recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Gerald Finley** (s. 30. tammikuuta 1960 Montreal) on kanadalainen ooppera- ja konserttilaulaja, äänialaltaan bassobaritoni.

Finley aloitti laulu-uransa kuorossa Ottawassa ja opiskeli Yhdistyneessä kuningaskunnassa. Hänen varhaisimpia oopperaroolejaan olivat Wolfgang Amadeus Mozartin baritoniroolit, kuten *Don Giovannin* nimirooli ja *Figaron häiden* kreivi. Hänen muuhun perinteiseen oopperaohjelmistoonsa on kuulunut rooleja esimerkiksi Gioacchino Rossinin, Richard Wagnerin, Giuseppe Verdin ja Giacomo Puccinin teoksissa. Hän on myös luonut uusia rooleja: J. Robert Oppenheimerin John Adamsin *Doctor Atomicissa*, Jaufré Rudelin Kaija Saariahon *L'amour de loinissa*, Harry Heeganin Mark-Anthony Turnagen *The Silver Tassiessa*, Howard K. Sternin Turnagen *Anna Nicolessa* ja Mr Foxin Tobias Pickerin *Fantastic Mr. Foxissa*. Finley on esiintynyt säännöllisesti muiden muassa Metropolitan-oopperassa, Covent Gardenissa, Wienin valtionoopperassa, Glyndebournen festivaalissa ja Salzburgin festivaalissa.

Finley sai Grammy-palkinnon parhaasta oopperalevytyksestä (Adams: *Doctor Atomic*) ja Juno-palkinnon parhaasta vokaalimusiikin albumista julkaisullaan *Arias in English* (Chandos).

Finleyn konserttiohjelmistoon on kuulunut musiikkia muiden muassa Arnold Schönbergiltä, Gustav Mahlerilta ja Witold Lutosławskilta. Uutta konserttiohjelmistoa häntä varten ovat säveltäneet Peter Lieberson (*Songs of Love and Sorrow*), Turnage (*When I Woke*), Huw Watkins, Julian Philips, Saariaho (*True Fire*) ja Einojuhani Rautavaara (*Rubáiyát*). Resitalistina Finley on tehnyt säännöllistä yhteistyötä pianisti Julius Draken kanssa. Hän on kiertänyt resitalistina ympäri Eurooppaa ja saanut Wigmore Hallin residenssin.

Finley on Royal College of Musicin Fellow ja vieraileva professori. Hän kiipesi vuonna 2014 Kilimanjaron huipulle hyväntekeväisyysjärjestö Help Musicians UK:ia tukeakseen. Hänet nimitettiin vuonna 2014 Kanadan ritarikunnan upseeriksi ja vuonna 2017 Brittiläisen imperiumin ritarikunnan komentajaksi.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6  Gerald Finley (Arkistoitu – Internet Archive) IMG Artists
2. ↑  Gerald Finley AllMusic
3. ↑  Hannu Lintu & Gerald Finley YLE
4. ↑  Gerald Finley Royal Opera House


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Katalonia
* Saksa
* Israel
* Suomi (KANTO)
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Taiteenala | 
* Grammy Awards
* MusicBrainz

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* IdRef

 |

 |
**Jan Hammer** (s. 17. huhtikuuta 1948) on tšekkiläinen jazzpianisti, kosketinsoittaja ja säveltäjä. 

Hammer loikkasi Tšekkoslovakiasta Amerikkaan 1960-luvulla. Hammer pääsi mukaan John McLaughlinin perustamaan The Mahavishnu Orchestran ensimmäiseen kokoonpanoon. Hammer soittaa yhtyeen kahdella ensimmäisellä albumilla, joita pidetään rock-vaikutteisen fuusiojazzin klassikkoina: *The Inner Mounting Flame* (1971) ja *Birds of Fire* (1972).

Mahavishnun jälkeen Hammer soitti rumpali Billy Cobhamin tunnetuimmalla levyllä *Spectrum* (1973) ja muun muassa Niemenin albumilla *Mourner's Rhapsody* (1974). Hammer teki 1970-luvulla myös soololevyjä, jotka julkaistiin CD-painoksina vasta 2000-luvulla. Yksi Hammerin tavaramerkeistä 1970-luvulla oli Moog-syntetisaattorin soittaminen särkijän läpi ja ääntä liu'uttaen. Lopputulos kuulosti sähkökitaralta, esimerkkinä The Mahavishnu Orchestran kappale "Birds of Fire".

1980-luvulla Hammer sävelsi uransa tunnetuimmat kappaleet, TV-sarja *Miami Vicen* tunnuskappaleen ja sarjassa käytetyn "Crockett’s Themen". *Miami Vicen* tunnusmusiikista tuli ensimmäinen listaykköseksi noussut TV-sarjan kappale.

Jazzhistorioitsija Joachim-Ernst Berendt mainitsi 1980-luvun alussa Hammerin yhtenä tärkeimmistä fuusiojazzpianisteista.

Lähteet
-------

1. 1 2  Berendt, Joachim: *The Jazz Book, From New Orleans to Jazz Rock and Beyond*, s. 289. Paladin Books, 1984. ISBN 0-586-08474-6. englanti

Aiheesta muualla
----------------

* Viralliset kotisivut

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Taiteenala | 
* Grammy Awards
* MusicBrainz

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**Prakunjärvi** (ven. Гнилое, Пракюнъярви, Пракюн-ярви, *Gniloje, Prakjunjarvi*) on Venäjällä Karjalan tasavalta Suojärven piiri sijaitseva järvi, jonka laskujoki Ylänjoki yhtyy Juuvanjokeen .

Maantietoa
----------

Prakunjärvi on 4,3 kilometriä pitkä, alle puoli kilometriä leveä ja sen pinta-ala on noin 120 hehtaaria. Järvi sijaitsee asumattomalla metsäalueella, vaikka viereisellä järvellä on aikoinaan sijainnut kylä. Järvessä on vähintään kahdeksan saarta. Monet sen rannoista ovat suomaata ja järven pohjoispään lahti on kasvamassa umpeen. Järvi on muodostunut luode-kaakko- suuntaisen laakson kaakkoispuolelle. Laaksossa virtaa järven 12 kilometriä pitkä läpivirtausjoki Ylänjoki (ven. Юлянйоки, *Juljanjoki* ). Lähin asuttu paikka Värtsilä (ven. Вяртсиля, *Vjartsilja*) sijaitsee 13 kilometriä länteen päin.

Järven venäläinen nimi *Gniloje* tarkoittaa mädännyttä tai lahonnutta. Kuvaava suomennos voisi olla "Mätäjärvi".

Vesistösuhteita
---------------

Prakunjärvi kuuluu Nevan vesistöalueessa Laatokan valuma-alueen Jänisjoen vesistöalueeseen, jonka Juuvanjoen valuma-alueella se sijaitsee. Juuvanjoki yhtyy Jänisjokeen aivan Suomen rajalla. Tämän jälkeen Jänisjoki virtaa Jänisjärven läpi laskien lopulta Laatokkaan, jonka laskujoki Neva laskee Pietarissa Itämeren Suomenlahteen.

Järven läpi virtaava Ylänjoki, joka 12 kilometrisenä alkaa etelämpänä vedenjakaja-alueelta, joka vanhoissa suomalaisissa kartoissa on Lutikkavaaran pohjoisrinteitä (205 metriä mpy.). Ylänjoki alkaa puromaisena uomana vaaran itäpuolelta ja laskee lähes mutkittelematta Juuvanjoelle asti. Ylänjoen vesireitillä on muutama sivu-uoma, jotka kaikki laskevat Prakunjärveen. Järven keskikohdille siihen laskee idästä tuleva puro, jonka valuma-alueella sijaitsevat Matalajärvi (ven. Круглое, *Krugloje*) ja Mustalampi. Järven pohjoisrantaan tule oja Laihalammesta. Muut purot ovat järvettömiä. Ylänjoki yhtyy Juuvanjokeen siinä olevassa suvantolammessa, josta on vielä 21 kilometriä Jänisjoelle.

Lähteitä
--------

### Huomioita

1. 1 2 3  Asia on luettu venäjänkielisen Wikipedian artikkelista ru:Гнилое (озеро, Карелия).
2. 1 2 3 4  Asia katsottu ja mitattu Internetin karttapalveluista kuten esimerkiksi Google Earth, GeoMixer tai ACME.
3. ↑  Asia on luettu venäjänkielisen Wikipedian artikkelista ru:Юлянйоки.

### Viitteet

1. ↑  Prakunjärvi, Гнилое (Пракюнъярви, Пракюн-ярви) (*textual.ru*) *Venäjän valtion vesistötietokanta*. Viitattu 23.1.2022. (venäjäksi)
2. 1 2 3  Juvanjoki, Юуванйоки (Юванъёки) (*textual.ru*) *Venäjän valtion vesistötietokanta*. Viitattu 24.1.2022. (venäjäksi)
3. 1 2  Ylänjoki, Юлянйоки (*textual.ru*) *Venäjän valtion vesistötietokanta*. Viitattu 24.1.2022. (venäjäksi)
4. 1 2 3  Prakunjärvi. *Kartassa:* *Topografinen kartta* 1:100 000. Kartan verkkoversio Maanmittauslaitoksen Karjalan kartat -palvelussa (viitattu 23.1.2022)
5. ↑  Kuusinen, M. & Ollikainen, V.: *Venäläis-suomalainen suursanakirja*. Werner Söderström Oy, 1978. ISBN 951-0-00150-3.

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: ru:Гнилое (озеро, Карелия)
**Juri Nikolajevitš Libedinski** (ven. Ю́рий Никола́евич Либеди́нский; 10. joulukuuta (J: 28. marraskuuta) 1898 Odessa – 24. marraskuuta 1959 Moskova) oli venäläinen neuvostokirjailija.

Juri Libedinski syntyi lääkärin perheeseen. Hän vietti lapsuutensa Miassin tehtaalla ja valmistui vuonna 1918 Tšeljabinskin reaaliopistosta. Hän osallistui Venäjän kansalaissotaan, liittyi vuonna 1920 kommunistiseen puolueeseen ja työskenteli puna-armeijan poliittisissa ja opetustehtävissä.

Vuonna 1922 Libedinski julkaisi pienoisromaanin "Viikko" (*Nedelja*), jota pidettiin yhtenä ensimmäisistä neuvostoproosan edustajista. Sotakommunismin ajan puoluetyöntekijöitä romanttisesti kuvaava teos herätti suurta huomiota ja se käännettiin useille vieraille kielille. Kirjailijan muita teoksia ovat pienoisromaanit *Zavtra* ("Huomenna", 1923), "Komissaareja" (*Komissary*, 1925) ja *Roždenije geroja* ("Sankarin synty", 1930).

Libedinski kuului Lokakuu-kirjailijaryhmään ja toimi yhtenä Venäjän proletaarikirjailijoiden yhdistyksen johtajista. Myöhempien teoksien aiheena on erityisesti Kaukasian kansojen vallankumoushistoria. Nuorisoa varten kirjoitettu pienoisromaani "Puolueen kasvatti" (*Syn partii*) kertoo Sergei Kirovista.

Suomennettuja teoksia
---------------------

* *Viikko: novelli*. Suom. Herman Laukkanen. Leningrad: Kirja, 1925.
* *Komissaareja*. Suom. Jalmari Virtanen. Leningrad: Kirja, 1931.
* (J. Libedinski ja E. Blok). *Puolueen kasvatti*. Suom. Alli Airola. Petroskoi: Karjalan ASNT:n valtion kustannusliike, 1959.

Lähteet
-------

1. 1 2  *Bolšaja Sovetskaja Entsiklopedija, tom 14*, s. 395. Moskva: Sovetskaja Entsiklopedija, 1973.
2. 1 2  *Russkije pisateli, XX vek. Biobibliografitšeski slovar. Tšast 1*, s. 744. Moskva: Prosveštšenije, 1998. ISBN 5-09-006993-X.
3. ↑  *Bolšaja Sovetskaja Entsiklopedija, tom 14*, s. 395–396. Moskva: Sovetskaja Entsiklopedija, 1973.
4. 1 2  Kratkaja literaturnaja entsiklopedija *feb-web.ru*. Viitattu 14.5.2011. (venäjäksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Suomi (KANTO)
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Silmukointi** on eukaryoottisoluissa geenin transkription (DNA:sta esi-mRNA:ksi) ja translaation (mRNA:sta proteiiniksi) välissä tapahtuva prosessi. Silmukoinnissa geenistä poistetaan transkriptoidussa esi-mRNA:ssa olevat jaksot, jotka eivät vaikuta proteiinin sekvenssiin (intronit), jolloin jäljelle jäävät vain geenin koodaavat osat eli eksonit.

Silmukointi
-----------

Vaihtoehtoinen silmukointi
Useimmat korkeimpien eukaryoottien geeneistä ovat DNA:ssa epäjatkuvina. Eksoneiden, joiden sekvenssi määrää proteiinien rakenteen, välissä on introneita, jotka poistetaan ennen proteiinisynteesiä. Proteiinisynteesi alkaa kuitenkin koko geenin – eksoneiden ja introneiden – transkriptiolla esi-mRNA:ksi.

Esi-mRNA:sta poistetaan tumassa intronit, jolloin syntyy valmiita mRNA-juosteita (lähetti-RNA:ta), jotka siirretään tumasta solulimaan proteiinisynteesiä varten.

Silmukointikohdan tunnistus perustuu introneiden päissä oleviin konservoituneisiin jaksoihin. RNA:n 5'-päässä ovat nukleotidit GU ja 3'-päässä AG. Silmukointireaktiossa esi-mRNA katkeaa ensin intronin 5'-päästä, kun intronissa oleva adeniinin -OH-ryhmä hyökkää intronin 5'-pään fosforisidokseen. Molekyyli muodostaa tällöin lasson (*engl.* lariat). Toisessa vaiheessa 5'-päässä ollut eksoni hyökkää 3'-pään eksonin fosfaattiryhmään.

Yleensä silmukointiin osallistuu spliseosomi, joka koostuu lyhyistä RNA-molekyyleistä ja proteiineista. Tietyt silmukoinnit tapahtuvat RNA:n itsensä katalysoimana eikä reaktio tällöin vaadi energiaa.

Vaihtoehtoinen silmukointi
--------------------------

Esi-mRNA:n silmukointi voi tapahtua vain yhdellä tavalla, mutta usein samasta geenistä voidaan silmukoinnin avulla luoda erilaisia mRNA-molekyylejä ja siten erilaisia proteiineja. Tämä mahdollistaa eliöiden kasvavan monimutkaisuuden ja nopeamman evoluution. Vaikka silmukoinnin lopputuotteet voivat olla erilaisia, eksonit ovat niissä aina samassa järjestyksessä kuin esi-mRNA:ssa.

Vaihtoehtoisen silmukoinnin säätelyjärjestelmää ei tunneta hyvin.

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Silmukointi**.
* Solunetti: RNA:n silmukointi
* Solunetti: Vaihtoehtoinen silmukointi
**Q-Continuum** on helsinkiläinen vuonna 2002 perustettu funk-yhtye. Yhtyeeseen kuuluvat laulaja-kosketinsoittaja Tuomo Prättälä (alias *Organ Kane*), kitaristi Aki Haarala, basisti Heikki Laine ja rumpali Mikko Kaakkuriniemi. Lisäksi yhtyeen levyillä esiintyvät muun muassa trumpetisti Verneri Pohjola, pasunisti Ilmari Pohjola sekä laulaja Emma Salokoski.

Q-Continuum sai alkunsa nu-soul-yhtye Quintessencen tehdessä ensimmäistä albumiaan *Talk Less Listen More*. Quintessencen rytmisektion – eli Q-Continuumin jäsenistön – jamisessio päätyi albumille kappaleeksi "Funky Ass Guitar", ja miehet saivat studioaikaa Finvoxista uudelle yhtyeelleen. Eri tyylistä funk-materiaalia syntyi runsaasti, ja tuottajakaksikko Nestor eli Prättälä ja Haarala alkoivat koostaa kappaleita.

Alun perin yhtyeen oli tarkoitus julkaista vain yksi tai kaksi muutaman kappaleen EP-levyä. Ensimmäinen, kolmen kappaleen *Organ Kane presents: The Quintessential Grooves vol. 1* julkaistiin joulukuussa 2003. Edelleen julkaisujen piti jatkua EP:inä, mutta materiaalia oli syntynyt niin paljon, että yhtye julkaisi joulukuussa 2004 tupla-CD:n *Organ Kane's Quintessential Grooves*. Yhtyeen toinen EP *Love in Fashion* julkaistiin tammikuussa 2005.

1. helmikuuta 2006 julkaistiin Q-Continuumin toinen albumi *Q-Continuum presents: This Is The Marienhof*. Levyllä vierailivat muun muassa räppärit Paleface, Don Johnson Big Bandin solisti Tommy Lindgren (taiteilijanimellä *Father Metro*), Puppa J ja Axl Smith. Albumi kävi Suomen virallisen albumilistan sijalla 35. Albumin kappale "Girls (Ladies)" on julkaistu CD-singlenä.

Diskografia
-----------

* *Organ Kane presents: The Quintessential Grooves vol. 1*  (Jupiter, joulukuu 2003), vinyyli-EP
* *Organ Kane's Quintessential Grooves*  (Jupiter, joulukuu 2004)
* *Love in Fashion*  (Jupiter, tammikuu 2005), vinyyli-EP
* *Q-Continuum presents: This Is The Marienhof*  (Jupiter, 1. helmikuuta 2006)

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Tuomo Prättälä: The Legend of Q-continuum Texicalli Records. Viitattu 22. lokakuuta 2007. (englanniksi)
2. 1 2 3  Markus Partanen: Q-Continuum – Groovekimara poikkeuksellisella reseptillä.  *Rytmi*, 2004, nro 2.  Pop Media Oy. Artikkelin verkkoversio. Viitattu 22. lokakuuta 2007.  (Arkistoitu – Internet Archive)
3. 1 2  Discography Texicalli Records. Viitattu 25. lokakuuta 2007. (englanniksi)
4. ↑  Q-Continuum: This Is The Marienhof Musiikkituottajat ry.
5. ↑  Jupiter Texicalli Records. Viitattu 25. lokakuuta 2007.

Aiheesta muualla
----------------

* Q-Continuumin verkkosivut (englanniksi)
* Q-Continuum Myspacessa (englanniksi)
* Q-Continuum Meteli.netissä
Malli pā-kylästä
Pā Rapan saarella
**Pā** tarkoittaa maorikylää, mutta eurooppalaisessa käytössä sillä tarkoitetaan maorien 1700–1800-luvuilla tekemiä linnoituksia. Kaikki pāt oli rakennettu kukkulan tai muun korkean muodostuman laelle. Osa niistä oli rakennettu vain sotureille ja osa asumistarkoitukseen. Pā-kylät olivat tärkeässä roolissa maorisodissa. Vanhin pā on 500 vuotta vanha, mutta ne yleistyivät vasta 1800-luvulla alkaneissa heimojen välisissä sodissa, jotka johtuivat peltoalan niukkuudesta ja liian suuresta asutustiheydestä.

Myös muualla Tyynellämerellä on samanlaisia linnoituksia. Niitä on muun muassa Rapan saarella ja muualla Ranskan Polynesiassa. One Tree Hillin pā on yksi suurimmista ihmisen tekemistä historiallisista linnoitusrakennelmista.

Linnoitus
---------

Pān puolustus koostui maavalleista ja puisista aidoista. Myös juoksuhautoja rakennettiin muskettien tullessa käyttöön ja joissakin saattoi olla jopa maanalaisia bunkkereita. Pāt osoittautuivat kestäviksi tykkejä ja raketteja vastaan, ja niistä tuli maorien pääpuolustusasemia brittejä vastaan taisteltaessa. Pān käyttöikä oli yleensä vain 4–6 kuukautta, sillä asukkaiden piti siirtyä paikasta toiseen ruoanhakuun.

Lähteet
-------

1. ↑  Maori Forts - Pa  2013. donsmaps.com. Viitattu 24.10.2022. (englanniksi)
2. ↑
3. ↑  The Maori  2022. history-nz.org. Viitattu 24.10.2022. (englanniksi)
4. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive)
5. ↑  XV The Pa Maori or Fortified Village  2022. Victoria University of Wellington. Viitattu 24.10.2022. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Pā** Wikimedia Commonsissa
**Q-Max** on nesteytettyä maakaasua kuljettavien LNG-säiliöalusten (engl. *liquefied natural gas*) kokoluokka. Q tulee Qatar-valtiosta, joka on maailman suurin nesteytetyn maakaasun viejä. Alukset kuljettavat Qatarin maakaasua Japaniin, Yhdysvaltoihin, Italiaan ja Isoon-Britanniaan.

Q-Max-säiliöaluksen lastikapasiteetti on 262 000 – 266 000 kuutiometriä. Tyypillisen laivan pituus on 345 metriä, leveys 55 metriä ja syväys 12 metriä. Laivoissa on kaksi hidasta dieselmoottoria, dieselsähköinen voimansiirto ja kaksi potkuria. Koneteho on 2 × 21 770 kilowattia kierrosnopeudella 91 kierrosta minuutissa. Kuljetettava lasti on viidessä membraanisäiliössä ja laivoissa on kaasun uudelleennesteytyskoneisto.

**Q-Flex** on nesteytettyä maakaasua kuljettavien LNG-säiliöalusten kokoluokka, johon kuuluvien laivojen lastikapasiteetti on 210 000 – 217 000 kuutiometriä. Q-Flex tulee sanoista *Qatar-Flexible*. Flexible eli joustava tarkoittaa että qatarilaista maakaasua kuljettava laiva voi koostaan huolimatta käyttää olemassa olevia terminaaleja. Q-Max-laivat vaativat terminaaleihin muutoksia.

Q-Flexin lastikapasiteetti on 40 % suurempi kuin perinteisillä LNG-säiliöaluksilla; Q-Maxin lastikapasiteetti on 70 % suurempi. Tyypillisen Q-Flex-säiliöaluksen pituus on 302 metriä, leveys 50 metriä, syväys 12 metriä ja korkeus 70 metriä. Maakaasu kuljetetaan viidessä lastitankissa, joista kukin on kooltaan noin 50 × 50 × 70 metriä. Rakenteeltaan Q-Flex muistuttaa Q-Maxia. Ensimmäinen Q-Flex-laiva luovutettiin syyskuussa 2004. Kaikki Q-Flex-laivat on rakennettu Etelä-Koreassa kolmen yhtiön telakoilla: Hyundai Heavy Industries, Samsung Heavy Industries ja Daewoo Shipbuilding & Marine Engineering.

Max-kokoiset alustyypit

* Aframax
* Baltimax
* Chinamax
* Dunkirkmax
* Handymax
* Japanamax
* Kamsarmax
* Malaccamax
* Medimax
* Newcastlemax
* Panamax
* Saimax
* Seawaymax
* Setouchmax
* Suezmax
* Supramax
* B-Max
* C-Max
* P-Max
* Q-Max
* V-Max
Teräsvillaa
**Teräsvilla** on ohuista teräslangoista tehtyä mattoa, jota käytetään pintojen hiomiseen ja puhdistukseen.

Langat valmistetaan höyläämällä pyöreä teräslanka poikkileikkaukseltaan monikulmion muotoiseksi. Leikkuutavasta riippuen saadaan monenlaisia lankoja, joissa koko langan pituudelta voi olla esimerkiksi kolme tai neljä särmää; yhtä hyvin poikkileikkaus voi olla vaikkapa sirpin muotoinen. Särmien kulma eli terävyys, kuten myös käytetyn teräksen kovuus vaikuttaa teräsvillan karkeuteen. Karkeampi teräsvilla on myös tehty paksummista langoista kuin hienompi.

Leikkaamisessa ei ole pakko käyttää öljyä, jolloin saadaan täysin puhdasta teräsvillaa. Vastaavaa villaa myös valmistetaan pehmeämmistä metalleista, kuten pronssista tai alumiinista

Teräsvillan etu verrattuna hiekkapaperiin on se, että langanmyötäiset kaapivat särmät eivät aiheuta pintaan naarmuja yhtä helposti, kuin hiekanjyvästen pistemäiset kärjet.

Teräsvillalaadut karkeimmasta hienoimpaan ovat: 4 - 3 - 2 - 1 - 0 - 00 - 000 - 0000. Teräsvillaa käytetään yleensä maalin hiomiseen. Sitä voidaan käyttää myös puhdistukseen, jolloin siihen voi olla sekoitettuna myös saippuaa. Joskus yhdistelmää kutsutaan saippuavillaksi. 

Hieno teräsvilla on helposti syttyvää ja märkänäkin palavaa. Se tulee suojata kipinöiltä ja pitää erossa virtalähteistä, sillä jo 9 voltin pariston riittää kuumentamaan hienon villan syttymispisteeseen. Ominaisuutta voi myös hätätapauksessa hyödyntää käyttämällä teräsvillaa taulana.

Katso myös
----------

* Mikrokuitu#Puhdistus ja siivous

Lähteet
-------

1. ↑  Charasteristics & material Nippon Steel Wool. Viitattu 15.3.2018.
2. ↑  How Steel wool is made Madehow.com. Viitattu 15.3.2018.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Teräsvilla** Wikimedia Commonsissa
Riitta Immonen vuonna 1949.
**Riitta Immonen** (13. toukokuuta 1918 Ilomantsi – 24. elokuuta 2008 Helsinki) oli suomalainen muotitaiteilija ja suomalaisen muodin uranuurtaja.

Ura
---

Immonen oli suunnittelijana alun perin itseoppinut. Talvisodan aikana hän perusti muotisalongin, ja salongista kehittyi suomalaisittain merkittävä muotihuone. Hän suunnitteli vuosikymmenien aikana julkisuuden henkilöiden pukuja ja muun muassa Armi Kuuselan kilpailuasut. Sylvi Kekkonen kuului hänen asiakkaisiinsa. 

Immonen oli perustamassa Marimekkoa Armi Ratian ja tämän miehen kanssa, ja Marimekon ensimmäisen näytöksen mallisto oli hänen suunnittelemansa. Puuvillavaatteiden suunnittelua hän ei sittenkään pitänyt omana alanaan ja myi osakkeensa pois. Hän perusti 1955 suunnittelemiaan valmisvaatteita myyvän Cinderella Oy:n ja sen toiminnan päätyttyä ateljeensa yhteyteen 1968 omalla nimellään toimivan boutiquen. Ateljee oli suurin Helsingin muotisalongeista, ja se työllisti parhaimmillaan noin 30 henkeä. Ateljee toimi vuoteen 1985.

Immonen piti 1954–1966 muodin kysymys- ja vastauspalstaa *Eeva*-lehdessä. Hänelle myönnettiin taiteilijaeläke vuonna 1983. Hänen pukujaan on muun muassa Suomen Kansallismuseon, Designmuseon ja Helsingin yliopistomuseon kokoelmissa.

Riitta Immosen elämäkerta (Ritva Koskennurmi-Sivonen) julkistettiin Immosen 90-vuotispäivänä 2008 Design-museossa järjestetyn Immosen pukunäyttelyn avajaisissa, joissa Immonen oli läsnä.

Immosen poika Ilkka Immonen (s. 1944) on toiminut muotialalla nuoresta pitäen.

Lähteet
-------

* Koskennurmi-Sivonen, Ritva: *Creating a Unique Dress: A Study of Riitta Immonen’s Creations in the Finnish Fashion House Tradition*. Diss. Helsingin yliopisto. Artefakta, 7. Helsinki: Akatiimi, 1998. ISSN 1238-1829. ISBN 951-97208-7-1.
* Koskennurmi-Sivonen, Ritva: *Muotitaiteilija Riitta Immonen: Vaatteita naisille työhön, juhlaan, vapaa-aikaan*. Helsinki: Multikustannus, 2008. ISBN 978-952-468-168-1.
* Sykkö, Sami: Koko elämä muodin palveluksessa.  *Helsingin Sanomat*, 27.8.2008. Artikkelin verkkoversio.

### Viitteet

1. 1 2 3  Koskennurmi-Sivonen, Ritva: Muotitaiteilija Riitta Immosen uran vaiheita Helsingin yliopisto.  Arkistoitu 29.4.2015. Viitattu 27.8.2008.
2. ↑  Riitta Immonen on kuollut. (Arkistoitu – Internet Archive) MTV3.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Suomi (KANTO)
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Taiteenala | 
* RKD Artists

 |

 |
Osuus Vätternrundanin reitistä.
Maaliviiva vuonna 2008.
**Vätternrundan** on yksi maailman suurimmista pyöräilytapahtumista. Se järjestetään vuosittain Ruotsissa, ja osallistujat pyöräilevät Vättern-järven ympäri yhteensä 300 kilometrin matkan maanteitä pitkin. Reitti alkaa Motalan kunnasta, jossa sijaitsee kisakeskus. Vätternrundania edeltävän kahden viikon aikana Motalassa järjestetään muitakin pyöräilytapahtumia, kuten 150 kilometrin pituinen Halvvättern, ainoastaan naisille tarkoitettu 100 kilometrin Tjejvättern sekä lapsille suunnattu kahden kilometrin Minivättern.

Vuoden 2008 Vätternrundanissa liikkeelle lähti 15 945 osallistujaa yli 30 eri maasta. Heistä 15 205 sai pyöräiltyä reitin loppuun asti. Vuonna 2009 ilmoittautujia oli lähes 18  000. Osanottajien suuren määrän vuoksi tapahtumaa ei järjestetä yhteislähtönä, vaan esimerkiksi vuonna 2008 pyöräilijät lähetettiin liikkeelle 50–70 hengen ryhmissä, jotka aloittivat matkansa kahden minuutin välein. Ensimmäinen ryhmä aloitti kello 20 perjantai-iltana ja viimeinen kello viiden aikaan lauantaiaamuna.

Vätternrundan järjestettiin virallisesti ensimmäisen kerran perjantaina 17. kesäkuuta 1966. Tapahtuman taustalla oli urheilulääketieteen edustajan, professori Sten-Otto Liljedahlin halu tehdä käytännön kokeita yhteyksistä kovan harjoittelun ja veden- ja ruoantarpeen välillä. Tämän vuoksi hän ja paikallinen pyöräkauppias Ewert Rydell järjestivät vuonna 1965 pyöräilyjä Vättern-järven ympäri.

Vuodesta 1974 lähtien Vätternrundanin reitti on kulkenut myötäpäivään, mitä ennen se pyöräiltiin vastapäivään. Pyöräilykypäristä tuli pakollisia 1984.

Lähteet
-------

1. ↑  See you in Motala!  2012. Vätternrundan. Viitattu 17.5.2012. (englanniksi)
2. 1 2 3  Wickström, Erik: Over 15,000 take part in 300 km Vätternrundan *Bikeradar.com*.  19.6.2008. Future Publishing Limited. Viitattu 17.5.2012. (englanniksi)
3. 1 2  Lius, Esko: Vätternrundan – kansanjuhla pyörien päällä (pdf) *Hepo.fi*.  2008. Helsingin Polkupyöräilijät.  Arkistoitu 4.3.2016. Viitattu 17.5.2012.
4. ↑  Jauho, Sirkka: Vätternrundan-pyöräily kerää 18 000 osallistujaa *Sverigesradio.se*.  12.6.2009. Sveriges Radio. Viitattu 17.5.2012.
5. 1 2  History *Vatternrundan.se*. Vätternrundan. Viitattu 17.5.2012. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Vätternrundan** Wikimedia Commonsissa

* Viralliset sivut (Arkistoitu – Internet Archive) (ruotsiksi) (englanniksi) (saksaksi)
Kolmas *Seili*-luokan alus eli *Lonna* on myyty Virolle ja nimetty uudelleen *EVA-316* nimiseksi. Kuva heinäkuulta 2013 Tallinnasta.
Meritaidon Väyläalus Meri 4000 -luokan *MT 1310* Katajanokan eteläpuolella toukokuussa 2012. 
**Väyläalus** tai **väylänhoitoalus** on vesiväylien hoitoa varten suunniteltu ja rakennettu erityisrakenteinen työalus.

Väyläalukset Suomessa
---------------------

Aina 1970-luvun loppuun asti, jolloin *Seili*-luokka astui palvelukseen, näitä merenkulun turvalaitteita rakentavia ja huoltavia aluksia kutsuttiin nimikkeellä tarkastusalus. Ne poikkeavat nykyisistä eniten pienemmällä kansitilalla, koska hyvin kauan väyliä merkittiin kevyemmillä viitoilla kuin nykyisin. Viimeisiä perinteisiksi tarkastusaluksiksi rakennettuja olivat vuoteen 2014 merenmittaajien käytössä ollut Helsingin luotsipiirin tarkastusalus *Saaristo* (Reposaaren konepaja 1965) ja tämän sisarlaiva *Suunta* (Rauma-Repolan Reposaaren konepaja 1975).

Suomessa väyläalukset omistaa valtion Meritaito Oy (vuonna 2014). Aluksia on kaksi suurta eli *Seili* ja *Letto*, kolme keskikokoista eli *Sektori*, *Kummeli* ja *Linja* sekä kolme pienempää *Oili*-luokan väyläalusta. Lisäksi on pienempiä väyläaluksia. Suuret väyläalukset toimivat myös öljyntorjunta-aluksina.

Suuret väyläalukset on varustettu raskaalla nosturilla ja välineistöllä raskaiden poijujen huoltoa varten. Poijut voidaan pestä, hiekkapuhaltaa ja maalata merellä tarpeen vaatiessa. Lisäksi väyläalukset huolehtivat kasuunimajakoiden huollosta.

Lähteet
-------

* meritaito.fi
* Visa Auvinen, toimittanut (1983): Leijonalippu merellä. ISBN 951-95781-1-0.
* Merenkulkulaitoksen toimintakertomukset
* (Arkistoitu – Internet Archive)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Väyläalus** Wikimedia Commonsissa
**Pelle Miljoona & N.U.S.** oli suomalainen vuosina 1977–1978 toiminut punk-yhtye ja johtohahmonsa Pelle Miljoonan ensimmäinen levyttänyt kokoonpano. Yhtye perustettiin kesällä 1977 Pelle Miljoonan opiskelupaikkakunnalla Savonlinnassa. N.U.S.:ää edelsi Jasmine-niminen kokoonpano.

Yhtye antoi musiikkiaan sisältäneen nauhan Dave Lindholmille tämän ollessa keikalla Savonlinnassa. Lindholm toimitti nauhan Love Recordsin johtajalle Atte Blomille. Blom kävi kuuntelemassa N.U.S.:ää ensimmäisellä keikalla, ja sen jälkeen yhtye pääsi levyttämään Love Recordsille.

Ensimmäinen julkaistu levy oli single "Olen työtön", B-puolella "Mä vain pogoon", ja sitä seurasi vuodenvaihteessa 1977/1978 Pekka Nurmikallion Microvox-studiossa Lahdessa äänitetty albumi *Pelle Miljoona & N.U.S.*. Albumin tunnetuin laulu lienee "Olen työtön".

1978 julkaistiin kokoelmalevy Pohjalla, jossa N.U.S.:ltä ovat kappaleet "Rocktähti", "Häpeän olla valkoinen", "Mä en jumaloi Amerikkaa" sekä "Väkivalta ja päihdeongelma", jota pidetään yhtenä 1970-luvun lopun Suomi-punkin suurista klassikoista. Samoihin aikoihin ilmestyi single "Lähdetään kiitämään" (B-puolella "Meidän on tulevaisuus", joka oli tehty jo nimellä Pelle Miljoona). Pohjalla-levyn jälkeen tehdyllä Pohjalla-kiertueella Pelle Miljoonan bändinä ei ollut enää N.U.S. vaan 1978, joka myöhemmin oli nimeltään Pelle Miljoona & 1980.

Albumi ja kokoonpano
--------------------

### Kappaleet

1. "Mä vaan pogoon"
2. "Lontoo"
3. "Mä hajotan tän maailman"
4. "Pikkuhitleri"
5. "Akateeminen poika"
6. "Mun rakkaus"
7. "Ei oo järkee mennä armeijaan"
8. "Tahdon olla vapaa"
9. "Olen työtön"
10. "Seison paitsiossa"
11. "Mie en välitä mistään"
12. "Olen ulkona"
13. "Raivoon"
14. "Yhteiskunta haisee"
15. "Laulu Koskisen Masasta"
16. "Hyvinvointikakarat"
17. "Nuoriso sairastaa syöpää"
18. "Mitä on Punk?"

Vuonna 2005 julkaistulla remasteroidulla CD-versiolla ovat bonuskappaleet:

* "Rocktähti"
* "Häpeän olla valkoinen"
* "En jumaloi Amerikkaa"
* "Väkivalta ja päihdeongelma"

### Kokoonpano levyllä

* Pelle Miljoona (rummut, laulu ja kazoo)
* Pasi "Bastard" Huopalainen (kitara ja laulu)
* Hannu Ruuska (basso raidoilla 1, 3, 4, 5, 7, 8, 9, 13, 15 ja 17)
* Jukka Bilund (basso raidoilla 2, 6, 10, 11, 12, 14, 16, 18 ja laulu)

Albumin jälkeen yhtyeen basistiksi tuli Jussi Paasikallio.
Giovanni Bellinin maalaama San Zaccarian alttaritaulu vuodelta 1505.
**Venetsian koulukunta** tai **Venetsian maalaustaide** on yhteinen nimitys Venetsiassa 1300-luvulta 1700-luvulle toimineille taidemaalareille. Rikas ja maalauksellinen värienkäyttö oli luonteenomaista Venetsian maalaustaiteelle.

Koulukunnan kehittyminen ja tyyli
---------------------------------

Maalaustaiteen koulukunta kehittyi 1500-luvulla Padovan ja Antonello da Messinan koulukuntien vaikutusten alaisena, jotka tutustuttivat sen Jan van Eyckin öljymaalausmenetelmiin. Rikas ja maalauksellinen värienkäyttö oli luonteenomaista Venetsian maalaustaiteelle. Sen varhaisia mestareita olivat Giovanni Bellinin ja Vivarinin taiteilijasuvut, joita seurasivat Giorgione ja Titian, ja sitten Tintoretto ja Veronese. 1700-luvulla Tiepolon koristellinen taide ja Canaletton ja Francesco Guardin näkymät elvyttivät Venetsian maalaustaiteen.

Paolo Veronesen kattomaalaus Dogen palatsissa Venetsiassa. Maalattu arviolta vuonna 1553.

Taiteilijat
-----------

### Vaikuttajat muualta

* Jan van Eyck (noin 1390-1441)

### Koulukunnan taiteilijat

* Antonello da Messina (1430–1479)
* Andrea Mantegna (noin 1431–1506)
* Giovanni Bellini (noin 1430–1516)
* Palma il Vecchio (noin 1480–1528)
* Tizian (noin 1477–1576)
* Paolo Veronese (1528–1588)
* Tintoretto (1518–1594)
* Giovanni Battista Tiepolo (1696–1770)
* Giovanni Domenico Tiepolo (1727–1804)

Lähteet
-------

1. ↑  Konttinen, Riitta & Laajoki, Liisa & toim. Turtia, Kaarina: *Taiteen sanakirja*, s. 489. Helsinki: Otava, 2005. ISBN 9789511128410.
2. 1 2  Read, Herbert & Stangos, Nikos: *The Thames and Hudson Dictionary of Art and Artists*, s. 333. London: Thames & Hudson, 1984. ISBN 0500234027. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Venetsian koulukunta (taide)** Wikimedia Commonsissa
Pont Notre-Dame
**Pont Notre-Dame** on Pariisin keskustassa sijaitseva silta, joka ylittää Seinejoen pohjoisen haaran Île de la Citén saaren kohdalla. Sillan eteläpää on Île de la Citéllä Hôtel-Dieu-sairaalan ja Place Louis Lépine -kukkatorin lähellä. Sillan pohjoispäästä alkaa Rue Saint-Martin -katu. Samassa katulinjassa Île de la Citén eteläpuolella on Petit-Pont-silta. Siltoja yhdistää saaren poikki kulkeva katu Rue de la Cité.

Pont Notre-Damen pituus on 106 metriä ja leveys 20 metriä. Molemmissa päissä on kiviset siltaholvit ja niiden väliin jää teräksinen kaarisilta, jonka jänneväli on 60 metriä. Silta rakennettiin vuonna 1853 viisiaukkoiseksi holvisillaksi, mutta vesiliikenteen turvallisuuden lisäämiseksi kolme keskimmäistä holvia korvattiin vuonna 1919 valmistuneella teräskaarisillalla, jonka suunnitteli insinööri Jean Résal. Siltaholvien perustukset ovat peräisen paikalle vuonna 1514 valmistuneesta ensimmäisestä kivisillasta, jonka suunnitteli arkkitehti Giovanni Giocondo (Jean Joconde).[1]

Pont Notre-Damen paikalla oli yksi Pariisin ensimmäisistä silloista, roomalaisajalla valmistunut puusilta. Normannit tuhosivat sillan 800-luvulla. Uudelleenrakentamisen jälkeen sitä kutsuttiin nimillä *Grand Pont* ("iso silta") ja *Pont de la Planche-Mibray*. Nykyisen nimensä se sai vuonna 1413.[2]

Lähteet
-------

1. ↑  Le pont Notre Dame - Paris 4e (ranskaksi) Paris1900. Viitattu 21.11.2020.
2. ↑  pont Notre-Dame (4ème arrondissement) (ranskaksi) Les rues de paris. Viitattu 21.11.2020.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Pont Notre-Dame** Wikimedia Commonsissa
**Tennōji-ku** (jap. 天王寺区) on yksi Osakan kaupungin 24 suuralueesta. Se sijaitsee lähellä kaupungin maantieteellistä keskustaa Uemachin ylängön varrella. Osakan vilkas eteläinen keskusta-alue jää aivan sen länsipuolelle. Suuralueen pinta-ala on 4,80 neliökilometriä ja siellä on 67 012 asukasta (vuonna 2008).

Vilkas Tennōjin rautatieasema sijaitsee suuralueen eteläosassa, ja sen ympärille on kehittynyt tavarataloja ja ostoskeskuksia. Rautatieaseman vieressä on suuri Tennōjin puisto, jossa sijaitsevat muiden muassa Osakan eläintarha ja Osakan kaupungin taidemuseo. Niiden lisäksi suuralueen merkittävimpiin nähtävyyksiin kuuluu prinssi Shōtokun 500-luvun lopussa perustama Shitennō-jin buddhalainen temppeli. Tennōji on Uemachin ylängön reuna-aluetta, ja siellä onkin seitsemän ylängölle nousevaa historiallista mäkikatua, *Tennōji nanasaka* (jap. 天王寺七坂).

Tennōjin suuraluetta palvelevat Osakan metron Sennichimae-linja ja Tanimachi-linja (sekä Midōsuji-linja ja Nagahori–Tsurumiryokuchi-linja alueen reunoilla), JR Westin Osakan ympyrälinja ja Kintetsu-rautateiden Osaka-linja.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Overview of Tennoji Ward Osaka. Viitattu 10.1.2014.
2. ↑  Tennoji / Shinsekai Osaka-info. Viitattu 20.1.2014.
3. ↑  Attractions Tennoji Ward. Viitattu 20.1.2014.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Tennōji-ku** Wikimedia Commonsissa

* Tennōjin suuralueen internetsivut (japaniksi) (englanniksi) (koreaksi) (kiinaksi)
* Osaka-Info: Tennōjin alue (englanniksi)

  

Osakan suuralueet

* Abeno-ku
* Asahi-ku
* Chūō-ku
* Fukushima-ku
* Higashinari-ku
* Higashisumiyoshi-ku
* Higashiyodogawa-ku
* Hirano-ku
* Ikuno-ku
* Jōtō-ku
* Kita-ku
* Konohana-ku
* Minato-ku
* Miyakojima-ku
* Naniwa-ku
* Nishi-ku
* Nishinari-ku
* Nishiyodogawa-ku
* Suminoe-ku
* Sumiyoshi-ku
* Taishō-ku
* Tennōji-ku
* Tsurumi-ku
* Yodogawa-ku
**Padasjoen kirkonkylän työväentalo** on Padasjoen kunnan kirkonkylässä sijaitseva työväentalo.

Historiaa
---------

Padasjoen kirkonkylän työväenyhdistys perustettiin vuonna 1903, ensimmäisenä Padasjoen työväenyhdistyksistä. Talo valmistui talkoilla vuonna 1911. Sisällissodan aikaan talo oli ensin punakaartin käytössä, sitten suojeluskunnalla takavarikossa. Talvisodan aikaan sitä taas käytti armeija. Vuonna 1931 yhdistyksen jäsenluku oli noin 30.

Toimintaa työväentalolla
------------------------

Alkuaikoina talolla toimi muun muassa nuoriso-osasto, naisosasto ja näytelmäseura. 1980-luvun alussa siellä järjestettiin kokouksia, nuorisotoimintaa, tansseja, elokuvanäytöksiä ja juhlia. 2020-luvulla talolla on pidetty muun muassa kirpputoreja.

Rakennus
--------

Talo on yksikerroksinen ja hirsirunkoinen. Alun perin se oli punainen, 1980-luvun alkuun mennessä harmaa. Alkuperäinen pärekatto vaihdettiin jossain vaiheessa peltiin. Sisäkatto ja sisäseinät vuorattiin jossain vaiheessa kuitulevyillä. Talon pinta-ala on 284 m². Talossa on juhlasali näyttämöineen, ravintola, keittiö, eteinen sekä yhden huoneen ja keittiön asunto vahtimestarille. Lisärakennuksena on elokuvahuone. Talossa on öljylämmitys; vesijohtoa, viemäröintiä tai sisävessaa ei ainakaan 1980-luvun alussa ollut. Talon kunto arvioitiin tuolloin heikohkoksi. Suunnitteilla oli sisä-wc, sähkölämmityksen asennus, ikkunoiden uusiminen ja katon korjaus. Vuoden 2021 lopulla työväentalon keittiön lattia uusittiin.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Kivisalo, Väinö: *Työväenliike Etelä-Hämeessä 1906–1931*. Hämeen eteläinen sos.dem. piiritoimikunta, 1931.
2. 1 2 3 4   Båsk-Ekholm, Katia & Häyry, Kaj: *Suomen työväentaloja koskeva selvitys*. Helsinki: Opetusministeriö, 1982.
3. 1 2  Padasjoen SDP/Padasjoen kirkonkylän työväenyhdistys ry Facebook:  Padasjoen SDP/Padasjoen kirkonkylän työväenyhdistys ry. Viitattu 25.1.2023.
4. ↑  Padasjoen kirkonkylän työväentalo *seurantalot.fi*. seurantalot.fi. Viitattu 25.1.2023.
Paddy Moloney (2009)
**Patrick "Paddy" Moloney** (1. elokuuta 1938 Donnycarney, Dublin – 11./12. lokakuuta 2021) oli irlantilainen irlantilaisen säkkipillin ja tinapillin soittaja.

Moloney syntyi John-nimisen kersantin ja Catherinen (o.s. Conroy) pojaksi. Molemmat vanhemmista olivat myös muusikoita. Moloney teki ensimmäisen julkisen esiintymisensä muiden muusikoiden kanssa 8-vuotiaana ja alkoi pian voittaa palkintoja kilpailuissa. Hän pääsi irlantilaisen säkkipillin soittaja Leo Rowsomen johtamaan kouluun. Hän soitti muiden muassa Séamus Ennisin ja Willie Clancyn kanssa. Moloney lähti 16-vuotiaana koulusta työelämään. Vuonna 1968 hän pääsi Claddagh Recordsin johtoon.

Vuonna 1962 Moloney perusti Seán Pottsin, Michael Tubridyn, Martin Fayn ja David Fallonin kanssa The Chieftains -yhtyeen, joka aloitti julkisen esiintymisen vuonna 1964 ja siirtyi ammattimaiseksi 1970-luvun puolessavälissä. Yhtye palkittiin taipaleensa varrella kuudella Grammy-palkinnolla. Moloney teki myös yhteistyötä muiden muassa Roger Daltreyn, Luciano Pavarottin, Paul McCartneyn, Dolly Partonin ja Stevie Wonderin kanssa. Hän sai musiikin kunniatohtorin arvon.

Moloney meni vuonna 1963 naimisiin Rita O'Reillyn kanssa. O'Reilly jäi leskeksi Moloneyn kuollessa äkillisesti vuonna 2021. Pariskunta sai kaksi poikaa ja tyttären.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Chieftains founder Paddy Moloney laid to rest The Irish World
2. 1 2  Paddy Moloney The Chieftains
3. 1 2 3 4  Paddy Moloney obituary The Guardian


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* IdRef

 |

 |
Paddy Finucanen Spitfire Vb. Apilanlehdet ovat ohjaamon etukulmassa
**Brendan Eamonn Fergus Finucane** (16. lokakuuta 1920 – 15. heinäkuuta 1942) kutsumanimeltään **"Paddy" Finucane** oli irlantilainen RAF:n hävittäjälentäjä ja ässä toisessa maailmansodassa. Hän saavutti kaikki pudotuksensa Supermarine Spitfiren eri versioilla.

Hän liittyi ilmavoimiin toukokuussa 1938. Finucane osallistui Taisteluun Britanniasta 65. laivueessa ja saavutti yhden pudotuksen Mk I tyypillä. Laivueessa hän saavutti Mk I ja II versioilla 4 henkilökohtaista ja yhden jaetun voiton sekä kaksi todennäköistä pudotusta maaliskuun 1. päivään 1941 mennessä.

Huhtikuussa 1941 Finucane nimettiin kapteenina 452. laivueen lentueenkomentajaksi. Laivueen lentäjät olivat australialaisia. Lokakuussa hänellä oli 17 ilmavoittoa. 1942 Finucane nimettiin 602. laivueen komentajaksi ja edelleen hän kohosi Hornchurchin rykmentin komentajaksi. Tällöin hän oli arvoltaan everstiluutnantti.

Brendan Finuncane palkittiin DSO (Distinguished Service Order) ja DFC (Distinguished Flying Cross) - ansioristeillä. Lisäksi hänelle myönnettiin DFC-ansioristiin kaksi solkea.

Maaliskuussa 1942 hän ampui alas neljä Focke-Wulf Fw 190 - hävittäjää. Finucane kaatui lentäessään Spitfire Mk Vb koneella "Raparperi"-tehtävää miehitettyyn Ranskaan. "Raparperi" - oli nimitys yksinomaan hävittäjillä tehtäville iskuille maakohteita vastaan. Ilmatorjuntatulen osuttua koneeseen, hänen onnistui päästä Englannin kanaalin ylle. Hänen koneensa kuitenkin putosi mereen ja upposi heti. Kaikkiaan Finucane saavutti 26 henkilökohtaista ja 6 jaettua pudotusta sekä lisäksi 8 todennäköistä pudotusta. Hän käytti koneensa henkilökohtaisena tunnuksena vihreätä apilan kolmilehteä.

Lähteet
-------

* George Beurling, Leslie Roberts: *Maltan ässä*. Koala, 2011. ISBN 978-952-229-118-9.
* *Länsirintaman Bf 109F/G/K -ässät*. Osprey, 2001. ISBN 952-5186-22-9.
* *Spitfire Mk I/II ässät 1939-41*. Osprey, 2001. ISBN 952-5186-35-0.

### Viitteet

1. 1 2   Beurling,Roberts s.195
2. 1 2  Price s.66
3. 1 2   Weal s.30

Aiheesta muualla
----------------

* 
* 
* Spitfire Paddy: the Irish ace who gave his all in Battle of Britain - BBC News

* 
* 
* 
* (Arkistoitu – Internet Archive)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Commonwealth War Graves Commission
* Irlanti

 |

 |
Kemihaaran erämaa-alue

|  |  |
| --- | --- |
| Sijainti | 
SavukoskiSuomi |
| Pinta-ala | 
302 km² |

Hallinto| Perustettu | 
1997 |
| Hallinto | 
Metsähallitus |

muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa WikidataaTietolaatikon dokumentaatioNäytä Wikidatasta tulevat arvot

**Kemihaaran erämaa-alue** on vuonna 1997 perustettu erämaa-alue Savukoskella koillis-Lapissa. Se on Metsähallituksen hallinnassa ja laajuudeltaan 302 neliökilometriä. Alue rajoittuu sen pohjoispuolella olevaan Urho Kekkosen kansallispuistoon ja muodostaa sen ja Sompion luonnonpuiston kanssa UK-puisto–Sompio–Kemihaara -Natura 2000 -alueen.

Erämaa-alueen itäisin kohta on Kemihaarassa, jossa Naltiohaara, Keskihaara ja Kemihaara yhtyvät Kemijoeksi. Näistä läntisimmän eli Kemihaaran latvat ovat erämaa-alueen keskiosassa. Erämaa-alueen pohjoisosassa on aapasoita, jotka ovat Kemihaaran ja Lokan tekojärveen laskevan Pihtijoen vesien lähteitä. Erämaan keskiosan maisemaan kuuluvat paljaslakiset vaarat ja alueen eteläosassa kohovat yli 420-metriset Uittipiekantunturi ja Sorvortantunturi.

Kemihaaran erämaassa ei ole merkittyjä reittejä, mutta se soveltuu omatoimiseen retkeilyyn. Retkeily talvella on vaativaa, koska alueelle ei tehdä latuja. Uittipiekantunturin pohjoispuolella on autio- ja varaustupa.

Lähteet
-------

1. 1 2  Kemihaaran erämaa-alue *Luontoon.fi*.  2015. Metsähallitus. Viitattu 23.1.2015.
2. ↑  Manner-Suomen Natura 2000 -alueet (PDF) *Ymparistö.fi*.  9.10.2013. Valtion ympäristöhallinto. Viitattu 7.9.2014.
3. ↑  Kemihaaran aktiviteetit  2015. Metsähallitus. Viitattu 23.1.2015.
4. ↑  Kemihaaran palvelut *Luontoon.fi*.  2015. Metsähallitus. Viitattu 23.1.2015.
**Pyyslampi** on 12 hehtaarin laajuinen metsäjärvi Vihdin kaakkoisosassa läntisellä Uudellamaalla. Etäisyys Nummelasta on neljätoista kilometriä itään ja Helsingin keskustasta 27 kilometriä luoteeseen.

Maantiede
---------

Pyyslammen pituus kaakosta luoteeseen on noin 800 metriä. Järvi on saareton ja sen vesi on hapanta ja humuspitoista. Järven luoteiskulmasta lähtee runsaan kahden kilometrin pituinen laskuoja Salmijärveen. Pyyslammen lähiympäristössä on useita järviä, kuten Suolikas etelässä, Saarijärvi kaakossa, Vaakkoi idässä, Iso Lehmälampi koillisessa ja Lummukas lännessä. Seututie 120 kulkee aivan Pyyslammen eteläisen rannan tuntumassa.

Pyyslampi (21.045.1.008) kuuluu Härkälänjoen valuma-alueeseen (21.045), joka on kolmannen jakovaiheen vesistö Vantaanjoen vesistössä (21). Toinen jakovaihe on Lepsämänjoen valuma-alue (21.04). Pyyslampi on Vantaanjoen vesistön lounaisia vakavesiä.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Pyyslampi, vakavesi, Vihti
2. 1 2 3 4  Pyyslampi. Järviwiki. Viitattu 13.4.2021.
3. 1 2  Pyyslampi *Vesientila.fi*. Länsi-Uudenmaan vesi ja ympäristö ry. Viitattu 13.4.2021.
4. ↑  Vantaa (21). Järviwiki. Viitattu 13.4.2021.
**Tsukasa Shiotani** (jap. 塩谷 司; s. 5. joulukuuta 1988 Komatsushima) on japanilainen jalkapalloilija.

Jalkapallomaajoukkue
--------------------

Shiotani debytoi Japanin A-maajoukkueessa lokakuussa 2014. Hän kuului Japanin U-23 joukkueeseen kesäolympialaisissa 2016, joissa Japani putosi ensimmäisellä kierroksella. Hän saavutti AM-hopeaa vuonna 2019. Hän on pelannut seitsemän maaottelua ja tehnyt niissä yhden maalin.

Lähteet
-------

1. ↑  National Football Teams

Aiheesta muualla
----------------

* Soccerway

Japanin joukkue – Jalkapallon AM-kilpailut 2015
1 Kawashima |
2 Ueda |
3 Ōta |
4 Honda |
5 Nagatomo |
6 Morishige |
7 Endō |
8 Kiyotake |
9 Okazaki |
10 Kagawa |
11 Toyoda |
12 Nishikawa |
13 Kobayashi |
14 Mutō |
15 Konno |
16 Shiotani |
17 Hasebe |
18 Inui |
19 Shōji |
20 Shibasaki |
21 Sakai |
22 Yoshida |
23 Higashiguchi |
Valmentaja Aguirre

Japanin joukkue – Jalkapallo kesäolympialaisissa 2016
1 Kushibiki |
2 Muroya |
3 Endō |
4 Fujiharu |
5 Ueda |
6 Shiotani |
7 Harakawa |
8 Ōshima |
9 Yajima |
10 Nakajima |
11 Suzuki |
12 Nakamura |
13 Kōroki |
14 Ideguchi |
15 Kamekawa |
16 Asano |
17 Iwanami |
18 Minamino |
Valmentaja Teguramori

Japanin joukkue – Jalkapallon AM-kilpailut 2019
1 Higashiguchi |
2 Miura |
3 Muroya |
4 Sasaki |
5 Nagatomo |
6 Endō |
7 Shibasaki |
8 Haraguchi |
9 Minamino |
10 Inui |
11 Kitagawa |
12 Gonda |
13 Mutō |
14 Itō |
15 Ōsako |
16 Tomiyasu |
17 Aoyama |
18 Shiotani |
19 Sakai |
20 Makino |
21 Dōan |
22 Yoshida |
23 Schmidt |
Valmentaja Moriyasu
**Asunto Oy Terästammela** on Tampereen Osmonmäessä sijaitseva asuinkerrostalo, joka valmistui Tampereen asuntomessuille vuonna 1990. Rakennus edustaa kokeilevaa asuntorakentamista. Lähtöajatuksena oli käyttää betonin sijaan terästä runkomateriaalina. Kohteesta tuli Suomen ensimmäinen teräsrunkoinen asuinkerrostalo. Asuntomessujen jälkeen talo palkittiin Suomessa vuoden teräsrakenteena.

Rakennus muodostuu keskellä olevan lasiseinäisen porraskäytävän molemmin puolin olevista terästorneista, joista kummassakin on vain yksi asunto per kerros. Näin ollen asunnoilla ei ole lainkaan seinänaapureita. Rakennuksen julkisivua hallitsevien teräsrakenteiden teknisyys on varsin silmäänpistävää.

Terästalo on kokonsa, muotonsa ja sijaintinsa vuoksi dominoiva. Se sijaitsee kolmion muotoisen tontin kulmalla, monien liikenneyhteyksien risteyskohdassa. Talon ei ollut tarkoituskaan sopeutua ympäröivän puu-Tammelan olemassa olevaan rakennuskantaan, vaan nousta alueen maamerkiksi.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Terästammela (s. 9–10) (PDF) *Tampereen keskustan rakennettu kulttuuriympäristö 2012: Liite 2, Modernin rakennuskulttuurin kohteet*.  2012. Tampereen kaupunki. Viitattu 24.8.2015.