recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Emi Koussi  
*Emi Koussi*
*Tibesti*
***Ennedi***
Tšad
Libya
Niger
Sudan
Tibesti
Borkou
Ennedi
Fada
N’DjamenaEnnedin sijainti Tšadissa.
**Ennedi** on harvaanasuttu ylänköalue Koillis-Tšadissa, Saharan autiomaan etelälaidalla. Se nousee enimmillään noin 1 450 metrin korkeuteen merenpinnasta. Maisema on pääosin vadien halkomaa kuivaa aavikkoa, josta kohoaa korkeita, hiekkakivisiä kalliomuodostumia. Korkeimmilla paikoilla kasvaa vain matalia, kuivuutta kestäviä ruohoja – alavammilla paikoilla myös pensaita ja pieniä puita, kuten akaasioita.

Ennedin alueella elää paljon villieläimiä. Se on Saharan ainoita alueita, joissa elää vielä niilinkrokotiileja. Yleisimpiä nisäkäslajeja ovat vaaleakettu, aavikkoilves, kapinrusakko, kalliotamaani, villikissa, kultasakaali, aavikkosiili ja isokudu. Uhanalaisempia ovat esimerkiksi mendesinantilooppi, punakaulagaselli, dorcasgaselli ja punaotsagaselli. Sapelibeisa on todennäköisesti hävinnyt seudulta kokonaan.

Ennedin ylätasangon keskellä sijaitsee Fadan kaupunki. Suurin osa seudun väestöstä on dazankielisiä ja islaminuskoisia puolinomadeja, jotka vaeltavat kuivan kauden ajan mutta asuvat kylissä heinäkuusta syyskuuhun asti kestävällä sadekaudella. He saavat elantonsa paimentamalla kameleita, hevosia, aaseja, lampaita ja vuohia ja kasvattamalla keitaissa taateleita, vehnää, hirssiä ja ohraa.

Unesco lisäsi paikan maailmanperintöluetteloon vuonna 2016.

* Kanjoni Ennedissä.Kanjoni Ennedissä.
* Kameleita Guelta d’Archeissa.Kameleita Guelta d’Archeissa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Ennedi *Encyclopædia Britannica*. Viitattu 4.11.2014.
2. 1 2 3 4  Ennedi *The Free Dictionary*. Farlex. Viitattu 4.11.2014.
3. ↑  Desert crocodiles in the Sahara Wildlife Extra. Viitattu 4.11.2014.
4. ↑  Christine Burdette: North central Africa: Eastern Chad and small area of western Sudan World Wildlife Fund. Viitattu 4.11.2014.
5. ↑  Ennedi Massif: Natural and Cultural Landscape UNESCO World Heritage Centre. Viitattu 18.7.2016.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Ennedi** Wikimedia Commonsissa
| "Minttu sekä Ville"Jonna Tervomaa |
| --- |
|  |
| Singlen tiedot |
|  Albumilta | *Jonna* |
|  Julkaistu | 1983 |
|  Formaatti | 7" vinyyli |
|  Tuottaja(t) | Veikko Samuli |
|  Tyylilaji | lastenmusiikki, pop |
|  Kesto | 03.10 |
|  Levy-yhtiö | K-tel |
| Listasijoitukset |
| Suomi 1. (marraskuu 1983) |

**Minttu sekä Ville** on Veikko Samulin säveltämä ja Raul Reimanin sanoittama kappale. Kappaleen tunnetuin esittäjä on Jonna Tervomaa, joka osallistui kappaleella vuoden 1983 Syksyn sävel -laulukilpailuun ja voitti kilpailun 61 333 yleisöäänellä.

Kappale nousi loppuvuodesta 1983 Suomen singlelistojen kärkeen. Se oli marras- ja joulukuussa 1983 suomalaisten levyautomaattien soitetuin kappale.

Kappale kertoo Minttu- ja Ville-nimisistä nuorista, jotka rakastuvat toisiinsa. Rakkaus kuitenkin tuo arkipäivään myös ongelmia, kuten ruokahaluttomuutta.

Musiikkinäytteet"Minttu sekä Ville"Näyte kappaleen kertosäkeestä.Äänitiedostojen kuunteluohjeet

Lähteet
-------

1. ↑  Listalevyt: Jonna Tervomaa
2. 1 2  Rantala, Juha: Lastenlaulut: Jonna: Minttu sekä VilleArkistoitu kopio *Mtv*.  14.8.2015.  Arkistoitu 10.10.2017. Viitattu 2.9.2017.
Nishat Khan
**Nishat Khan** (s. 1965 Kalkutta) on intialainen sitaristi.

Khan edustaa Imdad Khanin mukaan nimettyä koulukuntaa (*gharana*), johon ovat kuuluneet myös muiden muassa Shahid Parvez, Vilayat Khan sekä Khanin isä ja pääasiallinen opettaja Imrat Khan. Khan aloitti sitarinsoiton 3-vuotiaana ja konsertoi ensimmäisen kerran 7-vuotiaana. Khan on sekä esittänyt perinteistä sitarmusiikkia että yhdistänyt soittoaan jazziin, flamencoon ja gregoriaaniseen lauluun. Hänen yhteistyökumppaneihinsa ovat kuuluneet Paco Peña, Eric Clapton, Carlos Santana, Philip Glass, Evelyn Glennie ja John McLaughlin. Khan on tullut tunnetuksi soittonsa nopeudesta.

Vuonna 2009 Khan soitti sitaria Weezerin "Love is the Answer" -kappaleessa. Hänen soittoaan on kuultu Bernardo Bertoluccin ja James Ivoryn elokuvissa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Il sitar incantato suonato da Nishat Khan La Repubblica
2. 1 2 3  Ustad Nishat Khan Darbar
3. 1 2  9. Classical music of India: "Morning Music" Orchestre symphonique de Montréal


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* IdRef

 |

 |
**Minun rakastajani** (engl. *Lover Mine*) on *Mustan tikarin veljeskunta* -kirjasarjan kahdeksas osa, jonka on kirjoittanut J. R. Ward (eli Jessica Bird). Kirja julkaistiin englanniksi vuonna 2010, ja se ilmestyi suomeksi 2012. Kirja kertoo John Matthew'n ja Xhexin tarinan.

Juoni
-----

**Varoitus:  Seuraava kirjoitus paljastaa yksityiskohtia juonesta.**
Menneisyyden traumoista hiljalleen parantuva John Matthew ei pysty unohtamaan räväkkää Xhexiä, mutta mahdollisuudet naaraan löytämiseksi ovat käytännössä nolla ja se saa uroksen epätoivoiseksi. Ilkeä Lash pitää edelleen vankina kaunista naarasta, jota hän käyttää törkeästi hyväkseen omien tarpeidensa tyydyttämiseksi. Kun John ja Xhex viimein löytävät toisensa, heillä on vielä edessään mutkikkaiden suhdekiemuroiden solmu, joka vaatii heiltä molemmilta suuria ponnistuksia. Xhex tapaa myös äitinsä ensimmäisen kerran. Kaiken sen keskellä Qhuinn riutuu epätoivoisuuden meressä katsellessaan serkkunsa Saxonin ja ystävänsä Blayn kuhertelua.

**Juonipaljastukset päättyvät tähän.**
**Carl Wilhelm Kämp** (2. heinäkuuta 1848 Tuusula – 26. marraskuuta 1889 Helsinki) oli suomalainen ravintoloitsija, joka muistetaan parhaiten Helsinkiin perustamastaan hotelli Kämpistä.

Kämpin vanhemmat olivat Johan Magnus Kempe ja Maria Sofia Blomster, jotka ilmeisesi edustivat vaatimatonta taustaa. Kämp työskenteli aluksi tarjoilijana ja kassanhoitajana useissa Helsingin tunnetuissa ravintoloissa, kunnes hän sai vuonna 1872 uudessa teatteritalossa (nyk. Svenska Teatern) sijainneen ravintola Oopperakellarin vuokrattua itselleen viiden vuoden määräajaksi. Vuodesta 1874 hän johti myös Kaivopuiston Kaivohuonetta. Suomessa käytettiin ensimmäisen kerran sähkövaloa vuonna 1878, kun Kämp antoi valaista ravintolan puutarhan kahden kuukauden ajan sähköllä.

Menestyttyään ravintoloitsijana Kämp päätti perustaa itse oman ravintolan ja hotellin. Hän osti vuonna 1884 Kluuvikatu 1:n tontin kultaseppä Carl Fridolf Ekholmilta 180 000 markan hinnalla ja palkkasi arkkitehti Theodor Höijerin suunnittelemaan viisikerroksisen rakennuksen. Koska senaatti ei myöntänyt tarpeeksi lainaa, Kämpillä ei kuitenkaan ollut varaa maksaa mittavia rakennuskustannuksia loppuun. Rahoittajaksi tuli liikemies Fredrik Wilhelm Grönqvist, joka oli hieman aiemmin rakentanut kadun vastakkaiselle puolelle mahtavan Grönqvistin talon. Kämp sai vuokrata hotellin ensimmäisen 20 vuoden ajaksi. Ensiluokkainen ja aikanaan moderni hotelli avattiin marraskuun alussa 1887, mutta Kämp ehti johtaa sitä vain kaksi vuotta ennen sydänhalvauksen aiheuttamaa ennenaikaista kuolemaansa.

Kämp oli vuodesta 1873 naimisissa Maria Dorothea Elise Mossin kanssa, joka jatkoi Hotel Kämpin toimintaa hänen kuoltuaan. Taloudellisten vaikeuksien vuoksi hänen oli kuitenkin luovuttava siitä jo 1890.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Sven Hirn (suom. Maija Hirvonen): / Kämp, Carl (1848–1889) *Kansallisbiografia-verkkojulkaisu*.  9.9.2010. Helsinki:  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura.
2. ↑  Bengt von Bonsdorff: / Kleineh, Louis (1808–1874) *Kansallisbiografia-verkkojulkaisu*.  15.1.2010. Helsinki:  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura.
3. ↑  Sähköistyminen maailmalla 1800-1930 (Arkistoitu – Internet Archive) Sähköturvallisuus 100 vuotta -verkkonäyttely. Tukes. Viitattu 25.8.2012.
4. 1 2  Carl ja Maria Kämp Hotel Kämp. Viitattu 25.8.2012.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Kansallisbiografia
* Biografiskt Lexikon
* Biografiasampo

 |

 |
**Carl Knif** on suomalainen tanssitaiteilija ja koreografi, joka on tanssinut Tero Saarinen Companyssä ja omassa Carl Knif Companyssä. Hänen teoksensaan *RED* on saanut huomiota myös Suomen ulkopuolella

Knif valmistui vuonna 2000 teatterikorkeakoulusta. Hän tanssi Tero Saarinen Companyssä vuodet 2004–2007 ja on sen jälkeen keskittynyt omien koreografioiden luomiseen. Hän teki vuonna 2010 teoksen *Hologram Walls* Helsingin juhlaviikoille. Knif perusti 2012 oman tanssiseurueen, Carl Knif Companyn.

Knif teki vuonna 2012 Kuopio tanssii ja soi -tapahtumaa varten *Manuscript*-nimisen tanssiesityksen. Suomen kansallisbaletin kanssa syntyi yhteystyönä vuonna 2013 teos *Mothertongue*. Knifin sooloteos *RED* on saanut kansainvälistäkin huomioita, ja se valittiin Edinburghin Fringe-festivaaleilla Total Theatre Award -ehdokkuuden.

Lähteet
-------

1. 1 2  Carl Knif: Red Aerowaves Ltd.  Arkistoitu 21.12.2016. Viitattu 7.12.2016. (englanniksi)
2. ↑  About Carl Knif Company.  Arkistoitu 20.12.2016. Viitattu 7.12.2016. (englanniksi)
3. ↑  Tanssitaiteen valtionpalkinnon sai tanssitaiteilija Carl Knif  29.11.2016. Taiteen edistämiskeskus.  Arkistoitu 20.12.2016. Viitattu 7.12.2016.
**Ewa Pobłocka** (s. 21. marraskuuta 1957 Chełmno) oli puolalainen pianisti.

Pobłocka opiskeli pianonsoittoa Zbigniew Śliwińskin ja Jerzy Sulikowskin johdolla Gdańskin Stanisław Moniuszko -musiikkiakatemiassa, josta valmistui vuonna 1981. Hän täydensi opintojaan Hampurissa Conrad Hansenin johdolla vuosina 1979–1982. Vuonna 1980 Pobłocka sai viidennen palkinnon ja radion palkinnon parhaasta masurkkaesityksestä Varsovan kansainvälisessä Frédéric Chopin -pianokilpailussa. Syyskuussa 1990 hän avasi Varsovan syksy -nykymusiikkifestivaalin Andrzej Panufnikin pianokonserton Puolan-ensiesityksellä. Vuosi myöhemmin hän teki samasta teoksesta ensimmäisen levytyksen säveltäjän itsensä johtaman Lontoon sinfoniaorkesterin kanssa. Pobłocka teki ensilevytyksen myös Witold Lutosławskin konsertosta ja avasi samalla teoksella Unescon 50-vuotisjuhlallisuudet Pariisissa helmikuussa 1995. Vuonna 1995 hän kantaesitti Radio Francen tilaaman, hänelle itselleen omistetun Paweł Szymańskin pianokonserton. 

Vuonna 2000 Pobłocka aloitti opettamisen Bydgoszczin Feliks Nowowiejski -musiikkiakatemiassa. Vuonna 2007 hän sai professorin arvonimen. Hän on pitänyt mestarikursseja Calgaryssa sekä Tokiossa ja toiminut tuomarina monissa kilpailuissa, kuten vuoden 2005 kansainvälisessä Frédéric Chopin -pianokilpailussa. Pobłockalle on myönnetty Polonia Restituta -ritarikunnan risti. Hänen äitinsä oli laulaja Zofia Janukowicz-Pobłocka.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Ewa Pobłocka Culture.pl


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Israel
* Yhdysvallat
* Puola

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Karhunköynnösryhmä** (*Convolvulus sepium*- tai *Calystegia sepium* -ryhmä) on kiertokasveihin kuuluva lajiryhmä. Siihen kuuluu karhunköynnöksen (*Convolvulus sepium*, syn. *Calystegia sepium*) laji laajasti käsitettynä sekä lähisukuinen, merkittävästi samannäköinen somakarhunköynnös (*Convolvulus dubius*, syn. *Calystegia pulchra*). Karhunköynnöksen alalajeja ovat muun muassa valkokarhunköynnös (*Calystegia sepium* subsp. *sepium*), punakarhunköynnös (*C. sepium* subsp. *spectabilis*) ja ruusukarhunköynnös (*C. sepium* subsp. *roseata*). Niistä Suomessa kasvavat valkokarhunköynnös ja punakarhunköynnös.

Ulkonäkö ja koko
----------------

Karhunköynnösryhmän kasvit kasvavat kahdesta neljään metriä pitkiksi ruohovartisiksi köynnöksiksi. Lehdet ovat isot ja herttamaiset. Kukat sijaitsevat yksittäin lehtihangoissa muutaman senttimetrin mittaisten perien päissä. Kukkien teriöt ovat suuret, 3–7,5 senttimetriä leveät, suppilomaiset ja väriltään valkoiset tai vaaleanpunaiset. Hedelmänä on kota. Ryhmän lajien välillä on eroja muun muassa varsien ja lehtien karvaisuudessa, lehden tyviloven muodossa ja kukan värityksessä.

Elinympäristö
-------------

Suomessa valkokarhunköynnös kasvaa alkuperäisenä harvinaisena etelärannikon merenrannoilla muun muassa pensaikoissa ja levävalleilla. Se on myös koristekasvina viljelty ja lajia tavataan usein viljelykarkulaisena puutarhoissa, joutomailla, asutuksen lähellä pensaikoissa ja kaatopaikoilla. Valkokarhunköynnös on uustulokkaana melko laajalle levinnyt Etelä-Suomessa ja paikoin Keski-Suomessa. Punakarhunköynnös on Suomessa myös koristekasvina käytetty ja sitä esiintyy paikoitellen viljelykarkulaisena. Somakarhunköynnös on joskus koristekasvikarkulainen.

Lähteet
-------

* Hämet-Ahti, Leena, Suominen, Juha, Ulvinen, Tauno & Uotila, Pertti (toim.): *Retkeilykasvio, 4. uudistettu painos*. Helsinki: Luonnontieteellinen keskusmuseo, Kasvimuseo, 1998. ISBN 951-45-8167-9.

### Viitteet

1. ↑  Kurtto, A. Lampinen, R. Piirainen, M. & Uotila, P. 2019: Checklist of the vascular plants of Finland. Suomen putkilokasvien luettelo. — Norrlinia 34: 1–206. (s. 95.)
2. 1 2  Mossberg, B. & Stenberg, L.: *Suuri Pohjolan kasvio, 2. painos*, s. 484. Suomentanut Vuokko, S. & Väre, H.. Helsinki: Tammi, 2005. ISBN 951-31-2924-1.

Aiheesta muualla
----------------

* Kasviatlas 2021: Valkokarhunköynnöksen (*Convolvulus sepium*) levinneisyys Suomessa.
* Kasviatlas 2021: Punakarhunköynnöksen (*Convolvulus dahuricus*) levinneisyys Suomessa.
* Luontoportti: Karhunköynnös (*Convolvulus sepium*)
**Ronda E. Stryker** (s. 1954) on yhdysvaltalainen yritysjohtaja, hyväntekijä, perijätär ja miljardööri. Hänen isoisänsä oli lääketieteen tohtori, ortopedi Homer Stryker (1894–1980), joka perusti lääketieteellisen tekniikan alalla toimivan Stryker Corporationin vuonna 1941.  Ronda Strykerin varallisuus on tätä perua, ja on kasvanut merkittävästi (osaksi pörssilistautumisten ja yritysostojen kautta) sinä aikana, kun hän on toiminut vuodesta 1984 eli yli 30 vuoden ajan yhtiön hallituksessa. Maaliskuussa 2018 yhdysvaltalainen talousjulkaisu Forbes arvioi hänen omistustensa arvoksi 5,1 miljardia dollaria.

Stryker suoritti alemman korkeakoulututkinnon vuonna 1975 (B.A./B.Sc.; University of Northern Colorado Foundation Inc) ja valmistui maisteriksi vuonna 1982 Länsi-Michiganin yliopistosta (Western Michigan University). Hän on naimisissa, kolmen lapsen äiti ja asuu Michiganin osavaltion Portagessa. 

Hän on miehensä kanssa tehnyt merkittäviä lahjoituksia hyväntekeväisyyteen. Vuonna 2011 hän lahjoitti 100 miljoonaa dollaria uuden Homer Strykerin mukaan nimetyn lääketietellisen laitoksen perustamiseksi Länsi-Michiganin yliopistoon. Vuonna 2016 pariskunta lahjoitti 20 miljoonaa dollaria Harvardin yliopiston globaalin terveydenhoidon ja sosiaalilääketieteen laitokselle (Harvard Medical School Department of Global Health and Social Medicine) oikeudenmukaisen terveydenhoidon edistämiseksi.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  382. Ronda Stryker (Maailman dollarimiljardöörien listan 382. sija)  6.3.2018. Forbes, forbes.com. Viitattu 24.4.2018. (englanniksi)
2. 1 2 3 4 5  362 Ronda Stryker $5.07B (Bloomberg Billionaires Index)  23.4.2018. bloomberg.com. Viitattu 24.4.2018. (englanniksi)
3. ↑  Company Overview of Stryker Corporation bloomberg.com. Viitattu 24.4.2018. (englanniksi)
4. ↑  Ronda Stryker. Director since 1984 Stryker Corp. stryker.com. Viitattu 24.4.2018. (englanniksi)
5. ↑  Our history. Our history is rooted in innovation. Stryker Corp. stryker.com. Viitattu 24.4.2018. (englanniksi)
6. ↑  The World's Billionaires List (Maailman dollarimiljardöörit, naiset)  6.3.2018. Forbes, forbes.com. Viitattu 24.4.2018. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* NYSE:STRYKER CORP (SYK) (englanniksi) (nyse.com)
* (englanniksi) (stryker.com)
**Ewido Networks** oli vuonna 2004 perustettu saksalainen ohjelmistoyhtiö, jonka perustivat Andreas Rudyk, Peter Klapprodt ja Tobias Graf.

19. huhtikuuta 2006 tšekkiläinen Grisoft osti Ewido Networksin.

Ewido Anti-Spyware
------------------

Vuonna 2005 Ewido Security Suite -ohjelmistopaketti nimettiin uudelleen nimellä Ewido Anti-malware.

Ohjelman neljännen version myötä nimeksi vaihdettiin Ewido Anti-Spyware. Se on haittaohjelmien, kuten vakoiluohjelmien, troijalaisten, mainosohjelmien ja matojen poistoon tarkoitettu ohjelma. Siinä on myös muun muassa reaaliaikainen suojaus, automaattiset päivitykset.

Grisoftiin alaisuudessa Ewido Anti-Spywaresta tuli Grisoft's AVG Anti Spyware, joka kuitenkin käytti hyväkseen Ewidon moottoria. Myöhemmin AVG Anti Spyware liitettiin osaksi AVG Anti-Virus ohjelmaa. *lähde?*

Lähteet
-------

1. ↑  avg.com Antivirus Specialist GRISOFT Acquires Anti-malware Expert Ewido Networks (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
2. ↑  Name change - Wilders Security Forums (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Ewido Networks
**Karhumäen tivoli** oli suomalainen jatkosodan aikana Itä-Karjalassa Karhumäessä toiminut rintamativoli. Lomavuorossa olleiden sotilaiden viihdyttämiseen tarkoitettu tivoli perustettiin Karhumäessä tykistössä palvelleen Sariolan tivoli- ja sirkussukuun kuuluneen luutnantti Unto Sariolan (1915–1970) ehdotuksesta. Unto Sariolan isä oli Suomen Tivolia johtanut J. A. F. (Jaffu) Sariola. 

Suomen Tivolin Karhumäen osasto eli Karhumäen tivoli oli toiminnassa 1942–1944 jolloin sitä johtivat Jaffu ja Unto Sariola. Keväällä 1942 perustettu tivoli sijaitsi noin 30 kilometrin päässä rintamasta vanhan venäläisen huvipuiston sijaintipaikalla jossa oli jo ennestään ollut esiintymislava. Tivolialueella oli ketjukaruselli, varietee-teltta, sirkus, pelihalli ja ravintola. Tivolin laitteet ja henkilökunta olivat Suomen Tivolista ja tivolin kenttämestarina toimi parin vuoden ajana Lauri Seiterä (1915–1992) joka sodan jälkeen perusti Tivoli Seiterän. Karhumäen tivolissa oli myös taiteilija- ja näytelmäesityksiä. Tivolissa ei kannettu huviveroa toisin kuin kanta-Suomen alueella. Osa tivolin tuloista meni puolustusvoimille ja osa Sariolalle.

Tivolin toiminta päättyi kesäkuussa 1944 jolloin se evakuoitiin venäläisten suurhyökkäyksen alettua.

Lähteet
-------

1. 1 2  Rintamativoli viihdytti jatkosodassa lähellä etulinjaa – "Oli jotain muutakin kuin pelkkää pelkäämistä", Yle Uutiset 30.4.2017
2. 1 2 3  Sirkusteltta-blogi 28.8.2014 : Karhumäen Rintamativoli 1942–1944
3. ↑  Tivoli Seiterän historia

Aiheesta muualla
----------------

* Kuva Karhumäen tivolin tivolikentältä, Keravan museo Sariola-kokoelma (Finna)
Bartholomew (oikealla) maanmiehensä Kirani Jamesin kanssa Daegun MM-kilpailuissa 2011.
**Rondell Bartholomew** (s. 7. huhtikuuta 1990) on grenadalainen pikajuoksija, jonka päämatka on 400 metrin juoksu.

Bartholomew voitti Carifta Games -kilpailujen alle 20-vuotiaiden 400 metrin juoksun Basseterressä 2008, mutta karsiutui Bydgoszczin alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa saman matkan välierissä. Vuonna 2009 hän saavutti 400 metrillä alle 20-vuotiaiden sarjassa hopeaa Vieux Fortin Carifta Gameseissa ja pronssia Port-of-Spainin Pan-Amerikan mestaruuskilpailuissa. Berliinin MM-kilpailuissa hän karsiutui saman matkan alkuerissä. Kaksi vuotta myöhemmin hän sijoittui kuudenneksi Daegun MM-kilpailuissa 2011.

Henkilökohtaiset ennätykset
---------------------------

### Ulkoradat

| *Matka* | *Aika* | *Paikka* | *Päivä* |
| --- | --- | --- | --- |
| 100 m | 10,42 | El Paso | 26. maaliskuuta 2011 |
| 200 m | 20,95 | Lubbock | 10. huhtikuuta 2010 |
| 400 m | 44,65 | Lubbock | 2. huhtikuuta 2011 |
| 800 m | 1.51,25 | Levelland | 7. toukokuuta 2011 |

### Sisäradat

| *Matka* | *Aika* | *Paikka* | *Päivä* |
| --- | --- | --- | --- |
| 400 m | 45,84 | Fayetteville | 11. helmikuuta 2011 |
| 600 m | 1.18,10 | Lubbock | 5. maaliskuuta 2011 |

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Rondell Bartholomew Tilastopaja (vaatii kirjautumisen, maksullinen palvelu).  (englanniksi)


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* World Athletics
* Tilastopaja 🔒

 |

 |
Karhunpesäkivi
**Karhunpesäkivi** on Inarin Myössäjärvellä Ivalo–Inari-maantien varrella sijaitseva suuri siirtolohkare, joka on sisältä ontto. Karhunpesäkivi on Suomen suurin tafoni, joka on syntynyt kiven sisuksen rapautuessa vähitellen veden ja lämpötilavaihteluiden vaikutuksesta. Onkalon seinämillä ja katossa on kennomaista pintaa, joka syntyy heikomman kiviaineksen rapautuessa pois vahvemman ympäriltä. Karhunpesäkiven onkalo ei siis ole nurin päin kääntynyt hiidenkirnu, kuten joissakin lähteissä väitetään. Karhunpesäkiven luokse johtaa polku ja sisällä olevaan luolaan pääsee kiven juurella olevasta aukosta.

Kiven kerrotaan saaneen nimensä siitä, että lumimyrskyssä eksynyt lappalainen oli mennyt luolaan suojaan ja nukahtanut sinne. Herättyään hän huomasi, että samassa luolassa oli talviuntaan viettävä karhu. Karhu ei onneksi herännyt ja mies pääsi poistumaan luolasta myrskyn laannuttua.

Lähteet
-------

* Juho Rahkonen: Kummia koloja Suomen Luonto, elokuu 2001.
* Luolamiehen blogi 2.12.2010: Karhunpesäkivi, Inari

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Karhunpesäkivi** Wikimedia Commonsissa

* Inarin Karhunpesäkivi Retkipaikka.fi
* Aarne Laitakari : Tienviitoitta jäävät monet nähtävyyder matkamieheltä näkemättä, Suomen Kuvalehti, 27.05.1933, nro 22, s. 19, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
* Aarne Laitakari : Selittämätön luonnonihme. Inarin Karhunpesäkivi, Suomen Kuvalehti, 04.06.1938, nro 22, s. 27, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
**Ola Mikael Rosendahl** (1. lokakuuta 1939 Pernaja – 17. maaliskuuta 2008 Pernaja) oli Ruotsalaista kansanpuoluetta edustanut suomalainen poliitikko.

Rosendahl toimi kansanedustajana kaksi vaalikautta, vuodet 1995–2003. Hän sai eduskuntavaaleissa 1995 6428 ääntä Uudenmaan läänin vaalipiirissä, toiseksi eniten vaalipiirinsä neljästä valitusta RKP:n edustajasta, ja eduskuntavaaleissa 1999 5306 ääntä Uudenmaan vaalipiirissä, neljänneksi eniten yhtä monesta valitusta RKP:n edustajasta. Eduskuntavaaleissa 2003 hän ei ollut enää ehdolla. Rosendahl oli kahdeksan vuotta, huhtikuusta 1995 maaliskuuhun 2003, eduskunnan talousvaliokunnan jäsen ja hän vaikutti varsinaisena jäsenenä myös maa- ja metsätalousvaliokunnassa (1995–1999) ja valtiovarainvaliokunnassa (1999–2003). Vuodet 2000–2003 hän kuului valtiontilintarkastajiin.

Rosendahl valmistui agronomiksi vuonna 1966 ja hän oli ammatiltaan maanviljelijä. Hän oli vuosina 1968–1972 Österbottens svenska producentförbundin (ÖSP) toiminnanjohtaja, 1972–1976 Ruotsinkielisten maataloustuottajain keskusliiton eli Svenska lantbruksproducenternas centralförbundin (SLC) toiminnanjohtaja ja vuodesta 1976 vuoteen 2000 SLC:n puheenjohtaja. Hän oli puheenjohtajana myös Nylands svenska landskapsförbundissa (1998–2000) ja Sydkustens landskapsförbundissa (1999–2000).

Rosendahl oli naimisissa vuodesta 1970 ja hänellä oli vaimonsa Christinan kanssa kaksi lasta.

Lähteet
-------

* .aspx Ola Rosendahl *Suomen kansanedustajat*. Eduskunta.

1. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive)
2. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive)
3. ↑  Manninen, Antti: Viiden luopuvan edustajan äänet jaossa Uudellamaalla *Helsingin Sanomat*.  7.2.2003.  Arkistoitu 26.4.2014.

Ruotsalaisen kansanpuolueen kansanedustajat

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * n
* k
* m
Ruotsalainen eduskuntaryhmän kansanedustajat 1995–1999 |
| --- |
|  |
| RKP (11) | 
* Biaudet
* Bremer
* Enestam
* Kukkonen
* Lax
* Löv
* Malm
* Norrback
* Pietikäinen
* Rosendahl
* Tiilikainen

 |
|  |
| Ahvenanmaa | 
* Jansson

 |

 |

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * n
* k
* m
Ruotsalainen eduskuntaryhmän kansanedustajat 1999–2003 |
| --- |
|  |
| RKP (11) | 
* Biaudet
* Bremer
* Enestam
* Erlund (1999–2000†)
* Gestrin (2000–2003)
* Granvik
* Lax
* Löv
* Nordman
* Pietikäinen
* Rosendahl
* Wideroos

 |
|  |
| Ahvenanmaa | 
* Jansson

 |

 |



|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Eduskunta

 |

 |
**Buenos Airesin maakunta** (esp. *Provincia de Buenos Aires*) on Argentiinan suurin maakunta. Argentiinan pääkaupunki Buenos Aires ei nimestään huolimatta kuulu maakuntaan, vaan muodostaa oman liittopiirinsä. Buenos Airesin maakunnan pääkaupunki on La Plata. Maakunta jakaantuu 134:ään paikallishallintoalueeseen (*partidos*).

Maantiede
---------

Buenos Airesin maakunnan pinta-ala on 307 571 neliökilometriä. Se rajoittuu Río Negron, Córdoban ja Entre Ríosin maakuntiin ja idässä Atlantin valtamereen. Maakunnan korkein kohta on 1 239 metrin korkuinen Cerro Tres Picos.

Maakunta sijaitsee Parana-joen eteläpuolella ja Río de la Platan kaakkoispuolella. Siihen kuuluu suurin osa Argentiinan pampoaksi kutsutusta kosteasta ruohotasangosta. Se on perinteisesti ollut karjankasvatusaluetta, mutta viljanviljely (maissi ja vehnä) valtaa alaa vuosi vuodelta.

Suurimmat asutuskeskukset
-------------------------

Maakunnan noin 17 miljoonasta asukkaasta kaksitoista miljoonaa asuu Buenos Airesin autonomisen kaupungin ympäristössä, maakunnan puolelle laajentuneella Suur- Buenos Airesin kaupunkialueella.

Muita merkittäviä kaupunkeja ovat pääkaupunki La Plata (Suur- La Plata: 694 253 as.), turistikeskus Mar del Plata (Suur- Mar del Plata: 541 733 as.), satamakaupunki Bahía Blanca (Suur- Bahía Blanca: 274 509 as.), pohjoisen teollisuuskeskus San Nicolás de los Arroyos (125 408 as.), etelän maatalous- ja turismikeskus Tandil (101 010 as.), turismi- ja opiskelukaupunki Junín (88 664 as.) sekä maakunnan keskiosassa sijaitseva Olavarría (83 738 as.).

Väestö
------

Buenos Airesin asukasluku oli 17,5 miljoonaa vuonna 2022. Taajamissa väestöstä elää 96,4 prosenttia.*lähde?*

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  The population of the provinces of Argentina according to census results. *Citypopoulation*. Viitattu 2.6.2023.
2. ↑  Provinces, Departments and Partidos *Citypopulation*. Viitattu 2.6.2023.
3. ↑  Buenos Aires, provincia (province) *Encyclopedia Britannica*. Viitattu 2.6.2023.
4. ↑  Laskutapa: Buenos airesin metropolialue 15 miljoonaa, Districto capital 3 miljoonaa

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Buenos Airesin maakunta**.
* Virallinen sivu (espanjaksi)

ArgentiinaArgentiinan maakunnat

* Buenos Aires
* Buenos Airesin liittopiiri
* Catamarca
* Chaco
* Chubut
* Córdoba
* Corrientes
* Entre Ríos
* Formosa
* Jujuy
* La Pampa
* La Rioja
* Mendoza
* Misiones
* Neuquén
* Río Negro
* Salta
* San Juan
* San Luis
* Santa Cruz
* Santa Fe
* Santiago del Estero
* Tulimaa, Etelämantereen sektori ja Etelä-Atlantin saaret
* Tucumán
Laura Bettin lyhyehkö vierailu elokuvassa *La dolce vita* eli suomeksi *Ihana elämä*(1960)
**Laura Betti**, alkuperäiseltä nimeltään **Laura Trombetti** (1. toukokuuta 1927 Casaleccio di Reno Italia – 31. heinäkuuta 2004 Rooma Italia) oli italialainen näyttelijä, ohjaaja ja laulaja. Hän esiintyi niin elokuvissa, teatterissa kuin televisiossakin.

Elokuvaura
----------

Laura Bettin isä oli tunnettu Partito d’Azionen kannattaja Ettore Trobetti (1895–1965) ja hänen setänsä kielitieteilijä Alfredo Trobetti (1855–1929). Ensin Laura Bett tuli tunnetuksi jazz-laulajana ja myös lyhyeksi jääneestä urastaan kabareelaulajana. Vuonna 1954 hän esiintyi Walter Chiarin kanssa kabareessa I saltimbanchi. Vuonna 1955 hän debytoi teatterissa Arthur Millerin näytelmässä The Crucible, jonka oli ohjannut Luchino Visconti. Laura Bettin nuoruuden aikaan kuuluivat myös Pierre Corneillen El Cid vastanäyttelijänään Enico Maria Salerno sekä Bertolt Brechtin ja Kurt Weillin Seitsemän kuolemansyntiä.

Bettin varsinainen debyytti ja suurempi tunnettavuus tapahtui elokuvassa La Dolce vita eli Ihana elämä, jonka ohjasi Federico Fellini. Hänestä tuli läheinen ystävä ja todellinen luottonäyttelijä runoilija ja elokuvaohjaaja Pier Paolo Pasolinille, jonka useissa elokuvissa hänellä oli todella merkittävä rooli, niitä olivat muun muassa La ricotta (1963), Teorema (1968), Canterburyn tarinoita (1972) ja eritoten Sodoman 120 päivää, joka perustui vapaasti markiisi de Saden teokseen.

Pasolini
--------

Vuonna 1980 Laura Betti perusti Pier Paolo Pasolini -säätiön, jonka johdossa hän oli lopun elämäänsä. Bettin kuoleman jälkeen hänen veljensä Sergio lahjoitti kaikki Lauran uraa koskevat dokumentit Contro Studi Archivio Pier Paolo Pasolinille, säilytettäväksi omana kokonaisuutenaan.

Ennen kuolemaansa vuonna 2001 Betti ehti ohjata Pasolinista kertovan dokumentin Pier Paolo Pasolini e la ragione di un sogno.

Filmografia (rajattu)
---------------------

* *Ihana elämä* (1959)
* *Kuningas Oidipus* (1967)
* *Teorema* (1968)
* *Sikolätti* (1969)
* *Canterburyn tarinoita* (1972)
* *1900* (1976)
* *Bertoluccin kuu* (1979)
* *Il mondo nuovo* (1982)

Lähteet
-------

1. ↑  Ennen Laura Bettin kuolemaa oli laajalle levinnyt näkemys, että Laura Betti oli syntynyt 1. toukokuuta 1934. Jopa kaikki muistokirjoitukset hänestä viittasivat tähän päivämäärään.
2. ↑  Muistokirjoitus Laura Bettistä

Aiheesta muualla
----------------

* Laura Betti Elonetissä.
* Laura Betti Internet Movie Databasessa. (englanniksi)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Italia
* Israel
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie
* Elonet

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
Olaf Bull
**Olaf Bull** (1883–1933) oli norjalainen runoilija. Hän oli 1900-luvun alun Norjan huomattavimpia lyyrikoita. Bull kirjoitti varsinkin luonnontunnelmasta. Hänen isänsä oli kirjailija Jacob Bull. Bullin varhaisessa runoudessa korostuu hurmioitunut elämäntunto, myöhemmissä tuskainen mietiskely. Hän käsitteli hiotuissa runoissaan unelmien ja todellisuuden välillä vallitsevaa, tuskaa tuottavaa ristiriitaa.

Suomennettuja runoja
--------------------

Antologiassa *Tuhat laulujen vuotta: valikoima länsimaista lyriikkaa*, toim. Aale Tynni, Helsinki: WSOY 1957, 1974 ISBN 951-0-06216-2, WSOY 2004 ISBN 951-0-29121-8 Aale Tynnin suomentamat tunot kokoelmasta *Nye digte*, 1913.

* Elviira (Elvira)
* Nuoruus (Ungdom)

Lähteet
-------

1. ↑  *Facta, osa 1*, s. 882. 7. p.. Porvoo Helsinki: WSOY: Tietosanakirja, 1976. ISBN 951-0-01481-8.
2. ↑  *Otavan iso tietosanakirja, osa 1*, s. 1563. Helsinki: Otava, 1960.
3. ↑  Otavan Suuri Ensyklopedia, s. 8311
4. ↑  Otavan Suuri Ensyklopedia, s. 4767

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Olaf Bull** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Yhdysvallat
* Ruotsi
* Tšekki
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Laura Bell Bundy** (s. 10. huhtikuuta 1981) on yhdysvaltalainen näyttelijä ja laulaja, joka on esiintynyt useissa Broadway-rooleissa, televisiossa ja elokuvissa.

Ura
---

Bundy teki teatteridebyyttinsä yhdeksänvuotiaana off-Broadway-näytelmässä *Ruthless! The Musical*, jossa hän esitti Tina Denmarkia. Hän sai roolistaan Drama Desk -ehdokkuuden. Bundy teki Broadway-debyyttinsä vuonna 2002 Tony-palkitussa musikaalissa *Hairspray*, jossa hän esitti Amber Von Tusslea. Hairsprayn jälkeen hän toimi Kristin Chenowethin sijaisnäyttelijänä musikaalissa *Wicked*. Hän on esittänyt myös Elle Woodsia *Blondin kosto* musikaalissa.

Bundy on myös esiintynyt *Sound of Musicin* Yhdysvaltain-kiertueella ja Los Angelesin tuotannossa musikaalista *Rock of Ages*.

Bundy on esiintynyt elokuvissa *Huckleberry Finnin seikkailut* (1993), *Tenavatähdet* (1993), *Jumanji* (1995) ja *Dreamgirls* (2005).

Televisiossa Bundy on esiintynyt saippuaoopperassa *Guiding Light*, jossa hän esitti Marah Lewisiä kaksi vuotta (14. lokakuuta 1999 – 29. lokakuuta 2001). Hän on myös esiintynyt muissa sarjoissa kuten *Veronica Mars*, *Happy Hour*, *Modern Men*, *Todistettavasti syyllinen*, *Strangers with Candy* ja *Ensisilmäyksellä*.

Bundy on julkaissut country-levyn *Longing For a Place Already Gone* ja joululevyn *I’ll Be Home For Christmas*.

Lähteet
-------

1. ↑  (de) Saksan kansalliskirjasto, GND-tunnisteView and modify data on Wikidata. Tieto on haettu Wikidatasta.
2. ↑  (en) The Huffington Post, New YorkView and modify data on Wikidata. Tieto on haettu Wikidatasta.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Synchronkartei

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana

 |

 |
**Kopanáki** (kreik. Κοπανάκι, kath.kreik. Κοπανάκιον, *Kopanákion*) on Kreikan kylä, joka kuuluu hallinnollisesti Trifylían kuntaan, Messenian alueyksikköön ja Peloponnesoksen alueeseen. Kylän väkiluku on 931 (vuonna 2011).

Káto Kopanákin Johannes Kastajan (*Tímios Pródromos*) kirkko.
Kopanákin kylä sijaitsee Meligalán tasangolla noin 11 kilometriä sisämaahan Peloponnesoksen niemimaan länsirannikosta eli Joonianmeren rannasta ja noin 18 kilometriä itäkoilliseen Kyparissíasta. Kopanáki muodostaa myös laajemman kyläyhdyskunnan (Τοπική Κοινότητα Κοπανακίου, *Topikí Koinótita Kopanakíou*), johon kuuluvat varsinaisen Kopanákin kylän lisäksi kylät Agiánnis, Ágios Dimítrios, Rizochóri ja Troupakéika. Koko yhdyskunnan väkiluku on 1 042.

Aiemmin kylä kuului Aetóksen kuntaan ja vuodesta 2011 lähtien Trifylían kunnan Aetóksen kunnallisyksikköön.

Kylän läheltä on löydetty helladisen kauden asutuksen jäänteet.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Απογραφή Πληθυσμού - Κατοικιών 2011. Väestönlaskennan tulokset (XLS)  2011. The Hellenic Statistical Authority (Kreikan tilastokeskus ELSTAT).  Arkistoitu 16.10.2015. Viitattu 1.9.2014. (kreikaksi)
2. 1 2  Κοπανάκι *TerraBook*. Viitattu 1.9.2020.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Kopanáki** Wikimedia Commonsissa
**Steve Mullings** (s. 28. marraskuuta 1982) on jamaikalainen pikajuoksija. Hänen päämatkansa olivat 100 ja 200 metriä. Mullings on 176 senttimetriä pitkä ja painaa 67 kiloa. Hän on voittanut kaksi maailmanmestaruusmitalia Jamaikan 4×100 metrin viestijoukkueessa.

Mullings juoksi vuonna 2004 Jamaikan mestaruuskisoissa silloiset ennätyksensä 10,04 (100 m) ja 20,22 (200 m) ja ansaitsi paikan olympialaisiin. Hän jäi kuitenkin kiinni kielletyistä aineista kilpailun jälkeen. B-näytteen osoittauduttua positiiviseksi Mullings sai kahden vuoden kilpailukiellon. 

Mullings antoi kesäkuussa 2011 maansa mestaruuskisoissa positiivisen dopingnäytteen. Käryn oltua hänen uransa toinen hän sai elinikäisen kilpailukiellon. Mullings piti dopingtestiä epäluotettavana ja valitti urheilun kansainväliseen vetoomustuomioistuimeen, mutta CAS piti hänen elinikäisen kilpailukieltonsa voimassa.

Henkilökohtaiset ennätykset
---------------------------

### Ulkoradat

* 100 m: 9,80 (2011)
* 200 m: 19,98 (2009)

### Sisäradat

* 60 m: 6,59 (2004)
* 200 m: 20,72 (2004)

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  iaaf.org - Athletes - Mullings Steve Biography IAAF.
2. ↑  BBC SPORT | Olympics 2004 | Mullings fails second test BBC.
3. ↑  BBC SPORT | Athletics | Sprinter Mullings gets doping ban BBC.
4. ↑  Järkyttynyt Mullings myönsi dopingkärynsä *yle.fi*.  19.8.2011. YLE Urheilu. Viitattu 19.8.2011.
5. ↑  Jamaikalaissprintterille elinikäinen panna: "Emme siedä dopingia" *hs.fi*.  22.11.2011. Helsingin Sanomat.  Arkistoitu 23.11.2011. Viitattu 22.11.2011.
6. ↑  CAS piti jamaikalaissprintterin elinikäisen pannan voimassa *yle.fi*.  4.3.2013. Yle Urheilu. Viitattu 19.4.2013.

Aiheesta muualla
----------------

* Steve Mullings Kansainvälinen yleisurheiluliitto.  (englanniksi)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* World Athletics
* Tilastopaja 🔒

 |

 |
**Stephen Gregory "Steve" Podborski** (s. 25. heinäkuuta 1957 Don Mills, Ontario) on kanadalainen uransa lopettanut alppihiihtäjä. Hän on syöksylaskun maailmancupin kokonaisvoittaja ja olympiamitalisti.

Podborski liittyi Kanadan alppihiihtomaajoukkueeseen vuonna 1973 ja osallistui ensimmäiseen maailmancup-kilpailuunsa 1974. Hän kuului uhkarohkeasta laskutyylistään tunnettuihin "Crazy Canuckseihin", joista ainoana sai olympiamitalin, pronssia Lake Placidin 1980 syöksylaskussa. Garmisch-Partenkirchenin MM-kilpailuissa 1978 hän sijoittui samassa lajissa seitsemänneksi, Schladmingin MM-kilpailuissa 1982 yhdeksänneksi ja Sarajevon olympialaisissa 1984 kahdeksanneksi. Hän voitti syöksylaskun maailmancupin kokonaiskilpailun kaudella 1981–1982, sijoittui toiseksi 1980–1981 ja viidenneksi 1983–1984. Maailmancupin kokonaiskilpailussa hän oli kahdeksas kaudella 1981–1982 ja yhdeksäs 1980–1981. Hän voitti kaikkiaan kahdeksan maailmancupin syöksylaskukilpailua, sijoittui viisi kertaa toiseksi ja seitsemän kertaa kolmanneksi.

Urheilu-uransa jälkeen Podborski on työskennellyt urheilumarkkinoinnin johtotehtävissä ja urheilukommentaattorina. Hän kuului lisäksi Vancouverin olympialaisten 2010 järjestelytoimikuntaan.

Maailmancupin osakilpailuvoitot
-------------------------------

Lähde: FIS

|
|  |
| Päivä | Kilpailupaikka | Laji |
| 6. tammikuuta 1979 | Ranska Morzine | syöksylasku |
| 21. joulukuuta 1980 | Sveitsi St. Moritz | syöksylasku |
| 10. tammikuuta 1981 | Saksa Garmisch-Partenkirchen | syöksylasku |
| 17. tammikuuta 1981 | Itävalta Kitzbühel | syöksylasku |
| 21. joulukuuta 1981 | Sveitsi Crans-Montana | syöksylasku |
| 16. tammikuuta 1982 | Itävalta Kitzbühel | syöksylasku |
| 13. helmikuuta 1982 | Saksa Garmisch-Partenkirchen | syöksylasku |
| 28. tammikuuta 1984 | Saksa Garmisch-Partenkirchen | syöksylasku |

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Steve Podborski *sports-reference.com*.  Arkistoitu 26.6.2015. Viitattu 16.11.2013. (englanniksi)
2. 1 2 3 4 5 6  Steve Podborski Kansainvälinen hiihtoliitto (FIS).  (englanniksi)


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |

 |
**Koper** (ital. *Capodistria*) on rannikko- ja satamakaupunki Sloveniassa Adrianmeren rannikolla. Koperin kunnassa on 51 428 asukasta (vuonna 2008) ja keskustaajamassa 24 568 asukasta. Koperin kunta on kaksikielinen: siellä puhutaan sloveenia ja italiaa.

Historia
--------

Koper tunnettiin antiikin Kreikan kukoistuksen aikaan nimellä *Aegida*, ja myöhemmin latinankielisillä nimillä *Capris*, *Caprea*, *Capre* tai *Caprista*, joista myös sloveniankielinen nimi on peräisin. Vuonna 568 läheisen *Tergestumin* kaupungin (moderni Trieste) roomalaiset asukkaat pakenivat Koperiin langobardien hyökkäyksen vuoksi. Bysantin keisarin Justinianus II kunniaksi kaupunki nimettiin *Justinopoliksi*. Myöhemmin Koperia hallitsivat sekä langobardit että frankit. 

Koperin ja Venetsian välistä kauppaa on rekisteröity vuodesta 932 lähtien. Venetsian ja Saksan (Pyhä saksalais-roomalainen keisarikunta) välisessä sodassa kaupunki oli Saksan puolella, minkä johdosta valtakunnan keisari myönsi sille kaupunkioikeudet vuonna 1035. 1278 Koper liittyi Venetsian tasavaltaan. 

Koperissa on 700-luvulta, ehkä jopa 500-luvulta lähtien ollut piispanistuin, joka 1828 liitettiin Triesteen. 

Itävalta-Unkarin aikaan Koper kuului Adrianmeren rannikon lääniin. Ensimmäisen maailmansodan jälkeen kaupunki liitettiin Italiaan, ja toisen maailmansodan jälkeen Titon Jugoslaviaan (1954). Slovenian itsenäistyttyä 1991 kaupungista tuli maan ainoa kauppasatama.

Lähteet
-------

1. ↑  Basic population groups by sex and municipalities, Slovenia, half-yearly Slovenian tilastokeskus.
2. ↑  50 largest settlements by number of population Slovenian tilastokeskus.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Koper** Wikimedia Commonsissa

* Kaupungin kotisivut
**Nicole Gontier** (s. 17. marraskuuta 1991 Aosta) on italialainen uransa lopettanut ampumahiihtäjä. Hän edustaa Italian armeijan seuraa Centro Sportivo Esercitoa. Hän on pituudeltaan 165 cm. ja painoltaan 59 kg.

Gontier hiihti toisen osuuden Italian viestijoukkueessa, joka sai pronssia Nové Měston MM-kilpailuissa 2013. Kontiolahden MM-kilpailuissa 2015 hän oli kolmannella osuudella Italian saadessa niin ikään pronssia. Nuorten MM-kilpailuissa hän sai viestissä hopeaa Nové Městossa 2011 ja Kontiolahdella 2012 sekä pronssia Canmoressa 2009. EM-kilpailujen nuorten sarjassa hän saavutti normaalimatkalla pronssia Brezno-Osrbliessa 2012. Rulla-ampumahiihdon MM-kilpailussa hän sai sekaviestissä hopeaa Forni Avoltrissa 2013. Maailmancupin osakilpailussa hän on sijoittunut parhaimmillaan kolmanneksi Oberhofn pikakilpailussa tammikuussa 2015.

Lähteet
-------

1. ↑  Nicole Gontier *Olympedia*.  (englanniksi)
2. ↑  Nicole Gontier *biathlonresults.com*. Viitattu 10.1.2015. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Nicole Gontier** Wikimedia Commonsissa
**Otto Reinhold Frenckell** (21. heinäkuuta 1823 Turku – 2. helmikuuta 1880 Helsinki) oli suomalainen konsuli, päätoimittaja ja Valtiokonttorin ensimmäinen johtaja. Frenckell oli myös Suomen Hypoteekkiyhdistyksen ensimmäinen toimitusjohtaja ja toimi tehtävässä 1860–1867.

Henkilöhistoria
---------------

Frenckellin vanhemmat olivat kirjanpainaja Johan Christopher Frenckell ja Amalia Ulrika Tillman. Hän kuului Frenckellin kirjanpainajasukuun. Hän kävi Helsingin yksityislyseota ja pääsi ylioppilaaksi 1839. Frenckell oli Frenckellin kirjapaino- ja kustannusliikkeen osakkaana 1844–1856 ja toimi kauppiaana Helsingissä. Hän oli Helsingfors Dagblad -lehden päätoimittaja 1862–1863. Frenckellistä tuli Suomen Pankin johtokunnan jäsen 1866 ja Valtiokonttorin ylitirehtöörinä hän oli 1875-1879. Frenckell oli myös Yhdysvaltain konsuli 1850–1880 ja Brasilian konsuli 1861–1880. Hän sai valtioneuvoksen arvonimen 1879.

Frenckell oli naimisissa vuodesta 1851 Josefina Dobrovolskin kanssa. Heidän poikansa Arthur Frenckell oli myöhemmin Hufvudstadsbladetin omistaja ja päätoimittaja. Reinhold Frenckellin veli oli aateloitu liikemies Frans von Frenckell, joka osti hänet ulos perheyrityksestä vuonna 1856.

Teoksia
-------

* *Om det industriella arbetet i förhållande till nationalförmögenheten*. J. C. Frenckell, Helsingfors 1860

Lähteet
-------

* R. Frenckell SKS:n kirjailijamatrikkelissa (toimimaton linkki)
* Valtiokonttorin ylitirehtöörit: Otto Frenckell[vanhentunut linkki]
* Kotivuori, Yrjö: Otto Reinhold Frenckell. *Ylioppilasmatrikkeli 1640–1852*. Helsingin yliopiston verkkojulkaisu 2005. Luettu 4.2.2010.

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Kansallisbiografia
* Biografiskt Lexikon
* Uppslagsverket Finland
* Biografiasampo
* Ylioppilasmatrikkeli 1640–1852

 |

 |
*Lemminkäisen* partituurin ensimmäinen sivu kriittisestä kokonaisjulkaisusta.
**Lemminkäinen** op. 22 on Jean Sibeliuksen neliosainen orkesterisarja, jonka osat *Tuonelan joutsen* ja *Lemminkäisen kotiinpaluu* ovat kuuluneet suomalaisten orkesterien ohjelmistoon kantaesityksestään alkaen. Sarjan kaksi muuta osaa *Lemminkäinen ja saaren neidot* ja *Lemminkäinen tuonelassa* olivat Sibeliuksen tahdosta esityskiellossa. Syynä esityskieltoon on saattanut olla se, ettei Robert Kajanus pitänyt näistä osista. Lemminkäis-sarjan musiikki on kiinteässä yhteydessä 1890-luvun symbolistiseen suuntaukseen.

Suomalaisen Kirjallisuuden Seura julisti 1891 sävellyskilpailun ensimmäisen suomenkielisen oopperan säveltämisestä, jonka tuli olla suomalaisen säveltäjän kirjoittama ja olla "sisällyksensä puolesta mytologista tai historiallista ainetta". Jean Sibelius suunnitteli ilmeisesti kilpailun innoittamana pitkän oopperan *Veneen luominen* säveltämistä, ja *Tuonelan joutsen* perustuu tämän oopperan alkusoitoksi suunniteltuun materiaaliin. Sibelius kuitenkin luopui suunnitelmasta ottaessaan etäisyyttä musiikillisesti Richard Wagneriin.

Sävellys joutui kantaesityksen jälkeen kritiikin kohteeksi; Nya Pressen -lehden kriitikko Karl Flodin kirjoitti:

> "Tällainen musiikki tuntuu ihan patologiselta ja jättää niin sekavia, piinallisia ja luonteeltaan epämääräisiä vaikutelmia, että niillä on hyvin vähän yhteistä sen esteettisen mielihyväntunteen kanssa, jota kaiken kaunotaiteen ja ennen muuta musiikin tulee herättää."
> 
> 

Vasta vuonna 1935 Lemminkäinen esitettiin toisen kerran kokonaisena, ja 1954 teos julkaistiin kokonaisuudessaan, jolloin toisen ja kolmannen osan paikkaa vaihdettiin eli *Tuonelan joutsen* siirrettiin toiseksi osaksi. Vuoden 1935 esitys sai kriitikoilta ylistävän vastaanoton.

Osat
----

1. *Lemminkäinen ja saaren neidot*
2. *Tuonelan joutsen*
3. *Lemminkäinen Tuonelassa*
4. *Lemminkäisen kotiinpaluu*

Lähteet
-------

1. ↑  Jean Sibelius: oopperasuunnitelmia ja Neito tornissa. (Arkistoitu – Internet Archive)
2. ↑  Juha T. Koskinen: Osa 4 - Täyttyneiden toiveiden maa 1935-1939 / Kalevalan riemuvuosi 1935 / Sibeliuksen Lemminkäisen uusi tuleminen YLE: Sininen laulu, Suomen taiteiden tarina. Viitattu 24.3. 2007.
Daniela Silivaș vuonna 1987.
**Viorica Daniela Silivaș** (s. 9. toukokuuta 1972 Deva) on romanialainen telinevoimistelija ja olympiavoittaja. Hän saavutti Soulin 1988 olympialaisten telinevoimisteluissa mitalin jokaisessa kuudessa kilpailussa. Hän voitti vuosina 1985–1989 kuusi henkilökohtaista maailmanmestaruutta ja viisi henkilökohtaista Euroopan-mestaruutta.

Soulin 1988 olympialaisissa Silivaș voitti kultaa nojapuilla täysillä 20 pisteellä, permannolla 19,937 pisteellä ja puomilla 19,924 pisteellä. Hopeaa hän saavutti joukkuekilpailussa sekä pistein 79,637 moniottelussa edellään vain Neuvostoliiton Jelena Šušunova. Pronssia Silivaș sai hypyssä pistein 19,818.

Ensimmäisen maailmanmestaruutensa Silivaș voitti Montréalissa 1985. Tuolloin hän oli paras puomilla ja saavutti lisäksi hopeaa joukkuekilpailussa. Rotterdamissa 1987 hän voitti MM-kultaa permannolla, nojapuilla ja joukkuekilpailussa sekä saavutti pronssia moniottelussa. Stuttgartin MM-kilpailuissa 1989 hän voitti kultaa permannolla, puomilla ja nojapuilla sekä saavutti hopeaa joukkuekilpailussa.

Helsingin EM-kilpailuissa 1985 Silivaș saavutti pronssia permannolla. Moskovan EM-kilpailuissa 1987 hän voitti kultaa moniottelussa, permannolla, puomilla ja nojapuilla ja jäi hopealle ainoastaan hypyssä. Brysselin EM-kilpailuissa 1989 hän voitti vielä kultaa permannolla ja saavutti hopeaa moniottelussa ja nojapuilla sekä pronssia puomilla.

Lähteet
-------

* Siukonen, Markku & Ahola, Matti: *Urheilun vuosikirja 1989*, s. 89–90. Sporttikustannus Oy, 1989. ISBN 951-8920-07-9.
* Daniela Silivașin olympiasijoitukset Sports Reference LLC.  Arkistoitu 7.12.2012. Viitattu 12.06.2009. (englanniksi)
* Sports123.com: Voimistelutilastot *sports123.com*. Viitattu 12.6.2009. (englanniksi)

### Viitteet

1. 1 2  Sports Reference LLC
2. 1 2 3  Sports123.com
3. ↑  Siukonen & Ahola, s. 89–90