recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
3D malli merenalaisesta Daikoku -tulivuoresta.
**Merenalainen tulivuori** on tulivuori, joka sijaitsee meren alla.

Suurin osa Maan vulkanismista tapahtuu paikoissa, joissa kaksi litosfäärilaattaa erkanee toisistaan. Noista paikoista suurin osa sijaitsee puolestaan merten alla. Merenalaisia tulivuoria syntyy tavallisimmin noihin paikkoihin tai paikkoihin, joissa mannerlaatat liikkuvat toisiaan kohti.

Monet merenalaiset tulivuoret ovat kartion muotoisia. Lähempänä merenpintaa sijaitsevien merenalaisten tulivuorien purkaukset on helpompi havaita verrattuna syvällä meren alla sijaitseviin tulivuoriin; syvällä merenpohjassa vedenpaine on niin voimakas, että se heikentää räjähdystä.

Joissain merenalaisissa tulivuorissa esiintyy metalleja. Uusia metalliesiintymiä sisältäviä merenalaisia tulivuoria syntyy eniten kaarentausta-altaissa, jotka ovat vulkaanisten kaarten takana sijaitsevia altaita. Vulkaaniset kaaret ovat subduktoituneen mannerlaatan päälle muodostuneita tulivuorijonoja.

Lähteet
-------

1. ↑  National Geographic Society: Geology of the Deep *National Geographic Society*.  6.5.2019. Viitattu 20.4.2021. (englanniksi)
2. ↑  Submarine volcanoes *MBARI*.  22.10.2015. Viitattu 20.4.2021. (englanniksi)
3. ↑  Plate Tectonic Setting | Volcano World | Oregon State University *volcano.oregonstate.edu*. Viitattu 20.4.2021. (englanniksi)
4. ↑  Volcano - Stratovolcanoes *Encyclopedia Britannica*. Viitattu 20.4.2021. (englanniksi)
5. ↑  Scientists Discover and Image Explosive Deep-Ocean Volcano  17.12.2009. NOAA.  Arkistoitu 2.2.2017. Viitattu 20.4.2021. (englanniksi)
6. ↑  Submarine Volcanoes at Convergent Plate Boundaries | Volcano World | Oregon State University *volcano.oregonstate.edu*. Viitattu 20.4.2021. (englanniksi)
7. ↑  Dictionary of Geology - Definitions - Geologic Glossary - UV *theodora.com*. Viitattu 21.4.2021. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Merenalainen tulivuori** Wikimedia Commonsissa
**Zimri-Lim** oli Syyrian Marin kuningas n. 1775–1761 eaa, hän oli Marin kuninkaan Yahdun-Limin poika. Assyrian Shamsi-Adad I oli valloittanut Marin hänen isänsä kuoltua, mutta Zimri-Lim onnistui pakenemaan ja hän oli maanpaossa Yamhadissa. Shamsi-Adad I:n kuoltua Zimri-Lim kukisti Marin assyrialaisen kuninkaan ja nousi valtaistuimelle.
Zimri-Lim oli aluksi hyvissä väleissä Babylonian kuninkaan Hammurabin kanssa ja antoi omia joukkojaan tämän sotilaallisiin kampanjoihin. Historiallisesti merkittävin oli Larsan kuninkaan Rim-Sin I:n kukistaminen, koska sen ansiosta Larsan dynastian ajankohta on helpommin ajoitettavissa.  
Muutama vuosi Larsan kukistamisen jälkeen Hammurabi kuitenkin hyökkäsi Mariin ja valloitti sen.

Zimrilim noudatti kanaanilaisia tapoja. Kun Mariin oli suunnitteilla uusia hallinnollisia rakennuksia, Zimrilim pyysi Daagonin, Ishtarin ja Adadin kulttipappien tutkia enteitä uhrieläinten maksoista ja muista sisälmyksistä. Sotaretkille ei lähdetty ennen kuin kanaanilaiset papit olivat ennustaneet esimerkiksi uhrilampaan nytkähtelyn perusteella, kannattaako sotaretki vai ei.

Zimrilimin palatsien seinille maalattiin monivärisiä freskoja, mikä oli uutta rakennustaiteessa. Zimrilim keräsi Mariin valtaisan arkiston nuolenpääkirjoitustauluja. Paitsi sumerilaisia nuolenpääkirjoituksia, arkistossa on akkadin- ja heetinkielisiä nuolenpääkirjoitustekstejä.

Lähteet
-------

1. ↑  Sasson, Jack M.: Zimri-Lim Takes the Grand Tour.  *Biblical Archaeologist*, joulukuu 1984, 47. vsk, s. 246−251. Artikkelin verkkoversio. Viitattu 4.5.2019.
2. ↑  Salonen, Armas. (1956). Itämaisia hallitsijoita ja kansanjohtajia, s. 50, 51. Porvoo: WSOY.
3. ↑  Salonen, Armas. (1956). Itämaisia hallitsijoita ja kansanjohtajia, s. 56, 57. Porvoo: WSOY.
**Daniel Oliver** (6. helmikuuta 1830 – 21. joulukuuta 1916) oli englantilainen kasvitieteilijä ja myös kasvitieteilijänä tunnetun Francis Wall Oliverin isä. Daniel Oliverista käytetään tieteellisten nimien yhteydessä auktorilyhennettä **Oliv.**.

Daniel Oliver työskenteli Royal Botanic Gardensin herbaariokokoelmissa 1860–1890 ja kasvitieteen professorina Lontoon University Collegessa 1861–1888. Ollessaan professorina Oliver julkaisi John Stevens Henslowin käsikirjoitukseen ja materiaaleihin pohjautuvan teoksen *Lessons in Elementary Biology* vuonna 1864. Oliverin mukaan kirja olisi hyvä oppikirja perusasteen kouluihin sekä yleisesti nuorille, joille luokka- ja laboratorio-opetus ei ollut kaikkein ominta. Kirjasta otettiin useampia uusintapainoksia ainakin vuoteen 1891 asti.

Oliver palkittiin vastavalittuna jäsenenä vuonna 1893 Linnean Societyn kultamitalilla ja vuonna 1884 Royal Societyn mitalilla. Vuonna 1895 Philippe Édouard Léon van Tieghem kuvasi itäisessä Afrikassa kasvavan, Loranthaceae-heimoon kuuluvan kasvisuvun Daniel Oliverin mukaan nimellä *Oliverella*.

Oliver kuoli sydämenpysähdykseen talossaan Lontoossa vähän ennen joulua 1916.

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Daniel Oliver (botanist) 

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Australia
* Alankomaat
* Puola
* Vatikaani

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* International Plant Names Index
* CiNii

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**Daniel Johannes Pesu** (10. joulukuuta 1891 Sortavala – 8. tammikuuta 1956 Kempele) oli suomalainen taidemaalari.

Pesu opiskeli Suomen Taideyhdistyksen piirustuskoulussa 1913–1916 ja hän sai myös yksityisopetusta taidemaalari Berndt Lagerstamilta. Pesu toimi Sortavalan lyseon piirustuksen opettajana 1919–1920.

Talvisodan päätyttyä Pesu joutui muuttamaan Sortavalasta ensin Liminkaan ja sitten Tyrnävän Ojakylään, josta hän löysi työtilat itselleen Kankaan talosta. Pesu viihtyi Iso-Kankaan vanhemmassa talossa johon hänelle sisustettiin talon juhlasalista ateljee. Tyrnävän vuosina Daniel Pesu tunnettiin leppoisana maalaiselämää rakastava taiteilijana, jolle kävelyretket lähimetsissä muodostivat ehtymättömän voimavaran. Vaikka Pesu maalasi runsaasti Pohjanmaan maisemia toimi lapsuuden ja nuoruuden Karjala ehtymättömänä aihepiirinä. Vuodesta 1948 Pesu asui Kempeleessä, jossa hän myös kuoli. Pesu maalasi uransa aikana arviolta 15 000–18 000 maalausta. Hänen tuotantoonsa kuului maisemamaalauksia Laatokan seuduilta, pihapiirikuvia Tyrnävältä, kaupunkikuvia Sortavalasta ja lisäksi henkilökuvia ja asetelmia. Pesu kirjoitti myös runoja ja mietelmiä sekä harrasti musiikkia.

Teoksia
-------

* Harlun kirkon alttaritaulu *Jeesus ja syntinen nainen* 1928 (sijaitsee nykyisin Kangasniemen seurakuntakeskuksessa)
* Laatokka-aiheinen öljymaalaus Helsingin Karjalatalon Sortavala-salissa.

Lähteet
-------

* KirjastoVirma : kuvataiteilijat : Daniel Pesu (Arkistoitu – Internet Archive)
* Antreasta Äyräpäähän – Karjalan kirkkojen taideaarteita Etelä-Karjalan taidemuseossa 1.6.–31.8.1997

Aiheesta muualla
----------------

* Taiteilija D. J. Pesun työmaahan tutustumassa Haapalammilla, Laatokka, 15.04.1930, nro 42, s. 5, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
**Eliminativismi** on filosofiassa jotakin tyyppiä olevia entiteettejä koskeva näkemys, jonka mukaan kyseistä tyyppiä olevia entiteettejä ei ole olemassa.

Esimerkiksi materialistit ovat eliminativisteja aineettoman sielun suhteen, nykyaikaiset kemistit ovat eliminativisteja flogistonin suhteen, ja nykyaikaiset fyysikot ovat eliminativisteja kalorikin ja valoeetterin suhteen. Filosofian historiassa esimerkiksi kovat deterministit, kuten paroni d'Holbach (1770), olivat eliminativisteja vapaan tahdon suhteen, ja David Hume oli eliminativisti minän suhteen.

Nykyään eliminativismilla viitataan useimmiten mielenfilosofiseen eliminatiiviseen materialismiin, jossa ajattelu pyritään redusoimaan aineeseen. Se edustaa materialistista mielenfilosofiaa, ja kieltää eräiden mieleen liitettyjen oletettujen entiteettien, kuten uskomukset tai kvaliat, olemassaolon.

Eliminativismi tulee erottaa skeptisismistä, jonka mukaan totuutta jonkin asian suhteen ei tunneta. Eliminativismi eroaa myös jotakin tyyppiä olevia ilmiöitä koskevasta reduktionismista, joka ei kiellä ilmiöiden olemassaoloa, mutta pyrkii redusoimaan eli palauttamaan ne jotakin toista tyyppiä oleviin osiin tai toista tyyppiä koskeviin kuvauksiin.*lähde?*

Katso myös
----------

* Fiktionalismi
* Reduktionismi

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Blackburn, Simon: "Eliminativism", *The Oxford dictionary of philosophy*, s. 112. Second edition revised. Oxford: Oxford University Press, 2005. ISBN 0-19-211694-0.
2. 1 2  Ramsey, William: Eliminative Materialism *Stanford Encyclopedia of Philosophy*.  9.10.2007.
3. ↑  Eliminativismi *Tieteen termipankki*. Viitattu 3.5.2021.
**Mirja-Liisa Herhi** (13. toukokuuta 1956 Turku – 4. toukokuuta 2015 Tampere) oli suomalainen tanssitaiteilija ja tanssipedagogi, joka sai työstään vuonna 2014 tanssitaiteen valtionpalkinnon.

Herhi teki paljon uraauurtavaa työtä tanssitaiteen ammattikoulutuksen puolesta. Hän toimi tanssitaiteen opiskelumahdollisuuksien puolustajana muun muassa erilaisissa opetushallituksen asiantuntijaryhmissä. Hän oli muun muassa käynnistämässä Turun konservatoriossa vuonna 1993 aloitettua Suomen ensimmäistä ammatillista tanssin toisen asteen koulutusohjelmaa. Herhin oman opetusala oli baletti, ja opettajana hän sitoutui erityisesti oppilaiden kehittymiseen, tanssiteknisen sisällön laatuun ja yksilölliseen ohjaamiseen.

Herhi esiintyi itse vanhaan musiikkiin ja historialliseen tanssiin erikoistuneessa Ensemble Fiorettossa, jonka perustajajäseniin hän myös kuului. Herhi toi myös Suomeen monia historiallisen tanssin huippuosaajia.

Herhi kuoli vuonna 2015 sairauteen.

Lähteet
-------

1. 1 2  Mirja-Liisa Herhi *HS Muistot*.  24.5.2015. Sanoma company. Viitattu 11.12.2016.
2. 1 2 3  Ministeri Viitanen jakoi musiikin, näyttämö- ja tanssitaiteen valtionpalkinnot  4.11.2014. Opetus- ja kulttuuriministeriö.  Arkistoitu 4.11.2014. Viitattu 11.12.2016.
3. ↑  Mirja-Liisa Herhille tanssitaiteen valtionpalkinto  7.11.2014. Turun konservatorio.  Arkistoitu 21.12.2016. Viitattu 11.12.2016.
**The Oranges** (suom. *"Oranget"*) on yleisesti käytössä oleva epävirallinen yhteisnimitys Essexin piirikunnassa, New Jerseyssä sijaitseville neljälle kunnalle, joiden kaikkien nimessä on sana *Orange*. Kunnat ovat Orange, East Orange, South Orange ja West Orange. Kolme viimeksi mainittua ovat syntyneet irtautumalla ensimmäisestä, joka on saanut nimensä Vilhelm I Oranialaisen (engl. *William of **Orange***) mukaan.

Thomas Edisonin tehdas West Orangessa
Orange kuului alun perin osana Newarkiin; silloin siitä käytettiin nimeä *Newark Mountains*. 7. kesäkuuta 1780 Newark Mountainsin asukkaille järjestettiin virallinen äänestys, jossa alueen nimeksi päätettiin vaihtaa Orange.[1] Tuolloin suuri osa alueen väestöstä tavoitteli irtautumista Newarkista. Orange kuitenkin sai itsenäisen kunnan oikeudet vasta 27. marraskuuta 1806. Kaupungiksi se järjestäytyi 31. tammikuuta 1860. Lähes heti se alkoi jakautua pienempiin osiin lähinnä siksi, etteivät asukkaat päässeet keskenään sopuun siitä, kuinka julkisten palveluiden rahoitus tulisi järjestää. South Orange itsenäistyi Orangesta 26. tammikuuta 1861, Fairmount (joka myöhemmin liitettiin osaksi West Orangea) 11. maaliskuuta 1862, East Orange 4. maaliskuuta 1863 ja West Orange (johon samalla liittyi Fairmount) 14. maaliskuuta 1863.

Nykyään Oranget eroavat paljon toisistaan. Kaikki neljä kuntaa tosin kuuluvat osavaltionsa varakkaimpiin, mutta Orange ja East Orange ovat melko kaupunkimaisia ja työväenluokkaisia, kun taas South Orange ja West Orange ovat säilyneet esikaupunkimaisina. Orangen ja East Orangen väestö on pääosin afroamerikkalaisia; south- ja westorangelaisista taas suurin osa on valkoihoisia.
Vaikka alueen kunnat ovat virallisesti itsenäisiä eikä niillä ole yhteistä hallintoa (muutoin kuin piirikunnallisella tasolla), niistä monissa yhteyksissä, esimerkiksi tienviitoissa, käytetään epävirallista yhteisnimeään.

Lähteet
-------

1. ↑  Pierson, David Lawrence: *History of the Oranges to 1921: Reviewing the Rise, Development and Progress of an Influential Community - Volume 1*. Lewis Historical Publishing Company (New York, 1922), OCLC 3884577. Luku XXIX: *The Name Orange Adopted*, s. 155. (Google Books)
**Impi Maria Mirjami Mane** (oik. **Mirjami Manelius**, 9. toukokuuta 1929 Helsinki – 21. huhtikuuta 1974) oli suomalainen näyttelijä. Hän oli naimisissa elokuvaohjaaja Toivo Hämerannan kanssa vuodesta 1953 vuoteen 1969, Hämerannan kuolemaan saakka. 

Mane näytteli muutamissa elokuvissa ja oli lisäksi mukana muun muassa Vartiovuoren kesäteatterin monissa tuotannoissa.

Mirja Manen rooli elokuvassa *Noita palaa elämään* oli aikanaan kuohuttava, sillä se sisälsi runsaasti alastonkohtauksia ja kuvausaikanaan suomalaisessa elokuvassa harvinaista alleviivaavaa erotiikkaa. Alkujaan turkulainen Mane löydettiin Kulosaaren Casinon rannasta; itse näytelmän kirjoittaja Mika Waltari kiinnitti huomiota nuoreen tyttöön, jolla oli pitkät tummat hiukset ja ilmeikkäät kasvot. Tilannetta todistamassa olivat myös ohjaaja Roland af Hällström sekä tuottaja Mauno Mäkelä. Arviossa kriitikot havaitsivat Manessa myös selvää näyttelijänlahjakkuutta. Mane oli aikaisemmin näytellyt pienen roolin tummanuhkeana Juliskana oikealla nimellään Mirjami Manelius elokuvassa *Kaunis Veera* vuonna 1950. Noitaosansa jälkeen Mane näytteli toisen pääroolinsa Liisana elokuvassa *Saariston tyttö*. Roolia varten luonnostaan tumman Manen hiukset värjättiin vaaleiksi. Elokuvan jälkeen Mane näytteli vielä pari sivuosaa.

Arvostelijat pitivät Manen suoritusta Birgit-noitana kauniina mutta avuttomana. Erään arvion mukaan Mane kuitenkin suhtautui rooliinsa "kiitettävällä antaumuksella" ja noidan roolissa hänet koettiin "nuortean notkeaksi, vereväksi ja iskuvalmiiksi, paikoin pingoitetusti".

Manen ura elokuvien parissa jäi lyhyeksi, "tähdenlennoksi", kuten kriitikko luonnehtii.

Mirja Mane kuoli lyhyen sairauden jälkeen vain 44-vuotiaana.

Filmografia
-----------

* Kaunis Veera eli ballaadi Saimaalta (1950) ... Juliska
* Noita palaa elämään (1952) ... Birgit Suomaa, "noita"
* Saariston tyttö (1953) ... Liisa
* Kuningas kulkureitten (1953) ... Manja, mustalaistyttö
* Morsiusseppele (1954) ... Inga-Lill

Lähteet
-------

1. ↑  Lasipalatsi.fi
2. ↑  Elokuva-arkisto: Kari Uusitalon "Hei rillumarei!", 1978 ja muiden lähteiden mukaan, Elokuva-Aitta 14/1952 ja Suomen Kansallisfilmografia; Noita palaa elämään
3. ↑  Noita palaa elämään - Elonet
4. ↑  Filmiopas, Telvis.fi, viitattu 26.8.2011

Aiheesta muualla
----------------

* Mirja Mane Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
* Mirja Mane Elonetissä.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Elonet

 |

 |
**Aleksandr Borisovitš Majorov** (ven.  Александр Борисович Майоров, s. 6. kesäkuuta 1957 Nižni Novgorod, Venäjän SFNT, Neuvostoliitto) on venäläinen yhdistetyn hiihtäjä, joka aktiiviurallaan edusti Neuvostoliittoa ja seuratasolla Dynamo Nižni Novgorodia.

Majorov sijoittui 11:nneksi Lahden MM-kilpailuissa 1978 ja seitsemänneksi Lake Placidin olympialaisissa 1980. Oslon MM-kilpailuissa 1982 hän oli henkilökohtaisessa kilpailussa kahdestoista ja joukkuekilpailussa viides. Sarajevon olympialaisissa 1984 hän sijoittui 14:nneksi ja kuului samana vuonna Rovaniemellä käydyssä erillisessä MM-joukkuekilpailussa Neuvostoliiton pronssijoukkueeseen. Seefeldin MM-kilpailuissa 1985 hän oli henkilökohtaisessa kilpailussa kahdestoista ja joukkuekilpailussa neljäs.

Majorov sijoittui yhdistetyn maailmancupin osakilpailussa parhaimmillaan seitsemänneksi Oberwiesenthalissa joulukuussa 1983.

Lähteet
-------

1. ↑  Aleksandr Majorov *Olympedia*.  (englanniksi)
2. 1 2  Alexander Majorov *skisport365.com*. Viitattu 5.12.2021. (englanniksi)
3. 1 2  Aleksandr Majorov Kansainvälinen hiihtoliitto (FIS).  (englanniksi)
Aleksandr Kokorinov. Dmitri Levitskin maalaus vuodelta 1769.
**Aleksandr Filippovitš Kokorinov** (ven. Алекса́ндр Фили́ппович Коко́ринов, 10. heinäkuuta (J: 29. kesäkuuta) 1726 Tobolsk – 21. maaliskuuta (J: 10. maaliskuuta) 1772 Pietari) oli venäläinen arkkitehti.

Aleksandr Kokorinov opiskeli Tobolskissa ja Dmitri Uhtomskin arkkitehtikoulussa Moskovassa. Hänen varhaiset työnsä edustavat barokkia. Niistä merkittävin on Kirill Razumovskin palatsi Moskovan Petrovsko-Razumovskojessa.

Vuonna 1754 Kokorinov muutti Pietariin. Vuonna 1761 hänestä tuli Pietarin taideakatemian johtaja, vuonna 1765 professori ja vuonna 1769 rehtori. Arkkitehdin varhaista klassismia edustavia töitä ovat Razumovskin palatsi Pietarissa ja taideakatemian rakennus, jotka hän suunnitteli yhdessä Jean-Baptiste Vallin de la Mothen kanssa. Niille on ominaista rationaalisuus ja geometrisyys, julkisivun maltillinen koristelu sekä antiikin mallien mukaiset pylväiköt. Kokorinovin kuolemaa vuonna 1772 on epäilty itsemurhaksi, sillä häntä vastaan oli esitetty perättömiä syytöksiä taideakatemian varojen väärinkäytöstä.

Lähteet
-------

1. 1 2  *Bolšaja Sovetskaja Entsiklopedija, tom 12*, s. 399. Moskva: Sovetskaja Entsiklopedija, 1973.
2. 1 2  *Sankt-Peterburg. Petrograd. Leningrad: Entsiklopeditšeski spravotšnik*, s. 273. Moskva: Bolšaja Rossijskaja Entsiklopedija, 1992. ISBN 5-85270-037-1.
3. ↑  Mejias-Ojajärvi, Iliana: *Venäjän maalaustaide: ikoneista avantgarden kynnykselle*, s. 19. Helsinki: WSOY, 2006.

Aiheesta muualla
----------------

* Aleksandr Kokorinov Pietari-tietosanakirjassa (venäjäksi)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Yhdysvallat
* Puola

 |
|  |
| Taiteenala | 
* ULAN

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
Aldhelmia esittävä lasimaalaus Malmesburyn luostarissa.
**Aldhelm** (noin 639–709) oli Malmesburyn luostarin anglosaksinen apotti ja Sherbornen (Salisburyn) piispa sekä 600-luvun Wessexin merkittävin oppinut. Aldhelm oli ensimmäinen anglosaksi, joka käytti latinalaista runomittaa, ja hän kirjoitti sillä useita kirjoja, jotka ovat säilyneet nykypäiviin asti.

Aldhelm suoritti ensimmäiset opintonsa Malmesburyn luostarissa tutustuen sekä latinalaisiin teksteihin että kelttiläis-iiriläiseen perinteeseen. Hän jatkoi opintojaan Canterburyn Pyhän Augustinuksen luostarin kuuluisassa koulussa, jossa hän tutustui mannermaalta saatuihin uusiin vaikutteisiin. Aldhelm luki laajalti latinankielistä runoutta ja proosaa, niin maallisia kuin uskonnollisia tekstejä. Hän oppi myös kreikkaa sekä aikansa aritmetiikkaa ja tähtitiedettä. Lisäksi Aldhelm kokeili eri runomittoja.

Vuonna 675 Aldhelmista tuli Malmesburyn luostarin apotti. Hän vietti luostarissa loppuelämänsä, toimien kolmessa tehtävässä: pappismunkkina, opettajana ja latinankielisenä runoilijana. Vuonna 705 Aldhelm vihittiin Sherbornen piispaksi. Hän oli myös suosittu kansankieltä käyttänyt runoilija, mutta yhtäkään hänen vanhalla englannilla kirjoitettua runoa ei ole säilynyt.

Virkatehtäviensä, kirkkojen rakentamisen ja luostareiden perustamisen lisäksi Aldhelm kirjoitti muille oppineille voimakkaita kannustuskirjeitä, joiden tyyli paljasti hänen kelttiläisen pohjakoulutuksensa. Samalla tyylillä hän kirjoitti myös Barkingin nunnille tarkoitetun pitkän tutkielman selibaatista. Sen osoittama laaja lukeneisuus ja mutkikas tyyli ilahduttivat yhteisöä niin, että hän laati siitä toisen version latinaksi heksametrillä.

Runomitat olivat Aldhelmin erityinen kiinnostuksen kohde, ja hänen kuuluisin työnsä on tutkielma metriikasta, jonka hän lähetti ystävälleen Aldfrithille, Northumbrian kuninkaalle. Se sisältää esimerkkeinä 100 *aenigmataa* eli arvoitusta, jotka Aldhelm oli itse keksinyt ja kirjoittanut latinaksi heksametriä käyttäen. Ne toimivat esikuvina useille 700-luvun saksilaisille kirjailijoille, kuten Canterburyn arkkipiispa Tatwinelle ja Saksan apostolille Pyhä Bonifatiukselle.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  The Editors of Encyclopaedia Britannica: Aldhelm *Encyclopædia Britannica*. Encyclopædia Britannica, inc.. Viitattu 17.5.2020. (englanniksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Belgia
* Yhdysvallat
* Ruotsi
* Tšekki
* Australia
* Kreikka
* Alankomaat
* Puola
* Vatikaani

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC
* IdRef

 |

 |
*Tämä artikkeli käsittelee toimittajaa. Toinen Aleksandr Kots oli eläintieteilijä.*
Aleksandr Kots 2009.
**Aleksandr Igorevitš Kots** (ven. Александр Игоревич Коц; s. 3. syyskuuta 1978) on venäläinen toimittaja.

Kots aloitti vuonna 1999 työskentelyn *Komsomolskaja Pravda* -lehdessä poliittisten aiheiden parissa. Hän on erikoistunut sodan sekä luonnon- ja muiden katastrofien käsittelyyn. Hän on kuvannut Dmitri Stešinin kanssa Venäjän hallinnolle myötämielisestä näkökulmasta tapahtumia Kosovossa, Afganistanissa, Tšetšeniassa, Pohjois-Afrikassa, Lähi-idässä, Georgiassa ja Ukrainassa. Vuonna 2011 Libyan sisällissodan aikana kapinallisjoukot ottivat Kotsin ja Stešinin kiinni. Nämä syyttivät kaksikkoa Muammar Gaddafin hallinnon vakoojiksi. Venäjän viranomaisten väliintulon jälkeen kaksikko vapautettiin.

Kots sai 21. huhtikuuta 2014 muiden Venäjän hallintoa tukevien journalistien kanssa Isänmaan ansioritarikunnan toisen luokan mitalin "objektiivisuudesta Krimin niemimaan tapahtumien raportoinnissa". Ukrainan turvallisuuspalvelulle Kots on *persona non grata* terroristien avustajana. Syyskuussa 2022 Kots vaati Venäjän Ukrainassa aloittaman suurhyökkäyksen sotilaalliselta johdolta totuuden kertomista sen sijaan, että huonot uutiset pyritään salaamaan.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Kots Alexander Putin's List. Spisok Putina (englanniksi)
2. ↑  Saana Uosukainen: Ukrainan nopea eteneminen saa kritiikkiä Venäjällä – nyt hyökkäyksen kannattajat ovat suuttuneet sodanjohdolle Yle
**Kanadan kenraalikuvernööri** on Kanadan monarkin eli Kansainyhteisön Commonwealth realm -maiden monarkin (tällä hetkellä Charles III) edustaja Kanadassa. Edellinen kenraalikuvernööri Julie Payette jätti eronpyyntönsä tammikuussa 2021, kun ulkopuolisessa selvityksessä hänen väitettiin syyllistyneen työpaikkakiusaamiseen muun muassa väheksymällä, haukkumalla ja nöyryyttämällä alaisiaan julkisesti. Payeten eron jälkeen virkaa toimitti Kanadan korkeimman oikeuden puheenjohtaja Richard Wagner, kunnes uudeksi kenraalikuvernööriksi nimitettiin Mary Simon.

Kenraalikuvernöörin nimittää monarkki Kanadan pääministerin ehdotuksesta. Kauden pituutta ei ole virallisesti määritelty, mutta käytäntönä on ollut, että sama henkilö toimii virassa noin viiden vuoden ajan. Virallisesti puhutaan "*Hänen Majesteettinsa tahdosta*".

Hallitsija pitää teoriassa sekä toimeenpanevaa, lainsäädännöllistä että oikeudellista valta-asemaa Kanadassa, ja kenraalikuvernööri on oikeutettu käyttämään suurinta osaa niistä hänen nimissään. Kenraalikuvernööri kuitenkin käytännössä toimii vain edustuksellisena valtionjohtajana, ja hän esimerkiksi tekee valtiovierailuja. Pääministerin johtama demokraattisesti valittu hallitus hallitsee maata käytännössä.

Vuonna 2020 kenraalikuvernöörin vuosipalkka oli 308 972 dollaria.

Katso myös
----------

* Luettelo Kanadan kenraalikuvernööreistä

Lähteet
-------

1. ↑  Payette stepping down as governor general after blistering report on Rideau Hall work environment *CBC News*.  21.1.2021. Viitattu 30.3.2021. (englanniksi)
2. ↑  Julie Payette: Canada governor general quits amid bullying claims *BBC News*.  22.1.2021. Viitattu 30.3.2021. (englanniksi)
3. ↑  Prime Minister announces The Queen’s approval of Canada’s next Governor General  6.7.2021. Prime Minister of Canada. Viitattu 29.4.2022. (englanniksi)
4. ↑  Canada: Government *globaledge.msu.edu*. Viitattu 21.12.2022. (englanniksi)
5. ↑  Indemnities, Salaries and Allowances *Library of Parliament*.  2022. Viitattu 21.12.2022. (englanniksi)
Avtek 400 (N400AV)
**Avtek 400** oli yhdysvaltalaisen Avtekin suunnittelema ja valmistama liikelentokoneen prototyyppi, jonka ensilento tehtiin 17. syyskuuta 1984. Kone oli työntöpotkurilla varustettu ja kokonaan komposiittimateriaalista valmistettu. Siinä oli myös canard-korkeusvakautin. 

Kone on esiintynyt futuristisen ulkonäkönsä vuoksi TV-sarjassa Airwolf nimellä X-400. 

Vuonna 1998 yhtiö ajautui konkurssiin ilman koneen sertifikaatiota. Yhtiön työtä on jatkanut edellisen yhtiön johtohahmot AvtekAir-yhtiössä. Tuotteen nimi on nyt AvtekAir 9000T'.

Avtek ja Suomi
--------------

Valmet Lentokoneteollisuus oli 1980-luvulla mukana Avtek 400-lentokoneen kehitystyössä.

Spesifikaatio
-------------

* 1-2 lentäjää, 8 matkustajaa
* pituus 12 m
* kärkiväli 10,5 m
* korkeus 3,3 m
* tyhjäpaino 1 460 kg
* lentopaino 2 700 kg
* voimalaite Pratt & Whitney Canada PT6 A-3 -kaasuturbiini, 510 kW
* suurin nopeus 685 km/h
* kantama 2 610 km
* lakikorkeus 13 000 m

Lähteet
-------

* Taylor, Michael J. H. (1989). *Jane's Encyclopedia of Aviation*. London: Studio Editions, 916.
* luftfahrt-archiv.de
* aerofiles.com
* AvtekAir company website
**Nina Ahlstedt**, o.s. *Lignell* (11. heinäkuuta 1853 Turku – 2. syyskuuta 1907) oli suomalainen kuvataiteilija.

Elämäkerta
----------

Ahlstedtin vanhemmat olivat tuomari Albert Johan Lignell ja Georgina Sogia Elisabeth Lignell, o.s. Lybecker. Ahlstedt opiskeli Turun piirustuskoulussa 1871–1876 ja Pariisin Académie Colarossissa 1880–1881 ja 1897. Hän debytoi taiteilijana 1878 ja osallistui Suomen taiteilijoiden näyttelyyn vuosina 1892, 1894–1899, 1902 ja 1904. Hän työskenteli vuodesta 1878 lähtien opettajana Turun piirustuskoulussa ja toimi myös taidearvostelijana.

Ahlstedt avioitui opettajansa Fredrik Ahlstedtin kanssa. Vaikka heillä oli monta lasta, hän onnistui jatkamaan omaa taiteilijan uraansa, mikä oli harvinaista siihen aikaan. Margareta Ahlstedt-Willandt, yksi lapsista, tuli tunnetuksi tekstiilitaiteilijana ja taidekutomon perustajana. Ahlstedtit olivat ensimmäisiä taiteilijoita, jotka liittyivät vuonna 1886 Önningebyn taiteilijasiirtokuntaan, joka oli Ahvenanmaalla Önningebyssä kesäaikaan vuosina 1886–1914 kokoontunut suomalaisten ja ruotsalaisten taiteilijoiden siirtokunta.

Ahlstedtit viettivät kolme kesää Korpilahdella. Jyväskylän kaupunginkirkossa on Ahlstedtien maalaama alttaritaulu *Sallikaa lasten tulla minun tyköni*. Taulu tilattiin Fredrik Ahlstedtilta, ja hänen kuoltuaan Nina Ahlstedt maalasi sen valmiiksi.

Galleria
--------

* Daami vaaleanpunaisessa juhlamekossa, 1887*Daami vaaleanpunaisessa juhlamekossa*, 1887
* Tien vieressä, 1888*Tien vieressä*, 1888
* Portti (Grinden), 1896*Portti* (Grinden), 1896

Lähteet
-------

* Nina Ahlstedt taiteilijamatrikkelissa

### Viitteet

1. ↑  Jyväskylän taidemuseo (Arkistoitu – Internet Archive)

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Nina Ahlstedt**.
* Kjell Ekström ja Håkan Skogsjö: *Konst på Åland: en guide*. Maarianhamina: Skogsjömedia. ISBN 951-98576-7-2. (ruotsiksi)
* "Nina Ahlstedt", *Suomen kansallisbiografia, osa 1*, s. 129–131. Helsinki: Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, 2003. ISBN 951-746-442-8. / Teoksen verkkoversio (viitattu 2.2.2017).

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Kansallisbiografia
* Biografiasampo

 |

 |
**I Am Kloot** on brittiläinen Manchesterissa vuonna 1999 perustettu vaihtoehtorockia soittava yhtye. Yhtye nauttii Euroopassa ja varsinkin kotimaassaan laajasta kulttisuosiosta. Yhtyeen kappaleet sanoittavat ja säveltävät suurimmaksi osaksi sen keulakuva laulaja-kitaristi John Bramwell. Musiikillinen tyyli vaihtelee melankolisesta ja ehkä hieman psykedeelisestä indie rockista rauhallisen akustiseen brittipopvaikutteiseen musiikkiin.

Yhtyeen ensimmäinen albumi *Natural History* julkaistiin vuonna 2001, joka nousi huonosti Ison-Britannian albumilistalla sijalle 119. Seuraavat albumit *I Am Kloot* (2003) ja *Gods and Monsters* (2005) olivat jo suuria menestyksiä Britannian indie rockin piirissä nostaen yhtyeen jonkinlaiseen kulttimaineeseen omassa kotimaassaan. Single "Over My Shoulder" sai myös jonkin verran soittoa medioissa. Jopa kenties kuuluisin Ison-Britannian radio DJ John Peel huomasi myös yhtyeen lahjakkuuden ja he esiintyivätkin kyseisen miehen musiikkisessioissa, joka julkaistiin albumina 2006. Tuorein albumi on alkuperäisesti vuonna 2007 ainoastaan yhtyeen keikoilla jaeltu albumi *I Am Kloot Play Moolah Rouge*, joka julkaistiin kuitenkin seuraavana vuonna kaupallisena albumiversiona.

Jäsenet
-------

* John Bramwell - kitara, laulu
* Peter Jobston - bassokitara, piano, urut, taustalaulu
* Andy Hargreaves - rummut, perkussio

Virallisten jäsenten lisäksi yhtyeessä on toiminut monia sessiomuusikoita yhtyeen studiojulkaisuilla sekä keikkamuusikoita live-esiintymisissä.

Diskografia
-----------

* *Natural History* (2001, #119 UK)
* *I Am Kloot* (2003, #68 UK)
* *Gods and Monsters* (2005, #74 UK)
* *BBC Radio 1 John Peel Sessions* (2006)
* *I Am Kloot Play Moolah Rouge* (2007)
* *B* (2009)
* *Sky at Night* (2010, #24 UK)
* *Let It All In* (2013)
* *From There to Here* (2014)

### Singlet

* "To You"/"Titanic" (1999, julkaistu ainoastaan tuhat kappaletta)
* "Twist"/"86 TV's" (2000)
* "Dark Star" (2001, #90 UK)
* "Morning Rain" (2001, #94 UK)
* "Untitled #1" (2003, #101 UK)
* "Life in a Day" (2003, #43 UK)
* "3 Feet Tall" (2003, #46 UK)
* "From Your Favourite Sky" (2004)
* "Over My Shoulder" (2005, #38 UK)
* "Maybe I Should" (2005, #128 UK)
Aleksandr Kozlowsky vuonna 1916.
**Aleksandr Nikolajevitš Kozlowsky** (ven. Алекса́ндр Никола́евич Козло́вский, *Kozlovski*; 18. elokuuta 1864 Pietarin kuvernementti, Venäjän keisarikunta – 7. maaliskuuta 1940 Helsinki, Suomi) oli venäläinen kenraalimajuri, joka osallistui vuonna 1921 Kronstadtin kapinaan ja jota bolševikkien propagandassa väitettiin koko kapinan johtajaksi.

Kozlowsky oli ennen Venäjän vallankumousta sotilasinsinööriteknikko ja Venäjän rannikkotykistön eversti. Hän aloitti upseerinuransa vänrikkinä vuonna 1883 ja yleni vuoteen 1904 mennessä everstiksi. Hän toimi vuodesta 1912 alkaen tykistöprikaatin komentajana ja vuodesta 1916 armeijakunnan tykistön tarkastajana. Kozlowsky erosi vakinaisesta palveluksesta vuonna 1917, mutta hänet kutsuttiin tästä huolimatta Kornilovin kapinaa selvitellesseen tutkintakomissioon ja hän sai ylennyksen kenraalimajuriksi. Vuonna 1918 Kozlowsky palveli puna-armeijassa kenraali Dmitri Parskin esikunnassa ja sen jälkeen Kronstadtissa puolustusesikunnan tykistöpäällikkönä sekä varuskunnan puolustusneuvoston jäsenenä. Bolševikkien valtaa vastustaneiden merisotilaiden kapinan puhjettua maaliskuussa 1921 myös varuskuntasaaren upseerit asettuivat tukemaan sitä. Kozlowskylla ei tiettävästi ollut merkittävää roolia tapahtumissa, mutta bolševikit väittivät juuri hänen johtavan vastavallankumouksellista kapinaa. Bolševikkien kannalta oli edullisempaa esittää asia siten, että kapina olisi ollut "tsaarin kenraalin" johtama. Kozlowsky oli Kronstadtin korkea-arvoisin upseeri ja päätyi syntipukiksi.

Kozlowskyn hautakivi Pyhän Nikolauksen seurakunnan hautausmaalla Helsingissä.
Kozlowsky pakeni kapinan kukistamisen yhteydessä tuhansien muiden tavoin Suomeen. Hänen Pietarissa asunut perheensä jäi bolševikkien vangiksi, mutta 12-vuotias tytär vapautettiin ja tämä onnistui syyskesällä 1921 pakenemaan rajan yli Suomeen isänsä luo. Kozlowsky työskenteli myöhemmin Terijoen internaatin opettajana ja sen jälkeen Viipurissa mekaanisella verstaalla. Vuodesta 1926 hän asui Helsingissä ja toimi mekaanikkona. Hän ei ollut tekemisissä muiden valkoisten emigranttien kanssa. Hän kuoli vuonna 1940 ja hänet on haudattu Pyhän Nikolauksen seurakunnan hautausmaalle Helsingin Hietaniemeen.

Kozlowskyn tytär meni naimisiin suomalaisen everstin Arvo Wiitasen kanssa, ja heidän jälkeläisiään elää yhä Suomessa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Harry Halén: *Sotakommunismista sotavankeuteen: Kronstadtin pakolaiset Suomessa*, s. 5–7, 15, 98. Unholan Aitta 32. Helsinki 2010.
2. ↑  Козловский Александр Николаевич (venäjäksi) Hrono.info. Viitattu 25.8.2013.
3. ↑  Козловский Александр Николаевич (venäjäksi) Grwar.ru. Viitattu 5.12.2014.
4. 1 2 3 4  Jussi Konttinen: Vaiteliaat kapinalliset (vain tilaajille). Helsingin Sanomat 13.3.2011. Viitattu 5.12.2020.
5. ↑  Aleksandr Nikolajevitš Kozlowsky (englanniksi) Billiongraves.com. Viitattu 5.12.2020.

Aiheesta muualla
----------------

* Козловский Александр Николаевич (venäjäksi) Grwar.ru

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa | 
* VIAF

 |

 |
Englantilainen raskas pommikone Avro Lincoln.
**Avro Lincoln** on brittiläinen A.V. Roen valmistama raskas pommikone. Se otettiin käyttöön varsin pian Toisen maailmansodan päättymisen jälkeen. Konetyyppi pyrki korvaamaan edeltäjiään. Näitä olivat: Handley Page Halifax, Short Stirling ja Avro Lancaster -josta Lincoln-tyyppi kehitettiin. Avro Lincoln oli edeltäjäänsä Lancasteria jonkin verran nopeampi (513 km/h), ja kykeni lentämään korkeammalla (9 296 m, 30 500 jalkaa). Se ei silti vetänyt vertoja suoritusarvoissa, amerikkalaisten raskaalle Boeing B-29 Superfortress pommikonetyypille. Koneen normaali pommikuorma oli 6 400 kg. Puolustusaseistuksena oli kolmessa eri ampumossa eli tornissa olevat, joko 2x 12,7 mm kk:t taikka 20 mm HS.404 -tyypin konetykit (joiden sijainti vain yläampumossa keskellä), jotka nekin niin kutsutusti kaksoisaseistuksena (2x). Blue Danube -ydinpommin pudottaminen oli tälle tyypille, teknisesti katsoen mahdollista.

Koska suihkukoneiden aikakausi oli juuri aluillaan, niin tämän koneen käyttöikä jäi kohtalaisen lyhykäiseksi Britanniassa. Avro Lincolnin seuraajaksi, tuli ehkä eräänä maailman ensimmäisistä suihkupommittajista English Electric Canberra - sekä sittemmin V-pommittajat. Britannian ohella Australia (RAAF) käytti tätä konetyyppiä.

Operaatio Toteemin T1-ydinräjäytys Australiassa 1953. 5 kpl Avro Lincolneja osallistui 2 ydinkokeen sarjan tarkkailutehtäviin.
Voimanlähteenä kone käytti Rolls-Royce Merlin -V-moottorin myöhäisempiä versioita, joita oli 4 kpl. Moottorit olivat 1 750 hv tehoisia kukin. Viimeinen konetyypin käyttäjä oli Argentiinan ilmavoimat, joka käytti sitä vuoteen 1967.

Konetappioita
-------------

* 12. maaliskuuta 1953, kaksi neuvostoliittolaista MiG-15 -hävittäjää ampui alas Avro Lincolnin, numero RF531 joka lenti RAF Central Gunnery School:n lentoa Leconfield:stä Berliinin lentoputkea pitkin. Seitsemän hengen miehistö menetti henkensä.

Lähteet
-------

1. ↑   Viitattu 27.12.2021.
2. ↑   Viitattu 27.12.2021.
3. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive)

Aiheesta muualla
----------------

* 
* 
* 
* (Arkistoitu – Internet Archive)
* 

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Avro Lincoln
*Tämä artikkeli kertoo täyttömäestä Vantaalla. Myös Hyvinkäällä on Kulomäki.*
Kulomäen täyttömäki eli Kulokukkula Vantaan Korsossa.
**Kulomäen täyttömäki** eli **Kulokukkula** on ylijäämämaasta kasattu laaja ja korkea täyttömäki Vantaan Korson suuralueen Korson kaupunginosan Kulomäessä, Tuusulan kunnanrajan lähellä. Sieltä näkee esimerkiksi Helsingin Vuosaareen. Kulokukkulan huippu kohoaa yli 93 metrin korkeudelle merenpinnasta. Alkuvuonna 2015 uutisoitiin kaupungin aikomuksesta jatkaa täyttömaiden kasaamista mäelle, joilla toimilla täyttömäen korkeimpia huippuja nostettaisiin noin 95- ja 105-metrisiksi.

Täyttömäkeä alettiin rakentaa jo 1980-luvun lopulla ja se ottaa vastaan Tuusulan ja Vantaan seutujen ylijäämämaita. Laskettelurinne on tarkoitus toteuttaa ylijäämämaiden nykyiselle vastaanottopuolelle. Täyttömäeltä on näköalat Vantaalle, Tuusulaan sekä Keravalle. Horisontissa näkyvät myös Helsinki ja Sipoo.

Kulonkukkulan pinta-ala oli jossain vaiheessa 14 hehtaaria ja siinä oli maata viisi miljoonaa kuutiometriä.*lähde?*

Lähteet
-------

1. 1 2  kartta.vantaa.fi (Haku hakusanalla *Kulomäen täyttömäki*. Karttaa suurennetaessa Kulokukkulan huippu näkyy sijaitsevan 93 metrin korkeuskäyrän sisällä. Valinnat: Aluejaot: *Suuralueet* ja *Kaupunginosat*) Vantaan kaupunki, vantaa.fi. Viitattu 5.5.2016.
2. ↑  Johanna Sjöholm: Korson Ylläkseltä näkee Vuosaareen asti  29.5.2013. Helsingin Sanomat, hs.fi. Viitattu 24.3.2017.
3. ↑  Kaisa Hakkarainen: Arkistoitu kopioVantaan korkein kohta kasvaa entisestään: Kulokukkulan virkistyskäyttö voi lykkääntyä jopa 20 vuodella  15.3.2015. Helsingin Sanomat, hs.fi.  Arkistoitu 11.6.2016. Viitattu 29.5.2016.

Aiheesta muualla
----------------

* Seppo Pere: Arkistoitu kopioTerveisiä Kulokukkula-kotiseuturetkeltä *Vantaan Sanomat, vantaansanomat.fi*.  26.5.2013.  Arkistoitu 26.3.2017. Viitattu 26.4.2017.
**Avulsiivit** eli **naksausäänteet** (aik. **maiskausäänteet**) ovat klusiileja tai affrikaattoja, joita äännettäessä muodostetaan kaksi sulkeumaa suuväylään, joista taempi on yleensä velaarinen. Toisin kuin tavanomaiset klusiilit, avulsiivit eivät vaadi muodostuakseen keuhkojen ilmavirtaa, vaan ääni muodostetaan imemällä kieltä sisäänpäin aiheuttaen edellä mainittujen kahden sulkeuman välisen ilmamassan harvenemisen. Kun edempi sulkeuma päästetään vapaaksi, ilma syöksyy nopeasti harventuneeseen tilaan, mistä aiheutuu ääni, joka on yleensä tavanomaisia klusiileja kovempi.

Esiintyminen kielessä
---------------------

Avulsiiveja esiintyy lähinnä eteläisessä Afrikassa puhutuissa ns. khoisan-kielissä, mutta niitä on levinnyt kyseisistä kielistä jonkin verran myös lähistöllä puhuttuihin bantukieliin, kuten xhosaan ja zuluun. Myös Tansaniassa ja Keniassa on muutama kieli, joissa on avulsiiveja, mikä saattaa olla merkki khoisan-kielten tai niiden edeltäjien paljon nykyistä laajemmasta levinneisyydestä. Afrikan ulkopuolella avulsiiveja ei juurikaan esiinny kielten foneemijärjestelmissä, mutta niitä käytetään usein ekstralingvistisinä ilmaisukeinoina: esimerkiksi suomalainen saattaa ilmaista suudelmaa muiskauttamalla huuliaan; kyseessä on bilabiaalinen avulsiivi. Hevosia komennetaan usein maiskutusta muistuttavilla äänillä.

Ääntöpaikat
-----------

Avulsiivien ääntöpaikaksi suussa määritetään etummaisen sulkeuman paikka; kuten mainittu, taempi sulkeuma on lähes poikkeuksetta velaarinen (joskus uvulaarinen). Alla avulsiivit on merkitty IPA:n foneettisella transkriptiolla.

* Bilabiaalinen avulsiivi [ʘ]. Edellä mainittu huulten "muiskautus"; käytetään joissain san-kielissä.
* Dentaalinen avulsiivi [ǀ]. Usein affrikoitunut. Suomalaiset saattavat käyttää tätä moittiakseen jotakin, varsinkin toistettuna. Etummainen sulkeuma hampaiden kohdalla ja vähän niiden takana.
* (Post)alveolaarinen avulsiivi [ǃ]. Kielen kärki muodostaa etummaisen sulkeuman kitavallin kohdalle tai sen taakse kitalaen etuosaan.
* Palatoalveolaarinen avulsiivi [ǂ]. Etusulkeuma muodostetaan kovan kitalaen kohdalle kielellä; syntyvä ääni muistuttaa korkin irtoamisesta kuuluvaa ääntä.
* Alveolaarinen lateraalinen avulsiivi [ǁ]. Kieli sulkee suuväylän hammasvallin kohdalla, ja sulkeuma vapautetaan kielen laidoilta.

Lähteet
-------

* Wiik, Kalevi: *Fonetiikan perusteet*. Suomenkielinen oppikirja. Helsinki: WSOY kurssikirjat, 1981. ISBN 951-0-10324-1.

### Viitteet

1. ↑
Mustavalkoinen kuva, jossa 11 sotilasasuita miestä seisoo ryhmässä. Osalla Kulosaaren suojeluskuntalaisista on kivääri.Kulosaaren suojeluskuntalaisia 1921.
**Kulosaaren suojeluskunta** oli Kulosaaren kunnassa ja koko nykyisen Itä-Helsingin alueella 1918‒1944 toiminut suojeluskunta. Järjestön toimintaympäristöön kuuluivat Kulosaaren lisäksi muun muassa Herttoniemi, Laajasalo ja Mellunmäki.

Kulosaaressa aloitettiin syksyllä 1917 suojeluskuntatyö ja sen seurauksena perustettiin Kulosaaren suojeluskunta huhtikuussa 1918. Suojeluskunnan aselaji oli jalkaväki ja koulutuksessa keskityttiin kiväärin taistelukäsittelyyn. Suojeluskuntatoiminnassa oli mukana valtaosa huvilan omistajista saarella. Se hankki myös käyttöönsä lääkintäkalustoa.

Kun Kulosaaren suojeluskunta lakkautettiin, niin sen omaisuus siirtyi Kulosaaren kotiseuturahaston säätiölle. Siinä yhteydessä siirtyi myös Kulosaarentie 37:n hallirakennus, jonka suojeluskunta oli ostanut 1940 kunnalta. Sitä käytettiin muun muassa ampumaharjoituksiin.

Lähteet
-------

1. ↑  Kulosaaren suojeluskunta | Tiedekirja *www.tiedekirja.fi*. Viitattu 6.2.2021. [vanhentunut linkki]
2. ↑  valokuvaaja Tuntematon: Kulosaaren suojeluskuntalaisia *finna.fi*. Viitattu 6.2.2021.
3. ↑  Sotilaskoulutus *Suojeluskunnat ja Lotta Svärd*. Viitattu 6.2.2021.
4. ↑  Timo Ahjos muistelee ... *ahjos.info*. Viitattu 6.2.2021.
5. ↑  Brändö Tennis Ab — Historia *www.porssitieto.fi*. Viitattu 6.2.2021.

Aiheesta muualla
----------------

Halonen, Marko: *Kulosaaren suojeluskunta*. Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, 2014. ISBN 978-952-222-482-8.
**Grazin yliopisto** (saks. *Karl-Franzens-Universität Graz*, lyhyesti **Uni Graz**) on julkinen yliopisto Grazin kaupungissa, Steiermarkin osavaltiossa, Itävallassa. Se on Itävallan yliopistoista toiseksi suurin, ja osavaltionsa yliopistoista suurin noin 29 700 opiskelijallaan ja 4 700 työntekijällään (2021). Yliopiston vuosibudjetti (2021) on noin 259 miljoonaa euroa. Yliopistossa on viisi tiedekuntaa. Se kuuluu Coimbra-ryhmään, eurooppalaisten yliopistojen muodostamaan verkostoon.

Kiinalainen ARWU-yliopistoranking ryhmitteli Uni Grazin tieteellisten näyttöjen perusteella vuonna 2021 maailman huippuyliopistojen listan sijaluokkaan 401-500.

Yliopiston perusti arkkiherttua Kaarle II vuonna 1585. Vuonna 1782 se joutui kuitenkin keisari Joosef II:n sulkemaksi, joka muutatutti sen yliopistosta lyseoksi. Keisari Frans I palautti sille vuonna 1827 yliopiston arvon, ja hänen nimestään juontuu yliopiston saksankielinen nimi, *Karl-Franzens-Universität*.

Tiedekunnat
-----------

* Katolilais-teologinen tiedekunta
* Humanistinen tiedekunta
* Oikeustieteellinen tiedekunta
* Luonnontieteellinen tiedekunta
* Talous- ja yhteiskuntatieteellinen tiedekunta

Katso myös
----------

* Grazin koulukunta
* Grazin yliopiston kirjasto

Lähteet
-------

1. 1 2  University of Graz *Academic Ranking of World Universities*.  2021. ShanghaiRanking Consultancy. Viitattu 30.7.2022. (englanniksi)
2. ↑  Facts & Figures University of Graz.  Arkistoitu 30.7.2022. Viitattu 30.7.2022. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Grazin yliopisto** Wikimedia Commonsissa

* Viralliset sivut

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Tšekki

 |
|  |
| Taiteenala | 
* Te Papa (New Zealand)

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Ihmemaassa** on duon Tuomari Nurmio ja Folk Liisa (Liisa Eskola) 1. tammikuuta 2016 julkaistu albumi. CD-muodossa levy julkaistiin 9. tammikuuta 2016.

Levyn ensimmäisenä singlenä julkaistiin alun perin Käytettyä rakkautta (1986) -albumilta löytyvä Rakkauden voima -kappale. Single ilmestyi 11. joulukuuta 2015.

Levy on duon ensimmäinen. Nurmio itse kutsuu uutta kokoonpanoaan "autenttiseksi duoksi". "Tällä tarkoitan sitä, että kokoonpanossa on kaksi soittajaa, jotka soittavat ja laulavat kaiken itse ja yhdellä kertaa paikan päällä. Tämä levy on äänitetty luomumetodilla kaverin pikkustudiossa. Se on samanlaista soittoa kuin himassa tai keikoillakin", Nurmio kertoo.
Levylle valikoidut biisit toimivat hyvin folktyylillä esitettyinä ja ovat lähellä sitä intiimiä ja alkuperäistä vaihetta, missä laulut ovat ennen kuin niitä aletaan sovittaa bändille.

Kaikki kappaleet ovat uusia versioita aiemmin levytetyistä kappaleista.

Kappaleet
---------

Kaikki 12 kappaletta on kirjoittanut Tuomari Nurmio.

1. Pieni aurinkoni – 2.22
2. Rakkauden voima – 2.41
3. Kahleet – 2.42
4. Lemmensairas – 2.43
5. Ruusunen – 4.05
6. Kuningas – 3.33
7. Vielä yksi opetus – 3.04
8. Liisa – 3.23
9. Paratiisin puutarha – 4.10
10. Hunajainen kuu – 3.00
11. Tulivuori – 2.56
12. Laulu nro. 99 – 2.41

Kokoonpano
----------

* Tuomari Nurmio – laulu, kitara
* Folk Liisa (Liisa Eskola) – laulu ja kitara

Aiheesta muualla
----------------

* Levy Spotifyssa
* Sony Musicin pressikuvat duosta (Arkistoitu – Internet Archive)

Lähteet
-------

1. ↑  Tuomari Nurmio ja Folk Liisa julkaisevat vuoden 2016 ensimmäisen albumin! *Tuomari Nurmion kotisivut*. Viitattu 2.1.2016.
2. ↑  Antti Marttinen: Tuomari Nurmio & Folk Liisa: Ihmemaassa *Soundi*.  4.12.2016. Viitattu 2.12.2020.
Graz-Thalerhofin lentoaseman kiitotie 17L/35R.
Graz-Thalerhofin lentoaseman lennonjohtotorni.
**Graz-Thalerhofin lentoasema** (IATA: **GRZ**, ICAO: **LOWG**) sijaitsee Itävallassa noin kymmenen kilometriä Grazin keskustasta etelään. Lentoasemalle kulkee valtatie 67 (joka kulkee Kleinstübingoistä Bubenbergiin Slovenian rajalle). Sitä käytti vuonna 2005 noin 900 000 matkustajaa. Lentoasemalle pääsee Grazin keskustasta sekä junalla (S5, asema: Flughafen Graz-Feldkirchen) että bussilla. Tärkeimmät Graziin liikennöivät lentoyhtiöt ovat Austrian Airlines ja Lufthansa.

Lentoyhtiöt
-----------

* Air Cairo
* Austrian Airlines
* Bulgarian Air Charter
* Corendor Airlines
* EasyJet
* Eurowings
* Klm Cityhopper
* Lufthansa
* Swiss
* Turkish Airlines

Lentotukikohta
--------------

Lentotukikohdassa on ilmavalvontarykmentin (saks. *Überwachungsgeschwader*) esikunta, joka muodostaa Aigeniin sijoitetun helikopterirykmentin kanssa Zeltwegissä esikuntaansa pitävän lentorykmentti 2:n (saks. *Fliegerregiment II*). Rykmentin vastuulla on Itävallan ilmatilan valvonta.

Muuta toimintaa
---------------

Lentoaseman alueella on myös rahtiliikennettä ja pienlentokone toimintaa. Lentoasemalla ovat AAC (Austrian Aircraft Corporation) (pienlentokonevuokraamo), P & B Helitrade Ges.m.b.H. (lentokoulu) ja Christophorus 12.

Lentoaseman vieressä toimii Osterreichisches Luftfahrtmuseum (ilmailumuseo).

Lähteet
-------

1. ↑  LOWG Graz *Luftfahrthandbuch Österreich / AIP Austria*.  31.5.2013. Austro Control GmbH.  Arkistoitu 22.10.2014. Viitattu 22.10.2014. (saksaksi)(englanniksi)
2. ↑  Graz Airport Boeing. Viitattu 4.6.2013. (englanniksi)[vanhentunut linkki]

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Grazin lentoasema** Wikimedia Commonsissa

* Lentoaseman kotisivut (saksaksi, englanniksi, sloveeniksi)