recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Karl (Carl) Edvard Lindeqvist** (5. marraskuuta 1830 Pori – 16. joulukuuta 1894 Turku) oli suomalainen opettaja, kauppias ja virka- ja valtiopäivämies. 

Lindeqvistin vanhemmat olivat lukkari, kirkonisäntä Johan Henrik Lindeqvist ja Ulrika Fanthén ja puoliso vuodesta 1854 Fredrika Vilhelmina Grönfeldt (k. 1875). Lindeqvist tuli ylioppilaaksi 1847 ja suoritti filosofian kandidaatin tutkinnon 1850. Hän oli Kokkolassa ala-alkeiskoulun vt. toinen opettaja 1851 ja Porissa yläalkeiskoulun toinen kollega 1852–1856. Toimittuaan kauppiaana Porissa hän muutti Turkuun 1870. Julkinen merivahingonlaskija hänestä tuli 1875. Lindeqvist osallistui Porin edustajana porvarissäädyssä valtiopäiville 1863–1864 ja 1867, joilla hän oli useiden eri valiokuntien jäsen tai varajäsen ja 1867 myös valitsijamies.

Lähteet
-------

1. 1 2  Yrjö Kotivuori, Ylioppilasmatrikkeli 1640–1852: Karl Edvard Lindeqvist. Verkkojulkaisu 2005. Viitattu 28.11.2020.
2. ↑  Sigurd Nordenstreng: *Porvarissäädyn historia Suomen valtiopäivillä 1809–1906: Osa V*, s. 204. Helsinki: Otava, 1921.
**Georg Ludvig Gadd** (17. toukokuuta 1827 Helsinki – 4. heinäkuuta 1895 Pietari) oli suomalainen Venäjän keisarillisen laivaston vara-amiraali ja salaneuvos.

Gaddin vanhemmat olivat kauppaneuvos Fredrik Adrian Gadd ja Sofia Juliana Veurlander ja puoliso vuodesta 1872 Julie Elisabeth von Froembter. Gaddin veljestä Otto Viktorinus Gaddista tuli kenraaliluutnantti Venäjän keisarillisessa armeijassa, toinen veli Julius Fredrik Gadd oli oikeuspormestari ja valtiopäivämies. Georg Ludvig Gadd opiskeli Helsingfors Lyceumissa 1836–1838, Pietarin merikadettikouluun hän tuli oppilaaksi talvella 1842. Gadd ylennettiin gardemariniksi 1846 ja midshipsmaniksi 1848. Päätettyään merikadettikoulun 1851 Gadd ylennettiin luutnantiksi ja määrättiin elokuussa palvelukseen 16. meriekipaasiin, josta hän sai jo lokakuussa siirron 1. meriekipaasiin. Vuosina 1851–1852 hän purjehti kuunari Doždilla Itämerellä, vuonna 1853 hänet siirrettiin palvelukseen 10. meriekipaasiin. Krimin sodan aikana Gadd palveli aluksi soutulaivaston reserviprikaatin 2. pataljoonassa ja osallistui Kronstadtin puolustukseen, 1855–1856 hän oli potkuritykkivene Postrelin päällikkö Suomenlahden saaristossa. Sodan jälkeen 1856–1857 Gadd komensi potkurifregatti Viborgia Kronstadtista Välimerelle ja takaisin.

Helmikuussa 1858 Gadd erosi Venäjän laivaston palveluksesta ja siirtyi kauppalaivastoon, mutta joulukuussa 1860 hänet otettiin uudelleen aktiivipalvelukseen ja määrättiin klipperi Vsadnikin vanhemmaksi upseeriksi. Seuraavan vuoden helmikuussa hänet siirrettiin korvetti Bajanin vanhemmaksi upseeriksi. Gadd ylennettiin kapteeniluutnantiksi tammikuussa 1862 ja määrättiin kadettieskaaderin päälliköksi Volna-jahdille. Maaliskuussa 1863 hänet siirrettiin 3. meriekipaasiin ja hän palveli 1863–1864 Bajanin päällikkönä Kuurinmaan ja Ahvenanmaan vesillä. Kesällä 1865 hänet määrättiin fregatti Olegin päälliköksi ja lokakuussa samana vuonna panssaripatteri Admiral Tšitšagovin päälliköksi. Marraskuussa 1866 hän tuli panssaripatteri Pervenetsin päälliköksi, mutta siirtyi jo huhtikuussa seuraavana vuonna uudelleen kauppalaivaston palvelukseen. Hänet nimitettiin keväällä 1868 Volgan–Donin rautatie- ja höyryveneyhtiön toimitusjohtajaksi, mitä tehtävää hän hoiti syksyyn 1872 saakka, jolloin hän palasi laivaston aktiivipalvelukseen.

Gadd ylennettiin 2. luokan kapteeniksi 1869 ja 1. luokan kapteeniksi 1872, jolloin hänet määrättiin amiraliteetin työpajojen päälliköksi Ižoraan Inkerinmaalle. Hänet ylennettiin kontra-amiraaliksi 1883. Heinäkuussa 1887 hän erosi sotapalveluksesta vara-amiraalina, mutta tuli lähes saman tien uudelleen palvelukseen salaneuvoksena meriministeriön luetteloihin merkittynä. Hänet määrättiin Obuhovin teräsvalimon johtokunnan jäseneksi. Tässä tehtävässä hän toimi aina kuolemaansa saakka.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Gadd, Georg Ludvig *Suomalaiset kenraalit ja amiraalit Venäjän sotavoimissa 1809–1917*. Biografiakeskus, Suomalaisen Kirjallisuuden Seura.
2. ↑  Yrjö Kotivuori, Ylioppilasmatrikkeli 1640–1852: Julius Fredrik Gadd. Verkkojulkaisu 2005. (Viitattu 29.11.2020)
**Väinö Rankka**, sukunimi aik. *Krank* (5. elokuuta 1875 Tammela – 22. syyskuuta 1952 Janakkala) oli suomalainen rautatieinsinööri.

Rankan vanhemmat olivat Janakkalan kirkkoherra, rovasti Adolf Krank ja Kristina Sofia Hedström. Hän pääsi ylioppilaaksi 1896 Jyväskylän lyseosta ja suoritti insinööritutkinnon Polyteknillisessä opistossa 1901.

Rankka oli tie- ja vesirakennusten ylihallituksen palveluksessa ylimääräisenä insinöörinä vuodesta 1901, nuorempana insinöörinä vuodesta 1908 ja vanhempana insinöörinä vuodesta 1919. Viimeksi hän oli valtionrautateiden rakennusinsinöörinä ja 1. ratajakson päällikkönä 1924–1944.

Rautatierakennustyömailla muun muassa Pieksämäen-Savonlinnan ja Joensuun-Nurmeksen radoilla työskennellyt Rankka kehitti harjapohjaisen itsetyhjentyvän Ma-soravaunun havaittuaan, että tasapohjaisilta M- ja Mp-vaunuilta kesti noin tunnin verran purkaa vaunun soralasti miesvoimin ratapenkereelle. Harjapohjaisen soravaunun sivulaidat oli saranoitu yläreunoistaan ja kun laitojen lukitus avattiin soralasti työnsi sivulaidat ulospäin ja purkautui sitten ratapenkereelle. Pitkän sorajunan vanunujen purkamiseen tarvittiin enää kaksi miestä. Ma-soravaunujen rakentaminen alkoi 1912 ja niitä rakennettiin vuoteen 1927 mennessä 432 kappaletta.

Vuonna 1924 valmistuneen Aurejärven kirkon seinäratkaisu perustui Väinö Rankan kehittämään ja patentoimaan ratkaisuun.

Väinö Rankka oli naimisissa vuodesta 1902 Eva Elisabet Hirvosen kanssa.

Teoksia
-------

* *Kisko kävelee. Insinöörin muistelmia rakentajavuosilta*. WSOY 1949

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899
2. 1 2  50 vuotta, Uusi Suomi, 05.08.1925, nro 176, s. 5, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
3. ↑  Soravaunu Ma. Mittakaava 1:87
4. ↑  Resiina keskustelu 7.8.2017 : Suomalaiset rautatievaunukeksinnöt (ja 4-akselinen soravaunu Ma, myöh. Mao)
5. ↑  Kurun Aureen kirkko valmistumassa, Maaseudun Sanomat, 10.10.1923, nro 233, s. 3, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot

Aiheesta muualla
----------------

Väinö Rankan kirjoittamia artikkeleita:

* Työkertomus Uimaharjun rautatiesillasta, Tekniska föreningens i Finland förhandlingar, 01.07.1911, nro 7, s. 31. Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
* Työkertomus Halin rautatiesillasta, Tekniska föreningens i Finland förhandlingar, 01.10.1911, nro 10, s. 46, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
* Kallioleikkauksista rautatierakennuksilla, Teknillinen aikakauslehti, 01.06.1913, nro 6-7, s. 33, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899

 |

 |
Beat-Sofi Granqvist
**Beat-Sofi Granqvist** (1869 – 1960) oli suomalainen näyttelijä ja floristi.

Beat-Sofi Granqvistin vanhemmat olivat Porin yläalkeiskoulun matematiikan ja luonnonhistorian kollega Karl Emil Granqvist (1830–1889) ja hänen ensimmäinen vaimonsa Maria Sofia Nyström. Granqvist oli Kaarlo Bergbomin oppilaana ja näytteli Ruotsalaisessa teatterissa Helsingissä ja Turussa 1890–1894 ja 1904–1909. Hän kävi myös kiertueella Ruotsissa.

Granqvist opiskeli 1910-luvulla Saksassa Dresdenissä ja Steibnitzissä tekokukkien valmistusta. Suomeen palattuaan hän perusti maan ensimmäisen tekokukkatehtaan asuntonsa yhteyteen Pieni Roobertinkatu 4-6:een.

Elokuvarooleja
--------------

* Rakkauden kaikkivalta – Amor omnia 1922, Adèle von Wildheim

Lähteet
-------

1. 1 2  Beat-Sofi Granqvist (1869-1960) skådespelare, florist. (1900) Svenska Teaterns arkiv (Finna)
2. 1 2  Suomalainen kukkaishaltijatar, Forum, 01.01.1939, nro 1, s. 23, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
3. 1 2  Ett besök hos huvudstadens blomsterfé, Astra, 01.12.1938, nro 24, s. 12, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
4. ↑  Yrjö Kotivuori, Ylioppilasmatrikkeli 1640–1852: Karl Emil Granqvist. Verkkojulkaisu 2005. Luettu 15.7.2022.
5. ↑  Kukkia, jotka eivät tuoksu, Seura, 17.08.1938, nro 33, s. 51, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
6. ↑  Elonet : Rakkauden kaikkivalta


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Elonet

 |

 |
**Julius Efraim Bergroth** (10. elokuuta 1819 Suodenniemi – 16. syyskuuta 1876 Helsinki) oli suomalainen opettaja, rehtori ja virkamies, joka kehitti koululaitosta ja julkaisi oppikirjoja.

Henkilöhistoria
---------------

Bergrothin vanhemmat olivat kirkkoherra Fredrik Efraim Bergroth ja Kristina Sofia Hornborg. Hänen ensimmäinen puolisonsa vuodesta 1845 oli Karolina Emilia Hornborg (k. 1855) ja toinen vuodesta 1856 Charlotta Kristina Barcker. Kielitieteilijä, professori Hugo Bergroth ja hyönteistutkija Ernst Evald Bergroth olivat Julius Efraim Bergrothin poikia toisesta avioliitosta. Bergroth tuli ylioppilaaksi 1835 ja valmistui filosofian maisteriksi 1844. Hän toimi matematiikan ja fysiikan lehtorina Vaasan lukiossa vuodesta 1844 ja koulun rehtorina vuodesta 1862. Helsingin normaalikoulun matematiikan ja luonnontieteiden yliopettajana ja samalla koulun rehtorina Bergroth toimi vuodesta 1864. Vasta perustetun koulutoimen ylihallituksen matemaattisten aineiden ylitarkastaja hänestä tuli vuonna 1869.

Julkaisuja
----------

* *Försök till framställning af proportionsteorin samt femte boken af Euklides*, 1845 (F. Granbom, mukaellut J. E. Bergroth)
* *Elementarlörobok i algebra*, 1849, 1857
* *Elementarläröbok i fysiken*, 1850
* *Elementarkurs i stereometrin*, 1859
* *Begynnelsegrunderna i zoologin af d:r C. F. Lytken*, 1865 (käännös J. E. Bergroth)
* *Elementarkurs i plana geometrin af C. E. Mundt*, 1865 (mukaellut J. E. Bergroth)

Lähteet
-------

1. 1 2  Blomstedt, Kaarlo, ym. (toim.): *Kansallinen elämäkerrasto, I osa: A–E*, s. 230–231. Porvoo: Werner Söderström Osakeyhtiö, 1927.
2. ↑  Yrjö Kotivuori, Ylioppilasmatrikkeli 1640–1852: Julius Efraim Bergroth. Verkkojulkaisu 2005. (Viitattu 27.10.2019)


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Ylioppilasmatrikkeli 1640–1852

 |

 |
**Erik Lencqvist**, alk. *Lemqvist* (17. syyskuuta 1719 Tyrvää – 11. helmikuuta 1808 Orivesi) oli suomalainen tieteilijä ja kirkkoherra.

Lencqvistin vanhemmat olivat turkulainen porvari Henrik Eriksson Lemlena (Lemblena, k. 1743) ja hänen ensimmäinen puolisonsa Maria Svensdotter Fontelius. Hän kävi Turun katedraalikoulua ja pääsi ylioppilaaksi 1735. Lencqvist valmistui Turun akatemiasta filosofian maisteriksi 1745, ja hänet vihittiin papiksi Turun hiippakunnassa 1746. Hänestä tuli Uppsalan yliopiston teologian kunniatohtori 1779.

Lencqvist oli Turun akatemian dosenttina vuodesta 1745. Hän toimi Karjalohjan kirkkoherran apulaisena vuodesta 1746, Piikkiön sijaiskirkkoherrana vuodesta 1748, Taivassalon vt. kirkkoherrana vuodesta 1749 ja Sauvon sijaiskirkkoherrana vuodesta 1754. Hänestä tuli Turun linnansaarnaaja 1756, Karjalohjan kirkkoherra 1764 ja Oriveden kirkkoherra 1773. Lencqvist sai rovastin arvon 1775 ja hänestä tuli lääninrovasti 1783. Hän julkaisi muun muassa esityksen suomen kielen murteista sekä Suomen taloudellisia oloja yms. käsitteleviä kirjoituksia Aurora-seuran julkaisemassa Åbo Tidningar -lehdessä. Hänen poikansa Kristian Erik Lencqvist jatkoi hänen työtään tieteellisillä tutkimuksillaan.

Lencqvist oli naimisissa 1750–1783 Brita Magdalena Roeringin (k. 1783) kanssa ja 1790–1805 Amalia Sofia Silfversvanin (k. 1805) kanssa.

Teokset
-------

* De absolutione. Joh. Kiaempe, Turku 1741.
* De diluvio, Gen. VI. & VII. 1. Joh. Kiaempe, Turku 1742.
* Theses miscellaneae. Joh. Kiaempe, Turku 1745.
* Den jordiska wandelens beswärlighet. Joh. Kämpe, Turku 1747.
* Yxikertainen puhe: pidetty Ruoweden seurakunnan uudesa emä-kirkossa, koska se wihittin sinä 23 päiwänä elo-kuusa 10:nä sunnundaina jälken P. Kolminaisuden sunnundain, sisälle olewaisna wuonna 1778. Johan Christopher Frenckell, Turku 1779.
* Lyhyt kuvaus Orihveden pitäjästä. Oriveden museoyhdistys, Kangasala 1938.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Yrjö Kotivuori, Ylioppilasmatrikkeli 1640–1852: Erik Lencqvist. Verkkojulkaisu 2005. Luettu 30.10.2016.
2. ↑  Otavan Iso tietosanakirja, Otava 1968, osa 5, p. 475


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Suomi (KANTO)

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Kansallisbiografia
* Biografiskt Lexikon
* Uppslagsverket Finland
* Biografiasampo
* Ylioppilasmatrikkeli 1640–1852

 |

 |
**Fredrik Ferdinand Järnström** (28. helmikuuta 1870 Somero – 3. heinäkuuta 1936 Helsinki) oli suomalainen kenraalimajuri ja rajavartiolaitoksen päällikkö.

Järnströmin vanhemmat olivat värjäri Jakob Fredrik Järnström ja Maria Kristina Lindeman. Hän pääsi ylioppilaaksi Turun lyseosta 1888 ja meni samana vuonna vapaaehtoisena armeijan palvelukseen. Järnström kävi Haminan kadettikoulun ja suoritti upseeritutkinnon 1892, Suomen suuriruhtinaskunnan armeijan lakkautuksen jälkeen hänet asetettiin alikapteenin arvolla lakkautuspalkalle vuonna 1903.

Järnström suoritti ylemmän hallintotutkinnon 1904 ja siirtyi samana vuonna tullilaitoksen palvelukseen. Järnström kävi vuonna 1905 Voimaliiton lähettämänä Sveitsissä tarkistamassa Suomeen tulossa olleen kiväärilastin mutta muuten hän ei tiettävästi osallistunut aktivistien toimintaan. Hän toimi viimeksi Pietarsaaren tullikamarin tullinhoitajana 1915–1918. Suomen sisällissodan aikana Järnström otettiin maaliskuussa 1918 valkoisten armeijaan majurin arvoisena ja hän toimi 4. Pohjois-Pohjanmaan rykmentin 1. pataljoonan komentajana. Sodan jälkeen Järnström oli aluksi sotaministeriön meriosaston toimistopäällikkönä ja sen jälkeen sisäasiainministeriön rajavartioasian esittelijänä ja sittemmin rajavartiostojen tarkastajana 1919–1932 sekä viimeksi rajavartiostojen päällikkönä 1932–1935. Hänet ylennettiin kenraalimajuriksi eläkkeelle jäännin yhteydessä 28.2.1935.

Kirjallisuutta
--------------

* Juha Pohjonen : *Rajan ensimmäinen kenraali. Fredrik Ferdinand Järnström 1870-1936*, Otava 2014 ISBN 9789511282525

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899
2. 1 2  Erkki Tuomiojan kirja-arvostelu 9.8.2015 Juha Pohjosen kirjasta *Rajan ensimmäinen kenraali. Fredrik Ferdinand Järnström 1870-1936*
3. ↑  Rajavartiostojen Päällikön vaihdos..  *Rajamme vartija : Suomen sotilaskotiliiton rajaseutujulkaisu*, 15.04.1935, nro 2, s. 4. Kansalliskirjasto. Viitattu 29.09.2018.
| Käsipalloolympialaisissa 2024 |
| --- |
| Turnaus |
| Miehet  Naiset |
| Kokoonpanot |
| Miehet  Naiset |
| 

---

|  |  |
| --- | --- |
| < 2020 | 2028 > |

 |

**Käsipallossa** kilpaillaan **Pariisin 2024 kesäolympialaisissa** 16:tta kertaa. Olympialaisissa on omat turnaukset naisille ja miehille ja kumpaankin turnaukseen osallistuu 12 joukkuetta. Ottelut pelataan Paris Expo Porte de Versailes’ssa ja pudotuspelit Stade Pierre-Mauroyssa.

Mitaliyhteenveto
----------------

| Laji | Kultaa | Hopeaa | Pronssia |
| --- | --- | --- | --- |
| Miehet*tiedot* |  |  |  |
| Naiset*tiedot* |  |  |  |

Lähteet
-------

1. ↑

KäsipalloKäsipallo olympialaisissa
1896–1932 •
1936 •
1948 •
1952 (*Näytöslaji*) •
1956–1968 •
1972 •
1976 •
1980 •
1984 •
1988 •
1992 •
1996 •
2000 •
2004 •
2008 •
2012 •
2016 •
2020 •
*2024*

Kesäolympialaisten 2024 lajit ja kilpailutapahtumat
Ammunta | Breakdance | Golf | Jalkapallo | Jousiammunta | Judo | Kiipeily | Koripallo | Käsipallo | Lainelautailu | Lentopallo | Maahockey | Melonta | Miekkailu | Nykyaikainen viisiottelu | Nyrkkeily | Paini | Painonnosto | Purjehdus | Pyöräily | Pöytätennis | Ratsastus | Rugby | Rullalautailu | Soutu | Sulkapallo | Taekwondo | Taitouinti | Tennis | Triathlon | Uimahypyt | Uinti | Vesipallo | Voimistelu | Yleisurheilu
**Engelbert Kaempfer** (tai **Kämpfer**; 16. syyskuuta 1651 Lemgo, Lippe-Detmold – 2. marraskuuta 1716 Lemgo) oli saksalainen tutkimusmatkailija ja lääkäri. Hän kirjoituksensa olivat yli sata vuotta tärkein länsimainen tietolähde Japanista.

Elämä ja ura
------------

Kaempferin isä oli pastori. Kaempfer opiskeli Hamelnissa, Lüneburgissa, Hampurissa, Lyypekissä ja Danzigissa, ja valmistuttuaan tohtoriksi Krakovassa hän opiskeli neljä vuotta Königsbergissä lääketiedettä ja luonnontieteitä. Vuonna 1681 hän vieraili Ruotsin Uppsalassa, jonne häntä houkuteltiin asettumaan. Vuonna 1683 hän oli lääkärinä mukana ruotsalaisessa lähetystössä, jonka Kaarle XI lähetetti Moskovan kautta Persiaan hoitamaan kauppa-asioita. Hän saapui Persiaan Moskovan, Kazanin ja Astrahanin kautta ja eteni Kaspianmeren matkan jälkeen Nizabadiin. Širvanissa sijaitsevasta Şamaxısta hän teki tutkimusmatkan Apšeronin niemimaalle. Vuonna 1684 hän saapui Isfahaniin, silloiseen Persian pääkaupunkiin. Kun Ruotsin lähetystö yli vuoden oleskelun jälkeen valmistautui palaamaan, Kaempfer liittyi kirurgiksi Alankomaiden Itä-Intian kauppakomppanian laivaan Persianlahdella, ja hänellä oli tilaisuus nähdä joitakin Arabian ja monia Intian länsirannikon alueita. Syyskuussa 1689 hän saapui Bataviaan, vietti seuraavan talven Jaavalla tieteellisten tutkimusten parissa ja lähti toukokuussa 1690 Japaniin hollantilaisten sinne vuosittain lähettämän lähetystön lääkärinä. Laiva kävi ensi Siamissa, jonka pääkaupungissa Kaempfer vieraili. Syyskuussa 1690 hän saapui Nagasakiin, joka oli tuolloin ainoa ulkomaalaisille avoin japanilainen satama. Kaempfer viipyi Japanissa kaksi vuotta, ja vieraili tuona aikana kahdesti Tokiossa. Marraskuussa 1692 hän lähti Japanista Jaavalle ja Eurooppaan, ja lokakuussa 1693 hän rantautui Amsterdamiin. Saatuaan tohtorin arvon Leidenissä hän asettui kotikaupunkiinsa ja ryhtyi myös Lippen kreivin lääkäriksi.

Ainoa Kaempferin elinaikanaan julkaisema teos oli *Amoenitatum exoticarum politico-physico-medicarum fasciculi V.* (1712), joka on valikoima hänen kirjoituksiaan, joissa hän esittelee Kaukasuksella, Persiassa ja Japanissa tekemiän havaintoja. Hänen kuoltuaan Hans Sloane osti julkaisemattomat käsikirjoitukset ja toimitti ne Englantiin. Niiden joukossa oli *Geschichte und Beschreibung von Japan*, jonka J. G. Johann Caspar Scheuchzer käänsi käsikirjoituksesta englanniksi ja joka julkaistiin Lontoossa kahtena niteenä vuonna 1727 nimellä *The History of Japan*. Alkuperäistä saksankielistä versiota ei julkaistu. Japanin historian lisäksi tämä kirja sisältää kuvauksen maan poliittisesta, yhteiskunnallisesta ja fyysisestä tilasta 1600-luvulla. Yli sadan vuoden ajan se oli tärkein aihepiirin tietolähde.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Aimé Kaempfer *Nordisk familjebok*.  1911. Viitattu 5.9.2023.
2. 1 2 3  Engelbert Kaempfer *Encyclopedia Britannica*.  1911. Viitattu 5.9.2023.
3. ↑  Engelbert Kaempfer *Encyclopedia Britannica*.  2023. Viitattu 5.9.2023.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Engelbert Kaempfer** Wikimedia Commonsissa
TennisTennis
**Tennis** järjestettiin **vuoden 1968 kesäolympialaisissa** näytöslajina. Tenniksessä pidettiin kaksi turnausta, näytös- ja esittelyturnaus, joissa kummassakin oli viisi tapahtumaa. Näytösturnaus pidettiin 14. – 20. lokakuuta, ja esittelyturnaus 28. lokakuuta – 1. marraskuuta. Ottelut pelattiin Guadalajarassa, Meksikossa. Tämä oli ensimmäinen kerta kun tennis oli olympialaisissa näytöslajina. Tosin tennis oli ollut virallisena lajina jo vuosina 1896–1924. Esittelyturnauksissa kolmas sija jaettiin kahden pelaajan tai joukkueen kesken.

Palkintosijoitukset
-------------------

### Näytösturnaus

| Tapahtuma | Ensimmäinen | Toinen | Kolmas |
| --- | --- | --- | --- |
| Miesten kaksinpeli | Espanja Manuel Santana | Espanja Manuel Orantes | Yhdysvallat Herbert Fitzgibbon |
| Miesten nelinpeli | Meksiko Rafael Osunaja Vicente Zarazua | Espanja Juan Gisbertja Manuel Santana | Ranska Pierre DarmonMeksiko Joaquin Loyo-Mayo |
| Naisten kaksinpeli | Saksojen yhteisjoukkue Helga Niessen Masthoff | Yhdysvallat Jane Bartkowicz | Yhdysvallat Julie Heldman |
| Naisten nelinpeli | Saksojen yhteisjoukkue Edda Budingja Helga Niessen Masthoff | Ranska Rosa Maria DarmonYhdysvallat Julie Heldman | Yhdysvallat Jane Bartkowiczja Valerie Ziegenfuss |
| Sekanelinpeli | Yhdysvallat Herbert Fitzgibbonja Julie Heldman | Saksojen yhteisjoukkue Jürgen Fassbenderja Helga Niessen | Yhdysvallat James Osbourneja Jane Bartkowicz |

### Esittelyturnaus

| Tapahtuma | Ensimmäinen | Toinen | Kolmas |
| --- | --- | --- | --- |
| Miesten kaksinpeli | Meksiko Rafael Osuna | Saksojen yhteisjoukkue Ingo Buding | Neuvostoliitto Vladimir Korotkov |
| Italia Nicola Pietrangeli |
| Miesten nelinpeli | Meksiko Rafael Osunaja Vicente Zarazua | Ranska Pierre DarmonMeksiko Joaquin Loyo-Mayo | Ecuador Francisco GuzmanNeuvostoliitto Teimuráz Kakúlija |
| Neuvostoliitto Vladimir Korotkovja Anatoly Volkov |
| Naisten kaksinpeli | Yhdysvallat Jane Bartkowicz | Yhdysvallat Julie Heldman | Ecuador María Eugenia Guzman |
| Brasilia Suzana Petersen |
| Naisten nelinpeli | Ranska Rosa Maria DarmonYhdysvallat Julie Heldman | Yhdysvallat Jane Bartkowiczja Valerie Ziegenfuss | Ecuador María Eugenia GuzmanBrasilia Suzana Petersen |
| Meksiko Cecilia RosadoNeuvostoliitto Zaiga Yansone |
| Sekanelinpeli | Neuvostoliitto Vladimir Korotkovja Zaiga Yansone | Saksojen yhteisjoukkue Ingo BudingYhdysvallat Jane Bartkowicz | Ranska Pierre Darmonja Rosa Maria Darmon |
| Neuvostoliitto Teimuráz KakúlijaBrasilia Suzana Petersen |

TennisTennis olympialaisissa
1896 •
1900 •
1904 •
1908 •
1912 •
1920 •
1924 •
1928–1964 •
1968 *(näytöslaji)* •
1972–1980 •
1984 *(näytöslaji)* •
1988 •
1992 •
1996 •
2000 •
2004 •
2008 •
2012 •
2016 •
2020 •
*2024*

Kesäolympialaisten 1968 lajit ja kilpailutapahtumat
Ammunta | Jalkapallo | Koripallo | Lentopallo | Maahockey | Melonta | Miekkailu | Nykyaikainen viisiottelu | Nyrkkeily | Paini | Painonnosto | Pelota (*Näytöslaji*) | Purjehdus | Pyöräily | Ratsastus | Soutu | Tennis (*Näytöslaji*) | Uimahypyt | Uinti | Vesipallo | Voimistelu | Yleisurheilu
*Tämä artikkeli käsittelee viikonpäivää. Sanan muita merkityksiä on lueteltu täsmennyssivulla.*

|  |
| --- |
| **Viikko** |
|  |
| maanantai |
| tiistai |
| keskiviikko |
| torstai |
| perjantai |
| lauantai |
| sunnuntai |

**Perjantai** (lyhenne pe tai perj.) on SFS-EN 28601 -standardin mukaan viikon viides päivä ja tavallisimmin viikon viimeinen työpäivä. (Lauantai on viikon viimeinen arkipäivä.) Torstai on perjantaita ennen ja lauantai sen jälkeen. Perjantai on muslimien pyhäpäivä.

Perjantai on yhdessä lauantain kanssa päivä, jolloin on tapana viettää muita viikonpäiviä useammin juhlia ja käydä erilaisissa vapaa-ajan vietoissa, kuten elokuvissa, teatterissa ja ravintolassa. Monet voivat valvoa huoletta perjantaina ja lauantaina tavallista pidempään, koska seuraava päivä on monissa työpaikoissa ja kouluissa vapaapäivä. Perjantai on myös tavallisin juhlien pitopäivä.

Perjantai 13. päivä on yleisen taikauskoisen käsityksen mukaan epäonnen päivä.

Muissa kielissä
---------------

Perjantai germaanisissa kielissä, kuten englannissa, hollannissa, saksassa ja ruotsissa – ja näistä lainautuneena myös suomessa –, tulee Freija- tai Frigg-nimisen aasajumalattaren nimestä. Tästä juontaa juurensa myös viron *reede*, joka poikkeaa muista numerointiin perustuvista arkipäivistä (päivät maanantaista ja torstaihin ovat *esmas-, teisi-, kolma-* ja *neljapäev*). 

Romaanisissa kielissä se on Venus-jumalan päivä: *Veneris dies*, josta espanjan *viernes*, ranskan *vendredi*) ja italian *venerdì*. Myös japaniksi perjantai on Venuksen (金星, kinsei) päivä 金曜日 (kinyōbi). 

Venäjän kielessä perjantai on пятница (*pjatnitsa*; viides päivä).

Lähteet
-------

1. ↑  Lyhenneluettelo  07.01.2013. Kotimaisten kielten keskus.  Arkistoitu 12.10.2013. Viitattu 9.4.2013.
2. ↑  Lempiäinen, Pentti: *Pyhät ajat*. 6. uudistettu painos. Helsinki: Kirjapaja, 2008. ISBN 978-951-607-651-8.
3. ↑  Otavan iso Fokus, 5. osa (Mo-Qv), art. Perjantai, ISBN 951-1-01236-3
4. ↑  Pringle, Greg & Nichols, Michael: Days of the Week in Chinese, Japanese & Vietnamese, plus Mongolian and Buryat *cjvlang*.  20.5.2012. Viitattu 7.11.2022. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Perjantai** Wikimedia Commonsissa
**Salon Vilpas ry** on salolainen vuonna 1908 perustettu urheilun yleisseura. Sillä on toimintaa koripallossa, jalkapallossa, yleisurheilussa, suunnistuksessa, salibandyssä, hiihdossa, sulkapallossa sekä kamppailu- ja voimailulajeissa.

Koripallo
---------

Viime vuosina Vilpas on tullut erittäin tunnetuksi koripallosta. Vilppaan koripallon edustusjoukkue Vilpas Vikings pelaa Korisliigassa. Koripallomenestyksen myötä Vilppaan koripallo on eriytetty oman yhdistyksensä alle.

Jalkapallo
----------

Jalkapallotoiminnassa Vilpas käyttää nimestään kirjoitusasua Wilpas. Miesten edustusjoukkue pelaa kaudella 2012 Kolmosessa. Seura on pelannut parhaimmillaan sarjatasoa ylempänä vuosina 1974–76 ja vuonna 2001.

Lähteet
-------

1. 1 2  Laatukäsikirja Salon Vilpas Koripallo Ry.  Arkistoitu 9.2.2016. Viitattu 18.3.2011.
2. ↑  Salon Vilpas Salon Vilpas ry.  Arkistoitu 5.1.2011. Viitattu 18.3.2011.
3. ↑  Suomen Koripalloliitto ry *basket.fi*.  Arkistoitu 4.3.2016. Viitattu 18.3.2011.
4. ↑  SPL Turun piiri *resultcode.fi*. Viitattu 9.6.2012.
5. ↑  Finland – Divisional Movements 1930–2010 Heikki Pietarinen ja RSSSF. Viitattu 18.3.2011. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Seuran sivut

Salon urheilujoukkueita

* Salon Piivolley
* LP Viesti Salo
* Salon Viesti
* SalPa
* Vilpas Vikings
* VilPas
* Salo HT
* Salo Scorpions
* Salo Juggernauts
**Salvinoriinit** ovat yhdisteitä, joita esiintyy luonnossa ainakin mazatecinsalvia (*Salvia divinorum*) -kasvissa, jota käytetään yleisesti päihteenä. Pääasiallinen vaikuttava yhdiste on salvinoriini A.

Yleisimmät salvinoriinit (A–F)| Name | Rakenne | R1 | R2 | Aktiivisuus |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| Salvinoriini A |  | -OCOCH3 | − | aktiivinen |
| Salvinoriini B | -OH | − | epäaktiivinen |
| Salvinoriini C |  | -OCOCH3 | -OCOCH3 | tuntematon |
| Salvinoriini D | -OH | -OCOCH3 | epäaktiivinen |
| Salvinoriini E | -OCOCH3 | -OH | epäaktiivinen |
| Salvinoriini F | -H | -OH | tuntematon |

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Salvinoriinit**.
* Dr. Duke's Phytochemical and Ethnobotanical Databases: Salvinorin (englanniksi)

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Salvinorin A
**Langley** on 93 726 asukkaan (2006) piirikunta Brittiläisessä Kolumbiassa, Kanadassa. Kunta rajautuu pohjoisessa Fraserjokeen, idässä Abbotsfordin kaupunkiin, etelässä Yhdysvaltain rajaan ja lännessä Surreyn kaupunkiin. Langley kuuluu Vancouverin metropolialueeseen. Surreyn ja Langleyn rajalla sijaitseva Langleyn kaupunki ei ole osa Langleyn kuntaa, vaan sillä on omat hallintoelimet.

Historia
--------

Ennen eurooppalaisia alueella asui stó:lo-intiaaneja, joiden jälkeläisiä asuu alueella nykypäivänäkin.

Hudson's Bay Company rakensi vuonna 1827 Fraserjoen varrelle *Fort Langleyn* linnoituksen turkiskaupankäyntiä varten ja suojaamaan aluetta yhdysvaltalaisia kilpailijoita vastaan. Linnoitus rakennettiin liian lähelle jokea, ja se jäi tulvan alle useana keväänä, niinpä linnoitus siirrettiin vuonna 1839 kauemmaksi joen yläjuoksulle.

Langley nimettiin Hudson's Bay Companyn johtajana 1800–1830 toimineen Thomas Langleyn mukaan.

Vuonna 1858 Fraserjoelta löydettiin kultaa ja tuhannet kullanhuuhtojat saapuivat alueelle. Samana vuonna 19. marraskuuta alueen kuvernööri James Douglas toimitti Fort Langleyhyn julistuksen, jossa määriteltiin uuden brittiläisen yhdyskunnan perustaminen Kanadan länsirannikolle. Tästä yhdyskunnasta muodostui myöhemmin Brittiläinen Kolumbia.

Langley perustettiin virallisesti 26. huhtikuuta 1873. Kunnan ensimmäisenä valittuna johtajana toimi James W. Mackie. 15. maaliskuuta 1955 Langleyn kaupunki erotettiin kunnasta itsenäiseksi kaupungiksi.

Lähteet
-------

1. ↑  2006 Community Profiles Statistics Canada. Viitattu 26.12.2009. (englanniksi), (ranskaksi)[vanhentunut linkki]
2. ↑  Our History: Timelines Hudson's Bay Company. Viitattu 26.12.2009. (englanniksi), (ranskaksi)
3. 1 2 3  Past and Present Tourism Langley.  Arkistoitu 4.1.2010. Viitattu 26.12.2009. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Langley (kunta Kanadassa)** Wikimedia Commonsissa
Keisarinmänty toukokuussa 2016.
Keisarinmännyn runko haarautuu noin metrin korkeudelta.
**Keisarinmänty** on Hämeenlinnassa Pikku-Parolassa sijaitseva rauhoitettu mänty. Puun iäksi on arvioitu jopa 400 vuotta ja se on rungon paksuudella mitattuna Suomen suurin metsämänty. Puun ympärysmitta on 548 senttimetriä.

Dendrologian Seuran tietojen mukaan puun ympärysmitta 0,7 metrin korkeudelta on 496 senttimetriä, latvuksen halkaisija on mittaussuunnasta riippuen 17–20 metriä ja männyn korkeus on 11,5 metriä.

Perimätiedon mukaan Parolannummen kentällä joukkoja katselmoineet Ruotsin kuninkaat Kustaa III ja Kustaa IV Aadolf ovat aterioineet puun varjossa ja tällä perusteella puuta alettiin kutsua *Kuninkaanmännyksi*. Kustaa III kävi Parolannummella kesäkuussa 1783 ja Kustaa IV Aadolf kesällä 1802. Suomen sodan aikana 1808 kerrotaan erään rakuunan piilottaneen yksikkönsä lipun puussa olleeseen koloon ja tämän vuoksi puuta kutsuttiin myös *Rakuunanmännyksi*.

Nykyisen nimensä puu sai 1800-luvulla kun Venäjän keisarit Aleksanteri I ja Aleksanteri II ruokailivat Parolassa käydessään puun juurella. Aleksanteri I kävi Parolassa 1819 ja Aleksanteri II 29. heinäkuuta 1863. Aleksanteri II:n vierailun aikana puun juurella pidettiin suuret juhlat ja samalla mänty sai nimensä.

Pikku-Parolassa sijainneen Kiltin tilan isäntä Väinö Kiltti teki 1900-luvun alussa puun ympärille suoja-aidan. Puu rauhoitettiin 1957.

Lähteet
-------

* Yle uutiset 29.7.2013 : Mistä löytyvät Suomen suurimmat puut?
* Häme-Wiki : Pikku-Parolan Keisarinmänty[vanhentunut linkki]
* Esoteerinen maantiede ja periferiaterapia 20.8.2008 : Keisarinmänty: esoteerisen maantieteen retkiraportti

### Viitteet

1. 1 2  Paksut (PDF) (s. 13) Dendrologian Seura ry. Viitattu 16.5.2016.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Keisarinmänty** Wikimedia Commonsissa

* "Jos kielin voisi kertoa..." niin mitä tietäisi Parolan "Keisarimänty"?, Hakkapeliitta, 03.10.1933, nro 40, s. 12, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
**Wörlitz** on Saksan entinen kunta ja nykyinen Oranienbaum-Wörlitzin kaupungin osa Saksi-Anhaltin osavaltion Landkreis Wittenbergin piirissä. Oranienbaum-Wörlitz muodostettiin usean kunnan kuntaliitoksen myötä 1. tammikuuta 2011. Tällöin Wörlitzissä oli 1 513 asukasta ja sen pinta-ala oli 28,0 neliökilometriä. Wörlitz sijaitsee Elben eteläpuolella Dessaun ja Wittenbergin välissä. Wörlitzin pohjoispuolella on alueen suurin juolua Wörlitzjärvi.

Wörlitz on mainittu ensimmäisen kerran vuonna 1004 ja kaupunginoikeudet se sai jo 1440. Siellä sijaitsee Wörlitzin puisto, joka on merkittävä osa UNESCOn maailmanperintöluettelossa olevaa Dessau-Wörlitzin puutarhavaltakuntaa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Statistisches Bundesamt: Gebietsänderungen vom 01. Januar bis 31. Dezember 2011 *destatis.de*. Viitattu 29.7.2019.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Wörlitz** Wikimedia Commonsissa

* Wörlitz Oranienbaum-Wörlitzin kaupungin kotisivuilla (saksaksi)
* Wörlitz-Information (saksaksi)

Entinen raatihuone
**Bretten** on kaupunki Baden-Württembergin osavaltiossa, lounaisessa Saksassa. Se kuuluu Karlsruhen hallintopiiriin ja Karlsruhen piirikuntaan. Kaupunki sijaitsee noin 23 kilometriä koilliseen Karlsruhesta, ja se on Bruchsalin ja Ettlingenin jälkeen Karlsruhen piirikunnan kolmanneksi suurin kaupunki. Bretten on saanut lisänimen *Melanchthonstadt* sen kenties kuuluisimman asukkaan, humanisti Philipp Melanchthonin, mukaan.

Brettenissä oli 30 046 asukasta kesäkuun 2022 lopussa, ja sen pinta-ala on 71,1 neliökilometriä.

Maantiede
---------

Bretten sijaitsee Kraichgaun alueella Walzbach- ja Saalbachjokien läheisyydessä. Se sijaitsee 23 kilometriä koilliseen Karlsruhesta, 39 kilometriä lounaaseen Heilbronnista ja 17 kilometriä pohjoiseen Pforzheimista. Kaupunki on jaettu ydinkaupunkiin (saks. *Kernstadt*) ja yhdeksään kaupunginosaan (saks. *Stadtteile*).

Historia
--------

Varhaisin tunnettu maininta Brettenistä on peräisin vuodelta 767. Maininta ilmestyi Lorschin koodeksissa. Kaupunki tunnettiin tuolloin nimellä *Villa Breteheim*. Brettenille myönnettiin viralliset kaupunginoikeudet vuonna 1254. Philipp Melanchthon syntyi kaupungissa vuonna 1497.

Bretten tuhoutui Pfalzin kruununperimyssodassa vuonna 1689. Vuonna 1821 kaupunkiin rakennettiin ensimmäinen synagoga, joka tuhottiin muiden saksalaisten synagogien tavoin natsien kristalliyönä vuonna 1938. Vuosien 1971 ja 1975 välillä Bretteniin liitettiin yhdeksän naapurikuntaa. Liitosten myötä kaupungin väkiluku ylitti 20 000 asukkaan rajan.

Ystävyyskaupungit
-----------------

* Saksa Hemer (Saksa, vuodesta 1979)
* Ranska Longjumeau (Ranska, vuodesta 1981)
* Portugali Condeixa-a-Nova (Portugali, vuodesta 1985)
* Saksa Wittenberg (Saksa, vuodesta 1990)
* Yhdistynyt kuningaskunta Pontypool (Iso-Britannia, vuodesta 1994)
* Ranska Bellegarde-sur-Valserine (Ranska, vuodesta 2001)

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Bretten in Zahlen Stadt Bretten. Viitattu 11.5.2023. (saksaksi)
2. 1 2  Bevölkerung der Gemeinden Baden-Württembergs am 30. Juni 2022 (PDF) (s. 9) Statistisches Landesamt Baden-Württemberg. Viitattu 11.5.2023. (saksaksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Bretten** Wikimedia Commonsissa

* Brettenin kaupungin viralliset Internet-sivut (saksaksi)
**Veynes** on kunta Kaakkois-Ranskassa Hautes-Alpesin departementissa Provence-Alpit-Rivieran alueella.

Liikenne
--------

Veynes on tärkeä rautatieliikenteen solmukohta Ranskan eteläisillä Alpeilla. Rautatieyhtiö PLM:n rakentama rautatie Marseillesta Veynesiin valmistui vuonna 1875. Seuraavaksi valmistuivat linjat Grenoble–Veynes vuonna 1878, Veynes–Briançon vuonna 1884 ja Veynes–Valence vuonna 1894. Tällöin kaupungista oli rautatieyhteys neljään ilmansuuntaan, ja tätä yhteyttä kutsuttiin Veynesin tähdeksi (*Étoile de Veynes*). Kaupungissa on museo, jossa kerrotaan rautatien historiasta.

Lähteet
-------

1. ↑  Tour de France 2015 (Arkistoitu – Internet Archive) (Arkisto) (ranskaksi)
2. ↑  Écomusée du Cheminot Veynois (ranskaksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Veynes** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Israel
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Maantieteelliset | 
* MusicBrainz area
* Pleiades

 |

 |
**Livarot-Pays-d’Auge** on kunta Pohjois-Ranskassa Calvadosin departementissa Normandian alueella.

Historia
--------

Kunta muodostettiin 1. tammikuuta 2016 kun 22 kuntaa Auquainville, Les Autels-Saint-Bazile, Bellou, Cerqueux, Cheffreville-Tonnencourt, La Croupte, Familly, Fervaques, Heurtevent, Livarot, Le Mesnil-Bacley, Le Mesnil-Durand, Le Mesnil-Germain, Meulles, Les Moutiers-Hubert, Notre-Dame-de-Courson, Préaux-Saint-Sébastien, Sainte-Marguerite-des-Loges, Saint-Martin-du-Mesnil-Oury, Saint-Michel-de-Livet, Saint-Ouen-le-Houx ja Tortisambert yhdistyivät.

Livarot
-------

Livarot on antanut nimensä alueella tehtävälle tuotesuojatulle Livarot-juustolle. Livarot’n teollisesta historiasta kertoo 1800-luvun lopulla perustetun, nykyään jo lopetetun, Leroy-tehtaan museoitu höyrykone.

* Leroy-tehdasLeroy-tehdas
* Livarot juustoLivarot juusto

Lähteet
-------

1. ↑  Insee
2. ↑  Insee
3. ↑  Arrêté du 24 décembre 2015 portant création de la commune nouvelle de Livarot-Pays-d'Auge
4. ↑  Tour de France 2015

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Livarot-Pays-d’Auge** Wikimedia Commonsissa
Bebran sijainti Hersfeld-Rotenburgin piirikunnassa. Pienemmässä kuvassa piirikunnan sijainti Hessenin osavaltiossa.
**Bebra** on kaupunki Hersfeld-Rotenburgin piirikunnassa Hessenin osavaltiossa keskisessä Saksassa. Se sijaitsee noin 120 kilometriä Frankfurt am Mainista koilliseen ja noin 45 kilometriä Kasselista kaakkoon.

Maantiede
---------

Bebra sijaitsee Hessenin koillisosassa Fuldan varrella. Sitä ympäröi usea vuoristo: Stölzinger Gebirge pohjoisessa, Richelsdorfer Gebirge idässä, Seulingswald kaakossa ja Knüllgebirge lounaassa.

Historia
--------

Alkuaan Bebra tunnettiin nimellä Biberaho (Dorf am Biberfluss, kylä Biber-joen varrella). Sittemmin nimi vääntyi muotoon Bibera ja viimein muotoon Bebra.

Varhaisin asiakirjamaininta Bebrasta on vuodelta 786. Bebra oli vuosisatoja maalaiskylä, joka tunnettiin muun muassa pellavastaan. Se oli myös liikenteen solmukohta: vanha postitie eli Die alte Poststraße kulki paikkakunnan kautta. Bebra jäi kuitenkin läheisen Rotenburgin varjoon. Vasta 1849 käyttöön otettu rautatieyhteys antoi Bebralle kasvusysäyksen. 1800-luvun loppua kohden Bebrasta kehittyi yksi Saksan tärkeimmistä rautateiden solmukohdista. Väkiluku moninkertaistui ja elinkeinorakenne muuttui maatalouspainotteisesta kaupan ja palvelujen suuntaan. Kaupunkioikeudet Bebra sai 1935. Toinen maailmansota katkaisi kehityksen, mutta se jatkui jälleen sodan jälkeen aina 1970-luvulle. Hyvät liikenneyhteydet houkuttelivat Bebraan teollisuusyrityksiä. Kylmän sodan aikana Bebra oli myös rajanylityspaikka. 1980-luvulla tavaraliikenne väheni, ja sen myötä katosi työpaikkoja.

Talous ja liikenne
------------------

Vaikka rautatien merkitys Bebralle on ajan mittaan vähentynyt, paikkakunta on edelleen leimallisesti rautatieläiskaupunki. Bebran asema sijaitsee neljän ratalinjan solmukohdassa: Bebra–Fulda, Halle–Bebra, Göttingen–Bebra ja Bebra–Baunatal-Guntershausen. Bebrassa on myös elektroniikkateollisuutta, kuten Continental Automotive GmbH ja m.a.l. Effekt Technik GmbH.

Bebra sijaitsee Bundesstraße 27:n ja Bundesstraße 83:n risteyksessä. BAB 4 kulkee Bebran eteläpuolitse. Kaupungin alueella kulkevat pyörätiet Hessische Radfernweg R1 ja D-Route 9 (Weser-Romantische Straße).

Lähteet ja viitteet
-------------------

1. ↑  Statistik Hessen : Tabellen Bevölkerung : Die Bevölkerung in den hessischen Gemeinden am 30.09.2018 *Statistik.hessen.de*. Hessisches Statistisches Landesamt.  Arkistoitu 2.4.2019. Viitattu 8.4.2019.
2. ↑  Entfernung von Frankfurt am Main, Hessen, Deutschland nach Bebra, Hessen, Deutschland *Entfernungsrechnerkm.com*. Viitattu 5.4.2019.
3. ↑  Entfernung von Kassel, Hessen, Deutschland nach Bebra, Hessen, Deutschland *Entfernungsrechnerkm.com*. Viitattu 8.4.2019.
4. ↑  Stadtgeschichte *Bebra-stadt.de*. STADT BEBRA. Viitattu 8.4.2019.
5. ↑  Continental Automotive GmbH *Ausbildung-me.de*. IW Medien GmbH.  Arkistoitu 13.4.2019. Viitattu 10.4.2019.
6. ↑  Willkommen bei m.a.l. *Mal-effekt.de*. m.a.l. Effekt Technik GmbH. Viitattu 10.4.2019.

Aiheesta muualla
----------------

* Bebra, Hessen, Saksa — Sunrise, Sunset and Daylength

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Bebra**.
**Philip Leder** (19. marraskuuta 1934 Washington (DC) – 2. helmikuuta 2020 Chestnut Hill, Massachusetts) oli yhdysvaltalainen biologi, joka teki pitkän uran geenitutkimuksen parissa 1960-, 1970- ja 1980-luvuilla. Hän tuotti enimmäisenä syöpätutkimusta varten hiiren, jonka perimää oli muunneltu siirtämällä siihen syöpää aiheuttavia geenejä.

Leder kehitti vuonna 1964 tulevan nobelisti Marshall Nirenbergin kanssa menetelmän, jolla oli tärkeä osa geneettisen koodin eli sen selvittämisessä, mitkä kolmen emäsparin jonot eli *kodonit* DNA- tai RNA-molekyylissä vastaavat proteiinisynteesissä mitäkin aminohappoa.

Leder sai Yhdysvaltojen tiedeakatemian kansallisen tiedepalkinnon vuonna 1989.

Lähteet
-------

1. ↑  Wade, Nicholas: Philip Leder, Who Helped Decipher the Genetic Code, Dies at 85 *The New York Times*.  23.2.2020. Viitattu 3.9.2023. (englanniksi)
2. 1 2  Philip Leder *National Medal of Science*.  1989. Viitattu 20.10.2018.
3. ↑  Deciphering the Genetic Code *American Chemical Society - Chemical Landmarks*. Viitattu 20.10.2018.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Alankomaat

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* Scopus

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Palaióchora** (kreik. Παλαιόχωρα) oli Peloponnesoksen ja Kreetan saaren välissä sijaitsevan Kytheran saaren pääkaupunki Bysantin valtakaudella. Nykyisin Palaióchora on merkittävä arkeologinen kohde.

Historia
--------

Kaupunki rakennettiin 1200-luvulla saaren koillisrannikon tuntumaan, ja tunnettiin Bysantin aikana nimellä Ágios Dimítrios (kreik. Άγιος Δημήτριος). Palaióchora käsitti Kakiá Lagkádan kalliolla kanjonissa sijainneen linnoituksen. Linnoitukseen oli yksi sisäänkäynti, lounaispuolelta. Palaióchorassa oli vain vähän tilaa, minkä vuoksi taloja rakennettiin toistensa päälle. Nykyisin linnoituksessa on 21 kirkkoa, mutta legendan mukaan niitä on ollut noin 70. Palaióchoran rakensivat Peloponnesoksen Monemvasiasta saapuneet asukkaat.

Palaióchora ei näkynyt minnekään, kuten merelle, minkä ansiosta kaupunki säästyi merirosvojen hyökkäyksiltä. Kuitenkin vuonna 1537 osmaniamiraali ja kaappari Hayreddin Barbarossa joukkoineen saapui Kytheralle tuhoten ja ryöstäen Palaióchoran. Lisäksi Barbarossan joukot surmasivat siviiliväestöä sekä ottivat Palaióchoran asukkaita vangeiksi ja myivät heidät orjiksi. Hävityksestä selviytyneet perheet muuttivat läheisiin kyliin. Palaióchoraa ei hävityksen jälkeen asutettu uudelleen.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Castle of Paleochora KYTHERA.GR. Viitattu 17.3.2012. (englanniksi)
2. 1 2  The Historical Monuments of Kythera Visit Kythera.  Arkistoitu 13.3.2012. Viitattu 17.3.2012. (englanniksi)
3. ↑  The History of Kythera Visit Kythera.  Arkistoitu 23.5.2017. Viitattu 17.3.2012. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia Palaióchorasta (englanniksi)
**Taketa** (jap. 竹田市, *Taketa-shi*) on Japanin kaupunki Kyūshūn saarella Ōitan prefektuurissa. Se sijaitsee sisämaassa prefektuurin eteläosassa ja rajautuu Kumamoton ja Miyazakin prefektuureihin. Kaupunki on vuorten ympäröimä: pohjoisessa kohoaa Kujūvuori, lännessä Ason kaldera ja etelässä Sobovuori. Ōnojoki saa alkunsa kaupungin alueelta. Taketassa on 21 542 asukasta (elokuussa 2019) ja sen pinta-ala on 477,7 neliökilometriä.

Taketa on kasvanut Kyūshūn ylittävän, historiallisesti tärkeän tien varrelle. Edo-kaudella se kehittyi Okan daimiokunnan linnanaluskaupunkina. Kaupunkioikeudet osana Japanin nykyistä kunnallishallintoa Taketalle myönnettiin vuonna 1954. Kaupunki kasvoi huomattavasti vuonna 2005, kun siihen liitettiin Kujūn, Naoirin ja Ogin maaseutukaupungit. Maatalous on merkittävä elinkeino ja tuottaa erityisesti riisiä sekä hedelmiä, kasviksia ja maitoa. Taketan nähtävyyksiin kuuluvat Okan linnan rauniot, säilyneet samurai-sotilasluokan asuintalot, Nagayu-onsenin kuuma lähde ja muut historialliset muistomerkit. Osa kaupungin alueesta kuuluu Aso-Kujūn kansallispuistoon.

Kaupunkia palvelee JR Kyūshūn Hōhi-päälinja.

Kuvia
-----

* Okan linnan raunioitaOkan linnan raunioita
* Sasamutan kivisiltaSasamutan kivisilta
* Terunobu Fujimorin suunnittelema Lamune-onsenTerunobu Fujimorin suunnittelema Lamune-onsen

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  竹田市の紹介 Taketa City.  Arkistoitu 30.8.2019. Viitattu 21.9.2019.
2. 1 2  竹田市 Taketa City. Viitattu 21.9.2019.
3. 1 2 3  市花・市木・市鳥 Taketa City.  Arkistoitu 21.9.2019. Viitattu 21.9.2019.
4. 1 2 3  ブリタニカ国際大百科事典 小項目事典: 竹田市 Kotobank. Viitattu 21.9.2019.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Taketa** Wikimedia Commonsissa

* Kaupungin internetsivut (japaniksi)

  


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * n
* k
* m
Ōitan prefektuuri |
| --- |
|  |
| Kaupungit | 
* Beppu
* Bungo-Ōno
* Bungo-Takada
* Hita
* Kitsuki
* Kunisaki
* Nakatsu
* Ōita (pääkaupunki)
* Saiki
* Taketa
* Tsukumi
* Usa
* Usuki
* Yufu

 |  |
|  |
| Kunnat piirikunnittain | **Hayamin piirikunta** (Hiji) · **Higashi-Kunisakin piirikunta** (Himeshima) · **Kusun piirikunta** (Kokonoe · Kusu) |

 |
**Claes Israel Joakim Molander** (23. joulukuuta 1829 Kangasniemi – 19. helmikuuta 1908 Kaukola) oli suomalainen pappi, rehtori ja Sortavalan seminaarin ensimmäinen johtaja.

Molanderin vanhemmat olivat alikapteeni Per Henrik Molander (k. 1862) ja Eva Margareta von Becker. Hän kävi Loviisan triviaalikoulua, Porvoon yläalkeiskoulua ja Porvoon lukiota ja pääsi ylioppilaaksi Helsingissä 1850. Molander vihittiin papiksi Porvoon hiippakunnassa 1853.

Molander oli pappina Rantasalmella, Heinävedellä ja Viipurissa. Hänestä tuli Viipurin ala-alkeiskoulun 1. apulaisopettaja 1862 ja opettaja 1864. Molander sai varapastorin arvon 1867. Hän oli Viipurin reaalikoulun ruotsin kielen kollegana ja koulun rehtorina 1874–1880 ja Sortavalan seminaarin johtajana 1880–1888. Viimeksi Molander asui Kaukolan Kalliohovissa.

Molander oli naimisissa vuodesta 1854 Vendla Gustava Charlotta Karolina Gustavsonin (k. 1909) kanssa. Molanderin veli oli Ruskealan kirkkoherra Evert Feodor Molander (1828–1891).

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Yrjö Kotivuori, Ylioppilasmatrikkeli 1640–1852: Claes Israel Joakim Molander. Verkkojulkaisu 2005. Luettu 1.8.2020.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Ylioppilasmatrikkeli 1640–1852

 |

 |