recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Lawrence Alma-Tadema: Laura Alma-Tadema, noin vuodelta 1871.
Laura Alma-Tadema: *Ovensuussa* maalattu vuonna 1898.
**Laura Theresa Alma-Tadema**, syntyjään **Epps** (16. huhtikuuta 1852 – 15. elokuuta 1909) oli englantilainen taidemaalari, joka maalasi kotinäkymiä sekä paljon kuvia naisista ja lapsista. Hänen miehensä Lawrence Alma-Tadema oli myös taidemaalari.

Laura Eppsin lapsuudenkodissa oltiin kiinnostuneita eri taiteista. Hän oli aluksi kiinnostunut musiikista ja halusi säveltäjäksi. Tuleva aviomies Lawrence Alma-Tadema oli jäänyt leskeksi vuonna 1869 ja saman vuoden joulukuussa vieraillessaan ystävänsä luona, hän tapasi Eppsin perheen tyttäret, jotka olivat 19- ja 17-vuotiaita. Laura oli nuorempi ja Lawrence rakastui tähän heti.  

Lawrence Alma-Tadema tarjoutui antamaan Lauralle opetusta piirtämisessä, sillä saisi sen varjolla olla rakkautensa kohteen luona. Rakkaus muuttui molemminpuoliseksi ja kumppanukset ilmoittivat menevänsä naimisiin. Lauran vanhemmat eivät tähän myöntyneet, sillä he pitivät tytärtään liian nuorena perustamaan perheen. Pariskunta solmi avioliiton vuonna 1871 ja Laurasta tuli Lawrencen lasten Laurensen ja Annan äitipuoli. Omia lapsia hän ei saanut. Samaan aikaan hän aloitti omaa uraansa taiteilijana. 

Laura Alma-Tademan ura käynnistyi toden teolla vuonna 1873, jolloin hänellä oli kaksi näyttelyä. Toinen oli Pariisin Salongissa ja toinen Lontoossa Royal Academy of Artsissa. Teoksiinsa hän oli saanut selviä vaikutteita alankomaalaisesta 1600-luvun taiteesta. Teoksilleen hän antoi aviomiehensä tavoin juoksevan numeroinnin. Historiallisten maalaustensa hän halusi kuvaavan tarkasti ja todenmukaisesti niissä kuvattavaa aikaa. Hän sai työnsä esille toisena englantilaisena naistaiteilijana Pariisin maailmannäyttelyyn vuonna 1878.

Vuosi Laura Alma-Tademan kuoleman jälkeen hänelle pidettiin muistonäyttely. Nykyään hänen töitään on esillä melko harvoin ja suurin osa niistä on yksityiskokoelmissa. Leighton House Museum järjesti näyttelyn hänen töistään vuonna 2017.

Lähteet
-------

1. ↑  Facts about Lady Laura Alma-Tadema *askart.com*. Viitattu 7.4.2021. (englanniksi)
2. ↑
3. ↑
4. ↑  Obituary - Lady Alma Tadema *Victorian Art in Britain*.  Tammikuu 2004.  Arkistoitu 17.9.2007. Viitattu 7.4.2021. (englanniksi)
5. 1 2 3

Aiheesta muualla
----------------

* 

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Yhdysvallat
* Puola

 |
|  |
| Taiteenala | 
* South Australia
* Musée d'Orsay
* RKD Artists
* ULAN

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* SNAC
* IdRef

 |

 |
Ksenija Makarova vuonna 2009.
**Ksenija Olegovna Makarova** (ven. Ксения Олеговна Макарова, s. 20. joulukuuta 1992 Pietari, Venäjä) on venäläis-yhdysvaltalainen taitoluistelija, joka kilpailee naisten yksinluistelussa. Hän on taitoluistelun Venäjän mestari vuodelta 2010.

Makarova edusti Venäjää Vancouverin talviolympialaisissa 2010, missä hän sijoittui kymmenenneksi. Vuoden 2010 MM-kisoissa Torinossa hän sijoittui Venäjän edustajana kahdeksanneksi, ja Moskovan MM-kilpailuissa 2011 hän oli seitsemäs.

Makarova syntyi Pietarissa Venäjällä. Hän muutti vanhempiansa kanssa kahdeksanvuotiaana Yhdysvaltoihin. Makarovan valmentajina toimivat tämän vanhemmat, pariluistelussa olympiapronssia voittaneet Larisa Selezneva ja Oleg Makarov. Makarova asuu Newburghissa New Yorkin osavaltiossa. Hän on edustanut Yhdysvaltoja ja Venäjää luistelu-urallaan.

Lähteet
-------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Ksenija Makarova**.
* Ksenia Makarova Biography and Olympic Results (Arkistoitu – Internet Archive) Olympics at Sports-Reference.com (englanniksi)
* ISU: Ksenia Makarova (englanniksi)
**Kopo** (*erdélyi kopó*) eli **transilvanianajokoira** on unkarilainen koirarotu. Se on melko harvinainen, mutta Suomeen tuotiin 1980-1990-lukujen aikana kolme yksilöä ja niitä on viety jonkin verran myös Yhdysvaltoihin.

Ulkomuoto
---------

Kopo on keskikokoinen, lyhytkarvainen ajokoira. Rakenteeltaan se on atleettinen ja virtaviivainen. Sillä on ovaalinmuotoiset tummat silmät ja riippuvat korvat. Häntä on sapelimainen ja joko hieman ylöspäin kaartuva tai riippuva. Sallitut värit ovat musta ruskein merkein ja ruskea tan-merkein. Rodusta on kaksi eri kokomuunnosta, yleisempi pitkäraajainen ja harvinaisempi lyhytraajainen. 

* Ruskea ja black & tanRuskea ja black & tan
* Black & tan ilman valkoisia merkkejäBlack & tan ilman valkoisia merkkejä
* Black & tan pienin valkoisin merkeinBlack & tan pienin valkoisin merkein

Luonne ja käyttäytyminen
------------------------

Rotu on rakastava, tottelevainen, utelias, sopeutuvainen ja älykäs, ja sillä on erittäin hyvä suuntavaisto. Se on perheeseensä kiintyvä ja lempeä, mutta kuitenkin myös suojeleva, minkä vuoksi siitä saa hyvän vahtikoiran. Tarkkavaistoisena se ymmärtää milloin on kyse oikeasta vaarasta ja toimii tilanteen mukaisesti. Pihallinen asunto on kopolle paras ratkaisu, mutta se sopeutuu myös kerrostaloon kunhan sillä on mahdollisuus päästä myös tarpeeksi usein ulos purkamaan energiaansa. Korkean riistavietin vuoksi se tulisi pitää aitaamattomalla alueella aina kytkettynä.

Alkuperä
--------

Kopo romanialaisessa postimerkissä.
Kopo jalostettiin Transilvaniassa aikana jolloin se oli vielä osa Unkaria. Alkujaan se toimi lähinnä kuninkaallisten ja muun aateliston apuna hirven, karhun, suden, villisian ja ilveksen metsästyksessä vuoristo-olosuhteissa. Vuosisatojen aikana se oppi kestämään kotimaansa vaihtelevaa ilmastoa. Suomen ensimmäinen kopo, uros Difali Ekes Jako, tuotiin maahamme vuoden 1981 lopulla. Vuonna 1989 tuotiin nartut Ecs-Laki Ada ja Szt.Anna To-Menti Csöre.

Hoito
-----

Karvapeite pestään vain tarvittaessa ja tarvitsee harjaustakin ainoastaan satunnaisesti. Karvanlähtöaika on kaksi kertaa vuodessa.

Katso myös
----------

* Itävallanajokoira
* Puolanjahtikoira

Lähteet
-------

* Rare Breed
* Rare Breed
* Koiranet

1. ↑  KoiraNet-jalostustietojärjestelmä (Suomen Kennelliitto. Viitattu 4.9.2016)
2. ↑  Transylvanian Hound. American Kennel Club. Haettu 16.8.2021.
3. ↑  Difali Ekes Jako. KoiraNet.
4. ↑  Ecs-Laki Ada. KoiraNet.
5. ↑  Szt.Anna To-Menti Csöre. KoiraNet.

  


|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
| 

| * n
* k
* m
Unkarilaiset koirarodut |
| --- |
|  |
| 
* Komondor
* Kopo (Transilvania Unkarin vallan aikaan)
* Kuvasz
* Mudi
* Puli
* Pumi
* Unkarinvinttikoira
* Unkarinvizsla

 |

 |

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * n
* k
* m
Romanialaiset koirarodut |
| --- |
|  |
| FCI | 
* Bukovinankoira
* Karpaattienkoira
* Kopo (Transilvania ja Unkari)
* Romanianpaimenkoira

 |
|  |
| Muut ACR:n hyväksymät | 
* Musta romanianvuoristokoira

 |
|  |
| Harvinaiset | 
* Romanianpaimenpystykorva

 |

 |
**Die Sektor** on vuonna 2002 Atlantassa, Yhdysvalloissa perustettu darkwave-yhtye.

Historia
--------

Die Sektor sai alkunsa Atlantassa vuonna 2002, kun parhaat kaverukset Scott Denman ja Daniel Gant kokeilivat tehdä elektronista musiikkia eri soittimilla. He tekivät yhdessä useita raitoja ja lähettivät niitä ystävilleen. Tuolloin Auspexiin kuuluneet Alan Smith ja John Gerteisen kuuntelivat heidän demojaan ja vakuuttivat Denmanin ja Gantin siitä, että Die Sektor voisi saada paremman äänen jos he tuottaisivat demonsa Auspexin studiossa.

2. tammikuuta 2004 Denman ja Gant lähtivät Starkeen tekemään uutta musiikkia sen jälkeen, kun he olivat julkaisseet ensimmäisen singlensä "Scraping Flesh". Maraton-tallennuksessa, joka kesti hieman yli 48 tuntia, he tallensivat neljä kappaletta: "Motionless", "Lust Angel", "Scraping Flesh" ja "Electronic Saviour". Smith, Gerteisen ja Denman hoitivat tallentamisen ja miksauksen, kun Gant hoiti sanoitukset ja laulamisen. 

Kuukautta myöhemmin Gant ja Denman palasivat Starkeen toiseen maratoni-tallennukseen. Tällä kertaa he tallensivat kappaleet "Painkiller" ja "Your Deception". Gerteisen ja Smith olivat kiinnostuneita saksalaisesta NoiTekk-levy-yhtiöstä ja kehottivat Denmania ja Gantia lähettämään NoiTekille kopion "Scraping Flesh":stä.

Diskografia
-----------

### Albumit

* *To Be Fed Upon* (2006)
* *Applied Structure in a Void* (2011)
* *The Final Electro Solution* (2012)
* *(-)existence(+)* (2013)
* *From Out Of The Void* (2015)
* *Death My Darling* (2019)

Aiheesta muualla
----------------

* Die Sektor Discogsissa.  (englanniksi)
Taageperan kartanon päärakennus

**Taageperan kartano** (vir. *Taagepera mõis*, saks. *Wagenküll*) on kartano Tõrvan kunnassa Valgamaalla Virossa.

Historia
--------

Tagaperan kylässä oli kartano jo 1500-luvulla. Vuosina 1674-1796 se kuului Stackelbergeille, joiden sukunimestä johtuu kartanon ja kylän nykyinen nimi. Vuosina 1819-1919 kartano kuului von Stryk -suvulle.
Vuonna 1922 sinne perustettiin keuhkoparantola. Neuvostokaudella Taageperassa toimii alkoholistiparantola. Vuodesta 2002 lähtien päärakennuksessa on toiminut hää-, seminaari- ja metsästyshotelli sekä ravintola.

Kartanon päärakennus
--------------------

Riiansaksalaisen Otto Wildaun piirustusten mukainen nykyinen päärakennus eli Taageperan linna rakennettiin vuosina 1907-1912. Vanha päärakennus oli tuhoutunut tulipalossa vuonna 1905. Uusi päärakennus oli aikoinaan varustukseltaan moderni, sillä sinne rakennettiin heti sähkövalaistus, vesi ja viemäröinti. Rakennukseen tuli 97 huonetta, jotka kaikki ovat erilaisia. Wildaun jugend on lähellä suomalaista kansallisromantiikkaa, mikä näkyy mm. runsaana graniitin käyttönä. Korkeahkolle kummulle rakennetussa rakennuksessa on 40-metrinen torni. Sisätilat ovat vain osin säilyneet alkuperäisessä asussaan, esimerkiksi portaat, takat ja valaisimet.

Parantolan rakennus
-------------------

Arkkitehtien Alar Kotlin ja Johannes Fuksin 1930-luvun lopussa suunnittelema, mutta vasta sodan aikana vuonna 1942 valmistunut parantolan funkkistyylinen lisärakennus aiotaan kunnostaa kylpyläksi*lähde?*.

Muut nähtävyydet
----------------

Taageperan kartanon pääportti
Tagaperassa kannattaa kiinnittää huomiota kartanon komeaan aitaan ja portteihin sekä kauniiseen tilanhoitajan taloon ja vesimyllyyn. Kartanon ympärillä on hieno puistoalue, jonne on nyt pystytetty kartanon viimeisen omistajan Hugo von Styrkin patsas.

Lähteet
-------

Mäkeläinen, Tapio: *Tapion matkassa Viljandiin ja Mulgimaalle*. Solnessi, 2014. ISBN 978-9949-9583-4-4.
**Else Sylvia Mattila** (o.s. *Parviainen*; 24. kesäkuuta 1913 Joensuu – 21. kesäkuuta 1980 Nurmijärvi) oli suomalainen filosofian maisteri ja kirjailija.

Else Mattila oli naimisissa vuodesta 1944 maanviljelijä ja Keskustapuolueen kansanedustaja Matti Mattilan kanssa ja he asuivat Nurmijärven Röykässä. Heidän poikansa oli sisustusarkkitehti Martti Juhani Mattila (1950–1980), joka kuoli samana päivänä kuin äitinsä.

Else Mattila toimi vuosina 1964–1967 MTV:ssä esitetyn tv-sarjan *Tuulensuun tuvassa* käsikirjoittajana. Hän kirjoitti myös näytelmiä ja radiokuunnelmia.

Suomennoksia
------------

* Tora Nordström-Bonnier : *Kartanon vuosi*. Otava 1946

Lähteet
-------

* Else Mattila SKS:n kirjailijamatrikkelissa (toimimaton linkki)
* Else Mattila Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
* Yle.fi Muistikuvaputki 20.2.2009 : Tuulentupa eli Tuulensuuntupa
* Elsa ja Martti Mattilan kuolinilmoitus (maksullinen artikkeli) Helsingin Sanomat 12.7.1980, HS Aikakone. Viitattu 21.3.2018.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Kansalliset Muokkaa Wikidatassa | 
* Suomi (KANTO)

 |

 |
**Koporo Pen** on maalaiskunta ja sen keskuskylä Moptin alueen Koron piirissä Malissa. Se sijaitsee Gondo-Sénon tasangolla 35 kilometriä Korosta luoteeseen. Kunnassa on 18 700 asukasta (vuonna 2009).

Koporo Penin kunta rajoittuu koillisessa Koron piirin Madougoun ja Youdioun, kaakossa Koron, lounaassa Koporokendié Nân ja luoteessa Bandiagaran piirin Douroun kuntiin. Seutu kuuluu Sahelin vyöhykkeeseen. Kunnassa ei ole vesistöjä.

Kuntaan kuuluu 16 kylää. Asukkaat ovat etupäässä dogoneja ja fulbeja. Uskonnot ovat islam, kristinusko ja animismi.

Seudun pääelinkeinot ovat maanviljely ja karjanhoito. Tärkeimmät viljelykasvit ovat hirssi, maapähkinä, maapapu, lehmänpapu ja fonio. Kotieläimiä ovat naudat, lampaat, vuohet, siat, aasit ja siipikarja. Lisäksi harjoitetaan käsityöammatteja ja kaupankäyntiä. Koporo Penissä ja Berelissä pidetään viikoittaiset markkinat.

Kunnan liikenneyhteydet ovat heikot. Palveluihin kuuluvat viisi alakoulua, yläkoulu ja terveysasema.

Lähteet
-------

1. ↑  Resultats Provisoires RGPH 2009 (Région de Mopti) *instat.gov.ml*.  Arkistoitu 22.7.2011. Viitattu 23.11.2014. (ranskaksi)
2. ↑  Mali - Cercle de Koro - Région de Mopti: Carte de référence *reliefweb.int*. Viitattu 23.11.2014. (ranskaksi)
3. ↑  Mali - Région de Mopti: Carte de référence *reliefweb.int*. Viitattu 23.11.2014. (ranskaksi)
4. 1 2 3 4  Plan de Securite Alimentaire: Commune Rurale de Koporo-Pen 2007–2011 *fsg.afre.msu.edu*.  Arkistoitu 22.2.2016. Viitattu 23.11.2014. (ranskaksi)
Tanskan postin käyttämä taakkapyörä
Alankomaalainen taakkapyörä
**Taakka-** eli **rahtipyörä** on tukevarakenteinen polkupyörä, joka on tehty muutamien kymmenten kilojen painoisten kuormien kuljettamiseen. Taakkapyöriä käytetään nykyään pääasiassa teollisuudessa tavaran saasteettomaan, hiljaiseen ja turvalliseen liikutteluun tehdashalleissa ja niiden ulkopuolella.*lähde?*

Nykyään tavarankuljetuspyöriä on ryhdytty suunnittelemaan myös lapsiperheiden arkikäyttöön. Etenkin Tanskassa ja Hollannissa useiden lapsien kuljetukseen tarkoitetut perhepyörät ovat yleistyneet. 

Tavarapyöriä on muutamaa perustyyppiä. On kaksi- ja kolmipyöräisiä laatikko- eli lavapyöriä sekä pitkäperäpyöriä, joissa rahti kulkee pidennetyllä tarakalla. 

Taakkapyöriä voi myös lainata.

Katso myös
----------

* Peräpyörä

Lähteet
-------

* The Guardian: Cargo bike makers carry high hopes
* Erilaiset tavarapyörätyypit

### Viitteet

1. ↑
2. ↑

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Taakkapyörä** Wikimedia Commonsissa

* Tavara- ja perhepyöräsivusto Tavarafillari.fi
**Femitex Oy** oli turkulainen vaatetustehdas, joka teki naistenvaatteita Turun vanhassa verkatehtaassa vuodesta 1967 alkaen. Sen perusti 1964 ekonomi Raino Köpsi vaimonsa Railin kanssa heidän ostamansa Oy Hasan Ab:n pohjalle, joka puolestaan oli alun perin 1941 perustettu Hämeenkulman Kutomo ja Neulomo. 1970-luvun keskivaiheilla Femitex oli Kruunu-Pukineen sisaryhtiö.

Naisten takkeja, kävelypukuja ja vapaa-ajan vaatteita tehnyt yritys työllisti 1960-luvun lopussa noin 95 henkeä ja 1970-luvun loppupuolella noin 150 henkeä. Tuotannosta kaksi kolmasosaa meni vientiin, lähinnä muihin Pohjoismaihin ja bilateraalikauppana Neuvostoliittoon.

Femitexin suunnittelijoita ovat olleet muun muassa Sylvia Henttu, Irmeli Jussila, Maritta Lindqvist ja Matti Seppänen.

Femitex Oy teki konkurssin 1990. Sittemmin Femitex on ollut vuonna 2011 lopettaneen Turun Raisa-Tuote Oy:n aputoiminimi, ja Matti Seppänen on jatkanut tuotemerkin suunnittelijana.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Piippa Lappalainen ja Mirja Almay: *Kansakunnan vaatettajat*, s. 25. WSOY, 1996. ISBN 978-9510208649.
2. ↑  Nimitysuutinen.  *Helsingin Sanomat*, 10.2.1974, s. 31. Näköislehden aukeama (tilaajille).
3. ↑  "Turku: Femitex", *Suomen kauppa ja teollisuus kuvina 2*. V-S Kirja, 1969.
4. ↑  Raisa-Tuote Oy Femitex, Cylex. Viitattu 1.6.2014.
5. ↑  Turun Raisa-Tuote Oy (Arkistoitu – Internet Archive), Yritys- ja yhteisötietojärjestelmä. Viitattu 1.6.2014.
Kopijyvän tilat Savelassa
**Kopijyvä** oli digitaalisia painopalveluja tarjonnut yritys, joka oli alku nykyiselle Grano Groupille.

Sen perusti Kauko Sorjonen. Vuonna 2008 yhtiön omistajaksi tuli Panostaja Oyj. Aiemmat omistajat olivat Kauko Sorjosen säätiö 60 prosentilla, yhtiön toimitusjohtaja Heimo Viinanen 25 prosentilla sekä Kauko Sorjonen 15 prosentilla. Yhtiön toimipaikat sijaitsevat Jyväskylän lisäksi Espoossa, Mikkelissä, Kuopiossa, Joensuussa, Kouvolassa,Varkaudessa, Tampereella ja Hämeenlinnassa. Vuonna 2009 yhtiölle valmistuivat uudet 1 800 neliömetrin tilat Jyväskylän Savelaan, jonne sijoittuvat kaikki Jyväskylässä työskentelevät 45 työntekijää. Aiemmat, arkkitehti Olavi Norosen suunnittelemat 1980-luvulla valmistuneet tilat sijaitsivat Viitaniemessä. Kiinteistön omistaa nykyisin Kauko Sorjosen säätiö.

Vuonna 2014 Kopijyvä fuusioitui DMP Digitalin kanssa 450 hengen yritykseksi, jonka nimi oli aluksi Digiprint Finland Group Oy. Siitä on monin yritysostoin kasvanut nykyinen Grano.

Lähteet
-------

1. ↑  Kopijyvän menestystarina Kopijyvä.  Arkistoitu 26.10.2010. Viitattu 25.12.2009.
2. 1 2 3 4 5  Kopijyvä Oy taloustiedot Taloussanomat. Viitattu 5.12.2012. [vanhentunut linkki]
3. ↑  Kopijyvän myynti vankista Sorjosen säätiötä *Keskisuomalainen*.  29.4.2009. Viitattu 25.12.2009. [vanhentunut linkki]
4. ↑  Panostaja panostaa Kopijyvään Yle. Viitattu 25.12.2009. [vanhentunut linkki]
5. ↑  Kopijyvä muuttaa Jyväskylässä  1.4.2009. Yle. Viitattu 25.12.2009. [vanhentunut linkki]
6. ↑  Kauko Sorjosen säätiö *kaukosorjosensaatio.fi*.  Arkistoitu 1.8.2018.
7. ↑  Kopijyvä ja DMP-Digital yhdistyivät - uusi yhtiö työllistää 450 *Markkinointi & Mainonta*.  3.6.2014. Viitattu 6.10.2018.
Elsa Thulin
**Elsa Thulin** o.s. *Sachs* (19. tammikuuta 1887 − 29. maaliskuuta 1960) oli ruotsalainen kirjallisuudenkääntäjä ja järjestöjohtaja.

Thulin valmistui Tukholman Wallinska skolanista 1906, aloitti samana vuonna opiskelun Uppsalan yliopistossa ja valmistui filosofian kandidaatiksi 1908. Hän meni 1910 naimisiin John Thulinin kanssa, ja he saivat kaksi lasta.

Thulin aloitti kääntäjänä 1907 ja jatkoi aina 1950-luvulle asti. Hän on hyvin arvostettu kääntäjä, jonka tyyli ei vanhene ajan mukana, ja joistakin hänen käännöksistään otetaan edelleen uusia painoksia. Hänen yhdessä Aslög Davidsonin kanssa kääntämänsä Trygve Gulbranssenin Bjørndal-trilogia (1933−1935) aiheutti kiistan konservatiivien ja kulttuuriradikaalien välille. Kyse ei ollut käännöksen laadusta vaan vanhoilliset, lähinnä kristilliset, mielipidevaikuttajat halusivat julkaistavan rakentavaa aikalaiskirjallisuutta. Gulbranssenia pidettiin esimerkillisenä juuri vanhoillisissa piireissä, kun taas radikaalit Sven Stolpen johdolla pitivät Gulbranssenin tuotantoa pahimman lajin pekoraalina. Teoksesta tuli kuitenkin suosittu, ja siitä on otettu uusia painoksia vielä 2000-luvulla, jolloin kirjallinen kiista oli jo unohtunut.

Kääntäjäntyönsä ohella Thulin aloitti jo 1920-luvulla kulttuuritoimittajana ja keskustelijana, ja hän kirjoitti muun muassa natsismin vastaisia artikkeleita. Ammatillisesti hän teki työtä kirjallisuudenkääntäjien työehtojen parantamiseksi, vaikka hänen oman perheensä taloudellinen tilanne oli hyvä. Hän johti alan järjestön Svenska Översättarförbundet perustamista ja oli sen ensimmäinen puheenjohtaja. Ruotsin silloisessa kirjailijaliitossa Författareföreningen kääntäjien asiat olivat jääneet sivuun, ja lopulta ei kääntäjiä enää otettu liiton jäseniksi.

Thulinin nimeä kantava kääntäjäpalkinto perustettiin 1960, ja ensimmäisenä se myönnettiin hänelle.

Palkinnot
---------

* 1955 Boklotteriets kääntäjäapuraha
* 1956 Ruotsin akatemian kääntäjäpalkinto
* 1960 Elsa Thulinin kääntäjäpalkinto
* Palmes Académiques
* Kunnialegioonan ritari

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Boel Unnerstad: Elsa Thulin. Litteraturbanken. Viitattu 2.4.2020 (ruotsiksi)
2. ↑  Aslög Davidson. Litteraturbanken. Viitattu 2.4.2020 (ruotsiksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Yhdysvallat
* Ruotsi
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Kalle Pekka Vihma** (s. 7. maaliskuuta 1935 Paltamo) on suomalainen Sveitsissä asuva teologian maisteri, kirkkoherra ja kirjailija.

Vihma pääsi ylioppilaaksi 1954 Lapuan yhteislyseosta ja valmistui teologian kandidaatiksi Helsingin yliopistosta 1958.

Vihma toimi pappina Virroilla, Jyväskylässä, Tampereella ja Helsingissä sekä merimiespappina Rotterdamissa ja Lontoossa. Hän piti myös omaa palstaa Mona Lisa-, Eeva- ja Anna-lehdissä sekä työskenteli 1969–1972 Helsingin SOS-Palvelu/Itsemurhien ehkäisykeskuksessa ja vuonna 1974 Kaliforniassa Los Angelesin Suicide Prevention Centressä.

Vihma oli Nummen kirkkoherrana 1972–1981 ja tämän jälkeen vuosina 1981–1991 Sveitsissä Zürichin luterilaisen seurakunnan kirkkoherrana ja vuodesta 1991 Siblingenin reformoidun seurakunnan kirkkoherrana Schaffhausenin kantonissa. Eläkkeelle jäätyään vuonna 1998 hän on toiminut vielä Sveitsin suomalaisen seurakunnan eläkepappina sekä pappien lomasijaisena Pohjois-Sveitsissä.

Vihman teos *Hyvinä ja pahoina päivinä* käsitteli hänen vaimonsa Pia Vihman (1937–1978) vakavaa sairautta ja kuolemaa. Seuraava kirja *Elämä on matka* oli surutyötä käsitellyt päiväkirja. Kirjassa *Kaiken keskellä ihminen* Vihma muisteli merimiespappina oloaan ja matkojaan ulkomailla ja viimeksi ilmestynyt kirja *Hyvän paimenen sunnuntai* oli puhe- ja saarnakokoelma.

Teoksia
-------

* *Ihmisen arvo: traktaatti nuorukaisille ja nuorille miehille*. Kirkon opintokeskuksen traktaattisarja. Helsinki 1963
* *Hyvinä ja pahoina päivinä : keskustelua ilosta ja surusta, elämästä ja kuolemasta*. Weilin + Göös, Espoo 1978
* *Elämä on matka*. Weilin + Göös, Espoo 1979
* *Kaiken keskellä ihminen*. Weilin + Göös, Espoo 1980
* *Hyvän paimenen sunnuntai*. Weilin + Göös, Espoo 1981

Toimitustöitä
-------------

* *Körö körö kirkkoon: kaskuja papeista ja kirkollisesta elämänpiiristä*; toimittajat Maunu Sinnemäki ja Pekka Vihma. Weilin + Göös, Helsinki 1970, 2. täyd. painos 1979

Lähteet
-------

* Pekka Vihma SKS:n kirjailijamatrikkelissa (toimimaton linkki) (Arkistolinkki)
* Pekka Vihma Elias kirjailijat
* Sukuyhdistys Wichmann-Vihma ry:n tiedotuslehti Wichmanniana n:o 2/1997, Kirkkoherra Pekka Vihma (Arkistoitu – Internet Archive)

### Viitteet

1. 1 2 3 4  Pekka Vihma *Elias-kirjailijat*. Viitattu 03.02.2018.
Hamburger Bahnhof vuonna 2011.
**Hamburger Bahnhof** on Berliinissä sijaitseva entinen rautatieasema, joka toimii nykyisin Nationalgalerien kokoelmien nykytaidetta esittelevänä museona. Museon virallinen nimi on **Hamburger Bahnhof – Museum für Gegenwart** eli "nykyhetken museo". Se sijaitsee Moabitin kaupunginosassa Invalidenstrassen varrella, aivan Berliini–Spandau-kanavan vierellä.

Arkkitehti Friedrich Neuhausin suunnittelema asemarakennus rakennettiin vuosina 1845–1847, ja se toimi Hampuriin johtavan radan pääteasemana. Se on ainoa nykypäiviin säilynyt Berliinin vanhoista pääteasemista. Junaliikenteen kasvun seurauksena asema kävi pian liian ahtaaksi, ja rakennuksen käyttö rautatieasemana lopetettiin jo vuonna 1884. Rakennus oli sen jälkeen 20 vuoden ajan asuin- ja toimistokäytössä, kunnes se muutettiin vuonna 1904 liikenne- ja rakennusmuseoksi. Uudet siipirakennukset valmistuivat vuosina 1909 ja 1916.

Rakennus vaurioitui toisen maailmansodan pommituksissa vuonna 1943. Se jäi sodan jälkeen täpärästi Länsi-Berliinin puolelle aivan Berliinin muurin tuntumaan ja oli siksi 1980-luvulle saakka käyttämättömänä. Rakennus kunnostettiin vuosina 1984–1987 Berliinin kaupungin 750-vuotisjuhlia varten, ja seuraavana vuonna kaupunki luovutti sen Preussin kulttuuriperinnön säätiön haltuun. Kaupungin yhdistymisen jälkeen rakennus muutettiin taidemuseoksi arkkitehti Josef Paul Kleihuesin suunnitelmien mukaan, ja se avattiin marraskuussa 1996.

Museon kokoelmien pääosan muodostaa taiteenkeräilijä Erich Marxin yksityiskokoelma, johon kuuluu paljon tunnettujen nykytaiteilijoiden teoksia. Edustettuina ovat muun muassa Joseph Beuys, Robert Rauschenberg, Anselm Kiefer, Thomas Struth, Rachel Whiteread ja Andreas Gursky. Kokoelmia on 2000-luvulla laajennettu ostojen avulla. Maailman suurin yksityinen nykytaiteen kokoelma Friedrich Christian Flick Collection on ollut vuodesta 2004 lähtien museolla pitkäaikaisessa lainassa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Edelgard Abenstein & Jeannine Fiedler: *Taide & Arkkitehtuuri: Berliini* (suom. Pirkko Roinila), s. 198. Tandem Verlag (h. f. ullmann) 2009. Alkuteos *Kunst & Architektur Berlin*.
2. 1 2 3  Hamburger Bahnhof: Museum für Gegenwart – Berlin (englanniksi) Staatliche Museen zu Berlin (Internet Archive). Viitattu 29.7.2014.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Hamburger Bahnhof** Wikimedia Commonsissa

* Museon kotisivu (saksaksi)
* Hamburger Bahnhof (Arkistoitu – Internet Archive) (saksaksi) Denkmale in Berlin: Denkmaldatenbank
Porrashissi, jonka lava on käännettynä.
Niin sanottu porrasnostin.
**Porrashissi** on portaisiin asennettava laite, jonka avulla liikuntavammaiset voivat nousta ja laskeutua portaita pitkin. Varsinainen porrashissi on lava, johon voidaan ajaa pyörätuolilla, mutta niin sanottu porrasnostin on liikkuva istuin.

Porrashissi liikkuu johdeputken tai -kiskon varassa, ja kisko voidaan asentaa esimerkiksi portaikon seinään tai kaiteisiin. Porrashissi voidaan asentaa portaisiin, joissa portaan leveys on vähintään 1 000–1 300 millimetriä. Portaikon mahdollisen välitasanteen pitää olla myös yhtä leveä, jotta taso mahtuu kääntymään. Paikassa, jossa porrashissiin mennään, pitää olla vapaa tila, jotta pyörätuolia käyttävä henkilö pystyy kääntymään vapaasti. Porrashissin taso on usein kääntyvä, ja se voidaan kääntää käytön jälkeen seinää vasten.

Lähteet
-------

1. ↑  Mäntyniemi, Raili & Kanto-Ronkanen, Anne & Leivo, Harri: Asua. Teoksessa Salminen, Anna-Liisa (toim.): *Apuvälinekirja*, s. 194. Helsinki: Kehitysvammaliitto, 2003. ISBN 951-580-364-0.
2. ↑  Porrashissit Invalidiliitto.  Arkistoitu 21.11.2007. Viitattu 1.9.2013.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **porrashissi** Wikimedia Commonsissa
*Tämä artikkeli kertoo ruotsalaisesta nyrkkeilyn olympiamitalistista. Suomenruotsalaisesta kirjailijasta Erik Ågrenista on eri artikkeli.*

**Erik Ågren** (3. tammikuuta 1916 Stallarholmen – 3. heinäkuuta 1985 Hägersten) oli ruotsalainen kevyen ja välisarjan amatöörinyrkkeilijä, jonka ura ajoittui vuosille 1934–1942. Hän saavutti olympiapronssia ja EM-hopeaa.

Erik Ågren aloitti nyrkkeilyuransa kevyessä sarjassa eli alle 61,2 kg huhtikuussa 1934 tukholmalaisen Narva BK:n riveissä. Ensimmäisen maaottelunsa Ågren nyrkkeili lokakuussa 1935 Ruotsi–Englanti-maaottelussa. Vaikka hän koki maaliskuussa 1936 loppuottelutappion Ruotsin mestaruusturnauksessa, hänet valittiin kesällä Berliinin olympialaisiin. Niissä hän voitti 1. kierroksella Meksikon Lorenzo Delgadon, 2. kierroksella Italian Marino Facchinin ja 3. kierroksella Yhdysvaltain Andrew Scrivanin. Sen jälkeen oli vuorossa välieräottelu Viron Nikolai Stepulovia vastaan, jonka Ågren hävisi. Sen jälkeen Ågren otteli pronssista toista välierissä hävinnyttä eli tanskalaista Poul Kopsia vastaan, jonka hän voitti ja saavutti näin olympiapronssia.

Ågrenin nyrkkeilyura jatkui sen jälkeen vielä samassa sarjassa. Hän sai hyvityksen olympiakisojen välierätappiolleen joulukuussa 1936 voittamalla Stepulovin Tallinnassa. Keväällä 1937 hän saavutti ensimmäisen Ruotsin mestaruutensa ja edusti Ruotsia Milanon EM-kisoissa, jossa koki tappion ennen mitaliotteluita Saksan Herbert Nürnbergille, josta sarjan Euroopan mestari. Vuoden 1938 Ruotsin mestaruuden ja maaotteluiden jälkeen oli edessä vuonna 1939 EM-kisavuosi. Ågren oli noussut sarjaa ylemmäs välisarjaan eli alle 66,7 kg. Hän pääsi kahden voittamansa ottelun jälkeen loppuotteluun, mutta koki tappion Puolan Antoni Kolczynskille. Ågren jatkoi uraansa vielä sen jälkeen, vaikka alkaneen maailmansodan vuoksi kansainvälisiä suurkilpailuja ei järjestetty. Hän saavutti Ruotsin mestaruudet vielä 1940 ja 1941, mutta koki tappion vuoden 1942 kisojen loppuottelussa. Tähän loppuottelutappioon Ågren päättikin uransa.

Ågren saavutti amatöörinyrkkeilyurallaan olympiapronssia, EM-hopeaa, viisi Ruotsin mestaruutta, otteli 15 maaottelussa, joissa saavutti 14 voittoa. Hänet valittiin uransa jälkeen Ruotsin nyrkkeilyn Stora Grabbareihin numerolla 25. Suomalaisista Ågrenin vastustajana oli vain Ahti Lehtinen, jonka Ågren tyrmäsi huhtikuussa 1939 käydyssä maaottelussa.

Ågren kuului veljessarjaan, jossa kolme muutakin veljestä oli tunnettuja nyrkkeilijöitä. Carl muutti Yhdysvaltoihin ja nyrkkeli ammattilaisena. Oscar nyrkkeili samaan aikaan Erikin kanssa ja saavutti kaksi EM-pronssia 1930-luvun lopulla. Nuorin veli Ture saavutti saavutti Ruotsin mestaruuden ja edusti maaotteluissa.

Lähteet
-------

* Christer Franzén: RINGSIDE – Erik Ågren RINGSIDE Databasen.  Arkistoitu 24.9.2016. Viitattu 6.8.2015 (ruotsiksi).
* Erik Ågren – Boxning Svenska Olympiska Kommitté. Viitattu 6.8.2015. (ruotsiksi)

### Viitteet

1. ↑  Erik Ågren Sport Reference.  Arkistoitu 24.10.2012. Viitattu 7.6.2015 (englanniksi).
2. ↑  6.European Championships – Dublin, Ireland – April 18–22 1939 *amateur-boxing.strefa.pl*. Viitattu 7.6.2015. (englanniksi)
Hampurin raatihuone, jossa Bürgerschaft kokoontuu.
Hamburgische Bürgerschaft sisältä.
Parlamentin nykyinen koostumus puolueittain.
**Hamburgische Bürgerschaft** (suomeksi kirjaimellisesti "Hampurin kansalaisuus") on Saksan kaupungin ja osavaltion Hampurin perustuslain mukaan osavaltion yksikamarinen parlamentti. Hamburgische Bürgerschaft kokoontuu Hampurin raatihuoneessa.

Bürgerschaft on muun muassa vastuussa lainsäädännöstä, *Erster Bürgermeisterin* (ensimmäinen pormestari) valitsemisesta ja senaatin (kabinetin) valvonnasta. Hampurin Bürgerschaftin puheenjohtaja on kaupungin ja osavaltion korkein virallinen henkilö. Bürgerschaftin jäsenet valitaan yleisissä, suorissa, vapaisissa, tasavertaisissa ja salaisissa vaaleissa viiden vuoden välein.

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Hamburgische Bürgerschaft**.
* Viralliset sivut (saksaksi)

Saksa Saksan osavaltioparlamentit

* Ala-Saksin maapäivät
* Baden-Württembergin maapäivät
* Baijerin maapäivät
* Berliinin edustajainhuone
* Brandenburgin maapäivät
* Bremische Bürgerschaft
* Hamburgische Bürgerschaft
* Hessenin maapäivät
* Mecklenburg-Etu-Pommerin maapäivät
* Nordrhein-Westfalenin maapäivät
* Rheinland-Pfalzin maapäivät
* Saarlandin maapäivät
* Saksin maapäivät
* Saksi-Anhaltin maapäivät
* Schleswig-Holsteinin maapäivät
* Thüringenin maapäivät


Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Hamburg Parliament
Inge Borkh Menottin *Konsulin* esityksessä vuonna 1951
**Inge Borkh** (alun perin *Ingeborg Simon*; 26. toukokuuta 1921 Mannheim – 26. elokuuta 2018 Stuttgart) oli saksalainen oopperalaulaja, joka oli äänialaltaan sopraano.

Borkh syntyi perheeseen, jonka isä oli juutalainen. Perhe pakeni Natsi-Saksasta vuonna 1935 ja asettui ensin Geneveen, sitten Wieniin. Anschlussin (1938) jälkeen Borkh palasi Sveitsiin, jossa tapasi basso Fritz Ollendorffin. Borkhin äidin puoleisessa suvussa oli paljon laulajia, mutta Borkh itse aloitti koulutuksensa näyttelijänä. Ollendorffin suosituksesta hän kuitenkin keskittyi lauluäänensä kehittämiseen. Borkh opiskeli Milanossa ja teki ensimmäisen esiintymisensä Luzernissa omaksumallaan Inge Borkh -taiteilijanimellä. 1940-luvulla hän asui Sveitsissä ja siirtyi nopeasti kevyemmästä lyyrisestä ohjelmistosta raskaampiin rooleihin. Näihin kuuluivat Senta (*Lentävä hollantilainen*, Wagner), Giacomo Puccinin *Toscan* ja *Turandotin* nimiroolit sekä Leonoran roolit Giuseppe Verdin oopperoissa *Trubaduuri* ja *Kohtalon voima*.

Borkh tuli tunnetuimmaksi Richard Straussin oopperoiden *Elektra* ja *Salome* nimirooleista. Vuonna 1951 hän myös saavutti merkittävän menestyksen Gian Carlo Menottin *Konsulin* Magda Sorelin roolissa Berliinissä vain vuosi teoksen kantaesityksen jälkeen. Vuonna 1958 Borkh teki ensimmäisen esiintymisensä Metropolitan-oopperassa Salomena Dimitri Mitropouloksen johdolla. Lontoon Royal Opera Housessa hän esiintyi ensimmäisen kerran vuonna 1959 jälleen Salomen roolissa. Borkh debytoi myös muun muassa San Franciscossa, mutta hänen uransa pääpaino pysyi Manner-Euroopassa. Metropolitan-oopperassa hän teki vielä esiintymisiä *Valkyyrian* (Wagner), *Nainen vailla varjoa* -oopperan (R. Strauss) ja *Fidelion* (Beethoven) tuotannoissa.

Borkh vetäytyi oopperasta esiinnyttyään vuonna 1973 Palermossa Elektrana. Hän kuitenkin teki vielä esiintymisiä monologioilla ja kabareetaiteilijana. Borkh teki vähän kaupallisia levytyksiä, mutta arvostetuksi on noussut esimerkiksi Mitropouloksen johtama *Elektran* liveäänitys Salzburgin musiikkijuhlilta vuodelta 1957. Borkh julkaisi omaelämäkertateoksen *Ich komm' vom Theater nicht los...* vuonna 1996. Hän oli naimisissa bassobaritoni Alexander Welitschin (k. 1991) kanssa, ja hänellä oli poikapuoli.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Inge Borkh, Opera Diva of Passionate Portrayals, Dies at 97 Zachary Woolfe. The New York Times 28.8.2018, viitattu 30.12.2022


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Henkilöt | 
* BMLO
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* Historical Dictionary of Switzerland
* SNAC
* IdRef
* Theaterlexikon

 |

 |
*Aleksanteri ja Poros*. Charles Le Brunin maalaus vuodelta 1673.
**Poros** (kuoli noin 317 eaa.) oli intialainen kuningas, jonka valtakunta sijaitsi Punjabissa nykyisten Jhelum- ja Chenab-jokien välissä. Poroksen valtakunnan pääkaupunki oli ehkä nykyinen Lahore. Poros on kreikankielinen vastine nimille *Puru* tai *Purshottam*. 

Kun Aleksanteri Suuri hyökkäsi Intiaan vuonna 326 eaa. Poroksen vihollinen ja Taksilan kuningas Omfis antautui Aleksanterille. Pian Aleksanteri vaati, että myös Poros tunnustaisi hänen ylivaltansa. Poros luuli kuitenkin olevansa turvassa, koska monsuunisateet saivat Hydaspeen tulvimaan niin, ettei hän uskonut vihollisen pystyvän ylittämään sitä. Aleksanteri hyökkäsi kuitenkin Porosta vastaan ja kukisti tämän Hydaspesjoen taistelussa. Sen jälkeen Aleksanteri antoi Poroksen pitää oman valtakuntansa ja kielsi sen ryöstämisen. Seudulle Aleksanteri Suuri perusti kaksi kaupunkia: Bukefalan taistelussa kaatuneen ratsunsa Bukefaloksen muistoksi ja Nikaian voittonsa kunniaksi. Aleksanterin välityksellä Omfis ja Poros sopivat entiset riitansa. Aleksanteri myös liitti Poroksen valtakuntaan uusia alueita. Pian taistelun jälkeen eräs Poroksen sukulainen julisti itsensä kuninkaaksi valtakunnan itäosassa. Hän otti myös nimekseen Poros, ja Aleksanteri lähti pian "hyvän" Poroksen kanssa kukistamaan tätä uutta "pahaa" Porosta. 

Paha Poros pakeni Ganges-joen varrella sijaitsevaan Magadha-valtakuntaan. Aleksanteri olisi halunnut vallata Magadhan, mutta hänen sotilaansa eivät kuitenkaan halunneet jatkaa enää pidemmälle, ja hänen oli pakko kääntyä takaisin. Poros sai suuren kunnian olla Aleksanterin suuren valtakunnan itärajan puolustaja. 

Kun Aleksanteri kuoli Babylonissa vuonna 323 eaa. päättivät hänen käskynhaltijansa eli diadokit, että Poros sai jatkaa valtakuntansa hallitsemista Punjabin satraapin Peithonin alaisena. Diadokkisotien yhteydessä Meedian satraappi Peithon yritti kukistaa itäisten maakuntien satraapit, jotka liittoutuivat häntä vastaan. Taksilan joukkojen johtaja Eudamos antoi murhata Poroksen, jotta hän saisi itselleen tämän sotaelefantit. 

Intiassa ja Pakistanissa on myös esitetty teorioita siitä, että Poros itse asiassa kukisti Aleksanterin Hydaspesjoen taistelussa. Tämä selittäisi, miksi Poroksen valtakunta laajeni taistelun jälkeen.

Aiheesta muualla
----------------

* Livius.org: Porus (englanniksi)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* VIAF
	+ 2
	+ 3
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |

 |
**Erkki Mallenius** (12. tammikuuta 1928 Lappeenranta – 2. heinäkuuta 2003 Pori) oli suomalainen nyrkkeilijä ja olympiamitalisti.

Mallenius kilpaili nyrkkeilijänä ensimmäisen kerran vuonna 1945. Seuraavana vuonna hän voitti 62-kiloisten sarjassa Nyrkkeilyliiton nuorten mestaruuden ja hänet palkittiin kisojen parhaana nyrkkeilijänä. Seuraavina vuosina hän lihoi jopa 70-kiloiseksi ja saavutti uransa ainoan SM-mitalin vuonna 1950 sijoittuessaan välisarjassa (alle 67 kg) kolmanneksi Klaus Tiljanderin ja Mauno Laineen jälkeen, mutta vuodeksi 1952 hän laihdutti päävalmentaja Jukka Laaksosen kehotuksesta ja pääsi Helsingin olympialaisiin Suomen edustajaksi uuteen 63,5-kiloisten sarjaan.

Helsingin olympialaisissa Mallenius voitti ensimmäisessä ottelussaan Burman Stanley Majidin kolmannessa erässä teknillisellä tyrmäyksellä, vaikka hän ensimmäisessä erässä loukkasi pahasti vasemman kätensä ja kävi lattiassakin. Se oli kaikkien aikojen ensimmäinen suomalaisnyrkkeilijän olympialaisissa teknillisellä tyrmäyksellä saavuttama voitto. Toisessa ottelussaan Belgian Jean Paternottea vastaan Mallenius nyrkkeili vasen peukalo puudutettuna ja voitti pistein 2–1 (eräluvut 60–56, 60–57, 58–59). Välieräotteluun Neuvostoliiton Viktor Mednovia vastaan lääkäri ei enää päästänyt Malleniusta, joten hän sijoittui kolmanneksi ja sai palkintojenjaossa kunniakirjan. Vasta vuonna 1970 hänelle ja muille kolmanneksi sijoittuneille nyrkkeilijöille jaettiin pronssimitalit Messuhallissa järjestetyssä tilaisuudessa.

Olympialaisten jälkeen Malleniuksen peukalovamma todettiin luultua pahemmaksi: nivelkuppi oli hajonnut. Hänen nyrkkeilyuransa päättyi siihen. Muutamien vuosien ajan hän toimi vielä nyrkkeilyvalmentajana ja vuosina 1950–1954 seuransa Lappeenrannan Nyrkkeilijäin johtokunnassa. Hän valmistui Lappeenrannassa rakennusmestariksi ja muutti pysyvästi asumaan Harjavaltaan. Valmentajauransa päätteeksi hän toimi SVUL:n Satakunnan piirin valmentajana vuosina 1958–1960.

Saavutuksia
-----------

* Olympiapronssia Helsinki 1952 (nyrkkeily, sarja 63,5 kg/kevyt välisarja)
* SM-pronssia 1950
* Nyrkkeilyliiton mestaruus 1949 ja 1950

Lähteet
-------

* Rinne, Pekka (toim.): *Kultaa, kunniaa, kyyneleitä, III osa*, s. 393–396. Pohjanlahden Kustannus Oy, 1980. ISBN 951-95416-5-9.
* Siukonen, Markku: *Urheilukunniamme puolustajat – Suomen olympiaedustajat 1906–2000*, s. 194. Graface Jyväskylä, 2001. ISBN 951-98673-1-7.

### Viitteet

1. ↑  Vesa-Matti Peltola: Yhtä ja toista Urheilukunniamme puolustajista, osa 5.  *Urheilutietäjän joulu*, 2003, s. 28.
**Iris Fontbona** (s. 1943) on chileläinen yritysjohtaja, kaivos- ja panimomiljardööri. Hän on chileläisen liikemiehen Andrónico Luksićin (1926–2005) leski (2. vaimo). Suuri osa Luksicin perustaman Luksić-yritysryhmän varallisuudesta siirtyi tämän jälkeen Fontbonan ja hänen lapsiensa hallintaan. Yhdysvaltalainen talousjulkaisu Forbes arvioi maaliskuussa 2018 Fontbonan ja hänen perheensä omistusten arvoksi 16,3 miljardia dollaria.

Fontbonan perhe hallitsee muun muassa kaivosjätti Antofagasta Plc:ta. Monialapörssiyritys Quiñencon kautta he hallitsevat muun muassa liikepankki Banco de Chileä, pakkauksia ja metalliprofiileja valmistavaa Madecoa, juoma- ja elintarvikevalmistaja CCU:ta (Compañía de las Cervecerías Unidas) ja Etelä-Amerikan suurimpiin lukeutuvaa CSAV-varustamoa (Compañía Sudamericana de Vapores). Vaikka suurin osa omistuksista liittyy liiketoimintaan Etelä-Amerikassa, perheen omistuksiin kuuluu myös lomakiinteistöjä Kroatiassa.

Fontbona on leski. Hänellä on kolme lasta. Heistä Jean-Paul Luksić johtaa Antofagastaa hallituksen puheenjohtajana ja Paola sekä María Gabriela ovat isänsä mukaan nimetyn hyväntekeväisyyssäätiön johdossa. Edesmenneellä miehellä oli lisäksi kaksi poikaa ensimmäisestä avioliitostaan. Heistä Andronico Luksić Craig toimii Luksic-ryhmän rahoitussektorilla. Hänen veljensä Guillermo menehtyi vuonna 2013.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  59. Iris Fontbona $17.3B (Bloomberg Billionaires Index)  11.4.2018. bloomberg.com. Viitattu 11.4.2018. (englanniksi)
2. 1 2 3  Jonathan Kandell: Andrónico Luksic, 78, Magnate in Chile, Dies  29.8.2005. The New York Times, nytimes.com. Viitattu 11.4.2018. (englanniksi)
3. ↑  The World's Billionaires List (Maailman (dollari)miljardöörit, naiset. Kustakin listan nimestä saa lisätietoa nimeä klikkaamalla)  6.3.2018. Forbes, forbes.com. Viitattu 11.4.2018. (englanniksi)
4. 1 2  80. Iris Fontbona & family (Maailman dollarimiljardöörien 80. sija)  6.3.2018. Forbes, forbes.com. Viitattu 11.4.2018. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Fundaciones familia Luksić (espanjaksi) (fundacionesfamilialuksic.cl)

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Iris Fontbona
PihapeliPorraspeli
Porraspeli on heittopeli, jossa heitetään bolan kaltaisia narupalloja tikasmaiseen porraspeliin roikkumaan tavoitellen ennaltasovittua pistemäärää (virallisissa säännöissä 21). Tyypillinen pelaajamäärä on 2-4 pelaajaa tai joukkuetta.

### Säännöt

Pelin tarkoitus on kerätä tasan 21 pistettä heittämällä narupalloja porraspeliin niin, että ne jäävät roikkumaan portaisiin eli tankoihin. Pelin voittaa pelaaja tai joukkue, joka ensimmäiseksi saavuttaa tasan 21 pistettä pistelaskun päätteeksi.

Virallinen heittomatka on 4,5 metriä. Ylin porras on arvoltaan kolme pistettä, keskimmäinen porras kaksi pistettä ja alimmainen porras yhden pisteen. Kaikki kolme narupalloa ylimpään portaaseen saanut joukkue saa lisäksi bonuspisteen. Yhden kierroksen maksimipistemäärä on 10. Pisteet lasketaan vasta, kun kaikki pelaajat/joukkueet ovat heittäneet omat narupallonsa porraspeliin ja vain vaakatankoihin riippumaan jääneistä narupalloista saa pisteitä.

Pelin ensimmäisen kierroksen aloittaja on yhdellä heitolla parhaan pisteen saanut pelaaja/joukkue. Seuraavan kierroksen aloittaa aina edellisellä kierroksella eniten kerännyt pelaaja/joukkue. Toisena heittää seuraavaksi eniten pisteitä kerännyt pelaaja/joukkue.

Ensimmäinen pelaaja/joukkue heittää kolme narupalloa yksitellen peliä kohti yrittäen saada ne roikkumaan portaista. Heittotyyli on vapaa.

Toinen pelaaja/joukkue jatkaa heittäen omat narupallonsa peliä kohti. Pelaaja/joukkue voi omien pisteiden keräämisen lisäksi yrittää vähentää ensimmäisen heittäjän pisteitä tiputtamalla kyseisen joukkueen narupalloja pelistä.

(Kolmen pelaajan/joukkueen versiossa kolmas jatkaa toisen jälkeen samalla idealla)

Kun kaikki ovat heittäneet, lasketaan pisteet riippumaan jääneistä narupalloista ja merkitään ne ylös. Seuraavan kierroksen aloittaa eniten kierroksella pisteitä kerännyt pelaaja/joukkue, jonka jälkeen jatkaa toiseksi eniten pisteitä saanut.

Peliä jatketaan, kunnes joku pelaajista voittaa saamalla tasan 21 pistettä pistelaskun päätteeksi. Jos pelaaja/joukkue heittää yli 21 pistettä, he tippuvat edellisen kierroksen päättyessä olleeseen pistelukuun.

### Historia

Porraspeli syntyi vuonna 2016 yrittäjien Joni Kauppinen ja Risto Hirvonen toimesta ja mallisuojattiin Suomeen samana vuonna. Kaupalliset versiot valmistetaan Suomessa, tarkemmin Lappeenrannassa ja Kerimäellä. Narupalloina toimivat kierrätetyt golfpallot eli golfharrastajien tuntemana järvipallot.

Lähteet
-------

1. ↑  Pelin säännöt *pihapelit.com*. Viitattu 16.2.2019.
2. ↑  Silvennoinen, Jussi: Kesän pihahitti tulee Kerimäeltä.  *Puruvesi*, Kesäkuu 2016, kesäjulkaisu.
**Erkki Luikko** (28. kesäkuuta 1905 Kitee – 13. helmikuuta 1968) oli suomalainen metsänhoitaja, virkamies ja yritysjohtaja, joka sai metsäneuvoksen arvonimen.

Henkilöhistoria
---------------

Luikon vanhemmat olivat agronomi Edward Lorenzo Aristides Luikko, aiemmin Swan, ja Anna Sofia Brander, maanviljelysneuvos ja valtiopäivämies Aksel Emil Branderin tytär. Hänen puolisonsa 1931–1960 oli Martta Kokkonen ja vuodesta 1961 Eeva Fogelberg. Luikko tuli ylioppilaaksi Joensuun lyseosta 1924 ja valmistui metsänhoitajaksi Helsingin yliopistosta 1929. Hän oli Metsähallituksen ylimääräinen metsänhoitaja Iisalmen itäisellä hoitoalueella 1929 ja 1930–1933, Lieksan hoitoalueella 1929 ja Savonlinnan hoitoalueella 1933–1935 ja apulaismetsänhoitaja 1935–1936. G. A. Serlachius Oy:n piirimetsänhoitaja Jyväskylässä Luikko oli vuodesta 1936 ja metsäpäällikkö Mäntässä 1943–1965. Hän oli Mäntän kauppalanvaltuuston jäsen 1946–1955 ja hänellä oli myös useita metsäalan ja muita luottamus- ja asiantuntijatehtäviä. Metsäneuvoksen arvonimen Luikko sai 1955.

Julkaisuja
----------

* *G. A. S:n laulukirja yhteisten tilaisuuksien ratoksi*, 1948 (toim. muiden kanssa)

Lähteet
-------

1. 1 2  Möttönen, Tuomas: Metsäneuvos Erkki Luikko (1905–1968). *Suomen talouselämän vaikuttajat* -verkkojulkaisu (maksullinen). 18.12.2013. Suomalaisen Kirjallisuuden Seura. Viitattu 9.3.2023.
2. ↑  Dödsfall.  *Hufvudstadsbladet*, 19.12.1968, nro 343, s. 11. Kansalliskirjasto. Viitattu 9.3.2023.
3. ↑   50-vuotiaita. *Helsingin Sanomat*, 28.6.1955, s. 6.

Aiheesta muualla
----------------

* Tuomas Möttönen: Erkki Luikko *Biografiasampo*.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Talousvaikuttajat

 |

 |
**Samsung Galaxy A71 5G** on Samsungin 19. kesäkuuta 2020 julkaisema älypuhelin, jossa on esiasennettuna Android 10 Samsungin One UI-käyttöliittymällä.

Tekniset tiedot
---------------

### Muotoilu

Samsung Galaxy A71 5G -älypuhelimessa on 6,7-tuumainen näyttö FullHD 20:9 -resoluutiolla.

### Fyysiset osat

Laitteesta löytyy 2,2 gigahertsin kahdeksanydinprosessori. Laitteessa on 6 gigatavua keskusmuistia ja 128 gigatavua sisäistä muistia. Puhelimen muisti on laajennettavissa enintään 512 gigatavun microSD-kortilla.

#### Kamerat ja multimedia

Laitteessa on neljä takakameraa. Pääkameran tarkkuus on 64 megapikseliä, toisen kameran 12 megapikseliä (ultralaajakulmakamera), kolmannen kameran 5 megapikseliä (makrokamera) ja neljännen kameran 5 megapikseliä (syvyystietokamera). Etukameran tarkkuus on 32 megapikseliä.

Videokuvaus voidaan tehdä 2160p (4K) -resoluutiolla 30fps, 1080p (Full HD) -resoluutiolla 240fps sekä 720p (HD) -resoluutiolla 960fps (hidastettu videokuva).

### Ohjelmisto

Julkaisuhetkellä laitteessa oli esiasennettuna Android 10 Samsungin One UI-käyttöliittymällä.

Lähteet
-------

* PhoneArena: Samsung Galaxy A71 5G
**Erkki Luhtala** (1929–2011) oli kurikkalainen taidemaalari. Luhtala tunnetaan parhaiten hänen luontoaiheisista öljyvärimaalauksistaan. Lisäksi hänen tuotantoonsa kuuluu abstrakteja öljyväri- ja pastellitöitä.

Luhtala syntyi ja vietti lapsuutensa Kurikassa Etelä-Pohjanmaalla. Hän voitti jo nuorena kansallisen teini-ikäisten kuvataidekilpailun. Hän sai henkilökohtaista opetusta taidemaalari Matti Taskiselta sekä opiskeli Helsingin yliopiston piirustuslaitoksella, jossa samalla kurssilla oli mm. Reidar Särestöniemi. Hän opiskeli myös Helsingin kauppakorkeakoulussa ekonomiksi. Työuransa alkuvaiheet Luhtala työskenteli perheyrityksessä Kurikan Panttilassa. Vuodesta 1975 eteenpäin hän toimi täysipäiväisenä taidemaalarina, ja maalasi lähes elämänsä loppuun saakka ateljeessaan Kurikassa.

Toistuvia teemoja Luhtalalla ovat merelliset maisemat, satamat puuveneineen sekä Lapin tunturit ja kosket. Hänen taiteensa on sekoitus kolorismia ja ekspressiivistä pointillismia. Luhtala hyödynsi töissään impastoa jättämällä palettiveitsen jäljen näkyville. Useiden öljyvärikerrosten ansiosta Luhtalan töiden painoarvo sekä näkyy että tuntuu.

Näyttelyjä
----------

* 1950-luvulla Pohjalaisen taiteilijaliiton yhteisnäyttely Helsingin taidehallissa
* 1976 Strindberg yhteisnäyttely Pentti Uusikylän kanssa
* 1978 Rauman taidemuseo
* 1992 Galleri Vision, Tukholma
* 2016 Önningebymuseet, Ahvenanmaa

Lähteet
-------

1. ↑  Erkki Luhtala *youtube.com*.

Aiheesta muualla
----------------

* Teoskuva Hagelstam
* Erkki Luhtala Kansallisgallerian kokoelmissa