recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**BA-11** (ven. БА-11, *Бронеавтомобиль 11* eli *Broneavtomobil 11*) oli Neuvostoliiton toisen maailmansodan aikana valmistama ja käyttämä panssariauto. BA-11 oli suurempi, raskaampi ja paremmin panssaroitu kuin vanhempi BA-10, mutta peruspiirteiltään muuten samankaltainen. Niitä valmistettiin kuitenkin vain 16 kappaletta.

Piirteet
--------

BA-11 ja ZiS-6.
BA-11:ta suunnittelivat yhteistyössä Ižorskijen ja ZiS:n tehtaat. Pohjana toimi kuorma-autoistaan tunnetun ZiS:n ZiS-34. ZiS-34 oli lyhennetty versio ZiS-6:sta. Vanhempaan BA-10-panssariautoon verrattuna BA-11 oli suurempi ja raskaampi. Se painoi 8 130 kiloa, eli lähes kolme tonnia BA-10:tä enemmän. Sen panssarointi oli paksumpi ja sen ballistinen muotoilu oli kehittyneempi. Rungon panssari oli edestä 13 millimetriä ja sivuilta 10–13 millimetriä paksu. Pohjan panssarointi oli neljä millimetriä ja päältä kahdeksan millimetriä. Tornissa panssarointi oli edestä ja sivuilta 13 millimetriä. Moottori tuotti 93–99 hevosvoimaa ja uudessa vaihteistossa oli yhdeksän vaihdetta eteen ja kuusi taakse. Muuten BA-11 oli peruspiirteiltään hyvin samankaltainen. Kuten moniin muihinkin Neuvostoliiton panssariautoihin, BA-11:n takarenkaisiin saatiin tarvittaessa telat esimerkiksi hankalakulkuista maastoa varten. Toimintasäde oli tiellä 316 ja maastossa 178 kilometriä. Tiellä huippunopeus oli 64 km/h. Autoissa oli 71-TK-1-radio ja TPU-2-sisäpuhelin.

BA-11:ta aseistuksena toimi 45 millimetriä tykki ja kaksi 7,62 millimetrin DT-pikakivääriä. Autossa saattoi olla kerrallaan 104 ammusta 45 millimetrin tykkiä varten. Tulinopeus oli noin viisi laukausta minuutissa. Pikakivääreihin autossa oli 49 lipasta. Miehistöllä oli mukanaan 20 käsikranaattia sekä esimerkiksi räjähteitä auton mahdollisen räjäyttämisen varalta, jos miehistön oli se jossakin tilanteessa hylättävä.

Käyttö
------

Tuhoutunut BA-11.
BA-11 hyväksyttiin Neuvostoliiton asevoimien käyttöön vuonna 1939. Niitä luovutettiin kuitenkin kaikkiaan vain 16 kappaletta. Valmistus oli hidasta, koska niiden edellä oli muiden ajoneuvojen, kuten BA-10-panssariautojen tilauksia. Vuonna 1940 valmistui dieselmoottoria käyttävä versio BA-11D. Dieselmoottorin lisäsi toimintasädettä 420 kilometriin, mutta samalla nopeus tippui 20 km/h ja paino nousi 520 kiloa. Dieselmoottoreista oli lisäksi pulaa.

Panssariautojen käytöstä toisessa maailmansodassa kerrotaan hieman erilaisia versioita lähteestä riippuen. Monet lähteet mainitsevat autoja käytetyn Leningradin rintamalla, jossa ne tuhoutuivat. Eräs lähde mainitsee vain yhden auton Leningradin suunnalla, jota käytettiin aina sodan loppuun saakka. Kahdeksan muuta autoa olivat saman lähteen mukaan Kiovan sotilaspiirissä ja loput Moskovan ja Volgan sotilaspiireissä.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Prenatt, Jamie: *Soviet Armoured Cars 1936–45*, s. 26–28. Osprey Publishing, 2020. ISBN 9781472832061. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **BA-11** Wikimedia Commonsissa
**Sosiologia** 

**Teoria** 

Diskurssianalyysi · Positivismi  
Konfliktiteoria · Kriittinen teoria  
Rakenteellinen funktionalismi  
Sosiaalinen konstruktionismi

**Keskeisiä teoreetikkoja** 

Émile Durkheim  
Karl Marx · Max Weber



**Sosiologian alueita** 

Julkinen sosiologia  

Laki · Kasvatus  
Poikkeavuus · Rikollisuus  
Sosiaalinen verkosto  
Stratifikaatio · Talous · Tiede  
Tieto · Uskonto  
Väestö · Yhteiskuntaluokka  
Ympäristö · Armeija  
Kaupunki

**Keskeisiä käsitteitä** 

Habitus · Identiteetti · Normi  
Jälkimoderni · Myöhäismoderni  
Notkea moderni  
Sosiaalinen pääoma · Valta

**Poikkeavuus** on sosiologisessa kontekstissa tapahtuvaa toimintaa tai käytöstä, joka rikkoo kulttuurisia normeja. Näitä normeja ovat muodollisesti säädetyt säännöt esimerkiksi rikollisuus tai epämuodollisia sosiaalisten normit kuten perinteiset tavat. Näiden sääntöjen syntyminen, muuttuminen ja toimeenpaneminen kuuluu sosiologien, psykologien, psykiatrien ja kriminologien tutkimusalueeseen.

Poikkeavuus sosiaalisten normien rikkomisena
--------------------------------------------

Normit ovat tiettyjä käyttäytymisen malleja, jotka tekevät ihmisten käyttäytymisestä yhteiskunnassa ennustettavaa. Ne muuttuvat yhteiskunnan muuttuessa, ja ovat riippuvaisia kontekstista kuten yhteiskuntaluokasta ja ikäryhmästä.

Poikkeavuus tarkoittaa näiden kulttuurisesti vahvistettujen normien rikkomista. Tämä määritelmä voidaan tulkita useilla eri tavoilla. Sosiaaliset normit ovat erilaisia eri kulttuureissa: toisessa kulttuurissa poikkeavuus ja sääntöjen rikkominen voidaan toisessa yhteiskunnassa tulkita normaaliksi. Jotkut poikkeavat toiminnot voivat olla rikollisia.

Teoria
------

Poikkeavuutta pyrkii selittämään kolme sosiologista suuntausta: rakenteellinen funktionalismi, symbolinen interaktionismi ja konfliktiteoria.

Kirjallisuutta
--------------

* Anderson, Leon: *Deviance : Social Constructions and Blurred Boundaries.* University of California Press, 2017. ISBN 978-0-520-29237-6.
* Delaney, Tim: *Social Deviance.* Lanham : Rowman & Littlefield, 2017. ISBN 978-1-4422-5253-0.
* Jäntti, Saara ym. (toim.): *Hulluus ja kulttuurinen mielenterveystutkimus.* Jyväskylän yliopisto, 2019. Nykykulttuurin tutkimuskeskuksen julkaisuja, 1457-6899 ; 125. ISBN 978-951-39-7705-4.
Blohm & Voss BV 141 kentällä.
**Hamburger Flugzeugbau GmbH** (lyhenne HFB) perustettiin kesäkuussa 1933 telakkayhtiö Blohm & Vossin tytäryhtiöksi. Nimensä mukaan se toimi Hampurissa. Yhtiö lopetti toimintansa itsenäisenä yhtönä vuonna 1937 sulautuen konserniin nimikkeellä Blohm & Voss, Abteilung Flugzeugbau.

Historia
--------

Versailles’n rauhansopimuksen kieltäessä lentokoneenrakennuksen Saksalta ensimmäisen maailmansodan jälkeen, saksalaiset sotateollisuusyhtiöt etsivät keinoja kiertää kieltoa. Henschel pyrki saamaan telakkayhtiö Blohm & Vossin mukaan lentokonetehtaan perustamiseen. Täten syntyi Hamburger Flugzeugbau GmbH. 

Sen ensimmäinen lentokone oli kaksitaso, Ha 135. Sen suunnittelivat Reinhold Mewes ja Viktor Maugsch, joka tuli hetkeksi yhtiöön Heinkelilta ja siirtyi pian Fieselerille. Yksipaikkainen koulukone Ha 136 oli tehtaan uuden pääsuunnittelijan Richard Vogtin käsialaa. Hän siirtyi yhtiöön Dornierilta ja oli työskennellyt myös Japanissa Kawasaki Heavy Industriesin lentokonetehtaalla. Seuraava kone oli Ha 137, joka hävisi tarjouskilvassa Fieselerin Fi 98:lle.

Yritys päätyi vuonna 1969 Messerschmitt-Bölkow-Blohmille.

Lentokoneet
-----------

Blohm & Voss BV 238
* Blohm & Voss BV 40, hävittäjä
* Blohm & Voss Ha 135, koulukone
* Blohm & Voss Ha 136, koulukone
* Blohm & Voss Ha 137, rynnäkkökone
* Blohm & Voss BV 138, lentovene
* Blohm & Voss Ha 139, kuljetuskone
* Blohm & Voss Ha 140, vesikone
* Blohm & Voss BV 141, tiedustelukone
* Blohm & Voss BV 142, tiedustelukone
* Blohm & Voss BV 143, liitopommi
* Blohm & Voss BV 144, matkustajakone
* Blohm & Voss BV 155, hävittäjä
* Blohm & Voss P 194, taistelukone
* Blohm & Voss P 212, hävittäjä, jossa suihkumoottori
* Blohm & Voss BV 222, lentovene
* Blohm & Voss BV 238, suuri lentovene
* Blohm & Voss BV 246, liitopommi
* Blohm & Voss BV 250, maaversio koneesta BV 238
* Blohm & Voss P 205, hävittäjä
* HFB 320, matkailukone

### Konseptit

* Blohm & Voss P.184
* Blohm & Voss P.188, pommikone, jossa suihkumoottorit

Aiheesta muualla
----------------

* Saksalainen virtuaali-ilmailumuseo (Arkistoitu – Internet Archive)
* Walter Blohm - Muistelmia (Arkistoitu – Internet Archive)
* Hermann Pohlmann, Chronik eines Flugzeugwerks 1932-1945, Motorbuchverlag 1979, ISBN 3-87943-624-X
* Susanne Wiborg, Walther Blohm Schiffe und Flugzeuge aus Hamburg, Christians Verlag 1993, ISBN 3-7672-1189-0
* GlobalSecurity.org (englanniksi)
**Tosiasiallinen julkinen valta** tarkoittaa sitä, että viranomainen toteuttaa velvollisuutensa tai palauttaa asioiden tilan lainmukaiseksi voimakeinoja käyttämällä. Siinä puututaan esimerkiksi kansalaisen vapauteen tai omaisuuteen ja saatetaan käyttää voimatoimia, joista ei tehdä hallintopäätöstä. Yleensä tällaiseen toimintaan toimivaltainen viranomainen on poliisi. 

Poliisilla on oikeus vastarinnan murtamiseksi, henkilön paikalta poistamiseksi, kiinniottamisen toimittamiseksi, vapautensa menettäneen pakenemisen estämiseksi, esteen poistamiseksi taikka välittömästi uhkaavan rikoksen tai muun vaarallisen teon tai tapahtuman estämiseksi käyttää sellaisia tarpeellisia voimakeinoja, joita voidaan pitää puolustettavina.

Tosiasiallisen julkisen vallan piiriin luetaan myös henkilöön tai omaisuuteen kohdistuvat hallinnolliset turvaamistoimet. Keskeisiä henkilöön kohdistuvia toimia ovat tahdosta riippumaton psykiatrinen sairaalahoito, huostaanotto, säilöönotto ja eristäminen.

Virkamies, joka ylittää valtuutensa tai jättää toteuttamatta velvollisuutensa tosiasiallisen julkisen vallan käytössä, syyllistyy virkavirheeseen.

Lähteet
-------

1. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive)
2. ↑  *Encyclopædia iuridica fennica,* Suomalainen lakimiesyhdistys 1994–1999, ISBN 951-855-135-9, osa V palsta 943.
**Suininlahden koulu** on Siilinjärven eteläosassa, Toivalan taajamassa toimiva yläkoulu. Sen naapurina sijaitsee Toivalan koulu (alakoulu).

Lukuvuonna 2023–2024 koulussa oli noin 350 oppilasta. Koulun rehtori on Mervi Pulkkinen. Pulkkinen aloitti rehtorina syksyllä 2023 koulun rehtorina vuodesta 2011 toimineen Ilpo Kemppaisen jäädessä eläkkeelle.

Historiaa
---------

Suininlahden koulu oli aiemmin nimeltään Toivalan yläaste. Nimi muutettiin vuonna 2008.

Koulu rakennettiin vuonna 1988 paikalla aiemmin sijainneen puurakenteisen ja heikkokuntoisen "vanhan koulun" tilalle. Tontin vanhassa koulussa opetettiin silloisten Vuorelan ja Toivalan ala-asteiden ylimpiä luokkia. Loppuvaiheessa rakennuksessa sijaitsi Toivalan ala-asteen puukäsityöluokkia. Ennen Suininlahden koulun rakentamista Toivalan, Vuorelan ja Jännevirran oppilaat kävivät peruskoulun yläluokat (7.–9.) luokat silloisella Siilinjärven yläasteella.

Ruokala
-------

Suininlahden koulun kouluravintola, "Manteli", valittiin Vuoden Kouluravintolaksi vuonna 2008.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Suininlahden koulu, yhteystiedot *Peda.net*. Viitattu 9.1.2024.
2. ↑  Perusopetus - Koulut Siilinjärven kunta, siilinjarvi.fi. Viitattu 2.7.2019.
3. ↑  Suininlahden koulu Siilinjärven kunta via peda.net. Viitattu 2.7.2019.
4. ↑  Toivalan koulu Siilinjärven kunta, siilinjarvi.fi. Viitattu 2.7.2019.
5. ↑  Siilinjärven karttapalvelu: Koulun sijainti Siilinjärven karttapalvelu, karttapalvelu.siilinjarvi.fi. Viitattu 2.7.2019. [vanhentunut linkki]
6. ↑  Suininlahden koulu Siilinjärven kunta. Viitattu 9.1.2024.
7. ↑  Kemppainen, Ilpo: Rehtorin tervehdys *Peda.net*.  lokakuu 2023. Viitattu 9.1.2024.
**Toskanalainen maisema (Oliivipuita)** on suomalaisen taiteilijan Ellen Thesleffin öljymaalaus kankaalle, 40×40 cm, vuodelta 1908. Ateneumin taidemuseo osti sen kokoelmiinsa Thesleffin ensimmäisestä Helsingissä pitämästä yksityisnäyttelystä, joka pidettiin loppuvuodesta 1908.

Ellen Thesleff kirjoitti sisarelleen "tarttuvansa väreihin varmana ja vapaana, myös tietysti viivoihin. Mitä siitä tulee, en tiedä, joka tapauksessa jotakin ihmeellistä." Kirjoitus on vuodelta 1909, samalta emalin- ja mosaiikinhohtoiselta kaudelta kuin Toskanalainen maisema. Tuolloin hänen teoksensa olivat pienikokoisia, neliönmuotoisia ja palettiveitsellä maalattuja. Ne hehkuivat atmosfäärisesti ja ovat rytmiltäänkin kuin samassa hengessä toteutettuja.

Ellen Thesleff asui Firenzessä pitkiä aikoja 1900-luvun alussa , usein yhdessä sisariensa ja äitinsä kanssa. Italialainen elämä, valo ja rakennukset innostivat häntä.

Lähteet
-------

1. ↑  *Helmiriitta Sariola teoksessa Tuntematon horisontti - Suomen taidetta 1870-1920*. Helsinki: Ateneumin taidemuseo, 2000.

Leena Ahtola-Moorhouse: Ellen Thesleff: Toskanalainen maisema (Oliivipuita). Teoksessa Ateneum-opas. Toim. Timo Huusko, 2007, s.53.

Aiheesta muualla
----------------

* Teos Suomen Kansallisgallerian sivuilla: Kokoelmat: Toskanalainen maisema.  (Arkistoitu – Internet Archive)
**Kuoleman kauppiaat** (*Red Alert*) on jännitysromaani, jonka Alastair MacNeill on kirjoittanut Alistair MacLeanin tekemän kuvitteelliseen YK:n alaiseen järjestöön Unacoon liittyvän elokuvakäsikirjoituksen pohjalta. Romaani ilmestyi vuonna 1990. Sen on suomentanut Jukka Jääskeläinen, ja suomennoksen on julkaissut WSOY vuonna 1990.

Kirjan takakannen mukaan tarina kertoo, että tappava virus on anastettu. Jos virus pääsee vapaaksi, lukemattomat ihmiset ovat vaarassa. Varkaudesta on vastuussa Punaisten prikaatien terroristiryhmä, joka hyökkää Yhdysvaltain omistamaan Rooman lähellä olevaan laboratorioon. Laboratorion tieteellinen neuvonantaja löytyy kuolleena, ja virusta sisältävä pullo on kadonnut. Prikaati aikoo myydä aineen ja saada Italian pääministerin eroamaan virastaan. Unacon agentit Mike Graham, C. W. Whitlock ja Sabrina Carver saavat tehtäväkseen tiukan aikataulun puitteissa estää katastrofin syntymisen.

Lähteet
-------

1. 1 2  Kuoleman kauppiaat, Kirjasampo.fi, viitattu 11.3.2024
Kalojen-Valaskalan superjoukkoryhmä lähiympäristöineen 3D-mallina
**Kalojen-Valaskalan superjoukkoryhmä** on useasta superjoukosta (mukaan lukien Neitsyen superjoukko, johon myös Linnunrata kuuluu) koostuva galaksimuuri. Se on yksi suurimmista tunnetuista maailmankaikkeuden rakenteista ja ensimmäinen löydetty galaksimuuri eli -filamentti. Siihen kuuluu noin 60 superjoukkoa. Se on kooltaan noin miljardi valovuotta pitkä ja 150 miljoonaa valovuotta leveä ja massaltaan 1018 auringon massaa, josta Neitsyen superjoukko käsittää vain 0,1 %.

Tähtitieteilijä R. Brent Tully Havaijin yliopiston tähtitieteen laitokselta tunnisti rakenteen vuonna 1987.

Katso myös
----------

* Sloan Great Wall
* Huge-LQG

Lähteet
-------

1. ↑  Tully, R. B.: Alignment of clusters and galaxies on scales up to 0.1 C.  *Astrophysical Journal*, 1986, 303. vsk, s. 25–38. doi:10.1086/164049. Artikkelin verkkoversio. Viitattu 19.1.2019 (englanniksi).
2. 1 2  Wilford, John Noble: Massive Clusters of Galaxies Defy Concepts of the Universe *The New York Times*.  10.11.1987. Viitattu 19.1.2019 (englanniksi).

Aiheesta muualla
----------------

* Powell, Richard: There are nine main maps on this web page, each one approximately ten times the scale of the previous one *An Atlas of The Universe*.  30.7.2006. Viitattu 19.1.2019 (englanniksi).
**Nummelan terveysasema** on länsiuusimaalaisen Vihdin kunnan keskustaajamassa Nummelassa toimiva julkisen palvelun terveysasema. Sen palveluista vastaa Vihdin ja Karkkilan yhteisesti omistama Perusturvakuntayhtymä Karviainen. Terveysaseman yhteydessä toimii Huslabin laboratorio.

Terveysasema palvelee arkisin kello 8-16.

Kiireellisestä terveyskeskuspäivystystä tarjotaan virka-ajan ulkopuolella Lohjan sairaalan yhteispäivystyksessä (Sairaalatie 8, B-ovi, Lohja). Vihtijärven asukkaita palvelee kuitenkin Hyvinkään sairaalan yhteispäivystys. Ennen yhteispäivystykseen saapumista tulisi soittaa Päivystysavun palvelunumeroon (116 117), hätätilanteissa luonnollisesti yleiseen hätänumeroon (112).

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Lääkärien ja hoitajien vastaanotot Perusturvakuntayhtymä Karviainen, karviainen.fi. Viitattu 13.3.2021.
2. ↑  Nummelan terveysaseman laboratorio Helsingin ja Uudenmaan sairaanhoitopiiri (HUS), hus.fi. Viitattu 13.3.2021.
3. 1 2  Päivystys Perusturvakuntayhtymä Karviainen, karviainen.fi. Viitattu 13.3.2021.
4. ↑  Päivystys (Lohjan sairaala) hus.fi. Viitattu 13.3.2021.

Aiheesta muualla
----------------

* Nummelan terveysaseman sijainti: Nummenselkä 2, Vihti (kartta.vihti.fi)
**Mikkelin Pitäjänkirkko** (vuoteen 2013 **Mikkelin maaseurakunnan kirkko**) on Mikkelissä sijaitseva puukirkko. Kirkon on suunnitellut arkkitehti Charles Bassi ja se valmistui 1817. Kirkko on Suomen suurimpia puukirkkoja ja malliltaan kaksoisristikirkko, jonka pohjapiirroksessa on kaksi ristiä päällekkäin. Alttaritaulu on Amélie Lundahlin tekemä jäljennös Pierre-Paul Prud’honin maalaamasta taulusta, joka kuvaa Kristusta ristillä.

Kirkko tunnettiin vuoteen 2013 asti Mikkelin maaseurakunnan kirkkona. Maaseurakunnan yhdistyttyä uuteen Mikkelin tuomiokirkkoseurakuntaan kirkko nimettiin Mikkelin Pitäjänkirkoksi.

Hautausmaa ja läheiset rakennukset
----------------------------------

Mikkelin Pitäjänkirkon kellotapuli.
Kirkon pohjoispuolella on kahdeksankulmainen kellotapuli, joka edustaa itäsuomalaista tapulityyppiä. Tapuli on rakennettu Matti Salosen johdolla vuonna 1815.

Kirkkotarhassa kirkon kaakkoispuolella sijaitsee sankarihauta-alue, jonka pronssinen sankaripatsas *Velvollisuus* on Kalervo Kallion suunnittelema vuodelta 1959.

Kirkon luoteispuolella sijaitsee edelleen käytössä oleva hautausmaa. Lounaispuolella sijaitseva kivinen pitäjänmakasiini vuodelta 1848 on muutettu Suur-Savon museoksi vuosina 1959-1960. Kirkonmäellä oleva entinen pitäjäntupa toimi maalaiskunnan kunnantalona vuoteen 1912 asti. Kirkon itäpuolella on kiviaidan ympäröimä vanha hautausmaa, joka on perustettu vuonna 1817.

Katso myös
----------

* Mikkelin pitäjän vanha kirkko

Lähteet
-------

1. ↑  Mikkelin Pitäjänkirkko Mikkelin tuomiokirkkoseurakunta. Viitattu 29.7.2014.
2. ↑  *Mikkelin kirkot [esite]*, s. [5-6]. Mikkelin tuomiokirkkoseurakunta, [s.a.].
3. ↑  Mehtälä, Anssi: Mikkelissä on nyt Pitäjänkirkko  17.1.2013. Länsi-Savo. Viitattu 29.7.2014. [vanhentunut linkki]
4. 1 2 3  Mikkelin maaseurakunnan kirkko ja hautausmaat *www.rky.fi*. Viitattu 8.12.2022.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Mikkelin Pitäjänkirkko** Wikimedia Commonsissa

* Mikkelin Msrk:n kirkko (rakennusperintörekisteri) *Kulttuuriympäristön palveluikkuna kyppi.fi*. Museovirasto.
* Mikkelin maaseurakunnan kirkko, Suomen Kuvalehti, 02.02.1929, nro 5, s. 14, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
**Kaino Kaarlo Esaias (Esa) Hyyppä** (14. kesäkuuta 1902 Lapua – 27. elokuuta 1977) oli suomalainen geologi. 

Hyyppä oli Geologisen tutkimuslaitoksen maaperäosaston johtaja 1946–1969, vuodesta 1962 professorin arvolla. Hän selvitti Suomen glasiaaligeologiaa, myöhäisjääkauden ja sen jälkeisen ajan Itämeren vaiheita ja myös kasvillisuuden ja ilmaston kehitystä Suomessa. Häntä kiinnosti varsinkin Itämeren rantojen siirtymisen tutkiminen.

Hyyppä työskenteli Geologisen laitoksen apulaisgeologina vuosina 1934–1938, valtiongeologina vuosina 1938–1946 ja sen jälkeen Geologisen laitoksen maaperäosaston ensimmäisenä johtajana aina eläkkeellejäämiseensä saakka. Hän osallistui professori Väinö Auerin johtamaan vuosien 1928–1929 tutkimusmatkaan Tulimaalle ja suoritti omia tutkimusretkiä Yhdysvaltoihin vuosina 1938–1939 ja 1959. Hyyppä oli kvartäärigeologian dosentti Helsingin yliopistossa vuosina 1933–1969. Hänet vihittiin yhdysvaltalaisen Colby Collegen kunniatohtoriksi vuonna 1939.

Hyypän vanhemmat olivat osuuskaupan johtaja Esa Hyyppä ja Hulda Alina Niinistö ja toinen puoliso vuodesta 1946 Helka Haarma. Ylioppilaaksi Hyyppä tuli 1922 ja valmistui filosofian kandidaatiksi ja lisensiaatiksi 1933. Tohtoriksi hän väitteli 1935 aiheesta *Die postglazialen Niveauverschiebungen auf der karelischen Landenge*.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Kuolleita (maksullinen artikkeli) Helsingin Sanomat 1.9.1977, HS Aikakone. Viitattu 13.4.2018.
2. ↑  Facta2001, WSOY 1981, 6. osa, palsta 300.
3. ↑  L. Arvi P. Poijärvi, Ilmari Havu, Mauno Jääskeläinen (toim.): *Kuka kukin on (Aikalaiskirja). Henkilötietoja nykypolven suomalaisista 1950*, s. 218. Helsinki: Kustannusosakeyhtiö Otava, 1949.

Aiheesta muualla
----------------

* Esa Hyyppä : Suomen miehiä Tulimaata tutkimassa. Puolitoista vuorokautta Isla Martalla, Suomen Kuvalehti, 02.02.1929, nro 5, s. 19, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Suomi (KANTO)
* Yhdysvallat
* Alankomaat

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Pieni Savijärvi** on syvyyssuhteiltaan epäyhtenäinen metsäjärvi Lieksan pohjoisosassa Pohjois-Karjalan maakunnassa. Sen pinta-ala on 79 hehtaaria. Etäisyys Joensuusta on 113 kilometriä pohjoiseen.

Maantiede
---------

Pienen Savijärven ulottuvuus lounaasta koilliseen on 1,8 kilometriä. Järven eteläisimmän osan muodostaa Haukkalahti, jonka suulla sijaitsee muutaman aarin laajuinen nimetön saari. Järven pohjoinen osa on länsi–itäsuuntaisesti yli kilometrin leveä. Yli neljäsosa Pienestä Savijärvestä on vähintään kymmenen metriä syvä. Syvin alue sijaitsee järven kaakkoispuolisen Kesävaaran tuntumassa; kymmenen metrin syvyyskäyrä kulkee paikoin vain muutaman metrin päässä Kesävaaran rannalta.

Pienen Savijärven rannat ovat metsä- ja suomaata. Järven luoteispuolella sijaitsee Äijänpäivänjärvi ja koillispuolella Savijärvi.

Pienen Savijärven vesitilavuus on 5 872 000 kuutiometriä.

Pieni Savijärvi (04.435.1.014) kuuluu Savijoen valuma-alueeseen (04.435), joka on kolmannen jakovaiheen vesistö Vuoksen vesistössä (04). Toinen jakovaihe on Nurmijärven alue (04.43) ja ensimmäinen on Pielisen reitin valuma-alue (04.4). Savijoen alueeseen kuuluu 15 vähintään hehtaarin laajuista järveä. Laajimmat ovat Savijärvi, Pieni Savijärvi ja Särkilampi.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Pieni Savijärvi, vakavesi, Lieksa
2. 1 2 3 4 5 6 7 8 9 10  Ympäristö.fi : Ympäristötiedon hallintajärjestelmä Hertta Ympäristötiedon hallintajärjestelmä Hertta. Viitattu 16.7.2022.
3. ↑  Pieni Savijärvi. Järviwiki. Viitattu 16.7.2022.
4. ↑  Savijoen valuma-alue (04.435). Järviwiki. Viitattu 16.7.2022.
**Opiskelijakirjasto** oli yksi niistä Helsingin yliopiston kirjastoista, jotka yhdistettiin vuonna 2012 uuteen Helsingin yliopiston kirjastoon ja sen keskustakampuksen pääkirjastoon.

Opiskelijakirjasto profiloitui palvelemaan erityisesti keskustakampuksen perustutkinto-opiskelijoiden tarpeita. Kirjasto lainasi ennen kaikkea kurssikirjallisuutta, ja lisäksi sillä oli laajat kokoelmat sekä muuta tieteellistä kirjallisuutta että kaunokirjallisuutta. Vuonna 2004 kirjaston painetun kokoelman laajuus oli yhteensä 340 000 nidettä, minkä lisäksi sinne tuli yli kaksi sataa kausijulkaisua.

Historiaa
---------

Opiskelijakirjasto oli alun perin Ylioppilaskunnan kirjasto. Se perustettiin **Yleinen Ylioppilaskirjasto** (ruots. *Allmänna Studentbibliotek*) -nimisenä jo vuonna 1858, kun yliopiston osakuntien vanhat kirjastot yhdistettiin. Yleinen Ylioppilaskirjasto toimi aluksi Pihlflycktin talossa (nykyinen osoite Hallituskatu 3) vuoteen 1870 asti ja sen jälkeen Ylioppilastalossa (nykyään Vanha ylioppilastalo, Mannerheimintie 3). Vuonna 1892 kirjasto sai oman rakennuksen ja uudeksi nimekseen (vuoteen 1974 asti) **Ylioppilaskunnan kirjasto** (*Studentkårens bibliotek*). 

Kirjaston pitkäaikainen johtaja, vuodesta 1942 aina vuoteen 1969 asti, oli kirjastoneuvos Kaarlo Lausti.

Vuonna 1974 ylioppilaskunta luovutti kirjaston valtiolle, ja vuodet 1974–1996 kirjasto kuului hallinnollisesti Helsingin yliopiston kirjastoon (nyk. Kansalliskirjasto). Vuonna 1997 Opiskelijakirjasto kuitenkin irrotettiin Helsingin yliopiston kirjastosta yliopiston konsistorin alaiseksi erillislaitokseksi. 

Kirjasto siirtyi vuonna 1996 Domus Academicalta entiseen Pukevan tavarataloon Vuorikadulle. Korttelin sisäpihalle rakennetussa uudisrakennuksessa toimiva oppimiskeskus Aleksandria avattiin vuonna 2003. Vuonna 2009 Opiskelijakirjasto siirtyi osoitteeseen Fabianinkatu 32. Vuonna 2010 Opiskelijakirjaston entisten tilojen paikalle aletiin rakentaa uutta kirjastorakennusta Helsingin yliopiston kirjaston Keskustakampuksen kirjastolle. Tämä Kaisa-taloksi kutsuttu rakennus avautui yleisölle syksyllä 2012. Opiskelijakirjaston kokoelmat ja palvelut on sulautettu keskustakampuksen kirjastoon.

Lähteet
-------

1. 1 2  Keskustakampuksen kirjaston historia *Helsingin yliopiston verkkosivusto*.  21.12.2011 (muokattu viimeksi). Viitattu 18.1.2012.
2. ↑  Kaisa Sinikara: Johtaja kampanjoi uuden kirjastorakennuksen. Kirjastoneuvos Kaalo Lausti. HS 13.6.2002. (Tilaajille)
3. ↑  Jättikirjaston rakentaminen alkaa *Ylioppilaslehti*.  19.2.2010. Viitattu 8.2.2013.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuusi, Hanna: *Lainatut, viivatut, tentityt. Ylioppilaskunnan kirjasto/Helsingin yliopiston opiskelijakirjasto 1858–2009*. Helsinki: Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, 2011. ISBN 978-952-222-280-0 (sid.).
* Helsingin yliopiston kirjaston keskustakampuksen kirjaston verkkosivusto (Arkistoitu – Internet Archive)
* Opiskelijakirjaston historiikki (Arkistoitu – Internet Archive)
* Helka-tietokanta
| "Smoke on the Water"Deep Purple |
| --- |
| Singlen "Smoke on the Water" kansikuva |
| Singlen tiedot |
|  Albumilta | *Machine Head* |
|  Julkaistu | toukokuu 1973 |
|  Tuottaja(t) | Deep Purple |
|  Tyylilaji | hard rock |
|  Kesto | 03.54 (singleversio) |
|  Levy-yhtiö | Yhdistynyt kuningaskunta Purple Records Yhdysvallat Warner Bros. Records |
| Deep Purplen muut singlet |
| "Never Before"1972 | "Smoke on the Water"1973 | "Woman from Tokyo"1973 |

"**Smoke on the Water**" on Deep Purple -yhtyeen vuonna 1972 julkaistu hard rock -kappale sen kuudennelta studioalbumilta *Machine Head*. Singlenä se ilmestyi toukokuussa 1973. 

Kappaleen sanoitus perustuu tositapahtumiin. Deep Purple saapui vuoden 1971 joulukuussa Montreux’ssa Sveitsissä The Rolling Stones -yhtyeen liikkuvassa levytysstudiossa pidettävään sessioon. Deep Purple saapui kaupunkiin illalla.

Kasinon teatterissa oli levytystä edeltävänä iltana Frank Zappan ja The Mothers of Invention -yhtyeen konsertti. Siellä syttyi tulipalo, jonka väitetään aiheutuneen innokkaan fanin laukaisemasta valopistoolin ammuksesta. Tähän viittaavat laulun sanat "*Some stupid with a flare gun, burned the place to the ground*". Koko kasino tuhoutui tulipalossa. Yksi tekija on jaakon kivet 

Yhtyeen onneksi se oli jättänyt studion pystytyksen seuraavalle päivälle, sillä muuten kaikki äänityskalusto olisi tuhoutunut tulipalossa. Levy nauhoitettiin sittemmin Grand Hotellissa, kuten sanoituskin kertoo. Ilman kerrottuja tapahtumia "Smoke on the Water" olisi jäänyt todennäköisesti syntymättä.

Yhtyeen jäsenet eivät aluksi pitäneet kappaletta erityisen hyvänä*lähde?*, mutta se julkaistiin kuitenkin lopulta singlenä vuonna 1973. Kappale on myös julkaistu useilla Deep Purplen kokoelmilla ja kappaleesta on sittemmin muodostunut yksi merkittävimmistä rock-kappaleista. Se kuuluu usein aloittelevan kitaristin ensimmäisiin harjoituksiin.

Vuonna 2004 *Rolling Stone* -musiikkilehti sijoitti "Smoke on the Waterin" The 500 Greatest Songs of All Time ("500 parasta kappaletta kautta aikojen") listalla kappaleen sijalle 426.

Lähteet
-------

1. ↑  Smoke on the Water / Smoke on the Water (Live) by Deep Purple : Reviews and Ratings - Rate Your Music *rateryourmusic.com*. Viitattu 12.7.2011.
2. ↑  Rolling Stones Magazine’s Top 500 songs *metrolyrics.com*.  Arkistoitu 4.5.2010. Viitattu 29.12.2010.

Aiheesta muualla
----------------

* Deep Purple - Smoke On The Water (Live) YouTubessa.
**Vesa Mikkola** (s. 20. tammikuuta 1965) on suomalainen pesäpalloilija. Mikkola edusti pääsarjaurallaan kasvattajaseuraansa Kouvolan Pallonlyöjiä, Imatran Pallo-Veikkoja ja Haminan Palloilijoita. 

Imatran Pallo-Veikoissa pelatessaan Mikkola saavutti yhden SM-kullan kaudella 1991 ja kolme SM-hopeaa kausina 1989, 1990 ja 1993. Kaudella 1988 Mikkola voitti lyöjäkuninkuuden ja tehotilaston. Kaudella 1991 Mikkola valittiin Vuoden pesäpalloilijaksi. Mikkola pelasi urallaan kahdeksan Itä-Länsi-ottelua ja neljä Liitto-Lehdistö-ottelua. Hän pelasi ulkokentällä ykkösvahtina. Mikkola pelasi urallaan Pesäpallon SM-sarjassa ja Superpesiksessä yhteensä 366 runkosarjaottelua. Näissä hän löi 26 kunnaria ja 471 tavallista juoksua, toi 198 juoksua ja keräsi 1 511 kärkilyöntiä. Mikkola pelasi urallaan 44 ylemmän loppusarjan ottelua. Näissä hän löi kahdeksan kunnaria ja 45 tavallista juoksua, toi 27 juoksua ja keräsi 181 kärkilyöntiä. Mikkola pelasi urallaan 17 alemman loppusarjan ottelua. Näissä hän löi kaksi kunnaria ja 13 tavallista juoksua, toi kymmenen juoksua ja keräsi 79 kärkilyöntiä.

Lähteet
-------

1. ↑
**Ahlaisten kirkonkylä** (tilastollisena taajamana vuonna 2014 **Ahlainen**) on kirkonkylä, tilastollinen taajama ja Museoviraston määrittelemä valtakunnallisesti merkittävä rakennettu kulttuuriympäristö Ahlaisissa Porissa Satakunnassa.

Ahlaisten taajaman maa-pinta-ala oli vuoden 2021 lopussa 3,08 km² ja väkiluku 347, mikä tuotti väestötiheydeksi taajamassa 112,7 henkilöä / km².

Näkymä kujalle kirkon lähellä.
Ahlaisten kirkonkylä on Museoviraston mukaan eräs parhaiten vanhan rakenteensa säilyttäneistä kirkonkylistä Suomessa. Kirkonkylän vanhin asutus sijaitsee harjuselänteellä Ahlaistenjoen varressa, ja jokirannassa Vaaksholmassa on pienimuotoisempaa asutusta. Kylän keskustassa Alakylässä on vuonna 1796 rakennettu ja vuonna 1908 uusittu Ahlaisten kirkko johon liittyy kellotapuli vuodelta 1834. Taajaman itäosa kuuluu Ylikylän kylään.

Kirkonkylään lännessä rajoittuva Ahlaistenjoen suisto kuuluu Pooskerin saariston Natura 2000 -suojelualueeseen.

Lähteet
-------

1. ↑  Taajamat väkiluvun ja väestöntiheyden mukaan, 2021 *Tilastokeskuksen PxWeb-tietokannat*. Tilastokeskus. Viitattu 5.4.2023. [vanhentunut linkki]
2. ↑  Ahlaisten kirkonkylä *Valtakunnallisesti merkittävät rakennetut kulttuuriympäristöt RKY*. Museovirasto.
3. ↑  Pooskerin saaristo  12.8.2013. Varsinais-Suomen ELY-keskus.  Arkistoitu 23.4.2016. Viitattu 10.4.2016.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Ahlaisten kirkonkylä** Wikimedia Commonsissa
**Alberto Mazzucato** (28. heinäkuuta 1813 Udine – 31. joulukuuta 1877 Milano) oli italialainen säveltäjä, kapellimestari ja musiikkipedagogi.

Mazzucato syntyi kasvitieteilijä Giovanni Mazzucaton ja Elisabetta Rinoldin pojaksi. Hän aloitti pianonsoiton opettelun noin 11-vuotiaana. Perheensä vaatimuksesta hän suoritti matematiikan opintoja Padovan yliopistossa. Samalla Mazzucato sai sävellysopetusta P. Brescianilta. Maaliskuussa 1834 esitettiin Padovassa hänen kolminäytöksinen oopperansa *La fidanzata di Lammermoor* (libretto: Pietro Beltrame), joka edelsi vuodella Gaetano Donizettin teosta *Lucia di Lammermoor*. Mazzucato sävelsi urallaan suuren määrän oopperoita. Häneen vaikuttivat huomattavasti Pariisissa vietetyt jaksot 1836–1837 ja 1855. Esimerkiksi ooppera *I due sergenti* (1841) oli huomattava menestys. Giuseppe Verdi haukkui teoksen kirjeessään Giuseppe Demaldèlle, mutta hänellä ja Mazzucatolla oli myöhemmin läheiset välit. Mazzucaton tuotantoon kuuluu oopperoiden ohella muun muassa lauluja ja hengellisiä teoksia.

Mazzucato asui 1830-luvun jälkipuoliskolta pysyvästi Milanossa. Hän opetti Milanon konservatoriossa ensin laulua, sitten vuodesta 1850 filosofiaa ja musiikkihistoriaa sekä vuodesta 1851 sävellystä, harmoniaa ja soitinnusta. Vuodesta 1872 kuolemaansa hän toimi Milanon konservatorion johtajana. Hänen oppilaidensa joukossa olivat Arrigo Boito, Franco Faccio, Amintore Galli, Giulio Ricordi, Jacopo Foroni, Antônio Carlos Gomes, Adolfo Fumagalli, Carlotta Ferrari, Marietta Gazzaniga ja Teresa De Giuli Borsi. Mazzucato oli La Scalassa *maestro al cembalo* (1854–1867), sitten kapellimestari (1867–1868). Hän oli La Scalan ensimmäinen nykyaikainen kapellimestari. Hän johti La Scalassa Verdin *Don Carloksen* vuonna 1868. Verdi lähetti Mazzucatolle tärkeitä kirjeitä teoksen tulkinnasta.

Mazzucato työskenteli myös musiikkikriitikkona. Hän käänsi italiaksi tärkeitä laulun, harmonian ja soitinnuksen tutkielmia. Lisäksi hän toimitti teoksen *Atlante della musica antica*. Mazzucaton poika Giannandrea Mazzucato oli musiikkipedagogi ja -kriitikko. Hänen tyttärensä Eliza Mazzucato Young muutti Yhdysvaltoihin ja työskenteli säveltäjänä.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Angelo Rusconi, Mazzucato, Alberto Treccani, viitattu 9.3.2024 (italiaksi)
**Kringvarp Føroya** (lyh. **KvF**) on Färsaarten yleisradioyhtiö. Yhtiön hallituksen puheenjohtajana on vuodesta 2019 asti toiminut juristi ja toimittaja Elin Winther Poulsen.

Historia
--------

Färsaarten paikallishallinto teki vuonna 1956 päätöksen radiolähetysten aloittamisesta Färsaarilla ja radiokanava *Útvarp Føroya* aloitti lähetykset 6. helmikuuta 1957. Ensimmäisenä radiokanavan johtajana toimi pappi Alex Tórgarð, ja aluksi ohjelmaa lähetettiin puoli tuntia päiväsaikaan sekä tunti ilta-aikaan. Sisältö oli lähinnä uutisia, säätietoja sekä joitain keskusteluohjelmia ja musiikkia.

Lailliset TV-lähetykset alkoivat 1. huhtikuuta 1984, kun paikallishallinnon päätöksellä perustettu televisiokanava *Sjóvarp Føroya* aloitti toimintansa. Tätä ennen televisiovastaanottimilla oltiin katsottu DR:n (Tanskan yleisradio) ohjelmia, mikä ei ollut sallittua.

Útvarp Føroyan ja Sjóvarp Føroyan yhdistymistä alettiin pohtia jo sen jälkeen kun TV-kanava perustettiin. Virallisesti se tapahtui kuitenkin vasta, kun KvF aloitti toimintansa 1. tammikuuta 2005..

Ohjelmatarjonta
---------------

KvF:n ohjelmistoon kuuluvat mm. uutiset, lastenohjelmat, sarjat. Sen rahoitus tulee televisiolupamaksuilla, mainoksilla ja paikallisten rahapelien tuotoilla.

Uutis- ja ajankohtaisohjelmista *Dagur og vika* kokoaa päivän uutiset reilun puolen tunnin lähetykseksi. Uutisia lähetetään myös tanskalaisella viittomakielellä. Vaalien alla sekä TV- että radiokanavilla on omia vaalitenttejään.

Hengellistä ohjelmaa edustaa muun muassa *Credo*, jossa puhutaan kirkosta, etiikasta ja filosofiasta. Myös jumalanpalveluksia voi seurata niin radiosta kuin televisiosta.

Nuorisolle suunnattu media *Røddin* aloitti toimintansa itsenäisenä toimijana vuonna 2010, mutta sopi kolme vuotta myöhemmin siirtyvänsä KvF:n nuorisoalustaksi. Røddinin ohelmistoon kuuluvat Has#tag-podcast, blogit ja nuoria kiinnostavat uutiset.

Lähteet
-------

1. ↑  Starvsfólkayvirlit *Kringvarp Føroya*. Viitattu 29.12.2019.
2. ↑  Egholm, Sverri: Elin Winther Poulsen verður forkvinna í kringvarpsstýrinum *Dagar.fo*.  4.1.2019. Viitattu 29.12.2019. (fääriksi)
3. 1 2 3  Søgan hjá KvF *Kringvarp Føroya*.  2019. Viitattu 29.12.2019. (fääriksi)
4. ↑  Everyday life in the Faroes *Framtak*.  2019. Framtak. Viitattu 29.12.2019. (englanniksi)
5. 1 2  Sendingar *Kringvarp Føroya*.  2019. Viitattu 29.12.2019. (fääriksi)
6. ↑  Credo  2019. KvF. Viitattu 29.12.2019. (fääriksi)
7. ↑  Røddin *Kringvarp Føroya*.  2019.  Arkistoitu 21.12.2019. Viitattu 29.12.2019. (fääriksi)
**Kirsti Inkeri Puhtila**, (o.s. **Kasurinen**; 23. heinäkuuta 1929 Sortavala – 17. kesäkuuta 2006 Helsinki) oli suomalainen toimittaja, kirjailija ja sanoittaja.

Puhtilan vanhemmat olivat metsänhoitaja Juho Jaakko Kasurinen ja talousopettaja Martta Kuokka. Hän pääsi ylioppilaaksi 1948 Kuopion yhteiskoulusta. 

Puhtila oli Yleisradion palveluksessa muun muassa Lasten Radion musiikkiohjelmien tuottajana. Hän sävelsi ja sanoitti myös lastenlauluja joista tunnetuin lienee vuonna 1962 ensimmäisen kerran levytetty "Pekka-naakka". Puhtila teki 1970-luvulla lastenlauluja yhteistyössä säveltäjä Jorma Panulan kanssa. Irina Milanin esittämät laulut julkaistiin 1976 *Musta Perhonen* -nimisellä albumilla.

Kirsti Puhtila oli naimisissa vuodesta 1956 radiotoimittaja ja sanoittaja Sauvo "Saukki" Puhtilan kanssa. Heidän poikiaan ovat toimittaja Matti Puhtila sekä sanoittaja-sarjakuvapiirtäjä Petri (Putri) Puhtila.

Radiokuunnelmia
---------------

* *Nyppy, Heiralla ja helikopteri*. 1961
* *Hiljaisuusmitali*. 1962
* *Helikopterihylje ja sammakko*. 1964
* *Lammen salaisuus I-II*. 1966
* *Lähdettiin läiskimään, sanoi sammakko*. 1973
* *Joutsenen kultainen kruunu*. 1976
* *Taikapihlaja*. 1977
* *Suhiseva suksi*. 1984
* *Usvahevosen satula* : lastenkuunnelma. 1985
* *Tontun jäljet* : 10-osainen kuunnelma. 1986
* *Sammakon häät* : lastenkuunnelma. 1987
* *Joutsenen hopeatorvi* : 7-osainen kuunnelma. 1987-1989
* *Punainen kissa* : 3-osainen kuunnelma. 1987

Muuta tuotantoa
---------------

* *Pööpöti, kummipoika* : satu, kuvitus Yrjö Sormunen. Otava 1962
* *Sateenkaaren portti* : 9-osainen televisionäytelmä. TV-2 1985

Lähteet
-------

* Pohjoissavolaisen kaunokirjallisuuden bibliografia : Kirsti Puhtila (Arkistoitu – Internet Archive)

### Viitteet

1. ↑  Elvis ry : lyhyet uutiset : Kirsti Puhtila 23.7.1929 - 17.6.2006 (Arkistoitu – Internet Archive)


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |

 |
**Vapaussoturi** on Vapaussodan Perinneliitto ry:n kustantama lehti, jonka päätoimittaja on filosofian tohtori, historiantutkija Vesa Määttä.

Lehden perusti vuonna 1959 Vapaussoturien Huoltosäätiö tiedotuslehdekseen. Vuonna 1994 lehden kustantajaksi tuli Vapaussodan Perinneliitto ry. Lehden ensimmäinen päätoimittaja oli Vapaussoturien Huoltosäätiön hallituksen puheenjohtaja, eversti Wiljo Rommi, ja toimittaja oli Eero Rekola. Muita toimittajia ovat olleet opettaja Kaarlo Pitkänen ja toimittaja Olavi Vänttinen. 1990-luvun alusta vuoteen 2006 päätoimittaja oli dosentti Mikko Uola, ja hänen jälkeensä Jussi Niinistö kevääseen 2011, jolloin päätoimittajaksi tuli Vesa Määttä.

Lehden aihepiiri on itsenäinen Suomi, Suomen sotien muisto sekä suojeluskunta- ja lottaperinne. Lehti ilmestyy viisi kertaa vuodessa.

Lehden julkaisijat
------------------

* Vapaussodan Perinneliitto ry
* Vapaussoturien Huoltosäätiö
* Suomen Lottaperinneliitto ry
* Suojeluskuntien ja Lotta Svärdin Perinteiden Liitto ry
* Vapaussodan Invalidien Muistosäätiö
* Akateemisen Karjala-Seuran Perinneyhdistys ry
* Tammikuun 28 päivän Säätiö

Lähteet
-------

1. ↑  Vapaussoturi-lehti *vapaussoturi.fi*.  Arkistoitu 23.12.2015. Viitattu 15.12.2015.
2. ↑  Vesa Määttä *gummerus.fi*.  Arkistoitu 22.12.2015. Viitattu 16.12.2015.
3. 1 2  Vapaussoturi-lehti *vapaussoturi.fi*.  Arkistoitu 24.5.2015. Viitattu 15.12.2015.
**Naba Jabado** on kanadalainen pediatri ja onkologi.

Jabado sai lääketieteellisen oppiarvonsa Pierre ja Marie Curien yliopistosta Pariisista. Hän sai myös filosofian tohtorin oppiarvon immunologiassa Pariisin Institut national de la santé et de la recherche médicalesta. Jabado sai residenssin hematologiassa, immunologiassa sekä pediatriassa Hôpital Necker–Enfants malades'ssa ja tohtorityön jälkeisen tutkimusstipendin biokemiassa McGillin yliopistossa. Jabado aloitti uransa itsenäisenä tutkijana McGillin yliopiston Health Centren tutkimusinstituutissa (RI-MUHC) vuonna 2003. Tällöin hän kehitti lasten aivokasvainten tutkimusohjelman. Jabado nousi RI-MUHC:n päätutkijaksi. Hän on työskennellyt pediatrian ja ihmisen genetiikan professorina McGillin yliopistossa. Hän on myös toiminut Montreal Children's Hospitalin hematologian ja onkologian laitoksen lääkärinä.

Jabado on edennyt kansainvälisesti johtavaksi tutkijaksi neuro-onkologian alalla. Hän on saanut kutsuja puhujaksi keskeisiin symposiumeihin ja johtavien yliopistojen tilaisuuksiin. Jabadon vertaisarvioituja tutkimuksia on julkaistu muun muassa lehdissä *Nature Genetics*, *Nature*, *Science*, *Cancer Cell International* ja *Cell*. Jabado on Royal Society of Canadan Fellow. Vuonna 2021 hänelle myönnettiin Canadian Cancer Societyn Robert L. Noble -palkinto havainnoistaan lasten glioblastoomien geneettisestä pohjasta ja lasten glioblastoomien perustavanlaatuisesta eroavaisuudesta aikuisten vastaavista kasvaimista. Jabadon työ on vaikuttanut merkittävästi lapsuusiällä ilmenevien aivokasvainten ymmärrykseen. Muita hänen saamiaan palkintoja ovat olleet Rooman Fondazione Atena Onlusin myöntämä Atena-palkinto, Canadian Cancer Societyn William E. Rawls -palkinto, Canadian Gene Cure Foundationin Champions of Genetics -palkinto, McGillin Maude Abbott -palkinto, Aldo Research Award of Excellence ja Montreal Children's Hospitalin Prix Jean Coutu.

Lähteet
-------

1. 1 2  Robert L. Noble Prize Awarded to Dr. Naba Jabado McGill University 6.6.2021, viitattu 5.12.2023
2. 1 2 3 4 5  Dr. Naba Jabado, MD, PhD Naba Jabado Lab, viitattu 5.12.2023
3. 1 2 3 4  Naba Jabado, MD, PhD, Pediatric Hemato-Oncologist Montreal Children's Hospital, viitattu 5.12.2023
4. 1 2  Dr. Naba Jabado Canadian Institutes of Health Research, viitattu 5.12.2023


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Tieteilijät Muokkaa Wikidatassa | 
* ORCID

 |

 |
Albert Saléza Otellon roolissa
**Albert Saléza** (18. lokakuuta 1867 Brugge – 26. marraskuuta 1916 Pariisi) oli ranskalainen oopperalaulaja, joka oli äänialaltaan tenori.

Saléza opiskeli Saint-Yves Baxin ja Louis-Henri Obinin johdolla Pariisin konservatoriossa. Hän debytoi Édouard Lalon oopperassa *Le roi d'Ys* Opéra-Comiquessa 19. heinäkuuta 1888. Tämän jälkeen hän teki esiintymisiä Rouenissa, Bordeaux'ssa ja Nizzassa. 16. toukokuuta 1892 Saléza teki ensimmäisen esiintymisensä Pariisin oopperassa Ernest Reyerin teoksessa *Salammbô*. Vuonna 1894 hän oli kantaesittämässä César Franckin oopperaa *Hulda* ja Charles-Édouard Lefebvren oopperaa *Djelma*. Ensimmäiset esiintymisensä Covent Gardenissa ja Metropolitan-oopperassa Saléza teki vuonna 1898. Molemmissa oopperataloissa hän esiintyi tuolloin Charles Gounod'n Romeona.

Saléza jatkoi säännöllistä esiintymistä Pariisissa, kunnes liittyi Pariisin konservatorion henkilökuntaan vuonna 1911.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Nicolas Slonimsky, Laura Kuhn, Dennis McIntire, Saléza, Albert Baker’s Biographical Dictionary of Musicians, viitattu 10.3.2024 (englanniksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |

 |
**Ota Weinberger** (1919 Brno, Tšekkoslovakia – 2009 Graz, Itävalta) oli juristi ja oikeusteoreetikko, joka tuli tunnetuksi institutionaalisen oikeusteorian kehittäjänä. Weinberger opetti oikeustiedettä Grazin yliopistossa.

Weinberger syntyi 1919 Määrin alueella saksankieliseen juutalaisperheeseen. Weinberger aloitti lakiopintonsa Masaryk-yliopistossa, mutta ne keskeytyivät koska toisen maailmansodan aikana natsit veivät perheen Buchenwaldin keskitysleirille. Hän suoritti opintonsa loppuun sodan jälkeen.

Oikeusteorian saralla Weinberger kirjoitti moraalin asemasta oikeuslähteenä ja siitä miten moraalisääntö voi tavoittaa oikeussäännön aseman. Hänen ajatustaan tuki myöhemmin Neil MacCormick, ja he päätyivät kirjoittamaan aiheesta yhdessä kirjoja.

Lähteet
-------

1. 1 2  Aarnio, Aulis: *Oikeutta etsimässä*. Talentum, 2014.
2. ↑  Ota Weinberger ist tot > Kleine Zeitung *web.archive.org*.  23.9.2014. Viitattu 13.3.2024.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Katalonia
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Stefanus** oli roomalainen pappi, joka valittiin maaliskuussa 752 paavi Sakariaan seuraajaksi. Koska Stefanus kuoli pian tämän jälkeen ja ennen kuin hänet ehdittiin vihkiä Rooman piispaksi, häntä ei pidetä yhtenä paaveista vaan pelkästään "paaviksi valittuna".

Elämä ja kuolema
----------------

Vuonna 745 paavi Sakarias korotti Stefanuksen kardinaalipapin asemaan. Hänen titulaarikirkkonsa oli San Crisogono Roomassa. Sakariaan kuoltua Stefanus valittiin 23. maaliskuuta paaviksi. Hän kuitenkin kuoli halvaukseen kaksi päivää myöhemmin, ennen kuin hänet ehdittiin vihkiä virkaansa.

Tuonaikaisen kanonisen lain mukaan paavin virkakausi alkoi hänen vihkimisestään, eikä Stefanusta merkitty paavien luetteloon. 1500-luvulta alkaen kanonista lakia tulkittiin kuitenkin niin, että papista tuli paavi heti, kun hän hyväksyi valintansa. Stefanusta on kutsuttu tämän vuoksi anakronisesti nimellä paavi Stefanus II (mikä sotki hänen seuraajansa ja myöhempien Stefanus-nimisten paavien numeroinnin). Katolinen kirkko kuitenkin poisti Stefanuksen *Annuario Pontificion* paavien luettelosta vuonna 1961.

Lähteet
-------

1. 1 2  Stephen (II) *Britannica.com*. Viitattu 15.3.2024. (englanniksi)
2. ↑  Richard P. McBrien: *Lives of the Popes*. Harper Collins, 2013. ISBN 978-0-06228834-9. (englanniksi)
**Vanhurskauttamisoppi** on kristinuskossa oppi syntisen ihmisen vanhurskauttamisesta, johon sisältyvät opit pelastumisesta. Oppi kuvaa sitä, miten Jumalan yhteydestä erkaantunut ihminen pääsee takaisin Jumalan yhteyteen ja pääsee eroon elämää tuhoavista voimista. Vanhassa Testamentissa puhutaan Jumalan vanhurskaudesta viitaten hänen oikeamielisyyteensä. Paavalin kirjeissä vanhurskauttamisoppiin liittyy ihmisen ja Jeesuksen läheisyys. Paavalin ajatukset vaikuttivat Pyhän Augustinuksen kuvaan vanhurskauttamisesta ja Augustinus esitti, miten ihmisen on mahdollista saavuttaa vanhurskaus. Augustinuksen ajatukset puolestaan vaikuttivat Martti Lutherin kuvaan vanhurskauttamisopista, jota hän toi julki arvostellessaan katollisen kirkkon käsityksiä tekojen ja uskon suhteesta. Vanhurskauttamisoppi on tärkeä osa erityisesti läntisessä kristinuskossa, missä se on ollut kulmakivi dogmien muodostumisessa.

Lähteet
-------

1. ↑  Aamenesta öylättiin - kirkon sanasto *Suomen evankelis-luterilainen kirkko*. Kirkkohallitus. Viitattu 5.9.2023.
2. ↑  Jarmo Jussila, Mikko Oinonen, Juhana Unkuri, Osmo Vatanen: "Vanhurskauttamisoppi", *Kirkon ja uskon sanakirja*, s. 392-393. Kirjapaja Oy, 2004.

Aiheesta muualla
----------------

* Vainio, Olli-Pekka: *Luterilaisen vanhurskauttamisopin kehitys Lutherista Yksimielisyyden ohjeeseen*. Väitöskirja. Helsinki: Suomen Teologinen Kirjallisuusseura, 2004. ISBN 952-9791-54-2.