recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Bamafélé** on maalaiskunta ja sen keskuskylä Kayesin alueen Bafoulabén piirissä Malissa. Se sijaitsee Bafingjoen varrella 80 kilometriä Bafoulabésta kaakkoon. Kunnassa on 16 200 ja keskuskylässä 800 asukasta (vuonna 2009).

Bamafélén kunnan pinta-ala on 12 040 neliökilometriä. Se rajoittuu lännessä Bafoulabén piirin Koundianin, pohjoisessa Diokélin ja Oualian, idässä Kitan piirin Niantanson, Kobrin ja Kokofatan sekä etelässä Kéniéban piirin Kroukoton kuntiin. Kunnan läpi virtaa Bafingjoki. Manantalissa on vesivoimala, jonka pato muodostaa laajan tekoaltaan. Seutu kuuluu Sudanin vyöhykkeeseen.

Kuntaan kuuluu 22 kylää. Niistä suurin on 6 700 asukkaan Manantali. Keskuskylä Bamafélé ja eräät muut kylät on siirretty toiseen paikkaan ja patojärven ympärille on syntynyt kalastajakyliä. Asukkaat ovat etupäässä mandinkoja. Lisäksi on bambaroita, bozoja ja fulbeja.

Kunnan läpi kulkee Kitan ja Bafoulabén välinen maantie. Paikallisia elinkeinoja ovat maanviljely, karjanhoito, puutarhanhoito, keräily, kaupankäynti ja käsityöammatit. Tärkeimmät viljelykasvit ovat durra, hirssi, riisi, fonio, maissi, bataatti, pavut ja vihannekset. Myytäväksi kasvatetaan maapähkinää ja puuvillaa. Kotieläimiä ovat naudat, lampaat, vuohet ja siipikarja. Palveluihin kuuluvat seitsemän alakoulua, kolme yläkoulua ja kolme terveyskeskusta.

Lähteet
-------

1. 1 2  4ème recensement général de la population et de l’habitat. Résultats définitifs, tome 0: Répertoire des villages *instat-mali.org*.  Arkistoitu 7.1.2017. Viitattu 22.4.2017.
2. 1 2 3 4  Plan de Securite Alimentaire: Commune Rurale de Bamafélé 2007–2011 *fsg.afre.msu.edu*.  2006. Viitattu 22.4.2017. [vanhentunut linkki]
3. ↑  Mali - Région de Kayes: Carte de référence *reliefweb.int*. Viitattu 22.4.2017.
4. ↑  Cisse, Coumba: "Vivre à l’ombre proche" du barrage de Manantali: les formes de représentations sociales des impacts dans les campements et les villages environnants *theses.fr*.  2016. Viitattu 22.4.2017.
Buncen saariBuncen saari vuonna 1805.

|  |  |
| --- | --- |
| Muut nimet | 
Bunce Island |
| Sijainti | 
Sierra Leone -joki, Rokeljoen suun edusta; Port Lokon piirikunta, Pohjoinen maakunta, Sierra Leone |
| Vesialue | 
Sierra Leone -jokiView and modify data on Wikidata  |

Väestö| Luokitus | 
Maailmanperinnön aieluettelon kohde (1. kesäkuuta 2012)View and modify data on Wikidata  |

muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa WikidataaTietolaatikon dokumentaatioNäytä Wikidatasta tulevat arvot

**Buncen saari** (engl. *Bunce Island*, kirjoitettu myös *Bence Island*) on pieni, nykyään asumaton saari Sierra Leonen Freetownin luonnonsataman alueella Sierra Leone -joella, noin 25 kilometriä pääkaupunki Freetownista itäkoilliseen. Se toimi aikoinaan merkittävänä väliseisakkeena länsiafrikkalaisen orjakaupan kuljetuksissa.

Buncen saari perustettiin orjakaupan kauppa-asemaksi vuonna 1670. Se oli yksi yli kuudestakymmenestä länsiafrikkalaisen orjakaupan kauppapaikasta. Vuosina 1670–1728 kaksi yhtiötä - Gambia Adventurers ja Royal African Company of England - hoitivat kauppa-asemaa toistensa perään. Vuosina 1744–1807 lontoolaisten yritysten yhteenliittymä hallitsi saarta ja sen kautta kulkenutta kauppaa. Brittiläiset orjakauppiaat kuljettivat kymmeniä tuhansia afrikkalaisia orjia Buncen saarelta Amerikkaan. Muut eurooppalaiset hyökkäsivät useita kertoja brittien kauppalinnoitusta vastaan. Orjakauppa lopetettiin vuonna 1808, mutta vasta 1840 Buncen saaren linnoitus hylättin lopullisesti. Saari julistettiin kansalliseksi muistomerkiksi vuonna 1948.

Vuonna 2010 Bunce Island Coalition -yhteenliittymä ilmoitti tukevansa tuolloin jo pahasti rapistuneen saaren kohteiden kunnostusta ja entisöintiä viidellä miljoonalla dollarilla. Kunnostustyöt käynnistyivätkin nopeasti. Saari nimettiin vuonna 2012 Sierra Leonen aielistaan mahdolliseksi tulevaksi  maailmanperintökohteeksi.

* Piirros Buncen saaresta (vuodelta 1726).Piirros Buncen saaresta (vuodelta 1726).
* Kartta Buncen saaresta (1726).Kartta Buncen saaresta (1726).

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Bunce Island whc.unesco.org. Viitattu 25.1.2017. (englanniksi)
2. ↑  Bunce Island, a British slave castle in Sierra Leone bunce-island.org. Viitattu 25.1.2017. (englanniksi)
3. ↑  James Brooke: A Slave Island Draws Descendants of Slaves *New York Times, nytimes.com*.  8.11.1987. Viitattu 25.1.2017. (englanniksi)
4. ↑  James Knight & Katrina Manson: Sierra Leone draws Americans seeking slave roots  22.3.2007. reuters.com. Viitattu 25.1.2017. (englanniksi)
5. 1 2  Vladimir Duthiers & Teo Kermeliotis: 'Slave trade ghost town': The dark history of Bunce Island  16.5.2013. CNN, cnn.com. Viitattu 25.1.2017. (englanniksi)
6. ↑  Arkistoitu kopioBunce Island Coalition Presents Report to Sierra Leone Tourism Minister  4.3.2011. news.sl.  Arkistoitu 2.2.2017. Viitattu 25.1.2017. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Prof. Joseph Opala: Bunce Island (englanniksi) (bunceisland3d.org)
* Simon Akam: George W. Bush’s Great-Great-Great-Great-Grandfather Was a Slave Trader  20.6.2013. slate.com. Viitattu 25.1.2017. (englanniksi)
**Christopher Laurie "Kit" Malthouse** (s. 27. lokakuuta 1966) on brittiläinen konservatiivipuolueen poliitikko, joka on toiminut Yhdistyneen kuningaskunnan opetusministerinä syyskuuta 2022 lähtien.

Malthouse opiskeli politiikkaa ja taloustiedettä Newcastlen yliopistossa. Vuosina 1998–2006 hän istui Westminsterin kaupunginvaltuustossa ja vuosina 2008–2016 Lontoon kaupunginvaltuustossa. Vuosina 2008–2015 hän toimi yhtenä Lontoon varapormestareista vastuualueenaan poliisitoimi vuosina 2008–2012 ja liiketoiminta ja yrittäjyys vuosina 2015.

Vuoden 2015 parlamenttivaaleissa Malthouse valittiin alahuoneeseen North West Hampshiren vaalipiiristä. Tammikuusta heinäkuuhun 2018 hän toimi työ- ja eläkeministeriössä perhetuki-, asumis- ja elatusapuasioiden parlamentaarisena alivaltiosihteerinä. Vuosina 2018–2019 hän toimi asumisasioiden apulaisministerinä, vuosina 2019–2020 rikos-, poliisi- ja palolaitosasioiden apulaisministerinä ja vuosina 2020–2022 apulaisministerinä sisäministeriössä ja oikeusministeriössä.

Vuonna 2022 Malthouse nimitettiin Lancasterin herttuakunnan kansleriksi Steve Barclayn tilalle, joka puolestaan nimitettiin terveysministeriksi. Syyskuussa 2022 hänet nimitettiin opetusministeriksi.

Lähteet
-------

1. 1 2  The Rt Hon Kit Malthouse MP *gov.uk*.  Arkistoitu 29.8.2022. Viitattu 28.8.2022. (englanniksi)
2. ↑  Ashby, Jonathan: North West Hampshire MP Kit Malthouse to 'steady the ship' in new Cabinet role *NewburyToday*.  13.7.2022.  Arkistoitu 28.8.2022. Viitattu 28.8.2022. (englanniksi)


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* UK Parliament

 |

 |
**Josef** (**Juuso**) **Sykiäinen** (ven. Ио́сиф Ива́нович Сюкия́йнен, *Josif Ivanovitš Sjukijainen*, 10. huhtikuuta 1900 Suomen Vuissakka – 30. kesäkuuta 1977 Petroskoi) oli neuvostoliittolainen poliitikko ja historioitsija.

Josef Sykiäinen syntyi inkerinsuomalaisen talonpojan perheeseen. Hän valmistui Leningradin pedagogisesta instituutista vuonna 1932 ja työskenteli opettajana ja kouluhallinnon tarkastajana.

Vuosina 1940–1944 Sykiäinen toimi Karjalais-suomalaisen SNT:n kommunistipuolueen sihteerinä ja vuosina 1944–1954 tasavallan ulkoministerinä. Vuonna 1946 hän suoritti Moskovan diplomaattiakatemian tutkinnon. Vuosina 1949–1952 Sykiäinen johti Marxin–Engelsin-Leninin instituutin Karjalan osastoa, vuosina 1952–1957 Neuvostoliiton tiedeakatemian Karjalan filiaalia ja vuosina 1957–1960 NKP:n aluekomitean puoluehistorian instituuttia.

Sykiäinen suoritti historian tohtorin tutkinnon vuonna 1960 ja työskenteli vuoteen 1973 saakka Petroskoin yliopiston NKP:n historian laitoksen opettajana ja professorina. Hän on tutkinut varsinkin Venäjän ja Suomen suhteita sekä Suomen sisällissotaa.

Lehtimies Rudolf Sykiäinen oli Josef Sykiäisen poika.

Teoksia
-------

* *Karelski vopros v sovetsko-finljandskih otnošenijah v 1918–1920 gg*. Petrozavodsk, 1948.
* *Revoljutsionnyje sobytija 1917–1918 gg. v Finljandii*. Petrozavodsk, 1962.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  *Karelija: entsiklopedija, tom 3*, s. 157. Petrozavodsk: Petropress, 2011. ISBN 978-5-8430-0127-8.
2. ↑  Johan Bäckman: Helsingin Sanomat: Rudolf Sykiäinen (muistokirjoitus) *hs.fi*. Viitattu 26.9.2016.


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Alankomaat

 |

 |
**Kissi** (myös *kisi*) on Guineassa, Sierra Leonessa ja Liberiassa asuvien kissien puhuma mel-kieli.

Kissiä puhutaan Guineassa varsinkin Guéckédoun ja Kissidougoun prefektuureissa sekä rajaseudulla Sierra Leonessa ja Liberiassa. Kissin puhuma-aluetta ympäröivät mandelaiset kielet mende, loma, bandi, kono, koranko ja maninka. Sen keskellä puhutaan mandelaista lelen kieltä.

Kissiä puhuu Guineassa vuoden 2014 väestönlaskennan mukaan 4,1 prosenttia maan väestöstä eli noin 431 500 henkeä. Sierra Leonessa on vuoden 2015 väestönlaskennan mukaan 154 300 kissin puhujaa. Liberiassa kissejä on vuoden 2008 väestönlaskennan mukaan 168 000 henkeä.

Kissin katsottiin aikaisemmin kuuluvan atlanttisten kielten eteläryhmään. Nykyään mel-kieliä pidetään erillisenä nigeriläis-kongolaisten kielten ryhmänä. Kissi kuuluu mel-kielten eteläiseen alaryhmään ja jakautuu edelleen pohjois- ja etelämurteisiin, joiden välillä on suuria eroja. Sen lähimmät sukukielet ovat Atlantin rannikolla puhutut bullom-kielet bom (krim) ja sherbro, mikä tukee käsitystä, jonka mukaan kissit ovat muuttaneet sisämaahan meren läheisyydestä.

Kissi on yksi Guinean kansalliskielistä, mutta sen status on melko alhainen. Puhujat käyttävät toisena kielenään maninkaa, ranskaa ja englannin kielen variantteja ja monet ovat sulautuneet mandinkoihin, mendeihin ja muihin naapurikansoihin. Kissiä yritettiin käyttää kouluopetuksen välineenä Ahmed Sékou Tourén Guineassa, mutta kokeilusta luovuttiin vuoden 1984 vallankaappauksen jälkeen. Kielellä on julkaistu uskonnollista ja oppikirjallisuutta.

Lähteet
-------

* Childs, G. Tucker: *A Grammar of Kisi: A Southern Atlantic Language*. Berlin & New York: Mouton de Gruyter, 1995. ISBN 3-11-014356-9.

### Viitteet

1. ↑  Childs, s. 1–2, 7.
2. ↑  Rapport d’analyse des données du RGPH3: Etat et structure de la population *Institut National de la Statistiqu*.  2017. Viitattu 10.9.2020.
3. ↑  Sierra Leone 2015 Population and Housing Census: National Analytical Report *Statistics Sierra Leone*.  2017. Viitattu 10.9.2020.
4. ↑  2008 Population and Housing Census Final Results *Liberia Institute of Statistics and Geo-infromation Services*.  2009.  Arkistoitu 24.6.2020. Viitattu 10.9.2020.
5. ↑  Konstantin Pozdniakov & Guillaume Segerer: A Genealogical classification of Atlantic languages *academia.edu*.  Arkistoitu 17.12.2019. Viitattu 10.9.2020.
6. ↑  Childs, s. 10.
7. ↑  Childs, s. 3–4.
8. ↑  Childs, s. 7–11.
Lazare Ponticelli vuonna 2006 kahden vanhoihin sotilasasuihin pukeutuneen historian elävöittäjän välissä.
**Lazare Ponticelli** (7. joulukuuta 1897 – 12. maaliskuuta 2008) oli viimeinen ranskalainen ensimmäisen maailmansodan veteraani. Hän syntyi Italiassa, mutta muutti vuonna 1907 Ranskaan ja oli kuolinhetkellään vanhin Italiassa syntynyt mies.

Ponticelli ristittiin Làzarroksi, mutta hän käytti ranskalaista kirjoitusasua. Hän liittyi vuonna 1914 Ranskan muukalaislegioonaan ja haavoittui pian palvelukseen astumisensa jälkeen. Hän taisteli saksalaisia vastaan ja siirtyi Italian armeijaan vuonna 1915. Hän haavoittui jälleen taistelussa Itävaltaa vastaan Tirolissa.

Lazare Ponticelli täytti 100 vuotta joulukuussa 1997 ja kuoli vuonna 2008 110 vuoden ikäisenä.

Aiheesta muualla
----------------

* Lazare Ponticellin muistokirjoitus Helsingin Sanomissa[vanhentunut linkki]

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Italian People

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Esteban Tuero**, (s. 22. toukokuuta 1978 Buenos Aires, Argentiina) on argentiinalainen kilpa-autoilija.

Uransa alussa Tuero ajoi monta vuotta kartingia ennen kuin siirtyi pieniin formulaluokkiin 1990-luvun alkupuolella. 1990-luvun puolivälissä Tuero siirtyi Eurooppaan kilpailemaan: vuosina 1995–1996 hän ajoi Italian Formula 3 -sarjassa ja saavutti ensimmäisellä kaudellaan yhden palkintosijan. Hän ajoi kerran myös ensimmäisenä ruutulipulle, mutta sääntöjenvastaisen polttoaineen myötä voitto mitätöitiin. 1996 hän ajoi myös kansainvälisessä Formula 3000 -luokassa. Tuero kilpaili vuonna 1997 japanilaisessa Formula Nippon -sarjassa, joka oli käytännössä Japanin kansallinen F3000-luokka.

Kaudeksi 1998 Tuero siirtyi Formula 1 -sarjaan ajamaan häntäpään tallia, Minardia. Tallikaverinaan hänellä oli japanilainen Shinji Nakano. Tuerolla oli aluksi vaikeuksia saada ajamiseen tarvittava superlisenssi, mutta lopulta FIA myönsi sen hänelle. Tuero oli kauden alkaessa vasta 19-vuotias, ja hänestä tuli kolmanneksi nuorin F1-kuljettaja ikinä, Mike Thackwellin ja Ricardo Rodríguezin jälkeen. Tuero sijoittui parhaimmillaan kahdeksanneksi, San Marinon GP:ssä, mutta siitä ei tuon aikaisen pistelaskujärjestelmän mukaan saanut MM-pisteitä. Tueron paras aika-ajosijoitus 17:s. Tuero loukkasi niskansa Japanin GP:ssä törmäyksessä Toranosuke Takagin Tyrrell-auton kanssa. Tuerolla oli sopimus Minardin kanssa vielä kaudeksi 2000 asti, mutta hän lopetti sopimuksen ja mainitsi syyksi "peruuttamattomat henkilökohtaiset asiat".

Lyhyen F1-uran jälkeen Tuero siirtyi kotimaahansa Argentiinan ajamaan vakioautoja TC 2000 -sarjaan. Sarjassa hän ajoi vuodet 1999–2007. Hän saavutti kaksi voittoa. Kaudella 2008 Tuero ajoi FIA GT Championship -urheiluautosarjassa Escuderia ACA Argentina -tallissa. Tämän jälkeen hän on ajanut kotimaansa Turismo Nacional Argentina Clase 3 luokassa sijoittuen kahdesti toiseksi ja voittaen mestaruuden vuonna 2008.

Formula 1 -tulokset
-------------------

| Kausi | Talli | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 10 | 11 | 12 | 13 | 14 | 15 | 16 | Pisteet | Sijoitus |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1998 | Minardi | AUSKesk. | BRAKesk. | ARGKesk. | SMR8 | ESP15 | MONKesk. | CANKesk. | FRAKesk. | GBRKesk. | AUTKesk. | GER16 | HUNKesk. | BELKesk. | ITA11 | LUXKesk. | JPNKesk. | 0 | 19. |

Lähteet
-------

1. ↑  Driver Biography: Esteban Tuero fiagt.com. Viitattu 2.9.2008. (englanniksi)[vanhentunut linkki]
2. 1 2 3  Esteban Tuero career statistics Driverdb.com. Viitattu 2.9.2008. (englanniksi)
3. ↑  Kuljettajat: Esteban Tuero F1-ruutu.  Arkistoitu 3.5.2015. Viitattu 2.9.2008.
4. ↑  Esteban Tuero 1998 Formula1.com. Viitattu 2.9.2008. (englanniksi)
5. ↑  1998 Formula One season Formula1.com. Viitattu 2.9.2008. (englanniksi)
6. ↑  Selkävamma lopetti Tueron F1-uran  22.1.1999. Turun Sanomat. Viitattu 2.9.2008. [vanhentunut linkki]
7. ↑  Esteban Tuero | Racing career profile | Driver Database *www.driverdb.com*. Viitattu 1.2.2016.

Aiheesta muualla
----------------

* Esteban Tuero ChicaneF1.com-sivustolla (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
**Johanneksen kirkko** (vir. *Jaani kirik*) on luterilainen kirkko Tartossa. Se on yksi neljästä säilyneestä keskiaikaisesta rakennuksesta Tartossa. Huomattava piirre kirkossa ovat sen vanhat terrakottahahmot sisä- ja ulkotiloissa.

Historia
--------

Terrakottahahmoja kirkon seinällä.
Nykyisen kirkon kohdalla on sijainnut 1100-luvun lopussa tai 1200-luvun alussa pitkä itä-länsisuuntainen puurakennelma, josta länteen sijaitsee hautoja. On mahdollista, että kyseessä oli kirkko, mikä tekisi rakennelmasta vanhimman kirkkorakennuksen Virossa ja sellaisena ainoan ennen 1200-luvun valloituksia. Nykymuotonsa Jaanin kirkko on kuitenkin saanut monessa eri rakennusvaiheessa vasta myöhemmin. Ensimmäinen maininta Tarton seurakunnasta on vuodelta 1323. Jaanin kirkon rakennuttivat Tarton alakaupungin porvarit, jotka halusivat oman kirkkonsa, ja se valmistui 1300-luvulla.

Jaanin kirkko kärsi merkittäviä tuhoja suuren Pohjan sodan aikana, jolloin vuonna 1708 venäläisjoukot hävittivät Tarttoa. Kirkon tornin yläosa kaatui kirkkosalin päälle, minkä lisäksi kirkon keskilaiva ja kuorin holvit hävisivät. Sen sisätiloja uudistettiin arkkitehti G. F. W. Geistin johdolla vastaamaan historiallista kirkkoa vuosien 1820 ja 1830 välillä. Tuolloin tosin hävitettiin suuri osa vielä säilyneistä sisäpatsaista. Nykypäiviin säilyneet rapattiin piiloon. Vuosien 1899 ja 1904 välillä kirkon ulkosivua restauroitiin arkkitehti W. Bockslaffin johdolla, jolloin sen ulkopatsaista poistettiin rappaukset. Tarkoituksena oli restauroida myös kirkon sisätiloja, mutta suunnitelmat tästä tyssäsivät ensimmäiseen maailmansotaan. Kirkko tuhoutui tulipalossa toisessa maailmansodassa vuonna 1944 ja Neuvosto-Viron aikana suunniteltiin nyt säiden armoille päätyneiden raunioiden hävittämistä, mitä ei kuitenkaan toteutettu. Kirkon korjaukset aloitti puolalainen yritys vuonna 1989 ja korjauksia jatkettiin virolaisvoimin vuoden 1991 jälkeen. Vuonna 1997 perustettiin uudelleen Tarton Johannaksen seurakunta ja ensimmäinen jumalanpalvelus pidettiin saman vuoden jouluna. Korjaustyöt saatiin päätökseen 2000-luvun lopussa.

Rakennus
--------

Jaanin kirkon ainutlaatuinen piirre muihin Pohjois-Euroopan kirkkoihin verrattuna ovat sen alun perin noin tuhat terrakottahahmoa, jotka koristivat kirkon sisä- ja ulkotiloja. Noin puolet niistä on säilynyt nykypäiviin saakka. Kirkon tornissa sijaitsee yleisölle avoin näköalatasanne. Tornin huipulle johtavat portaat ja sen korkeus on noin 30 metriä.

Lähteet
-------

1. ↑  Matkalla Virossa: Osa 7. Suurimmat kaupungit Tallinna ja Tartto, Yle.fi, viitattu 11.2.2017
2. 1 2 3  Kaur Alttoa: Johanneksen kirkon historiaa Tartu City Government.  Arkistoitu 3.3.2018. Viitattu 2.3.2018.
3. 1 2 3 4  Zetterberg, Seppo: *Viron Historia*, s. 142-144. Helsinki: Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, 2007. ISBN 9517465203.
4. ↑  Vaateplatvorm Tartu Jaani kirik. Viitattu 2.3.2018. (viroksi)

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Johanneksen kirkko (Tartto)**.
**Jada Stevens** (s. 4. heinäkuuta 1988 Snellville, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen AVN-palkittu pornonäyttelijä. Pornonäyttelemisen hän aloitti vuonna 2008. Hän on toiminut myös *Penthousen* mallina.

Aikuisviihdeura
---------------

Stevens työskenteli Eckerdin apteekissa Atlantassa ja haaveili eläinlääkärin ammatista. Ystävänsä kehotuksesta hän kuitenkin kokeili stripparin töitä ja päätyi pian esiintymään pornoelokuviin. Stevens esiintyi ensimmäisenä vuotena kuudessatoista elokuvassa, joista yksi oli internetsarja ja toinen kokoomateos toisesta tuotannosta. Hän esiintyi pääosin Evasive Anglesin, New Sensationsin ja Pulse Distributionin tuotannoissa.

2012 Stevens palkittiin parhaasta kolmen henkilön seksikohdasta yhdessä Kristina Rosen ja Nacho Vidalin, elokuvasta *Ass Worship 13*. Stevens oli ehdolla myös samassa luokassa elokuvasta What the Fuck! Big Tits, Bitches & Ass! ja paras POV seksikohta elokuvasta Anal Workout.

Lähteet
-------

1. ↑  Jada Stevens *iafd.com* Viitattu 10.5.2017 (englanniksi)
2. ↑  Jada Stevens Penthouse PROFILE *Models*. Penthouse. Viitattu 4.9.2019. (englanniksi)
3. ↑  Porn Week: Jada Stevens *hiphopdx.com* 20.1.2010 Viitattu 10.5.2017 (englanniksi)
4. ↑  AVN Announces the 2012 AVN Award Winners *avn.com* 22.1.2012 Viitattu 11.5.2017 (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Jada Stevens** Wikimedia Commonsissa

* Jada Stevens Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
**Jacques Rogge** (2. toukokuuta 1942 – 2021) toimi Kansainvälisen olympiakomitean puheenjohtajana vuosina 2001–2013.

Rogge syntyi Gentissä. Roggen urheilulaji nuoruudessa oli purjehdus, ja hän otti osaa vuoden 1968 ja 1972 ja 1976 olympialaisiin urheilijana. Hän kuului myös Belgian rugbymaajoukkueeseen. Rogge oli ammatiltaan lääkäri.

Rogge oli Belgian olympiakomitean puheenjohtaja vuosina 1989–1992 ja Euroopan olympiakomitean puheenjohtaja vuosina 1989–2001. Roggesta tuli Kansainvälisen olympiakomitean jäsen vuonna 1991. Belgian kuningas Albert II aateloi Roggen kreiviksi vuonna 2001. Rogge valittiin Kansainvälisen olympiakomitean puheenjohtajaksi 16. heinäkuuta 2001. Hän seurasi espanjalaista Juan Antonio Samaranchia, joka oli Kansainvälisen olympiakomitean puheenjohtaja vuodesta 1980.

Jacques Rogge sai Ystävyyden kunniamerkin Dmitri Medvedeviltä 2011
Vuoden 2002 talviolympialaisissa Rogge teki Kansainvälisessä olympiakomiteassa historiaa: hän päätti Salt Lake Cityn olympialaisten aikana asua olympiakylässä hotellin sijasta. Rogge oli uransa aikana aktiivisesti vaatimassa dopingtestauksen uudistamista. Rogge antoi puheenjohtajuutensa aikana panoksensa myös eri dopingskandaaleissa ja vaati tarkkoja tutkimuksia ja kaikkien osallisten tuomitsemista. Roggen aikana Peking ja Lontoo valittiin olympiakaupungeiksi. Pekingin järjestämistä olympialaisista vuonna 2008 tuli Roggelle haaste. Useat ihmisoikeusjärjestöt paheksuivat Pekingin valintaa kisaisännäksi Kiinan huonon ihmisoikeustilanteen takia. Rogge kehotti kiinnittämään huomiota, että Kiinan ihmisoikeustilanne on parantunut vuodesta 1949.

Lähteet
-------

1. ↑  IOC announces passing of former IOC President Jacques Rogge *International Olympic Committee*.  29.8.2021. Viitattu 29.8.2021. (englanniksi)
2. ↑  Olympic.org: IOC re-elects President Jacques Rogge viitattu 9.10.2009
3. ↑  YLE.fi: Jacques Rogge jatkaa olympiakomitean puheenjohtajana viitattu 9.10.2009
4. ↑  IOC re-elects President Jacques Rogge
5. ↑  Clare Kapp: Belgian surgeon chosen to head International Olympic Committee.  *The Lancet*, 18.8.2001, nro 9281. doi:10.1016/S0140-6736(01)05760-9. ISSN 0140-6736. Artikkelin verkkoversio.  English
6. ↑  Simon Hart: Olympics: Rogge backs Beijing over human rights *telegraph.co.uk*.  4.12.2005. Viitattu 9.3.2018. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Jacques Rogge** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Belgia
* Yhdysvallat
* Latvia
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**Arojärv** (myös *Arujärv* tai *Rasina Arujärv*) on Virossa Põlvan kunnassa Põlvamaalla sijaitseva luonnollinen järvi.

Maantietoa
----------

Järven pinta-ala on 30 hehtaaria ja se on 850 metriä pitkä ja 450 metriä leveä. Se sijaitsee Rasinan kylän koillispuolella. Vedenpinnan korkeus on keskimäärin 37,0 m mpy. Sen tulo-ojana ja samalla laskuojana toimii Savimäe oja, joka yhtyy Lutsu jõgeen Rasinan kylässä. Järvellä on viisi muutakin pientä tulo-ojaa. Sen valuma-alueen laajuus on 24,3 neliökilometriä.

Järvi on luodattu ja sen keskisyvyys on 1,6 metriä ja suurin syvyys 3 metriä. Järven laskennalliseksi tilavuudeksi voidaan määrittää 0,00048 kuutiokilometriä eli 0,48 miljoonaa kuutiometriä. Järven rantaviivan pituus on 2,3 kilometriä ja rannat ovat kaikki metsämaata. Kauempana rannasta päättyy kuitenkin monet pellot, joiden yhteydessä on haja-asutusta. Järvi itse on kuitenkin autio.

Järven luokittelu ja ekologia
-----------------------------

Järvi on Vesipolitiikan puitedirektiivin (VPD) (vir. *Veepoliitika Raamdirektiivi, (VRD)*) luokituksen (VRD 4) mukaan veden kovuuden osalta pehmeävetinen järvi, jonka vedenväri on tumma (vir. *pehme- ja tumedaveeline järv*).

Järvi luokitellaan limnologisesti samanaikaisesti sekä pehmeävetiseksi että miksotrofiseksi järveksi (vir. *pehmeveeline miksotroofne tai pehmeveeline segatoiteline*, PM). Silloin veden kalkkipitoisuus on pieni, mutta samalla sen ravinnepitoisuudet ja humuspitoisuudet ovat korkeat.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6  Tamre, Ruta (toim.): *Eesti järvede nimestik*. Tallinna, Viro: Keskkonnaministeeriumi Info- ja Tehnokeskus, 2006. ISBN 978-9985-881-40-8. Teoksen verkkoversio (PDF) (viitattu 23.8.2017). (viroksi) (Arkistoitu – Internet Archive)
2. 1 2 3  Keskkonnaregister: Arojärv (vee2095200) *Keskonnainfo*. Tallinna, Viro:  Keskkonnaministeerium. Viitattu 23.8.2017. (viroksi)
3. ↑  Laskettu kertomalla järven pinta-ala sen keskisyvyydellä. Tämä ei ole viranomaisten määrittämä arvo!
**Kolau Nadiradze** (georg. კოლაუ ნადირაძე, *K'olau Nadiradze*, 1895–1991) oli georgialainen runoilija ja georgialaisen symbolismin viimeinen edustaja. 

Nadiradze syntyi ja sai koulutuksensa Kutaisissa, Georgiassa (joka kuului silloin Venäjän keisarikuntaan), ja opiskeli lakia Moskovan yliopistossa vuosina 1912–1916. Palattuaan Georgiaan hänen ensimmäiset säkeensä julkaistiin vuonna 1916 georgialaisessa symbolistilehdessä *Tsisperi qantsebi* ("Siniset sarvet"). Runo *Otsneba Sakartveloze* (georg. ოცნება საქართველოზე, "unelma Georgiasta") merkitsi hänet yhdeksi sukupolvensa lupaavista runoilijoista. Hän tuli nopeasti modernismin, erityisesti Émile Verhaerenin, vaikutuksen piiriin ja nousi yhdeksi georgialaisen Siniset sarvet -symbolistiryhmän johtohahmoista. Hänen varhaiselle runoudelleen luonteenomaista oli toivottomuus, juuri ennen maan lyhytaikaista itsenäisyyttä vuosina 1918–1921 ja puna-armeijan hyökkäystä vuonna 1921. Juuristaan huolimatta Nadiradzen kyky välttää selkeitä poliittisia teemoja salli hänen mukautua kommunismin ideologisiin vaatimuksiin vähemmän traumaattisesti kuin muiden Sinisten sarvien jäsenten. Kuitenkin vuonna 1937 Nadiradze pelastui Stalinin vainoilta vain sattumalta: Nadiradze pidätettiin yhdessä symbolistikollegansa Sergo Kldiašvilin kanssa, mutta heidän NKVD:n kuulustelijansa joutui itsekin pidätetyksi ja heitä koskevat tiedot hukkuivat. 

Neuvostoliiton aikana Nadiradze kirjoitti pääasiassa isänmaallista runoutta ja proosaa, kääntäen Puškinin, Buninin, Balmontin, Blokin, Verlainen ja Isaakianin tuotantoa. Perestroikan vuosina jo 90-vuotiaaksi ehtinyt runoilija sai takaisin nuoruuden vapautensa ja julkaisi tuotantoa, jonka hän oli torjunut 70 vuotta aikaisemmin, huomattavimmin runon *25 tebervali* (georg. 25 თებერვალი, "25. helmikuuta"), lyhyen reaktion vuoden 1921 bolševikkien vallankaappaukseen, jota hän vertasi ryhmän Juudaksia pystyttämään Golgataan.

Lähteet
-------

1. ↑  Donald Rayfield, The Literature of Georgia: A History, viitattu 15.4.2020 (englanniksi) (Google Books) (elinaikalähde, kuolinvuosi joissakin lähteissä 1990
2. ↑  Rayfield, Donald (2000), *The Literature of Georgia: A History*: 2nd edition, s. 243–4. Routledge, ISBN 0-7007-1163-5.

Aiheesta muualla
----------------

* 25 თებერვალი (Arkistoitu – Internet Archive) (K. Nadiradzen runo)
* ოცნება საქართველოზე (Arkistoitu – Internet Archive) (K. Nadiradzen runo)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Muut | 
* Encyclopedia of Modern Ukraine

 |

 |
**Kreivi** **Josef von Seilern-Aspang** (25. marraskuuta 1884 – 18. elokuuta 1939 Lukov, Määri) oli itävaltalainen lintutieteilijä.

Seilern-Aspang kävi koulua Wienin lähistöllä Kalksburgissa ja Kremsierissä ja opiskeli maataloutta Hohenheimin ja Münchenin akatemioissa. Jo pikkupoikana hän kiinnostui linnuista ja keräsi linnunpesiä ja -munia. Myöhemmin hän perehtyi neotrooppisen alueen linnustoon, ja yhdessä Münchenin museon kanssa hän organisoi ammattikeräilijöiden tutkimusretkikuntia eri puolille Etelä-Amerikkaa. Tulokset hän julkaisi monissa kirjoituksissa, usein yhdessä Carl Edward Hellmayrin kanssa.

Seilern-Aspang matkusteli laajalti. Hän teki kaksi maailmanympärimatkaa, kävi Korsikalla ja Huippuvuorilla ja lähetti keräilijöitä muun muassa Albaniaan, Mallorcalle ja Rodokselle. Hänen kuollessaan kokoelmat käsittivät 25 000 linnunnahkaa ja noin 42 000 munaa 3 200 lajista. Lisäksi hänellä oli galleria, jossa oli näytteillä lukuisia erinomaisesti täytettyjä lintuja pesineen ja poikasineen. Tämä museo oli avoinna kaikille, ja etenkin koululuokat vierailivat siellä ahkerasti. Puistossa laidunsi monen lajisia peuroja, ja siellä oli aviaarioita, joissa oli jalostettuja ja vierasperäisiä fasaaneja koulutetun henkilökunnan vartioimana.

Seilern-Aspang nimesi yhdessä Hellmayrin kanssa punatöyhtömuuran (*Percnostola lophotes*) ja omalla nimellään perunsepän (*Eubucco tucinkae*).

Lähteet
-------

* Muistokirjoitus[vanhentunut linkki] (englanniksi)

### Viitteet

1. ↑  ITIS


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Tšekki

 |

 |
Göygölin piiri Azerbaidžanin kartalla.
**Göygölin piirikunta** (azer. *Göygöl rayonu*, ven. Гёйгёльский район, *Gjoigjolski raion*) on paikallishallintoalue Azerbaidžanissa. Vuonna 1930 perustetun piirin pinta-ala on 1380 neliökilometriä. Asukkaita on 57 800 henkeä (vuonna 2010). Vuoteen 2008 saakka nimenä oli *Xanlarin piiri*.

Göygölin piiri sijaitsee Azerbaidžan länsiosassa Kaukasusvuoristossa ja sen reuna-alueella. Se rajoittuu pohjoisessa Samuxin piiriin ja Gəncən kaupunkiin, idässä Goranboyn piiriin, etelässä Kəlbəcərin piiriin sekä lännessä Daşkəsənin ja Şəmkirin piireihin.

Piirin keskus on Göygölin kaupunki (entinen *Xanlar*), josta on 364 kilometriä maan pääkaupunkiin Bakuun. Muita merkittävämpiä paikkakuntia ovat Hacıməlikin, Qızılqayan ja Firuzabadin taajamat. Kuntia on yhteensä 30, taajamia 5 ja kyliä 38. Kaupunkiväestön osuus on 41,0 % (vuonna 2010).

Aikaisemmin piirin asukkaista puolet oli armenialaisia (51,7 % vuonna 1959). Vuoden 1999 väestönlaskennan mukaan 97,5 % väestöstä on azereja ja 1,9 % turkkilaisia.

Seudun kautta kulkee Bakun ja Tbilisin välinen rautatie sekä Bakusta Georgian rajalle johtava M1-valtatie. Pääelinkeino on maatalous, joka on erikoistunut viljan, perunan ja vihannesten viljelyyn sekä karjanhoitoon. Lisäksi on pienimuotoista elintarviketeollisuutta.

Nähtävyyksiin kuuluvat muinaiset asuin- ja hautapaikat, vanhat kivisillat, Şəhriyarin, Çaykəndin ja Yeni-Zodin kylien kirkot, Üçbulaqin ja Balçılın kylien puolustustornit sekä vuonna 1854 rakennettu Göygölin saksalainen kirkko.

Paikallislehtenä ilmestyy *Göygöl*.

Lähteet
-------

1. 1 2  Azərbaycan Respublikası Dövlət Statistika Komitəsi: Azərbaycanın regionları *azstat.org*. Viitattu 16.2.2011. (azeriksi)
2. ↑  Etno-Kavkaz: Naselenije Azerbaidžana *ethno-kavkaz.narod.ru*. Viitattu 30.6.2011. (venäjäksi)
3. ↑  Ethnic composition of Azerbaijan 1999 *pop-stat.mashke.org*. Viitattu 16.2.2011. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Göygölin piirin sivusto (azeriksi)
* Azerbaidjan: Territorial and administrative units (azeriksi), (englanniksi), (venäjäksi)

Azerbaidžanin piirikunnat ja kaupungit

|  |  |
| --- | --- |
| Piirikunnat | Ağcabədi • Ağdam • Ağdaş • Ağstafa • Ağsu • Apšeron • Astara • Babək\* • Balakən • Bərdə • Beyləqan • Biləsuvar • Cəbrayıl • Cəlilabad • Culfa\* • Daşkəsən • Füzuli • Gədəbəy • Goranboy • Göyçay • Göygöl • Hacıqabul • İmişli • İsmayıllı • Kəlbəcər • Kəngərli\* • Kürdəmir • Laçın • Lənkəran • Lerik • Masallı • Neftçala • Oğuz • Ordubad\* • Qax • Qazax • Qəbələ • Qobustan • Qubadlı • Quba • Qusar • Saatlı • Sabirabad • Şabran • Şahbuz\* • Salyan • Şamaxı • Samux • Sədərək\* • Şəki • Şəmkir • Şərur\* • Siyəzən • Şuşa • Tərtər • Tovuz • Ucar • Xaçmaz • Xızı • Xocalı • Xocavənd • Yardımlı • Yevlax • Zaqatala • Zəngilan • Zərdab |
| Kaupungit | Baku • Gəncə • Lənkəran • Mingəçevir • Naftalan • Nahitševan\* • Şəki • Şirvan • Sumqayıt • Xankəndi • Yevlax |

Tähdellä \* merkityt piirikunnat ja kaupungit kuuluvat Nahitševanin autonomiseen tasavaltaan.
**Georg Eberhard Galindo** (10. marraskuuta 1835 Hamina – 1918) oli Venäjän keisarikunnan armeijassa palvellut suomalainen kenraalimajuri.

Nuoremman veljensä Fredrik Theodor Galindon tavoin myös Eberhard Galindo hakeutui nuorena Pietarin sotilasoppilaitokseen ja eteni nopeasti urallaan. Eberhard Galindo määrättiin 15.9.1882 everstin arvossa Suomen sotilaspiirin viraston Suomen sotaväen esikunnan aseiden tarkastajaksi, mistä tehtävästä hän sai eron kenraalimajurina 10.5.1886. Galindo palveli muun muassa 1860-luvulla kaukasialaisia vuoristoheimoja vastaan taistelleissa joukoissa.

Kunniamerkit; VenA 3 30.8.1888; VenSt 2 18.12.1894; VenA 2 18.12.1898.

Eberhard Galindon isä, kollegiasessori ja 10. luokan virkamies Jean Kristian de Galindo (S 25.7.1797 Pietarissa), oli tekniikan ja ranskan kielen opettaja Suomen kadettikoulussa Haminassa. Äiti Sophia Ulrika Silfversvan (S 12.2.1806 Viaporissa).

Eberhard Galindon veli Theodor Galindo (s. 10.11.1835 Hamina) palveli myös Venäjän sotavoimissa kenraalina. Galindon veljeksistä vanhin Johan Frans Andreas Galindo, suoritti sotilasopintonsa Suomen kadettikoulussa Haminassa ja toimi myöhemmin Suomen Yhdyspankin toimitusjohtajana pitkään.

Eberhard Galindo on haudattu Hietakylän vanhaan hautausmaahan Haminassa 1918.

Lähteet
-------

* Galindo, Georg Eberhard kansallisbiogrfia. Suomalaiset kenraalit ja amiraalit Venäjän sotavoimissa 1809–1917.
Esimerkki Kolbe–Schmitt reaktiosta
**Kolbe–Schmitt-reaktio** on kemiallinen reaktio, jossa fenoli tai sen johdannainen reagoi emäksisissä oloissa hiilidioksidin kanssa muodostaen aromaattisen hydroksikarboksyylihapon. Reaktion nimetty kehittäjiensä Hermann Kolben ja Rudolf Schmittin mukaan. Kolbe–Schmitt-reaktio on hyödyllinen menetelmä salisyylihapon ja salisyylihappojohdannaisten valmistamiseen.

Reagenssit ja mekanismi
-----------------------

Hermann Kolbe raportoi vuonna 1860 reaktion, jossa fenoli reagoi hiilidioksidin kanssa natriumin vaikutuksesta muodostaen salisyylihappoa. Rudolf Schmitt kehitti reaktiota edelleen ja suoritti reaktion natriumfenoksideilla ja hiilidioksidilla korkean paineen alaisena. Scmitt julkaisi tuloksensa 1885.

Kolbe–Schmitt-reaktio tapahtuu fenolille ja useille sen johdannaisille. Emäksenä käytetään natrium- tai kaliumhydroksidia tai kalium- tai cesiumkarbonaattia. Lämpötila Kolbe–Schmitt-reaktiossa on tavanomaisesti 120–180 °C ja hiilidioksidin paine 0,3–0,5 MPa. Kolbe–Schmitt-reaktion mekanismin ensimmäisessä vaiheessa emäs vastaanottaa protonin feenolilta ja muodostuu fenoksidi-ioni. Seuraava vaihe on elektrofiilinen aromaattinen substituutio, jossa hiilidioksidi on elektrofiili.

Kolbe–Schmitt-reaktion aikana muodostuu kompleksi fenoksidi-ionin, alkalimetallikationin ja hiilidioksidin välille. Natriumhydroksidia käytettäessä reaktiossa karboksyyliryhmä liittyy enimmäkseen ortoasemaan. Kalium tai cesiumin emäksiä käytettävissä karboksyyliryhmä liittyy sen sijaan enimmäkseen para-asemaan steerisen esteen vuoksi erityisesti korkeissa lämpötiloissa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Edwin Ritzer & Rudolf Sundermann: *Hydroxycarboxylic Acids, Aromatic, Ullmann's Encyclopedia of Industrial Chemistry*, John Wiley & Sons, New York, 2002
2. 1 2 3 4  László Kürti, Barbara Czakó: *Strategic applications of named reactions in organic synthesis*, s. 248. Elsevier, 2005. ISBN 978-0124297852. Kirja Googlen teoshaussa (viitattu 20.3.2023). (englanniksi)
3. ↑  Michele Aresta: *Carbon Dioxide as Chemical Feedstock*, s. 90-93. Elsevier, 2010. ISBN 978-3-527-32475-0. Kirja Googlen teoshaussa (viitattu 20.3.2023). (englanniksi)
4. 1 2  Michael B. Smith & Jerry March: *March's Advanced Organic Chemistry*, s. 728-729. John Wiley & Sons, 2013. ISBN 9780470462591. (englanniksi)
5. 1 2  Thomas Laue & Andreas Plagens: *Named Organic Reactions*, s. 62–63. John Wiley & Sons, 2005. ISBN 978-0-470-02644-1. Kirja Googlen teoshaussa (viitattu 5.9.2018). (englanniksi)
**Johanne Killi** (s. 13. lokakuuta 1997) on norjalainen freestylehiihtäjä. Hän on slopestylen MM-pronssimitalisti vuodelta 2023.

Killi saavutti nuorten maailmanmestaruuskilpailuissa hopeaa slopestylessa vuonna 2014. Ensimmäisissä aikuisten arvokilpailuissaan Kreischbergin MM-kilpailuissa 2015 hän sijoittui slopestylessa kahdeksanneksi. Pyeongchangin olympialaisissa 2018 hän oli samassa lajissa viides. Utahin MM-kilpailuissa 2019 hän sijoittui big airissa yhdeksänneksi. Pekingin olympialaisissa 2022 hän sijoittui slopestylessa kuudenneksi ja big airissa seitsemänneksi. Bakurianin MM-kilpailuissa 2023 Killi saavutti pronssia slopestylessa ja sijoittui 12:nneksi big airissa.

Killi on kilpaillut maailmancupissa vuodesta 2015. Hän on voittanut helmikuun 2023 loppuun mennessä kuusi osakilpailua, viisi slopestylessa ja yhden big airissa. Hän on sijoittunut maailmancupin kokonaiskilpailussa parhaimmillaan slopestylessa toiseksi kausina 2016–2017 ja 2017–2018 ja kolmanneksi kausina 2014–2015 ja 2019–2020 sekä big airissa kolmanneksi kaudella 2019–2020.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Johanne Killi *Olympedia*.  (englanniksi)
2. 1 2 3 4 5 6 7  Johanne Killi Kansainvälinen hiihtoliitto (FIS).  (englanniksi)
**Arolan junaturma** tapahtui 26. marraskuuta 1986 Kuhmon Härmänkylässä rataosalla Kontiomäki–Vartius Arolan rautatieaseman länsipuolella noin 40 kilometriä itään Paltamon Kontiomäeltä. Onnettomuus tapahtui, kun Kontiomäeltä Vartiukseen matkalla ollut tyhjä tavarajuna ajoi ratapengersortumaan ja suistui alas korkealta ratapenkereeltä. Junan miehistönä oli veturinkuljettaja sekä koneapulainen, jotka loukkaantuivat.

Junassa oli kaksi Dv12-sarjan dieselveturia sekä tyhjiä puutavaravaunuja. Junan veturit, Dv12 nrot 2508 ja 2617, putosivat alas sortuneelta penkereeltä ja vaurioituivat pahoin. Vetureiden päälle kasaantui useita tyhjiä tavaravaunuja. Veturinkuljettaja hautautui osittain ratapenkereestä hyttiin vyöryneeseen hiekkaan, ja koneapulainen joutui kaivamaan hänet esiin.

Turmassa raiteilta suistuneiden vetureiden romuttamista paikan päällä suunniteltiin, mutta talven tultua turmapaikalle rakennettiin tiepohja nostureita varten ja veturit nostettiin takaisin kiskoille. Molemmat veturit ovat yhä liikenteessä.

Lähteet
-------

* Ilta-Sanomat, Iltalehti, Kaleva 27. marraskuuta 1986

Aiheesta muualla
----------------

* Vaunut.org: kuvia turmapaikalta
**Arolammi** on Riihimäellä, Arolammen kylässä sijaitseva Vantaanjoen lampimainen laajentuma. Se on rehevä ja umpeen kasvava peltojen ympäröimä kosteikko. Alue on merkittävän arvokas vesi- ja rantalinnuston pesintä- ja ruokailupaikka. Lintujen pesimäaika Arolammella on 1.4. - 15.7.

Arolammen rantojen kasvillisuus on muuttunut paljon 8. helmikuuta 2003 rakennetun pohjapadon jälkeen. Pato on tasannut lammen vedenpinnan 84,5-85 metrin tasoon. Vedenpinnan nousu ja jääminen korkeammalle tasolle on ilmeisesit pysyvästi aiheuttanut lisää pajukkojen ja rantakoivujen jäämistä veden alle ja niiden poistamista rannoilta. Varsinkin Arolammen luoteispäädyssä puustoa ei juuri olekaan. Arolammen pohjassa on lähteitä, jotka ovat parantavat veden laatua. Lähteiden kohdalla vesi pysyy sulana talvellakin kylmimpiä viikkoja lukuun ottamatta. 

Arolammen rantaa kiertävät eri kasvillisuusvyöhykkeet. Etelä- ja pohjoisrannalla on pajukkoluhtia. Itse lampea reunustaa rehevä saraikkorantaluhtavyöhyke, jossa kasvaa muun muassa viiltosaraa, vesihierakkaa, ruokohelpiä, mesiangervoa, viitakastikkaa, luhtasaraa, leveäosmankäämiä ja kurjenmiekkaa. Uloimpana vedessä on järviruohovyöhyke ja avovedessä kasvaa ulpukkaa. Alueen länsiosassa, Vantaanjoen varrella kasvaa haapoja, raitoja ja harmaaleppää.

Ympäröivä Arolammen kylä on saanut nimensä tästä lammesta.

Lähteet
-------

1. ↑  Maanmittauslaitoksen paikannimirekisteri, MaanmittauslaitosView and modify data on Wikidata. Tieto on haettu Wikidatasta.
2. ↑  Järviwiki, Suomen ympäristökeskusView and modify data on Wikidata. Tieto on haettu Wikidatasta.
3. ↑  Arolammi - Riihimäen kaupunki (Arkistoitu – Internet Archive) *riihimaki.fi*, viitattu 10.1.2020.
Kapanina keskittymässä nimikirjoituksiin Oripäässä 2013.
**Svetlana Kapanina** (s. 28. joulukuuta 1968 Štšutšinsk, Kazakstan) on venäläinen taitolentäjä ja taitolennon seitsenkertainen maailmanmestari.

Vuonna 1987 lääketieteellisestä koulusta erikoisalanaan farmasia valmistunut Kapanina aloitti lentämisen vuonna 1988 harratuksena. Hän valmistui Kalugan ilmailuteknisestä koulusta lentäjäksi 1995. Kapanina asuu Moskovassa, on naimisissa ja kahden lapsen äiti.

Kapaninan ensiesiintyminen Suomen taivaalla tapahtui kesällä 2013 lentonäytöksessä Oripäässä.

Kilpailusijoituksia
-------------------

### FAI World Aerobatic Championships

| Vuosi | Sijoitus naisten sarjassa | Sijoitus yleiskilpailussa |
| --- | --- | --- |
| 1996 | 1 | 4 |
| 1998 | 1 | 3 |
| 2000 | 4 |  |
| 2001 | 1 | 6 |
| 2003 | 1 | 2 |
| 2005 | 1 | 4 |
| 2007 | 1 | 4 |
| 2011 | 1 | 4 |

Lähteet
-------

1. 1 2  Kapanina profile (Internet Archivessa) Haute Voltige.  Arkistoitu 16.1.2008. Viitattu 30.11.2013. (englanniksi)
2. ↑  Purjelennon MM-kisat alkavat  17.7.2013. Loimaan Lehti.  Arkistoitu 3.12.2013. Viitattu 30.11.2013.
3. ↑  Overall mixed 26th FAI WAC, Foligno, Aug. 31. - Sep. 11. FAI Aerobatics Commission. Viitattu 30.11.2013. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Svetlana Kapanina** Wikimedia Commonsissa
Georg Asp noin vuonna 1866.
**Georg August Asp** (25. elokuuta 1834 Vaasa – 25. huhtikuuta 1901 Helsinki) oli suomalainen anatomian professori ja voimistelunopetuksen uranuurtaja.

Aspin vanhemmat olivat sotatuomari, hovioikeudenneuvos Carl Henrik Asp ja Sofia Wilhelmina Hellgren. Hän valmistui filosofian kandidaatiksi 1860, lääketieteen lisensiaatiksi 1865 ja lääketieteen ja kirurgian tohtoriksi 1861. Aspin väitöskirjan aihe oli *Om missbildningar inom urogenitalapparaten vid klyfning af nedre bukväggen* (1865). Vuonna 1867 hän julkaisi tutkimuksen *Bidrag till kärn- och hjärtnervernas funktionslärä*. Seuraavana vuonna Aspista tuli Helsingin yliopiston fysiologian dosentti ja 1869 anatomian, kun hän oli julkaissut maksan rakennetta koskevan tutkimuksen. Hän tutki myös sylkirauhasten mikroskooppista anatomiaa. Professorin arvo hänelle myönnettiin 1874 ja 1884 hänet nimitettiin yliopiston ensimmäiseksi anatomian professoriksi. Asp oli opettajana kiivas ruotsinmielinen, mikä aiheutti vaikeuksia suomenkielisille opiskelijoille. Hän toimi vaimonsa Mathilda Aspin (1840–1920) kanssa voimistelunopetuksen uranuurtajana Suomessa ja johti tämän kanssa Helsingissä sinne perustamaansa voimisteluopistoa 1868–1871. Siellä opetettiin myös naispuolisia voimistelunopettajiksi aikovia. Vuonna 1874 hän perusti vielä erillisen lääkintävoimistelulaitoksen.

Aspin ja hänen puolisonsa (1865) Mathilda o.s. Wetterhofin poikia olivat kuvanveistäjä, taidemaalari ja monilahjakkuus Sigurd Wettenhovi-Aspa (1870–1946), insinööri ja arkkitehti Bertel Asp (1873–1936) sekä valtiotieteen tohtori, kauppakoulun johtaja ja päätoimittaja Thore Asp (1875–1947).

Lähteet
-------

* Ellonen, Leena (toim.): *Suomen professorit 1640–2007*, s. 860. Helsinki: Professoriliitto, 2008. ISBN 978-952-99281-1-8.
* Heikinheimo, Ilmari: *Suomen elämäkerrasto*, s. 44. Helsinki: Werner Söderström Osakeyhtiö, 1955.

Aiheesta muualla
----------------

* Lars-Landgrén, Folke: / Asp, Georg (1834–1901). *Kansallisbiografia-verkkojulkaisu (maksullinen)*.  20.10.2002. Helsinki:  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura.
* ASP Georg August. *Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899*. Helsingin yliopiston verkkojulkaisu.   Viitattu 22.12.2013.
* Om missbildningar inom uregenitalapparaten vid klyfning af nedra bukväggen (1865). (Viitattu 21.12.2013.)
* Bildrag till ka̋rl- och hjertnerfvernas funktionslära (1867). (Viitattu 21.12.2013.)
* Om de finare strukturförhållandena uti däggdjurslefvern (1869). (Viitattu 21.12.2013.)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Kansallisbiografia
* Biografiasampo
* Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899

 |

 |
**Koxaré** (kreik. Κοξαρέ) on Kreikan kylä, joka sijaitsee Kreetan saarella. Se kuuluu hallinnollisesti Ágios Vasíleioksen kuntaan, Réthymnon alueyksikköön ja Kreetan alueeseen. Kylän väkiluku on 225 (vuonna 2011).

Kirkontorni Koxaréssa.
Koxarén kylä sijaitsee Kreetan eteläosissa Kouroúpa-vuoren rinteessä noin 25 kilometriä etelään Réthymnosta ja noin 15 kilometriä sisämaahan saaren etelärannikosta eli Libyanmeren rannasta. Sen läheltä saa alkunsa Kourtaliótiksen rotko. Kylän nimen katsotaan tulevan sen ensimmäisistä asukkaista, Kóxaris-suvusta, bysanttilaisella kaudella. Koxarén nähtävyyksiin kuuluu Pyhän Georgioksen (*Ágios Geórgios*) kirkko 1400-luvulta. Kylän lähellä on Kreetan kansannousun aikaan vuonna 1866 rakennetun linnoituksen rauniot.

Koxaré muodostaa myös laajemman kyläyhdyskunnan (Τοπική Κοινότητα Κοξαρές, *Topikí Koinótita Koxarés*), johon kuuluvat varsinaisen Koxarén kylän lisäksi kylät Atsipádes, Katsogrída ja Palé. Koko yhdyskunnan väkiluku on 404.

Aiemmin kylä kuului Foínikaksen kuntaan ja vuodesta 2011 lähtien Ágios Vasíleioksen kunnan Foínikaksen kunnallisyksikköön.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Απογραφή Πληθυσμού - Κατοικιών 2011. Väestönlaskennan tulokset (XLS)  2011. The Hellenic Statistical Authority (Kreikan tilastokeskus ELSTAT).  Arkistoitu 16.10.2015. Viitattu 1.9.2014. (kreikaksi)
2. ↑  Κοξαρέ *Δήμος Αγίου Βασιλείου*. Viitattu 1.9.2020.
3. ↑  Κοξαρέ *TerraBook*. Viitattu 1.9.2020.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Koxaré** Wikimedia Commonsissa
Georg Branting 1930-luvulla.
**Georg Branting** (21. syyskuuta 1887 Tukholma – 6. heinäkuuta 1965 Tukholma) oli ruotsalainen poliitikko ja juristi. Hän toimi sosialidemokraattien valtiopäiväedustajana vuosina 1932–1961.

Juristina Branting toimi syytettyjen avustajana useissa työväenliikkeen aktiiveja vastaan käydyissä oikeudenkäynneissä myös Ruotsin ulkopuolella. Hän oli puolustusasianajanana muun muassa amerikanitalialaisten anarkistien Saccon ja Vanzettin tapauksessa 1921 sekä Suomen suuressa kommunistijutussa 1923–1924. Suomen kommunistijutusta Branting kirjoitti myös kirjan *Oikeudenkäyttö Suomessa*, joka julkaistiin käännettynä vuonna 1925.

Espanjan sisällissodan aikana kansainvälisten prikaatien pohjoismainen pataljoona nimettiin Brantingin mukaan.

Branting harrasti nuorena miekkailua ja osallistui Tukholman olympialaisiin vuonna 1912.

Georg Brantingin vanhemmat olivat pääministeri Hjalmar Branting ja kirjailija Anna Branting.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Georg Branting (maksullinen artikkeli) Nationalencyklopedin. Viitattu 8.5.2021. (ruotsiksi)
2. ↑  Branting, Georg: *Oikeudenkäyttö Suomessa : muutamia asiakirjoja selityksineen*, s. 3. Helsinki: Työ, 1925. Teoksen verkkoversio (PDF).
3. ↑  Georg Branting Olympedia. Viitattu 9.5.2021. (englanniksi)
Julius Alanen (1933)
**Julius Johannes Alanen** (7. huhtikuuta 1882 Tampere – 20. huhtikuuta 1952 Helsinki) oli suomalainen vuorineuvos ja Osuustukkukaupan (OTK) toimitusjohtaja vuosina 1918–1952.

Julius Alanen oli ensimmäinen suomalainen työväenliikkeen piiristä noussut vuorineuvos. Hän aloitti keskikoulun jälkeen Toiminimi G. O. Sumeliuksen konttoristina vuonna 1898 ja nousi työurallaan aina OTK:n toimitusjohtajaksi asti. Hän toimi tehtävässä vuodesta 1918 lähtien aina kuolemaansa saakka. 

Vuorineuvoksen arvon Alanen sai vuonna 1942.

Alasen veljiä olivat taidemaalari Joseph Alanen ja lääninrovasti Eelis Alanen. Heidän vanhempansa olivat Johan Kustaa Alanen ja Emma Brandthin.

Lähteet
-------

* Jorma Kallenautio: Vuorineuvos Julius Alanen (1882–1952). *Suomen talouselämän vaikuttajat* -verkkojulkaisu (maksullinen). 5.9.2008. Suomalaisen Kirjallisuuden Seura.

### Viitteet

1. 1 2  Kuka kukin oli, Wikisource


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Kansallisbiografia
* Talousvaikuttajat
* Biografiasampo

 |

 |