recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Maciej Bolesław Lampe** (s. 5. helmikuuta 1985 Łódź) on puolalainen koripalloilija.

Ura
---

Lampe syntyi Puolassa, mutta varttui Ruotsissa. Hän pystyykin puhumaan ruotsia. Hän pelasi nuoruutensa *Alvik Stockholmissa*, josta hän siirtyi 14-vuotiaana pelaamaan Real Madridin nuoriin. Hän pääsi pelaamaan Real Madridin edustusjoukkueeseen kaudella 2001–2002, jolloin hän oli nuorin Euroliiga-pelaaja. Koska hän ei ollut vielä täysin miesten tasolla, hänet lainattiin Complutense-yliopiston joukkueeseen, joka pelasi toiseksi korkeimmalla tasolla. 

Vuoden 2003 NBA-draftissa New York Knicks varasi hänet numerolla 30. Vuonna 2004 hänet vaihdettiin Phoenix Sunsiin, jossa hänestä tuli nuorin pelaaja, joka on koskaan pelannut Phoenixin edustusjoukkueessa runkosarjaottelussa. Kaudella 2004-2005 hän pussitti myös NBA-ennätyksensä: 17 pistettä Milwaukee Bucksia vastaan. 2005 hänet lähetettiin New Orleans Hornetsiin ja 2006 hänet vaihdettiin Houston Rocketsiin. NBA-uransa aikana hän teki keskimäärin 3,4 pistettä ja otti 2,2 levypalloa peliä kohden.

NBA:sta hän palasi Eurooppaan ja meni pelaamaan ULEB Eurocupia Dynamo Pietariin. Joukkue meni kuitenkin pian konkurssiin, kun Pietarin kaupunki ei pystynyt tukemaan seuraa. Lampe teki sopimuksen Himkin kanssa, jonka kanssa hänellä oli sopimus vuoteen 2011 saakka. Sopimus oli arvoltaan 1,5 miljoonaa euroa.

Kaudeksi 2009–2010 Lampe siirtyi Maccabi Tel Aviviin yhden vuoden sopimuksella.

Lähteet
-------

1. ↑  Q & A with Maciej Lampe  11.9.2005. NBA. Viitattu 8. heinäkuuta 2009. (englanniksi)
2. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive)
3. ↑
4. ↑
5. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive)
6. ↑  Maccabi signs big man Maciej Lampe  7.7.2009. Euroliiga. Viitattu 8. heinäkuuta 2009. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Maciej Lampe** Wikimedia Commonsissa

* Maciej Lampe Europe Stats Basketball-Reference.com (englanniksi)
* Eurocupin pelaajaprofiili (englanniksi)
* NBA:n pelaajaprofiili (englanniksi)

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Puola

 |

 |
**Missourin yliopisto** (*University of Missouri*, lyh. *MU*, puhekielessä usein *Mizzou* [mi'zu]) on julkinen yliopisto Columbiassa, Missourin osavaltiossa Yhdysvalloissa. Yliopisto on perustettu vuonna 1839, ja syksyllä 2010 siellä opiskeli yli 30 000 opiskelijaa.

NCAA:n alaisessa yliopistourheilussa yliopistoa edustavat Missouri Tigersin nimellä kulkevat joukkueet, jotka pelaavat SEC-konferenssissa. Missouri liittyi konferenssiin yhdessä Texas A&M:n kanssa vuonna 2012.

Vuonna 2015 Missourin yliopiston opiskelijat osoittivat mieltään eri rotuisten opiskelijoiden epätasa-arvoisen kohtelun takia, minkä seurauksena yliopiston ylintä johtoa erosi tehtävistään. Samalla yliopiston maine kärsi, ja tulevien vuosien hakijamäärä laski kahdessa vuodessa 35 prosentilla.

Missourin yliopistolla on yhteistyötä suomalaisen Seinäjoen ammattikorkeakoulun kanssa. SeAMK:n rehtori Tapio Varmola oli syksyllä 2009 yliopistossa ASLA-Fulbright-stipendiaattina tutustumassa korkeakoulujen kansainvälistämiseen. Yhdessä Saksan Baijerissa toimivan Aschaffenburgin ammattikorkeakoulun kanssa MU ja SeAMK ovat vuodesta 2016 asti järjestäneet vuosittain viikon mittaisen Global Master School -opintojakson.

Lähteet
-------

1. ↑  Hartocollis, Anemona: Long After Protests, Students Shun the University of Missouri. *The New York Times* 10.7.2017. Vaatii tilauksen.
2. ↑  Seinäjoen ammattikorkeakoulun rehtori Tapio Varmola Yhdysvaltoihin. *Ilkka* 2.7.2009. Viitattu 10.7.2017.
3. ↑  SeAMKin kansainvälinen viikko käynnistettiin juhlallisesti. Seinäjoen ammattikorkeakoulu 14.2.2017. Viitattu 10.7.2017.

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Missourin yliopisto**.
Kenny Dorham konsertissa vuonna 1954
**McKinley Howard "Kenny" Dorham** (30. elokuuta 1924 Fairfield, Texas – 5. joulukuuta 1972 New York) oli yhdysvaltalainen jazztrumpetisti ja säveltäjä. Hän soitti monien 1940- ja 1950-luvun bebop-artistien kanssa ja johti myös omia yhtyeitään. Hän sävelsi jazzstandardiksi tulleen bossa nova -kappaleen "Blue Bossa".

Dorham syntyi Fairfieldissä, Texasissa 30. elokuuta 1924. Hänen ensimmäinen instrumenttinsa oli piano, johon hän sai soittotunteja seitsenvuotiaasta lähtien. Trumpetinsoiton hän aloitti high schoolissa ollessaan. Hän värväytyi armeijaan vuonna 1942.

1940-luvun loppupuolelta 1950-luvulle Dorham soitti monien bebop-aikakauden huippuartistien kanssa, mukaan lukien Billy Eckstine, Dizzy Gillespie, Lionel Hampton ja Mercer Ellington. Hän korvasi Miles Davisin Charlie Parkerin yhtyeen trumpetistina vuonna 1948 ja oli yksi Art Blakeyn 1950-luvun alussa perustaman Jazz Messengers -yhtyeen alkuperäisjäsenistä. Clifford Brownin kuoltua äkillisesti vuonna 1956 Dorham otti hänen paikkansa Max Roachin triossa, ja vuodesta 1958 lähtien hän johti omia kokoonpanojaan. Vuosina 1963–1964 hän soitti Joe Hendersonin yhtyeessä, jonka kanssa nauhoitti muun muassa standardin asemaan nousseen sävellyksensä "Blue Bossa".

Dorham kuoli New Yorkissa 5. joulukuuta 1972.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Scott Yanow: Kenny Dorham *Allmusic*. Viitattu 3.1.2011. (englanniksi)
2. 1 2 3 4 5  Will Smith: Kenny Dorham *Down Beat*. Viitattu 3.1.2011. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Robert Spencer: Kenny Dorham *All About Jazz*.  Arkistoitu 26.11.2005. Viitattu 3.1.2011. (englanniksi)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Italia
* Belgia
* Yhdysvallat
* Ruotsi
* Tšekki
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* SNAC
* IdRef

 |

 |
Lampola.
**Lampola** on lampaita varten rakennettu kotieläinsuoja. Lampolassa on erilliset karsinat uuhille, pässeille ja eri-ikäisille karitsoille. Karsinoiden väliaidat voivat olla kiinteitä tai siirrettäviä. Karsinarivien välissä on ruokintakäytävä. Rehuvarasto ja käsittelytilat ovat erikseen. Lampolat voidaan jakaa toimintaperiaatteen mukaan kolmeen tyyppiin: kylmälampola, lämminlampola ja ritiläpohja- tai rakolattialampola.

Lampolatyypit
-------------

**Kylmälampola** ei ole eristetty, eli lämpötila vaihtelee ulkolämpötilan mukaan. Tarvittaessa käytetään kohdelämmittimiä. Kylmälampolassa on lantapatteri, joka tuottaa lämpöä. Lantapatteri poistetaan kerran vuodessa. 

**Lämmin lampola** on eristetty rakennus, jossa pyritään pitämään lämpötila +5–10 asteessa. Eristetyssä lampolassa on koneellinen ilmanvaihto ja koneellinen lannanpoisto. Lämminlampolassa on helpompi toteuttaa ympärivuotista karitsointia. 

**Ritiläpohja- ja rakolattialampola** on vaihtoehto silloin, kun kuivikkeita on helposti saatavilla. Tämä lampola voi olla joko lämmin tai eristämätön. Ritilänä on yleensä metalliverkko. Lannan poisto tapahtuu joko kerran vuodessa tai raappakuljettimen avulla päivittäin. Rakolattiamateriaali voi olla puuta tai betonia. Ritilä- tai rakolattiaa käytettäessä lampailla olisi hyvä olla kiinteäpohjainen makuualusta.

Lampaiden vähimmäistilavaatimukset| Lampaat | Paino keskimäärin, kg | Luomu1 | Eläinten hyvinvointikorvaus | Tavanomainen |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| Karitsa alle 6kk | alle 15 | 0,35 |  | 0,25 |
|  | alle 30 | 0,50(2.) |  | 0,50 |
|  | yli 30 | 0,75(2.) |  | 0,75 |
| Vieroitettu karitsa, alle 4 kk |  |  | 0,60 |  |
| Vieroitettu karitsa, vähintään 4 kk |  |  | 1,00 |  |
| Karitsakamari/karitsa |  | 0, | 0,20 | 0,20 |
| Lammas | 55 | 1,50 |  | 1,00 |
|  | 75 | 1,50 |  | 1,40 |
| Tiine uuhi | 55 | 1,50 |  | 1,30 |
|  | 75 | 1,70(2.) |  | 1,70 |
| Uuhi karitsoineen |  | 2,00(2.) |  | 2,00 |
| Karitsointikarsina |  |  | 2,20 |  |
| Yksilökarsina vähintään |  | kielletty | 2,00 | 1,40 |
| Pässit ryhmäkarsina |  |  | 1,70 |  |
| Ryhmäsairaskarsina |  |  | 1,80 |  |

1.Täytepohjalattia, m2/eläin

2. Sama mikä tavanomaisessa

Katso myös
----------

* Kanala
* Navetta
* Sikala

Lähteet
-------

1. ↑  *Lampaiden ja vuohien luonnonmukaisen tuotannon hyvät toimintatava*. ProAgrian hankejulkaisu. Teoksen verkkoversio (viitattu 15.7.2018).

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Lampola** Wikimedia Commonsissa
**Theodore Shealtiel Clerk** (4. syyskuuta 1909 Larteh-Akuapem, Brittiläinen Kultarannikko – 1965) oli ghanalainen arkkitehti ja maansa arkkitehtonisen kehityksen pioneeri. Hänet tunnetaan Teman satamakaupungin kehittäjänä.

Ura
---

Clerk syntyi lähetyssaarnaajaperheeseen. Hän opiskeli teknistä piirustusta Achimotassa. Vuosina 1938–1943 hän opiskeli arkkitehtuuria Skotlannissa Edinburgh College of Art -oppilaitoksessa. Vuosina 1946–1953 Clerk toimi arkkitehtina Accrassa ja Sekondissa. Vuonna 1954 Clerk sai johdettavakseen englantilaisen arkkitehtiryhmän, joka alkoi suunnitella Teman kylästä kaupunkimaista yhteisöä. Clerk kehitti ryhmänsä kanssa matalapalkkaisille ihmisille tarkoitettuja huokeita tyyppitaloja.

Ghanalaissyntyisiä arkkitehteja mainitaan olleen 1950-luvun lopulla vain kolme. Clerk toimi aktiivisesti useissa arkkitehtiyhteisöissä ja hän oli 1960-luvun alussa perustetun Ghanan arkkitehti-instituutin (Ghana Institute of Architects) ensimmäinen puheenjohtaja.

Temassa sijaitsee Clerkin kunniaksi nimetty katu T.S. Clerk Street.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6  Theodore Shealtiel Clerk- the First Professional Ghanaian Architect *Businessghana.com*. Viitattu 5.3.2023. (englanniksi)
2. 1 2  Jackson, Iain: Pioneer Ghanian Architects: Theodore Shealtiel Clerk *Design233.com*. Viitattu 5.3.2023. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Yen.com: Theodore Clerk: Ghana's First Architect and the man who Designed Tema Harbour

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Theodore S. Clerk
Langerhansin solujen histiosytoosi mikroskooppikuvassa
**Langerhansin solujen histiosytoosi** on sairaus, joka aiheuttaa Langerhansin solujen epänormaalin kertymisen eri kudoksiin. Tämän seurauksena muodostuu granuloomakasvaimia. Langerhansin solujen histiosytoosi saatetaan jaotella neljään alatyyppiin: Hashimoto–Pritzkerin tauti, eosinofiilinen granulooma, Hand–Schüller–Christianin tauti ja Letterer–Siwen tauti.

Langerhansin solujen histiosytoosi aiheuttaa 80 %:lla potilaista muutoksia luustossa, 35 %:lla iholla ja 25 %:lla aivolisäkkeessä. Sytopenia sekä keuhkoissa ja maksassa esiintyvät solukertymät ovat harvinaisempia, taudinkuvaa vaikeuttavia muutoksia. Langerhansin solujen histiosytoosi voi kuitenkin koskea lähes mitä tahansa elintä. Neurodegeneratiivisia muutoksia esiintyy noin kahdella prosentilla potilaista. Joskus komplikaationa on havaittu sklerosoivaa kolangiittia. Yleensä Langerhansin solujen histiosytoosi alkaa jo lapsuudessa. Se voidaan todeta kudosten histologisilla tutkimuksilla tai keuhkoissa esiintyessään tietokonetomografialla. Aikuisilla sairautta saattaa esiintyä tupakointiin liittyen keuhkoihin rajoittuvana. Jos sairaus on rajoittunut tiettyä elintä koskevaksi, paikallishoidon teho on yleensä hyvä. Lapsilla hoidon yhteydessä käytetään myös kortikosteroidia ja vinblastiinia.

Langerhansin solujen histiosytoosin oireet vaihtelevat solujen kertymäkohteen mukaan. Sairaudesta kärsii arviolta 1–2 henkilöä 100 000:ta kohden. Langerhansin solujen histiosytoosin ennuste vaihtelee taudin laajuuden mukaan siten, että viisivuotiseloonjäämisennuste on yhtä elintä koskevassa taudissa 99,8 %, systeemisessä sairaudessa ilman korkean riskin elinmuutoksia 98,4 % ja systeemisessä sairaudessa korkean riskin elinmuutoksin 77,0 %.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Langerhansin solujen histiosytoosi (Orphanet) Terveyskirjasto 7.11.2019, viitattu 20.6.2023
2. 1 2 3  What Is the Survival Rate of Langerhans Cell Histiocytosis? eMedicineHealth, viitattu 20.6.2023
**Elsie Margaret Binger Naumburg** (1880 New York City – 25. marraskuuta 1953 New York City) oli yhdysvaltalainen lintutieteilijä.

Naumburg opiskeli newyorkilaisissa yksityiskouluissa ja myöhemmin Saksassa Sachs Instituutissa Frankfurtin yliopistossa ja Münchenin yliopistossa. Saksassa hän tutustui trooppisten lintujen museonäytteisiin, mikä herätti hänessä tutkijan intohimon. Hän opiskeli useita vuosia professori Carl Edward Hellmayrin alaisuudessa. Palattuaan Yhdysvaltoihin ensimmäisen maailmansodan aikana Naumburg pyrki täydentämään opintojaan American Museum of Natural Historyn lintuosastossa, jonka johtajana toimi Frank Chapman. Lokakuussa 1918 Naumburg liittyi museon organisaatioon. Vuonna 1920 hän sai assistentin viran ja 1924 tutkimusapulaisen viran, jossa hän palveli loppuelämänsä ajan.

Vuonna 1908 Elsie Binger avioitui Victor Reichenbergerin kanssa, joka kuoli 1913. Hän käytti ensimmäisen miehensä sukunimeä nimetessään George Kruck Cherrien kanssa tämän Etelä-Amerikasta keräämiä lintuja. Elsie avioitui Walter Wehle Naumburgin kanssa 1923. Naumburg tutki Etelä-Amerikan lintuja, erityisesti Mato Grosson alueelta Länsi-Brasiliasta kerättyjä. Myöhemmin hän palkkasi Emil Kaempferin, joka keräsi hänelle lintuja Kaakkois-Brasiliasta.

Elsie Reichenberger kuvaili ja nimesi muun muassa raitapöllön (*Strix chacoensis*), yhdessä Cherrien kanssa vuonna 1921.

Toisen maailmansodan aikana Elsie Naumburg toimi Pelastusarmeijan sotilaskanttiinissa - hänen miehensä oli Pelastusarmeijan johtaja.

Elsie Naumburg toimi aktiivisesti useissa yhdistyksissä, kuten Naismaantieteilijöiden seura (Society of Women Geographers), National Audubon Societyn johtokunta, Linnaean Society of New York, New Yorkin Tiedeakatemia, (N.Y.) Womens City Club sekä American Ornithologists' Unionin jäsen vuodesta 1924. Hän osallistui useisiin Kansainvälisiin lintutieteen kongresseihin, viimeiseksi Uppsalassa 1950. Hän perusti miehensä kanssa Frank Chapmanin nimeä kantavan säätiön (Frank M. Chapman Memorial Fund).

Teoksia
-------

* *The birds of Matto Grosso, Brazil. A report on the birds secured by the Roosevelt-Rondon expedition*. New York (1930).
* *Gazetteer and Maps Showing Collecting Stations Visited by Emil Kaempfer in Eastern Brazil and Paraguay*. Bulletin of the American Museum of Natural History, Volume 68, Art. 6, pp. 449–469 (1935).
* *Studies of Birds from Eastern Brazil and Paraguay, Based on a Collection Made by Emil Kaempfer*. Bulletin of the American Museum of Natural History, Volume 74, Art. 3: 139-205 (1937).
* *Studies of Birds from Eastern Brazil and Paraguay, Based on a Collection Made by Emil Kaempfer(Concluding part of the study of the Formicariidae)*. Bulletin of the American Museum of Natural History, Volume 76, Art. 6: 231-276 (1939).

Lähteet
-------

* Elämäkerta (The Auk, 1955) (Arkistoitu – Internet Archive)

1. ↑  ITIS


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Langmuirin–Blodgettin kalvo** eli **LB-kalvo** on kiinteän pinnan päällä oleva yhden tai useamman molekyylikerroksen paksuinen kerros orgaanisia molekyylejä, jotka on saatu pinnalle viemällä kiinteä tasainen pinta kohtisuorasti nesteen ja ilman rajapinnan läpi. Rajapinnalla on Langmuirin kalvo, joka koostuu yhdestä molekyylikerroksesta orgaanisia molekyylejä. Yksi kerros molekyylejä tarttuu pintaan jokaisella kasto- tai nostokerralla, kun kiinteä pinta joko tulee nesteestä ilmaan tai ilmasta nesteeseen. Näin saadaan hyvin tarkasti tasapaksuinen monikerroksinen kalvo molekyylejä. Molekyylit ovat yleensä polaarisia molekyylejä, joilla on hydrofiilinen ja hydrofobinen pää. Tällöin veden ja ilman rajapinnalla toinen pää pyrkii ulos vedestä hydrofobisuutensa vuoksi. Jos kiinteä pinta, jolle kalvo tehdään, on hydrofobinen, molekyylien hydrofobiset päät pyrkivät kiinnittymään pintaan. Pinnan hydrofiilisyyttä, hydrofobisuutta ja varausta säätämällä voidaan vaikuttaa siihen miten päin molekyylit pinnalle asettuvat.

Langmuirin–Blodgettin kalvotekniikka on nimetty sen keksijöiden, Irving Langmuirin ja Katherine Blodgettin, mukaan.

Aiheesta muualla
----------------

* Langmuirin–Blodgettin laitteisto (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
**John Howe** (s. 21. elokuuta 1957 Vancouver, Kanada) on Sveitsissä asuva kuvittaja. Hän opiskeli École des Arts Décoratifs -koulussa Strasbourgissa Ranskassa ja on työskennellyt kuvittajana koko ikänsä. Myös hänen vaimonsa Fataneh on kuvittaja. Howen erityisenä kiinnostuksenkohteena ovat keskiaikaiset aseet ja haarniskat. Howe on myös aktiivisena jäsenenä *Company of Saynt George* -ryhmässä, joka yhdessä museoiden kanssa toteuttaa keskiaikaa jäljitteleviä elävän historian näytöksiä.

Ura Tolkien-kuvittajana
-----------------------

John Howen tunnetuimmat työt ovat kuvituksia J. R. R. Tolkienin kirjoihin. Hän on sanonut laatineensa piirroksia Tolkienin tarinoista jo kauan ennen uraansa kuvittajana, ja maininnut varhaiseksi innoituksekseen Hildebrandtin veljesten kuvittamat Tolkien-kalenterit.

Howe itse on kuvittanut paitsi Tolkienin teosten kansia, myös lukuisia kalentereita, julisteita ja karttoja. Yksi hänen merkittävimmistä töistään oli osallistuminen Brian Sibleyn *Keski-Maan kartat* -teoksen kuvitukseen, johon kuului neljän suuren karttajulisteen piirtäminen ja koristelu. Yhdessä Alan Leen kanssa Howe oli keskeisin lavastussuunnittelija Peter Jacksonin *Taru sormusten herrasta* -filmatisoinneissa. Howen harrastuksenaan keräämä tuntemus keskiaikaisista aseista ja haarniskoista oli suureksi avuksi elokuvien suunnittelutyössä.

Muut teokset
------------

Tolkienin teosten lisäksi Howe on tehnyt kuvituksia myös muun muassa Robin Hobbin, G. R. R. Martinin, Guy Gavriel Kayn, Charles de Lintin ja Robert Holdstockin tarinoihin sekä Beowulfiin. Howe osallistui myös *Narnian tarinat: Velho ja Leijona* -elokuvan lavastussuunnitteluun. Hänen omia teoksiaan ovat *Cathédrale*, *Myth and Magic* sekä *John Howe Fantasy Art Workshop*. Lisäksi hän on uudelleenkertonut ja kuvittanut tarinat *Rip Van Winkle* sekä *The Knight with the Lion, The Story of Yvain*.

Kirjallisuutta
--------------

* Sibley, Brian & Howe, John: *Tolkienin maailman kartat*. (The maps of Tolkien’s Middle-Earth, 2003.) Kuvittanut John Howe. Suomentanut Kersti Juva. Helsinki: WSOY, 2006. ISBN 951-0-32279-2.

Aiheesta muualla
----------------

* John Howe Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
* Viralliset kotisivut (englanniksi)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Belgia
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Korea
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* IdRef

 |

 |
Kempeitai-sotilaita junassa vuonna 1935.
Kempeitai-sotilaan museoitu sotilaspuku.
**Kempeitai** (jap. 憲兵隊, "sotilaspoliisi") oli Japanin keisarillisen armeijan sotilaspoliisi vuosina 1881–1945. Armeijan oman järjestyspoliisin tehtävien ohella se toimi eräänlaisena salaisena poliisina, joka kotimaassa toimi sisäministeriön alaisuudessa ja merentakaisilla alueilla vastaavasti sotaministeriön.

Kempeitaihin kuului myös eversti Akashi Motojirō joka toimi kiertävänä sotilasasiamiehenä Euroopassa 1900-luvun vaihteessa ja yhdessä suomalaisen aktivistin Konni Zilliacuksen kanssa varusti aselaiva SS John Graftonin. 

Pelätty kempeitai syyllistyi toisen maailmansodan aikana moniin japanilaisten pahimpiin kuuluviin sotarikoksiin maan miehittämillä alueilla. Lisäksi poliisi vainosi "väärin" ajattelevia japanilaisia ja epäilyksien alle joutuneita Japanissa asuvia ulkomaalaisia. Japanissa kempeitailla oli sodan aikana noin 7 500 jäsentä.

Katso myös
----------

* Japanin sotarikokset
* Yksikkö 731
* Takashi Nagase

Lähteet
-------

1. ↑  Cortazzi, Hugh: *The Japanese Achievement*, s. 231. London: Sidgwick and Jackson, 1990. ISBN 0-283-99647-1.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Kenpeitai** Wikimedia Commonsissa
Liechtensteinin prinsessa, Rietbergin kreivitär ja Mariñon markiisitar **Norberta (Nora) Elisabeth Maria Assunta Josefine Georgine** s. 31. lokakuuta 1950 Zürich, Sveitsi on edesmenneen Liechtensteinin ruhtinaan Franz Josef II:n ja tämän puolison, kreivitär Gina von Wilczekin tytär ja hallitsevan Liechtensteinin ruhtinaan Hans Adam II:n sisko.

Prinsessa Nora opiskeli Geneven yliopistossa ja geneveläisessä Graduate Institute of International Studies -instituutissa. Hän on toiminut muun muassa tutkimusavustajana Maailmanpankissa Washingtonissa, Kansainvälisessä ympäristö- ja kehitysinstituutissa Lontoossa sekä lukuisissa avustus-, koulutus- ja katolista kirkkoa lähellä olevissa järjestöissä.

Prinsessa Nora valittiin isänsä ruhtinas Franz Josef II:n jälkeen Kansainvälisen olympiakomitean (KOK) jäseneksi vuonna 1984. Hän toimi Liechtensteinin kansallisen olympiakomitean puheenjohtajana vuosina 1982–1992. Vuonna 2002 hän oli perustamassa ruhtinaskuntaan rahastoa Special Olympics, jonka tarkoituksena on tukea ruhtinaskunnan kehitysvammaisten urheilua ja liikuntaa olympia-aatteen hengessä. Hän toimi Liechtensteinin partioliikkeessä myös aktiivina vuosina 1973–1990.

Prinsessa Nora avioitui vuonna 1988 espanjalaisen de Mariñon 4. markiisin Vicente Sartorius y Cabeza de Vacan (1931–2002) kanssa. Heille syntyi vuonna 1992 tytär Maria Teresa.

Lähteet
-------

1. 1 2  Nora zu Liechtenstein Royalpedia. Viitattu 23.12.2015. (englanniksi) *tarvitaan parempi lähde*
2. 1 2  HSH the Princess Nora of Liechtenstein IOC. Viitattu 23.12.2015. (englanniksi)
3. ↑  Special olympics Liechtenstein specialolympics.li. Viitattu 23.12.2015. (englanniksi)
4. ↑  A typical blonde female Lichtenstein Scout – note the large Lichtenstein badge which can so confuse the unwary The Skibbeeren Eagle. Viitattu 23.12.2015. (englanniksi)
**Knut Emil Sonck** (24. joulukuuta 1822 Karijoki – 25. maaliskuuta 1915 Finström) toimi Finströmin kirkkoherrana. Hänen vanhempansa olivat Karijoen saarnaaja Johan Sonck (1780–1842) ja Katarina Elisabet Kölling (1763–1857).

Knut Sonck oli pappina Jomalassa, Perhossa, Kauhajoella, Lapväärtissä ja Teuvalla. Hänet nimettiin Bergön kappalaiseksi 1863, Kälviän kappalaiseksi 1867 ja Ahvenanmaan Finströmin kirkkoherraksi 1876. Sonck siirtyi tähän virkaan 1878 ja sai rovastin arvon 1882.

Knut Sonck avioitui vuonna 1854 Anna Rebekka Nordströmin (1827–1907) kanssa. Arkkitehti, professori Lars Sonck on heidän poikansa. Tyttäristä kolme avioitui pappissukuihin: Idan (s. 17.10.1856) puoliso oli Lemlandin kirkkoherra Gustav Lindberg, Ainan (s. 19.12.1861) Saltvikin kirkkoherra Olof Sjöberg ja Alman (s. 15.10.1863) Finströmin kirkkoherra Viktor Lindell.

Aiheesta muualla
----------------

* Sydaby.eget.net (ruotsiksi)
* Kotivuori, Yrjö: Knut Emil Sonck. *Ylioppilasmatrikkeli 1640–1852*. Helsingin yliopiston verkkojulkaisu 2005.
* Niemelä, Kalervo: Karijoen seurakunta 1812–2012. 2012
* Ahla, Lempi: Soupas, Ratsutila ja suku. 1935

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Ylioppilasmatrikkeli 1640–1852

 |

 |
**Eino Erkki Johannes Tuompo** (23. syyskuuta 1917 Alatornio – 15. lokakuuta 2012 Helsinki) oli suomalainen arkkitehti.

Tuompo kirjoitti ylioppilaaksi Turun suomalaisesta yhteiskoulusta vuonna 1934 ja valmistui arkkitehdiksi Helsingin Teknillisestä korkeakoulusta vuonna 1941. Hän osallistui nuorena talvi- ja jatkosotaan ja yleni luutnantiksi. Jatkosodan loppuvaiheessa hän oli Viipurin jälleenrakennustoimiston arkkitehtina. Sodan jälkeen Tuompo työskenteli aluksi arkkitehtina Yrjö Lindegrenin arkkitehtitoimistossa 1945–1946. Vuosina 1946–1949 hän oli Tukholmassa Ruotsissa asunto-osuuskunta Hyresgästernas Sparkasse och Byggnadsföreningin (HSB) palveluksessa osastoarkkitehtina, ja sai suunnitella asuinalueita Tukholmaan sekä asemakaavaluonnoksia muualle Ruotsiin. Ruotsin-vuosiensa jälkeen hän täydensi opintojaan Massachusetts Institute of Technologyssa (MIT) Bostonissa Yhdysvalloissa, jonka erikoiskurssilta valmistui 1949. Suomeen palattuaan Tuompo toimi 1950–1954 Kulutusosuuskuntien Keskusliiton (KK) asunto-osaston teknillisenä johtajana. Vuonna 1955 hän perusti oman arkkitehtitoimiston, joka toimi vuoteen 1992. Hän oli myös *Arkkitehti*-lehden toimittaja 1950–1952.

Tuompo sai useita palkintoja arkkitehtikilpailuissa, sekä avoimissa että kutsukilpailuissa. Hän suunnitteli Helsinkiin muun muassa Autotalon (1958) yhdessä Veli Valorinnan kanssa, Pelastusarmeijan talon Punavuoressa (1968), Neuvostoliiton (nyk. Venäjän) kaupallisen edustuston talon Tehtaankadulla (1972), asuin-, liike- ja toimistotalon Asemapäällikönhovin Pasilassa (1976), Merikampin korttelin (1981), Pohjola-yhtiöiden rakennuttaman Kultareunan asuinalueen Etelä-Haagassa, Gunillankujan asuintalot Laajasalossa ja Takaniityntien alueen talot Malmilla. Muualle Suomeen hän suunnitteli muun muassa KK:n palveluksessa 1950-luvun alussa yhdessä Mauri Karkulahden kanssa niin sanotut Hakatornit Lahden Fellmaninpuiston viereen ja vuonna 1966 niin sanotun Pohjolatalon Kotkan keskustaan. Tuompo suunnitteli myös yhdessä Veikko Larkaksen, Pauli Salomaan ja Esko Suhosen kanssa vuonna 1951 Helsingin Lauttasaareen rivitalon, johon kaikki arkkitehdit muuttivat asumaan.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  *Diplomi-insinöörit ja arkkitehdit 2000: M–Ö*, s. 755. Tekniikan Akateemisten Liitto TEK, Helsinki 2000.
2. 1 2 3 4  Erik Johansson: Eino Tuompon muistokirjoitus[vanhentunut linkki] HS muistot, Helsingin Sanomat. Viitattu 10.2.2016.
3. ↑  Eino Tuompon suunnittelemat rakennukset Helsingin keskustassa (Arkistoitu – Internet Archive) Korttelit.fi. Viitattu 10.2.2016.
4. ↑  Mikko Lindqvist: As Oy Asemapäällikönhovi; Asemapäällikönkatu 3. Kasöörinkatu 5.; Helsinki (Arkistoitu – Internet Archive) Helsingin kaupunginmuseo, Finna. Viitattu 20.2.2020.
5. ↑  Fellmaninpuisto, jälleenrakennuskauden oppilaitokset ja Hakatornit Valtakunnallisesti merkittävät rakennetut kulttuuriympäristöt RKY. Museovirasto. Viitattu 10.2.2016.
6. ↑  Asemakaavan selostus[vanhentunut linkki] Kotkan kaupunki 9.6.2014. Viitattu 10.2.2016.
7. ↑  Lauttasaaren kotikaupunkipolut: 4 Asunto Oy Kaljakallio Lauttasaari.fi. Viitattu 10.2.2016.
**Mauno Toimi Ensio Porvari** (13. marraskuuta 1923 Hamina – 23. tammikuuta 2009 Gran Canaria Espanja) oli suomalainen metsänhoitaja ja yritysjohtaja, joka sai kauppaneuvoksen arvonimen.

Porvarin vanhemmat olivat konstaapeli Toimi Edvart Porvari ja Alma Elina Villikka ja puoliso vuodesta 1947 terveydenhoitaja Hilkka Inkeri Silvo. Porvari tuli ylioppilaaksi Haminan yhteislyseosta 1945 ja valmistui Helsingin yliopistosta metsänhoitajaksi 1950. Hän oli Ristiniemen Oy:n, myöhemmin Ristiniemi Oy, hankintametsänhoitaja 1950–1956, isännöitsijä 1957–1960, toimitusjohtaja 1960–1987 ja johtokunnan, sittemmin hallitus, puhenejohtaja 1960–1987. Haminan kaupunginhallituksen jäsen Porvari oli 1958–1972 ja Haminan kaupunginvaltuuston jäsen vuodesta 1961 ja toimi kaupunginjohtajan varamiehenä 1961–1972. Hänellä oli myös liike-elämän luottamustehtäviä. Molempiin sotiin osallistunut Porvari oli sotilasarvoltaan reservin yliluutnantti (1968). Hän sai kauppaneuvoksen arvonimen 1983.

Lähteet
-------

1. 1 2  Hellsten, Tanja: Kauppaneuvos Mauno Porvari (1923–2009). *Suomen talouselämän vaikuttajat* -verkkojulkaisu (maksullinen). 5.9.2011. Suomalaisen Kirjallisuuden Seura. Viitattu 13.12.2022.
2. 1 2  Mauno Porvari *Biografiasampo*. Viitattu 13.12.2022.
3. ↑  Ihmiset. Kuolleet. Metsänhoitaja Mauno Porvari. (Tilaajille) *Helsingin Sanomat*.  22.2.2009. Viitattu 13.12.2022.
**Eino Gustaf Svinhufvud** (28. marraskuuta 1896 Helsinki – 1. elokuuta 1938 Kangasniemi) oli suomalainen agronomi. Hänen isänsä oli presidentti P. E. Svinhufvud.

Svinhufvud kirjoitti ylioppilaaksi Helsingin Uudesta yhteiskoulusta 1914 ja opiskeli sen jälkeen Helsingin yliopistossa maataloustiedettä, valmistuen agronomiksi vuonna 1919. Tämän jälkeen hän toimi maamieskoulun opettajana Kurkijoella ja Kajaanissa vuoteen 1922 saakka sekä Wärtsilä Oy:n tilanhoitajana Värtsilässä 1922–1924. Vuodet 1924–1934 Svinhufvud oli Suomen Suoviljelysseuran koeaseman johtajana Ilmajoella ja 1934–1938 maatalouskoulun yliopettajana Järvenpäässä. Hän viljeli myös itse Kangasniemen Ohensalon kylässä sijainneita maa- ja metsätiloja aina kuolemaansa saakka. Maatalous- ja metsätieteiden tohtoriksi Svinhufvud väitteli vuonna 1934 suon polttoviljelyksen vaikutuksista. Hän kuoli leukemiaan elokuussa 1938 vain 41-vuotiaana.

Svinhufvud osallistui vuoden 1918 sisällissotaan valkoisten joukoissa. Hän kuului eversti Hans Kalmin johtamaan Pohjois-Hämeen rykmentin 1. pataljoonaan. Jääkäriluutnantti Anton Eonsuun muistelmien mukaan Svinhufvud johti jonkin aikaa Hennalan vankileirillä toiminutta teloitusryhmää, kunnes sai tehtävästä tarpeekseen ja hänen tilalleen tehtävään valittiin toinen henkilö. Yhteensä Hennalassa ammuttiin noin 500 punaista, joista 200 oli naisia. Myöhemmin Svinhufvud oli mukana äärioikeistolaisen Lapuan liikkeen toiminnassa. Keväällä 1932 Svinhufvud oli valmiina osallistumaan Mäntsälän kapinaan, mutta hänen isänsä P. E. Svinhufvud puuttui asiaan ja riidan jälkeen Eino Svinhufvud luopui aikeistaan.

Teokset
-------

* *Suon polttoviljelyksen vaikutusten selvittelyä*. Helsinki: Suomen suonviljelysyhdistys, 1929.

Lähteet
-------

1. 1 2  Eino Gustaf (Eino) Svinhufvud Brotherus.net.  Arkistoitu 22.12.2016. Viitattu 20.12.2016.
2. ↑  Pekkalainen, Tuulikki: *Susinartut ja pikku immet. Sisällissodan tuntemattomat naiset*. Helsinki: Tammi, 2011.
3. ↑  Roselius, Aapo: *Teloittajien jäljillä. Valkoisten väkivalta Suomen sisällissodassa*. Helsinki: Tammi, 2008.
4. ↑  Häikiö, Martti: / Svinhufvud, Pehr Evind (1861-1944) *Kansallisbiografia-verkkojulkaisu*.  16.9.1997. Helsinki:  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura. Viitattu 20.12.2016.


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Alankomaat

 |

 |
**John Henry Poynting** (9. syyskuuta 1852 Monton, Lancashire, Englanti – 30. maaliskuuta 1914 Birmingham, Englanti) oli englantilainen fyysikko.

Elämä ja ura
------------

Opiskeltuaan Manchesterissa ja Cambridgessa James Clerk Maxwellin ohjauksessa, Poyntingista tuli vuonna 1880 fysiikan professori Birminghamin Mason Collegessa, josta myöhemmin tuli Birminghamin yliopisto. Poynting aloitti tieteellisen toimintansa tutkimalla pitkäjänteisesti ja kattavasti maapallon gravitaatiokenttää määrittäen tarkemmin gravitaatiovakion ja maapallon keskitiheyden. Poynting tunnetaan parhaiten hänen nimeään kantavasta teoreemasta, jonka mukaan tiettyyn tilavuuteen varastoituneen sähkömagneettisen energian muutos vastaa sähkömagneettisen kentän varausjakaumaan tekemän työn ja tilavuuteen virtaavan energiavuon summaa. Poynting julkaisi myös teoksia säteilyongelmista, erityisesti valon säteilypaineesta. Tähän liittyen hän kuvasi Poynting-Robertson-ilmiön, jossa tähteä kiertävä hyvin pieni pölyhiukkanen ajautuu ajan mittaan kiertämäänsä tähteen.

Poynting teki myös monia tieteellisiä havaintoja fysiikan ulkopuolelta, muun muassa tutkimuksen julkisesta juopottelusta.

Lähteet
-------

1. 1 2  Poynting, John Henry (1852-1914) *astro.utu.fi*.  2022. Viitattu 28.05.2022.
2. 1 2  Poynting, John Henry *Encyclopedia Britannica*.  2022. Viitattu 28.05.2022.
3. 1 2  Poynting, John Henry *Physics Today*.  2016. Viitattu 28.05.2022.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **John Henry Poynting** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Alankomaat

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* zbMATH

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**Knut Håkanson** (4. marraskuuta 1887 Kinna – 13. joulukuuta 1929 Göteborg) oli ruotsalainen säveltäjä, kapellimestari ja musiikkikriitikko.

Elämä ja ura
------------

Håkanson varttui Tukholmassa ja kiinnostui jo lapsena kansanmusiikista. Hän omaksui pianon lisäksi instrumenteikseen avainviulun ja alttoviulun. Hän teki varhaisesta saakka paljon transkriptioita ruotsalaisesta kansanmusiikista. Valmistuttuaan toisen asteen oppilaitoksesta Östermalmissa vuonna 1906 Håkanson suoritti filosofian ja kielten opinnot Uppsalan yliopistossa. Samanaikaisesti hän opiskeli harmoniaa Aron Bergensonin, sävellystä Johan Lindegrenin ja pianonsoittoa Knut Bäckin johdolla. Myöhemmin hän sai sävellysopetusta myös Johan Lindegreniltä. Håkanson asui vuosien ajan Rydboholmissa. Hän oli kehittämässä muusikkona ja kapellimestarina musiikkipiirejä Boråsiin. Lisäksi Håkanson työskenteli musiikin teorian opettajana. Vuodesta 1928 hän työskenteli musiikkikriitikkona *Göteborgs Handels- och Sjöfartstidningissä*. Hän oli jo tätä ennen työskennellyt musiikkikriitikkona *Helsingborgs-Postenissa*.

Säveltäjänä Håkanson teki läpimurtonsa vuonna 1923 neliosaisella teoksellaan *Svensk svit* (op. 18), jonka hän sävelsi kontrapunktaalisessa tyylissä viululle, alttoviululle ja sellolle. Sen tulkitsi Sven Kjellströmin jousikvartetti (Kjellströmkvartetten) jousitriona. Teosta esitettiin paitsi lukuisissa Ruotsin kaupungeissa, myös ympäri Eurooppaa ja Australiassa. Håkanson kärsi huomattavasti 1920-luvun talouskriisistä. Lisäksi hänen vaimonsa Omon jätti hänet säveltäjä Ture Rangströmin hyväksi ja hän sairastui vaikeaan munuaissairauteen. Håkanson kuitenkin jatkoi säveltämistä joulukuuhun 1929 saakka ja kuoli tuon kuukauden 13. päivänä. Hänet haudattiin Kinnaan, jossa hän oli syntynyt.

Musiikki ja kirjoitukset
------------------------

Håkanson on perinteisesti katsottu kansallisromantikoksi, mutta hänen tyylinsä on myös katsottu ilmentävän uusasiallisuuden tyyliä musiikissa. Håkanson oli säveltäjänä modernismin vastainen ja tavoitteli kansalliseen luonteeseen sopivaa musiikkia. Hän olikin kiinnostunut kansanmusiikista. Hänen tuotantonsa joukossa on lukuisia orkesteriteoksia, kaksi jousikvartettoa, viulusonaatti, pianosävellyksiä, yksinlauluja ja kuoroteoksia (kuten *Brusala* ja *Skåne*, op. 33).

Håkansonin suosimia tulkitsijoita hänen omille teoksilleen olivat Sven Kjellströmin jousikvartetti ja laulaja Kirsten Flagstad. Hänen musiikkinsa esityksiä johtaneisiin kapellimestareihin kuuluivat Wilhelm Stenhammar, Armas Järnefelt ja Issay Dobrowen.

Alttoviulisti Bengt Andersson kokosi pitkään arkistoissa olleet Håkanssonin musiikkiarvostelut teokseen *Tonsättare Knut Håkanson som musikrecensent i Göteborg*.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6  Knut Håkanson Swedish Musical Heritage


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
	+ 2
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Suomi (KANTO)
* Yhdysvallat
* Ruotsi
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |

 |
**Karma** on suomalaisen Karma-yhtyeen esikoisalbumi, joka julkaistiin vuonna 1973. Albumille on koottu singlejä ja uusia kappaleita.

Levyn ensimmäinen kappale "Rock'n roll taas soi" on käännös Vanity Faren kappaleesta "Rock and Roll Is Back". "Sä soudat ja huopaat", "Viimeinen mutka", "Nään tuokion sen" ja "Taas elän" ovat bändin omaa tuotantoa jotka Leif Kiviharju teki Vexi Salmen kanssa. "Wig-wam-bam" sekä "Katujen uhka" ovat aikansa tyyliin raskasta glam rockia, ja kummatkin kappaleet ovat Sweet-yhtyeen kappaleiden käännöksiä. "Manana" on käännös Bay City Rollersin samannimisestä kappaleesta. "Pakoon pahaa maailmaa" on Uriah Heep-kappaleen "Stealin'" käännös. "Kaiken mä saan" on käännös Henner Hoierin kappaleesta "Sie ist noch frei". "Kiviset kadut" on käännös Elton Johnin kappaleesta "Goodbye Yellow Brick Road". Albumilta julkaistiin singleinä Viimeinen mutka/Rock'n roll taas soi, Wig-wam-bam/Kaiken mä saan, Katujen uhka/Manana ja Kiviset kadut/Pakoon pahaa maailmaa. Albumi on siis suurimmaksi osin kokoelma singleistä.

Kappaleet
---------

1. Rock'n roll taas soi – 2.57 (alkup. Rock and Roll Is Back, säv. Peter Hawkins, Ron Roker, Kalle Lae, Vexi Salmi)
2. Sä soudat ja huopaat – 2.57 (säv. Leif Kiviharju, Salmi)
3. Wig-wam-bam – 3.01 (säv. Nicky Chinn, Mike Chapman)
4. Viimeinen mutka – 3.24 (säv. Kiviharju, Salmi)
5. Manana – 3.24 (säv. Ken Howard, Alan Blaikley, Lae, Markku Johansson, Salmi)
6. Nään tuokion sen – 3.52 (säv. Kiviharju, Salmi)
7. Pakoon pahaa maailmaa – 3.26 (alkup. Stealin', säv. Hensley, Lae, Salmi)
8. Kaiken mä saan – 2.10 (alkup. Sie ist noch frei, säv. Nat Cross, Salmi)
9. Katujen uhka – 3.06 (alkup. Block Buster, säv. Nicky Chinn, Mike Chapman, Lae, Salmi)
10. Taas elän – 3.33 (säv. Kiviharju, Salmi)
11. Kiviset kadut – 3.09 (alkup. Goodbye Yellow Brick Road, säv. Elton John, Bernie Taupin, Lae, Salmi)
12. Verkalleen aika kulkee – 4.07 (säv. Tapio Seger, Salmi)

Aiheesta muualla
----------------

* *Karma* discogs.com -sivustolla
**Eino Osvald Tirronen** (21. toukokuuta 1921 Pielisjärvi – 10. helmikuuta 2017 Turku) oli suomalainen upseeri, joka toimi huolto- ja sotataloustehtävissä sekä laati ja toimitti useita alansa julkaisuja.

Tirrosen vanhemmat olivat puuseppä Antti Tirronen ja Katri Saarelainen. Hänen ensimmäinen puolisonsa vuodesta 1946 oli Veera Tolonen (k. 1988) ja toinen vuodesta 1991 Marja Auramaa. Myös Tirrosen poika kapteeniluutnantti Matti Tirronen (s. 1946) toimi puolustusvoimien palveluksessa, vuoteen 1977 saakka.

Tirronen tuli ylioppilaaksi Helsingin V yhteiskoulusta 1945, Kadettikoulusta hän valmistui samana vuonna ja suoritti Sotakorkeakoulun 1958. Talvisodassa Tirronen toimi väestönsuojelutehtävissä Lieksassa ja Helsingissä, jatkosodassa hän oli konekivääriryhmän ja joukkueenjohtaja Jalkaväkirykmentti 44:ssä ja Itä-Suomen rannikkoprikaatissa. Hän haavoittui 1944 Suursaaressa ja oli 30% sotainvalidi.

Toimittuaan sotien jälkeen ensin adjutantin ja patteriupseerin ja -päällikön tehtävissä Tirronen työskenteli 1940-luvun lopulta lähtien asiantuntija-, päällikkö- ja koulutustehtävissä muun muassa Merivoimien esikunnassa, Pääesikunnassa, Merisotakoulussa, Huoltokoulussa, Länsi-Suomen sotilasläänin esikunnassa ja Sotakorkeakoulun sotahistorian laitoksella. Hän erosi vakinaisesta palveluksesta 1975.

Tirronen ylennettiin vänrikiksi 1942, luutnantiksi 1944, kapteeniksi 1951, majuriksi 1961, everstiluutnantiksi 1966 ja everstiksi 1972.

Tirronen toimitti ja kirjoitti tekstejä ja teoksia sekä esitelmöi ahkerasti alaltaan. Hän laati ja toimitti *Suomen sota 1941–1945* -teossarjan XI osan, samoin kuin talvi- ja jatkosodan historiateosten sotatalous- ja huoltolukuja, julkaisi Valtion viljavaraston historiikin 1928–1978 ja oli *Naantali eilen tänään* -kirjan (1983) päätoimittaja. Tirronen oli myös 1986 ilmestyneen 1000-sivuisen huollon historian päätoimittaja ja *Huoltoupseeri* -lehden toimituskunnan jäsen.

Lähteet
-------

1. 1 2  Hirvonen, Tuomo: Muistot. Eino Tirronen (1921–2017)  26.2.2017. Helsingin Sanomat. Viitattu 26.2.2017.
2. 1 2 3 4 5 6  *Kadettiupseerit 1920–2000*, s. 763. Tirronen, Eino Osvald. Helsinki: Kadettikunta ry. Upseeriliitto ry. 2000. ISBN 951-98334-3-9.
**James Carr** (13. kesäkuuta 1942 Coahoma, Mississippi – 7. tammikuuta 2001 Memphis) oli yhdysvaltalainen soullaulaja.

Elämä ja ura
------------

Carr syntyi baptistipapin perheeseen Coahomassa, Mississippissä ja kasvoi Memphisissä. Teini-ikäisenä hän alkoi laulaa paikallisissa klubeissa. Carr sai levytyssopimuksen Goldwaxilta 1965. Hänen ensimmäinen hittinsä oli "You’ve Got My Mind Messed Up". Carrin tunnetuin esitys on "The Dark End of the Street", Dan Pennin ja Chips Momanin kirjoittama ja monen tunnetun laulajan levyttämä kappale, jonka ensimmäisen version Carr levytti vuonna 1966.

Carr kärsi masennuksesta ja katatonisista kohtauksista sekä käytti paljon lääkkeitä ja marihuanaa. Vaikeuksiensa seurauksena hänen uransa käytännössä loppui jo vuonna 1971. Hän yritti paluuta 1990-luvun alussa ja levytti vielä kaksi albumia.

Carr kuoli syöpään Memphisissä 7. tammikuuta 2001. Hänellä oli viisi lasta.

Diskografia
-----------

### Albumit

* *You Got My Mind Messed Up* (1966)
* *A Man Needs a Woman* (1968)
* *Take Me To The Limit* (1991)
* *Soul Survivor* (1994)

### Singlet

* "You've Got My Mind Messed Up" (1966)
* "Love Attack" (1966)
* "Pouring Water on a Drowning Man" (1966)
* "The Dark End of the Street" (1967)
* "Let It Happen" (1967)
* "I'm a Fool for You" (duetto Betty Harrisin kanssa) (1967)
* "A Man Needs a Woman" (1968)
* "Life Turned Her That Way" (1968)
* "Freedom Train" (1969)
* "To Love Somebody" (1969)

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Richard Williams: James Carr *The Guardian*.  12.1.2001. Viitattu 23.9.2016.
2. ↑  Jon Pareles: James Carr, 58, Soul Singer Whose Life Reflected the Blues *The New York times*.  10.1.2001. Viitattu 23.9.2016.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana

 |

 |
**James Conrad** (s. 1990) on yhdysvaltalainen frisbeegolfaaja, vuoden 2021 maailmanmestari sekä vuoden 2019 Yhdysvaltain-mestari.

Conradin sponsorina toimi vuodesta 2016 Innova Champion Discs. Vuonna 2021 hän teki kahden vuoden sopimuksen MVP Disc Sportsin kanssa.

Ura
---

### Vuoden 2021 maailmanmestaruuskilpailut

Vuoden 2021 frisbeegolfin maailmanmestaruuskilpailuissa Conrad oli pysynyt kärjen tuntumassa ensimmäisen neljän kierroksen aikana. Viimeiselle kierroksen viimeiselle väylälle tultaessa lajin viisinkertaisella maailmanmestarilla Paul McBethillä oli yhden heiton etumatka Conradiin. McBeth heitti avausheiton ensimmäisenä ja onnistui saamaan sen pelialueelle. Conrad onnistui tässä myös, mutta hänellä ei ollut haastavalla väylällä realistista mahdollisuutta birdieen eli väylän suorittamiseen kolmella heitolla. Conrad heitti toisen heittonsa varmistellen pelialueelle noin 75 metrin päähän korista, sillä matka korille oli liian pitkä. Myös McBeth heitti toisen heittonsa varmistellen pelialueelle, koska hän tiesi että Conrad ei pystyisi suorittamaan väylää kolmella heitolla, jolloin neljä heittoa varmistaisi hänelle voiton. Korille lähestyminen olisi ollut myös liian suuri riski, sillä pelialueen raja oli hyvin lähellä molemmin puolin koria, ja pelialueen ulkopuolelle heittäminen olisi johtanut sakkoheittoon. Kolmannella heitollaan Conrad onnistui heittämään 247 jalan (noin 75 metrin) lähestymisheiton koriin, mistä yleisö villiintyi täysin. McBeth heitti hieman lyhyemmän lähestymisheittonsa korin alle, jolloin hän suoritti väylän neljällä heitolla ja tilanne oli tasan. Tasatilanteesta johtuen voittaja ratkaistiin sudden death -menetelmällä, jossa pelattiin yksitellen väyliä niin pitkään kunnes toinen saisi paremman tuloksen. Conrad oli aloitusvuorossa ensimmäisellä väylällä, ja hän onnistui heittämään avausheittonsa pelialueelle muutaman metrin päähän korista. McBeth sen sijaan heitti avauksensa liian kovaa, jolloin se skippasi maasta korin takana olevaan järveen, joka oli pelialueen ulkopuolella. McBeth sai sakkoheiton, ja hänen täytyi jatkaa 20 metrin päässä korista olevalta drop zonelta. Hän epäonnistui putissaan ja suoritti väylän neljällä heitolla. Conrad puttasi lyhyen puttinsa sisään ja voitti siten maailmanmestaruuden.

Conradin sisäänheitto viimeisellä väylällä sai suuren huomion, ja sitä alettiin lajin harrastajien keskuudessa kutsumaan nimellä "The Holy Shot" (suom. *pyhä heitto*). Heittoa pidetään turnauksen ratkaisevan tilanteen, pituutensa ja hankalan kulmansa vuoksi frisbeegolfin historian parhaana ja merkittävimpänä heittona.

Saavutukset
-----------

### Major-turnaukset

**Maailmanmestaruuskilpailut**

* Voitto 2021
* Kolmas 2019

**United States Disc Golf Championship**

* Voitto 2019
* Toinen 2018

### Disc Golf Pro Tour

**Turnausvoitot**

* Idlewild Open 2017
* MVP Open at Maple Hill 2018

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  James Conrad *PDGA*. Viitattu 10.9.2018. (englanniksi)
2. ↑  James Conrad Signs Two-Year Deal with MVP discgolf.ultiworld.com. Viitattu 15.10.2021. (englanniksi)
3. 1 2  What Just Happened? "The Holy Shot" by James Conrad roguediscs.com. Viitattu 15.10.2021. (englanniksi)
**Seurakuntapastori** (lyhennetään srk-past.) on Suomen evankelis-luterilaisessa kirkossa seurakunnan tai seurakuntayhtymän papin virka. Viran kelpoisuusehtona on teologian maisterin tutkinto ja pappisvihkimys. Seurakuntapastorin virkanimike korvasi vuoden 1994 kirkkolakiuudistuksessa entiset virallisen apulaisen ja ylimääräisen apulaisen virkanimikkeet. Virka on virkamiesoikeudelliselta luonteeltaan "apupapin" kaltainen, mikä näkyy virantäyttömenettelyssä ja siinä, että seurakuntapastorin viran hoitaja voidaan periaatteessa tuomiokapitulin määräyksellä siirtää toiseen seurakuntaan.

Seurakuntapastorin virkaa hoidetaan virkamääräyksellä, jonka hiippakunnan tuomiokapituli antaa papille. Seurakunnalla on oikeus antaa lausunto virkamääräyksestä ennen sen antamista. Seurakuntapastorin virka, toisin kuin kappalaisen virka voidaan täyttää ilman viran julkista auki julistamista.

Seurakuntapastorin viran tehtävät eivät välttämättä nykyään eroa kappalaisen viran tehtävistä. Merkittävin ero on virkoihin vaadittavassa vähimmäispätevyydessä. Seurakuntapastorin virkaan voi hakea myös teologian maisteri, jolla ei ole pappisvihkimystä. Valituksi tultuaan tuomiokapituli lyhyen ns. ordinaatiokoulutuksen jälkeen vihkii hakijan papiksi. Sen sijaan kappalaisen virkaan voi hakea vain kokenut pappi, joka on seurakuntapastorin työn ohessa suorittanut kappalaisen viran pätevöitymisopintoina *pastoraalitutkinnon*. Yleensä sen suorittamiseen seurakuntapastorin työn ohessa menee noin neljä vuotta. 

Koska avoimiin kappalaisen virkoihin on usein kova kilpailu, niin monet kokeneetkin pastoraalitutkinnon suorittaneet papit ovat seurakuntapastorin virassa aina eläkeikään saakka. Taustalla ovat usein myös perhe- ja muut syyt, joiden myötä ei ole mahdollista muuttaa kirkollisessa urakehityksessä edetäkseen. Kappalaisen virkojen vähyys verrattuna seurakuntapastorin virkoihin on perua vanhasta menettelystä, jolla seurakuntakirkkoa tai kappelia kohti oli vain yksi riittävää kokemusta ja suoritettua kirkollista jatkokoulutusta edellyttävä papinvirka, jona toimi juuri kappalaisen virka. Näin turvattiin, että jokaista kirkkoa kohti oli vähintään yksi kokenut pappi.

Katso myös
----------

* Aluekappalainen

Lähteet
-------

1. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive)
**Niilo Leonard Räisänen** (3. toukokuuta 1912 Lumijoki – 22. lokakuuta 1979) oli suomalainen pesäpalloilija, joka edusti 1930-luvulla Jyväskylän Kiriä. Aikaisemmat seurat olivat Keski-Suomen Ampujat ja Jyväskylän Kisa-Toverit.

SM-sarjassa *Nike* saavutti parhaimmillaan pronssia ja tuli valituksi Itä-Länsi-otteluun 1933, -34 ja -39 sekä vaihtopelaajaksi 1935.

Räisänen saavutti myös ammunnassa viidessä lajissa erikoismestariluokan ja syöksylaskussa SM-kilpailujen viidennen sijan.

Räisänen on toiminut myös SVUL:n Keski-Suomen piirin pesäpallovalmentajana, Jyväskylän suojeluskuntapiirin urheilu- ja poikatyönjohtajana ja muutamia kertoja Itä-Länsi -ottelun valitsijamiehenä. Räisäsen vaimo Eila Räisänen pelasi ennen sotia Kirin SM-sarjajoukkueessa.

Räisänen oli ammatiltaan voimistelunopettaja. Sotilasarvoltaan hän oli reservin kapteeni. Räisäsen kotikunta oli Jyväskylä.

Saavutukset
-----------

### Pelaajana

* 4 Itä-Länsi-ottelua: 1933-1935, 1939

Lähteet
-------

* Rantala, Risto; Siukonen, Markku; & Tukiainen, Seppo (toim.): *Urheilumme kasvot 3*, s. 1244. Oy Scandia Kirjat Ab, 1973.

### Viitteet

1. ↑  Kuolinilmoitus, Niilo Leonard Räisänen, Keskisuomalainen, 1979, No 291, sivu 4, julkaistu 28.10.1979
2. ↑  Niilo Leonard Räisänen, Jyväskylän Vanha hautausmaa, Jyväskylä, osasto 12, rivi 10, hautapaikka 35, viitattu 27.4.2023
3. ↑
4. ↑  Itä-Länsi-pelaajat joukkueittain, miehet Rasilainen, Matti. Viitattu 24.4.2018.