recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Angiokeratooma
**Angiokeratooma** on pieni hyvänlaatuinen hiussuonimuutos, missä tahansa iholla ilmenevä hyperkeratoottinen papula. Se on musta, punaisenmusta tai sinipunainen ja karheapintainen. Angiokeratooma on harvoin läpimitaltaan yli viiden millimetrin suuruinen.

Angiokeratoomia esiintyy niin lapsilla kuin aikuisillakin. Miespuolisella angiokeratooma on usein kivespussin alueella. Yleensä angiokeratooma on todettavissa ulkonäön perusteella, mutta diagnoosi voidaan varmistaa dermoskopialla ja koepalan ottamisella. Angiokeratooma saattaa muistuttaa melanoomaa. Se saatetaankin poistaa melanooman poissulkemiseksi, vaikka angiokeratooma itsessään on harmiton. Se voidaan poistaa myös kosmeettisista syistä jäädytyshoidolla, verisuonilaserilla tai polttamalla. Mahdollisia angiokeratooman komplikaatioita ovat verenvuoto ja veritulppa.

Angiokeratoomatyyppejä
----------------------

Angiokeratoomasta tunnetaan useita tyyppejä:

* Satunnainen angiokeratooma on yleinen ja iän myötä yleistyvä. Se voi esiintyä missä tahansa iholla ja joskus limakalvoilla.
* Fordycen angiokeratooma on yleinen ja iän myötä yleistyvä, mutta yleisempi miehillä. Se voi esiintyä kivespussissa tai vulvassa.
* Mibellin angiokeratooma on harvinainen lapsuusiän hiussuonimuutos, joka ilmaantuu raajojen alueelle tai rintaan.
* *Angiokeratoma circumscriptum* on harvinainen syntymämerkki, joka ilmenee useammin naispuolisilla.
* Lasten akraalinen pseudolymfotaattinen angiokeratooma (APACHE) on harvinainen.
* Peniksen angiokeratooma liittyy 20 %:ssa tapauksista kivespussin angiokeratoomaan.

Fabryn taudissa angiokeratoomia esiintyy paljon. Angiokeratooma voi kehittyä harvinaisissa tapauksissa enoksapariinin sivuvaikutuksena. Angiokeratoomien kehittymistä voi liittyä myös joihinkin hyvin harvinaisiin geneettisiin oireyhtymiin, kuten galaktosialidoosiin tai Schindlerin tautiin.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11 12 13  Angiokeratoma DermNet NZ, viitattu 3.8.2023
2. 1 2 3 4  Anna Hannuksela-Svahn, Punaiset luomet ja kasvaimet ihossa Terveyskirjasto 16.2.2022, viitattu 3.8.2023
3. ↑  Johanna Rintahaka, Galaktosialidoosi Tukiliitto 18.10.2022, viitattu 3.8.2023
4. ↑  Schindler disease MedlinePlus Genetics, viitattu 3.8.2023
**Turun Messukeskus** (ruots. *Åbo Mässcentrum*) on Turussa, Artukaisten kaupunginosassa sijaitseva messukeskus. Se valmistui vuonna 1989. Messuyhtiö on perustettu vuonna 1987. Aikaisemmin se järjesti tapahtumia osuuskuntana. Messukeskuksella on käytössä kolme suurta näyttelyhallia, joissa tilaa on yhteensä 12 000 m2. Lisäksi vuonna 2018 uusittu aulatila ja kokoustilat, joita on 5 kpl. Talossa on myös auditorio, jonka kapasiteetti on 500 henkilöä. 

Turun Messukeskus on yksi Messu- ja tapahtumajärjestäjät ry perustajajäsenistä.

Liiketoimintaan kuuluvat omien messutapahtumien ohella tilojen vuokraus ulkopuolisille tapahtumajärjestäjien tapahtumiin ja tilaisuuksiin, kokoustilojen vuokraus. Messukeskus vuokraa kalustoa ja messutekniikkaa, suunnittelee näytteluykokonaisuuksia, rakentaa messuosastoja omassa talossa sekä muualla oleviin tapahtumiin. Messukeskuksen toiminnasta vastaa Turun Messukeskus Oy, jonka pääomistaja on Turun kauppakamari. Muita merkittäviä omistajia ovat Turun kaupunki ja ProAgria Farma.

Turun Messukeskuksen toimitusjohtajina ovat toimineet; Tuomas Kyttä, Hannele Wolf-Mannila, Juhani Leppä ja Marja Pekkanen.

Tilat
-----

Turun Messukeskus järjestää suurtapahtumia, vuokraa tiloja, sekä rakentaa ja suunnittelee messuosastoja. Messukeskuksessa on viisi kokoustilaa, auditorio sekä suuri parketilla varustettu ravintolasali, joka toimii myös tarvittaessa kokous- ja juhlatilana. Aula- ja kokoustilat on uudistettu 2018. Pysäköintitilaa messukeskuksella on käytössä noin 3000 autolle, ulkotilat ovat myös vuokrattavissa tapahtumiin.

Tapahtumia
----------

Turun Messukeskuksessa järjestettyjä tapahtumia ovat mm.:

* Turun Kirjamessut
* Maata näkyvissä -festarit -nuorisotapahtuma
* RekryExpo
* Turun Talouspäivät: Säästä & Sijoita (Arkistoitu – Internet Archive)
* Rakenna & Sisusta (Arkistoitu – Internet Archive)
* Turun Ruoka- ja Viinimessut
* Venexpo
* Navigate
* Osaava Nainen
* Caravan Show
* Turun Taide- ja Antiikkimessut (Arkistoitu – Internet Archive)
* Piha & Puutarha (Arkistoitu – Internet Archive)
* Mökki & Meri (Arkistoitu – Internet Archive)

Katso myös
----------

Muita suomalaisia messukeskuksia:

* Helsingin messukeskus
* Pirkkahalli

Aiheesta muualla
----------------

* Turun Messukeskuksen sivusto
Muiston pysyvyys
**Muiston pysyvyys** (esp. *La persistencia de la memoria*, suom. myös *Pehmeät kellot* ja *Ajan kuluminen*) on espanjalaisen taidemaalari Salvador Dalín tunnettu maalaus. Kooltaan 24×33 senttimetriä oleva surrealistinen öljyvärimaalaus on tehty vuonna 1931.

Maalauksessa pääosassa on kolme taskukelloa, jotka näyttävät sulavan. Etualalla on kiinteä kello, joka kuhisee muurahaisia, jotka Dalín tuotannossa symboloivat lahoamista. Maalauksessa kaikki ihmisen luoma on katoavaista, ainoaa pysyvää on taustalla kohoavat rantakalliot, joissa muiston todellinen pysyvyys on. Kellot näyttävät eri aikaa, sillä Dalín unimaailmassa lakkaamatta etenevällä ajalla ei ole merkitystä. Cap Creusin kallioiden ikuisuuden rinnalla ajan tekninen mittaaminen on loppujen lopuksi joutavaa ja merkityksetöntä. Samat Cap Creusin kalliot esiintyvät toistuvasti Dalín maalauksissa. 

*Muiston pysyvyys* asetettiin näytteille vuoden 1932 alussa Julien Levyn galleriassa New Yorkissa, ja se oli alkusysäys Salvador Dalín menestykselle Yhdysvalloissa. Maalaus on ollut vuodesta 1934 asti New Yorkin Museum of Modern Artin kokoelmassa.

Lähteet
-------

* Weyers, Frank: *Salvador Dalí Elämä ja tuotanto*

Aiheesta muualla
----------------

* *Muiston pysyvyys* MoMAn sivuilla (englanniksi)
Olkihattu on erinomainen hellevaruste.
**Oljiksi** kutsutaan viljojen suoria korsia puinnin jälkeen. Olkia saadaan käytännössä ainoastaan käsin puimalla. Nykyisin suoria olkia ei enää saada, vaan oljet murskaantuvat leikkuupuimurissa silpuksi tai pahnaksi. Nykyään suorien korsien nimitys "olki" onkin puheessa siirtymässä merkitsemään murskaantuneita korsia eli pahnaa tai pehkua. 

Pahnaa käytettiin varsinkin aiemmin kotieläinten kuivikkeina parsissa, karsinoissa ja talleissa. Nykyisin Suomessa pahnakuivitusta pidetään lähinnä vain loukkaantuneilla eläimillä ja varsovilla tammoilla, mutta jotkin tallit käyttävät sitä edelleen kaikilla hevosillaan. Parhaiten kuivikkeeksi sopivia ovat kuivana korjatut kauranpahnat. Kuivikekäytön ohella paalattua pahnaa voidaan käyttää myös energiantuotantoon esimerkiksi lämpökattilassa ja tämän ohella myös esimerkiksi olkipaalirakentamisessa ja erilaisissa maastoesteissä esimerkiksi hevos- tai autourheilussa tai laskettelurinteissä.

Katovuosina ja sotien aikana Suomessa syötiin entisaikoina hätäravintona olkileipää, joka oli huonointa mahdollista hätäleipää. Suorat oljet syötettiin aiemmin karjalle joko sellaisinaan tai niistä hakattiin lyhyttä silppua, josta heinänjätteiden ja jauhojen kanssa valmistettiin kuuman veden avulla haudetta lypsäville lehmille. 

Olkia käytettiin ennen patjan täytteenä. Pikkulasten patjoissa oljet säilyivät aina kertakäyttövaippojen keksimiseen asti. Oljesta tehtiin myös ulkorakennusten kattoja, jotka eri puolilla maata olivat eri mallisia. Tämän lisäksi oljesta kudottiin pystypuissa paksuja mattoja, joita käytettiin makuualustoina sekä tuulen- ja hallansuojina. Esimerkki pienemmästä oljesta valmistetusta punontatyöstä on olkihattu.

Oljista tehdään myös erilaisia käsitöitä. Parhaiten olkitöihin sopivat rukiin ja vehnän oljet. Puimurin tai puimakoneen pahnaksi ruhjomat oljet eivät sovellu käsitöihin, kattoihin tai patjoihin, vaan oljiksi viljankorret on leikattava sirpillä, etteivät ne rikkoonnu. Oljista tehdään himmeleitä, Daavidin tähtiä ja olkipukkeja (gävleläinen perinne).

Lähteet
-------

1. ↑  *Iso tietosanakirja*. Osa 4, palsta 1263–1265, hakusana hätäleipä. Helsinki: Otava, 1932.
2. ↑  Maija Suova (toim.): *Emännän tietokirja I–II, 4. uudistettu laitos*, s. 590. WSOY, 1958.

Kirjallisuutta
--------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Olki**.
* Lindén, Eevi & Talvitie, Tuulikki: *Olkityöt: 50 perinteistä ja uutta olkikoristetta*. Mallit:] Eevi Lindén. Teksti ja piirrokset: Tuulikki Talvitie. Helsinki: Tammi, 2002. ISBN 951-31-2354-5.
**Vesikehärousku** (*Lactarius aquizonatus*) on Suomessa esiintyvä rouskulaji. Se on syötävä keittämisen jälkeen. Laji kasvaa pääasiassa kuivilla ja soistuneilla kankailla sekä lehdoissa havupuiden sekä lehtipuiden seurassa. Se suosii kalkkimaita. Laji on Suomessa elinvoimainen (LC).

Tuntomerkit
-----------

Vesikehärouskun lakki on suuri, noin 10-20 cm leveä, suppilonmuotoinen, vyöhykkeinen sekä limainen, jopa hyytelöpintainen. Lakin reunassa on karvoja ja se on nuorena kellanvalkoinen, vanhana selkeästi keltainen. Jalka on lyhyt, noin 2-6 cm leveä sekä hyvin paksu. Jalka on valkea ja siinä on kuoppatäpliä. Johteiset heltat ovat tiheät ja nuorena kellanvalkoiset, vanhana vaalean- tai lohenpunertavat. Maitiaisneste on valkoista, mutta muuttuu nopeasti rikinkeltaiseksi. Haju on makeahko.

Näköislajit
-----------

Vesikehärouskun voi sekoittaa helpoiten koivurouskuun, josta sen erottaa vähempikarvaisuudensa sekä heikomman tuoksunsa avulla. Sekoittamisesta ei ole haittaa, sillä myös koivurousku on syötävä.

Lähteet
-------

* 
* 

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Taksonitunnisteet | 
* Wikidata: Q1349496
* Wikispecies: Lactarius aquizonatus
* BioLib: 350209
* CoL: 3RRLQ
* EoL: 1028656
* Fungorum: 106214
* GBIF: 5248703
* iNaturalist: 856370
* IRMNG: 10382914
* MycoBank: 106214
* NatureServe: 2.1073404
* NBN: NHMSYS0001485974
* NCBI: 1032833
* Open Tree of Life: 87749

 |

 |
Spitzin luomi
**Spitzin luomi** on melko harvinainen hyvänlaatuinen ihon kasvain, joka koostuu melanosyyteistä. Se poistetaan usein tutkittavaksi, koska voi muistuttaa melanoomaa.

Spitzin luomi voi esiintyä missä tahansa iässä, mutta on yleisin lapsuusiässä. 70 prosenttia tapauksista ilmeneekin kahdenkymmenen ensimmäisen elinvuoden aikana. Keski-ikäisillä Spitzin luomi on hyvin harvinainen. Harvinaisissa tapauksissa Spitzin luomi on esiintynyt synnynnäisenä. Tyypillisesti Spitzin luomi on keskikasvojen alueella, mutta se voi kehittyä myös muualle päähän, kaulalle tai alaraajoihin.

Klassisessa muodossaan Spitzin luomi on kuvunmuotoinen punainen tai punertavanruskea papula. Joskus Spitzin luomi on pigmentoitunut, jolloin se voi olla keltaruskea tai ruskea papula tai nodula. Spitzin luomiin kuuluvat myös niin kutsutut Reedin pigmentoituneet sukkulasolukasvaimet, jotka ovat sinertäviä tai mustia papuloita. Yleensä Spitzin luomi on yksittäinen ja läpimitaltaan alle kuuden millimetrin suuruinen. Sen koko voi kuitenkin vaihdella millimetreistä jopa kahteen senttimetriin, ja joskus Spitzin luomia on samalla potilaalla useampi. Spitzin luomelle tyypillistä on nopea kasvu kuukausien ajan, minkä jälkeen se voi pysyä samanlaisena vuosien ajan. Muutos voi myöhemmin hävitä spontaanisti. Joskus esiintyy epätyypillisiä Spitzin luomia eli spitzoidiluomia. Niiden taustalla ovat mutaatio ja ihon mosaikismi. Epätyypillinen Spitzin luomi voi olla rakenteeltaan epäsymmetrinen.

Spitzin luomen syy on tuntematon, mutta vaalea iho lisää sen riskiä. Lapsilla Spitzin luomen kehitystä voidaan seurata, mutta isommilla lapsilla ja aikuisilla se yleensä poistetaan näytteenottoa varten. Samoin tehdään, jos Spitzin luomella on epäyhtenäinen rakenne. Epätyypillinen spitzoidiluomi voi olla histologisesti vaikeasti erotettavissa spitzoidisesta melanoomasta. Spitzin luomi on nimetty Sophie Spitzin mukaan.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  K. Spitz, M. Piliang, E. Mostow, Sophie Spitz: A woman ahead of her time National Library of Medicine 11.3.2019, viitattu 3.8.2023
2. 1 2 3 4 5 6 7  Vanessa Ngan, Spitz naevus DermNet NZ 2003, viitattu 3.8.2023
3. ↑  Anna Hannuksela-Svahn, Punaiset luomet ja kasvaimet ihossa Terveyskirjasto 16.2.2022, viitattu 3.8.2023
Willgodt Odhner
Vuosina 1955–1967 valmistettu Odhner 200 Tukholman Tekniska museetissä.
**Willgodt Theophil Odhner** (10. elokuuta 1845 Dalby, Värmlannin lääni – 2. syyskuuta 1905 Pietari) oli ruotsalainen insinööri ja tehtailija. Hänet tunnetaan *aritmometriksi* tai leikillisesti *snurraksi* (ruots. *snurra* = hyrrä, rulla) kutsutun varhaisen laskukoneen, mekaanisen nelilaskimen keksijänä.

Odhner jätti insinööriopintonsa Kuninkaallisessa teknillisessä korkeakoulussa kesken ja muutti 23-vuotiaana Venäjän Pietariin parempia ansiomahdollisuuksia etsimään. Siellä hän pääsi töihin Alfred Nobelin isonveljen Ludvig Nobelin konepajayritykseen, mutta alkoi vapaa-aikanaan kehitellä omia ideoitaan. Vuonna 1871 hän sai korjattavakseen ranskalaisen Charles Xavier Thomas’n monimutkaisen laskukoneen ja alkoi miettiä, miten siitä saisi yksinkertaisemman käyttää ja pienemmän kooltaan. Hän sai ensimmäisen prototyyppinsä kokoon vuonna 1874 ja sitä seuraavalle versiolle patentin 1878 Saksassa ja seuraavana vuonna Ruotsissa. Aivan samoihin aikoihin keksittiin kaksi muuta tulevan toimistoelämän keskeistä välinettä, lankapuhelin ja kirjoituskone, ja kaikki kolme olivat käytössä 1900-luvun loppupuolelle saakka.

Odhner kehitteli kannettavaa "Arithmometeriään" vielä toistakymmentä vuotta ennen kuin se otettiin tuotantoon vuonna 1890 ja perustettiin yritys Original-Odhner AB. Valmistuslisenssejä annettiin muillekin, ja patenttisuojan päätyttyä 1907 valmistajia tuli yhä lisää. Laite oli kooltaan vain 18×13×13 senttimetriä. Venäjän vuoden 1917 vallankumouksen jälkeen vuonna 1905 kuolleen Odhnerin työn jatkajat siirsivät valmistuksen Pietarista Ruotsiin, jossa Original-Odhner fuusioitui vuonna 1942 Åtvidabergin kanssa ja muodostui Facit AB.

Lähteet
-------

1. 1 2  Hynninen, Tom & Keitele, Jukka & Lehti, Matti: "Laskukone, kassakone ja kirjanpitokoneet", *Neljä kertaa nopeammin kuin pännällä. Konttoritekniikan historia*, s. 35–36. Helsinki: Ajatus Kirjat, 2009. ISBN 978-951-20-7916-2.

Aiheesta muualla
----------------

* Willgodt Odhner Tekniska museetin sivustolla (ruotsiksi)
* professori Timo Leipälän laaja artikkeli Odhnerista, osa 1 ja osa 2 (englanniksi)
* Original-Odhner-laskimen käyttöä YouTubessa (englanniksi)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Ruotsi

 |
|  |
| Taiteenala | 
* KulturNav

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |

 |
**Reijo Ilmo Aulis Lähteenmäki** (s. 20. kesäkuuta 1941 Mouhijärvi) on suomalainen yritysjohtaja ja osuustoimintavaikuttaja, joka on saanut kauppaneuvoksen arvonimen.

Lähteenmäki syntyi maanviljelijä Veikko Vilho Lähteenmäen ja Greta Laitilan perheeseen ja avioitui 1960 ekonomi Pirkko Elina Pääjoen kanssa. Hän tuli ylioppilaaksi 1960 ja valmistui yhteiskuntatieteiden maisteriksi Tampereen yliopistosta 1966. Lähteenmäki oli Jyväskylän työvoimapiirin työnvälitysharjoittelija 1964, Tampereen Työkeskussäätiön tuntiopettaja 1966 ja Tampereen yliopiston työvoimaopin vt. lehtori 1966.

Karjakunnan, vuodesta 1979 Keskuskunta OK-Liha, markkinointijohtajan assistentti Lähteenmäki oli 1967, Helsingin myymälöiden johtajan assistentti vuodesta 1968, johdon kehitysprojektien erityistehtävissä 1969, keskusleikkaamoiden päällikkö Helsingissä 1970–1971, vuotakaupan johtaja 1971–1985, liharyhmän apulaisjohtaja 1972, liharyhmän johtaja 1973–1975, lihalinjan johtaja 1976, Etelä-Suomen aluejohtaja 1977–1978, lihalinjan johtaja 1979, johtaja keskushallinnossa 1980, markkinointijohtaja 1981–1982 ja eteläisen tulosryhmän johtaja 1983–1985 sekä johtokunnan varajäsen 1975–1980 ja jäsen 1981–1985.

Lähteenmäki oli SOK:n päivittäistavaralinjan johtaja 1985–1989 ja hankintajohtaja 1990, Inex Partners -yhtiön toimitusjohtaja 1991–1994 ja hallituksen varapuheenjohtaja 1999–2001 ja puheenjohtaja vuodesta 2001 sekä Hankkija-Maatalous Oy:n toimitusjohtaja 1995–1998 ja hallituksen puheenjohtaja vuodesta 1999. SOK:n kenttäryhmän johtaja ja hallituksen jäsen Lähteenmäki oli 1999–2003. Hänellä oli työuransa aikana lisäksi useita osuustoiminnallisia ja muita asiantuntija- ja luottamustehtäviä. Kauppaneuvoksen arvonimen hän sai 2002.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Henttinen, Annastiina: Kauppaneuvos Reijo Lähteenmäki (1941–). *Suomen talouselämän vaikuttajat* -verkkojulkaisu (maksullinen). 18.12.2013. Suomalaisen Kirjallisuuden Seura. Viitattu 11.8.2023.
2. ↑  Reijo Lähteenmäestä kauppaneuvos.  *Maaseudun Tulevaisuus*, 1.7.2002, nro 73, s. 9. Kansalliskirjasto. Viitattu 11.8.2023.
**Ulla-Sisko Tamminen** (o.s. **Ahonen**, s. 31. joulukuuta 1942 Juupajoki) on suomalainen näyttelijä ja teatteriohjaaja. 1960-luvulla taiteellisen uransa aloittanut Tamminen on yksi Keski-Uudenmaan Teatterin perustajajäsenistä.

Ura
---

Tamminen syntyi Yrjö Ahosen ja Laina Järvenpään perheeseen. Hän suoritti opintoja muun muassa Joensuun musiikkiopistossa. Taiteellisen uransa Tamminen aloitti iltanäyttelijänä Lahden kaupunginteatterissa 1967–1969, minkä jälkeen hän toimi vierailevana näyttelijänä Riihimäen Teatterissa 1969–1972. Ura jatkui tarpeistonhoitajana ja näyttelijänä Joensuun kaupunginteatterissa 1973–1979. Vuosina 1979–1981 Tamminen työskenteli kiinnitettynä näyttelijänä Seinäjoen kaupunginteatterissa ja vuodesta 1982 alkaen vapaana taiteilijana. Vuosina 1998–2011 Tamminen näytteli Keski-Uudenmaan Teatterissa, jonka perustajiin hän kuuluu.

Tammisen roolitehtäviä ovat muun muassa Martta Niskavuori (*Niskavuoren naiset*), Siipirikko (*Niskavuoren Heta*), Illusia (*Pessi ja Illusia*), Siiri (*Myöhästynyt hääyö*), Celia (*Volpone*), Sofia (*Vaimoke*) ja Hulda (*Pastori Jussilainen*).

Tammisen ohjauksia ovat muun muassa *Katupeilin takana*, *Lumikit*, *Naisten hurmaaja*, *Terveisiä Berthalta* ja *Tuntematon potilas*.

Puhenäyttämön ohella Tamminen on näytellyt sivuosia muutamissa elokuva- ja televisiotuotannoissa, kuten *Niskavuori*, *Jäähyväiset presidentille*, *Kovaa maata*, *Kun taivas repeää* ja *Venny*.

Tamminen näytteli 1980-luvulla myös radiossa. Lisäksi hän on opettanut näyttelijäntyötä kansalais- ja työväenopistoissa.

Ulla-Sisko Ahonen avioitui näyttelijä Simo Tammisen kanssa 1969.

Lähteet
-------

* Tainio, Ilona (toim.): *Suomen teatterit ja teatterintekijät 1983 - Yhteisö- ja henkilöhakemisto*. Helsinki: Suomen Teatterijärjestöjen Keskusliiton julkaisu, 1983. ISBN 951-30-5727-5.
* Seppälä, Riitta; Tainio, Ilona (toim.): *Suomen teatterit ja teatterintekijät 1993 - Yhteisö- ja henkilöhakemisto*. Helsinki: Suomen Teatterijärjestöjen Keskusliitto ry, 1993. ISBN 951-31-0236-X.

### Viitteet

1. 1 2 3 4 5 6 7  Suomen teatterit ja teatterintekijät 1993, s. 442
2. 1 2 3  Ulla-Sisko Tamminen Elonetissä.
3. 1 2 3 4 5 6  Ulla- Sisko Tamminen 31.12.1942 *Helsinginfreet.com*.  Arkistoitu 17.7.2021. Viitattu 4.7.2021.
4. 1 2  Ilona / Tekijähaku / Tamminen Ulla-Sisko *ILONA-tietokanta*. Teatterin tiedotuskeskus (TINFO) ja Teatterimuseo. Viitattu 4.7.2021.

Aiheesta muualla
----------------

* Keski-Uudenmaan teatteri ry (Arkistoitu – Internet Archive)
**Kaylee Marie Kaneshiro Bryant** (s. 1. marraskuuta 1997 Florida) on yhdysvaltalainen näyttelijä ja Malli. Hän esiintyi ensimmäisen kerran vuoden 2011 sarjassa American Horror Story, mutta sai ensimmäisen suuren roolinsa vuonna 2014 julkaistussa elokuvassa Mary Loss of Soul. Bryant on silti tunnetuin televisio-sarja Legaciessista, jossa hän näytteli Josie Saltzmania vuosina 2018-2021.

Ura
---

Bryant aloitti uransa mallina 7-vuotiaana vaatemerkkien, kuten Ralph Laurenin, parissa esittelemässä vaatteita ja esiintymässä painetuissa mainoksissa. Lopulta hän siirtyi näyttelijäksi 8-vuotiaana ja osallistui lastenteatteriin. Bryant esiintyi muun muassa ohjelmissa American Horror Story, Santa Clarita Diet, The Real O'Neals ja Kickin' It.

Vuonna 2018 Bryant valittiin The CW:n yliluonnolliseen draamasarjaan Legacies, jossa hän näytteli sarjan päärooleista Josie Saltzmanin, roolia, jota hän esitti sarjassa sen neljän kauden ajan. Vuonna 2021 hän sai roolin trillerielokuvassa The Locksmith.

Elämä
-----

Kaylee Bryant syntyi Floridasaa, mutta kasvoi Etelä-Kaliforniassa. Varhaisen mallin ja näyttelijän uransa vuoksi hän oli kotiopetuksessa osan kasvatuksestaan ​​ja aloitti lukion juniorivuoden 15-vuotiaana. Bryant on japanilaista syntyperää Okinawasta kotoisin olevan isoisänsä kautta ja hän puhui nuorena japania. Bryant kertoi julkisesti olevansa queer kesäkuussa 2021.

Filmografia
-----------

Televisio ja elokuva roolit| Vuosi | Nimi | Rooli | Muuta |
| --- | --- | --- | --- |
| 2011 | *American Horror Story* | Zombie | 1 jakso |
| 2012 | *Body of Proof* | Muusikko | 1 jaksi |
| 2013 | *Dog with a Blog* | Maddie | 2 jaksoa |
| 2013 | *A.N.T. Farm* | Tina Garcetti | 1 jakso |
| 2014 | *Suburgatory* | Girl | 1 jakso |
| 2012–2014 | *Kickin' It* | Tori / Carrie | 3 jaksoa |
| 2014 | *Mary Loss of Soul* | Mary Solis | Elokuva |
| 2015 | *News Readers* | Madison Jordan | 1 jakso |
| 2015 | *Backstorm* | Amber | 1 jakso |
| 2015 | *Double Daddy* | Paula | Sarja |
| 2015 | *Chasing Life* | Sydney | 2 jaksoa |
| 2016 | *The Real O'Neals* | Lacey | 3 jaksoa |
| 2016 | *Criminal Minds* | Amanda Bergstrom | 1 jakso |
| 2016 | *What Goes Around Comes Around* | Charlotte | Sarja |
| 2017 | *Speechless* | India Hertzfled | 1 jakso |
| 2017–2018 | *Santa Clarita Diet* | Sarah | 3 jaksoa |
| 2018–2021 | *Legacies* | Josie Saltzman | Päärooli (kaudet 1–4) |
| 2022 | *The Locksmith* | Tanya Saunders | Elokuva |

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Kaylee Bryant
**Orfordin linna** on Suffolkissa Englannissa sijaitseva linna, joka on rakennettu 1165–1173 välisenä aikana kuningas Henrik II:n käskystä. Monikulmaista tornia pidetään arkkitehtonisesti varsin erikoisena ja siihen on luultavasti otettu mallia Bysantin arkkitehtuurista.

Historia
--------

Hugh Bigod oli yksi kapinaan nousseista paroneista Tapanin valtakaudella riehuneen sisällissodan aikana. Henrik II halusi lujittaa kuninkaan valtaa alueella ja rakennutti oman linnan Orfordiin lähelle Framlinghamia. Työt alkoivat 1165 ja linna, joka kirjanpidon mukaan maksoi 1 400 puntaa, oli valmis vuonna 1173. Linnan rakentaminen johti kaupankäynnin vilkastumiseen paikkakunnalla

Eteläiseen kulmatorniin tehtiin toisen maailmansodan aikana betonilattia, koska siihen aiottiin sijoittaa ilmatorjuntatykki, mutta sitä päätettiin käyttää tutkavalvontaan.

Linnan pohjapiirrokset

Lähteet
-------

* R. Allen Brown: *Allen Brown's English Castles*. Boydell Press, 1976. ISBN 1843830698. Google books (viitattu 2.12.2012). (englanniksi)
* Heslop, T. A.: "Orford Castle: nostalgia and sophisticated living", *Anglo-Norman Castles*. Boydell Press, 2003. ISBN 0851159044. Google books (viitattu 7.1.2012). (englanniksi)

### Viitteet

1. 1 2  ORFORD CASTLE  2007. English Heritage. Viitattu 7.1.2012. (englanniksi)
2. ↑  Heslop 2003, s. 290
3. ↑  Brown 1976, s. 110
4. ↑  Orford History Orford and Gedgrave Parish Council.  Arkistoitu 28.5.2011. Viitattu 7.1.2012. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Orfordin linna** Wikimedia Commonsissa
Rich Piana (oikealla) ja Con Demetriou vuonna 2013.
**Richard Eugene Piana** (26. syyskuuta 1970 – 25. elokuuta 2017) oli yhdysvaltalainen kehonrakentaja ja liikemies. Hän voitti International Federation of Bodybuilders (IFBB) Mr. Teen California -kilpailun vuonna 1989, IFBB Mr. California -kilpailun 1998 sekä National Physique Committee (NPC) -kilpailut vuosina 2003 ja 2009.

Piana omisti oman lisäravinneketjun nimeltään *Rich Piana: 5% Nutrition*. Hän on julkisesti myöntänyt käyttäneensä anabolisia steroideja sekä puhunut niiden käytöstä omien kokemusten pohjalta valistusmielessä. Hänellä oli myös paljon seuraajia YouTubessa räiskyvän persoonansa sekä näyttävän kehonsa vuoksi.

Rich Piana kuoli 46-vuotiaana, kaksi viikkoa koomaan vaipumisen jälkeen. Ruumiinavauksessa selvisi, että sydän oli laajentunut ja mies sairasti sepelvaltimotautia. Lisäksi oli viitteitä lääkkeiden väärinkäytöstä. Piana oli myöntänyt käyttäneensä steroideja koko 25 vuotta kestäneen uransa.

Piana piti videoblogia. Hänen videonsa pitivät sisällään motivaatiopuheita, henkilökohtaisia tarinoita, treenausmontaaseja sekä katsauksia hänen elämäänsä. Videoiden sanoma oli, että vain 5% ihmisistä olisi valmiita tekemään mitä vain unelmiensa saavuttamiseksi.

Lähteet
-------

1. ↑  Teemu Suvinen: Karu ruumiinavaus julki: vuosikymmeniä steroideja käyttäneen kehonrakentajan sydän oli kasvanut luonnottomaksi *Ilta-Sanomat*.  12.11.2017. Viitattu 26.8.2019.
**Dandanqanin taistelu** oli Dandanqanissa nykyisessä Turkmenistanissa 23. toukokuuta 1040 käyty taistelu ghaznavidien ja seldžukkien välillä. Seldžukkien jousiratsumiesten onnistui voittaa ghaznavidien raskaammin aseisettu suuri armeija ja valloittaa ghaznavidien valtakunnan länsiosat. Aiemmin mahtavista ghaznavideista tuli myöhemmin käytännössä seldžukkien vasalleja.

Tausta
------

Nykyisen Afganistanin Ghaznista käsin hallinnut ghaznavidihallitsija Mahmud Ghaznilainen oli luonut noustuaan valtaan vuonna 997 suuren valtakunnan valloitusretkillään Afganistanissa, Intian niemimaalla ja Persiassa. Mahmud kuoli vuonna 1030 ja samoihin aikoihin alueelle oli alkanut muodostua ghaznavidien tavoin toinen turkkilainen valtakunta. Seldžukit alkoivat työntyä Mahmudin seuraajan Masud I:n valtakaudella Amudarjan yli ghaznavidien hallitsemaan Khorasaniin. Ghaznavidit olivat tuolloin sidottuja sotiinsa Pandžabissa, mutta lopulta vastatakseen seldžukkien muodostamaan uhkaan Masud päätti tehdä suuren sotaretken Transoksaniaan.

Taistelu
--------

Dandanqanin taistelu käytiin 23. toukokuuta 1040 nykyisen Turkmenistanin Dandanqanissa. Dandanqan oli pieni kaupunki Karakumin aavikolla jonkin matkan päässä Mervin kaupungista. Mahmud oli johtanut paikalle suuren ghaznavidiarmeijan, johon kuului esimerkiksi raskasta ratsuväkeä ja sotanorsuja. Armeija oli kuitenkin heikentynyt alueella vallinneen kuivuuden ja nälänhädän takia. Seldžukkiarmeija käsitti noin 16 000 miestä ja heitä johtivat veljekset Toghril Beg ja Chaghri Beg. Raskaammin aseistettu ghaznavidiarmeija kärsi perusteellisen tappion nopeammin liikkuville seldžukkien ratsujousimiehille. Ghaznavideja johtanut Masud pääsi itse pakenemaan taistelukentältä.

Seuraukset
----------

Ghaznavidit menettivät taistelun jälkeen koko valtakuntansa länsipuoliskon seldžukeille. Heidän onnistui kuitenkin pitää hallussaan Kabulin laakso ja Pohjois-Intia. Seldžukit olivat joka tapauksessa nousseet heidän tilalleen alueen voimakkaimmaksi turkkilaiseksi valtakunnaksi. Ghaznavidit tekivät myöhempien hallitsijoidensa kausilla rauhan seldžukkien kanssa, mutta samalla heistä tuli käytännössä heidän vasallejaan.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Andrei Sergejeff: *Afganistanin historia - Silkkitietä kulttuurien risteykseen*, s. 88–91. Gaudeamus Helsinki University Press, 2011. ISBN 978-952-495-219-4. (englanniksi)
2. 1 2  C. Edmund Bosworth: DANDĀNQĀN *Encyclopaedia Iranica*. Viitattu 2.7.2019. (englanniksi)
Lars Henrik Törnroth (1863). Kuvaaja C. A. Hårdh.
**Lars Henrik Törnroth** (24. marraskuuta 1796 Köyliö – 13. elokuuta 1864 Helsinki) oli Helsingin yliopiston kirurgisen synnytysopin professori, lääkintöhallituksen pääjohtaja ja arkkiatri.

Törnrothin vanhemmat olivat kirkkoherra Henrik Törnroth ja Sofia Albertina Demoën ja puoliso vuodesta 1823 Agatha Taxell (k. 1870). Törnroth valmistui filosofian maisteriksi (tohtoriksi) 1819, lääketieteen lisensiaatiksi 1822 ja lääketieteen ja kirurgian tohtoriksi 1832. Toimittuaan lääkärinä Loviisassa, Viipurissa ja Turussa sekä Saarijärven ja Tampereen alueilla hän tuli 1834 Helsingin yliopistoon kirurgisen synnytysopin apulaiseksi. Tämän alan professoriksi hänet nimitettiin 1838. Vuonna 1855 Törnrothista tuli lääkintötoimen ylihallituksen vt. ylitirehtööri ja kun hän erosi professorin toimestaan, vakituinen ylitirehtööri eli pääjohtaja 1857–1863. Arkkiatrin arvo Törnrothille myönnettiin 1844.

Kirurgina varsinkin Törnrothin suorittamat kaihileikkaukset herättivät huomiota. Hän käytti ensimmäisenä Suomessa leikkauksessa eetteriä nukutuksessa vuonna 1847. Hän myös otti ensimmäisenä lääkärinä Suomessa käyttöön von Helmholtzin kehittämän silmäpeilin. Tutkijana Törnroth edusti empiiristä ja luonnontieteellistä koulukuntaa, toisin kuin hänen kollegansa ja ystävänsä sisätautiopin professori Immanuel Ilmoni, jonka kanssa hän kuitenkin toimitti yhdessä teossarjan *Analecta clinica iconibus illustrata* 1851–1854. Törnroth kirjoitti myös paljon käytetyn oppikirjan kätilöitä varten 1843. Lääkintöhallituksen pääjohtajana hän kehitti erityisesti piirilääkäri-, ja kätilö- ja rokotustoimintaa. Hän toimi useaan otteeseen Suomen Lääkäriseuran puheenjohtajana ja oli useiden ulkomaisten lääkäriseurojen jäsen.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Heikinheimo, Ilmari (toim.): *Suomen elämäkerrasto*, s. 786–787. Helsinki: WSOY, 1955.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Suomi (KANTO)
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Kansallisbiografia
* Uppslagsverket Finland
* Biografiasampo
* Ylioppilasmatrikkeli 1640–1852

 |

 |
**Unisport-Saltex Group Oy** on vuonna 2015 perustettu urheilupaikkoja rakentava yritys. Sen liikevaihto oli 152 miljoonaa euroa vuonna 2021, henkilöstö 345. Toimitusjohtaja oli Chrone Morten.

**Unisport** on liikuntapaikkarakentaja, joka osti monia yrityksiä 2010-luvulla: Saltex, Kerko Sport, RH-Asennus, Urheilulattiat-Indoors, tanskalainen Virklund Sport ja Jäämestarit. Unisport-konserniin kuuluu 31 yhtiötä ja yli 20 tuoteryhmää. Se toimii Suomessa, Ruotsissa, Norjassa, Tanskassa, Britanniassa ja Latviassa. Digian mukaan Unisport on Pohjoismaiden johtava urheilutilojen ja -pinnoitteiden tuottaja.

Unisportin omistajat ovat pääomasijoitusyhtiöt Vaaka Partners ja Suomen Teollisuussijoitus sekä Unisportin avainhenkilöitä. Pääkonttori on Vantaan Technopoliksessa.

Viitteet
--------

1. ↑  Unisport-Saltex Group Oy Kauppalehti. Viitattu 7.4.2023.
2. 1 2 3  Liikuntapaikkarakentaja Unisport jatkaa yritysostojaan *Rakennuslehti*.  11.4.2018.
3. ↑  Unisport siirtyi IT-arkkitehtuurin tilkkutäkistä yhtenäiseen Dynamics 365 Business Centraliin Digia. Viitattu 7.4.2023.
4. ↑  Unisport: Ergonomiset tilat paransivat työviihtyvyyttä Technopolis. Viitattu 7.4.2023.

Katso myös
----------

* yrityksenä[vanhentunut linkki] (yrityksen verkkosivut)
**Ulkomaalaisen omaisuuden hoitokunta** (myös *Ulkomaisen omaisuuden hoitokunta*, lyhenne UOH) oli Suomen valtion toimielin, joka toimi kahdessa vaiheessa jatkosodan aikana ja sen jälkeen. 
Ensimmäisen kerran hoitokunta asetettiin vuonna 1942 vastaamaan vallatuilla alueilla olevasta neuvostoliittolaisesta omaisuudesta. 

Hoitokunta perustettiin uudelleen Moskovan välirauhan ehtojen velvoittamana[21. toukokuuta 1946 huolehtimaan Suomessa olevan saksalaisen omaisuuden luovuttamisesta Neuvostoliitolle. Rauhansopimuksen 15 pykälän mukaisesti: 

*Suomi sitoutuu sotasaaliina luovuttamaan Liittoutuneiden (Neuvostoliiton) Ylimmälle Sotilasjohdolle kaiken Suomen alueella olevan Saksalle ja sen vasalleille kuuluvan sotilasomaisuuden sekä näille maille kuuluvat ja Suomen aluevesillä olevat sota- ja muut alukset.*

Sotilasomaisuuteen laskettiin myös joukko teollisuuslaitoksia ja muita yrityksiä. Niihin kuuluivat muun muassa Tikkakoski Oy sekä AEG:n Suomen tytäryhtiö.

Näitä ei suoranaisesti siirretty Neuvostoliitolle, vaan sille siirtyi yritysten osake-enemmistö. Yritysten määräysvalta siirrettiin ensiksi Ulkomaalaisen omaisuuden hoitokunnalle. Hoitokunnan työ eteni "loppuvaiheeseen" vuoden 1947 helmikuun lopulle tultaessa, jolloin neuvostoliittolaiset olivat ottaneet yritykset tosiasialliseen hallintaansa ja hoitokunta luovutti toimintakertomuksensa ulkoministeriölle.

Lähteet
-------

* Venäläisten hallintaan 23 teollisuuslaitosta: 40 yhtiön saksalaiset osakkeet Neuvostoliitolle (Helsingin Sanomat 23. helmikuuta 1947)
* Ulkoasiainhallinnon arkiston signumluettelo[vanhentunut linkki]
* *Laki saksalaisen omaisuuden luovuttamisesta*. 410/1946. Suomen eduskunta, 1946.
* *Päätös ulkomaalaisen omaisuuden hoitokunnan tehtävistä saksalaisen omaisuuden luovuttamisessa*. 448/1948. Suomen eduskunta, 1948.

Aiheesta muualla
----------------

* Neuvostoliitolle pakkoluovutetut saksalaisomisteiset yhtiöt Suomessa.
**Sanan- ja uskonnonvapaus ry** on vuonna 2021 perustettu suomalainen ihmisoikeusjärjestö. Järjestön tarkoituksena on edistää ja valvoa sanan- ja uskonnonvapauden toteutumista. Järjestö korostaa vapautta ilmaista ja harjoittaa julkisesti Raamattuun perustuvaa kristillistä uskoa ja vakaumusta.

Perustaminen
------------

Järjestö perustettiin kesäkuussa 2021. Silloisen puheenjohtajan Santeri Marjokorven mukaan yhdistyksen perustamista esittivät rivikristityt, jotka näkivät sanan- ja uskonnonvapaustilanteen Suomessa heikentyneen. Etenkin Päivi Räsäsen ja Juhana Pohjolan oikeusprosessit olivat herätttäneet halun tukea heitä. Yhdistyksen tehtäväksi määriteltiin erilaisen asiantuntijatuen tarjoamisen tilanteessa, jossa joku kristitty joutuu uskonnollisen vakaumuksensa julkituomisesta rikosoikeudellisten toimien kohteeksi. Jäsenet olivat yksityishenkilöitä hyvin monenlaisella kristillisellä taustalla. Perustetun yhdistyksen hallituksen jäsenissä oli katolilaisia, helluntalaisia sekä luterilaisten herätysliikkeiden jäseniä, niin evankelisia, kuin lestadiolaisia. Yhdistyksen mukaan sanan- ja uskonnonvapaus koskee myös sateenkaaripappeja, mutta ei erityisesti katsonut näiden asian ajamisen olevan yhdistyksen tehtävä.

Johto
-----

Hallituksen puheenjohtajana toimi vuonna 2023 Susanna Koivula, ja varapuheenjohtajana Suomen kristillisdemokraattien poliitikko ja pastori Mika Ebeling. Hallituksen jäseniin kuului myös perussuomalaisten entinen puheenjohtaja Timo Soini.

Lähteet
-------

1. 1 2  Esittely Sanan- ja uskonnonvapaus ry.. Viitattu 10.8.2023.
2. ↑  Päivi Räsäsen tueksi perustetun Sanan- ja uskonnonvapaus ry:n puheenjohtaja: "Sananvapaus koskee myös sateenkaaripappeja" *Kirkko ja kaupunki*.  24.6.2021. Viitattu 10.8.2023.
Alberto Iniesta Jiménez**Alberto Iniesta Jiménez** (4. tammikuuta 1923 Albacete – 3. tammikuuta 2016 Albacete) oli espanjalainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi 13. heinäkuuta 1958 ja nimitettiin Madridin arkkihiippakunnan vihkipiispaksi sekä Tubernucan titulaaripiispaksi 5. syyskuuta 1972. Piispaksi vihkiminen seurasi 22. lokakuuta. Pääkonsekraattorina toimi Vicente Enrique y Tarancón, jota avustivat Ireneo García Alonso ja José Delicado Baeza.

Iniesta Jiménez jäi eläkkeelle 5. huhtikuuta 1998.

Lähteet
-------

1. ↑  Fallece en Albacete monseñor Alberto Iniesta Jiménez *El Digital Castilla La Mancha*.  3.1.2016. Viitattu 3.1.2016. (espanjaksi)
2. 1 2  Catholic-Hierarchy.org: Bishop Alberto Iniesta Jiménez


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Espanja
* Saksa
* Yhdysvallat
* Puola

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Jorge Buxadé** (s. 16. kesäkuuta 1975) on espanjalainen asianajaja ja Vox-puoluetta edustava poliitikko, joka on toiminut europarlamentaarikkona vuodesta 2019. Hän toimi 1990-luvulla nationalistisen, fasismista ammentaneen, falangistipuolueen ehdokkaana. Buxadé on kertonut, ettei hän kadu nuoruuden poliittista vakaumustaan, mutta on älyllisesti edistynyt niistä päivistä, suorittanut asepalveluksen ja valmistunut asianajajaksi. Hän on aiheuttanut kohua vaalikampanjansa aikana haukkumalla feministejä rumiksi ja väittämällä heidän pyrkivän puuttumaan siihen, mitä espanjalaiset naiset tekevät.

Buxadé on Katalonian itsenäisyyden vastustaja sekä puolueensa kärkiehdokas vuoden 2019 europarlamenttivaaleissa. Hän on kritisoinut Euroopan unionin integraatiota sekä vaatinut Espanjaa irtautumaan Schengenin sopimuksestaa vastalauseena sille, että Euroopan unioni tarjoaa suojelua katalaaniseparatistien johtajalle Carles Puigdemontille.

Buxadén mukaan Vox ei halua erota Euroopan unionista vaan uudistaa sitä. Hän kritisoi Euroopan unionia liiallisesta puuttumisesta sen jäsenmaiden asioihin, joka hänen mukaansa on syy minkä takia Brexit tapahtui. Hänen mukaansa Euroopan sisäistä yhteistyötä tarvitaan laittoman maahanmuuton hillitsemiseksi. Buxadén mukaan muslimien määrän nouseminen alueella 15–20 prosenttiin johtaa suuriin ongelmiin.

Lähteet
-------

1. ↑  Torres, Diego; Heath, Ryan: POLITICO Spain Playbook, presented by the European Gaming and Betting Association (EGBA): Jorge Buxadé interview *Politico*.  16.5.2019. Viitattu 23.9.2019.
2. ↑  Colourful and controversial figures win EU parliament seats *ednh.news*.  31.5.2019.  Arkistoitu 23.9.2019. Viitattu 23.9.2019.
3. ↑  European elections 2019: People to look out for *BBC*.  27.5.2019. Viitattu 23.9.2019.
4. ↑  Where the eurosceptic and populist forces are in the European Union *The Local*.  21.5.2019. Viitattu 23.9.2019.
5. ↑  Carter, Humphrey: "If Vox had been in Brussels, there would have been no Brexit..." *25.5.2019*.  Majorca Daily Bulletin. Viitattu 23.9.2019.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Jorge Buxadé** Wikimedia Commonsissa

* Profiili europarlamentissa

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Polýgyroksen arkeologinen museo** (kreik. Αρχαιολογικό Μουσείο Πολυγύρου, *Archaiologikó Mouseío Polygýrou*) on arkeologinen museo Polýgyroksen kaupungissa Makedoniassa Kreikassa. Se esittelee Chalkidikín niemimaan alueelta löydettyä pääosin antiikin aikaista esineistöä.

Museo avattiin vuonna 1970. Museorakennus sijaitsee kaupungin länsilaidalla. Pääsalin lisäksi sen näyttelyitä on erillisessä Lampropoúloksen kokoelman salissa sekä vestibyylissä ja ulkotiloissa. Museota kunnostettiin ja laajennettiin vuonna 2013. Polygýroksen kunnassa toimii myös Ólynthoksen arkeologinen museo.

Kokoelmat
---------

Museon kokoelmiin kuuluu esineitä eri puolilta Chalkidikín niemimaata, mukaan lukien antiikin Olynthos, Stratonike ja Torone; Androksen antiikin aikaiset siirtokunnat Akanthos, Sane ja Stageira; Zeus Ammonin pyhäkkö; sekä Ierissós ja Polýgyroksen antiikin aikainen hautausmaa. Museoesineet ajoittuvat esihistorialliselta ajalta antiikin ajan lopulle ja varhaisbysanttilaiselle ajalle. Museon kokoelmiin kuuluu muun muassa veistoksia, keramiikkaa ja savisia figuriineja, pronssiastioita, hautakiviä ja sarkofageja, kulta- ja hopeakoruja, arkipäiväisiä esineitä ja työkaluja, aseita, piirtokirjoituksia sekä rahoja.

* Museon kokoelmia.Museon kokoelmia.
* Museon kokoelmia.Museon kokoelmia.
* Veistos Stratonikesta.Veistos Stratonikesta.

Lähteet
-------

1. 1 2  Αρχαιολογικό Μουσείο Πολυγύρου: Ιστορικό Υπουργείο Πολιτισμού και Αθλητισμού. Viitattu 30.5.2016.
2. 1 2  Αρχαιολογικό Μουσείο Πολυγύρου: Περιγραφή Υπουργείο Πολιτισμού και Αθλητισμού.  Arkistoitu 4.3.2012. Viitattu 30.5.2016.
3. ↑  Archaeological Museum of Polygyros *Greek Travel Pages*. Viitattu 30.5.2016.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Polýgyroksen arkeologinen museo** Wikimedia Commonsissa
Wikimedia Enterprisen logo.
**Wikimedia Enterprise** on Wikimedia Foundationin tuottama maksullinen palvelu, jonka avulla kaupalliset yritykset voivat hyödyntää helposti Wikipedian ja muiden Wikimedia-hankkeiden sisältöjä. Vaihtoehtoisesti yritykset voivat käyttää näitä sisältöjä vapaasti saatavilla olevilla ilmaisilla tavoilla, mutta Wikimedia Enterprise pyrkii tarjoamaan kunkin yrityksen tarpeisiin räätälöidyn ratkaisun, asiakaspalvelun sekä esimerkiksi maksutonta vaihtoehtoa ajantasaisemmat ja paremmin koneluettavassa muodossa olevat tietoaineistot.

Wikimedia Enterprise aloitti toimintansa lokakuussa 2021. Googlesta tuli yksi sen ensimmäisistä asiakkaista. Google käyttää Wikimedia Foundationin hankkeiden sisältöjä muun muassa verkkohakujen tulossivujen tietopaneeleissa sekä lainaamalla Wikipedia-artikkeleita joidenkin YouTubesta löytyvien videoiden yhteydessä vastapainona misinformaatiolle ja salaliittoteorioille. Myös Internet Archive hyödyntää Wikimedia Enterprisen palveluja. Se kuitenkin käyttää niitä maksutta.

Suurin osa Wikimedia Foundationin toimintaansa tarvitsemista varoista tulee sen oman arvion mukaan jatkossakin lahjoituksista ja apurahoista. Wikimedia Enterprisen tuottamien lisätulojen odotetaan kuitenkin edesauttavan organisaation vakautta.

Lähteet
-------

1. 1 2  Cohen, Noam: Wikipedia Is Finally Asking Big Tech to Pay Up *Wired*.  16.3.2021. Condé Nast. Viitattu 11.8.2023. (englanniksi)
2. ↑  Wyatt, Liam: Introducing the Wikimedia Enterprise API *Diff*.  16.3.2021. Wikimedia Foundation. Viitattu 11.8.2023. (englanniksi)
3. ↑  Wikimedia Foundation launches Wikimedia Enterprise: the new, opt-in product for companies and organizations to easily reuse content from Wikipedia and Wikimedia projects *Wikimediafoundation.org*.  25.10.2021. Wikimedia Foundation. Viitattu 11.8.2023. (englanniksi)
4. ↑  Roth, Emma: Google is paying the Wikimedia Foundation for better access to information / Becoming one of the first Wikimedia Enterprise customers *The Verge*.  22.6.2022. Vox Media, LLC. Viitattu 11.8.2023. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Virallinen sivusto (englanniksi)
Paavo Jauhiainen (1967)
**Paavo Antero Jauhiainen** (5. maaliskuuta 1918 Viipuri – 22. kesäkuuta 1974) oli suomalainen toimitusjohtaja, joka sai maanviljelysneuvoksen arvonimen vuonna 1968.

Jauhiaisen vanhemmat olivat rovasti Yrjö Emil Jauhiainen ja Siiri Maria Nikander ja puoliso vuodesta 1943 Elma Eveliina Saukko. Jauhiainen kirjoitti ylioppilaaksi Helsingin yhteiskoulusta vuonna 1938 ja valmistui agronomiksi vuonna 1949. Toimittuaan opetus- ja asiantuntijatehtävissä Helsingissä hänet valittiin Kainuun Osuusmeijerin toimitusjohtajaksi vuonna 1955, ja toimi tehtävässä kuolemaansa saakka. Jauhiainen toimi lisäksi Kainuun yhteistoimintakerhon puheenjohtajana 1967–1971, Kainuun talouselämän asiantuntijatehtävissä ja hoiti luottamustoimia valtakunnallisissa meijeritalouteen liittyvissä järjestöissä ja yrityksissä.

Lähteet
-------

1. 1 2  Paavo Jauhiainen *Biografiasampo*. Viitattu 17.8.2022.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Talousvaikuttajat
* Biografiasampo

 |

 |
Luokan ensimmäinen sukelluvene *Severodvinsk*.
**Projekti 885 Jasen** (ven. Проект 885 Ясень, Nato-raportointinimi *Graney*) tai **Severodvinsk-luokka** on Venäjän laivaston ydinsukellusveneiden muodostama alusluokka, jonka alusten aseistusta voi vaihtaa tehtävän mukaan.

Veneen aseistukseen kuuluu 24 risteilyohjusta kuten 3M51 Alfa, P-800 Oniks (Nato-raportointinimi *SS-N-26 Strobile*) tai RK-55 Granat (Nato-raportointinimi *SS-N-21 Sampson*). Lisäksi on kahdeksan 650 mm ja 533 mm:n torpedoputkea, joilla voidaan laukaista miinoja ja meritorjuntaohjuksia.

Alukset mitat ovat 119 metriä, 8600/13800 tonnia. Miehistöä on 90.

Alukset
-------

**Projekti 885/885M**| Nimi | Telakka | Kölinlasku | Vesille | Palvelus | Kohtalo |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| *Severodvinsk (K-560)* | Sevmaš, Severodvinsk | 21. joulukuuta 1993 |  | 30. joulukuuta 2013 |  |
| *Kazan (K-561)* | Sevmaš | 2009 | maaliskuu 2017 | 7. toukokuuta 2021 |  |
| *Novosibirsk (K-573)* | Sevmaš |  |  | 2021 |  |
| *Krasnoyarsk (K-571)* | Sevmaš |  |  | 2023? | koeajoihin kesäkuussa 2022 |
|

Taulukossa olevien neljän lisäksi viiden aluksen valmistus on aloitettu, mutta Ukrainan sodan aiheuttamat talousongelmat vaarantavat niiden valmistuksen.

Lähteet
-------

* Alarcón, Alessandro A. Vilches: *From Julietts to Yasens Development and Operational History of Soviet Cruise-Missile Submarines 1958-2022*. Europe@War series No. 22. Helion & Company Ltd, 2022. ISBN 978-1-915070-68-5. (englanniksi)

### Viitteet

1. ↑  globalsecurity.org
2. ↑  Aplazan por razones técnicas la botadura del submarino Severodvinsk
3. 1 2  Alarcón 2022 s. 81
4. ↑  [ thedrive.com
5. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive)
6. ↑
**Uudistava** tai **regeneratiivinen** maatalous on vaihtoehtoinen lähestymistapa ruuantuotantoon. Siinä tavoitellaan luonnon ekosysteemejä jäljittelevää maatalousjärjestelmää, jossa tapahtuvat prosessit lisäävät systeemin kaikkien osapuolten elinvoimaisuutta. Uudistavalle maataloudelle ei ole lainsäädäntöön tai sääntelyyn perustuvaa määritelmää. Tutkijat ja uudistavaa maataloutta edistävät tahot käyttävät määrittelyn lähtökohtina uudistavan maatalouden periaatteita ja käytäntöjä (mm. muokkauksen vähentäminen, kasvipeitteisyyden lisääminen, kerääjäkasvien käyttö, viljelykiertojen monipuolistaminen) tai hyötyjä (mm. ekosysteemin elpyminen, monimuotoisuuden lisääntyminen, vesitalouden parantuminen, vesistökuormituksen väheneminen, maan kasvukunnon parantuminen, hiilen varastoituminen) tai molempia.

Katso myös
----------

* Hiiliviljely
* Permakulttuuri

Lähteet
-------

### Viitteet

1. 1 2  Peter Newton, Nicole Civita, Lee Frankel-Goldwater, Katharine Bartel, Colleen Johns: What Is Regenerative Agriculture? A Review of Scholar and Practitioner Definitions Based on Processes and Outcomes.  *Frontiers in Sustainable Food Systems*, 2020, nro 4. doi:10.3389/fsufs.2020.577723. ISSN 2571-581X. Artikkelin verkkoversio.
2. ↑  Hagelberg, E. Wikström, U. Mattila, T. & Joona, J. 2020. Regeneratiivinen eli uudistava maatalous: ruuantuotannon uusi suunta. Baltic Sea Action Group. Verkkojulkaisu.  (Arkistoitu – Internet Archive)

Aiheesta muualla
----------------

* Uudistavan viljelyn e-opisto
**Felix Passlack** (s. 29. toukokuuta 1998 Bottrop) on saksalainen jalkapalloilija, joka edustaa saksalaista VfL Bochumia. Oikeajalkainen Passlack on pelipaikaltaan oikea laitahyökkääjä.

Passlack siirtyi Borussia Dortmundin juniorijoukkueeseen Rot-Weiß Oberhausenista vuonna 2012. Vuonna 2015 hän voitti Saksan lupaavimman alle 17-vuotiaan pelaajan Fritz Walter -mitalin. Dortmundin edustusjoukkueessa Bundesliigassa Passlack teki debyyttinsä maaliskuussa 2016 Darmstadtia vastaan. Hän pelasi seurassa kolmen kauden aikana 14 bundesliigaottelua. Hän pelasi kaksi ottelua Dortmundin tiellä Saksan Cupin mestariksi 2017.

Passlack pelasi lainasopimuksilla Hoffenheimissa kaksi bundesliigaottelua kaudella 2017–2018 ja Norwichissa yhden Englannin mestaruussarjaottelun seuraavalla kaudella. Fortuna Sittardissa hän pelasi 25 Eredivisien ottelua kesken jääneellä kaudella 2019–2020 ja teki niissä kaksi maalia. Kaudella 2020–2021 Passlack pelasi Dortmundissa seitsemän bundesliigaottelua ja teki maalin lokakuussa Freiburgia vastaan. Hän pelasi Dortmundin voittamassa Saksan cupissa neljännesvälieräottelun ja Mestarien liigassa viisi ottelua, joista yhden avauskokoonpanossa. Kahden seuraavan kauden aikana hän pelasi yhteensä 13 ottelua Bundesliigassa ja kolme peliä Mestarien liigassa.

Passlack siirtyi Bundesliigan Bochumiin ilmaissiirrolla kesällä 2023.

Passlack edusti Saksan alle 17-vuotiaita vuoden 2015 ikäluokan MM-kilpailuissa, joissa hän teki kaksi maalia ja toimi myös kapteenina. Samana vuonna hän oli myös voittamassa alle 17-vuotiaiden EM-hopeaa, tehden turnauksessa kolme maalia.

Saavutukset
-----------

**Maajoukkuetasolla**

* Alle 17-vuotiaiden EM-kilpailut: hopeaa (2015)

**Seurajoukkuetasolla**

* Saksan Cup: 2017, 2021

**Henkilökohtainen**

* Alle 17-vuotiaiden kultainen Fritz Walter -mitali: 2015

Lähteet
-------

1. ↑
2. 1 2 3 4 5  Felix Passlack Transfermarkt-sivustolla (englanniksi)
3. ↑
4. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive)