recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Alexander Bernhard (Berndt) Lönnqvist** (1. kesäkuuta 1869 Helsinki – 19. joulukuuta 1937 Helsinki) oli suomalainen ylilääkäri ja professori.

Lönnqvistin vanhemmat olivat seppä Alexander Lönnqvist ja Gustava Lovisa Westerberg. Hän pääsi ylioppilaaksi 1888 Helsingin ruotsalaisesta normaalilyseosta ja valmistui Helsingin yliopistosta filosofian kandidaatiksi 1892, filosofian maisteriksi ja lääketieteen kandidaatiksi 1894, lääketieteen lisensiaatiksi 1898 sekä lääketieteen ja kirurgian tohtoriksi 1906. Lönnqvist teki opintomatkoja Berliiniin 1892-1893, Saksaan 1900 ja Pietariin 1905 sekä opiskeli rautatiehygieniaa useissa Euroopan maissa.

Lönnqvist toimi Uudenkaupungin kaupunginlääkärinä, Helsingin kirurgisen sairaalan apulaislääkärinä ja alilääkärinä 1899–1903, Vaasan lääninsairaalan alilääkärinä sekä Joensuun yleisen sairaalan ylilääkärinä 1903–1905. Vuonna 1904 hän osallistui Suomen Punaisen Ristin ambulanssin varustamiseen Venäjän-Japanin sodan alkuvaiheissa ja toimi ambulanssin ylilääkärinä Mantsuriassa 1904–1905. Senjälkeen hän oli Helsingin yliopiston anatomian laitoksella assistenttina 1906—1918 ja hoiti samalla rautatielääkärin tointa vuodesta 1906 alkaen. Lönnqvist tuli vakinaiseksi rautatielääkäriksi 1907 ja valtion rautateiden ylilääkärinä hän oli 1918–1936. Ensimmäisen maailmansodan aikana Lönnqvist oli Suomen kaupunkiliiton sairaiden ja haavoittuneiden sotilaiden hoitoa varten perustaman sairaalan johtajana 1914–1918. Hän oli valtion tapaturmalautakunnan lääkärinä 1907–1917 ja valtion vakuutusneuvoston lääkärinä 1918–1937. Lönnqvist oli Suomen Lääkäriseuran puheenjohtajana 1924. Hän sai professorin arvon 1913.

Berndt Lönnqvist oli naimisissa vuodesta 1896 Johanna Maria Heleniuksen kanssa.

Julkaisuja
----------

* *Einige bemerkenswerte Ärtzte an der Akademie zu Åbo (Finnland) 1640-1827*. E. J. Brill, Leyde 1927

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899
2. 1 2 3  Professori Bernh. Lönnqvist 60-vuotias, Helsingin Sanomat, 01.06.1929, nro 145, s. 11, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
3. ↑  Prof. A. B. Lönnqvist, Uusi Suomi, 21.12.1937, nro 344, s. 5, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
4. 1 2 3  Aikalaiskirja 1934
**Yrjö Uitto** (1924 – 1979) oli tiedemies ja aktiivinen toimija Suomen talouselämässä 1960- ja 1970-luvuilla. 

Hän perusti Ajatar-yrityksen veljensä Olavi Uiton kanssa vuonna 1952. 1970-luvun alussa yritys myytiin Ihatsun perheelle. Hän oli vuonna 1967 mukana perustamassa Valintataloa, josta tuli vuonna 2015 Siwa. Yrjön Uiton pankki Talousosuuspankki (TOP) tuhoutui täysin 1990-luvun pankkikriisissä.

Liike-elämän ohella Uitto vaikutti tutkimuksessa. Uitto väitteli Helsingin yliopistossa valtiotieteen tohtoriksi vuonna 1964 aiheenaan Kaupan sosiaaliset arvot ja roolit. Myöhemmin hän toimi dosenttina ja lyhyen aikaa myös sosiologian professorina. Uitto itse asetti tiedemiehen identiteettinsä jopa yritysjohtajan roolinsa edelle. 

Tapani Valkonen mainitsee Uiton muistelmissaan *Käytännöllisiä ja hyödyllisiä ongelmia – Puoli vuosisataa sosiaalitutkijana* tieteen vilpittömänä tutkijana ja tärkeiden taloustutkimusten rahoittajana. Uitto on kirjoittanut 1972 suomeksi *Uudenaikaistuminen – haaste liikealalle* (Otava). Uitto oli mukana perustamassa *Sosiologia*-lehteä.

Yrjö Uiton säätiö
-----------------

Yrjö Uiton säätiö tukee yrittäjyyden alalla tapahtuvaa tutkimusta sekä projekteja, jotka tukevat akateemisen yrittäjyyden edellytyksiä. Säätiön tarkoituksena on tukea etenkin Aalto-yliopiston tohtorikoulutusta ja tohtoriopiskelijoita, jotka työskentelevät yrittäjyystutkimuksen parissa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Uschanov, Tommi: Kukaan ei enää muista kapitalistista tiedemiestä Yrjö Uittoa (Kolumni) *Helsingin Sanomat*.  18.5.2014. Viitattu 21.2.2024.
2. 1 2
3. ↑  Lassila, Anni: Valintatalot katoavat katukuvasta *Helsingin Sanomat*.  20.3.2015. Viitattu 21.2.2024.
4. ↑  Luukka, Teemu: Suur-Helsingin Osuuspankki on murheenkryyni osuuspankkileirissä *Helsingin Sanomat*.  2.4.1992. Viitattu 21.2.2024.
5. 1 2 3  Kolumni | Kukaan ei enää muista kapitalistista tiedemiestä Yrjö Uittoa *Helsingin Sanomat*.  18.5.2014. Viitattu 28.3.2024.
6. ↑  Valkonen, Tapani: Käytännöllisiä ja hyödyllisiä ongelmia - Puoli vuosisataa sosiaalitutkijana *Core Ac*.
7. ↑  Helsingin kauppakorkeakoulun tukisäätiön ja Yrjö Uiton säätiön haettavat apurahat keväällä 2024 | Aalto-yliopisto *Aalto*.  17.5.2018. Viitattu 21.2.2024.
Nikolskin kauppahalli 2009
**Nikolskin kauppahalli** (ven. Нико́льский ры́нок, *Nikolski rynok* tai Нико́льские ряды́ *Nikolskije rjady*) on vanha kauppahallirakennus Pietarin keskustassa Sadovaja-kadun varrella lähellä Pyhän Nikolaoksen merikatedraalia. Se on rakennettu vuosina 1788-1789.
Halli rakennettiin yksityisillä varoilla Katariina Suuren hyväksymän suunnitelman mukaan. Alkujaan siinä oli rivissä itsenäisiä kauppaliikkeitä, joiden alakerta oli varsinainen myymälätila ja yläkerrassa oli toimisto tai varasto.

Halli oli vuosia tyhjillään ja pääsi huonoon kuntoon. Marraskuussa 2010 se myytiin yksityiselle omistajalle noin 100 miljoonalla eurolla. Hallia alettiin kunnostaa vuonna 2011. Rakennukseen on tarkoitus tehdä kauppoja ja hotelli. Sisäpiha katetaan korkealla lasikatolla. Muutossuunnitelmat ovat närkästyttäneet kaupungin kulttuuriperinnön vaalijoita, sillä rakennus on yksi harvoista säilyneistä 1700-luvun rakennuksista Pietarissa.

Lähteet
-------

1. ↑  Рынок Никольский (Arkistoitu – Internet Archive) Kultura regionov rossii. kulturnoe-nasledie.ru
2. ↑  "NIKOLSKYE RYADY" (Arkistoitu – Internet Archive) sadivaya62.ru (englanniksi)
3. ↑  Petersburg: endlich Restaurierung für Nikolaus-Markt. *Russland Aktuellt*.  4.8.2011.  Arkistoitu 25.5.2012.  (saksaksi)
**Harri Ilari Johansson** (s. 24. heinäkuuta 1968 Kuopio) on suomalainen freelance-näyttelijä ja stand up -koomikko. 

Stand up -lavojen lisäksi Johansson on esiintynyt myös televisiossa. Vuonna 2008 hän toimi vakiopanelistina MTV3:n humoristisessa keskusteluohjelmassa *Hyvät naiset ja herrat*. Syksyllä 2009 Johansson juonsi visailu-viihdeohjelmaa *Totuuden hetki*. Sittemmin hän on myös toiminut tuomarina *Naurun tasapaino* -ohjelmassa. Hän myös näytteli luokanopettaja Karria lasten sarjassa Jotain rajaa, jonka jaksoista koottiin myös elokuva. Sarjassa käsiteltiin kiusaamista useilla eri tavoilla.

Näyttelijän koulutuksensa Johansson on saanut Kööpenhaminan kaksivuotisessa The Commedia Schoolissa, joka on Pohjois-Euroopan vanhin fyysinen teatterikoulu. Näyttelijänä Johansson on työskennellyt muun muassa helsinkiläisessä Koko-teatterissa, minkä lisäksi hän on näytellyt televisiosarjoissa ja elokuvissa. Ylellä vuosina 1999–2000 esitetyssä *Hui hai hiisi* -sarjassa Johansson esitti Quupeikko-nimistä hahmoa. Televisionäyttelijänä Johansson on nähty myös MTV3:lla esitetyssä *Roba*-sarjassa, jossa hänen roolihahmonaan on rikosetsivä Markus Uusitalo. Johansson on näytellyt muun muassa elokuvissa *Kohta 18* ja *Vuonna 85*, minkä lisäksi hän on antanut äänensä animaatioelokuviin *Kikin lähettipalvelu* (1989), *Bolt* (2008), *G-Force – miniagentit* (2009), *Zootropolis – eläinten kaupunki* (2016) ja *Vili Vilperi -elokuva* (2019).

Ääninäyttelijänä
----------------

*Pääartikkeli: Ääninäyttelijäroolit ovat omassa luettelossaan.*

Lähteet
-------

1. ↑  Aho, Tiina: Eturiviläinen on etuoikeutettu *Kouvolan Sanomat*.  11.9.2009. Viitattu 17.11.2009. [vanhentunut linkki]
2. ↑  Nuoralla kävelevä koomikko *VR*.  Arkistoitu 21.2.2014. Viitattu 15.2.2014.
3. ↑  Stand up -koomikko: Vakava rooli hyväksi mielenterveydelle *Mtv*.  14.12.2012.  Arkistoitu 22.2.2014. Viitattu 15.2.2014.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Ritva
* Elonet

 |

 |
**Martti Itkonen** (s. 10. joulukuuta 1936 Inari) on suomalainen opettaja ja rehtori.

Martti Itkosen vanhemmat olivat kirkkoherra Tuomo Itkonen ja kansakoulunopettaja Anna Rauha Lönnroos. Hän pääsi ylioppilaaksi Kemin lyseosta 1955 ja valmistui Helsingin yliopistosta humanististen tieteiden kandidaatiksi 1961 sekä filosofian kandidaatiksi 1962.

Itkonen toimi Kemin lyseon historian ja äidinkielen opettajana 1961–1971 ja oli 1967–1969 koulun vt. rehtorina. Hän oli sitten Tornion yhteislyseon (vuodesta 1972 Suensaaren lukio) historian lehtorina 1971–1975 ja sen jälkeen Keminmaan lukiossa rehtorina 1975–1976 ja historian vanhempana lehtorina 1976–1999. Hän jäi eläkkeelle 1999. 

Itkonen on ollut Keminmaan kunnanvaltuutettuna kolmen kauden ajan vuodesta 1969 alkaen ja hän on toiminut muun muassa Tornion sairaalan liittovaltuuston varapuheenjohtajana sekä Opettajien keskusjärjestön ja OAJ:n Länsi-Pohjan piirin puheenjohtajana. Hän on kirjoittanut useita muun muassa uittoon liittyviä paikallishistoriikkeja.

Teoksia
-------

* *Kemijoen uittoyhdistys 1901-1976*; suunnittelu ja taitto Martti Vesa ; piirrokset Keijo Jäntti. Kemijoen uittoyhdistys, Kemi 1976
* *Keminmaan urheilijoiden 30-vuotishistoriikki* teoksessa *KemU 30 v*. Keminmaan urheilijat, Laurila 1980
* *Iijoen uittoyhdistys 1916-1988*. Iijoen uittoyhdistys, Kemi 1998
* *Keminmaan lukio 1975 - 2000*. Keminmaan lukio, Kemi 2000
* *Kemijoen uittoyhdistys 1901-2001*. Kemijoen uittoyhdistys, Kemi 2001
* *Muistelmia Valkosesta talosta : Kemijokisuun erottelun vaiheita 1800-luvulta vuoteen 1991*. Rajalla, Keminmaa 2006

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Kemin lyseon seniorit : Elämäntarinoita : Martti Itkonen (Arkistoitu – Internet Archive)
2. ↑  Kuka kukin on 1954 : Tuomo Itkonen
Kuvakaappaus ohjelmasta.
**Folding@home** on hajautetun laskennan projekti, joka hyödyntää henkilökohtaisten tietokoneiden ylijäämäistä laskenta-aikaa tutkiakseen proteiinien muodostamia kolmiulotteisia rakenteita, erityisesti niiden laskostumista laskennallisen kemian metodein. Projekti käynnistettiin 1. lokakuuta 2000 Stanfordin yliopistolla ja sitä johtaa Vijay Pande. Folding@home on päässyt Guinnessin ennätysten kirjaan maailman laajimpana hajautetun laskennan projektina.

Molekyylisimulaatiota suorittavan ohjelman voi kuka tahansa asentaa omalle tietokoneelleen ja tällä tavoin olla mukana projektissa. Ohjelma hakee kerta toisensa jälkeen Folding@homen palvelimelta työyksikön, jota se käsittelee muutamista tunneista muutamiin päiviin, ja lopulta palauttaa tuloksen palvelimelle. Projektin tulokset auttavat muun muassa tautien tutkimuksessa, kuten Parkinsonin tauti ja Alzheimerin tauti. Projektin tulokset auttavat myös koronavirusten kuten COVID-19 tutkimuksessa.

Helmikuussa 2009 projektin käytössä oli yli viiden petaflopsin edestä laskentatehoa.

Tavallisen tietokoneen prosessorilla ajettavan ohjelman lisäksi Folding@homen asiakasohjelmasta on myös muunnelmat Nvidian ja ATI:n näytönohjaimille, jotka kykenevät peräti kymmenkertaiseen laskutehoon. Sen lisäksi moniydinprosessorien kapasiteetti voidaan hyödyntää kokonaan. Elokuusta 2006 aina joulukuuhun 2012 PlayStation 3 -pelikonsolia pystyi hyödyntämään Folding@homen apuna, "*Life with Playstation*"-ohjelmalla.
Käyttäjä pystyy seuraamaan työyksikkönsä valmistumista sekä tietokoneelta että projektin internetsivuilta. Sen jälkeen kun projekti julkaistiin, sen avulla on tuotettu 129 tieteellistä artikkelia tai tutkimusta, jotka ovat nähtävissä projektin nettisivuilla.

Katso myös
----------

* Laskennallinen kemia

Lähteet
-------

* Virallinen verkkosivusto
* Tiede@home Astronetti (arkistoitu versio)

### Viitteet

1. ↑
2. ↑  Joshua Topolsky: Folding@Home recognized by Guinness World Records  31.10.2007. Engadget. Viitattu 13.4.2009. (englanniksi)
3. ↑  PS3 vauhdittaa Folding@Home -tutkimusprojektia  26.4.2007. Sektori.com.  Arkistoitu .
4. ↑  Folding@home takes up the fight against COVID-19 / 2019-nCoV *foldingathome.org*. Viitattu 7.9.2020. (englanniksi)
5. ↑  Folding@home passes the 5 petaflop mark Virallinen Folding@home -blogi.  (englanniksi)
6. ↑  http://blog.us.playstation.com/2012/10/21/ps3-system-software-update-v4-30/ (englanniksi) *blog.us.playstation.com*.
**Tapio Kosunen** on suomalainen virkamies ja tutkija. Kosunen toimi lokakuusta 2013 vuoteen 2020 opetus- ja kulttuuriministeriön korkeakoulu- ja tiedepolitiikan osaston ylijohtajana. Koulutukseltaan Kosunen on dosentti, kasvatustieteiden tohtori. Aikaisemmin Kosunen on toiminut Helsingin yliopiston Avoimen yliopiston johtajana 2004–2011, opetusministerin valtiosihteerinä ja erityisavustajana, opetusneuvoksena sekä neuvottelevana virkamiehenä koulutus- ja tiedepolitiikan osaston ammattikorkeakouluyksikössä.

Poliittiselta taustaltaan Kosunen on sosialidemokraatti. Kosunen on toiminut vuosina 2011–2013 opetusministeri Jukka Gustafssonin valtiosihteerinä ja 1999–2001 Maija Raskin erityisavustajana. Aikaisemmin Kosunen on työskennellyt yliopistossa, ammattikorkeakoulussa ja kunnan sivistystoimessa ja opettajana peruskoulussa.

Lähteet
-------

1. ↑  Tapio Kosunen ylijohtajaksi opetus- ja kulttuuriministeriöön *Opetus- ja kulttuuriministeriö*.  19.9.2013. Viitattu 6.6.2023.
2. ↑  Lehtonen, Marko-Oskari: Näin SDP kahmi huippuvirat itselleen *Iltalehti*.  25.11.2014.
3. ↑  Ministerin tiedot: Rask, Maija-Liisa *valtioneuvosto.fi*.  Arkistoitu 6.6.2023. Viitattu 6.6.2023.
4. ↑  Tapio Kosunen opetusministerin valtiosihteeriksi *Lapin yliopisto*.  30.6.2011. Viitattu 6.6.2023.
Howen ristikko
**Howen ristikko** on puinen kaideansasristikko, jossa paarteina on tavallisesti kolme rinnakkaista pelkkaa, näihin osaksi upotettuina poikittaiset nurkkapölkyt, joita vastaan ristikkopuut sysäävät. Ristikkopuista oikealle nousevat ovat kaksinkertaisia, ja niiden välistä menee vasemmalle nouseva ristikkopuu. Nurkkapölkkyjen välitse menevillä rautakangilla, joiden pää on varustettu ruuvikierteillä ja mutterilla, kiristetään paarteet niin kokoon, että vasemmalle nousevissa ristikkopuissa syntyy samansuuruinen puristusjännitys kuin suurimman kuorman aiheuttama vetojännitys niissä olisi. Tämän kuorman alla ne siis jäävät jännityksettömiksi.

Howen ristikkoa käytettiin ennen hyvin paljon sekä maantie- että rautatiesiltojen kannattajiksi hyvinkin pitkillä jännemitoilla, jolloin ne olivat korkeita ja ristikot useampiosaisia. Ristikkopuut toisin sanoen risteilivät useampaan kertaan. Varsinkin Amerikassa on aikoinaan ollut paljon puisia ristikkosiltoja, ja Suomessakin olivat Kymin rautatiesillan rantajänteet Howen ristikoita, kunnes ne 1880 vaihdettiin rautaisiin. Sittemmin rautaiset palkit ja ristikot syrjäyttivät Howen ristikot niin, ettei niitä käytetty muulloin kuin joskus telinesilloissa. Howen ristikoilla on se vika, että niiden liitokset varsinkin vanhemmiten puiden kuivaessa löystyvät, jolloin kantavuus vähenee ja ne painuvat riipuksiin.

Ristikkotyyppi on nimetty yhdysvaltalaisen arkkitehdin William Howen mukaan, joka patentoi rakenteen 1840.

Lähteet
-------

1. 1 2  Howen-ristikko, Tietosanakirja osa 3, palsta 600–601, Tietosanakirja Osakeyhtiö 1911
2. ↑  Korian rautatiesilta > Historia, Kouvola, Kymenlaakso, Kyppi. Viitattu 24.5.2020
3. ↑  National Register of Historical Places Inventory, United States Department of the Interior, National Park Service, viitattu 24.5.2020 (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Howen ristikko** Wikimedia Commonsissa
**Aarne Jordan** (4. maaliskuuta 1888 Rantasalmi – 24. toukokuuta 1941 Mikkeli) oli suomalainen rautakauppa-alan kauppias sekä yrittäjä ja yritysjohtaja, joka sai kauppaneuvoksen arvonimen.

Jordanin vanhemmat olivat maanviljelijä Mikko Jordan ja Maria Vesalainen ja puoliso vuodesta 1911 Emma Leskinen. Jordan kävi kauppakoulun Viipurissa 1907 ja teki opintomatkat Skandinaviaan 1907 ja Ruotsiin 1910–1911. Hän oli kauppa-apulainen Juho Luumin liikkeessä Viipurissa 1904–1905, Seth Sohlberg -yhtiön palveluksessa 1907–1912 ja Mikkelin Rautakauppa Oy:n toimitusjohtaja vuodesta 1912 ja omistaja vuodesta 1922. Jordan oli myös Mikkelin Höyrylaiva -yhtiön perustajaosakas vuodesta 1917, Höyrylaiva Oy Tähden osakas vuodesta 1935 ja Suur-Savon Kustannus -yhtiön perustajaosakas. Hän oli Mikkelin kaupunginvaltuuston jäsen vuodesta 1915 ja kaupunginhallituksen jäsen 1929–1930 ja edelleen vuodesta 1933. Jordan toimi myös Kansallisen Edistyspuolueen Mikkelin piiritoimikunnan varapuheenjohtajana. Hänet tunnettiin lahjoittajana. Kauppaneuvoksen arvonimen Jordan sai 1938.

Lähteet
-------

1. 1 2  Aarne Jordan *Biografiasampo*. Viitattu 23.7.2022.
2. ↑  Kuka kukin on 1934, s. 264. Viitattu 23.7.2022.
3. ↑  Kauppaneuvos Aarne Jordan poistunut joukostamme.  *Rautakauppojen uutiset: rautakauppojen ammatti- ja myyntipalvelulehti*, 1.5.1941, nro 3, s. 14. Kansalliskirjasto. Viitattu 23.7.2022.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Talousvaikuttajat
* Biografiasampo

 |

 |
**On laiva valmiina lähtöön** (Till Österland vill jag fara) on ruotsalainen kansansävelmä 1700-luvulta. Se on mahdollisesti hollantilaista alkuperää. Ruotsinkielisen alkuperäissanoituksen sanotaan olevan merimies Anders Flöjan käsialaa. 

Suomessa laulu tunnetaan myös nimellä Kaipaus ("Pois kauas rientää mä tahdon").. Lisäksi laulu tunnetaan jäähyväislauluna ja suomenkielisen sanoituksen on tehnyt Kari Tuomisaari.

Laulu esiintyi Peppi Pitkätossu -sarjassa jäähyväislauluna Pepin isän lähtiessä merille.

Sanat
-----

**Till Österland**

  

Till Österland vill jag fara,

Där bor allrakärasten min.

Bortom berg och djupa dalar

Allt under så grönan lind.

  

Jag där vill bygga en hydda

Där marken står ständigt så grön,

Och där träden äro prydda

Med blommor, som dofta så skönt.

  

De grönskas båd' vinter och sommar

i lunden, där de stå,

Det ena bär muskotteblommor,

Det andra nejlikor små.

  

Där är ock en hage planterad

Efter ett högt förstånd,

Med trän och örter fomerad,

Som jag ej beskriva kan.

  

Jag måste ock icke förglömma

Den sköna kristalleflod.

De levande vattuströmmar,

Som fukta de trädens rot.

  

Och mitt uti en hage

där ståndar ett livsens blom

med tolv slags frukter å rade

och löven är helgedom.

  

Där står ock hälsobrunnen

en levande källa klar

vars like ej är funnen

som Salomo skrivit har.

  

Min själ, du göre dig redo

den gena vägen att gå

Över berg och torra hedar,

Förr'n natten faller oss på!

  

Jag sökte av allt mitt sinne

Och fann honom icke där.

Var skall jag honom finna,

Som själen haver så kär?

Lähteet
-------

* 
* 
* 

### Viitteet

1. 1 2  Aapeli Vuoristo (toim.): "Kaipaus (Till Österland)", *Suuri toivelaulukirja 3*, s. 125. Musiikki Fazer, Suuri suomalainen kirjakerho, 1979. ISBN 951-643-642-0.
2. ↑  Till Österland vill jag fara - Wikisource *sv.wikisource.org*. Viitattu 22.3.2019.
**Slovakianajokoira** (slovakiksi *slovenský kopov*) on slovakialainen koirarotu. Se kuuluu FCI-roturyhmään 6. Se on metsästyskoira, jota käytetään kotimaassaan petoeläinten ja villisikojen metsästykseen.

Ulkonäkö
--------

Rotu on väriltään musta punaruskein merkein. Ruumiinrakenne on keskivahva ja vankkaluustoinen. Mittasuhteiltaan se muistuttaa pitkähköä suorakaidetta. Säkäkorkeudeltaan urokset ovat 45–50 cm ja nartut 40–45 cm.

Rodun keskikarhea karvapeite on 2–5 cm pitkää, tiheää ja pinnamyötäistä. Pidempää karvaa esiintyy selässä, hännässä ja niskassa. Rodulla on myös tiheä aluskarva.

Luonne ja käyttäytyminen
------------------------

Luonteeltaan slovakianajokoira on rohkea. Se on myös väsymätön jäljittäjä, joka jaksaa seurata tunteja tuoretta jälkeä samalla haukkuen. Rodun suuntavaisto on poikkeuksellisen hyvin kehittynyt.

Alkuperä
--------

Rotu on vanhojen balkanilaisten ajokoirien jälkeläinen.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11  Slovakianajokoira (pdf) (Rotumääritelmä) Suomen Kennelliitto – Finska Kennelklubben. Viitattu 24.11.2016.
2. ↑  Gondrexon, A. & Browne, I. *Maailman koiraopas*: s. 170. Weilin+Göös, Helsinki: 1974. ISBN951-35-1120-0.
**Olli Sakari Calonius** (25. maaliskuuta 1911 Pori – 25. heinäkuuta 1970 Helsinki) oli suomalainen yritysjohtaja, joka sai teollisuusneuvoksen arvonimen.

Olli Caloniuksen vanhemmat olivat asessori Karl Fredrik Calonius ja Ida Henriksson ja puoliso vuodesta 1935 Kirsti Inkeri Ilamo. Calonius tuli ylioppilaaksi Rauman yhteislyseosta 1930 ja valmistui ekonomiksi Helsingin kauppakorkeakoulusta 1933. Hän tuli valmistuttuaan töihin Weilin & Göös -yhtiöön, toimien ensin yhtiön edustajana ja myyntipäällikkönä 1933–1938 ja sitten prokuristina vuodesta 1938, apulaistoimitusjohtajana ja johtokunnan jäsenenä vuodesta 1940 ja toimitusjohtajana vuodesta 1942 aina vuoteen 1967 asti. Calonius osallistui myös merkittävästi Suomen graafisen teollisuuden yhteistyöhön ja edunvalvontaan, muun muassa Graafisen Teollisuuden Työnantajaliiton hallituksen puheenjohtajana 1954–1964. Hänet muistetaankin alan työehtosopimusneuvotteluista 1950- ja 1960-luvulla. Hän vaikutti myös alansa tutkimusäätiön ja -laitoksen perustamiseen ja rahoitukseen. Teollisuusneuvoksen arvonimen Calonius sai 1964. Hän oli sotilasarvoltaan reservin majuri.

Lähteet
-------

1. 1 2  Biografia-sampo: Olli Calonius Viitattu 9.11.2021.
2. 1 2  Kuka kukin on 1954, s. 86. Viitattu 10.10.2021.
3. ↑  Kuolleita. *Helsingin Sanomat*, 2.8.1970, s. 9.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Talousvaikuttajat
* Biografiasampo

 |

 |
**Väinö Joakim Parkkali** (24. toukokuuta 1887 Viipuri – 14. toukokuuta 1950 Helsinki) oli maanmittari, joka toimi maanmittaushallituksen ylijohtajana.

Henkilöhistoria
---------------

Väinö Parkkalin vanhemmat olivat poliisi Joakim Parkkali ja Anna Nissinen ja puoliso vuodesta 1909 Heidi Sigyn Öberg (k. 1951). Parkkali tuli ylioppilaaksi 1906 ja valmistui maanmittariksi 1908. Varamaanmittarina Viipurin läänissä hän toimi 1914–1918, asutushallituksen asutusmaanmittarina 1918–1919, insinööritoimiston palveluksessa 1919–1922, asutushallituksen vt. asutusneuvoksena 1922–1929 ja vakinaisena 1926–1929, Hämeen läänin maanmittausinsinöörinä 1929–1930, maanmittaushallituksen ylijohtajana 1930–1933, asutushallituksen v.t. ylijohtajana 1933–1937 ja maatalousministeriön asutusasiainosaston päällikkönä 1938–1942. Parkkali oli useiden valtiollisten komiteoiden jäsen tai puheenjohtaja.

Julkaisuja
----------

* *Asutustoiminnasta: esitelmä Kansallisen edistyspuolueen puoluekokouksessa Säätytalossa 18.4.1931*, 1931
* *Asutuslaki selityksineen ja sen toimeenpanoasetus*, 1939, Väinö Parkkali ja Toivo Kivimäki

Lähteet
-------

1. 1 2  Aikalaiskirja 1934, s. 500 (Viitattu 6.12.2018)
2. 1 2  Kuka kukin oli. (Viitattu 6.12.2018)
3. ↑  Maanmittausinsinööri Väinö Parkkali kuollut. *Helsingin Sanomat*, 16.5.1950, s. 7.
4. 1 2  50-vuotias. Ylijohtaja Väinö Parkkali. *Helsingin Sanomat*, 24.5.1937, s. 2.
**Kantaatti** (it. cantata, < lat. cantä’re = laulaa) tarkoittaa musiikissa 1600-luvulla Italiassa syntynyttä moniosaista soololauluesitystä.

1700-luvulla nimityksellä alettiin tarkoittaa orkesterin säestyksellä esitettyjä lyyrisiä, varsinkin tiettyä juhlatilaisuutta varten sävellettyjä kuorosävellyksiä.

Kantaatin erityismuotoa kirkkokantaatteja sävellettiin 1700-luvulla kirkkovuoden kaikille juhla- ja pyhäpäiville päivän tekstiin liittyviin sanoihin. Niissä oli sekä kuoro- että soolo-osia, ja niitä säesti orkesteri ja urut. Päätöksenä oli tavallisesti koraali. Merkittäviä kirkkokantaatteja on säveltänyt Johann Sebastian Bach.

Kantaatti on laajamuotoinen soittimin säestetty, valtaosin lyyrinen vokaaliteos, joka koostuu kuoro- ja soolo-osista, duetoista, tertseteistä jne. Usein kantaatti on sävelletty tiettyä juhlatilaisuutta varten. Kantaattimuoto syntyi 1500-luvulla Italiassa ja oli suosituimmillaan 1600-1700-luvuilla. Kantaateissa on hyödynnetty esimerkiksi italialaisten [[Francesco Petrarcan, Pietro Bembon ja Torquato Tasson tekstejä. Metriikaltaan kantaatit muistuttavat yleensä madrigaalia. Johann Sebastian Bach on merkittävin kantaattien säveltäjä. Kuuluisia kantaatteja ovat esimerkiksi J. W. von Goethen tekstiin sävelletty "Kantate zum Reformationsjubiläum und Denkmal für Luther" (1817), Bertolt Brechtin "Kantate zu Lenins Todestag" (1939) ja Eduard Möriken "Kantate bei der Enthüllung der Statue Schillers".

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Kantaatti, Tietosanakirja. Osa 4, palsta 312 Tietosanakirja-osakeyhtiö 1912
2. ↑  Kantaatti Tieteen termipankki, viitattu 14.3.2024
**Sven Sigfrid Sonntag** (28. huhtikuuta 1912 Helsinki – 11. kesäkuuta 1989 Helsinki) oli suomalainen yritysjohtaja, joka sai teollisuusneuvoksen arvonimen.

Sonntagin vanhemmat olivat talousneuvos Gustaf Sigfrid Sonntag ja Hilda Alexandra Lindström ja puoliso vuodesta 1938 Ellen Margareta Untamo, aiemmin Moliis. Sonntag tuli ylioppilaaksi 1932, kävi ruotsinkielisen kauppakorkeakoulun 1935 ja täydensi vielä opintojaan Englannissa suorittamalla sekä kieli- ja liiketoimintakurssin että kirjeenvaihtokurssin. Suomeen hän palasi 1936 ja aloitti isänsä johtaman Koulukalusto-yrityksen palveluksessa kirjeenvaihtajana ja konttoristina. Vuonna 1939 hänet nimitettiin yhtiön myyntipäälliköksi, 1945 apulaisjohtajaksi ja 1952 toimitusjohtajaksi, kun Gustaf Sonntag jäi tehtävästä eläkkeelle. Sven Sonntagin johdolla yrityksestä kehittyi alallaan Pohjoismaiden suurin ja sen tuotanto laajeni myös Fersalo-nimisenä perustetun yhtiön myötä koulukalusteiden metallirunkojen valmistuksen ohella työkoneisiin ja -kaluihin ja erilaisiin muihin metallirakenteisiin. Yrityskaupoilla toiminta laajeni edelleen muun muassa polttonestesäiliöihin, tiskipöydän metallikansiin, viljankuivureihin ja voimisteluvälineisiin. Sonntag, joka sai teollisuusneuvoksen arvonimen 1963, luopui yritysten johtotehtävistä ja useimmista luottamustoimistaan 1972. Salon kauppalanvaltuuston jäsen hän oli 1951–1953 ja Salon kaupunginvaltuuston jäsen 1961–1972. Sotilasarvoltaan Sonntag oli reservin majuri (1962).

Lähteet
-------

1. 1 2  Biografia-sampo: Sven Sonntag Viitattu 9.10.2021.
2. ↑  Kuka kukin on 1978, s. 927 Viitattu 9.10.2021.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Talousvaikuttajat

 |

 |
Perinteisen *irezumi*-tatuoinnin tekemistä *tebori*-menetelmällä.
**Tebori** (jap. 手彫り) on perinteinen japanilainen tatuointimenetelmä, jolla tehdään yleensä klassisia japanilaisia *irezumi*-tatuointeja.

Menetelmä
---------

Teborissa käytetään välineenä yleensä puusta tai metallista valmistettua *nomi*-tikkua, jonka päähän on kiinnitetty sarja neuloja. Neulat ovat vierekkäin tiheässä rivissä muodostaen pensselimäisen ulkomuodon toisin kuin tyypillisissä tatuointineuloissa, jossa neulat ovat nipussa.

Manuaalisessa *hand poke* -tyylissä tebori-tatuoija asettaa nomin varren peukalonsa päälle pitääkseen sen toivotussa asennossa ja toista kättään käyttäen työntää mustetta toistuvalla liikkeellä ihon alle. Tebori-menetelmän käyttäminen vaatii tatuoijalta tavallista *stick and poke* -tyyliä enemmän voimaa sen veistämistä muistuttavan, työntävän tekniikan takia. Vipumaista, työntövoimaa käyttävää tekniikkaa kutsukaan nimellä *tsukibori*, ja hellempää, työntö- ja vetoliikkeeseen perustuvaa tekniikkaa termillä *hanebori*. Tebori tarkoittaa suoraan suomennettuna ’käsin kaivertamista’.

Tebori-tekniikkaa opetettiin oppisopimustyylillä (*deshiiri*) 1800-luvulta lähtien. Intensiivinen deshiiri-koulutus kesti viisi vuotta, joiden aikana oppilaat opettelivat teborin salat mestariaan seuraamalla. Viiden vuoden koulutuksen jälkeen oppilaat maksoivat ensimmäisenä työskentelyvuotenaan ansaitsemansa rahat mestarilleen. Tätä yhden vuoden palvelusaikaa kutsutiin nimellä *oreiboko*, ja sen tarkoitus oli osoittaa kiitollisuutta mestarille.

Perinteitä kunnioittavat tebori-taiteilijat käyttävät edelleen vuosisatoja vanhoja välineitä huolehtien kuitenkin steriiliydestä.

Katso myös
----------

* Tatuointikone

Lähteet
-------

1. 1 2  Alyssa Renee Hardy: Tebori Tattoos: History, Tattoo Ideas & More *Tatt Magazine*.  2.4.2021. Viitattu 9.9.2021. (englanniksi)
2. 1 2  Ross Howerton: The Art of Tebori — Creating Traditional Japanese Tattoos the Old Way *Tattoodo*.  Arkistoitu 9.9.2021. Viitattu 9.9.2021.
3. ↑  JP: ANCIENT ART OF THE JAPANESE TEBORI TATTOO MASTERS | INK IN HARMONY *The Selvedge Yard*.  20.4.2010.  Arkistoitu 9.9.2021. Viitattu 9.9.2021. (englanniksi)
**Elis Poranen** (24. toukokuuta 1892 Perho – 6. elokuuta 1960 Rovaniemi) oli suomalainen kauppias, yrittäjä ja yritysjohtaja, joka sai kauppaneuvoksen arvonimen.

Porasen vanhemmat olivat maanviljelijä Antti Poranen ja Ulla Tiala ja puoliso vuodesta 1921 Auli Albertiina Pirilä. Poranen kävi kansakoulun ja valmistui Vaasan kauppakoulusta 1915. Hän oli Rovaniemen Kauppa Oy:n myyjä 1918 ja toimitusjohtaja ja johtokunnan jäsen 1933–1959, Vaasan Tukkukauppa Oy:n kauppaedustaja Peräpohjolassa ja Lapissa 1918–1925, Kauppiaitten Oy:n Oulun konttorin johtaja 1925–1933, Sodankylän Kauppa Oy:n toimitusjohtaja ja johtokunnan puheenjohtaja 1936–1959, Kittilän Kauppa Oy:n toimitusjohtaja ja johtokunnan puheenjohtaja 1936–1959 ja Petsamon Kauppa Oy:n toimitusjohtaja ja johtokunnan puheenjohtaja 1936–1959. Poranen oli Rovaniemen kauppalanhallituksen jäsen 1936–1944 ja hänellä myös muita luottamustehtäviä. Kauppaneuvoksen arvonimen Poranen sai 1949.

Lähteet
-------

1. 1 2  Elis Poranen *Biografiasampo*. Viitattu 2.9.2022.
2. ↑  Kuka kukin on 1954, s. 660. Viitattu 2.9.2022.
**Eduard Heger** (s. 3. toukokuuta 1976 Bratislava, Tšekkoslovakia) on slovakialainen poliitikko. Hän toimi Slovakian pääministerinä vuoden 2021 huhtikuusta vuoden 2023 toukokuuhun. Tätä aiemmin hän oli Igor Matovičin hallituksen valtiovarainministeri.

Ura
---

Ennen pääministeriksi nousemistaan Heger toimi Matovičin hallituksen valtionvarainministerinä sekä varapääministerinä. Venäläisten Sputnik-koronavirusrokotteiden hankkimiseen liittyneen skandaalin myötä Matovič joutui eroamaan marraskuussa 2021. Samasta Tavalliset ihmiset puolueesta tullut Heger nimettiin kuukauden kestäneen prosessin jälkeen pääministeriksi huhtikuussa 2021.

Hegerin hallitus kaatui koalitiokumppaneiden väliseen riitelyyn vuoden 2022 lopussa. Hän jatkoi maan väliaikaisena pääministerinä presidentti Čaputován tuella toukokuuhun 2023 asti. Hän jätti eronpyyntönsä 7. toukokuuta kun usean väliaikaisen hallituksen ministerin eroaminen johti presidentin luottamuksen menettämiseen.

Väliaikaisena pääministerinä toimiessaan Heger ilmoitti eroavansa entisestä Tavalliset ihmiset-puolueestaan. 7. maaliskuuta hän ilmoitti liittymisestään uuteen Demokrati-puolueeseen, jonka puheenjohtajana hän toimii.

Lähteet
-------

1. ↑  Slovak president appoints Eduard Heger as prime minister *Reuters*.  1.4.2021. Viitattu 8.5.2023. (englanniksi)
2. ↑  Stoklasa, Radovan & Hovet, Jason: Slovakian president picks technocrat government after prime minister quits *Reuters*.  7.5.2023. Viitattu 8.5.2023. (englanniksi)
3. ↑  Peter Dlhopolec: With his new party, Slovak PM embarks on a mission to unify *The Slovak Spectator*.  20.3.2023. Viitattu 5.4.2023. (englanniksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * n
* k
* m
Slovakian pääministerit |
| --- |
|  |
| Ensimmäinen tasavalta | 
* J. Tiso
* Tuka
* S. Tiso

 | Slovakian vaakuna |
|  |
| Sosialistinen tasavalta | 
* Colotka
* Knotek
* Hrivnák
* Čič
* Mečiar
* Čarnogurský
* Mečiar

 |
|  |
| Slovakian tasavalta | 
* Mečiar
* Moravčík
* Mečiar
* Dzurinda
* Fico
* Radičová
* Fico
* Pellegrini
* Matovič
* Heger
* Ódor
* Fico

 |

 |

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa

 |

 |
**Nordic Combat Uniform** (**NCU**) on Pohjoismaiden yhteistyönä kehitetty sotilaan taisteluasujärjestelmä. Hankkeeseen osallistuvat Norja, Ruotsi, Suomi ja Tanska.

Asujärjestelmä on suunniteltu mahdollisimman joustavaksi ja kaikille sukupuolille sekä erilaisiin olosuhteisiin sopivaksi. Jokainen maa käyttää NCU-asusteissa omaa maastokuviotaan. Jalkineet, kypärät, käsineet ja muut varusteet eivät ole osa NCU:ta, vaan jokainen maa hankkii ne itse.

Historia
--------

NCU kehitettiin Pohjoismaiden puolustusyhteistyön Nordefco-hankkeena. Projekti aloitettiin vuonna 2016 ja kaksi tarjouskierrosta käytiin vuosina 2018–2019. Niiden perusteella neljän valmistajan asuja testattiin kenttäkokeissa sotilailla kaikissa hankkeen maissa. Lisäksi Suomessa tutkittiin soveltuvuutta arktisiin olosuhteisiin ja tanskalaiset testasivat aavikko- sekä viidakkoasuja Australiassa. Järjestelmän toimittajaksi valittiin norjalainen Oskar Pedersen AS vuonna 2022.

Asukokonaisuus
--------------

NCU:n asukokonaisuus perustuu kerrospukeutumiseen. Asusteista voidaan koota eurooppaan, aavikolle, viidakkoon ja kylmiin olosuhteisiin soveltuvat puvut.

NCU sisältää seuraavat vaatekerrokset:

* **Kerros 0**: Tavanomaiset alusvaatteet
* **Kerros 1**: Välivaatteet
	+ **1A**: Lämpimän sään verkkoalusasu
	+ **1B**: Froteevillainen pitkä aluskerrasto ja -takki
* **Kerros 2**: Päällysvaatteet
	+ **2A**: Eurooppalaisten olosuhteiden paita, takki ja housut
	+ **2B**: Aavikko- ja viidakko-olosuhteiden paita, takki ja housut
* **Kerros 3**:
	+ **3A**: Lisättävä takki ja housut, -19°C -lämpötilaan asti
	+ **3B**: Kylmän sään lisättävä takki ja housut, 3A:n kanssa -42°C -lämpötilaan asti
* **Kerros 4**: Sadevaatteet
* **Kerros 5**: Lumimaastokuvio

Suomessa
--------

Suomen puolustusvoimat on tilannut kaikkia muita NCU:n osia, paitsi lumipuvun. Puolustusvoimat käyttää asujärjestelmästä nimitystä **Taisteluasujärjestelmä M23**. Asut tulevat käyttöön M04 ja M05 -pukujen rinnalle. Varusmiesten loma- ja komennusvarustuksena käytetään edelleen maastopukua M05. Ensimmäiset asut otettiin käyttöön joissain joukko-osastoissa vuoden 2024 alussa.

Lähteet
-------

1. ↑  Pohjoismaisen NCU-taisteluasujärjestelmän toimittaja on valittu -  8.2.2022. Puolustusvoimat. Viitattu 23.3.2024.
2. ↑  Layering System – NCU Layering System www.ncugroup.eu. Viitattu 23.3.2024.
3. ↑  Jarmo Sinkkonen: Uusi taisteluasu käyttöön *Suomen Sotilas*.  9.1.2024. Viitattu 23.3.2024.
**Onni Einar Sorsimo**, vuoteen 1919 **Sohlman** (12. syyskuuta 1899 Sysmä – 17. tammikuuta 1983 Sysmä) oli suomalainen maanviljelysneuvos, joka toimi Valtion viljavaraston johtajana sotavuosien aikana.

Sorsimon vanhemmat olivat maanviljelijä Sem Sorsimo, aiemmin Sohlman, ja Lovisa Nyberg ja puoliso vuodesta 1926 agronomi Anna Adolfina Luukkonen. Sorsimo tuli ylioppilaaksi Lahdessa 1918 ja valmistui agronomiksi Helsingin yliopistosta 1923, pääaineenaan maanviljelysoppi. Hän työskenteli valmistuttuaan kotitilallaan, mutta oli myös kunnavaltuutettu ja paikallisen maataloustuottajajärjestön puheenjohtaja. Vuonna 1925 hänestä tuli Tornatorin tilanhoitaja, joka vastasi yli tuhannen hehtaarin maa- ja puutarha-alueesta. Kun Tornator liitettiin Enso-Gutzeit-yhtiöön, Sorsimo jatkoi sen yliagronomina 1932–1940. Sorsimo paneutui etenkin suomalaisen ayrshirekarjan jalostamiseen, toimien myös Suomen Ayrshire-yhdistyksen johtotehtävissä. Vuonna 1940 Sorsimosta tuli Valtion viljavaraston johtaja sen siirryttyä kansanhuoltoministeriön alaisuuteen, ja samalla sota-ajan elintarvikehuollon ja säännöstelyn kannalta keskeinen vaikuttaja. Sotien jälkeen 1945 hän siirtyi kokopäivätoimiseksi maanviljelijäksi kotitilalleen, mutta jatkoi toimintaansa kotieläinten jalostusyhdistysten johdossa aina 1970-luvulle. Hänellä oli runsaasti myös muita luottamustehtäviä ja hän osallistui Sysmän kunnallispolitiikkaan. Maanviljelysneuvoksen arvonimen Sorsimo sai 1959.

Lähteet
-------

1. 1 2  Biografia-sampo: Onni Sorsimo Viitattu 22.9.2021.
2. ↑  Kuka kukin on (Aikalaiskirja) 1954, s. 827. Viitattu 22.9.2021.
3. ↑  Kuolleita. Maanviljelysneuvos Onni Sorsimo. *Helsingin Sanomat*, 1.2.1983, s. 12.
Hickok viivauskone.
Hickok viivauskoneen kyniä Amerikkalaisessa kirjansitojen museossa.
**Viivauskone** on William Orville Hickokin 1800-luvun puolessa välissä paperin viivaamiseen kehittämä menetelmä. Koneella tehdään paperiin viivoja ja se soveltuu näin ollen taulukoiden ja ruutupaperin valmistukseen. Koneen toiminta perustuu erityisiin konetta varten valmistettuihin vierekkäin oleviin kyniin, joihin vesipohjainen painoväri johdetaan lankojen avulla. Kyniin on pyörähdyssylintereihin asennettavien kappaleiden avulla mahdollista ohjelmoida mekaanisesti nostoja siten, että linjat katkeavat halutuksi matkaksi.

Laskennan digitalisoitumisen myötä 1960- ja 1980-lukujen välillä myös taulukoiden ja ruutupaperin kysyntä väheni voimakkaasti. Nykyisin olemassa oleva tarve täytetään pääasiassa käyttämällä offset-painoa.

Lähteet
-------

1. ↑  Englantilais-suomalainen tekniikan ja kaupan sanakirja / 1063-1064  4.7.2016. Project Runeberg. Viitattu 24.9.2016.
2. ↑  Company history  2004. The W.O. Hickok Manufacturing Company.  Arkistoitu 26.1.2016. Viitattu 24.9.2016. (englanniksi)
3. 1 2  The Pen Ruler American Bookbinders Museum. Viitattu 24.9.2016. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Hickok paper-ruling machines, automatic paper feeders, ruling pens and inks, Catalog No. 89
Viinikellari Jesus Collegessa, Oxfordissa
**Viinikellari** on maan alle rakennettu tila, johon varastoidaan viiniä yleensä pulloissa tai tynnyreissä.

Kellarissa viini saa olla valolta ja lämpötilan vaihteluilta suojassa. Viinikellarin lämpötilaksi sopii 6–20 celsiusastetta ja ilmankosteudeksi 60–85 prosenttia. Ihanteellisena viinikellarin lämpötilana pidetään 13:a astetta. Liian lämpimässä tai liian kylmässä säilytyksessä viinissä tapahtuu makua huonontavia kemiallisia muutoksia. Liian kosteassa pullon korkki homehtuu, ja liian kuivassa korkki halkeilee ja liika happi muuttaa alkoholia etikaksi. Jotta korkki ei kuivuisi, viini tulee säilyttää vaaka-asennossa, ellei sitä varastoida vain lyhyitä aikoja.

Kellarit ovat alun perin olleet viileämpiä kuin talojen maanpäälliset huoneet ja siksi soveltuneet niitä paremmin viinin pitkäaikaiseen varastointiin. Nykyisin keskuslämmityslaitteet ja lämminvesijohdot aiheuttavat usein sen, että kellariin täytyy asentaa ilmastointijärjestelmä viinin varastointia varten. Viini ei kestä tärinää, joten viinikellaria ei tule perustaa lähelle raskaasti liikennöityä tietä eikä tärisevien lämmityslaitteiden läheisyyteen.

Jos talossa ei ole mahdollisuutta viinikellariin, pieneen kellarikomeroon voi asentaa ilmastoidun kylmiön, tai asuntoon voi hankkia viinikaapin. Viinikellarissa voi olla myös sylkyallas viinin tarkistamista varten ennen tarjoilua.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Priewe, Jens: *Viinin aika*, s. 106–107. Karisto Oy, 2001. ISBN 951-23-4205-7.
2. ↑  Stephanie Warren: The Science of Wine Aging Vintage Cellars. Viitattu 8.6.2012.
3. 1 2 3  Priewe, Jens: *Viinin aika*, s. 12–13. Karisto Oy, 2001. ISBN 951-23-4205-7.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Viinikellari** Wikimedia Commonsissa
**Huugo Villiam Johannes Karikoski**, sukunimi vuoteen 1906 *Johnsson* (13. kesäkuuta 1887 Rantasalmi – 4. joulukuuta 1933 Tyrväntö) oli suomalainen agronomi, maatalousneuvos ja opettaja.

Karikosken vanhemmat olivat kansakoulunopettaja Gustaf Anshelm Johnsson ja Lusiina Maria Lindén. Hän pääsi ylioppilaaksi 1909 ja valmistui agronomiksi 1913. Karikoski teki opintomatkat Saksaan 1922 ja Norjaan 1926.

Karikoski oli Keski-Hämeen kansanopistossa maatalousaineiden opettajana 1913–1914, Lahden seudun maamieskoulun opettajana 1914–1917, Itä-Hämeen maanviljelysseuran sihteerinä ja konsulenttina 1917–1918, Lahden seudun maamieskoulun johtajana 1918–1928 sekä maatalousnormaalikoulussa yliopettajana 1929–1932 ja koulun johtajana 1931–1932. Vuodesta 1932 alkaen hän toimi maatalousneuvoksena. Karikoski oli Suomen maatalouskoulujen opettajayhdistyksen puheenjohtajana 1923–1931 ja maatalouskoulukomitean jäsenenä 1925–1928.

Huugo Karikoski oli naimisissa vuodesta 1926 Lydia Irene Nurmiharjun kanssa.

Teoksia
-------

* *Maatalouskemia: alempia maatalouskouluja ja kansanopistoja varten*. WSOY 1926, 7. painos 1946

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Aikalaiskirja 1934
2. ↑  Geni.com : Huugo Villiam Johannes Karikoski
**Kaarlo Fredrik Kerppola** (24. kesäkuuta 1859 Kangasala – 3. marraskuuta 1924 Helsinki) oli suomalainen filosofian tohtori ja lyseon rehtori.

Kerppolan vanhemmat olivat ratsutilallinen Adolf Kerppola ja Helena Gustava Matintytär. Hän pääsi ylioppilaaksi Helsingin ruotsalaisesta normaalilyseosta 1878 ja valmistui Helsingin yliopistosta filosofian kandidaatiksi 1881 sekä filosofian lisensiaatiksi ja tohtoriksi 1894. Kerppola opiskeli myös 1884–1886 Tukholman korkeakoulussa.

Kerppola oli matematiikan ja fysiikan opettajana Helsingin suomalaisessa normaalilyseossa 1887–1892 ja Helsingin suomalaisessa yhteiskoulussa 1891–1895. Kerppola oli Helsingin suomalaisen reaalilyseon matematiikan ja fysiikan opettajana ja lehtorina 1891–1924 ja hän oli myös koulun rehtorina vuodesta 1891 alkaen. 

Kaarlo Fredrik Kerppola oli naimisissa vuodesta 1888 Hilma Matilda Rinteen (Jutikkala) kanssa. Heidän poikansa oli lääkäri ja professori William Kerppola.

Julkaisuja
----------

* *Tutkimus bikvadraattisten jäännösten teoriasta*, Helsingin yliopiston väitöskirja. Helsinki 1887, saksankielinen versio *Zur Theorie der biqvadratischen Reste*. Helsingfors 1888
* *Selostus sodan ja kalliinajan vaikutuksesta koulun työhön sekä sen opettajiin ja oppilaisiin* teoksessa *Suomalainen lyseo. Kertomus lukuvuodesta 1917-1918*. Helsinki 1918

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899
2. 1 2 3  Kaarlo Fredrik Kerppola, Uusi Suomi, 04.11.1924, nro 256, s. 5, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
3. ↑  Vanhan rehtorin viimeinen matka, Suomen Kuvalehti, 22.11.1924, nro 47, s. 10, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
4. 1 2 3  K. F. Kerppola, Helsingin Sanomat, 04.11.1924, nro 303, s. 4, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
5. ↑  Kuka kukin on 1954 : William Kerppola
**Progressiiviseksi koulutukseksi** kutsuttu suuntaus syntyi Yhdysvalloissa 1800-luvun jälkimmäisellä puoliskolla. Se oli reaktio koulutuksen kaavamaisuudelle. Siinä tavoitteena oli kasvattaa varttuvan persoonallisuuden kokonaisuutta, ei vain älyä, vaan yhtä hyvin emotionaalista ja fyysistä puolta. Suuntaus korosti varttuvan aktiivisuutta ja sen ydin tiivistyi sanoiksi "tekemällä oppiminen". Luova ja toiminnallinen aines korostui opetussuunnitelmassa. Suuntauksen vaikutusvaltaisin teoreetikko oli yhdysvaltalainen filosofi John Dewey.

Suuntauksen juuret ovat kuitenkin Euroopassa. Jean-Jacques Rousseau´n Émile (1762), romaanin muotoon puettu tutkielma kasvatuksesta, nähdään perustavaksi alkulähteeksi. Saksalainen Friedrich Fröbel perusti vuonna 1837 ensimmäisen lastentarhan (Kindergarten) ja sveitsiläinen Johann Pestalozzi (1746–1827) kouluja orvoille ja köyhille lapsille. A. S. Neill (Summerhill 1921) ja Maria Montessori voidaan mainita 1900-luvun eurooppalaisista progressiivisten ajatusten toteuttajista.
**Eero Vilhelm Honkinen** (8. maaliskuuta 1922 Laitila – 30. toukokuuta 1995) oli suomalainen juristi ja maakuntaneuvos, joka toimi pitkään Laitilan kunnanjohtajana.

Henkilöhistoria
---------------

Eero Honkisen vanhemmat olivat maanviljelijä Oskar Vilhelm Honkinen ja Milda Irene Lehtonen ja puoliso vuodesta 1956 Pirkko Anna-Liisa Yli-Karro. Honkinen tuli ylioppilaaksi 1945 ja suoritti ylemmän oikeustutkinnon 1951. Laitilan kunnanjohtajaksi hän tuli valmistumistaan seuraavana päivänä. Honkisella oli lukuisia luottamustoimia, presidentin valitsijamies hän oli vuonna 1962. Honkinen sai maakuntaneuvoksen arvonimen vuonna 1980.

Julkaisuja
----------

* *Kuvakertomus Laitilasta*, 1973
* *Kummikuntaliikkeestä ystäväkuntatoiminnaksi: Laitilan – Bollebygdin / Härrydan ystäväkuntatoiminnan alkuvaiheita*, 1990

Lähteet
-------

1. 1 2  Kuka kukin on (Aikalaiskirja) 1978, s. 242 (Viitattu 16.7.2019)
2. ↑  JR56, JR60 ja osasto Törnin yhteinen vuosikokous Laitilassa 10.8.1996, s. 7.[vanhentunut linkki] (Viitattu 17.7.2019)
3. ↑  Eero Honkinen 60 vuotta tänään. Ihmisten halu muuttaa maalle hyödynnettävä. *Helsingin Sanomat*, 8.3.1982, s. 16.
4. ↑  Arvonimet. *Helsingin Sanomat*, 17.12.1980, s. 16.
**Carl Alphonse Walleen-Bornemann** (ent. **Walleen**, 6. huhtikuuta 1863 Gränna, Ruotsi – 28. marraskuuta 1941 Kööpenhamina, Tanska) oli suomalais-tanskalainen vapaaherra, sotilas, kirjailija ja kääntäjä.

Elämä
-----

Walleen-Bornemann syntyi Suomen kansalaisena Grennassa Ruotsissa suomalaisen ratsumestari, vapaaherra Theodor Walleenin ja tanskalaisen Anna Lovisa Ulrika de Bornemannin lapsena. Theodor Walleenin isä oli Viipurin läänin maaherra ja valtioneuvos Carl Johan Walleen.

Walleen-Bornemann opiskeli Lundin yliopistossa ja astui sotapalvelukseen vuonna 1887 Kööpenhaminan kaartin husaarirykmenttiin. Vuosina 1901-02 hän työskenteli luutnanttina Kongon vapaavaltiossa. Sen jälkeen hän palasi Tanskaan, jossa hän työskenteli kääntäjänä.

Walleen-Bornemann oli kiinnostunut okkultismista ja erityisesti Rudolf Steinerin antroposofisesta liikkeestä, josta hän luennoi toistuvasti myös Suomessa. Hän teki useita luento- ja muita matkoja Sveitsiin, Englantiin, Turkkiin, Saksaan, Amerikkaan, Ranskaan ja muihin maihin. Hän julkaisi kolme runokokoelmaa vuosina 1894, 1895 ja 1930. Vuonna 1920 hän julkaisi saksankielisen antroposofisen teoksen *Christentum* ja englanninkielisen teoksen *The Turning Point of Evolution* vuonna 1913. Hän julkaisi yksittäisiä runoja, artikkeleita ja analyysejä useissa lehdissä, muun muassa Hufvudstadsbladetissa.

Walleen-Bornemannin puoliso oli tanskalainen näyttelijätär Soffy Walleen (o.s. Rosenberg).

Teoksia
-------

* *Zigeuner-Viser* (1893)
* *Digte* (1894)
* *The Turning Point of Evolution* (H. Collison, 1913)
* *Christentum* (1920)
* *Nu vina höstens vindar. Dikter.* (1930)

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Sjuttio år.  *Tammerfors Aftonblad*, 08.04.1933, nro 54, s. 3. Kansalliskirjasto. Viitattu 19.07.2021.
2. ↑  Förefattaredebyt.  *Nya Pressen*, 22.03.1893, nro 79, s. 3. Kansalliskirjasto. Viitattu 19.07.2021.
3. ↑  Dansk Kvindebiografisk leksikon - Soffy Walleen (1861 - 1940)
4. ↑  Svenskt författarlexikon / 1. 1900-1940 A-Ö /


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ruotsi

 |

 |