recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Narovtšatin vaakuna vuodelta 1781.
**Narovtšat** (ven. Наровча́т) on kylä, maalaiskunta ja Narovtšatin piirin hallinnollinen keskus Penzan alueella Venäjällä. Se sijaitsee Okan sivujoen Mokšan varrella 149 kilometriä Penzasta luoteeseen. Kylässä on 4400 asukasta (vuonna 2002). 

1300-luvulla kylän paikalla oli Kultaiseen Ordaan kuulunut Narutšadin kaupunki. Venäläiset rakensivat sinne linnoituksen vuonna 1520. Vuonna 1780 Narovtšatista tuli Penzan käskynhaltijakuntaan ja myöhemmin lääniin kuulunut kaupunki ja kihlakuntakeskus. Vuonna 1926 se alennettiin kyläksi. Narovtšatista on kotoisin kirjailija Aleksandr Kuprin.

Lähteet
-------

1. ↑  Vserossijskaja perepis naselenija 2002 goda: Tom 1 - Tšislennost i razmeštšenije naselenija: 4. Tšislennost naselenija Rossii, federalnyh okrugov, subjektov Rossijskoi Federatsii, raionov, gorodskih poseleni, selskih naseljonnyh punktov - raitsentrov i selskih naseljonnyh punktov s naselenijem 3 tysjatši i bolee tšelovek *perepis2002.ru*.  Arkistoitu 7.2.2012. Viitattu 9.6.2010. (venäjäksi)
2. ↑  *Goroda Rossii: entsiklopedija*, s. 547. Moskva: Bolšaja Rossijskaja Entsiklopedija, 1994. ISBN 5-85270-026-6.

Aiheesta muualla
----------------

* Narovtšatin piirin sivusto (venäjäksi)
Natalie du Toit (keskellä) Pekingin paralympialaisissa 2008.**Natalie du Toit** (s. 29. tammikuuta 1984 Kapkaupunki) on eteläafrikkalainen uimari.

Du Toit ajoi vuonna 2001 skootterillaan kolarin, jonka jäljiltä hänen vasen jalkansa jouduttiin amputoimaan. Jo vuonna 2002 hän osallistui kansainyhteisön kisoihin ja sijoittui kahdeksanneksi 800 metrin vapaauinnissa. Ateenan paralympialaisissa 2004 hän voitti viisi kultaa ja yhden hopean. Vuoden 2008 avovesiuinnin MM-kilpailuissa hän sijoittui neljänneksi 10 kilometrin kilpailussa ja varmisti paikan Pekingin olympialaisiin. 

Du Toit kantoi Etelä-Afrikan lippua sekä Pekingin olympialaisten että Pekingin paralympialaisten avajaisissa. Pekingin 10 kilometrin avovesiuinnissa hän sijoittui 16:nneksi. Pekingin paralympialaisissa 2008 Du Toit voitti viisi kultamitalia.

Lähteet
-------

* Jalkansa menettänyt uimari kauhoi olympiakisoihin  3.5.2008. Helsingin Sanomat. Viitattu 24.7.2008.

### Viitteet

1. ↑  Du Toit confirmed for Manchester Paralympic World Cup *insidethegames.com*.  25.3.2009. insidethegames.com. Viitattu 26.3.2009. (englanniksi)
2. ↑  Seppänen, Mika: Amputoitu uimari taisteli avovesiuinnissa 16:nneksi.  *Ilta-Sanomat*, 20.08.2008. Artikkelin verkkoversio. Viitattu 20.8.2008.  (Arkistoitu – Internet Archive)
3. ↑  Du Toit, Gomez win Whang Youn Dai Achievement Awards *english.peopledaily.com.cn*.  16.9.2008. People's Daily. Viitattu 21.1.2009. (englanniksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Yhdysvallat

 |

 |
**Lohikäärme Justus** on suomalainen, Tuula Pukkilan vuosina 1982–1984 tekemä ja Lea Himbergin käsikirjoittama vaha-animaatiosarja, jota on esitetty lastenohjelma *Pikku Kakkosessa*. Sarjassa on kahdeksan jaksoa, minkä lisäksi vuosina 1988–1989 valmistui viisiosainen jatkosarja *Lohikäärme Justus maailmalla*. Sarjan kertojina ovat Erkki Thil ja Riitta Räty. Musiikin sävelsi Lucjan Czaplicki.

Justus on ystävällinen pieni lohikäärme joka juttelee kukille. Lopussa Justus oppii lentämään.

Sarjan tuotti Pertti Nättilä. Lavastuksesta vastasi Minna Pukkila ja leikkauksesta Terttu Ranta.

Jaksot
------

1. Justus ei osaa lentää
2. Justus sairastuu
3. Justus ja pikkuihmiset
4. Justus voimistelee
5. Kukkien tora
6. Uusi ystävä
7. Lohikäärmeiden paluu
8. Justus lentää
9. Justus lähtee maailmalle
10. Justus tuulimyllyjen maassa
11. Justus ja lumi
12. Justus Perussa
13. Justus lähtee vieraille vuorille

Lähteet
-------

1. ↑  Tuula Leinonen: *100 vuotta suomalaista animaatiota*, s. 178. Aalto ARTS Books, Helsinki 2014.

Aiheesta muualla
----------------

* Ylen Elävä arkisto: Lohikäärme Justus
**Teuvo Matias (Matti) Pekkanen** (1. marraskuuta 1925 Ähtäri – 16. huhtikuuta 2004 Helsinki) oli 1970-luvulta alkaen vahva suomalaisen talouselämän taustavaikuttaja. Pekkanen oli koulutukseltaan diplomi-insinööri.

Elämä
-----

Matti Pekkanen osallistui nuorukaisena jatkosotaan ja yleni myöhemmin reservissä yliluutnantiksi. Hän valmistui Teknillisestä korkeakoulusta diplomi-insinööriksi vuonna 1952 ja työskenteli tutkimusassistenttina Oy Keskuslaboratorio Ab:ssa vuosina 1952–1957, Oulu Oy:ssä käyttöinsinöörinä vuosina 1957–1962, henkilöstöjohtajana vuosina 1962–1971 ja hallintojohtajana vuosina 1971–1973.

Pekkanen oli Suomen työnantajain keskusliiton (STK) neuvottelujohtajana vuosina 1973–1975. STK:n jälkeen hän siirtyi valtakunnansovittelijaksi nelivuotiskaudeksi 1975–1979. Suomen metsäteollisuuden keskusliiton toimitusjohtajana hän toimi vuodet 1979–1990. Pekkanen oli valtioneuvoston kanslian tulopoliittinen selvitysmies vuosina 1981 ja 1984..

Valtakunnansovittelijana Pekkanen poikkesi koulutukseltaan edeltäjistään, jotka olivat kaikki juristeja.

Pekkasen mukaan on nimetty "pekkaspäivät" eli työajan lyhennysvapaa, jotka syntyivät tulopoliittisten ratkaisujen yhteydessä 1984 ja jotka otettiin käyttöön työajan lyhentämiseksi. "Pekkaspäivien" taustalla oli huoli siitä, että tietokoneet ja automaatio syrjäyttäisivät ihmisen työntekijänä. Vuoden 1984 tuloratkaisussa vuosittaista työaikaa lyhennettiin sopimuksen piiriin kuuluneilla aloilla 32 tunnilla, ja myöhemmin työaika vähentyi entisestään. Pekkanen itse ei erityisemmin pitänyt "pekkaspäivät"-sanasta.

Matti Pekkanen vihittiin tekniikan kunniatohtoriksi vuonna 1989 ja maatalous- ja metsätieteen kunniatohtoriksi vuonna 1990.

Hänen veljensä oli Suomen Kunnallisliiton toimitusjohtaja Paavo Pekkanen.

Lähteet
-------

1. 1 2  Niemeläinen, Jussi: Matti Pekkanen *Helsingin Sanomat*.  16.4.2004. Viitattu 22.1.2021.
2. 1 2  *Kuka kukin on 1986: henkilötietoja nykypolven suomalaisista*, s. 698. Helsinki: Otava, 1986. ISBN 951-1-08445-3.
3. ↑  Muistot | Matti Pekkanen *Helsingin Sanomat*.  16.4.2004. Viitattu 3.2.2023.
4. ↑  Metsäteollisuus ry:n organisaatiohistoriaa Metsäteollisuuden tietopalvelu. Viitattu 8.7.2010. [vanhentunut linkki]
5. ↑  *Mitä Missä Milloin, Kansalaisen vuosikirja 1976*, s. 85. Helsinki: Otava, 1975. ISBN 951-1-02085-4.
6. ↑  Työsuhdeturvaa ja maksuperusteita SAK. Viitattu 8.7.2010.
7. ↑  Pasi Heikura ja Jani Tanskanen: Pekkaspäivien taustalla Matti Pekkanen ja teknologiapaniikki  14.9.2016. Yle.
8. ↑  *Kuka kukin on 1990*, s. 702. Helsinki: Otava, 1990.
9. ↑  Facta 2001, WSOY 1985 12 osa, palsta 624

Aiheesta muualla
----------------

* Matti Pekkasen muistokirjoitus Helsingin Sanomissa

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä:**Kaarlo Sarkko** | **Suomen valtakunnansovittelija**1975–1979 | Seuraaja:**Keijo Liinamaa** |

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Kansallisbiografia
* Uppslagsverket Finland
* Biografiasampo

 |

 |
**Antti Kaarlela** on Oulusta kotoisin oleva suomalainen elokuva- ja televisiotuottaja ja käsikirjoittaja. Hän on tehnyt uran viihdealalla ensin näyttelijänä ja sittemmin tuottajana. Vuonna 2022 Kaarlelan tuottama ja Rane Tiukkasen ohjaama Susikoira Roi -elokuva voitti Oulun kansainvälisten lasten ja nuorten elokuvafestivaalien pääpalkinnon.

Kaarlelan tuottamia sarjoja ovat Ruutu+-palvelussa joulukuussa 2023 julkaistu Jussi Hiltusen ohjaama Elisa Viihde alkuperäissarja Korvessa kulkevi sekä Kaisa El Ramlyn ohjaama YLE alkuperäissarja Kriittinen piste (2024). Kriittisessä pisteessä Kaarlela toimi myös sarjan yhtenä käsikirjoittajana. 

Kaarlela on toiminut suomalaisen tuotantoalan edunvalvontajärjestö APFI:n (Audiovisual Producers Finland APFI ry.) kolmantena varapuheenjohtajana, edistäen suomalaista elokuva- ja televisiokulttuuria.

Kaarlela toimii oululaisen Whatevergroupin toimitusjohtajana.

Lähteet
-------

1. ↑  Antti Kaarlela on IMDB *imdb.com*.  12.10.2023. Viitattu 12.10.2023.
2. ↑  Antti Kaarlela *Näyttelijäliitto - Skådespelarförbundet ry*. Viitattu 18.12.2023.
3. ↑  Uutiset – Voittajat 2022 – Oulun kansainvälinen lasten- ja nuortenelokuvien festivaali *oulufilmfestival.fi*. Viitattu 10.11.2023.
4. ↑  Jouni: Korvessa kulkevi -sarja on mukaansatempaava murhamysteeri – Katso kylmäävä traileri! *Mesta.net*.  6.11.2023. Viitattu 10.11.2023.
5. ↑  Maria Kivinen YLE: Limbo tiene episodios cortos y rápidos, ideales para el público joven y creemos que tendrá buena aceptación en LatAm *PRODU.COM*.  29.10.2023. Viitattu 10.11.2023. (espanjaksi)
6. ↑  Tuleeko Hodanista maailman paras mäkihyppääjä? –Meijerin mäellä Kuusamossa kuvataan tv-sarjaa *Kuusamon Seutu*.  30.3.2023. Viitattu 11.11.2023.
7. ↑  Organisaatio *APFI*. Viitattu 10.11.2023.
8. ↑  Antti Kaarlela | Producer, Actor, Writer *IMDb*. Viitattu 10.11.2023. (englanniksi)
**Duane Harmer** (3. kesäkuuta 1974 Fullarton, Ontario, Kanada) on kanadalainen jääkiekkopuolustaja.

Ura
---

Harmer teki pitkän uran Pohjois-Amerikassa, jossa hän pelasi pääasiassa ECHL:ää, mutta pääsi pelaamaan muutamaan otteeseen myös AHL:ssä. Harmerin kohtalo oli jäädä ECHL:ään joten hän lähti pelaamaan Eurooppaan. Hän pelasi kaksi kautta Norjassa jonka jälkeen kävi Saksassa josta palasi Trondheimiin. Harmer teki läpimurtonsa melko vanhana kun vasta kaudella 2006-2007 vakiinnutti paikkansa Skellefteå AIK:ssa Elitserienissä. Sieltä Harmer siirtyi kaudeksi 2007-2008, Södertäljeen josta hän sai sopimuksen Tapparaan kaudeksi 2008-2009. Tappara-kauden jälkeen Harmer oli alkukauden 2009–2010 pelaamatta ja siirtyi vasta tammikuussa 2010 Norjan I-divisioonassa pelanneeseen Rosenborgiin. Harmer lopetti uransa Rosenborgissa keväällä 2010.

Lähteet
-------

1. ↑
2. ↑  Sagbakken, Ola K.: Klar for Rosenborg *adressa.no*.  26.1.2010. Adresseavisen. Viitattu 1.10.2011. (norjaksi)
3. ↑  Duane Harmer *Elite Prospects*. Everysport Media Group AB.  (englanniksi)
**Tornion Lentis –88** on vuonna 1988 perustettu lentopalloon keskittyvä seura. 

Suurimpina nimipelaajina seuraa on edustanut Jouni ja Timo Parkkali, Viktor Stanoulewitch, Petri Sainio, Jelena Sokolovskaja ja Terje Palu. Seuran kasvateista liigaan ovat siirtyneet ainakin Teemu Mäkikyrö, Pekka Saukkonen, Hillaelina Hämäläinen, Jenny Arhipoff, Jouni Hiltunen, Kerttu Kannala, Moona Tarkiainen ja Anni Pohjanen.

Historia
--------

Ennen Tornion Lentis –88:n perustamista Torniossa oltiin pelattu lentopalloa jo vuosikymmeniä. Voimakkaimmin lajia harrastettiin Tornion Pyryssä, jossa se oli yleisseuran yksi alajaosto. Jaoston resurssit kehittää lentopallotoimintaa olivat kuitenkin rajalliset, ja niin syntyi ajatus uuden seuran perustamisesta. Ensimmäinen palaveri uuden seuran perustamisesta pidettiin Tornion Liiketalouden ja tietotekniikan Instituutin tiloissa toukokuussa vuonna 1988.

Lopulta Tornion Lentis-88 ry:n perustava kokous pidettiin tiistaina 28. kesäkuuta 1988 Lankisen Leipomon kahviossa. Seuran perustajajäseniksi kirjattiin Matti Heikkilä, Arja-Leena Jokinen, Jaakko Junes, Pentti Paloniemi, Sirpa Portaankorva, Raimo Ronkainen, Veikko Rousu, Juha Saarela ja Urho Salmela. Läsnäolijat päättivät yksimielisesti perustaa lentopallon erikoisseuran Tornioon ja seuran nimeksi hyväksyttiin Tornion Lentis-88.

Perustetun seuran johtokuntaan valittiin puheenjohtajaksi Pentti Paloniemi. Seuran päälajiksi tuli lentopallo ja samalla liityttiin Suomen Lentopalloliittoon. Miesten edustusjoukkue alkoi pelaamaan Suomen kolmenneksi korkeimmalla sarjatasolla, kolmossarjassa. Heti seuran ensimmäisen kauden päätteeksi nousu 2-sarjaan varmistui. 

Kauden 1989 päätteeksi seura sopi sopimuksen huippulentopalloilija Jouni Parkkalin kanssa. Parkkali toimi seurassa pelaaja-valmentajana. Kauden 1991 päätteeksi Parkkali lähti Torniosta, mutta oli tehnyt suuren vaikutuksen seuraan, ja koko kaupunkiin. Lentopallon innostus oli noussut Torniossa huimasti hänen aikanaan.

Kaudella 1992 Tornion Lentis teki sopimuksen huippulentopalloilija Timo Parkkalin, sekä Jukka Raiskimäen kanssa. Passarina joukkueessa jatkoi venäläinen Viktor Stanoulewitch. Tämän kolmikon koottuaan Tornio oli läpi kauden 2-sarjassa aivan omaa luokkaansa. Kausi päättyi nousemiseen Lentopallon 1-sarjaan. Vuonna 1994 Tornio sai kunniakseen järjestää maailman suurimman lentopalloturnauksen, Power cupin.

Junioritoiminta
---------------

Tällä hetkellä*milloin?* Torniossa juniorilentopallojoukkueissa lentopalloa pelaa kahdeksan joukkuetta.

Muuta
-----

Suurimpana voimanponnistuksena seuralla on ollut vuonna 1994 järjestetty Power cup. Muita tapahtumia on muun muassa B-nuorten alue SM -turnaus sekä Barentsin alueen lentopalloturnaus.
Taskutaittokone
**Taittokone** on kone jota käytetään paperin taittamiseen. Taitos on paineen vaikutuksella aikaansaatava teräväreunainen taipumakohta paperissa. Lopputuloksena on suora taitettu linja joka sijoittuu määriteltyjen mittojen ja taittomallin mukaisesti.

Arkkitaittoon suunnitelluissa taittokoneissa käytetään tyypillisesti kahta toimintaperiaatetta, taskutaittoa tai veitsitaittoa. Menetelmiä voidaan myös yhdistellä.

Taskutaitto
-----------

Taskutaittoyksikkö jossa neljä taskua ja pituusleikkurit
Taitettava arkki kulkee taittotelojen välistä taskuun ja törmää taskun perälle asetettuun taskuvasteeseen. Kun taittotelat jatkavat paperin työntämistä, saadaan aikaan paperin taipuminen. Kun aikaansaatu taite saavuttaa alemmat taittotelat, taitos terävöityy. Taittomalli on muutettavissa käytettävien taittotaskujen syvyyttä muuttamalla ja käyttöönottamalla tai sulkemalla osa taskuista. Taskutaiton tuotantonopeudet ovat tyypillisesti veitsitaittoa suurempia.

Veitsitaitto
------------

Veitsitaiton toimintaperiaate
Taitettava arkki syötetään taittoveitsen ja taittotelojen väliin. Taittoveitsi työntää arkin määritellyn taittolinjan mukaisesti taittotelojen väliin. Taittotelojen välinen puristus saa aikaan lopullisen taitoksen.

Huomioitavaa
------------

Paperi altistuu taitettaessa huomattavalle mekaaniselle rasitukselle, mikä ilmenee herkästi taitoksen ulkopinnan murtumisena. Mikäli taitos jää näkyviin lopputuotteessa, voidaan taitoksen ulkopuolen murtumisen estämiseksi käyttää lisäksi nuuttausta. Paperin ja työskentelytilan kosteudella, paperin kuitusuunnalla sekä pinnoitteella on vaikutus taitoksen laatuun.

Toisaalta taittoprosesseja käytetään myös painetun materiaalin valmisteluun kirjansidontaa varten, määritellyn arkkiasemoinnin mukaisesti. Tällöin murtumisella ei ole niin suurta merkitystä, kun taitos ei jää näkyviin lopputuotteeseen. Taitettaessa monisivuista työtä useammalla ristitaitolla, käytetään lisäksi perforointia paksuinten taitosten kohdalla vähentämään taitetun lehtisen vääntymistä.

Tyypillisiä taittomalleja
-------------------------

* KirjetaittoKirjetaitto
* HaitaritaittoHaitaritaitto
* IkkunataittoIkkunataitto
* RistitaittoRistitaitto

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Kipphan, Helmut: *Handbook of Print Media: Technologies and Production Methods*, s. 796-811. Berlin, Heidelberg: Springer-Verlag, 2001. ISBN 978-3-540-67326-2. Teoksen verkkoversio.
2. 1 2 3 4 5 6  Folding and Scoring Finishing of Coated Papers after Sheet-Fed Offset Printing Sappi. Viitattu 17.9.2020. (englanniksi)
3. ↑  Väkiparta, Vuokko: *Graafisen tekniikan perusteet: Jälkikäsittely*. Helsinki: Valtion painatuskeskus, 1984.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Taittokone** Wikimedia Commonsissa
*Dim sum* -valikoima. Myötäpäivään ylävasemmalta: katkarapunyyttejä (蝦餃 *har gau*), kana-vihannespuuroa (粥 *juk*), jasmiiniteetä, höyrytettyjä nyyttejä, grillattuja possupullia (叉燒包 *char siu bau*), ja riisinuudelikääryleitä soijakastikkeella (腸粉 *cheong fun*)
**Dim sum** (kiin.: 點心; Jyutping: *dim2sam1*; pinyin: *diǎnxīn*) on kiinalaiseen ja tarkemmin kantonilaiseen keittiöön kuuluva, esimerkiksi lihaa, kalaa tai äyriäisiä sisältävä ruoka-ateria. Dim sum -kestit kulkevat nimellä *yum cha* (飲茶), kirjaimellisesti "teen juonti". Yum chan yhteydessä dim sum on yhtä oleellinen osa, kuin varsinainen tee.

Dim sum on huomattava osa guangdongilaista eli kantonilaista keittiötä. Nimellä dim sum voidaan viitata useisiin hyvin erilaisiin annoksiin, joita syödään hors d’œuvre-tapaan aamiaisen tai lounaan yhteydessä. Olennainen osa dim sumia on toinen termi *yum cha*, eli teen juonti. Dim sum liitetään tässä yhteydessä yhtä kiinteästi teen juontiin, kuin itse tee. Teetä on puolestaan tapana juoda *yum chan* yhteydessä teehuoneissa. Tapa on levinnyt muuttajien mukana myös Guangdongin ulkopuolelle ympäri maailmaa. Toisen maailmansodan jälkeen se levisi myös Hongkongiin, jossa *yum cha* on nykyisin oleellinen osa kulttuuria.

Ravintolat tarjoilevat tavallisesti useita eri dim sumeja, mutta ne voidaan jakaa pyörästi kolmeen päätyyppiin, joita ovat höyrytetyt, paistetut ja uppopaistetut dim sumit. Joitakin tyypillisiä höyrytettyjä dim sumeja ovat paahdetulla porsaalla täytetyt taikinanyytit (*char siu bao*) ja katkaravuilla täytetyt nyytit (*hargow*). Uppopaistettuja dim sumeja ovat esimerkiksi kevätkääryleet (*wugok*). Kääryleiden ja nyyttien ohella voidaan tarjoilla esimerkiksi kananjalkaa tai paahdettua porsasta. Osa ravintoloista on erikoistunut tietynlaisten dim sumien tarjoiluun.

Lähteet
-------

1. 1 2  Alan Davidson: "dim sum", *The Oxford Companion to Food*. 3. painos. Oxford University press, 2014. ISBN 978-0-19-104072-6. (englanniksi)
2. ↑  Karen Chiang: The yum cha rules you need to know *BBC Travel*. BBC. Viitattu 2.4.2019. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Dim sum**.
* Ulkoministeriön blogit: Dim sum – Kurkistus kiinalaiseen ruokakulttuuriin
**p-Hydroksibentsoehappo** eli **4-hydroksibentsoehappo** (C7H6O3) on aromaattisiin karboksyylihappoihin kuuluva orgaaninen yhdiste. Yhdistettä käytetään valmistettaessa muun muassa lääkkeitä ja polymeerejä. Salisyylihappo (o-hydroksibentsoehappo) ja m-hydroksibentsoehappo ovat p-hydroksibentsoehapon isomeereja.

Ominaisuudet, valmistus ja käyttö
---------------------------------

Huoneenlämpötilassa p-hydroksibentsoehappo on väritöntä ja kiteistä. Yhdiste liukenee hieman veteen ja on heikko happo. Aineen pKa-arvo on 4,5. p-Hydroksibentsoehappo liukenee hyvin moniin orgaanisiin liuottimiin esimerkiksi etanoliin, asetoniin ja dietyylieetteriin. Aineen reaktiot ovat tyypillisiä aromaattisille karboksyylihapoille. p-Hydroksibentsoehappoa esiintyy eräissä kasveissa.

p-Hydroksibentsoehappoa valmistetaan neutraloimalla fenolia alkalimetallihydroksidilla. Tässä reaktiossa muodostuu fenoksidisuola, joka reagoi korkeassa paineessa hiilidioksidin kanssa muodostaen p-hydroksibentsoehappoa. Toinen tapa on fenoksidisuolan ja tetrakloorimetaanin välinen Reimer–Tiemann-reaktio. p-Hydroksibentsoehaposta valmistetaan estereitä, joita kutsutaan parabeeneiksi. Esimerkiksi metyyliparabeenia käytetään säilöntäaineena elintarvikkeissa ja kosmetiikassa. Lisäksi p-hydroksibentsoehaposta valmistetaan lääkkeitä, värejä ja maatalouskemikaaleja sekä polyestereitä.

Lähteet
-------

1. ↑  4-Hydroxybenzoic acid – Substance summary *PubChem*. NCBI. Viitattu 12.9.2018. (englanniksi)
2. 1 2 3 4  Alén, Raimo: *Kokoelma orgaanisia yhdisteitä: Ominaisuudet ja käyttökohteet*, s. 479–480. Helsinki: Consalen Consulting, 2009. ISBN 978-952-92-5627-3.
3. ↑  Physical properties: 4-Hydroxybenzoic acid NLM Viitattu 12.9.2018
4. 1 2  Susan Budavari (päätoim.): *Merck Index*, s. 826. 12th Edition. Merck & Co. 1996. ISBN 0911910-12-3. (englanniksi)
5. 1 2  Thomas Scott, Mary Eagleson: *Concise encyclopedia chemistry*, s. 517. Walter de Gruyter, 1994. ISBN 978-3110114515. (englanniksi)
**Radonitsa** eli **Tuomaan tiistai** tai *vainajien pääsiäinen* on suomalaisen ja slaavinkielisen ortodoksisen kirkon keväinen vainajien muistopäivä. Radonitsaa vietetään Tuomaan sunnuntain jälkeisenä tiistaina runsas viikko Pääsiäisen jälkeen. 

Radonitsa-termin taustalla on venäjän kielen iloa merkitsevä sana. Radonitsana seurakunnan pappi toimittaa yleensä muistopalveluksen ortodoksisella hautausmaalla ja ihmiset käyvät haudoilla muistelemassa edesmenneitä.  Ortodoksisen perinteen mukaan tänä vainajien pääsiäisenä haudoille voidaan tuoda pääsiäisherkkuja - kuten keitettyjä kananmunia tai leivonnaisia - tai muisteluvehnää (koliva). 

Valko-Venäjällä radonitsa on yleinen vapaapäivä.

Lähteet
-------

1. 1 2  Mitro Repo: *Isä Mitron sanakirja - Ortodoksiset termit selityksineen*, s. 105-107. Porvoo: WSOY, 2007. ISBN 978-951-0-33100-2.
2. ↑  Belarus official holidays (Kansalliset vapaa-päivät Valko-Venäjällä) Minsk, Valko-Venäjä:  belarus.by - Official website of the Rebublic of Belarus.  Arkistoitu 27.12.2010. Viitattu 21.9.2010. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Radonitsa**.
* Tuomaan tiistai (ortodoksi.net)
* Koliva - Muisteluvehnä (ortodoksi.net)
* Vainajien muisteleminen (Helsingin ortodoksinen seurakunta) (Arkistoitu – Internet Archive)
Severus Konkola vaimonsa kanssa (Kuva: Vanhan Jämsän historia).
**Severus Juhonpoika Konkola**, (9. syyskuuta 1832 Vesanka, Jyväskylän pitäjä – 26. marraskuuta 1898 Jämsä) oli jämsäläinen talonpoika, liikemies ja patruuna. 

Konkolan vanhemmat Johannes Halinen ja Eeva-Stiina Koljonen omistivat Halilan talon Jyväskylän Vesangassa. Severuksella oli veli, Kalle Halinen, mutta hän itse otti sukunimensä Konkolan talon mukaan, jonka hän osti vuonna 1856 Jämsän Juokslahdelta.

Konkola loi vaatimattomista lähtökohdista merkittävän omaisuuden harjoittamalla elintarviketukkukauppaa ja erityisesti puukauppaa Krimin sodan jälkeen. Aluksi hän välitti Keski-Suomen elintarvikkeita rannikkokaupunkeihin ja Pietariin ja myöhemmin puutavaraa Etelä-Suomen sahoille. Konkola hankki omistukseensa useita maatiloja, lopulta niitä oli kolmattakymmentä. Hän harjoitti puutavaran sahausta ensin Korpilahden Saakoskella ja Jämsänkoskella sekä vuodesta 1888 Jämsän kirkolle perustamallaan sahalla, jonka yhteydessä toimivat myös mylly ja meijeri. 

Historiaan Konkola jää myös Päijänteen säännöllisen höyrylaivaliikenteen aloittajana. Hänen omistamansa *Jämsä*-niminen laiva kulki vuodesta 1877 alkaen pitkään Vesijärvi-Jyväskylä-reitillä. Hänellä oli myös viisi hinaajaa.

Konkolan pienikokoinen raskastekoinen kansanmiehen olemus ja räväkät liiketoimet ovat jääneet elämään kansanperinteessä muun muassa Jämsän äijän hahmossa ja lukuisissa kaskuissa. Konkolan motto oli: "Mittään ei voi voittaa, jos ei mittään uskalla." Vaikka hän oli itse vain heikosti kirjoitustaitoinen, hän muun muassa rakennutti Jämsän kirkolle kansakoulun ja rahoitti Suomalaisen teatterin vierailun Jämsään vuonna 1876.

Perhe
-----

Konkolan puoliso oli vuodesta 1857 Gustava Hägglin (k. 1916), heillä oli yhdeksän lasta. Lapsista liikemiehen lahjoja osoittivat vanhin poika Severus Konkola nuorempi, josta tuli myös valtiopäivämies, sekä Anton Konkola, joka teki aloitteen Kansallis-Osake-Pankin konttorin perustamisesta Jämsään.

Lähteet
-------

* Ilmari Heikinheimo: *Suomen elämäkerrasto*. Helsinki: Werner Söderström Osakeyhtiö, 1955.  Sivu 399.
* Anna Kirveennummi & Riitta Räsänen: *Suomalainen kylä kuvattuna ja muisteltuna*, s. 218–223. SKS, 2000. ISBN 951-746-159-3.
* Kalle Virtapohja: *Juuso Walden - Urheilumies ja Viimeinen patruuna*. Helsinki: readme.fi, 2021. ISBN 978-952-373-296-4.  Sivut 124.-127.

Aiheesta muualla
----------------

* Huvimatka Päijänteellä vuonna 1866. Finnica Keski-Suomi.
* Puunhankinta sahoille ja sellutehtaalle 1800-1920. Jämsän jokilaakson museo (Museo24).
* Oikea aatelistila - Vitikkalan kartano. Jämsän jokilaakson museo (Museo24).

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Kansallisbiografia
* Biografiasampo

 |

 |
**Nesta Carter** (s. 10. marraskuuta 1985) on jamaikalainen pikajuoksija.

Carter karsiutui Grosseton nuorten MM-kisoissa 2004 200 metrin juoksun välierissä ajalla 21,24. Osakan MM-kisoissa 2007 hän karsiutui 100 metrin juoksun välierissä ajalla 10,28. Samoissa kisoissa hän oli mukana Jamaikan joukkueessa, joka voitti 4 × 100 metrin viestijuoksussa MM-hopeaa.

Pekingin olympialaisissa 2008 Carter juoksi avausosuuden Jamaikan joukkueessa pikaviestin loppukilpailussa. Jamaika voitti olympiakultaa maailmanennätysajalla 37,10. Samana vuonna hän oli toinen IAAF:n yleisurheilufinaalissa ajalla 10,07. Dohan sisäratojen MM-kisoissa 2010 hän sijoittui seitsemänneksi 60 metrin juoksussa ajalla 6,72. Daegun MM-kilpailuissa 2011 hän sijoittui 100 metrin juoksussa seitsemänneksi. Pikaviestissä hän juoksi avausosuuden maailmanennätysajalla 37,04 maailmanmestaruuden voittaneessa Jamaikan joukkueessa. Istanbulin sisäratojen MM-kilpailuissa 2012 Carter sijoittui toiseksi 60 metrin juoksussa ajalla 6,54. Lontoon olympialaisissa hän juoksi avausosuuden Jamaikan pikaviestijoukkueessa, joka voitti kultaa maailmanennätysajalla 36,84.

Carter saavutti Moskovan MM-kilpailuissa 2013 pronssia 100 metrillä ajalla 9,95 sekä juoksi avausosuuden kultaa voittaneessa Jamaikan joukkueessa 4 × 100 metrin viestissä. Sopotin MM-hallikilpailuissa 2014 hän oli 60 metrillä seitsemäs. Pekingin MM-kilpailuissa 2015 hän juoksi avausosuuden kultaa voittaneessa maansa pikaviestijoukkueessa.

Carter kärähti Pekingin olympialaisten uusintatesteissä piristeisiin lukeutuvasta metyyliheksaaniamiinista ja Jamaikan joukkue menetti olympiakullan.

Henkilökohtaiset ennätykset
---------------------------

Lähde: IAAF
Ulkoradat
* 100 metrin juoksu: 9,78 (2010)
* 200 metrin juoksu: 20,25 (2011)

Sisäradat
* 60 metrin juoksu: 6,49 (2012)

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Nesta Carter Kansainvälinen yleisurheiluliitto.  (englanniksi)
2. ↑
3. ↑  4×100 m viestin tulokset, IAAF, viitattu 3.9.2008
4. ↑  Johnson, Len: Men's 4x100m Relay - 37.04 World record for Jamaica  4.9.2011. IAAF.  Arkistoitu 24.5.2012. Viitattu 7.9.2011. (englanniksi)
5. 1 2  Nesta Carter *tilastopaja.net*. Viitattu 29.3.2016. (englanniksi)[vanhentunut linkki]
6. ↑  Seppä, Petri: Joukkuekaveri kärysi dopingista – Usain Bolt menettää yhden olympiakullan *Ilta-Sanomat*.  25.1.2017. Viitattu 25.1.2017.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* World Athletics
* Tilastopaja 🔒

 |

 |
*Tämä artikkeli kertoo helsinkiläisestä pientaloalueesta, Kaitalahti on myös kylä Ylöjärven kaupungissa entisen Kurun kunnan alueella.*

**Kaitalahti** (ruots. *Hålvik*) on noin 350 asukkaan pientaloalue Laajasalon kaupunginosassa Helsingissä. Alue sijaitsee Kruunu­vuoren­rannan osa-alueella Tullisaarensalmesta kaakkoon. Kaitalahdessa on enimmäkseen omakotitaloja ja jonkin verran myös paritaloja ja rivitaloja, mutta ei kerrostaloja. Julkisia palveluita alueella ei ole. 

Asukkaiden keskitulo on korkea, samaa luokkaa kuin Tammisalossa. Vuonna 2011 15 vuotta täyttäneiden keskitulo oli 54 947 euroa vuodessa.

Ympäristö
---------

Kaitalahden venesatama
Kaitaladen päätie on nimeltään Päätie. Pohjoisesta alueelle johtaa Henrik Borgströmin tie ja etelästä Hopeakaivoksentie. Alueelle liikennöi yksi bussilinja Herttoniemen metroasemalta. 

Kaitalahdessa sijaitsee Kaitalahden puisto, jossa on lampi. Alueella on vehreää maastoa, isoja tontteja ja pieni venesatama. Maasto nousee jyrkästi venesataman molemmilla puolilla. Kaitalahden pohjoispuolella sijaitsee Tullisaareen kuuluva Henrik Borgströmin puisto. Länsipuolella sijaitsee Kruunuvuoren huvila-alue, jonka kallioilta on näkymä Kruunuvuorenselälle ja kantakaupungin itärannalle. Alueella on aikaisemmin sijainnut useita huviloita, mutta viimeinen niistä tuhoutui tulipalosa vuonna 2021.

Alueen eteläpuolella sijaitsi vuoteen 2010 asti Laajasalon öljysatama. Sen paikalle on alettu rakentaa Kruunuvuorenrannan asuinaluetta. Suunnitelman mukaan myös Kaitalahden pientaloaluetta laajennetaan.

Kaivos
------

Kaitalahden alueelta löydettiin vuonna 1787 malmiesiintymä, ja alueelle perustettiin kaivos. Malmi sisälsi 16 grammaa hopeaa tonnia kohti, minkä vuoksi se tunnettiin hopeakaivoksena. Kaivoksesta saatiin myös lyijyhohdetta ja sinkkivälkettä. Esiintymän löytyminen kiinnitti aikoinaan paljon huomiota, mutta se osoittautui niukaksi, ja kaivostoiminta alueella lopetettiin jo kahden vuoden kuluttua. Malmin on todettu sisältäneen myös kuparikiisua, rikkikiisua, kalkkisälpää ja useita muita mineraaleja. Kaivoksesta on nykyisin jäljellä vain veden täyttämät kuopat.

Lähteet
-------

1. ↑   > Pääkaupunkiseutu alueittain > Väestö > Tulot
2. ↑  Koskela, Miika: Kruunuvuorenrannan viimeinen yli satavuotias huvila paloi maan tasalle – sammutustyöt jatkuivat pitkälle yöhön asti *Yle Uutiset*.  7.5.2021. Viitattu 16.9.2021.
3. ↑  Helsingin kaupunkisuunnittelulautakunnan esityslista 23.4.2009 (Arkistoitu – Internet Archive)
4. ↑  Kalastajakylästä kaupunginosaksi – Kruunuvuorenrannan vaiheita 1500-luvulta tähän päivään *Uutta Helsinkiä*.  12.12.2019. Helsingin kaupunki. Viitattu 16.9.2021.
5. ↑  Sigbritt Backman ym.: *Itä-Helsingin vaiheita ja nähtävyyksiä, Minnen och sevärdheter i Östra Helsingfors*, s. 100-101. Itä-Helsingin kulttuuriseura r.y. 2000.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Kaitalahti** Wikimedia Commonsissa
**Shailen Ramdoo** (s. 9. joulukuuta 1966 Lontoo) on Britannian ja Ranskan kansalaisuuden omaava lentopallovalmentaja. Lontoossa syntynyt ja kasvanut Ramdoo on taustaltaan mauritiuksen ranskalainen. Koulutukseltaan hän on arkkitehti. Ramdoon nykyinen kotipaikka on Kalajoki. Ramdoon oma peliuransa päättyi jo 22-vuotiaana. Hän on pelasi Ranskassa toiseksi korkeimmalla sarjatasolla ja edusti maata myös nuorten maajoukkueissa.

Ramdoo on toiminut valmentajana Suomen lisäksi Ranskassa, Mauritiuksella, Italiassa, Islannissa, Ruotsissa, Tšadissa, Indonesiassa ja apuvalmentajan tehtävissä USA:ssa. Suomessa Ramdoo valmensi ensimmäisen kerran LiigaEuran naisten joukkuetta kevään 2009 aikana. Miesten liigassa hän on valmentanut Team Lakkapäätä, Muuramen Lentopalloa sekä Liiga-Särkkiä. Vuonna 2011 hänet valittiin kauden valmentajaksi.

Ramdoo on FIVB:n kansainvälinen lentopallokouluttaja ja hän vetää koulutuksia useissa maissa. Hän on suorittanut useita valmennuskursseja: FIVB Level 3, FFVB / Ranska DEJEPS, USAV / USA CAP3, UK National Sports Coaching Coach.*lähde?*

Saavutukset Suomessa
--------------------

* Suomen Cupin voitto 2010
* Suomen mestaruus 2011
* Suomen mestaruus 2012

Lähteet
-------

* Lentopallokirja 2011–2012[vanhentunut linkki]

### Viitteet

1. ↑  Ramdoo PerPon valmentajaksi  4.6. 2010. Suomen Lentopalloliitto. Viitattu 14.8.2012.
2. 1 2  LiigaEuran uusi valmentaja Shailen Ramdoo onnistui heti avauspelissään  18.1. 2009. Suomen Lentopalloliitto. Viitattu 14.8.2012.
3. ↑  Taitava monikulttuurivalmentaja  1.3. 2012. Metasport.fi. Viitattu 14.8.2012.
4. ↑  Shailen Ramdoo LiigaEuran valmentajaksi  18.1. 2009. Ilta-Sanomat. Viitattu 14.8.2012.
**Outi Hannele Nieminen** (ent. Sané s. 3. huhtikuuta 1971, Jämsänkoski) on suomalainen kanteleensoittaja ja kantelepedagogi. Nieminen oli pitkään naimisissa senegalilaisen muusikon, Ismaila Sanén kanssa. 

Outi Nieminen soitti Senfi-yhtyeessä 1999 - 2019. Aikaisemmin hän soitti vuosina 1998-1999 Piirpauke-yhtyeessä.

Nieminen on opettanut kanteletta yli 30 vuotta. Pääsuunnittelijana ja kouluttajana hän on ollut yhdessä Ismaila Sanén kanssa mm. Opekon monikulttuurisessa musiikinopettajien "Yhteinen sävel 1-3" -koulutuksissa 2004–2006 sekä "Elävä Afrikka" -koulutuksessa 2006. 

Hän on toiminut asiantuntijatehtävissä mm. Suomen musiikkineuvoston Monimuotoinen musiikki –hankkeessa. 

Nieminen on Kanteleliiton hallituksen jäsen vuodesta 2010.

Outi Nieminen ja Ismaila Sané saivat Kalevala Korun Kulttuurisäätiön tunnustuspalkinnon 2005 monikulttuurisen musiikin edistämisestä ja kehittämisestä.

Levytykset
----------

* *2020 Ismaila Sané Saïsba: Ekiinafrik*
* *2011 Sakari Kukko & Humbalax: Paratiisi.* (Rockadillo records)
* *2006 Elävät Työt. Juho Koirasen sävellyksiä ystävien esittämänä* (CD 5KYCD)
* *2002 Ismaila Sané: Ñamandu* (CD AZCD02-18, Azel Producciones, Teneriffa, Espanja)
* *1999 Ismaila Sané: Ñamandu* (CD AZCD99-10, Azel Producciones, Teneriffa, Espanja)
* *1998 Piirpauke: Laula sinäkin* (CD ZENCD 2058, Rockadillo Records)
* *1993 Piirpauke: Terra Nova - Muuttolinnut CD ZENCD2037* (Rockadillo Records)

Ismaila Sané: Ñamandu (2002, AZCD02-18, Outi Nieminen)  

Piirpauke: Laula sinäkin (1998, ZENCD 2058, Outi Nieminen)  

Piirpauke: Terra Nova - Muuttolinnut (1993, Zen Master ZENCD2037, Outi Nieminen)

Lähteet
-------

1. ↑  Maailman musiikin keskuksen sivut
2. ↑  Monimuotoinen musiikki –hankkeen loppuraportti (Musiikkineuvosto)[vanhentunut linkki]
3. ↑  Kanteleliitto
4. ↑  Kalevala Korun Kulttuurisäätiön tunnustuspalkinto 2005 (Arkistoitu – Internet Archive)
**Liisa Taskinen** (s. 1952 Karhula) on suomalainen poliitikko. Hänet valittiin Suomen kommunistisen puolueen (SKP) puheenjohtajaksi kesäkuussa 2022.

Tausta
------

Taskinen syntyi työläisperheeseen Karhulassa. Hän loi työuransa lääkärinä ja erikoistui yleislääketieteeseen sekä gynekologiaan. Taskinen suoritti lääketieteelliset opintonsa seitsemässä vuodessa Leningradissa. Erikoistumisensa hän suoritti työn lomassa Tampereen yliopistollisessa sairaalassa. Taskinen työskenteli enimmäkseen Kymenlaakson keskussairaalassa ja Karhulan terveysasemalla. Hän toimi myös ylilääkärin asemassa. Vuosina 1982–1983 hän työskenteli namibialaisille perustetulla pakolaisleirillä Angolassa.

Taskinen jäi eläkkeelle joulukuussa 2019 työskenneltyään lääkärinä neljänkymmenen vuoden ajan.

Järjestö- ja puoluetoiminta
---------------------------

Taskinen liittyi silloiseen SKP:hen vuonna 1971. Ennen valintaansa SKP:n puheenjohtajaksi hän oli toiminut SKP:n varapuheenjohtajana. Lisäksi hän on johtanut Kotkan Vapaa-ajattelijoita.

Vuoden 2023 eduskuntavaaleissa Taskinen sai 123 ääntä Kaakkois-Suomen vaalipiiristä.

Poliittiset näkemykset
----------------------

Taskinen on vaatinut ilmasto- ja ympäristökriisiin reagoimista suurin päätöksin ja ratkaisuin, joihin hän kokee vallitsevan järjestelmän päättäjät haluttomiksi. Hän ei usko ympäristökriisin ratkaisun mahdollisuuteen markkinatalouden vallitessa. Taskinen on ottanut kantaa Suomen Nato-jäsenyyttä vastaan ja perusterveydenhuollon rahoituksen lisäämisen puolesta.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Veli-Pekka Kelloniemi, Kym­so­ten yli­lää­kä­ri teki 40 vuo­den uran Ankkuri 11.12.2019, viitattu 14.8.2023
2. 1 2  Liisa Taskinen on valittu SKP:n uudeksi puheenjohtajaksi Suomen kommunistinen puolue 13.6.2022, viitattu 14.8.2023
3. 1 2  Pekka Kimpanpää, Lääkärintakki vaihtui poliitikon uraan – Kotkalainen Liisa Taskinen johtaa Suomen kommunistista puoluetta Kymen Sanomat 23.6.2022, viitattu 14.8.2023
4. ↑  Liisa Taskinen Yle, tulospalvelu, viitattu 14.8.2023

Suomen Kommunistisen Puolueen (1996) puheenjohtajat
Taisto Sinisalo |
Jouko Kajanoja |
Esko-Juhani Tennilä |
Yrjö Hakanen |
Juha-Pekka Väisänen |
Liisa Taskinen
**Heikki Jouko Takamäki** (18. maaliskuuta 1947 Kuortane – 21. heinäkuuta 2023 Tampere) oli suomalainen kauppias ja kaupan alan järjestövaikuttaja, joka sai kauppaneuvoksen arvonimen.

Heikki Takamäki syntyi konttorinhoitaja Aaro Takamäen ja Hilja Ahopellon perheeseen. Hän avioitui 1969 kotitalousopettaja Kaija Salmisen kanssa. Takamäki kävi keskikoulun ja opiskeli maanviljelys- ja kauppateknikoksi. Diplomikauppias hänestä tuli 1988. Takamäki oli Keskon Seinäjoen konttorin myyjä 1966–1971 ja neuvoja 1971–1974, Kauhavan Hela-Marketin ja Alahärmän Härmä-Marketin apulaisjohtaja 1974–1979, K-Rauta Takamäen kauppias Alavudella 1979–1994, K-Rauta Rauta-Otra Nekalan toimitusjohtaja Tampereella vuodesta 1994 ja Kesport-Intersport Nekalan kauppias 1995–1999.

Takamäellä oli myös useita luottamustehtäviä. Keskossa hän oli Seinäjoen neuvottelukunnan jäsen 1982–1984, hallintoneuvoston jäsen 1992–1999 ja varapuheenjohtaja 1997–1999, valtuutettu 1994–1998, työvaliokunnan jäsen 1999–2000, hallituksen jäsen vuodesta 2000 ja puheenjohtaja vuodesta 2003. Hän oli myös Suomen Vähittäiskauppiasliiton, vuodesta 1997 K-kauppiasliitto, Seinäjoen piirin johtokunnan jäsen 1980–1982, rautakauppatoimikunnan puheenjohtaja 1980–1982, liiton rautakauppajaoston johtokunnan jäsen vuodesta 1980 ja toinen varapuheenjohtaja 1984–1988 sekä liittohallituksen toinen varapuheenjohtaja 1984–1988, ensimmäinen varapuheenjohtaja 1989–1992 ja puheenjohtaja 1993–2002. Seinäjoen Maila-Jussien johtokuntaan 1975–1984 kuulunut ja Suomen Pesäpalloliiton hopeisen ansiomerkin saanut Takamäki valittiin 2012 Superpesis Oy:n hallituksen puheenjohtajaksi. Kauppaneuvoksen arvonimen Takamäki sai 2004.

Takamäki kuoli aivoverenvuotoon heinäkuussa 2023.

Lähteet
-------

1. ↑  Vainajia. *Viiskunta* 27.7.2023, s. 5.
2. 1 2 3  Hoffman, Kai: Kauppaneuvos Heikki Takamäki (1947–). *Suomen talouselämän vaikuttajat* -verkkojulkaisu (maksullinen). 5.9.2011. Suomalaisen Kirjallisuuden Seura. Viitattu 7.7.2023.
3. ↑  Merkkipäivät. Vähittäiskauppa on kestävyyslaji.  *Etelä-Suomen Sanomat*, 17.3.2007, nro 75, s. 34. Kansalliskirjasto. Viitattu 7.7.2023.
4. ↑  Pesäpallo. Heikki Takamäki Superpesiksen johtoon.  *Etelä-Suomen Sanomat*, 1.4.2012, nro 91, s. 30. Kansalliskirjasto. Viitattu 7.7.2023.

Aiheesta muualla
----------------

* Heikki Takamäen muistokirjoitus Helsingin Sanomissa

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Talousvaikuttajat

 |

 |
**Aapo Heikkilä** (s. 13. huhtikuuta 1994 Haukipudas) on suomalainen jalkapalloilija, joka pelaa laitahyökkääjänä Veikkausliigan AC Oulussa. Heikkilä debytoi Veikkausliigassa kaudella 2016 RoPS:in riveissä. Heikkilä on pelannut myös 113 Ykkösen ottelua AC Oulussa.

Seurajoukkueet
--------------

Aapo Heikkilän pelaajaura aikuisten tasolla alkoi kaudella 2012, kun hän nousi Kakkosessa pelanneen HauPa:n kokoonpanoon. Heikkilä siirtyi kaudeksi 2013 Ykkösessä pelanneeseen AC Ouluun. Heikkilä pelasi kausina 2013–2015 yhteensä 58 Ykkösen ottelua ja teki niissä seitsemän maalia.

Heikkilä siirtyi kaudeksi 2016 Veikkausliigassa pelanneeseen RoPS:iin. Heikkilä debytoi Veikkausliigassa 2. huhtikuuta 2016 ottelussa PK-35 Vantaa–RoPS, ja hän teki ensimmäisen liigamaalinsa heti debyyttiottelussa. Heikkilä pelasi kaudella 2016 yhteensä 19 liigaottelussa ja yhdessä Eurooppa-liigan karsintaottelussa. RoPS oli kaudella 2016 Veikkausliigassa kuudes. Heikkilä loukkaantui vakavasti maaliskuussa 2017, ja hän pelasi kaudella 2017 vain kahdessa viimeisessä liigaottelussa. RoPS oli kaudella 2017 Veikkausliigassa seitsemäs. Heikkilä jatkoi RoPS:in riveissä myös kaudella 2018, ja hän pelasi alkukauden aikana 16 liigaottelua. Liigaotteluita kertyi kausina 2016–2018 yhteensä 37 ja hän teki niissä kaksi maalia.

Heikkilä palasi loppukaudeksi 2018 jälleen Ykkösen AC Ouluun. Hän pelasi loppukauden aikana 12 Ykkösen ottelua. Heikkilä teki sopimuksen AC Oulun kanssa myös kaudesta 2019. Heikkilä pelasi kaudella 2019 yhteensä 21 Ykkösen ottelua, ja kauden jälkeen hän solmi jatkosopimuksen kausista 2020–2021. Heikkilä pelasi kaudella 2020 yhteensä 22 ottelua ja teki yhdeksän maalia, kun AC Oulu voitti Ykkösen ja nousi Veikkausliigaan. Hän oli kaudella 2020 joukkueen paras maalintekijä.

Maajoukkue
----------

Aapo Heikkilä debytoi ikäluokkansa (1994) maajoukkueessa 18-vuotiaana 22. maaliskuuta 2013 Traiskirchenissä pelatussa ottelussa Itävalta–Suomi. Hän pelasi oman ikäluokkansa maajoukkueessa yhden ottelun.

Lähteet
-------

1. ↑  Pikakiitäjä Aapo Heikkilä ja AC Oulu kahden vuoden sopimukseen AC Oulu 26.4.2013.
2. ↑  Aapo Heikkilä AC Oulusta RoPS-paitaan RoPS 23.11.2015.
3. ↑  Aapo Heikkilä palaa AC Ouluun AC Oulu 24.7.2018.
4. ↑  Aapo Heikkilä jatkaa AC Oulussa AC Oulu 20.11.2018.
5. ↑  Lisää Pohjoista Voimaa – Aapo Heikkilälle kahden vuoden jatkosopimus! AC Oulu 15.11.2019.
6. ↑  Jalkapallokirja 2014

Aiheesta muualla
----------------

* Aapo Heikkilä Palloliiton sivuilla
* Aapo Heikkilä Veikkausliigan sivuilla
* Aapo Heikkilä Soccerwayn sivuilla

AC Oulu – Veikkausliiga
1 Pennanen |
3 Koskela |
4 Bonet |
5 Nurmos |
6 Nurmela |
7 Alanko |
8 Malolo |
10 Salanović |
11 Rafinha |
14 Eremenko |
15 Kallinen |
16 Ölander |
17 Jokelainen |
18 Hurme |
21 Heikkilä |
22 Fillion |
23 Saira |
25 Sale |
30 Opara |
44 Breitenmoser |
Valmentaja: Ahola
**Blyth Shipbuilding & Dry Docks Company Limited** oli brittiläinen telakkayhtiö, joka sijaitsi Northumberlandissä Blythissä.

Laivanrakennus alkoi Blythjoen etelärannalla vuonna 1811. Beaumont ja Drummond ostivat telakan 1840-luvulla ja sen lunasti 1863 Hodgson ja Soulsby, jotka valmistivat ja korjasivat pieniä puisia purjealuksia. Vuonna 1880 telakalla valmistuivat ensimmäiset kaksi Venäjän tilaamaa rautarunkoista alusta.

Blyth Shipbuilding and Dry Docks Company Limited kirjattiin 2. maaliskuuta 1883 suljettuna yhtiönä, joka valmisti erilaisia rahtialuksia. Telakan viides alus oli newcastlelaiselle Stephens and Mawsonille ja Daniel Stephensistä tuli telakan toimitusjohtaja ja lopulta hallituksen puheenjohtaja.

Vuonna 1914 Amiraliteetti lunasti valmisteilla olleen rahtialuksen ja muutatti sen laivaston ensimmäiseksi vesilentokoneiden emälaivaksi *HMS Ark Royaliksi*. Sodan aikana yhtiö valmisti kaikkiaan yhdeksän rahtialusta sekä laivastolle kymmenen maihinnousualusta, neljä Flower-luokan sluuppia ja kaksi 24-luokan miinanraivaajaa.

Sotatoimien päätyttyä yhtiö jatkoi rahtialusten valmistamista. Daniel Stephensin kuolema 19. maaliskuuta 1925 ja rahtialusmarkkinoiden romahtaminen aiheuttivat telakan sulkemisen. Marraskuussa 1926 Robert Stanley Dalgleish osti telakan ja muutti sen nimeksi Cowpen Dry Docks and Shipbuilding Companyksi. Myöhemmin telakkaan liitettiin Ritson's Shipbuilding and Engineering Company. Telakka jouduttiin sulkemaan uudelleen vuonna 1930.

Vuoden 1937 aikana telakka avattiin uudelleen alkuperäisellä nimellään. Toisen maailmansodan aikana telakka valmisti viisi River-luokan ja kaksi Bay-luokan fregattia, seitsemän Castle-luokan ja kaksi Flower-luokan korvettia sekä kymmenen Bangor-luokan miinanraivaajaa. Saksalainen rahtialus *Hannover* muutettiin telakalla saattuetukialus *HMS Audacityksi*.

Mollers (Hongkong) limited osti yhtiön vuonna 1947, jolloin siellä oli neljä laituria ja viisi kuivatelakkaa. Turbiinein varustettuja rahtialuksia valmistettiin Mollersin tytäryhtiölle Lancashire Shipping Companylle. Vuonna 1949 valmistettiin yksitoista tankkeria eri yhtiöille. Vuonna 1954 päälaituria pidennettiin 550 jalkaan, jotta telakalla kyettäisiin valmistamaan entistä suurempia tankkereita ja kuivarahtialuksia. Vuonna 1961 telakka valmisti neljä rannikkohöyrylaivaa Stephenson Clarkelle samoin kuin toiset neljä William Cory and Sonsille.

Nousevat kustannukset ja vähentyneet tilaukset aiheuttivat telakalle viisi tappiollista vuotta, joten se suljettiin lopullisesti vuonna 1967. Korjauspajat ja romuttaminen mahdollistivat kuitenkin lukuisten yritysten jatkamisen alueella. Lopulta laiturit purettiin, kun tehtiin tilaa Blythin sataman paperi- ja puutavaravarastoille.

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Blyth Shipbuilding Company
**Otto Pekka Grundström** (s. 31. lokakuuta 1976 Helsinki) on muusikko ja runoilija. Grundström on Nykyaika-yhtyeen laulaja. 

Otto Grundström on Tehosekoitin-yhtyeen laulaja sekä keulahahmo vuodesta 1992 asti. Grundström on sanoittanut useimmat Tehosekoittimen kappaleet ja säveltänyt muutaman.

Grundström lauloi suomalaisen elokuvan *Helmiä ja sikoja* (2003) soundtrackille kaksi kappaletta taiteilijanimellä Raffe Leppänen. Hän esiintyi elokuvassa *Laulava sydän: Agents Is Here* (2000). Hän lauloi eri esittäjien kokoelmalevyllä *Kaikki paitsi Mårtenson on turhaa* (2006). Hän vieraili Pää Kii -punkyhtyeen esikoisalbumilla **Pää kii** (2012) ja Taipuvan Luotisuoran levyllä (2005).

Vuonna 2005 Grundström julkaisi Johnny Knigan kustantaman ja kuvataiteilija Riikka Mäkisen kuvittaman runokokoelman *Tähtiotsa*. Teos on omaelämäkerrallinen romanttinen balladikirja, jossa näkyy Grundströmin perehtyneisyys antiikin kirjallisuuteen. Hän on opiskellut Helsingin yliopistossa latinaa, uskontotiedettä, taidehistoriaa ja avoimessa yliopistossa taidehistoriaa ja arkeologiaa. Vuonna 2008 ilmestyi Grundströmin kirjoittama Marc Bolanista kertova kirja.

Otto Grundström palasi takaisin musiikkiuralle vuonna 2008 perustetun God Given Ass -nimisen punkyhtyeen solistina. Hän on laulanut myös Ihmispesuri-nimisessä yhtyeessä, jonka rumpalina on Hybrid Childrenin laulajana tunnettu Jasse Salonen. Vuonna 2014 Grundström esitti Tehosekoittimen tuotantoa Vantaan viihdeorkesterin säestyksellä.

Grundström varttui Lahdessa. Kiinnostus musiikkiin tuli vanhemmilta, sekä muilta sukulaisilta.

Lähteet
-------

* Jukka Lyytinen: Silmätikusta rock-tähdeksi.  *Seura*, 2005, nro 14. Artikkelin verkkoversio.

### Viitteet

1. ↑  Otto Grundström *elonet.fi*. Kansallinen audiovisuaalinen instituutti. Viitattu 30.3.2018.
2. ↑
3. ↑  Luukkanen, Antti: PÄÄ KII: Pää kii *Soundi*.  11/2012. Viitattu 30.3.2018.
4. ↑  Mattlar, Mikko: Lyriikka toimii livenäkin *Aviisi*.  07/2007. Viitattu 6.5.2018.
5. ↑  Juha Merimaa: Vapaalla jalalla.  *Ylioppilaslehti*, 2005, nro 5. Artikkelin verkkoversio.
6. ↑  Ilpala, Merja: Totuus löytyy saduista ja myyteistä *Turun Sanomat*.  18.2.2005. Viitattu 30.3.2018.
7. ↑  Karhu, Tuomo: Rocktähti otti otsaansa runoilijanleiman *Turun Sanomat*.  2.4.2005. Viitattu 30.3.2018.
8. ↑  Kungas, Milja: Tehosekoitin tulee yhä joskus muusikko Otto Grundströmin uniin: "Lahdessa tapahtui monia nuoruuden ensimmäisiä asioita" *ess.fi*.  18.5.2019. Viitattu 12.8.2019.
9. ↑  Miina Poikolainen: God Given Ass ei ole Oton uusi bändi *fifi.voima.fi*.  03.09.2009.  Arkistoitu 7.9.2009. Viitattu 2.4.2010.
10. ↑  Tehosekoittimen musiikkia viihdeorkesterin säestyksellä *ess.fi*.  12.6.2014. Viitattu 12.8.2019.
11. ↑  Rock-kukko ja runopoika *Ylioppilaslehti*.  17.9.1999. Viitattu 6.5.2018.

Aiheesta muualla
----------------

* Grundströmin ja Jope Ruonansuun koulukiusaamisaiheinen haastattelu

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Taiteenala Muokkaa Wikidatassa | 
* MusicBrainz

 |

 |
**Iltaisin** on Lasse Mårtensonin säveltämä ja Kari Tuomisaaren sanoittama musiikkikappale, joka voitti vuonna 1965 Eurovision laulukilpailun Suomen karsintaan liittyneen sävellyskilpailun. Sitä ei kuitenkaan valittu Suomen edustuskappaleeksi, vaan loppukilpailuun lähetettiin Viktor Klimenkon esittämä *Aurinko laskee länteen*, joka jäi pisteittä. Kappaleen *Iltaisin* esittivät duettona säveltäjä Mårtenson ja Marjatta Leppänen.

Tahtilajiin 12/8 kirjoitetussa laulussa on vain yksi säkeistö, jonka Marjatta Leppänen laulaa ensin flamencotyylisen akustisen kitaran ja bassokitaran säestyksellä. Kertauksessa säestys vaihtuu jazztyyliseksi, pääsoittimena sähköurut, ja saman säkeistön aloittaa Lasse Mårtenson. Säkeistön puolivälistä Leppänen laulaa melodiaa ja Mårtenson toista ääntä. Sanoituksessa laulun kertoja on onnellinen päästessään iltaisin kuulemaan rakastettunsa lauluesitystä.

1980-luvun alussa Mårtenson julkaisi kappaleesta instrumentaaliversion. Vuonna 2010 Varjokuva-yhtye levytti oman lauletun versionsa kappaleesta albumille *Monta polkua*.

Lähteet
-------

1. 1 2  "Iltaisin", *Suuri toivelaulukirja 17*, s. 182–183. F-musiikki, Suuri suomalainen kirjakerho, 2003.
2. ↑  Marjatta Leppänen täyttää 80 vuotta – kipeät muistot puolisosta: "Elämäni suurin tragedia oli hetki, jona Jaakko kuoli lavalle" *Ilta-Sanomat*.  22.7.2017. Viitattu 7.6.2018.
3. ↑  Hakutulos kappaleelle Iltaisin Suomen äänitearkisto ry.  Arkistoitu 12.6.2018. Viitattu 7.6.2018.
4. ↑  Varjokuva – Monta polkua *Discogs*. Viitattu 7.6.2018.