recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Aulis Matias Louko** (26. elokuuta 1936 Orismala, Isokyrö – 24. helmikuuta 1977 Palosaari, Vaasa) oli suomalainen Vaasassa asunut itseoppinut taidemaalari ja kuvanveistäjä.

Henkilöhistoria
---------------

Loukon vanhemmat olivat työmies Voitto Louko ja Lilja Hakamäki. Loukon isä kaatui talvisodassa 1939. Louko kävi Vaasan ammattikoulua 1950–1951 ja valmistui puusepäksi. Hän oli aluksi huonekalujen pintakäsittelijänä vaasalaisessa huonekaluliike Meriruohossa. Louko meni naimisiin 1956 ja vuonna 1961 hän muutti perheineen Orismalasta Vaasaan. Vuonna 1962 hän siirtyi Vaasan kaupungin palvelukseen remonttimaalariksi.  Louko teki itsemurhan ateljeessaan Wolffin huvilassa helmikuussa 1977.

Taiteellinen tuotanto
---------------------

Louko aloitti taiteilijanuransa puuveistosten tekijänä. Hänen töitään oli vuodesta 1969 lähtien säännöllisesti esillä Vaasan Taiteilijaseuran ja Pohjalaisen Taiteiljaliiton näyttelyissä. Louko siirtyi vapaaksi taiteilijaksi syksyllä 1973. Hän piti vuonna 1974 ensimmäiset yksityisnäyttelynsä Vaasan taidehallissa sekä Tampereella Galleria Saskiassa. Helmikuussa 1974 Louko vuokrasi yhdessä kahden muun vaasalaistaiteilijan Pentti Uusikylän ja Jorma Haaviston kanssa työtiloiksi Vaasan Palosaaressa sijainneen tyhjillään olleen Wolffin jugendhuvilan, joka oli aiemmin ollut Vaasan puuvillatehtaan johtajan asuntona. 

Loukon veistokset olivat tyyliltään täysin tai puolittain abstrakteja ja niissä oli usein puuhun yhdistetty metallia tai pleksiä. Hän siirtyi 1970-luvun alussa kuvanveiston parista maalausten tekemiseen. Loukon maalausten aiheet tulivat hänen omasta elinympäristöstään ja hän otti niissä kantaa yhteiskunnan epäkohtiin. Hän maalasi henkilöaiheita, kaupunkikuvia ja maisemia. Loukon maalaukset olivat tyyliltään realistisia, niissä oli aluksi vaikutteita naivismista ja myöhemmin niissä oli futurismista ja kubismista saatuja vaikutteita.

### Maalauksia

* *Arkiaamu*. 1976
* *Häätö*. 1974
* *Kolarin jälkeen*. 1973
* *Mökkiläisen kuolema*.
* *Palaajat*. 1974
* *Perhekuva*.
* *Soittoniekka*.
* *Työmies*.

### Veistoksia

* *Ovella*. Vaasan Kirkkopuistikon terveysasema
* *Tehostettu yksilö*. Vaasan pääkirjasto

Lähteet
-------

1. ↑  Risto Jalonen : Aulis Louko, Maalari, joka oli kuvanveistäjä (Vaasapedia)
2. 1 2 3 4 5  Raija Vuorisen tutkielma Aulis Loukosta vuodelta 1986
3. ↑  Kuvataiteilijamatrikkeli : Aulis Louko

Kirjallisuutta
--------------

* *Aulis Louko 1936-1977 : pohjalainen uni ja todellisuus – österbottnisk dröm och verklighet* ; teksti Marianne Koskimies-Envall ; valokuvat Erkki Salminen. Pohjanmaan museo, Vaasa 1996 ISBN 9525057011

Aiheesta muualla
----------------

* Aulis Loukoa ja hänen taidettaan käsittelevä sivusto
* Suomalaisen kuvataiteen bibliografia : Aulis Louko

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Uppslagsverket Finland

 |

 |
Puolalaisen ZAM-41-tietokoneen rumpumuisti
**Rumpumuisti** on varhainen tietokoneen keskusmuistin toteutustapa. Sen olennaisin osa on suuri pyörivä metallinen sylinteri, joka on päällystetty magneettisella tallennusmateriaalilla. Rummun sisältöä käsitellään sen varressa olevilla liikkumattomilla luku-kirjoituspäillä.

Rumpumuisti on keskusmuistina hyvin hidasta, koska jokaisen luku- ja kirjoitusoperaation yhteydessä on odotettava, että rumpu on pyörähtänyt oikealle kohdalle. Se oli kuitenkin edullinen ja useimpiin tarkoituksiin käyttökelpoisin ratkaisu ennen kuin ferriittirengasmuistia alettiin tuottaa sarjatuotantona.

Rumpumuistin pohjana oleva magneettirumpu kehitettiin vuonna 1932. Eräänlaisia rumpumuisteja oli kuitenkin käytössä jo tätä aiemmin, esimerkiksi mekaanisissa soittorasioissa melodian tallentamiseen käytetyt piikilliset sylinterit. Myös Charles Babbage kaavaili analyyttiseen koneeseensa tämän kaltaista mekaanista rumpumuistia konekäskyjen suoritusvaiheiden tallentamiseen.

Katso myös
----------

Commons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **rumpumuisti**.
* Reikänauha
* Reikäkorttikone
* Massamuisti
* Manchester Mark I
**Oikeusseuraanto** (myös seuraanto tai suksessio) tarkoittaa tietyn oikeuden tai velvollisuuden siirtymistä henkilöltä tai oikeushenkilöltä toiselle. Toinen siirtyy siis toisen oikeusasemaan. Tällaisen tapahtuman jälkimmäistä oikeussubjektia kutsutaan edellisen oikeussubjektin oikeusseuraajaksi. Oikeusseuraanto voi tapahtua esimerkiksi perinnässä tai oikeudenkäynnissä (asianosaisseuraanto).

Erityisseuraanto (myös erikoisseuraanto eli singulaarisuksessio) on tapahtuma, jossa siirtyy vain tietty oikeus tai rajoitettu ryhmä oikeuksia. Näin on elävien kesken tehdyissä oikeustoimissa.

Yleisseuraanto (myös universaalisuksessio tai generaalisuksessio) on ihmisen kuolemaa seuraava tapahtuma, jossa hänen kaikki oikeutensa siirtyvät oikeudenomistajille. Saman tapainen oikeusseuraanto on kyseessä konkurssin yhteydessä. Kun asianosainen vaihtuu oikeudenkäynnin kestäessä, puhutaan asianosaisseuraannosta. Vaihtuminen johtuu yleensä asianosaisen kuolemasta ja oikeudenomistajien halusta jatkaa oikeudenkäyntiä uusina asianosaisina.

Valtioseuraanto on tapahtuma, jossa päätösvalta jonkin maantieteellisen alueen kansainvälisistä suhteista siirtyy valtiolta toiselle eli edeltäjävaltiolta seuraajavaltiolle. Esimerkiksi Neuvostoliiton hajottua 1991 Venäjä ilmoitti toimivansa sen jatkajavaltiona.

Katso myös
----------

* Saanto

Lähteet
-------

1. ↑  *Suomalainen tietosanakirja,* Weilin+Göös 1989–1993, ISBN 951-35-4644-6, hakusana oikeusseuraanto.
2. 1 2 3  *Otavan iso tietosanakirja,* Otava 1960–1965, hakusana seuraanto.
3. ↑  *Uusi tietosanakirja,* Tietosanakirja oy 1960–1966, hakusana oikeusseuraanto.
4. 1 2  *Factum,* Weilin+Göös 2003–2005, ISBN 951-35-6646-3, hakusana oikeusseuraanto.
5. ↑  *Uusi tietosanakirja,* hakusana asianosaisseuraanto.
6. ↑  *Encyclopædia iuridica fennica,* Suomalainen lakimiesyhdistys 1994–1999, ISBN 951-855-135-9, osa VI, palstat 917–923.
Yrjö Nurmio ja Aulis Oja Kansallis­arkistossa vuonna 1966.
**Aulis Oja** (3. helmikuuta 1910 Turku – 10. syyskuuta 1976 Helsinki) oli suomalainen historiantutkija.

Elämäkerta
----------

Oja syntyi Turussa ja kävi koulunsa Kuusjoella, jossa hänen isänsä Antti Fabian Oja oli kirkkoherrana. Ojan sukujuuret olivat Nousiaisista, missä hän myös nuoruudessaan vietti pitkiä aikoja.

Oja väitteli tohtoriksi vuonna 1955 keskiaikaisen "Etelä-Suomen" aluejakoja ja asutusta käsittelevällä tutkimuksella ja kirjoitti etenkin Varsinais-Suomesta useita pitäjänhistorioita joko kokonaan tai osittain. Pääosan työurastaan Oja teki Suomen valtionarkistossa. Professorin arvonimi hänelle myönnettiin vuonna 1973.

Aulis Ojan kokonaan tai osittain kirjoittamia pitäjänhistorioita ovat muun muassa Maarian, Karinaisten, Perttelin, Marttilan, Raision, Kuusjoen, Maskun ja Tarvasjoen pitäjänhistoriat. Väitöskirjassaan ja paikallishistoriallisissa tutkimuksissaan Oja kehitti etenkin jakokuntalaitoksen kehitykseen ja rakenteeseen nojautuvia keskiajan asutuksen ja maanomistusolojen historian tutkimusmetodeja, joilla oli mahdollista saada tietoa esimerkiksi asutuksen ikäsuhteista.

Aulis Ojan poikia ovat tähtitieteilijä Heikki Oja ja tietojenkäsittelytieteilijä Erkki Oja.

Julkaisuja
----------

* Aulis Oja: Keskiaikaisen Etelä-Suomen asutus ja aluejaot (pdf) (Väitöskirja)  Helsinki, 1955. Suomen historiallinen seura. Viitattu 18.10.2019.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Y. B.: Aulis Oja. (Muistokirjoitus.) *Genos*, 1976, 47. vsk, s. 85. Helsinki:  Suomen sukututkimusseura. Artikkelin verkkoversio. Viitattu 17.8.2010.  (Arkistoitu – Internet Archive)
2. 1 2   Tuntematon: "Aulis Oja 3.2.1910–10.9.1976", *Nousiaisten historia I*. Kirjoittanut Aulis Oja. Nousiainen: Nousiaisten kunta ja seurakunta, 1977. ISBN 951-99143-6-6.
3. ↑  Lahtonen, Katariina: Sinihampaan riimu älypuhelimessa.  *Lounais-Hämeen joulu*, 2015, s. 37–38. Forssa:  Lounais-Hämeen kotiseutu- ja museoyhdistys.
4. ↑  Ellonen, Leena (toim.): *Suomen professorit 1640–2007*, s. 506. Helsinki: Professoriliitto, 2008. ISBN 978-952-99281-1-8.

Aiheesta muualla
----------------

* Oja, Aulis hakuteoksessa *Uppslagsverket Finland* (2012). (ruotsiksi)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)
* Yhdysvallat
* Vatikaani

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Uppslagsverket Finland

 |

 |
Juustotahkoja ja paloja.
Juustoa myynnissä torilla.
**Bleu du Vercors-Sassenage** on ranskalainen lehmänmaidosta valmistettava sinihomejuusto.

Bleu du Vercors-Sassenage -juustoa valmistetaan Vercorsvuorilla Ranskan Alpeilla Auvergne-Rhône-Alpesin alueella. Tuotantoalue kuuluu Parc Naturel Régional du Vercors-suojelualueeseen.

Ensimmäinen maininta juustosta historiallisissa lähteissä on peräisin vuodelta 1338, jolloin paroni Albert de Sassenage antoi Vercorsin alueen maanviljelijöille vapaat kädet myydä valmistamaansa juustoa. Juustoa myytiin sittemmin Vercorsin ulkopuolella ja sen mainitaan olleen esimerkiksi yksi Frans I:n lempijuustoista. Tästä huolimatta juusto oli lähes kadota toisen maailmansodan jälkeen. Paikalliset maitotilalaiset järjestäytyivät 1990-luvulla juuston suojelemiseksi ja se sai EU:n suojatun alkuperänimityksen vuonna 1998.

Bleu du Vercors-Sassenage valmistetaan montbeliarde-, abodance- ja villard-rotuisten nautojen täysmaidosta. Nautoja ruokitaan vain tuotantoalueen laidunmaiden kasveilla. Juustomassa muodostuu, kun maitoon lisätään juoksute. Juusto kypsyy vähintään 21-päivää, jonka aikana siihen kasvaa juustolle tyypillistä sinistä hometta. Valmiit juustotahkot ovat painoltaan 4–4,5 kiloa, leveydeltään 27–30 cm ja korkeudeltaan 7–9 cm. Valmiin juuston makua on kuvailtu pehmeäksi ja hienovaraiseksi. Se sopii esimerkiksi juustotarjottimelle, tai ainesosaksi muuhun ruuanlaittoon. Paikalliset käyttävät sitä esimerkiksi kastikkeissa, salaateissa ja *Vercouline*-nimisen racletten valmistukseen.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Catherine Donnelly: *The Oxford companion to cheese*, s. 73. Oxford University Press, 2016. ISBN 9780199330881. (englanniksi)
**Aulis Eemil Sutinen** (17. joulukuuta 1905 Juuka – 6. marraskuuta 2001 Joensuu) oli suomalainen maanviljelijä, opettaja ja koulunjohtaja, joka sai maanviljelysneuvoksen arvonimen.

Henkilöhistoria
---------------

Sutisen vanhemmat olivat maanviljelijä Antti Eemil Sutinen ja Hilja Johanna Pääkkönen ja puoliso vuodesta 1947 emäntä, kansanedustaja, terveyssisar, kunnallisneuvos Lea Sulku. Sutinen tuli ylioppilaaksi Joensuussa ja valmistui agronomiksi ja maatalous- ja metsätieteiden kandidaatiksi vuonna 1932. Hän toimi valmistuttuaan Pohjois-Karjalan maanviljelysseuran karjatalouskonsulenttina, Siikasalmen maamieskoulun opettajana, Pohjois-Karjalan karjatalouskoulun opettajana ja johtajana sekä Niittylahden kansanopiston maatalousaineiden opettajana. Talvisotaan ja jatkosotaan osallistunut Sutinen aloitti maanviljelijänä Juuan Kopravaarassa sotavuonna 1942. Vuonna 1966 maanviljelysneuvoksen arvonimen saaneella Sutisella oli merkittäviä alueellisia ja kansallisia luottamustehtäviä maatalouden piirissä, mutta hän oli myös kahteen eri otteeseen jäsen Juuan kunnanvaltuustossa. Sutinen oli Suomen Kulttuurirahaston ja sen Pohjois-Karjalan rahaston perustajia. Lea ja Aulis Sutinen lahjoittivat vuonna 1987 varat Suomen Kulttuurirahastolle oman nimikkorahastonsa perustamiseksi.

Julkaisuja
----------

* *Nurmeksen osuusmeijerin vaiheita 1901–1953*, 1954, Aulis Sutinen, Allan Saarelainen
* *Nurmeksen osuusmeijerin vaiheita 1901–1971*, 1971, Väinö Pessi, Aulis Sutinen

Lähteet
-------

1. 1 2  Aulis Sutinen *Biografiasampo*. Viitattu 12.5.2022.
2. ↑  Kuollut.  *Maaseudun Tulevaisuus*, 4.1.2002, nro 1, s. 8. Kansalliskirjasto. Viitattu 12.5.2022.

Aiheesta muualla
----------------

* Suomen Kulttuurirahasto: Lea ja Aulis Sutisen rahasto

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Talousvaikuttajat
* Biografiasampo

 |

 |
Bleu d’Auvergne -juustoa
Lähikuva juuston rakenteesta.
**Bleu d’Auvergne** [blø dovɛʁɲ] on ranskalainen lehmänmaidosta valmistettava puolipehmeä sinihomejuusto. Bleu d’Auvergne valmistetaan Cantalin ja Puy-de-Dômen alueella Auvergnessa Ranskassa. Sillä on EU:n suojattu alkuperänimitys.

Bleu d’Auvergnen historia ulottuu vuoteen 1845, jolloin Antoine Roussel alkoi valmistaa sitä Puy-de-Dômessa. Roussel huomasi joidenkin kellariin säilöttyjen juustojen muuttuvan sinisiksi ja saavan hyvän tuoksun ja maun. Roussel pyrki tuottamaan saman tapaista juustoa itse, mutta yritykset epäonnistuivat kunnes hän tajusi juustojen viereen asetetun ruisleivän saavan samaa sinistä homekasvustoa. Roussel alkoi soveltaa havaintojaan, teki juustoonsa reikiä ja lopputuloksena oli nykyisen kaltainen Bleu d’Auvergne.

Bleu d’Auvergnen valmistamiseen käytetään pastöroitua tai raakamaitoa. Maitoon lisätään maitofrementtejä ja *Penicillium roqueforti* -hometta.Tämän jälkeen seokseen lisätään juoksute. Syntynyt juustomassa pilkotaan pieniksi kuutioksi. Kuutioita sekoitetaan, jolloin niihin muodostuu ohut kalvo. Kalvo estää kuutioita tarttumasta toisiinsa, mikä on oleellista homeen kasvun kannalta. Tämän vaiheen jälkeen juusto asetetaan muotteihin, joita käännellään ajoittain heran poistamiseksi. Juustoon hierotaan suolaa ja parin päivän jälkeen juustoon tehdään neulalla reikiä, jotka auttavat homeen kasvua. Juustoa kypsytetään vähintään neljän viikon ajan 7–9 °C lämpötilassa, minkä jälkeen se pakataan ja siirretään säilytettäväksi kylmätiloihin. 2–3 kilon juustoon käytetään noin 20–25 litraa maitoa. Vuonna 2015 suojatun alkuperäisnimityksen juustoa valmistettiin seitsemässä yrityksessä ja neljällä maatilalla. Vuosittain tuotetun juuston määrä on noin 5 100 tonnia, ja noin 29 prosenttia tuotannosta viedään ulkomaille.

Bleu d’Auvergne -harkkojen leveys on 10,5–20 cm, ne painavat 350 grammasta 3 kilogrammaan ja niissä on ohut kuori. Bleu d’Auvergnen rasvapitoisuus kuiva-aineesta on 50 prosenttia. Sen maku on voimakas ja suolainen. Sitä suositellaan muun muassa jälkiruoaksi tai aperitiivin kanssa nautittavaksi, mutta se sopii myös salaatteihin ja kohokkaisiin tai lämpimän pähkinäleivän päälle. Riom-ès-Montagnesissa pidetään vuosittain *fête du Bleu d’Auvergne* -juhlat.

Lähteet
-------

1. 1 2  Iburg, Anne: *Syötävän hyvä juustokirja*, s. 62–65. Readme.fi, 2009. ISBN 978-952-220-138-6.
2. 1 2 3  Catherine Donnelly: *The Oxford companion to cheese*, s. 71. Oxford University Press, 2016. ISBN 9780199330881. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Fromage AOP Bleu d'Auvergne Syndicat Interprofessionnel Régional du Bleu d'Auvergne.  (ranskaksi)
**Ethyl Corporation**, alkuperäiseltä nimeltään *Ethyl Gasoline Corporation*, on kolmen johtavan amerikkalaisen yrityksen vuonna 1923 perustama yhtiö, joka valmisti bensiinin lisäaineeksi tetraetyylilyijyä. Aineen keksijä Thomas Midgley pyrki kaikin keinoin salaamaan sen vahingollisuuden työntekijöitä ja ympäristöä kohtaan. Hän tiesi aineen myrkyllisyyden, sillä oli itsekin saanut työpaikalla lyijymyrkytyksen. Yhtiön omistivat General Motors, Du Pont ja Standard Oil.

Tetraetyylilyijyn ympäristövaikutukset tulivat esille tutkija Clair Pattersonin väitöskirjatyön ansiosta. Hän aloitti aiheen tutkimukset vuonna 1948. Hän tutki lyijyn ja uraanin määriä vanhoista kivinäytteistä. Tutkimukset olivat vaikeita, koska ne vaativat suurta tarkkuutta ja näytteet saastuivat nopeasti, jos ne joutuivat kosketuksiin ilman kanssa. Ihmisten lyijypitoisuutta tutkittiin ulosteiden perusteella, mutta ne eivät paljastaneet mitään, koska lyijy ei poistu elimistöstä. Lopulta otettiin käyttöön Grönlannin ikijään kairaukset. Sen avulla Patterson sai selville ilmakehän lyijypitoisuuden muutoksen: se oli 625-kertaistunut sadan vuoden aikana. Patterson piti selvänä, että syy oli bensiinin lisäaineessa.

Patterson alkoi taistella lyijypitoisen bensiinin kieltämiseksi. Ethyl Corporation käytti runsaasti rahaa oman asiansa puolesta, mutta 1970-luvulla ympäristönsuojelu sai voiton. Yhdysvalloissa säädettiin jo vuonna 1963 ilmanpuhtauslaki (*U.S. Clean Air Act*), johon vuonna 1970 tehdyllä "Muskie Act" -muutoksella lyijypitoinen bensiini kiellettiin. Lyijyä sisältävät sisämaalit ja ruokasäilykepurkkien lyijy kiellettiin vieläkin myöhemmin.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  *Lyhyt historia lähes kaikesta*, s. 170, 175–179. Helsinki: WSOY, 2005. ISBN 951-0-30972-9.
2. ↑  Meir Rinde: Distillations : Richard Nixon and the Rise of American Environmentalism (Alaluku "Presidential Leadership at Last") www.sciencehistory.org:  Science History Institute. Viitattu 19.6.2018. (englanniksi)
**Oikeuslingvistiikka** on tieteenala, joka tutkii oikeuskielen kehitystä, ominaisuuksia ja käyttöä. Se sijoittuu tieteenalojen jaottelussa oikeustieteen ja kielitieteen osa-alueen semantiikan välille. Oikeuslingvistiikassa on tärkeää sanojen merkitysten tutkimus eli leksikologia, joka seuraa siitä, että oikeuskieli poikkeaa yleiskielestä erityisesti ammattisanojen osalta. Leksikologiaa sovelletaan muun muassa oikeussanakirjojen laatimisessa. Oikeustieteestä oikeuslingvistiikka eroaa siten, että kun oikeustieteessä mielenkiinto kohdistuu termien merkityssisältöihin, oikeuslingvistiikassa sen sijaan huomio kohdistetaan termeihin itsessään, mutta niitä tutkittaessa tarvitaan kuitenkin oikeustieteestä saatavaa tukea.

Oikeuslingvistiikassa tutkitaan lauseopin eli syntaksin suhteen sellaisia oikeuskielen rakenteita kuten lauseiden pituutta, alisteisten sivulauseiden yleisyyttä ja tekstin luettavuutta. Vähäisemmälle huomiolle jää yleensä muoto-oppi eli morfologia ja äänneoppi eli fonologia, mutta muoto-oppiakin tarvitaan esimerkiksi oikeudellisten yhdyssanojen muodostamisessa, sillä oikeuskielelle ovat tyypillisiä monimutkaiset yhdyssanat. Myös kielihistoriallinen ja kielisosiologinen näkökulma on usein hyödyksi oikeuslingvistisessä tutkimuksessa. Niiden avulla saadaan selville esimerkiksi sanaston muutokset, sanastolainojen alkuperä ja sanojen ikä.

Vertaileva oikeuslingvistiikka tutkii eri oikeuskielten kehitystä, rakennetta ja sanavarastoa. Tällaisen perustutkimuksen avulla saadaan selville eri oikeuskielten vaikutuksia toisiinsa. Tutkimuskohteena on esimerkiksi eri maissa käytettävät lakimieslatinat ja vierassanojen kulkeutuminen kielestä toiseen.

Nimityksen oikeuslingvistiikka otti käyttöön ranskalainen oikeustieteilijä François Gény 1921 julkaistussa teoksessaan *Science et technique en droit privé positif II,* jossa on jakso nimeltään Observations générales, tendant à prépaper l'élaboration de la linguistique juridique eli yleisiä huomioita oikeuslingvistiikan kehittämiseksi. Suomessa oikeuslingvistiikan ja oikeudellisen leksikografian uranuurtaja on ollut Lapin yliopiston oikeuslingvistiikan professori Heikki E. S. Mattila.

Lähteet
-------

* Mattila, Heikki E. S.: Oikeuslingvistiikka. Teoksessa Niskanen, Maarit: *Oikeusjärjestys.* Osa I. Lapin yliopiston oikeustieteellisiä julkaisuja sarja C 56. Bookwell, 2011. ISBN 978-952-484-408-6.
* Mattila, Heikki E. S.: *Vertaileva oikeuslingvistiikka*. Helsinki: Kauppakaari, Lakimiesliiton Kustannus, 2002. ISBN 952-14-0632-1.
* Mattila, Heikki: *Oikeuslingvistiikka*. Eripanos teoksessa *Oikeusjärjestys 2000* julkaistusta artikkelista. Rovaniemi: Lapin yliopiston oikeustieteiden tiedekunta, 1999.

### Viitteet

1. 1 2 3  Mattila 2011 s. 104.
2. ↑  Mattila 1999 s. 35.
3. ↑  Mattila 1999 s. 35–36.
4. ↑  Mattila 2002 s. 11.
5. ↑  Lahti, Raimo: Heikki E. S. Mattila 60 vuotta.  *Lakimies*, 2008, 106. vsk, nro 1, s. 169–172. Helsinki:  Suomalainen lakimiesyhdistys. ISSN 0023-7353.
**Aulis Peltomäki** (9. toukokuuta 1946 Alajärvi – 15. huhtikuuta 2014 Seinäjoki) oli suomalainen pesäpalloilija ja pelinjohtaja. Vuosina 1971–1980 Peltomäki pelasi SM-sarjassa Seinäjoen Maila-Jussien, Nurmon Jymyn ja Alajärven Ankkureiden joukkueissa. Peltomäki valittiin kahdesti Itä–Länsi-otteluun vuosina 1975 ja 1976.  Pelipaikaltaan Peltomäki toimi etenijänä ja siepparina.

Pelaajauransa jälkeen Peltomäki toimi Kauhajoen Karhun ja SMJ:n pelinjohtajana vuosina 1969 ja 1982.

Pesäpallon lisäksi Peltomäki menestyi myös pikajuoksijana. Vuonna 1963 Peltomäki juoksi alle 17-vuotiaiden poikien Etelä-Pohjanmaan piirinennätyksen 300 metrin matkalla ajalla 37,1. Yleisurheilussa Peltomäki edusti kasvattajaseuransa Alajärven Ankkureiden lisäksi Seinäjoen Urheilijoita, Lappajärven Veikkoja, Kauhajoen Karhua ja Vaasan Vasamaa. Peltomäen parhaat ajat pikamatkoilla olivat 100 metriä 11,1, 200 metriä 22,9, 110 metrin aidat 15,7 ja 400 metrin aidat 58,6.

Saavutukset
-----------

### Pelaajana

* 1 SM-kulta: 1975
* 3 SM-hopeaa: 1974, 1976, 1980
* 3 Suomen Cupin voittoa: 1973, 1974, 1978
* 2 Itä-Länsi-ottelua: 1975, 1976

Lähteet
-------

1. ↑  Pelaajakortti pesis.fi .xcl  (Arkistoitu – Internet Archive)
2. ↑
3. 1 2  Pesäpallon SM-mitalistit Pesäpalloliitto.  Arkistoitu 2.7.2018. Viitattu 14.4.2018.
4. ↑  Itä-Länsi-pelaajat joukkueittain, miehet Rasilainen, Matti. Viitattu 23.4.2018.
Bleu des Causses
Juuston rakennetta lähikuvassa.
**Bleu des Causses** on ranskalainen Languedocin alueella valmistettava sinihomejuusto. Juusto muistuttaa läheisesti Roquefort-juustoa, mutta sillä on oma ranskalainen AOP (*appellation d'origine contrôlée*) nimisuojansa.

Bleu des Causses muistuttaa läheisesti Roquefort-juustoa ja molemmilla juustoilla on myös hyvin samanlainen historia. Bleu des Causses-juustoa valmistettiin alkujaan tiloilla Etelä-Ranskan Caussesin alueella. Juustoa valmistettiin lehmänmaidosta ja lampaanmaidosta. Kun Roquefort-juusto sai ranskalaisen nimisuojan (*appellation d'origine contrôlée* eli AOC) osa juuston valmistajista ei voinut valmistaa juustoa samalla nimellä. Juuston valmistajat järjestäytyivät ja alkoivat tuottaa omaa juustoaan alun perin nimellä *bleu de l’Aveyron*. Myöhemmin alettiin käyttää nimeä *Bleu des Causses* ja juusto sai oman nimisuojansa vuonna 1953.

AOP-status määrittelee tarkkaan juuston valmistusalueen ja valmistustavat. Nimisuojan mukaista valmistusaluetta muutettiin vuonna 1986 ja se on sittemmin käsittänyt Aveyronin maakunnan Campagnacin, Cornusin, Millaun, Peyreleaun ja Saint Affriquen kantonit, sekä Trierin (Gard) ja Escaletten (Hérault) kunnat Aveyronin ulkopuolella. Juusto kypsyy alueen kalkkikivikallioiden onkaloissa. Juusto kypsyy kalvoon käärittynä homekasvuston (*Penicillium roqueforti*) kukinnan jälkeen vähintään 70 ja enintään 190 päivää.

Bleu des Causses saa ominaisen hajunsa sen kypsymisen aikana. Valmis juusto on norsunluun valkoista sinisen homeen ohella. Juusto on suhteellisen rasvaista. Se sopii tarjoiltavaksi esimerkiksi makeiden valkoviinien tai jälkiruokaviinien kanssa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Catherine Donnelly: *The Oxford companion to cheese*, s. 72. Oxford University Press, 2016. ISBN 9780199330881. (englanniksi)
2. 1 2  un peu d'HISTOIRE ... - Ses origines *AOP Bleu des Causses*. Viitattu 5.8.2019. (ranskaksi)

Aiheesta muualla
----------------

* AOP Bleu des Causses (ranskaksi)
Kymmenen frangin seteli vuodelta 1943.
**Marokon frangi** (arab. فرنك مغربي‎, *frank maġribī*, ransk. *franc marocain*) oli Marokon rahayksikkö ennen Marokon dirhamin käyttöön ottoa vuonna 1961. Se jakautui sataan centimeen.

Marokon frangin laski liikkeelle vuonna 1906 perustettu Marokon valtionpankki. Se korvasi paikalliset pesetat ja rialit virallisena rahayksikkönä vuonna 1920. Ranskan Marokossa käytettiin vuoteen 1922 saakka myös ranskalaisia kolikoita ja algerialaisia seteleitä. Espanjan Marokossa oli käytössä Espanjan peseta. Tangerissa maksuvälineinä toimivat molempien maiden rahat.

Marokon frangi oli vuoden 1958 loppuun saakka saman arvoinen kuin Ranskan frangi. Vuonna 1956 siitä tuli itsenäisen Marokon virallinen rahayksikkö. Espanjan pesetat vaihdettiin frangeiksi suhteessa 1:10. Vuonna 1959 Marokon frangi devalvoitiin 20 prosentilla, keskuspankki sai nimen Marokon pankki ja uudeksi rahayksiköksi määrättiin dirhami. Samana vuonna Marokko irrottautui käytännössä frangialueesta.

Dirhami otettiin käyttöön vuoden 1961 alussa. Sen arvoksi määrättiin sata Marokon frangia. Frangi toimi sen jälkeen dirhamin sadasosan nimityksenä, kunnes se myöhemmin korvattiin centimellä.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Pick, Franz & Sédillot, René: *All the Monies of the World: A Chronicle of Currency Values*, s. 178–179, 345. New York: Pick Publishing Corporation, 1971. Teoksen verkkoversio.
2. 1 2  *Valjuty stran mira: spravotšnik. 5-je izdanije*, s. 159. Moskva: Finansy i statistika, 1987.
3. ↑  *World Currency Yearbook, 27th edition*, s. 131. Brooklyn: Currency Data & Intelligence, 1996. ISBN 0-9648104-0-9.
**Nikita Sergejevitš Guslistov** (ven. Никита Сергеевич Гуслистов, s. 30. toukokuuta 2002 Tšerepovets) on venäläinen jääkiekkoilija, pelipaikaltaan hyökkääjä. Hän edustaa KHL-seura Severstal Tšerepovetsia.

Ura
---

### Seuraura

Guslistov edusti juniorina Severstal Tšerepovetsia. Hän siirtyi kaudeksi 2019–2020 MHL-seura Almaz Tšerepovetsiin, jossa Guslistov pelasi 56 ottelua tehopistein 9+7=16.

Guslistov teki KHL-debyyttinsä Severstal Tšerepovetsin paidassa 1. marraskuuta 2020 Helsingin Jokereita vastaan. Hän sai ottelussa jääaikaa 4.44 minuuttia. 27. tammikuuta 2021 Guslistovista tuli 18 vuoden ja 242 päivän ikäisenä KHL:n kaikkien aikojen nuorin kapteenina toiminut pelaaja. Hän rikkoi ennätyksen yli vuoden nuorempana kuin sen edellinen haltija Vladimir Tarasenko. Osan kaudesta 2020–2021 Guslistov pelasi myös MHL:n Almaz Tšerepovetsissa.

Carolina Hurricanes varasi Guslistovin seitsemännellä kierroksella 209. pelaajana NHL:n varaustilaisuudessa 2021. Guslistovin nykyinen sopimus Severstal Tšerepovetsissa päättyy kauden 2021–2022 jälkeen.

### Maajoukkueura

Guslistov on pelannut Venäjän maajoukkueessa kolme EHT-ottelua kaudella 2021–2022. Hän kuului Venäjän joukkueeseen nuorten MM-kilpailuissa vuonna 2022.

Tilastot
--------

|   |   | Runkosarja |   | Pudotuspelit |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| Kausi | Joukkue | Liiga | O | M | S | Pist. | RM | O | M | S | Pist. | RM |
| 2019–2020 | Almaz Tšerepovets | MHL | 56 | 9 | 7 | 16 | 4 | 4 | 0 | 0 | 0 | 0 |
| 2020–2021 | Severstal Tšerepovets | KHL | 28 | 5 | 2 | 7 | 0 | 5 | 1 | 1 | 2 | 0 |
|  | Almaz Tšerepovets | MHL | 23 | 14 | 8 | 22 | 2 | 3 | 0 | 1 | 1 | 2 |
| 1 kausi | yhteensä | KHL | 28 | 5 | 2 | 7 | 0 | 5 | 1 | 1 | 2 | 0 |

Lähteet
-------

1. ↑  Гуслистов Никита Сергеевич *R-hockey*. Viitattu 14.2.2022. (venäjäksi)
2. 1 2 3 4 5  Nikita Guslistov *Elite Prospects*. Everysport Media Group AB. Viitattu 14.2.2022. (englanniksi)
3. ↑  Nikita Guslistov Kontinental Hockey League. Viitattu 14.2.2022. (englanniksi)
4. ↑  Game summary: Severstal - Jokerit Kontinental Hockey League. Viitattu 14.2.2022. (englanniksi)
5. ↑  Youth and experience – the KHL week in review  1.2.2021. Kontinental Hockey League. Viitattu 14.2.2022. (englanniksi)
6. ↑  2021 NHL Entry Draft *Elite Prospects*. Viitattu 14.2.2022. (englanniksi)
Tietokoneohjelmoinnissa **syntaksiohjattu kääntäminen** (syntax-directed translation) tarkoittaa määritelmää, jolla lähdekoodi käännetään kieliopin mukaisiksi produktioiksi ja kuinka produktioihin liitetään semanttiset toiminnot. 

Syntaksiohjatussa kääntämisessä semanttisten toimintojen liittäminen produktioihin jaetaan kahteen esitystapaan: *syntax-directed definition* ja *translation scheme*. Ensimmäisessä esitystavassa on korkeampi abstraktiotaso, kun taas jälkimmäisessä paljastetaan enemmän toteutusta. Toiminnallisesti kummassakin esitystavassa jäsennetään ensin lähdekoodista analysoidut tokenit jäsennyspuuksi, jonka jälkeen puu läpikäydään ja evaluoidaan tarpeen mukaan solmujen semanttiset toiminnot. Semanttiset toiminnot voivat olla esimerkiksi koodin generointia, tiedon tallentamista symbolitauluun tai virheilmoitusten esittämistä.

Katso myös
----------

* Attribuuttikielioppi

Lähteet
-------

1. ↑  Aho, Sethi, Ullman: *Compilers: Principles, Techniques and Tools*. Addison-Wesley, 1987. englanti
Bigna Windmüller
**Bigna Windmüller** (s. 27. helmikuuta 1991 Meride, Sveitsi) on sveitsiläinen mäkihyppääjä. Seuratasolla hän edusti SSC Toggenburg -seuraa.

Windmüller sijoittui 14:nneksi Liberecin MM-kilpailuissa 2009 ja neljänneksi nuorten MM-kilpailuissa Hinterzartenissa 2010. Ensimmäisessä henkilökohtaisessa maailmancupin kilpailussaan Lillehammerissa marraskuussa 2012 hän oli 27:s. Kymmenen parhaan joukkoon hän sijoittui ensimmäisen kerran oltuaan kuudes Zaōssa tammikuussa 2014. Ainoan palkintosijansa hän saavutti seuraavana päivänä oltuaan Zaōn toisessa kilpailussa kolmas. Continental Cupin kilpailuissa hän sijoittui kerran toiseksi ja kaksi kertaa kolmanneksi.

Maaliskuussa 2014 Windmüller ilmoitti lopettavansa kilpauransa keskittyäkseen opintoihinsa. Myös hänen Sabrina-siskonsa on mäkihyppääjä.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Bigna Windmüller Kansainvälinen hiihtoliitto (FIS).  (englanniksi)
2. ↑  Bigna Windmüller beendet ihre Karriere *skispringen.com*.  18.3.2014. Viitattu 19.3.2014. (saksaksi)
**Ruostesiipi** (*Phragmatobia fuliginosa*) on siilikkäisiin kuuluva perhoslaji. Tavallisimmin sen tapaa toukkana.

Koko ja ulkonäkö
----------------

Ruostesiipi on selvästi punertavansävyinen, yleisilmeeltään tumma perhonen. Etusiivet ovat yksivärisen punertavan ruskeat ja kauttaaltaan läpikuultavat, mikä antaa eläimelle ehkä hieman muovisen vaikutelman. Takasiivissä, takaruumiissa ja jaloissa on yleensä kirkkaanpunaista väriä. Takasiivet ovat punamustat ja niiden väri vaihtelee mustavoittoisesta lähes kirkkaanpunaiseen. Kaikissa siivissä on myös kaksi mustaa täplää. Siipiväli 28–38 mm. Lennossa perhonen näyttää selvästi punertavalta.

Toukka muistuttaa paljon isosiilikkään toukkaa. Se on kauttaaltaan ruskean karvan peittämä. Karvat kasvavat helposti erottuvina kiehkuroina.

Levinneisyys ja lentoaika
-------------------------

Ruostesiiven toukka.
Ruostesiipi on yleinen laji koko Suomessa ja sen levinneisyys kattaa Euroopan lisäksi Pohjois-Afrikan sekä Aasian pohjoisosat. Ruostesiiven lentoaika on toukokuun lopulta kesäkuun loppuun. Lajilla kehittyy usein toinen sukupolvi, jonka yksilöt lentävät heinäkuun alun ja syyskuun puolenvälin välisenä aikana.

Ruostesiiven toukat lähtevät liikkeelle varhain keväällä, maalis-huhtikuussa, jo ennen lumien sulamista. Kookas, tumma ja karvainen toukka on helppo havaita keväthangelta.

Elinympäristö ja elintavat
--------------------------

Laji viihtyy avoimilla niityillä ja metsänreunoilla. Aikuiset perhoset lentävät enimmäkseen yöllä, mutta ajoittain niitä voi nähdä myös päivällä. Molemmat sukupuolet lentävät valolle, joskin naaraat hieman koiraita harvemmin.

Naaras munii 300–400 munaa ryhminä ravintokasvien lehtien alapinnoille. Toukat ovat yöaktiivisia ja piilottelevat päivät matalalla kasvillisuuden joukossa. Ruostesiipi talvehtii täysikasvuisena toukkana. Keväällä toukka koteloituu maahan ja kotelovaihe kestää noin kaksi viikkoa.

Ravintokasvi
------------

Toukka on polyfagi ja elää monilla eri kasvilajeilla. Talvehtinut toukka ja aikuinen perhonen eivät enää nauti ravintoa.

Lähteet
-------

1. ↑  Keskisuomalainen: ruostesiipi (Arkistoitu – Internet Archive)
2. ↑  Svenska fjärilar (ruotsiksi)
3. ↑  UK Moths (englanniksi)
4. 1 2 3 4 5  Nationalnyckeln till Sverges flora och fauna. Fjärilar: Ädelspinnare–tofsspinnare Lepidoptera: Lasiocampidae–Lymantriidae. ISBN 978-91-88506-58-0 s. 378–380
5. ↑  Markku Savela
6. 1 2  Norges sommerfugler (norjaksi)
7. ↑  Perhoswiki[vanhentunut linkki]

Aiheesta muualla
----------------

* Bestimmungshilfe des Lepiforums (saksaksi)
* Moths and Butterflies of Europe and North Africa (englanniksi)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Taksonitunnisteet | 
* Wikidata: Q204097
* Wikispecies: Phragmatobia fuliginosa
* ADW: Phragmatobia\_fuliginosa
* BAMONA: Phragmatobia-fuliginosa
* BioLib: 54874
* BOLD: 10361
* BugGuide: 41933
* EPPO: PHRBFU
* EUNIS: 309214
* Fauna Europaea: 447012
* Fauna Europaea (new): 4f55f512-5425-4552-b523-f98e149ead75
* GBIF: 1804071
* iNaturalist: 143114
* IRMNG: 11342393
* ITIS: 188651
* LepIndex: 44385
* LoB: 4472
* MONA: 8156
* NatureServe: 2.108854
* NBN: NBNSYS0000006150
* NCBI: 214311

 |

 |
Piazza Colonna, oikealla Palazzo Chigi ja sen takana Palazzo Montecitorio. Keskellä Marcus Aureliuksen pylväs.
**Piazza Colonna** on nelikulmainen aukio Rooman keskustassa Colonnan kaupunginosassa Via del Corso -kadun länsipuolella.

Aukiota hallitsee 30 metriä korkea ja reliefein koristeltu Marcus Aureliuksen pylväs, joka pystettiin vuosina 176–193 Rooman keisari Marcus Aureliuksen saavuttamien sotavoittojen juhlistamiseksi. Pylväs sai nykyisen ulkoasunsa vuoden 1589 restauroinnissa, jonka yhteydessä alkuperäinen jalusta vaihdettiin ja pylvään huipulle sijoitettiin apostoli Paavalin patsas alkuperäisen Marcus Aureliuksen patsaan korvikkeeksi. Pylvään vieressä on arkkitehti Giacomo Della Portan suunnittelema suihkukaivo Fontana di piazza Colonna.

Aukion pohjoislaidalla sijaitsee Palazzo Chigi -palatsi, joka on ollut Italian hallituksen toimipaikka vuodesta 1961. Aukion etelälaidalla ovat Palazzo Ferrajoli ja Santi Bartolomeo e Alessandro dei Bergamaschi -kirkko, länsilaidalla Palazzo Wedekind ja itälaidalla Via del Corson toisella puolella Galleria Alberto Sordi -kauppakuja. Antiikin aikana aukion luona lienee sijainnut jumalaksi korotetun Marcus Aureliuksen temppeli. Italian edustajainhuoneen talo Palazzo Montecitorio on kulmittain Piazza Colonnan vieressä sen luoteispuolella.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Piazza Colonna (englanniksi) Roma – sito turistico ufficiale (Rooman kaupungin viralliset turismisivut). Viitattu 31.12.2022.
2. 1 2  Brigitte Hintzen-Bohlen: *Taide & Arkkitehtuuri: Rooma* (suom. Maija Pellikka et al.), s. 213. Tandem Verlag (h. f. ullmann) 2006. Alkuteos *Kunst & Architektur Rom*.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Piazza Colonna** Wikimedia Commonsissa
**Bertel Edvard Leonard (Bobi) Gripenberg** (19. helmikuuta 1920 Helsinki – 5. huhtikuuta 2013 Espoo) oli suomalainen arkkitehti.

Bertel Gripenberg pääsi ylioppilaaksi 1939 ja aloitti samana vuonna opinnot Teknillisessä korkeakoulussa. Sotavuodet hän palveli ilmatorjuntatykistössä. Hän oli työssä vuodesta 1945 isänsä Ole Gripenbergin arkkitehtitoimistossa ja hän valmistui arkkitehdiksi 1953. Hänestä tuli toimiston osakas 1955 ja hän sai toimiston kokonaan omistukseensa 1971. Toimiston nimeksi tuli 1974 Arkkitehtitoimisto Gripenberg & Co ja vuonna 1987 Bertel Gripenbergin osakkuus siirtyi hänen pojalleen Jörn Gripenbergille. Gripenberg suunnitteli useita teollisuusrakennuksia Suomeen ja vuodesta 1974 alkaen hänen toimistonsa toteutti useita suuria projekteja Neuvostoliitossa, muun muassa Moskovan lentorahtiterminaalin ja taide- ja kulttuurikeskuksen Siperiaan. Gripenberg suunnitteli myös rivitaloja, asuintaloja, huviloita ja vapaa-ajan rakennuksia. Hän jäi eläkkeelle 1991.

Suunnittelutöitä
----------------

* Stockmannin tavaratalo, Tampere 1957, Ole Gripenbergin kanssa
* Wiklundin tavaratalo, Turku 1957, Ole Gripenbergin kanssa
* Hartwallin tehdasrakennukset, Konala
* Siporex-tehdas, Ikaalinen
* Suomen Tupakan tehdasrakennus, Lauttasaari
* Teknoksen tehdasrakennukset Pitäjänmäellä ja Rajamäellä
* Sunilan selluloosatehtaan laajennus- ja uudistustyöt Alvar Aallon valvonnassa, Kotka
* Astran lääketehdas Kauklahdessa
* Ilmatorjunnan muistomerkki, Länsi-Musta, Suomenlinna 1969

Lähteet
-------

1. 1 2  Gripenberg, Bertel hakuteoksessa *Uppslagsverket Finland* (2012). (ruotsiksi)
2. 1 2  Arkitekt Bertel Gripenberg. *Hufvudstadsbladet* 3.5.2013.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Uppslagsverket Finland

 |

 |
**Alf Bertel "Bebbe" Storskrubb** (s. 24. huhtikuuta 1917 Pietarsaari – 21. huhtikuuta 1996 Helsinki) oli suomalainen yleisurheilija. Hän oli monipuolinen urheilija, mutta suurimmat menestyksensä hän saavutti 400 metrin aitajuoksussa sekä 400 ja 800 metrin juoksussa. Storskrubb voitti 24 henkilökohtaista Suomen mestaruutta ja lisäksi kymmenen viestimestaruutta seuransa HIFK:n riveissä.

Storskrubb voitti Oslossa 1946 EM-kultaa 400 metrin aidoissa ajalla 52,2, joka jäi hänen uransa parhaaksi tulokseksi tällä matkalla; se oli myös Suomen ennätys ja sen vuoden maailman kärkitulos. Vuonna 1945 Storskrubb juoksi ajan 52,9, joka sekin oli maailmantilaston kärkitulos. Lontoon 1948 olympialaisissa hän karsiutui 400 metrin aitojen välierissä ja sijoittui Suomen viestijoukkueessa ankkurina neljänneksi 4 × 400 metrin viestijuoksussa.

Storskrubb oli myös hyvä 800 metrin juoksija. Hän juoksi ennätyksensä 1.49,3 Malmössa vuonna 1945. Se oli kauden kärkitulos maailmassa ja pysyi Suomen ennätyksenä kymmenen vuotta. Kalevan kisoissa 1948 Storskrubb sijoittui 800 metrillä hopealle.

Bertel Storskrubb voitti käsipallon Suomen-mestaruuden vuonna 1945. Hänen poikansa Björn Storskrubb oli käsipallon Suomen-mestari ja maajoukkuepelaaja. Hänen serkkunsa Börje Strandvall oli 1930-luvulla Suomen parhaita pikajuoksijoita.

Reservin luutnantti Storskrubb taisteli joukkueenjohtajana ja komppanianpäällikkönä talvi- ja jatkosodassa. Jatkosodassa hänelle määrättiin oma iskujoukko. Hän osallistui taisteluihin Karjalan kannaksella sekä Viipurinlahden saaristossa Neuvostoliiton suurhyökkäyksen aikana 1944. Teikarin saarella hänen osastonsa tuhosi ylivoimaisen vihollispataljoonan, mutta käskyn saatuaan oli osaston vetäydyttävä mantereelle. Osalle miehistä riitti veneitä, mutta Storskrubb ui kolmen kilometrin matkan.

Saavutukset
-----------

* Olympialaisissa 4. sija 4 × 400 metrin viestijuoksussa 1948
* EM-kultaa 400 metrin aitajuoksussa 1946
* SM-kultaa 200 metrillä 1943, 1944
* SM-kultaa 400 metrillä 1936, 1942, 1943, 1944, 1945, 1946, 1947
* SM-kultaa 200 metrin aitajuoksussa 1937, 1938, 1939 1940, 1943, 1946, 1947
* SM-kultaa 400 metrin aitajuoksussa 1937, 1940, 1942, 1943, 1944, 1945, 1946, 1947
* SM-kultaa käsipallossa 1945

Lähteet
-------

* Siukonen, Markku: *Urheilukunniamme puolustajat – Suomen olympiaedustajat 1906–2000*, s. 316. Graface Jyväskylä, 2001. ISBN 951-98673-1-7.
* Aro, Tauno: *Tuntematon sota*, s. 148. Valitut palat, 1991. ?.

Aiheesta muualla
----------------

* Bertel Storskrubb Tilastopaja (vaatii kirjautumisen, maksullinen palvelu).
* (Arkistoitu – Internet Archive)

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Tilastopaja 🔒
* Uppslagsverket Finland

 |

 |
**Bertel Nikkanen** (11. heinäkuuta 1894 Helsinki – 25. tammikuuta 1980 Helsinki) oli suomalainen taitoluistelija. Hän voitti miesten yksinluistelun Suomen-mestaruuden vuosina 1931, 1933 ja 1937.

Vuodesta 1932 alkaen Bertel Nikkanen työskenteli taitoluistelun päävalmentajana yli 30 vuoden ajan. Hän toimi kyseisessä tehtävässä ilman palkkaa. Vuoden 1933 MM-pronssimitalisti Marcus Nikkanen oli Bertelin veli. Kumpikin heistä edusti Helsingfors Skridskoklubbia.

Lähteet
-------

1. ↑  Kuolleita.  *Helsingin Sanomat*, 27.1.1980, s. 10. HS Aikakone (vain tilaajille). Viitattu 24.4.2018.
2. 1 2  LuistelijahistoriaSM (XLS) (taulukko 1/14: YL Seniori) *www.stll.fi*. Suomen Taitoluisteluliitto ry. Viitattu 7.4.2010. [vanhentunut linkki]
3. 1 2  Järvinen, Lauri: Nikkasen seuraajaa odotettiin 77 vuotta! *Suomenmaa*.  31.3.2010. Suomenmaa. Viitattu 7.4.2010. [vanhentunut linkki]

Taitoluistelun Suomen-mestaruuskilpailut: Miesten yksinluistelu
1908: Sakari Ilmanen
– 1910–1911: Walter Jakobsson
– 1912: Sakari Ilmanen
– 1913–1917: Björnsson Schauman
– 1919: Björnsson Schauman
– 1920–1922: Sakari Ilmanen
– 1923: Gunnar Jakobsson
– 1924: Sakari Ilmanen
– 1927–1930: Marcus Nikkanen
– 1931: Bertel Nikkanen
– 1932: Gunnar Jakobsson
– 1933: Bertel Nikkanen
– 1934–1935: Marcus Nikkanen
– 1936: Martti Gylden
– 1937: Bertel Nikkanen
– 1938–1939: Marcus Nikkanen
– 1941: Birger Nyman
– 1945–1946: Marcus Nikkanen
– 1947–1948: Lars Björkman
– 1949–1956: Kalle Tuulos
– 1957–1958: Ragnar Wikström
– 1960–1964: Ragnar Wikström
– 1965: Raimo Poutiainen
– 1966: Ilkka Varhee
– 1967: Ragnar Wikström
– 1968: Tapio Seppälä
– 1969: Ragnar Wikström
– 1970–1971: Pekka Leskinen
– 1975: Pekka Leskinen
– 1978–1981: Antti Kontiola
– 1983–1984: Antti Kontiola
– 1985–1987: Oula Jääskeläinen
– 1988–1990: Jari Kauppi
– 1991: Oula Jääskeläinen
– 1992: Markus Leminen
– 1993–1995: Oula Jääskeläinen
– 1995–2002: Markus Leminen
– 2003–2007: Ari-Pekka Nurmenkari
– 2008: Mikko Minkkinen
– 2009–2010: Ari-Pekka Nurmenkari
– 2011: Bela Papp
– 2012: Ari-Pekka Nurmenkari
– 2013: Valtter Virtanen
– 2014: Matthias Versluis
– 2015–2018: Valtter Virtanen
– 2019–2020: Roman Galay
Yleiskuva piazza Farnesesta.
**Piazza Farnese** on noin 3 650 neliömetrin laajuinen suorakulmion muotoinen aukio Rooman historiallisessa keskustassa. Sen näkymää hallitsee Farnesen palatsi. Aukiolla on kaksi suihkulähdettä.

Sijainti ja tiedot
------------------

Aukiota rajaavat kadut Via dei Farnesi / Vicolo del Gallo luoteessa ja Via del Mascherone / Via della Corda kaakossa. Siihen päättyvät Via di Monserrato, Via dei Baullari, Vicolo de’Venti ja Vicolo del Giglio. Lähistöllä sijaitsee Campo de’ Fiori -aukio.

Palazzo Farnese eli Farnesen palatsi on moniosainen rakennus 1300-luvulta. Sen rakennutti Farnesen suku, joka antoi sen tehtäväksi Antonio da Sangallo nuoremmalle ja Michelangelolle. Rakennuksella on vuosisatojen aikana ollut useita omistajia, ja sitä on korjattu ja laajennettu. Nykyisin se on Ranskan valtion omistuksessa, ja se toimii suurlähetystönä.

Santa Brigida
Aukion luoteisreunalla on Pyhän Birgitan kirkko, Ruotsin kansalliskirkko, jossa on myös Birgitan asuinrakennus.

Palazzo del Gallo di Roccagiovane
Piazza Farnesen pohjoislaidalla on Palazzo Pichini, joka tunnetaan myös nimellä Palazzo Roccagiovane. Sen kunnostutti vuonna 1705 Alessandro Specchi, mutta 1900-luvun lopulla sen julkisivu sai jälleen alkuperäisen värinsä.

Aukion suihkulähteiden kolme kivistä liljaa symboloivat Farnesen suvun vaakunaa.

Lähteet
-------

1. ↑  Casa di Santa Brigida (Arkistoitu – Internet Archive)
2. ↑  Platzbeschreibung bei Google.pictures

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Piazza Farnese** Wikimedia Commonsissa

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: de:Piazza Farnese
**Pentti Veikko Yrjänä Suhonen** (1. joulukuuta 1914 Valkeala – 18. lokakuuta 1972) oli suomalainen ekonomi, metsänhoitaja ja yritys- ja järjestöjohtaja, joka sai metsäneuvoksen arvonimen.

Suhosen vanhemmat olivat pankinjohtaja, talousneuvos Yrjö Nikolaus Suhonen ja opettaja Irene Sofia Helve, aiemmin Lönnqvist, ja puoliso vuodesta 1945 Maire Marjatta Linnamäki. Suhonen tuli ylioppilaaksi Kouvolan yhteislyseosta 1935 ja valmistui ekonomiksi vuonna 1938 ja metsänhoitajaksi vuonna 1944. Sotien jälkeen hän toimi kansanhuoltoministeriön piirihallinnon palveluksessa ja vuodesta 1948 Keski-Suomen Paperipuuyhtymän ja Päijänteen Tukkiyhtymän asiamiehenä. Myllykosken Paperitehtaalla Suhonen oli piirimetsänhoitaja vuodesta 1953 ja metsäpäällikkö vuodesta 1959. Vuonna 1963 hänestä tuli Teollisuuden Paperipuuyhdistyksen toiminnanjohtaja. Yhdistyksen sekä Koivukeskuksen ja Tukkikeskuksen yhdistyttyä uudeksi Teollisuuden Puuyhdistykseksi kesäkuussa 1972 Suhosesta tuli sen ensimmäinen toimitusjohtaja. Hän ehti kuitenkin hoitaa tehtävää vain hyvin lyhyen aikaa. Metsäneuvoksen arvonimen Suhonen oli saanut vuonna 1970.

Lähteet
-------

1. 1 2  Pentti Suhonen *Biografiasampo*. Viitattu 22.5.2022.
Cornelis de Jager vuonna 1967.
**Cornelis ("Kees") de Jager** (29. huhtikuuta 1921 – 27. toukokuuta 2021) oli alankomaalainen tähtitieteilijä. Hän on tehnyt huomattavaa tutkimustyötä hyperjättiläisistä. Hän syntyi Den Burgissa, kävi koulua Alankomaiden Itä-Intiassa ja opiskeli vuosina 1939–1945 matematiikkaa, fysiikkaa ja tähtitiedettä Utrechtin yliopistossa. Hän väitteli tohtoriksi vuonna 1952 ohjaajanaan Marcel Minnaert.

De Jager oli perustamassa *Solar Physics* -lehteä. Hän toimi vuosina 1960–1986 Utrechtin yliopiston professorina ja 1967–1973 Kansainvälisen tähtitieteellisen unionin pääsihteerinä. Hän on Sonnenborghin observatorion entinen johtaja. Hän kuuluu kansainväliseen skeptikkoliittoon Csicopiin (nykyisin The Committee for Skeptical Inquiry, CSI).

Tunnustuksia
------------

* Karl Schwarzschild -mitali 1974
* Jules Janssen -palkinto 1984
* George Ellery Hale -palkinto 1988

De Jagerin mukaan on nimetty asteroidi 3798 de Jager.

Lähteet
-------

1. ↑  Professor Kees de Jager overleden (hollanniksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Belgia
* Yhdysvallat
* Ruotsi
* Tšekki
* Australia
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii
* Mathematics Genealogy Project
* zbMATH

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC
* IdRef

 |

 |

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Cornelis de Jager
**Hannu Ilmari Savijärvi** (s. 10. joulukuuta 1947 Äänekoski) on Helsingin yliopiston meteorologian emeritusprofessori.

Savijärvi kirjoitti ylioppilaaksi Äänekosken yhteiskoulusta vuonna 1966 ja valmistui Helsingin yliopistosta (HY) filosofian kandidaatiksi (meteorologia) vuonna 1972, lisensiaatiksi 1975 ja tohtoriksi 1982. Hänen englanninkielinen artikkeliväitöskirjansa (1980) käsitteli ilmakehän suuren mittakaavan virtausten tasapainoehtoja ja oli otsikoitu *Diagnostic studies on the balance requirements of the atmospheric large-scale flow*.

Savijärvi oli Ilmatieteen laitoksen ATK-osastolla 1970–71, HY:n meteorologian assistenttina 1971–1974, Suomen Akatemian tutkimusapulaisena 1975–1976, tutkijana Englannin Readingissä Euroopan keskipitkien sääennusteiden keskuksessa (ECMWF) 1977–1982, sitten HY:n meteorologian apulaisprofessori 1982–1997 ja professori 1998–2012. Hän vieraili Yhdysvalloissa Princetonin yliopistossa 1986–1987, Tukholman yliopistossa useaan otteeseen 1991–1992 ja uudelleen Yhdysvalloissa National Meteorological Centerissä 1993–1994.

Savijärven tutkimusalueena olivat ensin ilmaston tasapainoehdot, sittemmin myös numeeriset ilmakehämallit ja pienikokoiset ns. mesoskaalan sääilmiöt kuten merituuli, rinnetuulet ja muut lämpösaarekeilmiöt sekä Mars-planeetan sääilmiöt ja ilmasto. Savijärven merituulimallitulokset ovat olleet mm. apuna purjehduksen olympiamitalijahdeissa*lähde?* .

Savijärvi on ollut Suomalaisen Tiedeakatemian jäsen vuodesta 1999 lähtien ja Suomen Tiedeseuran jäsen.. Hän oli ECMWF:n tieteellisen neuvoston jäsen 1999–2007 ja Ilmatieteen laitoksen johtokunnan jäsen 1999–2004.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6  Ellonen, Leena (toim.): *Suomen professorit 1640–2007*, s. 653–654. Helsinki: Professoriliitto, 2008. ISBN 978-952-99281-1-8.
2. 1 2 3  Suomalaisen Tiedeakatemian varsinaiset jäsenet  16.5.2017. Suomalainen Tiedeakatemia. Viitattu 26.6.2017.
3. ↑  Hannu Savijärvi: Diagnostic studies on the balance requirements of the atmospheric large-scale flow (ISBN 951-45-2133-1; PhD thesis)  1980. Helsingin yliopisto (via kansalliskirjasto.finna.fi). Viitattu 26.6.2017. (englanniksi)[vanhentunut linkki]

Aiheesta muualla
----------------

* Google Scholar: Hannu Savijärvi (englanniksi) (scholar.google.com)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* Google Scholar

 |

 |