recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Clovis Cazes: *Rapsodi*, 1913. 
**Rapsodi** (m.kreik. ῥαψῳδός, *rhapsōdos*) oli kiertävä laulaja muinaisessa Kreikassa. Rapsodit esittivät ulkomuistista eräänlaista resitointia, ja alkuun he esittivät soittimien säestäminä lähinnä sankarirunoelmia, pääasiassa eeppisiä runoja.

Arvostettuja olivat erityisesti vanhojen aikojen rapsodit, jotka veivät eteenpäin homeeristen laulujen tuntemusta ja myös jossain määrin lisäsivät näiden silloin vielä vain suullisena perintönä olemassa olleiden runojen muotoutumista. Kirjoitustaidon levitessä ja klassisten runoteosten löytyessä rapsodit menettivät merkitystään ja myös arvostusta. Kreikan runoutta rakastava kansa rakasti kuitenkin yhä näitä esityksiä, ja erilaisissa juhlatilaisuuksissa saatiin nauttia kilpailevien raposodien esityksistä. Rapsodit muodostivat oman ammattikunnan ja esiintyivät yhtenäisessä juhlallisessa asussa.

Nimitys rapsodi juontuu todennäköisesti kreikan kielen sanoista *rhaptein* (ῥάπτειν, 'yhdistää') ja *aoidē* tai *ōdē* (ἀοιδή / ᾠδή, 'laulu'). Toisen selityksen mukaan sillä tarkoitetaan sauvaa (ῥάβδος, *rhabdos*), jollainen rapsodilla oli esiintyessään kädessä.

Lähteet
-------

1. ↑  Liddell, Henry George & Scott, Robert: ῥαψῳδός, ὁ *A Greek-English Lexicon*.  1940. Oxford:  Clarendon Press / Perseus Digital Library, Tufts University.  (englanniksi)
2. 1 2 3  Rapsod Nordisk familjebok, Uggleupplagan. 22. palsta 1033 (ruotsiksi)
3. ↑  Liddell, Henry George & Scott, Robert: ῥάπτω *A Greek-English Lexicon*.  1940. Oxford:  Clarendon Press / Perseus Digital Library, Tufts University.  (englanniksi)
4. ↑  Liddell, Henry George & Scott, Robert: ἀοιδή, ἡ *A Greek-English Lexicon*.  1940. Oxford:  Clarendon Press / Perseus Digital Library, Tufts University.  (englanniksi)
5. ↑  Liddell, Henry George & Scott, Robert: ᾠδή, ἡ *A Greek-English Lexicon*.  1940. Oxford:  Clarendon Press / Perseus Digital Library, Tufts University.  (englanniksi)
6. ↑  Liddell, Henry George & Scott, Robert: ῥάβδος, ἡ *A Greek-English Lexicon*.  1940. Oxford:  Clarendon Press / Perseus Digital Library, Tufts University.  (englanniksi)
**Aristotélis Sokrátis Onásis** (kreik. Αριστοτέλης Σωκράτης Ωνάσης, usein **Aristoteles Onassis**, 15. tai 20. tammikuuta 1906 – 15. maaliskuuta 1975) oli kreikkalainen laivanvarustaja.

Onásis syntyi Smyrnassa, silloisessa Osmanien valtakunnassa (nykyisin Turkki) keskiluokkaiseen kreikkalaiseen perheeseen. Ensimmäisen maailmansodan jälkeen Onásiksen perhe menetti omaisuutensa turkkilaisten vallattua takaisin vähän aikaa Kreikan miehittämänä olleen kaupungin ja siirtyi pakolaisina Kreikkaan. Aristotélis Onásis elvytti perheen tupakkaliiketoimintaa Argentiinassa 1920-luvun alussa. Vuonna 1925 hän sai Argentiinan ja Kreikan kansalaisuuden. 

Onásis osti ensimmäisen laivansa 1930-luvun alussa ja oli vuoteen 1932 mennessä maailmanluokan liikemies, joka omisti kauppalaivoja, tankkereita ja valaanpyyntialuksia. Aluksensa Onásis hankki edullisesti konkurssipesiltä. Vuonna 1954 Onásista syytettiin Yhdysvalloissa siitä, että hän lainvastaisesti omisti ei-amerikkalaisena Yhdysvaltain lipun alla purjehtivia laivoja. Hän joutui maksamaan seitsemän miljoonaa dollaria sakkoa. Onásis perusti Olympic Airways -lentoyhtiön (nyk. Olympic Airlines) vuonna 1957.

Onásis oli naimisissa Athiná "Tína" Livanoún kanssa vuosina 1946–1960. Pariskunnalle syntyi kaksi lasta, Aléxandros (Alexander) ja Christína. Avioliitto kariutui suhteeseen oopperalaulaja Maria Callasin kanssa. Onásis avioitui omistamallaan Skorpióksen saarella Kreikassa vuonna 1968 Yhdysvaltain presidentin John F. Kennedyn lesken Jacqueline Kennedyn kanssa, mutta palasi pian rakastajattarensa Callasin luokse.

Onásis kuoli Neuilly-sur-Seinessä Ranskassa keuhkokuumeeseen.

Populaarikulttuurissa
---------------------

Juha Vainion kappaleen *Pohjolan pidot* sanoissa viitataan Onásikseen kohdassa "Olin kerran kutsuttuna juhlissa mä näissä / Sellaista ei nähty edes Onassiksen häissä".

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6  Aristotle Socrates Onassis Encyclopædia Britannica Online. Viitattu 24.10.2009. (englanniksi)
2. ↑  Madonna havittelee Onassiksen hautasaarta.  *Ilta-Sanomat*, 20.8.2009.  Ilta-Sanomat. Artikkelin verkkoversio. Viitattu 24.10.2009.
3. ↑  Juha Watt Vainio Pohjolan pidot Lyrics *justsomelyrics.com*.  23.8.2020. Lyrics to song. Viitattu 17.09.2020.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Aristotélis Onásis** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Japani
* Tšekki
* Australia
* Kreikka
* Korea
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* NARA
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**Georges Jean Claude Leygues** (28. lokakuuta 1857 Villeneuve-sur-Lot – 2. syyskuuta 1933 Saint-Cloud) oli ranskalainen poliitikko, joka toimi Ranskan pääministerinä vuosina 1920–1921.

Leygues oli alkujaan lakimies. Hänet valittiin vuonna 1885 edustajainkamariin ja hän toimi Ranskan opetusministerinä vuodet 1894 ja 1898–1902, sisäministerinä 1895 sekä siirtomaaministerinä 1906. Vaikka hän pyrki opetusministerinä rajoittamaan kirkon vaikutusta koululaitoksessa, hän vastusti Émile Combesin hallituksen vielä pidemmälle menneitä toimenpiteitä samassa asiassa. Leygues muodosti vuonna 1905 yhdessä Louis Barthoun kanssa liberaalin Union républicaine -parlamenttiryhmän. Ensimmäisen maailmansodan aikana Leygues toimi vuosina 1917–1920 meriministerinä Georges Clemenceaun hallituksessa. Kun Alexandre Millerand valittiin syyskuussa 1920 Ranskan presidentiksi, Leygues tuli hänen tilalleen pää- ja ulkoministeriksi muiden ministerien jatkaessa aiemmissa tehtävissään. Hallitus kuitenkin kaatui jo tammikuussa 1921. Leygues oli vielä uudelleen meriministerinä vuodet 1925–1930 ja 1932–1933. Hänen johdollaan Ranskan sotalaivastoa uudistettiin ja täydennettiin maailmansodan jäljiltä.

Lähteet
-------

1. ↑  Georges, Jean, Claude LEYGUES (ranskaksi) Assemblée Nationale. Viitattu 16.9.2015.
2. 1 2  *Nordisk familjebok* (1912), s. 330–331 (ruotsiksi) Runeberg.org. Viitattu 16.9.2015.
3. ↑  *Nordisk familjebok*, täydennysosa (1925), s. 153 (ruotsiksi) Runeberg.org. Viitattu 16.9.2015.
4. ↑  Georges Leygues (ranskaksi) Encyclopédie Larousse. Viitattu 16.9.2015.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Georges Leygues** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Belgia
* Yhdysvallat
* Australia
* Alankomaat
* Puola
* Portugali

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie
* Sycomore
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC
* IdRef

 |

 |
Irlantilainen rukki 1800-luvun lopulta.
Suomalainen rukki työnäytöksessä Helsingissä 2016
**Rukki** on laite, jolla karstatusta tai kammatusta kuidusta, kuten villasta tai puuvillasta kehrätään eli valmistetaan lankaa. Rukit jaetaan yleensä kahteen pääryhmään: viistorukkeihin ja pystyrukkeihin, ero näissä rukkityypeissä on rukin pyörän sijainnissa.  Rukissa on iso pyörä, joka pyörittää esimerkiksi nahkanyörin välityksellä suurella kierrosnopeudella niin sanottua lyhtyä eli siipeä, jossa lanka syntyy. Pyöritys tapahtuu tavallisesti erityistä poljinta polkemalla, joskus käsin. Rukin toimintaperiaate keksittiin vuosien 500 ja 1000 välillä Intiassa tai Kiinassa. Poljettava rukki keksittiin nykyisen Saksan alueella vuonna 1533.

Suomessa erityisesti Kiikan kunta oli tunnettu rukkien valmistuksesta ja rukki oli kuva-aiheena myös Kiikan vaakunassa.

Rukkia vanhempi tekniikka tehdä lankaa on värttinä.

Langasta tehtiin kangasta kangaspuilla.

Rukinlapa saattaa olla vaativan taiteellisen puunkaiverrustyön tulos.

Rukin osat
----------

Rukin osat: A pyörä, B nyöri, C lyhty, D tytär, E , F kiristin, G poljin, H , I , J K pöytä, L olkapää ja lapa

Lähteet
-------

1. ↑  Salmela, T. "Kehrääjän käsikirja." Karisto, 2012, sivu 79.
2. ↑  History of the Spinning Wheel *ThoughtCo*. Viitattu 24.3.2022. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Rukki**.
* Hukkinen, S. Luonnonkuitujen kehruu, Helsinki Dataliina Ay, 1995.
* Varilo, S. Kehrääjän kirja, Helsinki, Hakapaino Oy, 1984.
* Maailman ainoa rukkitehdas, Helsingin Sanomat, 29.01.1939, nro 27, s. 8, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Mihail Kogălniceanu, Mișu Poppin maalaama muotokuva.
**Mihail Kogălniceanu** (6. syyskuuta 1817 Iași, Moldavia – 1. heinäkuuta 1891 Pariisi, Ranska) oli romanialainen valtiomies ja historioitsija, joka toimi Romanian pääministerinä vuosina 1863–1865. Hän oli myös yksi romanialaisen historiankirjoituksen perustajista.

Saksassa opiskellut Kogălniceanu asettui vuonna 1838 Iașiin, jossa hän ryhtyi kirjoittamaan aktiivisesti Romanian historiasta ja politiikasta. Hän ryhtyi vuonna 1840 julkaisemaan *Dacia literară* -kirjallisuuslehteä ja *Arhiva românească* -nimistä historiallista aikakauskirjaa. Hän julkaisi myös vuosina 1845–1852 kolmiosaisen kokoelman muinaisia moldavialaisia kronikoita. Turkkilaiset viranomaiset pyrkivät ajoittain puuttumaan Kogălniceanun pitämiin yleisöluentoihin Romanian historiasta niiden avoimen kansallismielisyyden vuoksi. Vallankumousvuonna 1848 hän julkaisi "Kansallisen puolueen toiveet Moldaviassa" -nimisen poliittisen pamfletin, minkä seurauksena hän joutui pakenemaan tilapäisesti Itävallan puolelle Bukovinaan. Kogălniceanu kamppaili vuosien ajan Moldavian ja Valakian yhdistymisen puolesta. Hän kannatti myös maareformia ja romaniväestön vapauttamista orjuudesta.

Romanian valtion perustamisen jälkeen ruhtinas Alexandru Ioan Cuza nimitti Kogălniceanun pääministeriksi lokakuussa 1863. Hänen hallituksensa toteutti monia merkittäviä uudistuksia, kuten luostarien omaisuuden pakkolunastus, maanomistussuhteita muuttanut vuoden 1864 maalaki ja koululaitoksen uudistaminen. Nämä toimet nostattivat vastarintaa varsinkin aatelisten suurmaanomistajien piirissä, ja osa uudistuksista oli ajettava läpi toukokuussa 1864 suoritetun valtiokaappauksen turvin. Ajauduttuaan erimielisyyksiin myös ruhtinas Cuzan kanssa Kogălniceanu joutui eroamaan helmikuussa 1865. Hän toimi myöhemmin Romanian sisäministerinä 1868–1870 ja 1879–1880 sekä ulkoministerinä 1876 ja 1877–1878. Hänen ulkoministerikaudelleen osui Venäjän–Turkin sota, jonka lopputulos varmisti Romanialle täyden itsenäisyyden Turkista. Kogălniceanu toimi Romanian edustajana Berliinin kongressissa 1878 yhdessä Ion Brătianun kanssa. Hän oli vielä sen jälkeen maansa lähettiläänä Pariisissa 1880–1881. Myöhempinä vuosinaan hän esiintyi Brătianun hallituksen arvostelijana.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Mihail Kogălniceanu (englanniksi) *Encyclopædia Britannica Online Academic Edition*. Viitattu 8.9.2015.
2. 1 2 3  *Nordisk familjebok* (1911), s. 480 (ruotsiksi) Runeberg.org. Viitattu 8.9.2015.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Mihail Kogălniceanu** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Belgia
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Kreikka
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Niilo Anshelm Vapaavuori** (sukunimi vuoteen 1918 *Friberg*; 9. helmikuuta 1899 Kakskerta – 14. heinäkuuta 1949) oli suomalainen päätoimittaja.

Vapaavuoren vanhemmat olivat veneenveistäjä Johan Anshelm Friberg ja Hilda Amanda Nylund. Hän kävi kuusi vuotta lyseota ja yksityisoppilaana 8. luokan. Vapaavuori toimi lennätinvirkailijana Jyväskylässä ja Turussa 1917–1919, Turun Sanomain aputoimittajana 1921–1922, Uuden Auran toimitussihteerinä 1922–1923 ja Satakunnan Kansan toimitussihteerinä 1923–1926. Hän oli Perä-Pohja-lehden päätoimittajana 1926–1929, Oy Perä-Pohjan toimitusjohtajana 1926–1927 ja Uuden Auran 2. toimittajana 1929–1931. 

Vapaavuori oli päätoimittajana Savo-lehdessä 1931–1935, Varsinais-Suomi -lehdessä 1935–1940 ja Ajan Suunta -lehdessä 1940–1944. Vapaavuori kirjoitti myös pakinoita Ajan Suuntaan nimimerkillä *Mauri* ja hän paljasti muun muassa 1943 kuka oli Pekka Peitsi-nimimerkin takana.

Viimeksi Vapaavuori työskenteli vakuutustarkastajana 1945–1949.

Niilo Vapaavuori oli naimisissa vuodesta 1923 Elli Maria Niemen kanssa. Poliitikko Jan Vapaavuori on Vapaavuoren pojanpoika.

Teoksia
-------

* *Isänmaan Joulu 1940 : Isänmaallisen Kansanliikkeen joulujulkaisu* ; toimittanut Niilo Vapaavuori. Isänmaallisen Kansanliikkeen kannatusyhdistys, Helsinki 1940

Lähteet
-------

* Projekt Runeberg : Aikalaiskirja 1934
* Projekt Runeberg : Aikalaiskirja 1978
* Wikiaineisto : Kuka kukin oli 1961
* Urho Kekkosen taskukalenteri 1943
**Eigenmath** on ilmainen ja vapaasti saatava symbolisen laskennan matemaattinen ohjelmisto, jota kehitetään Linuxiin ja Mac OS X -käyttöjärjestelmään. Sen on luonut George Weigt C-kielellä. Sen lähdekoodi on myös vapaasti saatavilla ja siitä on julkaistu versioita myös Androidille, joillekin Casion laskimille, Nintendo DS:lle ja Windowsille.
Ohjelman asennus on mahdollisimman vaikeata, sillä se on saatavana ainoastaan lähdekoodina GitHubista.

Eigenmathilla voidaan mm. ratkaista sekä ensimmäisen että korkeamman asteen yhtälöitä, derivoida ja integroida lausekkeita sekä piirtää funktioiden kuvaajia.

Lisäksi Eigenmath sisältää mm. alkeellisen komentosarjakielen jolla voidaan tehdä monimutkaisempia matemaattisia algoritmeja.

Joitakin Eigenmathin alkeistoimintoja
-------------------------------------

Tehtävä 1: Sievennä lauseke {\displaystyle 3a+2a}.

Syötetään Eigenmathiin: **simplify(3a+2a)**

Eigenmath tulostaa: 

5a

Tehtävä 2: Integroi (x:n suhteen) funktio {\displaystyle 2x}

Syötetään Eigenmathiin: **integral(2x,x)**

Eigenmath tulostaa: 

```
 2
x
```

Tehtävä 3: Derivoi (x:n suhteen) funktio {\displaystyle 2x}

Syötetään Eigenmathiin: **derivative(2x,x)**

Eigenmath tulostaa:

2

Tehtävä 4: Ratkaise (x:n suhteen) yhtälö {\displaystyle x+1=3}

Syötetään Eigenmathiin: **roots(x+1=3,x)**

Eigenmath tulostaa: 

2

Aiheesta muualla
----------------

* 
* - manuaali
* SourceForge: Eigenmath
**Carl Axel Alexander Lindh** (4. syyskuuta 1882 Piikkiö – 11. helmikuuta 1970 Helsinki) oli suomalainen everstiluutnantti ja toimitusjohtaja.

Lindhin vanhemmat olivat eversti Emil Adolf Lindh ja Bertha Maria Helenius. Hän kävi Haminan kadettikoulun ja Jelisavetgradin ratsukoulun. Hänestä tuli luutnantti 1905.

Lindh palveli ratsuväessä upseerina 1905–1908. Hän oli Helsingin poliisilaitoksen ohjaavana upseerina 1908–1911, Helsingin kaupungin apulaispalomestarina 1913–1917 ja Paperitehtaitten myyntikonttorin johtajana Moskovassa lyhyesti vuonna 1917. Lindh osallistui Suomen sisällissotaan vuonna 1918 Uudenmaan rakuunarykmentissä eskadroonan päällikkönä. Hän oli Suomen Paperitehtaitten yhdistyksen apulaisjohtajana 1919–1921 ja Suomen Paperikonttorin toimitusjohtajana 1922–1946. Lindh ylennettiin ratsumestariksi ja majuriksi 1918 sekä everstiluutnantiksi reservissä 1933. Talvi- ja jatkosodan aikana hän oli erikoistehtävissä.

Lindh toimi vuonna 1931 perustetun Vapaussodan Kenttäharmaat -järjestön toisena puheenjohtajana jääkärimajuri Ragnar Gröningin rinnalla. Hän oli Vapaussodan Rintamamiesliiton puheenjohtajana vuosina 1935–1944, aina järjestön lakkauttamiseen saakka. Vuonna 1941 Lindh valittiin mukaan SS-vapaaehtoistoimikuntaan ja syksyllä 1944 hän oli saksalaisten organisoiman Vapaan Suomen Liike -vastarintajärjestön Suomen organisaation johtajana. Lindh vältti kuitenkin sodan jälkeen tutkinnan ja syytetoimet vaikka joitakin vastarintaliikkeessä mukana olleita tuomittiinkin maanpetoksesta.

Carl Lindh oli naimisissa vuodesta 1909 Signe Maria Fabritiuksen kanssa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Kuolleita (maksullinen artikkeli) Helsingin Sanomat 15.2.1970, s. 11, HS Aikakone. Viitattu 27.3.2018.
2. 1 2 3 4 5  Aikalaiskirja 1934
3. ↑  Everstiluutnantti Carl Lindh 80-vuotias (maksullinen artikkeli) Helsingin Sanomat 4.9.1962, s. 11, HS Aikakone. Viitattu 27.3.2018.
4. ↑  Oula Silvennoinen - Marko Tikka - Aapo Rosenius : *Suomalaiset fasistit - mustan sarastuksen airuet*, WSOY 2016 ISBN 978-951-0-42327-1, Lindhistä sivuilla 205, 273, 365, 395, 417
**Curryn paradoksi** on nimetty keksijänsä, matemaatikko ja loogikko Haskell Brooks Curryn mukaan. Curryn paradoksi haastaa naiiveja teorioita:

Curryn paradoksi menee seuraavasti;

On olemassa lista, jossa on väitteet: 

* Tasmanian tuholaisella on vahvat leuat.
* Toinen kohta listassa on kehämäinen.
* Jos listan kolmas kohta on tosi, on koko lista tosi.
* Listassa on neljä kohtaa.

Lista itsessään ei ole paradoksaalinen, kolmas kohta on. Oletetaan että väite "listan kolmas kohta on tosi" pätee. Tällöin tiedämme että "jos listan kolmas kohta on tosi, on koko lista tosi" on tosi, koska juuri totesimme kolmannen kohdan pätevän. Tästä voimme päätellä että koko lista on tosi, jolloin kolmas kohta on tosi, jolloin listan jokainen kohta on tosi...

Toinen paradoksi
----------------

Curryn paradoksin nimellä kulkee myös taikuri Paul Curryn vuonna 1953 tuottama 13\*5 kokoinen suorakulmainen kolmio, joka leikataan osiksi, jotka uudelleen järjestelyllä sopivat täysin 13\*5 suorakulmaiseen kolmioon siten, että yksi neliö jää tyhjäksi.
Kolmiosta esiintyy myös versio, jossa on tasakylkinen kolmio (joka koostuu itse asiassa kahdesta Curryn kolmiosta), jonka kanta on 10 ja korkeus 12. Tällöin tyhjä kahden ruudun tila muodostuu uudelleenjärjestelyllä tasakylkisen kolmion keskelle. 

Kyseessä on kuitenkin silmänkääntötemppu, joten varsinaisesta paradoksista ei ole kysymys.

Katso myös
----------

* Luettelo paradokseista

Aiheesta muualla
----------------

* www.mathematik.uni-bielefeld.de
Ylen logo
**Svenska Yle** on yksi Ylen yksiköistä. Sen vastuualue on ruotsinkielinen palvelutarjonta. Se vastaa mm. ruotsinkielisistä radio- ja tv-kanavista, ruotsinkielisestä ohjelmatarjonnasta, ruotsinkielisestä uutistarjonnasta ja ruotsinkielisistä julkaisuista.

Svenska Ylen johtaja ja vastaava tuottaja on Johanna Törn-Mangs. Hän on myös Svenska Ylen edustaja Yleisradion johtoryhmässä.

Osastot
-------

Svenska Yle jakaantuu kuuteen osastoon. Osastot ovat:

* Media ja julkaisut (päällikkö Johanna Törn-Mangs)
* Journalistinen sisältö (päällikkö Anna Forth)
* Hallinto ja henkilöstö (päällikkö Kerstin Häggblom)
* Yhteistuotannot ja hankinnat (päällikkö Johan Aaltonen)
* Strategia ja yleisötutkimus (päällikkö Alex Fager)
* Mediatuotanto (päällikkö Tommy Mård)

Sisältö
-------

Svenska Yle tuottaa sisältöjä internetiin, televisioon ja radioon. Internetissä sillä on oma verkkosivustonsa, jolla on sen uutistarjonta. Televisiossa sillä on oma kanavansa, Yle Fem, joka jakaa kanavapaikkansa Yle Teeman kanssa, mutta toimii silti itsenäisesti. Radiossa Svenska Yle tarjoaa kaksi kanavaa. Yle Vega on aikuiselle yleisölle kohdennettu kanava, jota lähetetään paitsi ruotsinkielisillä alueilla myös joillakin suomenkielisillä alueilla. Sillä on myös paikallistoimituksia ja -lähetyksiä. Yle X3M taas on nuorisolle tarkoitettu kanava, joka kuuluu ainoastaan ruotsinkielisillä alueilla.

Svenska Ylen sisällöt löytyvät myös Yle Areenasta. Lisäksi Svenska Ylen sisältöjä on Elävässä arkistossa.

Lähteet
-------

1. 1 2  Ylen yksiköt Yleisradio. Viitattu 25.5.2020.

Aiheesta muualla
----------------

* Svenska Ylen virallinen sivusto (ruotsiksi)

Yle

|  |  |
| --- | --- |
| Radiokanavat: | 
* Yle Radio 1
* YleX
* Yle Radio Suomi
* Yle Sámi Radio
* Yle Puhe
* Yle Klassinen
* Yle Vega
* Yle X3M
* Yle Mondo
* Yle Sat 1
* Yle Sat 2

 |
| Televisiokanavat: | 
* Yle TV1 (HD)
* Yle TV2 (HD)
* Yle Teema & Fem (Yle Fem, Yle Teema, HD)
* TV Finland

 |
| Uutispalvelut: | 
* Yle Uutiset (selkokielinen, viittomakielinen)
* Yle Urheilu
* TV-nytt
* Yle Ođđasat
* Novosti Yle
* Yle Uutisvahti
* Sää
* Yle Tiede

 |
| Muut palvelut: | 
* Yle Areena
* Yle Elävä arkisto
* Abitreenit
* Digitreenit
* Yle Oppiminen
* Yle Uutisluokka
* Yle Kioski

 |
| Organisaatio: | 
* Yleisradion hallintoneuvosto
* Yleisradion hallitus
* Yleisradion johtoryhmä
* Ylen yksiköt
* Svenska Yle
* Yle Sápmi

 |
Hermann Schievelbein noin vuonna 1865.
**Friedrich Anton Hermann Schievelbein** (18. marraskuuta 1817 Berliini, Preussi – 6. toukokuuta 1867 Berliini, Preussi) oli preussilainen kuvanveistäjä.

*Pallas Athene opastaa nuorukaista aseiden käytössä* (1853), Schievelbeinin veistos Berliinin Schlossbrücke-sillalla.
Schievelbein opiskeli Berliinin taideakatemiassa kuvanveistäjä Ludwig Wilhelm Wichmannin johdolla. Hän jatkoi opintojaan Pietarissa ja teki enkeliveistoksia Iisakin kirkkoon. Palattuaan kotimaahansa Schievelbein oli yksi Berliinin Schlossbrücke-sillan marmoristen koristeveistosten toteutukseen osallistuneista kuvanveistäjistä. Hän teki sillalle muun muassa veistoksen *Pallas Athene opastaa nuorukaista aseiden käytössä* (1853). Hän teki samoin useita antiikin jumalia ja taruhahmoja esittäviä veistoksia Berliinin kaupunkilinnan saleihin ja katolle. Muita Schievelbeinin mainittavia veistoksia olivat Pompejin ja Herculaneumin tuhoa esittänyt 60 metriä pitkä friisi Berliinin Neues Museumissa, Lutherin ja Melanchthonin patsaat silloisen Königsbergin yliopiston aulassa (1861) sekä Karl vom Steinin patsas Berliinissä (1864, paljastettu 1875).

Helsingin tuomiokirkon katolla on Hermann Schievelbeinin veistämä Tuomaan patsas.
Schievelbein on veistänyt kuusi Helsingin tuomiokirkon katolla olevista kahdestatoista sinkkisestä apostolien patsaasta: Pietarin, Paavalin, Jaakob vanhemman, Jaakob nuoremman, Simonin ja Tuomaan (1847).

Schievelbein valittiin Berliinin taideakatemian jäseneksi 1853 ja nimitettiin 1860 sen professoriksi. Hän kuoli 49-vuotiaana keuhkopussitulehdukseen. Hänet on haudattu Berliinin Dorotheenstadtin hautausmaalle.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6  v. Donop: Schievelbein, Friedrich Anton Hermann (saksaksi) *Allgemeine Deutsche Biographie* (1890), Deutsche Biographie. Viitattu 25.5.2019.
2. ↑  *Nordisk familjebok* (1916), s. 1033 (ruotsiksi) Runeberg.org. Viitattu 25.5.2019.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Hermann Schievelbein** Wikimedia Commonsissa

* Hermann Schievelbein (Arkistoitu – Internet Archive) (saksaksi) Berlin – Impressionen einer Metropole

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa

 |
|  |
| Taiteenala | 
* ADK
* Musée d'Orsay
* RKD Artists
* ULAN

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |

 |
**Johan Bilmark** (3. heinäkuuta 1728 Skara – 19. huhtikuuta 1801 Turku) oli ruotsalais-suomalainen historioitsija ja Turun akatemian professori.

Elämäkerta
----------

Bilmarkin vanhemmat olivat teologian lehtori Johan Bilmark ja Anna Maria Bierchenius. Hän valmistui ylioppilaaksi 1746 ja kirjoittautui Turun Akatemian opiskelijaksi samana vuonna. Hänet nimitettiin Akatemian käytännöllisen filosofian ja historian professoriksi vuonna 1763. Hän käsitteli julkaisuissaan siveys- ja lainopillisia aiheita sekä Ruotsin, Suomen ja Venäjän historiaa. Bilmarkin johdolla valmistui kaikkiaan 232 väitöskirjaa, ja hän oli tällä mittapuulla Turun akatemian toimeliain. Hänen tuotantonsa oli kuitenkin hajautunut monelle taholle ja oli usein keskeneräistä, joskin tieteellisen tarkkaa.

Bilmark toimi Ruotsalaisen osakunnan inspehtorina vuosina 1764–1798.

Bilmark avioitui Turussa 12. maaliskuuta 1776 neiti Ulrica Helena Hastferin (tai Mastfer) kanssa Turun ruotsalaisesta seurakunnasta. Vaimo ja vastasyntynyt tyttölapsi kuolivat lapsivuoteeseen 16. marraskuuta 1776.

Bilmarkin kunniaksi on Turun Pohjolan kaupunginosassa nimetty Bilmarkinkatu. Hän asui aikanaan Kuningattarenkadulla, joka on nykyisin Linnankatu. Kesäisin hän asui Raision Huhkon kartanossa, jonka hän osti vuonna 1776. Bilmarkin hautamuistomerkki Raision hautausmaalla oli Suomen ensimmäinen julkisista varoista kustannettu, ja sen paljastamisjuhliin 1803 osallistui suuri joukko kunnianarvoisia kansalaisia.

Julkaisuja
----------

* Historia regiae academiae Aboensis, 1770–1776
* Muistutukset Paavali Juustenin Piispain kronikkaan (latinankielinen)

Lähteet
-------

* Matti Klinge: / Bilmark, Johan (1728–1801) *Kansallisbiografia-verkkojulkaisu (maksullinen)*.  20.10.2002. Helsinki:  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura.
* Luettelo Bilmarkin väitöskirjoista (Arkistoitu – Internet Archive)

1. 1 2  Suomen Sukututkimusseura, Turun ruotsalainen seurakunta
2. ↑  Svenskt biografiskt handlexikon
3. ↑  Vesa Oittinen: Suomalainen filosofia 1200–1850
4. ↑  Ylioppilasmatrikkeli 1640–1852
5. ↑  Turun maakuntamuseo (Arkistoitu – Internet Archive)
6. ↑  Huhkon kartanon historia[vanhentunut linkki]
7. ↑  Otavan Iso tietosanakirja, Otava 1967, osa 1 p. 1258


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Israel
* Suomi (KANTO)
* Yhdysvallat
* Ruotsi

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Kansallisbiografia
* Biografiskt Lexikon
* Uppslagsverket Finland
* Biografiasampo
* Ylioppilasmatrikkeli 1640–1852

 |

 |
**Pekka Niskanen** (s. 1961) on kuvataiteilija, joka työskentelee nykytaiteen kentällä myös kuraattorina ja opettajana.

Niskanen väitteli kuvataiteen tohtoriksi 2014. Hänen väitöskirjansa otsikko on "Taide identiteettien politiikan rakentajana".

Niskasen teoksia on Helsingin taidemuseo HAMin ja Nykytaiteen museo Kiasman kokoelmissa. Videoteoksia on esitetty muun muassa New Yorkin White Box -galleriassa vuonna 2004 ja Galleria Hippolytessä 2014. Hän on lavastanut ja puvustanut vuonna 2005 Rigoletton Göteborgin oopperaan.

Niskasen lyhytelokuva *Minä ja La Tourette* (2015) on saanut rahoitusta usealta taholta: Oskar Öflundin säätiö, Taike, Helsingin kulttuurikeskus, VISEK Visuaalisen taiteen edistämiskeskus, AVEK - Audiovisuaalisen Viestintäkulttuurin Edistämiskeskus. *Kadonneen kuvion* rahoittajia olivat AVEK - Audiovisuaalisen Viestintäkulttuurin Edistämiskeskus/ Veli Granö ja VISEK Visuaalisen taiteen edistämiskeskus. Pitkän dokumentin *Virtuaalisen sodan* (2012) rahoittivat AVEK - Audiovisuaalisen Viestintäkulttuurin Edistämiskeskus, Suomen elokuvasäätiö SES ja Yleisradio / TV 1. Se on esitetty Ylen Dokumenttiprojektissa..

Elokuvia
--------

* Minä ja La Tourette (2015), kuvaus, leikkaus, ohjaus, käsikirjoitus (kaksikanavainen videoinstallaatio)
* Virtuaalinen sota (Virtual War 2012), ohjaus, käsikirjoitus (pitkädokumentti)
* East Timor at Peace Station (2009), tuottaja, ohjaus, käsikirjoitus, leikkaus (kokeellinen videoinstallaatio)
* Kadonnut kuvio (2003), tuottaja (lyhyt kokeellinen elokuva)
* Ryokan Mother Tongue - Hotelli Äidinkieli (2002), käsikirjoitus, tuottaja, ohjaus, leikkaus (kaksikanavainen videoinstallaatio)
* Girl Bathing in a Kitchen Sink, A (2000), ohjaus, käsikirjoitus, leikkaus (kokeellinen. elokuva) esitetty 15.2.2001 YLE TV1 Uusi Kino
* 4 Songs: As a Matter of Fat (1998), ohjaus (kaksikanavainen videoinstallaatio) Kiasman kokoelma

Lähteet
-------

* Pekka Niskanen (taiteilija) Elonetissä.
* pekkaniskanen.com

### Viitteet

1. 1 2  Av-arkki
2. ↑  *Minä ja La Tourette* Elonet.
3. ↑  *Kadonnut kuvio* Elonet.
4. ↑  *Virtuaalinen sota* Elonet.

Aiheesta muualla
----------------

* Pekka Niskanen, Illume
* Pekka Niskanen: Taide identiteettien politiikan rakentajana (2014) (Arkistoitu – Internet Archive)
* Pekka Niskanen (taiteilija) Kansallisgallerian kokoelmissa

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Taiteenala | 
* RKD Artists

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Elonet

 |

 |
**Švitrigaila** (noin 1370–1452) oli Liettuan suuriruhtinas vuodesta 1430 vuoteen 1432. Ennen suuriruhtinuuttaan hän taisteli vallasta Vytautasia vastaan. Asemastaan hänet kukisti Žygimantas Kestutis.

Alkuajat
--------

Švitrigaila syntyi Algirdasin ja tveriläisen ruhtinatar Ulianan avioliitosta. Švitrigaila kastettiin katolilaiseen uskoon Krakovassa yhdessä usean muun veljensä kanssa Jogailan kruunaamisen yhteydessä vuonna 1386. Vuonna 1393 hän yritti vallata Vitebskin, minkä johdosta hänen serkkunsa Vytautas lähetti hänet vangiksi Krakovaan. Hänen onnistui kuitenkin paeta Unkariin. Vytautasin taistellessa Saksalaista ritarikuntaa vastaan vuosina 1401–1403 Švitrigaila taisteli ritarikunnan puolella tavoitellen valtaa itselleen. Ritarikunta lopetti tukensa hänelle Raciążin rauhansopimuksen myötä vuonna 1403. Švitrigaila teki rauhan Vytautasin kanssa vasta vuonna 1420.

Suuriruhtinaaksi
----------------

Švitrigaila nousi Liettuan suuriruhtinaaksi Vytautasin kuoleman jälkeen vuonna 1430. Hän jatkoi Vytautasin politiikkaa ja tarjosi Saksan keisarille Sigismundille apuaan kruunua vastaan. Lisäksi hän muodosti Puolaa vastaan tähdätyn liiton Saksalaisen ritarikunnan kanssa. Tämä johti Puolan hyökkäykseen maahan ja Vytautasin veljen Žygimantas Kestutisin johtamaan kapinaan, joka karkotti Švitrigailan Vilnasta vuonna 1432.

Loppuaika
---------

Švitrigaila jatkoi taistelua vallasta vielä kukistumisensakin jälkeen. Hänen edukseen toimi Žygimantasin heikkous vallanpitäjänä ja Liettuan kallistuminen Puolan valtaan, mikä ärsytti liettualaista aatelistoa. Švitrigailalla oli myös tukea Liettuan rusilaisilla alueilla, sillä hänhän oli puoliksi venäläinen. Heikentääkseen hänen otettaan rusilaisista maista Žygimantas antoi vuonna 1434 ortodoksisille aatelisille samat oikeudet, kuin katolilaisilla aatelisilla jo oli. Ratkaiseva yhteenotto kilpailijoiden välillä käytiin lähellä Ukmergeä 1. syyskuuta 1435. Žygimantasin johtamat liettualais-puolalaiset joukot kukistivat Švitrigailan ja häntä tukeneet Liivinmaan ritarikunnan joukot. Žygimantasin tappoi eräs Švitrigailan kannattajista vuonna 1440 ja hän sai palata hallitsemaan Volynian ja Podalsien alueita Kasimir Jagiellon alaisuudessa. Švitrigaila kuoli 2. lokakuuta 1452.

Lähteet
-------

* Kallio, Aulis: *Liettuan historia*. Tampere: Jagellonica-kulttuuriyhdistys ry, 2009. ISBN 978-951-98665-3-6.

### Viitteet

1. 1 2 3  Švitrigaila *Gimtoji istorija*. Elektroninės leidybos namai. Viitattu 2.9.2010. (liettuaksi)
2. ↑  Kallio 2009, s. 61.
3. 1 2  Kallio 2009, s. 69.
4. ↑  Kallio 2009, s. 70.


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Yhdysvallat
* Vatikaani

 |

 |
Eino J. Leino (oik.) ja hänen seuraajansa Arvo Heino vuonna 1961, kun Leino jäi eläkkeelle Oulun kaupunginjohtajan tehtävästä.
**Eino Jalmari Leino** (20. marraskuuta 1896 Pälkäne − 15. helmikuuta 1968 Tampere) oli suomalainen kunnallismies. 

Eino Leinon vanhemmat olivat ajuri Juho Edvard Leino ja Olga Uotila ja puoliso vuodesta 1932 Elli Mäkelä. Leino tuli ylioppilaaksi 1916 Tampereen klassillisesta lyseosta, suoritti oikeustutkinnon 1921 ja sai varatuomarin arvon 1925. Hän toimi asianajajana 1921–1925, Forssan kauppalan johtajana 1925–1935 ja Mikkelin kaupunginjohtajana 1935–1938.

Oulun kaupunginjohtaja Leino oli 1938−1961. Leino muun muassa osallistui kaupungin edustajana neuvotteluihin, joissa Ouluun päätettiin sijoittaa Viskoosa Oy:n keinokuitutehdas 1940-luvun lopulla ja Typpi Oy:n lannoitetehdas 1950-luvun alussa. Viskoosan suunnitelmat lopulta raukesivat, mutta Typpi Oy aloitti tuotannon Oulussa vuonna 1952.

Leino sai kaupunginjohtajan arvonimen 1962. Leinolla oli lukuisia luottamustehtäviä, kuten Oulun korkeakouluseuran varapuheenjohtajuus 1957–1964 ja seuran asettaman yliopistotoimikunnan jäsenyys 1954–1964. Hän toimi myös esimerkiksi Oulun yliopistollisen keskussairaalan rakennustoimikunnan puheenjohtajana 1961–1964 ja Domus Botnican säätiön hallituksen puheenjohtajana 1958–1964.

Lähteet
-------

1. 1 2  Poijärvi, L. Arvi P. – Havu, Ilmari – Jääskeläinen, Mauno (toim.): *Kuka kukin on (Aikalaiskirja). Henkilötietoja nykypolven suomalaisista 1950*, s. 410. Helsinki: Kustannusosakeyhtiö Otava, 1949.
2. 1 2 3  Kuolleita. *Helsingin Sanomat* 20.2.1968, s. 9.
3. ↑  Oulun kaupunginjohtajat  5.7.2007. Oulun kaupunki.  Arkistoitu 2.4.2007. Viitattu 17.4.2011.
4. ↑  Pohjamo, Ulla: *Esikaupunki moniäänisenä kulttuuriperintönä: Oulun Hietasaari*, s. 125–128. Taidehistoriallisia tutkimuksia 43. Helsinki: Taidehistorian seura, 2011. ISBN 978-952-5533-15-6.


|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
| Oulun vaakuna | Edeltäjä:**Heikki Karjalainen** | **Oulun kaupunginjohtaja**1938–1961 | Seuraaja:**Arvo Heino** |

Oulun kaupunginjohtajat
Kaarlo I. Junnelius (vt.) 1930–1931 |
Heikki Karjalainen 1931–1938 |
Eino Jalmari Leino 1938–1961 |
Arvo Heino 1961–1974  

Ilmo Paananen 1974–1990 |
Risto Parjanne 1991–1999 |
Kari Nenonen 1999–2006 |
Matti Pennanen 2006–2017 |
Päivi Laajala 2017–2023 | 
Seppo Määttä 2023–
Erik Alopaeus
**Magnus Erik Alopaeus** (8. toukokuuta 1883 Mikkeli – 13. maaliskuuta 1923 Helsinki) oli suomalainen juristi ja vuonna 1920 ensimmäinen eduskunnan oikeusasiamies.

Alopaeuksen vanhemmat olivat pormestari Gerhard Per Alopaeus ja Fanny Ulrika Karolina Fabritius. Hän pääsi ylioppilaaksi 1901, suoritti oikeustutkinnon 1905 ja sai varatuomarin arvon 1907. Alopaeus toimi Savonlinnan pormestarina 1909–1917 ja Viipurin hovioikeudessa kanslistina 1917–1918, notaarina 1918–1919, viskaalina 1919 ja viimeksi 1919–1923 asessorina.

Alopaeus oli nuorsuomalaisten kansanedustajana vuosina 1917–1919 edustaen Mikkelin läänin vaalipiiriä ja hän toimi eduskunnan laki- ja talousvaliokunnan puheenjohtajana vuoden 1917 toisilla valtiopäivillä sekä suuren valiokunnan puheenjohtajana 1918. Eduskunnan ensimmäiseksi oikeusasiamieheksi valittiin 19. joulukuuta 1919 varatuomari, asessori Erik Alopaeus ja hänen varamiehekseen molempien oikeuksien kandidaatti, varatuomari Risto Ryti, myöhemmin tasavallan presidentti.

Ensimmäinen oikeusasiamies aloitti toimintansa vuoden 1920 alussa. Kanslian ensimmäiset viralliset asiakirjat ovat peräisin 7. helmikuuta 1920 ja tätä päivää vietetään oikeusasiamiehen toiminnan vuosipäivänä. Oikeusasiamiehen toimikausi oli aluksi vuoden mittainen.

Erik Alopaeus oli naimisissa vuodesta 1909 Laura Elisabeth Södermanin kanssa.

Lähde
-----

* .aspx Erik Alopaeus *Suomen kansanedustajat*. Eduskunta.
* Wikiaineisto: Kuka kukin oli 1961
* Eduskunnan oikeusasiamiehen sivusto

|  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * n
* k
* m
Nuorsuomalaisen Puolueen kansanedustajat 1917–1918 |
| --- |
|  |
| Eduskuntaryhmä(24) | 
* Ahmavaara
* Alopaeus
* Astala (1918)
* Arokallio
* Brander (1918)
* Erkko
* Holsti (1917–1918)
* Hultin
* Hälvä
* Juustila (1918)
* Kaitila
* Laine
* E. Linna
* H. Linna
* Lundson
* Löthman-Koponen
* Mikkola (1917–1918†)
* Nissinen
* Paavolainen
* Pennanen
* Setälä
* Sinkko
* Snellman
* Ståhlberg (1917–1918)
* Särkkä
* Talas
* Vekara

 |

 |


|  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * n
* k
* m
Kansallisen edistyspuolueen kansanedustajat 1918–1919 |
| --- |
|  |
| Eduskuntaryhmä(17) | 
* Alopaeus
* Astala
* Brander
* Erkko
* Heimonen
* Hälvä
* Kaitila
* Kaskinen (1919)
* Laine
* E. Linna
* H. Linna
* Lundson
* Niittynen (1919)
* Pesonen (1919)
* Pullinen
* Sinkko
* Ståhlberg
* Särkkä
* Taskinen (1919)
* Vekara
* Vuokoski

 |

 |

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Eduskunta

 |

 |
**Evijärven surma** on Evijärven kunnassa 29. marraskuuta 2003 sattuneesta henkirikoksesta käytetty nimi.

Pietarsaarelainen 16-vuotias **Hannu Juhani Suvanto**[1] oli riidan seurauksena Evijärven nuorisoseuralla järjestetyn diskon aikana lyönyt kasvoihin 16-vuotiasta jepualaista **Hanna Poutasta**.[2] Poutanen kaatui selälleen ja Suvanto jatkoi ojassa hänen pahoinpitelyään. Poutanen löydettiin seuraavana aamuna ojasta kuolleena. Suvanto oli saman illan aikana nauttinut marihuanaa ja hänellä oli mukanaan keskiolutta. 

Hannu Suvanto tuomittiin 13. elokuuta 2004 Kauhavan käräjäoikeudessa suljetuin ovin käydyssä oikeudenkäynnissä 7,5 vuoden vankeusrangaistukseen nuorena henkilönä tehdystä taposta, huumausaineen käyttörikoksesta ja alkoholijuoman hallussapitorikkomuksesta.[3] Lisäksi hän sai maksettavakseen kaikkiaan lähes 53 000 euroa korvauksia. Mielentilatutkimuksessa Suvannon todettiin olleen tekohetkellä täydessä ymmärryksessä. Tutkimus kuitenkin totesi, että Suvanto kärsi epävakautta aiheuttavasta persoonallisuushäiriöstä.[1] Suvanto itse kiisti tapposyytteen ja piti tekoa törkeänä pahoinpitelynä ja kuolemantuottamuksena.[4]

Vaasan hovioikeus ei muuttanut käräjäoikeuden tuomiota marraskuussa 2004.[5]

Oikeuden mukaan Suvannolla oli aiempaa väkivaltaista taustaa. Todistaja sanoi, että Suvanto olisi surmaa edeltäneenä päivänä uhannut Hanna Poutasta kuolemalla, mutta oikeus ei pitänyt tekoa etukäteen suunniteltuna.

Suvanto pääsi ehdonalaiseen vapauteen lokakuussa 2006. 1. joulukuuta 2006 hän sai kuitenkin jo uuden tuomion esitettyään puhelimitse tappouhkauksen surmajutun esitutkinnassa kuultua todistajaa vastaan. Mustasaaren käräjäoikeus tuomitsi hänet vuodeksi ja kahdeksi kuukaudeksi ehdottomaan vankeuteen.[6]

Lähteet
-------

1. 1 2  Helsingin sanomat 14.8.2004: Evijärven surmasta seitsemän ja puolen vuoden vankeustuomio
2. ↑  Helsingin sanomat 5.12.2003: Pietarsaarelaispoika vangittiin jepualaistytön taposta epäiltynä
3. ↑  Turun Sanomat 14.8.2004: Evijärven surmasta yli 7 vuotta vankeutta
4. ↑  MTV3 11.3.2004: Evijärven surmasta syytetty poika kiisti tapposyytteen
5. ↑  Ilta-Sanomat 19.11.2004, s. 17: Hovioikeus ei alentanut Evijärven surman tuomiota
6. ↑  Iltalehti 1.12.2006
**Florinas** (sardiksi *Fiolìnas*) on kaupunki ja kunta Italiassa Sardinian hallintoalueella Sassarin maakunnassa. Kunnassa on arviolta 1 538 asukasta (vuonna 2016) ja sen pinta-ala on 36,06 neliökilometriä. Se sijaitsee 417 metrin korkeudella merenpinnan yläpuolella.

Lähteet
-------

1. 1 2  Istat - Istituto nazionale di statistica: Altitudini dei comuni tramite DEM *Italian kuntien pinta-alat ja korkeus merenpinnasta*. Viitattu 16.04.2019. (italiaksi)
2. 1 2  Istat - Istituto nazionale di statistica: Bilancio demografico al 30/11/2016 *Italian tilastokeskuksen väestötilasto alueittain, maakunnittain ja kunnittain*. Viitattu 16.04.2019. (italiaksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Florinas** Wikimedia Commonsissa

Sassarin maakunta
Aggius | Aglientu | Alà dei Sardi | Alghero | Anela | Ardara | Arzachena | Badesi | Banari | Benetutti | Berchidda | Bessude | Bonnanaro | Bono | Bonorva | Bortigiadas | Borutta | Bottidda | Buddusò | Budoni | Bultei | Bulzi | Burgos | Calangianus | Cargeghe | Castelsardo | Cheremule | Chiaramonti | Codrongianos | Cossoine | Erula | Esporlatu | Florinas | Giave | Golfo Aranci | Illorai | Ittireddu | Ittiri | La Maddalena | Laerru | Loiri Porto San Paolo | Luogosanto | Luras | Mara | Martis | Monteleone Rocca Doria | Monti | Mores | Muros | Nughedu San Nicolò | Nule | Nulvi | Olbia | Olmedo | Oschiri | Osilo | Ossi | Ozieri | Padria | Padru | Palau | Pattada | Perfugas | Ploaghe | Porto Torres | Pozzomaggiore | Putifigari | Romana | San Teodoro | Sant’Antonio di Gallura | Santa Maria Coghinas | Santa Teresa Gallura | Sassari | Sedini | Semestene | Sennori | Siligo | Sorso | Stintino | Telti | Tempio Pausania | Tergu | Thiesi | Tissi | Torralba | Trinità d'Agultu e Vignola | Tula | Uri | Usini | Valledoria | Viddalba | Villanova Monteleone
**Frans Albert Pehkonen** (28. maaliskuuta 1870 Oulu – 25. elokuuta 1957) oli suomalainen senaattori, oikeusneuvos ja korkeimman oikeuden presidentti 1930-luvulla.

Pehkonen pääsi ylioppilaaksi Oulun Lyseosta 1888 ja hän suoritti kameraalitutkinnon 1890 sekä yleisen oikeustutkinnon 1892. Hän sai varatuomarin arvon 1895. Pehkonen toimi asianajajana Vaasassa 1899–1907 sekä Vaasan hovioikeuden palveluksessa ylimääräisenä virkamiehenä 1899–1906, kanslistina 1906–1907 ja notaarina 1907–1908. Hän oli sen jälkeen Oulun tuomiokunnan tuomarina 1908–1917.

Suomen itsenäistyttyä Pehkonen oli senaatin oikeusosaston jäsenenä 1917–1918, valtiorikosylioikeuden puheenjohtajana 1918–1920, korkeimman oikeuden oikeusneuvoksena 1918–1929 ja korkeimman oikeuden presidenttinä 1929–1940. Hän oli vielä sotatalouden tarkastusoikeuden puheenjohtajana 1941–1947. Pehkonen sai lakitieteen kunniatohtorin arvon 1948.

Pehkonen oli Vaasan rahatoimikamarin jäsenenä 1907–1908 ja Oulun kaupunginvaltuuston jäsenenä 1912–1917. Hän oli Suomen lakimiesyhdistyksen johtokunnan jäsen 1918–1922 ja kunniajäsen vuodesta 1948.

Pehkonen oli naimisissa vuodesta 1904 Katarina Charlotta Forsmanin kanssa.

Lähteet
-------

* Wikiaineisto: Kuka kukin oli 1961

Aiheesta muualla
----------------

* Frans Pehkosen elämäkerta Kansallisbiografiassa

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä:**Julius Grotenfelt** | **Korkeimman oikeuden presidentti**1929–1940 | Seuraaja:**Hjalmar Neovius** |

|  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * n
* k
* m
Suomi Korkeimman oikeuden presidentit |
| --- |
|  |
| Korkeimman oikeuden tunnus | 
* Nybergh
* Grotenfelt
* Pehkonen
* Neovius
* Möller
* Tarjanne
* Piipponen
* Hannikainen
* Olsson
* Heinonen
* Sevón
* Koskelo
* Esko
* Leppänen

 |

 |

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Kansallisbiografia
* Biografiasampo
* Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899

 |

 |
**Giave** (sardiksi *Tzàve*) on kaupunki ja kunta Italiassa Sardinian hallintoalueella Sassarin maakunnassa. Kunnassa on arviolta 537 asukasta (vuonna 2016) ja sen pinta-ala on 47,07 neliökilometriä. Se sijaitsee 595 metrin korkeudella merenpinnan yläpuolella.

Lähteet
-------

1. 1 2  Istat - Istituto nazionale di statistica: Altitudini dei comuni tramite DEM *Italian kuntien pinta-alat ja korkeus merenpinnasta*. Viitattu 16.04.2019. (italiaksi)
2. 1 2  Istat - Istituto nazionale di statistica: Bilancio demografico al 30/11/2016 *Italian tilastokeskuksen väestötilasto alueittain, maakunnittain ja kunnittain*. Viitattu 16.04.2019. (italiaksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Giave** Wikimedia Commonsissa

Sassarin maakunta
Aggius | Aglientu | Alà dei Sardi | Alghero | Anela | Ardara | Arzachena | Badesi | Banari | Benetutti | Berchidda | Bessude | Bonnanaro | Bono | Bonorva | Bortigiadas | Borutta | Bottidda | Buddusò | Budoni | Bultei | Bulzi | Burgos | Calangianus | Cargeghe | Castelsardo | Cheremule | Chiaramonti | Codrongianos | Cossoine | Erula | Esporlatu | Florinas | Giave | Golfo Aranci | Illorai | Ittireddu | Ittiri | La Maddalena | Laerru | Loiri Porto San Paolo | Luogosanto | Luras | Mara | Martis | Monteleone Rocca Doria | Monti | Mores | Muros | Nughedu San Nicolò | Nule | Nulvi | Olbia | Olmedo | Oschiri | Osilo | Ossi | Ozieri | Padria | Padru | Palau | Pattada | Perfugas | Ploaghe | Porto Torres | Pozzomaggiore | Putifigari | Romana | San Teodoro | Sant’Antonio di Gallura | Santa Maria Coghinas | Santa Teresa Gallura | Sassari | Sedini | Semestene | Sennori | Siligo | Sorso | Stintino | Telti | Tempio Pausania | Tergu | Thiesi | Tissi | Torralba | Trinità d'Agultu e Vignola | Tula | Uri | Usini | Valledoria | Viddalba | Villanova Monteleone
**Nils Hjalmar Neovius** (21. maaliskuuta 1877 Joensuu – 27. helmikuuta 1960) oli suomalainen juristi, oikeusneuvos ja korkeimman oikeuden presidentti.

Neoviuksen vanhemmat olivat piirilääkäri August Herman Konrad Neovius ja Mathilda Sofia Arppe. Hän pääsi ylioppilaaksi 1896, suoritti yleisen oikeustutkinnon 1901 ja sai varatuomarin arvon 1903. Neovius oli Viipurin hovioikeuden palveluksessa ylimääräisenä virkamiehenä 1904–1905, kanslistina 1905–1906 ja notaarina 1910–1913, Hän oli vangittuna Pietarissa Krestyn vankilassa vuosina 1913–1914 vastustettuaan yhdenvertaisuuslakia. Vapauduttuaan Neovius toimi asianajajana Viipurissa 1914–1917. 

Suomen itsenäistyttyä Neovius oli Viipurin hovioikeudessa viskaalina 1917 ja hovioikeudenneuvoksena 1917–1918. Hän oli sitten korkeimman oikeuden oikeusneuvoksena 1918–1940 ja korkeimman oikeuden presidenttinä 1940–1945. Neovius erosi joulukuussa 1945 virastaan koska hänen olisi pitänyt asemansa perusteella toimia sotasyyllisyysoikeuden puheenjohtajana. Hän sai lakitieteen kunniatohtorin arvon 1948.

Neovius oli Kulosaaren huvilakaupungin valtuuston jäsenenä ja varapuheenjohtajana 1921–1945.

Hjalmar Neovius oli naimisissa Elsa Aino Elina Jäppisen kanssa.

Lähteet
-------

* Wikiaineisto: Kuka kukin oli 1961

Aiheesta muualla
----------------

* Hjalmar Neoviuksen elämäkerta Kansallisbiografiassa

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä:**Frans Pehkonen** | **Korkeimman oikeuden presidentti**1940–1945 | Seuraaja:**Oskar Möller** |

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Kansallisbiografia
* Biografiskt Lexikon
* Uppslagsverket Finland
* Biografiasampo
* Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899

 |

 |
**Berchidda** (sardiksi *Belchìdda*, galluuriksi *Bilchìdda*) on kaupunki ja kunta Italiassa Sardinian hallintoalueella Sassarin maakunnassa. Kunnassa on arviolta 2 773 asukasta (vuonna 2016) ja sen pinta-ala on 201,88 neliökilometriä. Se sijaitsee 290 metrin korkeudella merenpinnan yläpuolella.

Lähteet
-------

1. 1 2  Istat - Istituto nazionale di statistica: Altitudini dei comuni tramite DEM *Italian kuntien pinta-alat ja korkeus merenpinnasta*. Viitattu 16.04.2019. (italiaksi)
2. 1 2  Istat - Istituto nazionale di statistica: Bilancio demografico al 30/11/2016 *Italian tilastokeskuksen väestötilasto alueittain, maakunnittain ja kunnittain*. Viitattu 16.04.2019. (italiaksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Berchidda** Wikimedia Commonsissa

Sassarin maakunta
Aggius | Aglientu | Alà dei Sardi | Alghero | Anela | Ardara | Arzachena | Badesi | Banari | Benetutti | Berchidda | Bessude | Bonnanaro | Bono | Bonorva | Bortigiadas | Borutta | Bottidda | Buddusò | Budoni | Bultei | Bulzi | Burgos | Calangianus | Cargeghe | Castelsardo | Cheremule | Chiaramonti | Codrongianos | Cossoine | Erula | Esporlatu | Florinas | Giave | Golfo Aranci | Illorai | Ittireddu | Ittiri | La Maddalena | Laerru | Loiri Porto San Paolo | Luogosanto | Luras | Mara | Martis | Monteleone Rocca Doria | Monti | Mores | Muros | Nughedu San Nicolò | Nule | Nulvi | Olbia | Olmedo | Oschiri | Osilo | Ossi | Ozieri | Padria | Padru | Palau | Pattada | Perfugas | Ploaghe | Porto Torres | Pozzomaggiore | Putifigari | Romana | San Teodoro | Sant’Antonio di Gallura | Santa Maria Coghinas | Santa Teresa Gallura | Sassari | Sedini | Semestene | Sennori | Siligo | Sorso | Stintino | Telti | Tempio Pausania | Tergu | Thiesi | Tissi | Torralba | Trinità d'Agultu e Vignola | Tula | Uri | Usini | Valledoria | Viddalba | Villanova Monteleone