recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Keilakrunni

|  |  |
| --- | --- |
| Sijainti | 
65°38.1′N, 024°18.6′E, KemiLapin lääni, Lapin maakuntaSuomi |
| Merialue | 
Perämeri |
| Pinta-ala | 
0,15 km² |

Väestö| Asukasluku | 
asumaton |

muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa WikidataaTietolaatikon dokumentaatioNäytä Wikidatasta tulevat arvot

**Keilakrunni** on Perämeren kansallispuiston rajoitusosaan kuuluva luoto Kemin edustalla, noin 15 kilometriä eteläkaakkoon Tornion Röyttästä ja noin 10 kilometriä länsilounaaseen Kemin Ajoksesta. Saari sijaitsee Sarvenselällä, Maa- ja Selkä-Sarven saarten itäkoillispuolella Tornioon johtavan laivaväylän varrella. Saaren läheisyydessä sijaitsee pienempiä luotoja, joista suurimmat ovat Ylä-Keila pohjoisessa ja Ala-Keila eli Eteläkrunni etelässä.

Keilakrunni on pinta-alaltaan 1,5 hehtaarin kokoinen kivikoinen ja louhikkoinen luoto, jonka keskiosissa kasvaa pihlajaa. Saaren keskustassa on myös merimerkki. Saaren linnusto on runsas, ja se on kansallispuiston parhaita lintujen pesimäpaikkoja. Linnusto on ollut monipuolisimmillaan 1980–1990-luvuilla. Saarella pesiviin lajeihin kuuluvat mm. harmaalokki, lapintiira, naurulokki, kalatiira sekä västäräkki. Saarta on 1970-luvulle saakka käytetty kalastajien leiriytymispaikkana.

Saari on maihinnousukiellossa 1.5.–31.7. välisenä aikana.

Lähteet
-------

* Pentti Rauhala: Perämeren kansallispuiston pesimälinnusto 1960–2006 (PDF) Metsähallitus. Viitattu 7.3.2009. [vanhentunut linkki]

### Viitteet

1. ↑  Rauhala, s. 14.
2. ↑  Rauhala, s. 11.
3. ↑  Rauhala, s. 35.
Video 2022
**Keila-Joan voimalaitos** (vir. *Keila-Joa hüdroelektrijaam*) on Virossa Harjumaalla Keilassa sijaitseva Keila jõessa toimiva vesivoimalaitos. Voimalan voimalarakennus ja pato sijaitsevat Keila-Joan kylässä.

Voimalaitos
-----------

Voimala sijaitsee 1,7 kilometriä Keila jõen joensuusta aivan Keilan kosken niskalla. Se hyödyntää, aikaisempien vesimyllyjenkin tapaan, joessa kolmen vesiputouksen matkalla tapahtuvaa olevaa luontaista yli 8 metrin putotusta. Suurin pudotus on kuuluisalla Keilan vesiputouksella, joka on 6,0 metriä korkea. Muut putoukset on 0,5 ja 1,5 metriä korkeita.

Vesi tuodaan voimalaitokselle yläjuoksulle rakennetulla 100 metriä pitkää kanavaa pitkin. Kanava on noin 2 metriä syvä ja sen vedenäärää on kasvatettu rakentamalla Keila jõgeen kanavan alle 1,2 metriä korkea ja 75 metriä leveä pohjapato. Se nostaa kanavassa virtaavan veden korkeudeksi kaksi metriä. Voimalassa sijaitsee yksi Kaplan-turbiini, jonka sähkögeneraattorin nimellisteho on 0,365 MW.

Voimalaitos kuuluu nykyään Eesti Energialle. Voimalan sähköenergian vuosituotanto on 2,5 GWh vuodessa.

Historiaa
---------

Vuonna 1831–1833 rakennettu suuri vesimylly muutettiin sähkögenerattorin avulla sähkövoimalaksi vuonna 1928. Silloin sen sähköteho oli aluksi 0,125 MW. Voimalaa modernisoitiin vuonna 1936 ja 1950-luvulla siihen lisättiin toinen 0,125 MW generaattori. Voimala toimi 0,25 MW teholla 1990-luvun lopulle, jolloin se suljettiin. Vuosina 2004–2005 voimalan rakennus kunnostettiin ja sille palautettiin 1920-luvun ilme. Voimalaitos alkoi tuottaa taas sähköä vuonna 2005, jolloin sen sähköteho oli nostettu arvoon 0,365 MW.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6 7  Eesti veskivaramu: Keila-Joa hüdroelektrijaam(viroksi), viitattu 3.7.2017

Aiheesta muualla
----------------

* Kultuurimälestiste riiklik register: Keila-Joa mõisa vesiveski(viroksi), 25.11.1997, viitattu 3.7.2017

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: et:Keila-Joa hüdroelektrijaam
Hotelli Pohjolan pääsisäänkäynti Lenininkadun ja Engelsinkadun kulmassa.
**Hotelli Pohjola** (*Severnaja*) on hotelli Petroskoin keskustassa Lenininkadulla. Hotellin ensimmäinen vaihe valmistui vuonna 1939. Sodassa rakennus tuhoutui, ja hotellin valmistumisvuosi oli 1946.

Hotellia on peruskorjattu viimeksi vuosina 2000–2008 sekä vuosina 2012–2013. Huoneita on 168.

Neuvostoliiton aikana Pohjola oli Petroskoin ainoa hotelli, jossa ulkomaalaiset saivat majoittua. Hotellin valuuttabaari oli tunnettu suomalaisten ja heidän kanssaan kauppaa käyvien venäläisten kohtaamispaikka. Vuonna 2013 Venäjän kulttuuriministeriö lisäsi Pohjolan kulttuurihistoriallisesti merkittävien rakennusten luetteloon.

Hotellin omistaa yrittäjä Leonid Beluga, joka osti sen vuonna 2011 Petroskoin kaupungilta.

Lähteet
-------

1. ↑   Pentti Väistö: Hotelli Pohjola suojeluun.  *Karjalainen*, 4.8.2013, s. 10.
2. ↑  Marina Tolstyh: Pohjola saneerauksessa koko kesän *Karjalan Sanomat*.  13.4.2012.  Arkistoitu 4.3.2016. Viitattu 5.8.2013.
**Sarah Höfflin** (s. 8. tammikuuta 1991 Geneve) on sveitsiläinen freestylehiihtäjä. Hän on slopestylen olympiavoittaja vuodelta 2018.

Höfflin sijoittui ensimmäisissä arvokilpailuissaan Sierra Nevadan MM-kilpailuissa 2017 slopestylessa neljänneksi. Pyeongchangin olympialaisissa 2018 hän voitti slopestylessa kultaa 3,2 pisteen erolla joukkuetoveriinsa Mathilde Gremaudiin. Utahin MM-kilpailuissa 2019 Höfflin sijoittui big airissa neljänneksi ja Aspenin MM-kilpailuissa 2021 samassa lajissa kahdeksanneksi. Pekingin olympialaisissa 2022 hän sijoittui big airissa kuudenneksi ja slopestylen karsinnassa 20:nneksi. Bakurianin MM-kilpailuissa 2023 hän oli slopestylessa neljäs ja big airin karsinnassa viidestoista.

Höfflin on kilpaillut maailmancupissa marraskuusta 2016 alkaen. Hän on voittanut slopestylessa kolme osakilpailua: tammikuussa 2017 Seiser Almissa, tammikuussa 2019 Font Romeussa ja tammikuussa 2020 Mammouth Mountainilla. Hän voitti slopestylen maailmancupin kokonaiskilpailun kausina 2016–2017 ja 2019–2020.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Sarah Höfflin *Olympedia*.  (englanniksi)
2. 1 2 3 4 5 6 7  Sarah Höfflin Kansainvälinen hiihtoliitto (FIS).  (englanniksi)
**Sarah**, alun perin **Ingrid Hella Irmelinde Kirsch**, o.s. **Bernstein** (16. huhtikuuta 1935 Limlinggrode, Harz, Saksa – 5. toukokuuta 2013 Schleswig-Holstein, Saksa) oli saksalainen kirjailija. Hänet tunnetaan lähinnä tuotteliaana runoilijana, mutta hän julkaisi myös proosaa ja käännöskirjallisuutta. Teosten joukossa oli lastenkirjallisuuttakin. Kirsch loikkasi länteen 1977. Hän muutti nimensa muotoon Sarah vastalauseena juutalaisvastaisuudelle.

Kirsch opiskeli aluksi vuosina 1954–1958 biologiaa Hallessa. Vuosina 1963–1965 hän suoritti kirjallisuusopintoja Leipzigissa Johannes R. Becherin mukaan nimetyssä kirjallisuusinstituutissa (nyk. Deutsches Literaturinstitut Leipzig). Hän oli vuosina 1960–1968 naimisissa runoilijakollegansa Rainer Kirschin kanssa. Kirschit tekivätkin yhteistyönä muun muassa runokokoelman *Gespräch mit dem Saurier* (1965). Hän kirjoitti luontoon liittyvistä aiheista mutta painokkaasti myös politiikan kysymyksistä, kuten demokratiasta ja ihmisoikeuksista, ja joutui lähtemään länteen osallistuttuaan protesteihin Wolf Biermannin karkotuksesta.

Kirsch oli DDR:n runouden merkittäviä nimiä. Hän sai lännessä lukuisia palkintoja, kuten Peter-Huchel-palkinnon 1993 ja Georg-Büchner-palkinnon 1996.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Widely regarded German lyricist Sarah Kirsch dies  22.5.2013. Deutsche Welle. Viitattu 16.1.2014. (englanniksi)
2. 1 2 3  Risto Rantala ja Kaarina Turtia (toim.): "Kirsch, Sarah", *Otavan kirjallisuustieto*, s. 390–391. Helsinki: Otava, 1990. ISBN 951-1-09209-X.
3. 1 2  Sarah Kirsch HDG. Viitattu 16.1.2014. (saksaksi)
4. ↑  Geschichte, Deutsches Literaturinstitut, viitattu 28.12.2020 (saksaksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Belgia
* Yhdysvallat
* Ruotsi
* Japani
* Tšekki
* Australia
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* RISM
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**Tanssikoulu DCA** on espoossa vuonna 1999 perustettu tanssikoulu, joka tarjoaa tanssiopetusta ja -kursseja kaikenikäisille ja -tasoisille harrastajille. DCA:lla on toimipisteet Espoossa Mankkaalla ja Tapiolassa, Helsingissä Mannerheimintiellä ja Itäkeskuksessa. DCA:n on perustanut Anitra Ahtola.

Tanssikoulu DCA:lta on saatavilla tanssitunteja lastentanssista, showtanssista, baletista ja nykytanssista. Tunteja on myös hiphop-, break- ja muissa street dance- lajeissa sekä monessa muussa tanssilajissa. Tanssitunnit järjestetään DCA:lla taiteen yleisen ja laajan perusopetuksen mukaisesti. Pandemian aikaan kevätkauden 2021 loppuun saakka DCA on tarjonnut opetusta myös etä- ja hybridiopetuksena.

Tunnetuimpiin DCA:n opettajiin kuuluu Alex Komulainen, joka on 17-vuotiaana voittanut kansainvälisen tanssiorganisaation IDO:n Moderni-, baletti- ja jazz-tanssin MM-kisoissa hopeaa miesten jazz-sooloissa.

Lähteet
-------

1. ↑  Tanssikoulu – DCA *tanssikouludca.fi*. Viitattu 9.6.2021.
2. ↑  Etä -ja hybridiopetus – Tanssikoulu – DCA *tanssikouludca.fi*.  Arkistoitu 9.6.2021. Viitattu 9.6.2021.
Tanssimatto
**Tanssiohjain** on peliohjain, jota käytetään tanssipelien pelaamiseen. Tanssiohjaimia on karkeasti kahdenlaisia: joustavia ja kovia. Tanssimatot ovat joustavia tekokuidusta valmistettuja mattoja, kun taas kovissa tanssiohjaimissa (tanssipadi) materiaaleina käytetään lähinnä metallia ja kovia muoveja. Tanssiohjaimissa on yleensä neljästä yhdeksään jaloilla paineltavaa isoa kosketusaluetta. Näiden lisäksi ohjaimessa voi olla toimintonäppäimiä esimerkiksi pelin valikoiden selaamista varten. Arcade-tanssipeleissä käytetään erityisen kestäviksi suunniteltuja kovia tanssipadeja. Kotikäyttöön kovia tanssipadeja valmistavat esimerkiksi Cobalt Flux ja RedOctane.

Aiheesta muualla
----------------

* Cobalt Flux
* RedOctane (Arkistoitu – Internet Archive)
* StepManian adapterisivu (Arkistoitu – Internet Archive)
* Suomen Tanssipelaajat RY - Suomalaisen tanssipeliyhdistyksen sivusto.
* Konsolinet - Helsingin keskustassa sijaitseva pelikauppa joka myy tanssimattoja, adaptereita yms.
**Allianz Swans Gmunden** on Gmundenissa sijaitseva koripalloseura.

Historia
--------

Vuonna 1965 perustettiin Union Gmundenin koripallojaosto ja vuoden päästä joukkue pelasi ensimmäisen miesten pelin. Vuonna 1967 joukkue nousi maakuntasarjaan ja kahden vuoden päästä 2. Bundesligaan. Monen vuoden jälkeen 2. Bundesliigassa seura onnistui nousemaan Bundesligaan vuonna 1977, mutta putosi heti yhden kauden jälkeen. Vuonna 1992 seura nousi pidemmäksi aikaa korkeimmalle sarjtasolle. Ensimmäisen kerran joukkue osallistui Korać Cupiin vuonna 1994 oltuaan Bundesligan kolmas edeltävänä kautena. Vuonna 1996 joukkue putosi 2. Bundesliigaan, mutta visiitti oli vain yhden kauden mittainen. Vuoden 2002 jälkeen Union Gmundenin pääsponsori meni konkurssiin, jolloin koripallojaostosta tuli itsenäinen seura. Heti tämän jälkeen joukkue voitti ensimmäisen Itävallan Cupinsa ja kaksi vuotta myöhemmin ensimmäisen Itävallan mestaruutensa. Kaudella 2007-2008 joukkue pääsi kaikkien yllätykseksi ensimmäisenä itävaltalaisena joukkueena ULEB Cupin karsintavaiheeseen. Karsinnoissa tuli kuitenkin vastaan kauden voittanut DKV Joventut, jolle itävaltalaiset hävisivät.

Lähteet
-------

1. 1 2  Swans Gmunden Euroliiga. Viitattu 5.kesäkuuta 2009. (englanniksi)
2. ↑  ULEB Cup Draw profile: Allianz Swans Gmunden  25.1.2008. Euroliiga. Viitattu 5.kesäkuuta 2009. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Virallinen kotisivu (Arkistoitu – Internet Archive) (saksaksi)
* Eurobasket
**Master of Everything** (tunnetaan myös nimellä *Bamboo Shoot*, 自娱自乐 pinyin: *Zì yú zì lè*) on Li Xinin (李欣) vuonna 2004 ohjaama kiinalainen wuxia-komedia, joka perustuu tositapahtumiin. Elokuva on lisäksi amerikankiinalaisen poplaulajan Coco Leen (李玟) ensimmäinen elokuva. Elokuvassa hänen vastanäyttelijänään on John Lone (尊龙), joka esitti myös keisari Pu Yitä elokuvassa *Viimeinen keisari*.

*Master of Everything* avasi Shanghain elokuvajuhlat vuonna 2004.

Juoni
-----

**Varoitus:  Seuraava kirjoitus paljastaa yksityiskohtia juonesta.**
Mi Jihong (John Lone) on hiljainen, yksinäinen romantikko, joka asuu syrjäisessä kiinalaisessa kylässä. Hän asustaa yhdessä energisen siskonsa Alianin (陶虹Tao Hong) kanssa, joka on hyvin määrätietoinen nuori nainen, joka tietää mitä haluaa. Alianin sydänsystävä, ja samalla Jihongin salainen ihastuksen kohde Luhua, on sädehtivän kaunis, mutta heikkolahjainen kyläpäällikön tytär. 

Jouduttuaan todistamaan Luhuan epäonnistumista elokuva-kykykarsinnassa Mi päättä tehdä itse elokuvan, jossa hänen ihastuksensa kohde Luhua voisi olla päätähtenä. Mi ajattelee, että totta kai, kuka tahansa voi tehdä elokuvan, kunhan vain on oikeanlaiset välineet. Mi panttaa talonsa osataakseen videokameran. Hän värvää koko kylän väen näyttelemään elokuvassa. Hänen paras ystävänsä, Ma Xiaojun (Yuan Ding) lupaa rahoittaa elokuvan, jos saa osakseen elokuvan pääosan. Hän vakuuttaa Min siitä, että he voivat saada rahat kasaan laskuttamalla kyläläisiä koe-esiintymisistä. Kun kyläpäällikkö kuulee elokuvaprojektista (ja sen taloudellisista mahdollisuuksista) hän lupautuu myös avaamaan kukkaronnyörejään vaihtokauppana pääroolista rakkaalle tyttärelleen. Nyt Millä ei ainoastaan ole elokuvaan häikäisevää tähteä, vaan myös varat hullun suunnitelman toteuttamiseen. 

**Juonipaljastukset päättyvät tähän.**

Tiedot
------

* Käsikirjoitus: Sara Chen 陈燕, William Brent
* Ohjaus: Li Xin, 李欣
* Kieli: Mandariinikiina
* Valmistumisvuosi: 2004
* Kesto: 95 min

Pääosanesittäjät
----------------

* Wang Shengli (夏雨 Yu Xia)
* Tang Luhua (李玟 Coco Lee)
* Mi Jihong (尊龙 John Lone)
* Mi Alian (陶虹 Hong Tao)
* Kyläpäällikkö Tang (张铮 Chang Tseng)
Atomic Annie Virginian Sotamuseossa.
Atomic Annien testilaukaus Operaatio Upshot-Knothole ydinkokeessa.
Ainoa koskaan tykistä ammuttu ydinräjähde (filmi).
**Atomic Annie** tai **M65 Atomic Cannon** (suom. *atominen kanuuna*) oli Yhdysvaltojen rakentama hinattava tykki, joka kykeni ampumaan ydinkranaatin. Se kehitettiin 1950-luvulla, kylmän sodan alkuaikoina, ja se otettiin kenttäkäyttöön Euroopassa ja Koreassa 1953. Tykkiä valmistettiin 20 kappaletta, joista seitsemän on säilynyt nykypäivään eri museoissa.

Teknisiä tietoja
----------------

* kaliiperi 280 mm
* kantama noin 30 km (noin 20 mailia)
* paino 47 tonnia
* pituus 26 m
* leveys 4,9 m
* korkeus 3,7 m
* miehistö 5–7

Käyttö
------

Atomic Anniella ammuttiin vain yksi ydinkärjen sisältänyt testilaukaus aseen koko käyttöhistorian aikana. Tämä *Grable*-niminen ydinkoe tapahtui osana operaatio Upshot-Knotholea Nevadan testialueella 8:30 aamupäivällä paikallista aikaa toukokuun 25 päivä, vuonna 1953. Ammutun ydinlatauksen, joka oli tyypiltään W9-ydinkärki, räjähdysvoimakkuus oli 15 kilotonnia TNT:tä. Se oli historian ensimmäinen ja tähän mennessä ainoa koskaan tykistä ammuttu ydinammus. Upshot-Knotholen muut testit olivat kolme ilmasta pudotettua ydinpommia ja seitsemän tornissa räjäytettyä aseiden kehittelyssä tarvittavaa testilatausta.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  M65 Atomic Cannon - "Atomic Annie" *GlobalSecurity.org*.  13.5.2018. Viitattu 29.12.2018 (englanniksi).
2. ↑  280mm Atomic Annie Artillery *Olive-Drab.com*.  5.2.2014.  Arkistoitu 30.12.2018. Viitattu 29.12.2018 (englanniksi).

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **M65 Atomic Annie** Wikimedia Commonsissa

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:M65 Atomic Cannon
**Vompelit** (*The Wombles*) on englantilaisen Elisabeth Beresfordin kirjoittama viisiosainen lastenkirjasarja. Kotimaassaan sarja tunnetaan parhaiten BBC:n vuodesta 1973 eteenpäin tuottamasta samannimisestä nukkeanimaatiosarjasta.

Sarja kertoo vompeleista, pörröisistä ja teräväkuonoisista olennoista, jotka elävät maan alla keräten ihmisten poisheittämiä tavaroita ja kierrättäen ne omaan käyttöönsä. Sarjan mukaan vompeleita elää maailman jokaisessa maassa, mutta se keskittyy kertomaan Lontoon Wimbledonissa elävästä vompelisuvusta.

Beresford keksi sanan "womble", kun hän oli eräänä jouluna kävelyllä Wimbledonin yhteismaalla lastensa kanssa, ja yksi hänen lapsistaan kutsui paikkaa nimellä "Wombledonin yhteismaa".

Kirjat
------

* *The Wombles* (Bloomsbury, 1968)
	+ Suom. *Vompelit* (WSOY, 1976)
* *The Wandering Wombles* (Bloomsbury, 1970)
	+ Suom. *Vaeltavat vompelit* (WSOY, 1979)
* *The Wombles at Work* (Bloomsbury, 1973)
	+ Suom. *Vompelit työn touhussa* (WSOY, 1980)
* *The Wombles to the Rescue* (Bloomsbury, 1974)
* *The Wombles Go Round the World* (Bloomsbury, 1976)

Kahta viimeistä romaania ei ole suomennettu, ja ne ovat Englannissakin kolmea ensimmäistä huonommin tunnettuja.

Neljä kirjoista kuvitti Margaret Gordon, *Vompelit työn touhussa* Barry Leith. Alkuperäisissä painoksissa vompelit kuvattiin 4-5 jalan (noin puolentoista metrin) pituisiksi, ja kuvissa he muistuttivat ulkonäöltään nallekarhuja. BBC:n TV-sarjassa heidät kuvattiin kuitenkin noin polvenkorkuisina ja teräväkuonoisina, ja kirjojen uudemmissa painoksissa kuvitus muutettiin tämän mukaiseksi.

Kulttuurillinen merkitys
------------------------

Vompelit ovat brittiläinen kulttuuri-ikoni samalla tavalla kuin Muumit Suomessa, ja TV-sarja pysyi suosittuna 80-luvulle asti. Puhekielessä hyvää tarkoittavaan mutta hajamieliseen ja tehottomaan ihmiseen saatetaan Englannissa toisinaan viitata "vompelina".

Useita wimbledonilaisia urheiluseuroja kutsutaan lempinimellä "The Wombles", ja jalkapalloseurat Wimbledon FC ja AFC Wimbledon ovat käyttäneet maskottinaan vompelihahmoja.

Sarjan suosioon vaikutti sen kierrätysteema, joka tuli suosituksi 70-luvulla vihreän liikkeen ja luonnonsuojelun popularisoitumisen myötä.
**Von** (suom. *Toivo*) on islantilaisen post-rock -yhtyeen Sigur Rósin debyyttialbumi. Levyn nauhoituksiin käytettiin paljon aikaa, ja lopputulos kuulostaa merkittävästi erilaiselta kuin alkuperäiset nauhoitukset. Yhtye harkitsi lopullisten tulosten hävittämistä ja kaiken uudelleen aloittamista, mutta päätti sitten toisin, sillä prosessi olisi ollut aivan liian pitkä. Nauhoitusten lisäksi Sigur Rós maalasi studion, jossa he levyttivät. 
Von keräsi Islannissa lievää tunnustusta kriitikoilta, mutta jäi ulkomailla melko tuntemattomaksi. Julkaisua seuranneena vuonna Von myi vain 313 kappaletta kotimaassaankin. Levy julkaistiin Isossa-Britanniassa kansainvälisten menestysten *Ágætis byrjunin* ja *()* :in ilmestymisen jälkeen syyskuussa 2004 ja Yhdysvalloissa kuukautta myöhemmin. Joulukuussa 2005 Vonin ja Ágætis byrjunin myyntimäärät rikkoivat Islannissa platinalevyn rajan.
Vuonna 2006 levystä tehtiin ensimmäistä kertaa vinyyliversio, jota painettiin numeroitu 5000 kappaleen painos.

Kappaleet
---------

1. "Sigur Rós" ("Voiton ruusu") – 9:46
2. "Dögun" ("Aamunkoitto") – 5:50
3. "Hún jörð..." (karkeasti "Äiti Maa") – 7:17
4. "Leit að lífi" ("Elämän etsintä") – 2:33
5. "Myrkur" ("Pimeys") – 6:14
6. "18 sekúndur fyrir sólarupprás" ("18 sekuntia ennen auringonlaskua") – 0:18
7. "Hafssól" ("Meren Aurinko") – 12:24
8. "Veröld ný og óð" ("Maailma, uusi ja hulluksi tehty") – 3:29
9. "Von" ("Toivo") – 5:12
10. "Mistur" ("Usva") – 2:16
11. "Syndir Guðs (opinberun frelsarans)" ("Jumalan synnit (pelastajan paljastukset)") – 7:40
12. "Rukrym" ("Myrkur" takaperin) – 8:59
Volynian alueen lippu.
**Volynian alueen lippu** (ukr. Прапор Волинської області, *Prapor Volynskoji oblasti*) on Ukrainan Volynian alueen symboli. Lipussa on punaisella pohjalla valkoinen risti, ja sen tangonpuoleisessa yläkentässä on valkoinen yrjönristi. Lipun mittasuhteet ovat 2:3; isomman ristin sakaran leveys on viidesosa lipun korkeudesta, kun taas yrjönristin korkeus on kolmasosa lipun korkeudesta, ja sen sakaran päädyn leveys on kymmenesosa lipun korkeudesta.

Hopeinen risti punaisella pohjalla on 1400-luvulta peräisin oleva Volynian symboli. Lippu otettiin käyttöön 4. marraskuuta 1997 mittasuhteilla 5:7, ja 30. toukokuuta 2000 mittasuhteiksi muutettiin 2:3. Volynian aluevaltuusto hyväksyi lipun 16. maaliskuuta 2004.

Lähteet
-------

1. ↑  Сучасні символи областей України Українське гералдичне товариство.  Arkistoitu 12.6.2023. Viitattu 13.6.2023. (ukrainaksi)
2. ↑  Волинська область *heraldry.com.ua*.  Arkistoitu 13.6.2023. Viitattu 13.6.2023. (ukrainaksi)
**Martti Kalevi Pohjalainen** (8. tammikuuta 1935 Viipuri – 23. helmikuuta 2017 Espoo) oli suomalainen muusikko, joka sävelsi ja sanoitti mainos- ja iskelmämusiikkia. Hänet tunnetaan muun muassa Erkki Junkkarisen vuoden 1977 menestysiskelmästä "Kappale kauneinta Suomea" ja Fazerin Sininen -suklaan musiikkiteemasta "Sininen hetki", alun perin Katri Helenan sinfoniaorkesterin säestyksellä esittämästä laulelmasta, jonka sanat alkavat "Kun tää saapuu hetki sininen...".

Päivätyönään Pohjalainen työskenteli mainostoimistossa, 20 vuotta Helsingin Taucherilla kunnes perusti oman toimiston. Hän sävelsi vuosina 1965–1995 kaikkiaan kolmisen sataa jingleä eli mainosmusiikkiteemaa. Hänet tunnettiin pianistina ja erityisen taitavana vibrafonistina, ja hän toimi myös esiintyvänä muusikkona useissa jazz- ja tanssimusiikkikokoonpanoissa, esimerkiksi jo 1950-luvulla Sacy Sandin yhtyeiden jäsenenä. Vuonna 1963 hän levytti vibrafonisolistina paljon radiosoittoa saaneet instrumentaalikappaleet "Tiikerihai" ja "Kiskojen rytmiä". Pohjalaisen sävelmä "Ruska", esittäjänä Markku Aro, tuli kolmanneksi Suomen euroviisukarsinnassa 1976 ja laulu "Pieni hymy", esittäjänä Seija Simola, toiseksi vuoden 1978 interviisukarsinnassa.

Albumeja
--------

* Martti Pohjalainen Trio: *Sauna Jazz*, Finnlevy 1974

Lähteet
-------

1. ↑  Martti Pohjalainen Elonetissä.
2. 1 2  Välähdys työmatkalla jäi historiaan – näin syntyi Fazerin Sinisen legendaarinen kappale Sininen hetki *Fazer*.  Arkistoitu 26.10.2021. Viitattu 3.11.2021.
3. 1 2  Ekman, Olli: Martti Pohjalainen 1935–2017.  *HS Muistot*, 12.4.2017. Digilehti (maksullinen). Viitattu 3.11.2021.
4. ↑  Olle Kosken soittohistoria *Keikalla.net*. Viitattu 3.11.2021. [vanhentunut linkki]
5. ↑  Keskipohjalaisia yhtyeitä ja artisteja *Keikalla.net*.  Arkistoitu 19.5.2022. Viitattu 3.11.2021.
**Zagros** (aiemmin *Zagros Ensemble*) on nykymusiikin tulkintaan erikoistunut viidentoista muusikon ryhmä. Zagros perustettiin vuonna 1993 Korvat auki -yhdistyksen aloitteesta Sibelius-Akatemian opiskelijoiden uuden musiikin yhtyeeksi, ja se esiintyy konsertista toiseen muuttuvin kokoonpanoin. 1900-luvun modernit klassikot ja uusin nykymusiikki ovat keskeisiä yhtyeen ohjelmistossa. Yhtyeen taiteellisena johtajana on toiminut vuodesta 2013 lähtien Petri Komulainen.

Vuonna 2005 Zagros oli ehdolla Pohjoismaiden musiikkipalkinnon saajaksi. Yhtyeen levy *Zagros* oli ehdolla klassinen Emma 2007 -sarjassa Emma-gaalassa. Yleisradion musiikkitoimittajat valitsivat kyseisen levyn vuoden 2007 levyksi.

Lähteet
-------

1. ↑  Virtamo, Keijo (toim.): *Otavan musiikkitieto: A–Ö*, s. 198. Helsinki: Otava, 1997. ISBN 951-1-14518-5.
2. ↑  Ajasta aikaan *kantaespoonseurakunta.net*. Viitattu 4.4.2008. [vanhentunut linkki]
3. ↑  Jakobsen, Erik H. A.: Pohjoismaiden neuvoston musiikkipalkinnon ehdokkaat 2005 *norden.org*. Viitattu 4.4.2008. [vanhentunut linkki]
4. ↑  Vuoden levyn teki Zagros ja tuotti Alba  4.2.2008. YLE. Viitattu 4.4.2008.   
Hottinen, Merja: Zagros recording selected as the "Recording of the year" Fimic. Viitattu 4.4.2008. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* www.zagros.fi
**Kajaanin taidemuseo** avattiin yleisölle huhtikuussa 1993. Taidemuseo toimii kaupungin ydinkeskustassa vanhassa poliisitalossa, jonka on suunnitellut arkkitehti Eino Pitkänen. Vuonna 1936 valmistunut rakennus edustaa funktionalismia.

Museon kokoelmissa on pääasiallisesti 1980- ja 1990-luvun suomalaista taidetta. Merkittäviä teoskokonaisuuksia on muun muassa Juhana Blomstedtilta, Carolus Enckelliltä, Tapio Junnolta, Pauno Pohjolaiselta, Kain Tapperilta ja Nina Ternolta. Merkittäviä kainuulaistaiteilijoita kokoelmassa edustavat muun muassa H. Ahtela, Niilo Hyttinen, Helvi Hyvärinen, Matti Koskela, Jaakko Leppänen ja Kaarlo Mikkonen.

Museo vastaa myös Kajaanin kaupungin taidekokoelmasta. Kaupungin taidekokoelmaan kuuluvia teoksia on esillä useissa kaupungin julkisissa tiloissa. Museossa on vuosittain neljä vaihtuvaa näyttelyä.

Lähteet
-------

1. ↑ . Tieto on haettu Wikidatasta.
2. ↑  Yhteystiedot Kajaanin taidemuseo. Viitattu 20.11.2016.
3. 1 2  Kokoelmat Kajaanin taidemuseo. Viitattu 20.11.2016.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * n
* k
* m
Perustiedot Wikidatassa: Kajaanin taidemuseo (Q11869085)ohje |
| --- |
|  |
| esiintymä kohteesta | taidemuseo, museo |
|  |
| valtio | Suomi |
|  |
| sijaitsee hallinnollisessa yksikössä | Kajaani |
|  |
| katuosoite | Linnankatu 14, 87100 Kajaani |
|  |
| koordinaatit | 64°13′37″N 27°43′39″E﻿ / ﻿64.226806°N 27.7275°E﻿ / 64.226806; 27.7275 |
|  |
|  |

 |
**Iván Paley** (s. 1979 Bogotá) on kolumbialainen pianisti ja baritoni. Hän opiskeli lapsena pianonsoittoa ja sävellystä. Hän oli säveltänyt ensimmäiset sonaattinsa pianolle jo 12-vuotiaana ja esiintyi soolopianistina. Hän jatkoi lauluopintoja Miamin yliopistossa professori Franklin Summersin johdolla ja aloitti sitten uran konsertti- ja oopperalaulajana. Sittemmin Paley on esiintynyt vierailijana Teatro Real Madridissa, Teatro Colónissa (Buenos Aires), Nationaltheater Mannheimissa, Bogotàn Teatro Colónissa, Florida Grand Operassa ja Theater Kaiserslauternissa. Hän on esittänyt Henry Purcellin, Christoph Willibald Gluckin, Wolfgang Amadeus Mozartin, Carl Maria von Weberin ja Giuseppe Verdin lyyrisiä baritonirooleja. Hän on tehnyt yhteistyötä sellaisten kapellimestarien kuin Julius Rudelin, Leopold Hagerin, Giuseppe Sinopolin, Alejandro Posadan, Jonathan Nottin, Friedrich Haiderin, Jesús López Cobosin ja Wolfgang Sawallischin kanssa.

Muutettuaan Wieniin vuonna 2000 Paley on keskittynyt saksalaiseen yksinlauluun. Hän on täydentänyt opintojaan Edith Mathisin johdolla Wienissä ja Hanna Ludwigin johdolla Salzburgissa. Paley on esittänyt resitaaleissa Franz Schubertin, Robert Schumannin, Ludwig van Beethovenin, Johannes Brahmsin ja Hugo Wolfin lauluja. Yksinlaulajana hän on tehnyt yhteistyötä pianistien Stephan Matthias Lademannin, Russel Ryanin, Wolfram Riegerin, Justus Zeyenin ja Friedrich Haiderin kanssa.

Paley on levyttänyt Gustav Mahlerin vokaaliteoksia. Paleyn ura on vienyt hänet Saksan, Itävallan ja Kolumbian lisäksi Belgiaan, Sveitsiin, Yhdysvaltoihin, Argentiinaan, Espanjaan ja Kroatiaan. Hän on Yhdysvalloissa esiintynyt Carnegie Hallissa. Vuonna 2007 hän meni kiertueella myös Japaniin sopraano Edita Gruberovan kanssa. Paley ja Gruberova ovat myös levyttäneet yhdessä.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Musica Vivendi: Iván Paley (Arkistoitu – Internet Archive)


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat

 |

 |
Bafoulabén piiri Malin kartalla.
**Bafoulabén piiri** (ransk. *Cercle de Bafoulabé*) on paikallishallintoalue Kayesin alueella Malissa. Sen pinta-ala on 20 220 neliökilometriä. Asukkaita on 233 900 henkeä (vuonna 2009).

Bafoulabén piiri rajoittuu pohjoisessa Yélimanén ja Nioron, koillisessa Diéman, idässä Kitan, etelässä Kéniéban ja lännessä Kayesin piireihin. Seutu kuuluu Sahelin ja Sudanin siirtymäalueeseen. Bafoulabéssa yhtyvistä Bakoyesta ja Bafingista saa alkunsa Senegaljoki.

Piiriin kuuluu 13 maalaiskuntaa: Bafoulabé, Bamafélé, Diakon, Diallan, Diokéli, Gounfan, Kontéla, Koundian, Mahina, Niambia, Oualia, Sidibéla ja Tomora. Hallinnollinen keskus on Bafoulabé. Kyliä on yhteensä 272. 

Eteläosassa asuu malinkeja, keskiosassa khasonkoja ja bambaroita ja varsinkin pohjoisessa soninkeja ja diawandoja. Vallitseva uskonto on islam. Lisäksi on perinteisen uskonnon harjoittajia ja kristittyjä.

Seudun elinkeinoja ovat maanviljely, karjanhoito, kalastus, kullanhuuhdonta ja keräily. Tärkeimmät viljelykasvit ovat hirssi, durra, riisi ja fonio. Myyntiin kasvatetaan maapähkinää ja puuvillaa. Kotieläimiä ovat naudat, lampaat, vuohet ja siipikarja sekä vähäisemmässä määrin aasit ja hevoset. Käsityöammattien ja kaupankäynnin merkitys on vähäinen. Manantalissa Bafingjoen varrella on vesivoimala.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Synthèse des 129 Plan Communaux de Securité Alimentaire de la Région de Kayes 2007-2011 *csa-mali.org*.  2007. Viitattu 9.8.2012. (ranskaksi)
2. ↑  Resultats provisoires RGPH 2009 (Région de Kayes) *instat.gov.ml*.  Arkistoitu 22.7.2011. Viitattu 9.8.2012. (ranskaksi)
3. 1 2 3  Synthèse des Plan de Securité Alimentaire 2007-2011 des Communes du Cercle de Bafoulabé *csa-mali.org*.  2007. Viitattu 9.8.2012. (ranskaksi)
4. ↑  Loi N°99-035 du 10 Aout 1999 Portant Création des Collectivités Territoriales de Cercles et de Régions *matcl.gov.ml*.  Arkistoitu 9.3.2012. Viitattu 9.8.2012. (ranskaksi)
5. ↑  Présentation du cercle BAFOULABE *kayes.gouv.ml*.  Arkistoitu 1.6.2014. Viitattu 9.8.2012. (ranskaksi)
**Baftan televisiopalkinnot** (engl. *British Academy Television Awards*) ovat brittiläisiä televisioalan palkintoja, jotka jakaa vuosittain British Academy of Film and Television Arts (BAFTA). Jakajatahon mukaan sekä televisiopalkinnot että akatemian niin ikään jakamat elokuvapalkinnot tunnetaan BAFTA-palkintoina. Televisiopalkinnot vastaavat yhdysvaltalaisia Emmy-palkintoja.

Tausta
------

Ensimmäisen kerran palkinnot jaettiin 24. lokakuuta 1954 kuudessa kategoriassa. Vuoteen 1958 asti palkinnot myönsi Guild of Television Producers and Directors, joka yhdistyi sitten British Film Academyn kanssa. Nykyisin palkinnot myöntää British Academy of Film and Television Arts.

Vuosina 1968–1997 elokuva- ja televisiopalkinnot jaettiin samassa tilaisuudessa, mutta seremonioiden nopeuttamiseksi palkinnot on vuodesta 1998 lähtien jaettu kahdessa erillisessä palkintogaalassa.

Kilpailuun voivat osallistua vain brittiläiset ohjelmat. Kaikki Britanniassa näkyvät televisiokanavat voivat asettaa ehdokkaita ja myös itsenäiset tuotantoyhtiöt voivat ehdottaa tv-ohjelmia palkittavaksi.

Ehdokkaiden asettamisen jälkeen äänestäminen tapahtuu verkossa kaikkien Akatemian äänivaltaisten jäsenten kesken. Yleensä neljä eniten ääniä saanutta ohjelmaa valitaan jatkoon ja yhdeksänjäseninen palkintolautakunta valitsee lopullisen voittajan.

Äänestysten lisäksi myönnetään myös kunniapalkintoja, joita ovat Dennis Potter -palkinto parhaasta käsikirjoituksesta, Alan Clarke -palkinto parhaasta luovasta työstä ja Richard Dimbleby -palkinto parhaasta työstä asiaohjelmassa.

Palkintogaala lähetetään Britannian televisiossa yleensä tilaisuutta seuraavana päivänä. Tilaisuuden televisioinnista vastaa vuoroittain BBC One ja ITV1.

Lähteet
-------

1. ↑  Clarke, George: Origins of the Academy  17.9.2007. British Academy of Film and Television Arts.  Arkistoitu 2.12.2013. Viitattu 24.11.2013. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* BAFTA.org järjestön virallinen sivusto
* BAFTA-palkintotietokanta

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:British Academy Television Awards
Pääskysenpesä.
**Pääskysenpesä** (suom. myös **Pääskynpesä**, ukr. Ластівчине гніздо, *Lastivtšyne hnizdo*, ven. Ласточкино гнездо, *Lastotškino gnezdo*, saks. *Schwalbennest*) on Krimin niemimaalla Hasprassa sijaitseva pieni uusgoottilainen linna, joka on valmistunut vuonna 1912. Sen rakennutti baltiansaksalainen liikemies Pavel von Steingel ja sunnitteli arkkitehti Leonid Sherwood. Ravintolana ja näköalapaikkana toimiva Pääskysenpesä on yksi Krimin suosituimpia nähtävyyksiä. Sitä pidetään myös koko Krimin etelärannikon symbolina, joka esiintyy muun muassa ukrainalaisessa kolikossa ja vuoden 2014 Krimin miehityksen jälkeen painetussa venäläisessä setelissä.

Historia
--------

Pääskysenpesä sijaitsee Mustanmeren rannalla Ai-Todorin niemellä olevalla Auroran jyrkänteellä noin seitsemän kilometriä Jaltan eteläpuolella. 1890-luvulle paikalle rakennettiin puinen linnamainen huvila, jonka Kaspianmeren öljyllä rikastunut paroni von Steingel osti vuonna 1911. Seuraavana vuonna hän rakennutti paikalle noin 20 metriä pitkän ja 10 metriä leveän linnan, joka muistutti Neuschwansteinin ja Stolzenfelsin linnojen kaltaisia 1800-luvun saksalaisia uusgoottilaisia linnoja. Pääskysenpesässä on eteishuone, sali ja kaksi makuuhuonetta. Tornissa ja rakennuksen katolla on näköalatasanteet.

Vuonna 1914 von Steingel myi linnan ravintolakäyttöön, jonka jälkeen se toimi turistikohteena. Vuonna 1927 alueella oli suuri maanjäristys, joka ei vaurioittanut Pääskysenpesää, mutta kalliolle syntyi halkeama ja lopulta rakennus suljettiin turvallisuussyistä 1930-luvulla. Vuonna 1968 Pääskysenpesää alettiin restauroida ja samalla halkeillutta kalliota vahvistettiin betonilla. Linna avattiin yleisölle jälleen vuonna 1975 ja siitä tuli nopeasti yksi Jaltan ja Krimin etelärannikon suosituimmista nähtävyyksistä. Rakennusta remontoitiin viimeksi vuonna 2011.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Swallow’s Nest Castle – The Most Famous Landmark of Crimea Guide to Criema. Viitattu 17.3.2022. (englanniksi)
2. ↑  50 Hryven, Swallow's Nest Numista. Viitattu 17.3.2022. (englanniksi)
3. ↑  Venäjä juhlistaa Krimin pakkoliitosta setelillä  23.12.2015. Ilta-Sanomat. Viitattu 17.3.2022.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Pääskysenpesä** Wikimedia Commonsissa
Alli Kallioniemi 1930-luvun alussa.
**Alli Lemmikki Kallioniemi** (vuoteen 1905 **Jahnsson**, 14. heinäkuuta 1885 Kustavi – 8. kesäkuuta 1958) oli suomalainen opettaja ja poliitikko. Vuosina 1930–1933 hän toimi kansanedustajana.

Elämä ja ura
------------

Kallioniem isä oli filosofian tohtori Adolf Waldemar Jahnsson ja äiti Ida Sofia Magdalena Helander. Hänen veljiään olivat taloustieteilijä Yrjö Jahnsson, rehtori, opetusneuvos Aarne Kallioniemi ja valtiopäivien pikakirjoittaja Kaarlo Kallioniemi.

Kallioniemi tuli ylioppilaaksi Turun suomalaisesta jatko-opistosta vuonna 1905 ja valmistui opettajakandidaatiksi 1909. Hän toimi opettajanuransa alkuvuosina opettajana lyhyitä jaksoja eri kouluissa: Helsingin uudessa yhteiskoulussa 1909–1911, Helsingin suomalaisessa tyttökoulussa 1910–1912, Raahen seminaarissa 1912–1913, Hämeen kansanopistossa 1914–1915, kansakouluissa Naantalissa ja Vehmaalla 1916 sekä Räisälän kansanopistossa 1917.

Helsingin käsityöseminaarissa Kallioniemi toimi opettajana 1919–1951 ja Helsingin kasvatusopillisessa talouskoulussa 1920–1951. Hän opetti muun muassa sielutiedettä, kasvatus- ja opetusoppia sekä kirjanpitoa. Hän kirjoitti myös oppikirjan *Sielutieteen alkeet* (1930) sekä teoksen *Käsityönopetus. Merkitys – tarkoitus – metodi* (1950).

Kallioniemi valittiin eduskuntaan kokoomuksen edustajana Turun läänin eteläisestä vaalipiiristä vuoden 1930 vaaleissa, ja hän toimi kansanedustajana 21. lokakuuta 1930 – 31. elokuuta 1933. Helsingin kaupunginvaltuustossa Kallioniemi oli 1937–1945.

Lähteet
-------

* .aspx Alli Kallioniemi *Suomen kansanedustajat*. Eduskunta.
* Zetterberg, Seppo: *Yrjö ja Hilma Jahnsson*. ISBN 951-99361-4-9. Helsinki: Yrjö Jahnssonin säätiö, 1982.

### Viitteet

1. 1 2 3 4  Edustajamatrikkeli
2. ↑  Kuka kukin oli K, Wikisource
3. ↑  Kuka kukin oli J, Wikisource
4. 1 2  Zetterberg, s. 391


|  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * n
* k
* m
Kansallisen kokoomuspuolueen kansanedustajat 1930–1933 |
| --- |
|  |
| Eduskuntaryhmä(42) | 
* Aalto-Setälä
* Ainali
* Anttila
* Forstadius
* Häkkinen
* Junnila
* Jussila
* Kallioniemi
* Kilpeläinen
* Kolkki
* Korpisaari
* Koskelainen (1931–1933)
* Koskenheimo (1930–1933†)
* Kuokkanen
* Kuuliala
* Lehtonen
* Leivo
* Malmivaara
* Moilanen
* Mäkelä
* Nikkanen
* Oksala
* Oksanen
* Paavolainen
* Pennanen
* Perheentupa
* Pesonen
* Pihkala
* Pojanluoma
* Päivänsalo
* Rantanen
* Rautaharju
* Riipinen
* Sahlstein
* Solja
* Sovijärvi
* Svinhufvud (1930–1931)
* Tulenheimo
* Tuomikoski
* Turja
* Virkkunen

 |

 |


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Eduskunta

 |

 |
**Milan maakunta** (arab. ولاية ميلة‎, *Wilāya Mīla*) eli wilaya on hallintoalue Algerian koillisosassa. Sen keskus on Milan kaupunki. Maakunnan pinta-ala on 3 407 neliökilometriä. Asukkaita on 1 006 200 henkeä (vuonna 2020, arvio).

Milan maakunta rajoittuu pohjoisessa Jijelin ja Skikdan, idässä Constantinen ja Oum El Bouaghin, etelässä Batnan ja lännessä Sétifin maakuntiin. Sen pohjoisosassa on Tell-Atlaksen vuoristo ja etelässä Algerian ylätasanko. Hyötykaivannaisia ovat kalkkikivi, dolomiitti, kipsi ja savi. Vuotuinen sademäärä on pohjoisessa 600–900 ja etelässä alle 400 millimetriä. Maakunnassa sijaitsee Algerian suurin tekojärvi Béni Haroun.

Maakunta jakautuu hallinnollisesti 13 piirikuntaan eli daïraan, joihin kuuluu 32 kuntaa. Piirikuntien keskukset ovat Aïn Beida Harriche, Bouhatem, Chelghoum Laïd, Ferdjioua, Grarem Gouga, Mila, Oued Endja, Rouached, Sidi Merouane, Tadjenanet, Tassadane Haddada, Teleghma ja Terrai Bainen.

Milan kautta kulkee maantie RN79. Maakunnan eteläosan läpäisevät valtatie A1 ja rautatie.

Maakunnassa harjoitetaan viljan viljelyä ja karjanhoitoa. Lisäksi on muun muassa rakennustarvike-, elintarvike- ja metalliteollisuutta. Milassa toimii Abdelhafid Boussoufin yliopisto. Nähtävyyksiin kuuluvat Milan vanha kaupunki, Sidi Ghanemin moskeija, Ksar El Aghan palatsi Ferdjiouassa ja seudun kuumat lähteet.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Monographie Wilaya de Mila *Aniref*. Viitattu 16.6.2023.

Aiheesta muualla
----------------

* Milan matkailusivusto (arabiaksi), (ranskaksi), (englanniksi)

AlgeriaAlgerian maakunnat

* Adrar
* Aïn Defla
* Aïn Témouchent
* Alger
* Annaba
* Batna
* Béchar
* Béjaïa
* Béni Abbès
* Biskra
* Blida
* Bordj Badji Mokhtar
* Bordj Bou Arreridj
* Bouira
* Boumerdès
* Chlef
* Constantine
* Djanet
* Djelfa
* El Bayadh
* El Meghaïer
* El Meniaa
* El Oued
* El Tarf
* Ghardaïa
* Guelma
* Illizi
* In Guezzam
* In Salah
* Jijel
* Khenchela
* Laghouat
* Mascara
* Médéa
* Mila
* Mostaganem
* M’Sila
* Naâma
* Oran
* Ouargla
* Ouled Djellal
* Oum el Bouaghi
* Relizane
* Saïda
* Sétif
* Sidi Bel Abbès
* Skikda
* Souk Ahras
* Tamanrasset
* Tébessa
* Tiaret
* Timimoun
* Tindouf
* Tipaza
* Tissemsilt
* Tizi Ouzou
* Tlemcen
* Touggourt
Aallonpituus \lambda .
**Aallonpituus** on paikan suhteen jaksollisen ilmiön kahden vierekkäisen samassa vaiheessa olevan pisteen välinen etäisyys. Esimerkiksi voidaan ottaa aallon kahden harjanhuipun välinen matka. 

Esimerkiksi trigonometristä sinifunktiota {\displaystyle \sin(kx)} vastaavan aallon aallonpituus {\displaystyle \lambda =2\pi /k}, koska funktio toistuu samanlaisena {\displaystyle 2\pi /k} välein, missä k on aallon aaltoluku.

Jos funktio {\displaystyle g:\mathbb {R} \to \mathbb {R} } on aallon amplitudifunktio (aaltomuoto), ja \lambda  on aallonpituus, niin {\displaystyle g(x+\lambda )=g(x)} kaikille {\displaystyle x\in \mathbb {R} }.

Aalto-opin perusyhtälö
----------------------

Aalto-opin perusyhtälön mukaan jaksollisen, vakionopeudella etenevän aallon aallonpituus on

\lambda\,=\frac{v}{f}\,,
missä v on aallon etenemisnopeus ja f on aallon taajuus.

Sähkömagneettisen säteilyn etenemisnopeus tyhjiössä on 299 792 458 m/s (valonnopeus).

De Broglien aallonpituus
------------------------

*Pääartikkeli: De Broglien aallonpituus*
Louis de Broglie ehdotti, että fotoni ei ole ainoa hiukkanen, jolla on sekä hiukkasluonne että aaltoluonne. Hän esitti että massallinen hiukkanen, jonka liikemäärä on p, käyttäytyy kuten aalto, jonka aallonpituus on

\lambda\,=\frac{h}{p}\,,
missä h on Planckin vakio.

Katso myös
----------

* Aalto
* Aaltoloukku
* Dopplerin ilmiö
* Fourier-muunnos
* Siniaalto
* Sähkömagneettinen spektri
* Taajuus

Lähteet
-------

1. ↑  Nobel, Park S.: *Physicochemical and environmental plant physiology*, s. 180. 4. painos. Academic Press, 2009. ISBN 9780123741431. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Aallonpituus**.
* Karttunen, Hannu: Aallonpituus, taajuus.
Meduusa
**Meduusa** on Epäinhimillisten kuningasperheen jäsen, Mustan Salaman serkku ja myöhemmin puoliso. Heillä on yhteinen lapsi Ahura.
Kuten miltei kaikki epäinhimilliset, myös Meduusa kävi läpi mutageenikäsittelyn.

Meduusa on lähes ihmisen näköinen. Hänellä on kuitenkin paksut ja pitkät, lepotilassa maahan asti ulottuvat hiukset, joita hän voi käyttää tahdonvoimansa avulla kuin mustekalan lonkeroita. Medusa nostaa hiustensa avulla noin tonnin.Hän pystyy haihduttamaan esineitä taikavoimillaan ja jäädyttämään.

Meduusa rakastaa Mustaa Salamaa sokeasti ja tottelee tätä ehdottomasti. Vain Ahuran syntyessä hän esitti lieviä vastalauseita mutageenikäsittelyä vastaan. 

Ensiesiintymisensä hän teki kun Velho sai muistinmenetystä poteneen Meduusan petkutettua Kauhunelosten jäseneksi. Yritys päättyi nolosti: Näkymätön Nainen sotki Meduusan hiukset Ansamiehen liimalla - ja tästä selvittyään Meduusan muisti olikin jo palannut ja hän palasi kansansa luo.

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * n
* k
* m
Epäinhimilliset |
| --- |
|  |
| 
* Stan Lee
* Jack Kirby

 |
|  |
| Jäsenet | 

|  |  |
| --- | --- |
| Kuningasperhe | 
* Gorgon
* Karnak
* Kristalli
* Lukkoleuka
* Maximus
* Meduusa
* Musta Salama
* Triton

 |
|  |
| Muut | 
* Daisy Johnson
* Kuutyttö
* Lash
* Neiti Ihme

 |

 |
|  |
| Sivuhahmot | 
* Elohopea
* Galaksin Vartijat
* Hopeasurffari
* Ihmeneloset
* Kostajat
* Kriit
* Ryhmä-X
* Uatu

 |
|  |
| Viholliset | 
* Annihilus
* Blastaar
* Galactus
* Maximus
* Skrullit
* Thanos

 |
|  |
| Muut mediat | *Inhumans* |

 |
*Tämä artikkeli käsittelee elokuvaneuvosta. Jalkapalloilijasta on erillinen artikkeli.*
**Juha Matti Tapio "Jussi" Mäkelä** (s. 14. maaliskuuta 1956 Tampere) on suomalainen elokuvaneuvos ja kauppatieteiden maisteri. Hän toimii The Walt Disney Company Nordicin toimitusjohtajana.

Jussi Mäkelä aloitti uransa perheyhtiö Kinostossa ja oli perustamassa Jukka Mäkelän ja Markku Koistisen kanssa vuonna 1986 nykyistä Finnkinoa. 1990-luvulla Disney perusti haarakonttorin Suomeen, ja Mäkelä aloitti uudessa yhtiössä toimitusjohtajana.

Jussi Mäkelälle myönnettiin elokuvaneuvoksen arvonimi joulukuussa 2015. Edellisen kerran arvonimi myönnettiin vuonna 2002 tuottaja-toimitusjohtaja Jukka Mäkelälle, Jussi Mäkelän serkulle. Mäkelälle myönnettiin elokuva-alan kultainen ansiomerkki vuonna 2007.

Mäkelä kilpaili ammunnassa 1970- ja 1980-luvuilla. Los Angelesin olympialaisissa 1984 hän sijoittui skeet-ammunnassa 36:nneksi. MM-kilpailuissa hän sijoittui kymmenenneksi vuonna 1977 ja EM-kilpailuissa hän oli 13:s vuonna 1981 ja 18:s vuonna 1984. Hänen isänsä Tuukka Mäkelä oli myös ampuja ja elokuva-alan toimija.

Lähteet
-------

1. 1 2  Siukonen, Markku: *Urheilukunniamme puolustajat – Suomen olympiaedustajat 1906–2000*, s. 210. Graface Jyväskylä, 2001. ISBN 951-98673-1-7.
2. ↑  Jussi Mäkelä *Olympedia*. Viitattu 18.4.2022. (englanniksi)
3. ↑  Jussi Mäkelästä elokuvaneuvos *Filmikamari.fi*.  29.12.2015.  Arkistoitu 12.3.2016. Viitattu 12.3.2016.
4. 1 2  Puurtinen, Toni: Jussi Mäkelä on Suomen herra Disney: "Olen aina tiennyt, että yleisöä kyllä tulee, kunhan tehdään oikeanlaisia elokuvia" *Helsingin Sanomat*.  7.10.2015. Viitattu 18.4.2022.
5. ↑  Juha "Jussi" Mäkelä sai elokuvaneuvoksen arvonimen *Elokuvauutiset.fi*.  22.12.2015. Viitattu 12.3.2016.
6. ↑  Filmikamari | Jussi Mäkelästä elokuvaneuvos *www.filmikamari.fi*. Viitattu 26.9.2022.
Sarkolan kylätietä vuonna 2007
**Sarkola** on kylä ja alue Nokian kaupungin eteläosassa entisen Suoniemen kunnan alueella Sastamalan kunnanrajan tuntumassa. Sarkolan alueeseen kuuluvat Sarkolan kylän lisäksi Suoniemen eteläiset kylät.

Sarkolan ja Vahalahden kylät on määritelty valtakunnallisesti merkittäviksi rakennetuiksi kulttuuriympäristöiksi. Niiden kyläkeskukset edustavat perinteistä suhteellisen tiivistä rakennuskantaa jyrkkien rinteiden juurella. Sarkolan läpi kulkee Valtatie 12, jonka varrella on jyrkkä Sarkolan notko. Notkon pohjalla virtaa Kuloveden Sarkolanlahteen laskeva Lanajoki.

Sarkolan seutu on asutettu jo esihistoriallisella ajalla. Alueelta on löytynyt kivikautisia asuinpaikkoja. Nykyinen kyläkanta on syntynyt varhaiskeskiajalla. Alkujaan Sarkola on kuulunut Karkun pitäjään, josta Suoniemi itsenäistyi 1868. Suoniemi liittyi Nokiaan vuonna 1973.

Lähteet
-------

1. ↑  Jaa mikä Sarkola? Sarkolan kylän sivusto. Viitattu 26.7.2015.
2. 1 2  Sarkolan ja Vahalahden kyläkeskukset Museovirasto. Viitattu 26.7.2015.

Aiheesta muualla
----------------

* Sarkolan kylän sivusto
Revaz Tškheidze vuonna 1966.
**Revaz (Rezo) Tškheidze** (georg. რევაზ (რეზო) ჩხეიძე, ven. Реваз (Резо́) Дави́дович Чхеи́дзе, *Revaz (Rezo) Davidovitš Tšheidze*; 8. joulukuuta 1926 Kutaisi – 3. toukokuuta 2015) oli georgialainen elokuvaohjaaja, näyttelijä, käsikirjoittaja ja tuottaja.

Revaz Tškheidze opiskeli Tbilisin teatteri-instituutissa vuosina 1943–1946 ja valmistui Neuvostoliiton elokuvakoulusta VGIK:istä vuonna 1953. Hän aloitti uransa dokumenttielokuvien ohjaajana. Vuonna 1955 hän ohjasi Tengiz Abuladzen kanssa lyhytelokuvan *Magdanas Lurdža* (ven. *Lurdža Magdany*), joka sai palkinnon Cannesin elokuvajuhlilla.

Tšhkeidzen ensimmäinen itsenäinen ohjaustyö oli neorealistissävyinen nuorisokuvaus *Tšveni ezo* (*Naš dvor*, 1957). Hänen suurimpia taiteellisia menestyksiään oli *Sotilaan isä* (*Džariskatsis mama*, ven. *Otets soldata*, 1965). Sen sankari on Sergo Zakariadzen esittämä nimihahmo, joka joutuu toisen maailmansodan rintamalle kadonnutta poikaansa etsiessään. Elokuvaa on pidetty yhtenä georgialaisen elokuvan parhaista saavutuksista. *Taimet* (*Nergebi*, ven. *Sažentsy*, 1973) sai yleisliittolaisen elokuvafestivaalin palkinnon. Opportunistinen puoluedraama *Mšobliuro tšemo mitsav* (*Tvoi syn, zemlja*, myös *Povest o sekretare raikoma*, 1980) sai yleisliittolaisen elokuvafestivaalin pääpalkinnon sekä vuonna 1986 Lenin-palkinnon, josta ohjaaja kieltäytyi vuonna 1991. Neuvostoliittolais-espanjalaista suurtuotantoa *Tskhovreba Don Kikhotisa da Santšo Pantšosi* (*Žitie Don Kihota i Santšo*, 1988) pidettiin aikanaan epäonnistuneena.

Tškheidze liittyi NKP:hen vuonna 1958. Hän työskenteli elokuvastudio Kartuli pilmin ja Rustavelin teatteri-instituutin elokuvaosaston johtajana. Hän oli myös Georgian kommunistipuolueen keskuskomitean jäsen vuodesta 1977 ja Neuvostoliiton korkeimman neuvoston edustaja vuosina 1974–1984. Ohjaaja sai Neuvostoliiton kansantaiteilijan arvonimen vuonna 1980.

Lähteet
-------

1. ↑
2. 1 2  Entsiklopedija kino *dic.academic.ru*. Viitattu 26.5.2014. (venäjäksi)
3. 1 2 3 4 5  *Kino: entsiklopeditšeski slovar*, s. 491. Moskva: Sovetskaja entsiklopedija, 1986.
4. 1 2 3  Rollberg, Peter: *Historical Dictionary of Russian and Soviet Cinema*, s. 147–148. Lanham, Maryland; Toronto; Plymouth, UK: The Scarecrow Press, 2009. ISBN 978-0-8108-6268-5.
5. 1 2  *Bolšoi entsiklopeditšeski slovar, tom 2*, s. 646. Moskva: Sovetskaja entsiklopedija, 1991. ISBN 5-85270-044-4.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Yhdysvallat
* Korea
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |