recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Pauli Kullervo (P. K.) Juntunen** (14. kesäkuuta 1919 Haukipudas – 21. helmikuuta 2005 Oulu) oli suomalainen rakennusmestari, yrittäjä ja yritysjohtaja, joka sai teollisuusneuvoksen arvonimen.

Juntusen vanhemmat olivat maanviljelijä, puuseppä Väinö Juntunen ja Lyydia Karppanen ja puoliso vuodesta 1947 Josefiina Juntunen. Hän valmistui 1938 penkkipuusepäksi kotiteollisuuskoulusta ja toimi sitten rakennus- ja puusepäntöissä. Sotiin osallistunut Juntunen suoritti rakennusmestarin tutkinnon 1946 ja toimi vuoteen 1947 harjoittelijana, työnjohtajana ja sahanhoitajana Pohjolan Rakentaja -yhtiössä, vuoteen 1948 apulaisrakennusmestarina ja vastaava mestarin sijaisena Pohjolan Tärytuote -yhtiössä, vuoteen 1949 nuorempana rakennusmestarina ja piirtäjänä Oulu-yhtiön rakennusosastolla ja vuoteen 1950 arkkitehti- ja rakennusinsinööritoimiston sekä Oulun Diakonissalaitoksen palveluksessa.

Juntunen perusti oman yrityksen, nimeltään Rakennustoimisto P. K. Juntunen, vuonna 1950. Hän ja Pekka Pellervo Halonen yhdistivät yrityksensä vuonna 1954 Rakennusyhtymä Halonen & Juntunen -yhtiöksi. Sen rakentamisliiketoiminnasta vastaavaksi sisaryritykseksi perustettiin 1963 Rakennusvoima Oy, jonka johtajaksi Juntunen tuli ja johon 1968 fuusioitiin myös alkuperäinen yhtiö. Rakennusvoima laajeni merkittävästi, sen rinnalle perustettiin ja ostettiin useita muita yrityksiä ja se harjoitti myös vientitoimintaa. Juntunen jäi eläkkeelle yhtiön toimitusjohtajan tehtävästä 1980, mutta oli vielä sen hallituksen puheenjohtaja. Eläkkeellä hän oli myös perustamassa useita yrityksiä ja toimi muun muassa Kokkolan Seurahuone -yhtiön toimitusjohtajana. Hän osallistui aktiivisesti alueelliseen ja alansa yhteistyöhön, samoin kuin Kansallisen Edistyspuolueen, Suomen Kansanpuolueen ja Liberaalisen Kansanpuolueen toimintaan. Teollisuusneuvoksen arvonimen Juntunen sai vuonna 1970.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Pauli Kullervo Juntunen *Biografiasampo*. Viitattu 13.1.2022.
2. ↑  Pohjois-Suomen rakentaja. Pauli Juntunen. Kirjastolinkit (Kaleva). Viitattu 13.1.2022.
Katu Gionissa
Gionia vuonna 1886
**Gion** (jap. 祇園 tai 祇をん) on historiallisesti merkittävä kaupunginosa Kiotossa, Japanissa. Gion tunnetaan varsinkin teattereistaan, perinteisistä ravintoloistaan, teehuoneistaan (*ochaya*) sekä geishoistaan. Gionissa sijaitsevatkin maailman tunnetuimmat geishakorttelit.

Historia
--------

Gionin alue on saanut nimensä šintolaisesta Susanoo no Mikoton pyhäköstä, aiemmin nimeltään Gion, nykyisin Yasaka. Alueelle alettiin 1500-luvulla perustaa majataloja ja tavernoja palvelemaan temppeliin saapuvia pyhiinvaeltajia. Tavernojen tarjoamasta viihteestä sai alkunsa alueen maine huvikorttelina.

Nykypäivänä
-----------

Toisen maailmansodan jälkeen geishojen määrä on ollut jatkuvassa laskussa koko Japanissa ja myös Gionissa. Samoin muut perinteiset japanilaiset taidemuodot ovat kärsineet hiipuvasta kävijäkunnasta. Gionissa oli 1920-luvulla 2 500 geishaa ja 106 maikoa. Toisen maailmansodan jälkeen 1948 jäljellä oli vielä 1 200 geishaa ja 160 maikoa, mutta vuonna 1999 enää 90 aikuista ja 22 harjoittelijana toimivaa geishaa. Gion on säilynyt Kioton suurimpana geisha-alueena.

Katso myös
----------

* Pontochō

Lähteet
-------

1. ↑  Walking In Gion *Inside Kyoto*. Viitattu 17.3.2019. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Gion** Wikimedia Commonsissa
Gion-matsurin paperilyhtyjä
**Gion-matsuri** (jap. 祇園祭) on vuosittainen juhla (*matsuri*) Kiotossa Japanissa. Se on yksi Japanin kuuluisimmista festivaaleista. Gion matsuri kestää koko heinäkuun ja huipentuu *Yamaboko junkō* -paraatiin (jap. 山鉾巡行) 17. heinäkuuta. Toinen paraati järjestetään 24. heinäkuuta.

Paraateissa kuljetetaan valtavia koristeltuja vaunuja.

Kioton keskusta-alue suljetaan moottoriliikenteeltä kolmena paraatia edeltävänä yönä. Yöt tunnetaan nimillä Yoiyama (jap. 宵山) 16. heinäkuuta, Yoiyoiyama (jap. 宵々山) 15. heinäkuuta ja Yoiyoiyoiyama (jap. 宵々々山) 14. heinäkuuta. Kadut reunustetaan ruokaa myyvillä kojuilla, joissa tarjotaan esimerkiksi yakitoria, makeisia, taiyakia, takoyakia ja okonomiyakia. Monet kiotolaiset tytöt pukeutuvat yukatoihin ja kantavat perinteisiä kukkaroita ja viuhkoja. 

Yoiyama-iltoina jotkut vanhat yksityistalot avaavat eteisensä (*genkan*) yleisön nähtäväksi, esitellen arvokkaita perintökalujaan. Tapahtuma tunnetaan "sermifestivaalina" (jap. 屏風祭, *Byōbu-matsuri*), ja se tarjoaa mahdollisuuden käydä katsomassa perinteisiä kiotolaisia asuintaloja.

Historia
--------

Juhla järjestettiin ensimmäisen kerran puhdistautumisrituaalina. Vuonna 869 kiotolaiset kärsivät kulkutaudista, jonka ajateltiin olevan vihamielisen kamin Gozu-tennōn aiheuttamaa. Keisari Seiwa käski asukkaita rukoilemaan apua Gionin kaupunginosan Yasaka-jinjan kamilta, Susano'o-no-mikotolta. 66 tyyliteltyä ja koristeltua hilparia, yksi Japanin jokaiselle provinssille, asetettiin Shinsen-enin puutarhaan yhdessä Yasakan temppeliltä tuotujen siirreltävien pyhäkköjen (*mikoshi*) kanssa. 

Käytännöstä tuli suhteellisen vakiintunut, ja se toistettiin aina tautiepidemian puhjetessa. Vuonna 970 tapahtumasta tuli vuosittainen. Ajan kuluessa voimakkaammaksi ja vaikutusvaltaisemmaksi tullut kauppiasluokka teki festivaalista monimutkaisemman ja käytti paraatia varakkuutensa esittelyyn.

Lähteet
-------

1. ↑  Chris Rowthorn: Gion Matsuri: Kyoto’s Biggest Festival *Inside Kyoto*. Viitattu 30.5.2017.
2. ↑  Gion Matsuri *Japan Huide*. Viitattu 30.5.2017.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Gion-matsuri** Wikimedia Commonsissa

* Tietoa Gion-matsurista

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Gion Matsuri
Erkki Mykrän veistos Iines-padonvartija on Koijärvellä.
**Erkki Kalervo Mykrä** (s. 26. tammikuuta 1948 Heinola) on turkulainen kuvanveistäjä. Hän on myös tehnyt musiikkia.

Ura
---

Erkki Mykrä opiskeli Turun Taideyhdistyksen piirustuskoulussa 1969-1972. Hän myös toimi Turun Piirustuskoulun kuvanveiston opettajana 1977-1988. Mykrä on osallistunut kotimaisiin ja ulkomaisiin näyttelyihin vuodesta 1969. Hän on pitänyt yksityisnäyttelyjä vuodesta 1971. Mykrän töitä on useissa museoissa ja kokoelmissa.

Kuvataiteilijan ammatin ohessa Mykrä on toiminut muusikkona ja tehnyt omaa musiikkia yhteistyössä muun muassa Pirjo ja Matti Bergströmin kanssa. Yleisradio lähetti Helsingin Vanhalta Ylioppilastalolta Mykrän konsertin vuonna 1979. Vuonna 1980 Yleisradio nimesi Mykrän "Viikon suomalaiseksi lauluntekijäksi". Mykrä julkaisi ensimmäisen LP-levynsä julkistamiskonsertissa Helsingin Tavastia-klubilla 1988.

Diskografia
-----------

**Singlet**

* Reino perheineen (1984),
* Karjalan rakastavaiset (1986)
* Amatöörinäyttelijä (1987)
* Hallelujaa! (1988)
* Tyttöni poloinen (1990)
* Itsemurha (1994)

**Albumit**

* Mykrä Erkki (1988)
* Iiris (1997)

Lähteet
-------

* Erkki Mykrä taiteilijamatrikkelissa
* Erkki Mykrä kansallisdiskografia Violassa[vanhentunut linkki]

Aiheesta muualla
----------------

* Erkki Mykrän Youtube-kanava

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Uppslagsverket Finland

 |

 |
**Pavel Sergejevitš Trihitšev** (ven. Павел Сергеевич Трихичев; s. 7. marraskuuta 1992 Montšegorsk) on venäläinen alppihiihtäjä. Hän edustaa seuratasolla FSO of Russiaa.

Trihitšev debytoi alppihiihdon maailmancupissa maaliskuussa 2013 Kranjska Goran suurpujottelussa. Ensimmäiset maailmancupin pisteensä hän saavutti joulukuussa 2013 Val d'Iseren suurpujottelussa sijoituttuaan 28:nneksi. Ensimmäisen palkintosijansa hän saavutti oltuaan toinen Wengenin alppiyhdistetyssä tammikuussa 2018. Tätä ennen hän oli sijoittunut maailmancupin osakilpailussa parhaimmillaan 16:nneksi.

Trihitšev osallistui vuoden 2014 talviolympialaisiin Sotšissa, jossa hän oli parhaimmillaan superyhdistetyssä 24:s. Hän on myös kilpaillut kolmissa MM-kisoissa vuosina 2013–2017 ollen parhaimmillaan 18:s alppiyhdistetyssä Sankt Moritzissa 2017.

Lähteet
-------

* 

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.
**Pentti Juhani Kokkonen** (s. 15. joulukuuta 1955 Jämsä) on suomalainen mäkihyppääjä ja mäkihyppyvalmentaja. Hän voitti Keski-Euroopan mäkiviikon ja kaksi joukkuekilpailun maailmanmestaruutta. Koulutukseltaan Kokkonen on liikunnanohjaaja.

Kilpailu-ura
------------

Kokkonen voitti Keski-Euroopan mäkiviikon kaudella 1978–1979. Tällöin hän oli mäkiviikon kahdessa ensimmäisessä osakilpailussa kolmas mutta voitti kaksi seuraavaa osakilpailua. Kokkonen oli voittamassa joukkuemäen MM-kultaa vuosina 1984 ja 1985. Oslon MM-kisoista 1982 tuli joukkuepronssia. Henkilökohtaisissa kilpailuissa Kokkonen oli MM-tasolla parhaimmillaan viides Lahden MM-kisojen 1978 normaalimäessä, kuudes Oslon MM-kisojen 1982 suurmäessä ja kahdeksas Seefeldin MM-kisojen 1985 suurmäessä. Kokkonen osallistui kaksiin olympialaisiin (1980 ja 1984). Paras sijoitus oli Lake Placidin 1980 normaalimäen viides tila. SM-tasolta Kokkosella on kaksi mestaruutta suurmäestä (1978 ja 1979), yksi normaalimäestä (1985) sekä neljä joukkuemäestä (1980, 1981, 1984, 1985).

Seuratasolla Kokkonen edusti Kaipolan Virettä ja huippuvuosinaan Lahden Hiihtoseuraa.

Valmentajana
------------

Vuodesta 1987 Kokkonen on toiminut mäkihyppyvalmentajana. 

* 1987–1991 ja 1993–1994 mäkihypyn Suomen A-maajoukkueen kakkosvalmentaja
* 1993–1994 mäkihypyn Suomen nuorten MM-ryhmän valmentaja
* 1991–1993 yhdistetyn Suomen A-maajoukkueen A-valmentaja
* 1994–1996 mäkihypyn Suomen B-maajoukkueen vastuuvalmentaja
* 1997– Lahden Hiihtoseuran mäkihypyn vastuuvalmentaja
* 2003–2008 Suomen nuorten MM-ryhmän päävalmentaja
* 2008– Suomen A-maajoukkueen kakkosvalmentaja

Lähteet
-------

* Siukonen, Markku: *Urheilukunniamme puolustajat – Suomen olympiaedustajat 1906–2000*. Graface Jyväskylä, 2001. ISBN 951-98673-1-7.
* Siukonen, Markku & Ahola, Matti: *Urheilun vuosikirja 1: 1978–79*. Oy Scandia Kirjat Ab, 1979. ISBN 951-9466-17-7.
* Suomen Hiihtoliiton valmentajat

### Viitteet

1. 1 2 3 4  Siukonen 2001, s. 133
2. ↑  Siukonen & Ahola 1979, s. 56–57, 172–173
**Perbentsoehappo** eli **peroksibentsoehappo** (C7H6O3) on bentsoehaposta johdettu orgaanisiin peroksideihin kuuluva perkarboksyylihappo. Yhdistettä käytetään hapettimena orgaanisissa synteeseissä.

Ominaisuudet
------------

Huoneenlämpötilassa perbentsoehappo on valkoisia kiteitä. Se liukenee vain niukasti veteen, mutta paremmin moniin orgaanisiin liuottimiin esimerkiksi etanoliin, dietyylieetteriin, kloroformiin, dikloorimetaaniin, asetoniin ja bentseeniin. Perbentsoehappo on bentsoehappoa heikompi happo ja sen pKa-arvo on 7,8. Kiinteänä yhdiste on suhteellisen stabiili säilytettynä kylmässä, mutta muiden perkarboksyylihappojen tavoin se on erittäin voimakas hapetin ja saattaa räjähtää kuumennettaessa tai iskun vaikutuksesta.

Valmistus ja käyttö
-------------------

Perbentsoehappoa voidaan valmistaa hapettamalla bentsoehapon metaanisulfonihapposuspensiota vetyperoksidin avulla. Toinen yleisesti käytetty synteesimenetelmä on edullisen bentsoyyliperoksidin hydrolyysi emäksisissä olosuhteissa tai reaktio natriummetoksidin kanssa. Muodostuva tuote puhdistetaan kiteyttämällä.

Perbentsoehapon tärkein käyttökohde on toimia elektrofiilisena hapettimena orgaanisissa synteeseissä. Tärkeä reaktio on alkeenien hapettaminen epoksideiksi esimerkiksi styreeni reagoi yhdisteen kanssa styreenioksidiksi. Jos kaksoissidokseen nähden allyylisessä asemassa sijaitsee kiraalisessa hiilessä hydroksyyliryhmä, ohjautuu perbentsoehapon lähestyminen kaksoissidosta siten, että epoksidirenkaan stereokemia on sama kuin hydroksyyliryhmän stereokemia. Perbentsoehappo hapettaa myös amiinit amiinioksideiksi ja tiolit sulfoksideiksi. Ainetta voidaan käyttää myös desinfiointiaineena.

Katso myös
----------

* m-klooriperbentsoehappo

Lähteet
-------

1. ↑  Peroxybenzoic acid – Substance summary *PubChem*. NCBI. Viitattu 4.7.2014.
2. 1 2 3  Alén, Raimo: *Kokoelma orgaanisia yhdisteitä: Ominaisuudet ja käyttökohteet*, s. 408. Helsinki: Consalen Consulting, 2009. ISBN 978-952-92-5627-3.
3. 1 2  Herbert Klenk, Peter H. Götz, Rainer Siegmeier & Wilfried Mayr: *Peroxy Compounds, Organic, Ullmann's Encyclopedia of Industrial Chemistry*, John Wiley & Sons, New York, 2000. Viitattu 4.7.2014
4. 1 2 3 4  Thomas Scott, Mary Eagleson: *Concise encyclopedia chemistry*, s. 790. Walter de Gruyter, 1994. ISBN 978-3110114515. Kirja Googlen teoshaussa (viitattu 4.7.2014). (englanniksi)
5. 1 2 3 4  A. Somasekar Rao & H. Rama Mohan: *Perbenzoic Acid, e-EROS Encyclopedia of Reagents for Organic Synthesis*, John Wiley & Sons, New York, 2001. Teoksen verkkoversio Viitattu 4.7.2014
6. ↑  Francis A. Carey & Richard J. Sundberg: *Organic Chemistry B: Reactions and synthesis*, s. 1091, 1093. Springer, 2007. ISBN 978-0-387-68350-8. (englanniksi)
**Erkki Veli Luoto** (18. lokakuuta 1905 Antrea – 6. heinäkuuta 1980) oli suomalainen kauppias, osuustoimintaliikkeen vaikuttaja ja yritysjohtaja, joka sai kauppaneuvoksen arvonimen.

Luodon vanhemmat olivat koneenhoitaja August Wilhelm Luoto ja Ida Pesonen ja puoliso vuodesta 1931 kirjanpitäjä Aili Aleksandra Lähteinen. Luoto kävi kansakoulun 1918 ja Kulutusosuuskuntien Keskusliiton Osuuskauppakoulun 1929. Hän myös suoritti kursseja kirjeopistossa, kävi liikkeenjohdon jatkokoulutuksen ja teki lukuisia opintomatkoa useisiin eri maihin.

Luoto oli Keski-Karjalan Osuusliikkeen myyjä ja myymälänhoitaja 1921–1927 sekä myymäläintarkastaja Hiitolassa 1931–1935, Loimaan Osuusliikkeen keskusvarastonhoitaja 1928–1929 ja toimitusjohtaja 1930, Sisä-Savon Osuusliikkeen toimitusjohtaja Suonenjoella 1936–1941, Osuusliike Keski-Suomen toimitusjohtaja Keuruulla 1941–1953 ja Osuuskauppa Mäki-Matin toimitusjohtaja ja johtokunnan puheenjohtaja Jyväskylässä 1953–1970. Hän oli myös Asuntokeskuskunta Jyväskylän Hakan toimitusjohtaja 1953–1973.

Luodolla oli useita osuustoiminnallisia ja muita luottamustehtäviä. Keuruun kunnanvaltuuston jäsen hän oli 1946–1953 ja puheenjohtaja 1948–1953 ja Jyväskylän kaupunginhallituksen jäsen 1963–1968 ja kaupunginvaltuuston jäsen 1963–1972 ja puheenjohtaja 1969–1972. Sotilasarvoltaan Luoto oli reservin alikersantti. Hän sai kauppaneuvoksen arvonimen 1964.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Erkki Luoto *Biografiasampo*. Viitattu 8.10.2022.
**Pavel Stanislavovitš Tomkovitš** (ven. Па́вел Станисла́вович Томко́вич) on venäläinen lintutieteilijä.

Tohtori Pavel Tomkovitš toimii Moskovan yliopiston Eläintieteellisen museon lintutieteen osaston johtajana. Hän on myös museon munakokoelmien ja muiden kuin varpuslintujen kokoelmien kuraattori.

Tomkovitš on jäsenenä useissa kansainvälisissä lintutieteellisissä järjestöissä, kuten Working Group on Waders (CIS), jossa hän on hallituksen jäsenenä, International Ornithological Committee, Executive Committee of the International Wader Study Group ja Board of the Russian Bird Conservation Union. Hän on myös International Wader Study Groupin toimeenpanevan komitean jäsen, ja American Ornithologists' Unionin kirjeenvaihtajajäsen. Tomkovitš kuuluu *Bulletin of Moscow Society of Naturalists* -julkaisun ja vuosikirja *Ornithologian* toimitusneuvostoon, sekä koordinoi kansainvälistä Arctic Birds Breeding Conditions Survey -projektia.

Tomkovitš tutkii arktisen alueen lintujen levinneisyyttä, luokittelua ja sirrien biologiaa. Hän on osallistunut useille tutkimusretkille Frans Joosefin maalta Tšukotkaan ja Alaskaan. Hän kirjoittaa teosta Venäjän arktisten alueiden kahlaajien esiintymisestä, *The Atlas of the Breeding Waders of the Russian Arctic*.

Lähteet
-------

* Zoological Museum of Moscow University (englanniksi) (Arkistoitu – Internet Archive)
Roncal-juustoa.
**Roncal** on Espanjan Navarran itsehallintoalueella valmistettava lampaanmaitojuusto.

Roncal-juustoa valmistetaan Navarran Roncal-laakson alueella lähellä Espanjan Ranskan vastaista rajaa. Juustolla on ollut suojattu alkuperänimitys vuodesta 1981 ja suoja käsittää 220 lammastilaa. Tilat tuottavat vuosittain noin 2 400 000 litraa maitoa, josta valmistetaan 385 000 kiloa juustoa.

Roncal-juustoa valmistetaan lacha- ja rasa aragonesa -rotuisten lampaiden raakamaidosta. Maito saostetaan 30–37 °C lämpötilassa eläinperäistä juoksutetta käyttäen. Juustomassa pilkotaan pieniin osiin ja hera erotellaan siitä käsin. Tämän jälkeen juustomassa asetetaan muotteihin ja juusto puristetaan, sekä suolataan. Suolaus voidaan suorittaa kuivasuolauksena tai upottamalla juusto suolaliemeen. Juustoa kypsytetään yli 120 päivää 7–12 °C lämpötilassa. Valmis juusto on tyypillisesti painoltaan 1-3 kiloa. Sillä on kova ruskea kuori ja sen sisältö on kovaa ja väriltään kellertävän valkoista tai oljenkeltaista. Juuston makua on kuvailtu voimakkaaksi, hieman tuliseksi ja paahdetuksi. Sillä on myös pitkä jälkimaku.

Lähteet
-------

1. 1 2  Catherine Donnelly: *The Oxford companion to cheese*, s. 625. Oxford University Press, 2016. ISBN 9780199330881. (englanniksi)
**Yeelen** on afrikkalainen elokuva vuodelta 1987. Se voitti Cannesissa tuomariston palkinnon.

Juoni
-----

Nuori mies Nianankoro ja hänen äitinsä ovat kymmenen vuotta paenneet pojan isän Soman vihaa. Isä on tietäjä, Komon korkeimman yhteisön jäsen, ja pelkää poikansa uhkaavan valta-asemaansa. Äiti on piilotellut poikaansa, mutta nyt pojan on astuttava esiin. Nianankoro ystävystyy kuninkaan kanssa. Käy ilmi, että Nianankoro on tahtomattaan pettänyt kuningasta tämän nuorimman vaimon Attoun kanssa.

Vastaanotto
-----------

*Helsingin Sanomien* Leena Virtanen kirjoitti, että *Yeelenissä* on sekä outoa mystiikkaa että paljon tuttua, samoja kansantarinan elementtejä kuin vaikkapa *Kalevalassa*. Hänestä se on universaali satu isän ja pojan välisestä vihasta, jossa perimmältään on kyse vallanhimosta ja hyvän ja pahan taistelusta. Virtanen kehuu veistoksellisen kaunista pääosan esittäjää ja Cissén etnografisesti tarkkaa kerrontaa, jossa tallennus tosin tahtoo joskus mennä sisällön edelle. Komeilla kuvilla tehty elokuva muistuttaa hänestä länsimaista taide-elokuvaa, mutta yllättää dramaturgiansa erilaisuudella.

Lähteet
-------

1. ↑  Yeelen NY Times
2. ↑  Laaksonen, Satu: Yeelen (1987) (Arkistoitu – Internet Archive), KAVI. Viitattu 10.7.2015.
3. ↑  Virtanen, Leena: Valon ja taian voima. Yeelen on maaginen satu vallanhimosta ja sukupolvien välisestä vihasta.  *Helsingin Sanomat*, 9.11.1991, s. 65. Näköislehden aukeama (tilaajille).
Rondelli Sarzanan linnoituksessa
**Rondelli** (ransk. *rondelle*) on pyöreä tai puolipyöreä matalahko tykkitorni puolustusmuurissa, jota Suomessa ja Ruotsissa on kutsuttu myös nimillä **rundeli** tai **posteiji**. Suomessa rondelleja on rakennettu Hämeen linnaan sekä Viipurin kaupunginmuurin vahvistukseksi. Kustaa Vaasa pyrki 1500-luvulla lujittamaan Suomen puolustusta, ja Hämeen linnaan rakennettiin kaksi vankkaa tykkitornia. Viipurin kaupunginmuurin osaksi oli myös tarkoitus rakentaa kaksi vahvaa, silloisen italialaisen linnoitustaidon mukaan suunniteltua pyöreää ampumatornia. Lopulta niistä rakennettiin vain toinen, niin sanottu Pyöreä torni.

Kuvagalleria
------------

* Hämeen linnan rondellin sisäkuvaHämeen linnan rondellin sisäkuva
* Viipurin pyöreä torniViipurin pyöreä torni

Katso myös
----------

* Ympyräkaivanto, jota kutsutaan myös rondeliksi

Lähteet
-------

* Annukka Aikio ja Rauni Vornanen: Uusi sivistyssanakirja. Kustannusosakeyhtiö Otava 1993. ISBN 951-1-11365-8.

### Viitteet

1. 1 2  Aikio ja Vornanen 1993, s. 533
2. ↑  Leena Valkeapää (toim.): Taidehistorian sanasto Jyväskylän yliopisto TAIKU / Taidehistoria. Viitattu 31.5.2022.
3. ↑  Juha Lankinen: Pyöreän tornin historiikkia vuoteen 1939 *VirtuaaliViipuri*. Viitattu 31.5.2022.
4. ↑  Historia - Hämeen linna Suomen kansallismuseo. Viitattu 5.6.2022.
Ruhtinatar **Vera Konstantinovna Romanova** (24. huhtikuuta 1906 – 11. tammikuuta 2001) oli venäläinen aatelisnainen ja Konstantin Konstantinovitš Romanovin ja Elisabeth Saksi-Altenburgin nuorin lapsi.

Elisabet, ruhtinas Georgi ja ruhtinatar Vera olivat Pauluskoissa koko sodan ja vallankumouksen ajan. Syksyllä vuonna 1918 bolševikit vapauttivat heidät ja he matkustivat Ångermanland-laivalla Ruotsiin Ruotsin kuningattaren kutsusta. Tukholman satamassa perhe tapasi prinssi Gustaf Adolfin, joka vei heidät kuninkaalliseen palatsiin.

He asuivat Ruotsissa kaksi vuotta. Ensin Tukholmassa sitten Saltsjöbadenissa, mutta Ruotsissa asuminen oli liian kallista, joten he muuttivat Belgiaan, kuningas Albert I:n kutsusta, ja asettuivat myöhemmin Altenburgiin Saksaan, jossa perhe asui 30 vuotta, paitsi kahta vuotta Englannissa. Elisabeth kuoli vuonna 1927 Leipzigissa. 

Ruhtinas Georgi kuoli New York Cityssä vuonna 1938. Vera asui Saksassa aina toisen maailmansodan päättymiseen asti, jolloin hän pakeni Itä-Saksan neuvostomiehitystä Hampuriin ja muutti sieltä Yhdysvaltoihin vuonna 1951.

Vera kuoli Nyackissa, New Yorkin osavaltiossa Tolstoi-säätiön vanhainkodissa vuonna 2001 95 vuoden iässä.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Princess Vera Constantinovna; Descendant of Czar *Los Angeles Times*.  23.1.2001. Viitattu 12.10.2022. (englanniksi)
2. ↑  Kent Sole, Paul Gilbert: The Fate of the Romanovs: The Survivors *Royal Russia*. Viitattu 12.10.2022. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Vera Konstantinovna Romanova** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Yhdysvallat
* Tšekki

 |

 |
**Ronald de Kant** (30. lokakuuta 1931 Lancaster, Pennsylvania – 22. kesäkuuta 2016) oli yhdysvaltalainen klarinetisti. Hän sai taiteilijadiplomin Juilliard School of Musicista vuonna 1953. Hänen opettajansa siellä oli Daniel Bonade. Opintojensa jälkeen de Kant toimi itse opetustehtävissä laivaston musiikkikoulussa Washington DC:ssa. Vietettyään vuoden Torontossa baletin orkesterin kanssa de Kant oli vuosina 1956–1965 New Orleansin filharmonisen orkesterin ensiklarinetistina. Hän toimi ensiklarinetistina myös Vancouverin sinfoniaorkesterissa (1965–1980) ja Vancouverin CBC-kamariorkesterissa (1967–1983). Hän soitti Santa Fen oopperassa kesäisin 1970–1972.

De Kant toimi kamarimuusikkona muun muassa New Orleansin ja Vancouverin puhallinkvintettien jäsenenä. Hän esiintyi myös solistina orkesterien kanssa. 22. syyskuuta 1968 hän kantaesitti John Weinzweigin *Divertimenton nro. 4*. Hän levytti Wolfgang Amadeus Mozartin klarinettikvinteton Purcell-jousikvartetin kanssa, Aaron Coplandin klarinettikonserton Vancouverin CBC-kamariorkesterin kanssa ja kamariteoksia Vancouverin puhallinkvintetin kanssa.

De Kant opetti Brittiläisen Kolumbian yliopistossa osa-aikaisesti vuosina 1965–1980 ja täysiaikaisesti 1980–1983. Hän opetti myös muun muassa Vancouverin musiikkiakatemiassa sekä Arizonan osavaltionyliopistossa, jossa hän oli klarinetin professorina 1983–1987. Cincinnatin yliopiston College-Conservatory of Musicissa hän aloitti opettamisen vuonna 1987, ja hänestä tuli siellä puu- ja vaskipuhallinjaoksen puheenjohtaja vuonna 1989.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  The Canadian Encyclopedia: Ronald de Kant
*Tämä artikkeli käsittelee musiikin muotoa. Sanan muita merkityksiä on lueteltu täsmennyssivulla.*
**Rondo** (ransk. *rondeau*) on soitinmusiikin muototyyppi. Alun perin rondo on ollut eräänlainen keskiaikainen piiritanssi, jossa tanssijat tanssivat ensin piirissä, sitten ulkopuolella vaihtelevilla tavoilla ja taas piirissä. Soitinmusiikin rondon muoto jäljittelee piiritanssia.
Rondo oli erityisen suosittu juuri klassismin aikana. Syy tähän voi olla juuri siinä, että rondo on muodoltaan yksinkertaisena helppo ymmärtää. Lisäksi rondo on ihanteellinen sonaatin viimeiseksi osaksi, sillä se poikkeaa ensimmäisen osan sonaattimuodosta sekä luonteeltaan toisesta, hitaasta osasta.

Rondon rakenne
--------------

Rondo koostuu toistuvasta teemasta sekä teeman välissä olevista erilaisista jaksoista, kuten tanssikin ennen. Rakennetta kuvataan usein kirjaimilla, jossa A vastaa teemaa ja muut kirjaimet väliosia. A B A C A on lyhin mahdollinen rondomuoto, sillä ollakseen rondo teeman täytyy toistua ainakin kolmesti; sävellaji ja korkeus, jolta teema soitetaan, voivat tosin vaihdella. 
Usein etenkin klassismin ajan rondot olivat ns. sonaattirondoja. Sen rakenne myötäilee rondon lisäksi sonaattimuotoa. Esittelyjaksoa vastaa ABA, jonka jälkeen tulee teemasta usein poikkeava taite. Esimerkiksi, jos rondo on duurissa, niin C-taite on usein mollissa ja vastaa näin kehittelyjaksoa. Kun teema on C-taitteen jälkeen toistunut kolmannen kerran toistuu B-taite kertausjaksonomaisesti. Se on kuitenkin yleensä jollakin tavalla aiemmasta B-taitteesta poikkeava. Sonaattirondo päättyy teemaan tai lopukkeeseen eli codaan.

Rondon käyttö
-------------

Rondoja on sävelletty pääosin klassismin ja romantiikan aikana. Ne olivat joko itsenäisiä kappaleita tai osa esimerkiksi sonaatista. Yleisimmillään rondot esiintyvät juuri sonaatin viimeisenä osana, kuten esimerkiksi Haydnilla, Mozartilla, Beethovenilla ja Chopinilla. Rondoja on myös muiden sonaattimuotoisten teoksissa, kuten sinfonioissa ja konsertoissa.

Tunnettuja rondomuotoisia teoksia
---------------------------------

* W.A. Mozart: *Rondo alla turca*
* Beethoven: Pianokonsertto nro 3 c-molli III osa & Rondo a Cappriccio Alla Ingharese (Die Wuth über werloren Groschen) G-duuri, Für Elise
**Korpiselkä** (ven. Корабсе́льки, *Korabselki*) on kylä Leningradin alueen Seuloskoin piirin Pukran kunnassa Venäjällä. Se sijaitsee Karjalankannaksen eteläosassa Pietarin kaupungin pohjoispuolella lähellä Ohtajokea.

Korpiselkä mainitaan ensimmäisen kerran Novgorodin Vatjan viidenneksen verokirjassa vuonna 1499/1500. Tuolloin se oli samannimisen Pähkinälinnan lääniin kuuluneen pogostan keskus. Myöhemmin Korpiseläksi nimitettiin myös pogostan alueelle 1600-luvun alussa perustettua luterilaista Toksovan seurakuntaa.

1600-luvulla seudun alkuperäisväestö vaihtui lähes täydellisesti Suomesta muuttaneisiin inkeriläisiin. Ortodoksisia inkerikkoja jäi kuitenkin eräisiin Ohanvarren kyliin, ja vielä 1800-luvun puolivälissä heitä asui luterilaisten savakoiden lisäksi myös Korpiselässä.

Nykyään Korpiselässä on pietarilaisten huvila-asutusta.

Lähteet
-------

1. ↑  EKI kohanimeandmebaasi *eki.ee*. Viitattu 17.10.2015.
2. ↑  Nevalainen, Pekka & Sihvo, Hannes (toim.): *Inkeri: historia, kansa, kulttuuri*, s. 59. Helsinki: Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, 1991. ISBN 951-717-668-6.
3. ↑  Väänänen, Kyösti: *Herdaminne för Ingermanland I: Lutherska stifsstyrelsen, församlingarnas prästerskap och skollärare i Ingermanland under svenska tiden*, s. 137. Helsingfors: Svenska litteratursällskapet i Finland, 1987. ISBN 951-9018-28-X.
4. ↑  Nevalainen, Pekka & Sihvo, Hannes (toim.): *Inkeri: historia, kansa, kulttuuri*, s. 72. Helsinki: Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, 1991. ISBN 951-717-668-6.
5. ↑  von Köppen, Peter: *Erklärender Text zu der ethnographischen Karte des St. Petersburger Gouvernements*, s. 37. St.-Petersburg: , 1867.
Ola Svensson
**Ola Nils Håkan Svensson** (s. 23. helmikuuta 1986 Lund, Ruotsi) on ruotsalainen laulaja, joka tuli kuuluisaksi esiintymisestään Ruotsin Idolissa vuonna 2005, jossa hän sijoittui kahdeksanneksi.

Olan esikoisalbumi *Given To Fly* julkaistiin 31. toukokuuta 2006 ja se nousi ykköseksi Ruotsin albumilistalla välittömästi julkaisun jälkeen. Hänen ensimmäinen singlensä "Rain" menestyi yhtä hyvin singlelistalla ja se olikin yksi soitetuimmista kappaleista Ruotsin radiossa puolen vuoden ajan. Olan toinen single "Brothers" on hänen itse kirjoittamansa. Laulu kertoo Olan kahdesta veljestä, jotka adoptoitiin El Salvadorista.

Diskografia
-----------

### Albumit

* My Own Idol - Idol 2005 (2005)
* Given To Fly (2006)
* Good Enough (2007)
* Good Enough The Feelgood Edition (2008)
* OLA (2010)
* Carelessly Yours (2014)

### Singlet

* Rain (2006)
* Brothers (2006)
* Natalie (2007)
* Du Är Musiken I Mig (HSM2 "You Are The Music In Me") (duetto Molly Sandenin kanssa) (2007)
* S.O.S. (2007)
* Love In Stereo (2008)
* FeelGood (2008)
* Sky's The Limit (2009)
* Unstoppable (The Return of Natalie) (2010)
* Overdrive (2010)
* All Over the World (2010)
* RIOT (2011)
* I'm in Love (2012)

Aiheesta muualla
----------------

* Olan kotisivut (Arkistoitu – Internet Archive)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Puola

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana

 |

 |
**Salon kappelikirkko**, tunnettu myös **Pyhän Annan kappelina**, oli 1500-luvulla rakennettu Uskelan seurakuntaan kuuluneen Salon kappeliseurakunnan kivikirkko. Kirkon rakentamisajankohta on epävarma, mutta kappelikunnan historian ja kirkon tyylipiirteiden perusteella Markus Hiekkanen on arvioinut sen rakennetun todennäköisimmin vuosien 1500 ja 1520 välillä. Kirkko purettiin vuonna 1832 Uskelan kirkon rakennusmateriaaliksi.

Kirkko rakennettiin kaksilaivaiseksi, kuten monet muut 1400-luvun kivikirkot. Sen suojelupyhimyksenä oli Pyhä Anna, josta johtuu kirkon toinen nimi. 1600-luvulla kirkon asehuoneen korvasi Horn-suvun hautakappeli. Kirkon kellotapuli on luultavasi samoihin aikoihin rakennettu, kuin kirkkokin. Tapulin kaksinivelinen puinen yläosa uusittiin 1730.

Salon kappeliseurakunta oli välillä myös itsenäinen seurakunta, jolloin kirkkoa kutsuttiin Salon kirkoksi. Seurakunta kuitenkin palasi kappeliksi, ja myöhemmin vuonna 1832 yhdistettiin Uskelan seurakuntaan. Seurakuntaliitoksessa todettiin Salo-Uskelan seurakunnan tarvitsevan uuden isomman kirkon, ja päätettiin rakentaa uusi Uskelan kirkko, etenkin kun Uskelan Isokylän emäkirkko oli tuhoutunut maanvyörymässä 1825. Salon kappelikirkko purettiin Uskelan kirkon osiksi, ja jäljelle jäi vain tapulin kivijalka, josta tehtiin vuonna 1953 muistomerkki Aulis Blomstedtin suunnitelman mukaisesti.

Katso myös
----------

* Luettelo Suomen keskiaikaisista kivikirkoista

Lähteet
-------

Hiekkanen, Markus: *Suomen keskiajan kivikirkot*. Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, 2007. ISBN 978-951-746-861-9. 

### Viitteet

1. 1 2  Hiekkanen s. 167
2. ↑  Hiekkanen s. 168
**Honkajärvi** on saareton järvi Sotkamossa Kainuun eteläosassa. Sen pinta-ala on 1,7 neliökilometriä. Etäisyys Kajaanista on 52 kilometriä itäkaakkoon.

Maantiede
---------

Honkajärven pituus kaakosta luoteeseen on 2,1 kilometriä. Järven keskiosa on pohjois- ja eteläosaa kapeampi. Keskiosaa kaventaa järven läntisen rannan leveä Puukkoniemi. Honkajärvellä puolentoista metrin syvyyskäyrä ja kolmen metrin syvyyskäyrä kulkevat lähes kiinni toisissaan. Noin 40 prosenttia järvestä on vähintään kymmenen metriä syvä, 14–15 metriä syviä kohtia on useita. 

Honkajärven rannat ovat enimmäkseen metsämaata. Järven luoteisosan Talvilahden rannalla on pientaloja ja eteläisimmän osan Honkaperän rannalla on hieman peltomaata. Järven länsipuolella sijaitsee Kurkisuo ja itäpuolella Räätäjärvi. Honkajärven ja Räätäjärven välisen kannaksen nimi on Räätäkangas.

Honkajärveen virtaa Maunusjoki kaakosta. Maunusjoki kerää Niprajoen ja Lontanjoen vedet. Lontanjoki alkaa Honkajärven kaakkoispuolella sijaitsevasta Hietanen-järvestä. Honkajärven luusua sijaitsee altaan luoteiskolkassa, josta alkaa luoteeseen Syväjärveen virtaava Koljosensalmi. Honkajärvi, Syväjärvi ja niiden luoteispuolella sijaitsevat Hautajärvi ja Alajärvi muodostavat kokonaisuuden, jonka korkeustaso on 153,4 metriä merenpinnan yläpuolella. Järvien vedet laskevat Sapsonkoskea luoteeseen Pieneen Sapsojärveen (137,9 metriä mpy).

Honkajärven vesitilavuus on 13 392 000 kuutiometriä.

Honkajärvi (59.871.1.013) kuuluu Sapsojoen alaosan alueeseen (59.871), joka on kolmannen jakovaiheen vesistö Oulujoen vesistössä (59). Toinen jakovaihe on Sapsojoen valuma-alue (59.87) ja ensimmäinen on Nuasjärven–Kiimasjärven alue (59.8). Honkajärvi on Sapsojoen alaosan alueen laajin vakavesi. Toiseksi laajin on Alajärvi. Valuma-alueeseen kuuluu 14 vähintään hehtaarin laajuista vakavettä.

Sotkamon Honkajärvi on laajin Suomen 19:stä Honkajärvi-nimisestä vakavedestä. Seuraavaksi laajin on Hyrynsalmen Honkajärvi.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Honkajärvi, vakavesi, Sotkamo
2. 1 2 3 4 5 6 7 8  Ympäristö.fi : Ympäristötiedon hallintajärjestelmä Hertta Ympäristötiedon hallintajärjestelmä Hertta. Viitattu 12.4.2022.
3. ↑  Honkajärvi. Järviwiki. Viitattu 12.4.2022.
4. ↑  Sapsojoen alaosan alue (59.871). Järviwiki. Viitattu 12.4.2022.
5. ↑  Honkajärvi. Järviwiki. Viitattu 12.4.2022.
**Karl-Olof "Ola" Olsson** (1. joulukuuta 1943 Malmö – 19. marraskuuta 2008 Tukholma) oli ruotsalainen käsikirjoittaja, televisio-ohjaaja ja dramaturgian opettaja. Hän oli mukana muun muassa Kay Pollakin elokuvien *Lasten saari* (1980), *Rakasta mua!* (1986) ja *Niin kuin taivaassa* (2004, Oscar-ehdokkuus) käsikirjoitustiimeissä. Hän oli keskeinen käsikirjoittaja myös televisiosarjassa *Öhmanin tavaratalo* (1987–1989).

Ola Olsson toimi 1980-luvulla Ruotsin television päädramaturgina. Yhtenä Pohjoismaiden arvostetuimmista dramaturgian opettajista hän vieraili vuonna 1984 Suomessa pitämässä viikon kurssin Yleisradion ammattiopiston ja Suomen Näytelmäkirjailijaliiton kutsumana. Opetuksessaan Olsson käytti usein esimerkkeinä maailman parhaina tarinoina pitämiään Raamattua, Henrik Ibsenin näytelmää *Nukkekoti*, Milos Formanin elokuvaa *Yksi lensi yli käenpesän* ja Akira Kurosawan elokuvaa *Seitsemän samuraita*. Hän arvosti myös urheilun dramatiikkaa ja mainitsi 1980-luvulla maailman parhaaksi televisio-ohjelmaksi Ruotsi–Neuvostoliitto-jääkiekko-ottelun.

Lähteet
-------

1. ↑  Ola Olsson *Svensk filmdatabas*. Viitattu 7.5.2023.
2. ↑  Haku 'As It Is in Heaven' *awardsdatabase.oscars.org*. Viitattu 7.5.2023.
3. ↑  Ola Olsson Elonetissä.
4. ↑  Varuhuset. Säsong 1. Avsnitt 1-12 *Svensk mediedatabas*. Viitattu 7.5.2023.
5. ↑  Rautio, Ilse: Vilkon pikakurssi Shakespeareksi.  *Helsingin Sanomat*, 19.2.1984, s. 28. Näköislehti (maksullinen).
6. ↑  Hallman, Nenne: Käenpesä. (Henkilöjuttu Ola Olssonista.) *Helsingin Sanomat*, 19.6.1987, s. 41. Näköislehti (maksullinen).

Aiheesta muualla
----------------

* Ola Olsson Internet Movie Databasessa. (englanniksi)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Yhdysvallat
* Puola

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Elonet

 |

 |
**Pentti Tuomas Kokko** (9. maaliskuuta 1921 Kiikka – 13. maaliskuuta 2018 Tampere) oli *Viialan Sanomien* perustaja ja päätoimittaja.

Työura
------

Ammattinsa Kokko hankki Vammalan kirjapainossa käsinlatojana. Työkaverinsa Ahti Ringin kanssa hän lähti Viialaan perustamaan omaa kirjapainoa 1950-luvun alussa. Toiminta- ja tilatarve kasvoivat koko ajan, viimeiseksi entiseen Viialan rukoushuoneeseen, joka remontoitiin kirjapainoksi sopivaksi. Toiminta ja henkilökunta kasvoivat koko ajan. *Viialan Sanomien* päätoimittajaksi valittiin Elma Okker, mutta vastuu siirtyi Pentti Kokon harteille jo vuoden päästä. Hän hoiti pestiään 16 vuotta siihen asti, kunnes tehtävät siirtyivät seuraavalle sukupolvelle, joskin Kokko oli mukana lehden teossa aina vuoteen 1985 saakka.

Ensimmäisenä päätoimittajana Pirkanmaalla Pentti Kokko aloitti aggressiivisen ilmoitusmyynnin, kun hän itse lähestyi asiakkaita puhelimitse ja myi ilmoitustilaa. Samaa menetelmää hän käytti myös kirjapainon suhteen kiertämällä autolla lähikuntia myyden kirjapainon kapasiteettia.

Tasavallan presidentti myönsi Pentti Kokolle Suomen Valkoisen Ruusun Ritarikunnan ensimmäisen luokan mitalin hänen työuran ansiodensa johdosta 6. joulukuuta 1993.

Luottamustoimet ja harrastukset
-------------------------------

Kokko toimi mm. pitkäaikaisena sihteerinä Viialan Yrittäjissä ja oli myös Lions Clubin perustajajäsen. Hän oli myös perustamassa Viialan mieskuoroa, jossa hän myös itse lauloi. 

Kokon pitkän iän salaisuutena oli aikuisiässä ahkera liikunta ja nuorena kilpaurheilu. Hän toimi mm. silloisen kotikuntansa jalkapalloseuran, Vammalan-Tyrvään Seudun Palloseuran maalivahtina.

Muut elämänvaiheet
------------------

Arjen meriiteistä ehkä suurin oli Suomen puolustaminen sodan aikana. 17-vuotiaana Pentti Kokko lähti armeijaan alokkaaksi ja kolmen kuukauden kuluttua tuli komento rintamalle. Hän palveli koko jatkosodan ajan tykistössä KTR 8:ssa.

Viimeiset vuotensa Pentti Kokko vietti Ratinanrannassa Tampereella.

Lähteet
-------

1. ↑  Päätoimittaja emeritus Pentti Kokko on poissa *Akaan Seutu*.  7.4.2018. Viitattu 7.1.2019.
**Javier Calleja Revilla** (s. 12. toukokuuta 1978 Madrid, Espanja) on espanjalainen entinen jalkapalloilija ja nykyinen valmentaja. Hän on toiminut lokakuusta 2022 lähtien Levanten päävalmentajana. Calleja oli pelipaikaltaan vasen laitalinkki, jossa hän pelasi hyökkäävässä sekä puolustavassa roolissa.

Ura
---

Calleja on Real Madridin junioriakatemian kasvatti. Häntä ei kuitenkaan koskaan nostettu edustusjoukkueeseen ja niin hän teki ammattilaisurallaan ensiesiintymisen Alcalán riveissä. Sieltä Calleja siirtyi Villarrealiin, mutta vietti muutaman kuukauden reservijoukkueessa ennen kuin hän siirtyi edustusjoukkueeseen.

Ensiesiintymisensä hän teki Villarrealissa kaudella 1999–2000, kun se pelasi Espanjan toiseksi korkeimmalla sarjatasolla. Kauden jälkeen joukkue nousi pääsarjaan. Ensimmäisinä kausinaan Villarrealissa hän oli hyvin tärkeä osa sitä, esimerkiksi kaudella 2001–2002 hän pelasi 35 ottelua ja teki niissä neljä maalia.

5. huhtikuuta 2005 Calleja vaihdettiin vaihdosta kentälle viime hetkillä ja hän pääsi laukomaan rangaistuspotkun kotiottelussa Barcelonaa vastaan. Ottelu päättyi 2–0-kotivoittoon ja Calleja omisti rangaistuspotkusta tehdyn maalin edesmenneelle äidilleen, joka oli kuollut vain tunteja ennen ottelua. Seuraavina kolmena kautena hänen peliaikansa väheni, muun muassa Santi Cazorlan tultua joukkueeseen ja Callejan kärsittyä kaksi vakavaa polvivammaa. Hän pelasi kolmen kauden aikana vain 25 ottelua.

Vuonna 2006 hän siirtyi Málagaan. Callejan tultua joukkueeseen, hän nousi heti avauskokoonpanoon. Toisella kaudellaan Málagassa hän pelasi 38 ottelua ja kauden jälkeen Málaga palasi pääsarjaan kahden vuoden tauon jälkeen. 

Kauden 2008–2009 aikana Calleja pelasi lähinnä vasemman laitapuolustajan paikkaa, joukkuetoveri Adriano Rossaton vakavan loukkaantumisen jälkeen. Kauden jälkeen Calleja ilmoitti jättävänsä Málagan.

Kesäkuussa 2009 hän siirtyi Osasunaan 2+1-vuotisella sopimuksella.

Lähteet
-------

1. ↑  Javi Calleja, nuevo entrenador del Levante UD
2. ↑  El Villarreal impone la pena máxima al Barcelona Terra.  Arkistoitu 3.10.2012. Viitattu 3.4.2009.  (espanjaksi)
3. ↑  Javier Calleja: "Ahora estoy seguro de que he hecho lo correcto al quedarme" Mediterráneo.  Arkistoitu 13.8.2009. Viitattu 3.4.2009.  (espanjaksi)
4. ↑  Calleja se despide del Málaga Marca. Viitattu 2.6.2009.  (espanjaksi)
5. ↑  Calleja refuerza la banda izquierda de Osasuna Marca. Viitattu 13.9.2009.  (espanjaksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Javier Callejan tilastot BDFutbol-sivustolla (englanniksi)
* Javier Callejan tilastot Soccerway-sivustolla (englanniksi)
**Pentti Brynolf Järvenranta**  (10. maaliskuuta 1929 Kankaanpää – 20. helmikuuta 2018 Helsinki) oli suomalainen rakennusmestari, insinööri, yrittäjä ja yritysjohtaja, joka sai teollisuusneuvoksen arvonimen.

Järvenrannan vanhemmat olivat kirvesmies Eemil Järvenranta ja Lahja Ilona Koukku ja puoliso sairaanhoitaja Sirppa Maria Hinkkala. Järvenranta valmistui rakennusmestariksi Porissa 1957 ja toimi valmistuttuaan Turun tie- ja vesirakennuspiirin tilapäisenä rakennusmestarina. Jatkettuaan opiskeluaan vuodesta 1960 hän valmistui rakennusinsinööriksi Tampereen teknillisestä opistosta 1964 ja meni sitten Asuntokeskuskunta Tampereen Hakan teknilliseksi johtajaksi. Sieltä hän siirtyi ammattiaineiden opettajaksi Pohjois-Satakunnan ammattikouluun Kankaanpäähän ja Porin teknilliseen ammattikouluun sekä tuntiopettajaksi Porin teknilliseen oppilaitokseen.

Vuonna 1969 Järvenranta perusti Elementtityö-yhtiön ja ryhtyi sen toimitusjohtajaksi. Yrityksestä tuli merkittävä asuntorakentaja ensin Satakunnassa ja sitten muuallakin Suomessa ja se rakensi myös jukisia ja liikekiinteistöjä. Pormarkussa sillä oli oma elementtitehdas. Pitkään hyvin menestynyt yritys ajautui lopulta konkurssiin vuonna 1993. Järvenranta siirtyi toimimaan muissa omistamissaan yrityksissä, jotka harjoittivat rakennus- ja kiinteistöalan liiketoimintaa. Teollisuusneuvoksen arvonimen hän sai vuonna 1981, Insinööriliiton kun­nia­jäseneksi hänet kutsuttiin vuonna 1995.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Pentti Järvenranta *Biografiasampo*. Viitattu 15.1.2022.
2. 1 2  Muistot. Pentti Järvenranta 1929–2018. Teollisuusneuvos. (Tilaajille) *Helsingin Sanomat*.  4.5.2018. Viitattu 15.1.2022.
**Theodor Albert Tigerstedt** (24. syyskuuta 1829 Nilsiä – 26. maaliskuuta 1910 Helsinki) oli suomalainen piirilääkäri, päätoimittaja ja moninkertainen valtiopäivämies.

Tigerstedtin vanhemmat olivat kuopiolainen nimikauppias, Juantehtaan patruuna Adolf Vilhelm Tigerstedt (k. 1853) ja Maria Gustava Collin. Hän pääsi ylioppilaaksi 1843 yksityistodistuksella ja opiskeli sitten Helsingin yliopistossa. Tigerstedt valmistui filosofian kandidaatiksi ja maisteriksi 1850 ja suoritti farmaseuttisen tutkinnon 1852. Hänestä tuli lääketieteen kandidaatti 1853, lääketieteen lisensiaatti 1857 ja lääketieteen tohtori 1860. Hän toimi lääketieteellisen tiedekunnan kuraattorina 1856–1857.

Tigerstedt oli Porin 1. kaupunginlääkäri vuodesta 1857 ja Hämeenlinnan piirin piirilääkäri 1879–1890. Hän toimi Porissa ilmestyneen Björneborgs Tidning–lehden päätoimittajana 1860–1865 ja 1873–1882 sekä oli Pohjoismaiden Osakepankin Hämeenlinnan konttorin johtajana 1883–1892. Tigerstedt osallistui aatelissäädyssä valtiopäiville 1885, 1888, 1891, 1894, 1897, 1899, 1900, 1904–1905 ja 1905–1906. Hän omisti Meijerhovin kartanon Pieksämäellä.

Tigerstedt oli naimisissa serkkunsa Ida Rosalie Aschanin (k. 1903) kanssa. Tigerstedtin veljiä olivat puutavara-alan liikemies, tilanomistaja ja valtiopäivämies Gustaf Adolf Fredrik Tigerstedt (1813–1878) ja lehtori, historiantutkija Karl Konstantin Tigerstedt (1822–1902).

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Kotivuori, Yrjö: Teodor Albert Tigerstedt. *Ylioppilasmatrikkeli 1640–1852*. Helsingin yliopiston verkkojulkaisu 2005. Luettu 1.8.2016.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Ylioppilasmatrikkeli 1640–1852

 |

 |
**Javier "Javi" Fuego Martínez** (s. 4. tammikuuta 1984 Pola de Siero, Espanja) on espanjalainen jalkapalloilija. Hän edustaa Espanjan Primera Divisiónissa pelaavaa Espanyolia ja on pelipaikaltaan puolustava keskikenttäpelaaja.

Seurajoukkueura
---------------

Fuego on Sporting Gijónin junioriakatemian kasvatti. Seuran edustusjoukkueessa hän pelasi vuodet 2002–2007, joista kolmena viimeisimpänä hän kuului avauskokoonpanoon.

Kaudeksi 2007–2008 Fuego siirtyi Levanteen. Hän pelasi seurassa lopulta vain yhden kauden ajan, joukkueen pudottua maan pääsarjasta Primera Divisiónista ja kärsiessä talousongelmista. Elokuussa 2008 hän teki kolmivuotisen sopimuksen Recreativon kanssa.

Kesällä 2010 Fuego siirtyi madridilaisseura Rayo Vallecanoon, jossa hän onnistui jo alkumetreillä vakiinnuttamaan pelipaikkansa joukkueen avauskokoonpanossa.

Aiheesta muualla
----------------

* Javi Fuegon tilastot BDFutbol-sivustolla (englanniksi)

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Espanja

 |

 |
**Pentele** (m.kreik. Πεντέλη, *Pentelē*) oli antiikin aikainen asutus Attikassa eli Ateenan kaupunkivaltion alueella Kreikassa. Se sijaitsi Ateenan tasangon koilislaidalla Brilessos-vuoren rinteessä, ja sijoitetaan nykyisen Pentélin luostarin tienoille. Vuori sai asutuksesta myöhemmän nimensä Pentelikon (nyk. Pentéli). Pentelestä louhittiin vuoren kuuluisaa marmoria.

Penteleä ei luettu ainakaan Attikan alkuperäisten, Kleistheneen uudistuksen mukaisten demosten joukkoon. Se on saattanut kuulua alun perin Kolonain demokseen. Stefanos Byzantionlainen kuitenkin mainitsee sen Kolonain tavoin Antiokhis-fylen demoksena. Roomalaisella kaudella Pentele oli mahdollisesti saanut itsenäisen demoksen aseman osana Ptolemais-fyleä.

Lähteet
-------

1. 1 2  Traill, John S.: *The Political Organization of Attica: A Study of the Demes, Trittyes, and Phylai, and Their Representation in the Athenian Council*, s. 92. Hesperia. Supplement 14. American School of Classical Studies at Athens, 1975. ISBN 0876615140. Teoksen verkkoversio.
2. 1 2  Smith, William: "Attica", *Dictionary of Greek and Roman Geography*. Boston: Little, Brown and Company, 1854. Teoksen verkkoversio.
3. ↑  Pentele (Attica) 3 Penteli - Πεντελή *ToposText*. Viitattu 11.2.2019.
**Skarhultin linna** on rakennus, joka sijaitsee Eslövin kunnassa Ruotsissa. 

Linna rakennettiin mahdollisten vihollisten vuoksi. Vielä nykyisinkin muureissa näkyy jälkiä ampumakäytävistä ja tykkien paikoista. Sen ympärillä on ollut vallihauta. 

Linna ei ole avoinna yleisölle. Joitakin huoneita ja ympärillä sijaitsevia taloja vuokrataan ihmisille. Kun prinssi Carl Philip opiskeli Ruotsin maatalousyliopistossa, hän majoittui linnassa.

Arkkitehtuuri
-------------

Linnan vanhimmat osat sijaitsevat sen eteläosassa, jossa on ollut aikaisemmin kaksikerroksinen talo. Itäosa ja pyöreä kulmatorni rakennettiin vuonna 1562. Renessanssikoristeet ovat luultavasti noin vuoden 1580 tienoilta. Mette Rosenkrantz, joka oli Tanskan rikkaimpia naisia 1500-luvulla, rakennutti isoja osia linnasta. 1820-luvulla linna kaipasi uudelleen kuntoon laittamista ja silloin ikkunoita suurennettiin. Kaarle XIV Juhana teetti linnan ulko-osille perusteellisen restauroinnin vuotta ennen kuolemaansa.

Omistajat
---------

Vanhin varmasti tiedetty omistaja oli tuomari Johannes Nielsen 1350-luvulla ja linna säilyi sukulaisten omistuksessa vuoteen 1624, jolloin Oluf Steensen kuoli. Hänen tyttärensä kautta linna siirtyi tanskalais-skånelaiseen omistukseen, joilta linna myytiin eteenpäin 1661. Uusi omistaja oli kreivi Pontus Fredrik de la Gardie, joka ei kuitenkaan luultavasti koskaan ehtinyt viettämään linnassa pitkiä aikoja kerrallaan. Hänen leskensä kuoleman jälkeen vuonna 1723 linna siirtyi tyttärentyttären pojalle Erik Brahelle, jolta linna siirtyi edelleen tämän pojalle. Linna oli asumattomana melkein sata vuotta ja siellä vierailtiin vain harvoin. Poika Magnus Fredrik Brahen kuoltua perilliset myivät linnan Kaarle XIV Juhanalle, jonka jälkeen linna myytiin vapaaherra Carl Johan Gustaf Adolf Julius von Schwerinlle. Von Schwerinin aikana linnasta tuli pitkästä aikaa pysyvästi asuttu tila ja restaurointitöitä jatkettiin. Nykyisin linnan omistaa Carl Johan von Schwerin, joka asuu siellä perheineen.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11 12  Eslövs kommun: Skarhults slott (ruotsiksi) Viitattu 4.5.2014.
2. 1 2 3  Sydsvenskan: Slottsfru med energi i luften (Arkistoitu – Internet Archive) (ruotsiksi) Viitattu 4.5.2014.

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Skarhultin linna**.
* Linnan kotisivut (ruotsiksi)
* Esittely Eslövin kunnan sivuilla (Arkistoitu – Internet Archive) (ruotsiksi)
* Skånskan.se: Skarhults slott behöver miljonlyft (Arkistoitu – Internet Archive) (ruotsiksi)