recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Dimaro Folgarida** on kunta Pohjois-Italiassa Trentino-Etelä-Tirolin alueella olevassa Trenton maakunnassa. Kunta perustettiin vuonna 2016, kun Dimaron (1 293 asukasta) ja Monclassicon (913 asukasta) kunnat yhdistyivät. Se sijaitsee Val di Solen laaksossa Nocejoen varrella. Kunnan alueella on hyvin merkittyjä polkuja sekä patikointiin että maastopyöräilyyn. Myös Madonna di Campiglion hiihtokeskus sijaitsee lähellä.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  tuttitalia
2. ↑  Kuntaliitokset 2016
3. ↑  Dimaro-in-breve

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Dimaro Folgarida** Wikimedia Commonsissa

Trenton maakunta
Ala | Albiano | Aldeno | Altavalle | Altopiano della Vigolana | Amblar-Don | Andalo | Arco | Avio | Baselga di Pinè | Bedollo | Besenello | Bieno | Bleggio Superiore | Bocenago | Bondone | Borgo Chiese | Borgo Lares | Borgo Valsugana | Brentonico | Bresimo | Brez | Caderzone | Cagnò | Calceranica al Lago | Caldes | Caldonazzo | Calliano | Campitello di Fassa | Campodenno | Canal San Bovo | Canazei | Capriana | Carano | Carisolo | Carzano | Castel Condino | Castelfondo | Castel Ivano | Castello Tesino | Castello-Molina di Fiemme | Castelnuovo | Cavalese | Cavareno | Cavedago | Cavedine | Cavizzana | Cembra Lisignago | Cimone | Cinte Tesino | Cis | Civezzano | Cles | Cloz | Comano Terme | Commezzadura | Contà | Croviana | Daiano | Dambel | Denno | Dimaro Folgarida | Drena | Dro | Faedo | Fai della Paganella | Fiavè | Fierozzo | Folgaria | Fondo | Fornace | Frassilongo | Garniga Terme | Giovo | Giustino | Grigno | Imer | Isera | Lavarone | Lavis | Ledro | Levico Terme | Livo | Lona-Lases | Luserna | Madruzzo | Malosco | Malè | Massimeno | Mazzin | Mezzana | Mezzano | Mezzocorona | Mezzolombardo | Moena | Molveno | Mori | Nago-Torbole | Nave San Rocco | Nogaredo | Nomi | Novaledo | Ospedaletto | Ossana | Palù del Fersina | Panchià | Peio | Pellizzano | Pelugo | Pergine Valsugana | Pieve Tesino | Pieve di Bono-Prezzo | Pinzolo | Pomarolo | Porte di Rendena | Pozza di Fassa | Predaia | Predazzo | Primiero San Martino di Castrozza | Rabbi | Revò | Riva del Garda | Romallo | Romeno | Roncegno Terme | Ronchi Valsugana | Ronzo-Chienis | Ronzone | Rovereto | Roverè della Luna | Ruffrè-Mendola | Rumo | Sagron Mis | Samone | San Lorenzo Dorsino | San Michele all’Adige | Sant’Orsola Terme | Sanzeno | Sarnonico | Scurelle | Segonzano | Sella Giudicarie | Sfruz | Soraga | Sover | Spiazzo | Spormaggiore | Sporminore | Stenico | Storo | Strembo | Telve | Telve di Sopra | Tenna | Tenno | Terragnolo | Terzolas | Tesero | Tione di Trento | Ton | Torcegno | Trambileno | Trento | Tre Ville | Valdaone | Valfloriana | Vallarsa | Vallelaghi | Varena | Vermiglio | Vignola-Falesina | Vigo di Fassa | Villa Lagarina | Ville d’Anaunia | Volano | Zambana | Ziano di Fiemme
**Porte di Rendena** on kunta Pohjois-Italiassa Trentino-Etelä-Tirolin alueella olevassa Trenton maakunnassa. Kunta perustettiin vuonna 2016, kun kolme kuntaa, Darè (268 asukasta), Vigo Rendena (504 asukasta) ja Villa Rendena (1 003 asukasta), yhdistyivät.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  tuttitalia
2. ↑  Kuntaliitokset 2016

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Porte di Rendena** Wikimedia Commonsissa

Trenton maakunta
Ala | Albiano | Aldeno | Altavalle | Altopiano della Vigolana | Amblar-Don | Andalo | Arco | Avio | Baselga di Pinè | Bedollo | Besenello | Bieno | Bleggio Superiore | Bocenago | Bondone | Borgo Chiese | Borgo Lares | Borgo Valsugana | Brentonico | Bresimo | Brez | Caderzone | Cagnò | Calceranica al Lago | Caldes | Caldonazzo | Calliano | Campitello di Fassa | Campodenno | Canal San Bovo | Canazei | Capriana | Carano | Carisolo | Carzano | Castel Condino | Castelfondo | Castel Ivano | Castello Tesino | Castello-Molina di Fiemme | Castelnuovo | Cavalese | Cavareno | Cavedago | Cavedine | Cavizzana | Cembra Lisignago | Cimone | Cinte Tesino | Cis | Civezzano | Cles | Cloz | Comano Terme | Commezzadura | Contà | Croviana | Daiano | Dambel | Denno | Dimaro Folgarida | Drena | Dro | Faedo | Fai della Paganella | Fiavè | Fierozzo | Folgaria | Fondo | Fornace | Frassilongo | Garniga Terme | Giovo | Giustino | Grigno | Imer | Isera | Lavarone | Lavis | Ledro | Levico Terme | Livo | Lona-Lases | Luserna | Madruzzo | Malosco | Malè | Massimeno | Mazzin | Mezzana | Mezzano | Mezzocorona | Mezzolombardo | Moena | Molveno | Mori | Nago-Torbole | Nave San Rocco | Nogaredo | Nomi | Novaledo | Ospedaletto | Ossana | Palù del Fersina | Panchià | Peio | Pellizzano | Pelugo | Pergine Valsugana | Pieve Tesino | Pieve di Bono-Prezzo | Pinzolo | Pomarolo | Porte di Rendena | Pozza di Fassa | Predaia | Predazzo | Primiero San Martino di Castrozza | Rabbi | Revò | Riva del Garda | Romallo | Romeno | Roncegno Terme | Ronchi Valsugana | Ronzo-Chienis | Ronzone | Rovereto | Roverè della Luna | Ruffrè-Mendola | Rumo | Sagron Mis | Samone | San Lorenzo Dorsino | San Michele all’Adige | Sant’Orsola Terme | Sanzeno | Sarnonico | Scurelle | Segonzano | Sella Giudicarie | Sfruz | Soraga | Sover | Spiazzo | Spormaggiore | Sporminore | Stenico | Storo | Strembo | Telve | Telve di Sopra | Tenna | Tenno | Terragnolo | Terzolas | Tesero | Tione di Trento | Ton | Torcegno | Trambileno | Trento | Tre Ville | Valdaone | Valfloriana | Vallarsa | Vallelaghi | Varena | Vermiglio | Vignola-Falesina | Vigo di Fassa | Villa Lagarina | Ville d’Anaunia | Volano | Zambana | Ziano di Fiemme
**Spresiano** on kunta Pohjois-Italiassa Trevison maakunnassa Veneton alueella.

Urheilu
-------

Spresianossa sijaitseva tekojärvi Lago Le Bandie on suosittu vesilautailukeskus. Alueella on järjestetty myös triathlon-, räpyläuinti-, cyclocross-, maastopyöräily- ja maastojuoksukilpailuja.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Spresiano** Wikimedia Commonsissa

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  www.tuttitalia.it
2. ↑  La Tribuna di Treviso
3. ↑  Trevisio MTB

Trevison maakunta
Altivole | Arcade | Asolo | Borso del Grappa | Breda di Piave | Caerano di San Marco | Cappella Maggiore | Carbonera | Casale sul Sile | Casier | Castelcucco | Castelfranco Veneto | Castello di Godego | Cavaso del Tomba | Cessalto | Chiarano | Cimadolmo | Cison di Valmarino | Codognè | Colle Umberto | Conegliano | Cordignano | Cornuda | Crespano del Grappa | Crocetta del Montello | Farra di Soligo | Follina | Fontanelle | Fonte | Fregona | Gaiarine | Giavera del Montello | Godega di Sant’Urbano | Gorgo al Monticano | Istrana | Loria | Mansuè | Mareno di Piave | Maser | Maserada sul Piave | Meduna di Livenza | Miane | Mogliano Veneto | Monastier di Treviso | Monfumo | Montebelluna | Morgano | Moriago della Battaglia | Motta di Livenza | Nervesa della Battaglia | Oderzo | Ormelle | Orsago | Paderno del Grappa | Paese | Pederobba | Pieve di Soligo | Ponte di Piave | Ponzano Veneto | Portobuffolé | Possagno | Povegliano | Preganziol | Quinto di Treviso | Refrontolo | Resana | Revine Lago | Riese Pio X | Roncade | Salgareda | San Biagio di Callalta | San Fior | San Pietro di Feletto | San Polo di Piave | San Vendemiano | San Zenone degli Ezzelini | Santa Lucia di Piave | Sarmede | Segusino | Sernaglia della Battaglia | Silea | Spresiano | Susegana | Tarzo | Trevignano | Treviso | Valdobbiadene | Vazzola | Vedelago | Vidor | Villorba | Vittorio Veneto | Volpago del Montello | Zenson di Piave | Zero Branco
**Ida Minerva Tarbell** (5. marraskuuta 1857 Erien piirikunta, Pennsylvania – 6. tammikuuta 1944 Bridgeport, Connecticut) oli yhdysvaltalainen toimittaja, joka oli yksi ensimmäisistä tutkivista journalisteista. McClure's Magazinessa ilmestyneessä 19-osaisessa sarjassaan *The History of The Standard Oil Company* hän toi ilmi John D. Rockefellerin bisnesmonopolin laajenemiseen liittyneet epäreilut käytännöt. Artikkelisarja julkaistiin myöhemmin kirjana 1904. Tarbell kirjoitti *McClure’s Magazine* -lehteen vuosina 1894–1906. Sen jälkeen hän kirjoitti osaksi omistamaansa American Magazineen vuoteen 1915 asti.

Lähteet
-------

1. ↑  Ida Tarbell | Biography, Accomplishments, Books, & Facts *Encyclopedia Britannica*. Viitattu 25.4.2020. (englanniksi)
2. ↑  Ida Tarbell | American Experience | PBS *www.pbs.org*. Viitattu 25.4.2020. (englanniksi)
3. ↑  Tarbell, Ida *National Women’s Hall of Fame*. Viitattu 25.4.2020. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Ida Tarbell**.
* The History of the Standard Oil Company e-kirjana (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Chile
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Belgia
* Yhdysvallat
* Japani
* Tšekki
* Australia
* Korea
* Alankomaat
* Puola
* Vatikaani

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**MTBF** (*mean time between failures*) on keskimääräinen aika laitteen vikaantumiseen sen edellisestä alkuperäiseen kuntoon saattamisesta (korjauksesta). MTBF on vikataajuuden käänteisluku niissä tapauksissa, joissa vikataajuus on vakio. Keskimääräistä vikaantumisväliä käytetään luotettavuustekniikassa käyttöiän arviointiin. Useat valmistajat ilmoittavat tuotteilleen keskimääräisen vikaantumisvälin. Tehtaiden kunnossapidosta vastaavat joutuvat myös seuraamaan keskimääräisiä korjausaikoja (MTTR, *mean time to repair*), jotta osataan varautua oikein erilaisiin vikaantumisiin. Joillekin tuotteille, kuten hehkulampulle, esitetään keskimääräinen elinikä, jonka tuotteen pitäisi keskimäärin kestää, jos sitä käytetään oikein.

MTBF lasketaan tilastollisella menetelmällä, eikä vikojen jakaantuminen useinkaan ole symmetristä, eli ei voida sanoa, että 50 % tuotteista, joiden MTBF on 2 000 h, vikaantuisi tuohon käyttöikään mennessä. Eksponentiaalisella jakaantumalla 63 % tuotteista vikaantuu 2 000 käyttötuntiin mennessä. Koska MTBF on tilastollinen tunnusluku, ei sen avulla voida ennustaa tarkasti jonkin yksittäisen järjestelmän elinikää.

MTBF-laskentakaava
------------------

MTBF on vikaantumistaajuuden käänteisluku:

{\displaystyle MTBF={\frac {1}{\lambda }}.\!}
MTBF esitetään usein symbolilla {\displaystyle \!\theta }, tai

{\displaystyle MTBF=\theta .\!}
Eri lähteistä löytyy sekä MTBF- että vikaantumistaajuudelle arvoja. 

MTBF voidaan määrittää vikatiheysfunktion odotusarvon avulla f(t)

{\displaystyle MTBF=\int \_{0}^{\infty }tf(t)\,dt\!}
jossa

{\displaystyle \int \_{0}^{\infty }f(t)\,dt=1.\!}

MTBF-käsittelyyn liittyviä ongelmia
-----------------------------------

Useat MTBF-ajat ovat hyvin epätarkkoja, mikä johtaa monimutkaisissa järjestelmissä hyvin epäluotettavaan käyttöikäennusteeseen. Usein MTBF-lukujen käyttö johtaa ajatteluun, että on olemassa hyväksytty vikaantumistaajuus, jolloin ei enää haluta etsiä vikojen todellista syytä. Tämän vuoksi on otettu käyttöön muitakin luotettavuutta kuvaavia lukuja kuten MFOP (*maintenance-free operating period*).
**Juho Saarinen** (18. kesäkuuta 1846 Sysmä – 7. joulukuuta 1920 Kirkkonummi) oli Inkerissä ja Pietarissa toiminut suomalainen pappi, kristillinen kirjailija ja suomentaja.

Henkilöhistoria
---------------

Juho Saarisen vanhemmat olivat mäkitupalainen Juonas Uolevinpoika ja Eva Putt ja puoliso vuodesta 1871 Selma Maria Broms (k. 1914). Arkkitehti Eliel Saarinen oli heidän poikansa. Juho Saarinen tuli ylioppilaaksi Jyväskylän lyseosta 1867 ja vihittiin papiksi 1871. Pappina Saarinen toimi Rantasalmella, Ruskealassa ja Mäntyharjulla, kunnes muutti 1875 Inkeriin, jossa hän toimi kirkkoherrana Liissilässä, Spankko-Kolppanassa ja Lempaalassa vuoteen 1899 asti, jolloin hän tuli karkotetuksi Pietarin kuvernementista. Vuonna 1900 Pietarin suomalainen seurakunta valitsi hänet komministeriksi, 1911–1918 hän oli seurakunnan kirkkoherra. Yhteensä Saarinen työskenteli Inkerissä ja Pietarissa 43 vuotta. Saarinen sekä julkaisi että suomensi teoksia ja julkaisi henkilökohtaisen muistelmakirjan vuonna 1920.

Julkaisuja
----------

* *Kristian Scriverin Sielun-Aarre 1. 2. 3.*, 1889, 1890, 1891, Christian Scriver, suom. Juho Saarinen
* *Kristityn oikea ja pettämätön taivaan-tie, joka selvästi näyttää jokaiselle, kuinka välttää iankaikkisen kadotuksen ja varmaan saavuttaa autuuden*, 1893, Fredrik Werner, suom. Juho Saarinen
* *Mietelmiä Kristuksen elämästä*, 1893, Tuomas Kempiläinen, suom. Juho Saarinen
* *Kirkko-käsikirja Venäjän keisarikunnan evankelis-luterilaisille seurakunnille*, 1900, suom. Juho Saarinen, Adolf Hakkarainen, runomittaiset kappaleet Paavo Räikkönen
* *Muistelmia lapsuudenajalta ja kouluvuosilta*, 1920

Lähteet
-------

1. 1 2  Blomstedt, Kaarlo, ym. (toim.): *Kansallinen elämäkerrasto, V osa: Saari–Ö*, s. 1–2. Porvoo: WSOY, 1934.

Kirjallisuutta
--------------

* *Katovuosista kumousvuosiin: rovasti Juho Saarisen vaiheita*, 1996, toim. Pentti J. Voipio

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899

 |

 |
**Vlatádeksen luostari** (kreik. Μονή Βλατάδων, *Moní Vlatádon*) on bysanttilaisaikainen ortodoksinen luostari Thessalonikissa Kreikassa. Se kuuluu Thessalonikin varhaiskristillisiin ja bysanttilaisiin muistomerkkeihin, jotka ovat Unescon maailmanperintökohde.

Luostari on perustettu noin vuonna 1351–1354. Vanhin maininta luostarista on vuodelta 1400 nimellä Pantokratorin (Kaikkivaltiaan) luostari. Nykyinen nimi, monikkomuoto Vlatádes, viittaa sen kahteen perustajaan, jotka olivat Dorotheos ja Markos Vlat(t)is. Nykyisin luostari kunnioittaa perustajana Anna Palaiologinaa ja Andronikos III:ta, koska se perustettiin näiden luvalla. Luostari sijaitsee Thessalonikin Áno Pólissa (Yläkaupunki) lähellä Heptapyrgionin linnoitusta. Legendan mukaan paikka on sama, jossa apostoli Paavali olisi opettanut ollessaan kaupungissa.

Luostari jatkoi toimintaansa keskeytyksettä läpi osmanivallan ajan, vaikkakin sen kirkko ilmeisesti muutettiin joksikin aikaa moskeijaksi 1400-luvun alussa. 1500-luvun alussa luostarissa säilytettiin Gregorios Palamaksen pyhäinjäännöksiä, kunnes ne siirrettiin Pyhän Gregorios Palamaksen katedraaliin. Nykyään Vlatádeksen luostari on kaupungin ainoa bysanttilaisaikainen luostari, joka on edelleen käytössä.

Lähteet
-------

1. ↑  Paleochristian and Byzantine Monuments of Thessalonika UNESCO World Heritage Centre. Viitattu 22.4.2015.
2. 1 2 3  Paleochristian and Byzantine Thessaloniki *Visit Greece*.  Arkistoitu 27.6.2015. Viitattu 22.4.2015.
3. 1 2  Foundation, history and name of the Monastery. The Holy Royal Patriarchal Stavropegic Monastery of the Vlatades The Ecumenical Patriarchate. Viitattu 27.4.2015.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Vlatádeksen luostari** Wikimedia Commonsissa
Vital Julian Frey
**Vital Julian Frey** (s. 26. tammikuuta 1979) on sveitsiläinen cembalisti.

Frey syntyi vanhempiensa kolmanneksi pojaksi ja sai Genevessä kaksikielisen kasvatuksen saksaksi ja ranskaksi. Vuonna 1989 hän muutti perheineen Steffisburgiin. Vuonna 1998 hän sai lukiodiplominsa Thunissa. Frey kiinnostui lapsena cembalosta Johann Sebastian Bachin instrumentille säveltämien konserttojen myötävaikutuksella. Hän opiskeli musiikkiakatemioissa Freiburg im Breisgaussa ja Münchenissä opettajinaan Robert Hill ja Christine Schornsheim. Muuta opetusta hän sai Christophe Rousset'lta, Gustav Leonhardtilta, Kenneth Gilbertiltä, Christiane Jaccottet'lta ja Andreas Staierilta.

Frey on esiintynyt muun muassa Bambergin sinfoniaorkesterin solistina. Hän on pitänyt resitaaleja lukuisten konserttisarjojen ja festivaalien, kuten Bachfest Leipzigin ja Luzernin festivaalin yhteydessä. Hänen yhteistyökumppaneihinsa kamarimusiikin alalla ovat kuuluneet Kristin von der Goltz, José Vázquez, Christine Schornsheim, Fiorenza de Donatis, Sabrina Frei, Sergio Azzolini ja Reinhard Goebel. Frey liittyi vuonna 2015 Camerata Bernin jäseneksi.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Frey Vital Julian Musinfo
2. ↑  Curriculum Vitae Directories
3. 1 2  Vital Julian Frey (Arkistoitu – Internet Archive) Camerata Bern


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa

 |

 |
**Videopelin ikäraja** on järjestelmä, jolla luokitellaan tietokone- ja videopelit käyttäjälle sopivaksi katsottuihin ikäryhmiin.

Suomessa on laitonta luovuttaa ja myydä 18+-luokituksen saanutta peliä alle 18-vuotiaalle, rangaistuksena voidaan langettaa sakko tai vankeutta enintään kuusi kuukautta. 

Suomessa pelien ikäluokitteluksi hyväksytään yleiseurooppalainen pelien ikärajajärjestelmä PEGI (Pan European Game Information). Sen mukaan ikärajamerkinnät ovat seuraavat:

| Tunnus | Ikäraja |  |
| --- | --- | --- |
|  | 3+ | Sallittu kaikenikäisille |
|  | 7+ | Ei suositella alle 7-vuotiaille |
|  | 12+ | Ei suositella alle 12-vuotiaille |
|  | 16+ | Ei suositella alle 16-vuotiaille |
|  | 18+ | Ei suositella alle 18-vuotiaille |
|

Tuotteiden pakkauksissa esitettävät sisältösymbolit kertovat tärkeimmät syyt, joiden vuoksi peli on saanut ikärajaluokituksen. Symboleja on kahdeksan: väkivalta, kiroilu, kauhu, huumeet, seksi, syrjintä, uhkapeli ja verkkopeli. PEGI-luokituksen ikäraja ei kerro pelin vaikeustasosta, vaan sisällön soveltuvuudesta.

Katso myös
----------

* Luettelo ikärajoista Suomessa

Lähteet
-------

1. ↑  yle.fi − K18-pelin antamisesta omille lapsille rikos? (suomeksi)
2. ↑  Tietoa pelien ikärajoista Kansallinen audiovisuaalinen instituutti.  Arkistoitu 19.4.2022. Viitattu 16.4.2022.
3. ↑  Pegi.info: Mitä merkinnät tarkoittavat? PEGI.

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Videopelin ikäraja**.
**Jan Karbaat** oli hollantilainen ihmisten keinohedelmöityslääkäri. 2 vuotta hänen kuolemansa jälkeen vuonna 2019 tehdyissä dna-testeissä varmistui, että Karbaat oli käyttänyt omaa spermaansa ainakin 49 lapsen siittämiseen vanhempien valitseman luovuttajan sijaan.

Jan Karbaat johti lapsettomuusklinikkaa Rotterdamissa. Karbaatin väitetään väärentäneen rekistereitä ja kuvauksia siemennesteen luovuttajista. Klinikka suljettiin vuonna 2009. "Hedelmöityshoitoja saaneet naiset kertovat Algemeen Dagbladissa, että Karbaat saattoi poistua toiseen huoneeseen ja palata "tuoreen siemennesteen" kera."

Karbaat kuoli 89-vuotiaana vuonna 2017.

Karbaat oli kieltäytynyt testeistä. Karbaatin dna:ta otettiin talteen hänen kuolemansa jälkeen mutta tuolloin tuomioistuin päätti, että dna-testejä ei sallita. Muun muassa hammasharjasta otetut näytteet talletettiin lukkojen taakse. Vuoden 2019 helmikuussa hollantilainen tuomioistuin kuitenkin lopulta määräsi, että lapsilla ja vanhemmilla on oikeus tehdä dna-testit selvittääkseen, onko Karbaat lasten biologinen isä.

Lähteet
-------

1. ↑  Kurki, Minna: Hollantilainen hedelmöityslääkäri käytti omaa spermaansa 49 lapsen siittämiseen – dna-testit vahvistivat asian *Yle Uutiset*.  13.4.2019. Viitattu 16.4.2019.
2. 1 2 3 4 5 6 7 8 9  Pärssinen, Minna: Hollantilaisklinikan johtajan epäillään käyttäneen omia siittiöitä hoidoissa – "Hän piti sitä tavallaan jalona" *Yle Uutiset*.  12.5.2017. Viitattu 16.4.2019.
Gough Whitlam
Malcolm Fraser
John Kerr
**Australian vuoden 1975 perustuslaillinen kriisi** tunnetaan englanninkielellä myös termillä ***the Dismissal*** on kuvattu Australian historian suurimmaksi poliittiseksi ja perustuslailliseksi kriisiksi. Se huipentui 11. marraskuuta 1975 pääministerin Gough Whitlamin Australian työväenpuolueesta erottamiseen kenraalikuvernöörin Sir John Kerrin toimesta, joka sitten nimetti oppositiojohtajan Malcolm Fraserin liberaalipuolueesta väliaikaiseksi pääministeriksi.

Whitlamin työväenpuolueen hallitus oli valittu vuonna 1972 pienellä enemmistöllä edustajainhuoneeseen, mutta senaatissa voimatasapaino oli maan liberaalilla oppositiolla. Vuoden 1974 vaalit muuttivat tilannetta vain vähän. Vaikka Whitlamin hallitus otti käyttöön monia uusia politiisia ohjelmia, sitä ravistelivat myös skandaalit. Lokakuussa 1975 oppositio käytti senaatin valvontaoikeutta lykätäkseen valtion menojen rahoittamiseen tarvittavien määrärahojen käyttöönottoa, jotka edustajainhuone oli jo hyväksynyt. Opposition ilmoitti jatkavansa lykkäämistä, ellei Whitlam kutsuisi edustajainhuoneen vaaleja, ja kehotti Kerriä erottamaan Whitlamin, ellei hän suostu heidän vaatimukseensa. Whitlam taas uskoi, että Kerr ei irtisanoisi häntä, ja Kerr antoi Whitlamin olla tässä luulossa.

11. marraskuuta 1975 Whitlam aikoi kutsua puolen senaatin vaalit (Australian senaatista valitaan vain puolet senaatissa vaaleittain) yrittäen päästä umpikujasta. Kun hän meni hakemaan Kerrin hyväksyntää vaaleille, Kerr erotti hänet pääministerin virasta ja pian sen jälkeen asensi Fraserin väliaikaiseksi pääministeriksi. Toimimalla nopeasti ennen kuin kaikki työväenpuolueen parlamentin jäsenet saivat tietää hallituksen vaihdosta, Fraser ja hänen liittolaisensa pystyivät varmistamaan määrärahojen siirtämisen, ja Kerr hajotti parlamentin kummatkin kamarit vaaleja varten. Fraser ja hänen hallituksensa valittiin suurella enemmistöllä seuraavassa kuussa pidetyissä vaaleissa (jossa valittiin koko edustajainhuone ja poikkeuksellisesti myös koko senaatti sen hajottamisesta johtuen).

Perustuslaillinen kriisi johti lopulta vain vähäisiin perustuslain muutoksiin. Senaatilla säilyi valta estää budjetin toimeenpano, ja kenraalikuvernöörillä oikeus erottaa hallituksen ministereitä. Näitä valtuuksia ei ole kuitenkaan sittemmin käytetty pakottamaan hallitusta virastaan. Työväenpuolueen kannattajat kritisoivat Kerriä laajalti hänen teoistaan ja hän erosi etuajassa kenraalikuvernöörin virastaan ja asui suuren osan loppuelämästään ulkomailla.

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:1975 Australian constitutional crisis
**Eero Tapani Aittola** (s. 8. syyskuuta 1942 Helsinki) on suomalainen eläköitynyt yritysjohtaja, joka on saanut kauppaneuvoksen arvonimen.

Aittola syntyi majuri Heikki Aittolan ja voimistelunopettaja Kirsti Myyryläisen perheeseen ja avioitui 1965 pankkivirkailija Suoma Annikki Meinilän kanssa. Ylioppilaaksi Aittola tuli Helsingin lyseosta 1961 ja valmistui ekonomiksi Helsingin kauppakorkeakoulusta 1967. Hän oli Tapiolan Yleishuolto Oy:n asentaja 1962–1963, Oy Aero Ab:n lentovirkailija 1965, Espoon yhteislyseon voimistelunopettaja 1966–1967, Osuustukkukaupan atk-ohjelmoija 1967–1968, Enso-Gutzeit-yhtiön atk-suunnittelija 1968–1970, Oy Nokia Ab:n puunjalostusteollisuuden atk-päällikkö 1970–1973, Lohjan Kalkkitehdas Oy:n, vuodesta 1975 Oy Lohja Ab, järjestelmäkehitysjohtaja 1973–1975, talouspäällikkö 1975–1979 ja talousjohtaja 1979–1984, SOK:n talousjohtaja ja pääjohtajan varamies 1984–1988, Oy Investa Ab:n toimitusjohtaja 1988–1989 ja Keskinäisen vakuutusyhtiö Eläke-Varman talousjohtaja 1989–1990.

Neste Oy:n öljytoimialan talousjohtaja Aittola oli 1990–1992 ja konsernin kontrolleri 1992–1996 ja talousjohtaja 1996–1998 sekä Fortum Oyj:n talousjohtaja 1998–2000, toimitusjohtaja 2000 ja varatoimitusjohtaja 2000–2001. Aittolalla oli työuransa aikana myös useita asiantuntija- ja luottamustehtäviä. Kauppaneuvoksen arvonimen hän sai 2001.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Jensen-Eriksen, Niklas: Kauppaneuvos Eero Aittola (1942–). *Suomen talouselämän vaikuttajat* -verkkojulkaisu (maksullinen). 5.9.2011. Suomalaisen Kirjallisuuden Seura. Viitattu 24.8.2023.
2. ↑  Fortumin Aittola eläkkeelle.  *Etelä-Suomen Sanomat*, 22.12.2001, nro 349, s. 12. Kansalliskirjasto. Viitattu 24.8.2023.
*Tämä artikkeli käsittelee Italian Montoroa. Espanjan Montorosta on eri artikkeli.*

  

  

  

  

  

  

  

  

  

  

  

  

  

  

  

  

  

**Montoro** on kunta Etelä-Italiassa Avellinon maakunnassa Campanian alueella. Kunta perustettiin vuonna 2013, kun kaksi kuntaa, Montoro Inferiore (10 579 asukasta) ja Montoro Superiore (8 877 asukasta), yhdistyivät.

Lähteet
-------

1. 1 2 3   Kuntaliitokset 2014
2. ↑   Kuntaliitokset 2014

Avellinon maakunta
Aiello del Sabato | Altavilla Irpina | Andretta | Aquilonia | Ariano Irpino | Atripalda | Avella | Avellino | Bagnoli Irpino | Baiano | Bisaccia | Bonito | Cairano | Calabritto | Calitri | Candida | Caposele | Capriglia Irpina | Carife | Casalbore | Cassano Irpino | Castel Baronia | Castelfranci | Castelvetere sul Calore | Cervinara | Cesinali | Chianche | Chiusano di San Domenico | Contrada | Conza della Campania | Domicella | Flumeri | Fontanarosa | Forino | Frigento | Gesualdo | Greci | Grottaminarda | Grottolella | Guardia Lombardi | Lacedonia | Lapio | Lauro | Lioni | Luogosano | Manocalzati | Marzano di Nola | Melito Irpino | Mercogliano | Mirabella Eclano | Montaguto | Montecalvo Irpino | Montefalcione | Monteforte Irpino | Montefredane | Montefusco | Montella | Montemarano | Montemiletto | Monteverde | Montoro | Morra De Sanctis | Moschiano | Mugnano del Cardinale | Nusco | Ospedaletto d’Alpinolo | Pago del Vallo di Lauro | Parolise | Paternopoli | Petruro Irpino | Pietradefusi | Pietrastornina | Prata di Principato Ultra | Pratola Serra | Quadrelle | Quindici | Rocca San Felice | Roccabascerana | Rotondi | Salza Irpina | San Mango sul Calore | San Martino Valle Caudina | San Michele di Serino | San Nicola Baronia | San Potito Ultra | San Sossio Baronia | Sant’Andrea di Conza | Sant’Angelo a Scala | Sant’Angelo all’Esca | Sant’Angelo dei Lombardi | Santa Lucia di Serino | Santa Paolina | Santo Stefano del Sole | Savignano Irpino | Scampitella | Senerchia | Serino | Sirignano | Solofra | Sorbo Serpico | Sperone | Sturno | Summonte | Taurano | Taurasi | Teora | Torella dei Lombardi | Torre Le Nocelle | Torrioni | Trevico | Tufo | Vallata | Vallesaccarda | Venticano | Villamaina | Villanova del Battista | Volturara Irpina | Zungoli
**Uuno Uljas Seppä**, sukunimi vuoteen 1898 **Vikman** (6. marraskuuta 1885 Teuva – 3. tammikuuta 1966) oli suomalainen filosofian tohtori ja lyseon lehtori.

Henkilöhistoria
---------------

Sepän vanhemmat olivat maanviljelijä Hiskias Wikman ja Aurora Cecilia Caselius. Hän pääsi ylioppilaaksi yksityisesti 1905 Tampereen yhteiskoulusta ja valmistui Helsingin yliopistosta filosofian kandidaatiksi 1910 sekä lisensiaatiksi ja tohtoriksi 1937.

Seppä toimi Kristiinankaupungissa Kristiinan suomalaisessa yhteiskoulussa suomen kielen ja historian opettajana ja koulun rehtorina 1910–1925. Hän oli Helsingin suomalaisen normaalilyseon historian, yhteiskuntaopin sekä kansantaloustieteen vanhempana lehtorina 1929–1946 sekä yliopettajana 1946–1949 ja toimi myös koulun yliopettajakunnan sihteerinä. Seppä kirjoitti artikkeleita muun muassa Uusi Suomi, Ilkka ja Ajan Suunta-lehtiin.

Seppä oli naimisissa 1910–1949 Maria (Maiju) Lucina Jussilan (k. 1949) kanssa ja vuodesta 1955 Sylvi Hakolahden kanssa. Ensimmäisestä avioliitosta syntyneestä pojasta Urmas Uuno Uljas Sepästä (s. 1911) tuli lääketieteen ja kirurgian tohtori.

Teoksia
-------

Nimellä *U. U. Seppä*:

* *Oppilaiden itsehallinta : Suomen oppikouluissa sekä Kristiinan suomalaisessa yhteiskoulussa 1911-1925 suoritettu kokeilu*, Helsingin yliopiston väitöskirja. WSOY 1937
* *Suunnitelma valistustyön järjestämiseksi Suomen puolustusvoimissa : kokemuksia ja ehdotuksia*. Valtioneuvosto, Helsinki 1940
* *Me odotamme uutta koulua : taistelu oikeudesta ja yhteiskunnallisesta kasvatuksesta*. WSOY 1947
* *Taistelu oikeudesta*. WSOY 1948, teoksen *Me odotamme uutta koulua* eripainos

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Ylioppilamatrikkeli 1905
2. ↑  Kansallisarkisto : Kristiinan yhteislyseon arkisto (Arkistoitu – Internet Archive)
3. ↑  Norssin historia : Perinteen jatkajat; vakituinen opettajakunta 1937
4. ↑  Juhani Kirpilä, Sisko Motti, Anna-Marja Oksa (toim.): *Suomen lääkärit 1962*, s. 592. Helsinki: Suomen Lääkäriliitto, 1963.


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa

 |

 |
**Borrell II** (noin 932-992) oli Barcelonan Gironan ja Ausonan kreivi vuodesta 945, ja Urgellin kreivi vuodesta 948.

Borrell hallitsi yhdessä veljensä Miron kanssa. Miro keskittyi Barcelonan paikallisten asioiden hoitoon, Borrell hoiti ulkopolitiikkaa. Miron kuoltua 966 Borrell oli yksinvaltias.

Tuohon aikaan Etelä-Espanja oli kahden valtakeskuksen välissä: pohjoisessa olivat Karolingit, joiden valta oli jo hiipumassa, etelässä taas kalifit kasvattivat valtaansa. Kreivi pyrki olemaan molempien kanssa hyvissä väleissä.

Al-Mansur Ibn Abi Aamir havaitsi, että suhteet frankkeihin eivät olleet kovin läheiset, ja hyökkäsi Kataloniaan vuonna 985. Borrell II pyysi turhaan apua frankkien hovista Hugh Capetilta. Kun apua ei saatu, katalonialaiset tulkitsivat suhteiden katkenneet, Borrell ei uudistanut uskollisuudenvalaansa ja niin Kataloniasta tuli oli itsenäinen de facto. 1980-luvun lopussa Kataloniassa juhlittiin laajasti tapahtuman tuhatvuotispäivää, vaikka tarkasta päivämäärästä onkin epätietoisuutta.

Vuodesta 988 Borrellin pojat Ramon Borrell ja Ermengol I d’Urgell osallistuivat hallintoon. Borrell II menehtyi vuonna 992.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Borrell II de Barcelona Gran Enciclopèdia Catalana. Viitattu 31.3.2014. (katalaaniksi)
2. ↑  Borrell II, la independència de fet Museu de Historia.  Arkistoitu 7.4.2014. Viitattu 31.3.2014. (katalaaniksi)
3. ↑  Rulers and Ruled in Frontier Catalonia, 880–1010: Pathways of Power (review) Project Muse. Viitattu 31.3.2014.


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Katalonia

 |

 |
**Vuoden kuvittaja -palkinto** on Kuvittajat ry:n vuosittain jakama palkinto kuvittajalle tai kuvittajaryhmälle, joka on edistänyt alaa merkittävällä tavalla. Palkinnon suuruus on 10 000 euroa ja siihen kuuluu myös palkintonäyttelyn järjestäminen. Yhdistys rahoittaa palkinnon Kopiosto ry:n keräämillä tekijänoikeuskorvauksilla. Kuvittajat ry teki 2019 palkintouudistuksen, jossa aiemmat palkinnot yhdistettiin, ja näin tuli mahdolliseksi jakaa yksi suuri kuvittajapalkinto.

Palkintojen saajat
------------------

* 2019 Matti Pikkujämsä
* 2020 Aliina Kauranne
* 2021 Pauliina Mäkelä
* 2022 Irene Suosalo
* 2023 Antti Kalevi

Lähde

Lähteet
-------

1. 1 2  Vuoden Kuvittaja 2019 on Matti Pikkujämsä  31.5.2019. Helsinki:  Kuvittajat ry.  Arkistoitu 28.9.2020. Viitattu 23.5.2020.
2. ↑  Vuoden kuvittaja on Aliina Kauranne.  *Helsingin Sanomat*, 23.5.2020, nro 138, s. C 7. Helsinki:  Sanoma Media Finland Oy. ISSN 0355-2047.
3. ↑  Vuoden kuvittaja 2022 on Irene Suosalo *Kuvittajat*.  27.5.2022. Viitattu 28.5.2022.
4. ↑  Palkinnot Kuvittajat ry. Viitattu 3.6.2023.
Adel Abidin Kiasmassa 2015.
**Adel Abidin** (s. 1973 Bagdad, Irak) on mediataiteilija. Hän asuu ja työskentelee Helsingissä. Abidin käsittelee taiteessaan kulttuurien kohtaamisia ja ennakkoluuloja, usein myös huumorin ja satiirin keinoin.

Taustaa
-------

Taiteilijan ammatti on ollut Abidinin mielessä jo alakouluiästä asti. Esikuvana hänellä oli isän ystävä, tunnettu irakilainen taidemaalari Hafuth El-Durubi. Pääsy kuvataideakatemiaan olisi vaatinut liittymistä Baath-puoluen jäseneksi. Perhe vastusti tätä ajatusta. Abidin päätti seurata kakkosvaihtoehtoaan ja aloitti taloustieteen opinnot Mansourin yliopistossa vuonna 1990. Hän valmistui teollisen johtamisen koulutusohjelmasta 1994.

Vuonna 1996 Bagdadin taideakatemia avattiin kaikille. Adel Abidin aloitti opiskelun maalausosastolla ja valmistui vuonna 2000. Abidin itse kertoo saaneensa vaikutteita muun muassa seuraavilta taiteilijoilta: Salah El-Qaragol, Ismael Fatah El-Turk ja Jawal Sadim. Opiskeluaikana Bagdadissa Adel Abidin saavutti 3. sijan Nuori kuvanveistäjä -kilpailussa 1999. Vuonna 2002 hän voitti Young Iraqi Artist -kilpailun.
Vuonna 2003 hän aloitti maalausopinnot Helsingin Kuvataideakatemiassa ja valmistui mediataiteen laitokselta vuonna 2006.

Adel Abidin on saanut Suomessa useita apurahoja, muun muassa vuonna 2003 apurahan Valtion taidetoimikunnalta ja vuosiksi 2012–2017 viisivuotisen työskentelyapurahan.

Yksityisnäyttelyitä
-------------------

* 2006 Abidin Travels, Montalvo Arts Center, Kanada, USA
* 2008 Assume, MAC/VAL, Musée D'art Contemporain du Val-de-Marne, Ranska
* 2009 I am not interested, Gallery Titanik, Turku, Jihad, Suomen kulttuuri-instituutti Tukholma
* 2010 Adel Abidin, Kiasma, Helsinki

Ryhmänäyttelyitä
----------------

* 2007 This land is my land, Pohjoismainen paviljonki, Venetsian 52. biennaali
* 2008 Arctic hysteria, MoMA, New York
* 2009 Regis Center for Art, Minneapolis USA, Ecology of Feelings, Mäntän XIV kuvataidekesä, Oikeilla jäljillä, Kiasma
* 2011 Irakin paviljonki, Venetsian 54. biennaali
* 2015 Face of Face, Kiasma, I’M SORRY, Iranin paviljonki, Venetsian 56. biennaali

Lähteet
-------

1. 1 2  Oranen, Mikko (toim.): *Adel Abidin*. Helsinki: Kiasma, 2010. ISBN 978-951-53-3230-1.
2. ↑  Adel Abidin CV *adelabidin.com*. Viitattu 28.3.2015.

Aiheesta muualla
----------------

* Flow-festivaalin Vuoden kuvaitaiteilija tekee taidetta maailman hulluudesta Helsingin Sanomat

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Israel
* Suomi (KANTO)
* Yhdysvallat
* Alankomaat

 |
|  |
| Taiteenala | 
* Victoria
* RKD Artists

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
Harold Thomas, aboriginaalien lipun suunnittelija.
**Harold Joseph Thomas** (Bundoo) (s. 1947 Alice Springs, Australia) on Australian aluperäiskansoihin kuuluva taiteilija ja aktivisti, joka on myös suunnitellut Australian aboriginaalien lipun. Hänen äitinsä kuului Luritja-kansaan ja isänsä Wombai-kansaan.

Kun Thomas oli seitsemän vuotta vanha hänet vietiin anglikaaniseen aboriginaalipojille tarkoitettuun kouluun. Hänen ollessaan yksitoista vuotta hänet siirrettiin papin perheeseen kasvattilapseksi Willungaan Etelä-Adelaideen Etelä-Australiassa. Hän oli ainoa aboriginaalilapsi koulussa, mutta sai ystäviä ja hänestä tehtiin jalkapallojoukkueen kapteeni. Ollessaan seitsemäntoista hän alkoi opiskella stipendin turvin South Australia School of Artissa, ja hänestä tuli ensimmäinen aboriginaali joka on valmistunut tästä instituutista. Hän opiskeli myös myöhemmin sosiaaliantropologiaa Adelaidessa. Opiskelunsa aikana hän alkoi osallistua kasalaisoikeusliikkeen toimintaan. Hänestä tuli myös kunniatohtori Adelaiden yliopistoon.

Thomas meni vuonna 1970 naimisiin vaimonsa Shirley kanssa,*lähde?* ja alkoi työskentelemään tutkivana taiteilijana Etelä-Australian museossa. Siellä ollessaan hän suunnitteli aboriginaalien lipun joka liehui ensimmäisen kerran Viktorianaukiolla Adelaidessa Kansallisena Aboriginaalien päivänä 12. heinäkuuta 1971. Vuonna 1994 Cathy Freeman aiheutti kohun juoksemalla kunniakierroksen Kansainyhteisön kisoissa heiluttaen aboriginaalien lippua Australian lipun kanssa, hän teki saman tempun vuonna 2000 Sydneyn olympialaisissa.

Vuonna 2016 Harold Thomas voitti 33. Telstra National Aboriginal and Torres Strait Islander Art Awards (NATSIAAs) maalauksellaan *Tribal Abduction*, palkinnon summa oli 50 000 dollaria.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Thomas, Harold: Harold Thomas (Bundoo) *haroldthomasart.com.au*.  2015.  Arkistoitu 29.1.2018. Viitattu 29.01.2018.
2. ↑  Michelle: Harold Thomas – the man behind the Aboriginal flag *The Growing up in Australia project*.  26.6.2012. Viitattu 29.01.2018.
3. 1 2  Harmon, Steph: The truth hurts – Harold Thomas wins award with Aboriginal art that is raw and real *The Guardian*.  5.8.2016. Viitattu 29.01.2018.
4. ↑  Cathy Freeman *Australian Institute of Aboriginal and Torres Strait Islander Studies*.  22.5.2017. Viitattu 29.01.2018.
5. ↑  Cuthbertson, Debbie: Harold Thomas wins $50,000 Indigenous art award with stolen generations painting *The Sydney Morning Herald*.  5.8.2016. Viitattu 29.01.2018.
6. ↑  Forrest, Nicholas: Harold Thomas’s *Tribal Abduction* Wins 2016 Telstra Art Award *Blouin Artinfo*.  5.8.2016.  Arkistoitu 29.1.2018. Viitattu 29.01.2018.

Aiheesta muualla
----------------

* Central Art - Aboriginal Art Store: Harold Thomas Aboriginal Artist from Darwin, Northern Territory region of Australia
Ava Gardner *Mogambon* trailerissa.
**Mogambo** on vuonna 1953 ensi-iltansa saanut elokuva, joka kertoo rakkaussuhteista safarilla Afrikassa. 

*Mogambon* ohjasi John Ford, ja sen pääosissa ovat Clark Gable, Ava Gardner ja Grace Kelly. Elokuva kuvattiin Kongossa, Keniassa, Tansaniassa, Ugandassa ja studiolla Englannissa. 

Elokuva on uusintaversio vuonna 1932 ilmestyneestä elokuvasta *Saigonin kaunotar*, jonka päärooleissa esiintyivät Clark Gable, Jean Harlow ja Mary Astor. Elokuvan ohjasi Victor Fleming. 

Grace Kelly voitti roolistaan Golden Globen parhaasta naissivuosasta ja elokuva oli ehdolla kahteen Oscariin parhaasta naispääosasta (Ava Gardner) ja parhaasta naissivuosasta (Grace Kelly). Itse elokuva oli ehdolla BAFTA-palkinnon saajaksi (Best Film from any Source USA).

Arvioita
--------

*Video-oppaassa* vuodelta 1994 Kati Sinisalo pitää Fordin ohjausta löysänä ja antaa *Mogambolle* kolme tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota "hyvä".

Lähteet
-------

1. ↑  Romano, Bello (toim.): *Video-opas 95, Yli 8500 elokuvaa, 2000 uutuutta*. WSOY, 1994. ISBN 951-0-19839-0.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Mogambo** Wikimedia Commonsissa

* The Grace Kelly Filmography – Mogambo. *Classic Movies*.  Arkistoitu 8.10.2014.  (englanniksi)
**Vittorio Veneto** on kunta Pohjois-Italiassa Trevison maakunnassa Veneton alueella. Italian yhdistymisen kunniaksi vuonna 1866 kaksi venetolaista kuntaa Ceneda ja Serravalle yhdistyivät. Ne ottivat kunnan uudeksi nimeksi Vittorio Italian kuninkaan Vittorio Emanuele II mukaan. Myöhemmin vuonna 1923 nimeen lisättiin alueen nimi Veneto.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4   www.tuttitalia.it
2. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive) Kunnan kotisivut

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Vittorio Veneto**.
Trevison maakunta
Altivole | Arcade | Asolo | Borso del Grappa | Breda di Piave | Caerano di San Marco | Cappella Maggiore | Carbonera | Casale sul Sile | Casier | Castelcucco | Castelfranco Veneto | Castello di Godego | Cavaso del Tomba | Cessalto | Chiarano | Cimadolmo | Cison di Valmarino | Codognè | Colle Umberto | Conegliano | Cordignano | Cornuda | Crespano del Grappa | Crocetta del Montello | Farra di Soligo | Follina | Fontanelle | Fonte | Fregona | Gaiarine | Giavera del Montello | Godega di Sant’Urbano | Gorgo al Monticano | Istrana | Loria | Mansuè | Mareno di Piave | Maser | Maserada sul Piave | Meduna di Livenza | Miane | Mogliano Veneto | Monastier di Treviso | Monfumo | Montebelluna | Morgano | Moriago della Battaglia | Motta di Livenza | Nervesa della Battaglia | Oderzo | Ormelle | Orsago | Paderno del Grappa | Paese | Pederobba | Pieve di Soligo | Ponte di Piave | Ponzano Veneto | Portobuffolé | Possagno | Povegliano | Preganziol | Quinto di Treviso | Refrontolo | Resana | Revine Lago | Riese Pio X | Roncade | Salgareda | San Biagio di Callalta | San Fior | San Pietro di Feletto | San Polo di Piave | San Vendemiano | San Zenone degli Ezzelini | Santa Lucia di Piave | Sarmede | Segusino | Sernaglia della Battaglia | Silea | Spresiano | Susegana | Tarzo | Trevignano | Treviso | Valdobbiadene | Vazzola | Vedelago | Vidor | Villorba | Vittorio Veneto | Volpago del Montello | Zenson di Piave | Zero Branco
Monacon passi, jota maan kansalaiset voivat hakea
**Monacon kansalaisuus** on laillinen suhde yksittäisen henkilön ja Monacon ruhtinaskunnan välillä. Maassa noudatetaan lähtökohtaisesti ius sanguinis -periaatetta.

Kansalaisuuden saaminen syntymällä
----------------------------------

Syntyperäisiä monacolaisia ovat sellaiset henkilöt, jotka täyttävät vähintään yhden seuraavista ehdoista:

* lapsi, jonka isä on monacolainen mutta joka ei ole saanut kansalaisuutta ilmoituksella
* lapsi, jonka äiti on monacolainen ja täyttää jonkun seuraavista ehdoista
	+ äiti on syntyperäinen monacolainen ja säilyttänyt kansalaisuutensa läpi elämänsä
	+ äiti on sukutaustaltaan monacolainen
	+ äiti on saanut Monacon kansalaisuutensa hakemuksella tai kansalaisuus on palautettu
	+ äiti on saanut Monacon kansalaisuuden ilmoituksella
* lapsi on syntynyt Monacossa, mutta tämän vanhemmat ovat jääneet tuntemattomiksi

Kansalaisuuden saaminen hakemuksella
------------------------------------

Hakemuksen perusteella Monacon kansalaisuuden voivat saada sellaiset henkilöt, jotka täyttävät seuraavat ehdot:

* on vähintään 18-vuotias
* on asunut 18 vuotta täytettyään Monacossa vähintään 10 vuotta
* ei ole velvollinen suorittamaan asevelvollisuutta aiemmassa kotimaassaan
* on todistettavasti luopunut aiemmista kansalaisuuksistaan
* omaa perhesiteitä Monacoon
* on osoittanut taloudellista, kulttuurillista ja sosiaalista integraatiota monacolaiseen yhteiskuntaan
* on saanut Monacon ruhtinaan suostumuksen ottaa vastaan Monacon kansalaisuus

Taloudellisen integraation voi todistaa siirtämällä 500 000 euroa monacolaiselle pankkitilille, todistamalla olevansa monacolaisen yrityksen palkkalistoilla, perustamalla vähintään kymmenen henkilöä työllistävän yrityksen Monacoon tai todistamalla, että joku jo Monacossa asuva lähisukulainen elättää hakijaa.

Mikäli henkilö saa Monacon kansalaisuuden hakemuksella, hänen alaikäiset lapsensa saavat kansalaisuuden automaattisesti samalla hakemuksella.

Kaksoiskansalaisuus ja kansalaisuuden menettäminen
--------------------------------------------------

Monaco ei salli kaksoiskansalaisuutta.

Henkilöt, jotka ottavat vastaan jonkun toisen maan kansalaisuuden, menettävät Monacon kansalaisuuden automaattisesti. Sama koskee myös henkilöitä, jotka vapaaehtoisesti palvelevat jonkin toisen maan asevoimissa ilman Monacon hallituksen lupaa.

Lähteet
-------

1. 1 2  Loi n° 1.155 du 18 décembre 1992 relative à la nationalité *Legimonaco*.  1992. Viitattu 24.8.2023. (ranskaksi)
2. 1 2  Acquiring monegasque nationality *monservicepublic.gouv.mc*.  2023. Viitattu 24.8.2023. (englanniksi)
3. ↑  Frequently Asked Questions *Zenturo Ltd*.  2023. Viitattu 24.8.2023. (englanniksi)
4. ↑  Citizenship by investment in Monaco *Passports.IO*.  2023. Viitattu 24.8.2023. (englanniksi)
**Castelraimondo** on kunta Italiassa Marchen alueella olevassa Maceratan maakunnassa. Kunta sijaitsee Potenzajoen varrella.

Historiaa
---------

Kaupunki linnoitettiin 1300-luvulla. Nykyään linnoituksesta ja keskiaikaisesta rakennuskannasta on jäljellä linnan vartiotorni *Il Cassero* sekä vähän linnan muuria. Vanha rakennuskanta on tuhoutunut sodissa ja maanjäristyksissä. Kaupunkia on myös uudistettu paljon rakentamalla uutta vanhojen talojen tilalle.

Tunnettuja kuntalaisia
----------------------

* Nazareno Strampelli, joka oli tiedemies ja senaattori Italian senaatissa
* Huilisti Giuseppe Gariboldi
* Säveltäjä Ugo Bottacchiari

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Castelraimondo** Wikimedia Commonsissa

Lähteet
-------

1. 1 2 3  www.tuttitalia.it
2. ↑  Gazzetta Tirreno-Adriatico speciali

Maceratan maakunta
Apiro | Appignano | Belforte del Chienti | Bolognola | Caldarola | Camerino | Camporotondo di Fiastrone | Castelraimondo | Castelsantangelo sul Nera | Cessapalombo | Cingoli | Civitanova Marche | Colmurano | Corridonia | Esanatoglia | Fiastra | Fiuminata | Gagliole | Gualdo | Loro Piceno | Macerata | Matelica | Mogliano | Monte Cavallo | Monte San Giusto | Monte San Martino | Montecassiano | Montecosaro | Montefano | Montelupone | Morrovalle | Muccia | Penna San Giovanni | Petriolo | Pieve Torina | Pioraco | Poggio San Vicino | Pollenza | Porto Recanati | Potenza Picena | Recanati | Ripe San Ginesio | San Ginesio | San Severino Marche | Sant’Angelo in Pontano | Sarnano | Sefro | Serrapetrona | Serravalle di Chienti | Tolentino | Treia | Urbisaglia | Ussita | Valfornace | Visso
Prinssi John perheineen.
**Prinssi John** (engl. *John Charles Francis*, 12. heinäkuuta 1905 – 19. tammikuuta 1919) oli Britannian kuningasperheen jäsen. Hän oli kuningas Yrjö V:n ja kuningatar Maryn nuorin lapsi.

Elämäkerta
----------

Epilepsiasta ja Aspergerin oireyhtymän piirteistä kärsinyt prinssi syntyi Norfolkissa ja oli kruununperimysjärjestyksessä kuudes.

Prinssi John kastettiin 3. elokuuta 1905 Sandringhamin kartanossa. Hän sai ensimmäisen epileptisen kohtauksensa nelivuotiaana. Poikaa pyrittiin pitämään poissa julkisuudesta, eikä hän osallistunut isänsä kruunajaistilaisuuteen 22. kesäkuuta 1911. 

John asui Sandringhamin Wood Farmilla, jossa hänen sanotaan monesti eläneen omissa oloissaan. Hänellä oli kuitenkin yksi ystävä, suunnilleen samanikäinen yorkshireläinen tyttö nimeltä Winifred Thomas, joka oli lähetetty asumaan setänsä ja tätinsä kanssa maalle kärsimänsä astman takia. 

John oli sairaalloinen ja kärsi epileptisistä kohtauksista koko elämänsä. Kohtaukset lisääntyivät selvästi iän myötä, ja lopulta pitkittynyt kohtaus vei hänen henkensä, kun hän menehtyi 13-vuotiaana Wood Farmilla 19. tammikuuta 1919. Johnin vanhemmat eivät olleet läsnä, mutta tieto tavallista rajummasta sairauskohtauksesta saapui nopeasti Buckinghamin palatsiin. Prinssi John haudattiin Sandringhamiin 21. tammikuuta.

Mediassa
--------

Prinssi Johnista kertoo Stephen Poliakoffin BBC:lle käsikirjoittama ja ohjaama vuonna 2003 ensiesitetty kaksiosainen minisarja *Kadonnut prinssi*.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **John (Yhdistyneen kuningaskunnan prinssi)** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Yhdysvallat
* Alankomaat

 |

 |
**San Giovanni d’Asso** on kunta Italiassa Toscanan alueella olevassa Sienan maakunnassa. Se sijaitsee Crete Senesin alueella noin 40 kilometriä Sienasta kaakkoon. Kunnan läpi virtaa Assojoki. Alue on tunnettu valkoisista tryffeleistään, ja sitä kunnioittaen on kaupunkiin on perustettu tryffelimuseo *Museo del tartufo*.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **San Giovanni d’Asso** Wikimedia Commonsissa

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  www.tuttitalia.it
2. ↑  Strade Bianche 2016

Sienan maakunta
Abbadia San Salvatore | Asciano | Buonconvento | Casole d’Elsa | Castellina in Chianti | Castelnuovo Berardenga | Castiglione d’Orcia | Cetona | Chianciano Terme | Chiusdino | Chiusi | Colle di Val d’Elsa | Gaiole in Chianti | Montalcino | Montepulciano | Monteriggioni | Monteroni d’Arbia | Monticiano | Murlo | Piancastagnaio | Pienza | Poggibonsi | Radda in Chianti | Radicofani | Radicondoli | Rapolano Terme | San Casciano dei Bagni | San Gimignano | San Giovanni d’Asso | San Quirico d’Orcia | Sarteano | Siena | Sinalunga | Sovicille | Torrita di Siena | Trequanda