recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Espoon Koho etelästä
Espoon Koho idästä
**Espoon Koho** on Espoon Matinkylässä osoitteessa Pyyntitie 1 sijaitseva tornitalo. Rakennus sijaitsee Ison Omenan ja Matinkylän metroaseman läntisen sisäänkäynnin läheisyydessä. Rakennuksen korkeus on noin 60 metriä ja siinä on 19 kerrosta, joista 16 on asuinkäytössä. Rakennus valmistui joulukuussa 2018.

Rakennuksen tiedot
------------------

Tornitalon on rakentanut Skanska Talonrakennus Oy ja sen pääsuunnittelija on Arkkitehtitoimisto Petri Rouhiainen Oy. Talossa on asuntoja yhteensä 134, yksiöistä neliöihin, pinta-alaltaan 30,5–108 m².

Talon katutasossa on kaksi liikehuoneistoa. Kahdessa alimmassa kerroksessa on lisäksi varastotiloja ja ylimmässä kerroksessa yhteiset sauna- ja kerhotilat. Korttelin pihakannen alla sijaitsee kahdessa tasossa oleva autohalli.

Tontti ja asemakaava
--------------------

Koho sijaitsee korttelissa 23312. Se jakaa tontin yhdessä kahden muun taloyhtiön (As Oy Espoon Perho ja As Oy Espoon Popper) kanssa, joiden kanssa sillä on yhteinen hallinnanjakosopimus. Ennen rakennuslupaa tontilla oli voimassa Tiistilä-niminen, vuonna 1977 vahvistettu asemakaava, jonka mukaan se oli osoitettu työpaikkakorttelialueeksi. Kaavamuutoksesta alueen muuttamiseksi asuinkäyttöön päätettiin Espoon valtuustossa vuonna 2015. Vielä tällöin tontilla oli 1980-luvulla rakennettu pienteollisuusrakennus, joka purettiin kesällä 2016. Kohon rakennustyöt aloitettiin tämän jälkeen.

Tontin koillisnurkassa on Pyyntiaukio, josta on pääsy Kohon katutason liikehuoneistoihin.

Lähteet
-------

1. ↑  Skanska rakentaa asuintornitalon Espoon Matinkylään *Rakennuslehti*.  22.4.2016.
Espoon kaupunginarkiston sisäänkäynti kauppakeskus Entressen 3. kerroksessa.
Espoon kaupunginarkisto kauppakeskus Entressessä.
**Espoon kaupunginarkisto** on Espoon kaupungin konsernipalveluyksikkönä toimiva kunnallinen arkisto joka toimii myös kotiseutuarkistona.

Vuosien 1865 ja 1873 kunnallisasetuksissa luotiin nykyisenkaltaiset kunnat. Maaseudulla kunnan hallintoelin oli kuntakokouksen asettama kunnallislautakunta. Espoon kaupunginarkistossa säilytetään kuntakokouksen pöytäkirjoja vuodesta 1868 alkaen.

Hallinnon tehtäviä hoitivat aluksi kunnan johtavat luottamushenkilöt. Espoon tehtävien määrä kasvoi kuitenkin niin paljon että vuonna 1914 oli palkattava kamreeri kunnan palvelukseen. Kamreerille annettiin kahdeksan tehtävää joista yksi oli kunnan arkiston ja kanslian hoito. Kunnallinen arkisto on aina toiminut Espoon keskuksen alueella. Vuonna 1931 rakennettiin kunnantalo johon sijoitettiin myös arkisto. 

Espoon kunnallishallinnon asiakirjojen määrä on vuosien varrella kasvanut suhteessa kunnan väkiluvun kasvuun. Kunnantalo kävi pieneksi ja vuonna 1972 valmistui uusi kaupungintalo arkistotiloineen. Vuonna 2009 kaupunginarkisto muutti uusiin toimitiloihin kauppakeskus Entressessä.

Kaupunginarkisto toimii Espoon kaupungin keskusarkistona. Vuonna 2009 kaupunginarkistoon oli arkistoituna noin 4 500 hyllymetriä asiakirjoja.
**Sakshi Malik** (s. 3. syyskuuta 1992) on intialainen naispainin olympiamitalisti.

Malik saavutti Rio de Janeiron olympialaisissa 2016 pronssia 58 kg:n painoluokassa. Hän sijoittui 60 kg:n sarjassa kahdeksanneksi Taškentin MM-kilpailuissa 2014 ja sai pronssia Aasian-mestaruuskilpailuissa Dohassa 2015.

Malik saavutti Glasgow'n Kansainyhteisön kisoissa 2014 hopeaa 58 kg:n sarjassa. Edellisvuoden Kansainyhteisön mestaruuskilpailuissa hän oli saanut 63-kiloisissa pronssia.

Malik sai nuorten MM-kilpailuissa pronssia 59 kg:n painoluokassa 2010. Kadetti-ikäisten (17-v.) Aasian-mestaruuskilpailuissa hän oli kolmas 60-kiloisissa 2009. Nuorten Aasian-mestaruuskilpailuissa hän sai kultaa 63 kg:n sarjassa 2012 ja hopeaa 59-kiloisissa 2009.

2. huhtikuuta 2017 hän meni naimisiin Satyawart Kadianin kanssa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Malik, Sakshi (IND) *International Wrestling Database*. Viitattu 7.9.2016. (englanniksi)
2. ↑  Sakshi Malik marries wrestler Satyawart Kadian *thehindu.com*.  3.4.2017. The Hindu. Viitattu 24.12.2017. (englanniksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Yhdysvallat

 |

 |
Carl Fredrik Fredenheim
Fredenheimin väitöskirja *Virtute librae civitatis fundamentarum principipium* vuodelta 1765
**Carl Fredrik Fredenheim**, alk. **Mennander** (7. maaliskuuta 1748 Turku – 6. maaliskuuta 1803) oli suomalainen yli-intendentti, seremoniamestari ja arkeologi.

Fredenheimin isä Carl Fredrik Mennander vanhempi oli Turun piispa. Fredenheim opiskeli Turun Akatemiassa kuusivuotiaasta. Maisterin väitöskirjan hän sai valmiiksi 1765 ja muutti seuraavana vuonna Tukholmaan. Hänestä tuli ulkoasiaintoimikunnan ensimmäinen sihteeri ja hänet aateloitiin 1772, jolloin hän vaihtoi nimensä Mennanderista Fredenheimiin. Hänestä tuli 1792 Kuninkaallisen museon johtaja ja 1795 rakennusten yli-intendentti eli rakennushallinnon johtaja. Fredenheim edisti antiikin taideteosten tunnetuksi tuloa Ruotsissa ja Suomessa, Ruotsin museolaitos syntyi hänen ansiostaan. Hän myös jäljennytti Vatikaanin arkistolähteitä ja oli tekemässä kaivauksia Rooman Forumilla.

Lähteet
-------

1. ↑  Biografinen Nimikirja: Elämäkertoja Suomen entisiltä ja nykyajoilta s. 226. Viitattu 1.12.2019.
2. ↑  Carl Fredrik Mennander nuorempi Yliopistomuseo. Viitattu 16.5.2009.
3. ↑  Carl Fredrik Fredenheim *Kansallisbiografia*. Biografiakeskus.fi:  SKS. Viitattu 16.5.2009.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Suomi (KANTO)
* Yhdysvallat
* Ruotsi
* Tšekki

 |
|  |
| Taiteenala | 
* KulturNav

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie
* Kansallisbiografia
* Biografiskt Lexikon
* Uppslagsverket Finland
* Biografiasampo
* Ylioppilasmatrikkeli 1640–1852

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Roque de los Muchachosin observatorio** (esp. *Observatorio del Roque de los Muchachos* eli **ORM**) on tähtitieteellinen observatorio joka sijaitsee Garafían kunnassa La Palmalla Kanariansaarilla. Observatorio on läheisellä Teneriffalla sijaitsevan Instituto de Astrofísica de Canariasin operoima, ja se kuuluu European Northern Observatoryyn.*lähde?*

Niin kutsutun Seeingin eli taivaan havainnoinnin kannalta Roque de los Muchachosin observatorio on pohjoisen pallonpuoliskon toiseksi parhaalla paikalla näkyvän valon ja infrapunasäteilyn aallonpituuksilla tapahtuvaa tarkkailua varten. Parhain sijanniltaan on Mauna Kean Observatorio Havaijilla. Observatorioon kuuluu joitakin pohjoisen pallonpuoliskon parhaista havainnointilaitteista. Niitä ovat muun muassa aktiivista optiikkaa hyödyntävä yhden metrin ruotsalainen aurinkoteleskooppi, jolla saadaan maailman tarkimmat kuvat auringosta, sekä vuonna 2009 valmistunut 10,4 metrin Gran Telescopio Canarias, joka on toistaiseksi maailman suurin optinen teleskooppi.

Katso myös
----------

* Llano de Chajnantorin observatorio
* Paranalin observatorio
* La Sillan observatorio
* Very Large Telescope
* European Extremely Large Telescope

Lähteet
-------

1. ↑  Klotz, Irene: New telescope is world’s largest ... for now *msnbc.msn.com*.  24.7.2009.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Roque de los Muchachosin observatorio** Wikimedia Commonsissa

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Roque de los Muchachos Observatory
**Vieksinki** oli kylä Korpiselän kunnan kaakkoisosassa Raja-Karjalassa Viipurin läänissä Suomen Neuvostoliitolle luovuttamalla alueella. Vieksingin kyläkeskus sijaitsi Vieksinkijärven itärannalla noin 45 kilometriä Korpiselän kirkonkylästä itään. Vieksingin alue muodosti muusta Korpiselästä ulkonevan alueen, joka oli pääasiassa naapurikuntien Suojärven ja Suistamon ympäröimä. Vieksingin naapurikyliä olivat lännessä Tolvajärvi, idässä Suojärven puolella Kivijärvi ja etelässä Suistamon puolella Šemeikka. Kylän alueella sijaitseva Vieksinkijärvi kuuluu Suojoen vesistöön ja laskee kaakkoon Suojärven puolelle.

Talvisodan alussa Vieksingin asukkaat evakuoitiin muualle Suomeen ja vuoden 1940 Moskovan rauhanteossa Vieksinki luovutettiin Neuvostoliitolle. Jatkosodan alussa 1941 Vieksinki vallattiin takaisin ja asukkaat pääsivät jälleenrakentamaan kotejaan, mutta 1944 alueelta oli vetäydyttävä ja väestö evakuoitiin uudelleen.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  *Laatokan Karjala 1938 Pohjois-Karjala ja Savo* 1:400 000. (Näköispainos maanmittaushallituksen vuonna 1939 julkaisemasta Suomen tiekartan lehdestä n:o 8) Helsinki: Karttakeskus, 1991.
2. ↑  Rapo Seppo: Korpiselkä v. 1939 *Luovutettukarjala.fi*.  6.12.2001. Viitattu 28.10.2010.

Korpiselän kylät
Haukivaara • Hoilola • Hominvaara • Karali • Keskijärvi • Kilpijärvi • Kitilänselkä • Kokkari • Korpiselkä (kirkonkylä) • Kruununpuisto • Lehmivaara • Mannervaara • Meriinaho • Ruhovaara • Saarivaara • Saaroinen • Tolvajärvi • Tšiipakka • Tšikki • Tšokki • Vieksinki • Yläjärvi • Ägläjärvi
**Saksansuomalaiset** ovat äidinkielenään suomen kieltä puhuvia Saksan asukkaita, jotka etnisesti ovat suomalaisia. Heitä oli vuonna 2017 yhteensä 17 465.

Yhteydet Suomesta Saksaan ovat olleet kiinteät jo ainakin keskiajalta alkaen. Tuolta ajalta ei tiedetä, kuinka paljon suomalaisia suuntasi Saksaan, mutta oletettavasti määrät ovat olleet hyvin vähäisiä. Muutamat suomalaiset lienevät liikkuneet jo tuolloin saksalaisalueella, lähinnä Pohjois-Saksan hansakaupungeissa. 1500-luvulla saksalaisten ja suomalaisten suhteet kiinteytyivät entisestään, kun luterilaisuus vakiinnutti asemansa Pohjoismaissa. Tunnetuin 1500-luvun väliaikaisesti Saksassa asuneista suomalaisista lienee Mikael Agricola, joka opiskeli noin kolme vuotta Wittenbergissä. Tämä ensimmäistä Saksaan muuttaneiden suomalaisten aaltoa voidaan kutsua individualistisen muuton ajaksi, ja se kesti aina 1960-luvulle saakka.

Toista jaksoa on nimitetty naisvaltaisen muuton ajaksi, kolmatta vakiintumisen ajaksi ja neljättä Euroopan unionin ajaksi. Toisessa vaiheessa 1960–1970-luvuilla muuttajat olivat etupäässä hyvin koulutettuja naisia, joilla ei ollut alun perin tarkoituksena jäädä maahan, mutta monet heistä jäivät avioliiton solmittuaan. Tänä aikana saksansuomalaisten määrä kasvoi tasaisesti. Toisen vaiheen aikana alkoi myös suomalainen yhdistystoiminta. Suomalaisuuden vaalimiseksi perustettiin suomalaisia seurakuntia ja Suomi-kouluja. Kolmas vaihe (vuodet 1980–1995) oli vakiintumisen aikaa. Saksansuomalaisten määrä pysytteli noin 9 000–10 000 siirtolaisen välillä. Luvuissa ovat mukana vain Saksan Liittotasavallassa asuneet Suomen kansalaiset, sillä Saksan Demokraattisesta Tasavallasta ei ole saatavana tilastoja. Itä-Saksassa lienee ollut vain muutamia kymmeniä suomalaissiirtolaisia. Euroopan unionin aikana saksansuomalaisten määrä on jonkin verran noussut. Vuonna 1995 saksansuomalaisia oli tilastojen mukaan 11 156 ja kymmenen vuotta myöhemmin 12 901. Uutena piirteenä Euroopan unionin aikana on ollut, että siirtolaisissa on enemmän perheitä, jotka tulevat maahan työkomennukselle. Tilastojen mukaan huippuvuosi oli 2017, jolloin Suomen kansalaisia oli rekisteröityinä Saksassa 17 465. Yksittäisistä kaupungeista suomalaisia asuu eniten pääkaupungissa Berliinissä, jossa Suomen kansalaisia asui vuoden 2018 lopussa noin 2 750.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Imppola, Leila: *"Suomi sydämessä" Saksansuomalaisten Suomi-koulun oppilaiden, heidän vanhempiensa ja opettajiensa käsityksiä Suomesta, suomen kielestä ja Suomi-koulusta*. Jyväskylän yliopisto, 2020.
2. ↑  Finnisches Leben in Deutschland Botschaft von Finnland, Berlin. Viitattu 23.10.2021.

Katso myös
----------

* Suomen saksalaiset
* Suomen ja Saksan suhteet
RORSAT: Kosmos 954:n ydinreaktori.
**RORSAT** (*Radar Ocean Reconnaissance Satellite*) olivat  Neuvostoliiton meritiedustelusatelliitteja 1970- ja 1980-luvuilla. Satelliittien kookkaiden tutka-antennin avulla paikallistettiin sotalaivojen liikkeitä maailman merillä.

Historiaa
---------

RORSAT-satelliittiohjelman ensimmäiset testilennot tehtiin vuonna 1965, jolloin avaruuteen laukaistiin Neuvostoliiton  Baikonurin avaruuskeskuksesta Kosmos 102 -satelliitti. Järjestelmän operatiivinen vaihe alkoi tiettävästi lokakuussa vuonna 1970. RORSAT-satelliitteja laukaistiin avaruuteen aina vuoteen 1988 saakka. Niistä viimeinen oli Kosmos 1932, joka laukaistiin avaruuteen 14. maaliskuuta 1988.

Neuvostoliiton RORSAT-ohjelmassa kiertoradalle lähetettiin 33 reaktoria, näistä 31 oli tyyppiä BES-5, teholtaan n. 2 kilowattia. 1987 Neuvostoliitto laukaisi 2 suurempaa TOPAZ reaktoria (6 kW) (Kosmos 1818 ja Kosmos 1867), joiden toiminta-aika oli 6 kuukautta. Korkeamman kiertoradan TOPAZ-reaktoreilla varustetut satelliitit aiheuttivat kiertoradalla säteilyongelmia gammasäteilyä tarkkaileville tutkimussatelliiteille, koska fissioreaktorit kehittävät gammasätelyä toisin kuin radioaktiiviset lämpögeneraattorit (RTG). Matalan kiertoradan BES-5-reaktoreilla varustetut RORSATs eivät aiheuttaneet positronisaastetta magnetosfäärissä. (USA on laukaissut yhden reaktorin kiertoradalle, SNAP-10A vuonna 1965).

Satelliitti ja sen rata
-----------------------

RORSAT-sarjan satelliitit olivat lieriömäisiä, 10 metrin pituisia rakennelmia. Sen halkaisija oli 1,3 metriä. Satelliitin kokonaismassa oli 3 800 kg. RORSAT-satelliittien energialähteenä toimi pieni ydinreaktori. Tässä käytettiin 90 % rikastettua Uraani-235:ää. Satelliitit laukaistiin noin 270 km korkeuteen radalle, jonka inklinaatio oli 65 astetta. Toiminnan päätyttyä ydinreaktori lähetettiin korkeammalle radalle noin 900–1 000 km korkeuteen. Ydinenergian käyttö satelliitissa aiheutti päänvaivaa länsimaissa, sillä satelliitin vioittuessa koko satelliitti reaktoreineen olisi saattanut palata ilmakehään. Ydinonnettomuuden riski oli olemassa. Näin lopulta tapahtuikin, sillä RORSAT-sarjaan kuuluva Kosmos 954 putosi Kanadan luoteisosiin 24. tammikuuta 1978. Putoamispaikka oli asumattomalla alueella, mutta ympäristöön levisi radioaktiivisia kappaleita.

Lähteet
-------

1. ↑  Astronautix.com - RORSAT
2. ↑  The US-A program (RORSAT) and radio observations thereof, Sven Grahn
3. ↑  FAS.org - RORSAT (Arkistoitu – Internet Archive)
Suomalaisia rauhanturvaajia maaliskuussa 1996
IFOR-joukkojen kangasmerkki
**IFOR** (**Implementation Force**) oli Nato-johtoinen monikansallinen rauhanturvajoukko Bosnia ja Hertsegovinassa 20. joulukuuta 1995 - 20. joulukuuta 1996. IFOR kuului *Operation Joint Endeavour*iin jonka tarkoituksena oli valvoa Daytonin rauhansopimuksen sotilaallisten pykälien toteutumista. IFOR otti rauhanturvaamistehtävän vastaan UNPROFOR-joukoilta.

Operaatio oli Naton ensimmäinen sen alueen ulkopuolella tapahtunut maaoperaatio. Operaation maalla tapahtunut osa tunnettiin nimellä *Operation Firm Endeavour*.

Enimmillään IFOR-joukkoihin kuului rauhanturvaajia 32:sta eri maasta. Joukkojen vahvuus oli 54 000 sotilasta Bosnia-Hertsegovinassa ja kokonaisuudessaan 80 000 sotilasta, kun mukaan lasketaan tuki- ja reservitehtävissä olleet joukot Kroatiassa, Unkarissa, Saksassa, Italiassa ja laivastossa Adrianmerellä. Joukkoihin kuului suomalainen rakentajapataljoona, joka muutettiin myöhemmin jääkäripataljoonaksi.

Maatoimintojen tehtävät jaettiin kolmeen monikansalliseen divisioonaan (MND):

* Mostar MND(SE) - ranskalaisjohtoinen
* Banja Luka MND(SW) - brittijohtoinen
* Tuzla MND(N) - yhdysvaltalaisjohtoinen

21. joulukuuta 1996 IFOR-joukot luovuttivat rauhanturvaamistehtävät SFOR-joukoille.

Katso myös
----------

* EUFOR
* KFOR
* Naton sotilasoperaatiot

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **IFOR**.
* CCRP Bosnia Research and Publications (Arkistoitu – Internet Archive)
* Lessons from Bosnia: The IFOR Experience, Larry Wentz (1998)
* Target Bosnia, Pascale Siegel (1998)
* Rauhanturvaajien merkit
**Osinovskoje** (ven. Осиновское) on järvi Luoteis-Venäjällä Pihkovan alueen Pihkovan piirissä. Venäjän kielessä Осина (lausu *Osina*) tarkoittaa haapaa, joten järveä voisi kutsua suomeksi *Haapajärvi*.

Maantietoa
----------

Järvi on 700 metriä pitkä, 480 metriä leveä ja sen pinta-ala on 24 hehtaaria. Se on suojärvi, jota ympäröi kaikissa ilmansuunnissa suoalue, joka on 2,0 kilometriä pitkä ja 1,5 kilometriä leveä. Järven keskisyvyys on 2,5 metriä ja syvimmillään se on 4,0 metriä syvä. Siinä ei ole saaria. Suota ympäröivissä metsissä on metsäautoteitä, mutta mikään niistä ei johda järvelle. Järvi on autio.

Luontoarvoja
------------

Järvessä elää ainakin hauki, särki, ahven, ruutana, suutari, kiiski, sorva ja mutakala, sekä jokirapua, jota esiintyy kuitenkin niukasti. Järvellä on mutapohja ja sen rannat kasvavat kelluvaa turvehetteikköä.

Vesistösuhteita
---------------

Osinovskoje sijaitsee Tšorjanan valuma-alueella ja sillä on suoraksi kaivettu laskuoja Tšorjanaan. Tšorjana laskee Peipsijärveen, jonka Peipsijärven alue muodostaa Narvanjoen vesistöalueen keskiosan. Peipsijärven pohjoispäästä alkava Narvanjoki jatkaa vesireittiä pohjoiseen päin ja laskee lopuksi Suomenlahteen. Järven valuma-alueen koko on 8,6 neliökilometriä , ja se muodostuu järveä ympäröivästä suosta. Järveen on kaivettu pohjoisesta alkava suora oja, joka jatkaa metsien kätkössä yhtyen Tšorjanaan.

Huomautuksia
------------

1. 1 2 3 4 5  Kohteen pituus, leveys ja ympäristön kasvillisuus, asutus ja nimistöä on tarkistettu Internetin Google-, Bing-, ACME- tai Yandex-karttapalvelusta käyttäen järven koordinaatteja.
2. ↑  Järven tilavuus on laskettu kertomalla järven pinta-ala sen keskisyvyydellä.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6 7  Pihkovan alueen järviä (Excel) (arkistoitu, 22.5.2014)  luotu 7.9.2013. pskov.ru:  Pihkovan alueen valtion lupa- ja ympäristöhallintokomitea.  Arkistoitu 30.6.2019. Viitattu 7.6.2020. (venäjäksi)
2. 1 2 3  Neuvostoajan kartta: Лист O-35-Б, Луга (Luga), 1:200 000, viitattu 7.6.2020 (venäjäksi)
3. 1 2 3  Pihkovan alueen kartta: sivu 9 (Arkistoitu – Internet Archive), viitattu 7.6.2020 (venäjäksi)
4. ↑  Kuusinen, M. & Ollikainen, V.: *Venäläis-suomalainen suursanakirja*. Werner Söderström Oy, 1978. ISBN 951-0-00150-3.
*Tämä artikkeli kertoo lintutieteilijä Carl Finnilästä. Hänen isoisästään kauppias Carl Finnilästä (1838–1885) on oma artikkeli.*
**Carl Johan Finnilä** (18. maaliskuuta 1892 - 1. helmikuuta 1918 Vihti) oli suomalainen lintutieteilijä.

Carl Finnilän saman niminen isä Carl Johan Finnilä (s. 1862, k. 1920) oli vaasalainen liikemies, joka omisti aikanaan Pohjoismaiden suurimman tukkuliikkeen. Hänen äitinsä oli Hanna Elisabeth Häggblom (s. 31. heinäkuuta 1868 Uusikaarlepyy).

Finnilä oli eläintieteilijä, joka tutki etenkin Lapin lintuja. Luonnontieteellisessä keskusmuseossa säilytetään hänen munakokoelmaansa, joka käsittää 164 lintulajin 568 pesyettä. Hän julkaisi kirjoituksen *Studier över fågelfaunan i Salla Lappmark sommaren 1914* (J. Simelius, Helsinki 1914) ja (postuumisti) teoksen *Napapiirin tuolla puolen* (WSOY 1919). 

Carl Finnilä murhattiin Suomen sisällissodassa 1918 ollessaan matkalla pohjoiselle rintamalle. Kuollessaan hän oli naimaton, oli kirjoilla Helsingissä ja toimi yliopiston amanuenssina. Finnilän vanhemmat perustivat Helsingin yliopistoon eläintieteellisen rahaston poikansa muistoksi.

Lähteet
-------

1. ↑  Finnilän sukua
2. ↑  Eläinmuseo (Arkistoitu – Internet Archive)
3. ↑  Hagelstam[vanhentunut linkki]
4. ↑  Suomen sotasurmat (Arkistoitu – Internet Archive)
5. ↑  Amanuenssi Carl Finnilän eläintieteellinen rahasto

* Vaasalaisia yrityksiä[vanhentunut linkki]

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ruotsi

 |

 |
**Hohtomiljoonakala** (*Poecilia wingei*) on hammaskarppeihin kuuluva kala, miljoonakalan lähisukulainen. Lajit risteytyvät, ja monet akvaariokauppojen hohtomiljoonakalojen nimellä myymistä yksilöistä ovatkin risteymiä.

Koko ja ulkonäkö
----------------

Hohtomiljoonakalanaaras
Hohtomiljoonakalanaaras on hopeanharmaa, 4–5 cm pitkä ja sopusuhtainen. Koiras on 3 cm pitkä, naarasta huomattavasti värikkäämpi ja isokokoisten väriläikkien peittämä. Väriläiskät vaihtelevat yksilöstä toiseen ja voivat olla mustia, oransseja, vihreitä tai sinisiä.

Alkuperä
--------

Hohtomiljoonakalat ovat kotoisin Etelä-Amerikasta Venezuelasta.

Käyttäytyminen ja lisääntyminen
-------------------------------

Hohtomiljoonakala on parvikala, joka vaatii ympärilleen vähintään kuuden kalan parven. Lisääntyminen on samanlaista kuin miljoonakalalla.

Vesiolot ja ravinto
-------------------

Luonnossa hohtomiljoonakalat elävät laguuneissa murtovedessä 2 cm:n – 3 metrin syvyydessä. Niiden kotivesissä lämpötila on 27–30 °C. Akvaarioissa niitä voi pitää viileämmässäkin vedessä, 24–28 °C:ssa, mutta kuitenkin yleensä lämpimämmässä kuin miljoonakaloja. Veden happamuuden tulee olla 6,5–8 pH ja kovuuden alle 20 °dH.

Hohtomiljoonakalat ovat kaikkiruokaisia.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Poecilia wingei (Arkistoitu versio) (englanniksi)
2. 1 2 3 4 5 6 7  Varjo, Markku: *Akvaariokalat 2.0*, s. 246. AquaGeo, 2014. ISBN 978-951-97618-8-6.
3. ↑  *Poecilia wingei* (peilipalvelin) *FishBase*. Froese, R. & Pauly, D. (toim.). (englanniksi)
4. ↑  Poecilia wingei - Endler's Poecilia (Arkistoitu varsio) (saksaksi)


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Taksonitunnisteet | 
* Wikidata: Q1340577
* Wikispecies: Poecilia wingei
* BOLD: 797605
* CoL: 4KSG7
* EoL: 993579
* FishBase: 63223
* GBIF: 5203789
* iNaturalist: 326758
* NCBI: 679340
* WoRMS: 1009116

 |

 |
**Wilhelmina Charlotte Caroline von Brandenburg-Ansbach** (1683–1737) oli saksalainen prinsessa, josta tuli Yrjö II:n puolisona Englannin kuningatar. Hän oli kaunis ja älykäs, ja hänellä oli paljon vaikutusvaltaa miehensä toimintaan.

Caroline menetti isänsä, Ansbachin ruhtinaan, vuonna 1686 ja äitinsä 1696. Orvoksi jäätyään hän asui Preussin herttua Fredrik In hovissa ja ystävystyi tämän vaimon Sophie Charlotten kanssa. Häntä pidettiin Euroopan kauneimpana prinsessana, mutta kolme avioliittosuunnitelmaa tyrehtyi. Lopulta hän meni naimisiin George Augustuksen kanssa. Tämä oli Hannoverin vaaliruhtinaan kruununperijä ja kolmas Englannin kruununperimysjärjestyksessä. Vuonna 1714 hänestä tuli Walesin prinsessa ja Englannin hovielämän keskeinen nainen, koska kuningas Yrjö I oli erossa vaimostaan Sophia Dorotheasta eikä tuonut tätä Lontooseen.

Caroline ja George asettuivat Lontooseen, mutta jättivät seitsenvuotiaan poikansa Frederickin Saksaan edustamaan isoisäänsä. He opettelivat Englannin kieltä ja yrittivät ymmärtää sen tapoja ja politiikkaa, toisin kuin saksalaismielinen Yrjö I. Isän ja pojan välille syntyi niin suuria näkemyseroja, että Walesin prinssi piti omaa hoviaan. Kiista meni välillä niin pahaksi, että kuningas esti poikaansa ja miniäänsä tapaamasta näiden lapsia.

Caroline oli miestään älykkäämpi ja osasi ohjailla tätä taitavasti. Hän sieti myös tämän rakastajattaria. Vuonna 1727 Carolinen puolisosta tuli kuningas Yrjö II. Useaan otteeseen kun kuningas oli Hannoverissa, Caroline toimi täysivaltaisena sijaishallitsijana Lontoossa kuukausien ajan.

Caroline tuki monia valistusajan tieteilijöitä ja taiteilijoita, kuten Voltairea, John Gayta ja Georg Friedrich Händeliä – Händel sävelsi hymnin hänen hautajaisiaan varten. Hän oli yhteydessä myös Gottfried Leibnizin, Isaac Newtonin ja Hans Sloanen kanssa. Papiston vastustuksesta huolimatta Caroline antoi lääkärien rokottaa kolme lastaan isorokkoa vastaan. Hänestä tuli rokotusten puolestapuhuja.

Lähteet
-------

1. ↑  Caroline of Brandenburg-Ansbach *Encyclopaedia Britannica*. Viitattu 8.4.2018. (englanniksi)
2. 1 2 3  Hermann Dallhammer: Karoline, Kurfürstin von Hannover, Königin von Großbritannien *Deutsche Biografie*. Viitattu 9.4.2018. (saksaksi)
3. ↑  The Wives of the Georgian Kings: Caroline of Ansbach *Royal Central*.  2014. Viitattu 10.4.2018.
4. 1 2  Newman, Gerald; Brown, Leslie Ellen (toim.): *Britain in the Hanoverian Age, 1714-1837: An Encyclopedia*, s. 99. Routledge, 1997. ISBN 978-0815303961. (englanniksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Katalonia
* Saksa
* Italia
* Israel
* Yhdysvallat
* Ruotsi
* Latvia
* Tšekki
* Australia
* Alankomaat
* Vatikaani

 |
|  |
| Taiteenala | 
* ULAN

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* RISM
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**Hohmannin siirtorata** määrittää ratamekaniikassa nopeudenmuutoksen ja sitä kautta ajoaineen määrän, joka teoriassa tarvitaan planeetalta toiselle matkaamiseen. Siirtoradan teorian kehitti saksalainen Walter Hohmann vuoteen 1916 mennessä. 

Hohmannin siirtorata on puolikas siitä ellipsistä, joka koskettaa rataa, jolta lähdetään, ja rataa, jolle halutaan päästä. Radan muuttaminen vaatii kaksi luotaimen rakettimoottorin polttoa, joilla lisätään tai vähennetään ratanopeutta. Oletuksena on nopea, pulssimainen ratanopeuden lisääminen. Todellisuudessa rakettimoottorin poltot kestävät kymmeniä sekunteja, mutta oletus toteutuu suhteellisen tarkkaan.

Hohmann-ratoja on käytetty eniten satelliittien siirtoon Maata kiertävältä matalalta radalta (LEO) geosynkroniselle kiertoradalle (GEO). Rata määrittää myös siirtoon kuluvan ajan. Esimerkiksi LEO-radalta GEO-radalle kuluu viisi tuntia ja LEO-radalta Kuuhun viisi päivää.

Vaikka Hohmannin siirtoradat olisivat nopeimpia reittejä, kaukaisille planeetoille ei yleensä voida lentää Hohmannin ratoja pitkin, sillä luotaimeen ei ole mahdollista lastata nopeudenmuutosten tekemiseen vaadittavia ajoainemääriä. Tällöin luotain ohjataan lentämään eri planeettojen ohi ottaen niiden painovoimasta lisänopeutta luotaimelle painovoimalinko-periaatteella. Painovoimalingolla säästetään merkittävä määrä ajoainetta, mutta luotaimen lentoaika pitenee huomattavasti.

Yksinkertaisen ratasiirroksen matematiikkaa
-------------------------------------------

Luotaimen nopeus millä tahansa ellipsiradalla on

{\displaystyle v^{2}=\mu \left({\frac {2}{r}}-{\frac {1}{a}}\right)}
jossa:

* {\displaystyle v\,\!} luotaimen nopeus
* {\displaystyle \mu =GM\,\!} keskuskappaleen massan ja gravitaatiovakion tulo
* {\displaystyle r\,\!} luotaimen etäisyys massakeskiöstä
* {\displaystyle a\,\!} radan isoakselin puolikkaan pituus

Hohmannin siirron vaatima lisänopeus, *Δv* (delta-V), on 

{\displaystyle \Delta v\_{P}={\sqrt {\frac {\mu }{r\_{1}}}}\left({\sqrt {\frac {2r\_{2}}{r\_{1}+r\_{2}}}}-1\right)}, vaadittava nopeuslisä periapsiksessa (2)
{\displaystyle \Delta v\_{A}={\sqrt {\frac {\mu }{r\_{2}}}}\left(1-{\sqrt {\frac {2r\_{1}}{r\_{1}+r\_{2}}}}\,\!\right)}, vaadittava nopeuslisä apoapsiksessa (3).
jossa:

* {\displaystyle r\_{1}\,\!} matalamman radan säde,
* {\displaystyle r\_{2}\,\!} ylemmän radan säde.

Keplerin lakien mukaan matka siirtorataa pitkin radalta toiselle kestää: 

{\displaystyle t\_{H}={\begin{matrix}{\frac {1}{2}}\end{matrix}}{\sqrt {\frac {4\pi ^{2}a\_{H}^{3}}{\mu }}}=\pi {\sqrt {\frac {(r\_{1}+r\_{2})^{3}}{8\mu }}}}
jossa:

* {\displaystyle a\_{H}\,\!} on Hohmannin siirtoradan isoakselin puolikkaan pituus.

Aiheesta muualla
----------------

* Ratamekaniikka, Mr. Braeunig
Lassi Sidoro (o.s. Lindqvist)
**Lassi Sidoro** (o.s. Lindqvist, s. 1976 Kotka) on suomalainen sideshowtaiteilija ja kehonmuokkaus-artisti. 
Sidoro on myös entinen pornonäyttelijä ja pornon käsikirjoittaja. Sidoro lopetti aikuisviihdeuransa 2005.

Elämä ja Ura
------------

Sidoro opiskeli Tampereen yliopistossa teatterin ja draaman tutkimusta. Jo varhaisessa vaiheessa hän kiinnostui tatuoinneista ja lävistyksistä sekä niihin liittyvästä kulttuurista.
Opiskeluaikanaan hän teki paljon perinteisiä teatteri- ja televisioproduktioita sekä siirtyi lävistäjän oppiin. 
Tampereella opiskellessaan Sidoro tutustui vasta perustetun Circus Mundus Absurduksen jäseniin, jotka etsivät ryhmäänsä lävistyksistä tietävää ihmistä. Lassi oli Circus Mundus Absurduksessa taiteilijanimellä **Louis Cypher** vuosina 1999–2007.
Pornouransa aikana Lassi esiintyi ja käsikirjoitti kaapelikanava MoonTV:n *Rakelin ja Lassin panokoulua*, joka oli osa *Pornostara*-ohjelmaa.

Circus Mundus Absurduksen lopetettua Sidoro esiintyi ryhmien *The Snakeoil Incorporated*, *Skindrone* ja *The Saviours* kanssa. 
Nykyään hän esiintyy soolona sekä vaimonsa Senja Sidoron kanssa. Pari meni naimisiin Turmion Kätilöiden takahuoneessa Ravintola Domissa 11.11.2011.

Lassi Sidoro on mukana Century Filmsin tuottamassa realityohjelmassa *Tatuointistudio HelsINK*, jonka ensimmäinen jakso näytettiin TV5:lla 8.huhtikuuta 2013.

Lähteet
-------

* 
* (Arkistoitu – Internet Archive)
* 
* (Arkistoitu – Internet Archive)
* (Arkistoitu – Internet Archive)
* (Arkistoitu – Internet Archive)
* (Arkistoitu – Internet Archive)
**Monikanavajulkaisu** (cross-media publishing) viestinnässä ja mediassa tarkoittaa saman viestin lähettämistä tai sisältöjen ja palveluiden tarjoamista eri välineillä eri kanavissa: esimerkiksi internet-sivut, matkapuhelin, digi-tv. Julkaistava sisältö ei välttämättä ole aivan identtistä eri kanavissa, vaan valintaa voidaan tehdä esimerkiksi kohderyhmän tai välineen luontevimman esitystavan mukaan. Medioiden välillä on tapahtumassa voimakasta konvergenssia (lähentymistä), minkä on veikattu johtavan jopa mediafuusioon. 

Monikanavajulkaisussa tieto on usein tallennettu tietokantaan yleisesti luettavaan muotoon, mistä se jaellaan eri kanaviin. Sisällön tallentamisessa ei puututa lainkaan esittämistapaan tai ulkoasuun, vaan ulkoasu valitaan käytettävän kanavan ja sisällön perusteella. Sisällön tuottajat merkitsevät tärkeitä elementtejä kuten otsikoita ja kuvia, joiden perusteella sisältöä voidaan jakaa ja jäsentää eri välineille. Sisällön jakamiseen ja elementtien merkkaukseen käytetään XML-merkkauskieltä (extensible markup language). Ulkoasun määrittely tehdään erikseen eri päätelaitteelle sopivaksi XSL-kielellä (Extensible Stylesheet Language). Julkaistaviin dokumentteihin on syytä sisällyttää myös itse sisältöä kuvaavaa metatietoa, jonka avulla käyttäjille voidaan tarjota heitä kiinnostavaa (tai esimerkiksi palvelun brändiin sopivaa) materiaalia.

Syvä monikanavajulkaisu
-----------------------

Syvässä monikanavajulkaisuissa kanavat jakautuvat alikanaviin. Alikanava valitaan esimerkiksi tuotetun sisällön, käyttäjätietojen tai käytettävän päätelaitteen perusteella. Alikanavan valinnalla voidaan tuottaa sisältöä esimerkiksi soveltuvaksi juuri tiettyyn matkapuhelinmalliin tai päätelaitteeseen. Erilaisten päätelaitteiden tukemisen lisäksi syvän monikanavaisuuden avulla voidaan toteuttaa myös muun muassa palvelujen brändäämistä ja massapersonointia.

Lähteet
-------

*lähde tarkemmin?*

AS-75.300 Informaatioverkostojen studio 2
Essee 1
Mikko Jouhtio
Monikanavajulkaiseminen
[vanhentunut linkki]
**Monimpebougou** on maalaiskunta ja sen keskuskylä Ségoun alueen Macinan piirissä Malissa. Se sijaitsee Nigerjoen länsipuolisella tasangolla 25 kilometriä Macinasta luoteeseen. Kunnassa on 32 900 asukasta (vuonna 2009).

Monimpebougoun kunnan pinta-ala on 2 600 neliökilometriä. Se rajoittuu etelässä Macinan, Kokry centren ja Bokyweren, lännessä Nionon piirin Pogon, Nionon, Yeredon Sanionan ja Toridaga-kon sekä pohjoisessa ja idässä Moptin alueen Ténenkoun piirin Karérin ja Diakan kuntiin. Seutu kuuluu Sahelin vyöhykkeeseen. Pinnanmuodostukseltaan se on tasankoa. Kunnan eteläosaan ulottuu Nigerin sivuhaara Bokywèrè.

Kuntaan kuuluu 33 kylää. Asukkaat ovat etupäässä bambaroja, markoja ja fulbeja. Vallitseva uskonto on islam.

Seudun pääelinkeinot ovat maanviljely ja karjanhoito. Tärkein viljelykasvi on riisi. Lisäksi harjoitetaan kalastusta, keräilyä, käsityöammatteja ja kaupankäyntiä. Monimpebougoussa ja Nonon kylässä pidetään viikoittaiset markkinat.

Monimpebougoun kautta kulkevat huonokuntoiset tiet Macinasta Nionoon sekä Bokyweresta Diouraan. Palveluihin kuuluvat 19 alakoulua, yläkoulu, koulutus- ja kehittämiskeskus (CED) sekä terveysasema.

Lähteet
-------

1. ↑  Resultats Provisoires RGPH 2009 (Région de Ségou) *instat.gov.ml*.  Arkistoitu 22.7.2011. Viitattu 1.11.2014. (ranskaksi)
2. 1 2 3 4 5  Plan de Securite Alimentaire: Commune Rurale de Monimpebougou 2007–2011 *fsg.afre.msu.edu*.  Arkistoitu 6.3.2016. Viitattu 1.11.2014. (ranskaksi)
3. ↑  Mali - Région de Ségou: Carte de référence *reliefweb.int*. Viitattu 1.11.2014. (ranskaksi)
**Deadsoul Tribe** on itävaltalainen Devon Gravesin (Psychotic Waltz) perustama progressiivista metallia soittava yhtye. Edellisessä yhtyeessään Buddy Lackeyna tunnettu Graves huolehtii pääosin kappaleiden säveltämisestä. Hän toimii myös kaikkien yhtyeen julkaisuiden tuottajana. Deadsoul Triben musiikki on tunnelmaltaan synkkää ja sisältää paljon epätavallisia tahtilajeja. Monessa yhtyeen kappaleessa kuten esimerkiksi "Black Smoke and Mirrors" A Murder of Crows -levyllä ja "Toy Rockets" The January Tree -levyllä Devon Graves soittaa huilua, soitinta jonka valintaan on suuresti vaikuttanut hänen kunnioituksensa Jethro Tull -yhtyeen keulahahmo Ian Andersonia kohtaan.

Diskografia
-----------

### Studioalbumit

* *Dead Soul Tribe* (2002)
* *A Murder of Crows* (2003)
* *The January Tree* (2004)
* *The Dead Word* (2005)
* *A Lullaby for the Devil* (2007)

Jäsenet
-------

### Nykyiset

* Devon Graves
* Roland Kerschbaumer
* Roland Ivenz
* Adel Moustafa

### Entiset

* Volker Wiltschko

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Deadsoul Tribe**.
* Virallinen sivusto
**Lassi Juhani Erkkilä** (s. 22. toukokuuta 1953 Turku) on suomalainen lyömäsoittaja.

Erkkilä syntyi Turun kaupunginorkesterissa vuosina 1948–1986 oboistina toimineen Lars Erkkilän (s. 1923) pojaksi. Hän opiskeli aluksi Turun konservatoriossa opettajanaan Antero Hytinkoski ja täydensi sittemmin opintojaan muun muassa Kööpenhaminassa sekä Milanossa. Toimittuaan Turun kaupunginorkesterissa Erkkilä sai vuonna 1974 kiinnityksen Radion sinfoniaorkesterin patarumpujen äänenjohtajaksi. Hän oli myös Ruotsin radion sinfoniaorkesterin patarumpusolistina vuosina 1981–1982. Vuonna 1985 hän aloitti lisäksi soittamisen Savonlinnan oopperajuhlaorkesterissa.

Erkkilä on soittanut jäsenenä Toimii-yhtyeessä, lyömäsoitinyhtye Rullossa (perustettu 1979) ja The Breath Ensemblessa. Hän oli myös mukana perustamassa Suomalaista Kamariorkesteria. Hän on työskennellyt patarumpujen soiton opettajana Sibelius-Akatemiassa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Otavan Musiikkitieto A–Ö, uudistetun laitoksen 1. painos (1997), toim. Keijo Virtamo
2. 1 2 3  Lassi Erkkilä Yle
Hosokawa Fujitaka esitettynä maalauksessa.
**Hosokawa Fujitaka** (jap. 細川 藤孝, 3. kesäkuuta 1534 – 6. lokakuuta 1610) oli japanilainen Sengoku-kauden daimio. Hänet tunnettiin myös pätevänä wakarunoilijana. Fujitaka toimi alkujaan Ashikaga-shōgunaatin palvelijana, ja sittemmin siirtyi Oda Nobunagan palvelukseen. Hän sai Nobunagalta hallittavakseen Tangon läänityksen, ja hänen poikansa Hosokawa Tadaoki nousi kenraaliksi Odan armeijassa.

Vuonna 1582 Akechi Mitsuhide pakotti Nobunagan itsemurhaan Honnō-jin temppelissä, ja yritti saada Nobunagan tukijat puolelleen valtaannousussa. Fujitaka ei suostunut seuraamaan Akechia siitä huolimatta, että hänen poikansa oli naimisissa Akechin tyttären, Hosokawa Gracian, kanssa. Tapahtumien myötä Fujitaka siirsi läänityksensä pojalleen ja alkoi buddhalaiseksi munkiksi. Hän kuitenkin pysyi yhä aktiivisena politiikassa, ja toimi sekä Toyotomi Hideyoshin että Tokugawa Ieyasun avustajana.

Kun Tokugawan ja Ishida Mitsunarin välille syttyi sota, Mitsunari pyysi Fujitakaa liittymään Länsi-Japanin liittoumaan. Fujitaka kuitenkin kieltäytyi, koska hänen lapsenlapsensa ja Gracia olivat menehtyneet Mitsunarin yritettyä ottaa heidät panttivangeiksi. Sen sijaan Fujitaka toimi kenraalina Ieyasun johtamassa Itä-Japanin liittoumassa, ja hallitsi Tanaben linnaa sekä 500 sotilaan armeijaa. Vuonna 1600 linna joutui Länsi-Japanin joukkojen piirittämäksi, minkä seurauksena Fujitaka ei päässyt osallistumaan ratkaisevaan Sekigaharan taisteluun.

Fujitaka on haudattu Kiotoon, mutta hänelle on myös omistettu toinen hauta Kumamotossa.

Lähteet
-------

* Frédéric, Louis: *Japan Encyclopedia*. Belknap Press, 2002. ISBN 978-0-67400-770-3.

### Viitteet

1. 1 2  Japan Encyclopedia, s.358.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Yhdysvallat
* Japani
* Alankomaat

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
WikibooksWikibooks 
Wikikirjastossa on aihe: **Fredin puolustus**. 
*Tässä artikkelissa käytetään algebrallista merkintätapaa kuvailemaan shakkisiirtoja.*

**Fredin puolustus** on shakkiavaus, jota kuvaavat siirrot

1.e4 f5
Avaus on toiselta nimeltään käänteinen Fromin gambiitti Birdin avauksen muunnelman 1.f4 e5 mukaan. Fredin puolustus sijoittuu ECO-koodistolla koodille B00. Avaus on harvinainen, sillä sitä pidetään heikkona mustalle.

Valkean paras jatko on sotilaan ottaminen siirrolla 2.exf5. Samalla siirto uhkaa shakkia Dh5+. Musta voi joskus sallia tämän pelaamalla 2...Kf7 3.Dh5+ g6 4.fxg6+ Kg7 5.gxh7 Txh7 6.Dg4+ Kh8. Tässä jatkossa musta on uhrannut kaksi sotilasta, mutta saanut kehitysetua. Valkean kannattaa jatkossa pyrkiä vaihtoihin, jolloin kahden sotilaan etu riittää voittoon loppupelissä. Mustan rauhallisempi jatko on 2...Rf6, jolloin valkea voi pitää ylimääräisestä sotilaastaan kiinni pelaamalla d4 ja Ld3. Myös eteneminen g2-g4-g5 on tyypillistä uhaten taas kuningatarshakkia h5:stä.

Katso myös
----------

* Luettelo shakkiavauksista
* Luettelo gambiiteista

Lähteet
-------

* Eco codes (englanniksi)
* The Fred Defense (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)[vanhentunut linkki]
**Filigraani** on kultasepäntekniikka, jossa ohuita metallilankoja juotetaan metalliin. Metallilankoja voidaan myös kiinnittää kehykseen jolloin tulos on pitsimäinen. Tekniikkaa käytettiin jo Troijassa 2000 eaa.

Filigraani on lähellä granulointia, ja samassa työssä käytetään usein molempia.

Sanaa filigraani käytetään myös valmiista kultasepäntöistä, joissa on usein käytetty hyvin ohuita kulta- ja hopealankoja. Lasitaiteessa filigraanilasiksi nimitetään väritöntä tai hyvin vaaleaa lasia, jonka massaan on sulatettu ohuita värillisiä, spiraali- tai verkkokuvioita muodostavia lasilankoja. 

Filigraani tarkoittaa lisäksi myös paperissa olevaa vesileimaa.

Lähteet
-------

1. 1 2  *Taiteen pikkujättiläinen*, s. 148. 3. painos. Porvoo: WSOY, 1995. ISBN 951-0-16447-X.
2. ↑  Toim. Annukka Aikio, uus. Rauni Vornanen: *Uusi sivistyssanakirja*, s. 211. Filigraani 3. Helsinki: Kustannusosakeyhtiö Otava, 1989, 7. painos. ISBN 951-1-06288-3. (suomeksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Filigraani** Wikimedia Commonsissa
**Filibus** on vuonna 1915 valmistunut italialainen mykkäelokuva. Mario Roncoronin ohjaaman seikkailuelokuvan pääosaa esittää Cristina Ruspoli.

Juoni
-----

Filibus on naispuolinen mestarivaras, jolla on kolme identiteettiä. Hän on elegantti paronitar Troixmonde, tummanpuhuva naamiomies ja sliipattu kreivi de la Brieve. Filibus siirtyy paikasta toiseen ilmalaivallaan ja käyttää hyväkseen tekniikan uusimpia keksintöjä. Anarkistinen seikkailija käy kissa- ja hiirileikkiä etsivä Hardyn kanssa, jonka hän lavastaa egyptiläisen kissaveistoksen timanttisilmien varastajaksi. Filibus kaappaa panttivangikseen myös patsaan omistavan Leo Sandyn, mutta tämä onnistuu pakenemaan ja todistamaan Hardyn syyttömäksi. Elokuvan loppu jää avoimeksi jatko-osaa varten.

Näyttelijät
-----------

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
|  Cristina Ruspoli  | … |  Filibus
  |
|  Giovanni Spano  | … |  
  |
|  Mario Mariani  | … |  
  |
|  Filippo Vallino  | … |  
  |

Tuotanto, teemat ja vastaanotto
-------------------------------

Filibus
Torinolaisen Corona Filmsin tuottama *Filibus* on erikoinen ja hauska pienen budjetin jännitysseikkailu, jota voidaan pitää tieteiselokuvien varhaisena edeltäjänä. Sen sankaritarta esittää varsin tuntemattomaksi jäänyt Cristina Ruspoli, joka oli aikaisemmin näytellyt pääosia historiallisissa elokuvissa *Jone o Gli ultimi giorni di Pompei* (1913), *Spartacus* (1913) ja *Salambò* (1914). 

*Filibusin* esikuvia ovat Louis Feuilladen *Fantomasin* kaltaiset herrasmiesvarkaista kertovat elokuvasarjat. Sen erikoistehosteet ovat kovin vaatimattomia, mutta filmin sävytys ja värjäys saa ne vetoamaan mielikuvitukseen. Miesten vaatteisiin pukeutuminen, ilmailu ja uudet tekniset vempaimet heijastavat yläluokan naisten vapautumista perinteisistä sukupuolirooleista. Filibus on mainittu jopa yhtenä elokuvahistorian ensimmäisistä lesbohahmoista.

Aikalaiskriitikot pitivät elokuvaa lapsellisena ja naurettavana. Lehtimainoksen perusteella *Filibus* oli tarkoitettu viisiosaiseksi sarjaksi, mutta sen ensimmäinen osa *Gli occhi del gatto egiziano* ("Egyptiläisen kissan silmät") lienee jäänyt sarjan ainoaksi. Elokuvan värillinen kopio on säilynyt Alankomaiden elokuvamuseossa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Silents, Please! *silentsplease.wordpress.com*. Viitattu 10.6.2015. (englanniksi)
2. 1 2    *Bianco e Nero*, numero speciale: Il cinema muto italiano 1915, prima parte (1992), s. 190–192.
3. ↑  Il cinema ritrovato 1997 *cinetecadibologna.it*. Viitattu 10.6.2015. (englanniksi)
4. 1 2  Dalle Vacche, Angela: *Diva: Defiance and Passion in Early Italian Cinema*, s. 2, 109–110. Austin: University of Texas Press, 2008. ISBN 978-0-292-71661-2.
5. 1 2  Internationales Frauenfilmfestival *frauenfilmfestival.eu*.  Arkistoitu 10.6.2015. Viitattu 10.6.2015. (saksaksi)
6. ↑    *La vita cinematografica*, 31.12.1914. Artikkelin verkkoversio. Viitattu 10.6.2015.  (italiaksi)

Aiheesta muualla
----------------

* *Filibus* Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
**Kahdentoista jumalan temppeli** eli **Dodekatheon** (m.kreik. Δωδεκάθεον, *Dōdekatheon*) oli antiikin aikainen olympolaisille jumalille omistettu kreikkalainen temppeli Deloksen saarella Kreikassa. Sen rauniot ovat osa Deloksen arkeologista aluetta, joka on Unescon maailmanperintökohde. Tarkemmin kohde on osa Deloksen Pyhän järven aluetta.

Kahdentoista jumalan temppelin rauniot.
Kahdentoista jumalan temppeli rakennettiin varhaisella hellenistisellä kaudella noin vuonna 320–280 eaa. Se korvasi paikalla olleen varhaisemman Olympos-vuoren kahdelletoista jumalalle omistetun temppelin. Temppeli sijaitsi Pyhän järven ja Leton temppelin lounaispuolella Italialaisten agoran ja niin kutsutun Hypostyylihallin välissä.

Temppeli edusti doorilaista tyyliä. Se oli amfiprostyylitemppeli, toisin sanoen siinä oli pylväsrivi kummassakin päässä. Itäpäässä temppelissä oli pronaos, jonka edessä oli kuusi pylvästä, sekä itään päin avautunut naos eli cella. Länsipäässä temppelissä oli opisthodomos, jonka edessä oli myös kuusi pylvästä. Temppelin pituus oli noin 16 metriä ja leveys noin 10 metriä. Sisällä temppelissä oli kaikkien kahdentoista jumalan kuvapatsaat. Ne olivat peräisin arkaaiselta ajalta. Nykyisin säilyneet veistokset ovat esillä Deloksen arkeologisessa museossa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Delos, Temple of the 12 Gods *Perseus*. Viitattu 24.10.2016.
2. 1 2 3  Stillwell, Richard & MacDonald, William L. & McAllister, Marian Holland (toim.): "Delos, Greece", *The Princeton Encyclopedia of Classical Sites*. Princeton, N. J.: Princeton University Press, 1976. Teoksen verkkoversio.
3. ↑  Delos: The Archaeological Site Ministry of Culture and Sports.  Arkistoitu 11.8.2020. Viitattu 24.10.2016.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Kahdentoista jumalan temppeli** Wikimedia Commonsissa
**Vuorimarin piiri***lähde?* (vuorimariksi Кырык мары кымдем, *Kyryk mary kymdem*, niittymariksi Курыкмарий кундем, *Kurykmari kundem*, ven. Горномари́йский райо́н, *Gornomarijski raion*) on paikallinen itsehallintoalue Marin tasavallassa Venäjällä. Vuonna 1931 perustetun piirin pinta-ala on 1 971 neliökilometriä ja asukkaita on 27 000 henkeä (vuonna 2008).

Maantiede
---------

Vuorimarin piiri sijaitsee tasavallan lounaisosassa. Etelässä se rajoittuu Tšuvassian Morgaušin ja Jadrinin piireihin, lounaassa Nižni Novgorodin alueen Vorotynetsin piiriin, lännessä Marin tasavallan Jurinon piiriin sekä pohjoisessa ja idässä Kilemaryn piiriin.

Volga jakaa piirin kahteen osaan. Muita jokia ovat Sura, Sumka, Bolšaja ja Malaja Junga, Sundyr ja Sundyrka. Pinta-alasta 45 % on metsää, 33 % maatalousmaata ja 18 % vesialuetta.

Hallinto ja talous
------------------

Hallinnollinen keskus on Kozmodemjanskin kaupunki. Sen lisäksi piiriin kuuluu 13 maalaiskuntaa: Berezovo, Jelasy, Jemeševo, Kartukovo, Krasnovolžskaja (keskuspaikka Kulakovo), Kuznetsovo, Mikrjakovo, Ozerki, Paigusovo, Surskaja (keskuspaikka Makarkino), Troitski Posad, Usola ja Vilovatovo. Asutuskeskuksia on yhteensä 242.

Asukkaista 87,7 % on mareja, 11 % venäläisiä ja 0,7 % tšuvasseja.

Kulkuyhteyttä Volgan itärannalle ja tasavallan pääkaupunkiin Joškar-Olaan hoitaa Volgan ylittävä lautta. Piirikeskuksesta on matkaa Joškar-Olaan Volgan yli 117 ja Tšeboksaryn kautta 190 kilometriä.

Seudun pääelinkeino on maatalous. Teollisuus tuottaa elintarvikkeita, puutavaraa ja rakennusmateriaaleja.

Paikallislehtinä ilmestyvät venäjänkielinen *Krai gornomarijski* ja vuorimarinkielinen *Žerä*. Kozmodemjanskissa ilmestyy myös vuorimarinkielinen lastenlehti *Jämdÿ li*. Kaupungissa toimii vuorimarinkielinen teatteri ja radioasema sekä kansatieteellinen ulkomuseo.

Lähteet
-------

1. ↑  Ježegodnik "Respublika Mari El" *maristat.mari.ru*. Viitattu 4.6.2009. (venäjäksi)[vanhentunut linkki]
2. 1 2 3 4 5  Gornomarijski raion: geografitšeskaja spravka *gornomari.ru*. Viitattu 4.6.2009. (venäjäksi)
3. ↑  Gornomarijski raion: selskije poselenija *gornomari.ru*. Viitattu 4.6.2009. (venäjäksi)
4. ↑  Gornomarijski raion: prognoz sotsialno-ekonomitšeskogo razvitija *gornomari.ru*. Viitattu 4.6.2009. (venäjäksi)
5. ↑  Informatsionnyi tsentr "Finnougorija" *finnougoria.ru*. Viitattu 4.6.2009. (venäjäksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Vuorimarin piirin sivusto (venäjäksi)
* Valokuvia Vuorimarin piiristä

Marin piirit ja *kaupunkipiirit*
*Joškar-Ola* •
Jurino •
Kilemary •
*Kozmodemjansk* •
Kužener •
Mari-Turek •
Medvedevo •
Morki •
Novyi Torjal •
Oršanka •
Paranga •
Sernur •
Sovetski •
*Volžsk* •
Volžsk •
Vuorimari •
Zvenigovo
**Eino Ojanen** (27. marraskuuta 1924 Helsinki – joulukuu 2010) oli suomalainen koripallovalmentaja. Ojanen pelasi pääsarjatasolla koripalloa, käsipalloa sekä pesäpalloa.

Ojanen voitti Karhun Poikien paidassa koripallon SM-pronssia. Hän edusti käsipallossa samaa seuraa ja voitti kolme SM-kultaa. Pesäpallossa Ojanen edusti Katajanokan Haukkoja, muttei voittanut SM-mitalia. Käsipallossa hän pelasi myös 13 maaottelua. Ojanen valmensi Suomen koripallomaajoukkuetta vuosina 1950–1955 lukuun ottamatta neljää ottelua vuonna 1952. Hänen aikanaan maajoukkue osallistui kolme kertaa EM-kilpailuihin.

Vuonna 2018 Ojanen nimettiin Suomen koripallon Hall of Fameen.

Lähteet
-------

1. 1 2  Koripallon monitoimimies Eino Ojanen poissa  31.12.2010. Suomen Koripalloliitto. Viitattu 1.1.2011.
2. ↑  Salmi, Pentti: *Koripallokirja kaudella 2010/11*, s. 48. Helsinki: Suomen koripalloliitto, 2010.
3. ↑  Finnish Basketball Hall of Fame täydentyy neljällä uudella legendalla  1.9.2018. basket.fi:  Suomen Koripalloliitto. Viitattu 1.9.2018.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä:**Keijo ViianenMatti Simola** | **Suomen koripallomaajoukkueen päävalmentaja**1951–19521953–1955 | Seuraaja:**Matti SimolaKalevi Tuominen** |

Suomen joukkue – Koripallon EM-kilpailut 1951
 Virtanen |
 Lindholm |
 Kyöstilä |
 Suviranta |
 Laaksonen |
 Nuutinen |
 Sylander |
 Koivisto |
 Mutru |
 Heinänen |
 Gustafsson |
 Arppe |
 Pietarinen |
 Pöyhönen |
Valmentaja Ojanen

Suomen joukkue – Koripallon EM-kilpailut 1953
3 Lampén |
4 Nuutinen |
5 Lindholm |
6 Suviranta |
7 Hynninen |
8 Heinänen |
9 Laaksonen |
10 Virtanen |
11 Salonen |
12 Gustafsson |
13 Mutru |
14 Pietarinen |
Valmentaja Ojanen

Suomen joukkue – Koripallon EM-kilpailut 1955
3 Lampén |
4 Nuutinen |
5 Lindholm |
6 Suviranta |
7 Heinänen |
8 Virtanen |
9 Salonen |
10 Sylander |
11 Ravantti |
12 Kuusela |
13 Jokinen |
14 Mutru |
15 Tuominen |
Valmentajat Ojanen & Tuominen