recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**SS Princess** oli Winnipegjärvellä Manitobassa Kanadassa vuosina 1881–1906 liikennöinyt siipiratashöyrylaiva. Se oli rakennettu Winnipegissä Jarvis & Burridgen telakalla, ja sitä pidettiin Winnipegjärven ylpeytenä sekä aikansa hienoimpana sisävesimatkustaja-aluksena Pohjois-Amerikan länsiosissa. Aluksella oli 40 tilavaa matkustajahyttiä, ja se muistutti ulkonäöltään Mississippijoen siipirataslaivoja. Aluksen huippunopeus oli noin 25 kilometriä tunnissa. Aluksen ensimmäinen omistaja oli William Robinson, Northwest Navigation Companyn ja Dominion Fish Companyn johtaja.

Vuonna 1885 alus osallistui yhdessä höyrylaiva SS *Colvilen* kanssa Saskatchewanin kapinan osallistuneiden tuhannen sotilaan kuljettamiseen Grand Rapidsista Winnipegiin.

Pian vuoden 1885 jälkeen *Princessin* ulkonäköä muutettiin ja ylelliset matkustajahytit poistettiin, kun alus muutettiin rahtilaivaksi. Siipirattaat ja niitä käyttäneet höyrykoneet korvattiin uudella mäntähöyrykoneella sekä nelilapaisella potkurilla. Samalla aluksen runkoa jatkettiin 49-metriseksi. Alukselle jäi vain kuusi hyttiä, kapyysi ja pieni ruokasali. Muutostöiden jälkeen alusta käytettiin irtotavaran ja ratapölkkyjen kuljetukseen, ja usein se hinasi perässään proomua.

Aluksen ura päättyi syysmyrskyssä vuonna 1906. 24. elokuuta *Princess* lähti Spider Islandsin saarilta kohti Little George Islandia lastinaan 1 600 laatikollista kalaa. Aluksen lähtiessä sää oli hieno, mutta kuuden aikaan illalla järvellä alkoi puhaltaa voimakas koillistuuli. Kierrettyään Little George Islandin alus suuntasi kohti Berens Islandia, ja yltyvän myrskyn vuoksi miehistö kehotti aluksen päällikköä, John Hawesia, etsimään ankkuripaikkaa George Islandilta.

Lopulta myrskyn voimistuessa päällikkö Hawes käski kääntää aluksen ympäri ja antoi konekäskyn "täysillä eteen". Kesken käännöksen kahdeksanmetriset aallot repivät aluksen rungon kahteen osaan, ja kolme merimiestä jäi ansaan kannen alle. Matkustajat ja miehistö siirtyivät kahteen pieneen pelastusveneeseen. Päällikkö Hawes, laivan 17-vuotias hyttipalvelija Flora McDonald ja 20-vuotias kokki Yoba Johansson eivät ehtineet viimeiseen pelastusveneeseen, jonka myrsky repi laivan kyljeltä. Toinen pelastusveneistä selviytyi myrskyn läpi Berens Islandille, ja toinen laski rantaan Berens Riverin kylän lähellä, josta SS *City of Selkirk* pelasti eloonjääneet seuraavana päivänä.

Haaksirikossa menehtyi kuusi henkeä, ja vain kahden ruumiit löydettiin. Toinen löydetyistä oli päällikön, ja hänen yllään oli löydettäessä vain pelastusliivien siteet. Kaikki muu oli repeytynyt irti.

Lähteet
-------

* Russell, Frances: *Mistehay Sakahegan: The Great Lake*, s. 100–102. Heartland Publications, Winnipeg, Manitoba, Kanada, 2000. ISBN 1-896150-10-1.

### Viitteet

1. ↑  Canadian Prairie Steamboats (luettelon kohta "Princess") Manitoba Historical Society. Viitattu 17.8.2007. (englanniksi)
**Koro** on Virtain kylä, joka sijaitsee keskustasta 12 kilometriä länteen kantatie 65:n varrella. Asukkaita on noin 70 sekä runsaasti loma-asutusta. Kylä on saanut nimensä sen halki virtaavasta Koron joesta. Joki saa alkunsa Vaskuunjärvestä ja laskee Vaskiveden Koron selkään.

Pirkan Taival -retkeilyreitistö kulkee kylän kautta. Isonkivenlaavulta avautuu maisema Näsijärvelle. Kylä on Runoilijan reitin varrella, jossa risteilee myös Tarjanne-laiva.

Historia
--------

Koron kylässä on ollut asutusta 1500-luvulta alkaen. Virtain kaupunki suunniteltiin perustettavaksi vuonna 1859 nykyisen Koronkylän keskustan alueelle. Carl Axel Setterbergin piirtämän Koron kaupungin asemakaavan mukaan mm. kaupungin kirkko olisi rakennettu nykyisen Koron venesataman rantaan siellä nyt olevan nuotiomajan "Patalan majan" paikalle.

Kylän palvelut ovat olleet runsaimmillaan 1900-luvulla, kun kylässä oli useita kauppoja, posti, pankki ja koulu, jossa oli parhaimmillaan yli 100 oppilasta. Tähän vaikutti vuonna 1915 Koron joen suuhun valmistunut Huvilan saha. Parhaimpina aikoina saha toimi kahdessa vuorossa ja antoi toimeentulon suurelle joukolle kyläläisiä. Saha lopetti toimintansa vuonna 1960.

Lähteet
-------

1. 1 2  Koro | Virtain kaupunki *www.virrat.fi*. Viitattu 16.2.2023.
2. ↑  Koron joki *www.koronkyla.net*. Viitattu 16.2.2023.
3. ↑  Reitistöt *www.koronkyla.net*. Viitattu 16.2.2023.
4. ↑  Patyalanmajan Nuorisoseura ry - Historia *www.koronkyla.net*. Viitattu 16.2.2023.

Aiheesta muualla
----------------

* Koron kyläsivut *koronkyla.net*.  19.6.2022. Viitattu 16.2.2023.

Virrat

* Hauhuu
* Herranen
* Härkönen
* Jäähdyspohja
* Killinkoski
* Koro
* Kotala
* Kurjenkylä
* Liedenpohja
* Ohtola
* Vaskivesi
* Vaskuu
* Äijänneva
**Einar Otto Evert Myntti** (11. helmikuuta 1896 Raippaluoto – 20. syyskuuta 1916 Latvia) oli suomalainen jääkäri. Hän oli sotilaskoulutuksensa ensimmäisen maailmansodan aikana Saksassa saanut jääkäri, joka sai tulikasteensa Saksan itärintamalla Riianlahdella vuonna 1916, missä hän myös kaatui.

Perhetausta ja koulutus
-----------------------

Jääkäripataljoona 27:n 1. komppania.
Hänen vanhempansa olivat kauppias Karl Myntti ja Maria Jakobintytär. Myntti kävi kansakoulun.

Jääkärikausi
------------

Myntti työskenteli kauppa-apulaisena Raippaluodossa ennen liittymistään vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavan jääkäripataljoona 27:n 3. komppaniaan 7. maaliskuuta 1916, josta hänet siirrettiin 19. huhtikuuta 1916 pataljoonan täydennysjoukkoon, josta hänet palautettiin takaisin pataljoonaan yhteyteen ja sijoitettiin pataljoonan 1. komppanian. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Riianlahdella, missä hän kaatui taistelussa osallistuttuaan partiossa sattuneeseen kahakkaan 20. syyskuuta 1916. Hän oli kaatuessaan naimaton ja hänet haudattiin sotilashautaan Dumben kylään, jossa hän lepää yhdessä saksalaisten aseveljien kanssa. Samassa haudassa lepää myös neljä muuta partiokahakoissa vuonna 1916 kaatunutta suomalaista jääkäriä: Frans Viktor Heinonen, Viktor Kamis, Emil Aleksander Kantola ja Konrad Johan Olof Pehrsson.

Lähteet
-------

* Puolustusministeriön Sotahistoriallisen toimiston julkaisuja IV, Suomen jääkärien elämäkerrasto, WSOY Porvoo 1938.
* Sotatieteen Laitoksen Julkaisuja XIV, Suomen jääkärien elämäkerrasto 1975, Vaasa 1975 ISBN 951-99046-8-9.
* E.Jernström, Jääkärit maailmansodassa Sotateos oy Helsinki 1933
* Suomen sotasurmat 1914-1922 © 2001- Valtioneuvoston kanslia, Suomi Finland
* Toim. Lars Westerlund, Suomalaiset ensimmäisessä maailmansodassa, Valtioneuvoston kanslian julkaisu 6/2004 ISBN 952-5354-48-2

### Viitteet

1. 1 2 3  Suomen jääkärien elämäkerrasto 1938
2. 1 2 3  Suomen jääkärien elämäkerrasto 1975


    Ylennykset ja kunniamerkit    



|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| **Ylennykset** |  | **Kunniamerkit** |
| * Jääkäri 1916
 | Jääkärimerkki. | * Jääkärimerkki
 |
**Jarl Torsten Odén** (28. heinäkuuta 1895 Helsinki – 27. marraskuuta 1916 Latvia) oli suomalainen jääkäri. Hän oli sotilaskoulutuksensa ensimmäisen maailmansodan aikana Saksassa saanut jääkäri, joka sai tulikasteensa Saksan itärintamalla Riianlahdella vuonna 1916, jossa hän katosi partiokahakassa.

Perhe ja koulutus
-----------------

Odénin vanhemmat olivat konemestari Karl Johan Odén ja Johanna Dahlin. Odén kirjoitti ylioppilaaksi Helsingin ruotsalaisesta normaalilyseosta vuonna 1914 ja liittyi Uusmaalaiseen osakuntaan. Opintojaan hän jatkoi Helsingin yliopiston filosofisen tiedekunnan fyysis-matemaattisella osastolla vuosina 1914–1916.

Jääkärikausi
------------

Jääkäripataljoonan 2. komppania.
Odén työskenteli matematiikan opettajan viransijaisena Kristiinan ruotsalaisessa yhteiskoulussa syyslukukaudella 1915 ennen liittymistään vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavan jääkäripataljoona 27:n 4. komppaniaan 21. helmikuuta 1916, josta hänet siirrettiin 30. toukokuuta 1916 heikon terveydentilan vuoksi pataljoonan täydennysjoukkoon. Hänet siirrettiin myöhemmin terveydentilansa parannuttua pataljoonan 2. komppaniaan. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Riianlahdella, missä hän katosi Oberzugführer Harald Öhquistin johtaman partion jouduttua kahakkaan 27. marraskuuta 1916. Hän joutui myöhemmin saatujen tietojen mukaan venäläisten sotavangiksi haavoittuneena ja menehtyi venäläisten sotilassairaalassa.

*Suomen sotasurmat 1914-1922 ilmoittaa Odénin menehtyneet haavoihinsa, mutta tietoa voidaan pitää epäluotettavana, koska ruumista ei ole koskaan löydetty*.

Lähteet
-------

* Puolustusministeriön Sotahistoriallisen toimiston julkaisuja IV, Suomen jääkärien elämäkerrasto, WSOY Porvoo 1938.
* Sotatieteen Laitoksen Julkaisuja XIV, Suomen jääkärien elämäkerrasto 1975, Vaasa 1975 ISBN 951-99046-8-9.
* E.Jernström, Jääkärit maailmansodassa Sotateos oy Helsinki 1933
* Suomen sotasurmat 1914-1922 © 2001- Valtioneuvoston kanslia, Suomi Finland
* Toim. Lars Westerlund, Suomalaiset ensimmäisessä maailmansodassa, Valtioneuvoston kanslian julkaisu 6/2004 ISBN 952-5354-48-2
* Toim. Jaakko Suomalainen, Johannes Sundvall, Emerik Olsoni ja Arno Jaatinen, Suomen Jääkärit, Elämä ja toiminta sanoin ja kuvin II, Osakeyhtiö Sotakuvia, Kuopio 1933.

### Viitteet

1. 1 2 3  Suomen jääkärien elämäkerrasto 1938
2. 1 2 3  Suomen jääkärien elämäkerrasto 1975
3. ↑  Suomen Jääkärit osa 2, Kuopio 1933 s. 844


    Ylennykset ja kunniamerkit    



|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| **Ylennykset** |  | **Kunniamerkit** |
| * Jääkäri 1916
 | Jääkärimerkki | * Jääkärimerkki
 |
Arne Nordheimin lapsuudenkoti.
**Arne Nordheim** (20. kesäkuuta 1931 Larvik – 5. kesäkuuta 2010 Oslo) oli norjalainen säveltäjä. Hän sai sävellyksistään lukuisia palkintoja, ja hänet valittiin International Society for Contemporary Musicin kunniajäseneksi 1997.

Nordheim opiskeli Oslon konservatoriossa ensin urkujensoittoa. Hän kiinnostui sävellyksestä lopullisesti kuultuaan Gustav Mahlerin toisen sinfonian esityksen. Nordheim sai sävellysopetusta muun muassa Vagn Holmboelta. 1955 hän sai kosketuksen konkreettiseen musiikkiin Pariisissa ja opiskeli myöhemmin vuonna 1959 elektronista musiikkia Bilthovenissa Alankomaissa. Vuosina 1967–1972 hän teki matkoja Varsovaan elektronisen musiikin studioon, jossa hän loi useita tärkeitä elektroakustisia teoksia.

Nordheimin tuotanto keskittyi Anders Beyerin mukaan "yksinäisyyden, kuoleman, rakkauden ja luonnon" teemoihin. Hänen teoksensa kuvastavat suurta kiinnostusta runouteen ja kirjallisuuteen. Hän käytti mieluimmin alkuperäisiä tekstejä alkukielellä. Nordheimin tärkeitä vokaaliteoksia ovat laulusarjat *Aftonland* ja *Doria* orkesterin säestyksellä sekä *Eco* sopraanolle lapsikuorolle, sekakuorolle ja orkesterille. Yhdessä orkesteriteosten *Canzona*, *Epitaffio* ja *Floating and Greening* kanssa nämä sävellykset ovat luoneet Nordheimin kansainvälisen maineen.
Hänen myöhempiä teoksiaan ovat muun muassa Viulukonsertto, Sarja soolosellolle, *Fonos* pasuunalle ja orkesterille sekä näyttämömusiikki *Draumkvedet*.

Nordheim sai Pohjoismaiden neuvoston musiikkipalkinnon, Norjan kulttuurineuvoston kunniapalkinnon, Prix Italian ja Anders Jahren kulttuuripalkinnon. Hän asui vaimonsa Rannveig Getzin kanssa Grottenissa, Norjan valtion kunnia-asunnossa Oslon kuninkaanpalatsin lähellä.

Lähteet
-------

1. ↑  Arne Nordheim er død *VG Nett*.  5.6.2010. Viitattu 5.6.2010. (norjaksi)
2. 1 2 3 4  Arne Nordheim Edition Wilhelm Hansen.  Arkistoitu 16.1.2008. Viitattu 18.2.2010. (englanniksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Suomi (KANTO)
* Belgia
* Yhdysvallat
* Ruotsi
* Tšekki
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Taiteenala | 
* BRAHMS
* MusicBrainz

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* RISM
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**Servare et Manere** on slovakialainen kansalaisjärjestö ja ruohonjuurivaikuttamisen kanava, jonka perustivat Marek Sobola ja Stanislav Mikolaj vuonna 2010. Sen päämaja sijaitsee Žilinan kaupungissa. Sobola toimii järjestön pääsihteerinä.

Järjestöllä on erikoiskonsultin asema YK:n alaisessa ECOSOC-neuvostossa.

Projekteja
----------

Rauhan puu -niminen projekti aloitettiin vuonna 2018 ensimmäisen maailmansodan päättymisen muistoksi. Projektin tavoitteena on edistää rauhaa kansojen välillä. Lisäksi Sobola halusi korostaa luonnonsuojelun tarpeellisuutta istuttamalla oikean puun.

Rauhan maailmankartta -projekti kartoittaa ympäri maailmaa istutettujen rauhan puiden istutuksia. Projekti aloitettiin symbolisesti maan päivänä vuonna 2021. Venäjän hyökättyä Ukrainaan vuonna 2022 Servare et Manere poisti Venäjän kartaltaan, koska maa toimii YK:n perustamiskirjaa ja rauhan periaatteita vastaan.

Järjestö pyrkii myös avustamaan Slovakiaa saavuttamaan kestävän kehityksen tavoitteensa maan osalta.

Palkintoja
----------

Järjestö myöntää säännöllisesti kolmea eri palkintoa, jotka ovat keskenäisessä arvojärjestyksessään seuraavat:

* Rauhan puun muistolaatta
* Rauhan puun muistomitali
* Rauhan ystävä

Lähteet
-------

1. ↑  About *Servare et Manere*.  2023. Viitattu 26.9.2023. (englanniksi)
2. ↑  Président Edouard Fritch a reçu la plus haute distinction de l’ONG slovaque Servare et Manere *La Présidence de la Polynésie française*. Viitattu 26.9.2023. (ranskaksi)
3. ↑  Continuing Session, Non-Governmental Organizations Committee Recommends 2 Groups for Special Consultative Status, Defers Action on 31 Others *UN Press*.  24.5.2022. Viitattu 26.9.2023. (englanniksi)
4. ↑  «Netzwerkstatt Alpen» feierlich eröffnet *Cipra*.  17.6.2021. Viitattu 26.9.2023. (saksaksi)
5. ↑  World Map of Peace *Servare et Manere*.  23.4.2021. Viitattu 26.9.2023. (englanniksi)
6. ↑  Servare et Manere and fulfillment of the 2030 Agenda goals *Tree of peace*.  13.10.2022. Viitattu 26.9.2023. (englanniksi)
7. ↑  Awards *Servare et Manere*.  2023. Viitattu 26.9.2023. (englanniksi)
**Asteroid Hopper** on Desert Planet -yhtyeen ensimmäinen albumi, omakustannejulkaisu vuodelta 2001. Levyn tekeminen oli Jukka Tarkiaisen sooloprojekti – käytännössä hän teki kaiken musiikista levyn julkaisuun.

Taustaa
-------

Aiemmin Tarkiainen oli tehnyt vaihtoehtorockia ja soittanut kitaraa Jalla Jalla -yhtyeessä. 
Jalla Jallan toiminnan vähettyä Tarkiainen jatkoi musiikin tekemistä tietokoneella ja otti taiteilijanimekseen Desert Planet. Nimi viittaa tieteiselokuviin, tietokonepelihin ja siinä on myös mustan huumoriun sävyttämä viittaus Tarkiaisen asuinpaikkaan Lappiin: Lappi on kaukainen, eristynyt ja karu alue.

Levyn teko
----------

Uutta musiikkia tehdessään Tarkiainen muisteli tietokonepelien äänimailmaa ja teki musiikkia samaan henkeen. Vaikutteina olivat kolikkopelit, oma Commodore 64, veljenpojan Super Nintendo ja tutun Amiga.

Desert Planet -tyyli muotoutui nykyisen kaltaiseksi 1998 loppuvuodesta. Ensimmäinen kappale, joka valmistui oli "Walker" ja lopullinen versio kappaleesta oli valmiina toukokuussa 1999. Bonuksena Asteroid Hopper -levyllä vierailee Happy Goat -niminen artisti (Vesa Maunu), joka tekee musiikkia PlayStation-pelikonsolilla. Levyn masteroi osittain Kari Mehtälä.

Kappaleet
---------

1. Asteroid Hopper – 3.51
2. Sand Hockey – 3.48
3. Joysticker – 2.59
4. Walker – 3.37
5. Monkey Labyrinth – 2.52
6. Red Dwarf – 3.04
7. RoboDog – 3.06
8. Adios Amiga! – 3.16
9. Sleeping Monster – 3.40
10. Salsa Kong – 3.43
11. Captain Pluto – 3.40
12. BONUS: Artisti: Happy Goat : Codename 2001 – 3.47

Lähteet
-------

1. ↑  Desert Planet - general info about the band *koti.org*.  (englanniksi)
2. ↑  Desert Planet Asteroid Hopper *Last.fm*. Viitattu 26.9.2023.
Julian Skrjabin kuolinvuonnaan 1919.
**Julian Skrjabin** (12. helmikuuta 1908 – 22. kesäkuuta 1919) oli venäläisen säveltäjä Aleksandr Skrjabinin poika, joka itsekin sävelsi ja soitti pianoa.

Julian syntyi Aleksandr Skrjabinin ja hänen toisen vaimonsa Tatjana Fjodorovna de Schloezerin toiseksi lapseksi vuonna 1908. Hän oli isänsä kuollessa seitsemänvuotias. Tämän jälkeen hän asui äitinsä kanssa ensin Moskovassa ja sitten Irpenissä lähellä Kiovaa. Pianonsoiton alkeet Julian oli oppinut isältään. 

Säveltäjänalku hukkui yksitoistavuotiaana kesällä 1919 Dnepriin. Klassisen musiikin levymerkki Naxos on julkaissut eräällä Skrjabin-kokoelmallaan neljä Julian Skrjabinin säveltämää preludia.

Lähteet
-------

1. ↑  Jstor.org
2. ↑  Naxos


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Alankomaat

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* IdRef

 |

 |
**Pasi Heinänen** (s. 18. toukokuuta 1976 Tampere) on suomalainen entinen jalkapalloilija ja nykyinen pokeriammattilainen. Jalkapalloilijana Heinänen pelasi Veikkausliigassa yhteensä 24 ottelua Ilveksen, Tampere Unitedin ja FC Jazzin joukkueissa. Unitedissa hän voitti Suomen mestaruuden kaudella 2001. Peliuransa Heinänen päätti Kaskö IK:ssa Kakkosessa.

Vuonna 2013 Pasi Heinänen osallistui Pirkan Soudun toisen aallon 35 km kirkkovenesarjaan Kölinallet -joukkueessa sijoittuen toiseksi. Sarjaan osallistui 22 joukkuetta.

Heinäsen kaksoisveli Petri Heinänen oli myös jalkapalloilija.

Pokerinpelaajana
----------------

Jalkapallouransa loppupuolella Heinänen alkoi pelata pokeria ystävänsä Patrik Antoniuksen opastuksella. Myöhemmin oppia antoivat myös Juha Helppi ja Jani Sointula. Uran jalkapallossa päätyttyä Heinänen siirtyi pokeriammattilaiseksi ja hän on edustanut NordicBet-nettipokerihuonetta. Heinäsen parhaat turnaussaavutukset ovat Italian mestaruuskilpailujen 1 000 euron no limit hold'em -turnauksen voitto kesäkuussa 2006 ja kakkostilat Helsingin Grand Casinon Freezeoutin ja Midnight Sun Pokerin pääturnauksista vuonna 2007.

Elokuussa 2016 Heinäsen pokeriuran turnausansiot ylittivät 0,6 miljoonaa dollaria..

Lähteet
-------

1. ↑  Pasi Heinanen WSOP player profile *worldseriesofpoker.com*. Viitattu 7. lokakuuta 2015.
2. ↑  Veikkausliigan pelaajatilastot *veikkausliiga.hs.prewise.com*. Viitattu 26.11.2010.
3. 1 2  CardPlayer 4/2011
4. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive)
5. ↑  Pasi Heinanen stats The Hendon Mob. Viitattu 2. syyskuuta 2010.

Aiheesta muualla
----------------

* Pasi Heinänen The Hendon Mob Poker Databasessa (englanniksi)
* CardPlayer 4/2011[vanhentunut linkki]: Pasi Heinäsen matka - Jalkapalloilijasta pokeritähdeksi
**M/S Anvil Point** (IMO 9248540) on englantilaisen AWSR Shippingin omistama rahtialus. Alus on rakennettu vuonna 2003 Harland and Wolffin telakalla Belfastissa, Pohjois-Irlannissa. Kuollutta painoa aluksella on 13 270 tonnia. *Anvil Point* on rekisteröity Yhdistyneen kuningaskunnan lipun alle ja sen kotisatama on Lontoo.

Anvil Pointin sisaraluksia ovat M/S Hartland Point, M/S Eddystone, M/S Beachy Head, M/S Hurst Point ja M/S Longstone.

Käyttöhistoria
--------------

5. lokakuuta 2002 alus laskettiin vesille. 3. huhtikuuta 2003 alus luovutettiin AWSR Shippingin omistukseen, joka rekisteröi sen Yhdistyneen kuningaskunnan lipun alle ja kotisatamaksi tuli maan pääkaupunki Lontoo. Tämän jälkeen alus aikarahdattiin eli vuokrattiin UK Ministry of Defence Strategic Sealift Servicen liikenteeseen. Vuonna 2006 Anvil Point aikarahdattiin Ranskan puolustusministeriön liikenteeseen.

Lähteet
-------

1. 1 2  Anvil Point (IMO: 9248540) Vesseltracker.com. Viitattu 27.7.2009. (englanniksi)
2. 1 2 3 4  M/S ANVIL POINT Fakta om Fartyg. Viitattu 27.7.2009. (ruotsiksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Fakta om Fartyg – M/S Anvil Point (ruotsiksi)
* Kuvia aluksesta[vanhentunut linkki] (englanniksi)
**Joni Lappalainen** (s. 21. maaliskuuta 1984 Savonlinna) on suomalainen jääkiekkoilija, joka pelasi SM-liigassa.

Ura
---

Ennen HPK:hon tuloaan Lappalainen on ehtinyt kiekkoilla Espoon Bluesin juniorijoukkueissa, josta hän siirtyi HPK:hon kaudella 2003–2004. Lappalainen pääsi pelaamaan Hämeenlinnassa 30 SM-liiga-ottelua. Välillä hän kuitenkin kävi hakemassa peliaikaa Mestis-joukkue FPS:stä .

Vielä seuraavalla kaudella Lappalainen joutui hakemaan kertaalleen vauhtia Mestiksestä, kun hänet lähetettiin neljäksi otteluksi Järvenpään Haukkoihin. Seuraavat kaksi kautta Lappalainen pysyi HPK:n edustusjoukkueen mukana ja oli mukana voittamassa Suomen mestaruutta kauden 2005–2006 päätteeksi. Samalla kaudella hän teki myös 15 pistettä, joka oli hänen piste-ennätyksensä liigassa. Tätä Lappalainen onnistui sivuamaan myös seuraavalla kaudella.

Keväällä 2007 Lappalainen teki kahden vuoden sopimuksen SaiPaan, jossa hän ehti pelata vain seitsemän peliä, ennen kuin joutui jättämään kauden 2007–2008 kesken polvivamman takia. Kauden 2008-2009 kynnyksellä Joni ilmoitti uran päättyvän, koska polvi ei kestä jääkiekon peluuta. Toimii nykyisin Bluesin B-junioreiden 2. valmentajana

Seurat
------

* Espoon Blues (vain juniorijoukkueissa) (–2003)
* Forssan Palloseura (2003–2004)
* HPK (2003–2007)
* Haukat (2004–2005)
* SaiPa (2007-2008)

Saavutukset
-----------

* 1 Suomen mestaruus (2006)
* 2 SM-pronssia (2005, 2007)

Lähteet
-------

* Joni Lappalainen Jatkoajassa (Arkistoitu – Internet Archive)
* Joni Lappalainen Eurohockey-sivustolla (englanniksi)

### Viitteet

1. ↑  FPS:lle vahvistuksia Hämeenlinnasta  11. marraskuuta 2003. Jatkoaika. Viitattu 12. huhtikuuta 2007.
2. ↑  Lisää HPK-pelaajia Haukkoihin  18. lokakuuta 2004. Jatkoaika. Viitattu 12. huhtikuuta 2007.
3. ↑  Joni Lappalainen SaiPaan  12. huhtikuuta 2006. Jatkoaika. Viitattu 12. huhtikuuta 2007.
**Valeri Vladimirovitš Bure** (ven. Валерий Владимирович Буре, s. 13. kesäkuuta 1974 Moskova, Venäjän SFNT, Neuvostoliitto) on entinen venäläinen jääkiekkoilija, pelipaikaltaan oikea laitahyökkääjä.

Ura
---

2001 
Bure aloitti ammattilaisuransa TsSKA Moskovassa, mutta pelasi vain kolme ottelua ennen siirtymistään Pohjois-Amerikkaan kaudeksi 1991–1992. Pohjois-Amerikassa hän aloitti junioriliiga WHL:n Spokane Chiefsissä, jossa pelasi kolmen kauden ajan. Tuona aikana hän herätti NHL-seurojen mielenkiinnon ja Montreal Canadiens varasi hänet vuoden 1992 varaustilaisuuden toisella kierroksella numerolla 33. NHL:ään Bure nousi ensimmäistä kertaa kaudella 1994–1995, ja on pelannut urallaan Montreal Canadiensissa, Calgary Flamesissa, Florida Panthersissa, St. Louis Bluesissa ja Dallas Starsissa. 12. elokuuta 2005 Bure teki yksivuotisen sopimuksen Los Angeles Kingsin kanssa, mutta ei pelannut seurassa yhtään ottelua selkä- ja lonkkaleikkauksien vuoksi. Bure oli veljensä tavoin nopea luistelija.

Venäjän maajoukkueessa Bure voitti hopeaa vuoden 1998 talviolympialaisissa Naganossa ja pronssia vuoden 2002 talviolympialaisissa Salt Lake Cityssä.

Bure on naimisissa näyttelijä Candace Cameronin kanssa, ja parilla on kolme lasta. Hänen veljensä Pavel Bure on myös entinen jääkiekkoilija.

Lähteet
-------

* Valeri Bure Eurohockey-sivustolla (englanniksi)
* Valeri Bure The Internet Hockey Databasessa (englanniksi)

### Viitteet

1. ↑  Kings' Bure to undergo hip surgery Monday ESPN.com, 22. tammikuuta 2006.

Aiheesta muualla
----------------

* Peoples.ru
**Mark Johnson** (s. 22. syyskuuta 1957 Minneapolis, Minnesota) on yhdysvaltalainen jääkiekkovalmentaja ja entinen jääkiekkoilija sekä olympiavoittaja. Pelipaikaltaan Johnson oli hyökkääjä.

Johnson aloitti uransa isänsä Bobin valmentamassa Wisconsinin yliopiston joukkueessa, jossa hän pelasi kaudet 1977–1979. Ensimmäisen kautensa jälkeen Johnson valittiin NCAA-yliopistosarjan vuoden tulokkaaksi. Wisconsin voitti samana vuonna sarjan mestaruuden. Maajoukkueuransa Yhdysvaltojen maajoukkueessa Johnson aloitti jo kaudella 1975–1976. Kauden 1979–1980 hän pelasi olympiajoukkueessa, joka voitti sensaatiomaisesti kultaa 1980 talviolympialaisissa. Johnson teki ratkaisevassa ottelussa Neuvostoliittoa vastaan kaksi maalia. Hän oli myös turnauksessa eniten pisteitä tehnyt yhdysvaltalainen pelaaja.

Pittsburgh Penguins varasi Johnsonin NHL:ään 1977 varaustilaisuuden neljännellä kierroksella numerolla 66. Samana vuonna Birmingham Bulls varasi hänet WHA:n varaustilaisuuden kolmannella kierroksella numerolla 22. Johnson aloitti NHL-uransa Pittsburghin paidassa olympialaisten jälkeen. Hän siirtyi Minnesota North Starsiin kesken kauden 1981–1982. Seuraavaksi kaudeksi Johnson siirtyi Hartford Whalersiin, jossa hän pelasi kauteen 1984–1985 asti, jolloin hänet siirrettiin kesken kauden St Louis Blues -joukkueeseen. Kaudet 1985–1990 Johnson pelasi vielä New Jersey Devilsissä, jonka jälkeen hän siirtyi Italiaan pelaamaan. Hän pelasi kaudella 1991–1992 myös Itävallan pääsarjassa ennen uransa lopettamista. Yhteensä Johnson keräsi NHL-urallaan runkosarjassa 669 ottelua, joissa syntyi 203 maalia, 305 maaliin johtanutta syöttöä eli yhteensä 508 tehopistettä. Pudotuspeleissä hänen saldonsa oli 37 ottelua, joissa hän saalisti 16 maalia ja 12 syöttyä.

Johnson aloitti valmennusuransa kaudella 1995–1996 CoHL-liigassa (nykyinen UHL) pelanneen Madison Monsters -joukkueen päävalmentajana. Kauden päätteeksi hänet valittiin liigan vuoden valmentajaksi. Kaudet 1996–2002 hän toimi Winsconsinin yliopistojoukkueen apuvalmentajana NCAA-liigassa. Syksystä 2002 lähtien Johnson on ollut Winsconsinin naisten joukkueen päävalmentaja. Hänet nimitettiin Yhdysvaltojen Hockey Hall of Fameen vuonna 2004.

Johnson siirtyi Yhdysvaltain naisten jääkiekkomaajoukkueen valmentajaksi vuonna 2009. Hän valmensi maajoukkuetta MM-kilpailuissa 2009 ja Vancouverin olympialaisissa.

Lähteet
-------

1. ↑  Olympiasankari USA:n naisten valmentajaksi *Sportti.com*.  28. tammikuuta 2009. Viitattu 28. tammikuuta 2009.

Aiheesta muualla
----------------

* Mark Johnson (jääkiekkoilija) The Internet Hockey Databasessa (englanniksi)
* Uutinen Johnsonin nimityksestä Winsconsinin naisjoukkueen valmentajaksi

Yhdysvaltain joukkue – Talviolympialaiset 1980
1 Janaszak |
3 Morrow |
5 Ramsey |
6 Baker |
8 Silk |
9 Broten |
10 Johnson |
11 Christoff |
15 Wells |
16 Pavelich |
17 O’Callahan |
19 Strobel |
20 Suter |
21 Eruzione |
23 Christian |
24 McClanahan |
25 Schneider |
27 Verchota |
28 Harrington |
30 Craig |
Valmentaja Brooks
**Vereštšagino** (ven. Вереща́гино) on kaupunki Permin aluepiirissä Venäjällä. Se sijaitsee Permin ja Kirovin välisen rautatien varella 142 kilometriä Permistä länteen. Kaupunki on Vereštšaginon piirin keskus. Asukkaita on 22 800 henkeä (vuonna 2009).

Paikkakunta on syntynyt 1800-luvun lopulla rautatien rakentamisen yhteydessä. Vuonna 1915 se sai nimen *Vereštšagino* taidemaalari Vasili Vereštšaginin mukaan. Vuonna 1942 Vereštšaginosta tuli kaupunki. Nykyään siellä on rautatieliikenneyrityksiä, elintarviketeollisuutta ja trikootehdas.

Lähteet
-------

1. 1 2  *Goroda Rossii: entsiklopedija*, s. 66. Moskva: Bolšaja Rossijskaja Entsiklopedija, 1994. ISBN 5-85270-026-6.
2. ↑  Federalnaja služba gosudarstvennoi statistiki: Tšislennost naselenija Rossijskoi Federatsii po gorodam, posjolkam gorodskogo tipa i raionam na 1 janvarja 2009 g.  2009. Moskva:  Federalnaja služba gosudarstvennoi statistiki (Rosstat).  Arkistoitu 21.10.2011. Viitattu 23.2.2010. (venäjäksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Vereštšaginon piirin sivusto (Arkistoitu – Internet Archive) (venäjäksi)

Permin vaakuna**Permin aluepiirin kaupungit**
Permin aluepiiriPermin aluepiiri
**Pääkaupunki: Perm**  

Aleksandrovsk |
Berezniki |
Gornozavodsk |
Gremjatšinsk |
Gubaha |
Dobrjanka |
Kizel |
Krasnokamsk |
Krasnovišersk |
Kudymkar |
Kungur |
Lysva |
Nytva |
Ohansk |
Osa |
Otšor |
Solikamsk |
Tšaikovski |
Tšerdyn |
Tšormoz |
Tšernuška |
Tšusovoi |
Usolje |
Vereštšagino
Peter Kenilorea
**Peter Kenilorea** (23. toukokuuta 1943 Takataka – 25. helmikuuta 2016 Honiara) oli salomonsaarelainen poliitikko.

Kenilorea syntyi Takatakan kylässä Malaitan saarella. Hän toimi itsenäisten Salomonsaarten ensimmäisenä pääministerinä vuosina 1978–1981. Hän toimi uudelleen pääministerinä vuosina 1984–1986. Kenilorea oli myös Salomonsaarten ulkoministeri vuosina 1988–1989 ja uudelleen 1990–1993. Hän oli myöhemminkin aktiivinen maansa politiikassa.

Lähteet
-------

1. ↑  Osifelo, Eddie: Huge loss *Solomon Star*.  26.2.2016.  Arkistoitu 27.2.2016. Viitattu 26.2.2016. (englanniksi)

  

Salomonsaarten lippuSalomonsaarten pääministerit

* Peter Kenilorea
* Solomon Mamaloni
* Peter Kenilorea
* Ezekiel Alebua
* Solomon Mamaloni
* Francis Billy Hilly
* Solomon Mamaloni
* Bartholomew Ulufa'alu
* Manasseh Sogavare
* Allan Kemakeza
* Snyder Rini
* Manasseh Sogavare


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Alankomaat

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Šadrinsk** (ven. Ша́дринск) on kaupunki Kurganin alueella Venäjällä. Se sijaitsee Obin vesistöön kuuluvan Iset-joen varrella 146 kilometriä Kurganista luoteeseen. Kaupunki on Šadrinskin piirin keskus, mutta ei itse kuulu sen yhteyteen. Šadrinskin kautta kulkee Jekaterinburgin ja Kurganin välinen rautatie. Asukkaita on 75 300 henkeä (vuonna 2009).

Kaupungin paikalla sijainnut asutus mainitaan ensimmäisen kerran vuonna 1644. Vuonna 1662 perustettiin linnoitettu kylä, joka sai nimensä Isetin sivujoen mukaan. Vuonna 1712 siitä tuli kaupunki ja vuonna 1781 Permin lääniin kuuluneen kihlakunnan keskus. 1800-luvulla Šadrinsk oli huomattava kauppa- ja kulttuurikaupunki, johon syntyi myös teollisuutta.

Nykyään Šadrinskissa on mm. kone- ja laite-, elintarvike- sekä rakennustarviketeollisuutta. Kaupungissa toimii kasvatustieteellinen korkeakoulu, teatteri ja kotiseutumuseo.

Lähteet
-------

1. 1 2  *Goroda Rossii: entsiklopedija*, s. 522. Moskva: Bolšaja Rossijskaja Entsiklopedija, 1994. ISBN 5-85270-026-6.
2. ↑  Federalnaja služba gosudarstvennoi statistiki: Tšislennost naselenija Rossijskoi Federatsii po gorodam, posjolkam gorodskogo tipa i raionam na 1 janvarja 2009 g.  2009. Moskva:  Federalnaja služba gosudarstvennoi statistiki (Rosstat).  Arkistoitu 21.10.2011. Viitattu 23.2.2010. (venäjäksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Šadrinskin kaupungin sivusto (venäjäksi)
Femi Claudius Cole vuonna 2018.
**Femi Claudius Cole** (s. 1962) on sierraleonelainen poliitikko. Cole on ammatiltaan sairaanhoitaja, ja hän perusti Unity Movement -puolueen, jonka päämääränä on parantaa terveydenhuoltoa ja koulutusta Sierra Leonessa. Hän on yksi Sierra Leonen vuoden 2018 presidentinvaalien ehdokkaista ja myös ainoa naispuolinen ehdokas.

Elämä
-----

Femi Claudius Cole syntyi vuonna 1962 lääkäri Claudius Colen perheeseen. Femi Cole oli sairaanhoitajana yli 20 vuotta ja hän oli Freetownin West End Clinicin ylihoitaja. Sierra Leonessa ja ulkomailla hoitajana työskennellyt Cole järkyttyi terveydenhuollon ja koulutuksen tasojen eroista vastaavissa maissa. Cole ei erityisesti pidä rikkaiden ja köyhien eriarvoisista palveluista ja köyhien suuresta kuolleisuudesta estettävissä tai hoidettavissa sairauksissa. Hän on myös pettynyt korkeaan äitiyskuolleisuuteen.

Cole harkitsi poliittiseen puolueeseen liittymistä vuonna 2013, mutta ei löytänyt sellaista, jonka kanssa hän olisi samaa mieltä. Vuonna 2016 hän perusti oman puolueen Unity Partyn. Colen joutui odottamaan lokakuuhun 2017 ennen puolueen rekisteröintiä, mutta hän aloitti kampanjoinnin jo aikaisemmin. Puolueen päämääränä on koulutukseen ja terveydenhuoltoon keskittyminen, mutta Cole haluaa myös luoda uusia työpaikkoja. Cole ja hänen kampanjaryhmänsä tarjoaa ilmaisia terveystarkastuksia sairastumisvaarassa oleville henkilöille yhteistyössä West End Clinicin kanssa. Puolueella on toimistoja Bossa, Kenemassa ja Makenissa, ja se on perustamassa yhtä Port Lokoon. Cole oli yksi Sierra Leonen vuoden 2018 presidentinvaalien ehdokkaista. Hän oli vaalien ainoa naispuolinen ehdokas.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6 7  Sierra Leone News: "I will put premium on health and education" – Femi Cole *Awoko Newspaper*.  13.3.2017. Viitattu 15.2.2018. (englanniksi)
2. 1 2  Koroma, Dusuba: Lone Female Presidential Candidate Urges Issues-based Voting *Sierra Leone Concord Times*.  8.11.2017.  Arkistoitu 24.2.2018. Viitattu 15.2.2018. (englanniksi)
3. 1 2 3 4  Sierra Leone News: Put tribalism to bed -Unity movement urges *Awoko Newspaper*.  14.2.2017. Viitattu 15.2.2018. (englanniksi)
4. 1 2 3  Campbell, Ade: Sierra Leone News: Unity Party at last *Awoko Newspaper*.  27.10.2017. Viitattu 15.2.2018. (englanniksi)
5. ↑  …And they can make her the next President! *AYV Television*.  Arkistoitu 14.11.2017. Viitattu 15.2.2018. (englanniksi)
Satelliittikuva Aïrvuorten alueelta
**Aïrvuoret** eli **Aïrin massiivi** (ransk. *Massif De L’Aïr*) on vuoristo Afrikassa Saharan autiomaassa Nigerin keskiosassa. Aïrvuoret ovat jyrkkärinteisiä, ja monet niistä kohoavat 1 800 metrin korkeuteen. Vuoriston korkein huippu Grébounvuori on 1 944 metrin korkeudella merenpinnasta.

Vuoristoa halkovat syvät laaksot. Laaksoissa on jonkin verran kasvillisuutta, joten tuaregit harjoittavat niissä paimentolaisuutta. Alueelta kaivetaan uraania ja muita mineraaleja. Aïr on tunnettu 6000-luvulta eaa. noin vuoteen 1000 eaa. tehdyistä kalliomaalauksistaan ja -kaiverruksistaan. Aikaisemmin Aïr oli laidunaluetta, mikä on nähtävissä karjaa ja suuria nisäkkäitä kuvaavista maalauksista. 3000-luvulla eaa. aavikko alkoi kuitenkin levitä ja tuaregit muuttivat alueelle pohjoisesta. Myöhempi taide kuvaa sotaa: hevosia ja sotavaunuja. Erityisen kuuluisa on Daobusista vuonna 1999 löydetty viisi metriä korkea kirahvia kuvaava kaiverrus.*lähde?* Vuonna 1991 osa Aïrvuorista liitettiin yhdessä Ténérén kanssa Unescon maailmanperintöluetteloon nimellä Aïrin ja Ténérén luonnonsuojelualue.

Lähteet
-------

1. 1 2  Aïr massif Encyclopædia Britannica. Viitattu 2.6.2012.
2. ↑  Air and Ténéré Natural Reserves Unesco. Viitattu 2.6.2012.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Aïr** Wikimedia Commonsissa
**Sotilasdiakoni** toimii Puolustusvoimien ja Rajavartiolaitoksen kirkollisessa työssä. 

Sotilasdiakoni palvelee omassa sotilasarvossaan ja kantaa tehtävänsä tunnuksena kirkollisen työn koulutusmerkkiä. Heinäkuun alussa 2009 voimaan tullut yleinen palvelusohjesääntö poisti käytöstä erillisen sotilasdiakonin palvelusarvon. Ennen tätä sotilasdiakoni rinnastettiin koulutuksesta ja tehtävän vaativuudesta riippuen sotilasvirkamieheen - sotilasmestariin, luutnanttiin tai yliluutnanttiin. 

Sotilasdiakoneina voivat toimia kirkolliseen virkaan pätevöityneet sosionomit (AMK), nuorisotyönohjaajat, diakonit ja diakonissat sekä teologit, jotka eivät ole pappeja. Työtehtäviin kuuluvat suunnilleen samat asiat kuin sotilaspastorin tehtäviin. Tehtävät, joihin tarvitaan selkeästi pappia, kuten pääosa ns. kasuaalitoimituksista kuuluu sotilaspapin tehtäviin. Monissa näistä sotilasdiakoni voi toimia avustajana tai hoitaa jotkin tehtävät itsenäisesti (esim. sielunhoito ja rippi).

Sotilasdiakoni tukee sotilaspappia ja voi toimia hänenen sijaisenaan tietyin rajoituksin sekä ennen muuta tuoda oman ammattiosaamisensa papin tueksi.

Katso myös
----------

* Puolustusvoimain kirkollinen työ
* Suomen puolustusvoimat

Aiheesta muualla
----------------

* Puolustusvoimain kirkollinen työ (Arkistoitu – Internet Archive)
* Yleinen palvelusohjesääntö (Arkistoitu – Internet Archive)

Kirkollinen työ puolustusvoimissa

|  |  |
| --- | --- |
|  |  |

|  |  |
| --- | --- |
| Henkilökunta: | Kenttäpiispa | Kenttärovasti | Sotilaspastori | Sotilasdiakoni |
| Varusmiehet: | Varusmiespappi ja -diakoni |
**Jacques de Serizay** (1590 Pariisi – marraskuu 1653 La Rochefoucauld) oli ranskalainen kirjailija ja runoilija. Hän oli myös Ranskan akatemian jäsen. Hän oli akatemiaistuntoja varten kuukausittain valittava puheenjohtaja (presidentti).

Elämäkerta
----------

De Serizayn elämästä tiedetään hyvin vähän, ja sekin vähä koskettelee lähinnä hänen toimintaansa akatemian jäsenenä. Hänen kirjallisesta tuotannostaan on säilynyt vain muutamia hajanaisia runokatkelmia.

Tiedetään, että de Serisay toimi La Rochefoucauldin herttuan taloudenhoitajana. Herttua oli kardinaali Richelieun vihamiehiä, eikä hän viihtynyt hovissa vaan vetäytyi omaan alueensa hallintoon Poitouhun. Akatemia valitsi kuitenkin hänet henkilökohtaisesti kirjoittamaan kardinaalille kirjeen, jossa tätä pyydettiin suomaan akatemialle suuren kunnian ja suostumaan sen suojelijaksi. Tehtävä tuli de Serizayn osalle hänen toimiessaan akatemian puheenjohtajana. Tuolloin toimikausi kesti korkeintaan kaksi vuotta, mutta Serizay hoiti tehtävää lähes neljä vuotta. Tänä aikana akatemia sai lopullisen kokoonpanonsa.

Akatemian jäsenenä de Serizayn tehtäväksi tuli vastaanottaa lukuisia uusia jäseniä. Vastaanottopuheita ei ole säilynyt.

Lähteet
-------

1. ↑  Ranskan akatemian sivulla (Arkistoitu – Internet Archive) nimi kirjoitetaan muodossa Serisay.
2. ↑  Nämä tiedot ovat peräisin teoksesta Tyrtée Tastet: *Histoire des quarante fauteuils de l'Académie française depuis la fondation jusqu'à nos jours, 1635-1855, volume II, 1855, p. 65-67.*

Aiheesta muualla
----------------

* Ranskan akatemian elämäkertatiedot (Arkistoitu – Internet Archive)

|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  | Edeltäjä:**–** | **Ranskan akatemian jäsen Tuoli 31634–1643** | Seuraaja:**Paul-Philippe de Chaumont** |

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data

 |

 |
Stanisław Wielgus
**Stanisław Wojciech Wielgus** (s. 23. huhtikuuta 1939) on Varsovan entinen arkkipiispa. Paavi nimitti hänet virkaansa 6. joulukuuta 2006.

Wielgus joutui eroamaan 7. tammikuuta 2007, kun kävi ilmi, että hän oli aiemmin toiminut kommunistisen Puolan salaisen poliisin tietolähteenä. Wielgusin edeltäjä oli Józef Glemp.

Elämä
-----

Wielgus syntyi vuonna 1939 ja opetti kolmisenkymmentä vuotta filosofiaa Lublinin katolisessa yliopistossa. Hän toimi kolme kertaa laitoksen rehtorina ja opetti lisäksi joitakin vuosia Münchenin yliopistossa.

Wielgus nimitettiin vuonna 1999 Płockin piispaksi. Hän toimi virassa, kunnes sai paavi Benedictus XVI:lta Varsovan arkkipiispan viran joulukuussa 2006. Wielgus vannoi "uskollisuuden valan" 5. tammikuuta 2007. Virallisen virkaanasettamisen oli tarkoitus tapahtua pari päivää tämän jälkeen, mutta samaan aikaan hän päätti erota skandaalin keskellä.

Skandaali sai alkunsa 20. joulukuuta 2006, kun lehtimiehet saivat vihiä siitä, että arkkipiispa oli toiminut salaisen turvallisuuspalvelun vakoilijana kommunistisessa Puolassa. Wielgus antoi 4. tammikuuta lausunnon, jossa hän myönsi asian. Hän kertoi, että yhteistyö oli alkanut 1978, ja että hän oli tehnyt sitä vain painostuksen alaisena. Tapauksesta ensimmäisinä kertoneet puolalaissanomalehdet väittivät yhteistyötä pitkäjännitteisemmäksi kuin se arkkipiispan itsensä mukaan oli ollut. Ilmoitettiin esimerkiksi, että Wielgus oli hankkiutunut palvelun palkkalistoille jo 1967 turvatakseen jatko-opiskelunsa ulkomailla.

Lähteet
-------

1. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive):

Aiheesta muualla
----------------

* Catholic-Hierarchy.org: Archbishop Stanislaw Wojciech Wielgus (englanniksi)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Belgia
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Alankomaat
* Puola
* Vatikaani

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
Die Wacht am Rheinin sanat Niederwaldin muistomerkissä lähellä Rüdesheimia.
**Die Wacht am Rhein** (Alpo Nopolan suomennoksena *Reinin vartio*) on saksalainen patrioottinen laulu. Se on alun perin Max Schneckenburgerin 1840 kirjoittama runo, johon Karl Wilhelm loi sävelmän 1854. Sillä oli Saksan keisarikunnassa kansan parissa kansallislaulun asema Heil dir im Siegerkranzin rinnalla. 

Runossa viitataan aikaan, jolloin Saksassa pelättiin Ranskan aikovan liittää Reinin länsipuoliset alueet, kuten jo Napoléonin aikana oli tehty, sillä muun muassa Adolphe Thiers piti Reiniä Ranskan luonnollisena itärajana. Runossa kehotetaan saksalaisia puolustamaan Reiniä.

Laulun nimellä tunnetaan myös saksalaisten ja liittoutuneiden välinen "operaatio Wacht am Rhein" eli Ardennien taistelu vuodenvaihteessa 1944–1945. Laulusta sai nimensä myös Lillian Hellmanin näytelmä *Vartio Reinillä* (*Watch on the Rhine*, 1941).

Lähteet
-------

1. ↑  J.N. Vainio: Valistuksen laulukirja, Valistus 1920, s. 247.

Aiheesta muualla
----------------

* Lisää luettavaa aiheesta **Die Wacht am Rhein** on Wikiaineistossa (saksaksi)
* Die Wacht am Rhein Mp3 tiedostona (Arkistoitu – Internet Archive)
Ohlson vuonna 1970.
**Jarl Henrik Wilhelm Ohlson** (7. syyskuuta 1921 Tampere – 23. elokuuta 1981 Tampere) oli suomenruotsalainen jääkiekkoilija ja jääkiekkovalmentaja.

"Jallu" Ohlson pelasi TBK:ssa hyökkääjän pelipaikalla kausina 1942–1949 ja voitti kolme pronssimitalia. Vuodesta 1950 hän toimi TBK:n ja myöhemmin Tapparan valmentajana johtaen seuran kokonaisuudessaan viidesti SM-voittoon sekä kerran hopealle ja neljästi pronssille. Ohlson oli myös Suomen maajoukkueen huoltajana, matkanjohtajana ja valmentajana muun muassa vuoden 1949 MM-kilpailuissa, jolloin Suomi voitti B-sarjan.

Ohlson toimi erotuomarina ja oli valtakunnallisen erotuomarikerhon perustajajäsen sekä järjesti kursseja TUL:n jääkiekkoseuroille. Hän oli mukana perustamassa sarjaseurayhdistystä, Tapparan valmentajakerhoa (ensimmäinen Suomessa) ja Tapparan Tuki ry:tä. Hän toimi myös Tapparan puheenjohtajana. Ohlsonin merkittävimpiä tekoja oli TBK:n junioritoiminnan käynnistäminen ja laajentaminen eri Tampereen kaupunginosiin.

Jääkiekon lisäksi Ohlson valmensi jalkapallossa ja voitti nuorten SM-hopeaa joukkueessa nimeltään "Kalevan Pedot", joka oli muodostettu TBK:n jääkiekkojunioreista.

Ohlson tunnettiin temperamenttisena ja asiantuntevana johtajana. Ohlsonille myönnettiin Suomen Jääkiekkoliiton kultainen ansiomerkki ja SVUL:n Hämeen piirin hopeinen ansiomerkki. Vuonna 1985 Ohlson aateloitiin jääkiekkoleijonaksi. Hän on myös Tappara Hall of Fame -kunniagallerian jäsen ja seuran kunniapuheenjohtaja.

Ohlsonilla oli sekä Suomen että Ruotsin kansalaisuus.

Saavutukset ja huomionosoitukset
--------------------------------

* 3 SM-pronssia pelaajana
* Valmentajana 5 SM-kultaa, yksi pronssi, neljä hopeaa
* Suomen Jääkiekkoliiton kultainen ansiomerkki
* Tappara Hall of Fame #4
* Suomen Jääkiekkoleijona #20

Lähteet
-------

* Ohlsonin tiedot Jääkiekkomuseon sivulla
* Jääkiekkokirja 2019-20. Suomen Jääkiekkoliitto, 2019.

* Rantala Risto, Siukonen Markku, Tukiainen Seppo (vastaavat toimittajat): *Urheilumme Kasvot Osa 3: Palloilu.* Keuruu: Oy Scandia Kirjat Ab, 1973.

### Viitteet

1. 1 2  Jääkiekkoleijonat - Suomen jääkiekkomuseo *jaakiekkomuseo.fi*.
2. 1 2 3 4 5  Urheilumme Kasvot, s. 440
3. ↑  Jarl Ohlson | Tappara *tappara.fi*.
4. ↑  Tappara Hall of Fame *tappara.fi*. Viitattu 26.8.2023.
5. ↑  *Jääkiekkokirja 2019-20*, s. 510. Suomen Jääkiekkoliitto, 2019.
**Libya, Libya, Libya** (tunnettu myös nimellä **Ya Beladi**, "Oi, isänmaani!") on Libyan kansallislaulu. Laulun on säveltänyt Mohammed Abdel Wahab, joka on säveltänyt myös Tunisian kansallislaulun Humat al-himan ja Yhdistyneiden arabiemiraattien kansallislaulun Iši biladi sekä sovittanut Egyptin kansallislaulun Biladi, Biladi, Biladi. Laulun on sanoittanut Al Bashir Al Arebi. Libya, Libya, Libya otettiin maan kansallislauluksi sen itsenäistyessä Italiasta vuonna 1951. Muammar Gaddafin syrjäytettyä maata hallinneen kuningas Idris I:n vuonna 1968 maan uudeksi kansallislauluksi valittiin egyptiläinen marssi Allahu Akbar vuonna 1969. Vuoden 2011 levottomuuksien jälkeen maata hallitseva siirtymäajan kansallinen neuvosto otti uudelleen käyttöön maan aikaisemman kansallislaulun.

Laulun sanat
------------

### Arabiaksi

يا بلادي بجهادي وجلادي
ادفعي كيد الأعادي و العوادي  

واسلمي  

اسلمي طول المدي إننا نحن الفدا  

ليبيا ليبيا ليبيا  

يا بلادي أنت ميراث الجدود  

لارعى الله يداً تمتد لك  

فاسلمي، إنا -على الدهر- جنود  

لا نبالي إن سلمت من هلك  

وخذي منا وثيقات العهود  

إننا يا ليبيا لن نخذلك  

لن نعود للقيود قد تحررنا وحررنا الوطن  

ليبيا ليبيا ليبيا  

جرّد الأجداد عزماً مرهفاً  

يوم ناداهم منادٍ للكفاح  

ثم ساروا يحملون المصحفا  

باليد الأولى، وبالأخرى سلاح  

فإذا في الكون دين وصفا  

وإذا العالم خير وصلاح  

فالخلود للجدود إنهم قد شرفوا هذا الوطن  

ليبيا ليبيا ليبيا  

يا ابن ليبيا، يا ابن آساد الشرى  

إننا للمجد والمجد والمجدُ لنا  

مذ سرونا حمد القوم السرى  

بارك الله لنا استقلالنا  

فابتغوا العلياء شأواً في الورى  

واستعدوا للوغى أشبالنا  

للغلاب يا شباب إنما الدنيا كفاح للوطن  

ليبيا ليبيا ليبيا  

### Translitteraatio

Ya Biladi Ya Biladi Bijihadi Wajiladi   

Idfa'i Kaydal A'adi Wal'awadi Waslami   

Islami Islami Islami Tulal Mada Innana Nahnul Fida   

Libya Libya Libya.   

Yabiladi Anti Mirathul Judud   

La Ra'allahu Yadan Tamtaddu Lak   

Faslami Inna 'Aladdahri Junud   

La Nubali In Salimti Man Halak   

Wakhudi Minna Wathiqatil 'Uhud   

Innana Ya Libya Lan Nakhdilak   

Lanna'ud Lil Quyud Qadd Taharrarna Waharrarnal Watan   

Libya Libya Libya. 

### Käännös

Oi isänmaani! Taistelullani ja kärsivällisyydelläni
karkoita vihollisesi, kelvottomat heittiöt,
ja elä!
Elä halki vastoinkäymisten, me olemme sinun vaalijasi,
Libya, Libya, Libya!
Oi isänmaani! Sinä olet isoisien perintö.
Torjukoon Jumala jokaisen käden, joka nousee sinua vahingoittamaan.
Kun sinä säilyt elossa, emme välitä, vaikka kaatuisimme.
Sinun puolestasi rukoilemme hiljaa,
ettemme koskaan, oi Libya, olisi arvottomia sinua kohtaan.
Emme koskaan alistu kahleisiin, me olemme vapaat,
ja olemme vapauttaneet myös isänmaamme:
Libya, Libya, Libya!

Aiheesta muualla
----------------

* Libya, Libya, Libya – instrumentaaliversio
* Libya, Libya, Libya – laulettu versio
Anders Jacobsson (oik.) ja Sören Olsson
**Anders Jacobsson** (s. 1963) ja **Sören Olsson** (s. 1964) ovat ruotsalaiset serkukset, jotka tunnetaan yhdessä kirjoittamistaan lapsille ja nuorille suunnatuista romaanisarjoista kuten *Lasse*, *Bertin päiväkirjat*, *Iida-Liisa* ja *Emanuel*.

Jacobssonin ja Olssonin humoristiset kirjat ovat menestyneet suuresti Ruotsissa, ja Suomessakin niitä on myyty yli kolme miljoonaa kappaletta. Jacobsson ja Olsson ovat julkaisseet yhdessä kymmeniä kirjoja, joista yli 30 on käännetty suomeksi.

Kirjojen lisäksi serkukset ovat tehneet radio- ja televisio-ohjelmia sekä elokuvakäsikirjoituksia. He ovat lisäksi levyttäneet musiikkia Hemliga byrån -yhtyeenä ja päässeet listoille kappaleellaan *Hej, hej, hemskt mycket hej* 1980-luvun lopulla.

Vuonna 2009 Lasse-kirjasarjan ensimmäinen osa *Sagan om Sune* (suom. *Lasse, ekaluokkalainen*) pääsi mukaan kirjaan *Tusen svenska klassiker*, johon koottiin tuhat Ruotsissa julkaistujen kirjojen, elokuvien, äänilevyjen ja tv-ohjelmien klassikkoa.

Lähteet
-------

1. ↑  Jacobsson & Olsson Otava.  Arkistoitu 1.2.2014. Viitattu 17.11.2013.
2. ↑  Gradvall, Jan ym. (2009). *Tusen svenska klassiker: böcker, filmer, skivor, tv-program från 1956 till i dag*. Tukholma: Norstedt. ISBN 978-91-1-301717-4.