recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Najib Azmi Mikati** (arab. نجيب ميقاتي‎, *Najīb Mīqātī*; s. 24. marraskuuta 1955) oli Libanonin pääministeri 2011-2014. Hän oli 1998–2004 kolmen hallituksen julkisten töiden ja liikenneministeri. Huhti–heinäkuussa 2005 hän oli väliaikaishallituksen pääministeri. Pääministeri Saad Haririn hallitus väistyi tammikuussa 2011 ja Mikati muodosti uuden hallituksen 13. kesäkuuta 2011. Siinä enemmistönä on Hizbollah liittolaisineen.

Mikati on opiskellut American University of Beirutilla, Inseadilla ja Harvardin yliopistossa.

Najib Mikati on yksityisen M1 Groupin perustajia. Hän oli perustamassa veljensä Tahan kanssa 1982 INVESTCOMia, joka toi kännykkäverkot uusille markkinoille Sudaniin, Liberiaan ja Jemeniin, ja yhdistyi eteläafrikkalaisen MTN Groupin kanssa, kun sen osakkeet noteerattiin Lontoon ja Dubain pörsseissä. Hän tienasi kaupasta 5,5 miljardia Yhdysvaltain dollaria.

Mikati johtaa Harakat Majd -puoluetta, jolla on Libanonin parlamentissa kaksi paikkaa.
Häntä pidetään maltillisesti Syyrian-mieleisenä. Mikati on uskonnoltaan sunni Libanonin vallanjakosopimuksen mukaisesti. Häntä tukevat kuitenkin šiialaiset, kuten Hizbollah. Tämän vuoksi jotkut sunnikansanedustajat pitävät Mikatin nousua pääministeriksi Hizbollahin vallankaappauksena ja nimittävät Mikatia petturiksi. Häntä vastustettiin mielenosoituksissa ja katumellakoissa.

Yhdysvaltain ulkoministeri Hillary Clinton on varoittanut, että Hizbollahin dominoima hallitus haittaisi Yhdysvaltain ja Libanonin suhteita.

Vuonna 2013 Mikatin hallitus ei päässyt sopuun lähestyvistä vaaleista. Niitä lykättiin marraskuuhun 2014. Tammam Salam kutsuttiin perustamaan uusi koalitiohallitus. Hallituskriisi kesti helmikuuhun 2014.

Vuonna 2021 Mikalista tuli jälleen pääministeri maan oltua yli vuoden ilman hallitusta, ja presidentin erottua lokakuussa 2022 hän toimii myös vt. presidenttinä.

Najib Mikati on menestynyt liiketoimissaan taloudellisesti äärimmäisen hyvin. Mikati ja hänen veljensä ovat Libanonin kaksi rikkainta miestä. Entisen pääministerin Najib Mikatin omaisuuden arvoksi arvioidaan noin 2,5 miljardia dollaria, joten hän kuuluu maailman 1000 rikkaimman ihmisen joukkoon. Lokakuussa 2019 Najib Mikatia epäiltiin korruptiosta ja taloudellisista väärinkäytöksistä.

Lähteet
-------

* 

### Viitteet

1. ↑  Libanoniin saatiin uusi hallitus *HS.fi*.  13.6.2011. Helsingin Sanomat. Viitattu 17.4.2012.
2. ↑
3. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive)
4. ↑
5. ↑
6. ↑  Lebanon: Leaders BBC. Viitattu 5.10.2014.
7. ↑  Lebanon country profile *BBc Country News*. Viitattu 27.11.2022.
8. ↑  Mikati’s makeshift Lebanese government to assume presidential powers *Arab News*. Viitattu 27.11.2022.
9. ↑  Lebanon’s richest man indicted. Who is Najib Mikati? *gulfnews.com*. Viitattu 17.12.2019. (englanniksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa

 |

 |
**Kanaalisaaret** (engl. *Channel Islands*) eli **Santa Barbaran saaret** (engl. *Santa Barbara Islands*) on saariryhmä Yhdysvaltojen Kalifornian osavaltion eteläosan rannikon edustalla. Saariston pituus on noin 240 km ja saaret ovat noin 20–115 km päässä Kalifornian rannikosta.

Saaristo jakautuu kahteen ryhmään, pohjoisiin ja eteläisiin saariin. Pohjoiset saaret koostuvat kolmesta suuremmasta saaresta, joita ovat San Miguel, Santa Rosa ja Santa Cruz, sekä kolmesta pikkusaaresta muodostuvasta Anacapan saariryhmästä. Eteläiset saaret koostuvat puolestaan neljästä saaresta, joita ovat Santa Barbara, San Nicolas, Santa Catalina ja San Clemente. Kanaalisaarista pinta-alaltaan suurin on Santa Cruz, joka on pinta-alaltaan noin 254 km2. Pienimmät saaret ovat Anacapan saariryhmään kuuluvat pikkusaaret, joiden pinta-ala on noin 1,6 km2. Pohjoiset saaret sekä eteläisiin saariin kuuluva Santa Barbaran saari kuuluvat Kanaalisaarten kansallispuistoon (*Channel Islands National Park*).

Kaikki saaret ovat kallioisia ja niillä on meriveden täyttämiä luolia. Saarista vain Santa Cruzin ja Santa Catalinan saarilla on metsää, joka koostuu havupuista. Saarten kasvisto koostuu suurelta osin välimerenkasvillisuuden pensastosta ja ruohoista. Saarilla elää monia hylje- ja merilintulajeja, muun muassa kalifornianmerileijonia.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Channel Islands (islands, California, United States) *Encyclopædia Britannica*. Viitattu 7.12.2021. (englanniksi)
**Ray Milton Blanchard** (s. 9. lokakuuta 1945 Hammonton, New Jersey, Yhdysvallat) on amerikkalais-kanadalainen seksologi, joka tunnetaan parhaiten hänen transsukupuolisuutta, pedofiliaa ja seksuaalisia suuntautumisia koskevasta tutkimuksestaan. Näiden lisäksi Blanchard on julkaissut tukimuksia  fallometriasta ja eräistä parafilioista, kuten hypoksifiliasta.

Tieteellinen työ
----------------

### Transnaisten klusterit

Blachard tunnetaan erityisesti transsukupuolisuutta koskevasta typologiastaan. 1980-luvulla kehittämänsä luokittelun mukaan miehestä naiseksi -transihmiset jakautuvat kahteen klusteriin: homoseksuaalisiin ja autogynefiileihin transihmisiin. Ensimmäisen ryhmän sukupuolidysforian taustalla on se, että he ovat käytökseltään ja olemukseltaan feminiinisiä. Jälkimmäisen ryhmän dysforian taustalla sen sijaan on seksuaalinen kiihottuminen ajatuksesta naisena olemisesta. Blanchardin teoriat ovat herättäneet kritiikkiä transyhteisössä.

### Veljesten syntymäjärjestys (FBO)

Veljesten syntymäjärjestykseen (engl. *fraternal birth order*, *FBO*) liittyvä selitys on varmin ja tieteellisesti todistettu miesten homoseksuaalisuuden aiheuttaja. Siinä jokaisen nuoremman veljen todennäköisyys olla homoseksuaali kasvaa 33 prosentilla. Selityksessä on kyse raskaana olevan äidin immuunireaktiosta, jossa on vasta-aineita Y-kromosomiin liittyvää neurologiselle kehitykselle tärkeää neuroligiini 4 (NLGN4Y) -proteiinia vastaan. Blanchardin arvion mukaan 15–29 prosenttia miespuolisista homoseksuaaleista on homoseksuaaleja tämän selityksen vuoksi. Vaikutus on silti pieni vaikka miehellä olisi useampi isoveli.

Katso myös
----------

* J. Michael Bailey

Lähteet
-------

1. ↑  Ray Blanchard - University of Toronto Faculty of Medicine *individual.utoronto.ca*. Viitattu 13.10.2021. (englanniksi)
2. ↑  Bancroft, John: *Human Sexuality and its Problem*, s. 290–291. Elsevier, 2009. ISBN 978-0-443-05161-6.
3. ↑  Dreger, A. D.: The Controversy Surrounding The Man Who Would Be Queen: A Case History of the Politics of Science, Identity, and Sex in the Internet Age *Archives of Sexual Behavior*.  2009. Viitattu 13.10.2021. (englanniksi)
4. ↑  ncbi.nlm.nih.gov
5. ↑  pnas.org (Arkistoitu – Internet Archive)
6. ↑  psmag.com


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Israel
* Yhdysvallat
* Australia
* Alankomaat

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii
* Google Scholar
* ORCID

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Trove

 |

 |
**Seija Rustholkarhu** (20. marraskuuta 1932 Hollola – 25. huhtikuuta 2023 Vihti) oli suomalainen kuvanveistäjä. 

Rustholkarhu opiskeli Taideteollisessa oppilaitoksessa 1951 alkaen ja Suomen Taideakatemiassa 1954 alkaen. Opintojen päätyttyä vuonna 1958 Rustholkarhu osallistui Nuorten näyttelyyn. Rustholkarhu osallistui aktiivisesti näyttelyihin. Hänen teoksiaan on ollut esillä muun muassa mitalitaiteen näyttely Fidemissä monena vuonna.

*Ari*, Lohja 1984.
Rustholkarhu sai Suomen Taideakatemian 3-vuotisnäyttelyn palkinnon vuonna 1959. Hvitträskissa on Rustholkarhun teos vuodelta 1971, nimeltään "Kissanpäivät", ja hänen teoksiaan on muun muassa Ateneumin taidemuseon kokoelmissa.

Rustholkarhun ateljee sijaitsee Vihdin kirkonkylällä Niuhalan vanhassa kansakoulurakennuksessa.

Lähteet
-------

* Seija Rustholkarhu, Sculptor[vanhentunut linkki]
* Niuhalan vanha kansakoulu, Vihti.fi (Arkistoitu – Internet Archive)

### Viitteet

1. ↑  Muistokirjoitus | Seija Rustholkarhu 1932–2023 *Helsingin Sanomat*.  31.10.2023. Viitattu 31.10.2023.
**Jan Paulsen** (s. 5. tammikuuta 1935 Narvik, Norja) on adventistinen teologi, joka toimi kirkkonsa pääkonferenssin puheenjohtajana. Hänet valittiin tehtävään 1. maaliskuuta 1999, ja kesäkuussa 2010 hänen seuraajakseen valittiin Ted N. C. Wilson. Ennen nimitystään Paulsen oli toiminut pääkonferenssin varapuheenjohtajana vuodesta 1995, ja tätä aiemmin hän oli toiminut sen transeurooppalaisen jaoksen johdossa vuodesta 1983.

Paulsen syntyi adventistivanhemmille ja sai kasteen 14-vuotiaana. Hän meni vuonna 1955 naimisiin Kari Trykkerudin kanssa. Parille syntyivät lapset Laila (1961), Jan-Rune (1963) ja Rein Andre (1970). 

Paulsen opiskeli Andrewsin yliopistossa, Potomacin yliopistossa ja Tübingenin yliopistossa. Hän sai viimeksi mainitusta tohtorin arvon. Helmikuussa 2012 hänen uutisoitiin tulleen nimitetyksi Kuninkaallisen norjalaisen ansioritarikunnan komentajaksi.

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Saksa
* Yhdysvallat
* Latvia

 |

 |

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Jan Paulsen
**Tutkiva tuomio** on seitsemännen päivän adventistien käsitys taivaassa parhaillaan käytävästä oikeudenkäynnistä, joka edeltää Jeesuksen paluuta (Ilm. 14:6–7, 14–20). Oikeudenkäynti alkoi adventistien uskon mukaan syksyllä vuonna 1844, kun Danielin ennustus 2300 profeetallisesta illasta ja aamusta täyttyi (Dan. 8:9–14). Sen on määrä päättyä armon ajan päättyessä (Ilm. 15:5–8). Tämän jälkeen maailma kokee Ilmestyskirjan seitsemän vitsausta ja Kristuksen toisen tulemisen eli paruusiaan kirkkaudessaan (Ilm. 16–19). Oikeudenkäynnissä paljastetaan kaikkien uskovien kohtalo eli taivaskelpoisuus alkaen Aadamista ja Eevasta aina viimeisten päivien kristittyihin saakka. Tutkivassa tuomiossa tuomarina ja puolustusasianajajana toimii Jeesus Kristus. Saatana on aina syyttänyt Jumalaa. Oikeudenkäynnin tarkoitus on osoittaa Jumalan oikeudenmukaisuus ja vanhurskaus suhteessa yksittäisten ihmisten kohdalla tehtyyn päätökseen pelastuksesta tai kadotuksesta. Sen tulokset osoittavat, ketkä ovat todellisia Jumalan lapsia ja Jeesuksessa oikeutettuja ikuiseen elämään, ja ketkä ovat vain nimellisesti kantaneet Jumalan lapsen nimeä olematta sitä todellisesti. Oikeudenkäynti käydään, jotta taivaallisilla olennoilla olisi mahdollisuus ymmärtää Jumalan päätökset ja niiden perusteet. Tämä taivaallinen oikeudenkäynti on adventistien mukaan osa Jeesuksen ylipapillista välitystyötä taivaan pyhäkössä (Hepr. 8:1–2).

Tämän adventisteille ainutlaatuisen käsityksen viimeisestä tuomiosta kristittyjen kohdalla kehittivät alkujaan Hiram Edson, O. R. L Crosier ja. F. B. Hahn tutkittuaan Raamattua ns. suuren pettymyksen jälkeen. He esittelivät ajatuksen suuremmalle adventistien joukolle, joka hyväksyi näkemyksen vuoden 1848 sapattiseminaareissa, joissa muodostettiin seitsemännen päivän adventistien perusluontaiset opinkohdat. Ellen G. White tuki tätä käsitystä Jeesuksen ylipappeudesta ja viimeisestä tuomiosta.

Lähteet
-------

1. ↑  Ks. P. Gerard Damsteegt, *Foundations of the Seventh-day Adventist Message and Mission* (Berrien Springs, MI: Andrews University Press, 1977).
Ted N. C. Wilson
**Ted N. C. Wilson** (s. 10. toukokuuta 1950 Takoma Park, Maryland) on yhdysvaltalainen adventistinen teologi, joka valittiin seitsemännen päivän adventistien pääkonferenssin puheenjohtajaksi heinäkuussa 2010. Myös hänen isänsä Neal C. Wilson toimi aikoinaan kirkon johdossa. Wilson aloitti toimintansa adventistipastorina vuonna 1974. Hänen puolisonsa on Nancy Louise Vollmer Wilson. Pari meni naimisiin vuonna 1975, ja heillä on kolme tytärtä.*tarvitaan parempi lähde*

Wilson on palvellut kirkkoaan Yhdysvaltain lisäksi Länsi-Afrikassa sekä Moskovassa, jossa hän toimi kirkon Euro-Aasian jaoksen johdossa (1992–1996). Vuonna 2000 Wilson valittiin pääkonferenssin varapuheenjohtajaksi. Hänellä on tohtorin arvo New Yorkin yliopistosta, ja lisäksi hän on valmistunut Andrewsin ja Loma Lindan yliopistoista.

Lähteet
-------

1. 1 2  Adventist.org: Welcome to the Office of the President


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Yhdysvallat
* Latvia
* Tšekki

 |

 |
Mike Henry vuonna 2009.
**Mike Henry** (s. 1965 Pontiac, Michigan) on yhdysvaltalainen käsikirjoittaja, tuottaja, koomikko ja ääninäyttelijä. Hänet tunnetaan parhaiten *Family Guy* -animaatiosarjan Cleveland Brownina, jota hän ääninäytteli vuoteen 2021 asti. Henry joutui luopumaan tästä roolistaan piirrossarjassa, koska hän on ihonväriltään valkoinen. Henry on käsikirjoittanut ja tuottanut Family Guyta ja ääninäytellyt sarjan muitakin hahmoja kuten Herbertiä ja Brucea. Henry ja ohjelman luoja Seth MacFarlane perustivat yhdessä spin-off-sarjan *The Cleveland Show* vuonna 2009. Se keskittyi Cleveland Brownin elämään uuden perheensä kanssa.

Lähteet
-------

1. ↑  Andy Swift, Andy Swift: Family Guy Reveals New Actor Voicing Cleveland Brown in Season 19 *TVLine*.  25.9.2020. Viitattu 28.8.2021. (englanniksi)
2. ↑  Leah Asmelash CNN: Mike Henry will no longer voice Cleveland on 'Family Guy' *CNN*. Viitattu 1.10.2021.


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Yhdysvallat

 |

 |
**Iranin presidentti** on Iranin islamilaisen tasavallan hallituksen päämies ja maan toiseksi korkein virka heti uskonnollisen johtajan jälkeen. Perustuslain mukaan presidentin tehtävänä on toimeenpanna parlamentin hyväksymät ja valvojien neuvoston tarkastamat lait, allekirjoittaa kansainväliset sopimukset, antaa talousarvion sekä nimittää ministerit, kuvernöörit ja suurlähettiläät. Presidentillä on kuitenkin vain vähän sananvaltaa ulkopolitiikassa, armeijan hallinnassa ja ydinvoimapolitiikassa, joista vastuu on osittain tai kokonaan uskonnollisella johtajalla. Uskonnollisella johtajalla on myös mahdollisuus erottaa presidentti.

Valinta
-------

Presidentinvaalit käydään neljän vuoden välein ja sama henkilö voidaan valita presidentiksi vain kahdelle peräkkäiselle kaudelle. Viimeksi vaalit pidettiin 14. kesäkuuta 2013 ja ne voitti Hasan Ruhani. Vaalien ehdokkaat hyväksyy valvojien neuvosto, joka hyväksyy yleensä vain kourallisen ilmoittautuneista ehdokkaista. Vuoden 2013 vaaleissa ehdokkaita oli kuusi, vaikka ilmoittautujia oli peräti 686 (valvojien neuvoston hyväksymiä ehdokkaita oli alun perin kahdeksan, joista kaksi kuitenkin luopui ehdokkuudestaan). Muun muassa kaikkien 30 naisen ehdokkuus hylättiin.

Päästäkseen presidenttiehdokkaaksi henkilön täytyy olla 18 vuotta täyttänyt syntyperäinen iranilainen, Iranin kansalainen, luotettava ja hurskas sekä "vakuuttunut uskostaan islamilaisen tasavallan perusperiaatteisiin".

Katso myös
----------

* Luettelo Iranin presidenteistä

Lähteet
-------

1. ↑  Iranin perustuslaki (englanniksi)
2. ↑  Uudistusmielinen Ruhani Iranin presidentiksi *Helsingin Sanomat*.  15.6.2013. Viitattu 15.6.2013.
3. ↑  Töyrylä, Katriina: Kaksi kärkinimeä hyllytettiin Iranin presidentinvaaleista *Yle Uutiset*.  21.5.2013. Viitattu 15.6.2013.
4. ↑  Kangarlou, Tara & Payne, Ed: 2 candidates withdraw from Iran elections *CNN.com*.  11.6.2013. Viitattu 15.6.2013.
Kenneth Clarke
**Kenneth Harry "Ken" Clarke** (s. 2. heinäkuuta 1940) on brittiläinen konservatiivipoliitikko, joka toimi toukokuusta 2010 vuoteen 2014 David Cameronin hallituksen oikeusministerinä ja lordikansleriina.

Clarkella oli joukko ministerinasemia jo Thatcherin ja Majorin hallituksissa ja hän oli 1990-luvulla viimeisenä konservatiivien valtiovarainministerinä 1993–1997 ennen työväenpuolueen valtakautta nostamassa Britanniaa lamasta. Hänen euromyönteisyyttään pidetään syynä siihen, ettei hän itse ikinä noussut puolueen johtoon kolmesta yrityksestä huolimatta.

Clarke opiskeli oikeustiedettä Cambridgessa Gonville and Caius Collegessa. Jo opiskeluaikoinaan hän oli Cambridgen yliopiston konservatiiviopiskelijoiden järjestön puheenjohtaja.

Parlamenttiin hänet valittiin vuonna 1970 Rushcliffestä Nottinghamshiresta. Hän oli hallituksessa yhtäjaksoisesti koko Margaret Thatcherin pääministerikauden, vuodesta 1979 lähtien. Hänen ensimmäinen tehtävänsä oli nuorempana ministerinä kuljetusministeriössä ja terveysministeriössä (1982–1985). Varsinaiseksi hallituksen jäseneksi hän pääsi valtiovarainministeriön kolmantena ministerinä (Paymaster General). Myöhemmin hän toimi työministerinä (1985–1987), Lancasterin kanslerina ja kauppa- ja teollisuusministerinä (1987–1988), terveysministerinä ja opetusministerinä Sir Geoffrey Howen eron jälkeisessä ministeriasemien kierrätyksessä.

Thatcherin eron jälkeen ja John Majorin pääministerikaudella Clarke jatkoi opetusministerinä ja vuoden 1992 vaalien jälkeen sisäministerinä. Toukokuussa 1993 Clarke korvasi Norman Lamontin valtiovarainministerinä.
Hallituksessa Clarke halusi pitää yllä mahdollisuutta että Britannian ottaisi käyttöön euron, mitä konservatiivipuolueessa vastustettiin voimakkaasti.

Konservatiivien jäätyä oppositioon 1997 ja Majorin erottua Clarke asettui ehdolle puolueen johtoon. Thatcher asettui kuitenkin tukemaan hänen kilpailijaansa William Hagueta, joka voitti johtajakilvan helposti. Tämän jälkeen Clarke jätti puolueen eturivin tehtävät. Toisen kerran hän hävisi johtajaäänestyksen euroskeptiselle Iain Duncan Smithille. Kolmannen kerran hän pyrki puolueen johtoon 2005, mutta putosi jo ensimmäisellä kierroksella.

Puolueensa eturiviin Clarke palasi tammikuussa 2009, kun David Cameron nimitti hänet varjohallituksensa business- ja innovaatioministeriksi.

Lähteet
-------

1. ↑


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie
* UK Parliament

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
Suuri chartistien kokous Kennington Commonissa, Lontoossa vuonna 1848.
**Chartismi** (engl. *Chartism*) oli Isossa-Britanniassa toiminut poliittista ja sosiaalista uudistusta kannattanut työväenliike, joka toimi vuosien 1838–1850 välillä. Liike vaati poliittisten oikeuksien laajentamista ja äänioikeutta työväelle.

Nimen chartismi taustalla on lontoolaisen radikaalin William Lovettin toukokuussa vuonna 1838 laatima asiakirja, jota kutsuttiin kansanjulistukseksi, englanniksi *the people's charter.* Kansanjulistuksen pääkohtia olivat yleinen äänioikeus ("mies ja ääni"), vuosittaiset parlamentin istunnot, varallisuusehdon poistaminen vaalikelpoisuudelta, palkka parlamenttiin valituille edusmiehille, vaalisalaisuus ja tasaiset vaalipiirit. Lisäksi kansanjulistuksessa vaadittiin yleistä tuloveroa, uuden vaivaislain poistamista ja tehdaslakien säätämistä. Äänioikeutta oli laajennettu vuonna 1832, mutta työväestö piti laajennusta riittämättömänä. Lisäksi vuonna 1834 oli lakkautettu vanha vaivaishoitojärjestelmä, jonka tilalle oli tullut aiempaa ankarampi järjestelmä.

Vuonna 1839 annettiin parlamentille yli miljoonan henkilön allekirjoittama anomus kansanjulistuksen hyväksymisestä. Kun parlamentti hylkäsi anomuksen, poltti työväki 30 taloa Birminghamin kaupungissa. Seuraavana vuonna perustettiin kansallinen chartistien liitto. Chartismi vaikutti siihen, että vuonna 1847 hyväksyttiin parlamentissa laki 10-tuntisista työpäivistä tehtaissa.

Lähteet
-------

1. ↑  Taskutietojätti, Gummerus 1986 Jyväskylä, ISBN 951-20-2776-3, sivu 294
2. ↑  Chartism *britannica.com*.
3. 1 2  N. R. af Ursin: Työväenkysymyksiä I *marxists.org*.
**Juri Litujev** (11. huhtikuuta 1925 Irbit – 2. maaliskuuta 2003) oli neuvostoliittolainen 400 metrin aitajuoksija ja olympiamitalisti.

Litujev saavutti ensimmäisen arvokisamitalinsa Brysselin EM-kilpailuissa 1950 juostessaan maansa ennätyksen 52,4 s ja sijoittuessaan toiseksi. Myös Helsingin 1952 olympialaisissa hän saavutti hopeaa loppuajan ollessa 51,3 s. Vuonna 1953 hän alitti Neuvostoliiton mestaruuskilpailuissa ensimmäisenä eurooppalaisena 51 sekunnin rajan ajallaan 50,7 s, ja 20. syyskuuta 1953 Budapestissa hän juoksi uuden maailmanennätyksen 50,4 s. Edellisen kerran lajin maailmanennätys oli ollut eurooppalaisjuoksijan hallussa yli 26 vuotta aiemmin.

Bernin EM-kilpailuissa 1954 Litujev juoksi ajan 50,8 s mutta sijoittui hopealle, kun maanmies Anatoli Julin oli yllättäen häntä parempi. 13. lokakuuta 1954 Litujev juoksi Lontoossa Lontoo–Moskova-kaupunkiottelussa 440 jaardin aitajuoksun maailmanennätyksen ajalla 51,3. Melbournen 1956 olympialaisissa yhdysvaltalaiset ottivat kolmoisvoiton ja Litujev sijoittui neljänneksi ajalla 51,7 s. Tukholman EM-kilpailuissa 1958 hän voitti viimein Euroopan mestaruuden ajalla 51,1 s muiden jäädessä puolen sekunnin päähän tai kauemmaksi.

Juri Litujevin puoliso Valentina Litujeva (o.s. Bogdanova) voitti pituushypyn Euroopan mestaruuden vuonna 1950 ja oli vielä EM-hopealla vuonna 1958.

Lähteet
-------

* Hannus, Matti: *Yleisurheilu: Tuhat tähteä*, s. 174–175. WSOY, 1983. ISBN 951-0-11900-8.
* Quercetani, Robert L: *Kilpakenttien kuninkaat, 4. painos*, s. 251. , 1966.

### Viitteet

1. ↑  Pirhonen, Pentti: *Mitä Missä Milloin 1956*, s. 350. Kustannusosakeyhtiö Otava, 1955.
**Arthur Tell Schwab** (4. syyskuuta 1896 Bortewitz Saksa – 27. helmikuuta 1945 Siglingen Saksa) oli sveitsiläinen kilpakävelijä ja olympiamitalisti.

Schwab edusti Sveitsi olympialaisissa kolme kertaa, vuonna 1924 Pariisissa, vuonna 1932 Los Angelesissa sekä vuonna 1936 Berliinissä. Pariisissa hän sijoittui 10 kilometrin kävelyssä viidenneksi, Los Angelesissa hän joutui keskeyttämään 50 kilometrin kävelyssä ja Berliinissä hän saavutti hopeaa 50 kilometrin kävelystä. Olympiahopean lisäksi Schwab saavutti 50 kilometrin kävelystä EM-hopeaa vuoden 1934 EM-kilpailuista. Ennätyksikseen hän käveli 10 kilometrillä ajan 46:02.0 vuonna 1936 ja 50 kilometrillä ajan 4.31:32 vuonna 1935.

Arthur Tell Schwabin poika Fritz Schwab oli kaksinkertainen olympiamitalisti 10 kilometrin kävelystä.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Arthur Schwab (Arkistoitu – Internet Archive)


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Tilastopaja 🔒

 |

 |
Junaliikenne kulkee Marias Pass -solan läpi Kalliovuorten yli.

**Marias Pass** on vuoristosola Kalliovuorten vedenjakajalla Glacierin kansallispuiston läheisyydessä luoteisessa Montanassa Yhdysvalloissa. Solan matalin ylityskorkeus on 1 588 metriä. 

Solan löysi joulukuussa 1889 Great Northern Railwayn palveluksessa työskennellyt insinööri John Frank Stevens. Hänen tehtävänään oli löytää rautatielle matalin mahdollinen Kalliovuorten ylitys Montanassa. Solan olemassaolosta oli ollut huhuja, mutta ne varmistuivat vasta Stevensin ja tämän mustajalkojen heimoon kuuluneen intiaanioppaan, Coonsahin, löytäessä solan.

Sola osoittautui ihanteelliseksi reitiksi rautatielle, sillä solaa lähestyttäessä maasto oli avointa ja solaan johtava laakso oli yhdestä kymmeneen kilometriä leveä. Ylös solan huipulle johtavat rinteet muodostivat myös tasaisen nousun, joten rautatien linjaaminen ei vaatisi suuria maansiirtotöitä.

Marias Pass -patsas
Rautatien rakentaminen aloitettiin 1. elokuuta 1890 Fort Assiniboinesta alkaen. Solan länsirinteellä rautatien linjaus seuraa Flathead-joen pohjoishaaraa.

Solan läpi kulkeva rautatielinja on edelleen käytössä. Nykyisin nimellä Hi Line Route tunnetun rataosuuden omistaa BNSF Railway, ja se on osa BNSF:n Chicagosta Seattleen ulottuvaa päärataa. Myös U.S. Route 2 -valtatie kulkee solan läpi. Solan huipulla on John Frank Stevensin kunniaksi pystytetty patsas.

Lähteet
-------

1. ↑  Guthrie, C.W. (2004), *All Aboard for Glacier*, Farcountry Press: Helena, MT, 1-56037-276-1
**Eve Brenner** (s. 11. syyskuuta 1941, Saint-Chartier, Ranska) on ranskalainen oopperalaulaja. Hänen äänensä kattaa jopa viisi oktaavia.

Eve Brenner syntyi Saint-Chartierissa Ranskassa. Hänen vanhempansa olivat molemmat muusikoita. Isä, Ludwig Brenner, karkotettiin vuonna 1942 ja hän jätti vaimonsa, Jeannen huolehtimaan lapsista yksin. Perhe palasi Pariisiin sodan loputtua, missä Jeanne liittyi orkesteriin ja jätti lapset vanhempiensa luokse hoitoon. 14-vuotiaana Eve Brenner lopetti koulun ja liittyi äitinsä orkesteriin.

Brenner opiskeli oopperaa Pariisin konservatoriossa 20-vuotiaasta asti. Hän lauloi useissa elokuvissa, mukaan lukien *Rakkauden lähde*.

Brenner julkaisi useita singlejä ja EP:itä 1970-luvulta lähtien.

Singlet ja EP:t
---------------

* Le Matin Sur La Riviere, 1976, Pathe
* La Siciliene, 1977, Pathe
* L'enfant, 1979, Pathe
* A Comme Amour, 1979, Delphine Records
* Memories, 1980, Pathe
* "Hymne", 1980, Kebec-Disque
* Amoureuse, 1981, Philips/Phonogram
* Au nom de l'amour, Delphine Records
* Le reve d'Eve, 1984, Philip/Phonogram
* Ave Maria Norma, 1985, Carrier
* Keep going, 1987, CBS

Yksityiselämä
-------------

Brennerillä on kaksi lasta, laulaja Aude Brenner ja ohjaaja-käsikirjoittaja Gilles Paquet-Brenner.

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Suomi (KANTO)
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Helmut Bieler** (s. 1940 Gersfeld) on saksalainen säveltäjä. Hän opiskeli sävellystä Franz Xaver Lehnerin johdolla sekä pianonsoittoa Aldo Schoenin ja Friedrich Wührerin johdolla Hochschule für Musik und Theaterissa Münchenissä, jossa hän sai diplominsa 1960-luvun puolessavälissä. Hänen saamiinsa palkintoihin lukeutuvat Nürnbergin kaupungin Kulturförderungspreis (1980), Bayreuthin kulttuuripalkinto (1992) ja Baijerin taiteiden akatemian musiikin Friedrich Baur -palkinto (2008).

Bielerin teoksia on esitetty Saksan lisäksi Itävallassa, Brasiliassa, Kroatiassa, Tšekissä, Tanskassa, Alankomaissa, Portugalissa, Venäjällä, Sloveniassa ja Yhdysvalloissa. Kerran hänen musiikkiaan esitettiin Amsterdamin Kansainvälisellä Gaudeamus-musiikkiviikolla, ja vuonna 1983 hänen tuotantoaan kuultiin ISCM:n maailman musiikkipäivillä Århusissa (1983).

Bieler perusti vuonna 1980 Bayreuthissa Ensemble Musica Vivan, jonka taiteellisena johtajana, kapellimestarina ja pianistina hän on toiminut. Hän opetti vuosina 1979–2004 Bayreuthin yliopistossa, jonka musiikkipedagogiikan professori hän oli vuodesta 1988.

Bielerin kustantaja on Keturi Musikverlag. Hänen teostensa joukossa ovat yksinäytöksinen ooppera *Memorandum für eine Grabklingel* (1983), *Musik für Orchester* (1996) ja pianokonsertto (2008) sekä lukuisia sävellyksiä eri kamarikokoonpanoille, pianolle, cembalolle ja uruille(

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  The Living Composers Project: Helmut Bieler


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Yhdysvallat
* Tšekki

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Henkilöt | 
* BMLO
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana

 |

 |
**Alfe Menashe** on Israelin siirtokunta Palestiinan Länsirannalla Israelin vastaisen rajan tuntumassa. Sen asukasluku oli vuoden 2018 lopussa 7 865.

Maantiede
---------

Alfe Menashe ilmakuvassa.
Alfe Menashe sijaitsee Israelin miehittämällä Palestiinan Länsirannalla. Paikan korkeus merenpinnasta on noin 330 metriä.

Historia
--------

Alfe Menashen perustaminen oli osa vuoden 1981 niin sanottua seitsemän tähden suunnitelmaa, jonka laatijoita olivat tuolloiset puolustusministeri Ezer Weizman ja maatalousministeri Ariel Sharon. Suunnitelman mukaan Israel perusti useita siirtokuntia pitkin Länsriannan rajaa. Kansainvälisen lain mukaan miehitetyille alueille perustetut siirtokunnat ovat laittomia.

Ensimmäiset siirtolaiset saapuivat joka tapauksessa Alfe Menasheen vuonna 1983. Nimensä paikka sai viidennen Mooseksen kirjan kohdan 33:17 mukaan, jossa puhutaan "Manassen tuhatpäisistä joukoista". Oman kunnallisvaltuustonsa se sai vuonna 1985. Seuranneiden vuosien aikana siirtokunta joutui useiden terrori-iskujen kohteeksi ja huono turvallisuustilanne hidasti sen kasvua.

Väestö
------

Alfe Menashen asukasluku oli vuoden 2018 lopussa 7 865. Vuonna 2002 vastaava lukema oli 5 250.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Fred Skolnik ja Michael Berenbaum: *Encyclopaedia Judaica Volume 01 Aa-Alp*, s. 641. Thomson Gale, 2007. ISBN 978-0-02-865928-2. (englanniksi)
2. ↑  Martin Asser: Obstacles to Middle East peace: Borders and settlements *BBC News*. BBC. Viitattu 18.12.2019. (englanniksi)
3. ↑  List of localities, in Alphabetical order (pdf) Central Bureau of Statistics. Viitattu 18.12.2019. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Alfe Menashe** Wikimedia Commonsissa
**Kotia päin** on Ilkka Järvi-Laturin ohjaama suomalainen draamaelokuva vuodelta 1989. Sen ovat käsikirjoittaneet ohjaajan kanssa Outi Nyytäjä ja Annina Enckell. Pääosia näyttelevät Ilkka Koivula, Jonna Järnefelt, Leena Suomu ja Risto Tuorila.

Juoni
-----

Rikollisten suosimaa kapakkaa Oulussa pitävän Ellin (Suomu) poika Mika (Koivula) pääsee opiskelemaan Helsinkiin. Vankilasta vapautunut isäpuoli (Tuorila) vaatii poikaa palaamaan Ouluun.

Tuotanto
--------

Järvi-Laturi sanoi saaneensa alkusysäyksen elokuvan tekemiseen iltapäivälehden jutusta "Alamaailma kosti – ruumis löytyi satama-altaasta".

Elokuva oli ensimmäinen pitkä näytelmäelokuva paitsi ohjaaja Järvi-Laturille, myös pääosien nuorille Koivulalle ja Järnefeltille ja kuvaaja Kjell Lagerroosille.

Vastaanotto
-----------

*Kotia päin* sai ristiriitaisia arvioita. Sen tosipohjaisuutta kritisoitiin, vaikka tarina ei tarkoin seurannutkaan innoituksena olleita tapahtumia. *Helsingin Sanomien* Helena Ylänen piti sitä 1980-luvun ehkä parhaana kotimaisena. *The New York Timesin* Jane Maslin piti elokuvaa outona, totisena ja ankeana, näyttelijäsuorituksia epämääräisinä ja loppuratkaisua yllättävänä mutta ei valaisevana.

Ohjaaja Järvi-Laturi palkittiin elokuvasta Anjalankosken elokuvapalkinnolla, Pohjoismaisella elokuvapalkinnolla ja Parhaan käsikirjoituksen Jussilla. *Kotia päin* voitti Belfortin EntreVues-festivaalien yleisöpalkinnon, Rouenissa lehdistön palkinnon ja Salzburgissa parhaan näytelmäelokuvan palkinnon.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Sinisalo, Kati: "Mainetta päin. Ilkka Järvi-Laturi teki vaikuttavan debyytin", *Elävän kuvan vuosikirja 1990*, s. 102–105. Toim. Matti Apunen. Valtion Painatuskeskus, 1990. ISBN 951-861-951-4.
2. 1 2 3  *Kotia päin* Elonetissä.
3. ↑  Kotia päin ei innostanut The New York Timesin kriitikkoa.  *Helsingin Sanomat*, 7.4.1990, s. 77 / D10. Näköislehden aukeama (vain tilaajille).

Aiheesta muualla
----------------

* *Kotia päin* Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
* *Kotia päin* Elonetissä.

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * n
* k
* m
Ilkka Järvi-Laturi |
| --- |
|  |
| Pitkät elokuvat (ohjaus) | 
* Kotia päin (1989)
* Tallinnan pimeys (1993)
* Historiaa tehdään öisin (1999)

 |
|  |
| Lyhytelokuvat (ohjaus) | 
* Arsenikkia ja wanhoja peniksiä (1983)
* Pappa ja radio (1985)
* Muuan yö (1986)
* Kenkää korjaamassa (1986)
* Come with Us (1986)
* Enso Solaris (1987)
* Kaasari (1989)

 |

 |
**Agnes Marshall** (o.s. **Smith**, 24. elokuuta 1855 – 29. heinäkuuta 1905) oli brittiläinen keittokirjailija ja yrittäjä. Hän julkaisi useita keittokirjoja, aiheesta kertovaa lehteä, ja hän myi jäätelökoneita ja muotteja.

Elämäkerta
----------

Agnes Marshallin jäätelökoneen mainos.
Agnes Marshall (o.s Smith) syntyi 24. elokuuta 1855 Walthamstowissa Englannin Essexissä. Hänen isänsä oli virkailija John Smith ja äiti Susan. Perheen isä kuoli Agnesin ollessa vielä nuori. Äiti meni uudelleen naimisiin. Agnes alkoi laittaa ruokaa ilmeisesti jo lapsena, joskaan tarkkaan ei tiedetä, miten hän taidon oppi. Hänen aviomiehensä kertoi eräässä haastattelussa hänen "tehneen ruokaa lapsesta saakka" ja "opiskelleen kuuluisten kokkien kanssa Pariisissa ja Wienissä".

Agnes Marshall avioitui Alfred William Marshall kanssa vuonna 1878 Pyhän Yrjön kirkossa Hanover Squarella Lontoossa. Vuonna 1883 Agnes osti asunnon Mortimer Street -kadun varrelta. Tätä voidaan pitää epätavallisena, sillä naiset ylipäätään olivat saaneet oikeuden ostaa asuntoja vasta 1870. Agnes Marshall alkoi johtaa omaa kokkikouluaan. Alun hitaan liikkeellelähdön jälkeen hänen tunneilleen osallistui jopa 40 oppilasta viitenä tai kuutena päivänä viikossa.

Marshall jukaisi useita keittokirjoja. Jäätelöt muodostivat liikemahdollisuuden. Marshall oli alkanut myydä käsin veivattavia jäätelökoneitaä ja muotteja jäätelön tekoa varten. Vuoden 1894 teos *Fancy Ice* sisältää ensimmäisen englanniksi tehdyn viittauksen jäätelötötteröön. Marshall oli myös alkanut vuonna 1886 julkaista viikkolehteä *The Table*, jossa hän vuonna 1892 ehdotti ensimmäisenä nestemäisen kaasun käyttöä jäätelön kotivalmistuksessa.

Agnes Marshall kuoli 29. heinäkuuta 1905.

Teokset
-------

* *The Book of Ices*, 1885
* *Mrs. A. B. Marshall’s Book of Cookery*, 1888
* *Mrs. A. B. Marshall’s Larger Cookery Book of Extra Recipes*, 1890
* *Fancy Ice* 1894.

Lähteet
-------

1. ↑  Robin Weir: Marshall [née Smith, Agnes Bertha] *Oxford Dictionary of National Biography*. Oxford University Press. Viitattu 21.4.2021. (englanniksi)
2. 1 2  Agnes Marshall Penguin Random House. Viitattu 21.4.2021. (englanniksi)
3. 1 2 3  Darra Goldstein: *The Oxford companion to sugar and sweets*, s. 427–428. Oxford University Press, 2015. ISBN 978-0-19-931339-6. (englanniksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Yhdysvallat
* Alankomaat

 |

 |
**Peter G. Kaestner** on yhdysvaltalainen diplomaatti ja lintutieteilijä.

Kaestner on syntynyt Baltimoressa Marylandissa. Hän opiskeli biologiaa Cornellin yliopistossa, josta valmistui 1976. Valmistumisensa jälkeen Kaestner palveli rauhanturvajoukkojen vapaaehtoisena opettajana Nyankunden kylässä entisessä Zairessa.

Vuonna 1981 Kaestner sai viran Yhdysvaltain ulkoministeriöstä, jonka jälkeen hän on palvellut diplomaattina useissa eri maissa. Hänen ensimmäinen asemapaikkansa oli New Delhi, josta hänet komennettiin Port Moresbyyn. Seuraavaksi hän toimi vuoden Honiarassa, Salomonsaarten pääkaupungissa, välittäjänä kalastuskiistassa. Palattuaan Yhdysvaltoihin hän työskenteli tietokoneyhteyksien parissa. 1988 hän sai komennuksen Yhdysvaltain konsulaattiin Bogotássa. 1990 hän sai siirron Kuala Lumpurin konsulaatin johtajaksi. Tämän jälkeen Kaestner työskenteli Michigan International Officessa Lansingissa ja Office of Ecology and Terrestrial Conservationin johtajana, vastuualueenaan kansainvälinen ympäristöpolitiikka. 1999 Kaestner määrättiin Namibian asioidenhoitajaksi.

Työnsä ohessa Kaestner on saanut tarkkailla ja tutkia lintuja. Hän on nähnyt yli 8 200 lintulajia, ja hänet on rankattu maailman neljänneksi eniten lintuja nähneeksi henkilöksi. Vuonna 1986 hän oli ensimmäinen, joka oli havainnut lintulajin kaikista maailman silloisista lintuheimoista. Vuonna 1989 hän oli löytämässä Kolumbiasta tieteelle uutta lintulajia, cundinamarcanluuraa (*Grallaria kaestneri*), jonka F. Gary Stiles nimesi hänen kunniakseen 1992.

Lähteet
-------

* Lyhyt elämäkerta (englanniksi)
Katja Novitskova, 2017.
**Katja Novitskova** (s. 1984 Tallinna) on virolainen taiteilija, joka asuu ja työskentelee Amsterdamissa ja Berliinissä. Novitskova on osallistunut ryhmänäyttelyihin vuodesta 2009 alkaen ja pitänyt yksityisnäyttelyitä eri maissa vuodesta 2012. Lisäksi hän on toiminut useiden näyttelyiden kuraattorina. Novitskova edustaa Viroa Venetsian biennaalissa vuonna 2017.

Taidetta internetistä
---------------------

Novitskova hyödyntää teoksissaan verkosta löydettyä kuvamateriaalia, muun muassa kuvia kasveista, eläimistä ja taivaankappaleista. Teoksissa kuvat saavat usein litteän veistoksen muodon. Alumiinille pohjustetut ja muotoon leikatut kuvasuurennokset seisovat vapaasti lattialla. Novitskova hyödyntää teoksissaan myös videokuvaa sekä erilaisia valmisesineitä, joita hän muokkaa lisäämällä niihin osia.

Novitskova on kiinnostunut ihmisen havaintokyvyn rajoista sekä uusista kuvantamismenetelmistä, jotka tavoittavat paljaalle ihmissilmälle näkymättömiä asioita. Monet teoksista esittävätkin aiheita, joiden taltioimiseen tarvitaan mikroskooppeja, lämpökameroita tai avaruusluotaimia.

Novitskovan taideprojekti *Post Internet Survival Guide 2010* oli mukana vakiinnuttamassa post-internet-taiteen käsitettä. Projekti toteutui kirjan, installaation sekä tapahtuma- ja näyttelysarjan muodossa vuosina 2010–2011.

Opinnot
-------

Novitskova opiskeli semiotiikkaa ja kulttuurintutkimusta Tarton yliopistossa, missä hän suoritti BA-tutkinnon vuosina 2003–2006. Hän jatkoi opintojaan Tarton taidekorkeakoulun mediataiteen osastolla ja suoritti maisterintutkinnon digitaalisesta mediasta Lyypekin yliopistossa Saksassa 2007. Vuosina 2008–2010 hän opiskeli graafista suunnittelua amsterdamilaisessa Sandberg Instituutissa.

Suomessa
--------

Novitskovan installaatio *Dawn Mission* on esillä Kiasman Ars17-näyttelyssä. Vuonna 2011 Novitskova kuratoi näyttelyn turkulaiseen B-galleriaan. Hän oli myös yksi näyttelyn taiteilijoista.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Katja Novitskova *aktnz.com*. Kraupa-Tuskany Zeidler. Viitattu 30.4.2017. (englanniksi)
2. 1 2 3  CV *katjanovi.net*.  Arkistoitu 3.4.2017. Viitattu 30.4.2017.
3. 1 2  Kreuger, Anders & Haq, Nav: *Don't you know who I am?: Art after identity politics*, s. 44–45. Museum van Hedendaagse Kunst Antwerpen, 2014. 910824766. ISBN 9789072828491. Teoksen verkkoversio.
4. 1 2  Katja Novitskova - ARS17 Kiasma *ARS17 guide*.  Arkistoitu 12.5.2017. Viitattu 30.4.2017.
5. ↑  Katja Novitskovan haastattelu Kiasma. Viitattu 30.4.2017.
6. ↑  POST INTERNET SURVIVAL GUIDE 2010 *katjanovi.net*. Viitattu 30.4.2017.
7. ↑  Kiasma - ARS17-taiteilijat *www.kiasma.fi*.  Arkistoitu 5.5.2017. Viitattu 30.4.2017.
8. ↑  SO REAL *katjanovi.net*. Viitattu 30.4.2017.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Taiteenala | 
* Museum of Modern Art
* RKD Artists

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Ene-Liis Semper** (s. 1969) on virolainen kuvataiteilija, ohjaaja, lavastaja ja teatterikäsikirjoittaja. Hän on Tallinnassa toimivan Teater NO99:n perustaja (2005) ja taiteellinen johtaja yhdessä puolisonsa Tiit Ojasoon kanssa. Teatterityönsä lisäksi Semper tunnetaan nykytaiteilijana, jonka teoksia on nähty lukuisissa kansainvälisissä näyttelyissä ja taidetapahtumissa.

Semper opiskeli lavastusta Viron taideakatemiassa vuosina 1989–1995. Hän alkoi esiintyä nykytaiteen näyttelyissä 1990-luvun puolivälissä ja oli virolaisen videotaiteen uranuurtajia. Videoiden ja installaatioiden lisäksi Semper teki performansseja. Vuonna 2000 hänen teoksensa oli mukana nykytaiteen biennaali Manifestassa Ljubljanassa ja vuonna 2001 Venetsian biennaalissa. Vuonna 2011 hänellä oli laaja yksityisnäyttely Tallinnan Kumu-taidemuseossa. Semper sai Viron valtion kulttuuripalkinnon vuosina 2002 ja 2010.

Vuodesta 2005 Semper on keskittynyt enenevässä määrin teatteri- ja oopperaproduktioihin. Hän on valmistanut valtaosan Teater NO99:n kymmenistä esityksistä yhdessä Tiit Ojasoon kanssa. Usein Ojasoo on ohjannut, Semper taas käsikirjoittanut ja lavastanut esitykset. Esityksiä on viety useisiin eurooppalaisiin teatteritapahtumiin, kuten Avignonin teatterifestivaaleille (Festival d'Avignon) sekä Wienin juhlaviikoille (Wiener Festwochen). Pari on tehnyt myös Teater NO99:n ulkopuolella esityksiä varsinkin saksalaisiin ja itävaltalaisiin teattereihin. Semper on palkittu useita kertoja työstään sekä lavastajana että ohjaajana.

Lähteet
-------

1. 1 2  Ene-Liis Semper — Theatre NO99 *Theatre NO99*. Viitattu 2.5.2017. (englanniksi)
2. 1 2 3  OKIA: Ene-Liis Semper *Estonian National Opera*.  Arkistoitu 9.10.2016. Viitattu 2.5.2017. (englanniksi)
3. ↑  Ene-Liis Semper – CV Center for Contemporary Arts Estonia.  Arkistoitu 13.10.2018. Viitattu 2.5.2017.
4. 1 2 3  Työmyyrä ja siilitukka *Tuglas-Seura*. Viitattu 2.5.2017. [vanhentunut linkki]
5. ↑  Ene-Liis Semper, Contemporary Buddhist *Arterritory.com - Baltic, Russian and Scandinavian Art Territory*. Viitattu 2.5.2017.

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Tšekki

 |
|  |
| Taiteenala | 
* KulturNav
* RKD Artists
* ULAN

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Carl Gotthard Liander** (1. marraskuuta 1847 Morakarla, Uplanti, Ruotsi – 25. toukokuuta 1916 Bollnäs) oli ruotsalainen opettaja, opettajaseminaarin johtaja, virsirunoilija.

Elämä
-----

Liander valmistui kansakoulunopettajaksi Upsalassa 1874 ja seuraavana vuonna hänestä tuli Bollnäsin seminaarin opettaja sekä viisi vuotta myöhemmin seminaarin johtaja. Hän jätti johtajan tehtävät 1908.

Liander oli etevä koulumies ja otti osaa kristilliseen toimintaan, Ruotsin Evankelisen Isänmaasäätiön (Evangeliska Forsterlandsstifelsen) toimintaan saarnaajana ja piiriasiamiehenä.

Yksi hänen kirjoittamansa ja säveltämänsä virsi on Suomen evankelis-luterilaisen kirkon virsikirjassa virsi 77 "Käy yrttitarhasta polku" (Från örtagården leder). Se on myös Ruotsin kirkon virsikirjassa virsi 715, mutta ei Ruotsin kirkon ruotsinkielisessä virsikirjassa..

Lähteet
-------

1. 1 2  Oscar Lövgren: *Psalm- och sånglexikon*, s. 199. Gummesons bokförlag, Stockholm, 1964. (ruotsiksi)
2. ↑  77 Käy yrttitarhasta polku *virsikirja.fi*. Viitattu 15.2.2020.

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)

 |

 |
**Henry Williams Baker** (27. toukokuuta 1821 – 12. helmikuuta 1877) oli englantilainen anglikaaninen pappi ja virsirunoilija.

Baker sai koulutuksensa Trinity Collegessa, Cambridgessä ja hänet vihittiin papiksi 1844. Vuonna 1851 hänet nimitettiin apulaispapiksi Monklandiin 1851, missä hän toimi kuolemaansa saakka. Hän peri baronetin arvon isänsä kuoleman jälkeen 1859.

Vuosina 1860–1877 hän oli Anglikaanisen kirkon keskeisen laulukirjan *Hymns An­cient and Mo­dern* uudistuskomitean puheenjohtajana. Siten hän on vaikuttanut merkittävästi anglikaanisen yhteisön ja muidenkin kirkkojen virsilauluun.

Hän kirjoitti itsekin virsiä, joista yksi on suomeksi Ruotsin kirkon virsikirjassa, virsi 638 "On koti kaiken surun tuolla puolen" ("There is a blessed home beyond this land of woe", 1861). Virren suomenkielinen teksti on Niilo Rauhalan käännös vuodelta 1995, Britt G. Hallqvistin 1977 tekemän ruotsinkielisen tekstin mukaan.

Lähteet
-------

1. ↑  H. W. Baker *hymnary.org*. Viitattu 14.3.2020. (englanniksi)
2. ↑  Henry Williams BakerAn­gli­can Hymns An­cient and Mo­dern *hopepublishing.com*. Viitattu 14.3.2020. (englanniksi)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Suomi (KANTO)
* Yhdysvallat
* Australia

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz
	+ 2

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* RISM
* SNAC

 |

 |
**Edith Marie McGuire** (myöhemmin **McGuire Duvall**, s. 3. kesäkuuta 1944 Atlanta, Georgia, Yhdysvallat) on entinen yhdysvaltalainen pikajuoksija ja olympiavoittaja Tokiossa 1964.

McGuire opiskeli Tennesseen valtionyliopistossa ja kuului yliopiston loistavaan pikajuoksujoukkueeseen yhdessä kahden muun olympiavoittajan, Wilma Rudolphin ja Wyomia Tyusin kanssa.

McGuiren ura juoksijana oli lyhyt, mutta hän ehti silti voittaa kuusi Yhdysvaltain mestaruutta kolmessa eri lajissa. Hänen paras lajinsa oli 200 metrin juoksu, jossa hän voitti mestaruuksistaan neljä. Vuonna 1964 hän oli voittamaton tällä matkalla.

Tokion olympialaisissa McGuire kilpaili ensin 100 metrin juoksussa saaden hopeaa joukkuetoverinsa Tyusin jälkeen. 200 metrin finaalissa hän päihitti Puolan Irena Kirszensteinin ja sai kultaa. Kolmannen mitalin hän sai pikaviestissä, jossa Yhdysvallat hävisi Puolalle.

McGuire voitti kultaa myös Pan-Amerikan kisoissa 1963 200 metrillä ja pronssia pituushypyssä.

McGuire lopetti urheilu-uransa 1965 ja ryhtyi opettajaksi. Nykyään hän omistaa useita pikaruokaravintoloita Oaklandissa, Kaliforniassa yhdessä miehensä Charles Duvallin kanssa.

Ennätykset
----------

* 100 jaardia 10,5
* 100 m 11,4 (myötätuulessa 11,3)
* 200 m 23,0
* Pituushyppy 624

Lähteet
-------

1. ↑  Edith McGuire Bio, Stats, and Results (Arkistoitu – Internet Archive) Olympics at Sports-Reference.com (englanniksi)
2. 1 2 3  Hannus, Matti: *Yleisurheilu: Tuhat tähteä*. WSOY, 1983. ISBN 951-0-11900-8.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Edith McGuire** Wikimedia Commonsissa

  

Naisten 200 metrin juoksun olympiavoittajat

|  |
| --- |
| 1948: Fanny Blankers-Koen |
1952: Marjorie Jackson |
1956: Betty Cuthbert |
1960: Wilma Rudolph |
1964: Edith McGuire |
1968: Irena Szewińska |
1972: Renate Stecher |
1976: Bärbel Eckert |
1980: Bärbel Wöckel |
1984: Valerie Brisco-Hooks |
1988: Florence Griffith-Joyner |
1992: Gwen Torrence |
1996: Marie-José Pérec |
2000: Pauline Davis-Thompson |
2004: Veronica Campbell |
2008: Veronica Campbell-Brown |
2012: Allyson Felix |
2016: Elaine Thompson |
2020: Elaine Thompson-Herah |


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Tilastopaja 🔒

 |

 |