recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Lidija Kornejevna Tšukovskaja** (ven. Ли́дия Корне́евна Чуко́вская; 24. maaliskuuta (J: 11. maaliskuuta) 1907 Pietari – 7. helmikuuta 1996 Moskova) oli venäläinen kirjailija, kirjallisuuskriitikko ja toisinajattelija.

Lidija Tšukovskaja on kirjallisuudentutkijana, lastenrunoilijana ja kääntäjänä tunnetun Kornei Tšukovskin tytär. Hän valmistui Leningradin yliopiston filologisesta tiedekunnasta ja työskenteli kirjallisuustoimittajana ja kriitikkona. Hänen aviomiehensä, fyysikko Matvei Bronštein menehtyi Stalinin vainoissa. 1960–1970-luvuilla Tšukovskaja tuli tunnetuksi aktiivisena toisinajattelijana. Vuonna 1974 hänet erotettiin poliittisen toimintansa takia Neuvostoliiton kirjailijaliitosta.

Tšukovskajan pienoisromaani *Sofja Petrovna* (1939–1940) on harvinainen Stalinin vainojen aikalaiskuvaus. Se ja vuoden 1949 tilannetta kuvaava *Spusk pod vodu* ("Sukellus", 1957) julkaistiin myöhemmin lännessä. Kirjailijaliitosta erottamista kuvaa kirja *Protsess iskljutšenija* ("Erottamisprosessi", 1977–1978). Tšukovskajan parhaiten tunnettu teos on runoilija Anna Ahmatovasta kertova *Zapiski ob Anne Ahmatovoi* ("Muistiinpanoja Anna Ahmatovasta", 1. osa 1966, 2. osa 1978–1979), joka sai Venäjän valtionpalkinnon vuonna 1995.

Lähteet
-------

1. ↑  Kasack, Wolfgang: *Entsiklopeditšeski slovar russkoi literatury s 1917 goda*, s. 836–837. London: Overseas Publications Interchange, 1988. ISBN 0-903868-73-3.
2. ↑  *Russkije pisateli, XX vek. Biobibliografitšeski slovar. Tšast 2*, s. 560. Moskva: Prosveštšenije, 1998. ISBN 5-09-006995-6.
3. ↑  Kasack, Wolfgang: *Entsiklopeditšeski slovar russkoi literatury s 1917 goda*, s. 837. London: Overseas Publications Interchange, 1988. ISBN 0-903868-73-3.
4. ↑  *Russkije pisateli, XX vek. Biobibliografitšeski slovar. Tšast 2*, s. 560–561. Moskva: Prosveštšenije, 1998. ISBN 5-09-006995-6.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Italia
* Israel
* Suomi (KANTO)
* Yhdysvallat
* Ruotsi
* Latvia
* Tšekki
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**Väinö Veikko Nylund** (20. lokakuuta 1895 Kuopio – 2. helmikuuta 1982 Kuopio) oli suomalainen kauppias ja yritysjohtaja, joka sai kauppaneuvoksen arvonimen.

Nylundin vanhemmat olivat ratamestari Jakob Nylund ja Wilhelmiina Kolkkinen ja puoliso vuodesta 1918 Siiri Biese. Nylund tuli ylioppilaaksi Kuopion lyseosta 1917, kävi Helsingin kauppakorkeakoulua 1917–1918, suoritti aktiiviupseerin tutkinnon 1920 ja teki opintomatkoja lukuisiin eri maihin. Hän oli asevarikon vt. kansliapäällikkö Helsingissä 1918–1920, vänrikki 1920, Oy J. E. Cornvallin edustaja 1920–1922, Suomen Valtamerentakainen Kauppa -yhtiön teknillisen osaston hoitaja 1922–1923, Gustaf Raninin perustaman Oy Gust. Ranin -yhtiön johtokunnan puheenjohtaja 1923–1977, toimitusjohtaja 1934–1964 ja alkoholitehtaan johtaja 1964–1976. Kuopion kaupunginvaltuuston jäsen Nylund oli 1930–1933, minkä lisäksi hänellä oli useita muita luottamustehtäviä. Nylund tunnettiin myös urheilujohtajana, hän oli Puijon Hiihtäjien puheenjohtaja ja Suomen Hiihtoliiton johtokunnan jäsen. Kauppaneuvoksen arvonimen 1945 saanut Nylund oli sotilasarvoltaan reservin majuri (1942).

Lähteet
-------

1. 1 2  Veikko Nylund *Biografiasampo*. Viitattu 7.8.2022.
2. ↑  Kuolleet. Kauppaneuvos Veikko Nylund.  *Uusi Suomi*, 15.2.1982, nro 44, s. 4. Kansalliskirjasto. Viitattu 7.8.2022.
Hautausmaan muistolaatta
**Lidija Vladimirovna Litvjak** (ven. Лидия Владимировна Литвяк, 18. elokuuta 1921 Moskova – 1. elokuuta 1943) oli neuvostoliittolainen hävittäjä-ässä. Hän lensi muun muassa Jakovlev Jak-1 -hävittäjälentokoneita. Livtjakin pudotustiedot ovat epävarmoja; joidenkin lähteiden mukaan hän olisi saavuttanut 11 ilmavoittoa yksin ja ollut osallisena kolmessa muussa pudotuksessa. Litvjak on Jekaterina Budanovan ohella historian ainoa naispuolinen hävittäjä-ässä.

Livtjak oli saanut lentolupakirjan 1930-luvun lopulla. Saksan hyökättyä Neuvostoliittoon hän pääsi hävittäjälentäjäkoulutukseen liioiteltuaan lentokokemustaan. Livtjak aloitti rintamapalveluksen kesällä 1942. Saman vuoden syksyllä hänet siirrettiin Stalingradiin. 13. syyskuuta hän saavutti ensimmäiset ilmavoittonsa: Litvjak osallistui Junkers Ju 88 -pommittajan pudotukseen ja ampui sitten alas Messerschmitt Bf 109 G-2 -hävittäjän, jota ohjasi saksalainen ässä Edwin Maier. Livtjak palveli useissa eri hävittäjäosastoissa. Niistä viimekseksi jäi 73. kaartinhävittäjärykmentti, johon hänet siirrettiin vuoden 1943 alussa. Livtjak haavoittui kahdesti, sai useita kunniamerkkejä ja yleni aliluutnantiksi. Neuvostoliiton lehdistö teki hänestä sankarihahmon antaen hänelle kutsumanimen "Stalingradin valkoinen ruusu". Livtjak rakastui hävittäjälentäjä Aleksei Solomatiniin. Tämä sai surmansa 21. toukokuuta 1943 koulutuslennolla tapahtuneessa maahansyöksyssä. 13. kesäkuuta murheen murtama, psyykkisesti ja fyysisesti uupunut Livtjak ylennettiin lentueenkomentajaksi. 

1. elokuuta 1943 Litvjak katosi taistelulennolla jouduttuaan taisteluun saksalaisten hävittäjien kanssa. Livtjakin kohtalo oli pitkään epäselvä: vasta vuonna 1989 Neuvostoliiton viranomaiset varmistuivat siitä, että hän oli saanut surmansa maahansyöksyssä. Vuonna 1990 Livtjakille myönnettiin postuumisti Neuvostoliiton sankarin kunniamitali.

Lähteet
-------

* Sakaida, Henry; Hook, Christa: *Heroines of the Soviet Union 1941–45*, s. 13–15. New York: Osprey Publishing, 2003. ISBN 1841765988.

Aiheesta muualla
----------------

* Valokuvia
* Article by Kazimiera J. (Jean) Cottam (Arkistoitu – Internet Archive)
* Lydia Litvyak Memorial
* A tribute (Arkistoitu – Internet Archive)
* The Guardian's "Notes and Queries" entry

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
	+ 2
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Saksa
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Puola

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* Encyclopedia of Modern Ukraine

 |

 |
**Veikko Aukusti Niiranen** (19. helmikuuta 1925 Rantasalmi – 26. marraskuuta 2013) oli suomalainen yritysjohtaja, joka sai kauppaneuvoksen arvonimen.

Niirasen vanhemmat olivat sorvari Aukusti Niiranen ja Olga Räisänen ja puoliso vuodesta 1951 Aira Esteri Aalto. Niiranen kävi Suomen Osuuskauppakoulun 1946–1947 ja suoritti useita kaupan alan ja liikkeenjohdon kursseja ja teki opintomatkoja eri maihin. Hän oli Rantasalmen Osuuskaupan harjoittelija, myyjä ja va. myymälänhoitaja 1940–1946, Lahden Seudun Kauppakunnan keskusvaraston hoitaja ja myymäläintarkastaja 1947–1954, Liikkalan Osuuskaupan liikkeenhoitaja 1954–1958, Kymenrannan Osuuskaupan toimitusjohtaja 1958–1959, Osuuskauppa Ympyrän toimitusjohtaja Haminassa 1960–1968 ja Kouvolan Ympäristön Osuusliikkeen, vuodesta 1969 Osuuskauppa Ympäristö, toimitusjohtaja Kouvolassa 1968–1983. Niirasella oli myös useita kaupan alan, liike-elämän ja muita luottamustehtäviä. Hän oli sotilasarvoltaan reservin kersantti (1975). Kauppaneuvoksen arvonimen Niiranen sai 1977.

Lähteet
-------

1. 1 2  Veikko Niiranen *Biografiasampo*. Viitattu 20.11.2022.
2. ↑  Muistot. Veikko Niiranen. (Tilaajille) *Helsingin Sanomat*.  15.12.2013. Viitattu 20.11.2022.
**Lidija Mordkovitš** (ven. Лидия Мордкович; 30. huhtikuuta 1944 – 9. joulukuuta 2014) oli venäläinen viulisti, joka loi uransa Yhdistyneessä kuningaskunnassa. Hänen perheensä ei kyennyt hankkimaan tytölle pianoa, joten hän aloittikin viulunsoiton seitsemänvuotiaana. Pian hän opiskeli Odessassa, ja vuonna 1967 hänet nimitettiin vuoden nuoreksi muusikoksi Kiovassa. Sittemmin hän opiskeli Moskovan konservatoriossa David Oistrahin johdolla.

Mordkovitš voitti vuonna 1969 Marguerite Longin ja Jacques Thibaud'n kilpailun Pariisissa. Vuonna 1974 hän muutti Israeliin, josta hän sittemmin siirtyi Yhdistyneeseen kuningaskuntaan. Siellä hän debytoi Hallé-orkesterin kanssa Manchesterissa vuonna 1979. Yhdysvaltain-debyyttinsä hän toteutti Georg Soltin johtaman Chicagon sinfoniaorkesterin kanssa vuonna 1982. Hän esiintyi Promsilla vuosina 1985 ja 1988.

Mordkovitš tulkitsi venäläisten säveltäjien, kuten Sergei Prokofjevin ja Dmitri Šostakovitšin, mutta myös muiden muassa Arthur Blissin, Johannes Brahmsin ja Karol Szymanowskin tuotantoa. Hän kuoli syöpätautiin. Häntä jäivät kaipaamaan tytär ja tyttärentytär.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  The Telegraph: Lydia Mordkovitch - obituary

Aiheesta muualla
----------------

* AllMusic.com: Lydia Mordkovitch (englanniksi)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat
	+ 2

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Suomi (KANTO)
* Yhdysvallat
* Latvia
* Tšekki
* Australia
* Puola

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* IdRef

 |

 |
| "Ollaan ihmisiksi"Juice Leskinen Slam |
| --- |
| Singlen "Ollaan ihmisiksi" kansikuva |
| Singlen tiedot |
|  B-puoli | "Munasillaan" |
|  Julkaistu | 1981 |
|  Formaatti | 7" vinyyli |
|  Tyylilaji | suomirock |
|  Kesto | 03.24 |
|  Levy-yhtiö | Johanna Kustannus |
| Listasijoitukset |
| Suomi 3. (marraskuu 1981) |
| Juice Leskinen Slamin muut singlet |
| "Kettusen Pekka ja Happosen Marja"1981 | "Ollaan ihmisiksi"1981 |  |

"**Ollaan ihmisiksi**" on Juice Leskisen säveltämä ja sanoittama kappale vuodelta 1981. Se julkaistiin Juice Leskinen Slamin esittämänä singlellä, jonka B-puolella oli kappale "Munasillaan". Kappaleen esittävät levyllä Juice Leskinen (laulu), Eero "Safka" Pekkonen (urut, piano ja taustalaulu), Jari Yliaho (sähkökitara ja taustalaulu), Ila Loueranta (basso ja taustalaulu), Vesa Sytelä (rummut) ja Pantse Syrjä (taustalaulu). Single oli viimeinen levytys, jonka Juice Leskinen teki Slamin kanssa, ja se ilmestyi Slamin jo hajottua. Leskinen esitti kappaletta kuitenkin usein keikoilla muiden yhtyeiden kanssa, ja siitä tuli suosittu.

Kolme vuotta Leskisen kuoleman jälkeen, vuonna 2009 Pate Mustajärvi teki kappaleesta oman versionsa. Sen mukaan nimettiin myös albumi *Ollaan ihmisiksi*, jolla Mustajärvi esittää tulkintojaan Leskisen kappaleista.

Kappale nousi Suomen virallisen singlelistan sijalle 3.

Lähteet
-------

1. 1 2  Listalevyt: Juice Leskinen
2. ↑  *Juice Leskinen. Syksyn sävel. Kaikki singlet 1974–2004*. CD-boksin liite. Johanna Kustannus, 2007.
3. ↑  Hietanen, Olli: Juice Leskinen Slam.  *RARE Levynkeräilijän erikoislehti*, 1993, nro 4. Artikkelin verkkoversio. Viitattu 20.5.2010.
4. ↑  Pate Mustajärvi: Ollaan ihmisiksi Poko Rekords.  Arkistoitu 1.7.2010. Viitattu 25.8.2010.
**Lidija Jakovlevna Ginzburg** (ven. Ли́дия Я́ковлевна Ги́нзбург; 18. maaliskuuta 1902 Odessa, Venäjän keisarikunta – 17. heinäkuuta 1990 Leningrad, Neuvostoliitto) oli neuvostoliittolainen kirjailija, kirjallisuuskriitikko ja esseisti. Hän oli Leningradin piirityksen aikana kaupungissa ja selvisi sieltä hengissä.

Ginzburg muutti Odessasta Leningradiin vuonna 1922 ja aloitti Taidehistorian korkeakoulussa opettajinaan Juri Tynjanov ja Boris Eihenbaum, jotka ovat venäläisen formalismin kaksi merkittävää hahmoa. Häntä itseään on luonnehdittu nuorformalistiksi.

Ginzburg selvisi hengissä paitsi Leningradin piirityksestä, myös 1940-luvun ja 1950-luvun alun juutalaisvastaisesta kampanjasta ja ystävystyi runoilijoiden uuden sukupolven kanssa sekä kannusti heitä. Hehin kuului muun muassa Alexander Kushner.

Ginzburg julkaisi useita merkittäviä kriittisiä tutkimuksia, esimerkiksi 'Lermontovin luova polku' ("Tvorcheskii put' Lermontova", 1940), 'Herzenin "Menneisyyteni ja ajatteluni" ("'Byloe i dumy' Gertsena", 1957), 'Lyriikasta' ("O lirike", 1964; 2. laaj. p. 1974), 'Psykologisesta proosasta' ("O psikhologicheskoi proze", 1971 2. uud. p. 1977) ja 'Kirjallisesta sankarista' ("O literaturnom geroe", 1979). 

Ginzburg aloitti Leningradin piirityksen aikana vuonna 1942 muistiinpanojen tekemisen. Päiväkirjan tekstejä on julkaistu ensimmäisen kerran kirjallisuuslehti *Nevassa* vuonna 1984. Teos on ilmestynyt suomeksi nimellä *Leningradin piirityksen päiväkirja* (Into, 2011). Oxfordin yliopiston professori Andrei Zorin on julkaissut Ginzburgin 1940-luvun proosaa tieteellisenä laitoksena, johon sisältyy myös päiväkirja.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Tomi Huttunen, Piiritettynä piinaavat 872 päivää, Helsingin Sanomat 7.1.2012 sivu C 6
2. 1 2  Battersby, Eileen: In praise of Lidiya Ginzburg’s Blockade Diary *The Irish Times Trust CLG*.  27.1.2015. Irish Times. Viitattu 9.9.2019. (englanniksi)

Suomennettu teos
----------------

* *Leningradin piirityksen päiväkirja*. (Zapiski blokadnogo čeloveka, 1987.) Suomentanut Kirsti Era. Helsinki: Into, 2011. ISBN 978-952-264-067-3.

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Belgia
* Yhdysvallat
* Ruotsi
* Tšekki
* Korea
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* IdRef

 |

 |
**Veikko Luode** (s. 1940) on suomalainen rakennusinsinööri ja rakennusalan yrittäjä. Hän teki 1990-luvun lamavuosina konkurssin mutta palasi takaisin rakennusalalle 2010-luvulla päästyään velkasaneerauksesta.

Veikko Luode tuli vuonna 1971 vasta perustetun insinööritoimiston toimitusjohtajaksi. Johdettuaan yritystä kuuden vuoden ajan hän olisi halunnut ostaa sen kokonaan itselleen mutta yhtiön muut osakkaat eivät suostuneet tähän. Luode perusti sitten oman rakennusalan yrityksensä *Rakennustoimisto Veikka Luoteen* vuonna 1976. Hän perusti samoihin aikoihin myös parkettia Keski-Euroopasta maahantuoneen toisen yrityksen.

Luoteen rakennustoimiston toiminta laajeni nopeasti ja siitä tuli konserni Luoteen ostettua kaksi muuta rakennusliikettä. Vuonna 1983 Luode myi rakennustoimistonsa Yleiselle Insinööritoimisto Oy:lle ja samoihin aikoihin hän myi parkettialan yrityksensä Partekille. Saamillaan myyntituloilla hän perusti 1980-luvun loppupuolella *Luode Invest*-kiinteistösijoitusyhtiön. 1980-luvun lopulla SKOP kirsti rahoitustaan ja tässä vaiheessa sijoitustoimintaan ryhtynyt SKP tuli Luode investin osakkaaksi kolmasosalla. Luode Invest haettiin konkurssiin 1988 ja tässä vaiheessa sillä oli yli 100 miljoonan markan velat. Luode menetti Luode Investin konkurssissa 30-40 miljoonan markan henkilökohtaiset sijoituksensa. Hän menetti myös samalla luottotietonsa. Velkaa hänelle jäi maksettavaksi noin 15 miljoonaa euroa. Vuonna 1994 Hyvinkään käräjäoikeus tuomitsi Luoteen kahden ja puolen vuoden vankeusrangaistukseen neljästä velallisen epärehellisyydestä, kolmesta törkeästä velallisen petoksesta ja kahdesta kirjanpitorikoksesta.

Päästyään velkasaneerauksesta ja saatuaan luottotietonsa takaisin Luode perusti vuonna 2011 pääkaupunkiseudulla rakennuspalveluita tarjoavan *Vastaava Mestari VL Oy* -yrityksen. Uudessa yrityksessään Luode keskittyy rakennesuunnitteluun, vastaavan mestarin töihin ja konsultointiin.

Kirjallisuutta
--------------

* Jorma Ojaharju : *Veikko Luode - Yrittäjän ajojahti*. Gummerus 1994

Lähteet
-------

1. ↑  Kansalliskirjasto : Veikko Luode
2. 1 2 3 4  81-vuotias Veikko menetti lamassa miljoonia – Perusti heti uuden yrityksen saatuaan luottotiedot takaisin: "Töitä niin paljon kuin ehtisi tekemään", Suomen Yrittäjät Uutiset 16.7.2021
3. 1 2 3  Yrittäjän hienot autot vaihtuivat kotteroihin, Iltalehti 6.5.2012
4. ↑  Veikko Luoteelle ankara tuomio yhdeksästä talousrikoksesta Omaisuuden piilottaminen velkojilta toi kaksi ja puoli vuotta vankeutta, Helsingin Sanomat 23.12.1994 (Tilaajille)
5. ↑  Konkurssin kokenut Veikko: Tunsin, että vajosin yhteiskunnan ulkopuolelle, Studio55.fi 15.02.2010
6. ↑  Suuri sinkkiämpäriseikkailu, Ylioppilaslehti 18.5.2006
7. ↑  Vastaava Mestari VL Oy, yritystiedot (Vainu)
**Danilo D’Ambrosio** (s. 9. syyskuuta 1988 Napoli) on italialainen jalkapalloilija, joka edustaa Serie A:ssa pelaavaa Interiä. Oikeajalkainen D’Ambrosio on pelipaikaltaan oikea laitapuolustaja.

Seurajoukkueura
---------------

D’Ambrosion ensimmäinen seura oli Potenza, jossa hän pelasi vuonna 2008 kymmenen liigottelua. Heinäkuussa 2008 hän siirtyi kolmanneksi korkeimman sarjatason Juve Stabiaan, jossa hän pelasi 1,5 kautta ja niistä viimeisen puolikkaan neljänneksi korkeimmalla sarjatasolla.

Tammikuussa 2010 D’Ambrosio siirtyi Serie B:ssä pelanneeseen Torinoon, jossa debyytti tapahtui vielä saman kuun aikana Grossetoa vastaan. Avausmaali syntyi maaliskuussa 2010 Modenan verkkoon. Kaudeksi 2012–2013 Torino nousi Serie A:han, ja D’Ambrosio teki pääsarjadebyyttinsä elokuussa 2012 Sienaa vastaan. Uran ensimmäinen pääsarjamaali syntyi syyskuussa 2012 Atalantaa vastaan. Kaikkiaan D’Ambrosio pelasi Torinossa Serie B:n nousukarsinta mukaan lukien 120 ottelua ja teki niissä kymmenen maalia.

Tammikuussa 2014 D’Ambrosio siirtyi Serie A:n Internazionaleen. Debyytti tapahtui helmikuussa 2014 Juventusta vastaan. Avauskaudellaan D’Ambrosio pelasi 11 Serie A:n ottelua. Toisella kaudellaan eli kaudella 2014–2015 hän debytoi Eurooppa-liigassa. Elokuun 2020 loppuun mennessä hän on pelannut Interissä 172 Serie A -ottelua ja tehnyt niissä 13 maalia. Mestarien liigassa hän on pelannut seitsemän ottelua ja Eurooppa-liigassa 21 ottelua, joissa hän on tehnyt neljä maalia.

Maajoukkueura
-------------

D’Ambrosio on pelannut monissa Italian nuorten maajoukkueissa, viimeksi alle 21-vuotiaiden joukkueessa, jossa hän pelasi vuonna 2010 kolme ottelua onnistumatta maalinteossa. Italian miesten maajoukkueessa hän tuli maaliskuussa 2017 vaihtopelaajana kentälle Alankomaita vastaan sekä pelasi avauskokoonpanossa kesäkuussa 2018 ystävyysottelussa Ranskaa vastaan ja lokakuussa 2019 EM-karsintaottelussa Kreikkaa vastaan.

Muuta
-----

D’Ambrosion kaksoisveli Dario D’Ambrosio on myös ammattilaisjalkapalloilija. Hän on pelannut Serie B:ssä ja sitä alemmissa sarjoissa.

D’Ambrosio rekisteröityi Twitteriin huhtikuussa 2014. Ensimmäisessä twiitissään hän lupasi antaa jokaisesta saadusta seuraajasta 50 senttiä kotialueensa Campanian apua tarvitseville lapsille.

Lähteet
-------

1. ↑
2. 1 2
3. 1 2 3 4 5 6

Internazionale – Serie A
1 Handanovič |
2 Dumfries |
5 Gagliardini |
6 De Vrij |
8 Gosens |
9 Džeko |
10 Martínez |
11 Correa |
12 Bellanova |
14 Asllani |
15 Acerbi |
20 Çalhanoğlu |
21 Cordaz |
22 Mkhitarjan |
23 Barella |
24 Onana |
32 Dimarco |
33 D’Ambrosio |
36 Darmian |
37 Škriniar |
45 Carboni |
46 Zanotti |
47 Fontanarosa |
77 Brozović |
90 Lukaku |
95 Bastoni |
Valmentaja Inzaghi
**Metson suku – Suomen kanalinnut** on Markus Varesvuon ja Pertti Koskimiehen Metsäkanatmetsäkanalinnuista kertova tietokirja. Se on julkaissut Docendo vuonna 2015.

Runsaasti tietoa sisältävän teoksen teksti on Koskimiehen ja kuvat pääasiassa Varesvuon, joskin mukana on joitakin muiden suomalaisten lintukuvaajien kuvia. Molemmat ovat tehneet runsaasti luontokirjoja, joista kaksi yhdessä. Varesvuo on palkittu kuvaaja, Koskimies on biologi, joka on ollut muun muassa Yleisradion luonto-ohjelmissa asiantuntijana.

Tekstissä Koskimies kertoo eri otsikoiden alla suomalaisten metsäkanalintujen historiasta, niiden elämästä ja sopeutumisesta Suomen luontoon ja ihmisen suhteesta niihin. Erityinen osa on metsolla, joka tekijöiden mukaan olisi sopinut Suomen kansallislinnuksi. Sen kanta on merkittävästi taantunut.

Teoksen lopussa on kunkin lajin lajikuvaus:

* Metso, kuuluu silmälläpidettäviin lajeihin
* Teeri
* Riekko, kuuluu silmälläpidettäviin lajeihin
* Kiiruna
* Pyy
* Peltopyy
* Fasaani
* Viiriäinen, erittäin uhanalainen

Arviot
------

Jukka Ruukki toteaa arviossaan (Helsingin Sanomat), että kirja on "lintujen selviytymistarina", jossa "Koskimiehen teksti ylistää pohjoisen luonnon spesialisteja". Suomen palkituimman luontokuvaajan Varesvuon kuvia hän kiittää väkeviksi ja pysäyttäviksi.

Otsikolla "Komeasti metson suvusta" Veli-Matti Väänänen (Linnut-lehti) toteaa, että kuvituksensa puolesta kirja on lintulajeja ja -ryhmiä esittelevien kirjojen terävintä kärkeä, ehkä jopa paras joskin olisi pitänyt tarpeellisena lähdeluetteloa. Kaiken kaikkiaan kirjan rakenne on kuitenkin hänen mielestään selkeä ja kanalintujen vuoden kierron käsittely perusteellinen.

Lähteet
-------

1. 1 2  Metson suku s. 4–5
2. ↑  Metson suku s. 240
3. ↑  Jukka Ruukki: Metsäkanat ovat talven mestariselviytyjiä ((tilaajille)) *Hs.fi*.  26.2.2016.  Arkistoitu. Viitattu 22.3.2016.
4. ↑  Veli-Matti Väänänen: Komeasti metson suvusta.  *Linnut*, 1/2016, s. 46.
**Danilo Medina Sánchez** (s. 10. marraskuuta 1951) on dominikaanilainen poliitikko, joka on toiminut maansa presidenttinä vuosina 2012−2020.

Medina voitti vuoden 2012 vaalit niukasti, hän sai vain 51 % äänistä. Vastaehdokkaana oli toisen suuren puolueen PRD:n Hipólito Mejía, joka on toiminut presidenttinä 2000−2004. Tarkkailijat raportoivat molempien puolueiden maksaneen äänestäjille. Presidenttikautensa kuluessa Medina on kuitenkin noussut kansansuosioon, vuonna 2014 julkaistun gallupin mukaan häntä kannatti 90% kansasta. Suosiota on kasvattanut Medinan kansanläheisyys ja panostaminen koulutukseen. Hän on onnistunut luomaan kansasta yhtenäisemmän ja kutistamaan valtion velkaa. Ongelmina ovat edelleen energiasektori, mikä näkyy yleisinä sähkökatkoina, sekä poliisin tehottomuus ja korruptio, mikä näkyy rehottavana rikollisuutena.

Vuonna 2016 Medina valittiin toiselle kaudelle selvällä erolla vastaehdokas Luis Abinaderiin.

Lähteet
-------

1. ↑  Danilo Medina Encyclopedia Britannica. Viitattu 24.1.2015.
2. ↑  After Leonel  2012. The Economist. Viitattu 24.1.2015.
3. ↑  A popular president The Economist. Viitattu 24.1.2015.
4. ↑  Dominican Republic's Danilo Medina claims election victory *BBC*.  17.5.2016. Viitattu 26.12.2018.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Danilo Medina** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Yhdysvallat

 |

 |
**Meri Maijala** (s. 1. heinäkuuta 1993 Sodankylä) on suomalainen ampumahiihtäjä.  Hän on edustanut vuodesta 2017 lähtien Kontiolahden Urheilijoita ja sitä ennen Lapin Biathlon Tokkaa.

Elämä ja ura
------------

Maijala voitti ampumahiihdon nuorten SM-kisoissa vuosina 2006–2013 yhteensä viisi kultaa.  Vuonna 2010 Maijala voitti lisäksi nuorten Suomi–Ruotsi-maaottelun ja hänet valittiin mukaan Ampumahiihtoliiton nuorten maajoukkueeseen. 

### Kansainvälinen ura

Maijala edusti Suomea vuonna 2011 nuorten MM-kilpailuissa Nove Mestossa, jossa hän sijoittui pikakilpailussa sijalle 19, takaa-ajossa sijalle 31 ja normaalimatkalla sijalle 23.  Sen lisäksi hän oli 14:s Euroopan nuorten Olympiafestivaaleilla Liberecissä.  Vuonna 2011 Ampumahiihtoliitto valitsi Maijalan myös vuoden parhaaksi nuoreksi ampumahiihtäjäksi. 

Maijala edusti Suomea nuorten MM-kilpailuissa myös vuosina 2012 Kontiolahdella sekä 2014 Presque Islessa.  Nuorten EM-kilpailuissa vuonna 2014 Maijala saavutti sekaviestin neljännen sijan. Normaalimatkalla Maijala sijoittui 26:nneksi.  Vuonna 2014 Maijala kilpaili myös rulla-ampumahiihdon MM-kilpailuissa Tjumenissa, jossa hän sijoittui sekä pikakilpailussa että takaa-ajossa sijalle 27. 

Vuonna 2016 Maijala valittiin edustamaan Suomea ampumahiihdon EM-kilpailuihin Tjumeniin. Maijala sijoittui sekaviestissä 15:nneksi, pikakilpailussa ja takaa-ajossa 55:nneksi.

Maijala on kilpaillut ampumahiihdon IBU-Cupissa vuosina 2011-2016. 

Maijala on lisäksi saavuttanut Suomen mestaruuksia ampumasuunnistuksessa. Ampumasuunnistuksen MM-kilpailuissa vuonna 2016 Maijala saavutti sprintin hopeaa, jonka lisäksi hän voitti samana vuonna myös maailmancupin osakilpailun.  

### Yksityiselämä

Maijala opiskelee Itä-Suomen yliopistossa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6 7 8  Meri MAIJALA *biathlonresults.com*. Viitattu 23.2.2016. (englanniksi)
2. ↑  Mai­ja­lat ja Pet­re­liuk­set SM-mi­ta­leil­le am­pu­ma­suun­nis­tuk­ses­sa *lapinkansa.fi*. Viitattu 16.5.2017. (suomeksi)
3. ↑  Tulosarkisto *biathlon.fi*. Viitattu 23.2.2016. (suomeksi)
4. ↑  Tulosarkisto *biathlonresults.com*. Viitattu 23.2.2016. (suomeksi)
5. ↑  Mika Kantele ja Auli Kiskola pääsivät vauhtiin SM-kisoissa *hameensanomat.fi*. Viitattu 23.2.2016. (suomeksi)
6. ↑  Meri Mai­ja­lal­le kultaa am­pu­ma­suun­nis­tuk­ses­sa *lapinkansa.fi*. Viitattu 16.5.2017. (suomeksi)
7. ↑  Suomelle huikea mitalisaalis ampumasuunnistuksen MM-kilpailuissa *sotilasurheilu.fi*. Viitattu 16.5.2017. (suomeksi)
8. ↑  Uutiset *biathlonresults.com*. Viitattu 23.2.2016. (suomeksi)
**Meriankerias** (*Conger conger*) on suurikokoinen ankeriaskala, joka kuuluu meriankeriaiden heimoon.

Meriankeriasta tavataan itäisellä Atlantilla Norjasta (harvoin) ja Islannista (harvoin) Senegaliin ja sen reunamerissä Välimeressä ja Mustassameressä. Lajia tavataan joskus eksyneenä Suomenkin vesillä. Laji on yöaktiivinen; päivisin se piileskelee kivenkokoissa ja hylyissä.

Koko ja ulkonäkö
----------------

Meriankeriaan pää.
Meriankeriasnaaras ja -koiras ovat hyvin erikokoisia; naaras kasvaa noin kaksi kertaa koirasta suuremmaksi sekä pituudeltaan että painoltaan. Naaras voi olla jopa kolmen metrin mittainen ja painaa 110 kg, mutta normaalisti ne jäävät kaksimetrisiksi. Suurin Suomesta saatu meriankerias on noin kahden metrin mittainen.

Molemmat sukupuolet ovat samannäköisiä, keho on sinertävänharmaa, kapea ja pitkä. Evät ovat tummanharmaita.

Ravinto
-------

Meriankerias syö erilaisia pieniä eläimiä, enimmäkseen kaloja, äyriäisiä ja pääjalkaisia. Saaliinsa se tappaa ja repii palasiksi pyörien nopeasti oman akselinsa ympäri ja poimien sitten palat vedestä. Kalan on myös havaittu käyttävän ravinnokseen haaskoja ja jätteitä ihmisasutusten lähistöllä.

Lisääntyminen
-------------

Meriankeriaat parittelevat ja kutevat Azorien ja Gibraltarin välillä. Parittelu ja kutu tapahtuu 3 000–4 000 metrin syvyydessä, josta poikaset ajautuvat vähitellen kohti rannikkoa. Naaraskala voi laskea jopa 8 miljoonaa mätimunaa kutuaikana, minkä jälkeen se kuolee. Poikaset ovat sukukypsiä 5–15 vuoden iässä.

Kalastus
--------

Meriankeriaan lihaa pidetään kohtalaisen maukkaana. Sitä kalastetaan pitkälläsiimalla, erilaisin pyydyksin ja troolein. Lisäksi sitä urheilukalastetaan. Lähes jokaisella rannikon kalastuskylällä on oma meriankeriaskantansa. Jo antiikin roomalaisilla oli tapana pyydystää meriankeriaita ja lihottaa niitä altaissa. Sitä myydään kaupoissa sekä pakastettuna että tuoreena, ja siitä tehdään monenlaisia ruokia.

Lähteet
-------

* Antal Vida, Tamás Kótai, 365 kalaa. H. F. Ullmann, 2006. ISBN 978-3-8331-2547-8.

### Viitteet

1. ↑  Tighe, K.: *Conger conger* *IUCN Red List of Threatened Species. Version 2015.4*.  2015. International Union for Conservation of Nature, IUCN, Iucnredlist.org. Viitattu 8.1.2016. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* www.fishbase.org (englanniksi)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Taksonitunnisteet | 
* Wikidata: Q212552
* Wikispecies: Conger conger
* ADW: Conger\_conger
* BioLib: 140477
* BOLD: 11021
* CoL: XLH2
* EoL: 215394
* EPPO: CNGRCO
* EUNIS: 124067
* FishBase: 301
* Fossilworks: 301169
* GBIF: 2403490
* iNaturalist: 118589
* IRMNG: 10571202
* ITIS: 161341
* IUCN: 194969
* NBN: NBNSYS0000174683
* NCBI: 82655
* Plazi: 20145D1C-FD40-34B8-338D-7EBFB8661A2A
* WoRMS: 126285
* ZooBank: 1B8AB189-8BCF-4BCE-B5A5-22784ADE6033

 |

 |
Metsäasiantuntijat ovat metsä- ja luonnonvara-alalla työskenteleviä henkilöitä. Asiantuntijuutta voi olla myös biologian, luonnonsuojelun tai harrastuksen kautta.

Toimenkuvia
-----------

Metsäasiantuntijan toimenkuva voi vaihdella laajasti. Metsäasiantuntijan tehtäviin voivat kuulua esimerkiksi puukauppa, puun korjuun ja kuljetuksen työt, esimiestyöt, metsänomistajien neuvonta. Metsäasiantuntija voi työskennellä mm. maankäyttö- ja yksityistieasioiden hallinnoinnissa ja suunnittelussa, pankkisektorilla, maanmittaus- ja kiinteistökauppojen parissa, tuulivoimayhtiöissä, yksityisinä yrittäjinä, kaupan alalla, taimikaupassa ja kuntien ja kaupunkien metsäomaisuuden hallinnoinnissa. Esimerkiksi Metsä-Groupilla metsäasiantuntijat hoitavat metsäomaisuutta kokonaisvaltaisesti.

Koulutusnimikkeitä
------------------

Metsäasiantuntijana toimii useimmiten metsätalousinsinööri  tai metsänhoitaja. Aiempia koulutusnimikkeitä ovat olleet metsänvartija, metsäteknikko ja metsätyönjohtaja.

Ammattijärjestö
---------------

Metsäasiantuntijat ovat usein METO - Metsäalan Asiantuntijat ry:n jäseniä.

Lähteet
-------

1. ↑  Metsäasiantuntijan toimenkuvia *luva.fi*.
2. ↑  Metsäala *www.metsaopetus.fi*. Viitattu 30.7.2017.
3. ↑  Rajalan kuulumisia: Metsäasiantuntija Sirpa Kärkkäinen isännöi Laipanmaan metsiä *Sydän-Hämeen Lehti*.  18.6.2013. Viitattu 30.7.2017.
4. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive)
5. ↑  Luonnonvara-ala ammattikorkeakoulussa *Opintopolku*.  Arkistoitu 8.7.2017. Viitattu 30.7.2017.
6. ↑  Metsäalan Asiantuntijat *luva.fi*.
Aleksei Tšapygin.
**Aleksei Pavlovitš Tšapygin** (ven. Алексе́й Па́влович Чапы́гин, 17. lokakuuta 1870 Aunuksen läänin Kargopolin kihlakunnan Bolšoi Ugolin kylä – 21. lokakuuta 1937 Leningrad) oli venäläinen neuvostokirjailija.

Aleksei Tšapygin syntyi talonpoikaisperheeseen. Hän muutti vuonna 1883 Pietariin, jossa hän työskenteli maalarin apulaisena ja harrasti itseopiskelua.

Tšapyginin ensimmäinen teos ilmestyi vuonna 1903. Hänen varhaiset kertomuksensa kuvaavat köyhää maaseutua ja kaupunkeihin muuttanutta alaluokkaa. Huomiota herätti pienoisromaani *Belyi skit* ("Valkoinen skiitta", 1913).

Tšapyginin pääteos on laaja historiallinen romaani *Stepan Razin* (1926–1927), joka on romantisoitu ja osin epäuskottava Stenka Razinin kansannousun kuvaus. Se oli yksi ensimmäisistä neuvostoliittolaisista historiallisista romaaneista. Samaa aihetta käsittelivät myöhemmin Stepan Zlobin ja Vasili Šukšin. Tšapyginin toinen historiallinen romaani *Guljaštšije ljudi* kuvaa Stepan Razinia edeltäneitä 1600-luvun kapinaliikkeitä.

Suomennettu teos
----------------

* *Stepan Razin: romaani 1–2*. Suom. Juhani Konkka. Helsinki: Kansankulttuuri, 1957.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Tšapygin Aleksei Pavlovitš *Kratkaja literaturnaja entsiklopedija*. Viitattu 6.4.2021.
2. ↑  Kasack, Wolfgang: *Entsiklopeditšeski slovar russkoi literatury s 1917 goda*, s. 829. London: Overseas Publications Interchange, 1988. ISBN 0-903868-73-3.
3. ↑  Tšapygin Aleksei Pavlovitš *Rossijski gumanitarnyi entsiklopeditšeski slovar*. Viitattu 6.4.2021.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Belgia
* Yhdysvallat
* Latvia
* Tšekki
* Kreikka
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* IdRef

 |

 |
Johannes Brahmsin **ensimmäinen sinfonia** (c-molli, op. 68) on syyskuussa 1876 valmistunut sinfonia. Se kantaesitettiin Karlsruhessa 4. marraskuuta 1876. Kapellimestarina toimi tuolloin Felix Otto Dessoff.

Brahms työskenteli ensimmäisen sinfonian parissa jo 1850-luvulta saakka. Hän oli kuullut vuonna 1854 ensimmäisen kerran Ludwig van Beethovenin sinfonian nro 9 ja päätti tämän jälkeen laatia oman sinfoniansa. Seuraavana vuonna Brahms kirjoitti ystävälleen, viulisti Joseph Joachimille laatineensa sinfoniaa, josta oli orkestroinut jo ensimmäisen osan sekä viimeistellyt toisen ja kolmannen. Säveltäjä jäi kuitenkin tyytymättömäksi kesken olleeseen teokseen; hän käyttikin materiaalia muissa teoksissaan ja uudisti sinfoniaosia sisältömuutoksin. Brahms saikin lopulta itselleen mieluisan sinfonian valmiiksi ja esityskuntoon vuonna 1876.

Kantaesityksen jälkeen Brahmsin ensimmäinen sinfonia esitettiin myös Wienissä. Kriitikko Eduard Hanslick vertaili Brahmsin sekä Beethovenin tyylejä ja katsoi Brahmsin omaksuneen vahvoja vaikutteita Beethovenin vakavasta puolesta. Lisäksi hän huomioi neljännen osan jousimelodian selkeän yhtäläisyyden Beethovenin 9. sinfonian "Oodi ilolle" -teemaan. Hans von Bülow nimittikin Brahmsin ensimmäistä sinfoniaa "Beethovenin kymmenenneksi". Laajuuden ja muodon voiman tajunsa Brahms olikin omaksunut suoraan Beethovenilta.

Orkestraatio
------------

* 2 huilua, 2 oboea, 2 klarinettia, 2 fagottia, kontrafagotti
* 4 käyrätorvea, 2 trumpettia, 3 pasuunaa
* patarummut
* jouset

Osat
----

1. Un poco sostenuto – Allegro
2. Andante sostenuto
3. Un poco allegretto e grazioso
4. Adagio – Allegro non troppo, ma con brio

Lähteet
-------

1. 1 2  Symphony No. 1 in C Minor, Op. 68 Britannica
2. 1 2  Brahms Symphony No. 1 Principal Chairs 'Flute'
3. 1 2 3  Symphony No. 1 in C minor, Op. 68 LA Phil

Aiheesta muualla
----------------

* IMSLP: nuotteja
**Aleksei Sergejevitš Tšernyh** (ven. Алексей Сергеевич Черных, 2. lokakuuta 1892 Selenginsk – 5. helmikuuta 1940 Moskova) oli neuvostoliittolainen diplomaatti, joka toimi maansa suurlähettiläänä Suomessa vuosina 1921–1925.

Aleksei Tšernyh opiskeli Moskovan yliopiston oikeustieteellisessä tiedekunnassa ja liittyi bolševikkipuolueeseen vuonna 1917. Hän työskenteli diplomaattina vuodesta 1918. Tšernyh oli Neuvosto-Venäjän valtuuskunnan sihteeri Tarton rauhanneuvotteluissa vuonna 1920. Hän toimi Neuvostoliiton täysivaltaisena edustajana Suomessa vuosina 1921–1925, Latviassa vuosina 1925–1926 ja väliaikaisena asiainhoitajana Kiinassa vuosina 1926–1927. Myöhemmin Tšernyh työskenteli tilastohallinnossa, Gosplanissa, maatalousakatemiassa ja radiokomiteassa. Hän oli Neuvostoliiton täysivaltainen edustaja Iranissa vuosina 1935–1939.

Tšernyh pidätettiin toukokuussa 1939 ja tuomittiin helmikuussa 1940 kuolemaan syytettynä vakoilusta. Hänet rehabilitoitiin vuonna 1956.

Lähteet
-------

1. 1 2  Tšernyh Aleksei Sergejevitš – Posol Sovetskogo Sojuza *Vospominanija o GULAGe i ih avtory*. Viitattu 29.7.2021.
2. 1 2  Tšernyh Aleksei Sergejevitš *Pamjat o bespravii*. Viitattu 29.7.2021.
3. ↑  *Diplomatitšeski slovar, tom 3*, s. 621. Moskva: Nauka, 1986.
Sotilas tähtää Strela-2-olkapääohjuksella.
**Olkapääohjus** (engl. *man-portable air-defense system*, MANPADS tai MPADS) on maasta ilmaan laukaistava ilmatorjuntaohjus, jota pystyy käyttämään yksi henkilö. Maailmassa lasketaan olevan 500 000 olkapääohjusta, joista osa on vastarintaliikkeillä. Alun perin Yhdysvallat ja Neuvostoliitto kehittivät olkapääohjukset maahanlaskujoukkojen ja merijalkaväen suojaksi. Olkapääohjuksilla on ammuttu alas satoja helikoptereita Israelin ja arabien välisissä sodissa, Afganistanin sodassa ja Irakin sodassa. Yhdysvaltalaiset ovat menettäneet enemmän kuin sata helikopteria 2003–2008 Irakissa, josta suuri osa on pudotettu olkapääohjuksella.

Olkapääohjusten torjumiseksi on yritetty kehittää helikoptereille ja sotilaskuljetuslentokoneille suojajärjestelmiä. Olkapääohjuksilla on viidessä tapauksessa uhattu tai aiottu uhata matkustajalentokoneita.

Käsite *Man-portable air-defense system* on olkapäältä laukaistavaa ohjusta laajempi, koska osa yhden henkilön käytettävissä olevista lähi-ilmatorjuntaohjuksista laukaistaan istualtaan jalustalta, ei olkapäältä.

Katso myös
----------

* Blowpipe (ohjus)
* Fliegerfaust
* FIM-92 Stinger
* Igla (SA-18)
* Matra Mistral
* RBS 70
* Strela-2

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Olkapääohjus**.
* GlobalSecurity
* Fas.org (Arkistoitu – Internet Archive)
NJK:n Rarahu johtaa ruotsalaista Blendaa taistelussa Sinebrychoffin pokaalista kesäkuussa 1899
**Sinebrychoffin pokaali** (virallisesti *Kommodori Nicolas Sinebrychoffin Challengepokaali*) on purjehduspalkinto, jonka Nyländska Jaktklubbenin kommodori Nicolas Sinebrychoff lahjoitti seuran 25-vuotisjuhlallisuuksiin vuonna 1886. Se on pääpalkintona 4–10-tonnisille veneille tarkoitetussa purjehduskilpailussa, joka järjestetään edelleen vuosittain Itämeren pursiseurojen välillä. Pokaali on jatkuva kiertopalkinto ja se on purjehdusurheilun toiseksi vanhin palkinto Americas Cup -palkinnon jälkeen  Aikansa mittapuulla kalliin ja hienon Pietarissa teetetyn pokaalin on suunnitellut merimaalari Oscar Kleineh.

Kilpailu purjehdittiin vuosina 1888–1909 ns. valööriveneillä ja vuosina 1911–1961 8mR-veneillä. Vuosina 1964–1998 purjehdittiin avomeripursilla IOR-säännön mukaan ja kahden veneen seurajoukkueilla Americas Cupin esikuvan mukaan. Vuodesta 2004 kilpailu on purjehdittu klassisten 6mR-veneiden luokassa, Americas Cupia muistuttaen. Kilpailu tunnetaan nykyään nimellä Nicolas Sinebrychoff Challenge.

Lähteet
-------

* Sinebrychoffpokalen (Arkistoitu – Internet Archive) (ruotsiksi) Uppslagsverket Finland

### Viitteet

1. ↑  SInebrychoff Nicolas Sinebrychoff Challenge
2. ↑   Sinebrychoff Oy - SInebrychoff Challenge historia].
**Benea Reach** oli norjalainen progressiivista metalcorea soittava yhtye. Musiikissa on vaikutteita post-hardcoresta, mathcoresta ja post-metalista. Yhtyeen ensialbumi *Monument Bineothan* sai Norjassa Spellemannsprisen-ehdokkuuden parhaasta metallialbumista.

Historia
--------

Benea Reachin perustivat 22. maaliskuuta 2003 Norjassa asuvat ruotsinsuomalaiset rumpali Marco Storm ja laulaja Ilkka Volume, aiemman bändin Selfmindeadin lopettamisen jälkeen. Mukaan liittyivät basisti Morten, kitaristit Tor ja Erik sekä Anders (Digital Audio). Alkuperäinen kokoonpano kesti vuoden. Tänä aikana yhtye äänitti live-demo-ep:n. 

Vuonna 2004 Marco ja Ilkka hankkivat yhtyeeseen uusia jäseniä. Heistä merkittävin uusi jäsen oli Extol-yhtyeen Christer Espevoll. Yhtye äänitti demon kappaleesta "Pandemonium", jota jaeltiin eri levy-yhtiöille. Yhtye kiinnitettiin pian norjalaiselle Tabu Recordings -levymerkille, joka julkaisi Benea Reachin esikoisalbumin *Monument Bineothan*. Se toi yhtyeelle Spellemannsprisen-ehdokkuuden metalliluokassa 2006, kilpaillen Enslavedin, Gorgorothin ja Keep of Kalessinin kanssa tunnustuksesta.

Elokuussa 2007 yhtye ilmoitti äänittävänsä toisen albumin tanskalaisen tuottajan Tue Madsenin kanssa. Yhtyeen toinen albumi *Alleviat* julkaistiin helmikuussa 2008.

22. tammikuuta 2010 Benea Reach ilmoitti, että Christer Espevoll ja Håkon Nakken jättävät yhtyeen ja Mikael Wildén liittyi basistiksi.

Yhtye vieraili Suomessa ensimmäisen kerran Callisto 10-year retrospective -tapahtumassa Turussa 5.3.2011.

Benea Reach siirtyi suomalaiselle Spinefarm Recordsille, jolla se julkaisi *Possession*-albumin vuonna 2013. 

Benea Reach ilmoitti 11. tammikuuta 2014 lopettavansa. Tämän jälkeen Selfmindead palasi jälleen parin keikan ajaksi. Sittemmin Marco perusti Grafstroem-metalliyhtyeen ja Ilkka ryhtyi kokeilevammalle norjankieliselle soolouralle sekä perusti ruotsinkielisen Himmel & Helvete -metallibändin.

Vaikutteet
----------

Yhtyeen pääasiallinen edustaja Marco Storm on kertonut haastatteluissa, että Benea Reachin vaikuttajia ovat muiden muassa Meshuggah, Neurosis ja Botch. Erityisesti Meshuggahin ep *None*. Muita vaikuttajia ovat My Bloody Valentine, Cult of Luna ja Mastodon.

Diskografia
-----------

* *Monument Bineothan*  (2006, Tabu Recordings)
* *Alleviat*  (2008, Tabu Recordings)
* *Possession*  (2013, Spinefarm Records)

Lähteet
-------

1. ↑
2. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive)
3. ↑  Award nomination *mic.no*. Viitattu 16.11.2007.
4. ↑  Producer Tue Madsen *roadrunner.com*. Viitattu 16.11.2007. [vanhentunut linkki]
5. ↑  Alleviat announcement *indievisionmusic.com*.  Arkistoitu 27.12.2007. Viitattu 26.12.2007.
6. ↑  Callisto 10-year retrospective -mainos *facebook.com*.  2011.
7. ↑  Ilkka *facebook.com*.
8. ↑  Himmel & Helvete *soundcloud.com*.
9. ↑  Influence *metalchoc.chez-alice.fr*. Viitattu 16.11.2007.

Aiheesta muualla
----------------

* Yhtyeen viralliset kotisivut
Ensimmäinen osaEsittäjä Virtual Philharmonic Orchestra (Reinhold Behringer) digitaalisilla ääninäytteillä.Toinen osaKolmas osaNeljäs osaÄänitiedostojen kuunteluohjeet

Gustav Mahlerin **sinfonia nro 1 D-duuri** on sävelletty noin vuosina 1884–1888, tarkistettu 1893–1896. Säveltäjä kutsui sinfoniaa alun perin "sinfoniseksi teokseksi" ja käytti siitä lempinimeä *Titan*, mutta luopui tästäkin nimityksestä myöhemmin. Useat teoksen melodioista on poimittu Mahlerin omasta neljän laulun sarjasta, *Lieder eines fahrenden Gesellen*. Teoksen orkestraatio on jo pitkälle kehittynyttä, vaikka kyseessä on säveltäjän ensimmäinen sinfonia. Teosta on tässä mielessä verrattu Richard Straussin *Also sprach Zarathustraan*, joka sävellettiin samoihin aikoihin ja joka tunnetaan myös mieleenpainuvasta orkestraatiostaan.

Sinfonian ensimmäinen osa on noin 15 minuutin pituinen ja melodialtaan kepeä. Tässä osassa on paljon hiljaisia hetkiä, joissa luodaan orkestraation keinoin tunnelmaa eri soittimia monipuolisesti hyödyntäen. Toinen osa on noin seitsenminuuttinen ländler, joka on niin ikään tunnelmaltaan kepeähkö. Kolmannen osan ensimmäinen melodia on "Jaakko-kulta"-kansanlaulu molliin siirrettynä. Tässä osassa tulee mukaan myös kansanmusiikille ominaisia melodioita ja lyömäsoittimia. Loppuosa on yli seitsemäntoista minuuttia pitkä, ja siinä kuullaan paljon "myrskyisiä" kohtia, joita Mahler sijoitti paljon myöhempiinkin sinfonioihinsa. Sinfonian lopussa palataan takaisin ensimmäisen osan melodioihin. Teokseen kuului aluksi myös viides osa *Blumine* lopullisen version ensimmäisen ja toisen osan välissä, mutta Mahler jätti sen myöhemmin teoksesta pois, eivätkä useimmat kapellimestaritkaan nykyään esitä tätä osaa. 

Mahlerin ensimmäinen sinfonia on kuulijalle varsin helppotajuinen, ja sen orkestraatio on mielenkiintoinen. Teosta esitetäänkin maailman konserttisaleissa varsin usein, vaikka se ilmestyessään sai varsin vaisun vastaanoton.

Osat
----

1. *Langsam. Schleppend* (Sunrise Sonata and Flowerine).
2. *Kräftig bewegt, doch nicht zu schnell* (Waltz of the Galaxy).
3. *Feierlich und gemessen, ohne zu schleppen* (Soldier's March).
4. *Stürmisch bewegt* (Thunder Conflict and Paradise).

Levytyksiä
----------

* Rafael Kubelik, Baijerin radion sinfoniaorkesteri (DG, 1968)
* Claudio Abbado, Chicagon sinfoniaorkesteri (DG, 1982)
* Leonard Bernstein, Wienin sinfoniaorkesteri (DG, 1989?)
**Laura Korpikaivo-Tamminen**, o.s. **Korpikaivo** (1. syyskuuta 1904 Urjala – 14. kesäkuuta 2001 Lappeenranta) oli suomalainen kotiteollisuusopettaja, yritysjohtaja ja yrittäjä, joka sai ensimmäisenä Suomessa kotiteollisuusneuvoksen arvonimen, vuonna 1974.

Henkilöhistoria
---------------

Korpikaivo-Tamminen suoritti Urjalan kotiteollisuuskurssin ja keskikoulun ja valmistui Wetterhoffin kotiteollisuusopistosta 1927. Hän toimi valmistuttuaan ensin kotiteollisuusopettajana Hämeenlinnassa ja sitten Kotiteollisuusliike Pirtin kutomoiden johtajana Lappeenrannassa. Korpikaivo-Tamminen perusti 1932 miehensä Lauri Tammisen kanssa Taidekutomo Laura Korpikaivo-Tamminen -yrityksen, josta kehittyi huomattava kotiteollisuusliike. Taidekutomo työllisti ja sen tuotteet saivat monia palkintoja. Korpikaivo-Tamminen oli Lappeenrannan kaupunginvaltuuston jäsen 15 vuotta ja vaikutti muun muassa käsityömuseon perustamiseen Lappeenrantaan 1983. Hän julkaisi sekä tietokirjoja että elämäkerrallisen teoksen *Kuvioita elämäni kankaassa* (1987).

Julkaisuja
----------

* *Kymmenen vuotta Yrittäjänaisten keskusliiton toimintaa: 1947–1957*, 1957
* *Täkänöitä*, 1960
* *Täkänöitä: tämän hetken muotoilua*, 1961, Lyyli Hahlan kanssa
* *Ryijyjä*, 1961, Lyyli Hahlan kanssa
* *Kuvioita elämäni kankaassa*, 1987

Lähteet
-------

1. 1 2  Huuhka, Mirja: Vaikuttajanainen toimi vuosikymmenet yrittäjänä. Kotiteollisuusneuvos Laura Korpikaivo-Tamminen HS, 30.6.2001. (Tilaajille, Viitattu 24.6.2020)

Aiheesta muualla
----------------

* Kellokumpu, Marina 2002. *Laura Korpikaivo-Tamminen: seitsemän vuosikymmentä lappeenrantalaisena vaikuttajana*. Etelä-Karjalan museo.
* Laura Korpikaivo-Tammisen kokoelma (Arkistoitu – Internet Archive) Etelä-Karjalan museo (Viitattu 24.6.2020)
* Laura Korpikaivo-Tammisen vaatekaappi avautui Yle, 21.1.2011. (Viitattu 24.6.2020)
**Against tha Grain** on rap-artisti Kuruptin viides sooloalbumi, joka julkaistiin 23. elokuuta 2005. Se on hänen ensimmäisensä Death Row Recordsin sooloartistina. Kurupt palasi sooloartistina Death Row’hun vuonna 2002 ja albumi oli tarkoitus julkaista 2004, mutta se viivästyi. Vuoden 2005 elokuussa albumi viimein julkaistiin. Death Row ei ollut julkaissut yhtään albumia neljään vuoteen. Albumi menestyi huonosti, sillä Koch Records, joka toimi Death Rown albumien jakajana, ei mainostanut albumia tarpeeksi. Lisäksi Death Row kannusti faneja olemaan ostamatta albumia, sillä kappalelistaus oli muuttunut. Joitain kappaleita poistettiin ja niiden tilalle lisättiin uusia. Parhaimmillaan albumi oli Billboard 200 -listan sijalla 60. syyskuussa 2005. Poistetut kappaleet julkaistiin myöhemmin kokoelmalevyllä *Against tha Grain E.P.*

Kappaleet
---------

1. Intro – 0.54
2. Speak On It – 4.05
3. Anarchy ’87 – 4.15
4. Throw Back Muzic '86 – 4.12
5. Deep Dishes – 4.52
6. Stalkin – 4.00
7. Can U Feel It – 4.48
8. Slide n Slide Out – 3.42
9. I’m Back – 4.49
10. Jealousy – 4.42
11. Tha Past – 4.47
12. My Homeboys (Back to Back) – 4.16
13. Bull\*\*\*\* & Nonsense – 3.20
14. Calico – 4.53
15. Hustlin – 3.46
16. It’s a Wrap – 2.59
17. You \*\*\*\*\*\* with the Best – 4.08
18. Outro – 0.22

Arvostelut
----------

* AllMusic: 4/5 tähteä

Lähteet
-------

1. 1 2  Discogs: Kurupt – Against tha Grain (CD, Album) (englanniksi) Viitattu 5.1.2019
2. ↑  AllMusic review (englanniksi) Viitattu 5.1.2019
**Bendik Singers** oli Arne Bendiksenin kokoama norjalainen lauluyhtye, joka oli toiminnassa vuosina 1971–1975. Yhtyeen muodotivat Anne-Karine Strøm, Ellen Nikolaysen, Bjørn Kruse ja Philip Kruse. Yhtye voitti Melodi Grand Prix'n 1973 kappaleella "Å for et spill" ja valikoitui näin Norjan edustajaksi saman vuoden Eurovision laulukilpailuun. Kansainvälistä Eurovision laulukilpailua varten kappale käännettiin englanniksi nimellä "It's Just a Game". Kansainvälisessä Eurovision laulukilpailussa yhtye sijoittui seitsemänneksi 17 kilpailijan joukosta.

Diskografia
-----------

### Albumit

* *Bendik Singers* (1974)

### Singlet

* *Om Hele Verden Sang I Kor / Bli En Stund* (1972)
* *It's Just A Game / Memories Of You* (1973)
* *Ring, Ring / Jeg Undrer Når Solen Går Ned* (1973)
* *Sayonara / Ved Rondane* (1973)
* *Kom / Regn Regn* (1973)
* *Law Of The Wild* (1974)
* *Afrotid* (1974)
* *En, To, Tre / Djambo Djambo* (1976)
* *Du Får Det Beste* (1976)

Lähteet
-------

1. ↑  Norway: Melodi Grand Prix 1973 *eurovisionworld.com*. Viitattu 1.3.2023.
2. ↑  Luxembourg 1973 *eurovision.tv*. Viitattu 1.3.2023.
3. ↑


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |

 |