recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Kaarel Robert Pusta** (1. maaliskuuta 1883 Narva – 4. toukokuuta 1964 Madrid) oli virolainen poliitikko ja diplomaatti.

Elämäkerta
----------

Pusta syntyi Narvassa vuonna 1883 ja hänellä oli nuorena yhteyksiä radikaaliliikkeeseen. Vuonna 1903 hän joutui pidätetyksi tsaarin vastaisesta toiminnasta. Hänen sellitoverinsa oli Mihail Kalinin, josta tuli sittemmin merkittävä bolševikkijohtaja. Vuodesta 1904 Pusta asui ulkomailla Englannissa, Ranskassa ja Sveitsissä. Hän opiskeli Pariisissa ja Bernissä pitäen samalla yllä yhteyksiä radikaaliliikkeeseen Virossa esimerkiksi ottamalla osaa vasemmistolaisen *Uudised*-lehden toimintaan. Pusta palasi Viroon vuonna 1906 työskennellen ensin Virulane-lehdelle (1906–8) ja sittemmin Paevalehtelle (1910–14). Vuonna 1915 Pusta nostettiin Venäjän armeijaan, jossa hän toimi armeijan siviilihallinnossa.

Vuonna 1917 Pustasta tuli länsimaihin lähetetyn virolaisen diplomaattisen edustuston jäsen, jonka tarkoituksena oli saada tunnustus Viron itsenäisyydelle Ranskalta ja Yhdistyneeltä kuningaskunnalta. Muita lähetystön edustajia olivat Jaan Tõnisson, Ants Piip ja Eduard Virgo. Pusta toimi myös Viron ensimmäisenä Ranskan lähettiläänä ja Pusta saikin Ranskan tunnustamaan Viron itsenäisyyden vuonna 1922. Pusta säilytti virkansa vuoteen 1933 saakka, lukuun ottamatta lyhyttä kautta vuosina 1924 ja 1925, jolloin hän toimi Viron ulkoministerinä. Vuosina 1934-35 Pusta oli Viron Puolan lähettiläs ja vuodesta 1935 maan Tanskan ja Neuvostoliiton lähettiläs. Konstantin Pätsin vallankaappauksen jälkeen vuonna 1934 Viron vapaussotureiden liitto eli vapsit mainitsivat Pustan yhtenä mahdollisena heidän kaavailemansa uuden hallituksen jäsenistä. Pusta pidätettiin vuonna 1936, mutta koska ei voitu osoittaa hänen tienneen vapsien suunnitelmista hänet vapautettiin. Korvauksena Pustalle annettiin neuvonantajan virka Viron Pariisin lähetystöstä. Neuvostoliiton miehitettyä Viron vuonna 1940 Pusta jäi ulkomaille, jossa hän pyrki osoittamaan kansainväliselle yhteisölle Viron miehityksen olleen laiton. Pusta kuoli Madridissa vuonna 1964.

Pusta julkaisi elämänsä aikana useita teoksia. Hän oli Euroopan yhtenäisyyden kannattaja ja käsitteli aihetta vuonna 1931 julkaistussa teoksessa *L’idee de l’union européenne devant les gouvernements et de la Société des Nations* (1931). Hänen muita teoksiaan olivat *Problèmes de la Baltique* (1934), *The Soviet Union and the Baltic States* (1942) ja vähän ennen hänen kuolemaansa julkaistu Pustan muistelmat *Saadiku päevik*.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Wojciech Roszkowski ja Jan Kofman: *Biographical Dictionary of Central and Eastern Europe in the Twentieth Century*, s. 818-819. M.E.Sharpe, 2008. ISBN 978-0-7656-1027-0. (englanniksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Yhdysvallat
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**David George Brownlow Cecil, Exeterin kuudes markiisi** (tunnetaan myös nimellä **David Burghley** ja vuoteen 1956 asti nimellä **Lordi Burghley**, 9. helmikuuta 1905 lähellä Stamfordia – 22. lokakuuta 1981) oli brittiläinen aitajuoksija, urheiluvaikuttaja ja olympiavoittaja.

Vuoden 1928 kesäolympialaisissa Burghley voitti 400 metrin aitajuoksun lyöden toiseksi ja kolmanneksi tulleet yhdysvaltalaiset 0,2 sekunnilla. Ensimmäisissä kansainyhteisön kisoissa 1930 hän voitti molemmat aitamatkat ja oli mukana voittamassa 4×400 metrin viestiä.

Vuonna 1931 Burghley valittiin parlamenttiin. Vuoden 1932 olympialaisissa hän oli neljäs 400 metrin aidoissa ja voitti hopeaa 4×400 metrin viestissä, jossa hänen epävirallinen osuusaikansa oli 46,7.

Burghley oli värikäs persoona. Hänen sanotaan juosseen RMS Queen Maryn yläkannen ympäri arkivaatteissa 57 sekunnissa. Hän harjoitteli aitajuoksua laittamalla tulitikkurasioita aitojen päälle – aitaa ylittäessä etummainen jalka ei pudottanut rasiaa. Urheiluaiheisen elokuvan *Tulivaunut* henkilöhahmon Lord Andrew Lindsayn esikuvana on Lordi Burghley.

Urheilu-uransa jälkeen Burghley toimi British Amateur Athletic Associationin puheenjohtajana 40 vuotta, IAAF:n puheenjohtajana 30 vuotta ja Kansainvälisen olympiakomitean jäsenenä 48 vuotta. Hän oli myös vuoden 1948 olympialaisten järjestelytoimikunnan puheenjohtaja.

Burghley oli parlamentin jäsen vuosina 1931–1943. Toisen maailmansodan loppuvuosina Burghley toimi Bermudan kuvernöörinä.

Henkilökohtaiset ennätykset
---------------------------

* 120 jaardin aitajuoksu 14,5
* 220 jaardin aitajuoksu 24,3
* 400 metrin aitajuoksu 52,2

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Hannus, Matti: *Yleisurheilu: Tuhat tähteä*. WSOY, 1983. ISBN 951-0-11900-8.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **David Burghley** Wikimedia Commonsissa

* David Burghley Kansainvälinen olympiakomitea.  (englanniksi)

  

Miesten 400 metrin aitajuoksun olympiavoittajat

|  |
| --- |
| 1900: John Walter Tewksbury |
1904: Harry Hillman |
1908: Charles Bacon |
1920: Frank Loomis |
1924: Morgan Taylor |
1928: David Burghley |
1932: Robert Tisdall |
1936: Glenn Hardin |
1948: Roy Cochran |
1952: Charles Moore |
1956: Glenn Davis |
1960: Glenn Davis |
1964: Warren Cawley |
1968: David Hemery |
1972: John Akii-Bua |
1976: Edwin Moses |
1980: Volker Beck |
1984: Edwin Moses |
1988: Andre Phillips |
1992: Kevin Young |
1996: Derrick Adkins |
2000: Angelo Taylor |
2004: Félix Sánchez |
2008: Angelo Taylor |
2012: Félix Sánchez |
2016: Kerron Clement |
2020: Karsten Warholm |


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Henkilöt | 
* World Athletics

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Natriumvolframaatti** (Na2WO4) on natrium- ja volframaatti-ionien muodostama epäorgaaninen ioniyhdiste. Yhdistettä käytetään muun muassa metallisen volframin ja muiden volframiyhdisteiden valmistamiseen, katalyyttinä, polttokennoissa ja tekstiiliteollisuudessa.

Ominaisuudet
------------

Huoneenlämpötilassa natriumvolframaatti on valkoista kiteistä ainetta. Yhdiste liukenee erittäin hyvin veteen. Natriumvolframaatti muodostaa kidevedettömän muodon lisäksi myös kidevedellisen dihydraatin (Na2WO4·2H2O,CAS 10213-10-2). Kidevesi poistuu rakenteesta, kun yhdistettä kuumennetaan noin 100 °C:n lämpötilaan. Natriumvolframaatin vesiliuokset reagoivat happojen kanssa muodostaen volframihappoa.

Valmistus ja käyttö
-------------------

Tyypillisesti natriumvolframaattia valmistetaan kuumentamalla volframin malmeja kuten wolframiittia tai scheeliittiä natriumkarbonaatin kanssa. Myös volframitrioksidin ja natriumhydroksidin tai natriumkarbonaatin välistä reaktiota voidaan käyttää. Jälkimmäistä tapaa käytetään erityisesti vedettömän natriumvolframaatin valmistukseen.

WO3 + Na2CO3 → Na2WO4 + CO2
Natriumvolframaattia käytetään välituotteena volframin valmistuksessa. Natriumvolframaatti uutetaan vesiliuoksestaan kerosiinia, tertiäärisiä amiineja esimerkiksi trioktyyliamiinia ja isodekanolia sisältävällä liuotinseoksella. Muodostuva liuos stripataan ammoniakkiliuoksella ammoniumparavolframaatiksi tai siitä tehdään ammoniumparavolframaattia ioninvaihdon avulla. Yhdisteestä valmistetaan veteen liukenemattomia volframiyhdisteitä kuten volframihappoa, kalsiumvolframaattia ja eräitä esimerkiksi painomusteissa käytettäviä volframipohjaisia väriaineita. Muita käyttökohteita ovat polttokennojen elektrodien valmistus, ruostumattoman teräksen valmistus, palonestoaineena tekstiileissä, hapetuskatalyyttinä orgaanisissa synteeseissä, tupakan suodattimissa ja analyyttisessä kemiassa virtsahappopitoisuuden määrittämiseen.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6 7  E. M. Karamäki: *Epäorgaaniset kemikaalit*, s. 433–434. Kustannusliike Tietoteos, 1983. ISBN 951-9035-61-3.
2. ↑  William M. Haynes, David R. Lide, Thomas J. Bruno: *CRC Handbook of Chemistry and Physics*, s. 4–91. 39th Edition. CRC Press, 2012. ISBN 978-1439880494. Kirja Googlen teoshaussa (viitattu 24.2.2016). (englanniksi)
3. 1 2 3  Thomas W. Penrice: *Tungsten Compounds, Kirk-Othmer Encyclopedia of Chemical Technology*, John Wiley & Sons, New York, 2010. Viitattu 24.2.2016
4. 1 2 3  Erik Lassner, Wolf-Dieter Schubert, Eberhard Lüderitz & Hans Uwe Wolf: *Tungsten, Tungsten Alloys, and Tungsten Compounds, Ullmann's Encyclopedia of Industrial Chemistry*, John Wiley & Sons, New York, 2000. Viitattu 24.2.2016
5. 1 2 3  Erik Lassner,Wolf-Dieter Schubert: *Tungsten*, s. 153–154. Springer, 1999. ISBN 978-0-306-45053-2. Kirja Googlen teoshaussa (viitattu 24.2.2016). (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* ChemBlink: Sodium tungstate (englanniksi)
* ChemBlink: Sodium tungstate dihydrate (englanniksi)
*Tämä artikkeli kertoo Italian kuninkaallisen laivaston Vittorio Veneto -luokan taistelulaivasta. Muita samannimisiä aluksia on täsmennyssivulla.*

**RN Vittorio Veneto** (ital. *Regia Nave Vittorio Veneto*) oli Italian kuninkaallisen laivaston Vittorio Veneto -luokan taistelulaiva toisessa maailmansodassa.

Valmistus
---------

*Pääartikkeli: Vittorio Veneto -luokka*
Alus tilattiin Cantieri Riuniti dell'Adriaticolta (CRDA) Triestestä, missä köli laskettiin 28. lokakuuta 1934. Alus laskettiin vesille 22. heinäkuuta 1937 ja valmistui 28. huhtikuuta 1940.

Palvelus
--------

Alukseen osui maaliskuussa 1941 Y-tornin kohdalle lentokoneesta laukaistu torpedo Matapanin taistelussa, minkä seurauksena se oli telakalle korjattavana elokuuhun. Vain pari kuukautta myöhemmin Britannian kuninkaallisen laivaston sukellusveneen *HMS Urgen* laukaisemat kaksi torpedoa osuivat lähes samaan kohtaan. Alus oli telakalla maaliskuuhun 1942. Kesäkuussa 1943 alus vaurioitui lievästi ilmahyökkäyksessä La Speziaan. Italian antauduttua alus siirtyi Maltalle, mistä se palautettiin Italialle 1946. Seuraavana vuonna se luovutettiin sotakorvauksena Yhdistyneelle kuningaskunnalle ja romutettiin 1948-1950.

Lähteet
-------

* Whitley, M. J.: *Battleships of World War Two - an international encyclopedia*. Lontoo: Arms and Armour, 1998. ISBN 1-85409-386-X. (englanniksi)
* Gardiner, Robert (toim.): *Conway's All the World's Fighting Ships 1922–1946*. Lontoo, Englanti: Conway Maritime Press, 1987. ISBN 0-85177-146-7. (englanniksi)

### Viitteet

1. ↑  Gardiner, Robert s. 289
2. ↑  Gardiner, Robert s. 290

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **RN Vittorio Veneto (1937)**.
*Vittorio Veneto* -luokan taistelulaivat

|  |
| --- |
| *RN Vittorio Veneto* – *RN Littorio* – *RN Impero* – *RN Roma* |
| Edeltäjä: Caracciolo-luokka – Seuraaja: EI |
**RN Vettor Pisani** (ital. *Regia Nave Vettor Pisani*) oli Italian kuninkaallisen laivaston vuonna 1869 vesillelaskettu puurunkoinen täystakiloitu korvetti.

Valmistus
---------

Giuseppe Michelin suunnittelema alus tilattiin Venetsian laivastontelakalta ja sen köli laskettiin 11. toukokuuta 1867 nimellä *Briosa* ja aluksen nimi vaihdettiin *Vettor Pisaniksi* vuonna 1868. Alus laskettiin vesille 22. heinäkuuta 1869 ja se liitettiin laivastoon 10. huhtikuuta 1871.

Aluksen höyrykoneen valmisti napolilainen Guppy.

Palvelus
--------

Vuonna 1879 alus modernisoitiin, jolloin sen aseistukseksi vaihdettiin kymmenen 4,7 tuuman tykkiä. Aseistusta muutettiin jälleen vuonna 1885 aluksen siirtyessä Livornon kadettikoululle kadettien koululaivaksi, jolloin tykkien määrä vähennettiin kuuteen. Alus romutettiin 12. helmikuuta 1993.

Lähteet
-------

* Gardiner, Robert (toim.): *Conway’s All the World’s Fighting Ships 1860–1905*. Lontoo, Englanti: Conway Maritime Press, 2002. ISBN 0-85177-133-5. (englanniksi)

### Viitteet

1. 1 2  Gardiner, s. 345


|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  | Edeltäjä:***Caracciolo*** | **Regia Marinan risteilijät** | Seuraaja:***Cristoforo Colombo*** |
**Valkjärvi** on Vihdin lounaisosassa läntisellä Uudellamaalla sijaitseva viidentoista hehtaarin laajuinen syvä ja kirkasvetinen järvi. Etäisyys Nummelasta on kuusi kilometriä etelään ja Helsingin keskustasta 35 kilometriä länsiluoteeseen.

Maantiede
---------

Valkjärven pituus on noin 1,1 kilometriä, järvi on saareton ja rannat ovat osin jyrkkää kallioseinämää. Koillisilla rannoilla on harvakseltaan asutusta, pääosin rannat ovat metsää. Valkjärven eteläosaan virtaa laskuoja, järven pohjoiskolkasta lähtee laskuoja Kypärijärveen, jonka korkeustaso on kaksitoista metriä Valkjärveä alempana. Valkjärven itäpuolella sijaitsee Palojärvi. Valkjärveä ympäröivien mäkien korkeustaso on 80–100 metriä mpy. Järven lounaisin osa sijaitsee Siuntion alueella.

Valkjärven pinta- ja väliveden happipitoisuus on hyvä. Pintaveden ravinnepitoisuus on vähäinen.

Valkjärvi (22.003.1.006) kuuluu Björnträskin alueeseen (22.003), joka on kolmannen jakovaiheen vesistö Siuntionjoen vesistössä (22). Björnträskin alueeseen kuuluu viisi vähintään hehtaarin laajuista vakavettä, joista Valkjärvi on toiseksi pienin.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Valkjärvi, vakavesi, Vihti
2. 1 2 3 4  Valkjärvi. Järviwiki. Viitattu 17.3.2021.
3. ↑  Ympäristö.fi : Ympäristötiedon hallintajärjestelmä Hertta Ympäristötiedon hallintajärjestelmä Hertta. Viitattu 17.3.2021.
4. 1 2 3  Valkjärvi *Vesientila.fi*. Länsi-Uudenmaan vesi ja ympäristö ry. Viitattu 17.3.2021.
5. ↑  Siuntionjoki (22). Järviwiki. Viitattu 17.3.2021.
Michiganin maaseudulta löydetty kuparikimpale.
**Pohjois-Amerikan Suurten järvien vanha kuparikulttuuri** oli vuosien 4000 eaa. - 1500 jaa. välillä kehittynyt perinne, joka alkoi arkaaisella kaudella ja jatkui ensimmäisten eurooppalaisten saapumiseen asti. Erityisen suuria kupariesiintymiä on löytynyt Yläjärven alueelta.

Suurten järvien ympärillä asuneet pohjoisten metsien intiaanit olivat tyypillisiä itäisen metsämaan kauden asukkaita. He metsästivät, kalastivat ja hyödynsivät ympäristöään keräämällä talteen hyvin erilaisten ravintolähteiden antimia. Työkalunsa he tekivät puista, kivistä, luista, simpukoista ja hirvensarvista. Muista mantereen intiaaneista poiketen nämä intiaanit louhivat puhdasta kuparia, jota esiintyi ohuina kerrostumina kallioissa ja erillisinä kimpaleina maaperässä.[1] Aluksi intiaanit käyttivät kuparia kuin mitä tahansa kiveä kunnes huomasivat sen olevan materiaaliltaan muita pehmeämpää. Kuumentamalla ja takomalla he tekivät kuparista esineitä, koruja ja erilaisia työkaluja. Kuparin puhtaus mahdollisti esineiden valmistamisen ilman monimutkaisia kemiallisia prosesseja.[2]

Kupariesineet levisivät laajoille alueelle ympäri mannerta Hopewellin perinteen kauppaverkoston mukana.[3] Eräänä kuparituotantoa harjoittaneista kansoista on mainittu ojibwat, joskin heidän tuotantonsa on ollut melko pienimuotoista.[4]

Lähteet
-------

* Anderson, Rani-Henrik ja Henriksson, Markku: *Intiaanit (Pohjois-Amerikan alkuperäiskansojen historia)* Gaudeamus, 2010. ISBN 978-952-495-162-3
* Fagan, Brian: *The First North Americans*, Thames & Hudson, 2011. ISBN 978-0-500-02120-1
* Virrankoski, Pentti: *Yhdysvaltain ja Kanadan intiaanit*, s. 276-278. Gummerus, 1994. ISBN 951-717-788-7
* Waldman, Carl, *Encyclopedia of Native American Tribes*, Checkmark Books, 2006, ISBN 978-0816062744 (englanniksi)

### Viitteet

1. ↑  Waldman s. 6.
2. ↑  Andersson & Henriksson s. 51.
3. ↑  Fagan s. 212.
4. ↑  Virrankoski s. 149.

Aiheesta muualla
----------------

*
Pohjois-Anatolian siirros (*North Anatolian Fault*)
**Pohjois-Anatolian siirros** on Anatolian pohjoisosassa sijaitseva 1 500 kilometrin mittainen siirrosvyöhyke. Sen reitti kulkee itä-länsisuunnassa Erzincanin, Suşehrin, Ilgazin ja Gereden kaupunkien kautta. Lännessä se esiintyy İzmitinlahtena, kulkee siitä avautuvan Marmaranmeren alitse ja ulottuu aina Egeanmeren pohjoisosiin saakka.

Pohjois-Anatolian siirrosvyöhykkeessä Anatolian laatta liukuu jatkuvasti länteen Euraasian laattaa vasten Afrikan ja Arabian laattojen työntöpaineessa, mistä aiheutuu maanjäristyksiä. Vuonna 1939 Erzincanissa tapahtunutta maanjäristystä on seurannut idästä länteen siirrosvyöhykettä pitkin edenneiden maanjäristysten sarja (vuosina 1942, 1943, 1944, 1951, 1967 ja 1999). Seuraavan järistyksen ennustetaan tapahtuvan 2000-luvun aikana pääkaupunki Istanbulissa tai sen lähellä.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  *Geologica: Elävä ja muuttuva maapallo*. Suomentanut Eeva-Liisa Hallanaro. Königswinter: Ullman, 2009. ISBN 978-3-8331-4381-6.
2. ↑  Closing Istanbul's seismic gap *EARTH Magazine*.  5.1.2012. Viitattu 28.1.2022. (englanniksi)
3. ↑  Euroopan toiseksi suurinta metropolia uhkaa täystuho *Iltalehti*.  20.12.2020. Viitattu 28.1.2022.
**Maurit** ovat etninen ryhmä, joiden pääosa elää Mauritaniassa, jossa he muodostavat noin 70 prosenttia väestöstä. Historiallisesti samaa nimitystä on käytetty myös esimerkiksi Marokon asukkaista. Nykyiset maurit jakaantuvat kahteen pääryhmään, bidaneihin eli valkoisiin- ja sudanilaisiin eli mustiin maureihin. Maurien pääosa puhuu äidinkielenään arabiaa, ja pieni osa puhuu myös berberikieliä. Suurin osa maureista on muslimeja. Maureja asuu Mauritanian ulkopuolella myös esimerkiksi Malissa ja Länsi-Saharassa.

Historia
--------

Mauriprinssi piirroksessa vuodelta 1853.
Nykyisten maurien esi-isien uskotaan tulleen nykyisille alueilleen 1000-luvulla berberitaustaisten almoravidien laajentumisen yhteydessä. Heitä tuli alueelle myös myöhemmin useina aaltoina. Valkoisten maurien toinen alaryhmä, niin sanotut hassanit, oli alkujaan alueelle 1400-luvulla tulleiden arabien jälkeläisiä. Toisen pääryhmän zawiyaoiden uskotaan syntyneen arabien ja berberien välisten sotien aikana 1600-luvulla. 1700- ja 1800-luvuilla maurit ottivat aktiivisesti osaa tuolloin kukoistaneeseen arabikumikauppaan. 1900-luvun alussa maurit joutuivat Ranskan siirtomaavallan alle. Mauritanian itsenäistyttyä maurien ja maan muiden pääasiassa mustien asukkaiden välit ovat olleet kireät. Ongelmia on tuottanut muun muassa maurien ajama arabialaistamiskampanja muiden kansojen parissa.

Kulttuuri
---------

### Elinkeinot

Maurinainen ja -lapsi Mauritaniassa.
Suurin osa maureista elää maaseudulla, jossa he harjoittavat paimentolaisuutta ja maanviljelyä. Viime aikoina monet ovat myös asettuneet kaupunkeihin. Perinteistä paimentolaisuutta harjoittavat kulkevat karjan mukana vesipaikkojen ja laidunalueiden välillä. Maanviljelystä harjoitetaan sille sopivilla alueilla, ja pääasiallisia viljakasveja ovat esimerkiksi maissi, hirssi ja vesimeloni. Varsinainen maanviljely on yleensä miesten työtä, kun taas naiset tekevät esimerkiksi kankaita. Sekä paimentolaisuuteen että maanviljelykseen ovat vaikuttaneet Sahelin kuivuudet, jotka ovat aiheuttaneet monilla alueilla nälänhätää.

### Yhteisö

Maurit jakaantuvat useisiin eri klaaneihin, jotka voidaan edelleen jakaa erilaisiin alaryhmiin. Tapakulttuuri ja noudatetut säännöt vaihtelevat alaryhmittäin, ja alaryhmillä on myös omat siviili- ja uskonnolliset johtajansa. *Marabout* ovat pyhiä miehiä, ja joitain sukuja pidetään erityisen pyhinä. Nämä suvut väittävät yleensä polveutuvansa eri tavoin profeetta Muhammedista. Miehet voivat olla moniavioisia, mutta yleensä mies eroaa edellisestä vaimostaan ennen uuden ottamista. Valkoiset maurit ovat perinteisesti olleet korkea-arvoisempia kuin mustat, mutta korkea-arvoinen musta mauri on ollut silti paremmassa asemassa kuin tavallinen valkoinen mauri.

Lähteet
-------

* West, Barbara A.: *Encyclopedia of the Peoples of Africa and the Middle East*. New York: Facts on File, 2009. ISBN 978-0-8160-7158-6.

### Viitteet

1. ↑  West 2009, s. 469
2. 1 2 3  West 2009, s. 470
**Kirjat Ekron** on kaupunki Israelissa Keski-Israelin hallintoalueella. Ennen nykyisen kaupungin perustamista paikalla sijaitsi Aqir-niminen arabikylä ja juutalaiset siirtolaiset saapuivat vuonna 1948. Vuoden 2018 lopussa kaupungin asukasluku oli 10 999.

Maantiede
---------

Sotilaiden muistomerkki Kirjat Ekronissa.
Kirjat Ekron sijaitsee Israelin rannikkotasangolla noin kolmen kilometrin päässä Rehovotin kaupungista kaakkoon.

Historia
--------

Ennen nykyisen Kirjat Ekronin kaupungin perustamista sen paikalla sijaitsi arabien asuttama Aqir-niminen kylä. Kylän asukkaat joutuivat pakenemaan kodeistaan Israelin itsenäisyyssodan yhteydessä vuonna 1948. Pian sodan jälkeen heidän tilalleen muutti juutalaisia siirtolaisia Irakista ja Bulgariasta. Paikka alkoi kaupungistua nopeasti siirtolaisten määrän myöhemmin kasvaessa.

Väestö
------

Vuoden 2018 lopussa Kirjat Ekronin asukasluku oli 10 999. Vuonna 2002 vastaava lukema oli 9 600 ja vuonna 1969 4 100.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Fred Skolnik ja Michael Berenbaum: *Encyclopaedia Judaica Volume 12 Kat-Lie*, s. 192. Thomson Gale, 2007. ISBN 978-0-02-865928-2. (englanniksi)
2. ↑  List of localities, in Alphabetical order (pdf) (Qiryat Eqron) Central Bureau of Statistics. Viitattu 16.5.2019. (englanniksi)
**Dahuk** tai **Dihok** (kurdiksi Parêzgeha Dihok ,پارێزگای دھۆک‎, arab. محافظة دهوك‎‎, *Muḥāfaẓah Dahūk*, joskus muodossa *Dohuk* tai *Dhok*) on Irakin pohjoisosassa, Kurdistanin autonomisella alueella, Turkin rajalla sijaitseva maakunta. Siihen kuuluu 6 553 neliökilometriä eli 1,5 prosenttia Irakin pinta-alasta (suppean tulkinnan mukaan; pinta-ala riippuu rajojen tulkinnasta Niniven maakunnan kanssa). Maakunnan hallintokeskus on Dahukin kaupunki (kurdiksi Dihok), joka sijaitsee linnuntietä noin 415 kilometriä Irakin pääkaupunki Bagdadista pohjoisluoteeseen. 

Maakunnan väkiluku oli vuoden 1997 väestönlaskennassa  . Vuonna 2013 asukkaita arvioitiin olevan 1 133 627 (3,6 % Irakin väestöstä). Väestöstä 74,4 prosenttia asui kaupungeissa ja 25,6 prosenttia maaseudulla.

Paikallishallintoa varten kuvernoraatti jakautuu seitsemään piirikuntaan.

Maakunnan piirikuntajako.
Maakunta on kiistellyt Niniven maakunnan kanssa ash-Shaikhanin, Sinjarin, Tal Afarin ja Tilkaifin piirikuntien rajoista tai niiden kuulumisesta maakuntaan. Useimpia kiistanalaisia piirikuntia (katso Ninawa) ei ole esitetty maakunnan sijaintia osoittavassa Irakin kartassa eikä oheisessa luettelossa, paitsi ash-Shaikhanin piirikunta. 

* Akre (Akri, 13 % väestöstä),
* Amadiyya (al-Amadia, 8 %),
* Bardarash (10 %),
* Dahuk (Dihok, 27 %),
* Shekhan (ash-Shaikhan, 8 %),
* Simele (Sumeil, 14 %), ja
* Zaxo (Zakho, Zakhow, 20 %).

Dahuk on muun Irakin Kurdistanin tavoin selkeästi korkean tulotason seutua. Keskimääräinen bruttokansantulo henkeä kohden oli 19 780 Yhdysvaltain dollaria vuonna 2012.  Väestön kehitystasoa vuonna 2012 kuvaava inhimillisen kehityksen indeksi oli 0,726 (*korkea*, tasoltaan Turkin HDI:n luokkaa). Kansallisen köyhyysrajan (2,5 USD/päivä) alapuolella oli 4,9 prosenttia väestöstä vuonna 2011. Köyhien väestöosuus on maakunnallisesti selvästi keskimääräistä Irakin tasoa (11,5 %) vähäisempi, joskin kahdessa piirikunnassa (Al-Shaikan ja Bardarash) väestöstä yli 10 prosenttia eli kansallista köyhyysrajaa niukemmin.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6 7  Dahuk Iraq. Governorate profile (pdf)  2013. Joint Analysis Unit, United Nations, iau-iraq.org. Viitattu 26.9.2015. (englanniksi)
2. 1 2  Iraq Human Development Report 2014. Iraqi Youth Challenges and Opportunities (Maakuntakohtaiset HDI-arvot taulukossa 1 (Table 1. Human Development Index (HDI) and its componets). Lähtöaineisto vuodelta 2011–2012, joten vuonna 2014 julkaistut indeksit kuvaavat vuoden 2012 tilannetta) Ministry of Planning, Iraq. Viitattu 26.9.2015. (englanniksi)
3. ↑  Thomas Brinkhoff: Iraq. Governorates & Regions citypopulation.de. Viitattu 26.9.2015. (englanniksi)
4. ↑  GNI per capita, Atlas method (current US$) Maailmanpankki, worldbank.org. Viitattu 26.9.2015. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Dahuk (maakunta)** Wikimedia Commonsissa

* Dahūk. Iraq (englanniksi) (britannica.com)

Irakin maakunnat

* Anbar
* Babil
* Bagdad
* Basra
* Dahuk
* Dhi Qar
* Diyala
* Erbil
* Halabja
* Karbala
* Kirkuk
* Maysan
* Muthanna
* Najaf
* Ninawa
* Qadisiyya
* Salah al-Din
* Sulaimaniyya
* Wasit
Pohjois-Carolinan sinetti
**Pohjois-Carolinan sinetti** on Yhdysvaltain Pohjois-Carolinan osavaltion tunnus. Se hyväksyttiin osavaltion tunnukseksi vuonna 1871. 

Sinetin keskellä on kaksi naista, joista vasemmanpuoleinen symboloi vapautta. Naisella on vasemmassa kädessään keppi, jonka päällä on fryygialaismyssy ja oikeassa pergamentti, johon on kirjoitettu *Constitution*. Oikeanpuoleisella naisella on kädessään kolme vehnäntähkää ja runsaudensarvi symboloiden osavaltion hedelmällisyyttä ja yltäkylläisyyttä. Sinetin taustalla on kolmimastoinen parkki, joka symboloi kauppaa. Sinetin yläosassa on päivämäärä May 20, 1775, joka viittaa Mecklenburgin piirikunnan itsenäisjulistukseen. Sinetin alaosassa on päivämäärä April 12, 1776, joka viittaa Halifaxin sopimukseen. Sinetin uloimmalle kehälle on kirjoitettu *The Great Seal of the State of North Carolina* ja osavaltion latinankielinen motto *esse quam videri*.

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 

Yhdysvaltain osavaltioiden sinetit

* Alabama
* Alaska
* Arizona
* Arkansas
* Colorado
* Connecticut
* Delaware
* Etelä-Carolina
* Etelä-Dakota
* Florida
* Georgia
* Havaiji
* Idaho
* Illinois
* Indiana
* Iowa
* Kalifornia
* Kansas
* Kentucky
* Louisiana
* Länsi-Virginia
* Maine
* Maryland
* Massachusetts
* Michigan
* Minnesota
* Mississippi
* Missouri
* Montana
* Nebraska
* Nevada
* New Hampshire
* New Jersey
* New York
* New Mexico
* Ohio
* Oklahoma
* Oregon
* Pennsylvania
* Pohjois-Carolina
* Pohjois-Dakota
* Rhode Island
* Tennessee
* Texas
* Utah
* Vermont
* Virginia
* Washington
* Wisconsin
* Wyoming
**Kristillinen rauhankonferenssi** on Prahassa 1958 perustettu Moskovasta johdettu rauhanliike, jonka tavoitteena oli olla vastavoima Kirkkojen maailmanneuvostolle. Prahan kevään jälkeen 1968 se organisoitiin uudelleen, ja sen johtoon tuli 1971 Venäjän ortodoksikirkon metropoliitta Nikodim, mutta sen uskottavuus oli mennyt.

Myös Suomen evankelis-luterilaista kirkkoa houkuteltiin siihen mukaan, mutta se nähtiin poliittisena, eikä siihen siksi menty mukaan. Liikkeen yhdysmies Suomessa oli professori Heikki Waris, joka ei kuitenkaan saanut arkkipiispa Martti Simojoelta virallista asemaa. Tosin Viron arkkipiispa Jaan Kiivit vanhempi oli raportoinut KGB:lle, että Simojoki olisi ollut myöntymässä liittymiseen. Simojoen elämäkerran kirjoittaja Juha Seppo on katsonut kuitenkin, että Kiivit on välittänyt KGB:lle sellaisen näkemyksen, jota siellä odotettiin.

Liikkeen perusti Yhdysvalloissa sodan aikana paossa ollut tšekkiläinen pappi Josef Hromádka, joka oli myös Maailman rauhanneuvoston keskustoimikunnan jäsen. Prahan kevään jälkeen hän erosi pettyneenä ja kuoli pian.

Lähteet
-------

1. 1 2  René Nyberg: *Patriarkkoja ja oligarkkeja*, s. 83–84. Siltala, 2019. ISBN 978-952-234-569-1.
2. 1 2  Paul Oestreicher: Jaroslav Ondra, muistokirjoitus *The Guardian*.  2.5.2000. Viitattu 2.10.2019. (englanniksi)
3. ↑  E. T. Roberts, *Communist Hold On "Christian" Peace Movement*, 1964 (englanniksi) (Archive.org)
**Hans Wallner** (s. 29. toukokuuta 1953 Feistritz an der Gail, Kärnten, Itävalta) on itävaltalainen, 1970- ja 1980-luvuilla kansainvälisellä tasolla kilpaillut mäkihyppääjä.

Wallner sijoittui viidenneksi lentomäen maailmanmestaruuskilpailuissa Kulmissa 1975. Innsbruckin olympialaisissa 1976 hän oli suurmäessä kuudes. Oslon MM-kilpailuissa 1982 Wallner kuului Itävallan joukkueeseen, joka saavutti Norjan jälkeen hopeaa joukkuemäessä. Suurmäen kilpailuissa hän oli sijalla 32. Sarajevon olympialaisissa 1984 hän sijoittui 24:nneksi sekä normaali- että suurmäen kilpailussa.

Wallner sijoittui maailmancupin osakilpailussa ensimmäisen kerran palkintosijalle oltuaan toinen St. Nizierin suurmäessä kaudella 1979–1980. Cupin kokonaispisteissä hän oli tuolloin kymmenes. Ainoan voittonsa hän sai Sapporon suurmäessä kaudella 1980–1981, jolloin hän oli lisäksi toinen Liberecin suurmäessä ja seitsemäs kokonaiskilpailussa. Viimeisen palkintosijansa hän sai oltuaan toinen Vikersundin lentomäessä helmikuussa 1983. 

Wallner sijoittui Keski-Euroopan mäkiviikon Innsbruckin osakilpailussa kolmanneksi vuonna 1975. Mäkiviikon kokonaiskilpailussa hän oli kuudes vuodenvaihteessa 1980–1981.

Lähteet
-------

* Hans Wallner Kansainvälinen hiihtoliitto (FIS).  (englanniksi)
Piirikunnan sijainti Serbiassa.

**Pohjois-Bačkan piirikunta** (serbiksi: Севернобачки округ, Severnobački okrug; unkariksi: Észak Bácskai Körzet; kroaatiksi: Sjevernobački okrug; bunjevaciksi: Sjevernobački okrug; slovakiksi: Severobáčsky okres; ruteeniksi: Сивернобачки окрух; romaniaksi: Districtul Bacica de Nord) on piirikunta Serbian pohjoisosissa. Piirikunta sijaitsee Bačkan alueella Vojvodinan autonomisessa provinssissa. Piirikunnan väkiluku on 200 140 ja pinta-ala 1 784 km². Piirikunnan keskuspaikka on Subotica.

Kunnat
------

Piirikunta jakautuu kolmeen kuntaan.

* Subotica (unkariksi: Szabadka)
* Bačka Topola (unkariksi: Topolya)
* Mali Iđoš (unkariksi: Kishegyes)

Väestö
------

Vuoden 2002 tietojen mukaan piirikunnan väestö jakautuu etnisesti:

* Unkarilaiset = 87 181 (43,56 %)
* Serbit = 49 637 (24,8 %)
* Kroaatit = 17 227 (8,6 %)
* Bunjevci = 16 454 (8,22 %)
* Jugoslaavit = 9 488 (4,74 %)
* Montenegrolaiset = 5 219 (2,6 %)
* Muut.

Kahdessa kunnassa on etnisesti unkarilaisenemmistö, Bačka Topolassa (58,94 %) ja Mali Iđošissa (55,92 %). Subotica on monietninen eikä selkeää enemmistökansaa ole.

Väestö puhuu seuraavia kieliä:

* Unkarin kieli = 88 464 (44,20 %)
* Serbian kieli = 88 323 (44,13 %)
* Kroatian kieli = 9 106 (4,55 %)
* Muut.

Uskonnon mukaan väestö jakautuu seuraavasti:

* Katolinen = 117 456 (58,69 %)
* Ortodoksinen = 55 028 (27,50 %)
* Protestanttinen = 9 844 (4,92 %)
* Muut.

Serbian piirikunnat
Bor •
Braničevo •
Jablanica •
Kolubara •
Mačva •
Moravica •
Niš •
Pčinja •
Pirot •
Podunavlje •
Pomoravlje •
Rasina •
Raška •
Šumadija •
Toplica •
Zaječar •
Zlatibor

Vojvodinan piirikunnat:
Etelä-Bačka •
Etelä-Banat •
Keski-Banat •
Länsi-Bačka •
Pohjois-Bačka •
Pohjois-Banat •
Srem
Hitsaajat-patsas Hyvinkään Kirjastoaukiolla. Taustalla näkyy kauppakeskus Willa.
**Kirjastoaukio** on Hyvinkään keskustassa Tehtaan kaupunginosassa sijaitseva aukio ja puistoalue. Se koostuu neliömäisestä nurmialueesta, jonka halki kaksi hiekoitettua polkua risteävät X-muodossa. Se sijaitsee nimensä mukaisesti Hyvinkään kirjaston ja Hämeenkadun välissä Hyvinkään ydinkeskustassa. Kirjastoaukion reunoilla sijaitsevat myös Kauppakeskus Willa, Hyvinkään tori sekä Jussintoriksi kutsuttu liikerakennus. Kirjastoaukiolla sijaitsee yksi Hyvinkään tunnetuimmista patsaista, Mauno Oittisen suunnittelema Hitsaajat. Kirjastoaukio on hyvinkääläisen nuorison suosima ajanviettopaikka etenkin juhlapäivinä kuten vappuisin. Kirjastoaukion ja torin välissä kasvaa rautatienomenapuita.

Vuosina 2020 ja 2021 Hyvinkään Kirjastoaukiolle rakennettiin suuri terassi, Kulttuuriterassi, jonka taustalla toimi hyvinkääläinen Red Carpet -festivaali. Aukiolla järjestettiin muun muassa musiikkitapahtumia.

Lähteet
-------

1. ↑
2. ↑
3. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive)
**Dahlforsin viilatehdas** on Vantaankosken rannalla sijaitseva ravintola ja entinen tehdas Vantaan Viinikkalassa. Rakennus on suojeltu asemakaavalla.

Historia
--------

Vuoden 1974 kuvassa viilatehtaan takana näkyy päärakennus, joka purettiin vuonna 1975.
Tehtaan perusti ruotsalainen Walfrid W. Wahlberg alun perin kaksikerroksiseen hirsirakennukseen 1880-luvulla. Vuonna 1903 alkuperäinen rakennus korvattiin tiilisellä. 1900-luvun alussa tehdasta laajennettiin kaarevalla lisäosalla. Wahlberg osti myös kosken länsirannalla sijainneen Vantaan ruukin ja perusti viilatehtaan eteläpuolelle trasselitehtaan, joka kuitenkin paloi 1900-luvulla.

Tehdas ilmakuvassa ennen tulipaloa vuonna 1993.
Rakennus toimi viilatehtaana vielä 1960-luvullakin. Se oli Vantaankoskella viimeinen alkuperäisessä käyttötarkoituksessaan toiminut teollisuuslaitos. 1960-luvulla Wahlbergin perikunta myi tehtaan ja tehdasalueen Vantaan kaupungille. Kaupunki ei kuitenkaan löytänyt tyhjälle tehtaalle käyttöä. Vuonna 1984 rakennus vaurioitui tulipalossa. Rakennukselle annettiin purkutuomio, mutta kuntalaisten painostuksesta se päätettiin kuitenkin säilyttää. Museoviraston suojelupäätös myönnettiin vuonna 1985. Rakennus peruskorjattiin, ja vuodesta 2002 alkaen tehtaan tiloissa on toiminut Kuninkaan Lohet -niminen tilausravintola ja ohjelmapalveluyritys.

Katso myös
----------

* Vantaankosken mylly

Lähteet
-------

1. ↑  Dahlforsin viilatehdas *tapahtumat.vantaa.fi*. Viitattu 7.4.2022.
2. ↑  Asemakaavalla suojellut rakennukset *Vantaan karttapalvelu*. Viitattu 6.4.2022.
3. 1 2 3 4 5 6 7  Esittely *Kuninkaan Lohet*. Viitattu 6.4.2022.
4. 1 2  Vantaankosken mylly ja pato | rakennushistoriaselvitys 2020 (PDF) (s. 17) *vantaa.fi*.  28.10.2020. Viitattu 6.4.2022.
5. ↑  Kaikkonen, Raija: Viilatehdas odotti uuskäyttöä lähes 30 vuotta (Maksullinen artikkeli) *Helsingin Sanomat*.  29.7.2002. Viitattu 6.4.2022.
6. ↑  Vantaankoski – Historian havinaa kosken pauhuissa *tapahtumat.vantaa.fi*. Viitattu 6.4.2022.
7. ↑  Alueen historia *Uusi Vantaankoski -ideakilpailu*.  Arkistoitu 11.5.2021. Viitattu 6.4.2022.
8. ↑  Massinen, Tuomas: Vantaankosken ravintolan kylkeen tulossa hotelli *Helsingin Uutiset*.  20.4.2020. Viitattu 6.4.2022.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Dahlforsin viilatehdas** Wikimedia Commonsissa
Hans Wegnerin tuoli Pariisin Pompidou-keskuksessa.
**Hans Jørgensen Wegner** (2. huhtikuuta 1914 – 26. tammikuuta 2007) oli tanskalainen huonekalumuotoilija. Hänen kalusteidensa orgaaniset ja elegantit linjat ja niiden valmistajien huolellinen puusepäntyö olivat avainasemassa nostamassa tanskalaisia puuhuonekaluja maailmanmenestykseen 1950-luvulla yhdessä Poul Henningsenin, Finn Juhlin ja Arne Jacobsenin töiden kanssa. Wegner piirsi uransa aikana yli 500 tuolia, joista noin sataa on sarjavalmistettu ja joista monista on tullut muotoiluikoneja.

Etelätanskalaisen suutarin pojaksi syntynyt Wegner työskenteli jo lapsena kalustepuusepän apupoikana ja jatkoi pestiä 20-vuotiaaksi asti, jolloin lähti suorittamaan asepalvelustaan. 
Hän kävi teknillistä koulua ja opiskeli sitten taideteollisuus- ja arkkitehtuurikouluissa Kööpenhaminassa.

Vuonna 1928 Wegner pääsi suunnittelemaan Århusin uuden kaupungintalon kalustusta Arne Jacobsenin toimistoon. Muutaman vuoden kuluttua Wegner perusti oman suunnittelutoimiston ja alkoi suunnitella huonekaluja yhdessä arkkitehti Børge Mogensenin kanssa FDB-yhtiölle ja myöhemmin yksin PP Møbler -yhtiölle.

Wegner sai kaikkien aikojen ensimmäisen Lunning-palkinnon vuonna 1951 yhdessä Tapio Wirkkalan kanssa. Samana vuonna hänet palkittiin Grand Prix’llä Milanon triennaalissa. Hän on saanut myös ruotsalaisen Prinssi Eugenin mitalin ja tanskalaisen Eckersberg-mitalin. Hänen huonekalujaan on muun muassa Museum of Modern Artin kokoelmissa New Yorkissa.

Wegner käytti tuoleissaan monia perinteisiä ja vaativia puuliitostekniikoita, veistoksellisia ja luonnosta vaikutteita saaneita muotoja sekä eri materiaalien kuten massiivipuun, vanerin, metallin, rottingin ja paperinarun yhdistelmiä.

Lähteet
-------

1. 1 2  Muistokirjoitus, The New York Times.
2. ↑  Biography of Hans J. Wegner, ScandianvianDesign.com.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Hans Wegner** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Japani

 |
|  |
| Taiteenala | 
* KulturNav
* Museum of Modern Art
* Victoria
* RKD Artists
* ULAN

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**Open Sound System** (OSS) oli Linux-ytimen äänirajapinta.

OSS:n kehitti suomalainen Hannu Savolainen vuonna 1992. Savolainen kehitti aluksi vapaata lähdekoodia olleen OSS:n, joka lisättiin Linux-ytimeen. Myöhemmin hän kaupallisti koodin ja perusti 4Front Technologies -yhtiön, joka jatkoi kaupallisen version kehitystä. Se siirrettiin myöhemmin kaikkiaan yhdelletoista eri Unix-versiolle. Linux-ytimen vapaan OSS:n kehitys hiipui ja siitä puuttui eräitä ominaisuuksia, kuten tuki monisuoritinjärjestelmille ja äänen yhtäaikainen äänitys ja toisto (full-duplex)*lähde?*.

4Front Technologies julkaisi OSS:n version 4.0 uudelleen vapaana lähdekoodina GNU GPL ja CDDL-lisenssien alaisuudessa kesäkuussa 2007. Versio 4.0 tukee Linux, Solaris, SCO UnixWare ja FreeBSD -käyttöjärjestelmiä.

Advanced Linux Sound Architecture (ALSA) korvasi OSS:n joulukuussa 2003 julkaistussa ytimen versiossa vakaassa versiossa 2.6.0.

Lähteet
-------

1. ↑  4FRONT TECHNOLOGIES RELEASES THE SOURCE CODE FOR OPEN SOUND SYSTEM Linuxpr.  Arkistoitu. Viitattu 17.06.2007.

Aiheesta muualla
----------------

*
**Open Library** (suom. *Avoin kirjasto*) on verkkopalvelu, johon pyritään kokoamaan kirjaston tapaan kirjoja. Open Librarya ylläpitävä Internet Archive kuuluu Open Content Allianceen, joka edistää vastaavanlaisia vapaasti saatavilla olevien julkaisujen esillepanoa. Sivustolla on myös tuhansia suomenkielisiä kirjoja.

Open Library tarjoaa verkossa rekisteröityneille käyttäjilleen digitoimiaan kirjoja kontrolloidun digitaalisen lainaamisen periaatteella. Open Libraryn tarkoituksena on kerätä kokoelmiinsa jokainen maailmassa julkaistu kirja, digitoida ne ja säilyttää fyysiset kirjat sekä digitoidut tiedostot kirjoista.  Open Library kerää kirjoja kokoelmiinsa lahjoitusten avulla, suurin osa kirjoista on pohjoisamerikkalaisten yliopistojen kirjastojen lahjoittamia kirjoja: esimerkiksi Trentin yliopisto lahjoitti vuonna 2018 noin 250 000 kirjaa Internet Archivelle.  Vuonna 2020 Claremontin teologinen koulu lahjoitti kirjastonsa 250 000 kirjaa Internet Archivelle.

Lähteet
-------

1. ↑  Amerikkalaiset avoimina: kontrolloitu digitaalinen lainaaminen *UEF Library*.  30.9.2021. Viitattu 7.5.2022.
2. ↑  Archiving every book ever published *Los Angeles Times*.  5.8.2011. Viitattu 7.5.2022.
3. ↑  Why Preserve Books? The New Physical Archive of the Internet Archive *Internet Archive Blog*.  6.6.2011. Internet Archive. Viitattu 7.5.2022.
4. ↑  Trent University Donates 250,000 Books to be Digitized by Internet Archive as part of Bata Library Transformation  13.9.2018. Trent University. Viitattu 7.5.2022.
5. ↑  Claremont School of Theology Donates 250,000 Research Volumes and Ancient Biblical Manuscripts Collection to Internet Archive’s Open Library *LJ infoDOCKET*.  1.7.2020. Viitattu 3.6.2022.

Aiheesta muualla
----------------

* Open Library
* Vartija-lehti: Internet Archive edistää radikaalisti kirjojen saatavuutta (26.8.2021)
**Hans van Sanden** (k. 1590 Helsinki) oli 1500-luvun lopulla Helsingissä elänyt kauppias ja porvari, joka muistetaan Helsingin Vanhassakaupungissa säilyneestä hautakivestään sekä Ursula Pohjolan-Pirhosen kirjoittamien historiallisten romaanien pääosin fiktiivisenä päähenkilönä. Hän lienee tunnetuin Helsingin 1500-luvun asukkaista, vaikka hänestä onkin säilynyt vain fragmentaarista tietoa.

Hans van Sandenia on nimensä perusteella oletettu syntyjään hollantilaiseksi, mutta hän saattoi olla saksalainenkin, sillä Lyypekissä asui 1500-luvulla van Sanden -nimisiä kauppiaita. Hän tuli Helsinkiin kauppakestinä Tukholmasta pian kaupungin perustamisen (1550) jälkeen ja kohosi nopeesti kaupungin varakkaimpien porvarien joukkoon. Pian hänen kauppavaihtonsa muodosti ilmeisesti puolet koko Helsingin tuonnista. Vuonna 1571 van Sanden omisti maatilan Helsingin pitäjästä, 19 kultasormusta, 144 luotia hopeaa ja runsaasti muita arvoesineitä. Samana vuonna hän sai maksamattoman lainan panttina myös rälssimaata Janakkalasta, Hyvikkälän kartanon, jonka hän tosin myöhemmin myi pois. Van Sanden nai aatelissätyisen Anna Henrikintytär Jägerhornin, minkä seurauksena Jägerhorneille kuulunut Båtsvikin kartano Helsingin pitäjässä siirtyi vuonna 1636 van Sandenin jälkeläisille. Heidän ainoa lapsensa oli tytär, joka meni naimisiin ratsumestari Hans Gyllenloodin kanssa. Hollantilainen syntyperä ja aateliston rinnalle nouseminen saattoivat olla syitä siihen, ettei van Sanden merkittävästä asemastaan huolimatta toiminut koskaan Helsingin pormestarina tai raatimiehenä.

Van Sandenin hautakivi löydettiin vuonna 1866 Helsingin ensimmäisen kirkon raunioista Vanhankaupungin Kirkkorinteestä. Kuvanveistäjä Robert Stigell teki siitä 1890 mustaa graniittia olevan kopion, joka sijoitettiin nähtäville kirkon perustusten sisäpuolelle. Van Sanden käytti hautakivessä vaimonsa aatelisvaakunaa. Ursula Pohjolan-Pirhosen romaaneissa kuvatut van Sandenin seikkailut ovat romantisoituja ja perustuvat monilta osin kirjailijan mielikuvitukseen.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Anneli Mäkilä-Alitalo: / Sanden, Hans van (K 1590) *Kansallisbiografia-verkkojulkaisu (maksullinen)*.  9.10.2006. Helsinki:  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura.
2. 1 2  Marja Pehkonen: *Hauraita muistoja Helsingin hautausmailta*, s. 22, 24–25. Helsingin kaupunginmuseo 2008 (Narinkka-sarja).
3. ↑  Kurkistuksia Helsingin kujille: Vanhankaupungin kirkko ja kirkkotarha (Arkistoitu – Internet Archive) Museovirasto. Viitattu 22.5.2012.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Kansallisbiografia
* Biografiasampo

 |

 |
Kaksi henkilöä kaapii kahden puun väliin pingotettua vaaleaa raakavuotaa. Vuodan reunoissa on säännöllisin välimatkoin reikiä.Parkittavana oleva raakavuota.
**Raakavuota** on eläimen käsittelemätön tai jo suolattu vuota. Joskus raakavuodaksi kutsutaan vain ison eläimen vuotaa, ja pienen eläimen raakavuotaa kutsutaan **raakanahaksi**. Raakavuota syntyy, kun pyydetty eläin nyljetään. Sen jälkeen raakavuota käsitellään suolaamalla, puhdistamalla ja parkitsemalla se. Raakavuodan käsittelyn jälkeen syntynyttä materiaalia kutsutaan vuodaksi. Tuhannesta kilogrammasta naudan raakavuotaa tulee noin 200–300 kiloa nahkaa. Jos raakavuotaa ei parkita, se kovettuu kuivuessaan, ja siitä voidaan valmistaa esimerkiksi rumpuja, kalvoja tai köysiä. Raakavuodasta tehdään myös koiran puruluita. Puhdistuksen aikana raakavuotaan saattaa tulla reikiä, jos nahan työstäjä on varomaton kaapiessaan nahkaa.

Raakavuota saatetaan myydä nahkatehtaaseen parkitsemista varten. Raakavuodan laatuun ja myyntihintaan vaikuttaa se, onko siinä vaurioita. Vaurioita saattaa tuottaa eläimen sairaus tai vamma tai eläimen tai raakavuodan huolimaton käsittely joko teurastamossa tai varastoinnin aikana. Raakavuotien tuotannossa saattaa avustaa myös kone, joka nylkee eläimen. Koneellinen nylkeminen tuottaa usein raakavuotia, joissa on vähemmän vaurioita kuin ihmisen leikkaamissa vuodissa.

Lähteet
-------

1. ↑  Perinnenahkurin sanasto *Hanna Nore*.  19.8.2021. Viitattu 13.8.2022.
2. 1 2  Perinneparkitseminen *wiki.aineetonkulttuuriperinto.fi*. Viitattu 13.8.2022.
3. ↑  Vuota *finto.fi*. Viitattu 13.8.2022.
4. 1 2  Rawhide *The Leather Dictionary*.  Arkistoitu 1.10.2021. Viitattu 13.8.2022. (englanniksi)
5. ↑  Annie Stuart: Rawhide Bones and Treats for Dogs: Risks and Benefits *WebMD*. Viitattu 13.8.2022. (englanniksi)
6. ↑  Traditional Ways of Tanning Pelts *Gone Outdoors | Your Adventure Awaits*. Viitattu 13.8.2022. (englanniksi)
**Hans Sundström** (30. heinäkuuta 1846 – 29. joulukuuta 1907 Helsinki) oli Venäjän keisarillisessa armeijassa palvellut suomalainen kenraalimajuri.

Hans Sundströmin puoliso oli Alexandra Buharina. Sundström tuli vuonna 1863 vapaaehtoisena sotilaspalvelukseen 87. Savonlinnan jalkaväkirykmenttiin, jossa hänet määrättiin nuoremmaksi aliupseeriksi 3. komppaniaan. Sundström ylennettiin vänrikiksi 1866, aliluutnantiksi 1867 ja luutnantiksi 1870. Vuosina 1871–1879 hän toimi rykmentin 1. tarkk’ampujakomppanian päällikkönä. Alikapteeniksi Sundström yleni 1873 ja kapteeniksi 1878. Hän oli 1879–1881 rykmentin 13. komppanian päällikkö talousosastolla. Vuonna 1886 Sundström oli komennettu kouluttajaksi upseerien tarkk’ampujakouluun Pietariin. Vuonna 1890 hänet ylennettiin everstiluutnantiksi ja määrättiin palvelukseen 3. Vaasan tarkk’ampujapataljoonaan, toukokuusta alkaen hän toimi pataljoonan taloudenhoitajana. Vuoden 1897 alussa Sundström siirrettiin 8. Viipurin tarkk’ampujapataljoonaan ja määrättiin siellä pataljoonan taloudenhoitajaksi. Saman vuoden heinäkuussa hänet ylennettiin everstiksi ja määrättiin 5. Kuopion tarkk’ampujapataljoonan komentajaksi. Vuonna 1902 Sundström siirrettiin 235. Spasskin reservijalkaväkipataljoonan komentajaksi Tambovin kuvernementtiin, mistä tehtävästä ja samalla sotapalveluksesta hän sai eron kenraalimajurina helmikuussa 1904.

Lähteet
-------

1. 1 2  Hans Sundström *Suomalaiset kenraalit ja amiraalit Venäjän sotavoimissa 1809–1917*. Biografiakeskus, Suomalaisen Kirjallisuuden Seura. (Viitattu 1.5.2020)
Babylonia, Kassiittien dynastia, 1200-luku eaa.
 **Muinainen Mesopotamia** 

 

* Eufrat – Tigris
* Assyriologia


**Imperiumit** ja kaupungit 

* **Sumer**: Uruk – Ur – Eridu – Kiš – Lagaš – Nippur
* **Akkadin valtakunta**: Akkad – Babylon – Isin – Susa
* **Assyria**: Assur – Ninive – Dur-Šarrukin – Nimrud
* **Babylonia** – **Kaldea**
* **Elam** – **Amorilaiset**
* **Hurrilaiset** – **Mitanni**
* **Kassiitit** – **Urartu**


**Kronologia** 

* Sumerilainen kuningasluettelo
* Assyrian kuninkaat
* Babylonian kuninkaat


**Kieli** 

* Nuolenpääkirjoitus
* Sumeri – Akkadi
* Elamiitti – Hurri


**Mytologia** 

* Enūma Eliš
* Gilgameš – Marduk
* Sumerien uskonto
* Babylonian uskonto


**Kulttuuri** 

* Taide – Kirjallisuus – Musiikki
* Babylonialaiset numerot
* Hammurabin laki


**Kassiitit** oli kansa muinaisessa Babyloniassa. Kansan oletettu alkuperä on Zagros-vuoristossa eläneissä heimoissa. Kassiitit puhuivat omaa erityistä kieltään.

Kassiitit tulivat valtaan Babylonissa hallitsevan dynastian tuhouduttua 1595 eaa. ja kassiittidynastia romahti itse vuonna 1155 eaa. Elamin joukkojen hyökkäykseen. Todisteita poliittisista ongelmista on todella vähän ennen 1200-lukua eaa. jolloin Assyria ja Elam alkoivat uhata Bablyoniaa ja lopulta ne otettiin kassiittien vallan alle. Kassiittidynastian aikana kunnostettiin monia muinaisen Babylonian kaupunkeja ja rakenettiin uusi Dur Kurigalzu -niminen kaupunki lähelle nykyistä Bagdadia.

Kassiittihallitsijoiden kronologia on erittäin epävarma. Kassiittien ajasta on saatu paljon tietoa esimerkiksi Nippurin kaupungista löytyneistä hallinnollisista arkistoista. Lisäksi tietoa on saatu Amarna-kauden kirjeistä, joilla kassiitit pitivät yhteyttä Egyptin faaraoihin 1300-luvun eaa. puolivälissä. Kassiittiajalle ajoitettuja Babylonin raunioita ei ole tutkittu, koska niiden päällä on myöhempien aikojen kerrostumia ja paikan pohjaveden taso on korkealla nykyisin.

Kansan taiteilijat tekivät savesta ihmis- ja eläinhahmoja sekä aloittivat kokeilemaan uutena tekniikkana tiilien valamista ja lasitusta, jota kehitettiin myöhemmillä aikakausilla. Erityisenä asiana kassiittiajalla oli kudurru-kivet, joita sijoitettiin monumentteina temppeleihin tallentamaan kiinteistökaupat ikuisesti ja joiden kaiverrukset olivat teemaltaan uskonnollisia.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6  Kassite (englanniksi) British Museum 3.8.2011. Viitattu 17.6.2022.
2. 1 2 3 4 5 6  Elizabeth Knott: The Middle Babylonian / Kassite Period (ca. 1595–1155 B.C.) in Mesopotamia (englanniksi) The Metropolitan Museum of Art June 2016. Viitattu 20.6.2022.