recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Asunto Oy Helsingin Helmitorni**, vuoteen 2015 asti nimeltään **Kiinteistö Oy Itäkeskuksen Maamerkki**, on Helsingin Vartiokylän kaupungiosassa Itäkeskuksen Lyypekinaukion reunalla, Kauppakartanonkadulla sijaitseva tornitalo. Se on 82 metriä korkea ja siinä on 19 kerrosta. Ylhäällä on näköalatasanne. Talo valmistui vuonna 1987 ja sen on suunnitellut arkkitehti Erkki Kairamo. Rakennuksessa on nykyisin yli 50 asuntoa ja muutaman yrityksen toimitiloja.

Arkkitehtuuri
-------------

Rakennuksen 82 metriä korkea lasinen porrashuone on yksi selkeimmin erottuvista piirteistä rakennuksen ulkoasussa. Yhdessä rakennuksen katolla olevan lasilyhdyn kanssa ne muodostavat suurimittakaavaisen suprematistisen ristin. Rakennuksen taivaalle kurottautuva porrashuone korostaa rakennuksen korkeutta. Tähän pyrittiin myös katolle johtavien ilmastointikanavien sijoittamisella rungon ulkopuolelle. Näillä arkkitehtonisilla ratkaisuilla rakennuksen muoto on saatu kohtalaisen solakaksi huolimatta siitä, että rakennuksessa on vain 16 varsinaista kerrosta.

Maamerkin rakentamiseksi Haka järjesti arkkitehtikilpailun vuonna 1977. Kutsukilpailun voitti arkkitehtitoimisto Gullichsen, Kairamo, Vormala/ Arkkitehdit Ky:n ehdotus *Valomerkki*. Valmistumisestaan vuoteen 2006 asti se oli Helsingin korkein rakennus, muusta kaupunkikuvasta erottuva "piikki". Lasiseinäinen rakennuksen ulkopuolinen porrashuone on pimeään aikaan valaistu. Helmitornin rakennus on rungoltaan paikallavalettua betonia ja sen julkisivut ovat klinkkeripintaiset.

Kiinteistön omistaja haki lupaa syksyllä 2013 muuttaa rakennuksen 4.–17. kerrokset asunnoiksi.

Kuvia rakennuksesta
-------------------

* Helmitorni kuvattuna Itäväylän ja Kehä I:n risteyksestä.Helmitorni kuvattuna Itäväylän ja Kehä I:n risteyksestä.
* Helmitorni nähtynä LyypekinaukioltaHelmitorni nähtynä Lyypekinaukiolta
* Rakennus Kauppakartanonkadulta nähtynäRakennus Kauppakartanonkadulta nähtynä
* Rakennuksen ala-aulaRakennuksen ala-aula

Lähteet
-------

* Gullichsen, Kristian & Kairamo, Erkki & Vormala, Timo: *Arkkitehtuurin nykyhetki: 7 näkökulmaa*. Suomen rakennustaiteen museo, 1990. ISBN 951-9229-67-1.

### Viitteet

1. ↑  Asunto Oy Helsingin Helmitorni *Virre*. Viitattu 14.10.2021.
2. ↑  Kiint. Oy Itäkeskuksen Maamerkki *Virre*. Viitattu 14.10.2021.
3. ↑  Emporis.com - Itäkeskuksen maamerkki
4. ↑  Gullichsen et al. 1990, s.23.
5. ↑  Helsingin kaupunginmuseon lausunto Kiinteistö Oy Itäkeskuksen Maamerkin poikkeamishakemuksesta (PDF) (Lausunto sisältyy Kaupunkisuunnittelulautakunnan pöytäkirjaan 1.10.2013 § 313)  1.10.2013. Helsingin kaupunki. Viitattu 3.5.2014.
6. ↑  Itäkeskuksen Maamerkki pääosin asuntokäyttöön *Helsingin Uutiset*.  7.10.2013. Suomen Lehtiyhtymä.  Arkistoitu 15.10.2013. Viitattu 3.5.2014.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Helmitorni** Wikimedia Commonsissa
**Saarenmaan valloitus** tapahtui Baltian ristiretkien lopussa vuonna 1227. Saarenmaalle hyökänneet ristiretkeläiset kukistivat Saarenmaan viimeisenä vapaana virolaisena alueena ja kastoivat paikalliset kristinuskoon. Valloituksen jälkeen Saarenmaa jaettiin Kalparitariston ja Saarenmaan-Läänemaan hiippakunnan kesken.

Valloitus
---------

### Tausta

Tanska oli yrittänyt saada Saarenmaan haltuunsa vuonna 1222, mutta se menetti sen hallinnan virolaisten suuressa kapinassa samana vuonna. Virolaiset vapauttivat koko Viron lukuun ottamatta Tallinnaa, mutta saksalaiset kukistivat kapinan vuonna 1224. Kapinan kukistumisen jälkeen Saarenmaa oli ainoa vapaa virolainen alue.

### Hyökkäys

Saarenmaan valloittamiseksi saksalaiset ristiretkeläiset kokosivat Pärnunjoen suulle suuren sotajoukon vuoden 1227 alussa. Sotajoukkoon kuului noin 20 000 miestä, ja joukkojen muodollisena ylijohtajana toimi paavin alilegaatti Johannes. Saksalaisten lisäksi sotajoukkoihin kuului heidän valloittamiltaan alueilta tulleita liiviläisiä, lättiläisiä ja virolaisia. Joukot hyökkäsivät jäätyneen meren yli ja valloittivat ensin Muhulla sijainneen linnan. Tämän jälkeen he valloittivat Valjalan linnan, joka oli Saarenmaan kookkain ja merkittävin linna. Linnan antautumisen jälkeen sinne kokoontuneet virolaiset kastettiin.

Seuraukset
----------

Saarenmaan valloituksen jälkeen Riian piispa Albert von Buxhövden perusti Saarenmaan-Läänemaan hiippakunnan, ja valloitetut alueet jaettiin sen ja kalparitariston kesken. Ritaristo sai alueista kolmanneksen, ja se velvoitettiin puolustamaan vastaperustettua hiippakuntaa.

Lähteet
-------

* Niitemaa, Vilho: *Baltian historia*. Täydentänyt Kalervo Hovi. Helsinki: Kustannusosakeyhtiö Tammi, 1991. ISBN 951-30-9112-0.
* Zetterberg, Seppo: *Viron historia*. Helsinki: Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, 2007. ISBN 978-951-746-520-5.

### Viitteet

1. 1 2  Zetterberg 2007, s. 70.
2. ↑  Niitemaa ja Hovi 1991, s. 68.
3. 1 2  Zetterberg 2007, s. 71.
Seton sisämeren alueen kartta.
**Setouchmax** tarkoittaa suurinta laivaa, joka pystyy käyttämään Seton sisämeren satamia. Tämä meri sijaitsee Honshūn ja Shikokun saarten välissä. Tämän saaristomeren, japaniksi *Seto naikai*, tärkeimmät satamat ovat Kōbe, Okayama, Takamatsu, Tokushima, Matsuyama ja Hiroshima. Setouchi on etelä-japanilainen teollisuusalue, johon kuuluu osia  Okayaman, Hiroshiman, Yamaguchin, Kagawan ja Ehimen prefektuureista. Setouchi ei ole hallinnollinen eikä poliittinen kokonaisuus.

Setouchmaxiksi kutsutun laivan pituuden tulee olla alle 300 metriä ja syväyksen pienemmän kuin 16,10 metriä. Tällaisen laivan kantavuus on noin 205 000 tonnia. Nämä hyvin suuret irtolastialukset (VLBC, *very large bulk carrier*) eivät voi käyttää Suezin eivätkä Panaman kanavaa, joten niistä käytetään myös nimitystä *capesize*.

Max-kokoiset alustyypit

* Aframax
* Baltimax
* Chinamax
* Dunkirkmax
* Handymax
* Japanamax
* Kamsarmax
* Malaccamax
* Medimax
* Newcastlemax
* Panamax
* Saimax
* Seawaymax
* Setouchmax
* Suezmax
* Supramax
* B-Max
* C-Max
* P-Max
* Q-Max
* V-Max
**Posidoniaceae** on kasviheimo, jonka ainoa suku on *Posidonia*. Siinä on yhdeksän lajia, ja ne kasvavat merivedessä Välimerellä ja Australian eteläpuolella. Kasvit ovat meriheiniä, jotka on helppo tunnistaa kuituisista lehtien jäänteistä, joita on pitkin vaakajuurakkoa, ja haarovasta terttumaisesta kukinnosta.

Morfologiaa ja anatomiaa
------------------------

Heimon kasvien kasvutapa on varsijatkoinen (monopodiaalinen). Lehtitupista jää jäljelle runsaasti ligniinittömiä kuitujuosteita. Kukinto on haarainen, ja haaroissa on suojuslehtiä. Kukat ovat perättömiä ja kukintohaarat ovat tähkämäisiä. Kukat ovat tavallisesti kaksineuvoisia ja suojuksellisia; suojuslehdet ovat johtojänteettömiä. Heteitä on kolme, ja niiden ponnen teekat ovat enemmän tai vähemmän erillisiä, karisevia, ja niiden välinen lokeroside (konnektiivi) on leveä ja kilpimäinen. Siitepölyhiukkaset ovat sileitä ja hiukkasen seinämästä puuttuu eksiini-kerros. Emilehtiä on yksi, eikä vartaloa ole. Luotti on rakenteeltaan monimutkainen. Siemenaihe on varreton ja luokkimaisesti taipunut (kampylotrooppinen). Siinä on yhtyneiden kalvojen (integumenttien) muodostama lisäke mikropyleä eli siitereikää vastapäätä. Ulkointegumentti on noin kuuden solukerroksen paksuinen, sisempi noin neljän. Siemenaiheen laitasolukossa on noin kymmenen tai enemmän solukerrosta. Hedelmä on mehevä tuppilo, jonka ympärillä on pysyvänä säilynyt konnektiivi. Taimessa on sirkkajuuri, jossa on muutama juurikarva, tai sirkkajuuri puuttuu. Kromosomiluku on n = 10.

Lajit
-----

* *Posidonia angustifolia*
* *Posidonia australis*
* *Posidonia coriacea*
* *Posidonia denhartogii*
* *Posidonia kirkmanii*
* *Posidonia oceanica*
* *Posidonia ostenfeldii*
* *Posidonia robertsoniae*
* *Posidonia sinuosa*

Välimeressä kasvavan lajin *Posidonia oceanica* kloonit voivat olla jopa 15 km leveitä ja iältään kymmeniä tuhansia vuosia.

Lähteet
-------

* Stevens, P. F. 2001–: Angiosperm Phylogeny Website.
* The Plant List. A working list of all plant species.

### Viitteet

1. 1 2 3  Stevens 2001–
2. ↑ . viittaus 5.11.2014.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Taksonitunnisteet | 
* Wikidata: Q945741
* Wikispecies: Posidoniaceae
* AlgaeBase: 5035
* APNI: 54623
* CoL: 627NP
* EoL: 8165
* EPPO: 1POSF
* FloraBase: 22743
* FoAO2: Posidoniaceae
* FoC: 20251
* Fossilworks: 55799
* GBIF: 7680
* GRIN: 914
* iNaturalist: 71606
* IPNI: 77126759-1
* IRMNG: 114199
* ITIS: 500072
* NBN: NHMSYS0021060365
* NCBI: 55435
* Open Tree of Life: 460581
* POWO: urn:lsid:ipni.org:names:77126759-1
* Tropicos: 42000334
* VicFlora: d9784ad8-89c1-4bdf-8b2c-bb733a95b9fc
* Watson & Dallwitz: posidoni
* WFO: wfo-7000000494
* WoRMS: 143769

 |

 |
Neljäs Prinsessa Armaada (ent. S/S Suomi ja Pikisaari 4) ravintolalaivana Lappeenrannan satamassa.
**Prinsessa Armaada** on ollut vuodesta 1950 usean laivan nimi.

Ensimmäinen *Prinsessa Armaada* sai nimen 28. kesäkuuta 1950 tehtäessä elokuvaa *Kaunis Veera eli Ballaadi Saimaalta*. Repola Oy:n (myöhemmin Repola-Viipuri Oy) laivastoon kuulunut laiva oli sitä ennen *Pikisaari 3*, ja alun perin se oli *S/S Uolevi*. Alus poistettiin rekisteristä vuonna 1956 ja romutettiin. Sen jälkeen *Prinsessa Armaadaksi* nimitettiin muutamaksi vuodeksi *Pikisaari 1*, mutta aluksen nimeksi palautettiin 1959 *Pikisaari 1*, ja *Prinsessa Armadaksi* tuli *Pikisaari 2*.

Lappeenrannan kaupungin omistama Saimaan Matkailijayhdistys osti *Pikisaari 2:n* eli *Prinsessa Armaadan*, ja se siirtyi huvitarkoituksiin. Siitä tuli kahvilalaiva Lappeenrantaan, ja kahdeksan vuoden käytön jälkeen se vuonna 1967 romutettiin, kun sen pohja todettiin Lappeenrannan telakalla niin lahoksi, ettei kunnostus kannattanut taloudellisesti.

Saimaan Matkailijayhdistys osti Rauma-Repolaksi muuttuneelta yritykseltä entisen kahvilalaivan tilalle uuden eli *Pikisaari 4:n*. Alkuperäiseltä nimeltään laiva oli *S/S Suomi*, mutta muuttui ensin *Pikisaari 4:ksi* ja sen jälkeen *Prinsessa Armaadaksi* ja on tällä nimellä edelleen. Se kunnostettiin kahvilaksi Kaukaan telakalla. Se oli aluksi kahvilana ja sai 1980 keskiolutoikeudet, jolloin siitä tuli ravintolalaiva.

Pikisaari-nimiset laivat olivat Repola-Viipuri Oy:n laivaston laivoja. Kun ne nimettiin 1940-luvulla uudelleen, kaikki tervahöyryt saivat nimen Pikisaari, ja ne erotti toisistaan numero.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6  Prinsessa Armaadan historiaa
2. 1 2  50 vuotta sitten: Prinsessa Armaada saa seuraajan, Helsingin Sanomat 6.12.2016 s. B 16
S/S Oihonna Eteläsatamassa Helsingissä
Kuva laivan sisältä.
**S/S Oihonna** oli Suomen Höyrylaiva Osakeyhtiön omistama matkustajahöyrylaiva. Se oli käytössä yli 60 vuotta 1898–1960.

Oihonna rakennettiin 1898 *Gourlay Bros. & Co*:n telakalla Dundeessa Skotlannissa. Se liikennöi ensimmäiseen maailmansotaan saakka talvisin Tukholma – Turku-linjalla ja kesäisin Tukholma – Helsinki – Pietari-linjalla. Vuosina 1902–1903 ja 1906 se teki myös risteilyjä Huippuvuorille ja Nordkapille. Alus ajoi karille huhtikuussa 1906 ollessaan matkalla Tukholmaan, kyydissä olivat muiden muassa Lenin ja Stalin.

Ensimmäisen maailmansodan aikana Oihonna oli Pohjanlahdella Suomen ja Ruotsin välisessä liikenteessä. 1920- ja 1930-luvuilla se oli Suomesta Ruotsiin ja edelleen Saksaan Stettiniin tai Lyypekkiin suuntautuvassa liikenteessä. 13. maaliskuuta 1920 pidätettiin Turun satamassa Oihonnan hiiliruumaan piiloutunut amerikkalainen toimittaja John Reed joka oli palaamassa Venäjältä länteen. Vuonna 1944 laiva takavarikoitiin liittoutuneiden valvontakomission käyttöön ja se palveli komission henkilöstön majoituslaivana Helsingissä. 

Suomen Höyrylaiva Osakeyhtiö sai Oihonnan takaisin 27. helmikuuta 1948 ja se oli sitten korjattavana 1948–1949 Wärtsilän Hietalahden telakalla. Vuonna 1949 laiva asetettiin Turun ja Tukholman väliseen liikenteeseen. Oihonna avasi 1. toukokuuta 1954 uuden Helsinki – Travemünde linjan ja se palveli tällä reitillä aina vuoteen 1959 saakka. Oihonna myytiin lokakuussa 1960 belgialaiselle Ghentissä toimivalle *SOGEDE*-yhtiölle romutettavaksi. M/S Stein hinasi Oihonnan sen viimeiselle matkalle Helsingistä Antwerpeniin.

S/S Oihonnan pituus oli 64,00 metriä, leveys 9,55 metriä ja syväys 5,49 metriä. Laivan vetoisuus oli 1 072 bruttorekisteritonnia (470 nettorekisteritonnia) ja nopeus 12,5 solmua. Laivan nelisylinterisen trippelihöyrykoneen teho oli 1 400 hevosvoimaa. Hyttipaikkoja oli 48 I luokassa ja 48 II luokassa.

Lähteet
-------

* Suomen Höyrylaiva Osakeyhtiön siirtolaislaivat – S/S Oihonna[vanhentunut linkki]
* Turkusteamers

### Viitteet

1. ↑  Turkusteamers.com
2. ↑  Raportti John Reedin pidätyksestä, Kari Tapani Koskelan kotisivut (Arkistoitu – Internet Archive)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **S/S Oihonna** Wikimedia Commonsissa

* Suomen Höyrylaiva Osakeyhtiön siirtolaislaivat – kuvia S/S Oihonnasta (Arkistoitu – Internet Archive)
**S/S Oberon** oli Suomen Höyrylaiva Osakeyhtiön omistama matkustajahöyrylaiva joka liikennöi Helsinki/Hanko – Kööpenhamina – Hull -linjalla.

Alus rakennettiin vuonna 1925 S. A. des Chantier & Ateliers de St. Nazairen (Penhoët) telakalla St. Nazairessa Ranskassa ja viimeisteltiin luovutuskuntoon Earle's Shipbuildingin telakalla Hullissa. Aluksen pituus oli 92,33 metriä, leveys 13,40 metriä, syväys 6,59 metriä, nopeus 13,5 solmua ja uppouma 3 007 bruttorekisteritonnia (1 513 nettorekisteritonnia). Laivan 3-sylinterisen trippelihöyrykoneen teho oli 4 500 hevosvoimaa. Laivassa oli 100 I luokan ja 236 III luokan matkustajapaikkaa.

Ollessaan matkalla Suomesta Kööpenhaminan kautta Hulliin S/S *Oberon* törmäsi 19. joulukuuta 1930 tiheässä sumussa Kattegatin luona toiseen Suomen Höyrylaiva Osakeyhtiön matkustajalaivaan, S/S *Arcturukseen*. Törmäyksen seurauksena *Oberon* upposi, jolloin 43 henkilöä menehtyi. Näistä 25 oli miehistön jäseniä ja 17 matkustajia. *Arcturus* sai vain jonkin verran vaurioita keulaansa, ja se pystyi jatkamaan matkaa omin voimin pelastustöiden päätyttyä.

Lähteet
-------

* *The Ships of our First Century. The EFFOA Fleet 1883–1983*. Toim. Pietikäinen, Matti & Sjöström, Bengt. Effoa-Finland Steamship, Helsinki 1983.
* Suomen Höyrylaiva Osakeyhtiön siirtolaislaivat – S/S Oberon (Arkistoitu – Internet Archive)

### Viitteet

1. 1 2 3  The Ships of our First Century 1983, s. 64.

Aiheesta muualla
----------------

* Suomen Höyrylaiva Osakeyhtiön siirtolaislaivat – kuva S/S Oberonista (Arkistoitu – Internet Archive)
* Oberon - Suomen Höyrylaivayhtiön suurin alus valmistunut, Suomen Kuvalehti, 14.03.1925, nro 11, s. 15, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
* Järkyttävä merionnettomuus: Kaksi suomalaista laivaa yhteen Tanskan vesillä, Laatokka, 23.12.1930, nro 146, s. 1, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
* Kaamea laiwojen yhteentörmäys sumussa ja pimeässä Kattegatissa, Käkisalmen Sanomat, 23.12.1930, nro 146, s. 1, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
* Oberon. Elämän laiva - kuoleman laiva, Kansan kuvalehti, 09.01.1931, nro 2, s. 10, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Friðrik Ólafsson  Bobby Fischerin kunniaksi järjestetyssä muistoturnauksessa vuonna 2008.
**Friðrik Ólafsson** (s. 26. tammikuuta 1935 Reykjavík) on islantilainen lakimies ja šakinpelaaja. Hän toimi kansainvälisen šakkiliiton FIDE:n presidenttinä 1978–1982.

Pelaajaura
----------

Friðrik voitti Islannin-mestaruuden shakissa 1952 ja vuotta myöhemmin Pohjoismaiden-mestaruuden ja vakiinnutti asemansa sukupolvensa vahvimpana islantilaispelaajana.

Hän jakoi voiton Viktor Kortšnoin kanssa Hastingsin turnauksessa 1955–1956 ja saavutti 5.–6.-sijan Portorozin alueidenvälisessä turnauksessa 1958. Siitä hän sai suurmestarin arvon ja paikan 1959 ehdokasturnaukseen. Friðrik osallistui myös 1962 Tukholman AV-turnaukseen, muttei sijoittunut tarpeeksi hyvin päästäkseen seuraavaan ehdokasturnaukseen.

Vuonna 1976 Friðrik jakoi voiton Ljubomir Ljubojevićin kanssa Wijk aan Zeen turnauksessa jättäen taakseen muun muassa Mihail Talin.

FIDE:n presidenttinä
--------------------

Vuonna 1978 Friðrik valittiin hollantilaisen Max Euwen seuraajaksi FIDE:n johdossa. Friðrik toimi presidenttinä yhden kauden, minkä jälkeen hänen seuraajakseen tuli filippiiniläinen Florencio Campomanes vuonna 1982.

Muu elämä
---------

Ennen siirtymistään shakkiammattilaiseksi 1974 Friðrik työskenteli lakimiehenä Islannin oikeusministeriössä. Myöhemmin hän toimi Islannin parlamentin sihteerinä. Hänellä on vaimonsa kanssa kaksi tytärtä.

Lähteet
-------

* Former FIDE President Fridrik Olafsson turns 75  26.1.2010. ChessBase. Viitattu 20.7.2014.

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Yhdysvallat
* Alankomaat

 |

 |
**Keisariskorpioni** (*Pandinus imperator*) on yksi suurikokoisimmista skorpionilajeista. Päästä hännän kärkeen mitattuna keisariskorpioni on 15–20 senttimetriä pitkä. Se syö luonnossa hyönteisiä, liskoja ja pieniä nisäkkäitä, joita se saalistaa yöaikaan. Keisariskorpioni on myrkyllinen, mutta sen pisto vastaa vain noin kolmea ampiaisen pistoa. Keisariskorpioni elää luonnossa eteläisen Afrikan sademetsissä. Sen löytää varmimmin puiden tyvelle pudonneiden lehtien alta. Muiden skorpionien tavoin se liikkuu yöaikaan. Naaraat elävät jopa 20-vuotiaiksi, koiraat vain kolmesta viiteen vuotta. Keisariskorpioni on yleisimmin lemmikkinä pidetty skorpionilaji.

Lisääntyminen
-------------

Parittelussa koiras lähestyy naarasta erittäin hitaasti ja varovasti. Kun koiras on varma siitä, ettei se joudu naaraan suupalaksi, se rohkaisee mielensä ja kävelee lähemmäksi. Seuraavassa vaiheessa skorpionit tarttuvat toisiaan saksista. Ne vetävät toisiaan vuorotellen itseään kohti ikään kuin köydenvedossa. Niiden käyttäytyminen muistuttaa hieman tanssia, mutta sille on syynsä. Koiras on asettanut maahan siittiöpaketin, joka hedelmöittää naaraan. Koiraan on kuitenkin ohjattava naaras paketin päälle, jotta paketti joutuisi naaraan sukuaukkoon. Soidintanssi voi kestää muutamasta tunnista pariin päivään. Muutaman kuukauden kuluttua naaras synnyttää 20–50 pikkuskorpionia. Pikkuskorpionit elävät emonsa selässä ensimmäiseen nahanluontiin saakka, jonka jälkeen ne oppivat saalistamaan ravintonsa itse. Jos skorpionin poikanen ei ajoissa jätä emoaan, niin emo voi syödä sen.

Lähteet
-------

* Matthew Robertson (toim.): *Ötököiden elävä maailma*. Jani Kaaro (suom.). Helsinki: Tammi, 2001. ISBN 951-31-2152-6.
* Herpetomania.fi: keisariskorpionin hoito-ohjeet (Arkistoitu – Internet Archive)

Aiheesta muualla
----------------

* Faunatar: Kerisariskorpioni (Arkistoitu – Internet Archive)
* UniProt: Taxonomy - Pandinus imperator (Emperor scorpion) (englanniksi)
* University of Michigan, Animal Diversity Web (ADW): Pandinus imperator (englanniksi)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Taksonitunnisteet | 
* Wikidata: Q1142349
* Wikispecies: Pandinus imperator
* ADW: Pandinus\_imperator
* ARKive: pandinus-imperator
* BOLD: 29732
* CoL: 4CBTS
* EoL: 5010047
* EPPO: PANNIM
* GBIF: 6894611
* iNaturalist: 127713
* IRMNG: 11531280
* NCBI: 55084
* Species+: 5811

 |

 |
**Keisarillisen Rooman historia** (lat. *Annales*) on roomalaisen historioitsijan senaattori Tacituksen toinen pääteos. *Keisarillisen Rooman historia* kertoo keisari Tiberiuksen valtaannoususta vuonna 14 aina Neron kuolemaan. Kirjoja teoksessa oli ilmeisesti kuusitoista mutta osia kirjoista 5. ja 16. puuttuu, ja kirjat 7–10 puuttuvat kokonaan. 

Teoksen nimi *Annales* on käsikirjoituksissa *Ab excessu divi Augusti*. Nimi *Annales* eli vuosikirjat on peräisin 1500-luvulta. Annaalit on kuvaileva nimi kirjoille, jotka kirjasivat maailman tapahtumia aikajärjestyksessä vuosi vuodelta. Suomeksi teos ilmestyi nimellä *Keisarillisen Rooman historia* vuonna 1969 Antiikin klassikot -sarjassa.

Tacitus oli itse nuori keisari Neron aikana, joten hän kirjoittaa tapahtumista, jotka ovat tapahtuneet lähellä hänen omaa aikaansa. Tacitus kuvaa muun muassa kristinuskon alkuvaiheita.

Kirjallisuutta
--------------

### Suomennos

* Tacitus, Publius Cornelius: *Keisarillisen Rooman historia*. (Annales, 100-luku.) Latinan kielestä suomentanut, johdannolla ja selvittävällä hakemistolla varustanut Iiro Kajanto. Laatukirjat (1. painos: Antiikin klassikot, 1969). Helsinki: WSOY, 1990 (5. painos 2004). ISBN 951-0-16172-1.

Aiheesta muualla
----------------

* Tacitus: *The Annals*. Internet Classics Archive. (englanniksi)
* Saarikoski, Saska: Vahtikoira paljastaa keisarien rötökset. *Helsingin Sanomat* 6.12.2009.
Naaras, *f. valesina*
**Keisarinviitta** (*Argynnis paphia*) on täpläperhosiin (Nymphalidae) kuuluva päiväperhoslaji.

Koko ja ulkonäkö
----------------

Keisarinviitan siipien kärkiväli on noin 5–7 cm. Keisarinviitan siipien yläpinta on kullankeltainen ja mustien täplien kirjoma. Naaras on yleensä hiukan tummempi pohjaväriltään kuin koiras ja siltä puuttuu koiraalle tyypilliset pitkät mustat viirut. Muista hopeatäplistä poiketen keisarinviitan takasiipien alapinnassa ei ole hopeanhohtoisia täpliä, vaan pitkiä helmiäisviiruja kuparinvihreällä pohjalla. Välillä keisarinviitan naaraissa tavataan erittäin harvinaista värimuotoa, f. *valesinaa* (ks. kuva). Sen yläpinnan pohjaväri ei ole kullanvärinen, vaan metallisen siniharmaa.

* ♂♂
* △ ♂△ ♂
* ♀♀
* △ ♀△ ♀

Levinneisyys ja lentoaika
-------------------------

Keisarinviitta on pääsääntöisesti Etelä-Suomen laji, kannan painottuessa voimakkaimmin Kaakkois-Suomeen. Vielä kymmenen vuotta sitten laji oli paikallinen ja harvinainen, mutta se on viime aikoina laajentanut elinpiiriään ja myös yksilömäärät ovat kasvaneet.

Keisarinviitan lentoaika on heinäkuun lopulta elokuun loppupuolelle.

Elinympäristö ja elintavat
--------------------------

Keisarinviitta elää joutomailla ja metsän reunojen niityillä. Keisarinviitta on nopea ja voimakas lentäjä ja pystyy periaatteessa liikkumaan pitkiäkin matkoja. Lajille on kuitenkin tyypillistä reviirikäyttäytyminen. On todettu, että f. *valesina* suosii hieman pimeämpiä alueita kuin keisarinviitat keskimäärin.*lähde?* Laji talvehtii toukkana.

Ravintokasvi
------------

Keisarinviitan toukat ovat oligofageja mutta keskittyvät syömään orvokkeja (*Viola*). Aikuinen yksilö syö kukkien mettä, esimerkiksi pietaryrtin ja ohdakkeiden kukat vetävät niitä puoleensa.

Lähteet
-------

1. ↑  Lauri Kaila, Marko Mutanen: Keisarinviitta – *Argynnis paphia* *Suomen Lajitietokeskus*.  2019. Viitattu 23.3.2022.

Aiheesta muualla
----------------

* LuontoPortti: Keisarinviitta (*Argynnis paphia*)
* Suomen Perhoset: Keisarinviitta
* Keskisuomalainen: Keisarinviitta[vanhentunut linkki]
* Iltalehti: Keisarinviitta (*Argynnis paphia*) (Arkistoitu – Internet Archive)
* UniProt, Taxonomy: Argynnis paphia (englanniksi)

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Taksonitunnisteet |
| --- |
|  |
| Argynnis paphia | 
* Wikidata: Q503978
* Wikispecies: Argynnis paphia
* BioLib: 51538
* BOLD: 26864
* CoL: GHVW
* EoL: 154538
* EPPO: ARGNPA
* EUNIS: 91036
* Fauna Europaea: 441744
* Fauna Europaea (new): 1219e8fc-129e-4a53-acb8-cedf860ef716
* GBIF: 1909398
* iNaturalist: 123628
* IRMNG: 11249466
* LepIndex: 153878
* LoB: 5545
* NBN: NHMSYS0000501356
* NCBI: 171802

 |
|  |
| Papilio paphia | 
* Wikidata: Q109585172
* CoL: 946H4
* GBIF: 4535451

 |

 |
Keisarinmaja.
**Keisarinmaja** on Ylitornion kunnassa Aavasaksan vaaran huipulla sijaitseva matkailukohde. Se on Lapin vanhin matkailukäyttöön valmistunut rakennus.

Keisarinmaja rakennettiin vuonna 1882 Aavasaksalla vierailleita turisteja varten. Nimensä se sai keisari Aleksanteri II:n suunnitellun Lapin matkan yhteyteen kaavaillusta Aavasaksan vierailusta. Keisarin matka Lappiin ei kuitenkaan toteutunut hänen jouduttuaan attentaatin uhriksi maaliskuussa 1881. Myös hänen seuraajansa Aleksanteri III:n matka Aavasaksalle peruuntui.

Majan sisätiloja.
Arkkitehtuuriltaan rakennus edustaa romanttista sekatyyliä. Siinä yhdistyvät useat eri tyylisuuntaukset, kuten bysanttilaisuus ja uusklassismi. Koristekaiverruksissa on käytetty karjalaista ornamentiikkaa. Majan sisätilat on paneloitu. Keisarinmajan suunnitteli arkkitehti Hugo E. Saurén.

Keisarinmaja on remontoitu vuonna 1982 ja se toimii nykyään museona. Rakennuksen omistaa Metsähallitus ja se on kesäaikaan avoinna matkailijoille. Keisarinmaja on osa vuonna 1878 valmistunutta Aavasaksan kruununpuistoa, johon kuuluu myös useita muita nähtävyyksiä, muun muassa Aavasaksan näkötorni, vuonna 1927 valmistunut paviljonki sekä ranskalaisen tiedemiehen Pierre Mapertuis`n muistomerkki.

Lähteet
-------

* Aavasaksa.fi, Keisarinmaja

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Keisarinmaja** Wikimedia Commonsissa

* Keisarinmaja (rakennusperintörekisteri) *Kulttuuriympäristön palveluikkuna kyppi.fi*.  2.1.2015. Museovirasto.
**Keisarin uudet vaatteet** on yksi tanskalaisen Hans Christian Andersenin kirjoittamista satuklassikoista.

Juoni
-----

Kaupunkiin tulee kaksi kulkijaa, jotka ovat vaattureita. Keisari, joka pitää suuresti uusista vaatteista, palkkaa heidät räätälöimään keisarille uudet vaatteet. Vaatturit väittävät vaatteiden näkyvän vain älymystölle ja tyhmät ja virkaansa pätemättömät eivät näkisi vaatteita ollenkaan. Näin ollen keisari ajattelee tämän olevan hieno sijoitus, kun hän saisi tämän avulla selville, ketkä hänen virkamiehistään olisivat kykenemättömiä tehtäväänsä. 

Vaatturit pyytävät vaatteiden materiaalikustannuksiin ja palkkioksi paljon kalleinta kultaa ja hienointa silkkiä.

Todellisuudessa vaatturit eivät tee ollenkaan vaatteita ja siksi keisari saa huomata, ettei itsekään näe vaatteita, mutta päättää olla puhumatta asiasta, koska pelkää muiden toteavan hänet kyvyttömäksi tehtäväänsä. Kangaspuita käy katsomassa myös useampi keisarin virkamies ja hekin päättävät vaieta kyvyttömyydestään nähdä kankaita ja kuvioita.

Lopulta keisari sovittaa peilin edessä vaatteitaan ja hienoa laahusta. Laahuksen kantajatkin ovat tarttuvinaan kankaaseen, mitä he eivät oikeasti löydä. Kaikki kuitenkin ihailevat kovaan ääneen kauniita kankaita ja niiden kuvioita. Sitten joukko lähtee kulkueeseen kaupungin keskustaan, missä ihailu jatkuu kunnes pieni lapsi huutaa, ettei keisarilla ole ollenkaan vaatteita. Kulkueen seuraajat alkavat tämän jälkeen supista keskenään lopulta yltyen huutamaan, ettei keisarilla ole vaatteita. Keisari suoristaa selkänsä ja näyttää entistä ryhdikkäämmältä, vaikka hänestäkin tuntuu että kansa on oikeassa. Hän ajattelee, että hänen täytyy kestää näytös loppuun asti. Ja kamariherrat jatkavat laahuksen kantamista aivan kuin keisarilla olisi oikeasti vaatteet laahuksineen.

Lähteet
-------

* Satu keisarin vaatteista. Web Archive (Kotiposti.net)

Aiheesta muualla
----------------

WikiaineistoWikiaineisto
Wikiaineistoon on tallennettu tekstiä aiheesta: 
***The Emperor's New Clothes*** (englanniksi)

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Keisarin uudet vaatteet** Wikimedia Commonsissa
Kastad kulle torräng

|  |  |
| --- | --- |
| Sijainti | 
Örberga (Vadstena, Ruotsi) |
| Lähin kaupunki | 
Vadstena |
| Pinta-ala | 
3,5 ha |

Hallinto| Tyyppi | 
LuonnonpuistoView and modify data on Wikidata  |
| Perustettu | 
31. heinäkuuta 2001View and modify data on Wikidata  |
| Hallinto | 
Ruotsin valtio |

muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa WikidataaTietolaatikon dokumentaatioNäytä Wikidatasta tulevat arvot

**Kastad kulle torräng** on 3,5 hehtaarin kokoinen luonnonpuisto Örbergan taajaman alueella Vadstenassa Itä-Götanmaan läänissä Ruotsissa. Kastad kulle torräng on kalkkipitoisesta moreenista koostuva drumliini, jolla on epätavallista kasvistoa. Drumliini erottuu selvästi sitä ympäröivästä alavasta viljelysmaasta. Luonnonsuojelualueen eteläosassa kasvaa erittäin harvinaista *Astragalus inflexus* -kurjenhernelajia. Kasvia esiintyy Manner-Ruotsissa ainoastaan viidessä paikassa läntisellä Itä-Göötanmaalla. Muita kasveja ovat muun muassa tupsulinnunruoho, kivikkotörmäkukka ja pikkuluppio. Linnuista alueella elävät muun muassa pikkulepinkäinen, pensaskerttu ja mustarastas. Lisäksi alueella tavataan metsäkauriita ja jäniksiä.

Kastad kulle torräng sijaitsee neljä kilometriä lounaaseen Vadstenan taajamasta, ja on Ruotsin valtion omistuksessa.

Kastad kullen lähistöllä on kolme pystyssä olevien kivien ryhmää. Kivet ovat ympyränmuotoisessa asetelmassa. Ne ovat osa rautakautista hautausmaata. Mahdollisesti kivet ovat peräisin vuosilta 600 eaa.–1000 jaa. Kastad kullella on aikoinaan laidunnettu, ja siellä on ollut soranottopaikka.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Kastad kulle torräng: Information Länsstyrelsen Östergötland.  Arkistoitu 10.7.2006. Viitattu 3.10.2010. (englanniksi)
2. ↑  Nähtävyyksiä Tåkernin ja Ombergin alueella (PDF) Länsstyrelsen Östergötlands.  Arkistoitu 16.8.2005. Viitattu 3.10.2010.
3. 1 2  Naturreservatet Kastad kulle torräng – Skötselplan (PDF)  12.6.2001. Länsstyrelsen Östergötlands.  Arkistoitu 14.5.2011. Viitattu 3.10.2010. (ruotsiksi)

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Kastad kulle torräng**.
* Naturreservatet Kastad kulle torräng (Arkistoitu – Internet Archive) (ruotsiksi)
**Kassándra** (kreik. Κασσάνδρα) eli *Pallene* (m.kreik. Παλλήνη, myös *Pallíni*) on niemi Makedoniassa Pohjois-Kreikassa. Se on läntisin Chalkidikín niemimaan kolmesta niemestä ja työntyy Egeanmereen sen luoteisosassa. Niemen pituus on noin 60 kilometriä ja leveys kapeimmassa kohdassa noin kilometri.

Kassándran niemeä lentokoneesta nähtynä.
Niemen länsipuolella sijaitsee Thermaïkóslahti ja itäpuolella Kassándranlahti eli Toronaíoslahti. Idempänä sijaitsevat Sithonían ja Áthoksen niemet. Niemi on suhteellisen alavaa seutua. Sen korkeimmat vuoret ovat Livadákia (353 m) ja Lekáni (243 m). Hallinnollisesti pääosa niemestä kuuluu Kassándran kuntaan ja pohjoisosa Néa Propontídan kuntaan Chalkidikín alueyksikössä. Niemen suurin asutus on Kassándreian kaupunki.

Antiikin aikana niemi tunnettiin nimillä *Pallene* ja *Flegra* (Φλέγρα). Nykyinen nimi on peräisin antiikin aikaisesta Kassandreian kaupungista sekä sen perustajasta Kassandroksesta. Niemellä sijaitsivat antiikin aikana myös muun muassa Poteidaian, Menden ja Neapoliin kaupungit.

Niemen halkaisee sen kapeimmassa kohdassa Néa Poteídaian kylän kohdalla noin kilometrin pituinen Poteídaian kanava.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Kassándra** Wikimedia Commonsissa
**Dvaravati** oli 500-luvulta 1000-luvulle nykyisen Thaimaan alueella sijainnut mon-kansan kuningaskunta. Monit omaksuivat esimerkiksi buddhalaisuuden ja monia piirteitä intialaisesta kulttuurista. Thaimaassa on heidän jäljiltään esimerkiksi edelleen sanskritinkielisiä paikannimiä. Kuningaskunta perustettiin heikkenevän Funanin kuningaskunnan alueelle ja lopulta se liitettiin laajenevaan Khmer-valtakuntaan.

Historia
--------

Dvaravati-kautinen chedi eli stupa Lamphunissa.
Monit alkoivat perustaa omia kuningaskuntiaan Kaakkois-Aasiaan aikaisemman Funanin kuningaskunnan alkaessa heiketä. Dvaravatiin kuningaskunta sai alkunsa suurin piirtein 500-luvulla. Nimi Dvaravati viittaa *Mahabharatassa* esiintyvään Krishna-jumalan pääkaupunkiin. Samaa nimeä käytettiin eri yhteyksissä myös alueen myöhempien kuningaskuntien kausilla. Esimerkiksi Ayutthayan kuningaskunta oli viralliselta nimeltään Dvarati Sri Ayutthaya. Budhalaisuus levisi alueelle buddhalaisten lähetyssaarnaajien mukana 700-luvulla ja buddhalaisuudesta kuningaskunnan valtionuskonto.

800-luvulle tultaessa kuningaskunnan valtakeskus oli nykyisen Lopburin kaupungin alueella Thaimaan keskiosassa Chao Phraya-joen laakson alueella. Muita Dvaravatin tärkeitä kaupunkikeskuksia olivat Nakhon Pathom, Suphan Buri ja U Thong. Niiden ohella valtakunta vaikutti myös niistä kaukana pohjoisessa, koillisessa ja idässä ilmeisesti kauppareittien varrella. Valtakunnan kautta kesti suurin piirtein 1000-luvulle saakka, jolloin se liitettiin laajenevaan Khmer-valtakuntaan. Khmer-valtakunnan jälkeen alueelle nousi mon-kansojen kuningaskuntien sijaan tai-kansojen kuningaskuntia.

Kulttuuri
---------

Kivinen Buddhaa esittävä teos.
Dvaravatin kuningaskunnan kautista mon-kansan taidetta kutsutaan thaimaalaisessa taidehistoriassa Dvarati-kauden teoksiksi. Kuningaskunta jätti jälkeensä esimerkiksi uskonnollisia rakennuksia, Buddhaa esittäviä patsaita, muita veistoksia, sekä votiivilaattoja. Monit itsessään olivat saaneet vaikutteita intialaisesta kulttuurista. Sen vaikutuksesta Thaimaassa on esimerkiksi edelleen sanskritin kielisistä nimistä johdettuja paikannimiä.

Kuningaskunnan asukkaat harjoittivat buddhalaisuutta ja viljelivät maata kasvattaen riisiä.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6  Harold E. Smith, Gayla S. Nieminen ja May Kyi Win: *Historical dictionary of Thailand*, s. xxiii, 4, 94. Scarecrow Press, 2005. ISBN 0-8108-5396-5. (englanniksi)
2. 1 2 3 4  Marja-Leena Heikkilä-Horn: "Rāmaññadesa" ja "Mandalateoria", *Kaakkois-Aasian historia*. Gaudeamus, 2020. ISBN 978-952-345-605-1.
**Bulgarianpaimenkoira** on bulgarialainen koirarotu. Se on alun perin sarakatsaninkoiran kookkaampi ja kaupunkioloihin sopeutuvampi seurakoiramuunnos, jonka kuitenkin Yhdistyneiden kansakuntien elintarvike- ja maatalousjärjestöön kuuluva *Domestic Animal Diversity Information System* -tietokanta listaa erilliseksi rodukseen. Lukumäärältään bulgarianpaimenkoira on huomattavasti kantarotuaan yleisempi: koiria oli vuonna 2011 Bulgariassa 4000–4800, ja rodun suosio on yhä kasvussa.

Ulkomuoto
---------

Bulgarianpaimenkoira on erittäin kookas, voimakas ja massiivinen vuoristotyyppinen molossikoira. Sen vaikuttava olemus huokuu elinvoimaa ja itseluottamusta. Runko on tasapainoinen, lihaksisto erittäin kehittynyt ja luusto massiivinen. Iho on joustava ja tiivis, eikä siinä tule olla ihopoimuja. Karvapeite on runsas. Urosten keskimääräinen säkäkorkeus on 71 cm ja paino 60 kg, kun nartuilla vastaavat mitat ovat 68 cm ja 48 kg. Sukupuolileiman tulee olla erittäin selvä.

Alkuperä
--------

1990-luvun puolivälissä Bulgariassa alettiin jalostaa sarakatsaninkoiran, kaukasiankoiran, moskovanvahtikoiran, bernhardinkoiran, landseerin, newfoundlandinkoiran ja muutaman muun kookkaan vuoristokoiran välisistä risteytyksistä uutta näyttely- ja seurakoirarotua. Tavoitteena oli muiden rotujen raskas rakenne ja valtava koko, mutta sarakatsaninkoiran väritykseen yhdistettynä. Domestic Animal Diversity Information System kuitenkin lukee rodun käyttötarkoitukseksi yksinomaan vahtikoirana toimimisen. Nykyisin bulgarianpaimenkoira on uhka sarakatsaninkoiralle, sillä sen valtaisa suosio ja parempi soveltuvuus nykyiseen urbaaniin elämään saattaa syrjäyttää kokonaan alkuperäisen bulgarialaisen vuoristokoiran.

Lähteet
-------

### Viitteet

1. 1 2 3  Domestic Animal Diversity Information System. Haettu 1.3.2013.
**Bulgarianajokoira** (bulg. българско гонче, *Balgarsko Gonche*) on bulgarialainen koirarotu. Se on kotimaansa suosituin metsästyskoira, mutta on harvinainen sen ulkopuolella. Bulgarian Kennelklubi on hyväksynyt sen. Bulgariassa oli vuonna 2011 400–471 yksilöä.

Ulkonäkö
--------

Bulgarianajokoira on keskikokoinen ajokoira. Sillä on vahva, harmoninen, elegantti ja suorakaiteen muotoinen runko. Väritys on black & tan eli musta ruosteenruskein merkein. Urosten säkäkorkeus on 54–58 cm (keskiarvo 56 cm) ja narttujen 50–54 cm (keskiarvo 52 cm). Urosten paino vaihtelee 23–25 kg välillä (keskiarvo 24 kg) ja narttujen 18–22 kg välillä (keskiarvo 22 kg).

Alkuperä
--------

Ei tiedetä kuinka bulgarianajokoira tuli Bulgariaan tai mikä sen alkuperä on. Jotkut lähteet uskovat Balkanilla asuneiden illyrialaisten, traakialaisten, kelttien ja kreikkalaisten käyttäneen samanlaisia ajokoiria metsästykseen. Toiset taas väittävät kaikkien niemimaan koirien tulleen Aasiasta. Rotu jalostettiin ensisijaisesti suurriistan, kuten villisian, metsästykseen, mutta sillä voidaan ajaa myös mm. jäniksiä ja petoeläimiä. Se esiteltiin ensi kerran Maailman metsästysmessuilla vuonna 1981 Plovdivissa.

Lähteet
-------

### Viitteet

1. 1 2 3 4 5 6 7  Domestic Animal Diversity Information System. Haettu 1.3.2013.
2. 1 2  Krämer, E.-M. (2009). *Der grosse Kosmos Hundeführer*, s. 154. Kosmos: Stuttgart.

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Bulgarian Scenthound
Kanadalais-ranskalainen observatorio Havaijilla.
Tyko Brahen Stjerneborg.
**Observatorio** (lat. *observatorium*, havainnointipaikka) on luonnon ja tähtitaivaan ilmiöiden havaitsemiseen tarkoitettu paikka tai rakennus.

Tähtitieteellinen observatorio
------------------------------

Yleisimmin observatoriolla tarkoitetaan pelkistetysti **tähtitornia**, jossa maapallon ulkopuolisia kohteita voidaan tutkia tähtikaukoputken avulla. Observatoriot ja niissä käytetyt teleskoopit ovat kalleutensa vuoksi yliopistojen, valtioiden, järjestöjen ja avaruustutkimuslaitosten (NOT, ESO, ESA) yhteisiä tutkimuskeskuksia, joissa tähtitieteilijät tutkivat hyvinkin kaukaista ulkoavaruutta käyttäen myös silmälle näkymättömiä valon aallonpituuksia (infrapuna) ja muuta sähkömagneettista säteilyä.

Tähtitornit sijoitetaan yleensä kauaksi taajamista sellaiseen paikkaan, jossa valosaaste on mahdollisimman vähäistä. Parhaat tähtitornit ja teleskoopit sijaitsevat korkeilla vuorilla pilvien yläpuolella tai jopa avaruudessa maapallon kiertoradalla (Hubble), jolloin ilmakehä ja sääilmiöt eivät häiritse avaruuden tutkimista. Suomessa ei ole mahdollista sijoittaa tähtitornia näin korkealle, koska Suomen tunturit ovat suhteellisen matalia.

Moni yleisötähtitorni on rakennettu korkeaan rakennukseen, kuten vesitorniin. Näin saadaan hyödynnettyä rakennus kahteen tarkoitukseen. Korkeudesta on myös hyötyä: horisontin madaltuminen ja valosaasteen väheneminen. Usein kuitenkin rakennetaan oma rakennus, jonne kaukoputki sijoitetaan.

Suurin osa Suomen tähtitorneista on lähinnä harrastekäytössä ja ne omistaa usein paikallinen tähtiharrastusyhdistys. Moni tähtitorni on myös yleisölle avoin.
Ammattitutkijoiden käytössä Suomessa on Turun lähellä Tuorlan observatorio ja Kirkkonummella Metsähovin havaintokeskus, jossa on Helsingin yliopiston kolme tähtitornia, Aalto-yliopiston radioteleskooppi ja aiemman Geodeettisen laitoksen havaintoasema. Helsingin yliopiston vanha observatorio Tähtitorninmäellä on ollut opetus- ja tutkimuskäytössä.

Vulkanologinen observatorio
---------------------------

Vulkanologisessa observatoriossa tutkitaan tulivuoria. Tutkimustyön tarkoituksena on saada selville syitä ja tapahtumaketjuja, jotka aiheuttavat tulivuorenpurkauksia. Maailman vanhin vulkanologinen observatorio on Italiassa sijaitseva vuonna 1841 perustettu Vesuviuksen observatorio.

Lähteet
-------

1. ↑  Osservatorio Vesuviano

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Observatorio** Wikimedia Commonsissa

Katso myös
----------

* Avaruustutkimusasema
* Metsähovin Radiotutkimusasema
**Gakuen Alice** on Higuchi Tachibanan luoma manga-sarja. Sitä julkaistiin Hana to Yume -nimisessä shoujo-lehdessä vuosina 2003–2013. Sarjan pohjalta on tehty 26-osainen anime.

Juoni
-----

**Varoitus:  Seuraava kirjoitus paljastaa yksityiskohtia juonesta.**
Tarinan päähenkilö on Mikan-niminen tyttö. Kun hänen paras ystävänsä Hotaru lähetetään Tokioon sisäoppilaitokseen, hän on allapäin. Vuoden odottamisen jälkeen hän suruissaan karkaa kotoa kohti Alice-akatemiaa. Sen porteilla kaksi miestä lupaa viedä Mikanin kouluun, vaikka oikeasti he yrittävät siepata hänet. Koulun opettaja Narumi pelastaa hänet. Mikan kertoo Narumille tulonsa syyn, ja samaan aikaan Narumi huomaa hänessä jotain erityistä. Hän lupaa päästää Mikanin kouluun opiskelemaan, jotta hän voisi tavata ystäväänsä. Narumi kertoo myös Mikanille, mikä on "Alice-kyky", jollainen on kaikilla koulun opiskelijoilla. Mikanin kouluelämä alkaa ja hän kohtaa monia haasteita, kuten oman Alicensa löytämisen. Pian hän kuitenkin huomaa, että koulun menneisyyteen liittyy jotain hämärää, joka vieläkin vainoaa koulua ja sen oppilaita.

**Juonipaljastukset päättyvät tähän.**

Alice
-----

"Alice" on erityinen kyky, joka on vain harvoilla. Se vaihtelee henkilöittäin. Tosin se saattaa kulkea samana suvussa, jolloin vaikka äidillä ja tyttärellä on sama Alice. 

Erilaisia Alicejä ovat muun muassa tuli, illuusioiden luonti ja ihmisferonomi.

Alicet jakautuvat neljään ryhmään: 

1. Alice-kyky kestää vain lapsuusiän ja katoaa aikuistuttua. 

2. Kyky kestää koko elämän mutta on hyvin heikko. 

3. Kyky on voimakas, mutta joka kerta kun sitä käyttää se lyhentää Alice-kyvyn kestoa, jonka vuoksi tämäkin hälvenee aikanaan. 

4. Kyky on voimakas, mutta joka kerta kun sitä käyttää se lyhentää käyttäjän elinaikaa. Tämä viimeinen ryhmä on erittäin harvinainen.

Päähenkilöt
-----------

### Mikan

Mikan on tarinan päähenkilö, joka on sarjan alussa noin 10-vuotias. Hän on positiivinen ja uuttera tyttö, mutta myös melkoinen itkupilli. Sarjan alussa Mikanin Alice-kyky on Mitätöimisen Alice.

### Natsume

Natsume on tarinan miespäähenkilö. Hän on tarinan alussa 10-vuotias. Natsume on hiljainen ja hyvin kapinallinen luonteeltaan, mutta hän on myös hyvin lojaali eikä ikinä pettäisi ystäviään. Natsumen Alice-kyky on tuli. Hän ja Mikan eivät tarinan alussa tule toimeen keskenään, mutta myöhemmässä vaiheessa heistä tulee erittäin läheisiä toisilleen.

### Ruka

Tärkeässä osassa oleva henkilö, joka rakastaa eläimiä. Häntä voi alussa luulla kylmäksi persoonaksi, mutta todellisuudessa hän on kiltti ja välittävä ihminen. Ruka on myös Natsumen paras ystävä. Hänen Alice-kykynsä on Eläinferomonin Alice.

### Hotaru

Päähenkilö Mikanin paras ystävä ja myös merkittävä henkilö. Hän on hiljainen, älykäs ja vakava, mutta hyvä ihminen. Hänen Alice-kykynsä on Oivallusten Alice.

Lähteet
-------

* 

* Gakuen Alice Anime ( jaksot 1-26)

* 

* 

### Viitteet

1. ↑  Gakuen Alice's Tachibana Higuchi Launches New Manga on October 18 *Anime News Network*. Viitattu 31.3.2020. (englanniksi)
2. ↑  Gakuen Alice a loopy intro to manga *Calgary Herald*.  2008. Luettavissa www.pressreader.com-palvelussa. Viitattu 5.4.2020.
**Gaius Antonius** (k. 42 eaa.) oli roomalainen poliitikko ja sotilas. Hän oli preettori vuonna 44 eaa. Hänen vanhempansa olivat Marcus Antonius Creticus ja Julia Antonia. Triumviri Marcus Antonius ja konsuli Lucius Antonius olivat Gaiuksen veljiä.

Gaius oli aina Julius Caesarin ja vanhemman veljensä Marcuksen kannattaja. Vuonna 49 eaa. Gaius toimi Caesarin legaattina. Hänet lähetettiin kahden legioonan kanssa Illyriaan, jossa Pompeiuksen laivasto kuitenkin saartoi Gaiuksen Curictan saarelle. Gaius pakotettiin antautumaan ja hän jäi vangiksi. Gaius oli preettori (*praetor urbanus*) vuonna 44 eaa. Samana vuonna Marcus Antonius oli konsuli ja Lucius Antonius oli kansantribuuni. Marraskuussa 44 eaa. Gaius nimitettiin Makedonian maaherraksi. Gaius lähti Makedoniaan vuodenvaihteessa, vaikka senaatti oli kumonnut hänen nimityksensä joulukuussa. Gaiuksen edeltäjä Makedonian maaherrana oli Hortensius, joka vastusti Gaiuksen nimittämistä seuraajakseen. Hortensiuksen avustuksella Brutus sai Makedonian, Illyrian ja Kreikan hallintaansa. 

Maaliskuussa 43 eaa. Gaius joutui Apolloniassa Brutuksen piirittämäksi ja jäi tämän vangiksi. Cicero kehotti Brutusta teloittamaan Gaiuksen, mutta Gaius teloitettiin vasta seuraavan vuoden alussa. Tämä tapahtui joko Hortensiuksen ansiosta kostoksi siitä, että Marcus Antonius oli määrännyt Ciceron tapettavaksi proskriptioiden yhteydessä, tai sitten hänet teloitettiin yritettyään lietsoa Brutuksen sotilaat kapinaan.

Lähteet
-------

* Hornblower, Spawforth & Eidinow: *The Oxford Classical Dictionary*. Oxford University Press, 2012. ISBN 9780199545568.
* Smith, Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology > v. 1, page 216 – G. Antonius

### Viitteet

1. 1 2  Oxford Classical Dictionary, hakusana "Antonius *(RE 20)*, Gaius"
2. ↑  Smith
**Gaius Vibius Pansa Caetronianus** oli roomalainen poliitikko ja sotilas. Hän oli vuoden 43 eaa. konsuli Aulus Hirtiuksen kanssa. 

Pansan suvusta tiedetään vain että hänen isänsä joutui Sullan proskriptioiden uhriksi. Pansa liittyi luultavasti tämän takia Julius Caesarin kannattajiin. Pansa oli kansantribuuni vuonna 51 eaa. Kansantribuunina hän vastusti optimaattien yrityksiä Caesaria vastaan. Caesar nimitti Pansan Gallia Cisalpinan maaherraksi vuonna 46 eaa. Vuonna 44 eaa. Caesar nimitti Pansan ja Hirtiuksen vuoden 43 eaa. konsuleiksi. 

Caesarin murhan jälkeen Pansa kannatti konsulikumppaninsa Hirtiuksen kanssa senaattia Marcus Antoniusta vastaan. Hirtius marssi Caesarin ottopojan Octavianuksen kanssa Antoniusta vastaan samalla kun Pansa värväsi Roomassa neljä legioonaa. Marssiessaan joukkojensa kanssa Hirtiuksen ja Octavianuksen luokse Pansa joutui Antoniuksen väijytykseen. Pansa menehtyi myöhemmin Forum Gallorumin taistelussa saamiinsa haavoihin. Hirtius puolestaan kaatui Mutinan taistelussa. Taistelu päättyi kuitenkin senaatin joukkojen voittoon. 

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä:**Marcus Antonius, Julius Caesar ja Publius Cornelius Dolabella (suffectus)** | **Rooman konsuli**yhdessä Aulus Hirtiuksen kanssa | Seuraaja:**Gaius Julius Caesar Octavianus ja Quintus Pedius** |

Lähde
-----

* Smith, Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology v. 3, page 111 - PANSA, C. VIBIUS (englanniksi)
Galam vuoden 1707 kartalla.
**Gajaaga** oli siirtomaavaltaa edeltänyt soninkevaltio Senegalin yläjuoksulla nykyisessä Senegalissa ja Malissa. Ranskalaiset kutsuivat sitä nimellä *Galam*.

Muinaisesta Ghanasta saapuneet soninket perustivat Gajaagan 700- ja 1300-lukujen välillä. Sen hallitsijat eli *tunkat* kuuluivat Bathily-sukuun. Senegalin varrella sijainneilla marabukylillä ja Bakelin wolofipakoilaisilla oli autonominen asema. Ranskalaiset rakensivat Bakeliin linnoituksen vuonna 1820.

Senegaljoen varrella sijainneen Gajaagan merkitys oli lähinnä kaupallinen. Sen kautta kuljetettiin Bamboukin kultaa, arabikumia sekä orjia pohjoiseen ja Atlantin rannikolle. Valtakunta hajosi 1830-luvulla. Umar Tall hyökkäsi alueelle 1850-luvulla ja Mamadou Lamine kapinoi ranskalaisia vastaan 1880-luvulla. Ranskan siirtomaavalta vakiintui vuoteen 1890 mennessä.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Clark, A. Francis & Phillips, Lucie Colvin: *Historical Dictionary of Senegal*, s. 144–146. Metuchen & London: Scarecrow Press, 1994. ISBN 0-8108-2747-6.
**Peltosalmi** on Iisalmessa Pohjois-Savossa sijaitseva taajama. Se sijaitsee noin kahdeksan kilometriä Iisalmen keskustasta etelään. Peltosalmen taajamassa on 767 asukasta (31.12.2016) ja postinumeroalueen 74510 Iisalmi väkiluku on 792 henkeä (31.12.2015).

Peltosalmen kautta kulkee paikallisliikenteen lisäksi arkipäivisin kymmeniä linja-autovuoroja. Peltosalmen rautatieasema sijaitsee Savon radalla, mutta ei ole enää toiminnassa. Taajaman itäpuolella kulkee valtatie 5, sieltä lähtee länteen seututie 563 ja itään yhdystie 5824. Peltosalmesta luoteeseen sijaitsee Porovesi, jonka Peltosalmi-niminen salmi yhdistää Nerkoonjärveen.

Peltosalmella toimii Peltosalmen VPK.

Puolustusvoimien Asevarikko 9 toimi kylässä vuoden 2002 loppuun.

Peltosalmella on maamerkkinä vuonna 1962 valmistunut alun perin valtion Iisalmen viljavarasto, myöhemmin Suomen Viljava Oy. Varastorakennuksen pinta-ala on noin 2,7 hehtaaria, korkeus 13 metriä ja varastotilaa on 30 tuhannelle tonnille viljaa, mutta varastointitarvetta ei katsota enää olevan. Varastorakennus on nykyään paikallisten yrittäjien omistuksessa työnimellä "Savon viljava".

Peltosalmella on Kauppis-Heikin koulu, joka on vuoden 2015 syksystä lähtien ollut alakoulu (luokat 1–6), päiväkoti ja seurakunnan kerhotilat. Siellä toimivia yrityksiä ovat muun muassa parturi-kampaamo, Ipowood, Normet, Timaco ja Betonimestarit. Peltosalmella käy säännöllisesti kirjastoauto ja kauppa-auto. Alueella on aiemmin ollut myös kirjasto, baari ja Putkolan kauppa. 

* Kauppis-Heikin koulu on puurakenteinen alakoulu Iisalmessa.Kauppis-Heikin koulu on puurakenteinen alakoulu Iisalmessa.
* Peltosalmen rautatieasemarakennus.Peltosalmen rautatieasemarakennus.

Lähteet
-------

1. ↑  Taajamat väkiluvun ja väestöntiheyden mukaan 31.12.2016  28.9.2017. Tilastokeskus. Viitattu 18.12.2017. [vanhentunut linkki]
2. ↑  Väkiluku postinumeroalueittain 31.12.2015 (PDF) Tilastokeskus. Viitattu 18.12.2017. [vanhentunut linkki]
3. ↑  Juhani Reku: Paikalliset yrittäjät ostivat Viljavalta Iisalmen viljavaraston *Maaseudun Tulevaisuus*.  19.12.2016. Viitattu 2.3.2019.
4. ↑  Kauppis-Heikin koulu Iisalmen kaupunki. Viitattu 4.1.2016.