recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Célia Aymonier** (s. 5. elokuuta 1991 Pontarlier) on ranskalainen ampumahiihtäjä ja entinen maastohiihtäjä.

Maastohiihto
------------

Maastohiihdon maailmancupissa Aymonier kilpaili ensimmäisen kerran La Clusaz’ssa joulukuussa 2010. Ensimmäiset maailmancupin pisteensä hän saavutti joulukuussa 2012 Quebecissä oltuaan vapaan hiihtotavan sprintissä 21:s. Parhaimmillaan hän on sijoittunut maailmancupissa yhdeksänneksi Rybinskin 10 kilometrin vapaan hiihtotavan kilpailussa sekä vapaan hiihtotavan sprintissä tammikuussa 2015.

Val di Fiemmen MM-kilpailuissa 2013 Aymonier sijoittui perinteisen hiihtotavan sprintissä sekä yhdistelmäkilpailussa sijalle 36. Parisprintissä hän oli kymmenes ja viestissä toisen osuuden hiihtäjänä kuudes. Sotšin olympialaisissa 2014 hän oli viestissä neljäs, parisprintissä 11:s, yhdistelmäkilpailussa 20:s, 10 kilometrin perinteisellä 25:s ja vapaan sprintissä 39:s. Alle 23-vuotiaiden MM-kilpailuissa Val di Fiemmessä 2014 Aymonier saavutti hopeaa 10 kilometrin perinteisen hiihtotavan kilpailussa. Falunin MM-kilpailuissa 2015 hän sijoittui parisprintissä Coraline Thomas Huguen kanssa kuudenneksi, viestissä kahdeksanneksi, 10 kilometrin vapaan hiihtotavan kilpailussa 18:nneksi, 30 kilometrin perinteisen hiihtotavan kilpailussa 27:nneksi ja perinteisen hiihtotavan sprintissä 28:nneksi.

Ampumahiihto
------------

Aymonier siirtyi kilpailemaan ampumahiihdon maailmancupiin kaudelle 2015–2016. Ampumahiihdossa hän on sijoittunut maailmancupissa parhaimmillaan neljänneksi Oslon pikakilpailussa kaudella 2018–2019. Hän hiihti toisen osuuden Ranskan saadessa pronssia Hochfilzenin MM-viestissä 2017. Hän oli samoissa kilpailuissa yhdeksäs pikakilpailussa ja takaa-ajossa. Anterselvan MM-kilpailuissa 2020 hän sijoittui yhteislähdössä 11:nneksi ja pikakilpailussa 15:nneksi.

Lähteet
-------

1. 1 2  Celia Aymonier *Biathlonresults.com*. IBU. Viitattu 24.2.2020. (englanniksi)
2. 1 2 3  Célia Aymonier Kansainvälinen hiihtoliitto (FIS).  (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Célia Aymonier** Wikimedia Commonsissa

* Célia Aymonierin kotisivut
**Amanda Nildén** (s. 7. elokuuta 1998 Tukholma, Ruotsi) on ruotsalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan puolustaja. Hän edustaa Italian Serie A:ssa pelaavaa Juventusta.

Nildén aloitti aikuisten sarjoissa vuonna 2014 Elitettanissa pelanneen Brommapojkarnan joukkueessa. Hän oli kauden 2015 sivussa eturistisiteen vamman vuoksi. Vuonna 2017 hän edusti Elitettanissa AIK:ta. Tammikuussa 2018 hän siirtyi englantilaisseura Brighton & Hove Albioniin, jota hän edusti kesään 2020 saakka. Nildén edusti vuoden ajan kotimaassaan Eskilstuna Unitedia kunnes siirtyi elokuussa 2021 italialaisseura Juventukseen. Hän voitti kaudella 2021–2022 Italian liigamestaruuden ja cupin.

Nildén pelasi Ruotsin naisten maajoukkueessa ensimmäisen kerran helmikuussa 2021 Maltaa vastaan. Hän on syyskuun 2022 loppuun mennessä pelannut neljä naisten maaottelua. EM-kilpailuissa 2022 Nildén pelasi yhden ottelun, voitokkaan puolivälierän Belgiaa vastaan.

Lähteet
-------

1. 1 2  Amanda Nildén ansluter till AIK *AIK Fotboll*.  7.2.2017. Viitattu 23.4.2019. (ruotsiksi)
2. 1 2 3 4  Sweden - A. Nildén - Profile with news, career statistics and history - Soccerway *int.soccerway.com*. Viitattu 26.6.2022. (englanniksi)
3. ↑  Debut för Amanda Nildén mot Malta *svenskfotboll.se*.  23.2.2021. Svenska Fotbollförbundet. Viitattu 26.6.2022. (ruotsiksi)
4. ↑  Amanda Nildén *svenskfotboll.se*. Svenska Fotbollförbundet. Viitattu 29.9.2022. (ruotsiksi)
5. ↑  Amanda Nildén UEFA. Viitattu 29.9.2022. (englanniksi)
6. ↑  Hunter, Andy: Linda Sembrant late show puts Sweden through to semi-final against England *The Guardian*.  22.7.2022. Viitattu 29.9.2022. (englanniksi)

Ruotsin joukkue – Jalkapallon naisten EM-kilpailut 2022
1 Lindahl |
2 Andersson |
3 Sembrant |
4 Glas |
5 Nildén |
6 Eriksson |
7 Kullberg |
8 Hurtig |
9 Asllani |
10 Jakobsson |
11 Blackstenius |
12 Falk |
13 Ilestedt |
14 Björn |
15 Blomqvist |
16 Angeldal |
17 Seger |
18 Rolfö |
19 Rytting Kaneryd |
20 Bennison |
21 Mušović |
22 Schough |
23 Rubensson |
Valmentaja Gerhardsson
**Riikinnevan jätekeskus** on jätekeskus, kaatopaikka ja ekovoimalaksi kutsuttu jätteenpolttolaitos Leppävirralla Pohjois-Savossa. Jätekeskus on osa viiden keskisavolaisen kunnan yhdessä omistaman Keski-Savon Jätehuollon jäsenkunnilleen tarjoamia jätehuoltopalveluja.

Riikinnevan jätekeskuksen alueella sijaitseva Riikinvoima-jätteenpolttolaitos on kahdeksan kunnallisen jätehuoltoyhtiön ja Varkauden Aluelämpö Oy:n keskinäisesti omistama jätteenpolttolaitos. Sen omistajat edustavat 59 kuntaa Itä-Suomesta, Kainuusta ja Keski-Suomesta. Riikinvoima polttaa keskimäärin 20 rekka-autollista muuten kierrätyskelvotonta jätettä päivässä. Vuodessa tämä vastaa 145 000 roskatonnia. Tästä tuotetaan lämpöä noin 10 000 omakotitalon vuositarpeen verran ja sähköä noin 64 000 asukkaan käyttöä vastaava määrä (90 GWh).

Lähteet
-------

1. ↑  Kati Myöhänen: Riikinnevan päästöt ja liikenne huolestuttavat  13.7.2012. Yleisradio, yle.fi. Viitattu 11.7.2020.
2. ↑  Marianne Mattila: Maatiloilla on valtavat määrät muovijätettä – yli 100 000 kilon kasa syntyi reilun 20 tilan muoveista  28.6.2019. Yleisradio, yle.fi. Viitattu 11.7.2020.
3. ↑  Yhteystiedot Keski-Savon Jätehuolto liky, keskisavonjatehuolto.fi. Viitattu 11.7.2020.
4. ↑  Arkistoitu kopioPalvelut Keski-Savon Jätehuolto liky, keskisavonjatehuolto.fi.  Arkistoitu 11.7.2020. Viitattu 11.7.2020.
5. ↑  Riikinnevan jätekeskus Keski-Savon Jätehuolto liky, keskisavonjatehuolto.fi. Viitattu 11.7.2020.
6. ↑  Suomen ympäristöystävällisin ekovoimalaitos Riikinvoima Oy, riikinvoima.fi. Viitattu 21.7.2020.

Aiheesta muualla
----------------

* Riikinnevan jätekeskus: Riikinnevantie 153, 79130 Leppävirta (kierratys.info)
Juho Kuosmanen.
**Johannes (Juho) Kuosmanen** (21. joulukuuta 1887 Sortavala – 20. joulukuuta 1960 Helsinki) oli suomalainen yritysjohtaja ja kauppaneuvos (1947), joka vaikutti vuosikymmenten ajan tuonti- ja vientiyhtiöiden johtajana merkittävästi Suomen ulkomaankauppaan.

Kuosmasen vanhemmat olivat maanviljelijä Nikolai Kuosmanen ja Annikki Falck ja puoliso vuodesta 1912 Aino Edith Koivisto. Hän syntyi Ruskealassa maanviljelijäperheeseen, mutta lähti jo 12-vuotiaana Sortavalaan kauppa-apulaiseksi ensin sekatavara- ja sitten tukkuliikkeeseen. Kaupallista alaa hän opiskeli ensin iltakursseilla, mutta perehtyi sitten kansainväliseen kauppaan Lyypekissä vuosina 1909–1911. Palattuaan Suomeen hän oli lyhyen aikaa kauppaedustajana, kunnes perusti agentuuriliikkeen Kontro & Kuosmanen Kaarlo Kontron kanssa vuonna 1913. Ensimmäisen maailmansodan aikana liike toi Suomeen varsinkin elintarvikkeita Atlantin takaa Ruotsin kautta, mutta myös Venäjältä. Viimeksi mainitussa tarkoituksessa liikkeen palveluksessa toimi muun muassa Hella Wuolijoki. 

Sodan jälkeen Kuosmasesta tuli yksi vasta perustetun Suomen Valtamerentakainen Kauppa Oy:n johtajista, muut olivat lakimies Risto Ryti ja toimitusjohtaja Samuli Harima. Kuosmanen omisti Kontron kanssa kolmanneksen uudesta perustetusta tuonti- ja vientiyhtiöstä, jonka ensimmäiseksi kohteeksi otettiin etenkin Etelä-Amerikka. Heti ensimmäisenä toimintavuotenaan Suomen suurimmaksi kansainvälisen kaupan harjoittajaksi nousseen yhtiön hallintoneuvoston puheenjohtajana toimi Juho Kusti Paasikivi. Yritys ajautui kuitenkin erittäin pahoihin talousvaikeuksiin vuoteen 1921 mennessä. Kuosmanen ja Kontro pelastivat sen lisäpääomalla, mutta Kansallis-Osake-Pankin lopetettua luototuksen yhtiön toiminta lakkasi 1928 ja Kuosmanen kärsi miljoonatappiot. Hän perusti silti jo samana vuonna uuden yrityksen, Valtameri Oy:n, joidenkin entisten alaistensa kanssa. Uusi yritys kasvoi toisen maailmansodan aikana ja varsinkin sen jälkeen, osin sotakorvausten takia, merkittävästi varsinkin rauta- ja teräsalalla. Kuosmasen poika Kauko Kuosmanen jatkoi vuonna 1950 isänsä jälkeen yhtiön johdossa.

Lähteet
-------

1. 1 2  Paavilainen, Marko: "Kuosmanen, Juho (1887–1960)", *Suomen kansallisbiografia, osa 5*, s. 519–521. Helsinki: Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, 2005. ISBN 951-746-446-0. / Teoksen verkkoversio.

Aiheesta muualla
----------------

* Paavilainen, Marko 1998. *Karjalasta kaukomaille: Valtameri osakeyhtiön ja sen edeltäjien vaiheet 1913–1998.* Helsinki: Otava. ISBN 951-1-15883-X

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Kansallisbiografia
* Biografiasampo

 |

 |
**Antti Juho (A. J.) Kosonen** (7. joulukuuta 1888 Kerimäki – 26. heinäkuuta 1962 Joensuu) oli suomalainen päätoimittaja, kunnallisneuvos ja sosialidemokraattien kansanedustaja.

Kososen vanhemmat olivat kirvesmies Antti Kosonen ja Maija Liisa Makkonen. Hän kävi kansakoulua ja työskenteli sitten vuoteen 1913 saakka saha-, maa- ja sementtityöläisenä sekä muutamina kesinä laivamiehenä Savonlinnassa ja Säämingissä. Kosonen oli Vapaus-lehden Savonlinnan toimistonhoitajana ja toimittajana 1913–1921. Hän oli Suomen sisällissodan jälkeen vangittuna poliittisista syistä 1918–1919. Kosonen toimi sittemmin Kansan Voima-lehden toimistonhoitajana ja toimittajana 1921–1942, Kuopion läänin itäisen vaalipiirin sos.dem. piirisihteerinä Joensuussa 1921–1942 ja viimeksi hän oli Kansan Voiman päätoimittajana 1942–1957. Kosonen sai kunnallisneuvoksen arvon 1958.

Kosonen oli sosialidemokraattien kansanedustajana 1930–1939 ja 1944–1945 edustaen Kuopion läänin itäistä vaalipiiriä. Hän tuli eduskuntaan jälkimmäiselle kaudelleen marraskuussa 1944 kuolleen kansanedustaja Albin Koposen tilalle. Kosonen oli presidentin valitsijamiehenä vuosien 1931, 1937, 1940 ja 1943 presidentinvaaleissa. Hän toimi Pielisensuun kunnanvaltuuston ja Joensuun kaupunginvaltuuston puhemiehenä ja oli Joensuun sos.dem. piirin puheenjohtajana.

Lähteet
-------

1. ↑  .aspx Juho Kosonen *Suomen kansanedustajat*. Eduskunta.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Eduskunta

 |

 |
**Fritz Werner Wiik** (11. maaliskuuta 1871 Viipuri – 23. elokuuta 1943 Helsinki) oli suomalainen asianajaja ja liikejuristi.

Wiikin vanhemmat olivat raatimies Karl Johan Wiik ja Fanny Theresia Gyllenberg, o.s. Holstius. Hän pääsi ylioppilaaksi Viipurin lyseosta 1891 ja suoritti yleisen oikeustutkinnon Helsingin yliopistossa 1896. Wiik sai varatuomarin arvon 1898.

Wiik toimi asianajajana ja liikejuristina Viipurissa. Hän toimi venäläisten liikemiesten asiamiehenä Suomessa, ja hän oli myös Ranskan varakonsuli Viipurissa.

Toimittaja Martti Backmanin, jonka isoisä Fritz Wiik on, dokumenttiaineistoon perustuvassa romaanissa *Harriet ja Olof – Rakkaus ja kuolema Viipurissa 1918* (Gummerus 1918) kuvataan Wiik tutkimassa vuonna 1918 Suomen sisällissodan loppuvaiheessa tapahtuneita jääkärimajuri Olof Laguksen surmaamista sekä noin 400 venäläisen siviilin joukkoteloitusta Viipurin valtauksen jälkeen.

Wiik rakennutti Ruokolahdelle Saimaan rannalle jugendtyylisen viipurilaisen arkkitehti Axel Gyldénin suunnitteleman Rantalinna-nimisen kolmikerroksisen huvilan, joka valmistui vuonna 1912. Hän myi huvilan vuonna 1917 Romanovin sukuun kuuluneelle prinssi Alexandr von Oldenburgille (1844–1932), joka asui huvilassa vuodesta 1918 alkaen vakinaisesti, kunnes muutti 1929 Ranskaan.

Fritz Wiik oli naimisissa Ulla Ingeborg Henellin kanssa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  WIIK Fritz Werner. *Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899*. Helsingin yliopiston verkkojulkaisu.
2. ↑  Gummerus ajankohtaista 1.3.2016 : Viipuri 1918 – kuolemaan päättyvää rakkautta, poliittista kamppailua ja kansanmurha
3. ↑  Prinssi pakeni vallankumousta jugendlinnaan, Helsingin Sanomat 18.10.2014
4. ↑  Rantalinna Hotel : Historiaa (Arkistoitu – Internet Archive)
5. ↑  Museovirasto : Valtakunnallisesti merkittävät rakennetut kulttuuriympäristöt : Ruokolahti : Haloniemen huvilat


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899

 |

 |
Fritz Wendel (keskellä) Hermann Grafin ja Willy Messerschmittin seurassa
**Friedrich "Fritz" Wendel** (21. helmikuuta 1915 – 9. helmikuuta 1975) oli saksalainen koelentäjä. Hän palveli lähinnä Messerschmitt-tehtaan pääkoelentäjänä. Wendel saavutti mäntämoottoristen potkurilentokoneiden nopeuslennon maailmanennätyksen. Se tapahtui Me 209 V1 -kokeilukoneella vuonna 1939. Uusi ennätys oli 755,138 km/h.

Fritz Wendel oli lentokapteeni, joka testasi myös uusia Messerschmitt Me-262 -suihkuhävittäjiä. Mainittu konetyyppi oli myös kaikkein ensimmäisiä, niin kutsutuilla nykyaikaisilla laskutelineillä varusteltuja lentokoneita. Myöhemmät versiot saivat nokkapyörän entisen kannuspyörän asemesta.

Lähteet
-------

* Pauli Hirvonen: MMM - Nuorten Ilmailukirja, Otava, 1961, Porvoo (s.15)

### Viitteet

1. ↑  Hugh Morgan & John Weal: Saksalaiset suihkuhävittäjä-ässät, Koala-Kustannus, 2002, Helsinki ISBN 952-5186-33-4 (s.6-7)


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa

 |

 |
**Kille Kujala** (s. marraskuu 1982) on suomalainen ammattilaiskehonrakentaja.

Kujala kilpaili kehonrakennuksessa ensimmäisen kerran vuonna 2010, jolloin hän sijoittui SM-kilpailussa 11:nneksi ja oli noviisien sarjan neljäs. Kujala sai oikeuden kilpailla ammattilaiskisoissa vuonna 2017, jolloin hän voitti IFBB Diamond Cup -kilpailun alle 100 kilogramman sarjan Portugalissa. Ensimmäisen ammattilaiskilpailunsa Kujala kilpaili toukokuussa 2018 New Yorkissa. Uralla Kujalaa on valmentaneet Jari Mentula ja Mauro Sassi.

Kehonrakennuksen lisäksi Kujala toimii personal trainerina. Kujalan lempinimi on Killeri.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Wikman, Marjaana: Unohtakaa Bull, tässä tulee Kille – onko hän seuraava suomalainen suuri lihaskimppu? *mtvuutiset.fi*.  7.10.2016. Viitattu 10.10.2021.
2. ↑  Korkki, Riku: Todella harvinaista herkkua! Kille Kujala nousee ammattilaiseksi kehonrakennuksessa - upea voitto *iltalehti.fi*.  4.6.2017. Viitattu 10.10.2021.
3. ↑  Korkki, Riku: Suomalaiskehonrakentajalla on edessä hurja haaste: teki vuodessa 15 kiloa lihasta - aamupalaksi 15 kananmunaa *iltalehti.fi*.  8.5.2018. Viitattu 10.10.2021.
4. ↑  Valmentajat: Kille Kujala *fitclubfinland.fi*. Viitattu 10.10.2021.
**Tareq Mubarak Taher** (arab. طارق مبارك طاهر‎) (s. 1. joulukuuta 1986 Kenia) on estejuoksija, joka edustaa Bahrainia. Alkujaan hän on Kenian kansalainen.

Tareq Mubarak Taher sai Bahrainin edustusoikeuden 1. tammikuuta 2005. Myöhemmin samana vuonna hän sijoittui 2005 maastojuoksun MM-kisoissa juniorien matkalla yhdeksänneksi. Saman vuoden heinäkuussa hän voitti 2 000 metrin estejuoksun alle 18-vuotiaiden maailmanmestaruuden Marrakechissa ajalla 5.23,95 ja elokuussa Helsingin MM-kisoissa sijoittui 3 000 metrin esteissä sijalle 15 ajalla 8.37,62 selviydyttyään viimeisenä aikavertailun kautta loppukilpailuun.

Seuraavana vuonna hän voitti Aasian sisäratojen MM-kisoissa hopeaa 3 000 metrin juoksussa ajalla 7.49,84 ja sijoittui Moskovan sisäratojen MM-kisoissa saman matkan yhdenneksitoista. Fukuokan maastojuoksun MM-kisoissa hän oli nuorten sarjassa yhdeksästoista ja Pekingissä pidetyissä nuorten MM-kisoissa Taher sijoittui hopealle Kenian Willy Rutto Komenin takana ajalla 8.16,64. Kauden lopussa hän sijoittui IAAF:n yleisurheilufinaalissa esteissä kymmenenneksi ja yleisurheilun maailmancupissa 3 000 metrin sileällä kahdeksanneksi. Osakan MM-kisoissa 2007 hän juoksi esteissä kahdeksanneksi ajalla 8.22,95. Pekingin olympialaisissa 2008 hän sijoittui 11:nneksi ja saman vuoden IAAF:n yleisurheilufinaalissa neljänneksi. Berliinin MM-kisoissa 2009 hän juoksi esteissä kymmenenneksi ajalla 8.17,08.

Tareq Mubarak Taherin siirtymiseen Keniasta Qatariin liittyy epäselvyyksiä. Virallisten Bahrainin asiakirjojen mukaan hän on syntynyt 1. joulukuuta vuonna 1989, ja että hänen alkuperäinen nimensä olisi **Dennis Sang**. Kenian yleisurheiluliitto on väittänyt, että Taher olisi oikeasti alun perin nimeltään **Dennis Kipkurui Keter** ja syntynyt jo 24. maaliskuuta 1984, jolloin olisi näin jo 21-vuotias, eikä siis olisi ollut oikeutettu osallistumaan alle 18-vuotiaiden MM-kisoihin kesällä 2005. Lopulta IAAF päätti tutkimustensa jälkeen, että Taherin oikea nimi oli ollut **Dennis Kipkurui Sang** ja että hänen syntymäpäivänsä on 1. joulukuuta 1986. Tästä syystä hänen suorituksensa vuoden 2005 alle 18-vuotiaiden MM-kisoissa sekä vuoden 2006 maastojuoksun MM-kisoissa ja nuorten MM-kisoissa mitätöitiin.

Henkilökohtaiset ennätykset
---------------------------

* 1 500 metrin juoksu: 3.42,8, Potchefstroom, 1. joulukuuta 2006
* 3 000 metrin juoksu: 7.50,31, Dakar, 29. huhtikuuta 2006
* 2 000 m estejuoksu: 5.32,62, Marrakech, 13. heinäkuuta 2005
* 3 000 m estejuoksu: 8.06,13, Ateena, 13. heinäkuuta 2009

Lähteet
-------

1. 1 2 3
2. 1 2 3 4 5 6  Tareq Mubarak Taher Kansainvälinen yleisurheiluliitto.  (englanniksi)
3. 1 2 3
4. ↑  Berliini 2009: Miesten 3 000 metrin esteet (Arkistoitu – Internet Archive)
5. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive)


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* World Athletics

 |

 |
Joutsenkaulavarrella varustettu pöytävalaisin.
Joutsenkaulan rakenne suorana.
Joutsenkaulan rakenne taivutettuna.
Joutsenkaulajaloin varustettu kameran pöytäjalusta.
**Joutsenkaula** on metallista tehty putki- tai letkumainen puolijäykkä materiaali, jota voi taivuttaa kulloinkin tarvittavaan asentoon ja se pysyy siinä. Joutsenkaulaputkea käytetään helppoa suuntaamista vaativien kevyiden laitteiden kuten kohdevalaisimien ja mikrofonien varsina, jolloin myös virta- tai signaalijohto tai valokuitukaapeli voi kulkea joutsenkaulaputken sisällä.

Joutsenkaulaputken muodostavat kaksi sisäkkäin asetettua metallista kierrejousta, jotka on muotoiltu niin että niiden välinen kitka pitää putken siinä asennossa mihin se taivutetaan. Mitä suurempi kitka, sitä raskaampia laitteita joutsenkaula kykenee kannattelemaan asentoaan muuttamatta. Jokaisesta kohdastaan joutsenkaula taipuu vain hieman joka suuntaan, joten mitä pidempi joutsenkaula, sitä laajemman liikeradan ja säätövaran se tarjoaa.

Valaisinten ja mikrofonien varsien lisäksi joutsenkaulaa käytetään muiden kevyiden laitteiden, kuten GPS-navigointilaitteiden, tablettitietokoneiden ja matkapuhelimien kiinnitystelineissä, suurennuslasien ja mikrofonien puhkusuojien varsissa sekä pienten kameroiden jalustoissa mahdollistamaan laitteen nopea suuntaaminen ja pysyminen halutussa asennossa.

Lähteet
-------

1. ↑  Raw Flexible Gooseneck Arm, Isoflex. Viitattu 30.7.2016.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Joutsenkaula (tekniikka)** Wikimedia Commonsissa

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: de:Schwanenhals (Halterung)
**Pliskan taistelu** oli Bysantin keisarin Nikeforos I:n ja Bulgarian kaanin Krumin välillä käyty taistelu, jossa bulgaarit löivät Bysantin joukot ja surmasivat Nikeforoksen.

Tausta
------

Bulgaarit olivat valloittaneet Bulgarian alueen 680-luvulla ja he sotivat sittemmin Bysantin kanssa. Bulgaarien kaani Krum oli aloittanut omat sotaretkensä Bysanttia vastaan 810-luvulla ja Bysantin keisari Nikeforos I päätti tehdä lopun bulgaareista kokoamalla 70 000 miehen armeijan. Armeijaan kuului koko Tagmata (Bysantin vakinainen armeija), sekä yksiköitä Vähästä-Aasiasta ja Traakiasta. Mukana oli myös Nikeforoksen poika Staurakios. Kuultuaan armeijan koosta Krum pyysi rauhaa, mutta Nikeforos ei tähän suostunut, vaan eteni kohti bulgaarien pääkaupunki Pliskaa. Bysanttilaiset voittivat helposti kaupungin avuksi lähetetyn bulgaarijoukon. Bulgaarit pakenivat ja jättivät kaupungin ilman puolustusta. Kaupunkiin edenneet bysanttilaiset surmasivat yli 12 000 sen asukasta sekä polttivat ja ryöstivät Krumin palatsin. Pääkaupungin valloitus ei kuitenkaan riittänyt sodan voittoon. Krumin armeijaa ei ollut lyöty ja hän keräsi lisää joukkoja vuorilla Pliskan pohjoispuolella.

Taistelu
--------

Kartta taistelun kulusta.
Krum suunnitteli bysanttilaisille ansan pystyseinäiselle rotkolle Pliskan pohjoispuolelle. Laiminlyöden tiedustelun Nikeforoksen joukot etenivät suoraan rotkoon ja ansa huomattiin vasta bulgaarien suljettua ulospääsyn paaluvarustuksella. Bysanttilaisia oli kuitenkin bulgaareja enemmän ja Nikeforoksen kenraalit yrittivät taivutella häntä tekemään rynnäkön varustuksia vastaan. Nikeforos päätti kuitenkin leiriytyä rotkoon. Kolmantena yönä leiriytymisestä bulgaarit hyökkäsivät alas rinnettä ja bysanttilaiset voitettiin nopeasti. Myös Nikeforos sai surmansa. Edellinen taistelussa surmansa saanut keisari oli ollut Adrianopolin taistelussa vuonna 378 kuollut Valens. Nikeforoksen poika Staurakios haavoittui pahoin, mutta hänen onnistui paeta muutamien kaartilaisten kanssa. Hän kuitenkin kuoli haavoihinsa muutaman kuukauden jälkeen. Koko armeijasta pääsivät pakenemaan vain jäännökset.

Seuraukset
----------

Krum juhlistamassa voittoaan Nikeforoksesta.
Kuolleen Nikeforoksen kaula katkaistiin, ja pää laitettiin esille seipään kärjessä. Myöhemmin keisarin kallo silattiin hopealla, ja Krum käytti sitä juomakuppinaan. Konstantinopolissa uutinen tappiosta otettiin vastaan tyrmistyneenä. Keisari Mikael I soti vielä myöhemmin Krumia vastaan, yhtä huonolla menestyksellä. Rauha Bulgarian ja Bysantin välille solmittiin vuonna 814.

Lähteet
-------

1. 1 2  R.J Campton: *A Concise History of Bulgaria*, s. 9–10. Cambridge University Press, 2005. ISBN 978-0-521-85085-8. (englanniksi)
2. 1 2 3  Geoffrey Regan: *Päin mäntyä - Kirja sotilaallisista tunaroinneista*, s. 83–85. Gummerus, 2001. ISBN 978-951-20-6554-7.
Plintti attikalais-joonialaisen baasin ja stylobaatin (tummalla) välissä.
**Plintti** (m.kreik. πλίνθος, *plinthos*, harvemmin πλίνθον, *plinthon*) on antiikin kreikkalaisessa arkkitehtuurissa ja yleisesti klassista arkkitehtuuria edustavissa rakennuksissa pylvään baasin eli pylväänjalan alla oleva aluslaatta, joka lepää stylobaatilla. Kaikissa pylväissä ei ollut plinttiä. Sitä esiintyy muissa klassisissa pylväsjärjestelmissä, mutta ei alkuperäisessä doorilaisessa pylväsjärjestelmässä, jossa ei ollut myöskään baasia; sen sijaan sitä esiintyy roomalaisissa doorilaisissa pylväissä. Vastaava kivilaatta pylvään päällä on nimeltään abakus.

Lähteet
-------

1. ↑  Liddell, Henry George & Scott, Robert: πλίνθος, ἡ / πλίνθον, τό *A Greek-English Lexicon*.  1940. Oxford:  Clarendon Press / Perseus Digital Library, Tufts University.  (englanniksi)
2. 1 2  Castrén, Paavo & Pietilä-Castrén, Leena: "Abacus, plintti", *Antiikin käsikirja*, s. 7, 433. Helsinki: Otava, 2000. ISBN 951-1-12387-4.
3. ↑  Plinth *Perseus Encyclopedia*. Viitattu 10.6.2019.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **plintti** Wikimedia Commonsissa
*Planeettamme Maa III*, 2018, Tampere.
*Kuvajainen*, 2016, Tampere.
**Satu Syrjänen** (s. 1953 Tampere) on suomalainen kuvanveistäjä ja muotoilija. Syrjänenon opiskellut Kankaanpään taidekoulussa ja valmistui Taideteollisesta korkeakoulusta (TAIK) taiteen maisteriksi vuonna 1982. Hän on opiskellut myös taidepedagogiikkaa TAIK:ssa. Syrjäsen töiden materiaali on keramiikka ja hän on myös kiinnostunut 3D-tulostuksesta ja siihen soveltuvista materiaaleista. Hän on pitänyt vuoden 1985 jälkeen kolmisenkymmentä yksityisnäyttelyä; yhteis- ja ryhmänäyttelyitä on kertynyt 76 Suomessa ja myös muissa maissa. Syrjänen on osallistunut myös liki 30 kansainväliseen ryhmänäyttelyyn. Hänen töitään on useissa taidekokoelmissa Suomessa ja muissa maissa.

Satu Syrjänen teki Tampereen Vuoreksen asuinalueelle neljä tiililaattajulkisivuteosta. Näistä *Kuvajainen* on valmistunut vuonna 2016 Teos *Planeettamme Maa* on valmistunut vuonna 2018, se on kolmeosainen, toteutettu kolmeen julkisivuun.

Lähteet
-------

1. ↑  Satu Syrjänen *Kuvataiteilijamatrikkeli*. Viitattu 19.4.2020.
2. 1 2  Syrjänen, Satu: Satu Syrjänen CV *Kuvataiteilijamatrikkeli*. Viitattu 19.4.2020.
3. ↑  Bio *Kuvataiteilijamatrikkeli*. Viitattu 19.4.2020.
4. ↑  Satu Syrjänen: Kuvajainen (2016) (s. 29) Vuores Palvelu Oy. Viitattu 19.4.2020. [vanhentunut linkki]
5. ↑  Planeettamme Maa I, II, III – Satu Syrjänen Rakennustietosäätiö RTS. Viitattu 19.4.2020.
**Tapauskuolleisuus** (engl. *case fatality rate*, lyhennys CFR) kertoo tietyn sairauden aiheuttamien kuolemien määrän verrattuna kaikkiin todennettuihin sairauteen sairastuneisiin tiettynä ajanjaksona. Tapauskuolleisuus esitetään perinteisesti sairauden vakavuutta kuvaavana prosenttilukuna.

Esimerkiksi elokuussa 2010 Kenian länsiosissa esiintyi koleraa, joka on *Vibrio cholerae* -bakteerin aiheuttama sairaus. Sairastuneita oli yhteensä 114, joista 10 kuoli. Tämän koleraepidemian tapauskuolleisuus oli (10/114) \* 100 % = 8,8 %.

Tapauskuolleisuus ja kuolleisuus
--------------------------------

Tapauskuolleisuus on eri asia kuin infektiokuolleisuus, IFR, joka on todellinen kuolleisuus sairastunutta kohden. 

Käsitteiden tapauskuolleisuus ja kuolleisuus ero käy ilmi seuraavasta esimerkistä. Oletetaan että tarkastellaan 10 000 jäsenen populaatiota, josta 1 500 sairastuu erään kesän aikana ja heistä 300 kuolee. Tällöin kuolleisuus on 300/10000=0,03 eli 3 %. Tapauskuolleisuus on puolestaan 300/1500= 0,20 eli 20 %.

Tapauskuolleisuus voi olla hyvin erilainen eri aineistoissa. Sairastuneiden muut perussairaudet voivat riskitekijöinä nostaa esimerkiksi jonkin potilasryhmän kuolleisuutta. Siksi esimerkiksi iäkkäille, joista monella on usein yksi tai useampi pitkäaikainen perussairaus, vakavat hengitystieinfektiot aiheuttavat merkittävän kuolemisen lisäriskin. Esimerkiksi Kiinasta raportoitiin yli 80-vuotiaiden ikäryhmässä koronaviruksen aiheuttaman covid-19-taudin tapauskuolleisuuden olleen noin 15 prosenttia helmikuun lopulla 2020.  Kuukautta myöhemmin Italian kansanterveyslaitoksen (ISS) mukaan covid-19-tautiin Italiassa alkuvuonna sairastuneiden aineistossa (73 780 ihmistä) oli paljon iäkkäitä, sillä 26. maaliskuuta 2020 mennessä laboratoriovarmennetun diagnoosin saaneiden sairastuneiden keski-ikä oli 62 vuotta. Tässä aineistossa vähintään 80-vuotiaiden tapauskuolleisuus oli jo 24 prosenttia tai yli (aineistossa oli 3 310 kuollutta tässä ikäluokassa).

Lähteet
-------

1. 1 2  Rebecca A. Harrington: Case fatality rate. Epidemiology *Encyclopaedia Britannica, britannica.com*. Viitattu 26.3.2020. (englanniksi)
2. ↑  Principles of Epidemiology in Public Health Practice. Lesson 3: Measures of Risk - Section 3: Mortality Frequency Measures, term Case-fatality rate Centers for Disease Control and Prevention, cdc.gov. Viitattu 26.3.2020. (englanniksi)
3. ↑  Dickens Onyango, Shirley Karambu, Ahmed Abade, Samuel Amwayi & Jared Omolo: High case fatality cholera outbreak in Western Kenya, August 2010 *Pan Afr Med J. 2013; 15: 109 , panafrican-med-journal.com*. Viitattu 26.3.2020. (englanniksi)
4. ↑  Uskaltaako ulkomaille lähteä? Korvaako vakuutus, jos joudut karanteeniin? Kysyimme 14 kysymystä koronaviruksesta asiantuntijalta  25.2.2020. Yleisradio, yle.fi. Viitattu 26.3.2020. (suomeksi)
5. ↑  Integrated surveillance of COVID-19 in Italy (pdf)  26.3.2020. Istituto Superiore di Sanità, iss.it. Viitattu 26.3.2020. (englanniksi)
Vuosaari

|  |  |
| --- | --- |
| Sijainti | 
RuokolahtiEtelä-KarjalaSuomi |
| Vesialue | 
Saimaa: Haapavesi |
| Pinta-ala | 
4,5 ha  |

muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa WikidataaTietolaatikon dokumentaatioNäytä Wikidatasta tulevat arvot

**Vuosaari** on saari varsinaisella Saimaalla Haapaveden Kauvonselällä, Ruokolahden kunnassa Etelä-Karjalassa.

Maantietoa
----------

Saari on 320 metriä pitkä, 220 metriä leveä ja sen pinta-ala on 4,5 hehtaaria. Sen korkein kohta kohoaa 82 metriin mpy. eli yli 7 metriä Saimaan vedenpinnasta. Se sijaitsee Kauvonselän itäpuolella Soinnilansalmen suulla pienessä saariryhmässä, jonka suurin saari se on. Saariryhmään kuuluvat esimerkiksi länsipuolella Pieni-Vastari, Iso-Vastari ja Kuusikko sekä itäpuolella Haamaa. Sen eteläpuolella sijaitsee Härskiänsaari ja Äitsaaren Karonniemi. Saaren rantaviivan pituus on noin kilometri. Matkaa Härskiänsaaren Kannakkeenniemeen on 140 metriä ja pohjoisessa ja pohjoispuolella Viilahakaan 340 metriä. Saaressa on kartan mukaan yksi rakennus, joka sijaitsee saaren keskellä.

Historiaa
---------

Vuoden 1918 Imatran seudun taloudellisessa kartassa on saareen piirretty yksi rakennus, mutta ei pelto- tai niittymaata. Vuonna 1975 julkaistussa peruskartassa näkyy suorakaiteen muotoinen taimikko, joka voisi edustaa metsitettyä peltomaata. Kumpaakaan tosin ei näy seuraavassa vuoden 1985 kartassa.

Lähteet
-------

### Huomioita

1. 1 2  Pinta-ala on katsottu ruotsinkielisestä wikipedian artikkelista sv:Vuosaari (ö i Finland).

### Viitteet

1. 1 2  Vuosaari, Ruokolahti (sijainti maastokartalla) *Karttapaikka*. Helsinki:  Maanmittauslaitos.
2. ↑  Imatran seudun taloudellinen kartta (PDF) (Timo Meriluoto – Vanhat kartat) *timomeriluoto.kapsi.fi*.  1918. Helsinki:  Maanmittaushallitus. Viitattu 13.6.2021.
3. ↑  *Peruskartta* 1:20 000. 4121 01 Hännilä.  Helsinki: Maanmittauslaitos, 1975.  Kartta *Vanhat painetut kartat* -palvelussa (JPG) (viitattu 13.6.2021)
4. ↑  *Peruskartta* 1:20 000. 4121 01 Hännilä.  Helsinki: Maanmittauslaitos, 1985.  Kartta *Vanhat painetut kartat* -palvelussa (JPG) (viitattu 13.6.2021)
**Tenniöjoki** on Kemijoen vasen sivujoki Sallassa Suomessa ja Kantalahden piirissä Murmanskin alueella Venäjällä.

Hydrologia
----------

Joki on 126 kilometriä pitkä, ja 62 kilometriä siitä on Suomen puolella. Tenniöjoen valuma-alue on noin 4 140 neliökilometriä ja valuma-alueen vesipinta-ala noin 300 hehtaaria. Vesistön keskivirtaama on 49 kuutiometriä sekunnissa.

Kulku
-----

Joki saa alkunsa ja laskee Kemijokeen Suomen puolella mutta virtaa yläjuoksultaan ylintä latvaa lukuun ottamatta Venäjän puolella.

Tenniön latva on kaksihaarainen: oikeanpuoleinen haara, Lautakotaoja, alkaa Sorsatunturin Venäjän-puoleiselta alueelta ja toinen haara virtaa valtakuntainrajan tuntumassa.

Joen Venäjän puoleisella osalla sen laajentumina ovat Tenniöjärvi ja Sotkajärvi.

Suomen puolella Tenniöjoki virtaa ensin Sallan kunnan alueella ja laskee Kemijokeen Savukosken kirkonkylän lähellä.

Sivujoet
--------

Jokeen laskevat sen alajuoksulla Suomen puolella koillisesta Naruskajoki ja kaakosta Kuolajoki, joka myös saa alkunsa Venäjän puolelta.

Pienempiä sivujokia ovat Suomen puolella Sieri-, Kuosku- ja Sappioja, luoteesta Maltio- ja Karhujoki, pohjoisesta Pyhäjoki ja Iso Ulmoja sekä monia pienempiä ojia.

Venäjän puolella suurin sivujoki on jokeen kaakosta laskeva Nurmijoki.

Historiaa
---------

Ennen toista maailmansotaa koko joki valuma-alueineen oli osa Suomea. Kun noin puolet Sallan kunnasta käsittänyt Sallan–Kuusamon alue sodan lopulla vuonna 1944 luovutettiin Neuvostoliitolle, tuli pääosa joen yläjuoksusta valuma-alueineen ylintä latvaa lukuun ottamatta kuulumaan Neuvostoliittoon ja sittemmin Venäjään.

Lähteet
-------

* *Suuri tietosanakirja*. WSOY, 2001. ISBN 951-0-26053-3.
* *Tietojätti*. Gummerus, 1985. ISBN 951-864-059-9.
* *Keski- ja Ylä-Kemijoen kalatalousselvityksiä vuosina 1989–2000*, s. 34–35. Lapin ympäristökeskus, 2006. ISSN 1455-2639. Teoksen verkkoversio (PDF).

### Viitteet

1. 1 2 3 4 5 6  Ekholm, Matti: *Suomen vesistöalueet*. Vesi- ja ympäristöhallinnon julkaisuja – Sarja A 126. Helsinki: Vesi ja Ympäristöhallitus, 1993. ISBN 951-47-6860-4.
2. ↑  Suomen kartta Fonecta. Viitattu 27.11.2015.
3. ↑  *Aino. Suuri Suomen kartasto*, s. 266-267. Helsinki: Genimap, 2005. ISBN 951-593-963-1.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Tenniöjoki** Wikimedia Commonsissa
Tennispallon pinnassa näkyvät saumat ja keltainen karhea huopa.
Tennispallo sisältä.
**Tennispallo** on pallo, jota käytetään tenniksessä.

Tennispallossa on kerros kumia, ja sen sisällä on paineistettua ilmaa. Päällimmäinen kerros on huopaa, jota halkoo sauma. Huopa on vuodesta 1972 alkaen ollut väriltään kirkkaan keltaista, mikä tekee siitä mahdollisimman hyvin erottuvan kentällä ja väritelevisiossa.

Tennispallon pitää täyttää kansainvälisen tennisjärjestön (ITF) vaatimukset koosta, painosta, muodonmuutoksesta ja pompusta. ITF on määritellyt kolme tennispallon tyyppiä. Tyypin 1 pallot ovat kovia, nopeita, ja niissä on matala pomppu. Tyypin 2 pallot ovat hitaampia ja pomppaavat keskikorkealle. Tyypin 3 pallot ovat kuusi prosenttia muita palloja kookkaampia, ja ne ovat hitaampia ja pomppaavat kaikkein korkeimmalle. Näiden lisäksi on vielä erikoispallo, jota käytetään korkealla merenpinnasta käytävissä otteluissa.

Tennispallon tulee olla halkaisijaltaan 6,53–6,86 senttimetriä ja painoltaan 56,0–59,4 grammaa.

Tärkeissä turnauksissa käytettävän pallon täytyy pompata 2,54 metrin korkeudesta tavanomaisissa olosuhteissa pudotettuna 1,35–1,47 metriä. Tennispallo alkaa menettää pomppuominaisuuksiaan heti, kun se on otettu ulos säiliöstä.

Vuosittain maailmassa valmistetaan yli 300 miljoonaa tennispalloa. Eniten niitä tehdään Aasiassa. Johtavia pallomerkkejä ovat Slazenger, Wilson, Dunlop, Nassau, Penn, Tretorn, Pro Kennex, Babolat ja Head.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Firoz Alam, Franz Konstantin Fuss, Rabindra Mehta, Aleksandar Subic (toim. Fuss, Franz Konstantin & Subic, Aleksandar & Strangwood, Martin & Mehta, Rabindra): "Aerodynamics and Court Interaction of Tennis Balls", *Routledge Handbook of Sports Technology and Engineering*, s. 423–438. Routledge, 2014. ISBN 978-0-415-58045-8.
2. ↑  Tim Newcomb: Beyond the bounce: Different tennis balls mean varied player preparation *Sports Illustrated*.  14.10.2015. Viitattu 12.5.2022.
**Stephen F. Austin** (3. marraskuuta 1793 – 27. joulukuuta 1836) yhdysvaltalainen empresario, joka tunnetaan "Texasin Isänä". Austin jatkoi vuonna 1821 kuolleen isänsä aloittamaa työtä ja johdatti 300 siirtolaista nykyisen Texasin alueelle. Ryhmä asettui Brazos- ja Coloradojoen väliselle alueelle, jossa he saivat Meksikon hallitukselta luvan laajentaa maitaan. Austin jatkoi menestyksellistä uraansa empresorina ja vuoteen 1825 mennessä Texasiin oli muuttanut yli 1 500 perhettä. Myös seuraavina vuosina Austin teki paljon työtä perheiden hyvinvoinnin turvaamiseksi, mutta ei kuitenkaan onnistunut luomaan pysyvää sopua siirtokunnan, tejanojen (Texasin meksikolaiset asukkaat) ja Meksikon hallituksen välille.

Kun 1830-luku alkoi, Meksikon hallituksen yhteistyöhalu Austinin kanssa aleni merkittävästi. Texasilaiset olivat kyllästyneet hallituksen määräämiin lakeihin ja erimielisyydet lisääntyivät. Lopulta hallitus kieltäytyi ottamasta Texasiin uusia Yhdysvalloista saapuvia siirtolaisia. Austinin anoessa lupaa itsenäisen siirtokunnan perustamiseen, hänet vangittiin. Päästyään vapaaksi syyskuussa 1835 hänet nimitettiin Texasin armeijan komentajaksi. Texasin vallankumouksen alkaessa Austin johti armeijaansa Bexarin piirityksessä.

Texasin tasavallan ensimmäisissä presidentinvaaleissa 1836 Austin hävisi selvästi vastaehdokkaalleen Sam Houstonille. Houston nimitti Austinin hallituksensa ulkoministeriksi, mutta tehtävä jäi lyhytaikaiseksi Austinin menehtyessä keuhkokuumeeseen joulukuussa 1836.

Lähteet
-------

* Todish, Tim J. & Terry S.: *Alamo Sourcebook 1836*. Eakin Press, 1998. ISBN 978-1571681522. (englanniksi)

### Viitteet

1. ↑  Todish, s. 101.
2. 1 2  Todish, s. 102.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Taiteenala | 
* Scientific illustrators

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC
	+ 2
* IdRef

 |

 |
**Amanda Kessel** (s. 28. elokuuta 1991 Madison, Wisconsin) on yhdysvaltalainen jääkiekkoilija ja olympiavoittaja. 165 senttimetriä pitkän ja 64 kilogrammaa painavan Kesselin pelipaikka on keskushyökkääjä. Hän kuuluu Yhdysvaltain naisten jääkiekkomaajoukkueeseen. Kessel edusti Minnesotan yliopiston joukkuetta vuodet 2010–2013 ja sittemmin muun muassa NWHL-seura Metropolitan Rivetersiä.

Maajoukkueura
-------------

Kessel on kuulunut Yhdysvaltain naisten jääkiekkomaajoukkueeseen vuodesta 2010 alkaen. Vuonna 2012 hän saavutti hopeaa MM-kilpailuista Yhdysvalloista ja seuraavana vuonna tuli maailmanmestaruus MM-kilpailuista Kanadasta. Toisen maailmanmestaruutensa hän voitti vuoden 2017 kotikisoissa ja kolmannen Suomessa 2019. Vuoden 2021 MM-kilpailuissa hän saavutti hopeaa. Kessel oli mukana myös vuoden 2014 talviolympialaisissa Sotšissa, jossa Yhdysvallat saavutti hopeaa. Kessel teki turnauksessa pelaamassaan viidessä ottelussa tehot 3+3=6. Pyeongchangin talviolympialaisissa 2018 hän voitti kultaa ja Pekingin talviolympialaisissa 2022 hopeaa.

Muuta
-----

Kesselin isoveljet Phil ja Blake Kessel ovat myös ammattilaisjääkiekkoilijoita. Olympiamitalisti Phil pelaa NHL:ää Vegas Golden Knightsin riveissä. Sisarusten serkku, MM-mitalisti David Moss on pelannut yli 500 NHL-ottelua.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Amanda Kessel *Team USA*. United States Olympic Committee. Viitattu 14.2.2022. (englanniksi)
2. ↑  United States IIHF. Viitattu 15.4.2019. (englanniksi)
3. ↑  Teiskonlahti, Kirsi: Jo kertaalleen mestaruutta juhlinut Naisleijonat taipui MM-hopealle värikkäiden vaiheiden jälkeen – Yhdysvallat vei voiton voittomaalikisassa  15.4.2019. Yle. Viitattu 15.4.2019.
4. 1 2   (Arkistoitu – Internet Archive)

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.

Aiheesta muualla
----------------

* Amanda Kesselin olympiatiedot Sports-Reference -sivustolla (Arkistoitu – Internet Archive)
**Stephie D’Souza** (26. joulukuuta 1936 – 11. syyskuuta 1998) oli intialainen pikajuoksija ja maahockeypelaaja.

D’Souza juoksi Intian joukkueessa 4x100 metrin viesteissä Aasian kisoissa 1954, jossa joukkue voitti kultaa, ja Aasian kisoissa 1958, jossa se sijoittui pronssille. Hän voitti jälkimmäisissä kisoissa lisäksi hopeaa 200 metrin juoksussa ja teki semifinaalissa myös Aasian-ennätyksen. 100 metrillä hän sijoittui neljänneksi. Uransa aikana hänellä oli hallussaan Intian ennätys 100, 200, 400 ja 800 metrin matkoilla.

D’Souza karsiutui Tokion olympialaisissa 1964 400 metrin alkuerissä oltuaan erässään kuudes ajalla 58,0. Kansainyhteisön kisoissa 1958 hän osallistui 100 ja 220 jaardin juoksuihin.

D’Souza edusti Intiaa naisten ensimmäisessä maahockeyn maajoukkueturnauksessa Lontoossa 1953 ja toimi joukkueen kapteenina 1961.

D’Souza sai ensimmäisenä naisena Intian hallituksen myöntämän Arjuna-palkinnon. Hän kuoli Jamshedpurissa 61-vuotiaana.

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Stephie D'Souza
**Stephen Sinclair** (s. 1956) on uusiseelantilainen näytelmäkirjailija sekä elokuvakäsikirjoittaja ja -ohjaaja.

Sinclair syntyi Aucklandissa vuonna 1956. Hänen isänsä oli historioitsija ja runoilija Keith Sinclair. Hän opiskeli Aucklandin ja Victorian yliopistoissa ja suoritti B.A.-tutkinnon maoreihin keskittyneestä kulttuurintutkimuksesta vuonna 1979. Valmistuttuaan Sinclair työskenteli kaksi vuotta tutkijana yliopistossa ja sen jälkeen maorinkielisten käsikirjoitusten kääntäjänä Uuden-Seelannin arkistossa.

Sinclairin näytelmistä tunnetuin on hänen yhdessä Anthony McCartenin kanssa kirjoittamansa vuoden 1987 yleisömenestys *Ladies’ Night*, joka kertoo ryhmästä strippareiksi ryhtyviä työttömiä miehiä. Sinclair ja McCarten yrittivät haastaa kymmenen vuotta myöhemmin julkaistun brittiläisen *Housut pois!* -elokuvan tekijät oikeuteen plagioinnista, mutta kiista sovittiin lopulta oikeuden ulkopuolella.

Sinclair oli käsikirjoittamassa Peter Jacksonin elokuvia *Meet the Feebles* (1989) ja *Aivokuollut* (1992) yhdessä Jacksonin ja Fran Walshin kanssa. *Aivokuollut* perustuu hänen tarinaideaansa. Sinclair osallistui myös *Taru sormusten herrasta* -elokuvien käsikirjoittamisen varhaisvaiheisiin 1990-luvun lopulla; hän jätti projektin melko aikaisin, mutta ehti tuoda käsikirjoitustiimiin silloisen seurustelukumppaninsa Philippa Boyensin. Sinclairin panos käsikirjoittamiseen tunnustettiin krediitillä trilogian toisessa elokuvassa *Taru sormusten herrasta: Kaksi tornia* (2002).

Sinclair on kirjoittanut myös runoja ja lastenkirjoja. Ensimmäinen Sinclairin ohjaama täyspitkä elokuva on vuonna 2010 ensi-iltansa saanut *Russian Snark*.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  *The Oxford Companion to New Zealand Literature*. Oxford University Press, 1998. ISBN 9780195583489.
2. ↑  Writers sue over The Full Monty *BBC News*.  4.3.1998. Viitattu 28.10.2015.
3. ↑  Stuart, Sarah: Twelve Questions: Stephen Sinclair *New Zealand Herald*.  18.6.2013. Viitattu 28.10.2015. (englanniksi)
4. 1 2  Stephen Sinclair *NZ On Screen*. Viitattu 27.10.2015. (englanniksi)
5. ↑  Sibley, Brian: *Peter Jackson – A Film-maker’s Journey*, s. 353–355, 365–366. Lontoo: HarperCollins, 2006. ISBN 978-0-00-717558-1.

Aiheesta muualla
----------------

* Stephen Sinclair Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
* Stephen Sinclair Elonetissä.

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
	+ 2
* WorldCat
	+ 2

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Puola

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Elonet

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* IdRef

 |

 |
Vuosnajoki.
**Vuosnajoki** (ven. Вуоснайоки) on joki Louhen piirissä Karjalan tasavallassa ja Kantalahden piirissä Murmanskin alueella Venäjällä. Joen pituus on 66 km ja valuma-alueen pinta-ala 661 km².

Vesistösuhteet
--------------

Joki kuuluu Koutajoen vesistöön ja on Koutajoen sivujoen Tuntsajoen sivujoen Kutsajoen suurin sivujoki. Joki laskee Kutsajokeen etelästä Nivajärven eteläpäässä. 

Joki muodostuu pääosin joen laajentumina olevien järvien ketjusta, jonka lähdejärvenä Vuosnajärvi. Muita reitin järviä ovat muiden muassa Hosijärvi, Käsijärvi, Auhtijärvi, Niluttijärvi ja Jyrhämäjärvi. Sivujoista Noukajoen ylimmät latvapurot ulottuvat Suomen puolelle.

Historia
--------

Koko Vuosnajoen järvireitti kuului ennen toista maailmansotaa Sallan kuntaan Suomessa.

Toisen maailmansodan jälkeen järvireitti osana Sallan ja Kuusamon itäosia eli niin sanottua Sallan–Kuusamon aluetta luovutettiin Neuvostoliitolle ja tuli sittemmin osaksi Venäjää.

Asutus
------

Jokireitin vareella varsilla sijaitsivat ennen toista maailmansotaa Sallan Vuosnajärven ja Tuutijärven kylät.

Lähteet
-------

1. 1 2  Река Вуосна-йоки *Поиск по данным государственного водного реестра*. Viitattu 1.11.2019. (venäjäksi)
2. 1 2  *Aino. Suuri Suomen kartasto*, s. 266-267. Helsinki: Genimap, 2005. ISBN 951-593-963-1.
3. ↑  Ekholm, Matti: *Suomen vesistöalueet*. Vesi- ja ympäristöhallinnon julkaisuja – Sarja A 126. Helsinki: Vesi ja Ympäristöhallitus, 1993. ISBN 951-47-6860-4.
4. 1 2 3  Elo, Tiina & Seppälä, Sirkka-Liisa: *Raivaajien ja rakentajien Salla. Sallan kulttuuriympäristöohjelma*, s. 42-44. Suomen ympäristö 31 / 2012. Ympäristöministeriö ja Lapin elinkeino-, liikenne- ja ympäristökeskus, 2012. ISBN 978-952-11-4066-2 (pdf). Lataussivun osoite (pdf) (viitattu 1.11.2019).

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: ru:Вуоснайоки
Lampaanvuota.
**Vuota** on eläimen nyljetystä nahasta muodostuva materiaali, joka on käsitelty, mutta jota ei ole vielä leikattu muotoonsa ja ommeltu valmiiksi tuotteeksi. Vuotia saadaan esimerkiksi lampaista, vuohista ja vasikoista, ja niitä on saatettu käsitellä esimerkiksi karvanpoistolla, värjäyksellä tai koristelulla. Vuodasta ei kuitenkaan välttämättä ole poistettu karvoja, ja termi saattaa viitata myös turkiksiin.

Vuota syntyy, kun nyljettyä nahkaa eli raakavuotaa käsitellään eri tavoin: nahka saatetaan esimerkiksi kaapia, kuivattaa, liottaa liuoksissa ja parkita käsittelemällä se eri aineilla. Parkitseminen voidaan tehdä myös kemiallisesti eri kemikaaleja käyttämällä.

Ihmiset ovat tehneet vuodista vaatteita jo paleoliittiselta ajalta lähtien. Vuotia on käytetty pergamentin materiaalina 100-luvulta lähtien, ja niitä käytettiin koodeksien sivujen materiaalina.

Lähteet
-------

1. 1 2  Vuota *finto.fi*.  Arkistoitu 12.8.2022. Viitattu 12.8.2022.
2. 1 2  Hide - Skin - www.leather-dictionary.com - The Leather Dictionary *www.leather-dictionary.com*. Viitattu 12.8.2022. (englanniksi)
3. ↑  Leather cutting *www.leather-dictionary.com*. Viitattu 12.8.2022. (englanniksi)
4. ↑  Perinneparkitseminen – Elävä perintö -wiki *wiki.aineetonkulttuuriperinto.fi*. Viitattu 12.8.2022.
5. ↑  Compilation of Air Pollutant Emission Factors : Volume I: Stationary Point and Area Sources: Chapter 9: Food and Agricultural Industries, Section 9.15  1997. United States Environmental Protection Agency.
6. ↑  Animal Skins *www.encyclopedia.com*. Viitattu 12.8.2022. (englanniksi)
7. ↑  Stone Age Clothing : Types, Materials, and Methods *study.com*. Viitattu 12.8.2022. (englanniksi)
8. ↑  parchment *www.britannica.com*. Viitattu 12.8.2022. (englanniksi)
*Hakusana "Hardware" ohjaa tänne. Sanan muista merkityksistä kerrotaan täsmennyssivulla.*
**Tietokonelaitteisto** tai **laitteisto** (engl. *hardware*) koostuu tietokoneen fyysisistä laitteista. Laitteisto jaetaan usein keskusyksikköön, keskusmuistiin ja oheislaitteisiin, joihin kuuluu näppäimistö, näyttö, tulostin, levymuisteja ja verkkolaitteita.

Laitteiston lisäksi tietokoneessa on ohjelmisto (engl. *software*) ja joissakin tapauksissa laiteohjelmisto (engl. *firmware*). Lisäksi joissain sovelluksissa laitteiston ja ohjelmistojen ero on muuttunut epäselväksi: esimerkiksi suorittimeen voidaan ladata mikrokoodia, joka sitten suoritetaan. Samoin laitteistokuvauskielillä kuten esimerkiksi VHDL:llä (engl. ***V**ery-High-Speed Integrated Circuits **H**ardware **D**escription **L**anguage*) voidaan kirjoittaa tietokoneohjelmia muistuttavia malleja, jotka voidaan syntetisoida ja ladata sen jälkeen FPGA-piiriin *(Field Programmable Gate Array)* ja suorittaa.*lähde?*

Katso myös
----------

* Tietokonetekniikan historia

Lähteet
-------

1. ↑  Freiberger, Paul A. & Hemmendinger, David: Computer *Encyclopædia Britannica*.  30.1.2019. Encyclopædia Britannica, inc. Viitattu 25.9.2019. (englanniksi)

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Tietokonelaitteisto**.
Henkilökohtainen tietokone

|  |  |
| --- | --- |
| Ohjelmat | BIOS · UEFI · käyttöjärjestelmä · sovellusohjelma |
| Laitteet | emolevy · hiiri · keskusmuisti · suoritin · massamuisti · näppäimistö · näytönohjain · tietokonenäyttö · äänikortti |
*Tämä artikkeli käsittelee Valkeakoskella olevaa koulua. Myös Leppävirralla on toiminut samanniminen koulu.*

**Tietolan koulu** on Valkeakosken keskustassa toimiva perusopetusta antava koulu. Koulun oppilaat ovat lähinnä luokkien 1–6 oppilaita. Pienluokilla on myös 7–9 luokkien oppilaita. Tietola palvelee pienluokkaopetuksen osalta koko Valkeakosken aluetta ja tarjoaa harjaantumisopetuspalveluita myös Akaan ja Urjalan kunnan oppilaille. Koulun kanssa samassa rakennuksessa toimii esiopetusryhmä, joka on Keskustan varhaiskasvatusyksikön ryhmä.

Vuonna 2016 koulua kävi yhteenä 206 oppilasta.

Tietolan koulu sijaitsee osoitteessa Kirkkotie 2. Aiempi, Niementiellä sijainnut homehtunut koulurakennus purettiin pois.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Tietolan kouluArkistoitu kopio Valkeakosken kaupunki.  Arkistoitu 5.7.2019. Viitattu 5.7.2019.
2. ↑  Tietolan koulu Valkeakosken kaupunki via peda.net. Viitattu 5.7.2019.
3. ↑  Arkistoitu kopioPeruskoulujen (oppilaitostyypit 11, 12 ja 19) vuosiluokkien 1-9 oppilaat opetuksen järjestäjän ja oppilaitoksen mukaan 2016 (xlsx) Tilastokeskus, stat.fi.  Arkistoitu 19.6.2019. Viitattu 5.7.2019.

Aiheesta muualla
----------------

* Tietolan koulun kotisivut