recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Haris Međunjanin** (s. 8. maaliskuuta 1985 Sarajevo, Jugoslavia) on bosniahertsegovinalainen jalkapalloilija. Hän edustaa Yhdysvaltain MLS-liigassa pelaavaa Philadelphia Unionia ja on pelipaikaltaan hyökkäävä keskikenttäpelaaja.

Međunjanin on syntynyt Sarajevossa, mutta vuonna 1992 käydyn Bosnian sodan takia hän joutui 7-vuotiaana pakenemaan perheensä kanssa Alankomaihin. Lukuun ottamatta hänen isäänsä, joka oli sodassa ja menehtyi myöhemmin Sarajevon piirityksessä.

Seurajoukkueura
---------------

Međunjanin teki 20. helmikuuta 2005 ensiesiintymisensä Eredivisiessa AZ Alkmaarin riveissä. Tämän jälkeen hänen peliaikansa jäi kuitenkin hyvin vähälle, ja niin hän pelasi kauden 2006–2007 lainalla Sparta Rotterdamissa. Vastuu jäi myös kolmannella kaudella Alankomaissa hyvin vähälle.

Elokuussa 2008 hän siirtyi espanjalaisseura Valladolidiin. Ensimmäisellä kaudellaan hän pelasi 18 ottelua, joissa syntyi yksi maali. Toisella kaudellaan hän teki viisi maalia pelaamissaan 24 ottelussa. Heinäkuussa 2010 hän siirtyi israelilaiseen Maccabi Tel Aviviin.

Maajoukkueura
-------------

Međunjanin teki ensiesiintymisensä Bosnia ja Hertsegovinan maajoukkueessa 31. lokakuuta 2009 vuoden 2010 MM-karsintaottelussa Portugalia vastaan. Hän on pelannut 60 maaottelua ja tehnyt niissä yhdeksän maalia.

Lähteet
-------

* Haris Međunjanin Transfermarkt-sivustolla (englanniksi)
* Haris Međunjanin BDFutbol-sivustolla (englanniksi)

### Viitteet

1. ↑  Mamrud, Roberto: Bosnia and Herzegovina - Record International Players  21.8.2019. RSSSF. Viitattu 9.10.2019. (englanniksi)
**Phyllis Bryn-Julson** (s. 5. helmikuuta 1945 Bodwon, Pohjois-Dakota) on yhdysvaltalainen taidemusiikin laulaja, äänialaltaan sopraano. Hän aloitti kolmen vuoden iässä pianonsoiton opinnot. Hän opiskeli sittemmin Concordia Collegessa (Moorhead, Minnesota) pianon-, urkujen- ja viulunsoittoa sekä laulua. Hän suuntautui jo opiskeluaikoinaan vuosina 1963–65 kaksitoistasäveljärjestelmää käyttäen luotuun ohjelmistoon. Bryn-Julson sai Concordia Collegesta kunniatohtorin arvon vuonna 1995.

Bryn-Julson suoritti opintoja myös Tanglewoodissa vuosina 1964–67 ja pääsi Helen Boatwrightin johdolla opiskelemaan laulua Syracusen yliopistoon, josta hän sai musiikin kandidaatin (1967) ja maisterin (1969) arvot. Bryn-Julson keskittyi lauluun Gunther Schullerin kehotuksesta.

Bryn-Julson debytoi vuonna 1966 tulkitsemalla Alban Bergin *Lulu*-sarjan Erich Leinsdorfin johtaman Bostonin sinfoniaorkesterin kanssa. Sittemmin Bryn-Julson on esiintynyt Bostonin sinfoniaorkesterin ja New Yorkin filharmonikkojen kanssa kymmeniä kertoja. Proms-debyyttinsä hän teki vuonna 1967 Hans Werner Henzen teoksen *The Raft of Medusa* esityksessä. Hän on esittänyt myös muun muassa Covent Gardenissa Igor Stravinskin ja Maurice Ravelin teoksia. Useita kertoja hän on tulkinnut Vitellian roolin Wolfgang Amadeus Mozartin oopperassa *La clemenza di Tito*, ja Peabodyssa hän on esiintynyt nimiroolissa Richard Straussin oopperassa *Ariadne Naxoksella*.

Bryn-Julson on keskeinen 1900-luvun ohjelmiston tulkitsija. Hän on tehnyt runsaasti yhteistyötä Pierre Boulez'n ja Ensemble InterContemporainin kanssa. Hän on tulkinnut lisäksi Bergin, Anton Webernin, Arnold Schönbergin, Elliott Carterin, Charles Wuorisen, Benjamin Brittenin ja György Kurtágin teoksia. Hän on tehnyt yhteistyötä sellaisten kapellimestareiden kuin Esa-Pekka Salosen, Simon Rattlen, Seiji Ozawan, Zubin Mehtan, Schullerin ja Leinsdorfin kanssa. Abbadon kaudella Bryn-Julson lauloi Berliinin filharmonikkojen avajaiskonserteissa. Vuonna 2000 hänet otettiin Scandinavian-American Hall of Fameen.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Bach-Cantatas.com: Phyllis Bryn-Julson (Soprano)


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Latvia
* Kroatia
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Taiteenala | 
* Grammy Awards
* MusicBrainz

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
Christoph Meiners
**Christoph Meiners** (1747–1810) oli saksalainen historioitsija ja filosofi, joka toimi professorina Göttingenin yliopistossa. Meiners oli Johann Friedrich Blumenbachin ohella ensimmäisiä tiedemiehiä, joka pyrki luokittelemaan ihmislajin systemaattisiin rotukategorioihin.

Meiners yhdisti 1793 ilmestyneessä teoksessaan *Historische Vergleichung* kulttuurien kehittyneisyyden rotutyyppeihin. Kulttuurit hän jakoi "villeihin", "barbaarisiin", "alkavasti valistuneisiin" ja "valistuneisiin". Hän myös loi ihmisten nousevan asteikon, jossa ryhmät asetettiin seuraavaan järjestykseen: ihmisapinat, "metsäneekerit", "pensashottentotit", "bushmannit", "Etelänmeren neekerit", suomalaiset, mongoliset paimentolaiskansat, Länsi-Aasian nomadit, Etelänmeren saarikansat, eteläaasialaiset, hindut, länsiaasialaiset ja eurooppalaiset. Meiners myös katsoi, ettei "alempiarvoiset" voineet vaatia samoja oikeuksia "ylempiarvoisten kanssa".

Lähteet
-------

1. ↑  Christoph Meiners JPortal. Viitattu 18.7. 2008. (saksaksi)
2. ↑  Abstracts on historical topics at the European Academy of Dermatology and Venereology, 7th EADV Congress, Nice, October 7th - 11th, 1998 *bium.univ-paris5.fr*.  Arkistoitu 26.10.2005. Viitattu 18.7. 2008. (englanniksi)
3. ↑  Pekka Isaksson, Jouko Jokisalo: *Historian lisälehtiä - Suvaitsevaisuuden ongelma ja vähemmistöt kansallisessa historiassa*. Like, 2005. 952-471-543-0.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Chile
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Belgia
* Yhdysvallat
* Ruotsi
* Latvia
* Tšekki
* Australia
* Kreikka
* Kroatia
* Alankomaat
* Puola
* Portugali
* Vatikaani

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* Historical Dictionary of Switzerland
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**Integraaliset kalvoproteiinit** kuuluvat solukalvon rakenteeseen ja ne voivat sijaita osittain solukalvoon hautautuneina tai ne voivat lävistää kalvon jopa useita kertoja. Kalvon läpäisevät integraalisen proteiinin osat ovat muodostuneet hydrofobisista aminohapoista. Integraalisia proteiineja ovan ionikanavat, ionipumput, reseptorit ja rakenneproteiinit. Integraaliset proteiinit ovat useimmiten glykoproteiineja.

Integraaliset kalvoproteiinit luokitellaan kolmeen ryhmään sen mukaan miten niiden funktionaaliset ryhmät ovat asettuneet solukalvoon nähden. Tyyppi I:n proteiinien typpiryhmä on soluvälitilassa ja karboksyyliryhmä sytoplasman puolella, kun taas tyyppi II:n proteiinien ryhmät ovat toisin päin. Tyyppi III:n proteiinit läpäisevät kalvon useita kertoja.

Ionikanavat
-----------

Ionikanavia toimivat ionien kulkureittinä, koska varatut molekyylit eivät voi läpäistä solukalvoa. Ne ovat hyvin selektiivisiä eli vain tietyt ionit voivat kulkea kanavan läpi. Kanavat ovat hyvin tehokkaita.

Ionikanavia on useita erilaisia ja useimmiten ne lajitellaan porttirakenteensa mukaan. Vuotokanava on ionikanava, joka on auki suurimman osan ajasta. Jännitteestä riippuvat ionikanavat aukeavat, kun solukalvon jännitteessä tapahtuu muutoksia. Ligandista riippuvat kanavat aukeavat, kun tietty molekyyli sitoutuu kanavan porttirakenteeseen.

Ionipumput
----------

Ionipumput siirtävät ioneja solusta sisään tai ulos, johon ne tarvitsevat energiaa. Energia saadaan ATP:n eli adenosiinitrifosfaatin hydrolysoituessa ADP:ksi eli adenosiinidifosfaatiksi.

Tärkein ionipumppu ja solukalvon proteiini on natrium-kaliumpumppu eli Na-K-ATPaasi, joka kuljettaa natriumia ulos solusta ja kaliumia solun sisään. Pumpun sytoplasman puoleiseen osaan sitoutuu kolme natriumionia ja ATP-molekyyli kun taas pumpun solun ulkopuoliseen osaan sitoutuu kaksi kaliumionia. ATP:n hydrolysoituessa vapautuu energiaa, jolloin pumpun muoto muuttuu siten, että kolme natriumionia kulkeutuu solusta ulos ja kaksi kaliumionia solun sisään. Na-K-ATPaasi pitää yllä solun lepojännitettä.

Reseptorit
----------

Reseptorit tunnistavat solun ulkopuolelta tiettyjä molekyylejä, joita ne sitovat itseensä. Solukalvon lävistävät proteiinin osat välittävät tiedon sitoutumisesta solun sisään, jolloin solukalvon sytoplasman puoleiseen osaan liittyneet entsyymit aktivoituvat. Entsyymien aktivoitumisesta seuraa useimmiten syklisen adenosiinmonofosfaatin ja guanosiinimonofosfaatin muodostuminen ATP:n ja GTP:n välityksellä. Sykliset monofosfaatit aktivoivat proteiinikinaaseja ja muuta solun toimintaa, joka saattaa aiheuttaa solulle tyypilliseen vasteen. Reseptoriin kiinnittyvää molekyyliä kutsutaan ensiölähetiksi ja syklisiä monofosfaatteja toisioläheteiksi.

Rakenneproteiinit
-----------------

Rakenneproteiineja esiintyy solukalvossa solujen välisten liitosten kohdalla (desmosomi, aukkoliitos, tiivis liitos ja vyöliitos) sekä solun ja soluväliaineen liitoskohdassa (hemidesmosomi).
Kreivi **Carl Christoph Eric Vitzthum von Eckstädt** (s. 1969) on suomalainen yritysjohtaja, joka on toiminut vuodesta 2013 Fazerin konsernijohtajana. Vitzthum on ollut myös Konecranesin hallituksen puheenjohtajana vuodesta 2016.

Ennen Fazerille siirtymistä Vitzthum työskenteli Wärtsilän palveluksessa, missä hän oli aloittanut uransa toimien business controllerina 1997–1998 ja viimeksi konsernin huoltoliiketoiminnan johtajana 2009–2013. Konecranesin hallituksen puheenjohtajaksi Vitzthum valittiin keväällä 2016 Stig Gustavsonin luovuttua paikasta. Hän on istunut myös Oras Investin hallituksessa vuodesta 2013 ja ruotsalaisen sijoitusyhtiö Nordstjernan hallituksessa vuodesta 2017.

Vitzthum on valmistunut kauppatieteiden maisteriksi Svenska handelshögskolanista. Vitzthum-sukunimi johtuu latinan sanasta Vicedominus, varajohtaja, jota arvoa suvun esi-isät kantoivat myöhäiskeskiajalla Saksan Thüringenissä. 1711 tämä sukuhaara korotettiin Rooman keisarikunnan valtakunnankreivilliseen arvoon. Valtakunnankreivi Burghard Vitzthum von Eckstädt muutti 1900-luvun alkupuoliskolla liikemieheksi Suomeen ja suomalainen sukuhaara polveutuu hänestä. Suvun kreivinarvo on immateriaalioikeuden suojaamaa perinnöllistä omaisuutta, jonka suojana on Wienin kongressin 1814-1815 yhteydessä tehdyt eurooppalaiset valtiosopimukset, joilla järjestettiin 1806 purkautuneen keisarikunnan asukkaiden jäljellejääneitä varallisuusoikeuksia ym. 

Christoph Vitzthumin isä on diplomaatti Dieter Vitzthum von Eckstädt, joka toimi Suomen ensimmäisenä suurlähettiläänä Euroopan neuvostossa 1989-1991.

Lähteet
-------

1. ↑  HS Verokone *verokone.hs.fi*. Helsingin Sanomat.  Arkistoitu 24.12.2018. Viitattu 23.12.2018.
2. 1 2 3  Decisionmaker: Christoph Vitzthum *cmi.fi*. Crisis Management Initiative. Viitattu 23.12.2018. (englanniksi)
3. ↑  Halme, Jari: Stig Gustavson ei jatka Konecranesin hallituksen puheenjohtajana – vetosi ikäänsä *Aamuposti*.  24.3.2016. Viitattu 15.12.2018.
4. ↑  Hans Eckerström and Christoph Vitzthum appointed new members of Nordstjernan AB’s Board  5.8.2017. Nordstjernan AB.  Arkistoitu 24.12.2018. Viitattu 23.12.2018. (englanniksi)
Aivar Rehemaa
**Aivar Rehemaa** (s. 28. syyskuuta 1982 Tartto) on virolainen uransa lopettanut maastohiihtäjä.

Nuorten MM-kilpailuissa Schonachissa 2002 Rehemaa saavutti kultaa 30 kilometrin perinteisen hiihtotavan yhteislähtökilpailussa. Aikuisten MM-kilpailuihin hän on osallistunut viitenä eri vuonna. Val di Fiemmessä 2003 hän sijoittui 30 kilometrin perinteisen hiihtotavan yhteislähtökilpailussa 19:nneksi. Sapporossa 2007 hänen paras henkilökohtainen sijoituksensa oli 32:s sija 50 kilometrin perinteisen hiihtotavan yhteislähtökilpailusta. Liberecissä 2009 hän sijoittui 50 kilometrin vapaan hiihtotavan yhteislähtökilpailussa kymmenenneksi. Oslossa 2011 hän oli parhaimmillaan 32:s 50 kilometrin vapaan hiihtotavan kilpailussa. Val di Fiemmessä 2013 Rehemaa sijoittui 15 kilometrin vapaan hiihtotavan kilpailussa seitsemänneksi. Hän on osallistunut kaksiin olympialaisiin; Torinossa 2006 hän ei sijoittunut henkilökohtaisissa kilpailuissa 30 parhaan joukkoon ja Vancouverissa 2010 hän jäi niin ikään 30 parhaan ulkopuolelle.

Rehemaa kilpaili maastohiihdon maailmancupissa ensimmäisen kerran Otepäässä helmikuussa 2001 sijoittuen 10 kilometrin perinteisen hiihtotavan kilpailussa 61:nneksi. Ensimmäiset maailmancupin pisteensä hän saavutti Otepäässä tammikuussa 2003 oltuaan 30 kilometrin perinteisen hiihtotavan yhteislähtökilpailussa 27:s. Kymmenen parhaan joukkoon hän on sijoittunut henkilökohtaisissa kilpailuissa kerran; se tapahtui Valdidentrossa helmikuussa 2009, kun hän oli 15 kilometrin perinteisen hiihtotavan kilpailussa kahdeksas.

Rehemaa lopetti uransa maastohiihtäjänä vuonna 2017.

Maastohiihtäjät Kristina Šmigun-Vähi ja Katrin Šmigun ovat Rehemaan serkkuja.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Aivar Rehemaa Kansainvälinen hiihtoliitto (FIS).  (englanniksi)
2. ↑  Aivar Rehemaa Bio, Stats, and Results sports-reference.com.  Arkistoitu 4.3.2010. Viitattu 30.10.2013. (englanniksi)
**Seigniorage-tulo** on setelien painamisesta valtion keskuspankille saatavaa tuloa. Tulo syntyy, kun setelien painamisen ja levittämisen kustannus on pienempi kuin liikepankin setelin nimellisarvon päälle maksaman koron tai muun omaisuuden tuoton arvo. Liikepankit yleensä maksavat setelit keskuspankilta otetulla lainalla. Nimitys tulee ranskan kielen *seigneur*-sanasta, joka tarkoitti hallitsijaa kenellä oli oikeus leimata kolikoita.

Euroalueella kansalliset keskuspankit hoitavat setelien liikkeellelaskun, mutta yhteisen sopimuksen perusteella Euroopan keskuspankki saa 8 % seigniorage-tulosta, sillä EKP:n katsotaan omistavan 8 % liikkeellä olevista euroseteleistä.

Keskuspankki voi saada monetaarista seigniorage-tuloa myös vaihtamalla arvopapereita uusiin seteleihin, jonka vuoksi liikkeellelaskija voi "lainata" maksamatta kuitenkaan takaisin. Tämänkaltaista tuloa saadaan lisäämällä rahavarantoa bruttokansantuotteen kasvaessa ja pääsemmällä vuotuisiin inflaatiotavoitteisiin. Jotkin taloustieteilijät pitävät seigniorage-tuloa erääntyyppisenä inflaatioverona, joka palauttaa resursseja valuutan liikkeellelaskijalle. Tässä mielessä uuden rahan painaminen on vero nykyisen rahan omistajille sen sijasta, että verotettaisiin olemassa olevaa rahamäärää.

Katso myös
----------

* Demurrage-vero
* Setelirahoitus

Lähteet
-------

1. 1 2  Mitä on seigniorage-tulo?  7.4.2017. Euroopan keskuspankki. Viitattu 8.2.2021.
2. ↑  Manfred J.M. Neumann: Seigniorage in the United How Much Does the U.S. Government Make from Money Production? Federal Reserve Bank of St. Louis. Viitattu 8.2.2021. englanti
3. ↑  Brian Snowdon, Howard R. Vane: *An Encyclopedia of Macroeconomics*. Edward Elgar, 2003. ISBN 9781840643879. Teoksen verkkoversio.
**Kaneye** on maalaiskunta ja sen keskuskylä Timbuktun alueen Goundamin piirissä Malissa. Se sijaitsee Goundamin itäpuolella seitsemän kilometrin päässä kaupungista. Kunnassa on 2 300 asukasta (vuonna 2009).

Kaneyen kunta rajoittuu pohjoisessa Goundamin piirin Doukourian ja idässä Douékirén, etelässä Dirén piirin Kondin ja lännessä Goundamin kuntiin. Seutu kuuluu kuivuudesta kärsivään Sahelin vyöhykkeeseen. Sen läpi virtaavat Nigerjoesta alkunsa saavat Kondin ja Tassakanen kastelukanavat.

Kuntaan kuuluu yksi kylä ja kolme paimentolaisryhmää. Asukkaat ovat songhaita, tuaregeja ja bozoja. Vallitseva uskonto on islam.

Seudun pääelinkeinot ovat maanviljely ja karjanhoito. Tärkeimmät viljelykasvit ovat hirssi, durra ja maissi. Kotieläimiä ovat naudat, lampaat, vuohet, kamelit ja siipikarja. Lisäksi harjoitetaan kalastusta ja käsityöammatteja.

Kunnassa toimii kaksi alakoulua. Terveyspalvelut sijaitsevat Goundamissa.

Lähteet
-------

1. ↑  Resultats provisoires RGPH 2009 (Région de Tombouctou) *instat.gov.ml*.  Arkistoitu 22.7.2011. Viitattu 3.8.2012. (ranskaksi)
2. 1 2 3  Plan de Sécurité Alimentaire: Commune Rurale de Kaneye 2006-2010 *csa-mali.org*.  2006. Viitattu 3.8.2012. (ranskaksi)
3. 1 2 3  Schéma Directeur de Lutte Contre l’Ensablement dans le Nord du Mali (6ème et 7ème Régions): Monographie de la Commune de Kaneye *environnement.gov.ml*.  2004. Viitattu 3.8.2012. (ranskaksi)[vanhentunut linkki]
Kidevioletti laktonin muutos leukomuodon ja värillisen muodon välillä; halokromaattisuus.
Ultraviolettisäteilyn aikaansaama muutos leukomuodon ja värillisen muodon välillä; fotokromaattisuus.
**Leukoväri** (kreik. *leukos*: valkoinen) on väriaine, joka kykenee muuttumaan kahden kemiallisen muodon välillä, joista toinen on väritön. Toistettava värinmuutos voidaan aikaansaada lämmöllä, valolla tai happamuuden muutoksella. Pysyvä muutos liittyy tyypillisesti pelkistymiseen tai hapettumiseen.

Värittömästä muodosta käytetään joskus nimitystä **leukomuoto**.

Lämpötulostimen paperi ja jotkin pH-indikaattorit perustuvat leukoväreihin.

Esimerkkejä
-----------

Yleisin esimerkki on indigoa sisältävillä rikkiväreillä ja kyyppiväreillä värjääminen. Väri on luontaisesti violetti, mutta myös täysin veteen liukenematon, mikä tarkoittaa, että sitä ei voida siirtää kankaalle suoraan. Pelkistetty indigovalkoinen (joskus leukoindigo) on vesiliukoinen, mutta väritön. Kun indigovalkoiseen värikylpyyn upotettu kangas nostetaan pois värikylvystä, indigo väriaine yhdistyy ilman hapen kanssa ja palautuu veteen liukenemattomaan muotoonsa, voimakkaasti värilliseksi indigoksi. Pelkistysvaihe saadaan yleensä aikaan natriumditioniitilla, hydroksiasetonilla ja vedyllä, tai sähkökemiallisilla menetelmillä.

* Indigovalkoinen (Leukoindigo)Indigovalkoinen (Leukoindigo)
* IndigoIndigo

Oksatsiinin spiromuoto on väritön leukoväri; oksatsiinin ja molekyylin toisen akromaattisen osan konjugaatio erotetaan sp3-hybridisoidulla spirohiilellä. Kun osa molekyylistä on protonoitu, säteilyttäminen UV-valolla purkaa spirohiilen ja oksatsiinin välisen sidoksen, rengas aukeaa, spirohiili saavuttaa sp2 hybridisaation ja muuttuu tasomaiseksi, aromaattinen ryhmä kiertyy, suuntaa piisidoksen muun molekyylin suuntaiseksi, ja muodostaa konjugaation, jolla on kyky absorboida näkyvän valon fotoneita, mikä aikaansaa sen näkymisen värillisenä.

Toinen esimerkki leukoväristä on kidevioletti laktoni, joka laktonimuodossaan on väritön tai hieman kellertävä, mutta pH:n alentuessa, protonoituessaan se muuttuu voimakkaan violetiksi. Muita esimerkkejä ovat fenoliftaleiini ja tymoliftaleiini, värittömiä happamissa ja neutraaleissa pH-olosuhteissa, mutta muuttuvat vaaleanpunaiseksi ja siniseksi emäksisessä ympäristössä. 

Monet redox-indikaattorit käyvät läpi palautuvan värimuutoksen värillisen ja värittömän muodon välillä tietyn elektrodipotentiaalin vallitessa.

Lähteet
-------

1. ↑  Muthyala, Ramaiah: *Chemistry and Applications of Leuco Dyes*, s. 302. Springer; 1997 edition.
2. ↑  "Väriaineet", *Otavan iso Fokus, 7. osa (Sv-Öö)*, s. 4592. Otava, 1974. ISBN 951-2-01521-4.
3. ↑  Kyyppivärit  2008. Coloria.net. Viitattu 26.2.2017.
4. ↑  Božič, Mojca; Kokol, Vanja: Ecological alternatives to the reduction and oxidation processes in dyeing with vat and sulphur dyes.  *Dyes and Pigments*, 2008, nro Volume 76, Issue 2, s. 299–309. Artikkelin verkkoversio.
5. ↑  Roessler, Albert; Jin, Xiunan: State of the art technologies and new electrochemical methods for the reduction of vat dyes.  *Dyes and Pigments*, 2003, nro Volume 59, Issue 3, s. 223–235. Artikkelin verkkoversio.
**Ristikorrelaatio** eli *liukuva pistetulo* on signaalinkäsittelyssä käytetty mittari, joka kertoo kahden aaltomuodon samankaltaisuuden, kun toista on siirretty ajan \tau  verran. Usein ristikorrelaation avulla etsitään lyhyttä signaalia *f* pidemmästä signaalista *g*.

Sanan **ristikorrelaatio** vaihtoehtoinen merkitys (tilastotieteessä) on kahden satunnaismuuttujan *X* ja *Y* kovarianssi cov(*X*, *Y*) erotuksena yhden satunnaismuuttujan *X* "kovarianssista", jolla tarkoitetaan muuttujan *X* skalaarikomponenttien kovarianssimatriisia.

Jatkuville funktioille *f* ja *g* alussa mainittu ristikorrelaatio määritellään**:**

(f\star g)(t)\ {\stackrel {{\mathrm {def}}}{=}}\int \_{{-\infty }}^{{\infty }}f^{\*}(\tau )\ g(t+\tau )\,d\tau ,
missä *f* \* tarkoittaa funktion *f* kompleksikonjugaattia.

Vastaavasti diskreeteille funktioille ristikorrelaatio määritellään**:**

(f\star g)[n]\ {\stackrel {{\mathrm {def}}}{=}}\sum \_{{m=-\infty }}^{{\infty }}f^{\*}[m]\ g[n+m].
Ristikorrelaatio siis eroaa konvoluutiosta siten, että konvoluutiossa funktio *g* peilataan (käännetään) ajallisesti (termin *n+m* tilalla *n-m*) ja funktiota *f* ei konjugoida. Joskus ristikorrelaatio normalisoidaan.

Funktion ristikorrelaatiossa itsensä kanssa huippu saavutetaan aina muuttujan arvolla nolla (aito huippu, ellei kyseessä ole nollasignaali).

Selitys
-------

Jos funktio *f* on sama kuin funktio *g* mutta siirrettynä, näiden ristikorrelaation maksimikohta kertoo, kuinka suuri siirto oli. Muutenkin ristikorrelaation reaaliosan maksimikohta kertoo, mikä kohta *g*:stä on pisimmällä *f*:n suunnassa.

Normalisoitu ristikorrelaatio
-----------------------------

Kuvankäsittelysovelluksissa, joissa kuvan ja etsityn mallin kirkkaus vaihtelevat, kuvat normalisoidaan ennen ristikorrelaation laskemista.

Kun kuvasta f(x,y) etsitään mallia t(x,y), tämä tehdään seuraavasti:

{\frac {1}{n-1}}\sum \_{{x,y}}{\frac {(f(x,y)-\overline {f})(t(x,y)-\overline {t})}{\sigma \_{f}\sigma \_{t}}}.
missä n on pikselien lukumäärä, \overline {f} signaalin *f* keskiarvo
ja \sigma \_{f} keskihajonta (jakajan *n-1* selitys on samanlainen kuin keskihajonnan määritelmässä).
Jos merkitään

F(x,y)=f(x,y)-\overline {f}
ja

T(x,y)=t(x,y)-\overline {t}
niin normalisoitu ristikorrelaatio voidaan kirjoittaa muotoon

\left\langle {\frac {F}{\|F\|}},{\frac {T}{\|T\|}}\right\rangle 
missä \langle \cdot ,\cdot \rangle  on sisätulo ja \|\cdot \| on *L*²-normi. Kyseessä on siis normalisoitujen vektoreiden välinen pistetulo eli vektorien *F* ja *T* välisen kulman kosini, joka on siis välillä *-1...1*, mikäli *F* ja *T* ovat reaalisia matriiseja. Jos arvo on *1*, matriisi *T* on sama kuin matriisi *F* kerrottuna positiivisella vakiolla.
Lehden ensimmäisen numeron etusivu.
**Kanerva** oli Hämeenlinnassa vuosina 1900–1906 ilmestynyt aikakauslehti.

Alaotsikolla *Kaunokirjallinen kansanlehti* ilmestynyt *Kanerva* lähti liikkeelle valistavana viihdelehtenä, mutta kallistui myöhemmin sosialismiin. Kahdesti kuukaudessa ilmestynyttä vaatimatonta lehteä toimitti Aug. Boman ja vuonna 1906 Severi Alanne. Alanne ja Väinö Jokinen halusivat tehdä *Kanervasta* sosialidemokraattisen puoluelehden, mutta lehden kannatusyhtiö ei sitä hyväksynyt. Parhaimmillaan 2 500 kappaleen levikin saavuttanut lehti lakkasi Alanteen siirryttyä *Sosialistisen Aikakauslehden* toimituskuntaan.

Lähteet
-------

* *Suomen lehdistön historia 8. Aikakauslehdistön historia: Yleisaikakauslehdet*. Kuopio: Kustannuskiila, 1991. ISBN 951-657-325-8.

### Viitteet

1. 1 2 3  Suomen lehdistön historia 8, s. 26.
2. ↑  Tuusvuori, Jarkko S.: *Kulttuurilehti 1771–2007*, s. 161. Helsinki: Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, 2007. ISBN 978-951-746-918-0.
3. ↑  Suomen lehdistön historia 8, s. 434.

Aiheesta muualla
----------------

* *Kanerva* digitoituna kansalliskirjastossa
**Leukos Limen** (m.kreik. Λευκός Λιμήν, *Leukos Limēn*, "Valkoinen satama") on pelkästään Klaudios Ptolemaioksella esiintyvä satamakaupunki antiikin ajan Egyptissä. Se olisi sijainnut Punaisenmeren rannalla.

Kaupunki sijoitettiin pitkään Quseir el-Qadimiin (myös Quseir al-Qadim; "Vanha Quseir") noin kahdeksan kilometriä pohjoiseen nykyisestä El Quseirista. Nykyisin katsotaan, ettei koko kaupunkia ole ilmeisesti ollut olemassakaan, vaan nimi on sekaannus Leuke Kome -nimiseen satamaan Punaisenmeren toisella puolella (nykyinen ʿAjnuna Saudi-Arabiassa). Kaupungin aiemmin oletettu paikka Quseir el-Qadimissa on todettu sen sijaan Myos Hormoksen satamakaupungin paikaksi.

Nimellä "Leukos Limen" tunnettin myös Ugarit Syyriassa.

Lähteet
-------

1. 1 2  Leukos Limen *Brill’s New Pauly*. Brill. Viitattu 7.12.2020.
2. ↑  Klaudios Ptolemaios: *Geografia* 4.5.8.
3. 1 2  Cuvigny, Hélène: Myos Hormos *The Encyclopedia of Ancient History*. Wiley Online Library. Viitattu 7.12.2020.
4. ↑  Leukos Limen *Pleiades*. Viitattu 7.12.2020.
**Antti Ensio Lankinen** (5. helmikuuta 1949 Ilmajoki – 26. marraskuuta 2021) oli suomalainen prikaatikenraali.

Antti Lankinen syntyi Eino Lankisen ja Katri Mäkelän perheeseen ja avioitui Liisa Tuulion kanssa. Lankinen tuli ylioppilaaksi 1968 Järvenpään yhteiskoulusta ja valmistui Kadettikoulusta 1972 ja Sotakorkeakoulusta 1981. Hän toimi Uudenmaan rakuunapataljoonassa opetusupseerina vuodesta 1972, komppanian varapäällikkönä 1977 ja komppanianpäällikkönä 1977–1979. Sotakorkeakoulun toimistopäällikkö hän oli vuodesta 1981 ja koulutusupseeri vuodesta 1983. Lankinen palveli suomalaisessa YK:n joukko-osastossa Etelä-Libanonissa 1987 ja oli toimistopäällikkö Pohjanmaan sotilasläänin esikunnassa 1988. Pääesikunnassa Lankinen oli toimistoesiupseeri vuodesta 1989, toimistopäällikkö vuodesta 1992 ja vanhempi toimistoesiupseeri vuodesta 1993. Hän toimi pataljoonankomentajana suomalaisessa YK:n joukko-osastossa Etelä-Libanonissa 1995 ja Maanpuolustuskorkeakoulussa opettajana ja linjajohtajana vuodesta 1996. Vuonna 1998 Lankisesta tuli Pohjois-Karjalan prikaatin komentaja. Hänet ylennettiin vänrikiksi 1969, luutnantiksi 1972, yliluutnantiksi 1974, kapteeniksi 1980, majuriksi 1985, everstiluutnantiksi 1991 ja everstiksi 1997.

Prikaatikenraaliksi 2002 ylennyt Lankinen toimi myös prikaatin komentajana KFOR-operaatiossa Kosovossa, Pohjoisen maanpuolustusalueen esikuntapäällikkönä sekä Maasotakoulun ja Maanpuolustusopiston johtajana. Hän oli vuodesta 2004 Itäisen maanpuolustusalueen esikuntapäällikkö ja vuonna 2006 hänestä tuli maanpuolustusalueen komentaja.

Lähteet
-------

1. ↑  In Memoriam Lankinen Antti Ensio, Kylkirauta 4/2021, sivu 80
2. 1 2  *Kadettiupseerit 1920–2000*, s. 375. Lankinen, Antti Ensio. Helsinki: Kadettikunta ry. Upseeriliitto ry. 2000. ISBN 951-98334-3-9.
3. ↑  Kenraaliluutnantti Ari Puheloista esitetään pääesikunnan päälliköksi.[vanhentunut linkki] Puolustusministeriö, 9.11.2006. (Viitattu 5.9.2020)

Aiheesta muualla
----------------

* Antti Lankisen muistokirjoitus Helsingin Sanomissa
**Antti Lahti** (s. 1979) on suomalainen tanssija-koreografi. Turun konservatoriosta vuonna 1999 tanssijaksi valmistumisensa jälkeen hän on esiintynyt useiden koreografien (muun muassa Virpi Pahkinen, Sasha Pepeljajev, Ari Numminen) ja ohjaajien (muun muassa Mikko Roiha, Leea Klemola, Maarit Ruikka) teoksissa, työskennellyt koreografina itsenäisissä tanssiproduktioissa, näytelmissä ja musikaaleissa, opettanut ammattilaisia ja harrastajia, sekä toiminut tanssin hallinnollisissa ja tuotannollissa tehtävissä. 

Lahti on työskennellyt pitkään kahdessa ensemblessä, ensin turkulaisessa Aurinkobaletissa vuosina 1999–2003 ja kuopiolaisessa Tanssiteatteri Minimissä 2003 eteenpäin, jota hän myös johti vuodesta 2006 vastaten ryhmän taiteellisesta suunnittelusta ja vuodesta 2009 myös taloudesta. Vuodet 2016–2020 hän toimi Jyväskylässä järjestettävän Tanssin Aika -festivaalin taiteellisena johtajana. Lokakuussa 2020 Lahti aloitti Helsingin Kaupunginteatterin Tanssiryhmän, Helsinki Dance Companyn johtajana.

Kiinnostus tanssiin, liikkeeseen ja fyysisen ilmaisun mahdollisuuksiin syttyi hip hop -kulttuurin ja katutanssin kautta. Lahti oli yksi 1990-luvun lopulla vaikuttaneen MidPoint Rockers -breikkiryhmän perustajajäseniä.

Lähteet
-------

1. ↑  Antti Lahti, tanssija, esiintyjä, koreografi, dj *Antti Lahti, tanssija, esiintyjä, koreografi, dj*. Viitattu 29.7.2017.
**Christoph Schlingensief** (24. lokakuuta 1960 Oberhausen, Saksan liittotasavalta – 21. elokuuta 2010 Berliini, Saksa) oli saksalainen elokuva- ja teatteriohjaaja.

Schlingensief aloitti uransa elokuvaohjaajana mutta siirtyi myöhemmin teatteri- ja oopperaohjaajaksi. Hän työskenteli muun muassa Bayreuthin Wagner-juhlilla. Julkisuudessa hänet tunnettiin erityisesti provokaatioistaan, joista tunnettu on muukalaisvihan teeman esiintuominen Wienissä. Wienin keskustassa oli kontti, johon hän sijoitti pakolaisia ja kysyi, kuka karkotetaan ensimmäisenä.

Sairastuttuaan keuhkosyöpään 2008 hän otti aiheekseen sairauden ja kuolemanpelon. Sairastumisen jälkeen hän työskenteli yhä täysitehoisesti, muun muassa suunnitteli Burkina Fasoon kulttuurikylän. Sen suunnittelee arkkitehti Francis Kéré, ja rakentamista tukee muun muassa kirjailija Henning Mankell.

Hänen viimeisiä töitään olivat *Mea Culpa*, *Die Kirche der Angst* ja *Remdoogo – Via Intoleranzza II*.

Schlingensiefin puoliso oli hänen pitkäaikainen työtoverinsa, Suomessa syntynyt pukusuunnittelija ja teatterilavastaja Aino Laberenz, jonka kanssa hän avioitui elokuussa 2009.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Leena Becker, Ohjaaja tunnettiin provokaatioistaan, Helsingin Sanomat, 28.8.2010 sivu C 7
2. ↑  Regisseur Christoph Schlingensief ist tot, RP-Online 21.8.2010, viitattu 28.8.2010

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Christoph Schlingensief** Wikimedia Commonsissa

* Sitaatteja aiheesta **Christoph Schlingensief** Wikisitaateissa
* Satu Taskinen: Maailma vapautena – Christoph Schlingensiefin haastattelu, Nuori Voima -lehti 2–3/2010
* Christoph Schlingensiefin sivusto
* "Ich habe keinen Bock auf Himmel", haastattelu, Spiegel Online, 15.12.2008

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz
* RKD Artists
* ULAN

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie
* Elonet

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
Ristikankaan kappeli
Kappelin sisäänkäyntiKappelin sisäänkäynti
**Ristikankaan kappeli** on Lappeenrannan seurakuntayhtymän siunauskappeli Ristikankaan hautausmaalla Kesämäen kaupunginosassa Lappeenrannassa. Hautausmaa valmistui kesällä 1932 ja kappeli vuonna 1957.

Ristikankaan kappelin on suunnitellut arkkitehti Erik Bryggman. Bryggman sai suunnitelmat valmiiksi, mutta sairastui ja kuoli joulun 1955 alla. Bryggmanin toimistossa työskennellyt turkulaisarkkitehti Olli Kestilä jatkoi suunnittelutyön loppuun.

Harjakattoinen siunauskappeli sijaitsee mäntyrinteessä. Ympäröivä luonto on läsnä sisätiloissa samalla tavoin kuin Bryggmanin muissa kappeleissa. Ristikankaan kappelia käytetään myös hartaustilaisuuksiin ja jumalanpalveluksiin.

Kappelin sisäänkäyntijulkisivun etuseinään on sijoitettu kuvanveistäjä Wäinö Aaltosen reliefi *Seppelöidyt äidit*, teos paljastettiin 1960.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Ristikankaan kappeli Lappeenrannan seurakuntayhtymä.  Arkistoitu 4.3.2014. Viitattu 1.6.2014.
2. ↑  Lappeenrannan karttapalvelu Lappeenrannan kaupunki. Viitattu 8.6.2015.
3. ↑  Seppelöidyt äidit, Wäinö Aaltonen Lappeenrannan kaupunki, Etelä-Karjalan taidemuseo. Viitattu 1.6.2014.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Ristikankaan kappeli** Wikimedia Commonsissa
**Antti Aleksi Lindqvist** (19. helmikuuta 1928 Turku – 12. joulukuuta 1991 Helsinki) oli suomalainen yritysjohtaja, joka sai kauppaneuvoksen arvonimen.

Lindqvistin vanhemmat olivat kauppias Kustaa Aleksinus Lindqvist ja Anna Amanda Mäkelä ja puoliso vuodesta 1957 talousopettaja Aino Annikki Hulmi. Lindqvist tuli ylioppilaaksi Turun II lyseosta 1946 ja valmistui ekonomiksi Helsingin kauppakorkeakoulusta 1949. Hän suoritti myös useita liikealan ja liikkeenjohdon kursseja. Lindqvist oli koko työuransa Keskon palveluksessa. Hän oli Keskon Turun konttorin kesäapulainen 1946–1948, elintarvikeosaston myyjä 1949–1950, maatalous- ja koneosaston jaostonhoitaja 1950–1952, elintarvikeosaston hoitaja 1952–1957, Helsingin konttorin rautaosaston hoitaja 1957–1960, rautaryhmän markkinointipäällikkö 1960, rautakauppaosaston osastonjohtaja 1960–1969, Porin konttorin johtaja 1969–1976 ja Keskon materiaalijohtaja 1976–1980, hallituksen jäsen 1976–1988 ja rautaryhmän johtaja 1979–1988. Lindqvist oli myös *K-rautaviestin* päätoimittaja 1967–1969 ja hänellä oli useita asiantuntija- ja luottamustehtäviä. Sotilasarvoltaan Lindqvist oli reservin kapteeni (1975). Hän sai kauppaneuvoksen arvonimen 1980.

Lähteet
-------

1. 1 2  Hoffman, Kai: Kauppaneuvos Antti Lindqvist (1928–1991). *Suomen talouselämän vaikuttajat* -verkkojulkaisu (maksullinen). 5.9.2011. Suomalaisen Kirjallisuuden Seura. Viitattu 3.12.2022.
2. 1 2  Antti Lindqvist *Biografiasampo*. Viitattu 3.12.2022.
3. ↑  Ihmiset. Kauppaneuvos Antti Lindqvist. (Tilaajille) *Helsingin Sanomat*.  2.1.1992. Viitattu 3.12.2022.
**Antti Sakari Lehtomäki** (4. joulukuuta 1918 Viljakkala – 11. lokakuuta 1985 Tampere) oli suomalainen maanviljelijä, virkamies, opettaja ja rehtori, joka sai maanviljelysneuvoksen arvonimen.

Henkilöhistoria
---------------

Lehtomäen vanhemmat olivat maanviljelijä Kaarlo Vihtori Lehtomäki ja Signe Rauha Hietikko ja puoliso vuodesta 1948 sairaanhoitaja Tuovi Marjatta Lovisa Palojoki. Lehtomäki tuli ylioppilaaksi Tampereen suomalaisesta yhteiskoulusta 1938 ja valmistui Helsingin yliopistosta agronomiksi ja maatalous- ja metsätieteiden kandidaatiksi 1946. Kasvatusopin tutkinnon hän suoritti 1958 ja auskultoi seuraavana vuonna.

Lehtomäki oli 65. maanluovutuslautakunnan agronomijäsen 1947–1948, Hämeen-Satakunnan maanviljelysseuran asutustoimikunnan agronomijäsen 1949–1951, asutustoiminnan vs. johtaja 1951 ja asutusagronomi 1951–1962, Ahlmanin maatalousoppilaitoksen maanviljelyksen vt. lehtori 1962 sekä lehtori ja vararehtori 1963–1965, Pienviljelysneuvojaopiston, vuodesta 1967 Hyvinkään maatalousopisto, maanviljelys- ja kansantalouden lehtori sekä rehtori 1965–1969 ja 1971–1981 ja Maataloushallituksen yleisen maatalousosaston vt. osastopäällikkö ja maatalousneuvos 1969–1971.

Lehtomäki oli myös Hämeen-Satakunnan maanviljelysseuran apulaistoiminnanjohtaja 1952–1962, Seppälän koulutilan tilanhoitaja 1963–1965 ja Viertolan koulutilan tilanhoitaja 1965–1968 ja 1971–1981. Maanviljelyä hän itse harjoitti omalla maatilallaan Viljakkalassa. Lehtomäellä oli lisäksi useita maatalouteen liittyviä ja muita asiantuntija- ja luottamustehtäviä. Maanviljelysneuvoksen arvonimen hän sai 1982.

Julkaisuja
----------

* *Maatalouskirjanpitotaulukot opetusta varten*, 1977, Antti Lehtomäki, Leo Happonen ja Heikki Järvelä.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Mönkkönen, Mauri: Maanviljelysneuvos Antti Lehtomäki (1918–1985). *Suomen talouselämän vaikuttajat* -verkkojulkaisu (maksullinen). 20.5.2010. Suomalaisen Kirjallisuuden Seura. Viitattu 7.2.2023.
2. 1 2  Kuolleet. Maanviljelysneuvos Antti Lehtomäki.  *Uusi Suomi*, 19.10.1985, nro 282, s. 14. Kansalliskirjasto. Viitattu 7.2.2023.

Aiheesta muualla
----------------

* Mauri Mönkkönen: Antti Lehtomäki *Biografiasampo*.
*Tämä artikkeli käsittelee Kenneth Arrow’n vaalitapaparadoksia. Arrow’n informaatioparadoksi on eri asia.*
**Arrow’n paradoksi** tai **Arrow’n mahdottomuusteoreema** on vaalitapoihin liittyvä teoreema, jonka mukaan mikään sellainen vaalitapa, jossa äänestäjät laittavat osan tai kaikki ehdokkaista suosituimmuusjärjestykseen, ei voi täyttää Arrow’n määrittämiä viittä maalaisjärjen mukaista kriteeriä. Teoreeman kehittäjä Kenneth Arrow voitti tutkimuksiaan esittävällä kirjalla *Social choice and individual values* Nobelin taloustieteiden palkinnon 1972.

Yksinkertaistettuna teoreeman mukaan yhteisön tulee päästä sopuun yhteisistä preferensseistä ja panna tietyt vaihtoehdot järjestykseen. Jokaisella yksilöllä on omat preferenssinsä ja pitäisi löytää jonkinlainen sosiaalisten preferenssien funktio, joka yhdistää kaikkien yksilöiden preferenssit yhteisiksi. Tällaisella funktiolla eli vaalitavalla tulisi olla kourallinen uskottavia ominaisuuksia:

* *Universaalius*: Vaalitavan pitää kyetä muodostamaan tulos kaikista yksilöiden vaihtoehdoista (ei pitäisi tulla tilannetta, jossa vaaleilla ei ole lopputulosta)
* *Kansalaisten tasa-arvo*: Kaikkien lopputulosten pitäisi olla saavutettavissa.
* *Diktaattorittomuus*: Funktion ei tulisi yksinkertaisesti vain seurata tietyn yksilön preferenssejä ja jättää välittämättä muista.
* *Monotonisuus*: Yksittäisen äänen vaihdon ei pitäisi aiheuttaa vastakkaista muutosta kokonaistuloksessa, eli jonkun ehdokkaan äänestämisen ei pitäisi laskea hänen vaalitulostaan. Tämän tilalla käytetään joskus Pareto-tehokkuutta.
* *Epärelevanttien vaihtoehtojen itsenäisyys*: Jos alkuperäisistä valintavaihtoehdoista rajataan tietty vaihtoehto pois, tulisi lopullisessa vaalituloksessa muiden ehdokkaiden sijojen säilyä ennallaan.

Arrow’n teoreema sanoo, että jos äänestäjiä on enemmän kuin kaksi ja valintavaihtoehtoja enemmän kuin kolme, ei mikään ehdokkaiden järjestykseen asettamiseen perustuva vaalitapa voi täyttää kaikkia viittä ehtoa.

On korostettava, että Arrow’n mahdottomuusteoreema koskee vain sellaisia vaalitapoja, joissa äänestäjät asettavat ehdokkaita suosituimmuusjärjestykseen. Jotkut vaalitavat, joissa äänestäjät pisteyttävät ehdokkaat, täyttävät kaikki Arrow'n kriteerit.

Löysentämällä epärelevanttien vaihtoehtojen ehtoa poistamalla Smith-joukon kandidaatit, eräät Condorcet’n vaalitavat täyttävät ehdot.

Katso myös
----------

* Condorcet’n paradoksi

Lähteet
-------

1. ↑  Eerik, Lagerspetz, Eerik & Talja, Jari & Vihjanen, Simo: "8. Rationaalisen toiminnan teoriaa", *Filosofian ongelmia ja paradokseja*, s. 41–53. s. 106, sitaatti: "Poikkeamme nyt hieman syrjään edellisen luvun aiheesta. Mielenkiintomme kohteena on jatkuvasti inhimillinen toiminta ja sen perustelu, "käytännöllinen järki".". Turku: Turun yliopisto, 1985. ISBN 951-642-662-X. Kirjastotietokanta, Finna.fi.
2. ↑  Lagerspetz et al. (1985), alaluku: 8.4 Arrowin teoreema, (117–120), sitaatti; s. 118:"Asetamme nyt päätöksentekomenettelylle täsmällisempiä ehtoja:"
**Juri Ivanovytš Jeh’anurov** (ukr. Юрій Іванович Єхануров, s. 23. elokuuta 1948) on ukrainalainen poliitikko, joka toimi Ukrainan pääministerinä 2005–2006. Hän sai parlamentilta epäluottamuslauseen maakaasukiistan vuoksi 10. tammikuuta 2006, mutta jatkoi virkaatekevänä pääministerinä huhtikuun 2006 vaaleihin asti.

Elämäkerta
----------

Jeh’anurov on syntynyt Jakutiassa ja hän on kansallisuudeltaan burjaatti. Sittemmin hän muutti Ukrainaan, jossa valmistui rakennusmestariksi 1967 ja taloustieteilijäksi 1973. Ukrainan itsenäistyttyä 1991 Jeh’anurov nousi hallitukseen, jossa hän toimi muun muassa apulaistalousministerinä. Hän kuitenkin erosi hallituksesta ja liittyi oppositioon. Jeh’anurov oli "Meidän Ukrainamme" -blokin johtaja maaliskuusta 2005. Hänet nimitettiin Dnipropetrovskin alueen kuvernööriksi 1. huhtikuuta 2005. Presidentti Juštšenko nimitti joulukuussa 2007 Jeh’anurovin Tymošenkon hallituksen puolustusministeriksi.

Parlamentti erotti Jeh’anurovin 5. kesäkuuta 2009 Tymošenkon aloitteesta puolustusministeriön korruptiotapauksista syytettynä.

Lähteet
-------

1. ↑  Ukrainan puolustusministeri erotettiin *yle.fi*.  5.6.2009. Yle Uutiset. Viitattu 14.1.2019.
2. ↑  Levy, Clifford J.: Ukraine Premier fails to form alliance to oppose President *unian.net*.  9.6.2009. UNIAN. Viitattu 14.1.2019. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Juri Jeh’anurov** Wikimedia Commonsissa

Ukrainan vaakunaUkrainan pääministerit 1991–
Vitold Fokin 1991–1992 | Leonid Kutšma 1992–1993 | Vitali Masol 1994–1995 | Jevhen Martšuk 1995–1996 | Pavlo Lazarenko  1996–1997 | Valeri Pustovoitenko 1997–1999 | Viktor Juštšenko 1999–2001 | Anatoli Kinah’ 2001–2002 | Viktor Janukovytš 2002–2005 | Julija Tymošenko 2005 | Juri Jeh’anurov 2005–2006 | Viktor Janukovytš 2006–2007 | Julija Tymošenko 2007–2010 | Mykola Azarov 2010–2014 | Arseni Jatsenjuk 2014–2016 | Volodymyr Hroisman 2016–2019 | Oleksi Hontšaruk 2019–2020 | Denys Šmyhal 2020–



|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa

 |
|  |
| Muut | 
* Encyclopedia of Modern Ukraine

 |

 |
**Juri Fjodorovitš Kaškarov** (ven. Юрий Фёдорович Кашкаров, s. 4. joulukuuta 1963 Hanti-Mansijsk) on venäläinen ampumahiihtäjä, joka aktiiviurallaan edusti Neuvostoliittoa.

Kaškarov hiihti toisen osuuden kultaa voittaneessa Neuvostoliiton 4 × 7,5 kilometrin viestijoukkueessa Sarajevon olympialaisissa 1984. 10 kilometrillä hän sijoittui kymmenenneksi ja Calgaryn olympialaisissa 1988 20 kilometrillä viidenneksi.

Kaškarov voitti maailmanmestaruuden 20 kilometrillä Ruhpoldingissa 1985, viestissä Antholzissa 1983, Ruhpoldingissa 1985 ja Oslossa 1986 sekä joukkuekilpailussa Feistritzissä 1989. MM-hopeaa hän saavutti viestissä Lake Placidissa 1987, Feistritzissä 1989 ja Lahdessa 1991 sekä pronssia 10 kilometrillä 1989.

Kaškarov sijoittui maailmancupin kokonaiskilpailussa toiseksi kaudella 1984–1985. Hän voitti samalla kaudella 20 kilometrin maailmancupkilpailun Ruhpoldingissa ja kaudella 1986–1987 10 kilometrin kilpailun Canmoressa.

Kaškarov saavutti nuorten MM-kilpailuissa 1982 kultaa 15 kilometrillä, hopeaa viestissä ja pronssia 10 kilometrillä. Hän voitti Neuvostoliiton-mestaruuden 20 kilometrillä 1986 sekä 10 kilometrillä ja 25 kilometrin sotilaspartiohiihdossa 1987. Hän edusti seuratasolla Dynamo Jekaterinburgia. Aktiiviuransa jälkeen hän toimi ampumahiihtovalmentajana Moskovan Dynamossa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Yury Kashkarov *sports-reference.com*.  Arkistoitu 9.1.2009. Viitattu 5.12.2013. (englanniksi)
2. ↑  Biathlon at the 1984 Sarajevo Winter Games: Men's 4 × 7.5 kilometres Relay *sports-reference.com*.  Arkistoitu 10.12.2008. Viitattu 5.12.2013. (englanniksi)
3. ↑  Juri Kashkarov  5.12.2013. IBU.  (englanniksi)
**Robert Ezra Park** (14. helmikuuta 1864 – 7. helmikuuta 1944) oli yhdysvaltalainen sosiologi. Park oli merkittäviä sosiologian uranuurtajia Yhdysvalloissa ja hänellä oli suuri merkitys Chicagon sosiologisen koulukunnan kehittymisessä.

Robert Park opiskeli Euroopassa ja hänellä oli myöhemmin tärkeä rooli sosiologisten ajatusten siirtämisessä Yhdysvaltoihin Euroopasta. Park kävi Euroopassa esimerkiksi Georg Simmelin opettamia kursseja ja myöhemmin siirsi Simmelin ajatuksia yhdysvaltalaiseen sosiologiaan.

Vuonna 1921 Park julkaisi yhdessä Ernest W. Burgessin kanssa ensimmäisen merkittävän sosiologian oppikirjan A*n Intoduction to the Science of Sociology*.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Ritzer, George (2008) Sociological Theory. Seventh Edition. sivu 199.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Katalonia
* Saksa
* Israel
* Belgia
* Yhdysvallat
	+ 2
* Ruotsi
* Japani
* Tšekki
* Australia
* Korea
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii
* Mathematics Genealogy Project

 |
|  |
| Taiteenala | 
* ULAN

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC
* IdRef

 |

 |
Shelley Morrison
**Shelley Morrison**, oik. **Rachel Mitrani**, (26. lokakuuta 1936 New York City – 1. joulukuuta 2019) oli yhdysvaltalainen näyttelijä. Hänet tunnetaan myös nimellä **Rachel Domínguez**, jota hän käytti lähinnä uransa alkuaikoina. Morrison on näytellyt elokuvissa, teatterissa ja televisiossa 1960-luvulta lähtien. Hänet tunnetaan luultavasti parhaiten rooleista tv-sarjoissa *General Hospital* ja *Will & Grace*.

Morrison syntyi 26. lokakuuta vuonna 1936 New York Cityssä New Yorkin osavaltiossa sefardijuutalais-espanjalaiseen perheeseen. Hänen isänsä kuoli Morrisonin ollessa vasta nuori tyttö ja hän muutti äitinsä kanssa Los Angelesiin, Kaliforniaan. Morrison opiskeli myöhemmin Los Angeles City Collegessa.

Vaikka Morrison luultavasti tunnetaan parhaiten 1990-luvulla alkaneesta tilannekomediasta *Will & Grace* ja muista vierailuistaan tv-sarjoihin, on hän esiintynyt myös monessa elokuvassa kuten *Kultakahle* (1965) ja *Avioero amerikkalaisittain* (1967). Vuonna 1999 Morrison teki vierailun tv-sarjaan *Will & Grace*. Hänen hahmonsa Rosario Salazarin piti esiintyä vain yhdessä jaksossa, mutta katsojat pitivät hänestä ja Rosario päätettiin pitää sarjassa. Morrison esitti häntä aina sarjaan loppuun saakka vuoteen 2006 asti.

Lähteet
-------

1. ↑  Veteran ‘Will and Grace’ actress Shelley Morrison dies at 83

Aiheesta muualla
----------------

* Shelley Morrison Internet Movie Databasessa. (englanniksi)

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Yhdysvallat

 |

 |
Juri H’melnytskyi, muotokuva 1670-luvulta.
**Juri H’melnytskyi** (ukr. Юрій Хмельницький, puol. *Jerzy Chmielnicki*; 1641 – 1685 Kamjanets-Podilskyi) oli Ukrainan Kasakkahetmanaatin hetmani vuosina 1657 ja 1659–1663 sekä Dneprin länsipuolisen Ukrainan hetmani vuosina 1677–1681 ja 1685.

Juri H’melnytskyi oli kasakkahetmanaatin perustajan Bohdan H’melnytskyin nuorempi poika, joka määrättiin isänsä vallan perijäksi vanhemman veljensä kuoltua. Isänsä kuoltua vuoden 1657 elokuussa 16-vuotiaasta Jurista tuli hetkellisesti hetmani, mutta kasakoiden yleiskokous päätti jo muutaman viikon kuluttua luovuttaa vallan hänen holhoojakseen määrätylle Ivan Vyhovskyille. Kun Puola-Liettuan kanssa liittoutunut Vyhovskyi kaksi vuotta myöhemmin syrjäytettiin, venäläismieliset kasakat valitsivat H’melnytskyin uudelleen hetmaniksi syyskuussa 1659. Vyhovskyin epäluotettavuuteen pettynyt Venäjä painosti H’melnytskyin hyväksymään sopimuksen, jossa viisi vuotta aiemmin Perejaslavin sopimuksessa tunnustettua hetmanaatin autonomiaa rajoitettiin ja Venäjälle annettiin oikeus nimittää Ukrainaan venäläisiä maaherroja ja perustaa sinne varuskuntia. Tätä on pidetty Ukrainan autonomian rapautumisen alkuhetkenä ja se johti kasakoiden tyytymättömyyteen. Välittömästi Venäjälle tappiollisen Cudnówin taistelun jälkeen H’melnytskyi päätti vaihtaa puolta sodassa ja solmi lokakuussa 1660 liiton Puolan kanssa Cudnówin sopimuksella. Venäläismieliset kasakat kapinoivat jälleen ja koko Dneprin länsipuolinen Ukraina päätyi kasakkapäällikkö Jakym Somkon valtaan. H’melnytskyi luopui kokonaan vallasta vuoden 1663 alussa.

Vallasta luovuttuaan H’melnytskyi ryhtyi ortodoksimunkiksi ja otti nimekseen Gedeon. Hän oli vuosina 1664–1667 puolalaisten vankina ja sen jälkeen munkkina Umanin luostarissa. Krimin tataarit sieppasivat hänet ja veivät vankina Konstantinopoliin, jossa hänet vapautettiin. Venäjän–Turkin sodan aikana hänestä tuli vuonna 1677 Osmanien valtakunnan tukema hetmani läntisessä Ukrainassa ja hän perusti pääkaupunkinsa Nemyriviin. Sortohallinto ja jatkuva sota teki hänestä hyvin epäsuositun ja vuonna 1681 turkkilaiset panivat hänet viralta. Hän julistautui vuonna 1685 vielä kerran omin päin hetmaniksi, mutta ehti tällä kertaa hallita vain puoli vuotta, kunnes turkkilaiset vangitsivat ja teloittivat hänet.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Arkadi Žukovsky: Khmelnytsky, Yurii (englanniksi) *Encyclopedia of Ukraine* (1989), Internet Encyclopedia of Ukraine, Canadian Institute of Ukrainian Studies, Albertan yliopisto. Viitattu 30.1.2018.
2. ↑  Johannes Remy: *Ukrainan historia*, s. 32–33. Gaudeamus, Helsinki 2015.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Juri H’melnytskyi** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Tšekki

 |
|  |
| Muut | 
* Internet Encyclopedia of Ukraine

 |

 |