 liikkeenharjoittaja Airi Anneli Puteron kanssa. Heillä on kaksi lasta.

Lähteet
-------

* .aspx Pentti Lahti-Nuuttila *Suomen kansanedustajat*. Eduskunta.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Eduskunta

 |

 |
Santa Costanzan kirkko nähtynä basilikan raunioilta.
**Santa Costanza** on Roomassa sijaitseva kirkko. Konstantinus Suuri rakennutti sen mausoleumiksi tyttärilleen Constantinalle ja Helenalle. Myöhemmin, kun Constantina julistettiin pyhimykseksi, mausoleumi muutettiin katoliseksi kirkoksi ja pyhitettiin hänelle.

Historia
--------

Santa Costanzan rakennetti Konstantinus Suuri Sant'Agnese fuori le mura -basilikan kylkeen. Saint Agnes, jonka väitetään parantaneen Constantinan, oli haudattu sinne. Constantinuksen tyttäret Constantina ja Helena haudattiin myös sinne.

Kun Constantina julistettiin pyhimykseksi, paavi Aleksanteri IV muutti mausoleumin kirkoksi vuonna 1253.

Kardinaali Fabrizio Veralli kunnostutti kirkon vuonna 1620.

Sijainti ja rakenne
-------------------

Santa Costanza sijaitsee Roomassa, kolmisen kilometriä pohjoiseen Aurelianuksen muurin portista, lähellä Via Nomentanaa. Se on rakennettu Sant'Agnese fuori le mura -basilikan kalmistoon. Pyöreän rakennuksen läpimitta on 29 metriä ja sen keskellä on 11,5 metriä leveä kupolilla katettu kammio. Kammiota reunustaa kaksitoista paria vihreästä ja punaisesta marmorista tehtyä korinttilaista pylvästä, jotka rajaavat sen ympäröivästä holvatusta käytävästä.

Santa Costanza on ulkopuolelta lähes alkuperäisessä asussaan. Ainoastaan uloin katettu käytävä puuttuu. Sisäosat on koristeltu suurilta osin hyvin säilynein marmori- ja keramiikkamosaiikein, joiden aiheet käsittelevät elonkorjuuta ja varhaiskristillisiä aiheita.

Lähteet
-------

* Lehmann, Karl. Sta. Costanza. Art Bulletin, 1955, Vol 37 193-196.
* Stanley, David J. New Discoveries at Santa Costanza. Dumbarton Oaks, 1994, Vol 48 257-261.
* *Il Mausoleo di S. Costanza*, from the official site of the church of Santa Agnese fuori le Mura
* Romanchurches.wikia.com
* Hinzen-Bohlen, Brigitte & Sorges, Jürgen: *Taide & arkkitehtuuri. Rooma*. ullman, 2006. ISBN 978-3-8331-5244-3.

### Viitteet

1. ↑  Hinzen-Bohlen & Sorges 2007, s. 262-–263

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Santa Costanza**.
* Santa Costanza - Sacred Destinations Travel Guide
* Interior photo - Active Italy
**Santa Giusta** (sardiksi *Santa Jùsta*) on kaupunki ja kunta Italiassa Sardinian hallintoalueella Oristanon maakunnassa. Kunnassa on arviolta 4 818 asukasta (vuonna 2016) ja sen pinta-ala on 69,22 neliökilometriä. Se sijaitsee 10 metrin korkeudella merenpinnan yläpuolella.

Lähteet
-------

1. 1 2  Istat - Istituto nazionale di statistica: Altitudini dei comuni tramite DEM *Italian kuntien pinta-alat ja korkeus merenpinnasta*. Viitattu 16.04.2019. (italiaksi)
2. 1 2  Istat - Istituto nazionale di statistica: Bilancio demografico al 30/11/2016 *Italian tilastokeskuksen väestötilasto alueittain, maakunnittain ja kunnittain*. Viitattu 16.04.2019. (italiaksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Santa Giusta** Wikimedia Commonsissa

Oristanon maakunta
Abbasanta | Aidomaggiore | Albagiara | Ales | Allai | Arborea | Ardauli | Assolo | Asuni | Baradili | Baratili San Pietro | Baressa | Bauladu | Bidonì | Bonarcado | Boroneddu | Bosa | Busachi | Cabras | Cuglieri | Curcuris | Flussio | Fordongianus | Ghilarza | Gonnoscodina | Gonnosnò | Gonnostramatza | Laconi | Magomadas | Marrubiu | Masullas | Milis | Modolo | Mogorella | Mogoro | Montresta | Morgongiori | Narbolia | Neoneli | Norbello | Nughedu Santa Vittoria | Nurachi | Nureci | Ollastra | Oristano | Palmas Arborea | Pau | Paulilatino | Pompu | Riola Sardo | Ruinas | Sagama | Samugheo | San Nicolò d’Arcidano | San Vero Milis | Santa Giusta | Santu Lussurgiu | Scano di Montiferro | Sedilo | Seneghe | Senis | Sennariolo | Siamaggiore | Siamanna | Siapiccia | Simala | Simaxis | Sini | Siris | Soddì | Solarussa | Sorradile | Suni | Tadasuni | Terralba | Tinnura | Tramatza | Tresnuraghes | Ula Tirso | Uras | Usellus | Villa Sant'Antonio | Villa Verde | Villanova Truschedu | Villaurbana | Zeddiani | Zerfaliu
**Anni Levander**, o.s. *Canth* (13. lokakuuta 1866 Jyväskylä – 11. lokakuuta 1911 Ahvenanmeri) oli suomalainen näytelmäkirjallisuuden suomentaja.

Anni Levanderin vanhemmat olivat lehtori Johan Ferdinand Canth ja kirjailija Minna Canth. Hän kävi Kuopion suomalaisen tyttökoulun ja Helsingin suomalaisen jatko-opiston. Anni Levander suomensi erityisesti näytelmiä teattereita varten, ja hän hoiti myös äitinsä Minna Canthin Helsinkiin perustamaa sivuliikettä. 

Anni Levander oli naimisissa vuodesta 1887 lääkäri Gustaf Väinö Levanderin kanssa, joka toimi Karttulan piirilääkärinä. Heillä oli kolme lasta.

Suomennoksia
------------

* Gustaf von Numers: *Kuopion takana*: näytelmä, suomentaneet Anni Levander, Alli Nissinen ja Niilo Sala. 1890
* K. A. Tavaststjerna: *Muru*: huvinäytelmä yhdessä näytöksessä. Näytelmäkirjallisuutta 34. U. W. Telén, Kuopio 1899, 2. painos 1912
* Olaug Marie Löken: *Lastenhoitajille ja äideille: ohjeita lastenhoidossa*; L. W. Schibbye'n tarkastama; suomentanut Anni Levander. Otava 1908

Lähteet
-------

* Anni Levander SKS:n kirjailijamatrikkelissa (toimimaton linkki)
* Minna Canthin perhe (Arkistoitu – Internet Archive)

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)

 |

 |
**Ülo Krigul** (s. 7. marraskuuta 1978) on virolainen säveltäjä. Hän valmistui vuonna 1997 Tallinnan musiikkilukiosta, jossa hänen sävellysopettajanaan toimi Alo Põldmäe. Hän opiskeli myös tuubansoittoa. Vuonna 2003 hän valmistui Viron musiikki- ja teatteriakatemiasta, jossa oli Raimo Kangron ja René Eesperen ohjauksessa. Vuosina 2004–2005 Krigul täydensi opintojaan Wienin musiikin ja esittävien taiteiden yliopistossa opettajanaan Detlev Müller-Siemens. Vuonna 2006 hän sai musiikki- ja teatteriakatemiasta maisterin arvon sävellyksessä opettajanaan Tõnu Kõrvits. Krigul on ollut vuodesta 2003 Viron säveltäjäliiton jäsen.

Krigulin teoksia on esitetty lukuisilla virolaisilla musiikkifestivaaleilla, joihin ovat kuuluneet Viron musiikkipäivät ja NYYD-festivaali. Viron ulkopuolella hänen sävellyksiään on esitetty muun muassa Saksassa, Itävallassa, Tšekissä, Latviassa ja Ukrainassa. Vuosina 1995–1999 hän kuului kansainvälisen Jazzkaar-festivaalin henkilökuntaan. Vuonna 1999 hän perusti Timo Steinerin kanssa Viron musiikki- ja teatteriakatemian syysfestivaalin, jonka taiteellisena johtajana hän oli vuosina 2001–2002. Vuosina 2000–2004 hän työskenteli Viron musiikkipäivillä tuottajana, ja vuonna 2005 hänestä tuli yksi tapahtuman taiteellisista johtajista.

Klassisen musiikin ulkopuolella Krigul on soittanut vuodesta 1993 saakka kosketinsoitinta ja toiminut sovittajana useissa rock- ja jazzkokoonpanoissa, joihin ovat kuuluneet Compromise Blue ja Contus Firmus.

Krigulin urkuteos toi hänelle vuonna 2003 toisen palkinnon uuden urkumusiikin Artur Kapp -kilpailussa. Vuonna 2005 hän sai orkesteriteoksellaan *JenZeits* Europäische Komponistenpreisin Berliinissä. Vuonna 2007 hän sai Kansainvälisessä säveltäjärostrumissa Pariisissa ensipalkinnon alle 30-vuotiaiden säveltäjien kategoriassa. Muiden hänen saamiensa palkintojen ja tunnustusten joukossa ovat Heino Eller -palkinto (2006) sekä Wrocławin Kansainvälisessä säveltäjärostrumissa vuonna 2016 saatu toinen sija sekakuoroteoksesta *Vesi ise*.

Krigulin musiikillinen ilmaisu on ollut eloisaa ja dynaamista. Leikkisät kontrastit ovat olleet runsaslukuisia. Vaikutteita Krigul on teoksiinsa ammentanut monista lähteistä, kuten jazzista, postminimalismista ja sonorismista. Krigulin teosten joukossa on orkesterisävellyksiä, näyttämömusiikkia ja elektroakustisia töitä. Hän on myös säveltänyt elokuvamusiikkia Veiko Õunpuun ohjauksiin.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Estonian Composers' Union: Ülo Krigul
2. ↑  World Music Days 2019 Tallinn: Ülo Krigul (Arkistoitu – Internet Archive)

Aiheesta muualla
----------------

* Viralliset sivut (englanniksi)
* Ülo Krigul Internet Movie Databasessa. (englanniksi)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Israel
* Suomi (KANTO)
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Kroatia
* Puola

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |

 |
URB 12 -festivaalin skeitattava teos Surfing the Apocalypse.
**URB** on nykytaiteen museo Kiasman sekä Kiasma-teatterin järjestämä vuotuinen urbaanin taiteen festivaali Helsingissä. Festivaalin tarkoituksena on esitellä sekä kotimaista että kansainvälistä taidetta varsinkin nuorilta tekijöiltä ja sen ohjelmisto painottuu tanssi- ja esitystaiteeseen.

Festivaalia on järjestetty vuodesta 2000, jolloin URB oli osa Helsingin kulttuuripääkaupunkivuotta. URB-festivaalin alkuperäisenä tarkoituksena oli keskittyä urbaaniin tanssiin, mutta ohjelmisto on vuosien mittaan avautunut myös muille taidemuodoille. Yleistä urbaanin taiteen teemaa lukuun ottamatta festivaalilla ei ole pysyvää formaattia, vaan sen tarkoituksena on toimia kohtaamispaikkana, joka tuottaa uusia ja ajankohtaisia näkyjä nykykulttuuriin.

Kesäduuniprojekti
-----------------

Vuosina 2011–2016 osa URB-festivaalia on ollut Kesäduuniprojekti, joka on työllistänyt 1990-luvulla syntyneitä nuoria. 

### Ohjaajat

* Elina Izarra Ollikainen, teatterintekijä (2011–2016)
* Meri-Tuuli Saarnio, musiikkipedagogi (2011)
* Heli Keskikallio, tanssinopettaja (2012–2013)
* Tatu Engeström, kuvataiteilija (2013)
* Sauli Sirviö, kuvataiteilija (2014–2016)
* Sara Pathirane, kuvataiteilija (2015)
* Are Nikkinen, dramaturgi (2016)

### Teemat

* Jos olisin (2011)
* Kuvia Helsingistä (2012)
* Vallaton (2013)
* Seminääri (2014)
* Kuuluuko! (2015)
* Kultaa (2016)

Lähteet
-------

1. ↑  URB 11 – Aiemmat vuodet Nykytaiteen museo Kiasma.  Arkistoitu 26.2.2014. Viitattu 1.2.2013.
2. ↑  Sutinen, Virve: *URB 02 -ohjelmalehti*, s. 3. Nykytaiteen museo Kiasma, 2002.
3. ↑  Aaltonen, Mikael: *URB 11 -ohjelmalehti*, s. 2. Nykytaiteen museo Kiasma, 2011.

Aiheesta muualla
----------------

* URB-festivaalin koostedokumentti vuodelta 2012
*Queen Elizabeth* rakenteila John Brown and Companyn telakalla.
**John Brown and Company** oli skotlantilainen laivanrakennusyritys, joka valmisti useita merkittäviä aluksia, kuten RMS Lusitanian, HMS Hoodin, HMS Repulsen, RMS Queen Maryn, RMS Queen Elizabethin ja RMS Queen Elizabeth 2:n. Yhtiön kulta-aikaa oli 1900-luvun alkupuoli, jolloin se oli yksi maailman merkittävimmistä telakoista. Tämän jälkeen se joutui kiristyvään kilpailutilanteeseen Itä-Euroopan ja Kaukoidän telakoiden kanssa.

Yhtiö liitettiin 1968 muiden Clydejoen varrella olevien telakoiden kanssa yhteen, ja ne muodostivat Upper Clyde Shipbuilders -nimisen konsortion, joka kuitenkin lakkautti telakkatoimintansa jo vuonna 1971. Suunnitteluyhtiönä se kuitenkin jatkoi menestyksekkäästi, kunnes Trafalgar House osti sen 1986.

Trafalgar House piti koko osakekannan, ja yrityksen toiminta jatkui vuoteen 1996, jolloin Kvaerner osti Trafalgar Housen. Kvaerner sulki suunnittelutoimiston 2000. Upper Clyde Shipbuildersin telakan osti Marathon Oil, joka myi sen edelleen 1980 UiE Scotlandille Pohjanmeren öljylauttojen valmistamiseksi. Telakka suljettiin 2001.

Historia
--------

James ja George Thomsonin perustama suunnittelu- ja laivanrakennusyritys J & G Thomson avasi Clydebankiin telakan 1851 nimellä Clyde Bank Iron Shipyard. Telakan ensimmäinen alus *SS Jackal* valmistui seuraavana vuonna, ja sen jälkeen yhtiö valmisti Cunardille *SS Juran* 1854 ja *SS Russian* 1867.

1870-luvun alussa veljekset jäivät eläkkeelle ja siirsivät yrityksensä vanhemman veljeksen pojille. Yritys perusti uuden telakan Cart- ja Clydejokien yhtymäkohtaan, jossa kyettiin valmistamaan suurempia aluksia. Yhtiön laajeneminen ja sen työvoiman asuttaminen johti Clydebankin kaupungin syntymiseen. Sheffieldiläinen terästehdas John Brown and Company osti yhtiön Clydebankin telakan 1899.

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:John Brown & Company 

Clyde-joen telakat

|  |
| --- |
| 

Ferguson
Lithgows
Scott
Stephen
Fairfield
H&W
Yarrow
Connell
Barclay Curle
Henderson
Inglis
Denny
John Brown
Lobnitz
Beardmore

 |
**USAC** (*United States Automobile Club*) on yhdysvaltalainen kilpa-autoilua hallinnoiva järjestö. Se perustettiin 1956 hallinnoimaan yhdysvaltojen kilpa-autoilua sitä edeltäneen AAA:n (American Automobile Association) päätettyä vetäytyä moottoriurheilutapahtumien järjestelystä ja hallinnoinnista. Vuosina 1956–1979 se hallinnoi USA:n kansallista rata-autoilun mestaruussarjaa ja 1956–1997 se toimi Indianapolisin 500 mailin ajon järjestäjänä.

Järjestön rooli pieneni huomattavasti vuonna 1978, jolloin kilpatallien omistajat Dan Gurneyn johdolla perustivat erimielisyyksien seurauksena kilpailevan CART-järjestön (Championship Auto Racing Teams). CART aloitti oman sarjansa järjestämisen 1979 ja vei mukanaan lähes kaikki USACin mestaruussarjan tallit ja nimekkäät kuljettajat A. J. Foytia lukuun ottamatta. USACin oma sarja lopetettiin kauden 1979 lopuksi, ja liitot saivat riitansa sovittua siten, että USAC jatkoi Indianapolis 500 -kilpailun järjestäjänä ja CART sisällytti sen oman sarjansa kilpailukalenteriin.

USAC toimi IRL-sarjaa hallinnoivana järjestönä sen irtauduttua CART-sarjasta, mutta muutamien sekaannusten jälkeen IRL otti itse vastuun sarjansa järjestelyistä. Se myös otti vastuun Indianapolis 500 -kilpailun järjestämisestä, joten USAC menetti viimeisenkin merkittävän järjestelytehtävänsä. Nykyään USACin toiminta rajoittuu joidenkin USA:n kansallisten ja alueellisten sarjojen järjestämiseen. Näistä merkittävimmät ovat Sprint Car -sarjat USAC Silver Crown Series, USAC Sprint Car Series sekä Midget-sarja USAC National Midget Series. Lisäksi se järjestää USA:n kansallista rallin mestaruussarjaa.
**Bloodywood** on intialainen folk metal -yhtye.

Yhtye yhdistää nu metal -tyyliä ja perinteisiä intialaisia soittimia sanoituksiin, joista osa on punjabin kielellä.

Historia
--------

Yhtyeen historia juontaa vuoteen 2008, jolloin Karan Katiyar opetteli kitaransoittoa. Ennen yhtyeen muodostamista Karan teki parodiaversioita suosituista bollywood-kappaleista. Vuonna 2015 Karan tapasi Jayant Bhadulan, jonka kanssa hän teki "Sinbad The Sailor" -kappaleesta version nimellä "Sinbad The Slayer". Karan lopetti lakimiehenä ja keskittyi musiikkiin, jolloin syntyi nimi Bloodywood. Yhtye sai huomiota vuonna 2017 versiolla vuoden 2003 kappaleesta "Mundian To Bach Ke". Karanin tekemä lyriikkavideo päätyi räppäri Raoul Kerrin tietoon, joka pyysi tekemään videon kappaleeseen "For Her".
Kerr tuli vierailijaksi kappaleessa "Ari Ari", mutta on ollut yhtyeessä siitä lähtien.

Yhtye nousi internetin kautta suosioon kun kappaleen "Ari Ari" musiikkivideo julkaistiin. Aikaisemmin yhtye oli julkaissut metalliversioita pop-kappaleista. Yhtyeen kappale "Jee Veerey" kertoo masennuksesta ja "Endurant" kertoo kiusaamisesta. Oman materiaalin julkaisemisen myötä yhtye sai yhteydenoton Wacken Open Air festivaalin järjestäjiltä, jolloin yhtye aloitti harjoittelemisen lavaesiintymistä varten. Wackenissa Karanin, Jayantin ja Kerrin lisäksi yhtyeessä soitti Sarthak Pahwa dholia (kaksipäistä rumpua).

Yhtyeen albumi *Rakshak* on julkaistu 18. helmikuuta 2022. Albumilla yhtye yhdistää intialaista huilua ja elektronisia elementtejä. Albumin kappaleelle "Aaj" (suom. *Tänään*) on julkaistu musiikkivideo ja "Gaddaar" on julkaistu singlenä.

Jäsenet
-------

* Karan Katiyar: kitara
* Jayant Bhadula: laulu, murina
* Raoul Kerr: laulu, rap

### Kiertuejäsenet

* Sarthak Pahwa: dhol

Diskografia
-----------

* *Anti-Pop Vol. 1*  (2017)
* *Rakshak*  (2022)

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11 12 13 14  Eleanor Goodman: Bloodywood: the Indian metal stars who broke the internet *loudersound.com*.  26.10.2020. Viitattu 1.5.2022. (englanniksi)
2. 1 2 3 4  Minttu Koskinen: Intialainen folk metal -yhtye Bloodywood julkaisi uuden "Aaj"-kappaleen musiikkivideon kera *kaaoszine.fi*.  23.1.2022. Viitattu 1.5.2022.
3. 1 2 3 4 5 6  Fraser Lewry: Meet Bloodywood, the Indian metal act with a feel-good hit and a serious message *loudersound.com*.  6.9.2018. Viitattu 1.5.2022. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Bloodywood Discogsissa.  (englanniksi)
**Anders Johan (Antti Juhana) Weänänen** (sukunimi aikaisemmin **Wenell**; 10. heinäkuuta 1820 Kuopio – 23. maaliskuuta 1863 Helsinki) oli suomentaja, kirjailija ja toimittaja.

Weänäsen vanhemmat olivat kirjakauppias ja herännäismies Petter Josef Väänänen ja Anna Margareta Sellström. Hän kävi Kuopion triviaalikoulua 1829–1834 ja Porvoon lukiota 1837–1841 päästen ylioppilaaksi 1841. Weänänen suoritti teologian tutkinnon 1845. Hän otti Helsingin yliopistoon tullessaan käyttöön sukunsa vanhan suomalaisen nimen vieläpä sen savon murteellisessa muodossa.

Weänänen suomensi paljon uskonnollista kirjallisuutta, muun muassa John Charles Rylen, Christian Scriverin, Daniel Tiseliuksen, Horatius Bonarin ja Friedrich Wilhelm Krummacherin teoksia.

Teoksia
-------

* *Naapuritalot*, romaani. J. Simeliuksen perilliset, Helsinki 1854
* *Kuningas Gustav II Adolphin historia*. Frenckell, Helsinki 1857

Lähteet
-------

* Kotivuori, Yrjö: A. J. Weänänen. *Ylioppilasmatrikkeli 1640–1852*. Helsingin yliopiston verkkojulkaisu 2005.
* A. J. Weänänen SKS:n kirjailijamatrikkelissa (toimimaton linkki)
* Pohjoissavolaisen kaunokirjallisuuden bibliografia (Arkistoitu – Internet Archive)
* Sirkka Paikkala: Kansallisten sukunimien nousu Suomessa (Arkistoitu – Internet Archive)

### Viitteet

1. ↑  Kastetut *Kuopion ksrk kirkonkirja*.  1800-l.. Suomen Sukututkimusseura. Viitattu 26.4.2009.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Ylioppilasmatrikkeli 1640–1852

 |

 |
**John Bulaitis** (26. kesäkuuta 1933 Lontoo – 25. joulukuuta 2010) oli liettualainen roomalaiskatolinen arkkipiispa, joka loi uran kirkon diplomaattisissa tehtävissä.

Bulaitis vihittiin 2. helmikuuta 1958 papiksi Kaišiadoryksen hiippakuntaan. Hänet nimitettiin Naronan titulaariarkkipiispaksi sekä apostoliseksi pro-nuntiukseksi Kongon tasavaltaan ja Keski-Afrikan tasavaltaan 21. marraskuuta 1981. Samalla hän sai nimityksen apostoliseksi delegaatiksi Tšadiin.

Bulaitiksen konsekroi piispaksi 6. tammikuuta 1982 paavi Johannes Paavali II, jota avustivat Eduardo Martínez Somalo ja Lucas Moreira Neves.

11. heinäkuuta 1987 Bulaitis sai nimityksen apostoliseksi pro-nuntiukseksi Iraniin ja 30. marraskuuta 1991 Koreaan. 8. syyskuuta 1992 hänet nimitettiin apostoliseksi nuntiukseksi Mongoliaan ja 25. maaliskuuta 1997 Albaniaan. Hän jäi eläkkeelle jälkimmäisestä virasta 26. heinäkuuta 2008.

Lähteet
-------

1. ↑  Rev Jonas Bulaitis *Memorial*. Find a Grave LLC. Viitattu 3.4.2020. (englanniksi)
2. 1 2 3 4  Archbishop John Bulaitis *Bishops*. Catholic-Hierarchy.org. Viitattu 3.6.2013. (englanniksi)
**Tio-omenahappo** (C7H6SO2) on dikarboksyylihappoihin ja tioleihin kuuluva orgaaninen yhdiste. Yhdistettä voidaan käyttää muun muassa muiden yhdisteiden valmistukseen ja korroosionestoaineena.

Ominaisuudet, valmistus ja käyttö
---------------------------------

Huoneenlämpötilassa tio-omenahappo on valkoista kiteistä ainetta, jonka haju on epämiellyttävä. Yhdiste liukenee hyvin veteen, etanoliin tai asetoniin ja kohtalaisesti dietyylieetteriin. Tio-omenahappo on kahdenarvoinen happo, ja sen pKa-arvot ovat 3,30 ja 4,94. Tio-omenahapon tioliryhmä voidaan hapettaa disulfidiksi tai sulfonihapoksi. Yhdisteellä on R- ja S-enantiomeerit. R-enantiomeerin kiertokyky etanoliliuoksessa on +64 ja S-enantiomeerin -64.

Tio-omenahappoa valmistetaan bromaamalla meripihkahappoa 2-bromimeripihkahapoksi, joka reagoi alkalimetallisulfidien kanssa tio-omenahapoksi.

Tio-omenahappoa voidaan käyttää korroosionesto- ja ruosteenpoistoaineena, hiusten kihartamiseen käytettävissä valmisteissa ja raskasmetallimyrkytysten hoidossa. Tio-omenahaposta valmistetaan muun muassa natriumaurotiomalaattia ja malationia.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Alén, Raimo: *Kokoelma orgaanisia yhdisteitä: Ominaisuudet ja käyttökohteet*, s. 728. Helsinki: Consalen Consulting, 2009. ISBN 978-952-92-5627-3.
2. 1 2  Susan Budavari (päätoim.): *Merck Index*, s. 1594. 12th Edition. Merck & Co. 1996. ISBN 978-0-911910-12-4. (englanniksi)
3. 1 2 3  Gary T. Blair & Jeffrey J. DeFraties: "Hydroxy Dicarboxylic Acids", *Kirk-Othmer Encyclopedia of Chemical Technology*, John Wiley & Sons, New York, 2000. ISBN ISBN 978-0-471-23896-6 (englanniksi)
4. 1 2  Robert D. Ashford: *Ashford's Dictionary of Industrial Chemicals*, s. 886. 2nd edition. Wavelength Publications, 2001. ISBN 978-0-9522674-2-3. (englanniksi)
**Axel Herman Bergholm** (24. tammikuuta 1876 Porvoo – 30. elokuuta 1949 Helsinki) oli suomalainen filosofian tohtori ja eduskunnan kirjastonhoitaja. Hän sai professorin arvon 1946.

Bergholmin vanhemmat olivat Porvoon Lyseon rehtori, professori Karl Axel Bergholm ja Ida Augusta Roschier. Hän pääsi ylioppilaaksi 1893 Porvoon Lyseosta ja opiskeli Helsingin yliopistossa valmistuen filosofian kandidaatiksi 1896, lisensiaatiksi 1902 ja tohtoriksi 1903.

Bergholm toimi eduskunnan kirjastonhoitajana ja ylikirjastonhoitajana 1907–1946.

Bergholmille myönnettiin ansioistaan Suomen Valkoisen Ruusun, Ruotsin Pohjantähden ja Tanskan Dannebrog-ritarikuntien komentajaristit.

Bergholmin sisar oli Porvoon naisopiston perustaja Edith Bergholm. Bergholm oli naimisissa vuodesta 1900 sotilaskotitoiminnan johtajana myöhemmin toimineen Katri Ignatiuksen (k. 1949) kanssa.

Teoksia
-------

* *Abraham Poppius: elämäkerta ja runot*. Suomi, Kirjoituksia isänmaallisista aineista 3. jakso, 17. osa. Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, Helsinki 1899
* *Studier öfver C. J. L. Almqvist*, väitöskirja. Helsingfors 1902
* *Kirjojen valinnasta kirjastoihin*. Suomen kirjastoseuran julkaisuja 2. WSOY 1917
* *Eduskunnan kirjasto: luettelo 1920-1922*; toim. A. H. Bergholm. Helsinki 1923
* *Litteraturen om Finlands rättskamp 1899-1917 i riksdagsbiblioteket i Helsingfors*. Eripainos Nordisk administrativt tidsskriftistä. 1938

Lähteet
-------

* Axel Herman Bergholm SKS:n kirjailijamatrikkelissa (toimimaton linkki)
* BERGHOLM Axel Herman. *Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899*. Helsingin yliopiston verkkojulkaisu.

### Viitteet

1. 1 2  Otavan Iso tietosanakirja, Otava 1967, osa 1 p. 1181


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899

 |

 |
*Tämä artikkeli kertoo yhdysvaltalaisesta lääkäristä. Vuonna 1606 kuolleesta englantilaisesta näytelmäkirjailijasta katso John Lyly.*

**John Cunningham Lilly**  (6. tammikuuta 1915 St. Paul, Massachusetts – 30. syyskuuta 2001 Los Angeles) oli yhdysvaltalainen lääkäri, neurotieteilijä, psykoanalyytikko, psykonautti, filosofi, kirjailija sekä keksijä. Hän tutki tietoisuutta aistideprivaatiotankkien ja psykedeelisten huumeiden avulla sekä delfiinien kommunikaatiota tutkimalla, joskus yhdistellen näitä osa-alueita.

Lilly loi tutkimuksensa yhteydessä aistideprivaatiotankin. Hän täytti tankin suolavedellä, jossa kelluen ihmisen kaikki aistihavainnot jäävät pois. Tällainen aistieristys aiheuttaa hallusinaatioita. Myöhemmin Lilly oli mukana luomassa SETI:ä (Search for Extraterrestrial Intelligence). Järjestön ideana on koettaa löytää todisteita maan ulkopuolisista älykkäistä olennoista. 

Elokuvat *Muutostiloja* (*Altered states*, 1980) ja *Day of the Dolphin* (1973) saivat innoituksensa Lillyn tekemästä tutkimustyöstä. Lisäksi animesarjassa *Serial Experiments Lain* käsitellään välillä Lillyn tutkimusta.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Andrew C. Revkin: John C. Lilly Dies at 86; Led Study of Communication With Dolphins *New York Times*.  7.10.2001. Viitattu 25.7.2023.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Japani
* Tšekki
* Alankomaat

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC
* IdRef

 |

 |

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:John C. Lilly
**Arttu Saarijärvi** (s. 7. elokuuta 1996 Lahti) on suomalainen koripalloilija. Pelipaikaltaan heittävänä takamiehenä tai pienenä laitahyökkääjänä pelaava Saarijärvi edustaa Korisliigassa pelaavaa Kouvoja. Hän on Namika Lahden kasvatti ja edusti seuraa aikaisemmin myös Korisliigassa.

Pelaajaura
----------

### Nuoruus ja Namika Lahti

Synnyinkaupunkinsa Namika Lahden kasvatti Saarijärvi nousi seuransa B-juniorien SM-joukkueeseen kausiksi 2010–2011 ja 2011–2012. Jälkimmäisellä kaudella joukkue voitti ikäluokan Suomen mestaruuden. Seuraavat kolme kautta, vuodet 2012–2015, Saarijärvi pelasi Namikan A-juniorien SM-sarjajoukkueessa. Lahtelaisen viimeinen kausi nuortensarjoissa oli menestyksekäs: hän pelasi koko kausi huomioiden 31 ja puoli minuuttia ottelua kohden, heitti kahden pisteen heittonsa 61,6 prosentin tarkkuudella, antoi 3,0 syöttöä ja teki 18,3 pistettä ottelua kohden. Joukkue voitti ikäluokan Suomen mestaruuden. Namikan ikäluokkaa, jossa Saarijärvi pelasi, on kutsuttu poikkeuksellisen lupaavaksi. Maaotteluita Saarijärvi pelasi B-nuorissa kolme ja A-nuorissa 14 kappaletta. Kaudella 2014–2015 Saarijärvi nousi myös seuransa miesten edustusjoukkueeseen. Hän debytoi Korisliigassa 1. lokakuuta 2014 ilman pisteitä. Yhteensä Saarijärvi pelasi Korisliigassa kaudella 2014–2015 23 ottelussa keskimäärin kolme ja puoli minuuttia ottelua kohden. Hänen ottelukohtaiset keskiarvonsa runkosarjassa olivat 1,0 pistettä ja 0,4 levypalloa per ottelu. Namika sijoittui runkosarjassa seitsemänneksi ja kohtasi Joensuun Katajan, jolle se taipui 3–2-otteluvoitoin. Saarijärvi pelasi pudotuspeleissä kahdessa ottelussa muttei tehnyt pisteitä.

### Kouvot

Hieman Namikan kauden päättymisen jälkeen toukokuussa 2015 Saarijärvi ja Kouvot tekivät kolmivuotisen sopimuksen. Heti ensimmäisellä kaudella Kouvot voitti Suomen mestaruuden. Viimeisellä kaudella Kouvoissa 2018–2019 joukkue eteni aina finaaleihin asti, mutta päätyi hopeasijalle.

Saarijärvi valittiin Suomen alle 20-vuotiaiden kisajoukkueeseen vuoden 2016 EM-kotikisoihin.

Pelityyli ja ominaisuudet
-------------------------

Kouvojen päävalmentaja Jyri Lehtonen arvioi Saarijärven tämän siirryttyä seuraan pelipaikoilleen tarpeeksi suurikokoiseksi ja urheilulliseksi pelaajaksi. Puolustuksessa hän pelaa pääasiassa 2- ja 3-paikkojen pelaajia vastaan. Nuoruudestaan johtuen Saarijärvi tarvitsee Lehtosen mukaan huipputasolle lisää voimaa ja itseluottamusta.

Lähteet
-------

* Arttu Saarijärvi (Arkistoitu – Internet Archive) Suomen Koripalloliitto

### Viitteet

1. ↑
2. 1 2
3. ↑
4. 1 2 3  baskethotel.com
5. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive)
6. 1 2   (Arkistoitu – Internet Archive)
7. ↑

Aiheesta muualla
----------------

* Arttu Saarijarvi basketball profile eurobasket.com (englanniksi)

Kouvot – Korisliiga 2020–2021
 Knihtinen |
 Nyman |
 Kaukiainen |
 Toikkanen |
 Storgård |
 Permanto |
 Syrjämäki |
Valmentaja Oja
**Katiéna** on maalaiskunta ja sen keskuskylä Ségoun alueen Ségoun piirissä Malissa. Se sijaitsee Nigerjoen ja Banin välisellä tasangolla 85 kilometriä Ségousta maanteitse itään. Kunnassa on 34 100 asukasta (vuonna 2009).

Katiénan kunnan pinta-ala on noin 1 285 neliökilometriä. Se rajoittuu lännessä Ségoun piirin Cinzanan, pohjoisessa Diédougoun ja idässä Fatinén sekä etelässä Blan piirin Fanin, Korodougoun, Kazangasson ja Tounan kuntiin. Seutu kuuluu Sahelin vyöhykkeeseen. Kunnan etelärajalla virtaa Banijoki, jonka rannoilla on galleriametsää.

Kuntaan kuuluu 27 kylää. Asukkaat ovat etupäässä bambaroita, miniankoja, fulbeja, moseja, markoja ja boboja.

Paikallisia elinkeinoja ovat maanviljely, karjanhoito ja kalastus. Tärkeimmät viljelykasvit ovat hirssi, lehmänpapu, durra, maapähkinä, fonio ja maissi. Kotieläimiä ovat naudat, lampaat ja vuohet. Katiénassa ja Fomorilassa pidetään viikoittaiset markkinat. Palveluihin kuuluvat kaksi julkista alakoulua, 11 kyläkoulua ja kaksi terveysasemaa.

Lähteet
-------

1. 1 2  4ème recensement général de la population et de l’habitat. Résultats définitifs, tome 0: Répertoire des villages *instat-mali.org*.  Arkistoitu 7.1.2017. Viitattu 23.6.2015. (ranskaksi)
2. 1 2 3 4  Plan de Securite Alimentaire: Commune Rurale de Katiena 2007–2011 *fsg.afre.msu.edu*.  Arkistoitu 6.3.2016. Viitattu 23.6.2015. (ranskaksi)
3. ↑  Mali - Région de Ségou: Carte de référence *reliefweb.int*. Viitattu 23.6.2015. (ranskaksi)
Caroline Bonaparte (1813)
**Maria Nunziata Carolina Buonaparte**, Napolin kuningatar, Bergin ja Kleven ruhtinatar (25. maaliskuuta 1782, Ajaccio – 18. toukokuuta 1839, Firenze) tunnetaan paremmin nimellä **Caroline Bonaparte** oli Carlo Buonaparten ja Letizia Ramolinon seitsemäs lapsi ja kolmas tytär.

Vuonna 1793 Caroline muutti perheen mukana Ranskaan vallankumouksen aikaan. Hän rakastui erääseen veljensä kenraaleista, Joachim Muratiin, jonka kanssa meni naimisiin 20. tammikuuta 1800. Kunnian- ja vallanhimoisesta Carolinesta tuli Bergin ja Kleven ruhtinatar 15. maaliskuuta 1806 ja miehensä mukana Napolin kuninkaan puoliso 1. elokuuta 1808.

Napoleon II:n syntymä veljelleen ja hänen puolisolleen Marie-Louise d'Autrichelle vei kaiken toivon, että hänen poikansa Napoléon Achille Murat pääsisi Napoleonin seuraajaksi. Siten Caroline liittoutui Itävallan Klemens von Metternichin kanssa. Muratin teloittivat 1815 hänen kilpailijansa Ferdinand IV:n joukot, jolloin Caroline pakeni Itävaltaan. Hän kuoli Firenzessä.

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Belgia
* Yhdysvallat
* Alankomaat
* Puola
* Vatikaani

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Italian People
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* RISM
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**Caroline Ansink** (s. 8. elokuuta 1959 Amsterdam) on alankomaalainen säveltäjä ja musiikkipedagogi. Hän opiskeli Utrechtin konservatoriossa, jossa hänen huilunsoitonopettajanaan oli Abbie de Quant ja sävellysopettajanaan Joep Straesser. Valmistuttuaan hän soitti huilua Clara Schumann -orkesterissa Kölnissä ja työskenteli opetustehtävissä Utrechtin konservatoriossa. 

Vuonna 1992 Ansink ja toinen säveltäjä, Catharina van Rennes, olivat *I compose as a human being* -nimisen televisiodokumentin aiheina. 

Ansinkille on myönnetty erinäisiä palkintoja useissa eri maissa. Hänen tuotantoonsa kuuluu kamarimusiikkia sekä orkesteri- ja kuoroteoksia.

Aiheesta muualla
----------------

* Viralliset sivut (hollanniksi)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Israel
* Suomi (KANTO)
* Yhdysvallat
* Alankomaat

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana

 |

 |

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Caroline Ansink