recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Gladius** (lat. *miekka*) on Rooman legioonan lyhyt miekka. Se oli ensisijaisesti pisto- mutta myös lyömäase. Kreikkalainen vastine tälle oli ksifos.

Gladiuksen pituus vaihteli 60–85 senttimetrin välillä. Terä oli leveä, noin 4–10 cm. Muoto pysyi ajan kuluessa melko samankaltaisena, varhaisemman ajan sulavalinjaisia gladiuksia lukuun ottamatta. Ase omaksuttiin alun perin iberialaisilta ja gallialaisilta sotureilta. Se oli yhdistelmä *falcataa* ja kelttien pitkää miekkaa. Terä oli taottu pehmeästä raudasta, joka sementoitiin pinnastaan hiilipölyllä ahjossa (*hiilletyskarkaisu*). Näin tehtiin, koska rautaa ei saanut muuten teroitettua. Varhaisilla ajoilla gladius oli tehty pronssista.

Gladius korvattiin legioonien murroksen (50 jaa.) myötä vähitellen germaaniperäisten värvättyjen suosimalla spathalla, joka oli keskiaikaisen pitkämiekan edeltäjä. Näin osittain siksi, että pitkää miekkaa oli helpompi käyttää hevosen selästä. Lyhytmittainen ase kuitenkin säilyi vielä pitkään, varsinkin Trajanuksen aikana jolloin legioonat olivat parhaimmillaan.

Lähteet
-------

1. ↑  Adrian Goldsworthy: *Rooman sotilasmahti*, s. 133–134. Karisto, 2005.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Gladius** Wikimedia Commonsissa
**Žan Košir** (s. 11. huhtikuuta 1984 Kranj) on slovenialainen lumilautailun olympia- ja MM-mitalisti sekä paripujottelun ja parisuurpujottelun maailmancupin kokonaisvoittaja. Hän on edustanut SBC Bled- ja KD Zakon -seuroja ja on pituudeltaan 184 cm.

Košir sijoittui Vancouverin olympialaisissa 2010 parisuurpujottelussa kuudenneksi. Sotšin olympialaisissa 2010 hän sai samassa lajissa pronssia. Paripujottelussa hän sai hopeaa hävittyään finaalissa Venäjän Vic Wildille.

Košir on sijoittunut MM-kilpailuissa Gangwonissa 2009 parisuurpujottelussa yhdeksänneksi ja paripujottelussa 13:nneksi, La Molinassa 2011 parisuurpujottelussa kuudenneksi ja paripujottelussa kymmenenneksi sekä Stonehamissa 2013 parisuurpujottelussa neljänneksi. Lachtalissa 2015 hän saavutti hopeaa parisuurpujottelussa ja oli viides paripujottelussa.

Hän sai Universiadeissa hopeaa parisuurpujottelussa 2005 ja suurpujottelussa 2007.

Košir sijoittui kaudella 2012–2013 maailmancupin kokonaispisteissä toiseksi paripujottelussa, viidenneksi parisuurpujottelussa ja kolmanneksi näiden lajien yhteiskilpailussa. Kaudella 2013–2014 hän oli parisuurpujottelun cupissa kolmas, paripujottelun cupissa neljäs ja yhteispisteissä kolmas. Kaudella 2014–2015 hän voitti paripujottelun ja parisuurpujottelun sekä yhteiskilpailun maailmancupit.

Košir on voittanut maailmancupin paripujottelukilpailun Bad Gasteinissa tammikuussa 2013 ja 2015. Asahikawassa hän voitti maailmancupin paripujottelun ja parisuurpujottelun kaudella 2014–2015. Hän on sijoittunut maailmancupin osakilpailuissa lisäksi kuusi kertaa toiseksi ja viisi kertaa kolmanneksi.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Žan Košir *sports-reference.com*.  Arkistoitu 16.12.2012. Viitattu 22.2.2014. (englanniksi)
2. 1 2 3 4 5 6 7  Žan Košir Kansainvälinen hiihtoliitto (FIS).  (englanniksi)
3. ↑  "Loikkari" hurmasi Sotshin kotiyleisön - jo toinen olympiavoitto Yle. Viitattu 22.2.2014.
Hjalmar Dahl**Hjalmar Karl Emil Dahl** (15. toukokuuta 1891 Parikkala – 19. lokakuuta 1960 Porvoo) oli suomenruotsalainen toimittaja, kääntäjä ja kirjailija.

Dahlin vanhemmat olivat apteekkari Johan Emil Dahl ja Betty Kiljander. Hän pääsi ylioppilaaksi 1910 ja hän suoritti Lausannen yliopiston päästötutkinnon 1913. Dahl aloitti lähes 30 vuotta kestäneen toimittajan uransa Hufvudstadsbladetin venäjänkielisen osaston toimittajana, ja sittemmin hän oli Nya Tidningenin päätoimittajana 1922–1925, Hufvudstadsbladetin toimitussihteerinä 1926–1927 ja Moottorin toimittajana 1928–1933. Hän oli Helsingfors Journalenin päätoimittaja 1929–1944, Månads-Revyn-lehden toimittaja 1940–1944 sekä Aftonpostenin toimituspäällikkö 1944–1945. Vuodesta 1945 Dahl oli vapaa kirjailija. Hän oli Suomen taiteilijaseuran toiminnanjohtaja 1923–1926.

Dahl ruotsinsi venäläisten klassikoiden teoksia sekä muun muassa F. E. Sillanpään teoksia.

Teokset
-------

* *Erik Åmarks oro*. Schildt 1931
* *Uppbrott*. Schildt 1932
* *Förlovade för fort : komedi i en akt*, Ernst Wiechertin näytelmästä muokannut Hjalmar Dahl
* *Herrarna till Kaukola*. Schildt 1941 (suomeksi nimellä *Kaukolan herrat*, WSOY 1942)
* *Store dvärgen*. Schildt 1946
* *Helsingfors – det havsomflutna*, 1949
* *Finlands svenskar : upplagsverk*. Söderström 1956

Lähteet
-------

* Kuka kukin on 1954

### Viitteet

1. ↑  Hjalmar Dahl 1891 - 1960 – BillionGraves
2. 1 2 3  Wikiaineisto: Kuka kukin oli 1961
3. ↑  Nils Håkanson: Kommentarer kring översättning. Tidskriften Ruin, Oktober 2006


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Suomi (KANTO)
* Ruotsi
* Alankomaat

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Uppslagsverket Finland

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Paula Loviisa Porkka** (3. helmikuuta 1914 Teuva – 28. huhtikuuta 2011 Espoo) oli suomalainen toimittaja. Pääosan urastaan hän työskenteli Yleisradion kirjeenvaihtajana.

Porkka oli Yleisradion ensimmäisiä kirjeenvaihtajia. Hän aloitti kirjeenvaihtajantyönsä Genevessä 1950-luvulla. Hän valmistui voimistelunopettajaksi vuonna 1936 mutta meni vuonna 1937 Suomalaisen työn liiton palvelukseen sen tiedotusosastolle. Sotavuodet hän oli kansanhuoltoministeriön tiedottaja. Vuosina 1945–1954 hän oli *Viuhkan* ja sitten *Hopeapeilin* päätoimittaja, ja sen jälkeen hän aloitti Yleisradion, *Suomen Kuvalehden* ja *Uuden Suomen* yhteisenä kirjeenvaihtajana ensin Genevessä ja siirtyi vuosiksi 1961–1963 Tunisiaan, jossa seurasi Algerian itsenäisyystaistelua. Vuodesta 1966 hän oli kotimaassa radiouutisten ulkomaantoimittaja kunnes jäi eläkkeelle vuonna 1979. Hän palasi vielä eläkkeelle jäätyäänkin Yleisradion freelancekirjeenvaihtajaksi Geneveen. Tämä toimi kesti vuoteen 1985.

Porkka sai tiedonjulkistamisen valtionpalkinnon vuonna 1978.

Porkka julkaisi muistelmansa *Eurooppa – meno-paluu* vuonna 1989.

Teokset
-------

* *Eurooppa – meno-paluu*. WSOY, 1989. ISBN 951-0-15557-8

Lähteet
-------

1. ↑  *Kuka kukin on 1978*, s. 746. Helsinki 1978. ISBN 951-1-04755-8
2. ↑  Lautela, Yrjö – Reime, Hannu: Kirjeenvaihtaja raportoi kylmästä sodasta. *Helsingin Sanomat* 27.5.2011, s. C 8. Artikkelin verkkoversio.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Sven Josua Sköld** (20. heinäkuuta 1899 Lidingö – 23. lokakuuta 1956 Lidingö) oli ruotsalainen säveltäjä, sovittaja, kapellimestari ja sellisti. Hän teki merkittävää työtä etenkin Radiotjänstin palveluksessa ja ruotsalaisissa elokuvissa.

Sköld opiskeli vuosina 1919–1923 sellonsoittoa Tukholman kuninkaallisessa musiikkikonservatoriossa. Hänen keskeisin opettajansa oli Carl Lindhe. Hänen varhaisimmat sävellyksensä ja sovituksensa ovat 1920-luvun alusta. Sköld alkoi työskennellä elokuva- ja ravintolamuusikkona. Vuonna 1929 hän perusti jousikvintetistä, klarinetista ja pianosta koostuneen Septiman-kokoonpanon, joka saavutti huomattavaa suosiota kiertueillaan ja äänityksillään. Vuodesta 1931 Sköld työskenteli radiossa. Vuonna 1943 hän sai nimityksen Radiotjänstin sovittajaksi ja kapellimestariksi. Sköld toimi vuonna 1942 myös Kungliga Hovkapelletin kapellimestarina. Hän työskenteli lisäksi Tanskan, Norjan ja Suomen radioissa. Sköld sävelsi radioon rapsodioita ja potpourreja, jotka usein perustuivat tunnettuihin kansanmusiikin ja hengellisen musiikin materiaaleihin. Radioesitysten myötä hänestä tuli yksi Ruotsin kuunnelluimmista säveltäjistä 1940-luvulla.

Vuodesta 1929 Sköld teki sävellyksiä ja sovituksia ruotsalaisiin elokuviin, joihin kuuluu *Hän tanssi kesän* (1951). Hän sai siitä parhaan elokuvamusiikin palkinnon Cannesin elokuvajuhlilla 1952. Sköld teki elokuvissa usein yhteistyötä ohjaaja Arne Mattssonin kanssa. Hänen tuotantoonsa kuuluu myös esimerkiksi konserttikappale *Sommar* viululle ja orkesterille (1938/1939).

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Toivo Burlin, Sven Sköld (1899–1956) Levande musikarv 2016, viitattu 6.2.2024 (ruotsiksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Sven Sköld Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Ivar Alexander Kyander
**Ivar Alexander (Aleksander) Kyander** (22. syyskuuta 1854 Kajaani – 16. huhtikuuta 1935 Karkku) oli suomalainen tuomari, pormestari ja valtiopäivämies. 

Ivar Kyanderin vanhemmat olivat maanmittari Samuel Henrik Kyander ja Sofia Helena Kristina Cronström ja puoliso vuodesta 1896 Lovisa Adèle Malm. Kyander tuli ylioppilaaksi 1872 ja suoritti tuomarintutkinnon 1876 ja yleisen oikeustutkinnon 1877, varatuomarin arvon hän sai 1879. Kihlakunnantuomarina Kyander toimi Juvalla, Eurassa ja Tyrväällä 1899–1926. Hän oli myös oikeusneuvosmies ja vt. pormestari Kuopiossa 1880–1882 ja pormestari Lappeenrannassa 1899. Porvarissäädyssä Kyander edusti Kajaania valtiopäivillä 1897, 1899 ja 1900. Vuoden 1897 valtiopäivillä hän teki anomuksen valtiollisesta äänioikeudesta naisille. Innokas vapaapalokuntalainen Kyander oli Lappeenrannan VPK:n perustaja 1879 ja toimi sen päällikkönä, samoin kuin oli Kuopion VPK:n päällikkö 1881–1893.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  *Aikalaiskirja. Henkilötietoja nykypolven suomalaisista*, s. 249. Helsinki: Tietosanakirja-Osakeyhtiö, 1920.
2. ↑  Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899 (Viitattu 20.10.2018)
3. 1 2  Aikalaiskirja 1934, s. 355 (Viitattu 20.10.2018)
4. ↑  Päivästä päivään. 80-vuotiaita. *Helsingin Sanomat*, 22.9.1934, s. 6.
5. ↑  Sigurd Nordenstreng: *Porvarissäädyn historia Suomen valtiopäivillä 1809–1906: Osa V*, s. 180–181. Helsinki: Otava, 1921.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899

 |

 |
**Raimo Lintuniemi** (12. huhtikuuta 1934 Helsinki – 24. syyskuuta 2000 Helsinki) oli suomalainen ekonomi, joka toimi myös tv-ohjelmien juontajana.

Lintuniemi pääsi ylioppilaaksi 1953 ja valmistui ekonomiksi 1965. Hän oli työssä Huoneistokeskus Oy:ssä 1956–1961, Radiotukussa 1961–1968 ja tiedotussihteerinä Kesko Oy:ssä 1968–1970. Vuosina 1970–1999 Lintuniemi toimi Tupakkatehtaiden yhdistyksen asiamiehenä. Tässä tehtävässä hän herätti ristiriitoja vähätellessään tupakanpolton terveydellisiä haittavaikutuksia muun muassa Pentti Ahon tupakkaoikeudenkäynnin yhteydessä.

Lintuniemi toimi päätyönsä ohella juontajana monissa tv- ja radio-ohjelmissa, konserteissa ja juhlatilaisuuksissa. Hän oli myös vakiojäsenenä MTV:n Levyraati-ohjelmassa. Hän oli maan huomattavimpia operettimusiikin asiantuntijoita.

Lähteet
-------

1. ↑  Raimo Lintuniemi - IMDb *IMDb*. Viitattu 7.7.2016.


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)

 |

 |
*Tämä artikkeli käsittelee mytologian hahmoa. Pyrrha oli myös kaupunki Lesboksella.*
Deukalion ja Pyrrha vuoden 1562 versiossa Ovidiuksen teoksesta *Muodonmuutoksia*.
**Pyrrha** (m.kreik. Πύρρα) oli kreikkalaisessa mytologiassa Epimetheuksen ja Pandoran tytär sekä Deukalionin puoliso.

Ihmisten turmeltuneisuuden takia Zeus päätti lopettaa pronssiajan suurella vedenpaisumuksella. Tähän päätökseen vaikuttivat ennen kaikkea Lykaonin pojat omalla epähurskaudellaan.

Prometheus oli neuvonut poikiaan rakentamaan aluksen (arkin), johon Deukalion ja Pyrrha sitten nousivat rankkasateiden alettua. Koko Kreikka peittyi veden alle, ja vasta yhdeksän yön ja yhdeksän päivän jälkeen tulvan hillittyä he rantautuivat Parnassos-vuorelle tai muulle Othryksen huipulle. Deukalion ja Pyrrha olivat ainoat eloonjääneet, joskin joissakin lähteissä mainitaan myös muutamia muita pelastautuneen vuorten huipuille.

Deukalion ja Pyrrha kysyivät neuvoa Themiksen oraakkelilta, mitä pitäisi tehdä, jotta maa saataisiin taas kansoitettua - toisen lähteen mukaan Zeus itse antoi käskyn. Hän sai neuvon heittää äitinsä luut olkapäänsä yli. Aluksi he kauhistuivat moisesta häpäisystä, mutta pian he ymmärsivät äidin tarkoittavan Gaiaa - äiti maata - ja luiden kiviä. Niinpä he alkoivat heitellä kiviä olkapäidensä yli ja ne muuttuivat ihmisiksi - Pyrrhan naisiksi ja Deukalionin miehiksi.

Deukalion sai Pyrrhan kanssa vähintään viisi lasta: Protogenea, Hellen (josta tuli kreikkalaisten kantaisä), Graikos, Thyia ja Orestheus. Mahdollisesti heillä oli myös kuudes lapsi Amfiktyon.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Apollodoros: *Bibliotheke* ('Kirjasto') 1.7.2 (engl. käännös).
2. ↑  Apollodoros: *Bibliotheke* ('Kirjasto') 3.8.2 (engl. käännös).
3. ↑  Hesiodos: *Ehoien* ('Naisten luettelo') fragm. 1 (engl. käännös).
4. ↑  Pausanias: *Periegesis tes Hellados* ('Kreikan kuvaus') 10.38.1 (engl. käännös).
5. ↑  Pausanias: *Periegesis tes Hellados* ('Kreikan kuvaus') 10.8.1 (engl. käännös).
**Raimo Rauni Oskar Louhes**, entinen **Lindfors** (16. marraskuuta 1912 Uusikaupunki – 22. tammikuuta 2002 Kotka) oli suomalainen merikapteeni, merenkulkuneuvos ja merenkulkuopetuksen kehittäjä Suomessa lähes 30 vuoden ajan.

Henkilöhistoria
---------------

Louheksen vanhemmat olivat kauppalaivuri Frans Oskar Lindfors ja Helmi Maria Lundén ja puoliso vuodesta 1940 Brita Widnäs. Merelle Louhes lähti vuonna 1929, valmistui yliperämieheksi Viipurissa 1939 ja suoritti merikapteenin tutkinnon Raumalla 1945. Hän purjehti perämiehenä, mutta suoritti vielä merenkulunopettajan tutkinnon Tukholmassa 1946–1947. Kotkan merenkulkukoulun lehtori hänestä tuli 1948 ja samanaikaisesti merenkulkuopetuksen tarkastaja kauppa- ja teollisuusministeriössä. Vuonna 1961 hänestä tuli Kotkan merenkulkukoulun yliopettaja ja rehtori ja koulun muuttaessa nimeään vuonna 1969 Kotkan merenkulkuopiston rehtori. Merenkulkuneuvoksen arvonimen Louhes sai 1973. Louhes myös julkaisi merenkulkua koskevia tutkielmia ja oli merenkulun oppikirjan laatijoita, samoin kuin kehitti merenkulun menetelmiä ja toimi meriasiantuntijana. Eläkkeelle rehtorin työstään hän jäi 1977.

Julkaisuja
----------

* *Merenkulun oppikirja I*, 1952 (2. painos 1958), Mattila Erkki, Relander Allan, Mäkelä Mauno, Pekkanen Kauko, Louhes, Raimo (toim.)

Lähteet
-------

1. 1 2  Biografia-sampo: Raimo Louhes Viitattu 23.8.2021.
2. ↑  50-vuotiaita. *Helsingin Sanomat*, 16.11.1962, s. 12.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Talousvaikuttajat
* Biografiasampo

 |

 |
**Willem Barents** (1550?, Terschelling, Seitsemäntoista provinssia – 20. kesäkuuta 1597 Jäämeri, holl. *Barentsz*) oli hollantilainen löytöretkeilijä ja kartografi. Hän teki Jäämerelle kolme matkaa etsiessään koillisväylää Itä-Aasiaan. Aiemmin hän oli matkaillut Espanjassa ja Välimerellä, josta hän oli julkaissut kartan.

Ensimmäisellä matkallaan vuonna 1594 hän löysi Novaja Zemljan, kolmannella matkalla vuonna 1596 Karhusaaren ja Huippuvuoret. Kolmannella matkallaan Barents kävi pohjoisempana kuin kukaan häntä ennen, saariryhmän pohjoisrannikolla, joka on leveyspiirillä 80° 11' N. Barents antoi Huippuvuorille nimen *Spitsbergen*, mutta nykyisin se tarkoittaa norjaksi virallisesti vain pääsaarta, ja saariryhmän nimi on *Svalbard*, jota nimeä viikingit olivat käyttäneet niistä jo aiemmin. Suomeksi kuitenkin koko saariryhmä on Huippuvuoret. Saarella on venäläisten kaivoskylä Barentsburg.

Barentsin seurue jääkarhun metsästyksessä.
Kolmannella matkalla laiva juuttui jäihin ja Barents joutui jäämään talvehtimaan Novaja Zemljan rannikolle. Ravinnokseen ja lamppujen polttoaineeksi kaadettiin karhuja. Laiva ei irronnut jäistä alkuvuodesta 1597, joten miehistö lähti avoveneillä kohti Kuolan rannikkoa. Kaksitoista miehistön seitsemästätoista jäsenestä selviytyi, mutta Barents itse sairastui keripukkiin ja kuoli. Talvehtimispaikalle rakennettu talo löytyi vuonna 1871. Vuonna 1875 paikalta löytyi osa Barentsin päiväkirjasta, jota säilytetään nykyisin Rijksmuseumissa Hollannissa.

Barentsin mukaan on nimetty Barentsinmeri eli se Jäämeren osa, joka on Huippuvuorten, Frans Joosefin maan ja Novaja Zemljan välissä, sekä Barentsinsaari, joka on Huippuvuorten saaristoon kuuluva saari sen itäpuolella.

Lähteet
-------

1. 1 2  Rijksmuseum, Willem Barents (Arkistoitu – Internet Archive), viitattu 12.2.2012
2. ↑  Tutkimusmatkat Svalbardin alueella, viitattu 12.2.2012
3. ↑  Kookas.fi, viitattu 12.2.2012
4. ↑  Ultima Thule 2011, viitattu 12.2.2012
5. ↑  1600-luvulla muskotti oli maailmankaupan öljy, Hs.fi (Arkistoitu – Internet Archive), viitattu 12.2.2012
6. 1 2  Poroposti, 2007 (Arkistoitu – Internet Archive), viitattu 12.2.2012
7. ↑  Tieteen kuvalehti Historia 12/2013, s. 71
8. ↑  Willem Barents *Encyclopedia Britannica*. Viitattu 30.12.2023. (englanniksi)
9. ↑  Britannica.com, viitattu 12.2.2012

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Willem Barents** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Belgia
* Yhdysvallat
* Ruotsi
* Tšekki
* Australia
* Kroatia
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Taiteenala | 
* KulturNav

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Alankomaat
* Deutsche Biographie
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**Bardi**, op. 64, on Jean Sibeliuksen vuonna 1913 säveltämä sinfoninen runo.

Keväällä 1913 Sibelius alkoi suunnitella pienelle orkesterille karaktäärikappaletta, jonka nimeksi olisi tullut *Der Ritter und die Najade*. Hänen luonnoksistaan kehittyi kuitenkin lopulta sävelruno *Bardi*, jonka ensiversion säveltäjä johti Filharmonisen orkesterin konsertissa maaliskuun lopussa. Vastaanotto oli orkesterin keskinkertaisuudenkin vuoksi pidättyvä, ja Sibelius muokkasi teosta edelleen. Teoksesta piti tulla kaksiosainen fantasia tai jopa triptyykki, mutta Sibelius päätyi lopulta tekemään alkuperäisversiosta vielä suljetumman kokonaisuuden.

Sibeliuksen mukaan teoksen otsikko viittaa runonlaulajaan muinaisskandinaavisessa hengessä, ei erityisesti Kalevalan hahmoon. Erik Tawaststjerna arvelee kuitenkin, että Runebergin samanniminen runo on innoittanut säveltäjää. Teoksessa on hyvin vähän teema-aineistoa. Sen orkestraatio on kamarimusiikillista ja harmonia täynnä jännitteitä. Harpulla on teoksessa solistinen osuus. Kappaleen yhtä aikaa juhlalliseen ja pelottavaan huipennukseen Sibeliusta innoitti muinaisskandinaavisen lurin sointi.

Lähteet
-------

1. ↑  Erik Tawaststjerna: *Jean Sibelius 3*, s. 319–320. Suomentanut Erkki Salmenhaara. Helsinki: Kustannusosakeyhtiö Otava, 1971. ISBN 951-1-10416-0.
2. ↑  Erik Tawaststjerna: *Jean Sibelius 3*, s. 328–332. Suomentanut Erkki Salmenhaara. Helsinki: Kustannusosakeyhtiö Otava, 1971. ISBN 951-1-10416-0.
**János Batsányi** t. **Bacsányi** (1763−1845) oli monipuolisesti sivistynyt, mutta kovia kokenut unkarilainen kirjailija, aikanaan Unkarin kirjallisen elämän johtohenkilöitä.

Batsányi työskenteli kansliavirkamiehenä Kassan kaupungissa Pohjois-Unkarissa ja toimitti *Magyar Muzeum* -nimistä kirjallista aikakauskirjaa. Hän kokosi ympärilleen taitavia kirjoittajia. Kirjoituksissaan hän korosti unkarilaisen kirjallisuuden tarpeita, kirjallisen kritiikin merkitystä sekä käsitteli myös käännöstyössä noudatettavia periaatteita. Lisäksi hän tutustutti aikalaisiaan vanhempaan unkarilaiseen kirjallisuuteen, samoin myös Ossianin lauluihin sekä John Miltoniin.

Batsányi oli isänmaallinen, kansanvalistusta ja kansanvaltaa harrastava mies. Eräs hänen Ranskan vallankumouksen johdosta kirjoittamansa runo, jota pidettiin vallankumouksellisena, oli alkusyynä niihin selkkauksiin ja onnettomuuksiin, joita hänen elämässään sitten seurasi. Hän jatkoi silti kirjallisia töitään, Linzin vankilassakin, jossa hän vietti vuodesta 1817 alkaen loppuelämänsä. Siellä hän kirjoitti parhaat runonsa.

Antologiassa *Unkarin lyyra* (SKS 1970) on kaksi Toivo Lyyn suomentamaa Batsányin runoa: "Sotivalle Euroopalle" ja "Kohti Pariisia... huomionne!"

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Bacsányi, János, Tietosanakirja osa 1, palsta 795, Tietosanakirja Osakeyhtiö 1909
2. ↑  Janos Batsanyi, (Arkistoitu – Internet Archive) Lahden kaupunginkirjaston runotietokanta, päivitetty 2.12.2020, viitattu 31.12.2020

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **János Batsányi** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Yhdysvallat
* Kroatia
* Alankomaat
* Puola
* Vatikaani

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Olavi Edvard Niemi** (s. 15. syyskuuta 1937 Helsinki) on suomalainen eläköitynyt kauppias, yritysjohtaja ja yrittäjä, joka on saanut kauppaneuvoksen arvonimen.

Niemi syntyi kivityömies Kustaa Niemen ja Ida Niemen perheeseen ja avioitui 1957 Sirpa Nyholmin kanssa. Hän kävi kansakoulun ja K-kauppiasvalmennuksen ja on suorittanut kaupan alan kursseja ja seminaareja. Niemi oli Osuusliike Tuen lihamyyjä Karkkilassa 1952–1954 ja lihaosaston hoitaja 1957–1961, K-valinta Niemen kauppias Pitäjänmäellä Helsingissä 1961–1963 ja Kulosaaressa 1963–1970 ja Soukkari Ky:n kauppias Soukassa Espoossa 1970–1979.

Ykköshalli Olavi Niemi Ky:n kauppias Martinlaaksossa Vantaalla Niemi oli 1980–1988 ja Ykköshalli Olavi Niemi Oy:n kauppias Myyrmäessä Vantaalla 1988–1993. Vuonna 1990 Ykköshalli Olavi Niemi oli Suomen suurimpia päivittäistavaramyymälöitä, jonka palveluksessa oli yli 200 henkilöä. Kauppiaana ja yrittäjänä Niemellä oli myös merkittäviä luottamustoimia. Keskon Helsingin konttorin neuvottelukuntaan hän kuului 1965–1966, 1975–1977 ja 1986–1987 ja hallintoneuvostoon 1981–1993, jonka varapuheenjohtaja hän oli 1988–1989 ja puheenjohtaja 1990–1993. Kauppaneuvoksen arvon Niemi sai 1994.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Henttinen, Annastiina: Kauppaneuvos Olavi Niemi (1937–). *Suomen talouselämän vaikuttajat* -verkkojulkaisu (maksullinen). 5.9.2011. Suomalaisen Kirjallisuuden Seura. Viitattu 26.9.2023.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Talousvaikuttajat

 |

 |
**Jouko Olavi Virranniemi** (s. 2. kesäkuuta 1950 Kuusamo) on suomalainen yrittäjä ja eläköitynyt yritysjohtaja, joka on saanut teollisuusneuvoksen arvonimen.

Jouko Virranniemi syntyi maanviljelijä, toimitusjohtaja Erkki Olavi Virranniemen ja Saara Elina Peltoniemen perheeseen. Hän avioitui Marja-Leena Parkkisenniemen kanssa. Virranniemi kävi keskikoulun Kuusamon yhteiskoulussa 1968 ja valmistui puutalousteknikoksi Kotkan puutalousopistosta 1976. Hän oli isänsä perustaman Pölkky-yhtiön harjoittelija 1970–1972 ja 1974, markkinointipäällikkö 1976–1990 ja toimitusjohtaja 1991–2018 ja hän on toiminut yhtiön hallituksen jäsenenä. Virranniemi on ollut myös Ulea Oy:n toimitusjohtaja ja hallituksen jäsen ja hänellä on ollut useita liike-elämän ja muita asiantuntija- ja luottamustehtäviä. Teollisuusneuvoksen arvonimen hän sai 2007.

Lähteet
-------

1. 1 2  Turunen, Harri: Teollisuusneuvos Jouko Virranniemi (1950–). *Suomen talouselämän vaikuttajat* -verkkojulkaisu (maksullinen). 18.12.2013. Suomalaisen Kirjallisuuden Seura. Viitattu 30.1.2024.
2. ↑  Petteri Virranniemi Pölkyn toimitusjohtajaksi.  *Koillissanomat*, 25.9.2018, nro 186, s. 2. Kansalliskirjasto. Viitattu 30.1.2024.  (ei-vapaa)
*Tämä artikkeli kertoo sanan alkuperäisestä merkityksestä. Muista merkityksistä katso Albumi (täsmennyssivu).*
**Albumi** (<lat. *albus* = 'valkea') oli roomalaisilla valkea taulu julkisia tiedonantoja varten. Keskiajalla sillä tarkoitettiin pyhimys-, sotamies-, jäsen- ynnä muita luetteloita. Nykyään albumilla tarkoitetaan kirjaa, johon kirjoitetaan muistovärssyjä, kootaan nimikirjoituksia, valokuvia, postimerkkejä. Albumi tarkoittaa myös tilapäisjulkaisuja, jotka sisältävät kaunokirjallisuutta, kuvia ynnä muita.

Kirjallisesta albumista on aiemmin käytetty nimitystä kalenteri. Usein albumilla viitataan lyhyesti musiikkialbumiin.

Lähteet
-------

1. ↑  Albumi, Tietosanakirja osa 1, palsta 218, Tietosanakirja Osakeyhtiö 1909 (Projekt Runeberg)
2. ↑  *Nykysuomen sanakirja 2*, s. 101. WSOY, 4. p. 1962.
3. ↑  Kalenteri, Tietosanakirja osa 4, palsta 84, Tietosanakirja Osakeyhtiö 1912 (Projekt Runeberg)
4. ↑  Albumin hiipuminen, uhka vai mahdollisuus? Kartoitimme Suomen musiikkikentän tuntoja muutosten myrskyn keskellä *soundi.fi*.  8.4.2016. Viitattu 31.7.2022. (englanniksi)
**Nils Gustaf Fredrik Bror "Hans" von Blixen-Finecke** (20. heinäkuuta 1916 Linköping – 16. helmikuuta 2005 Penzance, Yhdistynyt kuningaskunta) oli ruotsalainen upseeri ja kenttäratsastuksen olympiavoittaja.

Von Blixen-Finecke voitti Helsingin kesäolympialaisten 1952 kenttäratsastuksessa kultaa sekä yksilö- että joukkuekilpailussa. Hän kilpaili olympiatasolla myös Tukholmassa 1956. Von Blixen-Finecken isä Hans von Blixen-Finecke voitti kouluratsastuksessa olympiapronssia Tukholmassa 1912 ja kuoli lapsensa oltua yhden vuoden ikäinen. Von Blixen-Finecken setä/eno avioitui kirjailija Karen Blixenin kanssa. Upseerina työskennellyt von Blixen-Finecke yleni everstiluutnantiksi.

Lähteet
-------

* Profiili Ruotsin olympiakomitea (ruotsiksi)
* Hans von Blixen-Finecke *Olympedia*.  (englanniksi)

### Viitteet

1. ↑
2. ↑
3. ↑  Ruotsin olympiakomitea
4. ↑  Olympedia

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Hans von Blixen-Finecke (nuorempi)** Wikimedia Commonsissa

* Hans von Blixen-Finecke Kansainvälinen olympiakomitea.  (englanniksi)

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Yhdysvallat
* Alankomaat

 |

 |
Emil Hagelberg.
**Emil Eugen Hagelberg** (19. huhtikuuta 1836 Virrat – 13. heinäkuuta 1885 Tampere) oli suomalainen Tampereella asunut kirjakauppias, kirjapainon omistaja ja kustantaja.

Hagelbergin vanhemmat olivat lukkari Carl Herman Hagelberg (s. 1808) ja Cecilia Alexieva Forsgård (1808–1891).

Hagelbergilla oli Tampereella Kauppakatu 12:ssa kirjakauppa. Hän toimi lisäksi kirjankustantajana ja Hagelbergin kustantamo julkaisi myös Tampereen Sanomat -lehteä vuosina 1867–1893. Hagelberg oli lehden perustaja ja hän toimi lehden päätoimittajana 1880-luvun alkuun saakka.

Hagelberg perusti 1870 yhdessä faktori Wilhelm Edvard Laibertin (k. 1873) kanssa kirjapainon Tampereelle (*Emil Hagelberg ja Kumpp. kirjapaino*). Hagelberg perusti 1873 myös viinanpolttimon Tammerkosken yläosaan Mältinrantaan (*Emil Hagelberg & Cos Ångbränneri Aktiebolag*). Tämä yhtiö toimi aina vuoteen 1897 saakka jolloin Mältinrannassa toimineet neljä viinanpolttimoa yhdistyivät Tampereen Höyrypolttimo Oy:ksi.

Lähteet
-------

* Geni.com : Emil Eugen Hagelberg
* Emil Hagelbergin muistokirjoitus Tampereen Sanomat no 83 14.7.1885
* Typografinin Muistolehti/Typografiskt Minnesblad 1642–1892 (Projekt Runeberg)
* Pörssitieto G. Kock : 1800-luvun osakeyhtiöt lisätietoja : Tammerfors Ångbränneri sekä Hagelberg
**Henri Victor Regnault** (21. heinäkuuta 1810 Aix-la-Chapelle, Ranska – 9. tammikuuta 1878 Pariisi, Ranska) oli ranskalainen fyysikko ja kemisti, joka on tunnettu kaasujen ominaisuuksia ja lämpöoppia koskevista tutkimuksistaan.

Elämä ja ura
------------

Poikana Regnault lähti Pariisiin ja sai työpaikan kangasliikkeestä, ja käytti vapaa-ajan opiskeluun. Hän pääsi Ecole Polytechniqueen ja siirtyi vuonna 1832 Ecole des Minesiin, jossa hän oppi kokeellista kemiaa. Muutamaa vuotta myöhemmin hänet nimitettiin kemian professoriksi Lyoniin. Vuonna 1840 hänet kutsuttiin takaisin Pariisiin, kun hänet nimitettiin Ecole Polytechniquen kemian professoriksi. Samalla hänet valittiin Ranskan tiedeakatemian jäseneksi kemian jaostoon. Seuraavana vuonna hänestä tuli College de Francen fysiikan professori. Vuonna 1847 hänet nimitettiin myös pääinsinööriksi kaivospiiriin ja vuonna 1854 Sévresin posliinitehtaan johtajaksi.

Regnault suunnitteli lukuisa laitteita fysikaalisia mittauksia varten ja määritteli huolellisesti uudelleen monien kiinteiden aineiden, nesteiden ja kaasujen ominaislämmön sekä kaasujen lämpölaajenemiskertoimen. Hän osoitti, että kaikki kaasut eivät laajene yhtä paljon kuumennettaessa ja että Boylen laki on vain likiarvo. Hän teki myös merkittäviä tutkimuksia äänen etenemisnopeudesta ilmassa ja muissa kaasuissa. Hän teki myös useita tärkeitä orgaanisen kemian tutkimuksia ja kirjoitti aikanaan suositun oppikirjan *Cours élémentaire de chimie*, joka käännettiin useille kielille. Ranskan ja Saksan välisessä sodassa 1870-1871 hänen laboratorionsa tuhoutui, ja hänen poikansa Henri, taidemaalari, sai surmansa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Henri Victor Regnault *Nordisk familjebok*.  1915. Viitattu 3.12.2021.
2. 1 2 3  Henri Victor Regnault *Encyclopedia Britannica*.  1911. Viitattu 3.12.2021.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Henri Victor Regnault** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Chile
* Ranska
* BnF data
* Katalonia
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Kreikka
* Alankomaat
* Puola
* Portugali

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* Mathematics Genealogy Project

 |
|  |
| Taiteenala | 
* Museum of Modern Art
* Musée d'Orsay
* National Gallery of Canada
* Photographers' Identities
* RKD Artists
* ULAN

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**Gustaf Lorentz Sommelius** (19. lokakuuta 1811 Blekinge, Ruotsi – 5. kesäkuuta 1848 Dybbøl, Tanska) oli ruotsalainen runoilija ja Ruotsin armeijan luutnantti.

Sommelius oli lahjakas lyyrillinen runoilija. Hän oli luonteeltaan kiivas ja intohimoisen luomisvoimainen, "byronilainen", joka mielellään käsitteli aiheitaan epäharmonisesti ja vapaamuotoisesti. Hän oli romantikko ja 1800-luvun alkupuolen skandinavististen aatteiden intomielinen kannattaja.

Sommelius vapaaehtoisena Tanskan armeijassa
-------------------------------------------

Ensimmäisen Saksan–Tanskan sodan sytyttyä Sommelius ilmoittautui 30. toukokuuta monen muun ruotsalaisen tavoin vapaaehtoisena Tanskan armeijan palvelukseen. Kesäkuun 4. hän ilmoittautui 5. rykmenttiin Alsin kylässä. Seuraavana päivänä rykmentti joutui kovaan taisteluun Dybbölin lähistöllä. Kun joukkojen olisi tullut edetä, ne suojautuivat. Sommelius nousi vallin päälle ja komensi: *"Eteenpäin - Hurr..."* Silloin vihollisen kuula lävisti hänen kaulansa kesken hurraahuudon. Kesäkuun 8. hänet haudattiin Augustenborgin kirkon hautuumaalle. 
Sommeliuksen hautakivessä lukee: 
*"Svensk af Födsel faldt han for Danmark"*.

Paikalle, jossa Sommeliuksen kaatui, pystytettiin vuonna 1926 muistokivi. Siinä lukee: *"Her faldt svensk frivillig prmlt. G. L. Sommelius ved 5. bataillon d. 5.6.1848."*

Sommelius oli itse romantiikan runouden hengen mukainen sankari, joka kuoli ihanteidensa vuoksi. Hän nousi suureen maineeseen, joskin hänen runoutensa ei ehkä yllä korkeimmalle tasolle.

Sommeliuksen ainoa tytär, *Mathilda Christina*, jäi orvoksi, muutti Suomeen ja meni myöhemmin naimisiin suomalaisen tuomarin, Walfrid Waldenin kanssa. G. L. Sommelius oli kenraali Rudolf Waldenin äidinisä.

Julkaisuja
----------

* *Vallmoknoppar, plockade på steppen af Beppo*, 1846
* *Silhuetter, klippta i papp, samlade af doktor Dulcamara*, 1846

Sommelius julkaisi teokset salanimillä *Beppo* ja *doktor Dulcamara*. Nimimerkit on otettu lordi Byronin runosta *Beppo* ja Gaetano Donizettin oopperasta *Lemmenjuoma*.

Aiheesta muualla
----------------

* Historiecenter Dybböl Banke
* Sommeliuksen muistokivi Dybbölissä
* Ruotsalaiset Schleswigin sodassa 1848 - 1850 (Arkistoitu – Internet Archive)
* Svenskt biografiskt handlexikon, II:484
* Karl Warburg: *Viktor Rydberg, hans levnad och diktning* - Viktor Rydbergin arvio Sommeliuksen runoudesta
* Karl Warburg: *Svensk litteraturhistoria i sammandrag*, s.183-184
* Biller, Gunnar: Byron i det Svensk litteratur för Strandberg*, Samlaren, 1912* - Sommelius, "Sveriges Byron"

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Ruotsi

 |

 |
**Greta Viola Rajala-Rinne** (o.s. **Rajala**, 1. helmikuuta 1912 Helsingin maalaiskunta – 31. tammikuuta 2009) oli suomalainen toimittaja ja toiminnanjohtaja.

Rajala-Rinteen vanhemmat olivat kirvesmies Kalle Rajala ja Hilma Lehmusvaara (Lindberg). Hän pääsi ylioppilaaksi 1934 ja opiskeli Manchesterin yliopistossa 1952. Rajala-Rinne toimi Työväen Urheiluliiton naissihteerinä 1936–1951 ja Pajulahden urheiluopiston johtajana 1936–1946. Hän oli *Työläisnaisten Urheilulehden* päätoimittajana 1936–1947 ja Suomi-Tsekkoslovakia-seuran toiminnanjohtajana 1959–1974.

Rajala-Rinne oli Työväen Urheiluliiton liittotoimikunnan jäsenenä 1951–1965 ja liiton naistoimikunnan puheenjohtajana 1951–1966. Hän oli naisvoimistelun olympiatoimikunnan jäsen ja sihteeri 1950–1952. Rajala-Rinne oli Helsingin olympialaisten naisvoimistelujoukkueen johtajana. Hän oli valtion urheiluneuvoston jäsen 1956–1971 ja Urheilumuseosäätiön hallintoneuvoston ja johtokunnan jäsen 1959–1973. 

Greta Rajala-Rinne oli naimisissa vuodesta 1946 osastopäällikkö, päätoimittaja Rafael Rinteen kanssa.

Lähteet
-------

1. ↑  Laine, Leena: / Rajala-Rinne, Greta (1912–2009) *Kansallisbiografia-verkkojulkaisu (maksullinen)*.  12.1.2001. Helsinki:  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura. Viitattu 27.3.2018.
2. 1 2 3 4  Kuka kukin on 1954 (Projekt Runeberg)
3. 1 2 3  Kuka kukin on 1978 (Projekt Runeberg)


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Kansallisbiografia
* Biografiasampo

 |

 |
**Helsingin Taekwondoseura ry** (lyh. HTKD) on helsinkiläinen 1982 perustettu kamppailuseura, jonka pääharjoittelupaikka sijaitsee Helsingin Itäkeskuksessa. Seurassa on noin 300 jäsentä ja sen pääopettaja on Henri Nordenswan (6. dan, tilanne 2020).

Historia
--------

HTKD on perinteikäs taekwondoseura, jonka jäsenet ovat sen perustamisesta lähtien toimineet taekwondon suunnannäyttäjinä Suomessa. Seuran ottelijat ovat menestyneet kilpailuissa aina MM- ja EM-tasoa myöten ja olleet johtavissa rooleissa suomalaisessa taekwondossa niin Suomen Taekwondoliiton puheenjohtajina, hallituksen jäseninä kuin myös tuomareina, kouluttajina ja ohjaajina.

Tyyli
-----

Helsingin Taekwondoseurassa opetetaan taekwondon yleisintä suuntausta ja olympialaisista tuttua Maailman Taekwondoliiton (WTF) taekwondoa. WTF-taekwondo koostuu eri osa-aluista: ottelu, liikesarjat, perustekniikka, itsepuolustus sekä murskaus. Kilpaottelussa potkut vartalon peittävään panssariin ja kypärän suojaamaan päähän suoritetaan täydellä kontaktilla. Sen sijaan lyönnit päähän ovat kiellettyjä.

Toiminta
--------

Seurassa harjoittelee viikoittain toistasataa aktiivista lasta ja aikuista, joista naisia ja miehiä on suunnilleen yhtä paljon. Nuorimmat harrastajat ovat nappula-taekwondon 4-6-vuotiaat lapset. Helsingin taekwondoseuran harjoituksia ohjaa toistakymmentä eri ohjaajaa. Vuonna 2013 seura panosti lasten ja nuorten opetukseen palkkaamalla yhdessä Espoo Hwarang Teamin kanssa erityisen nuorisopäällikön. Vuonna 2019 seura palkkasi toisen täyspäiväisen työntekijän. Seuran harjoitussali sijaitsee Helsingin Itäkeskuksessa. Tämän lisäksi opetusta järjestetään Pasilan, Laajasalon, Latokartanon, Lauttasaaren ja Pihlajamäen kouluilla.

Taustayhteisöt
--------------

Helsingin Taekwondoseura kuuluu Suomen Taekwondoliittoon, joka on kansallinen kattojärjestö Maailman Taekwondoliitossa (WTF) ja Suomen olympiakomitean jäsen. Seura on myös osa tanskalaisen mestari Ko Tae-Jeongin (8. dan) taekwondo-perhettä, eli niin sanottua Sim Uu -yhteisöä.

Lähteet
-------

1. ↑  Arkistoitu kopioJäsenseurojen mustavyöt Suomen Taekwondoliitto ry, suomentaekwondoliitto.fi.  Arkistoitu 14.11.2016. Viitattu 21.12.2020.
2. 1 2  HTKD ry: Helsingin Taekwondoseuran internet-sivut" *htkd.fi*.  23.10.2013. Viitattu 23.10.2013.
3. ↑  World Teakwondo Federation" *worldtaekwondofederation.net*.  Arkistoitu 13.8.2013. Viitattu 23.10.2013. (englanniksi)
4. ↑  Helsingin Taekwondoseuran tiedote 20.8.2013 "*suomentaekwondoliitto.fi*.  Arkistoitu 30.11.2020. Viitattu 23.10.2013.
5. ↑  Harjoituspaikat *wondo.fi*. Viitattu 27.4.2022.
6. ↑  Arkistoitu kopioJäsenseurat Suomen Taekwondoliitto ry, suomentaekwondoliitto.fi.  Arkistoitu 22.10.2020. Viitattu 21.12.2020.
7. ↑  Sim Uu Taekwondo Suomi -internet-sivut" *simuu.fi*.  Arkistoitu 21.10.2013. Viitattu 23.10.2013.

Aiheesta muualla
----------------

* Helsingin Taekwondoseuran / Wondo-yhteisön sivusto
Hypoteesin mukaan animoitu hahmo tai robotti muuttuu yhtäkkiä oudonnäköiseksi, kun se on lähes ihmisen kaltainen.
**Outo laakso** (engl. *uncanny valley*) on ilmiö, jossa ei-ihmishahmon ihmismäisyyden kasvaessa siihen on jossain vaiheessa yhtäkkiä vaikeampi samaistua. Laakso-nimitys viittaa kuoppaan kaaviossa, joka kuvaa hahmon samaistuttavuutta.

Hypoteesin esitti Masahiro Mori vuonna 1970. Alun perin hypoteesi on esitelty robotiikan yhteydessä, mutta se soveltuu myös esimerkiksi tietokoneanimaatioon.

Morin hypoteesi väittää, että kun robotista tehdään vähitellen ulkonäöltään ja liikkeiltään enemmän ihmisen kaltainen, ihmisen suhtautuminen robottiin on aluksi kasvavasti myönteisempää ja empaattisempaa. Jossain vaiheessa kuitenkin saavutetaan piste, jossa suhtautuminen robottiin muuttuukin yllättäen jyrkän torjuvaksi. Siinä pisteessä robotti alkaa näyttää oudolta ja mahdollisesti vaaralliselta ihmiseltä. Kuitenkin kun robotti muistuttaa aina vain enemmän normaalia ihmistä, ihminen alkaa lopulta tuntea sitä kohtaan samoin kuin tuntisi oikeaa ihmistä kohtaan.

Ilmiötä on käytetty hyväksi kauhuelokuvissa, joiden nuket, robotit ja elävät kuolleet ovat miltei-ihmisenkaltaisuudessaan pelottavia. Vahakabinetin nuket voivat myös olla samasta syystä häiritsevän näköisiä, vaikka tämä ei olisikaan niiden tarkoitus.

* Humanoidirobotit tehdään ihmisenkaltaisiksi. Kuvassa Repliee Q2.Humanoidirobotit tehdään ihmisenkaltaisiksi. Kuvassa Repliee Q2.
* Ensiavun harjoittelussa käytettyjä Anne-nukkeja.Ensiavun harjoittelussa käytettyjä Anne-nukkeja.

Lähteet
-------

1. ↑  Janne Sundqvist: Analyysi: Cats-musikaalin elokuvaversiosta odotettiin suurta hittiä – Näistä syistä siitä tulikin valtava floppi *Yle*.  1.1.2020. Viitattu 30.10.2021.

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Outo laakso**.
* Mori, Masahiro (1970). Bukimi no tani The uncanny valley (Arkistoitu – Internet Archive) (K. F. MacDorman & T. Minato, Trans.). *Energy, 7*(4), 33–35. (Alun perin japaniksi)
* Dave Bryant: The Uncanny Valley (Arkistoitu – Internet Archive)
**Pekka Jokipaltio** (19. toukokuuta 1901 Nurmo – 31. toukokuuta 1977 Helsinki) oli suomalainen eversti, joka tuli tunnetuksi Ilmatorjuntarykmentti 1:n komentajana jatkosodan aikana. Hänen kehittämänsä sulkuammuntajärjestelmän sovelluksen voidaan katsoa säästäneen Helsingin mittavilta tuhoilta suurpommitusten aikana kevättalvella 1944.

Pekka Jokipaltio syntyi Nurmossa ja sittemmin opiskeli Haapamäen yhteiskoulussa. Jokipaltio osallistui vuonna 1918 sisällissotaan Hämeen rintamalla. Upseeriksi hän valmistui Kadettikurssi 5:ltä vuonna 1924 ja yleisesikuntaupseeriksi Sotakorkeakoulusta 1936 (ye-upseeri 1938). Hän palveli muun muassa Kenttätykistörykmentti 3:ssa patterin päällikkönä ja yleisesikunnassa toimistoupseerina. Sotakorkeakoulun jälkeen hän palveli patterinpäällikkönä ja yleisesikuntaupseerina Viipurin Ilmatorjuntarykmentissä. 

Ilmavoimien Esikunnan ilmatorjuntatoimiston päällikkö hänestä tuli vuonna 1939 ja siinä tehtävässä hän palveli myös talvisodan aikana. Jatkosodassa hän toimi ilmavoimien asetoimiston päällikkönä, armeijakunnan ilmatorjuntakomentajana sekä Helsingin ilmatorjuntakomentajana. Sodan jälkeen hän toimi ilmavoimien ilmatorjuntaosaston päällikkönä 1945 sekä Ilmatorjuntarykmentti 1:n komentajana vuodesta 1946–1956. Aktiiviuransa hän päätti silloisen Hämeen Sotilasläänin komentajuuteen 1956–1957.

Helsingissä on hänen mukaansa nimetty tie Käpylän kaupunginosassa. Tie johtaa Taivaskalliolle, jossa oli sota-aikana tykkipatteri. Hänen viimeisen kotinsa seinässä Fredrikinkatu 41:ssa on muistolaatta.

Jokipaltio ylennettiin vänrikiksi vuonna 1924, luutnantiksi 1926, kapteeniksi 1931, majuriksi 1939, everstiluutnantiksi 1941 ja everstiksi vuonna 1944.

Julkaisuja
----------

Nimellä *P. Jokipaltio*:

* *Itäarmeijan tykistö ja sen toiminta Viipurin operaatiossa vuonna 1918*. Tiede ja ase 5/1937

Lähteet
-------

1. ↑  Viite julkaisuun

Aiheesta muualla
----------------

* Ilmatorjuntaupseeri-lehti 2/2001 Web Archive 2007
* Mitä eroa on miehitetyn ja miehittämättömän koneen torjunnassa? Suomen sotilas 21.4.2016
* 
* Brantberg, Robert: Ilmatorjuntaeversti Pekka Jokipaltio
**Jaki, vuoriston karhu** (Yleisradion televisioesityksessä käytetty nimi) (jap. シートン動物記　くまの子ジャッキー , *Seton Doubutsuki: Kuma no Ko Jacky*) 
on japanilaisen Nippon Animationin tuottama vuonna 1976 valmistunut 26-osainen animepiirrossarja. Sarja perustuu kirjailija Ernest Thompson Setonin kirjaan, joka on julkaistu Suomessa nimellä *Kalliovuorten kuningas - kertomus harmaakarhusta* (engl. *Monarch, The Big Bear of Tallac*).

Juoni
-----

Tarina sijoittuu Yhdysvaltojen Kaliforniaan 1800-luvun loppuun 100 vuotta Yhdysvaltojen itsenäistymisen jälkeen. Sarjan päähenkilö on Tallac-vuoren juurella asustava intiaanipoika nimeltä Zenda (alkuperäisessä versiossa Ran). Zenda ystävystyy tilan omistajan tyttären Olgan (alkuperäisessä versiossa Alice) kanssa karhunpentuihin, jotka nimeävät urospennun Jakiksi ja naaraspennun Nukaksi (alkuperäisessä versiossa Jackie ja Jill). Eräänä päivänä Zendan isä Gilian (alkuperäisessä versiossa Kelyan) ampuu ja tappaa karhunpentujen äidin Hirmun (alkuperäisessä versiossa Pinto) pelastaakseen ihmishenkiä. Zenda päättää korjata tilanteen ottamalla Jakin ja Nukan kotiin, ja kasvattamalla heidät.

Sarja Suomessa
--------------

Piirrossarja ensiesitettiin Suomen televisiossa vuonna 1984 Yle TV2-kanavalla. Suomessa esitetty sarja oli alun perin piirrossarjan espanjalainen esitysversio, johon oli tehty Yleisradion tuottama suomenkielinen jälkiäänitys. Suomenkielisessä jälkiäänityksessä ääninäyttelijöinä toimivat Aila ja Lars Svedberg. Alkuperäisestä 26-osaisesta piirrossarjasta Suomen televisiossa esitettiin vain 13 osaa. Sarja esitettiin uusintana vuonna 1986. Ensimmäisen uusintakierroksen jälkeen sarjaa ei ole esitetty uusintana uudestaan.

Lähteet
-------

1. 1 2  Ohjelmatiedot 19.9.1984. (Ohjelmatiedoissa näkyy merkintä osa 6/13) *Helsingin Sanomat*, 19.9.1984, s. 63. Näköislehti, tilaajille. Viitattu 5.2.2024.
2. ↑  Kalliovuorten kuningas : kertomus harmaakarhusta *finna.fi*. Viitattu 5.2.2024.
3. 1 2 3  Avola, Pertti: Karhunpojan kommelluksia.  *Helsingin Sanomat*, 15.8.1984, s. 57. Näköislehti, tilaajille. Viitattu 5.2.2024.
4. ↑  *Japanese Animation Complete Collection 25th Anniversary*. Planet Publishing, 2001. ISBN 4-939110-11-7.
5. 1 2 3  Kaihoa 80-luvulta: Jaki, vuoriston karhu *Yleisradio*.  26.2.2008. Viitattu 5.2.2024.
6. ↑  Ohjelmatiedot 16.7.1986.  *Helsingin Sanomat*, 16.7.1986, s. 37. Näköislehti, tilaajille. Viitattu 5.2.2024.

Aiheesta muualla
----------------

* Synchronic Web: Piirrettyjen maailma: Jaki & Nuka
Bad Freienwalden sijainti Märkisch-Oderlandin piirikunnassa. Pienemmässä kuvassa piirikunnan sijainti Brandenburgin osavaltiossa.
**Bad Freienwalde** on kylpyläkaupunki Brandenburgin osavaltiossa Saksan itäisimmässä osassa. Se on osa historiallista Märkische Schweizin kumpumaata.

Maantiede
---------

Bad Freienwalde sijaitsee osavaltionsa itäosassa noin 50 kilometriä Berliinistä koilliseen.

Historia
--------

Bad Freienwalden kirkko
Ensimmäinen asiakirjamaininta Bad Freienwaldesta on vuodelta 1316 muodossa Vrienwolde. Uchtenhagenin aatelissuku hallitsi paikkakuntaa 1370-luvulta aina 1610-luvulle saakka. Rutto tappoi suuren osan Freienwalden noin tuhannen hengen väestöstä kolmikymmenvuotisen sodan aikana. Freienwalden historia kylpyläkaupunkina alkaa 1680-luvulta, jolloin sieltä löydettiin mineraalipitoista lähdevettä. Kaupungin nimeksi virallistettiin Bad Freienwalde vuonna 1925.

Kristalliyön jälkeen osa Bad Freienwalden juutalaisista pääsi pakenemaan, osa murhattiin holokaustissa. Toisen maailmansodan jälkeen kaupunki jäi Neuvostoliiton valtapiiriin. Saksojen jälleenyhdistyttyä kaupungin rakennuskantaa saneerattiin ja siihen liitettiin useita lähistön maalaiskuntia.

Bad Freienwalden historiallista arkkitehtuuria edustaa muun muassa St. Nikolain kirkko, jonka historia alkaa 1400-luvulta. Kaupungin raatihuone rakennettiin 1855. Linna Schloss Freienwalde on arkkitehti David Gillyn käsialaa.

Talous ja liikenne
------------------

Maantiet Bundesstraße 158 ja Bundesstraße 167 risteävät Bad Freienwalden keskustan tuntumassa.

Lähteet
-------

1. ↑  Bevölkerungsentwicklung und Bevölkerungsstand im Land Brandenburg September 2023 *Statistik-Berlin-Brandenburg.de*. Statistik Berlin-Brandenburg. Viitattu 13.2.2024. (saksaksi)
2. ↑  Entfernung von Bad Freienwalde, Deutschland nach Berlin, Deutschland *Entfernungsrechnerkm.com*. Viitattu 13.2.2024. (saksaksi)
3. ↑  Freienwalder Chronikblätter 1575 – 1660 *Archiv.oderbruchmuseum.de*. Viitattu 13.2.2024. (saksaksi)
4. ↑  Stadtgeschichte Bad Freienwalde *Bad-freienwalde.de*. Bad Freienwalde Tourismus GmbH. Viitattu 13.2.2024. (saksaksi)
5. 1 2  Bad Freienwalde im Märkisch Oderland *Tourbee.de*. Viitattu 13.2.2024. (saksaksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Bad Freienwalde, Brandenburg, Saksa — Sunrise, Sunset and Daylength

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Bad Freienwalde (Oder)**.
Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: de:Bad Freienwalde (Oder)
**David Soria Solís** (s. 4. huhtikuuta 1993 Madrid, Espanja) on espanjalainen jalkapallomaalivahti. Hän edustaa Espanjan Primera Divisiónissa pelaavaa Getafea.

Seurajoukkueura
---------------

Soria siirtyi Sevillaan tammikuussa 2013 ja pelasi ensimmäisen ottelunsa seuran C-joukkueessa maan neljänneksi korkeimmalla sarjatasolla Tercera Divisiónissa. Saman vuoden aikana hänet nostettiin seuran reservijoukkueeseen, joka pelasi yhtä sarjatasoa ylempänä Segunda División B:ssä.

Kauden 2014–2015 aikana hänet nostettiin yhteensä seitsemän kertaa seuran edustusjoukkueen kokoopanoon, joista ensimmäinen tapahtui 14. syyskuuta 2014 ottelussa Getafea vastaan. Ensiesiintymisensä edustusjoukkueessa hän teki lopulta 2. joulukuuta 2015 pelatussa Copa del Reyn ottelussa UD Logroñésia vastaan.

Lähteet
-------

1. ↑  Un campeón al que repudió el Madrid Mundo Deportivo. Viitattu 15.8.2016. (espanjaksi)
2. ↑  David Soria, el tercer hombre Marca. Viitattu 15.8.2016. (espanjaksi)
3. ↑  David Soria por Barbosa, única novedad en la lista de Emery Estadio Deportivo. Viitattu 15.8.2016. (espanjaksi)
4. ↑  David Soria se estrenó ante el Logroñés dando mucha seguridad Marca. Viitattu 15.8.2016. (espanjaksi)

Aiheesta muualla
----------------

* David Sorian tilastot Soccerway-sivustolla (englanniksi)

Getafe – Primera División
1 Casilla |
2 Djené |
3 Angileri |
4 Álvarez |
5 Milla |
6 Duarte |
7 Mata |
8 Seoane |
9 Portu |
10 Ünal |
11 Aleñá |
12 Amavi |
13 Soria |
14 Latasa |
15 Alderete |
16 Algobia |
17 Munir |
18 Arambarri |
19 Mayoral |
20 Maksimović |
21 Iglesias |
22 Suárez |
23 Mitrović |
24 Villar |
27 Conde |
Valmentaja Flores