recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Bakwet** ovat bakwen kieltä puhuva kru-kansa Norsunluurannikon lounaisosassa Sassandrajoen länsipuolella sekä Liberian kaakkoisosassa. Heitä on lähisukukansoineen noin 900 000 henkeä.

Bakwejen elinkeinoja ovat maanviljely, metsästys, keräily, käsityöammatit ja rannikolla kalastus. Tärkeimmät viljelykasvit ovat hirssi, maniokki, durra ja jamssi. Monet bakwet työskentelevät öljypalmu-, sokeriruoko-, riisi- ja kautsuviljelimillä tai merimiehinä ja satamatyöläisinä. Perinteinen asumus on pyöreä savimaja kartiomaisine heinä- tai olkikattoineen. Eurooppalainen vaatetus on korvannut perinteisen lannevaatteen. Ruokavalion perustan muodostavat kala ja kasvikset.

Perinteinen yhteiskunta perustuu sukulaitokseen, suurperheiden muodostamiin kyläyhteisöihin ja miesten salaseuroihin. Sukulaisuus on patrilineaarinen ja avioliitto virilokaalinen. Polygynia, sororaatti, leviraatti ja ostoavioliitto ovat yleisiä.

Suurin osa bakweista harjoittaa perinteistä uskontoa, johon kuuluu esi-isien ja luonnonvoimien palvontaa, taikaesineitä ja noituutta. Osa on protestantteja, katolisia tai afrikkalaisten kirkkokuntien ja lahkojen kannattajia.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  *Narody i religii mira: Entsiklopedija*, s. 73. Moskva: Bolšaja Rossijskaja entsiklopedija, 1999. ISBN 5-85270-155-6.
**Moisio** (myös **Moisionkylä**) on kylä Punkalaitumen kunnan pohjoisosassa Pirkanmaan maakunnassa noin yhdeksän kilometriä Punkalaitumen kirkonkylästä koilliseen. Kylä sijaitsee varsin lähellä Oriniemeä ja se usein luetaankin Oriniemen kulmakunnaksi eikä omaksi kyläkseen.

Maantiede
---------

Moisionkylän alue muodostaa itä-länsisuunnassa pitkänomaisen kapean alueen, joka rajoittuu pohjoisessa Liitsolaan, koillisessa ja idässä Halkivahaan sekä etelässä ja lännessä Oriniemeen. Liitsolan vastainen kylän pohjoisraja seurailee Punkalaitumenjoen uomaa, tosin yhdessä kohtaa Moisionkylä ulottuu myös joen pohjoispuolelle. Tämä on seurausta moisiolaisten Liitsolan alueella 1700-luvulla suorittamasta *niittyvaltauksesta**selvennä*. 

Moisionkylän länsiosa on pääasiassa peltoaukeaa ja itäosa puolestaan metsää. Aivan kylän länsipäässä on *Nenänmaa*-niminen maankohouma. Moisionkylän vanhimmat talot ja niin sanottu kyläkeskus sijaitsevat pienellä peltojen ympäröimällä mäellä kylän länsiosassa.

Historia
--------

Moisio oli aluksi Orinimen kylään kuulunut siirtokylä. Moisio on siis, kuten Oriniemikin, osa historiallista Hämeen maakuntaa. Moisionkylään syntyi 1500-luvulla kaksi taloa, *Moisio I* ja *Moisio II*, jotka mainitaan ensi kerran vuonna 1507. Vuonna 1607 Moisio I liitettiin Moisio II*selvennä* ja niinpä kylä oli tämän jälkeen yksitaloinen. Sitten vuonna 1753 Moision talo on jaettu kahdeksi taloksi, joiden nimiksi tulivat *Moisio* ja *Tuulensuu*. Vuonna 1761 on tästä jaosta piirretty myös kartta. Tuulensuun talo puolestaan jaettiin vuonna 1813, jolloin kylään syntyi kolmas talo *Jaakkola*. Moision taloilla oli myös 1700-luvulla tehtyjä niittyvaltauksia Halkivahan kylän alueella Halkivahanjoen ja sen sivujoen Isonsuonojan varsilla. Vaikka Moisiota pidettiin omana kylänään jo 1500-luvulta lähtien, on se virallisesti erotettu Oriniemestä vasta 1870. Isojako Moisiossa suoritettiin 1890-luvulla. 

Moision ja Liitsolan rajalla Punkalaitumenjoen Myllykoskessa on ollut myllyjä 1500-luvulta lähtien. Myllykosken mylly on ollut Moision ja Liitsolan kylien yhteinen. Myllyn toiminta loppui 1920-luvulla, jolloin Punkalaitumenjokea perattiin ja koski menetti merkityksensä. 

Moisionkylässä ei ole ollut omaa koulua, vaan koulua on käyty läheisessä Oriniemen koulussa, joka nykyisin tunnetaan nimellä Pohjoisseudun koulu. Tosin Oriniemen koulu aloitti toimintansa vuonna 1890 Moision Jaakkolan talolta vuokratuissa tiloissa. Kylän itäosasta on käyty myös Halkivahan koulussa.

Lähteet
-------

* Suonto, Unto & Schröder, Kaj, 2002. Jokivartta Oriniemestä Halkivahaan – entisajan elämä ja kulttuuri. Tampere. ISBN 9789529144860

Punkalaitumen kylät

* Hakuni
* Halkivaha
* Hankuri
* Haviokoski
* Jalasjoki
* Kannisto
* Kanteenmaa
* Kivisenoja
* Kokkola
* Koskioinen
* Kostila
* Kouvola
* Liitsola
* Moisio
* Mäenpää
* Oriniemi
* Parrila
* Pärnänmaa
* Sarkkila
* Talala
* Teikarla
* Vanttila
**Plus** oli suomalainen kolmimastoinen rautarunkoinen parkki, joka sai myrskyssä pohjakosketuksen ja upposi Maarianhaminan edustalla Hertronklubbin ja Korsön saaren välissä 14. joulukuuta 1933. Onnettomuudessa menehtyi 12 laivan 16 hengen miehistöstä.

Plus oli ilman lastia matkalla Lontoosta kohti Maarianhaminaa, ja se oli tarkoitus asettaa siellä talviteloille. Alus oli palannut ennätyspitkältä matkalta Intian valtamereltä. Kovan lumimyrskyn vallitessa alus pyysi luotsia Kobba Klintarnan luotsiasemalta. Kun luotsia ei alkanut kuulua paikalle, aluksen päällikkö Karl Emanuel Eriksson päätti jatkaa matkaa ilman luotsia. Varotoimena laivan pelastusveneet laitettiin kuntoon ja laivan perässä poltettiin merkkitulta. Myrsky teki kuitenkin laivan kulun pian mahdottomaksi, ja lopulta päätettiin, että alus saa ajelehtia kohti Korsölandetia ja että miehistö siirtyy siellä rantaan. Alus sai kuitenkin tätä ennen pohjakosketuksen ja kaatui kyljelleen, jolloin osa sen takilaa rikkontui ja kannella olleet irtaimet esineet pelastusveneet mukaan lukien putosivat mereen. Uppoavasta aluksesta mereen joutuneista miehistön jäsenistä 12, päällikkö mukaan lukien, joko uupui matkalla tai kolhiintui kuoliaaksi rantakallioita vasten ja vain neljän onnistui selvitä hengissä rannalle.

*Plus*-parkin hylky makaa nykyisin kyljellään 17–36 metrin syvyydessä Korsön johtoloiston luona. Hertonklubbin luodolla on muistolaatta onnettomuudessa hukkuneille miehistön jäsenille. Onnettomuus vaikutti ratkaisevasti päätökseen rakentaa pohjamajakka Marhällaniin.

*Plus* rakennettiin alun perin vuonna 1885 Saksassa Hampurissa Blohm+Wossin telakalla Laeisz-varustamon käyttöön. Sen vetoisuus oli 1 117 nrt (1251 brt), pituus 71 metriä, leveys 10,8 metriä ja syväys 6,22 metriä, ja se liikkui pelkästään purjeiden avulla ilman apukonetta. Aluksen osti Norjasta vuonna 1925 ahvenanmaalainen laivanvarustaja Hugo Lundqvist, ja sitä käytettiin salpietarin, puutavaran ja guanon kuljetuksiin.

Lähteet
-------

* Hylyt.net: Parkkilaiva Plus
* Jukka Mikkola: Suurten purjelaivojen bibliografia: Parkkilaiva Plusin tiedot (Web archive-linkki)
**ʾAḥmad ibn Yaḥyā ibn Jabir al-Balādhurī** (arab. أحمد بن يحيى بن جابر البلاذري) oli vuosina 820–892 elänyt arabi- tai persialaistaustainen historioitsija. Hän vaikutti abbasidikalifaatin pääkaupungissa Bagdadissa ja oleskeli myös kalifien hovissa. Baladhuri tunnetaan parhaiten teoksestaan *Valloitukset*, joka kertoo muslimivalloituksista Muhammedin ajoista alkaen.

Teokset
-------

Baladhurin tärkein nykyaikaan säilynyt teos on muslimien valloitussodista kertova *Futūḥ al-buldān* ("Kirja valloituksista). Se kertoo profeetta Muhammedin ajoista alkavista valloituksista lännessä Egyptiin, Pohjois-Afrikkaan ja Espanjaan ja idässä Irakiin, Iraniin ja Sindhiin. Teos perustuu sekä suulliseen perimätietoon että varhaisempiin elämäkertoihin ja kampanjakuvauksiin. Teosta on myöhemmin paljon lainattu ja se on käännetty myös englanniksi. Toinen säilynyt teos on *Ansāb al-ashrāf* ("Ylhäisten sukuperä") sisältää aristokratiaan kuuluneiden sukuselvityksiä Muhammedista umaijadeihin ja abbasidikalifeihin.

Katso myös
----------

* Islamilainen historiankirjoitus

Lähteet
-------

* Al-Balādhurī: *The Origins of the Islamic State: Translation with Annotations Geographic and Historic Notes of the Kitāb Futūḥ al-Buldān of al-Imâm abu-l'Abbâs Aḥmad ibn-Jâbir al-Balâdhuri. Vol. 1. Translated by Philip Khuri Hitti*. Columbia University Press, 2016. Teoksen verkkoversio.
* Al-Baladhuri: *The Origins Of The Islamic State. Vol. 2. Translated by Francis Clark Murgotten*. Columbia University Press, 1924. Teoksen verkkoversio.

### Viitteet

1. ↑  al-Baladhuri 1916, 1924
2. ↑  al-Balādhurī *Encyclopaedia Britannica*.
**Jørgen Rostrup** (s. 5. marraskuuta 1978) on norjalainen suunnistaja ja maailmanmestari. Hän toimi Norjan suunnistusmaajoukkueen päävalmentajana vuosina 2017–2020.

Rostrup on edustanut muun muassa Turun Suunnistajia, Bækkelagets SK:ta ja Kristiansand OK:ta.

Nuorten maailmanmestaruuskisoista Rostrup voitti 1997 ja 1998 pikamatkan kultaa sekä 1998 normaalimatkan pronssia. Ensimmäisen aikuisten MM-kultansa hän voitti Invernessissä 1999 pikamatkalta. Tampereen MM-kisoissa 2001 Rostrup voitti normaalimatkalta kultaa ja pikamatkalta pronssia. MM-viestikultaa hän voitti Västeråsissa 2004 ja Aichissa 2005.

Rostrup toimi Norjan suunnistusmaajoukkueen päävalmentajana marraskuusta 2017 lokakuuhun 2020.

Rostrup on voittanut Jukolan viestin vuonna 1999 Bækkelagets SK:n joukkueessa ja 2001 Turun Suunnistajien joukkueessa.

Lähteet
-------

* Jørgen Rostrup Runners World of O -tietokannassa

### Viitteet

1. 1 2  Slutter etter åtte år i Start - skal bli landslagssjef i en helt annen idrett *aftenposten.no*.  2.9.2017. Viitattu 29.11.2017. (norjaksi)
2. ↑  Janne Salmi valittiin huippumaan lajipomoksi – korvaa Norjassa nelinkertaisen maailmanmestarin: "Suunnistusmaailman houkuttelevin pesti" *yle.fi*.  2.10.2020. Viitattu 1.11.2020.
Sempachin kaupunki Sempacherseeltä katsottuna.
**Sempachin lintuasema**, Sveitsin lintutieteellinen instituutti (saks. *Schweizerische Vogelwarte Sempach*), on Sempachin kaupungissa toimiva lintutieteellinen tutkimuslaitos.

Sempachin aseman toiminta alkoi vuonna 1924, kun *Société Suisse pour l'étude des oiseaux et leur protection* perusti aseman.*selvennä*. Vuodesta 1954 alkaen asema on ollut yleishyödyllinen yhteisö ja Sveitsin suurin yksityinen kenttätutkimuslaitos. Instituutissa kerätään tietoa Sveitsissä pesivien ja talvehtivien lintujen biologiasta. Instituutti toteuttaa seurantoja, tutkimuksia ja seillä toimii Sveitsin rengastustoimisto. Rengastustoimiston käyttämissä renkaissa lukee "Sempach Helvetia". Instituutin yhteydessä toimii myös lintujen elämää esittelevä moderni opastuskeskus jossa on näyttely sekä aviaariotiloja. Haavoittuneita lintuja hoidetaan nykyaikaisessa lintuhoitolassa. 

Instituutin vastuullinen tieteellinen johtaja on Lukas Jenni. Instituutissa työskentelee noin 200 tutkijaa ja tutkimusavustajaa. Vapaaehtoista rengastustyötä teki 243 henkilöä vuonna 2009. 

Alpeilla 1 923 metrin korkeudessa sijaitsee Sempachin lintuaseman rengastuskeskus Col de Bretoletin solassa.

Lähteet
-------

* Vuoden 2009 toimintakertomus (englanniksi)
* Col de Bretolet, kotisivu (saksaksi)
* Vogelwarten kotisivut (saksaksi)
**Denmark feist** on yhdysvaltalainen koirarotu.

Ulkonäkö
--------

Denmark feistillä on leveä kuono, riippuvat korvat, atleettinen runko, lyhyt häntä ja sukulaisrotujaan pidemmät raajat. Peräti 70 % pennuista syntyy luonnontöpöhäntäisiksi. Karvapeite on lyhyt ja karhea. Väriltään se on yleensä keltainen tai punainen, toisinaan myös punavalkoinen.

Luonne ja käyttäytyminen
------------------------

Dennmark feist on omistajaansa kiintyvä ja tätä kohtaan ystävällinen. Se kuitenkin suojelee pelottomasti maatilaansa ulkopuolisia uhkia vastaan. Se jäljestää hiljaa, ja se sekä tappaa riistaa maassa että ajaa sitä puuhun.

Alkuperä
--------

Rodulla ei ole mitään tekemistä Tanskan kanssa, vaan se on saanut nimensä kehittäjistään Dennis Williksestä ja Mark Sladesta. Sen alkuperä johtaa vuoteen 1917, jolloin Virginian Chathamissa asunut Sladen perhe osti matkustavalta kauppamieheltä erikoislaatuisen koiran. Perhe oli niin vaikuttunut koiran metsästysominaisuuksista, että he käyttivät sitä kantaisänä uudentyyppisille puuhun ajaville koirille. Vuonna 1984 Mark Slade ja Dennis Willis (Virginian Danvillestä) nimesivät rodun denmark feistiksi. Denmark Treeing Feist Association perustettiin vuonna 1986.

Rotu kuuluu amerikkalaisiin ns. "puuhun ajaviin koiriin" (*treeing dogs*). Kun riista on paennut puuhun, koira ilmoittaa sen sijainnin metsästäjälle haukkumalla puun juurella. Tämän lisäksi se luokitellaan myös oravakoiriin. Denmark feistiä käytetään lähinnä oravan, mutta myös pesukarhun, ilveksen ja sian metsästykseen.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Morris, Desmond. *Dogs - The Ultimate Dictionary of Over 1000 Dog Breeds*, s. 225-226. Trafalgar Square, 2008: North Pomfret, Vermont.
Kavitointi tapahtuu kappaleen takana nesteen virratessa nopeasti ohi.
**Superkavitaatio** on ilmiö, jossa veden alla suurella nopeudella liikkuva kappale muodostaa ympärilleen vesihöyryn täyttämän tilan. Tämä kaviteetti tai kupla vähentää veden alla liikkuvaan kappaleen liikevastusta, sillä kappale kulkee käytännössä kaasumaisessa väliaineessa, eikä nestemäisessä ja väliaineen viskositeetista johtuva kitkavastus alenee. Superkavitaatio johtuu siitä, että osa liikkuvan kappaleen kineettisestä energiasta muuttuu kitkavastuksen johdosta lämpöenergiaksi ja höyrystää veden kappaleen etummaisessa kosketuspisteessä. Superkavitaation saavuttamiseksi ilman apulaitteita on ylitettävä kappaleen muodolle ominainen ominaisnopeus. Superkavitaatiotilan voi saavuttaa helpommin, jos vesi höyrystetään lisäksi jollakin muulla apulaitteella, esimerkiksi kuumalla kärjellä tai kaasusuuttimella. *lähde?*

Asetekniikka
------------

VA-111 Škval (vientiversio)
Neuvostoliitossa kehitettiin vuonna 1977 ensimmäinen superkavitaatiota hyödyntävä ase: VA-111 Škval -torpedo (käytetään myös termiä vedenalainen ohjus). Tämä torpedo kulkee veden alla noin 100 m/s, mutta ei ole ohjattavissa. VA-111 esiteltiin 1999 Abu Dhabissa asemessuilla. Torpedo on ollut ainoa olemassa oleva julkistettu ilmiötä hyödyntävä ase. Škvalia on myöhemmin jatkokehitetty lisäämällä torpedoon muun muassa kauko-ohjausominaisuus. Škval voidaan varustaa myös ydintaistelukärjellä. Sen alkuperäinen pääkäyttökohde oli torjua suuria pinta-aluksia, kuten taisteluristeilijöitä ja lentotukialuksia.

VA-111 ammutaan 533 mm torpedoputkesta 50 solmun nopeudella, jonka jälkeen sen rakettimoottori kiihdyttää torpedon 200 solmun nopeuteen.

Katso myös
----------

* Kavitaatio

Lähteet
-------

1. ↑   (venäjäksi) Viitattu 26.1.2016.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Superkavitaatio** Wikimedia Commonsissa
**Sähkönumero** on sähköisen talotekniikan alalla käytössä oleva kansallinen tuotekoodijärjestelmä. Sähkötuotteet tunnistetaan ja yksilöidään sähkönumeroilla sähköalan toimitusketjun kaikissa portaissa.*lähde?*

Suomessa sähkönumeroita ylläpitää Sähköteknisen Kaupan Liitto (STK) Sähkönumerot.fi-palvelussa.

Historia
--------

Sähkönumerointijärjestelmä luotiin alan yhteistyönä vuosina 1971-73 auttamaan ATK:n käyttöönottoa sähkötukkualalla. Alun perin sähkönumeroita hyödynnettiin myös sähköalan yhteisessä tuoteluettelossa ns. Mustassa kirjassa. Viimeinen Musta kirja julkaistiin vuonna 2006.*lähde?*

Sähkönumeron merkitys on digitalisaation seurauksena viime vuosina entisestään vahvistunut, sillä se helpottaa tietojen välitystä eri järjestelmien välillä.*lähde?*

Rakenne
-------

Sähkönumerojärjestelmä on 7-numeroinen. Sen kaksi ensimmäistä numeroa ryhmittää tuotteet ja kolme seuraavaa sijoittaa ne valmistajakohtaisiin alaryhmiin. Kuudes ja seitsemäs numero yksilöi tuotteen.*lähde?*

Sähkönumero 12 345 67

Tuoteryhmänumero 12  
Alaryhmitysnumero 345  
Yksilöimisnumero 67

Tuoteryhmät 01 - 89 sekä ryhmän 99 viimeiset 1.000 numeroa on varattu yhteiseen järjestelmään.*lähde?*

91, 92, 93 ja 94-alkuisia numerosarjoja käytetään vain tilapäiskäytössä projektikohtaisissa toimituksissa, jolloin numeron käyttöikä tietyllä tuotteella on lyhytkestoista.*lähde?*

95, 96, 97 ja 98-alkuiset numerosarjat on varattu yrityskohtaisesti tukkuliikkeille päällekkäisyyksien estämiseksi tilapäisnumeroinnissa. Liitto suosittelee, että tukkuliikkeet käyttävät yrityskohtaisen alkunumeron jälkeen seuraavina kahtena numerona sähkönumerorekisterin kaksinumeroista tuoteryhmätunnusta esimerkiksi 41 Asuntovalaisimet, 42 Julkisten tilojen valaisimet, 70 Teleasennustarvikkeet.*lähde?*

Sähkötuotteet on jaettu 60 tuoteryhmään. Sähkönumeron kaksi ensimmäistä numeroa ilmaisevat mihin tuoteryhmään tuote kuuluu.*lähde?*

Sähkönumerot.fi
---------------

Sähkönumerot.fi-palvelu on Sähköteknisen Kaupan Liiton ylläpitämä verkkopalvelu, johon on koottu koko toimitusketjun käyttöön tuotetiedot Suomessa markkinoilla olevista sähköteknisistä tuotteista.

Lähteet
-------

1. 1 2  Maarit Yli-Vainio: Sallamaari Muhonen siirtyy Netprofilesta Sähköteknisen Kaupan Liiton toimitusjohtajaksi *Kauppalehti*. Viitattu 22.9.2021.

Aiheesta muualla
----------------

* www.sahkonumerot.fi
* Sähkötuotteiden tuoteryhmät ja niihin liittyvät harmonisoidut Yleisnimet
* Sähköteknisen Kaupan Liitto
**Helmuth Duckadam** (s. 1. huhtikuuta 1959 Arad, Romania) on romanialainen jalkapallomaalivahti.

Ura
---

Duckadam pelasi Constructorul Aradissa 1977–1978, UTA Aradissa 1978–1982, Steuaua Bukarestissa 1982–1986 ja Vagonul Aradissa 1989–1991. Duckadam tuli kansainvälisesti tunnetuksi, kun Steaua Bukarest voitti Euroopan cupin 1986, kaadettuaan Sevillassa pelatussa loppuottelussa FC Barcelonan 2–0. Hän torjui ennätykselliset neljä rangaistuspotkua. Duckadam palkittiin ottelun parhaana, ja hän sijoittui kahdeksanneksi France Football -lehden arvostetussa Euroopan parhaan jalkapalloilijan äänestyksessä samana vuonna.

Verisuonisairaudesta kärsinyt Duckadam joutui leikkauksen vuoksi päättämään huippu-uransa pian loppuottelun jälkeen. Lopettamisen ajankohta sai aikaan villejäkin huhuja, saksalainen suurilevikkinen Bild-iltapäivälehti väitti Securitaten murskanneen Duckadamin kädet tämän kieltäydyttyä luovuttamasta palkinnoksi saamaansa Mercedes-Benz -henkilöautoa kommunistijohtaja Ceaușescun pojalle. Duckadam on itse kuitenkin kiistänyt huhut perättöminä, todeten finaalin jälkeen saamansa autonkin olleen käytetty ARO-maastoajoneuvo. Kuntouduttuaan hän pelasi vielä muutaman vuoden alemmalla tasolla Vagonul Aradin joukkueessa päättäen uransa lopullisesti vuonna 1991.

Jalkapallouran jälkeen
----------------------

Huippu-uransa jälkeen Duckadam työskenteli kotiseudullaan rajapoliisissa yleten majuriksi. Asuttuaan lyhyen aikaa Yhdysvalloissa hän palasi takaisin Aradiin ja osallistui politiikkaan moninaisista skandaaleistaan tunnetun liikemies Gigi Becalin johtaman populistisen pienpuolueen varapuheenjohtajana. Becali osti myös Steaua Bukarestin jalkapalloseuran, ja Duckadam nimettiin sen kunniapuheenjohtajaksi vuonna 2010.

Muuta
-----

Vuonna 2005 suomalainen Yö-yhtye levytti hänestä kertovan Jussi Hakulisen laulun *Ducadam*.

Saavutukset
-----------

* Euroopan cupin mestaruus: 1986
* Romanian liigamestaruus: 1985, 1986
* Romanian cupmestaruus: 1985

Lähteet
-------

* Romanian Soccer History & Statistics
* National Football Teams
**Röyskölä** on eteläpohjalaisen Ilmajoen kunnan kylä Ilmajoen keskustan pohjoispuolella Kyrönjoen molemmin puolin. Röyskölänkylän pääteitä ovat joen länsipuolen Könnintie (yhdystie 7000) ja itäpuolen Nikkolantie. Könnintie tunnetaan jo 1600-luvulta, Nikkolantie rakennettiin 1900-luvun taitteessa. Kyrönjoen ylittää kylän kohdalla puinen kevyen liikenteen riippusilta Röyskölän silta, jonka on suunnitellut Valle Antila. Pohjoisempana on 1800-luvun alusta peräisin oleva Nikkolan silta, joka on nyt suljettu moottoriajoneuvoilta.

Röyskölän kyläseuran toiminta-alue kattaa myös viereiset Fossilan ja Pirilän kylät sekä osan Nikkolan kylää. Nämä taloryhmät on luokiteltu Suomen valtakunnallisesti merkittäviin rakennettuihin kulttuuriympäristöihin. Heti kylien pohjoispuolella avautuu Ilmajoen Alajoen alava viljelymaisema, joka kuuluu Suomen valtakunnallisesti arvokkaisiin maisema-alueisiin.

Röyskölässä toimii Kuhnalan päiväkoti, ja lähimmät alakoulut ovat Herralan koulu keskustan suunnassa ja Peltoniemen koulu kylän pohjoispuolella.

Lähteet
-------

1. ↑  Röyskölä *Ilmajoen kylät*. Seinäjoen Seudun Kehittämisyhdistys Liiveri ry.  Arkistoitu 24.9.2015. Viitattu 7.12.2017.
2. ↑  Nikkolan ja Pirilän jokivarsiasutus *Valtakunnallisesti merkittävät rakennetut kulttuuriympäristöt RKY*. Museovirasto.
3. ↑  *Etelä-Pohjanmaa*. Valtakunnallisesti arvokkaat maisema-alueet (MAPIO-työryhmän ehdotus). Ympäristöministeriö, 2015. Teoksen verkkoversio (PDF).  (Arkistoitu – Internet Archive)
**Antti (Anders) Äimä** (n. 1600 – n. 1660) oli kokemäkeläiseen Äimän sukuun kuulunut suomalainen vouti ja kamariviskaali. Suvun nimi muuttui myöhemmin muotoon Aejmelaeus.

Antti Äimän isä oli Kokemäen Äimälän tilan omistaja Jaakko Juhonpoika Äimä, joka toimi nimismiehenä vuosina 1614–1625. Hänen äitinsä oli Maalina Jaakontytär ja puoliso vuodesta 1636 Margareta Maununtytär Ketermanna (k. luultavasti 1688).

Äimä toimi Ylä--Satakunnan voutina 1626–1629 ja Ala-Satakunnan voutina 1631–1632. Vuodesta 1633 kuolemaan saakka hän oli Suomen kenraalikuvernöörin kansliassa kamariviskaalina. Tällöin hänen tehtävänään oli tutkia muun muassa valituksia virkamiesten toiminnasta. Työnsä kautta hän pääsi kreivi Pietari Brahen suosioon.. Hän sai Brahelta lahjoituksina huomattavasti maaomaisuutta.

Lähteet
-------

1. 1 2  Facta2001, WSOY 1985, 1986, 18. palsta 741
2. 1 2  Kaisu-Maija Nenonen & Ilkka Teerijoki: *Historian suursanakirja*, s. 606. WSOY, 1998. ISBN 951-0-22044-2.
3. 1 2  Blomstedt, Kaarlo, ym. (toim.): *Kansallinen elämäkerrasto, V osa: Saari–Ö*, s. 714–715. Porvoo: WSOY, 1934.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Kansallisbiografia
* Biografiasampo

 |

 |
**Ankantekijät 12: Taistelupari** on vuonna 2010 ilmestynyt Ankantekijät-kirjasarjan kahdestoista osa. Kirjan seikkailut ovat Bas ja Mau Heymansin käsialaa.

Sisällys
--------

Aku Ankka: Ankkalinnan pillipiipari
Piirtäjä: Mau Heymans
Kirjoittaja: Carl Barks

Aku Ankka: Salaperäinen laiva
Piirtäjä: Bas Heymans
Kirjoittaja: Jan Kruse

Roope-setä ja Andien parantajat
Piirtäjä: Mau Heymans
Kirjoittaja: Frank Jonker, Paul Hoogma & Remco Polman

Aku Ankka koenukkujana
Piirtäjä: Bas Heymans
Kirjoittaja: Frank Jonker

Aku Ankka: Kaksoisolentoja kerrakseen
Piirtäjä: Mau Heymans
Kirjoittaja: Leo van den Munkhof & Mau Heymans

Roope-setä: Kulta ei tee onnelliseksi
Piirtäjä: Bas Heymans
Kirjoittaja: Jan Kruse

Aku Ankka: Muodin mestari
Piirtäjä: Mau Heymans
Kirjoittaja: Kirsten de Graaf & Mau Heymans

Aku Ankka: Tietokonevelho
Piirtäjä: Mau Heymans
Kirjoittaja: Evert Geradts

Veli Kani: Porkkana-aarre
Piirtäjä: Bas Heymans
Kirjoittaja: Jan Kruse

Aku Ankka: Jokamiesajot
Piirtäjä: Mau Heymans
Kirjoittaja: Kirsten de Graaf

Aku Ankka: Uutisankka
Piirtäjä: Bas Heymans
Kirjoittaja: Jan Kruse

Aku Ankka: Meren urhot
Piirtäjä: Bas Heymans
Kirjoittaja: Edwin Loftus

Aku Ankka: Eläintarhan vetonaula
Piirtäjä: Mau Heymans
Kirjoittaja: Jan Kruse

Roope-setä: Julius Pecuniuksen laakeriseppele
Piirtäjä: Bas Heymans
Kirjoittaja: Jan Kruse

Lähteet
-------

1. ↑  Walt Disney : Ankantekijät 12 : Taistelupari *finlandiakirja.fi*. Viitattu 17.8.2022.

* *Taistelupari* Inducksissa

*Ankantekijät*-sarja
1: Ihmissusia ja sudenpentuja |
2: Lentävä skotlantilainen | 
3: Itsehillinnän mestari | 
4: Painajainen Paratiisitiellä | 
5: Aavemaan aarre | 
6: Naurettavat naapurit |
7: Kuningas Ekan rautasänky | 
8: Menetetyn muistin tapaus |
9: Konnia ja koukkuja |
10: Lannistumaton laivuri |
11: Mestari ja muusa |
12: Taistelupari
Eräs näkemys chupacabrasta.
**Chupacabra** on olento, jonka kerrotaan elävän Keski-Amerikassa ja Etelä-Amerikan pohjoisosassa. Sen espanjankielinen nimi on **El Chupacabras**, mikä tarkoittaa "vuohenimijää". Nimi johtuu sen väitetystä tavasta hyökätä kotieläinten, varsinkin vuohien, kimppuun ja imeä niiden veret viimeistä pisaraa myöten.

Chupacabra on verrattain uusi ilmestys, sillä ensimmäinen kirjattu havainto siitä on vasta keväältä 1995. Tuolloin Puerto Ricosta löytyi kuolleita kissoja, kalkkunoita, koiria, lehmiä, hevosia ja varsinkin vuohia, jotka oli tapettu oudolla tavalla. Ne oli nyljetty ja niillä oli terävien hampaiden jäljet kaulassa tai rinnassa. Toisen version mukaan kuolleita vuohia löytyi aluksi varsinkin Meksikosta, ja puremajäljet olivat niskassa. Kummankin tarinan mukaan eläimissä ei ollut jäljellä lainkaan verta. Joulukuuhun mennessä väitetty vuohenimijä oli tappanut jo yli 1 000 eläintä, ja karjankasvattajat olivat peloissaan. Yhä useammat ilmoittivat nähneensä hirviön. Vuoden 1996 alussa chupacabra-havainnoista kerrottiin jo Meksikossa ja Yhdysvalloissa latinalaisamerikkalaisväestön asuttamilla alueilla. 2000-luvulle mennessä tapettuja kotieläimiä oli löydetty jo tuhansia, myös Miamissa, Nicaraguassa ja Chilessä.

Yleisimpien havaintojen mukaan chupacabra on apinaa muistuttava, 1–1,5 metriä pitkä peto, jolla on mustanharmaa turkki, suuret ja soikeat punaiset silmät ja pitkät torahampaat. Joidenkin silminnäkijöiden mukaan sillä olisi kuitenkin paljas, sininen iho, selässä piikkejä ja lepakkomaiset siivet ja se kävelisi kahdella jalalla. Kolmannen kuvauksen mukaan se näyttää pantterilta, jolla on pitkä ja käärmemäinen kieli. Chupacabran kerrotaan liikkuvan yliluonnollisen nopein ja äänettömin askelin ja sen väitetään löyhkäävän rikinkatkua, joka lamauttaa saaliseläimet.

Olennon alkuperästä on erilaisia teorioita. Yliluonnollisiin asioihin uskovat väittävät sen olevan paholainen tai avaruusolento, toisten mukaan se on karannut jostakin laboratoriosta. Jotkut ovat arvelleet, että kyseessä voisi olla *Desmodus draculae* -jättivampyyri, joka nykytietojen mukaan kuoli sukupuuttoon muutama tuhat vuotta sitten. Tiedeyhteisö on sitä mieltä, että väitetty eläin on vain olematon, paniikin synnyttämä taruolento. Viranomaisten mukaan kotieläinten kuolemat ja raatelut selittyvät villikoirien tai muualta peräisin olevien, luontoon päästettyjen vieraiden petoeläinten saalistuksella.

Lähteet
-------

* Tieteen Kuvalehti 11/1997, s. 62: artikkeli *Outo hirviö ahdistelee kotieläimiä Puerto Ricossa*
* Unknownexplorers.com - Chupacabra (englanniksi)

### Viitteet

1. 1 2 3 4 5 6  Kaaro, Jani: *Kaiken oudon ensyklopedia*, s. 83–84. Helsinki: BTJ Finland, 2009. ISBN 978-951-692-731-5.
2. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Chupacabra** Wikimedia Commonsissa
**Hoge Veluwen kansallispuisto** on luonnonsuojelualue Alankomaiden keskiosassa, Gelderlandin maakunnassa. Sen pinta-ala on 5400 hehtaaria, joten se on yksi Alankomaiden suurimmista yhtäjaksoisita luonnonsuojelualueista. Puiston monimuotoiseen maisemaan sisältyy hiekkadyynejä, metsiä, nummia ja lampia. Sen eläimistöön kuuluvat villisika, mufloni, metsäkauris ja saksanhirvi.

Puistossa on kattava pyörätieverkko ja piilokojuja, joista voi tarkkailla eläimiä.

Varakas saksalais-hollantilainen pariskunta Anton ja Helene Kröller-Müller osti puiston alueen vuonna 1914. Se lahjoitettiin valtiolle vuonna 1930. Helene Kröller-Müllerin ainutlaatuinen taidekokoelma on esillä puistoon kuuluvassa museossa.

Lähteet
-------

1. ↑  De Hoge Veluwe National Park *Holland.com*. Viitattu 2.6.2016.
2. ↑  Nationaal Park de Hoge Veluwe *Rough Guides*.  Arkistoitu 12.6.2016. Viitattu 2.6.2016.
3. ↑  Introducing Hoge Veluwe National Park *Lonely Planet*.  Arkistoitu 15.5.2016. Viitattu 2.6.2016.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Hoge Veluwen kansallispuisto** Wikimedia Commonsissa

*
**Gräggnäs** on kylä Kemiönsaaren kunnassa. Kylä sijaitsee meren rannalla kunnan kaakkoisosassa.

Gräggnäs sijaitsee Västanfjärdissä, Lammalan taajaman eteläpuolella. Kyläalueen pohjoisrajalla on Östviken-niminen kluuvijärvi. Gräggnäsin kyläalue ulottuu etelään lähimmille saarille saakka. Kyläalue on pääosin metsämaata ja vain Gräggnäsin tilan ympärillä on vähän peltoa. Meren rannalla on kunnan uimaranta.

Gräggnäs on syntynyt Gräggnäsin yksinäistilan ympärille, joka on ainakin 1700-luvusta lähtien sijainnut nykyisellä paikallaan. Kylän kantatilasta lohkottiin Halsholmenin saari omaksi tilakseen 1901 ja aputila Vikarna itsenäistyi 1910. 1900-luvun aikana kylään on syntynyt hieman uutta asutusta ja etenkin kesäasutusta.

Lähteet
-------

1. 1 2  Turunmaa yhteinen kulttuuriympäristömme Lounaistiedon karttapalvelu. Viitattu 19.7.2020.
2. ↑  Gräggnäs i Västanfjärd Visit Kimitoön.  Arkistoitu 18.9.2020. Viitattu 16.8.2020. (ruotsiksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * n
* k
* m
Västanfjärd |
| --- |
|  |
| Taajamat | 
* Lammala

 |
|  |
| Rekisterikyliä Västanfjärdissä | 
* Billböle
* Brännboda
* Finsjö
* Galtarby
* Gräggnäs
* Kobböle
* Misskärr
* Nivelax
* Norrlammala
* Pörtsnäs
* Sirnäs
* Söderlammala
* Södersundvik
* Tappo
* Västanfjärd
* Vesterillo
* Östanå

 |

 |
**Chuukin kansanäänestys itsenäisyydestä** oli tarkoitus järjestää 5. maaliskuuta 2020. Aivan alkujaan itsenäisyysäänestys Mikronesian liittovaltiosta oli tarkoitus järjestää jo vuoden 2015 vaalien yhteydessä, mutta se siirrettiin vuoden 2019 vaalien yhteyteen. Kansanäänestystä siirrettiin toistamiseen ja viimeisin päivämäärä lyötiin lukkoon loppuvuodesta 2018.

Tausta
------

Mikronesian liittovaltio on solminut liitännäisvaltiosopimuksen Yhdysvaltojen kanssa, jonka nojalla USA tukee Mikronesiaa taloudellisesti ja saa vastineeksi oikeudet vastata maan sotilaallisesta puolustuksesta.

Itsenäisyyden kannattajien mukaan liittovaltio ei kykene turvaamaan Chuukin riittävää sosioekonomista kehitystä. Itsenäisyyttä ajava komissio (Chuuk Political Status Commission) ilmaisee myös tyytymättömyytensä liitännäisvaltiosopimusta kohtaan. Liitännäisvaltiosopimus vanhenee vuonna 2023, jolloin liittovaltion ja mahdollisesti itsenäisen Chuukin tulee neuvotella se USA:n kanssa uudelleen.

Itsenäisyyttä ovat vastustaneet mm. liittovaltion nykyinen presidentti David Panuelo, joka painotti virkaanastujaispuheessaan, miten hän ja muut maan poliittiset johtajat ovat ensisijaisesti mikronesialaisia ja toissijaisesti esim. Panuelon itsensä tapauksessa pohnpeilaisia.

Siirto vuoteen 2022
-------------------

Kansanäänestystä siirrettiin uudelleen vuoteen 2022. Chuukin oikeusministerin mukaan äänestyksen siirtäminen antaa liittovaltiolle aikaa korjata epäkohtia, joiden vuoksi itsenäisyyttä kannatetaan..

Lähteet
-------

1. ↑  Graue, Catherine: Chuuk independence vote was to be today but citizens now have another year *Pacific Beat*.  5.3.2019. Viitattu 13.2.2020. (englanniksi)
2. ↑  Chuuk independence vote postponed *Radio New Zealand*.  27.2.2019. Viitattu 13.2.2020. (englanniksi)
3. ↑  Rhowuniong, Alex: Chuuk legislature facing lawsuit over plebiscite delay *Pacific Island Times*.  12.12.2018. Viitattu 13.2.2020. (englanniksi)
4. ↑  U.S. Relations With the Federated States of Micronesia  2020. US Department of State. Viitattu 13.2.2020. (englanniksi)
5. ↑  Final Report to the Chuuk State Legislature  15.4.2019. Chuuk Political Status Commission. Viitattu 13.2.2020. (englanniksi)
6. ↑  Chuuk Micronesia Independence Referendum  22.1.2020. Ticket to Know. Viitattu 13.2.2020. (englanniksi)
7. ↑  H.E. David W. Panuelo Inaugural Address  29.7.2019. FSM Government. Viitattu 13.2.2020. (englanniksi)
8. ↑  Barrett, Jonathan: Chuuk independence vote postponed as China-U.S. Pacific contest builds *Reuters*.  27.2.2020. Viitattu 4.4.2020. (englanniksi)
**Terveysvaikutusten arviointi** (TVA) tarkoittaa hankkeen tai toiminnan aiheuttamien terveyteen kohdistuvien vaikutusten tunnistamista ja arviointia. Terveys tulee ymmärtää arviointia tehtäessä hyvin laajasti. Arvioinnissa tulee huomioida sekä fyysiseen terveyteen kohdistuvat vaikutukset että terveyden psyykkiseen ja sosiaaliseen puoleen kohdistuvat vaikutukset. Terveysvaikutuksia voidaan arvioida myös sosioekonomisten terveyserojen näkökulmasta.

Terveysvaikutusten arvioinnin perustan luo terveydensuojelulaki (763/1994), jonka käsite terveyshaitta vastaa käsitettä merkittävä terveysvaikutus. Terveyshaitalla tarkoitetaan sairautta, muuta terveydenhäiriötä tai sellaisen tekijän tai olosuhteen esiintymistä, joka voi vähentää väestön tai yksilön elinympäristön terveellisyyttä. Ilmanlaatuun, meluun, talousveteen, elintarvikkeisiin, uimaveteen, maaperään, kemikaaleihin, säteilyyn tai muihin mahdollisesti terveyshaittoja aiheuttaviin tekijöihin liittyy ohjearvoja ja tunnuslukuja, joiden ylittyminen määritellään terveyshaitaksi. Henkilökohtaisesti koetut terveyshaitat tai niiden pelko taas nähdään useimmin sosiaalisena vaikutuksena.

Katso myös
----------

* Ihmisiin kohdistuvien vaikutusten arviointi
* Sosiaalisten vaikutusten arviointi
* Ympäristövaikutusten arviointi

Aiheesta muualla
----------------

* Terveysvaikutusten arviointi (THL) (Arkistoitu – Internet Archive)
**Gräf & Stift** oli itävaltalainen teollisuusyritys, joka valmisti autoja vuodesta 1902. Tehdas valmisti henkilöautoja vuoteen 1938 ja kuorma- sekä linja-autoja vuoteen 2001 asti, vuodesta 1971 osana MAN AG:ta.

Gräf & Stift -tehtaan perustivat veljekset Carl, Heinrich ja Franz Gräf sekä Josef Hans Stift Wienissä vuonna 1902. Perustajista Franz Gräf oli jo vuonna 1897 valmistanut etuvetoisen auton *voituretten*, jossa oli yksisylinterinen DeDion-moottori. Se on maailman ensimmäinen etuvetoinen auto.

Tehdas valmisti kaksi- ja nelisylinterisiä autoja vuoteen 1907 saakka. Gräf & Stift -autot olivat ylellisiä ja kalliita.

1930-luvulla Gräf & Stift alkoi myös valmistaa kuorma-autoja ja linja-autoja. Vähitellen niiden tuotanto syrjäytti henkilöautojen tuotannon, joiden valmistus loppui vuonna 1938. Kuorma-autojen ja linja-autojen tuotanto jatkui vuoteen 2001. 

Vuoden 1911 *Gräf & Stift Double Phaeton*, jossa arkkiherttua Frans Ferdinand istui, kun hänet murhattiin 28. kesäkuuta 1914.
Itävalta-Unkarin arkkiherttua Frans Ferdinand istui Gräf & Stiftin valmistamassa autossa Double Phaeton (engine no. 287), kun hänet ammuttiin 1914. Auto on näytteillä Wienissä Heeresgeschichtliches Museumissa.

Lähteet
-------

1. ↑  Anthony Cagle , Great Cars of Death III: The Franz Ferdinand Death Car, Carlustblog.com (Arkistoitu – Internet Archive)
2. ↑  Heeresgeschichtlisches Museum (Arkistoitu – Internet Archive)
**Tervolan lukio** on lukio Tervolan kunnassa. Lukio sijaitsee kuntakeskuksessa Lapinniemen alueella. Koulu toimii paljolti yhteistyössä Lapinniemen koulun kanssa, useat lukion opettajat opettavat myös Lapinniemen koulussa. Tervolan lukion rehtorina toimii Essi Varajärvi.

Lukion historiaa
----------------

1950-luvulla kun haluttiin perustaa Tervolaan oma oppikoulu, olivat useat henkilöt yhteydessä pääministeri Urho Kekkoseen, joka itse kirjeessään ilmoitti määrärahojen löytyvän ja että koulun voitaisiin saada käynnistymään mahdollisimman pian. 1956 aloitti Tervolan viisiluokkainen oppikoulu. Yksityisen kannattajayhdistyksen turvin alettiin suunnitella uutta koulurakennusta, joka valmistui vuonna 1960 ja on peruskorjattu vuonna 2004.

Lukioksi koulu muutettiin vuonna 1966 ja ensimmäiset ylioppilaat valmistuivat kolme vuotta myöhemmin.

Lähteet
-------

* Tervolan lukion kotisivut (Arkistoitu – Internet Archive)

Aiheesta muualla
----------------

* Suomen yksityisten oppikoulujen digitaalinen matrikkeli
**Tyyppi 11** oli ilmajäähdytteinen, kaasutoiminen, rivoitetulla piipulla varustettu pikakivääri. Japanin keisarillinen armeija kehitti aseen vuonna 1922, ja sen valmistusta jatkettiin  toisen maailmansodan päättymiseen asti.

Käyttö
------

Aseen syöttömekanismi perustui aseen vasemmalla puolella olevaan syöttökaukaloon, jonka sisään mahtui kuusi viiden patruunan patruunasidettä. Siteet pysyivät kaukalossa voimakkaan jousen painaman kannen avulla. Lukon liikkuessa taaksepäin liukuva hammastanko veti patruunat yksi kerrallaan irti siteistä ja heitti tyhjät siteet ulos. Järjestelmän perusidea oli, että kuka tahansa kiväärimies saattoi antaa täyden patruunasiteensä ampujalle, joka ei näin ollen tarvinnut lippaita tai patruunavöitä. Kokemus kuitenkin osoitti, että syöttökaukalo keräsi likaa, joka siirtyi koneiston sisään aiheuttaen ylimääräistä osien kulumista. Tämä ratkaistiin käyttämällä heikompaa patruunaa, mutta nyt kiväärimiehet joutuivat kantamaan mukanansa kahdentyyppisiä patruunoita, toisia kivääriä ja toisia pikakivääriä varten ja aseen perusidea kariutui.

Lähteet
-------

1. ↑  Modern Firearms - Type 11 light machine gun
Churchill Barrier N:o 1 Lamb Holmilla sijaitsevan 'Italialaisen kappelin' edustalta pääsaaren suuntaan kuvattuna.
Scapa Flow’n kartta, jossa Churchill Barriers -pengertiet näkyvät oikeassa laidassa keskellä.
**Churchill Barriers** -nimellä tunnetut neljä pengertietä sijaitsevat Orkneysaarilla Skotlannissa. Yhteensä 2,3 kilometrin pituiset tiet yhdistävät Orkneyn pääsaaren (Mainland) Lamb Holmin ja Glimbs Holmin kautta Burrayn saareen ja edelleen South Ronaldsayhin.

Teiden rakentamisen taustalla olivat puolustukselliset tarkoitukset. Orkneyn saarten keskellä sijaitseva Scapa Flow oli Britannian Kotilaivaston päätukikohtana aina vuoteen 1956 saakka. Toisen maailmansodan alulla lokakuussa 1939 se oli brittilaivastoa nöyryyttäneen tapahtuman näyttämönä, kun saksalainen U-47-sukellusvene pääsi pääsaaren ja Lamb Holmin välisen Kirk Soundin kautta varsin vapaasti upottamaan tukikohdassa ankkurissa olleen taistelulaiva HMS Royal Oakin. Hyökkäyksessä sai surmansa kaikkiaan 833 miestä. Tapahtuman jälkeen silloinen laivastoministeri Winston Churchill määräsi saarten väliset pengertiet rakennettavaksi estämään vastaavat hyökkäykset jatkossa.

Rakennustyöt aloitettiin toukokuussa 1940 ja ne päättyivät syyskuussa 1944. Virallisesti pengertiet avattiin 12. toukokuuta 1945 – neljä päivää sen jälkeen, kun sota oli päättynyt Euroopassa. Töihin osallistui yhtä aikaa enimmillään lähes 2 000 työläistä. Vuodesta 1942 lähtien iso osa työvoimasta muodostui brittien Pohjois-Afrikassa vangitsemista italialaisista sotavangeista. Sotavankien käyttö sotilaallisiin tarkoituksiin on kielletty Geneven sopimuksen perusteella, joten heidän työnsä määriteltiin "liikenneyhteyksien parantamiseksi eteläisille Orkneyn saarille".

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Churchill Barriers** Wikimedia Commonsissa
Grzegorz Skrzecz
**Grzegorz Skrzecz** (25. elokuuta 1957 Varsova – 15. helmikuuta 2023) oli puolalainen nyrkkeilijä.

Skrzecz sijoittui Moskovan 1980 olympialaisten raskaassa sarjassa eli yli 81-kiloisissa sijoille 5–8. Hän voitti tansanialaisen W. Isanguran kehätuomarin keskeytyksellä ensimmäisessä erässä mutta hävisi puolivälierissä hallitsevalle olympiavoittajalle, Kuuban Teófilo Stevensonille tyrmäyksellä kolmannessa erässä.

Münchenin MM-kilpailuissa 1982 Skrzecz saavutti raskaassa sarjassa eli alle 91-kiloisissa pronssia. Myös Varnan EM-kilpailuissa 1983 hän saavutti raskaassa sarjassa pronssia. Los Angelesin 1984 olympialaisiin hän ei voinut osallistua itäblokin maiden boikotoinnin vuoksi.

Grzegorz Skrzeczin kaksosveli Paweł Skrzecz on myös nyrkkeilyn arvokisamitalisti.

Lähteet
-------

* Lounasheimo, Ilmo: *Kehän sankarit*, s. 751, 766. WSOY, 1987. ISBN 951-0-13981-5.
* Kluge, Volker: *Olympische Sommerspiele, die Chronik III*, s. 726–727. , 2000. ISBN 3-328-00741-5.
* Wallechinsky, David: *The Complete Book of the Olympics*, s. 206–207. , 1988. ISBN 0-14-010771-1. (englanniksi)
* Grzegorz Skrzecz *Olympedia*.  (englanniksi)

### Viitteet

1. 1 2 3  Olympedia
2. ↑  Wallechinsky, s. 206–207
3. 1 2  Kluge, s. 726–727
4. ↑  Lounasheimo, s. 751
5. ↑  Lounasheimo, s. 766
**Jefim Lvovitš Dzigan** (ven. Ефи́м Льво́вич Дзига́н, 14. joulukuuta 1898 Moskova – 31. joulukuuta 1981 Moskova) oli neuvostoliittolainen elokuvaohjaaja.

Jefim Dzigan valmistui Boris Tšaikovskin elokuvakoulusta ja aloitti uransa vuonna 1924 näyttelijänä, apuohjaajana ja kuvaajana. Hänen ensimmäinen ohjaustyönsä oli Mikheil Tšiaurelin kanssa Georgiassa tehty *Pervyi kornet Strešnev* (1928). Dziganin tunnetuin elokuva on Venäjän kansalaissotaa kuvaava *Kronstadt* (*My iz Kronštadta*, 1936). Vsevolod Višnevskin käsikirjoitukseen perustuvaa elokuvaa pidettiin aikanaan yhtenä neuvostoelokuvan huippusaavutuksista. Se sai Stalin-palkinnon vuonna 1941. *Jesli zavtra voina* (1938) kuvaa naivisti Natsi-Saksan mahdollista hyökkäystä Neuvostoliittoon.

Sodan jälkeen Dzigan kuvasi Kazakstanissa ja Azerbaidžanissa suurmieselämäkerrat *Džambul* (1953) ja *Fatali-Han* (1947, julkaistu 1959). Vallankumoushistoriallinen *Prologi* (*Prolog*, 1956) oli yksi ensimmäisistä neuvostoliittolaisista laajakangaselokuvista. Aleksandr Serafimovitšin teokseen perustuva *Rautavirta* (*Železnyi potok*, 1967) sai yleisliittolaisen elokuvafestivaalin pääpalkinnon vuonna 1968.

Dzigan työskenteli vuodesta 1937 lähtien Neuvostoliiton elokuvakoulun VGIK:n opettajana ja vuodesta 1965 professorina. Hän liittyi NKP:hen vuonna 1943. Ohjaaja sai Neuvostoliiton kansantaiteilijan arvonimen vuonna 1969.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  *Kino: entsiklopeditšeski slovar*, s. 123. Moskva: Sovetskaja entsiklopedija, 1986.
2. 1 2  Rollberg, Peter: *Historical Dictionary of Russian and Soviet Cinema*, s. 201–202. Lanham, Maryland; Toronto; Plymouth, UK: The Scarecrow Press, 2009. ISBN 978-0-8108-6268-5.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Puola

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* IdRef

 |

 |
Gràcia Barcelonan kartalla
Güellin puisto
**Gràcia** (esp. Gracia) on yksi Barcelonan kaupungin kymmenestä hallintoalueesta. Sitä ympäröivät Eixample etelässä, Sarrià-Sant Gervasi lännessä ja Horta-Guinardó idässä. Vuoden 2005 väestönlaskennassa alueella oli 120 087 asukasta.

Historia
--------

Gràcian perustivat karmeliitat vuonna 1626. Se säilyi omana kuntanaan aina vuoteen 1897 asti, jolloin useita ympäröiviä kyliä liitettiin Barcelonan kaupunkiin. Eixamplen alueen rakentaminen 1800-luvulla yhdisti Gràcian lopullisesti Barcelonan kasvavaan metropolialueeseen.

Nähtävyydet
-----------

Gràcian alueen ylivoimaisesti tunnetuin maamerkki on El Carmel -kukkulalle rakennettu Antoni Gaudín suunnittelema Güellin puisto. Myös Gaudín ensimmäinen merkittävä työ, Casa Vicens, sijaitsee Gràcian alueella. Sekä Güellin puisto että Casa Vicens kuuluvat Unescon maailmanperintöluetteloon.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Gràcia** Wikimedia Commonsissa

* Gràcia Barcelonan kaupunginhallituksen sivuilla (Arkistoitu – Internet Archive) (katalaaniksi)

Barcelonan hallintoalueet

* Ciutat Vella
* Eixample
* Gràcia
* Horta-Guinardó
* Les Corts
* Nou Barris
* Sant Andreu
* Sant Martí
* Sants-Montjuïc
* Sarrià-Sant Gervasi
*Tämä artikkeli kertoo Budapestin kaupunginosasta. Jalkapallojoukkueesta kerrotaan artikkelissa Újpest FC.*

**Újpest** (suom. *Uusi Pest*) on entinen kaupunki ja nykyinen Budapestin kaupunginosa Unkarissa. Újpestin kaupunginosa muodostaa suurimman osan Budapestin IV osa-alueesta, joka tunnetaan myös Újpestin nimellä. Újpestin kaupunginosassa oli 74 000 ja koko IV osa-alueella 103 400 asukasta vuonna 2009. Alueen rajoina ovat lännessä Tonava ja idässä Váciin kulkeva rautatie.

Kreivi István Károlyi perusti Újpestin kylän vuonna 1840 silloisen kaupunginrajan pohjoispuolelle. Vuonna 1870 siellä asui jo 10 000 ihmistä, ja se oli merkittävä teollisuuskeskus ja Unkarin suurin kylä. Újpestistä tuli kaupunki vuonna 1907, ja se liitettiin Budapestiin 1950. Újpest oli aikaisemmin tunnettu nahka-, puu-, tekstiili- ja kemianteollisuudesta, ja nykyäänkin siellä toimii useita merkittäviä yrityksiä, kuten Tungsram ja Chinoin.

Újpestille on tyypillistä vastakohtaisuus vanhojen, kapeiden katujen varrelle rakennettujen yksikerroksisten talojen ja korkeiden kerrostaloalueiden välillä. Siellä on paljon 10-kerroksisia tai sitä korkeampia betonielementtitaloja, jotka rakennettiin työläisten asuntopulan helpottamiseksi. Kerrostalokortteleihin perustettiin tavallisesti kaikki tarvittavat palvelut, kuten peruskoulu, terveyskeskus, apteekki ja kauppoja. Niissä on noin 16 000 asuntoa ja niissä asuu puolet Újpestin asukkaista, enimmäkseen ala- ja keskiluokkaa. Újpestin arkkitehtonisia nähtävyyksiä ovat muun muassa kaupungintalo ja vesitorni.

Újpestin asukkaiden kotiseutuhenki on vahva ja heitä pidetään jopa nurkkapatriootteina. Kaupunginosassa on tunnettu urheiluseura UTE (Újpesti Torna Egylet), jolla on oma jalkapallostadion, uimahalli ja jäähalli. UTE on perustettu vuonna 1865 ja jalkapallojoukkue Újpest FC vuonna 1899. Újpest FC on voittanut useita Unkarin liiga- ja cup-mestaruuksia.

Lähteet
-------

1. ↑  Budapest Központi Statisztikai Hivatal. Viitattu 2.2.2012. (unkariksi)[vanhentunut linkki]
2. 1 2 3  Újpest Municipality, Hungary *European Green Cities Network (EGCN)*.  Arkistoitu 8.5.2012. Viitattu 2.2.2012.
3. 1 2  Budapest - IV Kerület *Irány Magyarország*. Viitattu 2.2.2012. (englanniksi)
4. ↑  Újpest FC Online *ujpestfc.hu*. Viitattu 2.2.2012. (englanniksi)
Wallenstrålen muotokuva Kansallisgalleriassa
**Fredrik Frans Wallenstråle** (30. tammikuuta 1771 Tukholma – 10. joulukuuta 1857 Ekeby, Ruotsi) oli ruotsalaissyntyinen laivanvarustaja, kauppias, kapteeni ja valtiopäivämies, joka sai kauppaneuvoksen arvonimen.

Wallenstrålen vanhemmat olivat kanslianeuvos Fredrik Ulrik Wallenstråle, aiemmin Wallén, ja Märta Silfverstedt ja puoliso vuodesta 1805 Catharina Maria Charlotta de Carnall, maaherra, kenraaliadjutantti Carl Constantin de Carnallin tytär. Wallenstråle palveli ratsumiehenä henkivartiokaartissa vuodesta 1780 ja oli Ruotsin Itä-Intian kauppakomppanian palveluksessa 1785–1802. Armeijan laivaston vänrikki hän oli 1789 ja luutnantti 1790. Kapteenin arvon Wallenstråle sai 1805, samana vuonna kun hän muutti Poriin. Wallenstråle oli kauppias ja laivanvarustaja Porissa vuodesta 1806, Lyttylän kartanon omistaja Ulvilassa vuodesta 1805, Porin tupakkatehtaan omistaja vuodesta 1806 ja Lyttylän telakan omistaja vuodesta 1812. Ruotsiin Wallenstråle muutti viimeistään 1830-luvun alussa. Hän oli aatelissäädyssä edustaja Porvoon valtiopäivillä 1809. Kauppaneuvoksen arvonimen Wallenstråle sai 1819.

Lähteet
-------

1. 1 2  Heino, Ulla: Wallenstråle, Fredrik Frans. Kansallisbiografia-verkkojulkaisu. Studia Biographica 4. Helsinki: Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, 1997– (maksullinen artikkeli) Viitattu 27.12.2020
2. ↑  Kansallisarkisto. Digitaaliarkisto: Aatelissäädyn asiakirjat. Porvoon valtiopäivät 1809 (kokoelma). (Arkistoitu – Internet Archive) Viitattu 27.12.2020

Aiheesta muualla
----------------

* Fredrik Frans Wallenstråle 1771–1857 (Arkistoitu – Internet Archive) Satakunnan museo. Viitattu 27.12.2020

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Kansallisbiografia
* Biografiasampo

 |

 |
**Pervomaiski** (ven. Первома́йский) on kaupunkimainen taajama Taka-Baikalian aluepiirin Šilkan piirissä Venäjällä. Se sijaitsee Mogoituin harjanteen koillispuolella lähellä Ingoda-jokea 50 kilometriä Šilkasta lounaaseen. Asukkaita on 12 900 henkeä (vuonna 2009).

Paikkakunta on saanut alkunsa 1930-luvulla perustetusta *Sljudjankan* kaivosasutuksesta. Vuonna 1951 se sai kaupunkimaisen taajaman aseman ja nimen *Pervomaiski*. 

Nykyään Pervomaiskissa toimii malminrikastamo, elintarviketeollisuutta ja teräsbetonirakennetehdas. Taajamassa on neljä keskikoulua, lasten luomistyön keskus, kulttuuritalo, kotiseutumuseo ja kaksi sairaalaa. Lentokenttä suljettiin 1990-luvulla.

Lähteet
-------

1. ↑  Federalnaja služba gosudarstvennoi statistiki: Tšislennost naselenija Rossijskoi Federatsii po gorodam, posjolkam gorodskogo tipa i raionam na 1 janvarja 2009 g.  2009. Moskva:  Federalnaja služba gosudarstvennoi statistiki (Rosstat).  Arkistoitu 21.10.2011. Viitattu 9.1.2010. (venäjäksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Pervomaiski Šilkan piirin sivustolla[vanhentunut linkki] (venäjäksi)
* Pervomaiski Taka-Baikalian tietosanakirjassa (venäjäksi)