recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Julius Johannes Björklund** (13. syyskuuta 1888 Oulu – 17. joulukuuta 1962 Helsinki) oli suomalainen kenttäpiispa.

Björklundin vanhemmat olivat rovasti Isak August Björklund ja Fredrika Mathilda Wichmann. Kauppaneuvos Gösta Björklund ja arkkitehti, kuvataiteilija Matti Visanti olivat hänen veljiään. Johannes Björklundin puolisot olivat 1913-1942 Ingrid Anni Helena Mentona Tallroth ja 1945-1962 Maija Hellevi Tarjanne, aiemmin Karsikko.

Ylioppilaaksi 1907 tullut Björklund suoritti teologisen erotutkinnon ja vihittiin papiksi 1911. Pastoraalitutkinnot hän suoritti 1914 ja 1934, filosofian kandidaatin tutkinnon 1929, teologian kandidaatin tutkinnon 1932 ja teologian lisensiaatin tutkinnon 1939. Teologian tohtoriksi Björklund väitteli 1940. Hän oli ylimääräinen pappi Vaasassa 1911-1916, Mustasaaren pitäjänapulainen 1916-1924 ja laivaston pastori 1924-1939. Björklund nimitettiin 1939 sotarovastiksi ja 1941 Suomen ensimmäiseksi kenttäpiispaksi, jota virkaa hän hoiti vuoteen 1956. Vakinaisten virkojen ohella hän oli Vaasan lääninsairaalan saarnaaja ja uskonnonopettaja Vaasassa ja Helsingissä. Hän oli sotilaspastorien liiton puheenjohtaja sekä Suomen kirkon pappisliiton hallituksen jäsen 1940–1956.

Lähteet
-------

1. 1 2  Otavan Iso tietosanakirja, Otava 1967, osa 1 p. 1290
2. 1 2  Uppslagsverket Finland[vanhentunut linkki]
3. 1 2 3  Johannes Björklund *Biografiasampo*. Viitattu 16.9.2022.
4. ↑  Gösta Björklund *Biografiasampo*. Viitattu 16.9.2022.


|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  | Edeltäjä:**–** | **Kenttäpiispa**1941–1956 | Seuraaja:**Toivo Laitinen** |

Kenttäpiispat

|  |  |
| --- | --- |
|  | Björklund | Laitinen | Massa | Remes | Laulaja | Niskanen | Särkiö | Asikainen |


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Kansallisbiografia
* Biografiskt Lexikon
* Uppslagsverket Finland
* Biografiasampo

 |

 |
**Disakkaridaasit** ovat glykosidaaseihin kuuluvia hiilihydraatteja hydrolysoivia entsyymejä. Ne hydrolysoivat disakkarideja monosakkarideiksi. Disakkaridaaseja esiintyy useissa eliöissä, esimerkiksi sienissä, eläinten suolistossa ja kasvien hedelmissä.

Esimerkkejä disakkaridaaseista ovat esimerkiksi laktoosia hydrolysoiva laktaasi, sakkaroosia hajottava invertaasi, maltoosia hajottava maltaasi ja isomaltoosia hydrolysoiva sakkaraasi-isomaltaasi. Eläimille disakkaridaasit ovat tärkeitä, koska disakkaridit eivät imeydy eikä niitä siten voida hyödyntää ilman disakkaridaaseja. Disakkaridaasien puutostila aiheuttaa disakkaridi-intoleranssin esimerkiksi laktoosi-intoleranssin. Disakkaridaaseja erittyy ohutsuolen limakalvon soluista. Disakkaridaasien aktiivisuus on sitä suurempi, mitä korkeampi disakkaridien pitoisuus on.

Lähteet
-------

1. 1 2  Thomas Scott,Eric Ian Mercer: *Concise encyclopedia biochemistry and molecular biology*, s. 175. Walter de Gruyter, 1997. ISBN 978-3110145359. (englanniksi)
2. ↑  William J. Marshall,Márta Lapsley,Andrew Day,Ruth Ayling: *Clinical Biochemistry*, s. 221. Elsevier, 2014. ISBN 9780702051401. Kirja Googlen teoshaussa (viitattu 14.5.2018). (englanniksi)
3. ↑  John Baynes,Marek H. Dominiczak: *Medical Biochemistry*, s. 118–120. Elsevier, 2014. ISBN 9781455745807. Kirja Googlen teoshaussa (viitattu 14.5.2018). (englanniksi)
Maalaus Kiinan etnisistä ryhmistä, kaksi venäläistä keskellä.
**Kiinan venäläiset** ovat yksi Kiinan virallisista 56 etnisestä ryhmästä. Vuoden 1990 väestönlaskennan mukaan heitä asui Kiinassa 13 504. 

Venäjän sisällissodan myötä vuosina 1918-1922 valkoisia venäläisiä muutti Kiinan Xinjiangissa etenkin Tachengin ja Altain alueille, Sisä-Mongoliassa Hulunbuirin ja Xunken alueille sekä Heilongjiangissa Human alueelle. Toisen maailmansodan syttyessä venäläisiä oli Kiinassa noin 15 000. Kiinan sisäisten konfliktien ja Mao Zedongin valtaannousun vuonna 1949 myötä tuhansia venäläisiä muutti tuolloin brittien hallitsemaan Hongkongiin. Heidän määränsä väheni edelleen Neuvostoliiton ja Kiinan suhteiden huononemisen myötä 1960-luvulla. Etenkin Xinjiangin venäläiset nähtiin mahdollisena viidentenä kolonnana, ja osa heistä muutti rajan yli Neuvostoliittoon.

Lähteet
-------

1. ↑  Olson, James Stuart: *An ethnohistorical dictionary of China*, s. 294. Greenwood Press, 1998. ISBN 0–313–28853–4. (englanniksi)
**Tuomas Teppoinen** (k. 1609, syntymäaika ja -paikka tuntemattomat) oli ratsumestari ja knaappitalollinen Karjalankannaksen Äyräpäästä.

Teppoisen vanhempia ei tunneta, mutta hänen puolisonsa oli Anna Svennintytär. Teppoinen asui vuosien 1522-1523 tietämissä Kivennavalla ja hänet mainitaan vuodesta 1572 venäläissotien eli ns. pitkän vihan aikana vakoojana, mistä hän sai 1573 palkinnoksi verovapauden Muolaan Valkiapään kylässä olleeseen tilaansa. Teppoisen ratsujoukot kunnostautuivat 1576 useissa taisteluissa siinä määrin, että useimpien osallistujien määrä-aikainen verovapaus muutettiin 19. syyskuuta 1594 elinikäiseksi. Heidän oli oltava aatelismiesten tavoin valmiit ratsupalvelukseen verovapaiden tilojensa edestä. Vuodesta 1578 muodostetun lippueen ratsumestarina toiminut Teppoinen oli miehineen 1580 valloittamassa Pontus De la Gardien kanssa Käkisalmen lääniä, 1599 Kaarle-herttua lähetti hänelle Helsingistä suosiollisen kirjeen, jossa kehotti Teppoista valvomaan itärajan turvallisuutta. Hänen ratsumieslipuston vahvuus oli enimmillään 400 miestä.

Teppoinen sai palkaksi ansioistaan hallitukselta neljä savua läänitysmaata sekä kaupunkiasunnon Viipurista.

Teppoisesta on kaunokirjallinen kuvaus Santeri Ivalon ja Kyösti Vilkunan kirjassa Suomalaisia sankareita.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Heikinheimo, Ilmari (toim.): *Suomen elämäkerrasto*, s. 758. Helsinki: WSOY, 1955.
2. ↑  *Otavan Iso Tietosanakirja 8*, s. 1287. Helsinki: Otava, 1966.

Aiheesta muualla
----------------

* Tiedustelutalonpojat[vanhentunut linkki]
* Vapaakirja 1594, suomentanut Aulikki Ylönen

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Kansallisbiografia
* Biografiasampo

 |

 |
*Tämä artikkeli käsittelee lääkeaineoppia. Kansanuskomuksesta kertoo artikkeli Jumi.*
**Adstringentti** eli **astringentti** on kemiallinen aine, jota käytettäessä elimistön kudokset supistuvat tai kuroutuvat (jumoavat). Sana "adstringentti" juontuu latinan kielen sanasta *astringere ("liittää yhteen")*. Tavallisimpia jumeita ovat galmeija ja amerikantaikapähkinä. Lääketieteessä jumoamista käytetään yleensä tooppisiin eli pienelle alueelle kohdistuviin hoitoihin.

**Adstringaatioksi** kutsutaan myös suuhun syntyvää kuivaa jumon tunnetta, jonka aiheuttavat tanniinit. Näitä esiintyy esimerkiksi oratuomen ja tuomen marjoissa sekä kakin hedelmissä. Tanniinit tuhoavat syljen proteiineja, mikä aiheuttaa "hiekkapaperimaisen" tunteen suussa. Monet nisäkkäät (myös ihminen) kokevat jumoavan maun yleensä epämiellyttävänä. Tämän takia ne välttävät adstringoivien hedelmien syömistä. Toisaalta linnut eivät kykene maistamaan adstringaatiota ja syövätkin mielellään tällaisiakin marjoja.*lähde?*

Adstringentteja esiintyy myös viineissä ja teessä. Joissakin viinilaaduissa, erityisesti rypäleistä valmistetuissa nuorissa punaviineissä, kuten Cabernet Sauvignon'ssa, pidetään pientä määrää adstringentteja asiaankuuluvana.*lähde?*

Adstringoivat lääkkeet aiheuttavat limakalvojen tooppisten kudosten supistumista. Niitä käytetään usein sisäisesti estämään veriseerumin tai liman erittymistä esimerkiksi kurkkukivun, verenvuotojen, ripulin tai mahahaavan yhteydessä. Ulkoisesti käytettävät jumelääkkeet koaguloivat vähäisessä määrin ihon proteiineja. Tämän takia ne kuivattavat, lujittavat ja suojaavat ihoa. Aknesta kärsiviä ohjataan usein käyttämään jumeita, jos iho on myös rasvoittuva.

Yleisesti käytettyjä adstringentteja ovat aluna, kaurapuuro, siankärsämö, pimenttiöljy, hyvin kylmä vesi ja alkoholi. Monet jumevalmisteet sisältävät hopeanitraattia, sinkkioksidia, sinkkisulfaattia, alumiiniasetaatin vesiliuosta, bentsoiinitinktuuraa ja kasvisperäisiä aineita kuten parkkihappoa ja gallushappoa. Granaattiomenan punaiset, ruusumaiset kukat ovat hyvin kitkeriä. Lääketieteessä niitä on kuivattuina käytetty jumeeksi.

Myös joidenkin metallien suoloja ja happoja on käytetty adstringaatioon.*lähde?*

Lähteet
-------

1. ↑  Brown.edu
2. ↑  History of Science: Cyclopædia, or, An universal dictionary of arts and sciences…
**K-1** on potkunyrkkeilyn promootio, jossa käytetään tekniikoita monista pystykamppailulajeista kuten nyrkkeilystä, potkunyrkkeilystä, thai-nyrkkeilystä, shorinji kemposta ja karatesta (katso vapaaottelu). Promootion perusti vuonna 1993 japanilainen entinen Kyokushin-karateka Kazuyoshi Ishii, jolla oli aikaisemmin oma karateliitto Seidokaikan, tavoitteenaan selvittää kuka on maailman paras pystyottelija. Nimen K-1 takana on vastaavankaltainen periaate kuin autourheilun kuninkuusluokkana pidetyssä Formula 1:n nimessä.

Ottelusäännöt
-------------

K-1-otteluissa sallittavia tekniikoita ovat potkut jalkoihin, keskivartaloon ja päähän sekä nyrkkeilyssä sallitut lyönnit. Myös polvipotkut ovat sallittuja mutta kyynärpäälyönnit eivät, lähinnä siksi että ne aiheuttavat helposti verenvuotoja, jotka saattavat johtaa ottelun keskeyttämiseen. Nykyisin thainyrkkeilyssä suuressa osassa olevan pystypainin ja sitomisen aikana potku on sallittu ainoastaan yhden polvella suoritettavan potkun verran. 

Perinteisesti K-1-turnaukseen osallistuu kahdeksan ottelijaa, jotka pudotuspelisysteemillä ottelevat toisiaan vastaan kolmesta kolmen minuutin erästä koostuvissa kamppailuissa. Otteluissa on kolme pistetuomaria, ja ottelut pisteytetään samalla tavalla kuin ammattilaisnyrkkeilyssä. Pisteratkaisun lisäksi ottelu voi päättyä tyrmäykseen, tekniseen tyrmäykseen, hylkäämiseen tai ratkaisemattomaan. Luvunlaskutilanteessa tuomari laskee aina kahdeksaan. Kolme luvunlaskua yhden erän aikana katsotaan tekniseksi tyrmäykseksi. 

Jos kolmen erän jälkeen tilanne on ottelijoiden välillä tasan voidaan otella lisäerä, jolloin voittaja saadaan selville. Turnauksissa ottelu ei voi päättyä "ratkaisemattomaan" eli tasapeliin.

Kilpailuja
----------

K-1-verkosto järjesti aikaisemmin lukuisia turnauksia ja -kilpailuita Japanissa ja ympäri maailmaa, mutta nykyisin tapahtumia järjestetään lähinnä vain Japanissa. Suurimpia turnauksia olivat eri puolilla maailmaa järjestettävät World Grand Prix -turnaukset, joita järjestettiin vuosittain kuusi, sekä K-1 MAX -turnaukset, joissa on 70 kilogramman painorajoitus. Vuoden lopulla kummassakin järjestettiin Japanissa kahdeksan parhaan ottelijan finaaliturnaukset. Lisäksi eri puolilla maailmaa järjestettiin lukuisia K-1-turnausjärjestelmää noudattavia alueellisia turnauksia sekä yksittäisiä K-1-säännöillä käytäviä otteluita.

### K-1 World Grand Prix

Suurin K-1-kilpailu oli *World Grand Prix*, joka koostui sekä kahdeksan miehen turnauksista että yksittäisistä ottelijoista. Kahdeksan parhaan ottelijan kesken käytävä lopputurnaus järjestettiin yleensä Tokiossa Tokya Domessa, jonne jokainen manner lähetti yhden edustajan. Lisäksi mukaan otettiin ottelijoita niin sanotulla villillä kortilla.

### World Max

World Max on tavallisilla K-1-säännöillä oteltava sarja, jossa on 70 kilogramman enimmäispainorajoitus.

### K-1 Fighting Network

K-1 Fighting Network oli turnausten sarja, jonka oli tarkoitus löytää uusia K-1-kykyjä. Vuonna 2006 turnauksia järjestettiin 12 eri maassa.

Lähteet
-------

* K-1 Official Site
**Keltasänkiyökkönen** (*Hoplodrina octogenaria*) on Etelä- ja Keski-Suomessa erittäin yleinen kellertävä yöperhonen.

Koko ja ulkonäkö
----------------

Rotevatekoinen, yleisväriltään kellanruskea, likimain keskikokoinen yökköslaji. Perhosen yleisvaikutelma on kirjava, kellansävyinen ja etusiivessä kapean vaalean juovan reunustamat rengas- ja munuaistäplä ovat selvästi siipien pohjaväriä tummemmat. Etusiiven keskiosassa sen poikki kulkee tumma keskivarjo ja ulompi poikkiviiru muodostaa yleensä yhtenäisen juovan. Takasiivet ovat koiraalla vaaleanharmaat, hieman etusiipiä vaaleammat ja ulkoreunaa kohti tummuva. Naaraalla tasaisemman harmaat. Takasiipien siipisuonet eivät erotu hyvin. Siipiväli 32–35 mm.

Hyvin samannäköinen laji on etenkin harmosänkiyökkönen (*Hoplodrina blanda*), jonka erottaminen keltasänkiyökkösestä voi olla joskus vaikeaa. Ilman tarkempaa tutkimista myös sekoittaminen ruskonurmiyökköseen (*Caradrina morpheus*) on mahdollista.

Levinneisyys ja lentoaika
-------------------------

Lajia tavataan Euroopasta Itä-Siperiaan ulottuvalla vyöhykkeellä. Suomessa se on maan etelä- ja keskiosien asukki levinneisyyden pohjoisrajan ollessa suunnilleen Kokkola-Lieksa-linjalla. Perhosten lento alkaa kesäkuun loppupuolella ja jatkuu elokuun puoleenväliin huipun sijoittuessa heinäkuun keskivaiheille.

Elinympäristö ja elintavat
--------------------------

Keltasänkiyökkönen elää hyvin monenlaisissa avoimissa ympäristöissä, etenkin lämpimillä rinnepaikoilla, puutarhoissa ja pellonreunamilla. Esiintymispaikallaan se on yleensä runsaslukuinen. Perhoset lentävät pimeän turvin ja tulevat valolle, harvemmin syötille.

Keskenkasvuinen toukka talvehtii ja koteloituu keväällä maaperään.

Ravintokasvi
------------

Toukka syö etenkin hierakoita (*Rumex*), mutta myös monia muita ruohovartisia kasveja.

Lähteet
-------

1. ↑  Lauri Kaila, Marko Mutanen: Keltasänkiyökkönen – *Hoplodrina octogenaria* *Suomen Lajitietokeskus*.  2019. Viitattu 23.3.2022.
2. ↑
3. 1 2 3
4. ↑
5. 1 2 3  Mikkola K, Jalas I. Suomen perhoset. Yökköset 2. Suomen Perhostutkijain Seura. Otava 1979. ISBN 951-1-04297-1 s. 135–136
6. ↑

Aiheesta muualla
----------------

* Bestimmungshilfe des Lepiforums[vanhentunut linkki] (saksaksi)
* koiraan genitaalit[vanhentunut linkki] (englanniksi)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Taksonitunnisteet | 
* Wikidata: Q1940434
* BioLib: 53776
* BOLD: 86403
* CoL: 943BK
* EoL: 2868024
* EUNIS: 310184
* Fauna Europaea: 447228
* Fauna Europaea (new): ca3e2d2f-637b-41aa-b714-6ad41828ae4d
* GBIF: 4534290
* iNaturalist: 360302
* LepIndex: 1294997
* LoB: 3941
* NBN: NHMSYS0021144579
* NCBI: 938192

 |

 |
**Miletoksen stadion** oli antiikin aikainen kreikkalainen stadion Miletoksessa Vähässä-Aasiassa, nykyisessä Turkissa. Siitä ei ole säilynyt nykaikaan paljoakaan.

Historia
--------

Stadion rakennettiin hellenistisellä kaudella noin vuonna 166 eaa. Sen rakennutti oletettavasti Eumenes II, johon viittaa eräs raunioista löydetty piirtokirjoitus. Stadion sopii kaupungin asemakaavaan niin hyvin, että on arveltu, että sille olisi jätetty tilaa jo kaupungin uudessa asemakaavassa heti jälleenrakentamisen yhteydessä vuonna 479 eaa. Stadioniin tehtiin muutoksia ja lisäyksiä ensimmäisellä vuosisadalla eaa. ja roomalaisella kaudella vielä 100–200-luvuilla jaa. Varhaisella bysanttilaisella kaudella 500-luvulla stadiumista tuli osa kaupungin uutta kaupunginmuuria.

Rakennus
--------

Stadion sijaitsi Miletoksen niemen länsiosassa etelään Teatterisatamasta. Se oli rakennettu itä-länsisuunnassa. Stadionin urheilukenttä oli suorakulmainen, ja sen pituus oli noin 192,3 metriä ja leveys noin 29,6 metriä. Pituus oli näin vaadittua stadioninmittaa eli 600 jalkaa suurempi, kun taas leveys oli tasan 100 jalkaa. Koko vastaa Olympian stadionin kokoa. Olympian stadionin lisäksi Efesoksen stadion on muistuttanut myös Epidauroksen ja Prienen stadioneita.

Stadionin pohjoissivun katsomossa oli 20 penkkiriviä, jotka nousivat 8–9 metrin korkeuteen. Stadionin juoksuradan lähtöporttijärjestelmästä on säilynyt jäänteitä, mutta sen tarkkaa toimintaperiaatetta ei tunneta. Stadionin länsipäässä oli propylon-porttirakennelma, joka edusti joonialaista tyyliä. Siinä oli anta-seinien välissä kaksi pylvästä.

Stadionin länsipuolella sijaitsi samaan rakennuskokonaisuuteen kuulunut niin kutsuttu Eumenes II:n gymnasion. Se yhdistyi stadioniin jo mainitun propylonin kautta. Stadionia, gymnasionia ja propylonia kunnostettiin Rooman keisarikaudella 100-luvun alkupuolella jaa. 200-luvulla jaa. stadionin itäpäähän rakennettiin suurikokoinen korinttilaisilla pylväillä varustettu porttirakennus, jossa oli kahdeksan pylvästä kahdessa rivissä.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Miletus, Stadium (Building) *Perseus*. Viitattu 4.11.2019.
2. 1 2 3 4  Stillwell, Richard & MacDonald, William L. & McAllister, Marian Holland (toim.): "MILETOS (Balat) Turkey", *The Princeton Encyclopedia of Classical Sites*. Princeton, N. J.: Princeton University Press, 1976. Teoksen verkkoversio.
3. ↑  Stadium *A walk through ancient Miletus*. Foundation of the Hellenic World. Viitattu 4.11.2019.
**Pro Lehdistö Oy** oli yhdentoista suomalaisen sanomalehtikustantajan perustama osakeyhtiö, jonka tarkoituksena oli ostaa maakuntalehtien osakkeita, jotta sijoittajat eivät olisi pystyneet ottamaan niitä haltuunsa verrattain vähäisen osakkeiden hinnan vuoksi. Moni maakuntalehti maksoi vain vähäistä osinkoa, mutta sillä oli suuri varallisuus sekä vähäinen velkaisuusaste. Näin ollen osake-enemmistön hankkimalla oli mahdollista päästä suurehkon ja arvokkaan maakuntalehden omistajaksi.

Pro Lehdistö Oy:n perustamisen konkreettinen syy oli se, että 1988 perustettu Suomen Viestintäkehitys Oy pyrki ostamaan maakuntalehtiä ja Savon Sanomien haltuunoton estämiseksi perustettiin sanomalehtikustantajien **Pro Lehdistö** Oy. Suomen Viestintäkehityksen perusti Panostaja Oy:tä johtaneet sijoittajat Panostaja Oy:lle. Panostaja Oy:n perustivat Tampereella Matti Koskenkorva, Pasi Asikainen ja Jukka Kotakorpi.

Suomen Viestintäkehitys yritti ostaa myös Aamulehteä, Ilkkaa ja Savon Medioita. Kun 1990-1991 alkoi lama ja osakkeiden arvot laskivat, alkoivat velat ja jo ostettujen osakkeiden alenevat arvot vaarantaa Panostajan olemassaolon. Panostajan pääomaa vahvistettiin 1995 ja se palasi alkuperäiselle toimialalleen kehitysyhtiöksi. Panostajan valtausyritykset torjunut Pro Lehdistö Oy myyntiin Keski-Suomen Media Oy:lle 1996.

Sanomalehtikustantajat suhtautuivat Panostajaan ja Suomen Viestintäkehitykseen negatiivisesti epäillen näitä julkisesti yrityskaappauksesta ja vihamielisestä valtausyrityksestä.

Pro Lehdistön osakkaina olivat mm. Keskisuomalainen Oy, Sanoma Osakeyhtiö, Ilkka Oy, TS-Yhtymä Oy. Varsinkin Sanoman rahoituspanos oli merkittävä. Helsingin Sanomien vaikutus maakuntalehtiin niiden itsenäisen olemassaolon takaajana vaikutti lehtien välisiin suhteisiin ja lehdet alkoivat muodostaa muunlaisiakin yhteistyömuotoja.

Katso myös
----------

* White knight

Aiheesta muualla
----------------

*
Bob de Moor
**Robert "Bob" Frans Marie de Moor** (20. joulukuuta 1925 Antwerpen – 26. elokuuta 1992 Bryssel) oli belgialainen sarjakuvataiteilija. Hän oli yksi selkeän viivan (*ligne claire*) mestareista. Hän on tunnettu myös siitä, että avusti Hergéä Tintti-sarjakuvien värittämisessä ja piirtämisessä.

Hänen ensimmäinen sarjakuvansa oli *Bart, de Scheepsjongen*. Hän piirsi lukuisiin eri lehtiin, kunnes vuonna 1949 aloitti huumorisarjakuvat *Bouboule et Noireaud* and *Professeur Troc* Tintin-lehdessä. Samassa lehdessä ilmestynyt *Monsieur Tric* teki lyhyen visiitin myös Suomeen Ami-lehdessä (6 numeroa vuonna 1956).

De Moor ja Hergé piirsivät lähes täydelleen samalla tyylillä. Näyte on sarjakuvasta Barelli Jaavanmerellä.
Hänen tunnetuin sarjakuvansa oli *Barelli*, joka on ilmestynyt myös Suomessa.

Vuonna 1950 De Moor alkoi työskennellä Hergén studiolla. Hän piirsi uudelleen ensimmäiset, rennolla tyylillä piirretyt Tintit ja piirsi taustoja uusiin Tintti-sarjakuviin. De Moor myös matkusti Englantiin ja keräsi aineiston Mustan saaren salaisuuden uudelleen piirtämistä varten. 

Lisäksi hän osallistui Tintti-animaatioiden *Auringon temppeli* ja *Tintti Haijärvellä* tekoon. De Moor on ilmeisesti suunnittelut nämä elokuvat täysin itsenäisesti ja niissä Tintti esiintyy ensimmäisen kerran suorissa, pitkissä housuissa.

Vuonna 1989 hän piirsi loppuun Edgar P. Jacobsin kuoleman takia kesken jääneen Blake ja Mortimer -tarinan *Trois Formules du Professeur Sato*. Hergén kuoleman jälkeen hän halusi piirtää ja täydentää loppuun keskeneräisen Tintti ja aakkostaide -albumin, mutta Georges Remin eli Hergén leski Fanny päätti toisin.

Bob de Moorin poika, Johan De Moor, on jatkanut isänsä uralla.

Lähteet
-------

1. ↑  Bob de Moor Lambiek. Viitattu 31.3.2008. (englanniksi)
2. ↑  Bob de Moor Shervin Moloudi.  Arkistoitu 12.3.2007. Viitattu 31.3.2008. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Bob de Moor, Casterman

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Katalonia
* Saksa
* Italia
* Suomi (KANTO)
* Belgia
* Yhdysvallat
* Alankomaat

 |
|  |
| Taiteenala | 
* RKD Artists

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* IdRef

 |

 |
**Robert "Bob" Suter** (16. toukokuuta 1957 Madison, Wisconsin – 9. syyskuuta 2014 Madison, Wisconsin) oli yhdysvaltalainen jääkiekkoilija. Pelipaikaltaan hän oli puolustaja.

Suter aloitti uransa NCAA-sarjassa Wisconsinin yliopiston joukkueessa, jossa pelasi kaudet 1975–1979. Los Angeles Kings varasi Suterin NHL:ään 1977 varaustilaisuuden seitsemännellä kierroksella numerolla 120. Samana vuonna Birmingham Bulls varasi hänet WHA:han varaustilaisuuden seitsemännellä kierroksella numerolla 58. Hän kävi pelaamassa kaudella 1978–1979 myös yhdeksän ottelua CHL-liigassa Tulsa Oilersin joukkueessa. Vuonna 1979 Suter nimitettiin Yhdysvaltojen maajoukkueeseen. Se ylsi Lake Placidin 1980 talviolympialaisissa suuryllätykseen voittamalla Neuvostoliiton ja ottamalla olympiakultaa. Olympialaisten jälkeen Suter kieltäytyi Los Angelesin sopimustarjouksesta ja oli seuraavan kauden pelaamatta, jotta sai rajoittamattoman vapaan agentin statuksen. Hän teki sopimuksen Minnesota North Starsin kanssa mutta ei pelannut NHL:ssä yhtään ottelua. Kauden 1981–1982 Suter pelasi CHL-liigassa, jonka jälkeen lopetti pelaajauransa, muutti takaisin kotikaupunkiinsa Madisoniin ja avasi urheilukaupan.

Pelaajauransa jälkeen Suter toimi kaudet 1984–1986 USHL-junioriliigajoukkue Madison Capitolsin valmentajana. Hän oli myös Capitol Ice Arena -jäähallin osaomistaja ja johtaja. Hän oli entisen NHL-pelaaja Gary Suterin isoveli ja nykyisen NHL-pelaaja Ryan Suterin isä. Hänen sisarenpoikansa Jeremy Dehner edustaa DEL-seura EHC Müncheniä. Myös hänen toinen isoveljensä, John Suter, pelasi jääkiekkoa Wisconsinin yliopiston joukkueessa vuosina 1973–1978.

Suter kuoli sydänkohtaukseen 57-vuotiaana 9. syyskuuta 2014.

Lähteet
-------

* Bob Suter The Internet Hockey Databasessa (englanniksi)
* Bob Suter *Elite Prospects*. Everysport Media Group AB.  (englanniksi)
* Suter hockeydraftcentral.comissa
* Badgers hockey: Madison's Bob Suter dies at age 57

### Viitteet

1. ↑  Obituary: Bob Suter, member of 'Miracle on Ice' team, dies at 57 *StarTribune*.  10.9.2014. Viitattu 10.7.2015. (englanniksi)

Yhdysvaltain joukkue – Talviolympialaiset 1980
1 Janaszak |
3 Morrow |
5 Ramsey |
6 Baker |
8 Silk |
9 Broten |
10 Johnson |
11 Christoff |
15 Wells |
16 Pavelich |
17 O’Callahan |
19 Strobel |
20 Suter |
21 Eruzione |
23 Christian |
24 McClanahan |
25 Schneider |
27 Verchota |
28 Harrington |
30 Craig |
Valmentaja Brooks
**Phayaon provinssi** (jap. จังหวัดพะเยา) on yksi Thaimaan provinsseista (*changwat*). Naapuriprovinsseja ovat Nan, Phrae, Lampang ja Chiang Rai. Koillinen rajanaapuri on Laos. Provinssin pinta-ala on 6 335,1 neliökilometriä ja siellä on arviolta 409 900 asukasta (vuonna 2017).

Maantiede
---------

Phayaon kaupunki sijaitsee Kwan Phayao -järven tuntumassa kolmen ison vuoren ympäröimänä. Vuoret ovat Doi Luang (1697 m), Doi Khun Mae Fat (1550 m) ja Doi Khun Mae Tam (1330 m).

Historia
--------

Phayaon perustamisen jälkeen vuonna 1096 se oli pieni kaupunkikuningaskunta. 1200-luvulla sen merkitys kasvoi ja siitä tuli tasavertainen Lannathain kuninkaan Mengrain ja Sukhothain kuningaskunnan kumppani. Kuitenkin myöhempi Lannathain kuningas valloitti Phayaon vuonna 1338 ja liitti sen osaksi Lannathaita. Burmalaisten hallitessa Lannathaita kaupunki autioitui ja vuonna 1897 siitä tuli osa Chiang Rain provinssia. Se erotettiin Chiang Raista 28. elokuuta 1977, jolloin siitä tuli oma provinssinsa.

Symbolit
--------

Provinssin sinetti esittää kuuluisaa *Phra Chao Ton Luang* -nimistä Buddhan kuvaa Si Khom Khamin temppelissä. Hänen takanaan on 7 liekkiä, osoittaen Buddhan suuruutta. Buddhan edessä on kuppi ja kaksi tähkää riisiä. 

Provinssin puu on *Mammea siamensis*.

Aluejako
--------

Provinssi jakaantuu 7 piiriin (*amphoe*) ja 2 pienempään piiriin (*king amphoe*). Nämä jaetaan 68 kuntaan (*tambon*) ja 632 kylään (*mubaan*).

| *Amphoe* |  | *King Amphoe* |
| --- | --- | --- |
| 1. Mueang Phayao
2. Chun
3. Chiang Kham
4. Chiang Muan
 | 5. Dok Khamtai
6. Pong
7. Mae Chai
 | 1. Phu Sang
2. Phu Kamyao
 |

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Thailand: Division Citypopulation.de. Viitattu 21.7.2017.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Phayaon provinssi** Wikimedia Commonsissa

  

ThaimaaThaimaan provinssit

|  |  |
| --- | --- |
| Pohjoinen | 
* Chiang Mai
* Chiang Rai
* Kamphaeng Phet
* Lampang
* Lamphun
* Mae Hong Son
* Nakhon Sawan
* Nan
* Phayao
* Phetchabun
* Phichit
* Phitsanulok
* Phrae
* Sukhothai
* Uthai Thani
* Uttaradit

 |
| Koillinen | 
* Annat Charoen
* Buriram
* Chaiyaphum
* Kalasin
* Khon Kaen
* Loei
* Maha Sarakham
* Mukdahan
* Nakhon Phanom
* Nakhon Ratchasima
* Nongbua Lamphu
* Nong Khai
* Roi Et
* Sakhon Nakhon
* Sisaket
* Surin
* Ubon Ratchathani
* Udon Thani
* Yasothon

 |
| Keskinen | 
* Ang Thong
* Ayutthaya
* Bangkok
* Chainat
* Lopburi
* Nakhon Nayok
* Nakhon Pathom
* Nonthaburi
* Pathum Thani
* Samut Prakan
* Samut Sakhon
* Samut Songkhram
* Saraburi
* Sing Buri
* Suphanburi

 |
| Itäinen | 
* Chachoengsao
* Chanthaburi
* Chonburi
* Rayong
* Prachinburi
* Sa Kaeo
* Trat

 |
| Läntinen | 
* Kanchanaburi
* Phetchaburi
* Prachuap Khiri Khan
* Ratchaburi
* Tak

 |
| Eteläinen | 
* Chumphon
* Krabi
* Nakhon Si Thammarat
* Narathiwat
* Pattani
* Phang Nga
* Phattalung
* Phuket
* Ranong
* Satun
* Songkhla
* Surat Thani
* Trang
* Yala

 |
**Isoruusukirva** (*Macrosiphum rosae*) on hyvin yleinen kirvalaji. Sillä on merkitystä myös viljelyskasvien tuholaisena.

Koko ja ulkonäkö
----------------

Isoruusukirvan siivettömät yksilöt ovat päärynänmuotoisia, kiiltäväpintaisia kirvoja, joiden väri vaihtelee tummanvihreästä vaaleanpunaiseen ja ruskehtavan violettiin. Tuntosarvet ovat keskiosastaan vaaleat, mutta muutoin mustat. Vaharauhasputket ja usein myös pää sekä keskiruumiin etuosa ovat mustat. Takaruumiin kärjen cauda on pitkä ja vaalea, samoin raajat, joskin reiden ja säären kärkiosat ovat mustat. Vaharauhasputket ovat silmiinpistävän pitkät, jopa lähes puolet ruumiin pituudesta, ja kaartuvat selvästi ulospäin. Ruumiin pituus 1,7–4,2 mm.

Kromosomiluku 2n=10.

Levinneisyys
------------

Isoruusukirvaa tavataan kaikkialla maailmassa pois lukien Itä- ja Kaakkois-Aasia. Pohjois-Amerikkaanlaji levisi Euroopasta vuonna 1841. Suomessa lajia tavataan koko maassa.

Elinympäristö ja elintavat
--------------------------

Isoruusukirvalla tapahtuu osittainen isännänvaihto. Keväällä kirvat elävät primääri-isäntinä toimivilla luonnonvaraisilla tai viljellyillä ruusuilla muodostaen tuoreille versoille kirvakolonioita ja lisääntyen neitseellisesti. Alkukesällä syntyvät siivekkäät yksilöt siirtyvät sekundääri-isäntiin,joita ovat etenkin purtojuuri- ja virmajuurikasvit, mutta myös muut ruusukasvit sekä vähemmissä määrin muiden kasviheimojen lajit. Osa kirvoista pysyttelee ruusuissa koko kesän. Syksyllä alkaa syntyä koiraita ja suvullisesti lisääntyviä naaraita, jotka palaavat ruusuille, parittelevat ja naaraat munivat. Munat talvehtivat.

Laji on etenkin viljeltyjen ruusujen tuholainen. Isoruusukirva levittää ainakin 11 kasvien virustautia.

Ravintokasvit
-------------

Primääri-isäntiä ovat ruusut (*Rosa*), sekundääri-isäntiä monet muut kasvilajit ainakin 20 eri kasviheimosta.

Lähteet
-------

1. ↑  Anders Albrecht, Heidi Viljanen, Pasi Sihvonen: *Macrosiphum rosae* *Suomen Lajitietokeskus*.  2019. Viitattu 23.3.2022.
2. 1 2 3 4  Aphids on Worlds Plants (englanniksi)
3. 1 2  Aphid identification (englanniksi)
4. ↑  BugGuide
5. ↑  Suomen kirva-atlas (Arkistoitu – Internet Archive)
6. ↑  Rose aphid
7. 1 2  AphID

Aiheesta muualla
----------------

* Laji.fi: Macrosiphum rosae
* Aphid Species File
* Pherobase: Semiochemicals of Macrosiphum rosae, the Rose aphid (englanniksi)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Taksonitunnisteet | 
* Wikidata: Q838294
* Wikispecies: Macrosiphum rosae
* BioLib: 102645
* BOLD: 22234
* BugGuide: 248947
* EoL: 3689855
* EPPO: MACSRO
* Fauna Europaea: 55537
* Fauna Europaea (new): 905134b7-5a3f-48ca-b7aa-c9d11bad7b0a
* GBIF: 11381924
* iNaturalist: 53633
* IRMNG: 10705148
* NatureServe: 2.908423
* NCBI: 44659
* NZOR: de4f7f9c-ef5f-4241-9370-7ebd99415ba8
* PPE: macrosiphum-rosae

 |

 |
Piirustus Neuvostoliiton ohjuksesta MR-UR-100.

**MR-UR-100 Sotka** (UR-100MR) oli Neuvostoliiton mannertenvälinen ballistinen ohjus (ICBM). Sen Naton koodinimi oli **SS-17 Spanker**. Vuonna 2006 Venäjän asevoimat eivät käytä näitä ohjuksia vaan ne on poistettu käytöstä ja tuhottu aserajoitussopimusten mukaisesti.

Ohjus kehiteltiin vuosina 1978–1983 Mihail Jangelin perustamassa OKB-586-suunnittelutoimistossa. Se käytti nestemäistä ajoainetta: UDMH/typpitetraoksidi. Se on varastoitavaa ilman jäähdytystä ja raketti on välittömästi lähtövalmis. Ensimmäisessä rakettivaiheessa on yksi RD-0229-päämoottori ja yksi nelisuuttiminen 15D167-moottori. Toisessa rakettivaiheessa moottorina yksi 15D169. Kolmas vaihe käyttää kiinteää ajoainetta: 15D171.

Ohjuksen kantama oli 10 200 – 11 000 km. Sen osumistarkkuus oli venäläisten antamien tietojen mukaan 1080–920 metriä versioista riippuen, Naton arvioiden mukaan 500–220 metriä. Joidenkin tietojen mukaan tarkkuus olisi 1600 m 10 000 km lentomatkalta.

Ohjuksen taistelukärki: Joko yksi 3,4 megatonnia tai neljä kpl 0,4 megatonnia. Kärjen paino 2 100 kg.

Tekniset tiedot
---------------

RS-16A on MR-UR-100 Sotkan kansainvälinen nimi.

|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
| Järjestelmä | RS-16A Sotka | RS-16A Sotka | RS-16B Sotka |
| Teollisuustunnus (GRAU) | 15A15 | 15A16 | 15A16M |
| Nato-tunnus | SS-17 Spanker modifikaatio 1 | SS-17 Spanker modifikaatio 2 | SS-17 Spanker modifikaatio 3 |
| Otattu käyttöön | 1975 | ? | 1980 |
| Voimalaite | 2 nesterakettivaihetta ja kiinteäajoainerakettivaihe | 2 nesterakettivaihetta ja kiinteäajoainerakettivaihe | 2 nesterakettivaihetta ja kiinteäajoainerakettivaihe |
| Pituus | 24,38 m | 24,38 m | 24,38 m |
| Läpimitta | 2 250 mm | 2 250 mm | 2 250 mm |
| Paino | 71 100 kg | 71 100 kg | 71 100 kg |
| Hyötykuorma | 2 550 kg | 2 550 kg | 2 550 kg |
| Taistelukärki | 3 MRV ydinkärki 200 kT | 1 RV ydinkärki 3,6 MT | 4 MIRV ydinkärki 750 kT ja harhautuslaitteita |
| Kantomatka | 10 000 km | 11 000 km | 10 000 km |
| Tarkkuus (CEP) | 400 m | 400 m | 400 m |

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **MR-UR-100 Sotka**.
* FAS UR-100MR
* Globalsecurity UR-100MR
* AstronautixMRUR100
* Missilethreat SS-17 Mod 1 (Arkistoitu – Internet Archive)
* Missilethreat SS-17 Mod 2 (Arkistoitu – Internet Archive)

Venäjän ja aikaisemman Neuvostoliiton maasta maahan -ohjukset
SS-designaatio:  

SS-1 Scunner |
SS-1 Scud |
SS-2 Sibling |
SS-3 Shyster |
SS-4 Sandal |
SS-5 Skean |
SS-6 Sapwood |
SS-7 Saddler |
SS-8 Sasin |
SS-9 Scarp |
SS-10 Scrag |
SS-11 Sego |
SS-12 Scaleboard |
SS-13 Savage |
SS-14 Scamp\Scapegoat |
SS-15 Scrooge |
SS-16 Sinner |
SS-17 Spanker |
SS-18 Satan |
SS-19 Stiletto |
SS-20 Saber |
SS-21 Scarab |
SS-22 Scaleboard |
SS-23 Spider |
SS-24 Scalpel |
SS-25 Sickle |
SS-26 Stone |
SS-27 Stalin/Sickle B |
RS-28 Sarmat |
RS-24 |


Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:MR-UR-100 Sotka
**MSI Wind Pc** on Micro-Star Internationalin (MSI) kehittämä pienten ja halpojen kannettavien markkinoille suunnattu tietokone. Wind esiteltiin ensi kertaa CeBIT 2008 -messuilla. Siitä valmistetaan tulevaisuudessa 1024x600 resoluutiota tukevia, 8- ja 10-tuumaisilla näytöillä varustettuja malleja.  Kiintolevy on vakiona 2.5 tuumainen, mutta massamuistiksi on myös valittavissa SSD-kiintolevy. Kaikissa Windin versioissa on 1 GB RAM- keskusmuistia. Hinnaksi asettunee n. 300-600 euroa (£299-£699) riippuen varustelusta. Wind PC:n prosessoriksi on valittu Intelin uusi 45nm valmistustekniikkaan perustuva yksiytiminen Atom-tuoteperheeseen kuuluva Diamondville-prosessori, joka toimii 1-1,6GHz kellotaajuuksilla. Atom-prosessorin virrankulutus tulee olemaan hyvin pieni: vain 4 W, mikä mahdollistaa kannettavalle pitkän akunkeston. MSI Wind on MSI:n vastaus Asuksen suositulle Eee PC:lle. Wind tulee tukemaan Linuxia, Windows XP:tä sekä Windows Vistaa. MSI:llä oli julkaisuhetkellä merkittävä etulyöntiasema Asus Eee PC:hen nähden mm. näytön, prosessorin ja tallennuskapasiteetin tähden. Tämä etu kuitenkin kaventui melko pian, kun Asus julkaisi Eee PC 901 kannettavan.

Lähteet
-------

1. ↑  "MSI's Wind PC 10-inch pictured", www.fudzilla.com, 2008-03-10. Luettu 2008-03-10.
2. ↑  "MSI intros the Eee-ish Wind PC", www.engadget.com, 2008-03-09. Luettu 2008-03-10.
3. ↑  "MSI Wind PC supports XP and Vista", www.fudzilla.com, 2008-03-12. Luettu 2008-03-12.

Aiheesta muualla
----------------

* MSI Pressijulkaisu (Arkistoitu – Internet Archive)
* Tweaktownin julkaisemat viralliset kuvat kannettavasta
* MSI Wind at EEE Journal
**Mustjärven työväentalo** oli Asikkalan kunnan Mustjärven kylässä sijainnut työväentalo.

Historiaa
---------

Mustjärven työväenyhdistys perustettiin vuonna 1906. Vuonna 1908 yhdistys osti torpan. Ulkorakennuksesta muokattiin juhlasali, tuvasta ravintola. Työt tehtiin talkoilla. Yhdistyksen miesväki hoiti rakennustyöt, naiset toivat sammalta ja tilkitsivät hirsien rakoja.

Yhdistyksen jäsenistöön kuului etenkin torppareita. Vuonna 1916 yhdistys ilmoitti SDP:n tilastoon, että sillä oli vain kolme jäsenmaksun maksanutta jäsentä. Vuoden 1917 helmikuun vallankumouksen jälkeen jäsenmäärä lähti väliaikaisesti kovaan kasvuun, ja Mustjärven työväenyhdistyksessä oli jopa toistasataa jäsentä.

Sisällissodan aikaan talo oli takavarikossa, ja se saatiin takaisin vuonna 1919. Yhdistys liittyi Suomen Sosialistiseen Työväenpuolueeseen, ja se lakkautettiin vuonna 1923. Talo päätyi Suomen Ammattijärjestölle, joka puolestaan luovutti sen vuonna 1927 Maa-, metsä- ja uittotyöväen liiton osaston nro 4 käyttöön. Suomen Ammattijärjestö lakkautettiin ja talo suljettiin vuonna 1930 kommunistilakien nojalla. Myöhemmin se pakkohuutokaupattiin Mustjärven pienviljelijäyhdistykselle.

Vuonna 1944 perustettiin SKP:n Mustjärven osasto, joka ryhtyi anomaan taloa itselleen. Vuonna 1949 anomus oli jälleen hylätty, ja talo pysyi pienviljelijäyhdistyksen omistuksessa. Talon myöhemmistä vaiheista ei ole tietoa.

Toimintaa työväentalolla
------------------------

Jo syyskuussa 1908 talolla päästiin viettämään Mustjärven ja Vuoren työväenyhdistysten yhteistä vuosijuhlaa. Ohjelmassa oli muun muassa viisiottelu ja 10 000 metrin juoksu sekä iltaohjelmana runonlausuntaa, puheita, näytelmiä ja tanssia. Asikkalalaissyntyinen Eetu Salin puhui usein talolla.

Lähteet
-------

1. ↑  Kivisalo, Väinö: *Työväenliike Etelä-Hämeessä 1906–1931*. Hämeen eteläinen sos.dem. piiritoimikunta, 1931.
2. 1 2 3  Blomstedt, Yrjö: *Asikkalan historia*. Asikkalan kunta, 1981. ISBN 951-99362-4-6.
3. 1 2  Työkansan Sanomat *digi.kansalliskirjasto.fi*.  13.3.1949, no 61. Viitattu 15.11.2022.
4. ↑  Raivaaja *digi.kansalliskirjasto.fi*.  4.9.1908, no 98. Viitattu 15.11.2022.
5. ↑  Kansan Uutiset *digi.kansalliskirjasto.fi*.  16.3.1957, no 73. Viitattu 15.11.2022.
**Eino Kustaa Jylhä** (19. marraskuuta 1920 Kaustinen – 28. kesäkuuta 1981 Hämeenlinna) oli suomalainen osuustoiminnallisten liikeyritysten johtaja, joka sai kauppaneuvoksen arvonimen.

Jylhän vanhemmat olivat maanviljelijä Anders Fridiof Jylhä ja emäntä Vieno Maria Jylhä ja puoliso vuodesta 1946 Marja Sawo. Jylhä kävi keskikoulun ja suoritti maataloustavarakaupan kursseja 1947–1948, opintoja Suomen Liikemiesten Kauppaopistossa, Helsingin kauppakorkeakoulun tieteellisen liikkeenjohdon kurssin 1956 ja englannin kielen ja kansainvälisen kaupan ja maksuliikenteen kurssin Englannissa 1959 sekä opiskeli Lifimin liikkeenjohdon jatkokoulutuserikoisryhmässä 1969–1971. Opintomatkoja hän teki useisiin eri maihin. Jylhä oli Puutavaraliike Th. Hanssonin mittaus- ja luovutustehtävissä 1945, Oulun läänin kansanhuoltopiirin piiritarkkailija 1945–1946, SOK:n Kokkolan konttorin maatalousosaston hoitaja, Oy Sokle Ab:n kustannuslaskenta-, myynti- ja markkinointitehtävissä 1947–1952, SOK:n Kuopion konttorin elintarvike- ja maatalousosastojen hoitaja ja konttorinjohtajan sijainen 1952–1955, SOK:n pääkonttorin elintarvikeosaston jaosto- ja apulaispäällikkö 1955–1962, SOK:n Kuopion konttorin johtaja 1962–1970 ja Turun Osuuskaupan toimitusjohtaja 1970–1979. Hän oli myös Oy Hamburger Börs Ab:n, Uudenmaanlinna Oy:n ja Oy Vähäväkiset Ab:n toimitusjohtaja. Jylhällä oli myös lukuisia osuustoiminnallisia, liike-elämän ja muita luottamustehtäviä. Sotilasarvoltaan molempiin sotiin osallistunut Jylhä oli reservin majuri (1975). Jylhä sai kauppaneuvoksen arvonimen 1972.

Lähteet
-------

1. 1 2  Eino Jylhä *Biografiasampo*. Viitattu 1.11.2022.
2. ↑  Kuolleet. Kauppaneuvos Eino Jylhä.  *Uusi Suomi*, 7.7.1981, nro 178, s. 5. Kansalliskirjasto. Viitattu 1.11.2022.
**MSK Group Oy** (Maaseudun Kone -konserni) on Etelä-Pohjanmaalla, Kauhavan Ylihärmässä toimiva perheyritys. Yrityksen juuret juontavat vuoteen 1950, jolloin Ville Isosaari perusti vaimonsa Maija Isosaaren kanssa Maaseudun Koneen. Maaseudun Koneen ensimmäinen tuote oli vanerista tehty olkilietso. 

Perheyrityksen yhtiöitä ovat MSK Cabins, MSK Matec, MSK Plast, Junkkari ja Juncar.

Tytäryhtiöt
-----------

**MSK Cabins Oy** valmistaa turvaohjaamoita mm. maailmanlaajuisesti toimivan Valtran traktoreihin.

**MSK Matec GmbH/s.r.o.** valmistaa turvaohjaamoita Saksassa ja Slovakiassa. Saksan tehdas sijaitsee Döbelnissä ja Slovakian tehdas Lipanyssa.

**MSK Plast Oy** valmistaa esimerkiksi konepeittoja maailmanlaajuisesti toimivan Valtran traktoreihin.

**Junkkari Oy** valmistaa Junkkari-nimisiä kylvökoneita ja hakkureita.

**Juncar Oy** valmistaa Muuli-, Juncar- ja JC-Trailer-merkkisiä autoperävaunuja ja veneenkuljetustrailereita. Juncar on valmistanut perävaunuja vuodesta 1974 alkaen. Yritys sijaitsee Lapualla.

Aiheesta muualla
----------------

* MSK Groupin kotisivut
* Jutila, Sirpa: Paimenpojasta patruunaksi. Arkmedia Oy, 2000. ISBN 952-91-1959-3
*Karhu* kuvattuna 1930-luvulla.
**Karhu** on harmaasta graniitista tehty veistos Suomen kansallismuseon portailla. Emil Wikströmin veistos julkistettiin vuonna 1918.

Emil Wikström kiinnostui suomalaisuuden tunnuksista 1890-luvulla. Karhu oli yleisimpiä kotimaisia vaihtoehtoja Suomen leijonalle. Kansalliset aiheet olivat ajankohtaisia vuosituhannen vaihteessa.
Wikström teki arkkitehtien Gesellius, Lindgren ja Saarinen suunnittelemaan vuoden 1900 Pariisin maailmannäyttelyn paviljonkiin karhuaiheiset veistokset ja Saarinen tilasi Wikströmiltä Kansallismuseon portaille graniittikarhun vuonna 1909. Veistos paljastettiin yhdeksän vuotta myöhemmin.
Graniitti oli yleinen julkisivumateriaali kansallisromanttisessa arkkitehtuurissa, samoin graniitista tehdyt veistokset.

Veistoksen savesta tehty luonnos vuodelta 1909 on Visavuoren kokoelmissa. Siitä on valettu myös kipsisiä pienoisveistoksia.
Kivihakkaamossa Wikströmin luonnoksen veisti graniittiin Juho Talvia.

Lähteet
-------

1. 1 2  Karhu Helsingin taidemuseo. Viitattu 3.6.2023.
2. ↑  Kipsivedokset Visavuori. Viitattu 3.6.2023.
**Kai Curry-Lindahl** (10. toukokuuta 1917 Tukholma – 5. joulukuuta 1990) oli ruotsalainen eläintieteilijä ja luonnonsuojelija.

Curry-Lindahl opiskeli Lundin yliopistossa ja Uppsalan yliopistossa, jossa hän väitteli filosofian tohtoriksi. Vuosina 1945–1953 hän toimi Ruotsin luonnonsuojeluliiton toiminnanjohtajana. Hän oli Skansenin luonnonhistoriallisen osaston johtaja 1953–1974. Hän toimi vierailevana professorina Kalifornian yliopistossa Berkeleyssä vuosina 1974 ja 1983 sekä Guelphin yliopistossa Ontariossa 1974 ja 1978. Tukholman yliopistossa hän luennoi 1966–1969.

Curry-Lindahlin kirjallinen tuotanto käsitti yli 600 tieteellistä artikkelia ja toista sataa kirjaa, joiden aihepiiri liikkui linnuissa ja muissa selkärankaisissa, ekologiassa, kansallispuistoissa ja luonnonvarojen suojelussa. Hän toimitti *Acta Vertebratica*a 1957–1969.

Viimeiset 20 vuotta Curry-Lindahl toimi aktiivisesti YK:n alaisissa järjestöissä (FAO, UNESCO ja UNEP) Afrikassa, missä hän toimi konsulttina ja neuvonantajana 35 maassa Nairobin toimistostaan käsin. Samaan aikaan hän toimi myös Ruotsin hallituksen neuvonantajana ympäristöasioissa. Hän oli joko virkailijana tai johtokunnan jäsenenä Kansainvälisessä luonnonsuojeluliitossa (IUCN), Kansainvälisessä lintujensuojeluneuvostossa (ICPB), The Fauna Preservation Societyssa, The International Waterfowl Research Bureaussa, Maailman luonnonsäätiössä (WWF) ynnä muissa järjestöissä.

Kai Curry-Lindahl ja Anne Van der Voordt avioituivat 3. syyskuuta 1947. Heille syntyi kaksi tyttöä, Brigitte ja Edithe, ja poika Robin.

Teoksia
-------

* *Djuren och människan i svensk natur*, Tukholma (1955)
* *Några djurarters utbredning – djurgeografi*, Tukholma (1957)
* *Våra Fåglar i Norden*, neljä osaa (1959–1963)
* *Skogar och djur*, Tukholma (1961)
* *Maailman luonto – Eurooppa* (1967)
* *Europas natur*, Tukholma (1971)
* *National Parks of the World*, yhdessä J.-P. Harroyn kanssa (1972)
* *Fjällämmel – en artmonografi*, Bonnier. Tukholma (1975) ISBN 91-0-039966-3
* *Hird Migration in Africa: movements between six continents*, kaksi osaa (1981)
* *Låt dem leva. De utrotningshotade djuren världen över*, Tukholma (1982)
* *Våra fiskar*, Tukholma (1985)
* *Däggdjur, groddjur & kräldjur*, Tukholma (1988).

Lähteet
-------

* Muistokirjoitus (*The Auk* vol. 108, Gustav A. Swanson) (Arkistoitu – Internet Archive)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Suomi (KANTO)
* Belgia
* Yhdysvallat
* Ruotsi
* Tšekki
* Korea
* Alankomaat

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC
* IdRef
	+ 2

 |

 |
**Nordische Gesellschaft** eli **NG** oli 1921 perustettu saksalainen järjestö, jonka perustajia olivat lyypekkiläiset kauppiaat ja Hansa-perinteen jatkajat. Sen tarkoituksena oli edistää kaupankäyntiä mutta myös Saksan ja Pohjoismaiden välistä kulttuurivaihtoa. Järjestö joutui vähitellen politiikan työkaluksi, ja vuodesta 1934 lähtien sen tavoitteena oli kansallissosialismin juurruttaminen Pohjoismaihin.

Järjestön johtajana oli Alfred Rosenberg. Hän kannatti niin sanottua *Nordische Gedankea*, ajatusta että saksalaiset ja pohjoismaalaiset olivat samaa verta ja rotua, ja yhteisiä vihollisia olivat bolsevikit ja juutalaiset. Markku Jokisipilän ja Janne Könösen teoksessaan *Kolmannen valtakunnan vieraat* (2013) esittämän näkemyksen mukaan Rosenbergin Pohjola-intoilun taustalla oli hänen Tallinnassa viettämänsä lapsuus ja baltiansaksalainen syntyperä. Rosenberg opiskeli arkkitehtuuria Riiassa.

Rosenberg oli jo ennen järjestön johtoon nousemistaan ollut innokas Saksan ja Pohjoismaiden yhteistyön tiivistämisen ideoija. Travemünden Dichterhausista tuli näiden yhteyksien työkalu. Sinne kutsuttiin erityisesti pohjoismaisia kirjailijoita, joita pyrittiin vapaan seurustelun kautta saamaan myötämielisiksi kansallissosialistisille ajatuksille.

Suomesta Dichterhausiin kutsuttiin vuosittain kaksi edustajaa, suomen- ja ruotsinkielinen. Kävijöitä olivat muun muassa V. A. Koskenniemi, joka poikkesi siellä luentomatkoillaan, kutsuttuina Lauri Viljanen, Tito Colliander, Toivo Lyy ja Ragnar Ekelund. Vuonna 1936 matkaan lähtivät Göran Stenius ja varamiehen paikalta Olavi Paavolainen, joka matkansa jälkeen julkaisi kirjan *Kolmannen valtakunnan vieraana* (korjailtu versio Valituissa teoksissa). Monet suomalaiset kirjailijat kieltäytyivät kutsusta, muun muassa Yrjö Jylhä 1935, F. E. Sillanpää ja Arvi Kivimaa 1936. Goebbelsin kulttuurikamari otti talon 1936 valvontaansa, ja vierailijoiden valinta muuttui tiukemmaksi, siksi Paavolaisen mukaanlähtö herätti huolta.

Lähteet
-------

* Panu Rajala, *Tulisoihtu pimeään*, WSOY 2014 ISBN 978-951-0-40254-2

### Viitteet

1. 1 2 3  Rajala, s. 198–202
2. ↑  Rajala, s. 191
Fiskin kampuksen Carnegie-kirjasto.
**Fisk University** on alun perin Yhdysvaltojen mustalle väestölle tarkoitettu pieni yksityinen yliopisto Tennesseen osavaltion Nashvillessä. 

Fisk perustettiin pian Yhdysvaltain sisällissodan ja orjuuden päätyttyä vuonna 1866, ja se sai nimensä yliopistolle toimitiloja lahjoittaneen kenraalin Clinton B. Fiskin mukaan. Vuonna 1930 Fiskistä tuli ensimmäinen mustille tarkoitettu korkeakoulu, joka sai Southern Association of Colleges and Schools -järjestön akkreditoinnin. Fisk kuuluu nimellä "Historically black colleges and universities" (HBCU) tunnettuun joukkoon korkeakouluja, jotka perustettiin ennen vuotta 1964 erityisesti afroamerikkalaisen väestönosan tarpeisiin. Ensimmäisen afroamerikkalaisen johtajansa Fisk sai vasta 1947.

1970-luvulla Fisk University joutui talousvaikeuksiin, kun sen suosio väheni afroamerikkalaisten opiskelijoiden valitessa yhä useammin heitä ennen syrjineitä "valkoisia" korkeakouluja opiskelupaikoikseen. Myös 2000-luvulla Fisk on ollut talousvaikeuksissa, ja se joutui oikeustaisteluun yrittäessään myydä osaa merkittävästä Georgia O’Keeffen ja Alfred Stieglitzin yliopistolle lahjoittamasta yli sadan teoksen taidekokoelmasta.

Yliopistolla on läheiset yhteydet United Church of Christ -kirkkokunnan kanssa. Yliopiston kuoro Fisk Jubilee Singers sai vuonna 2008 arvostetun National Medal of Arts -palkinnon..

Vuonna 2016 *U.S. News & World Report* -⁠lehden rankingissä Fisk sijoitettiin 8. tilalle HBCU-korkeakoulujen joukossa,´ja sijalle 171 kaikkien liberal arts college -tyyppisten korkeakoulujen joukossa..

Tunnettuja alumneja
-------------------

* demokraattipoliitikko Marion Barry
* sosiologi ja kansalaisoikeustaistelija W. E. B. Du Bois
* edustajainhuoneen jäsen Alcee Hastings
* jazzmuusikko Jimmie Lunceford

Lähteet
-------

1. ↑  Kennedy, Randy: Legal Battle Over Fisk University Art Collection Ends, *The New York Times* 3.8.2012. Viitattu 14.10.2016
2. ↑  Fisk Jubilee Singers, National Medal of Arts -sivusto. Viitattu 14.10.2016
3. ↑  Fisk University (Arkistoitu – Internet Archive), National Universities Rankings, *U.S. News & World Report* 2016. Viitattu 14.10.2016.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Fisk University** Wikimedia Commonsissa

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Fisk University
Funktioteoriassa **kokonainen funktio** on holomorfinen funktio koko kompleksitasossa. Tyypillisiä esimerkkejä kokonaisesta funktioista ovat polynomit, eksponenttifunktio sekä kokonaisten funktioiden summat, tulot ja yhdisteet. Jokainen kokonainen funktio voidaan esittää kaikkialla suppenevan potenssisarjan avulla.

Huomaa, että kokonaisella funktiolla voi olla singulariteetti tai jopa oleellinen singulariteetti laajennetun kompleksitason äärettömyyspisteessä. Jälkimmäisessä tapauksessa funktiota kutsutaan **transsendenttiseksi kokonaiseksi funktioksi**. Liouvillen lauseesta seuraa, että funktio, joka on kokonainen koko Riemannin pallolla, on vakio.

Liouvillen lause antaa tärkeän kokonaisia funktioita koskevan tuloksen: Rajoitettu kokonainen funktio on vakio. Tätä ominaisuutta voidaan käyttää algebran peruslauseen todistukseen. Picardin lause on merkittävä yleistys Liouvillen lauseesta: ei-vakio kokonainen funktio saa jokaisen kompleksiarvon korkeintaan yhtä lukuun ottamatta. Jälkimmäisestä poikkeuksesta on esimerkkinä eksponenttifunktio, joka ei saa arvokseen nollaa missään pisteessä.