recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Splash!** oli keväällä 2013 Nelonen-kanavalla esitetty viihdeohjelma, jossa 18 julkisuudesta tuttua henkilöä kisasi uimahyppykisan voitosta. Ohjelmaa lähetettiin suorana Helsingin Mäkelänrinteen uimahallista. 

Juontajina toimivat Ellen Jokikunnas ja Sebastian Rejman.

Tuomareina toimivat Joona Puhakka, Rosa Meriläinen ja Janne Kataja.

Valmentajina hyppääjille toimivat Sirja Rytkönen, Ville Vahtola ja Juha Ovaskainen.

Kilpailijat olivat Martina Aitolehti, Esko Eerikäinen, Claudia Eve, Tape Valkonen, Anni Uusivirta, Toni Häppölä, Arttu Harkki, Teuvo Loman, Rakel Liekki, Markus Pöyhönen, Jallu Rantanen, Sara Sieppi, Tiia Vanhatapio, Susanna Indren, Ilpo Kaikkonen, Henri Alén, Frederik ja Veeti Kallio.

Voittajaksi selviytyi Martina Aitolehti, toiseksi Jallu Rantanen ja kolmanneksi Anni Uusivirta.

Jaksot
------

| Jakso | Erä | Ensiesitys |
| --- | --- | --- |
| 1. | 1. alkuerä | 17. toukokuuta 2013 |
| 2. | 2. alkuerä | 24. toukokuuta 2013 |
| 3. | Semifinaali | 31. toukokuuta 2013 |
| 4. | Finaali | 7. kesäkuuta 2013 |

Lähteet
-------

1. ↑  Splash! alkaa perjantaina Nelosella
2. ↑  Splash! on Nelosen huikea kevätuutuus! (Arkistoitu – Internet Archive)
3. ↑  Martina ja Esko kilpailevat uimahypyissä muiden julkkisten kanssa - katso märät kuvat! (Arkistoitu – Internet Archive)
4. ↑  Hän voitti Splash-kisan!

Aiheesta muualla
----------------

* Splash! Facebook-sivut
**Etelästoa** on nykyaikainen nimitys eräälle antiikin aikaiselle stoalle eli pylväshallille Assoksen kaupungissa Troaksessa Vähässä-Aasiassa nykyisessä Turkissa. Se sijaitsi nimensä mukaisesti kaupungin agoran etelälaidalla.

Poikkileikkauspiirros Assoksen Etelästoasta.
Etelästoa rakennettiin hellenistisellä kaudella ja ajoitetaan noin vuosiin 300–100 eaa. Se edusti doorilaista tyyliä. Stoan pituus oli noin 69,1 metriä ja leveys noin 10,6 metriä. Rakennuksessa oli neljä kerrosta. Agoralle päin siitä näkyi vain ylin kerros, niin että se näyttäytyi kyseiseen suuntaan yksikerroksisena. Alemmat kolme kerrosta olivat kaupunkikukkulan jyrkässä rinteessä, niin että rakennuksen kokonaiskorkeus oli noin 24,9 metriä. Alempia kerroksia käytettiin muun muassa varastotiloina.

Stoan alimmassa eli ensimmäisessä kerroksessa oli sisternejä eli vesisäiliöitä. Toisessa kerroksessa oli 13 huonetta, jotka avautuivat rakennuksen pituussuuntaiselle käytävälle. Kolmas kerros oli jaettu kahteen laivaan 20 pylvään rivillä. Neljäs eli agoralle avautunut kerros oli samalla tavalla jaettu kahteen laivaan 20 pylväällä. Sen agoran puolen julkisivussa oli 21 doorilaista pylvästä. Joskus stoaan on ennallistettu viideskin kerros, joka olisi sekin ollut kaksilaivainen ja jonka julkisivussa olisi ollut doorilaiset kaksinkertaiset puolipylväät ja sisäpuolen pylväissä palmettikoristeiset kapiteelit.

Etelästoan länsipäässä sijaitsi heroon ja eteläpuolella Lollian kylpylänä tunnettu kylpylä.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Assos, South Stoa (Building) *Perseus*. Viitattu 2.10.2023. (englanniksi)
2. 1 2  Stillwell, Richard & MacDonald, William L. & McAllister, Marian Holland (toim.): "ASSOS Asia Minor", *The Princeton Encyclopedia of Classical Sites*. Princeton, N. J.: Princeton University Press, 1976. Teoksen verkkoversio. (englanniksi)
3. 1 2  Archaeological Site of Assos UNESCO World Heritage Convention. Viitattu 2.10.2023. (englanniksi)
4. 1 2  Clarke, J. T. & Bacon, F. H. & Koldewey, R.: "Restored plan of the agora at Assos", *Investigations at Assos*, s. 33, fig. 4. Cambridge, MA: -, 1902. Teoksen verkkoversio. (englanniksi)
5. ↑  Clarke, J. T. & Bacon, F. H. & Koldewey, R.: "Restored plans of the south stoa in the agora at Assos", *Investigations at Assos*, s. 77. Cambridge, MA: -, 1902. Teoksen verkkoversio. (englanniksi)
6. ↑  City map of Assos *ResearchGate*. Viitattu 2.10.2023. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Etelästoa** Wikimedia Commonsissa
**Alexander Fredrik Roos** (3. tammikuuta 1822 Kristiinankaupunki – 8. joulukuuta 1893 Vaasa) oli suomalainen pappi, opettaja ja ruotsin kielellä kirjoittanut runoilija.

Roosin vanhemmat olivat Kristiinankaupungin kappalainen Johan Henrik Roos ja hänen ensimmäinen vaimonsa Maria Lovisa Wenman. Roos oli naimisissa vuodesta 1851 Johanna Elisabet Wikstedtin kanssa. Hän kävi Vaasan triviaalikoulua ja Turun lukiota ja pääsi ylioppilaaksi 1842. Roos valmistui filosofian kandidaatiksi ja maisteriksi 1850 ja hänet vihittiin papiksi 1869.

Roos toimi Helsingin yläalkeiskoulun laulunopettajana vuodesta 1851, ja hän perusti yksityisopiston Helsinkiin 1853. Hän oli sitten Vaasan ruotsalaisen tyttökoulun (Vasa fruntimmersskola) määräaikainen opettaja vuodesta 1857 ja vakinainen opettaja 1858–1887. Roos toimi myös sanomalehtimiehenä ja Mustasaaren määräaikaisena kappalaisena 1871–1875.

Roos jäi eläkkeelle 1887.

Teoksia
-------

* *Elementar-kurs i läran om tonkonsten : jemte vald samling af trestämmigt arrangerade koraler och rytmiska sånger för sopran, alt och bass* ; utgifven af Alex Fr. Roos. Helsingfors 1853

Lähteet
-------

* A. F. Roos SKS:n kirjailijamatrikkelissa (toimimaton linkki)
* Kotivuori, Yrjö: Alexander Fredrik Roos. *Ylioppilasmatrikkeli 1640–1852*. Helsingin yliopiston verkkojulkaisu 2005. Luettu 27.6.2011.

### Viitteet

1. ↑  Bidrag till kännedom av Finlands natur och folk, Vaasa s. 240


|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
| Vasabladetin logo | Edeltäjä:**Pehr LundbergJoachim Kurtén** | **Vasabladetin päätoimittaja**1858–1863 | Seuraaja:**Ludvig Laurén** |
Ravintolalaiva Glückauf.
**Ravintolalaiva Glückauf** on Porvoon jokirannassa sijaitseva kesäkaudella auki oleva ravintolalaiva.

Laivan historia
---------------

M/S *Glückauf* on kaksimastoinen, teräsrakenteinen kuunari, joka rakennettiin Bremerhavenissa Saksassa vuonna 1898. Aluksen kasteessa saama nimi *Glückauf* tarkoittaa saksalaisten louhijoiden käyttämää tervehdystä "Glück Auf". Paraisten Kalkkivuori Osakeyhtiö osti aluksen Saksasta vuonna 1904. Kaupan yhteydessä alus nimettiin M/S *Kalkiksi*.

Yrityksen omistaja purjehti aluksella Saksasta takaisin Suomeen omalla häämatkallaan. Vuonna 1959 alus myytiin Nordströmin veljeksille, jotka antoivat aluksen nimeksi M/S *Margot*. Alus kuljetti hiekkaa Porvoon ja Helsingin välillä aina vuoteen 1984 jolloin Böge Larsenin omistama Oy Larsen Marin Ab osti aluksen. 

Böge Larsen kunnosti aluksen ja rakensi siitä kelluvan kaupan jota hän piti Porvoon jokirannassa aina vuoteen 1987 asti. Laivassa myytiin erilaisia veneilytarvikkeita. Toimiessaan kelluvana kauppana alus nimettiin uudelleen *Glückauf*-nimiseksi. 

Vuonna 1987 porvoolainen yrittäjäpariskunta Marjo ja Esa Nuutinen ostivat aluksen ja tekivät siitä ravintolalaivan. Alus vietiin Helsinkiin, jossa se toimi ravintolalaivana Siltasaarenrannan kupeessa Hakaniemessä. Vuonna 1996 porvoolainen Jalohovi Oy pelasti aluksen pakkohuutokaupasta. Alus vietiin takaisin Porvooseen kesällä 1996. Glückaufin saapumista takaisin Porvooseen oli seuraamassa monisatapäinen yleisö.

Saapuessaan takaisin kotikaupunkiinsa Porvooseen alus kunnostettiin täydellisesti sekä takiloitiin alkuperäiseen muotoonsa Porvoolaisen merenkulun asiantuntijan Lasse Wahan toimesta. Alus on vuodesta 1996 yhtäjaksoisesti toiminut ravintolalaivana Porvoon jokirannassa. 15. tammikuuta 2010 alus oli upota Porvoonjokeen vuodon seurauksena. Vuonna 2015 Glückauf myytiin kahdelle porvoolaiselle yksityishenkilölle, jotka omistavat aluksen edelleen.

Tekniset tiedot
---------------

* Nimi: M/s Glückauf
* Valmistunut: 1898 Bremerhaven Saksa
* Saapui Suomeen 1904
* Tyyppi: Kaksimastoinen teräsrakenteinen kuunari
* Voimanlähde: Höyrypannu sekä purjeet
* Pituus: 37,5 metriä
* Leveys: 6,5 metriä
* Syväys: 3,0 metriä
* Korkeus: 6,2 metriä
* Kuollut paino (DWT) 488 tonnia
* Keulamaston pituus 22 metriä
* Perämaston pituus 17 metriä

Entiset nimet:

* Glückauf 1898-1904
* Kalk 1904-1959
* Margot 1959-1984

Lähteet
-------

* *Pitnit*: Ravintolalaiva Glückauf[vanhentunut linkki]
* *Issuu*: 20140326 Itäväylä
* *Helsingin Sanomat*: Glückauf palaa Porvooseen Ravintola tarkoitus avata heinäkuun alussa
* *Yle*: Ravintolalaiva Glückauf vajosi jokeen
* *Uusimaa*: Glückauf myyty (Arkistoitu – Internet Archive)
**Theodor Hjalmar Langinkoski** (sukunimi vuoteen 1906 **Lang**; 20. lokakuuta 1856 Haukivuori – 4. joulukuuta 1921) oli suomalainen juristi ja hallintovirkamies, joka toimi Turun ja Porin läänin sekä Oulun läänin kuvernöörinä 1900-luvun alussa.

Langinkosken vanhemmat olivat nimismies August Reinhold Lang ja Ulrika Sofia Wessdahl. Hän pääsi ylioppilaaksi 1875, suoritti yleisen oikeustutkinnon 1880 ja sai varatuomarin arvon 1883. Langinkoski toimi Mikkelin läänin kutsuntalautakunnan sihteerinä 1884-1888, Juvan kihlakunnan kruununvoutina 1888–1899 ja Mikkelin läänin lääninrahastonhoitajana 1899. Hän oli Oulun läänin lääninkamreerina 1899–1902 ja Rannan tuomiokunnan tuomarina 1902–1903.

Langinkoski oli sitten Turun ja Porin läänin kuvernöörinä 1903–1905 ja sen jälkeen senaatin talousosaston jäsenenä sekä oikeustoimituskunnan päällikkönä 1905. Langinkoski toimi asianajajana Helsingissä 1906–1911 ja oli vielä Oulun läänin vt. kuvernöörinä 1911–1915.

Lähteet
-------

* Wikiaineisto: Kuka kukin oli 1961

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * n
* k
* m
Oulun läänin maaherrat ja kuvernöörit (1775–2009) |
| --- |
|  |
| Ruotsi (1775–1809) | 
* C. M. Jägerhorn (1775–1782)
* Tandefelt (1782–1785)
* Carpelan (1785–1800)
* af Forselles (1800–1802)
* *Antell* (vt. 1802–1804)
* Lange (1805–1808)

 | Oulun läänin vaakuna |
|  |
| Venäjän keisarikunta (1809–1917) | 
* Ehrenstolpe (1809–1820)
* von Born (1820–1826)
* Stjernschantz (1826–1834)
* Lagerborg (1834–1849)
* Lavonius (1849–1862)
* von Alfthan (1862–1873)
* Nyberg (1873–1879)
* C. J. Jägerhorn (1878–1883)
* Tamelander (1883–1884)
* Masalin (1884–1886)
* Gripenberg (1886–1889)
* Malmgren (1889–1897)
* Fellman (1897–1901)
* Furuhjelm (1901–1903)
* Savander (1903–1905)
* Gadolin (1905–1911)
* Langinkoski (1911–1915)
* af Enehjelm (1915–1917)

 |
|  |
| Suomi (1917–1997) | 
* von Nandelstadh (1917–1925)
* Pehkonen (1925–1948)
* Määttä (1949–1967)
* Ryhtä (1967–1973)
* Haukipuro (1973–1986)
* Pekkala (1986–1991)
* Siuruainen (1991–2009)

 |

 |
**Johannes (John) Gideon Rafael Lind** (25. joulukuuta 1875 Kristiinankaupunki – 26. toukokuuta 1939 Vaasa) oli suomalainen juristi, pankinjohtaja ja Kokkolan pormestari.

Lindin äiti oli merikapteeni Johan Reinhold Lindin (k. 1864) leski Johanna Lind o.s. Sandelin. Hän pääsi ylioppilaaksi Vaasan ruotsalaisesta lyseosta 1897 ja suoritti Helsingin yliopistossa ylemmän hallintotutkinnon ja yleisen oikeustutkinnon vuonna 1901. Lind sai varatuomarin arvon 1904.

Lind oli rahatoimikamreerina, sihteerinä ja kaupunginkasöörinä Kristiinankaupungissa 1906–1912. Kokkolan pormestarina hän oli 1912–1917. Tämä jälkeen Lind oli Pohjoismaiden Yhdyspankin Vaasan konttorin johtajana 1917-1931. Hän oli kunnallisneuvosmiehenä Vaasan maistraatissa ja raastuvanoikeudessa vuodesta 1931 alkaen ja nuorempana oikeusneuvosmiehenä Vaasan raastuvanoikeudessa vuodesta 1935.

Lind oli 10 vuoden ajan Vaasan kaupunginvaltuuston jäsenenä ja toimi jonkin aikaa valtuuston puheenjohtajana. Vuodesta 1932 alkaen Lind toimi Vaasan alkoholiliikkeen tarkastajana.

Lind oli naimisissa vuodesta 1907 Maria Aline Holmin kanssa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899
2. 1 2 3 4  Oikeusneuvosmies J. G. R. Lind, Vaasa, 28.05.1939, nro 141, s. 4, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
**Korean Airin lento 858** oli kahden välilaskun reittilento Bagdadista Souliin 29. marraskuuta 1987. Kun lentokone lähti Abu Dhabista kohti Bangkokia, se räjähti Andamaanienmeren yllä kahden pohjoiskorealaisen agentin asetettua koneeseen aikapommin. Kaikki 115 koneessa ollutta kuolivat. 

Pohjoiskorealaiset agentit olivat nousseet koneeseen Bagdadissa ja jäivät itse Abu Dhabissa. He kuitenkin jäivät kiinni Bahrainissa yritettyään poistua maasta lennolla Roomaan väärennetyin japanilaisin passein. Pidätyksen yhteydessä molemmat agentit nielivät myrkkyä. Vanhempi miesagentti Kim Seung-il kuoli, mutta 25-vuotias naisagentti Kim Hyun Hee selvisi. Hänet siirrettiin Souliin, Etelä-Koreaan, jossa hän tunnusti teon. Hän oivalsi joutuneensa Pohjois-Koreassa laajamittaisen propagandan uhriksi: hänelle oli uskoteltu, että koneen räjäyttäminen aikaansaisi vuoden 1988 olympialaisten vetämisen uusien terrori-iskujen pelossa pois Etelä-Koreasta ja täten olisi ratkaiseva askel kohti Koreoiden yhdistymistä.

Kim Hyun Hee tuomittiin kuolemaan, mutta armahdettiin. Hän on julkaissut muistelmateoksen, joka on suomennettu nimellä *Sieluni kyyneleet – "Olin terroristi"*.

Terrori-iskun uhrien perheet ja aktivistit syyttivät Chun Doo-hwanin sotilashallitusta pommituksen järjestämisestä. Syynä iskun lavastukseen olisi ollut suotuisan ilmapiirin luominen Chunin puolueen ehdokkaalle vuoden 1987 presidentinvaaleissa. Pohjois-Korea kuitenkin osoittautui syylliseksi.

Lähteet
-------

1. ↑  Spy agency says 1987 bombing of Korean Air jet carried out by N. Korea
**M/S Oulu**, tutummin **Oulu-laiva**, on oululaisen Merellinen Oulu -yhdistyksen omistama moottorialus. 

Alus rakennettiin 1963 Reposaaren Konepajalla Porissa alun perin Merenkulkuhallituksen toimeksiannosta ja valmistuttuaan se sijoitettiin Oulun luotsipiiriin tarkastusalukseksi. Myöhemmin alus siirrettiin Oulusta Saimaalle, jolloin sen nimeksi tuli *Soisalo*. Vuonna 1989 se kunnostettiin, minkä jälkeen alus siirtyi Suomen merivoimille ja nimettiin *Kustaanmiekaksi*. 

Merivoimissa laiva toimi tiedustelutehtävissä. Tähän sisältyi mm. koulutustoimintaa, viestiliikenteen seuraamista ja kriisitilanteissa myös vastapuolen viestiliikenteen häirintää.

Merivoimat myi 2007 *Kustaanmiekan* Merellinen Oulu -yhdistykselle.

Laivan omistukseensa hankkineen oululaisen yhdistyksen tavoitteena oli kunnostaa se alkuperäiseen asuunsa ja saada se hyväksyttyä perinnelaivarekisteriin. Alus luovutettiin yhdistykselle keväällä 2008, kun siitä oli riisuttu merivoimille tarpeellinen varustus. Alus sai takaisin vanhan nimensä. Laivassa oli alun perin hyttipaikkoja 28 hengelle, kerrallaan se voi kuljettaa noin 50 matkustajaa.

Vuosina 2009–2012 alukselle tehtiin täydellinen remontti, jonka yhteydessä muun muassa sisätilat varustettiin sprinklerijärjestelmällä. Remontin myötä aluksen matkustajakapasiteetti kasvoi 46:een ja se sai Special Purpose Ship -luokituksen (SPS), säilyttäen kuitenkin museolaivastatuksensa.

Lähteet
-------

* Kenttä, Risto: Kaunotar Toppilaan. Ensiristeilyt jo juhannuksena.  *Forum24*, 11.12.2007, 7. vsk, nro 98, s. 12. Oulu:  Forum24 Oy. Artikkelin verkkoversio (pdf). Viitattu 13.12.2007. [vanhentunut linkki]

### Viitteet

1. ↑  Veikko Valtonen: Tarkoin varjeltu veteraani *Turun Sanomat*.  24.5.2008. Viitattu 15.7.2023.
2. ↑  Tuomas Hirvonen: Uudistunut Oulu-laiva kyntää taas pian Perämerta *Yle Uutiset Oulu*.  25.6.2012. Oulu:  Yle. Viitattu 26.6.2012.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Oulu (laiva)** Wikimedia Commonsissa

MS Oulu Toppilan satamassa.
**Katsampadianós** (kreik. Κατσαµπαδιανός, myös *Katsampás*, Κατσαμπάς) eli **Sylamianós/Silamianós** (Συλαµιανός/Σιλαµιανός) eli **Kaíratos** (Καίρατος), antiikin **Kairatos** (m.kreik. Καίρατος, lat. *Caeratus*), on joki Kreetan saarella Kreikassa. Sen päähaaran pituus on 16,74 kilometriä. Joki laskee Kreetanmereen Iraklionin kaupungissa.

Joki saa alkunsa Vathýpetrosta 811 metrin korkeudelta merenpinnasta laskettuna. Se virtaa Áno Archánesin länsipuolelta ja Knossoksen arkeologisen alueen itäpuolelta. Näin palatsi sijaitsi muinaisaikoina Kairatos-joen varrella. Iraklionin kaupungin alueella joki kulkee nykyisin tunneloituna. Tunnelin päätepiste on Iraklionin sataman alueella kaupungin keskustan itälaidalla. Joen valuma-alueen koko on noin 42,4 neliökilometriä.

Lähteet
-------

1. 1 2  Μελέτη Οριοθέτησης και Διευθέτησης Κατσαμπαδιανού υδατορέματος Περιφέρεια Κρήτης.  Arkistoitu 27.10.2021. Viitattu 4.10.2021.
2. 1 2  Αρχάνες *Click4Crete*. Viitattu 4.10.2021.
Gustaaf Wappersin historiamaalaus kuvaa tapahtumia Brysselin kaupungintalon edustalla.
**Belgian vallankumous** oli kansannousu, joka johti eteläisten provinssien eroon Yhdistyneiden Alankomaiden kuningaskunnasta ja itsenäisen Belgian kuningaskunnan luomiseen. 

Vallankumous sai innoituksensa Ranskan Heinäkuun vallankumouksesta. Mellakat alkoivat Brysselissä elokuussa 1830. Tämän seurauksena kansalliskokous kokoontui, ja Vilhelm I päätti pidättyä sotilaallisesta toiminnasta ja vetosi Euroopan suurvaltoihin asian ratkaisemiseksi. Tästä seuranneessa Lontoon konferenssissa Euroopan johtavat valtiot päättivat tunnustaa Belgian itsenäisyyden. Leopold I valittiin vuonna 1831 Belgian ensimmäiseksi kuninkaaksi. Kesti kuitenkin aina vuoteen 1839 ennen kuin Alankomaat tunnusti Belgian itsenäisyyden.

Taustaa
-------

Jemappen taistelun (1794) sekä Campo-Formion (1797) ja Lunevillen (1801) rauhojen tuloksena tapahtui Belgian täydellinen liittäminen Ranskaan. Se jaettiin kymmeneen departementtiin, ja se sai Ranskan lait ja laitokset. Napoleonin kukistuttua Belgia ja Alankomaat yhdistettiin Wienin kongressin päätöksen mukaisesti. Yhdistettyjen Alankomaiden kuningas Vilhelm I vahvistutti hallitusmuodon molemmille maille yhteisesti, mutta se oli Belgialle epäedullinen, etenkin kun Belgia suurempaan väkilukuunsa nähden tuli parlamentissa huonommin edustetuksi kuin Hollanti. Tämä, kuten myös uskonnolliset ja kansalliset vastakohdat ja muut seikat aiheuttiat ja ylläpitivät katkeruutta maiden välillä, ja seurauksena heinäkuun vallankumouksesta Ranskassa 1830 tapahtui syksyllä samana vuonna Belgiassakin vallankumous, joka sai aikaan unionin purkamisen ja Belgian kuningaskunnan perustamisen. Kuninkaaksi valittiin 1831 Sachsen-Coburg-Saalfeldin prinssi Leopold. Kun kuningas Vilhelm ei halunnut hyväksyä tilannetta, syttyi Hollannin kanssa lyhyt sota, joka 1832 Ranskan avulla päättyi Belgian eduksi.

Lähteet
-------

1. ↑  Belgia Tietosanakirja. Osa 1, palsta 934. Tietosanakirja-osakeyhtiö 1909

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Belgian vallankumous** Wikimedia Commonsissa
**Miehen sukuelinten anatomiaa.**  
1. Virtsarakko. 2. Häpyliitos. 3. Siitin. 4. Paisuvaiskudos. 5. Terska. 6. Esinahka. 7. Virtsaputki. 10. Rakkularauhanen. 12. Eturauhanen. 15. Siemenjohdin. **16 Lisäkives.** 17. Kives. 18. Kivespussi.
**Lisäkivekset** (lat. *epididymis*) ovat osa miehen sukupuolielimiä, jotka varastoivat kivesten tuottamia siittiötä. Lisäkives sijaitsee kiveksen pinnalla.

Anatomiaa
---------

**Kiveksen pinta.**  
1. Lisäkives 2. Lisäkiveksen pää 4. Lisäkiveksen runko 5. Lisäkiveksen häntä.
Lisäkives on kiveksen pinnalla ja osittain kiveksen takana sijaitseva sykkyräinen elin, jonka tiehyessä kiveksen tuottamat siittiöt kypsyvät ja varastoituvat. Lisäkives on pitkänomainen ja alaspäin kapeneva elin, joka ulottuu kiveksen yläpäästä alapäähän. Lisäkiveksen alaosa eli häntä jatkuu siemenjohtimena.

Lisäkiveksessä on kolme osaa. Lisäkiveksen pää (*caput epididymidis*) on kiveksen päällä sijaitseva lisäkiveksen laajin osa, johon siittiöt kiveksestä saapuvat. Lisäkiveksen päähän kiveksen verkosta (*rete testis*) tulevat vievät tiehyet (*ductuli efferentes*) johdattavat siittiöt 5–7 metriä pitkään mutkittelevaan lisäkivestiehyeen (*ductus epididymidis*), joka muodostaa lisäkiveksen rungon (*corpus epididymidis*) ja hännän (*cauda epididymidis*).

Lisäkives sijaitsee kiveksen tavoin kivespussissa ja on tunnusteltavissa kivespussin läpi.

Toiminta
--------

Kiveksessä muodostuneet siittiöt saapuvat lisäkiveksen päähän ja kulkevat edelleen lisäkiveksen runkoon ja häntään. Lisäkiveksen päässä olevat siittiöt eivät vielä kykene liikkumaan eivätkä ole hedelmöityskykyisiä. Siittiöt kypsyvät matkatessaan lisäkiveksen läpi, johon kuluu enintään kaksi viikkoa.

Siemensyöksyn aikana siittiöitä siirtyy siemenjohtimeen peristalttisen liikkeen ansiosta, jonka jälkeen niihin sekoittuu mm. rakkularauhasen ja eturauhasen erittämiä nesteitä, jolloin muodostuu siemennestettä.

Lisäkiveksen sairaudet
----------------------

Lisäkiveksen tyypillisin sairaus on lisäkivestulehdus eli epididymiitti (*epididymitis*). Tavallisimmat aiheuttajat ovat virtsateiden bakteerit ja klamydia nuorilla miehillä. Lisäkivestulehduksessa kivespussi voi olla turvonnut, punainen ja kosketusarka ja lisäkives kipeä, lisäksi voi olla kuumetta.

Lähteitä
--------

* www.uku.fi Lisäkiveksen anatomiaa (Arkistoitu – Internet Archive)
* www.hedelmallisyys.fi Lisäkives (Arkistoitu – Internet Archive)
* www.fastiron.fi Kivespussi (Arkistoitu – Internet Archive)

Aiheesta muualla
----------------

* Pieni Tietosanakirja: Sukupuolielimet
**Australianlabradoodle** on kehitteillä oleva rotu, joiden rekisteröintiä valvotaan WALA, ALAA ja ALAEU rotujärjestöissä. Sen historian juuret ovat 1980-luvulla, kun Wally Conron pyrki kehittämään allergia- ja astmaoireisille sopivaa koirarotua, jolla olisi opaskoiran ominaisuuksia. Risteytyksen jalostustyötä jatkettiin Australiassa, ja australianlabradoodleille määriteltiin jalostuksen tavoitteen mukainen linja oikeanlaisen rakenteen, turkin ja luonteen saavuttamiseksi. Australianlabradoodlet ovat luonteeltaan avoimia, iloisia, lempeitä ja helppoja kouluttaa. Älykkyyden ja miellyttämishaluisen luonteensa vuoksi ne voivat sopia esimerkiksi terapia- ja perhekoiriksi.

Australianlabradoodlen kokoluokkia on kolme:

* standard: säkäkorkeus 53–63 cm, paino 20 kg – 28 kg
* medium: säkäkorkeus 43–53 cm, paino 13 kg – 20 kg
* mini: säkäkorkeus 35–43 cm, paino 7 kg–13 kg

Kolmen kokoluokan labradoodlet ovat rodun linjauksen mukaan luonteen- ja turkin ominaisuuksiltaan yhdenmukaiset.

Rotujärjestön vaatimuksesta kasvattajien tulee tehdä vaaditut terveystestit jalostukseen käytettäville koirille; testejä ovat perinnöllisten sairauksien DNA-testit: PRA Progressiivinen Retinan Atrofia, EIC Exercise induced collapse -syndrooma, DM Degeneratiivinen myelopatia ja VWD Von Willebrandin tauti, sekä virallinen lonkka- ja kyynärkuvaus, polvitutkimus sekä virallinen silmätutkimus.

Australianlabradoodle ei ole FCI:n hyväksymä rotu. FCI:n hyväksyntäprosessi on pitkä ja voi viedä kymmeniä vuosia, ja FCI-hyväksyntään vaaditaan paljon jäljitettäviä ja elossaolevia rodun edustajia. Rodun kehitys- ja jalostustyön jäljitettävyydestä vastaavat järjestöt, jotka valvovat kasvatus- ja jalostustyötä.

Suomen Australian Labradoodle -yhdistys
---------------------------------------

Suomen Australian Labradoodle (SAL) on rotuyhdistys, jonka tarkoituksena on edistää australianlabradoodlea koskevaa tietoutta sekä tukea koirien käyttöä ja harrastamista. Yhdistys järjestää tapahtumia, luentoja sekä kursseja. Sekä koiralliset että rodusta kiinnostuneet voivat osallistua näihin.

Australian Labradoodle Association Europe
-----------------------------------------

Roduyhdistelmän kehityksen varmistamiseksi on perustettu eurooppalainen yhdistys, Australian Labradoodle Association Europe (ALAEU). Muita järjestöjä jotka valvovat kasvatus- ja jalostustyötä ovat ALAA (Australian Labradoodle Association of America).

Lähteet
-------

* Australian Labradoodle -yhdistys
* Australian Labradoodle Association Europe (Arkistoitu – Internet Archive)
* Australian Labradoodle Association Inc
* Tove's Labradoodles

### Viitteet

1. ↑  Australian Labradoodle Association Europe: ALAEU *alaeu.com*.  Arkistoitu 22.7.2017.
2. ↑  Labradoodle on allergisen unelmakoira, Yle
3. ↑  Fédération Cynologique Internationale *fci.be*. Viitattu 18.1.2018.
4. ↑  Australianlabradoodleyhdistys *australianlabradoodleyhdistys.fi*.
5. ↑  Australian Labradoodle Association of America *alaa-labradoodles.com*.  Arkistoitu 23.6.2018.
Philippe Quinault
**Philippe Quinault** (3. kesäkuuta 1635 – 26. marraskuuta 1688) oli ranskalainen dramaturgi ja libretisti, Ranskan akatemian jäsen.

Quinault oli jo saavuttanut useilla kirjallisilla teoksillaan nimeä, kun hän meni asianajajaksi parlamenttiin. Pian hän osti viran kamarioikeudesta, mutta kirjallisen menestyksen kasvaessa hän hylkäsi valtion virkauran ja keskittyi pelkästään kirjoittamiseen. Hänen ensimmäinen näytelmänsä oli komedia *Les rivales* (1653). Pierre Corneilleen jo kyllästynyt yleisö otti suosiollisesti vastaan sellaiset näytelmät kuin *La mort de Cyrus* (1656), *Stratonice* (1657), *Amalasonthe* (1658), *Le fantôme amoureux* (1659), *Astrate, roi de Tyr* (1663) ja *La mère coquette* (1664).

Quinault'lla oli edeltäjiä, mutta häntä pidetään oikeutetusti ranskalaisen kirjallisuuden oopperalibreton luojana. Hänen runoilijanlahjakkuutensa oli kuin luotu niihin tehtäviin. Hänen runoudussaan oli sellaista pehmeyttä ja taipuisuutta, rytmiä ja harmoniaa, jota musiikki edellyttää. Maineikkaan säveltäjän Jean-Baptiste Lullyn innoittamana hän kirjoitti runsaasti oopperatekstejä, joista useat ovat todellisia mestariteoksia, kuten *Alceste* (1674), *Atys* (1676), *Proserpine* (1680), *Persée* (1682), *Roland* (1685) ja *Armide* (1686). Quinault oli aikalaisten keskuudessa arvostettu. Hänet valittiin Ranskan akatemiaan 1670. Quinault'n *Oeuvres* ilmestyivät 1739, 1778, 1811, 1824 ja 1881.

Lähteet
-------

1. ↑  Philippe Quinault *Bibliothèque nationale de France*. Viitattu 4.7.2020. (ranskaksi)
2. 1 2  Quinault, Philippe, Nordisk familjebok (ruotsiksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Katalonia
* Saksa
* Italia
* Israel
* Belgia
* Yhdysvallat
* Ruotsi
* Tšekki
* Alankomaat
* Puola
* Portugali
* Vatikaani

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* RISM
* SNAC
* IdRef

 |

 |
*Tämä artikkeli käsittelee valtiopäivämiestä. Carl-Johan Slotte oli arkkitehti.*
Carl Johan Slotte 1880-luvun alussa. (Kuva Daniel Nyblin.)
**Carl Johan Slotte** (20. tammikuuta 1827 Alaveteli – 5. marraskuuta 1903 Alaveteli) oli suomalainen talonpoikaissäädyn puhemies viisillä Suomen suuriruhtinaskunnan valtiopäivillä eli useammin kuin kukaan muu henkilö.

Slotten vanhemmat olivat talollinen ja laivuri Johan Eerikinpoika Hauki eli Slotte ja Greta Abrahamintytär Slotte. Hän opiskeli lukemista ja kirjoittamista pari kuukautta Kokkolassa, mutta hankki muuten oppinsa mm. lakiasioista omin päin. Jo 20-vuotiaana hän rakensi myllyn ja toimi sitten myllärinä kuusi vuotta. Hän harjoitti myös sahaustoimintaa, perusti Alavetelin ensimmäisen meijerin ja kansakoulun ja otti käyttöön uudenaikaisia maanviljelysmenetelmiä. Vuonna 1856 hänestä tuli laamannioikeuden ja 1871 kihlakunnanoikeuden lautamies sekä 1867 kunnallislautakunnan ja 1871 kuntakokouksen puheenjohtaja. 
Valtiopäivämiehenä Slotte toimi pitkään, usean eri tuomiokunnan edustajana, 1863–1864, 1867, 1872, 1877–1878, 1882, 1885, 1888, 1891, 1894, 1897, 1899 ja 1900. Säätynsä varapuhemieheksi hänet valittiin ensimmäisen kerran 1872 ja sitten puhemieheksi vuodesta 1877 viisi kertaa. Ansioistaan hän sai 1878 kultaisen mitalin. Pidettyään vuoden 1891 valtiopäivien avajaisissa rohkean puheen maan valtiollisesta asemasta häntä ei kuitenkaan enää seuraavilla valtiopäivillä kutsuttu talonpoikaissäädyn puhemieheksi.

Slotten ensimmäinen puoliso vuodesta 1847 oli Anna Elisabet Varila (1829–1883) ja toinen vuodesta 1884 Maria Johanna Erwast (1848–1923). Slotten ja Warilan poika opettaja Alexander Slotte (1861–1827) toimi *Hufvudstadsbladetin* tunnettuna kirjallisuus- ja teatteriarvostelijana 1890–1907 ja julkaisi näytelmiä sekä runokokoelman *Sånger och syner*. Toinen poika samasta avioliitosta, Karl Fredrik Slotte, oli fysiikan professori.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Heikinheimo, Ilmari: *Suomen elämäkerrasto*, s. 695. Helsinki: Werner Söderström Osakeyhtiö, 1955.
2. ↑  Biografia-sampo: Carl Slotte Viitattu 6.2.2021.
3. ↑  Viljo Hytönen: *Talonpoikaissäädyn historia. II Osa: Säädyn jäsenet, sihteerit ja tulkit*, s. 264–266. Helsinki: Otava, 1926.
4. ↑  Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899: Karl Fredrik Slotte Viitattu 14.11.2020.

Aiheesta muualla
----------------

* Hanski, Jari: / Slotte, Carl (1827–1903). *Kansallisbiografia-verkkojulkaisu (maksullinen)*.  23.3.2007. Helsinki:  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura.

Kirjallisuutta
--------------

* *Finsk biografisk handbok*, 1903, Slotte, Carl Johan

|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
| 

| * n
* k
* m
Suomen suuriruhtinaskunnan valtiopäivien talonpoikaissäädyn puhemiehet 1809–1906 |
| --- |
|  |
| 
* Pehr Klockars
	+ 1809
* Aukusti Mäkipeska
	+ 1863–1864
	+ 1867
	+ 1872
* Carl Johan Slotte
	+ 1877–1878
	+ 1882
	+ 1885
	+ 1888
	+ 1888
	+ 1891
* Kaarle Wärri
	+ 1894
	+ 1897
	+ 1899
* Kaarle Ojanen
	+ 1900
	+ 1904–1905
* Pekka Aulin
	+ 1905–1906

 |

 |


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Kansallisbiografia
* Uppslagsverket Finland
* Biografiasampo

 |

 |
**Lohjan Huoneteatteri** on kuuden lohjalaisen teatteriaktiivin muodostama kollektiivi, joka tuottaa intiimejä ja omaehtoisia teatteriesityksiä vaihtuviin ympäristöihin, tiloihin ja miljöihin. Lisäksi teatteri tarjoaa yksityishenkilöille, yrityksille ja julkisille toimijoille viihdepalveluita erilaisiin tilaisuuksiin. 

Lohjan Huoneteatterin toiminta-ajatuksena on tuoda teatteri katsojien keskelle ja murtaa ajatus siitä, että näytelmiä tulisi aina esittää etäännytettynä ja loppuun asti valaistuna sekä lavastettuna. Teatterin filosofian mukaan esityksen keskiössä ovat hahmot ja teksti. Lohjan Huoneteatterilla ei ole omaa näyttämöä, vaan se esiintyy esimerkiksi paikallisissa kahviloissa, seuraintaloilla tai asiakkaidensa toimitiloissa ja kotona, sekä erilaisissa tapahtumissa.

Lohjan Huoneteatterissa on kuusi jäsentä: Minna Hakala, Marja Koski, Hannamaija Nikander, Kari Heinonen, Jaakko Kivistö ja Niko T. Mikkonen. He muodostavat myös Lohjan Huoneteatteri Ry:n jäsenistön ja hallituksen. Yhdistyksen puheenjohtajana toimii Niko Mikkonen, sihteerinä Jaakko Kivistö ja taloudenhoitajana Minna Hakala. Yhdistys ei ota uusia jäseniä, vaan toimii kuuden nykyisen jäsenensä muodostamana vahvana kollektiivina. Kaikilla Lohjan Huoneteatterin näyttelijöillä on vuosien tai osin vuosikymmenien kokemus Lohjan ja sen lähiympäristön teattereista ja harrastajateatteriryhmistä.

Lähteet
-------

1. ↑  Lohjan Huoneteatteri *lohjanhuoneteatteri.fi*. Viitattu 2.10.2019.

Aiheesta muualla
----------------

* Lohjan Huoneteatteri
*Tämä artikkeli käsittelee turkulaista historiantutkijaa. 1800-luvulla eläneestä virkamiehestä ja pikakirjoittajasta kertoo artikkeli Svante Dalström.*
Svante Dahlström vuonna 1914.
**Svante Dahlström**, kirjailijanimi **Père Noble** (14. lokakuuta 1883 Turku – 21. tammikuuta 1965 Turku), oli suomalainen historiantutkija, joka keskittyi erityisesti Turun ja sen lähiseudun historiaan. Hänellä oli myös merkittävä osuus Åbo Akademin synnyssä vuonna 1918.

Ura
---

Dahlström tuli ylioppilaaksi Turun ruotsalaisesta klassisesta lyseosta ja aloitti opintonsa Helsingin yliopistossa syksyllä 1901. Hän opiskeli muun muassa historiaa, teoreettista filosofiaa ja kansantaloutta ja valmistui filosofian kandidaatiksi vuonna 1910. Dahlström osallistui aktiivisesti yhdistystoimintaan ja työskenteli lyhyitä kausia lehdissä *Helsingfors-Posten*, *Åbo Underrättelser* ja *Politiken*.

Dahlström toimi aktiivisesti Åbo Akademin perustamisen hyväksi ja toimi perustamisen jälkeen sen ensimmäisenä sihteerinä eli hallintojohtajana. Tämän ohella hän toimi Turun maistraatin arkiston aktuaarina vuodesta 1924. Dahlström väitteli tohtoriksi 1929, ja väitöskirja julkaistiin seuraavana vuonna myös suomeksi nimellä *Turun palo: Tutkimuksia Turun kaupungin rakennushistoriasta vuoteen 1843*. Dahlström nimitettiin vuonna 1930 Åbo Akademin Pohjoismaiden historian dosentiksi ja vuonna 1944 Suomen historian henkilökohtaiseksi professoriksi.

Dahlström julkaisi lukuisia kirjoitelmia erityisesti Turun ja Turunmaan historiasta, tunnetuimpina muun muassa *Gullkrona* ja *Promenader I–III*. Hän kirjoitti salanimellä Père Noble myös kaunokirjallisia tekstejä, kuten proosateoksen *Sommar* (Schildt, 1917) ja runokokoelman *Bokslut* (Bro, 1939).

Dahlströmin puoliso vuodesta 1925 oli musiikinopettaja Sofia Margareta (Greta) o.s. Stenbäck (1887–1978). Musiikkitieteilijä Fabian Dahlström on nuorin heidän kolmesta lapsestaan.

Lähteet
-------

* Jungar, Sune: "Svante Dahlström – Åbohistorikern", *Historiaa Auran rannoilla: Turkulaista historiantutkimusta ja historiantutkijoita*. Turun Historiallinen Yhdistys, 1998. ISBN 951-29-1374-7.
* Jungar, Sune: "Dahlström, Svante (1883–1965)", *Suomen kansallisbiografia, osa 2*. Helsinki: Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, 2003. ISBN 951-746-443-6. / Teoksen verkkoversio.

### Viitteet

1. 1 2  
Dahlström, Svante hakuteoksessa *Uppslagsverket Finland* (2012). (ruotsiksi)
2. 1 2 3 4 5  Jungar 2003.
3. ↑  Jungar 1998, s. 11.
4. ↑  Jungar 1998, s. 16.
5. ↑  Jungar 1998, s. 17.
6. ↑  Ellonen, Leena (toim.): *Suomen professorit 1640–2007*, s. 97. Helsinki: Professoriliitto, 2008. ISBN 978-952-99281-1-8.

Aiheesta muualla
----------------

* Svensk författarlexikon. Runeberg.org.

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Saksa
* Suomi (KANTO)
	+ 2
* Yhdysvallat
* Ruotsi
* Tšekki
* Alankomaat

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Kansallisbiografia
* Biografiskt Lexikon
* Uppslagsverket Finland
* Biografiasampo

 |

 |
**Heikki Kalervo Hykkäälä** (16. elokuuta 1914 Valkeala – 1. elokuuta 1995 Kuusankoski) oli suomalainen toimistopäällikkö, kunnallisneuvos ja sosialidemokraattien kansanedustaja.

Hykkäälän vanhemmat olivat asemamies Juho Fredrik Hykkäälä ja Eelin Maria Vainio, entinen Priha. Hän pääsi ylioppilaaksi 1936. Hykkäälä oli OTK:n palveluksessa Helsingissä vuoteen 1939 saakka. Sotavuosien jälkeen hän toimi Kuusankosken taksoitussihteerinä 1945–1959, Kuusankosken verotoimiston päällikkönä 1960–1975 ja Kuusankosken kunnanasiamiehenä 1960–1966. Hän sai kunnallisneuvoksen arvon 1973. 

Hykkäälä oli kansanedustajana 1948–1951 edustaen Uudenmaan läänin vaalipiiriä sekä 1951–1958 ja 1966–1975 edustaen Kymen läänin vaalipiiriä. Hykkäälä kuului eduskunnan pankkivaltuusmiehiin ja Suomen Pankin tilintarkastajiin. Hän oli presidentin valitsijamiehenä vuosien 1950, 1956, 1962 ja 1968 presidentinvaaleissa. Hykkäälä oli Kuusankosken kunnanvaltuuston jäsenenä ja kauppalanvaltuuston puheenjohtajana. Hykkäälä oli lisäksi sosialidemokraattisen puolueen puolueneuvoston varapuheenjohtajana ja Kymenlaakson maakuntaliiton puheenjohtajana.

Heikki Hykkäälä oli naimisissa vuodesta 1949 Kaisa Annikki Koskensuon kanssa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  .aspx Heikki Hykkäälä *Suomen kansanedustajat*. Eduskunta.
2. ↑  Kuka kukin on 1978 (Projekt Runeberg)


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Eduskunta

 |

 |
**Friedrich Anton Wilhelm Miquel** (24. lokakuuta 1811 Neuenhaus, Bentheim – 23. tammikuuta 1871 Utrecht) oli saksalais-alankomaalainen kasvitieteilijä.

Elämä ja ura
------------

Hänen isänsä, lääkäri ja myös pormestari, onnistui valmistamaan hänet yliopistoon. Pian hän hylkäsi kirjallisuuden opinnot, ryhtyi opiskelemaan lääketiedettä Groningenin yliopistossa ja sai lääketieteen tohtorin arvon vuonna 1833 väitöskirjan *Dissertatio exhibens veterum de jecore merita* perusteella. Aloitettuaan lääkärin työt Buitengasthuisin sairaalassa Amsterdamissa vuonna 1835 hän opetti lääketiedettä Rotterdamissa. Miquel tuli Utrechtin yliopiston kasvitieteen professoriksi vuonna 1859 ja Leidenin valtionherbaarion johtajaksi vuonna 1862. Lukuvuonna 1870–1871 hän toimi yliopiston rehtorina. Hänen tärkeimmät teoksensa, jotka käsittelevät pääasiassa Alankomaiden Itä-Intiaa ja Guyanaa, ovat *Commentarii phytographici* (1838–1840), *Genera Cactearum* (1839), *Monographia Cycadearum* (1842), *Systema Piperacearum* (1843–1844), *Flora Indiæ batavæ* (1855-1861), *Annales musei botanici Lugduno-Batavi* (1863–1869) ja *Flora japonica* (1870). Miquel oli useiden oppineiden yhteisöjen jäsen sekä kotimaassa että ulkomailla, mukaan lukien Amsterdamin kuninkaallinen tiedeakatemia, Ruotsin tiedeakatemia, Baijerin tiedeakatemia jne.

Lähteet
-------

1. 1 2  Miquel, Friedrich Anton Wilhelm *Nordisk familjebok*.  1913. Viitattu 26.04.2022.
2. 1 2  Miquel, Friedrich Anton Wilhelm *Nieuw Nederlandsch biografisch woordenboek. Deel 4*.  1918. Viitattu 26.04.2022.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Friedrich Anton Wilhelm Miquel** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Ruotsi
* Australia
* Alankomaat
* Portugali

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* International Plant Names Index
* CiNii
* Leopoldina

 |
|  |
| Taiteenala | 
* Te Papa (New Zealand)

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Alankomaat
* Deutsche Biographie
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Jevgeni Vladimirovitš Belošeikin** (ven. Евгений Владимирович Белошейкин, 17. huhtikuuta 1966 Sahalin, Neuvostoliitto  – 18. marraskuuta 1999 Pietari, Venäjä) oli venäläinen jääkiekkomaalivahti. Belošeikin pelasi SKA Pietarin ja TsSKA Moskovan joukkueissa Neuvostoliiton jääkiekkoliigassa ja voitti kolme Neuvostoliiton-mestaruutta. Neuvostoliiton maajoukkueessa hän voitti nuorten maailmanmestaruuden vuonna 1984, maailmanmestaruuden vuosina 1985 ja 1986 sekä Kanada-cupin toisen sijan vuonna 1987.

Edmonton Oilers varasi Belošeikinin NHL:ään vuoden 1991 varaustilaisuuden 11. kierroksella varausnumerolla 232. Kaudella 1991–1992 hän pelasi muutamia AHL-liigan otteluita Edmontonin farmiseurassa Cape Breton Oilersissa.

Belošeikin kärsi uransa aikana alkoholiongelmista, ja muutama kuukausi vuoden 1987 Kanada-cupin jälkeen hänet huumattiin ja ryöstettiin erään kostean illan päätteeksi. Huumausaine jätti pysyviä vaurioita Belošeikinin maksaan ja näköaistiin, joka pilasi hänen uransa. Hän teki itsemurhan hirttäytymällä 18. marraskuuta 1999.

Lähteet
-------

1. ↑  Evgeny Belosheikin *internationalhockeylegends.blogspot.fi*. Viitattu 2.1.2017.
2. ↑  Evgeny Belosheikin EuroHockey.net. Luettu 8. marraskuuta 2007.
3. ↑  Muistatko Punakoneen huippulupauksen? Yhdellä kostealla illalla oli karmeat seuraukset loppuelämälle *Ilta-Sanomat*.  2.1.2017.  Arkistoitu 3.1.2017. Viitattu 2.1.2017.

Aiheesta muualla
----------------

* Peoples.ru (venäjäksi)
**IPX/SPX** (Internetwork Packet Exchange/Sequenced Packet Exchange) on Novellin kehittämä tietoliikenneprotokollapino Novell Netwaren käyttöön. Protokolla on kehitetty Xeroxin XNS:stä (Xerox Network System).
IPX-protokolla sijaitsee OSI-mallin tasolla 3 ja SPX-protokolla sijaitsee OSI-mallin tasolla 4. Protokollaa käytetään socket-rajapinnalla kuten Winsock ja muun muassa Linuxissa on tukea protokollalle.

IPX-protokolla suoritti pakettien reitityksen vastaavassa kerroksessa kuten IP-protokolla TCP/IP:ssä.

Toimistosovellusten lisäksi eräät videopelit kuten *Descent* ovat tukeneet pelaamista lähiverkossa protokollan yli.

Protokollan on laajalti syrjäyttänyt TCP/IP:n yleistyminen.

Lähteet
-------

1. 1 2  Networking protocols *tldp.org*. Viitattu 17.6.2018.
2. ↑  IPX/SPX (Internetwork Packet Exchange/Sequenced Packet Exchange) Linktionary. Viitattu 5.6.2018.
3. ↑  IPX/SPX protocol *pld.ttu.ee*.  Arkistoitu 6.5.2017. Viitattu 5.6.2018.
4. ↑  Winsock IPX/SPX Annex Microsoft. Viitattu 5.6.2018.
5. ↑  Kevin Thorpe: A brief discussion of IPX network topology *tldp.org*.  6. toukokuuta 1998. Viitattu 5.6.2018.
6. ↑  Definition of: IPX PC Mag. Viitattu 5.6.2018.
7. ↑  Classic FPS Descent to be rebooted by Star Citizen alums  18.3.2015. Ars Technica. Viitattu 5.6.2018.

Aiheesta muualla
----------------

* An Introduction to Novell's IntranetWare IPX/IP Gateway (englanniksi)
*Tämä artikkeli käsittelee verotusta. Muista merkityksistä katso Yhteisö.*
**Yhteisö** tarkoittaa Suomen verotuksessa oikeushenkilöä, joka on itsenäinen verovelvollinen.

Yhteisöjä ovat tuloverolain mukaan:

* osakeyhtiö, osuuskunta, säästöpankki, sijoitusrahasto, erikoissijoitusrahasto, yliopisto, keskinäinen vakuutusyhtiö, lainajyvästö, aatteellinen yhdistys, taloudellinen yhdistys, säätiö ja laitos;
* valtio ja sen laitos, kunta, kuntayhtymä, seurakunta ja muu uskonnollinen yhdyskunta;
* ulkomainen kuolinpesä sekä em. yhteisöihin verrattava muu oikeushenkilö tai erityiseen tarkoitukseen varattu varallisuuskokonaisuus.

Muita yhteisöön verrattavia käsitteitä ovat verotuksessa mm. *luonnollinen henkilö*, yhtymä ja yhteisetuus. Huomattavaa on, että muista yhtiömuodoista poiketen kommandiittiyhtiö, avoin yhtiö ja laivanisännistöyhtiö eivät ole verotuksessa yhteisöjä vaan yhtymiä.

Yhteisövero
-----------

Osa yhteisöistä maksaa yhteisöveroa. Se ei kuitenkaan koske kaikkia yhteisöjä.

Lähteet
-------

1. ↑  Tuloverolaki 30.12.1992/1535, 2:3
**Jansky** (lyhenne **Jy**) on SI-järjestelmään kuulumaton mittayksikkö, jolla ilmoitetaan tähtitieteessä, etenkin radiotähtitieteessä säteilyvuon tiheyttä.. Sen suuruus on 10−26 wattia per neliömetri per hertsi.

Säteilylähteen säteilyvuon tiheys S on radianssin B integraali lähteen avaruuskulman suhteen:

{\displaystyle S=\iint \_{\mathrm {source} }B(\theta ,\phi )\mathrm {d} \Omega }

Yksikkö on nimetty yhdysvaltalaisen radioastronomian pioneerin Karl Janskyn mukaan. Sen kuvaus on:

{\displaystyle 1\ \mathrm {Jy} =10^{-26}{\frac {\mathrm {W} }{\mathrm {m^{2}} \cdot \mathrm {Hz} }}} (SI){\displaystyle =10^{-26}\ {\frac {\mathrm {J} }{\mathrm {s} \cdot \mathrm {m} ^{2}\cdot \mathrm {Hz} }}} (SI) {\displaystyle =10^{-23}{\frac {\mathrm {erg} }{\mathrm {s} \cdot \mathrm {cm^{2}} \cdot \mathrm {Hz} }}} (cgs)

Lähteet
-------

1. ↑
2. ↑  Burke, Bernard F.; Graham-Smith, Francis (2009). *An Introduction to Radio Astronomy*, 3rd, Cambridge University Press, 9. ISBN 052187808X.

Aiheesta muualla
----------------

* Radioastronomian kurssi #1.2 Vuontiheys ja pintakirkkaus Pdf
Elisabet Valois, Anthonis Morin maalaama muotokuva vuodelta 1560.
**Elisabet Valois** (ransk. *Élisabeth*, esp. *Isabel de Valois*; 2. huhtikuuta 1545 Fontainebleau, Ranska – 3. lokakuuta 1568 Madrid, Espanja) oli Espanjan kuninkaan Filip II:n kolmas vaimo ja Espanjan kuningatar vuosina 1559–1568.

Elämänvaiheet
-------------

Elisabet oli Ranskan Valois-sukuisen kuninkaan Henrik II:n ja Katariina de’ Medicin vanhin tytär. Hänellä oli yhdeksän sisarusta, joista Frans II:sta, Kaarle IX:stä ja Henrik III:sta tuli vuorollaan Ranskan kuninkaita, Claudesta Lothringenin herttuatar ja Margaretasta Ranskan kuningatar sekä kirjailija.

Elisabet luvattiin jo lapsena puolisoksi Espanjan kuningas Filip II:n pojalle, kanssaan samanikäiselle kruununprinssi Don Carlosille. Kesäkuussa 1559 Ranskan ja Espanjan välillä solmitun Cateau-Cambrésis’n rauhan yhteydessä kuningas Filip kuitenkin päätti naida 14-vuotiaan Elisabetin itse, sillä Filipin toinen puoliso, Englannin kuningatar Maria I oli kuollut hieman aiemmin. Henrik II haavoittui kuolettavasti hääjuhlallisuuksiin liittyneissä turnajaisissa tapahtuneessa onnettomuudessa, jolloin Ranskan kuninkaaksi tuli Elisabetin veli Frans II. Elisabet saavutti Espanjassa viehätysvoimallaan ja poliittisella lahjakkuudellaan sekä kuningas Filipin, hovin ryhmittymien että kansan suosion.

Filip II ja Elisabet, Katariina de’ Medicin rukouskirjan miniatyyri, tuntematon taiteilija.
Elisabetille ja Filipille syntyi viisi tytärtä, joista aikuisiksi elivät prinsessa Isabella Clara Eugenia ja Savoijin herttuatar Catalina Micaela, joka avioitui Savoijin herttua Kaarle Emanuel I:n kanssa. Elisabet kuoli vain 23-vuotiaana synnyttäessään viimeistä lastaan, joka myös kuoli.

Perintö
-------

Kuningatar Elisabet muistetaan myös hahmona Friedrich Schillerin näytelmässä *Don Carlos* ja siihen perustuvassa Giuseppe Verdin samannimisessä oopperassa. Schillerin kuvaus Elisabetin ja kruununprinssi Don Carlosin suhteesta ei perustu historiallisiin tosiasioihin, vaan lähinnä Filip II:n vastustajien propagandaan.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6  Elizabeth of Valois (1545–1568) (englanniksi) *Women in World History: A Biographical Encyclopedia* (2002), Encyclopedia.com. Viitattu 15.10.2017.
2. 1 2 3 4 5  *Nordisk familjebok* (1907), s. 410 (ruotsiksi) Runeberg.org. Viitattu 15.10.2017.
3. ↑  Medici, Catherine de (1519–1589) (englanniksi) *Women in World History: A Biographical Encyclopedia* (2002), Encyclopedia.com. Viitattu 4.1.2024.
4. ↑  Catherine Of Spain (1567–1597) (englanniksi) *Women in World History: A Biographical Encyclopedia* (2002), Encyclopedia.com. Viitattu 23.1.2024.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Elisabet Valois** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Yhdysvallat
* Alankomaat

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**Emil Sallila** (26. elokuuta 1883 Kärkölä – 14. syyskuuta 1936 Helsinki) oli suomalainen järjestösihteeri ja sosialidemokraattien kansanedustaja.

Sallilan vanhemmat olivat vuokraaja Erland Sallila ja Elviira Anttila. Hän kävi kansakoulun ja oli sitten aluksi maataloustöissä ja sen jälkeen hän oli työssä Valtion rautateiden liikenneosastolla toimien asemamiehenä Hyvinkäällä 1905–1916. Sallila oli Osuusliike Ahjon toimitusjohtajana Hyvinkäällä 1916–1919 ja Osuusliike Ahjon apulaisjohtajana 1919–1924. Viimeksi Sallila toimi Kulutusosuuskuntien keskusliiton rakennusosaston hoitajana Helsingissä 1924–1926 ja sosialidemokraattisen puolueen järjestösihteerinä ja taloudenhoitajana 1926–1936. 

Sallila oli kansanedustajana 1922–1924 ja 1930–1933 edustaen Uudenmaan läänin vaalipiiriä. Hän oli presidentin valitsijamiehenä vuosien 1925 ja 1931 presidentinvaaleissa. Sallila oli Nurmijärven kunnanvaltuuston ja Helsingin kaupunginvaltuuston jäsenenä sekä toimi myös Hyvinkään kunnanvaltuuston puheenjohtajana 1921–1924. Hän oli lisäksi Osuusliike Ahjon hallituksen puheenjohtajana ja oli muun muassa Osuusliike Elannon edustajiston, Helsingin työväen säästöpankin hallituksen ja Kulutusosuuskuntien keskusliiton johtokunnan jäsenenä. Sallila harrasti siirtolapuutarhatoimintaa ja valokuvausta. 

Emil Sallila oli naimisissa vuodesta 1907 Johanna Matiskaisen kanssa.

Teoksia
-------

* *Järjestöjen taloudenhoito*. 1927
* *Järjestötoimitsijain käsikirja* ; toim. E. K. Louhikko, Arvi Hautamäki ja Emil Sallila. Kansanvalta, Helsinki 1931
* *Paikallisen toiminnan keskittäminen : ohjeita perusjärjestöille*. Sos.-dem. puoluetoimisto, Helsinki 1934
* *Puhe Sos.-dem. puolueen arpajaisjuhlaa varten* ; kirjoittanut E. S. Helsinki 1935

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  .aspx Emil Sallila *Suomen kansanedustajat*. Eduskunta.
2. ↑  Aikalaiskirja 1934 (Projekt Runeberg)

Aiheesta muualla
----------------

* Emil Sallilan 1920- ja 1930-luvulla ottamia valokuvia Finnassa
* Emil Sallila käyntikorttikuvassa vuonna 1906 (Hyvinkään kaupunginmuseon kokoelmat, Finna)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Eduskunta

 |

 |