recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Amiga 1000 ja Deluxe Paint
**Deluxe Paint**, usein lyhyesti **DPaint**, on vuonna 1985 julkaistu kuvankäsittelyohjelma, joka julkaistiin samaan aikaan Amiga 1000 -tietokoneen kanssa. Tämä oli eräs aikakautensa suosituimmista piirto-ohjelmista. Pikseligrafiikan tuottamiseen ja editointiin sopineen ohjelmiston pääsuunnittelijana mainitaan Dan Silva. Electronic Arts kehitti Deluxe Paintin alun perin Amiga-tietokoneelle. Myöhemmin ohjelmasta julkaistiin versioita myös muille alustoille.

Ohjelmasta julkaistiin myöhemmin versiot Deluxe Paint II (1986), Deluxe Paint III (1988), Deluxe Paint IV (1991), Deluxe Paint 4.5 AGA (1993) ja Deluxe Paint V (1995, viimeisin versio). Computer History Museum julkaisi vuonna 2015 ohjelmiston ensimmäisen version lähdekoodit vuodelta 1986.

Käyttökohteet
-------------

Ohjelmaa on käytetty useiden videopelien kehityksessä kuten *Wolfenstein 3D*.
Ohjelmalla tehty animaatio on toiminut lähtökohtana suositulle *Lemmingsille*.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Len Shustek: Electronic Arts DeluxePaint Early Source Code  22.7.2015. Computer History Museum, computerhistory.org. Viitattu 8.7.2017. (englanniksi)
2. 1 2  Deluxe Paint theamigamuseum.com. Viitattu 8.7.2017. (englanniksi)
3. ↑  Fabien Sanglard: How id built Wolfenstein 3D using Commander Keen tech  24.6.2019. Gamasutra. Viitattu 9.7.2019. (englanniksi)
4. ↑  Alistair Wallis: Playing Catch Up: GTA/Lemmings' Dave Jones *gamasutra.com*.  21.12.2006. Viitattu 13.4.2022. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Deluxe Paint IV Manual English (englanniksi)
**666** on Saksasta kotoisin oleva musiikkiyhtye, joka soittaa konemusiikkia. Yhtyeeseen kuuluu kaksi jäsentä, Dj 666 eli Mike Griesheimer ja toinen tuottaja Thomas Detert. He ovat samat henkilöt, jotka muodostivat myös eurodance-kokoonpano Activaten 1990-luvun alussa. Activate julkaisi muutaman singlen, joista tunnetuimpia ovat *"Let the Rhythm Take Control"* ja *"Beat of Drum"*. Heidän sen aikaisista tuotoksistaan tunnetuin on *"Save me"* vuodelta 1994.

666:n musiikki on omalaatuista teknomusiikkia. Se on hieman kovempaa kuin tavallinen dance ja siinä on samaa tyyliä kuin vanhassa teknossa, jonka piti olla jo ohi mennyttä. 666:llä on kuitenkin paljon vannoutuneita faneja. Vuodesta 1997 ryhmän tyyli on ollut selkeästi dancea.

Dj 666 eli Mike Griesheimer syntyi vuonna 1968 Mannheimissa, Saksassa. Hän tapasi myöhemmin edellä mainitun Thomas Detertin, josta tuli hänen hyvä ystävänsä ja työtoverinsa.

Useat 666:n julkaisut ovat myyneet kultaa, hopeaa sekä platinaa. *"Paradoxx"*-kappaleen lp-versio oli myyntilistoilla 112 viikkoa. Suomessa tunnetuimpia julkaisuja lienee *"Supadupafly"*. *"Alarma"* on ensimmäinen 666-nimellä julkaistu single. Muita singlejulkaisuja ovat *"Diablo"*, *"Amokk"* sekä *"Bomba"*. Viimeisin julkaisu on nimeltään *"Policia"*. 

666:n keulahahmoina ovat tanssijat ja laulajat *"Sam"* ja *"Carry"* sekä *Demoniksi* kutsuttu mieshenkilö. He toimivat esiintyjinä muissakin projekteissa kuten *Scooter* ja *ATB*.

Julkaisut
---------

### Studioalbumit

* Paradoxx (1998)
* Nitemare (1999)
* Who's Afraid Of…? (2000)

### Singlet

* Bomba!
* D.E.V.I.L.
* Alarma!
* Amokk
* Amokk / Alarma!
* Amokk / Diablo
* Diablo
* Paradoxx
* Bomba!k
* Dance 2 Disco
* Who's Afraid Of...?
* Supa-Dupa-Fly
* Insanity
* Dance Now!
* Policia
* Salute!

Aiheesta muualla
----------------

* 
* 
*
Dobson-jalustainen kaukoputki
Dobson
**Dobson-jalusta** on yksi Newton-peilikaukoputken pystytystavoista. Se muistuttaa atsimutaalista, mutta on toteutukseltaan tukevampi.

Kaukoputki lepää yleensä lastulevystä tai vanerista rakennetulla jalustallaan pienten teflonpalojen päälle laakeroituna, mahdollistaen erityisen helpon ja herkän kääntelyn.

Dobson-jalustalle voidaan pystyttää suuria peilikaukoputkia (10–70 cm).

Hyviä ominaisuuksia ovat helppo pystytettävyys ja kuljetettavuus. Huonoina ominaisuuksina voidaan mainita kohteen hankalahko seuraaminen (hienoliikunnan puuttuminen) sekä atsimutaalinen akselisto, jonka vuoksi putki kääntyy vain vaaka- ja pystysuunnassa.

Harrastelijakäytössä yleinen jalustatyyppi on nimetty keksijänsä, yhdysvaltalaisen munkin John Dobsonin mukaan.

Lähteet
-------

1. ↑  Turun yliopisto: Dobson-kaukoputki

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Dobson-jalusta**.
* John Dobson - The Official Website (Arkistoitu – Internet Archive)
Kitan piiri Malin kartalla.
**Kitan piiri** (ransk. *Cercle de Kita*) on paikallishallintoalue Kayesin alueella Malissa. Sen pinta-ala on 11 060 neliökilometriä. Asukkaita on 434 400 henkeä (vuonna 2009).

Kitan piiri rajoittuu lännessä Kayesin alueen Kéniéban ja Bafoulabén sekä pohjoisessa Diéman piireihin, idässä Koulikoron alueen Kolokanin ja Katin piireihin ja etelässä Guineaan. Seutu kuuluu Sahelin ja Sudanin siirtymäalueeseen. Piirin rajoilla virtaavat Senegalin alkujoet Bafing, Bakoye ja Baoulé.

Piiriin kuuluvat Kitan ja Kourouninkoton kaupungit sekä 31 maalaiskuntaa: Badia, Bendougouba, Benkadi Founia, Boudofo, Bougaribaya, Didenko, Djidian, Djougoun, Gadougou I, Gadougou II, Guémoukouraba, Kassaro, Kita Nord, Kita Ouest, Kobri, Kokofata, Kotouba, Koulou, Madina, Makano, Namala Guimba, Niantanso, Saboula, Sébékoro, Séféto Nord, Séféto Ouest, Senko, Sirakoro, Souransan Tomoto, Tambaga ja Toukoto. Hallinnollinen keskus on Kita. Kyliä ja kaupunginosia on yhteensä 325.

Etelässä ja lännessä piiriä asuttavat fulbet, keskiosassa malinket ja pohjoisessa soninket sekä bambarat.

Kitan kautta kulkee Dakarin–Nigerin rautatie. Seudun tärkeimmät elinkeinot ovat maanviljely, karjanhoito, kalastus, kaupankäynti ja käsityöammatit. Kitassa on myös elintarvike- ja tekstiiliteollisuutta.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Synthèse des 129 Plan Communaux de Securité Alimentaire de la Région de Kayes 2007-2011 *csa-mali.org*.  2007. Viitattu 9.8.2012. (ranskaksi)
2. ↑  Resultats provisoires RGPH 2009 (Région de Kayes) *instat.gov.ml*.  Arkistoitu 22.7.2011. Viitattu 9.8.2012. (ranskaksi)
3. 1 2  Synthèse des Plan de Securité Alimentaire 2007-2011 des Communes du Cercle de Kita *csa-mali.org*.  2007. Viitattu 9.8.2012. (ranskaksi)
4. ↑  Loi N°99-035 du 10 Aout 1999 Portant Création des Collectivités Territoriales de Cercles et de Régions *matcl.gov.ml*.  Arkistoitu 9.3.2012. Viitattu 9.8.2012. (ranskaksi)
5. 1 2  Présentation du cercle KITA *kayes.gouv.ml*.  Arkistoitu 5.3.2016. Viitattu 9.8.2012. (ranskaksi)
**SMS Schlesien** oli Saksan keisarikunnan laivaston Deutschland-luokan taistelulaiva.

Valmistus
---------

*Pääartikkeli: Deutschland-luokka (1904)*
Alus tilattiin Schichaulta Danzigista ja sen köli laskettiin 19. marraskuuta 1904. Alus laskettiin vesille 28. toukokuuta 1906 ja se valmistui 5. toukokuuta 1908.

Palvelus
--------

*Schlesien* liitettiin palvelukseen otettaessa Avomerilaivaston 1. taistelulaivueeseen, jonka mukana se oli ensimmäisen maailmansodan kaksi ensimmäistä vuotta. Alus siirrettiin 2. taistelulaivueeseen yhdessä neljän sisaraluksensa kanssa.

Alus osallistui Skagerrakin taisteluun touko-kesäkuun vaihteessa 1916, jonka aikana se ei kuitenkaan ollut kuin hetken tulitoiminnassa. Taistelun jälkeen se oli vartiolaivana, kunnes alus poistettiin palveluksesta 1917 siirtämällä se koululaivaksi.

Versailles’n rauha salli Saksan pitää ainoastaan kahdeksan vanhentunutta taistelulaivaa, joista yhtenä *Schlesien*. Keisarillisesta laivastosta muodostettu Reichsmarine modernisoi aluksen, ja se siirrettiin uudelleen koululaivaksi.

Toisessa maailmansodassa alus osallistui Norjan maihinnousuun huhtikuussa 1940 ja sen jälkeen palasi koulutustehtäviin. Uransa lopun alus oli ilmatorjunta-aluksena Itämerellä. Huhtikuussa 1945 alus oli matkalla Swinemündeen täydentämään varastojaan ja toimittaakseen evakuoimansa haavoittuneet maihin, kun se osui miinaan. Alus upposi matalaan veteen, jolloin pääosa sen aseista jäi toimintakykyiseksi.

Lähteet
-------

* Gardiner, Robert (toim.): *Conway's All the World's Fighting Ships 1860–1905*. Lontoo, Englanti: Conway Maritime Press, 2002. ISBN 0-85177-133-5. (englanniksi)
* Gardiner, Robert (toim.): *Conway's All the World's Fighting Ships 1906–1921*. Lontoo, Englanti: Conway Maritime Press, 1985. ISBN 0-85177-245-5. (englanniksi)
* Dodson, Aidan: The Last of the Line: The German Battleships of the Braunschweig and Deutschland Classes.  *Warship 2014*, 2014, XXXVI. vsk, s. 49-69. Lontoo:  Conway Maritime Press. ISBN 978-1-84486-236-8.   (englanniksi)

### Viitteet

1. ↑  Gardiner, Robert 1860-1905 s. 249
2. ↑  Dodson, Aidan s. 66

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **SMS Schlesien** Wikimedia Commonsissa

*Deutschland*-luokan taistelulaivat

|  |
| --- |
| *SMS Deutschland* – *SMS Hannover* – *SMS Pommern* – *SMS Schlesien* – *SMS Schleswig-Holstein* |
| Edeltäjä: Braunschweig-luokka – Seuraaja: Nassau-luokka |
**Dobrynja** (ven. Добрыня) oli Vladimir Suuren äidin veli ja myös Vladimirin kasvattaja. Hänestä on venäläisissä kansantaruissa tehty voittamaton sankari.

Dobrynjan elämä ja vaikutus Vladimiriin on kyseenalainen kysymys. Varmaa näyttäisi olevan se, että hänen sisarensa Maluša oli Vladimirin äiti. Yleisesti hyväksyttynä pidetään myös sitä, että Dobrynjan suku toimi sijaishallitsijoina Novgorodissa. Dobrynjan seuraajia olivat hänen poikansa Konstantin Dobrynitš sekä pojanpoika Ostromir.

Novgorodin kronikan mukaan ruhtinas Svjatoslav I lähetti vuonna 970 aviottoman poikansa Vladimirin Novgorodin hallitsijaksi mukanaan enonsa Dobrynja, joka toimi Vladimirin neuvonantajana. Yhdeksän vuotta myöhemmin Dobrynja auttoi Vladimiria syöksemään vallasta velipuolensa Jaropolkin. 

Vladimirin otettua Kiovan haltuunsa Dobrynja nimitettiin Novgorodiin sijaishallitsijaksi. Hän auttoi siskonpoikaansa Vladimiria vuonna 985 sotaretkellä Volgan Bulgariaa vastaan. Hän pystytti myös Perunin epäjumalankuvan Olhavanjoen rantatöyräälle. Kiovan siirtyessä kristinuskoon hänen väitetään pakottaneen novgorodilaiset kristityiksi "tulen avulla".
Historioitsija Vasili Tatištševin mukaan piispa Joona Korsunialainen kärsi myös väkivallasta pakanoiden noustessa kapinaan, jossa he polttivat Dobrynjan talon sekä tappoivat hänen vaimonsa ja muita hänen perheenjäseniään.

Lähteet
-------

1. ↑  Прозоровский Д.И. *О родстве св. Владимира по матери*. // Записки Академии Наук, т. 5, 1864.
2. ↑  Vasilii Tatishchev, *Istoriia rossiiskaia*, A. I. Andreev, et al. eds. Moscow and Leningrad: AN SSSR, 1962) vol. 1, pp. 112-113.

* *Nestorin kronikka*. (Povest’ vremennyh let.) Dmitri Sergejevitš Lihatšovin venäjänkielisestä tulkinnasta suomentanut Marja-Leena Jaakkola. Kuvittanut Mjud Metšev. WSOY, 1994. ISBN 951-0-19828-5.

Aiheesta muualla
----------------

* В. Н. Татищев. Собрание сочинений: В 8-ми томах: Т. 1. История Российская. Часть 1: — Репринт с изд. 1963, 1964 гг.. — М.: Ладомир, 1994. — С. 500. (Vasili Tatištšev: Venäjän historia)
Luamben kansallispuisto

|  |  |
| --- | --- |
| Sijainti | 
Itäinen maakunta, Sambia |
| Pinta-ala | 
247 km2 |

Hallinto| Nimi alkuperäiskielellä | 
engl. *Luambe National Park* |
| Tyyppi | 
kansallispuisto |

muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa WikidataaTietolaatikon dokumentaatioNäytä Wikidatasta tulevat arvot

**Luamben kansallispuisto** (Luambe National Park) on Sambiassa sijaitseva pieni, 247 km2 laajuinen kansallispuisto. Luamben kansallispuisto sijaitsee Pohjois- ja Etelä-Luangwan kansallispuistojen välissä. Luamben kansallispuiston ympärillä on laaja riistansuojelualue, jolla metsästys on rajoitetusti mahdollista.

Luamben kansallispuisto koostuu pääasiassa mopanepuiden muodostamasta metsästä. Osa puista on korkeita ja paljon tilaa vieviä, ja niiden alla on vain vähän kasvillisuutta. Mopanepuumetsien lisäksi kansallispuiston alueella on miombotyyppistä savannia sekä heinikkomaita.

Luamben kansallispuistoon pääsee autolla vain suunnilleen toukokuun ja lokakuun välisenä aikana, sillä ensimmäiset rankemmat sateet muuttavat alueen maaperän mahdottomaksi ajaa nelivetoisellakaan autolla. Alueen tiet ovat myös kuivan kauden aikaan varsin huonokuntoisia.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Luambe National Park (sivu alasivuineen) *Zambia Travel Guide*. Viitattu 3.1.2023. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Zambia Tourism: Luambe National Park (englanniksi)
Japaninmahonian hedelmiä
**Japaninmahonia** (*Mahonia japonica*) on happomarjakasvien (Berberidaceae) heimoon, mahonioiden (*Mahonia*) sukuun kuuluva kasvilaji. Nimestään huolimatta japaninmahonia on kotoisin Kiinasta, eikä Japanista, mutta lajia on viljelty Japanissa laajalti.

Japaninmahonia on ainavihanta pensas, joka kasvaa tavallisesti noin kaksi metriä korkeaksi ja kahdesta kolmeen metriä leveäksi. Sen lehdet ovat parilehdykkäiset ja voivat kasvaa noin 45 cm pitkiksi. Kussakin lehdessä on 7–19 lehdykkää, jotka ovat noin 10 cm pitkiä, tummanvihreitä, nahkamaisia, muodoltaan pitkulaisia tai suikeita ja laidoiltaan terävähampaisia. Kukinnot ovat siirottavia tai nuokkuvia, 10–20 cm pitkiä terttuja ja niissä on tuoksuvia keltaisia kukkia. Laji kukkii aikaisin keväällä maalis–huhtikuussa. Kukista kehittyy loppukeväästä tai alkukesästä vahapintaisia viinirypäleitä muistuttavia hedelmiä, jotka muuttuvat kypsyessään sinimustiksi. Hedelmät ovat lintujen mieleen.

Japaninmahoniaa voi kasvattaa koristekasvina ja se sopii istutettavaksi muun muassa ryhmiin tai pensasaidaksi. Japaninmahonia kasvaa parhaiten kosteassa, mutta hyvin vettä läpäisevässä maaperässä puolivarjoisella tai täysin varjoisella paikalla. Etenkin kasvualueensa pohjoisosissa laji voi menestyä myös täydessä auringon valossa. Yksittäin kasvavat pensaat tuottavat huonosti hedelmiä, ja paremman hedelmätuotannon saadakseen tulee istuttaa vähintään muutamia pensaita lähekkäin. Laji muodostaa maarönsyjä ja voi alkaa levitä niiden avulla ympäristöönsä.

Lähteet
-------

* Missouri Botanical Garden: *Mahonia japonica* (englanniksi)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Taksonitunnisteet | 
* Wikidata: Q159322
* Wikispecies: Berberis japonica
* CoL: 3XJ5B
* EoL: 5514917
* EPPO: MAHJA
* FoC: 200008397
* GBIF: 3981826
* GRIN: 23162
* iNaturalist: 342886
* IPNI: 107453-1
* MoBotPF: 291324
* NBN: NBNSYS0200002586
* NZOR: 07583c96-e024-486e-8af4-3242ae1c08db
* NZPCN: 3157
* PfaF: Mahonia japonica
* Plant List: tro-50040985
* POWO: urn:lsid:ipni.org:names:107453-1
* Tropicos: 50040985
* WFO: wfo-0001224177

 |

 |
**Loïc Rémy** (s. 2. tammikuuta 1987 Rillieux-la-Pape, Ranska) on ranskalainen jalkapalloilija. Hän edustaa ranskalaisseura Lilleä ja on pelipaikaltaan hyökkääjä.

Seurajoukkueura
---------------

Rémy on Lyonin kasvatti. Hän on edustanut urallaan kasvattajaseuransa lisäksi Lensiä ja Niceä, joista jälkimmäiseen hän siirtyi vuonna 2008. Hän maksettiin noin 8 miljoonan euron siirtokorvaus. Rémy pelasi ensimmäisellä kaudellaan 2008–2009 kaikki kilpailut mukaan lukien 37 ottelua ja teki niissä 13 maalia.

Kauden 2010–2011 hän ehti aloittaa Nicessä, mutta siirtyi 19. elokuuta 2010 Marseilleen. Hän teki joukkueen kanssa viisivuotisen sopimuksen ja hänestä maksettiin 15 miljoonan euron siirtokorvaus.

16. tammikuuta 2013 hän siirtyi Queens Park Rangersiin neljän ja puolen vuoden sopimuksella.

Maajoukkueura
-------------

Rémy teki ensiesiintymisensä Ranskan maajoukkueessa 2. kesäkuuta 2010 ystävyysottelussa Nigeriaa vastaan. Ensimmäisen maalinsa hän teki 9. lokakuuta 2010 vuoden 2012 EM-karsintaottelussa Romaniaa vastaan.

Lähteet
-------

1. ↑  Marseille set to seal £12.4m deal for Nice striker Loïc Rémy Guardian. Viitattu 9.11.2010. (englanniksi)
2. ↑  EXCLUSIVE: REMY’S A RANGER QPR:n virallinen kotisivu. Viitattu 16.1.2013. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Loïc Rémy**.
* Loïc Rémyn tilastot Ranskan jalkapalloliiton sivustolla (Arkistoitu – Internet Archive) (ranskaksi)

  

Ranskan joukkue – Jalkapallon MM-kilpailut 2014
1 Lloris |
2 Debuchy |
3 Evra |
4 Varane |
5 Sakho |
6 Cabaye |
7 Cabella |
8 Valbuena |
9 Giroud |
10 Benzema |
11 Griezmann |
12 Mavuba |
13 Mangala |
14 Matuidi |
15 Sagna |
16 Ruffier |
17 Digne |
18 Sissoko |
19 Pogba |
20 Rémy |
21 Koscielny |
22 Schneiderlin |
23 Landreau |
Valmentaja Deschamps
**Olli Valtteri Vakkala** (s. 27. kesäkuuta 1982 Tampere) on suomalainen jalkapalloilija, joka edusti Veikkausliigassa ja Ykkösessä Tampereen Ilvestä. Hän oli pelipaikaltaan keskuspuolustaja tai vasen laitapuolustaja.

Vakkala aloitti jalkapallon Tampereen Ilveksen Tesoman kaupunginosajoukkueessa. Hän pelasi juniorina myös Nokian Pyryssä. Ensimmäiset aikuisten ottelut Vakkala pelasi Koskenmäen Pallossa Vitosessa ja Kutosessa. Hän palasi kasvattajaseuraansa Pyryyn vuonna 2003 ja oli mukana voittamassa Nelosen lohkonsa heti ensimmäisellä kaudellaan. Kahden Kolmosessa pelatun kauden jälkeen Vakkala siirtyi Kakkosen Tampereen Kisatovereihin ja oli avauskokoonpanossa kaikissa pelaamissaan 18 sarjaottelussa. TKT kuitenkin putosi Kolmoseen ja Vakkala vaihtoi seuraa saman sarjatason Nokian Palloseuraan. Hän toimi myös joukkueen kapteenina molempina kausinaan.

Kaudeksi 2009 Vakkala liittyi Kakkoseen nousseen Pirkkalan Jalkapalloklubin riveihin. PJK sijoittui lohkonsa viimeiseksi, mutta Vakkalalle kausi oli menestyksekäs hänen ollessa joukkueensa toiseksi paras maalintekijä kuudella maalillaan ja pelaten myös aloituskokoonpanossa jokaisessa sarjaottelussa. Hyvien otteidensa johdosta hän solmi sopimuksen kaudesta 2010 Kakkosessa pelanneen Tampereen Ilveksen kanssa. Vakkala nousi myös Ilveksessä tärkeään rooliin, ollen vakionimi puolustuslinjassa kahtena ensimmäisenä kautenaan ja toimien jopa kapteenina. Syyskuussa 2011 hän muutti Skotlantiin opiskelemaan Edinburghin yliopistoon. Vakkala pelasi Skotlannissa myös paikallista yliopistosarjaa.

Vakkala palasi Ilvekseen kesäkuussa 2012 ja oli mukana nostamassa joukkuetta Ykköseen nousukarsintojen kautta. Ensimmäisellä Ykkösen kaudellaan hän jatkoi aloittavana pelaajana ja esiintyi 19 sarjaottelussa. Kauden 2014 Vakkala joutui olemaan lähes kokonaan sivussa lonkkavaivojen johdosta, palaten kentälle vasta kauden viimeisessä ottelussa FC Viikinkejä vastaan. Myllykosken Pallon menetettyä liigalisenssinsä Ilves nousi täydennysmenettelyn kautta Veikkausliigaan ja Vakkala solmi jatkosopimuksen joukkueen kanssa ensimmäiselle liigakaudelleen 2015. Hän kuitenkin loukkasi kylkensä talvikaudella ja oli poissa kentiltä lähes puoli vuotta ennen ensiesiintymistään pääsarjatasolla Rovaniemen Palloseuraa vastaan 22. elokuuta. Debyyttinsä aikaan Vakkala oli 33-vuotias ja oli esiintynyt kaikilla sarjatasoilla Ykkösestä Kutoseen, ollen historian ensimmäinen tämän meriitin saavuttanut pelaaja.

Lähteet
-------

1. ↑  Olli Vakkala soccerway.com-sivustolla (englanniksi)
2. ↑  Olli Vakkala Ilveksen edustusjoukkueen sivuilla (Arkistoitu – Internet Archive)
3. 1 2  Olli Vakkala debytoi Veikkausliigassa - Kaikki sarjat Kutosesta Liigaan nyt koluttuna! *ilvesedustus.com*.  22.8.2015.  Arkistoitu 24.9.2015. Viitattu 22.8.2015.
4. ↑  Ilveksen Vakkala Skotlantiin – Heinä Hakaan *kymppipaikka.fi*.  4.9.2011. Viitattu 22.8.2015.
**Loštice** (saks. *Loschitz*) on kaupunki Tšekissä Olomoucin läänissä. Se sijaitsee noin 30 kilometrin päässä Olomoucin kaupungista luoteeseen.

Olomoucké tvarůžky
Lošticen kaupunki on tunnettu tehtaastaan, jossa valmistetaan perinteistä Olomoucké tvarůžky -juustoa. Juusto on valmistettu rasvattomasta maidosta. Juustolla on erittäin ainutlaatuinen mausteinen maku sekä sille tyypillinen voimakas haju. Lošticessa on myymälä, jossa tätä paikallista herkkua myydään useissa sen eri muodoissa. Myymälän lisäksi kaupungissa on myös Olomoucké tvarůžky -museo, jossa on esillä vanhoja juuston valmistuksessa käytettyjä työkaluja, sekä tuotantoa kuvaavia dokumentteja.

Lähteet
-------

1. ↑  Czech Statistical Office
2. ↑  Litovel – Venice of Haná

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Loštice** Wikimedia Commonsissa

Šumperkin piirikunnan **kaupungit** ja kunnat
Bludov | Bohdíkov | Bohuslavice | Bohutín | Branná | Bratrušov | Brníčko | Bušín | Dlouhomilov | Dolní Studénky | Drozdov | Dubicko | **Hanušovice** | Horní Studénky | Hoštejn | Hraběšice | Hrabišín | Hrabová | Hynčina | Chromeč | Jakubovice | Janoušov | Jedlí | Jestřebí | Jindřichov | Kamenná | Klopina | Kolšov | Kopřivná | Kosov | Krchleby | Lesnice | Leština | Libina | Líšnice | **Loštice** | Loučná nad Desnou | Lukavice | Malá Morava | Maletín | Mírov | **Mohelnice** | Moravičany | Nemile | Nový Malín | Olšany | Oskava | Palonín | Pavlov | Petrov nad Desnou | Písařov | Police | Postřelmov | Postřelmůvek | Rájec | Rapotín | Rejchartice | Rohle | Rovensko | Ruda nad Moravou | Sobotín | **Staré Město** | Stavenice | Sudkov | Svébohov | Šléglov | **Štíty** | **Šumperk** | Třeština | **Úsov** | Velké Losiny | Vernířovice | Vikantice | Vikýřovice | Vyšehoří | **Zábřeh** | Zborov | Zvole
**Ollinkivi** on Ruoveden Siikanevalla sijaitseva siirtolohkare. Vuonna 1924 rauhoitettu kivi on ensimmäinen vuoden 1923 luonnonsuojelulain nojalla rauhoitettu kohde.

Orivedeltä Ruovedelle vievä maantie kulki aikoinaan Ollinkiven sivuitse. Tätä tien osuutta kutsuttiin *Pahaksi virstaksi* sillä tiellä oli siinä kohdalla neljäkymmentä ylämäkeä ja alamäkeä kolmen venäjänvirstan matkalla. Zacharias Topeliuksen Talvi-iltain tarinoihin kuuluvan kertomuksen *Toholampi* mukaan mäen rinteellä oleva kivi vyöryy tielläkulkijan päälle jos kulkija on maanpetturi.

> »Tämän Pahan virstan pohjoispäässä on luonnon asettamana merkkinä noin torpanmökin suuruinen vyörykivimöhkäle. Muinaisajan valtavien jäävirtojen melkein pyöreäksi tahkomana se on tielle päin viettävän vuoren keskirinteessä ja näennäisesti niin irrallaan, että matkustaja mielellään rientää ohi peläten rattaittensa jyrinän ehkä saattavan hänen turmiokseen kiven vierähtämään pois tuhatvuotisesta lepopaikastaan. Turha pelko! Tuon jättiläisten leikkikerän sitoo taikavoima kaltevaan alustaan; nuoret titaanit ovat turhaan koettaneet häiritä sen lepoa, heidän kankensa ovat voimattomina hirviön vieressä. Kivimöhkäleen sanotaan odottavan aikaansa. Kerran -- suokoon Jumala sen päivän viipyvän tuhansia vuosia -- on maansakavaltaja matkustava ylpeästi siitä ohitse. Silloin vuori on vapiseva, silloin harmaakivimöhkäle on irtautuva ja raskaana kuin omatunto syöksyvä musertamaan kavaltajan.» 
> 
>

Lähteet
-------

* Ruoveden nähtävyyksiä (Arkistoitu – Internet Archive)
* Hymy-lehden luontosarja : Missä on Suomen suurin siirtolohkare? (Arkistoitu – Internet Archive)

1. ↑  Projekti Lönnrot : Zacharias Topelius : Talvi-iltain tarinoita osa 5 : Sumutarinoita (Arkistoitu – Internet Archive)
SONACAn logo.
**SONACA** (Société Nationale de Construction Aérospatiale S.A.) on belgialainen lentokonetehdas. SONACA on ainoa kolmesta suuresta Belgiassa toimivasta lentokonetehtaasta, joka on belgialaisessa omistuksessa. Yhtiön Belgian tehdas on Brysselin Charleroin lentokentällä.

Historia
--------

SONACA jatkaa belgialaisen Avions Fairey -yhtiön toimintaa, joka käynnistyi vuonna 1931. 1930-luvun lopussa yhtiö kokosi Hawker Hurricane -hävittäjiä Belgian ilmavoimille. Tehdas vauroitui saksalaisten pommittaessa sitä toukokuussa 1940. Tehdas uudistettiin vuonna 1946. Se kokosi Gloster Meteor- ja Hawker Hunter -hävittäjiä 1950-luvulla. Yhtiö huolsi Belgian ilmavoimien F-84F-koneita 1960-luvun alkuun asti ja rakensi Belgian tilaamat Lockheed F-104 Starfighterit yhdessä belgialaisen SABCAn kanssa vuosina 1962–1965. Vuosina 1964–1971 se huolsi Saksan Luftwaffen F-104G-hävittäjiä.

Avions Fairey muuttui SONACA-yhtiöksi 1. kesäkuuta 1976.

SONACA
------

1979–1991 SONACA valmisti 160 kpl F-16-hävittäjiä Belgialle ja Tanskalle.

Nykyisin yhtiön tuotannon painopiste on siviililentokoneiden osavalmistuksessa mm. Airbusille, Boeingille ja Embraerille. 

Yhtiö valmistaa myös satelliittien runkorakenteita: Hermès-sukkulan tuotekehitys, ARD, CRV, X-38-prototyyppi, SPOT 5, ISS:n Columbus-moduulin osia, Beagle 2, Aladin, CoRoT, Pléiades.

Tytäryhtiöt
-----------

* Brasiliassa:
	+ SOBRAER: Embraer ja Airbus osakokonaisuuksia
	+ SOPEÇAERO: osavalmistusta
	+ PESOLA: osavalmistusta
* Kanadassa:
	+ SONACA NMF CANADA: osavalmistusta
* USA:ssa:
	+ SONACA NMF AMERICA: osavalmistusta

Aiheesta muualla
----------------

* Site de la SONACA (Arkistoitu – Internet Archive)
* La page sur la SONACA sur le site de la Belgian Aircraft Association (BAHA) (Arkistoitu – Internet Archive)
**Projekti 210** eli **AS-12** eli **Lošarik** on Venäjän laivaston ydinsukellusvene. jonka uskotaan pystyvän sukeltamaan 6 km syvyyteen.

Pitkiä matkoja varten *Lošarik* kiinnittyy emäalukseensa, Delta IV -luokan sukellusveneeseen *Podmoskovjeen*.

On arvioitu, että se on Venäjän sotilastiedustelun GRU:n käytössä. Sen tehtäviin arvellaan kuuluvan merenalaisten tietoliikennekaapeleiden sabotointi ja pohjoisten merten pohjien kartoitus.

Valmistus
---------

Painerunko
Aluksen rakentaminen alkoi 1980-luvulla. Sen pituus on 70 metriä. Sen sisällä uskotaan olevan seitsemästä titaanipallosta muodostuva painerunko. Miehistön normaali määrä on 25.

Palvelus
--------

Batymetrisiä mittauksia suorittaneella aluksella syttyi 1. heinäkuuta 2019 Barentsinmerellä tulipalo, jossa sai surmansa 14 henkeä. Surmansa saaneista osa oli korkea-arvoisia upseereita. Tulipalo syttyi tilassa, jossa akut ovat, ja puolustusministeri Sergei Šoigun mukaan ydinreaktori ei kärsinyt vaurioita, sillä se on eristetyssä tilassa. Alus siirtyi tai siirrettiin Kuolanvuonossa sijaitsevaan Severomorskiin.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Jarmo Huhtanen: Salaista sotaa syvyyksissä.  *Helsingin Sanomat*, 4.7.2019, s. A 4.
2. 1 2 3  James Glanz, Thomas Nilsen: A Deep-Diving Sub. A Deadly Fire. And Russia’s Secret Undersea Agenda. *The New York Times*.  20.4.2020. Viitattu 13.12.2021. (englanniksi)
3. ↑  Kolumni | Traaginen onnettomuus nosti pintaan merien syvyyksissä käytävän vaietun kilpailun *Helsingin Sanomat*.  4.7.2019. Viitattu 13.12.2021.
4. 1 2  Pekka Hakala: Šoigu paljasti yksityiskohtia Venäjän sukellusveneturmasta.  *Helsingin Sanomat*, 4.7.2019, s. A 24.
5. ↑  Venäjän puolustuministeri: Ydinsukellusveneen palo alkoi aluksen akkuosastolta *Yle.fi, uutiset*.  4.7.2019. Viitattu 4.7.2019.
SOIUSA (*Suddivisione Orografica Internazionale Unificata del Sistema Alpino*)
Aluejakojärjestelmää kuvastava pyramidi
**SOIUSA** (lyhenne sanoista *Suddivisione Orografica Internazionale Unificata del Sistema Alpino*) eli **ISMSA** (lyhenne sanoista *International Standardized Mountain Subdivision of the Alps*) on tarkka esitys Alppien aluejaosta, jonka tavoitteena on yhtenäistää erilaiset kansalliset luokittelut ja toteuttaa kansainvälisesti hyväksytty järjestelmä. Sen on suunnitellut italialainen tutkija, Sergio Marazzi, yhteistyössä "Club Alpino Italiano" -seuran ja useiden muiden kanssa. SOIUSAn on myös tarkoitus korvata Italiassa vuonna 1926 esitetty perinteinen "Partizione delle Alpi" -aluejako nykyaikaisemmalla tulkinnalla.[1]

SOIUSA-aluejaossa Alpit jaetaan ensinnäkin kahteen pääosaan (*PT*, ital. *parti*), Itäisiin Alppeihin ja Läntisiin Alppeihin. Pääosat puolestaan jaetaan viiteen eri vyöhykkeeseen (*SR*, ital. *settorii*). Läntiset Alpit käsittävät kaksi tällaista vyöhykettä, Eteläiset Länsi-Alpit ja Pohjoiset Länsi-Alpit. Itäisillä Alpeilla vyöhykkeitä on kolme, jotka ovat Keskiset Itä-Alpit, Pohjoiset Itä-Alpit ja Eteläiset Itä-Alpit. Vyöhykkeet jaetaan yhteensä 36 osastoon (*SZ*, ital. *sezioni*), jotka edelleen jaetaan 132 alaosastoon (*STS*, ital. *sottosezioni*). Näiden jälkeen jako tarkentuu vielä 333 yläryhmään (*SPG*, ital. *supergruppi*), 870 ryhmään (*GR*, ital. *gruppi*) ja 1 625 alaryhmään (*STG*, ital. *sottogruppi*).

Lähteet
-------

Commons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **SOIUSA**.
1. ↑
**Mervi Kristiina Kaarninen** (s. 15. marraskuuta 1957 Lahti) on suomalainen yliopistonlehtori ja Suomen historian dosentti Tampereen yliopistossa. Hän on tutkinut muun muassa suomalaisen yhteiskunnan, lapsuuden ja nuoruuden historiaa sekä koulutuksen historiaa etenkin sukupuolen näkökulmasta. Vuosina 2006–2012 hän toimi ylioppilaslautakunnan jäsenenä.

Kaarnisen tunnetuimpia teoksia on vuonna 2008 julkaistu *Punaorvot 1918*. Teos käsittelee sisällissodan jälkeisessä Suomessa tapahtuneita punaisten lasten siirtoja ja tuo esille, kuinka punaiset äidit nähtiin yhteiskunnan näkökulmasta vaarallisina ja soveltumattomina kasvattamaan lapsia.

Lähteet
-------

1. ↑  Veli-Matti Autio: *Suomen Historiallisen Seuran matrikkeli 1875–2007*, s. 76. Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, Helsinki 2007.
2. ↑  Kaarninen, Mervi, 1957- *KANTO - Kansalliset toimijatiedot*. Viitattu 2.4.2021.
3. ↑  Mervi Kaarninen *tuni.fi*. Viitattu 1.4.2021.
4. ↑  Sisällissodasta selvinnyt Suomi pelkäsi punaisia äitejä ja lasten kasvavaa katkeruutta – 2-vuotias Rauha ja sadat muut punaorvot siirrettiin valkoisiin perheisiin Pohjanmaalle *yle.fi*.  10.11.2018. Viitattu 1.4.2021.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* ORCID

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
Värähtelevän kielen perusääni ja 1. ja 2. ylä-ääni.
**Resonanssi** eli **myötävärähtely** on fysiikan ilmiö. Värähtelykykyinen systeemi on resonanssissa, kun siihen vaikuttaa ulkopuolinen voima, jonka vaihtelun taajuus on sama tai lähes sama kuin järjestelmän *ominaisvärähtelytaajuus*. Voiman voi aiheuttaa esimerkiksi toinen värähtelevä kappale, sähkökenttä tai magneettikenttä. Resonanssi voimistaa värähtelyn erityisen suureksi.

Mekaanisesta resonanssista on usein haittaa. Koneen osa saattaa hajota joutuessaan resonanssiin, ja jopa suuria siltoja on murtunut tuulen aiheuttaman resonanssin vaikutuksesta. Sähköistä resonanssia hyödynnetään värähtelypiirissä, jota käytetään yleisesti elektronisissa laitteissa, kuten televisiossa ja radiossa. Akustista resonanssia puolestaan tarvitaan äänen tuottamiseen soittimissa, ihmisen äänielimissä ja vaikkapa ääniraudassa.

Resonanssi-ilmiöillä on suuri merkitys materiaalitutkimuksessa. Mittaamalla aineen osasten resonanssitaajuuksia – eli niiden spektri – voidaan saada yksityiskohtaista tietoa aineen rakenteesta. Esimerkkejä ovat ydinmagneettinen resonanssi (NMR), elektroni-spin resonanssi (ESR) ja ytimen gammaresonanssi (NGR) eli Mössbauerin ilmiö, joita kaikkia hyödynnetään spektroskopiassa.

Resonanssissa resonoiva systeemi tai sen osa värähtelee sinimuotoisesti resonanssitaajuudella. Värähtelyä voidaan analysoida matemaattisesti Fourier-muunnoksen avulla, jolloin värähtelyn spektri saadaan esiin.

Lähteet
-------

1. ↑
**Mervi Niskanen** (s. **Sirén**; s. 26. elokuuta 1963 Helsinki) on Itä-Suomen yliopiston rahoituksen professori. Hän väitteli kauppatieteiden tohtoriksi Helsingin kauppakorkeakoulun rahoituksen oppiaineesta vuonna 1999. Mervi Niskasen puoliso oli professori Jyrki Niskanen.

Niskanen on valmistunut kauppatieteen maisteriksi 1990 ja kauppatieteen tohtoriksi 1999, ja hän suorittanut Etelä-Carolinan yliopistossa MBA-tutkinnon 1991. Ennen Itä-Suomen yliopiston professuuriaan hän toimi lehtorina ja määräaikaisena rahoituksen professorina Kuopion yliopistossa vuosina 2005–2009.

Niskanen on julkaissut puolisonsa Jyrki Niskasen (1955–2019) kanssa lukuisia pienten yritysten rahoitus­kysymyksiä tarkastelevia tutkimuksia ja laajasti käytetyn yritysrahoitusta käsittelevän yliopistotason oppikirjan (*Yritysrahoitus*, Edita, 2000, 8. painos 2016).

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Mervi Niskanen pk-yritysten rahoituksen professoriksi University of Eastern Finland.
2. ↑  Kuka on Kukin 2015, s. 612
3. ↑  Niskanen, Mervi, Kasanen, Eero & Kinnunen, Juha: Jyrki Niskanen 1955–2019 HS 11.5.2019.
| Käsipalloolympialaisissa 2020 |
| --- |
| Turnaus |
| Miehet  Naiset |
| Kokoonpanot |
| Miehet  Naiset |
| 

---

|  |  |
| --- | --- |
| < 2016 | 2024 > |

 |

**Käsipallossa** kilpailtiin **Tokion 2020 kesäolympialaisissa** 15:tta kertaa. Olympialaisissa oli omat turnaukset naisille ja miehille. Kumpaankin turnaukseen osallistui 12 joukkuetta. Ottelut pelattiin Yoyogi National Stadiumilla. Ranska voitti kummatkin turnaukset.

Aikataulu
---------

Lähde:

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| AL | Alkulohko | PE | Puolivälierät | VE | Välierät | PO | Pronssiottelu | LO | Loppuottelu |

|  | La 24 | Su 25 | Ma 26 | Ti 27 | Ke 28 | To 29 | Pe 30 | La 31 | Su 1 | Ma 2 | Ti 3 | Ke 4 | To 5 | Pe 6 | La 7 | Su 8 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Miehet | AL |  | AL |  | AL |  | AL |  | AL |  | PE |  | VE |  | PO | LO |  |
| Naiset |  | AL |  | AL |  | AL |  | AL |  | AL |  | PE |  | VE |  | PO | LO |
|

Mitaliyhteenveto
----------------

| Laji | Kultaa | Hopeaa | Pronssia |
| --- | --- | --- | --- |
| Miehet  *tiedot* |  Ranska (FRA) |  Tanska (DEN) |  Espanja (ESP) |
| Naiset  *tiedot* |  Ranska (FRA) |  Venäjän olympiakomitea (ROC2) |  Norja (NOR) |

Mitalitaulukko
--------------

| Sija | Maa | Kultaa | Hopeaa | Pronssia | Yhteensä |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1. |  Ranska | 2 | 0 | 0 | 2 |
| 2. |  Tanska | 0 | 1 | 0 | 1 |
|  Venäjän olympiakomitea | 0 | 1 | 0 | 1 |
| 4. |  Espanja | 0 | 0 | 1 | 1 |
|  Norja | 0 | 0 | 1 | 1 |
| Yhteensä | 2 | 2 | 2 | 6 |

Lähteet
-------

1. ↑  Olympic Competition Schedule Tokyo 2020. Viitattu 16.4.2019. (englanniksi)

Kesäolympialaisten 2020 lajit ja kilpailutapahtumat
Ammunta | Baseball | Golf | Jalkapallo | Jousiammunta | Judo | Karate | Kiipeily | Koripallo | Käsipallo | Lainelautailu | Lentopallo | Maahockey | Melonta | Miekkailu | Nykyaikainen viisiottelu | Nyrkkeily | Paini | Painonnosto | Purjehdus | Pyöräily | Pöytätennis | Ratsastus | Rugby | Rullalautailu | Softball | Soutu | Sulkapallo | Taekwondo | Taitouinti | Tennis | Triathlon | Uimahypyt | Uinti | Vesipallo | Voimistelu | Yleisurheilu 

KäsipalloKäsipallo olympialaisissa
1936 |
1948 |
1952 (*Näytöslaji*) |
1956–1968 |
1972 |
1976 |
1980 |
1984 |
1988 |
1992 |
1996 |
2000 |
2004 |
2008 |
2012 |
2016 |
2020
**Merven työväentalo** oli Hattulan kunnan Merven kylässä sijainnut työväentalo.

Historiaa
---------

Merven työväenyhdistys perustettiin vuonna 1909. Talon yhdistys hankki vuonna 1911 tai 1912, sillä vielä vuoden 1910 puoluetilastossa se ei ilmoittanut omistavansa taloa, mutta vuonna 1912 sillä oli talo. Vuonna 1931 yhdistyksessä oli 30 jäsentä. Yhdistyksellä oli ainakin alkuvuosikymmeninä vahva nuoriso-osasto.

Vuoteen 2014 mennessä talo oli purettu tai tuhoutunut, ilmeisesti kauan sitten.

Toimintaa työväentalolla
------------------------

Elokuussa 1933 vietettiin Hattulan kunnallisjärjestön kesäjuhlia Mervessä. Ohjelmassa oli yhdistysten väliset urheilu- ja näytelmäkilpailut, joihin tosin osallistuivat ainoastaan Parolan ja Merven työväenyhdistykset. Urheilukilpailun voitti Mervi, näytelmäkilpailun taas Parola. Heinäkuussa 1939 talolla järjestettiin katontekotalkoot. Samana kesänä yhdistys juhlisti 30-vuotispäiviään; yleisöä oli "paikallisiin olosuhteisiin nähden runsaasti", päiväjuhlassa noin 200 ja iltajuhlassa 150 henkeä. Talolla toimi myös kirjasto.

Lähteet
-------

1. 1 2  Hämeen Kansa *digi.kansalliskirjasto.fi*.  15.8.1939, no 99. Viitattu 21.11.2022.
2. ↑  Matti Turkia (toim.): SDP:n puoluetilasto 1910  1911. Sos.dem puolue/ Työväen Arkisto. Viitattu 21.11.2022.
3. 1 2  Matti Turkia (toim.): SDP:n puoluetilasto 1912  1913. Sos.dem puolue/ Työväen Arkisto. Viitattu 21.11.2022.
4. ↑  Kivisalo, Väinö: *Työväenliike Etelä-Hämeessä 1906–1931*. Hämeen eteläinen sos.dem. piiritoimikunta, 1931.
5. ↑  Sorvali, Eetu: Hattulan Mervin kylän Ent. Työväentalon muinaisjäännösalueen dokumentointi  2014. Lahden kaupunginmuseo. Viitattu 21.11.2022.
6. ↑  Hämeen Kansa *digi.kansalliskirjasto.fi*.  17.8.1933, no 154. Viitattu 21.11.2022.
**Ilmari Tuuli** (17. joulukuuta 1911 Koivisto – 14. lokakuuta 1995 Helsinki) oli suomalainen laivanvarustaja.

Ilmari Tuulen vanhemmat olivat laivuri Johannes Tuuli ja Lovisa Pönni. Hänen serkkunsa Erkki Tuuli toimi patentti- ja rekisterihallituksen pääjohtajana ja kokoomuksen kansanedustajana.

Tuuli työskenteli aluksi isänsä omistamilla purjelaivoilla mutta jo 17-vuotiaana hän hankki veljensä kanssa osuuden kuunariparkki Mariasta ja aloitti laivanvarustajan uransa. Tuulen varustamo toimi sotavuosiin 1939–1944 saakka Koivistolla ja sen jälkeen Helsingissä. Hänellä oli nimissään useita yhtiöitä ja laivoja saatettiin siirtää näiden yhtiöiden välillä. Tuulen varustamon laivat kuljettivat sotavuosien jälkeen pääasiassa kivihiiltä Puolasta Suomeen.

Tuulen omistama *Narvi* oli Pohjolan viimeinen mäntähöyrykoneella varustettu kauppalaiva kun se myytiin Kreikkaan 1974.

Tuulen yhtiöitä olivat ainakin seuraavat :

* *Laiva Oy Meri-Tuuli*
* *Laivayhtiö Roine*
* *Laiva Oy He-Tu*
* *Laivayhtiö Sweden*
* *Oy Mariners Shipping Ltd*
* *Merirahtaus Oy - Seachartering Ltd*
* *Laivanisännistöyhtiö Merita*
* *Laivanisännistöyhtiö Ilmatar*
* *Laivanisännistöyhtiö TENO*
* *Continental Sweden Corporation Ltd* (toimi Panamassa)
* *John International Trading Ltd* (toimi Kingstownissa Saint Vincent ja Grenadiinit-saarivaltiossa)

Lähteet
-------

* Äänimeri-sivusto : varustamohistoriaa : Ilmari Tuuli

### Viitteet

1. ↑  Rami Wirrankoski: Minne Tuuli vei.  *Laiva*, 1/2020, s. 20.  Suomen Laivahistoriallinen Yhdistys ry.

Aiheesta muualla
----------------

* Äänimeri-sivusto : Ilmari Tuulen varustamon laivoja (Arkistoitu – Internet Archive)
* Timo Nenonen : Minne Tuuli meitä kuljetti - Muisteloita Ilmari Tuulen laivoista

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Uppslagsverket Finland

 |

 |
Mihail Kaigorodov.
**Mihail Nikiforovitš Kaigorodov** (6. marraskuuta (J: 25. lokakuuta) 1853 – lokakuu 1918 Moskova)[1] oli venäläinen jalkaväenkenraali, joka toimi Uudenmaan läänin kuvernöörinä vuosina 1901–1905.

Elämäkerta
----------

Mihail Kaigorodovin isä oli kenraalimajuri Nikifor Kaigorodov ja hänen veljiään olivat Viipurin ja Viaporin linnoitusten komentajana toiminut kenraaliluutnantti Nestor Kaigorodov sekä tunnettu luonnontieteilijä Dmitri Kaigorodov. Mihail Kaigorodov valmistui upseeriksi Pietarissa toimineesta Mikaelin tykistökoulusta vuonna 1873 ja palveli sen jälkeen upseerina Venäjän armeijassa. Hän suoritti myös Nikolain yleisesikunta-akatemian 1880 ja toimi sen jälkeen esikuntaupseerina eri joukko-osastoissa. Vuosina 1900–1901 Kaigorodov oli 2. suomenmaalaisen tarkk’ampujarykmentin komentaja. Maaliskuussa 1901 hänet nimitettiin Uudenmaan läänin kuvernööriksi ja ylennettiin samalla kenraalimajuriksi. Kaigorodv oli tässä virassa neljä vuotta, kunnes siirtyi toukokuussa 1905 Irkutskin kuvernööriksi. Jo seuraavan vuoden alussa hänet kutsuttiin Venäjän sisäministeriön ja sitten pääesikunnan käyttöön.[1]

Kaigorodov oli myöhemmin prikaatin ja jalkaväkidivisioonan komentajana sekä vuodesta 1913 Grodnon linnoituksen komendanttina. Hänet ylennettiin 1907 kenraaliluutnantiksi ja 1913 jalkaväenkenraaliksi. Ensimmäisen maailmansodan aikana Kaigorodov joutui joukkoineen perääntymään Grodnosta vuonna 1915, mutta hän pysyi kirjoilla linnoituksen komentajana, kunnes hänet heinäkuussa 1916 siirrettiin reserviin. Kaigorodov teloitettiin vallankumouksen jälkeen ampumalla Moskovassa lokakuussa 1918.[1]

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Кайгородов Михаил Никифорович (venäjäksi) Grwar.ru. Viitattu 13.10.2014.
**Ilmari Rikhard Taipale** (18. toukokuuta 1928 Tampere – 22. maaliskuuta 2008 Porvoo) oli suomalainen keskimatkojen juoksija ja kestävyysjuoksija. Hän edusti seuroja Siikaisten Sisu, Rosenlewin Urheilijat -38 ja Helsingin Kisa-Veikot ja häntä valmensi Olli Virho.

Taipale sijoittui neljänneksi 1 500 metrillä Brysselin EM-kilpailuissa 1950 ajalla 3.50,4. Helsingin olympialaisissa 1952 hän oli 5 000 metrillä kahdestoista ajalla 14.40,0. Melbournen olympialaisissa 1956 hän putosi samalla matkalla alkuerissä. Hän voitti uransa aikana kaikkiaan 11 maaottelujuoksua.

Taipale juoksi 1. tammikuuta 1954 São Paulon yöjuoksussa kahdeksanneksi.

Taipale voitti yhteensä 19 aikuisten Suomen mestaruutta. Hänen lisäkseen vain Paavo Nurmi on voittanut miesten Suomen mestaruuden sekä 800, 1 500 että 5 000 metrillä. Taipale voitti Suomen mestaruuden myös maastojuoksun henkilökohtaisessa ja joukkuekilpailussa sekä 4 × 800 ja 4 × 1 500 metrin viesteissä. Hän rikkoi uransa aikana kahdeksan Suomen ennätystä, muun muassa Paavo Nurmen nimissä olleen mailin SE:n heinäkuussa 1950 ajalla 4.09,4 ja Taisto Mäen hallussa olleen 5 000 metrin Suomen ennätyksen 1955 – niin Nurmen kuin Mäenkin tulokset olivat aikanaan olleet maailmanennätyksiä. Vuonna 1951 hän juoksi 1 500 metrillä uuden Suomen-ennätyksen 3.47,8 ja 2 000 metrin SE:n 5.14,6.

Kalevan kisojen mitalit
-----------------------

* 800 metriä:
	+ kultaa: Jyväskylä 1950, Helsinki 1951
* 1 500 metriä:
	+ kultaa: Jyväskylä 1950
	+ hopeaa: Kymi 1949, Helsinki 1951, Seinäjoki 1952
* 5 000 metriä:
	+ kultaa: Turku 1954, Kuopio 1955, Lahti 1956
	+ hopeaa: Pori 1953
	+ pronssia: Seinäjoki 1952
* 10 000 metriä:
	+ hopeaa: Lahti 1956

Ennätykset
----------

* 800 m – 1.52,5 (1950)
* 1 000 m – 2.25,2 (1950)
* 1 500 m – 3.46,8 (1953)
* 2 000 m – 5.14,6 (1951)
* 3 000 m – 8.10,6 (1954)
* 5 000 m – 14.05,2 (1956)
* 10 000 m – 29.38,4 (1955)

Lähteet
-------

* Ilmari Taipale Tilastopaja (vaatii kirjautumisen, maksullinen palvelu).
* Muistokirjoitus SUL:n sivustolla (arkistoitu versio)

### Viitteet

1. ↑  Pirhonen, Pentti: *Mitä Missä Milloin 1953*, s. 363. Helsinki: Kustannusosakeyhtiö Otava, 1952.
2. ↑  Pirhonen, Pentti: *Mitä Missä Milloin 1955*, s. 343. Helsinki: Kustannusosakeyhtiö Otava, 1954.
3. ↑  Mannerla, Einari: *Mitä Missä Milloin 1951*, s. 321. Helsinki: Kustannusosakeyhtiö Otava, 1950.
4. ↑  Mannerla, Einari & Pirhonen, Pentti: *Mitä Missä Milloin 1952*, s. 352. Helsinki: Kustannusosakeyhtiö Otava, 1951.

Aiheesta muualla
----------------

* Ilmari Taipaleen muistokirjoitus Helsingin Sanomissa
Ulvi Cemal Erkin
**Ulvi Cemal Erkin** (14. maaliskuuta 1906 Istanbul – 15. syyskuuta 1972 Ankara) oli turkkilainen säveltäjä ja kapellimestari. Hän kuului Turkin viisikoksi kutsuttuun säveltäjäryhmään. Ryhmään kuuluneet olivat ensimmäisiä ammattimaisia säveltäjiä, jotka pyrkivät uudistamaan turkkilaista musiikkielämää länsimaisten mallien pohjalta.

Erkin sai varhaisimman musiikkikasvatuksensa äidiltään. Hän valmistui 19-vuotiaana Galatasarayn lyseosta ja lähti Pariisiin. Hän suoritti siellä opintoja sekä Pariisin konservatoriossa että École Normale de Musique de Parisissa. Opettajia olivat Isidor Philipp, Camille Decreus, Jean Gallon, Noël Gallon ja Nadia Boulanger. Instrumenttinaan Erkin opiskeli pianoa. Hän palasi diplomin saatuaan Turkkiin vuonna 1930 ja pääsi harmonian- sekä pianonsoitonopettajaksi Ankaran musiikkiopettajakouluun. Uudelleenorganisoinnin jälkeen tästä oppilaitoksesta tuli vuonna 1936 Ankaran valtionkonservatorio, jossa Erkin jatkoi pianonsoiton opettamista. Vuosina 1949–1951 Erkin työskenteli valtionkonservatorion rehtorina. Hän oli vuodesta 1932 naimisissa pianisti Ferhunde Remzin kanssa; puolisosta tuli Erkinin teosten säännöllinen esittäjä.

Vuonna 1943 Erkin osallistui Tasavaltalaisen kansanpuolueen järjestämään sävellyskilpailuun pianokonsertolla ja teoksella *Köçekçe*. Pianokonsertto palkittiin kilpailussa. Orkesterille laadittu tanssirapsodia *Köçekçe* nousi yhdeksi Erkinin tunnetuimmista teoksista. Pianokonserton esityksessä solistina toimi säveltäjän vaimo. Erkinin tuotantoon kuuluu myös esimerkiksi viulukonsertto. Kapellimestarina Erkin johti myös ulkomaisten orkesterien konsertteja. Hän sai kunnianosoitukset Ranskan ja Italian valtioilta sekä vuonna 1971 Turkin valtiontaiteilijan arvon. Erkin kuoli sydäninfarktiin vuonna 1972. Hänen muistokseen painettiin postimerkki vuonna 1985.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Ulvi Cemal Erkin: Composer leading contemporary Turkish music Daily Sabah
2. ↑  Ulvi Cemal Erkin AllMusic
3. 1 2  Ulvi Cemal Erkin Schott Music
4. 1 2  Ulvi Cemal Erkin: Köçekce Universal Edition
5. ↑  Ulvi Cemal Erkin Naxos


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**Ilmari Välikangas**, vuoteen 1906 saakka Buddén (5. joulukuuta 1884 Tampere – 2. heinäkuuta 1959 Helsinki), oli suomalainen hydrobiologi ja lintutieteilijä, museomies ja Helsingin yliopiston eläintieteen professori.

Välikangas oli vesieliöstön tuntija, joka teki väitöskirjansa vuonna 1926 Helsingin merialueen planktonista. Välikangas työskenteli Helsingin yliopiston Eläinmuseon kustoksena (museonhoitajana) 1919–1938 ja vuosina 1938–1954 eläintieteen professorina.

Välikankaan lintutieteellisen tutkimuksen pääkohde oli lintujen muuttoreittien selvittäminen rengastuslöytöjen avulla. Merkittävimmät lintutieteelliset julkaisut olivat pikkukajavien Suomeen ajautumista vuonna 1929 käsitellyt kirjoitus, Suursaaren linnuston laaja tutkimus sekä siihen liittyen idänuunilinnun leviämishistorian selvitys.

Sisällissodan aikana 1918 Välikangas osallistui suojeluskuntalaisena Helsingin valtaukseen. Välikangas oli perustamassa Suomen Lintutieteellistä Yhdistystä vuonna 1924 ja toimi yhdistyksen puheenjohtajana 1935–1948. Hän toimi Vanamo-seuran sekä kansainvälisen limnologian varapuheenjohtajana ja oli Suomalaisen Tiedeakatemian jäsen. Uransa alussa hän teki merkittävän työn tietosanakirjan toimittajana, ja lopussa toimi Ylioppilastutkintolautakunnan jäsenenä ja puheenjohtajana.

Ilmari Välikankaan vanhemmat olivat kouluneuvos Emil Johannes Buddén ja Johanna Augusta Granit. Hänen veljiään olivat suurlähettiläs Eino Wälikangas ja arkkitehti Martti Välikangas. Hänen poikansa oli Helsingin apulaiskaupunginjohtaja Aarne I. Välikangas.

Teoksia
-------

* Välikangas, I. (1926) Planktologische Untersuchungen im Hafengebiet von Helsingfors I : über das Plankton insbesondere das Netz-Zooplankton des Sommerhalbjahres. 298+6 s.
* Välikangas, I. (1933) Über die Biologie der Ostsee als Brackwassergebiet. Stuttgart
* Välikangas, I. Qualitative und quantitative Untersuchungen über die Vogelfauna der isolierten Insel Suursaari (Hogland) im Finnischen Meerbusen.

Lähteet
-------

1. ↑  Laakkonen S & Laurila S 2001:Vihreä keidas? (Arkistoitu – Internet Archive). Teoksessa Näkökulmia Helsingin ympäristöhistoriaan - Kaupungin ja ympäristön muutos 1800- ja 1900-luvulla
2. ↑  Veli-Matti Autio (2007) Välikangas, Ilmari (1884 - 1959) eläintieteen professori, hydrobiologi, ornitologi www.biografiakeskus.fi
3. ↑  Södersved, Jan ym. (toim.): Linnut luonnossa. Weilin+Göös, 2008. ISBN 978-951-0-31885-0.
4. ↑  *Otavan Iso tietosanakirja*, osa 10, palsta 233. Helsinki: Otava, 1965.

* *Professori Ilmari Välikangas 70-vuotias*. Ornis Fennica 31. 1954.
* 

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Ranska
* BnF data
* Katalonia
* Saksa
* Ruotsi
* Alankomaat

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Kansallisbiografia
* Biografiasampo

 |

 |