recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Reijo Mattinen** (s. 1963) on suomalainen suunnistaja ja kolminkertainen viestisuunnistuksen MM-mitalisti. Hän on tällä hetkellä Joutsenon Kullervon valmentaja.

Skövden MM-kilpailuissa 1989 Mattinen voitti pronssia viestistä joukkuetovereinaan Keijo Parkkinen, Ari Kattainen ja Peter Ivars. Henkilökohtaisella matkalla Mattinen sijoittui yhdeksänneksi. Kaksi vuotta myöhemmin Mariánské Lázněssa hän voitti toisen viestisuunnistuksen MM-pronssinsa. Joukkueessa hänen lisäkseen suunnistivat Ari Anjala, Mika Kuisma ja Keijo Parkkinen. Normaalimatkalla hän sijoittui 19:nneksi ja pikamatkalla 35:nneksi. Detmoldin MM-kilpailuissa 1995 hän voitti viestistä hopeaa joukkuetovereinaan Keijo Parkkinen, Timo Karppinen ja Janne Salmi. Normaalimatkalla hän sijoittui 23:nneksi ja pikamatkalla 49:nneksi.

Seuratasolla Mattinen on edustanut Joutsenon Kullervoa, Lahden Suunnistajia ja Rajamäen Rykmenttiä. Jukolan viestissä Mattinen sijoittui toiseksi vuosina 1992, 1994 ja 1996 Rajamäen Rykmentin joukkueessa.

Sotilaiden MM-kilpailuista Mattinen voitti kultaa 1993, 1994, 1995 ja 1996. Puolustusvoimat valitsi Mattisen vuoden sotilasurheilijaksi vuosina 1989, 1995 ja 1996.

Lähteet
-------

1. ↑  Suunnistuksen loppuranki 2003 (Sarja H40) *ssl.fi*. Suomen Suunnistusliitto.  Arkistoitu 7.5.2007. Viitattu 26.1.2010.
2. ↑  Härmä, Olli-Pekka: Reijo Mattinen, suunnistuksen leimaama mies *Paikallislehti Joutseno*.  19.3.2018. Viitattu 17.2.2019.
3. ↑  MM-mitalistit ja suomalaisten sijiotukset, miehet *ssl.fi*. Suomen Suunnistusliitto. Viitattu 26.1.2010. [vanhentunut linkki]
4. ↑  Haku tuloksista (Haku juoksijan nimistä Reijo Mattinen) *jukola.com*. Viitattu 26.1.2010.
5. ↑  Vehkalahti - Jukola 1992, Jukolan Viesti *Jukola.com*. Kaukametsäläiset. Viitattu 26.1.2010.
6. ↑  Pyhä-Luosto - Jukola 1994, Jukolan Viesti *Jukola.com*. Kaukametsäläiset. Viitattu 26.1.2010.
7. ↑  Mehtä-Jukola 1996, Jukolan Viesti *Jukola.com*. Kaukametsäläiset. Viitattu 26.1.2010.
8. ↑  Suomalaiset sotilaiden maailmanmestarit *mil.fi*. Puolustusvoimat.  Arkistoitu 28.7.2009. Viitattu 26.1.2010.
9. ↑  Vuoden sotilasurheilijat ja sotilasvalmentajat (pdf) *mil.fi*. Puolustusvoimat. Viitattu 26.1.2010. [vanhentunut linkki]
Karl Klindworth
**Karl Ludwig Klindworth** (25. syyskuuta 1830 Hannover – 27. heinäkuuta 1916 Stolpe, Saksa) oli saksalainen pianisti, pianopedagogi ja kapellimestari, joka opiskeli muun muassa Franz Lisztin johdolla. Musiikinopiskelunsa hän aloitti viulistina, mutta siirtyi sittemmin pianistiksi. Hänen intohimonsa oli oopperoiden sovittaminen ja soittaminen pianolla. Koska Klindworth ei päässyt Louis Spohrin viuluoppilaaksi, hän pestautui kiertävän teatteriseurueen kapellimestariksi 17-vuotiaana.

Vuonna 1852 Klindworth tapasi Lisztin, joka otti hänet oppilaakseen. Klindworth siirtyi Weimariin, jossa hänen opiskelutovereitaan olivat Hans von Bülow, Peter Cornelius, William Mason ja Joachim Raff. Weimarissa hän tapasi myös Joseph Joachimin, Eduard Reményin sekä Johannes Brahmsin ja Hector Berliozin. Klindworth aloitti opetustyönsä Lontoossa, jossa hän toimi arvostettuna opettajana 1854–1868. Vastaperustetun Moskovan konservatorion johtaja Nikolai Rubinstein houkutteli Klindworthin opettajaksi Moskovaan 1868. Tässä virassa hän toimi seuraavat 14 vuotta.

Rubinsteinin kuoltua 1882 Klindworth palasi Saksaan Berliinin filharmonisen orkesterin kapellimestariksi vuorotellen Joachimin ja Franz Wüllnerin kanssa. Vuonna 1884 hän perusti Berliiniin pianokoulun, joka 1893 yhdistyi Xaver Scharwenkan pianokoulun kanssa. Näin muodostettiin Klindworth-Scharwenka-konservatorio. Klindworth oli myös merkittävä pianomusiikin julkaisija ja sovittaja. Tunnetuimpia ovat hänen Wagnerin oopperoista tekemänsä pianosovitukset. Kehotus niiden tekemiseen tuli säveltäjältä itseltään. Wagneriin Klindworth tutustui Lontoossa huhtikuussa 1855.

Sävellyksiä
-----------

* Concert-Polonaise
* Polonaise-Fantasie

Kirjallinen tuotanto
--------------------

* *Elementarische Klavier-Schule,* 1903

Nuottijulkaisut
---------------

* Johann Sebastian Bach: *Das wohltemperierte Klavier,* 1894
* Felix Mendelssohn Bartholdy: *Lieder ohne Worte,* 1898
* Franz Schubert: Suuri C-duuri sinfonia kahdelle pianolle
* Pjotr Tšaikovski: *Francesca da Rimini* soolopianolle, 1880
* Wolfgang Amadeus Mozart: *Requiem* pianolle nelikätisesti, 1874

Oppilaita
---------

* Ingeborg Hymander
* Sergei Ljapunov

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Karl Klindworth**.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  *The New Grove dictionary of music and musicians,* Grove 2001, ISBN 0-333-60800-3 ja ISBN 1-56159-239-0.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Belgia
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Australia
* Alankomaat
* Puola
* Portugali

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* RISM
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**Marcel Łoziński** (s. 17. toukokuuta 1940 Pariisi, Ranska) on puolalainen dokumenttielokuvien ohjaaja ja käsikirjoittaja. Hän on ohjannut vuodesta 1972 alkaen yli 30 elokuvaa. Hän on saanut lukemattomia palkintoja ja ollut ehdokkaana Oscar-palkinnon saajaksi 1995 parhaasta lyhytelokuvasta elokuvallaan *89 mm od Europy* (1993), joka sai European Film Awardsin parhaan dokumenttielokuvan palkinnon ja viisi muuta palkintoa. Kaiken kaikkiaan hänen elokuvansa ovat saaneet lähes 30 merkittävää palkintoa. Łoziński on puolalaisen elokuvan suuria nimiä.

Łoziński on opettanut Puolassa elokuvantekemistä ja kasvattanut kokonaisen ohjaajasukupolven. Kommunistinen sensuuri on vaikuttanut aikoinaan huomattavalla tavalla hänen työhönsä myös siten, että se tuo esiin poikkeuksellista luovuutta.

> »Ei ollut sallittua kritisoida systeemiä suoraan. Siksi opimme käyttämään taitavasti metaforia ja kuvakieltä.»   
> ()
> 
> 

Hän työskenteli muun muassa yhdessä Krzysztof Kieślowskin kanssa aikana, jolloin Puolassa oli sensuurista huolimatta tarjolla parhaat mahdolliset välineet. Nykyelokuvan tekoa hän kritisoi siten, että sensuuri on kaupallisuus, joka hyväksyy vain seksin, raakuuden ja väkivallan, joista katsoja ei löydä itseään.

> »Elokuvasta pitäisi voida löytää omat pelkonsa, toiseensa, ilonsa. Hyvän dokumenttielokuvan jälkeen katsoja tuntee itsensä vähän vähemmän yksinäiseksi.»   
> ()
> 
> 

Łoziński on vieraillut Suomessa 2010 DocPoint-festivaalilla.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Anu Silfverberg, Puolalaismestarin dokumentit ovat vahvistettua todellisuutta. Helsingin Sanomat 29.1.2010 s. C3

Aiheesta muualla
----------------

* Marcel Łoziński Elonetissä.
* Marcel Łoziński Internet Movie Databasessa. (englanniksi)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Puola

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Elonet

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
Félicien-César David
**Félicien-César David** (13. huhtikuuta 1810 Cadenet – 29. elokuuta 1876 Saint-Germain-en-Laye) oli ranskalainen säveltäjä. Hän jäi orvoksi viisivuotiaana, kouluttautui kuoropoikana Aix-en-Provencessa ja työskenteli siellä joitain vuosia ennen muuttamista Pariisiin vuonna 1830. Pariisissa hän pääsi Pariisin konservatorioon. Hän liittyi vuonna 1832 saint-simonilaisen yhteisön jäseneksi Pariisin lähellä. Yhteisö kuitenkin suljettiin ja sitä johtanut Barthélemy-Proper Enfantin vangittiin; jotkut kannattajat päättivät lähteä muille maille, ja myös David vietti Egyptissä lähes kaksi vuotta ennen paluutaan kotimaahansa.

Félicien-César Davidin läpimurtoteos oli *Le Désert*, kolmiosainen sinfoninen oodi tenorille, puhujalle, kuorolle ja orkesterille. Sen sanat ovat Auguste Collinin. Teos esitettiin ensimmäistä kertaa Pariisissa 8. joulukuuta 1844. David saavutti suosiota myös oopperallaan *Lalla Roukh*, joka esitettiin ensimmäistä kertaa 12. toukokuuta 1862. Davidista tuli Kunnialegioonan *Officier* vuonna 1862.

Davidin tyyli oli itämainen ja eksoottinen. Hän vaipui kuitenkin unohduksiin pian kuolemansa jälkeen.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Classical Composers Database: Félicien-César David
2. ↑  Musicologie.org: David Félicien-César (1810-1876)

Aiheesta muualla
----------------

* Notable Names Databasen kuvaus Félicien-César Davidista (englanniksi)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Katalonia
* Saksa
* Italia
* Israel
* Belgia
* Yhdysvallat
* Ruotsi
* Tšekki
* Alankomaat
* Puola
* Portugali

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Henkilöt | 
* BMLO
* Deutsche Biographie
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* RISM
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**Luis Prieto Zalbidegoitia** (s. 19. helmikuuta 1979 Bilbao, Espanja) on espanjalainen jalkapalloilija. Hän edustaa Espanjan Primera Divisiónissa pelaavaa Valladolidia ja on pelipaikaltaan keskuspuolustaja.

Seurajoukkueura
---------------

Prieto edusti vuoteen 1997 asti piskuista Arratiaa, jonka riveissä hän debytoi miesten otteluissa kaudella 1995–1996 Vizcayan aluesarjassa. Arratiasta hän siirtyi Athletic Bilbaon organisaatioon ja pelasi seuran kolmosjoukkueessa Basconiassa, kakkosjoukkueessa Bilbao Athleticissa sekä lainalla Barakaldossa ja Eibarissa ennen nousemistaan seuran edustusjoukkueeseen kaudeksi 2002–2003. Hän teki ensiesiintymisensä joukkueessa kauden avauskierroksella Baskimaan paikallisottelussa Real Sociedadia vastaan.

Kaudella 2003–2004 Prieto pelasi 29 sarjaottelussa, kun Athletic sijoittui viidenneksi ja saavutti paikan UEFA Cupiin seuraavaksi kaudeksi. UEFA Cupissa hän pelasi joukkueensa kaikissa kahdeksassa ottelussa. Kaudella 2005–2006 Prieto pelasi 36 sarjaottelussa ja teki henkilökohtaisen maaliennätyksensä, neljä maalia. Kaudella 2007–2008 hänen peliaikansa väheni huomattavasti uuden valmentajan Joaquín Caparrósin alaisuudessa ja otteluita kertyi vain kolme.

10. heinäkuuta 2008 Prieto siirtyi Valladolidiin, jota valmensi Arratiasta ja Athleticin eri joukkueista tuttu José Luis Mendilibar. Ensimmäisellä kaudellaan hän pelasi sekä keskuspuolustajana että oikeana laitapuolustajana.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Luis Prieto cierra su etapa en el Athletic para jugar los dos próximos cursos en el Valladolid  11.7.2008. Deia.  Arkistoitu 26.7.2009. Viitattu 31.1.2010. (espanjaksi)
2. 1 2 3 4  Player Athletic Club. Viitattu 31.1.2010. (espanjaksi)
3. ↑  2004/05: Carvalho inspires CSKA to ’landmark victory’  1.6.2005. UEFA. Viitattu 31.1.2010. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Esittely Real Valladolidin sivustolla (espanjaksi)
* Tilastot BDFutbol-sivustolla (englanniksi)
**Lê Khả Phiêu** (27. joulukuuta 1931 – 7. elokuuta 2020) oli Vietnamin kommunistisen puolueen pääsihteeri ja siten koko maan *de facto* johtaja vuosina 1997-2001.

Phiêu opiskeli sotilasopistossa ja politiikan tutkimusta, ja osallistui taistelutoimiin. Varsinainen poliittinen ura alkoi vuonna 1964. Hän nousi armeijan sisällä Vietnamin kansanarmeijan yleisen poliittisen osaston päälliköksi. Sieltä hänet äänestettiin puolueen keskuskomiteaan, sen sihteeristöön ja vuonna 1994 politbyroohon. Ura huipentui siihen, kun joulukuussa 1997 hänet äänestettiin puolueen pääsihteeriksi. Vuonna 2001 Nông Ðức Mạnh äänestettiin hänen tilalleen.

Lê Khả Phiêu Venäjän presidentti Vladimir Putinin kanssa maaliskuussa 2001.

Lähteet
-------

1. ↑  Former leader Lê Khả Phiêu passes away, aged 89  7.8.2020. Viet Nam News. Viitattu 7.8.2020. (englanniksi)
2. 1 2  Timeline BBC
3. ↑  Biography www.asian-affairs.com


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Jacques Bernard Hombron** (1798–1852) oli ranskalainen meriupseeri ja luonnontieteilijä.

Hombronin ja Jacquinotin nimeämä jääpingviini
Hombron palveli luonnontieteilijänä *La Zelee*-laivalla Jules Dumont d'Urvillen johtamalla, Oseaniaan suuntautuneella *Astrolabe*-tutkimusmatkalla 1837–1840. Hän kuvaili ja nimesi yhdessä toisen eläintieteilijän, Honoré Jacquinotin kanssa suuren määrän eläimiä, kuten 15 nilviäislajia ja linnuista muun muassa viikunakaijan (*Cyclopsitta diophthalma*) ja jääpingviinin (*Pygoscelis adeliae*).

Lähteet
-------

1. ↑  ITIS


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
	+ 2

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
	+ 2
* BnF data
	+ 2
* Saksa
* Yhdysvallat
* Australia
* Alankomaat

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* International Plant Names Index

 |
|  |
| Taiteenala | 
* Te Papa (New Zealand)

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
Zoltán Magyar (1976)
**Zoltán Magyar** (s. 13. joulukuuta 1953 Budapest) on entinen unkarilainen telinevoimistelija ja olympiavoittaja. Ykköstelineellään hevosella hän oli 1970-luvulla maailman paras: tuloksena kaksi olympiakultaa, kolme maailmanmestaruutta ja kolme Euroopan-mestaruutta.

Magyar sijoittui Münchenin 1972 olympialaisten telinevoimistelun joukkuekilpailussa kahdeksanneksi ja pistein 109,200 henkilökohtaisessa moniottelussa 29:nneksi. Hän oli unkarilaisjoukkueen toiseksi paras voimistelija. Montréalin 1976 olympialaisiin tullessaan hän oli hevosvoimistelun hallitseva maailman- ja Euroopan-mestari, ja nyt hän voitti hevosella myös olympiakultaa pistein 19,700. Joukkuekilpailussa hän saavutti neljännen sijan, kun Unkari hävisi vain 0,2 pisteellä Itä-Saksalle. Hypyssä hän oli viides 19,150 pisteellä ja moniottelussa jälleen toiseksi parhaana unkarilaisena yhdeksäs 113,425 pisteellä. Moskovan 1980 olympialaisissa Magyar voitti hevosella kultaa 19,925 pisteellä. Joukkuekilpailussa hän saavutti pronssia ja moniottelussa hän oli parhaana unkarilaisena yhdeksäs 115,225 pisteellä.

Magyar voitti hevosella maailmanmestaruuden kolmissa peräkkäisissä MM-kilpailuissa: Varnassa 1974, Strasbourgissa 1978 ja Fort Worthissa 1979. Myös Euroopan-mestaruuden hän voitti hevosella kolmissa peräkkäisissä kisoissa: Grenoblessa 1973, Bernissä 1975 ja Vilnassa 1977. Hänen paras moniottelun arvokisasijoituksensa oli neljäs sija EM-kisoissa 1975.

Urheilu-uransa jälkeen Magyar on toiminut muun muassa Unkarin Olympiakomitean varapuheenjohtajana ja siviilipuolella eläinlääkärinä.

Lähteet
-------

* Kluge, Volker: *Olympische Sommerspiele, die Chronik III*, s. 311, 532–534, 634, 753–754. Sportverlag, 2000. ISBN 3-328-00741-5. (saksaksi)
* Zoltán Magyarin olympiasijoitukset Sports Reference LLC.  Arkistoitu 17.4.2020. Viitattu 13.06.2009. (englanniksi)
* Sports123.com: Voimistelutilastot *sports123.com*. Viitattu 13.06.2009. (englanniksi)

### Viitteet

1. 1 2  Sports123.com
2. 1 2  Kluge, s. 634


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa | 
* ISNI
* VIAF

 |

 |
**Klemen Bauer** (s. 9. tammikuuta 1986 Ljubljana, Jugoslavia) on slovenialainen ampumahiihtäjä.

Bauer saavutti junioreiden MM-kilpailuissa viisi mitalia: Haute Mauriennessa 2004 hän sai hopeaa pikamatkalla sekä pronssia normaalimatkalla ja viestissä, Kontiolahdella 2005 hopeaa pikamatkalla ja Martell-Val Martellossa pronssia normaalimatkalla. EM-kilpailujen juniorisarjassa hän sai Minskissä 2004 hopeaa normaalimatkalla ja pronssia viestissä, Novosibirskissä 2005 hopeaa viestissä sekä Langdorf-Arberseessa 2006 hopeaa takaa-ajossa ja pronssia pikamatkalla.

Aikuisten MM-kilpailuissa Bauer kuului Slovenian sekaviestijoukkueeseen, joka sijoittui viidenneksi Pokljukassa 2006 ja neljänneksi Anterselvassa 2007. Pyeongchangin MM-kilpailuissa 2009 hän oli takaa-ajokilpailussa yhdestoista, pikakilpailussa kolmastoista ja yhteislähdössä neljästoista. Vancouverin olympialaisissa 2010 hän sijoittui pikakilpailussa neljänneksi, joka on samalla hänen paras sijoituksensa maailmancupissa. Samojen kisojen takaa-ajossa hän oli yhdeksäs. Hanty-Mansijskin MM-kilpailuissa 2011 hän sijoittui pikakilpailussa 15:nneksi.

Bauer hiihti Ruhpoldingin MM-kilpailuissa 2012 kolmannen osuuden Slovenian sekaviestijoukkueessa, joka sai hopeaa. Normaalimatkalla hän sijoittui viidenneksi. Hän oli Slovenian joukkueessa sekaviestissä viides Nové Měston MM-kilpailuissa 2013 ja kuudes Sotšin olympialaisissa 2014. Pyeongchangin olympialaisissa 2018 hän sijoittui normaalimatkalla 15:nneksi. Östersundin MM-kilpailuissa 2019 hän oli miesten viestissä viides.

Bauer voitti rulla-ampumahiihdon maailmanmestaruuden takaa-ajokilpailussa Forni Avoltrissa 2013.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Klemen Bauer *biathlonresults.com*. Viitattu 31.3.2018. (englanniksi)
2. ↑  Norja nousi voittoon, Suomi pettyi *yle.fi*.  1.3.2012. Viitattu 1.3.2012.
**Tom McKean** (s. 27. lokakuuta 1963 Bellshill, Skotlanti) on entinen skotlantilainen keskimatkojen juoksija, joka oli erikoistunut 800 metrille.

McKean voitti 800 metrin Euroopan mestaruuden Splitissä 1990 ajalla 1.44,76. Hän kukisti toiseksi sijoittuneen maanmiehensä David Sharpen vajaalla sekunnilla. Neljä vuotta aiemmin Stuttgartissa hän oli saanut EM-hopeaa hävittyään Britannian kolmoisvoittoon päättyneessä kilpailussa Sebastian Coelle 0,11 sekuntia. MM-kilpailuissa hän sijoittui kahdeksanneksi sekä Roomassa 1987 että Stuttgartissa 1993.

McKean voitti 800 metrin sisäratojen Euroopan-mestaruuden kotikisoissaan Glasgow'ssa 1990 ajalla 1.46,22. Hän voitti saman matkan sisäratojen maailmanmestaruuden Torontossa 1993 ajalla 1.47,29. 

McKean voitti 800 metrin kilpailun Barcelonan maailmancupissa 1989. Euroopan cupissa hän voitti saman matkan neljä kertaa peräkkäin: 1985, 1987, 1989 ja 1991. Kansainyhteisön kisoissa hän saavutti 800 metrillä hopeaa Edinburghissa 1986 ja kuului hopeaa voittaneeseen Skotlannin joukkueeseen 4 × 400 metrin viestissä Aucklandissa 1990.

McKean juoksi 800 metrin ennätyksensä 1.43,88 Lontoossa 28. heinäkuuta 1989. Sisäradoilla hän juoksi parhaimmillaan ajan 1.47,05 Torontossa 13. maaliskuuta 1993.

Lähteet
-------

* Tom McKean Kansainvälinen yleisurheiluliitto.  (englanniksi)

### Viitteet

1. ↑  Event Result Database - Results European Championships European Athletics (englanniksi)
2. ↑  Event Result Database - Results European Indoor Championships European Athletics (englanniksi)
3. ↑  Athletics World Cup Men: 800 m Sports123.com (englanniksi)
4. ↑  Event Result Database - Results European Cup Winners European Athletics (englanniksi)
5. ↑  British Medallists in Commonwealth Games www.gbrathletics.com (englanniksi)


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* World Athletics
* Tilastopaja 🔒

 |

 |
Cristina Bontaș
**Cristina Bontaș** (s. 5. joulukuuta 1973 Bacău) on entinen romanialainen telinevoimistelija ja olympiamitalisti.

Bontaș saavutti Barcelonan 1992 olympialaisissa hopeaa telinevoimistelun joukkuekilpailussa sekä pronssia permannolla tasapistein 9,912 Tatjana Gutsun ja Shannon Millerin kanssa. Neliottelussa hän sijoittui neljänneksi 39,674 pisteellä ja puomilla samoin neljänneksi 9,875 pisteellä.

Stuttgartin MM-kilpailuissa 1989 Bontaș saavutti hopeaa hypyssä ja joukkuekilpailussa sekä pronssia permannolla. Indianapolisin MM-kilpailuissa 1991 hän voitti kultaa permannolla ja saavutti pronssia moniottelussa ja joukkuekilpailussa.

Brysselin EM-kilpailuissa 1989 Bontaș saavutti pronssia permannolla ja hypyssä. Ateenan EM-kilpailuissa 1990 hän saavutti hopeaa hypyssä.

Lähteet
-------

* Siukonen, Markku & Ahola, Matti: *Urheilun vuosikirja 1993*, s. 78–79. Sporttikustannus Oy, 1993. ISBN 951-8920-18-4.
* Cristina Bontașin olympiasijoitukset Sports Reference LLC.  Arkistoitu 22.9.2013. Viitattu 13.06.2009. (englanniksi)
* Sports123.com: Voimistelutilastot *sports123.com*. Viitattu 13.06.2009. (englanniksi)

### Viitteet

1. 1 2  Sports Reference LLC
2. ↑  Siukonen & Ahola, s. 78–79
3. 1 2  Sports123.com
Gremjatšinskin piiri Permin aluepiirin kartalla.
**Gremjatšinskin piiri** (ven. Гремя́чинский райо́н, *Gremjatšinski raion*) on kunnallinen itsehallintoalue Permin aluepiirissä Venäjällä. Vuonna 1949 perustetun piirin pinta-ala on 1 115 neliökilometriä. Asukkaita on 14 700 henkeä (vuonna 2009).

Gremjatšinskin piiri sijaitsee Permin aluepiirin itäosassa. Pohjoisessa se rajoittuu Kizelin, idässä Gornozavodskin, etelässä Tšusovoin, lännessä Dobrjankan ja luoteessa Gubahan piireihin. Pinta-alasta 95 % on metsää. Hyötykaivannaisia ovat kivihiili, keraaminen savi ja sepeli. Seudulla sijaitsee Basegin luonnonpuisto.

Piiriin kuuluu Gremjatšinskin kaupunki sekä kolme maalaiskuntaa: Jubileinyi, Šumihinski ja Usva. Hallinnollinen keskus on Gremjatšinsk. Asutuskeskuksia on yhteensä 7.

Asukkaista on vuoden 2002 väestönlaskennan mukaan 76,5 % venäläisiä ja 14,7 % tataareja.

Piirin kautta kulkee Tšusovoin ja Bereznikin välinen maantie sekä Tšusovoin ja Solikamskin välinen rautatie. Talous perustui 1990-luvun loppuun saakka kivihiilen louhintaan. Nykyään tärkein teollisuuden ala on sepelin tuotanto. Hiilikaivosten sulkemisen jälkeen on kehitetty myös puunhankintaa ja -jalostusta.

Piirissä toimii kaksi lasten luomistyön keskusta, taidekoulu, ammattikoulu, kulttuuri- ja vapaa-ajankeskuksia, kirjastolaitos ja kotiseutumuseo. Paikallislehtenä ilmestyy *Šahtjor* ("Kaivostyöläinen").

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6 7  Entsiklopedija Permi: Gremjatšinski munitsipalnyi raion *enc.permkultura.ru*. Viitattu 17.2.2010. (venäjäksi)[vanhentunut linkki]
2. ↑  Federalnaja služba gosudarstvennoi statistiki: Tšislennost naselenija Rossijskoi Federatsii po gorodam, posjolkam gorodskogo tipa i raionam na 1 janvarja 2009 g.  2009. Moskva:  Federalnaja služba gosudarstvennoi statistiki (Rosstat).  Arkistoitu 21.10.2011. Viitattu 17.2.2010. (venäjäksi)
3. ↑  Permski regionalnyi server: Gremjatšinski munitsipalnyi raion *perm.ru*.  Arkistoitu 22.12.2008. Viitattu 17.2.2010. (venäjäksi)

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Gremjatšinskin piiri**.
* Gremjatšinskin piirin sivusto (venäjäksi)

Permin aluepiirin piirit ja *kaupunkipiirikunnat*
Aleksandrovsk • Barda • *Berezniki* • Berjozovka • Bolšaja Sosnova • Dobrjanka • Gainy • Gornozavodsk • Gremjatšinsk • Gubaha • Iljinski • Jelovo • Jurla • Jusva • Karagai • Kišert • Kizel • Kosa • Kotšovo • Krasnokamsk • Krasnovišersk • Kudymkar • *Kudymkar* • Kujeda • Kungur • *Kungur* • Lysva • Nytva • Ohansk • Oktjabrski • Orda • Osa • Otšor • Perm • *Perm* • Siva • Solikamsk • *Solikamsk* • Suksun • Tšaikovski • Tšastyje • Tšerdyn • Tšernuška • Tšusovoi • Uinskoje • Usolje • Vereštšagino • *Zvjozdnyi*
Pekka Pantsu kuvassa oikealla ja hänen ampumansa 500 kg painanut karhu.
**Pekka Pantsu** (13. joulukuuta 1896 Sortavala – 27. helmikuuta 1984) oli suomalainen teurastamon johtaja ja eräkirjailija.

Pantsu kävi koulunsa Sortavalassa ja työskenteli ensimmäisen maailmansodan aikana Venäjällä muun muassa Pietarissa, Jekaterinburgissa ja Donetskissa. Pantsu matkusti vuonna 1917 Venäjän Kaukoitään, jossa hän harjoitti metsästystä ja kalastusta. Vuonna 1925 hän perusti kalastusyhtymän Kamtšatkan niemimaalle.

Pantsu palasi Suomeen vuonna 1930. Hän toimi vuoteen 1938 saakka Kiteen osuuskaupan palveluksessa ja siirtyi sitten Savo-Karjalan Osuusteurastamon Sortavalan konttorin johtajaksi. Vuonna 1940 Pantsu perusti Varkauteen Savo-Karjalan Osuusteurastamon (myöhemmin Lihakunta), jonka johtajana hän työskenteli vuoteen 1961 saakka.

Pantsu kuvasi vaiheitaan Kaukoidässä muistiinpanoissaan ja kertomuksissaan, joista Martti Issakainen toimitti teoksen *Kamtsatka, nuoren erämiehen muistoja* (Weilin+Göös 1980).

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Syntymäpäiviä.  *Uusi Suomi*, 13.12.1966, s. 12.
2. ↑  Kuolinilmoitus.  *Helsingin Sanomat*, 18.3.1984, s. 5.
İsmayıllın piiri Azerbaidžanin kartalla.
İsmayıllın piirin luontoa.
**İsmayıllın piirikunta** (azer. *İsmayıllı rayonu*, ven. Исмаиллинский район, *Ismaillinski raion*) on paikallishallintoalue Azerbaidžanissa. Vuonna 1931 perustetun piirin pinta-ala on 2074 neliökilometriä. Asukkaita on 79 900 henkeä (vuonna 2010).

İsmayıllın piirikunta sijaitsee Azerbaidžanin pohjoisosassa. Se rajoittuu pohjoisessa Quban, idässä Şamaxın ja Ağsun, etelässä Kürdəmirin ja Göyçayn sekä lännessä Qəbələn piireihin.

Piirin keskus on İsmayıllın kaupunki. Muita huomattavampia paikkakuntia ovat Lahıcin ja Basqalin taajamat. Kuntia on 67 ja kyliä 106. Kaupunkiväestön osuus on 21,8 % (vuonna 2010).

Vuoden 2009 väestönlaskennan mukaan piirin asukkaista 86,3 % on azereja, 10,2 % lezgejä, 2,6 % venäläisiä ja 0,6 % kurdeja. Aikaisemmin seudulla oli myös huomattava armenialaisvähemmistö (9,9 % vuonna 1959).

Seudun pääelinkeino on maatalous, joka on erikoistunut viljan, vihannesten, perunan ja hedelmien viljelyyn sekä karjan- ja siipikarjan hoitoon. Lisäksi on elintarviketeollisuutta, matonkutomoja ynnä muuta. Myös matkailua on pyritty kehittämään. İsmayıllın kautta kulkee Qaramaryəmin ja Şəkin välinen kestopäällystetty maantie.

Lähteet
-------

1. 1 2  Azərbaycan Respublikası Dövlət Statistika Komitəsi: Azərbaycanın regionları *azstat.org*. Viitattu 26.12.2010. (azeriksi)
2. ↑  Ethnic composition of Azerbaijan 2009 *pop-stat.mashke.org*. Viitattu 23.3.2012. (englanniksi)
3. ↑  Etno-Kavkaz: Naselenije Azerbaidžana *ethno-kavkaz.narod.ru*. Viitattu 30.6.2011. (venäjäksi)

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **İsmayıllın piirikunta**.
* İsmayıllın piirikunnan sivusto (azeriksi), (englanniksi)
* Azerbaidjan: Territorial and administrative units (azeriksi), (englanniksi), (venäjäksi)

Azerbaidžanin piirikunnat ja kaupungit

|  |  |
| --- | --- |
| Piirikunnat | Ağcabədi • Ağdam • Ağdaş • Ağstafa • Ağsu • Apšeron • Astara • Babək\* • Balakən • Bərdə • Beyləqan • Biləsuvar • Cəbrayıl • Cəlilabad • Culfa\* • Daşkəsən • Füzuli • Gədəbəy • Goranboy • Göyçay • Göygöl • Hacıqabul • İmişli • İsmayıllı • Kəlbəcər • Kəngərli\* • Kürdəmir • Laçın • Lənkəran • Lerik • Masallı • Neftçala • Oğuz • Ordubad\* • Qax • Qazax • Qəbələ • Qobustan • Qubadlı • Quba • Qusar • Saatlı • Sabirabad • Şabran • Şahbuz\* • Salyan • Şamaxı • Samux • Sədərək\* • Şəki • Şəmkir • Şərur\* • Siyəzən • Şuşa • Tərtər • Tovuz • Ucar • Xaçmaz • Xızı • Xocalı • Xocavənd • Yardımlı • Yevlax • Zaqatala • Zəngilan • Zərdab |
| Kaupungit | Baku • Gəncə • Lənkəran • Mingəçevir • Naftalan • Nahitševan\* • Şəki • Şirvan • Sumqayıt • Xankəndi • Yevlax |

Tähdellä \* merkityt piirikunnat ja kaupungit kuuluvat Nahitševanin autonomiseen tasavaltaan.
**Kaarlo Kustaa Nyberg** (22. tammikuuta 1892 Kajaani – 15. helmikuuta 1929) oli suomalainen jääkäriluutnantti. Hän oli sotilaskoulutuksensa ensimmäisen maailmansodan aikana Saksassa saanut jääkäri, joka sai tulikasteensa Saksan itärintamalla Misse-joella vuonna 1916. Saksassa hänelle myönnettiin toisen luokan Rautaristi ansioistaan itärintamalla. Myöhemmin hän osallistui Suomen sisällissotaan joukkueenjohtajana Valkoisessa armeijassa.

Perhe ja koulutus
-----------------

Hänen vanhempansa olivat virvoitusjuomatehtailija Heikki Nyberg ja Anna Maria Nousiainen. Hän kävi kansakoulun ja kaksi luokkaa Kajaanin yhteiskoulua.

Jääkärikausi
------------

Jääkäripataljoona 27:n tiedonanto-osasto, kuvaan merkitty osaston johtajat Birger Homén ja Eric Heimbürger.
Nyberg liittyi vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavan jääkäripataljoona 27:n 4. komppaniaan 5. maaliskuuta 1916, josta hänet siirrettiin 53 muun miehen kera 2. lokakuuta 1917 perustettuun pataljoonan tiedonanto-osastoon. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella, Riianlahdella ja Aa-joella.

Suomen sisällissota
-------------------

Nyberg astui Suomen armeijan palvelukseen vänrikiksi ylennettynä Saksassa 11. helmikuuta 1918 ja saapui Suomeen (Vaasaan) 25. helmikuuta 1918 jääkärien pääjoukon mukana. Hänet sijoitettiin Suomen valkoiseen armeijaan joukkueenjohtajaksi 5. Jääkärirykmentin 15. jääkäripataljoonan 3. komppaniaan. Hän osallistui sisällissodan taisteluihin Karjalankannaksella.

Sisällissodan jälkeinen aika
----------------------------

Nyberg siirrettiin sisällissodan jälkeen 2. heinäkuuta 1918 alkaen joukkueenjohtajaksi 3. Divisioonan tiedonantovälinekomppaniaan, josta hänet siirrettiin edelleen 2. helmikuuta 1921 Kenttälennätinpataljoonaan. Armeijasta hän erosi 28. maaliskuuta 1923 ja kuoli keuhkotautiin 15. helmikuuta 1929.

Lähteet
-------

* Puolustusministeriön Sotahistoriallisen toimiston julkaisuja IV, Suomen jääkärien elämäkerrasto, WSOY Porvoo 1938.
* Sotatieteen Laitoksen Julkaisuja XIV, Suomen jääkärien elämäkerrasto 1975, Vaasa 1975 ISBN 951-99046-8-9.
* Suomalainen, Jaakko, Sundvall, Johannes, Olsoni, Emerik ja Jaatinen, Arno (toim.): *Suomen jääkärit: toiminta sanoin ja kuvin II, 2. painos*. Kuopio: Osakeyhtiö Sotakuvia, 1933.

### Viitteet

1. 1 2 3 4 5  Suomen jääkärien elämäkerrasto 1938
2. 1 2 3 4 5  Suomen jääkärien elämäkerrasto 1975
3. ↑  Suomen jääkärit II 1933: 1161.


    Ylennykset ja kunniamerkit    



|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| **Ylennykset** |  | **Kunniamerkit** |
| * Hilfsgruppenführer 25. elokuuta 1917
* Vänrikki 11. helmikuuta 1918
* Luutnantti 24. joulukuuta 1919
 | Vapaudenristi 4. lk. miekkojen kera kunniamerkkinauhaVapaussodan muistomitalin kunniamerkkinauhaPreussin 2. lk. Rautaristin kunniamerkkinauhaJääkärimerkki | * Vapaudenristi 4. lk. miekkojen kera
* Vapaussodan muistomitali soljen kera
* Jääkärimerkki
* Preussin 2. lk. Rautaristi
 |
**Lesław Ćmikiewicz** (s. 25. elokuuta 1948) on puolalainen jalkapallovalmentaja ja entinen keskikenttäpelaaja. Hän kuului urallaan Puolan maajoukkueen vakiomiehistöön ja oli voittamassa olympiakultaa 1972.

Ura pelaajana
-------------

Ćmikiewicz aloitti pelaajauransa Śląsk Wrocławissa 1965. Hän edusti seuraa uransa alkuvuodet, kunnes siirtyi 1970 Legia Varsovaan. Ćmikiewicz vakiinnutti paikkansa keskikentällä ja oli debyyttikaudellaan mukana johdattamassa Legiaa Euroopan Cupissa puolivälieriin. Hän edusti seuraa koko vuosikymmenen ja voitti kaudella 1972/73 cupin mestaruuden. Vuonna 1979 hän siirtyi Legiasta Yhdysvaltoihin, jossa pelasi Indoor Socceer Leaguessa New York Arrowsissa ja Chicago Horizonissa. 

Puolan maajoukkueessa Ćmikiewicz esiintyi vuosina 1970–79 kaikkiaan 57 kertaa. Hän oli mukana voittamassa olympiakultaa 1972 Münchenissä ja hopeaa neljä vuotta myöhemmin Montrealissa.  Lisäksi hän kuului MM-pronssia 1974 voittaneeseen joukkueeseen.

### Meriitit pelaajana

* Puolan cup: 1973
* Olympiakultaa: 1972
* Olympiapronssia: 1976
* MM-pronssia: 1974

Ura valmentajana
----------------

Pelaajauransa jälkeen Ćmikiewicz on toiminut valmentajana KS Górnik Zabrzessa, Puolan maajoukkueessa ja Tur Turekissa. Hän on toiminut myös Cracovia Krakovan apulaisvalmentajana.

Lähteet
-------

1. ↑

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Lesław Ćmikiewicz** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä:**Andrzej Strejlau** | **Puolan maajoukkueen päävalmentaja**1993 | Seuraaja:**Henryk Apostel** |
**NPO Mašinostrojenija** (ven. НПО машиностроения, ent. **OKB-52** (ven. ОКБ-52), ent. **TsKMB** (ven. ЦКБМ)) on venäläinen rakettien suunnittelutoimisto Reutovissa, Moskovan lähellä.

Tausta
------

Suunnittelutoimisto perustettiin vuonna 1944 ja sen johtajana toimi Vladimir Tšelomei kuolemaansa - vuonna 1984 - asti. Aluksi toimisto oli osa OKB-51-suunnittelutoimistoa, mutta siirto Reutoviin toi vuonna 1955 - vuoteen 1966 asti - oman toimiston statuksen tunnuksella OKB-52 (myös tunnus OKB-52 MAP oli käytössä).

Kylmän sodan aikana se kehitti Neuvostoliiton puolustusministeriölle mannertenvälisiä ohjuksia, mm. SS-19-ohjuksen.

Liiketoiminta 2000-luvulla
--------------------------

Intia on Venäjän federaation jälkeen suurin NPO:n asiakas. Intia on ostanut muun muassa P-70 Ametist, BrahMos, P-800 Oniks ja P-500 Bazalt ohjuksia.

Tuotteita
---------

* UR-100
* Proton-satelliitti
* P-70 Ametist
* P-120 Malakhit
* P-500 Bazalt
* P-700 Granit
* P-800 Oniks
* BrahMos
* Strela (raketti)

Lähteet
-------

1. ↑  Contacts JSC «MIC «NPO Mashinostroyenia», npomash.ru. Viitattu 22.7.2022. (englanniksi)
2. 1 2  History JSC «MIC «NPO Mashinostroyenia», npomash.ru. Viitattu 22.7.2022. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Yhtiön sivusto
* NPO Mashinostroyeniya
**Collège de Montréal** on Québecin provinssissa Montréalissa sijaitseva high school, jossa opetusta annetaan luokille 7-11. Société de Saint-Sulpice perusti koulun 1. kesäkuuta 1767 roomalaiskatolisen kirkon seminaarikouluksi nimellä *Petit Séminaire de Montréal*. Vuosina 1773–1803 koulu tunnettiin nimellä *Collège Saint-Raphaël*.

1800-luvun puolivälissä muutamat koulun entisistä oppilaista toimivat aktivisteina first nations- ja métis-kansojen oikeuksia puolustavissa kahakoissa. Kuuluisimpina olivat mohawk-päällikkö Joseph Onasakenrat ja métis-johtaja Louis Riel.

Collège de Montréal
Koulu oli ensimmäinen high school Montréalissa ja on edelleen tunnustettu yhdeksi parhaimmista provinssissa. Se on eritoten tunnettu *accelerated immersion* ohjelmastaan, jossa englanninkielisistä kouluista tulleet ranskankielen perusteet osaavat oppilaat saatetaan kahdessa vuodessa samalle tasolle kuin ranskankielisistä (Frankofone) kouluista tulleet oppilaat. Alun perin koulu oli ainoastaan poikakoulu, mutta vuodesta 1995 lähtien koulu on ollut avoinna molemmille sukupuolille.

Vuonna 2008 Le Journal de Montréal sanomalehden tietojen mukaan koulun johtohenkilökunta ja johtaja Jacques Giguère on tehnyt suuren joukon koulutoimeen liittymättömiä hankintoja ja kuluja. Giguère osti koulun varoilla kalliita huonekaluja, vuokrasi luksushotellihuoneen joulujuhlan pitopaikaksi ja palkkasi itselleen yksityisen kunto-ohjaajan. Opettajien liitto ja henkilökunnan liitto ovat vaatineet hänen erottamistaan.

Tunnetuimpia entisiä oppilaita
------------------------------

* Louis Riel (poliitikko, Metis johtaja)
* Louis-Joseph Papineau (poliitikko)
* Louis-Hippolyte Lafontaine (poliitikko)
* Martin Lapointe (jääkiekkoilija)
* Émile Nelligan (runoilija)

Lähteet
-------

1. ↑  Canoe – Infos – Québec-Canada: Des dépenses somptuaires (ranskaksi)
Ežvan panoraama.
**Ežva** (ven. Эжва) on Komin tasavallan pääkaupungin Syktyvkarin esikaupunki Venäjällä. Se sijaitsee Vytšegda-joen rannalla 18 kilometriä kaupungin keskustasta pohjoiseen. Syktyvkariin kuuluvassa Ežvan piirissä on 58 400 asukasta (vuonna 2009).

Ežva on syntynyt 1960-luvulla rakennetun Syktyvkarin metsäteollisuuskompleksin yhteyteen. Aikaisemmin paikalla sijaitsi *Slobodan* taajama, joka sai nykyisen nimensä vuonna 1963. Vuonna 1968 se liitettiin erillisenä hallintopiirinä Syktyvkariin. Vuonna 2004 päätettiin Ežvan kaupungin perustamisesta, mutta päätös kumottiin jo saman vuoden aikana. Paikkakunnan nimi perustuu Vytšegdan kominkieliseen nimitykseen.

Lähteet
-------

1. 1 2  *Gde ty živjoš: Gipermedia entsiklopedija (CD-rom)*. Syktyvkar: Institut jazyka, literatury i istorii Komi nautšnogo tsentra Uralskogo otdelenija RAN, Ministerstvo kultury i natsionalnoi politiki Respubliki Komi, 2006.
2. ↑  Federalnaja služba gosudarstvennoi statistiki: Tšislennost naselenija Rossijskoi Federatsii po gorodam, posjolkam gorodskogo tipa i raionam na 1 janvarja 2009 g.  2009. Moskva:  Federalnaja služba gosudarstvennoi statistiki (Rosstat).  Arkistoitu 21.10.2011. Viitattu 22.2.2010. (venäjäksi)
**Władysław Stachurski** (27. maaliskuuta 1945 – 13. maaliskuuta 2013) oli puolalainen jalkapallopuolustaja ja -valmentaja.

Ura pelaajana
-------------

Stachurski pelasi koko uransa ajan Legia Varsovassa. Hän aloitti seuran takalinjoilla 1964 ja oli urallaan voittamassa seuran kanssa kahta Puolan mestaruutta. Palkintokaappi täydentyi myös kahdella cupin mestaruudella ja Stachurski pääsi myös valloittamaan Euroopan kenttiä, kun Legia eteni Euroopan cupissa aina välieriin saakka kaudella 1969/70. Puolan maajoukkueessa Stachurski esiintyi kahdeksan kertaa tehden yhden maalin.

### Meriitit pelaajana

* Puolan mestaruus (2): 1969, 1970
	+ Hopeaa (2): 1968, 1971
* Puolan cup (2): 1966, 1973
	+ Hopeaa (2): 1969, 1972

Ura valmentajana
----------------

Pelaajauransa jälkeen Stachurski teki uraa myös valmentajana. Hän aloitti vuonna 1988 Zawisza Bydgoszczin peräsimessä ja siirtyi 1990 Legia Varsovaan. Hänen johdollaan seura ei kuitenkaan onnistunut puolustamaan mestaruuttaan ja urakka jäi yhden kauden mittaiseksi. Kaudella 1994/95 hän valmensi Widzew Łódźia ja saavutti mestaruushopeaa. Tämän menestyksen jälkeen hän siirtyi Puolan maajoukkueen peräsimeen, mutta pesti jäi varsin lyhyeksi.

Kaudeksi 1996/97 Stachurski palasi Legia Varsovan valmentajaksi ja johdatti seuran liigassa hopealle. Uransa ensimmäisen pokaalin hän nappasi Puolan cupissa. Kaudella 2003/04 hän valmesni vielä liigaan noussutta Świt Nowy Dwór Mazowieckia.

Stachurski kuoli 13. maaliskuuta 2013 Varsovassa 67-vuotiaana. 

### Meriitit valmentajana

* Puolan mestaruus
	+ Hopeaa: 1995, 1997
* Puolan cup: 1997

Lähteet
-------

1. ↑  STACHURSKI Władysław
2. ↑  Nie żyje Władysław Stachurski *polsatsport.pl*.  13.3.2013.  Arkistoitu 22.2.2014. Viitattu 28.3.2013. (puolaksi)


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä:**Henryk Apostel** | **Puolan maajoukkueen päävalmentaja**1996 | Seuraaja:**Antoni Piechniczek** |

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Puola

 |

 |
**Paavo Erkki Konsén** (19. toukokuuta 1893 Jämijärvi – 6. elokuuta 1927 Helsinki) oli suomalainen jääkärikapteeni.

Perhetausta
-----------

Hänen vanhempansa olivat kansakoulunopettaja Viktor Aleksander Konsén ja Edla Maria Hällström. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1918 Lempi Charlotta Södermanin kanssa.

Opinnot
-------

Konsén kävi viisi luokkaa Tampereen klassillisesta lyseota ja Tampereen kauppaopiston sekä suoritti yksityisesti seitsemännen luokan Tampereen lyseossa vuonna 1926.

Jääkärikausi
------------

Jääkäripataljoona 27:n 4. komppania.
Konsén työskenteli konttoristina ennen liittymistään vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavan jääkäripataljoona 27:n 4. komppaniaan 5. helmikuuta 1916. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella, Riianlahdella ja Aa-joella.

Suomen sisällissota
-------------------

Konsén saapui Suomeen (Vaasaan) jääkäreiden pääjoukon mukana vänrikiksi ylennettynä 25. helmikuuta 1918. Hänet komennettiin Suomen sisällissotaan lähettiupseeriksi 1. Jääkärirykmentin esikuntaan ja otti osaa sisällissodan taisteluihin Tampereella ja Karjalankannaksella.

Sisällissodan jälkeinen aika
----------------------------

Konsén palveli sisällissodan jälkeen toimistoupseerina Yleisesikunnassa. Armeijasta hän erosi 10. kesäkuuta 1921 ja astui Suojeluskuntajärjestön palvelukseen 1. kesäkuuta 1921 ja hänet sijoitettiin päälliköksi Pohjois-Hämeen suojeluskuntapiirin VII alueelle, josta hän siirtyi 1. tammikuuta 1925 alkaen Mäntän suojeluskunnan paikallispäälliköksi. Hänet määrättiin 30. kesäkuuta 1925 astumaan armeijan vakinaiseen palvelukseen ja hänet sijoitettiin Autopataljoonan 1. komppanian päälliköksi. Hänet haudattiin Helsinkiin.

    Ylennykset ja kunniamerkit    



|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| **Ylennykset** |  | **Kunniamerkit** |
| * Hilfsgruppenführer 25. elokuuta 1917
* Vänrikki 11. helmikuuta 1918
* Luutnantti 16. toukokuuta 1919
* Kapteeni 16. toukokuuta 1921
 | Vapaudenristi 4. lk. miekkojen kera KunniamerkkinauhaVapaussodan muistomitalin KunniamerkkinauhaPreussin 2. lk. Rautaristin KunniamerkkinauhaRuotsin miekkaritarikunnan 1. lk. ritarimerkin KunniamerkkinauhaJääkärimerkki | * Vapaudenristi 4. lk. miekkojen kera
* Vapaussodan muistomitali soljen kera
* Jääkärimerkki
* Preussin 2. lk. Rautaristi
* Ruotsin miekkaritarikunnan 1. lk. ritarimerkki
 |

Lähteet
-------

* Puolustusministeriön Sotahistoriallisen toimiston julkaisuja IV, Suomen jääkärien elämäkerrasto, WSOY Porvoo 1938.
* Sotatieteen Laitoksen Julkaisuja XIV, Suomen jääkärien elämäkerrasto 1975, Vaasa 1975 ISBN 951-99046-8-9.

### Viitteet

1. 1 2 3 4 5 6  Suomen jääkärien elämäkerrasto 1938
2. 1 2 3 4 5 6  Suomen jääkärien elämäkerrasto 1975
3. ↑
**Leonora Carrington** (6. huhtikuuta 1917 Clayton Green, Lancashire, Englanti – 25. toukokuuta 2011 México, Meksiko) oli brittiläinen kuvataiteilija ja kirjailija.

Carrington syntyi Lancashiressä, Englannissa, perheensä toiseksi lapseksi ja ainoaksi tyttäreksi. Hänen äitinsä oli irlantilainen. Hän tutustui surrealismiin jo lapsena, ja tälle taiteenalalle hän suuntautui myös ammattiurallaan. Hänellä ja Max Ernstillä oli 1930-luvun lopulla rakkaussuhde. Hän asui pitkään Meksikossa, jonka kansalaisuus hänelle myönnettiin vuonna 1942. Hän muutti vuonna 1985 Yhdysvaltoihin.

Carrington meni Meksikossa naimisiin Emericko Weiszin kanssa ja sai kaksi lasta. Häntä pidetään yhtenä keskeisimmistä surrealismin edustajista, ja hänen muutamia teoksiaan ovat *Self-Portrait* (1936), *The Inn of Down Horse* (1936–1937), *Green Tea* (1942), *Down Below* (1944) ja *Big Badger Meets the Domino Boys* (1986). Samanaikaisesti Carringtonin onnistui luoda menestyksekäs ura kirjailijana; tuotantoon kuuluu mm. romaani *The Hearing Trumpet*, joka kirjoitettiin alun perin jo 1960-luvulla.

*Down Belown* ensimmäistä versiota Carrington tarjosi 1946 Janet Flannerille, joka työskenteli kustantajana, mutta ei ollut teoksesta kiinnostunut. Lopulta 1944 Jeanne Megnenille ranskaksi saneltu versio julkaistiin lopulta englanniksi käännettynä surrealistisessä VVV-lehdessä.

Carrington kärsi toisen maailmansodan alussa Madridissa voimakkaan henkisen luhistumisen, joka aiheutti hänen joutumisensa sairaalahoitoon. Hän oli katolinen, ja häntä väitettiin viimeiseksi elossa olevaksi surrealistiksi, vaikka samanlainen väite oli tehty hänen lisäkseen mm. Enrico Donatista (s. 1909). Carrington jatkoi taiteellista uraansa vanhuutensa päiville saakka.

Lähteet
-------

1. ↑  Grimes, William: Leonora Carrington Is Dead at 94; Artist and Author of Surrealist Work *The New York Times*.  26.5.2011. Viitattu 28.5.2011. (englanniksi)
2. ↑
3. ↑
4. ↑
5. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive)
6. ↑  Leonora Carrington, Marina Warner: *Down Below, Introduction by Marina Warner*, s. xxv. New York Review Books, 1988.
7. ↑


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Katalonia
* Saksa
* Israel
* Belgia
* Yhdysvallat
* Japani
* Tšekki
* Korea
* Alankomaat
* Puola
* Portugali

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Taiteenala | 
* Museum of Modern Art
* RKD Artists
* Te Papa (New Zealand)
* ULAN

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**Juho Korte** (24. joulukuuta 1893 Kaukola – 8. joulukuuta 1930) oli suomalainen reservin luutnantti. Korte oli jääkärikoulutuksen Saksassa saanut sotilas, joka taisteli jo ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla ja myöhemmin Suomen sisällissodassa.

Perhetausta
-----------

Hänen vanhempansa olivat maanviljelijä Sipi Korte ja Varpu Häkli. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1921 Lydia Laxin kanssa.

Opinnot
-------

Korte kävi kansakoulun ja suoritti viidennen luokan Viipurin reaalikoulussa vuonna 1926 sekä Reserviupseerikoulun vuonna 1926.

Jääkärikausi
------------

Jääkäripataljoona 27:n 3. komppania.
Korte työskenteli maanviljelijänä ennen liittymistään vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavan jääkäripataljoona 27:n 3. komppaniaan 15. marraskuuta 1915. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella, Riianlahdella ja Aa-joella.

Suomen sisällissota
-------------------

Korte saapui Suomeen (Vaasaan) jääkäreiden pääjoukon mukana aliupseeriksi ylennettynä 25. helmikuuta 1918. Hänet komennettiin Suomen sisällissotaan joukkueenjohtajaksi 5. Jääkärirykmentin täydennyspataljoonan 1. komppaniaan.

Sisällissodan jälkeinen aika
----------------------------

Korte siirrettiin sisällissodan jälkeen keväällä 1918 saman rykmentin (nimettiin myöhemmin Jääkärirykmentti 5:ksi ja myöhemmin Kuopion jalkaväkirykmentti 4:ksi) 2. komppaniaan. Hänet komennettiin 27. syyskuuta 1918 alkaen 2. Divisioonan miinanheittäjäkursseille ja siirtyi sen jälkeen 1. lokakuuta 1918 divisioonan miinanheittäjäkomppaniaan, josta siirrettiin 1. huhtikuuta 1921 alkaen Karjalan kaartin rykmentin 2. konekiväärikomppaniaan ja 15. syyskuuta 1921 alkaen 3. konekiväärikomppaniaan. Armeijasta hän erosi 1. lokakuuta 1922 ja siirtyi sen jälkeen Etsivän keskuspoliisin palvelukseen. Korte astui uudelleen armeijan palvelukseen 30. syyskuuta 1923 ja hänet sijoitettiin Karjalan kaartin rykmentin 3. konekiväärikomppaniaan, missä hän toimi aluksi koulutusaliupseerina ja 1. heinäkuuta 1925 alkaen III pataljoonan kuormastoaliupseerina, kunnes määrättiin 18. maaliskuuta 1927 nuoremmaksi upseeriksi. Hänet haudattiin Viipuriin.

  


    Ylennykset ja kunniamerkit    



|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| **Ylennykset** |  | **Kunniamerkit** |
| * Aliupseeri 11. helmikuuta 1918
* Kersantti 28. kesäkuuta 1918
* Vääpeli 7. marraskuuta 1918
* Reservin vänrikki 18. maaliskuuta 1927
* Reservin luutnantti 30. elokuuta 1930
 |  | * Vapaudenmitali 1. lk.
* Vapaussodan muistomitali soljen kera
* Valkoisen Ruusun ritarikunnan 2. lk. mitali
* Jääkärimerkki
 |

Lähteet
-------

* Puolustusministeriön Sotahistoriallisen toimiston julkaisuja IV, Suomen jääkärien elämäkerrasto, WSOY Porvoo 1938.
* Sotatieteen Laitoksen Julkaisuja XIV, Suomen jääkärien elämäkerrasto 1975, Vaasa 1975 ISBN 951-99046-8-9.

### Viitteet

1. 1 2 3 4 5 6  Suomen jääkärien elämäkerrasto 1938
2. 1 2 3 4 5 6  Suomen jääkärien elämäkerrasto 1975
**Hugo Reuter** (1870–1955) oli ruotsalainen pikakirjoittaja ja pikakirjoitusjärjestelmän kehittäjä.

Reuter kehitti opiskeluaikanaan omaperäisen pikakirjoitusjärjestelmän, jonka hän julkaisi vuonna 1900 kirjassa *Lärobok i svensk stenografi*. Järjestelmässä vokaalit merkitään eripituisilla kirjoituslinjan suuntaisilla viivoilla tai kaarilla, ja konsonanttien merkit poikkeavat tältä linjalta alas- tai ylöspäin ja palaavat sille. Järjestelmä osoittautui käyttökelpoiseksi nopeankin keskustelun muistiinkirjoittamisessa. Reuter toimi pikakirjoittajana Ruotsin valtiopäivillä, ja hänen lisäkseen kolme muutakin valtiopäiväpikakirjoittajaa käytti tätä järjestelmää. Myöhemmin Reuter julkaisi kaksi muutakin järjestelmää, jotka hän esitti Melinin järjestelmän uudistuksina, mutta joita voidaan kuitenkin pitää täysin itsenäisinä järjestelminä.

Lähteet
-------

* Ekman, Ernst L.: *Olof Werling Melin*. Tukholma: C E Writzes bokförlag, 1971.
* Melin, Olof Werling: *Stenografiens historia*. 2. osa. Tukholma: Nordiska Bokhandeln, 1929.

### Viitteet

1. 1 2  Ekman, s. 519.
2. ↑  Melin, s. 402–404.
3. ↑  Melin, s. 407.
4. ↑  Ekman, s. 260–261, 519.


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ruotsi

 |

 |