recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Kalle Väänänen** (30. maaliskuuta 1881 Kuopion maalaiskunta – 21. heinäkuuta 1936 Lahti) oli suomalainen sotilaskapellimestari ja musiikkiluutnantti, joka toimi Tampereen Rykmentin soittokunnan kapellimestarina vuosina 1920–1936. Alaikäinen soitto-oppilas murhasi despoottimaisena kouluttajana pidetyn Väänäsen. Hän on tiettävästi ainoa alaisensa surmaama suomalainen sotilaskapellimestari.

Väänänen oli syntyjään maanviljelijäperheestä. Hän opiskeli Helsingin filharmonisen seuran orkesterikoulussa vuosina 1902–1903 ja oli soittajana Helsingin filharmonisessa orkesterissa vuosina 1903–1911. Hän jatkoi musiikkiopintojaan Ilmari Krohnin johdolla ja Ochs-Eichelbergin konservatoriossa Berliinissä. Väänänen oli Kotkan Musiikkiystäväin orkesterin kapellimestari vuosina 1912–1914 ja Helsingin kaupunginorkesterin jäsen 1915–1920, minkä jälkeen hänestä tuli Tampereen Rykmentin soittokunnan kapellimestari. Hän sai vuonna 1921 musiikkivänrikin ja vuonna 1925 musiikkiluutnantin sotilasarvon. Rykmentti toimi Hennalan kasarmialueella Lahdessa.

Useat Tampereen Rykmentin soittokunnassa 1930-luvulla palvelleet ovat muistelmissaan kuvailleet Väänästä despootiksi, joka piinasi nuoria soitto-oppilaita perusteettomilla ja tarkoituksettomilla rangaistuksilla. Lopulta heinäkuussa 1936 soitto-oppilas Urho Rantala (s. 1919) ampui Väänästä pistoolilla kasarmin pihalla kesken koristeistutuksen kitkemistöiden. Rantala ampui Väänästä ensin kahdesti ja vielä kolmannen kerran tämän juostessa pakoon. Väänänen kuoli samana iltana Lahden sairaalassa. Erään tiedon mukaan murhan motiivina olisi ollut se, että Väänänen oli pitänyt Rantalaa kahden vuoden ajan toisarvoisissa tehtävissä antamatta hänelle omaa soitinta, toisen tiedon mukaan se, että Väänänen olisi rangaistuksena määrännyt Rantalan tekemään ylimääräisiä signaalitorviharjoituksia iltaisin. Rantala tuomittiin ensin siviilituomioistuimessa taposta neljän vuoden vankeuteen, mutta sotilastuomioistuin muutti rikosnimikkeen murhaksi ja korotti tuomion kahdeksaan vuoteen. Presidentti Kyösti Kallio armahti hänet vuoden 1938 lopussa.

Lähteet
-------

1. 1 2  *Aikalaiskirja* (1934), s. 759 Runeberg.org. Viitattu 12.4.2018.
2. 1 2 3 4  Jussi Aukia: Kuka murhasi musiikkiluutnantti Väänäsen? Sotilasmusiikki-blogi 18.5.2016.
3. ↑  Verinäytelmä Lahdessa. (maksullinen artikkeli) Helsingin Sanomat 22.7.1936, HS Aikakone. Viitattu 12.4.2018.
| "Miks kaikki kiusaa"Mandi |
| --- |
| Singlen "Miks kaikki kiusaa" kansikuva |
| Singlen tiedot |
|  Albumilta | *Pieni maailma* |
|  Julkaistu | 1998 |
|  Formaatti | CD |
|  Tyylilaji | lastenmusiikki, pop |
|  Kesto | 04.26 |
|  Levy-yhtiö | BMG Finland |

ÄäninäyteMiks kaikki kiusaaAlle 10%:n näyte kappaleesta.Äänitiedostojen kuunteluohjeet

**Miks kaikki kiusaa** on Mandi Lammen vuonna 1998 levyttämä musiikkikappale. Kappaleen on säveltänyt Marko Kolehmainen, ja sanoittanut Heidi Vahakallio. Kappale julkaistiin albumilla *Pieni maailma*, ja se julkaistiin myös erikseen omana singlenä.

Kappaleen teemana on koulukiusaaminen, joka tehtiin Mannerheimin lastensuojeluliiton ja opetushallituksen yhteistyönä toteutettuun koulukiusaamisen vähentämiskampanjaa varten. Kappaleesta tehtiin Petteri "Sökö" Kaukorannan ohjaama musiikkivideo vuonna 1999. Musiikkivideota esitettiin televisiossa, ja siitä julkaistiin erillinen VHS-julkaisu koulujen opetuskäyttöä varten.

Mandin yritys vähentää koulukiusaamista kappaleella teki hänestä itsestään koulukiusatun.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Miks kaikki kiusaa *Fono.fi - Äänitetietokanta*. Viitattu 15.3.2024.
2. ↑  Pieni maailma *Fono.fi - Äänitetietokanta*. Viitattu 15.3.2024.
3. ↑  Miks kaikki kiusaa -single *Fono.fi - Äänitetietokanta*. Viitattu 15.3.2024.
4. 1 2 3  Kolsi, Eeva-Kaarina: Mandi Lampi teki itsemurhan 19-vuotiaana – isä Jussi kertoo IS:lle, mitä ajattelee nyt tyttärensä kiusaajista *Ilta-Sanomat*.  20.8.2001. Viitattu 15.3.2024.
5. 1 2  Miks' kaikki kiusaa *Elonet*. Viitattu 15.3.2024.
6. ↑  Kommentti: Katsoin koulukiusaamista sivusta ja häpeän sitä nyt *Savon Sanomat*.  1.10.2019. Viitattu 15.3.2024.
**Max Uno Dittmar** (2. maaliskuuta 1874 Helsinki – 28. elokuuta 1948 Helsinki) oli suomalainen esittelijäneuvos, joka sai hallitusneuvoksen arvonimen.

Henkilöhistoria
---------------

Max Dittmarin vanhemmat olivat kamarineuvos Fredrik Wilhelm Dittmar ja Alvina Matilda Uggla ja puoliso vuodesta 1925 Irma Alida Maria Muhrjàn. Dittmar tuli ylioppilaaksi Savonlinnan lyseosta ja suoritti ylemmän hallintotutkinnon 1901. Hän toimi senaatin talousosaston virkamiehenä vuodesta 1906, ensin ylimääräisenä kopistina ja vuoteen 1913 ekspeditöörinä ja sitten ylimääräisenä esittelijänä, sekä vuonna 1918 senaatin maataloustoimikunnan kanslistina. Dittmar oli valtioneuvoston kauppa- ja teollisuusministeriön esittelijäsihteeri 1919–1922 ja esittelijäneuvos 1922–1944. Ministeriön merenkulkuasiain toimiston päällikkö hän oli vuodesta 1926. Hallitusneuvoksen arvonimen Dittmar sai vuonna 1938. Hän työskenteli useissa eri valiokunnissa ja toimi eduskunnan juhlamenojen ohjaajana useilla valtiopäivillä.

Julkaisuja
----------

* *Kokoelma valtion viran ja toimenhaltijoita koskevia lakeja ja asetuksia*, 1929 (myös ruotsiksi)

Lähteet
-------

1. 1 2  Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899 (Viitattu 22.6.2020)
2. ↑  Hallitusneuvos Max Dittmar 70-vuotias. *Helsingin Sanomat*, 2.3.1944, s. 8.
3. ↑  Aikalaiskirja. Kuka kukin on 1934, s. 99. (Viitattu 22.6.2020)


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899

 |

 |
**Sotilasreservi** on valtion asevoimien sotaa varten koulutettu joukko, joka käsketään palvelukseen kriisin uhatessa. Näin se voi muodostaa valtaosan maan asevoimien sodanajan vahvuudesta.

Sodassa reserviksi kutsutaan joukkoja, jotka eivät sillä hetkellä ole välittömässä taistelukosketuksessa, vaan ovat siirtyneet rintamalta omien joukkojen taakse lepoon tai ovat varalla esimerkiksi vahvoja keskitettyjä sotatoimia varten.

Reservi Suomessa
----------------

Suomessa asevelvollinen kuuluu varusmiespalveluksen jälkeen reserviin:

1. miehistöön kuuluva sen vuoden loppuun, jona hän täyttää 50 vuotta;
2. upseeri, opistoupseeri ja aliupseeri sen vuoden loppuun, jona hän täyttää 60 vuotta;
3. upseeri, jolla on everstin tai kommodorin tai niitä ylempi sotilasarvo, niin kauan kuin hän on palveluskelpoinen.

Reservin ulkopuolella asevelvollinen kuuluu varareserviin.

Sotilaallisten taitojen ylläpitämiseksi reserviin kuuluvia käsketään määräajoin kertausharjoituksiin, joihin jokainen reserviläinen on sotilasviranomaisen käskystä velvollinen osallistumaan, ellei laillista estettä ole.

Kertausharjoituksissa palvelleita reserviläisiä ylennetään vuosittain tietyin edellytyksin.

Reserviläinen voi asepalveluksen jälkeen täyttää siviilipalvelushakemuksen, minkä jälkeen hänet osoitetaan lyhyeen koulutukseen. Koulutuksen jälkeen asepalveluksen suorittanut ei ole enää reservissä vaan siviilivarannossa, kuten siviilipalveluksen suorittaneet. Siviilivarantoon siirtymisen jälkeen ei voi tulla kutsutuksi kertausharjoituksiin eikä aseellisiin maanpuolustustehtäviin.

Kaikki 18-60-vuotiaat suomalaismiehet, jotka eivät ole palveluksessa eivätkä reservissä kuuluvat varareserviin. Heidät voidaan liikekannallepanon tullen määrätä valmiuslaissa esitettyyn työhön. Jos kyseessä on *yleinen* liikekannallepano, varareservikin voidaan määrätä palvelukseen, joskin yli 50-vuotiaat vain eduskunnan suostumuksella.

Lähteet
-------

1. ↑  Asevelvollisuuslaki (Arkistoitu – Internet Archive) Finlex
2. ↑  Kurki-Suonio, Ossi: Kymmenet jättivät armeijan reservin – vaikuttiko Ukrainan kriisi? *Helsingin Uutiset*.  29.5.2014.  Arkistoitu 17.1.2015.
3. ↑  SS: Armeija lisää kertausharjoituksia, vastareaktio näkyy jo nyt – "Hakeudutaan herkemmin pois reservistä" *Ilta-Sanomat*.  19.12.2014.  Arkistoitu 19.12.2014.
4. ↑  Asevelvollisuuslaki 28.12.2007/1438 (2 §, 86 §, 88 §, 118 §) *Finlex*.  29.12.2022.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Sotilasreservi** Wikimedia Commonsissa

* Reservissä intti.fi
**Luke Howard** (28. marraskuuta 1772 Lontoo – 21. maaliskuuta 1864 Lontoo) oli brittiläinen tehtailija ja harrastelijameteorologi. Häntä on kuvattu yhdeksi meteorologian tieteenalan perustajista. Howard kehitti nykyisen pilvisukujen luokittelujärjestelmän.

Elämä ja ura
------------

Howardin isä oli varakas rauta- ja tinatavaroiden tehtailija, joka oli Ystävien Seuran (kveekarien) jäsen. Howard opiskeli Oxfordshiren Burfordissa sijaitsevassa yksityiskoulussa ja 14-vuotiaana meni Stockportissa toimineen apteekkarin oppipojaksi. Hän opetti itselleen työn ulkopuolella ranskaa, kasvitietedettä ja kemiaa. Vuonna 1793 Howard aloitti apteekkaritoiminnan Lontoossa, lähellä Temple Baria. Vuodesta 1796 vuoteen 1803 hän toimi lääke- ja kemianalan tukku- ja vähittäiskauppiaana kveekariliikekumppanin kanssa ja muutti sitten Plaistowiin Essexiin johtamaan yrityksen valmistusosastoa. Howard siirsi tehtaan Stratfordiin Itä-Lontooseen noin vuonna 1805. Howard osallistui aktiivisesti orjuuden vastaiseen liikkeeseen ja muihin hyväntekeväisyyshankkeisiin ja uskonnolliseen toimintaan. Hän kirjoitti traktaatteja kiroilua vastaan, raittiudesta ja eläinten asianmukaisesta kohtelusta. Raamattuseuran komitean jäsenenä hän paneutui syvällisesti apokryfikirjojen levittämistä koskevaan kiistaan. Vuonna 1822 hän kävi mielenkiintoista kirjeenvaihtoa Goethen kanssa.

Howard harjoitti aluksi myös kasvitieteellisiä tutkimuksia, ja vuonna 1800 hän piti Linnean Societyn tilaisuudessa luennon mikroskooppisista tutkimuksistaan erilaisian siitepölyjä koskien. Myöhemmin hän omistautui pääasiassa sään havainnoille. Hän kehitti pilvien luokittelun ja nimitykset, jotka ovat nykyään yleisesti hyväksyttyjä: cirrus, cumulus, stratus, nimbus ja niiden eri välimuodot (*On the Modifications of Clouds*, 1802). Vuodesta 1806 lähtien hän piti meteorologista päiväkirjaa ja julkaisi ajaltaan ainutlaatuiset tulokset teoksessa *The Climate of London* (1818–1820). Vuonna 1821 Howard valittiin Royal Societyn jäseneksi.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Howard, Luke *Dictionary of National Biography, 1885-1900, Volume 28*.  1900. Viitattu 20.12.2022.
2. 1 2 3  Luke Howard *Nordisk familjebok*.  1909. Viitattu 20.12.2022.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Luke Howard** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Italia
* Belgia
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Australia
* Alankomaat

 |
|  |
| Taiteenala | 
* Scientific illustrators
* RKD Artists
* ULAN

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**Kuu-aurinkokalenteri** (*lunisolaarinen kalenteri*) on kalenteri, joka perustuu sekä Auringon että Kuun liikkeisiin. Tällaisessa kalenterissa kuukausi on sidottu kuun vaiheisiin ja vaihtuu aina uuden kuun aikoihin. Täten kalenterikuukauden pituus on vaihdellen 29 tai 30 päivää. Kuu-aurinkokalenterin vuodessa on yleensä 12 tällaista kuukautta ja näin ollen 354 tai 355 päivää. Tämä on kuitenkin selvästi lyhempi kuin trooppinen vuosi, ja tämän vuoksi aika ajoin vuoteen lisätään 13. kuukausi (*karkauskuukausi*), jotta kalenterikuukaudet pysyisivät jatkuvasti ainakin suunnilleen samana vuodenaikoina.

Kuu-aurinkokalenterit ovat vanhalla ajalla olleet käytössä monissa kulttuureissa eri puolilla maailmaa. Sellaisia olivat muun muassa babylonialainen kalenteri ja antiikin kreikkalainen kalenteri. Myös roomalainen kalenteri oli alun perin eräänlainen kuu-aurinkokalenteri, joka myöhemmin kuitenkin joutui pahasti epäjärjestykseen, kunnes Julius Caesar vuonna 45 eaa. otti käyttöön ainoastaan Auringon liikkeisiin perustuvan juliaanisen kalenterin. Nykyisinkin juutalainen kalenteri on kuu-aurinkokalenteri, samoin Kiinassa vielä joissakin yhteyksissä käytössä oleva vanha kiinalainen ajanlasku. Sitä vastoin islamilainen kalenteri on puhdas kuukalenteri, jossa karkauskuukautta ei ole vaan kalenterikuukaudet kiertävät noin 33 vuodessa kaikkien vuodenaikojen ympäri.

Varhaisimpina aikoina ei ollut vahvistettua sääntöä siitä, milloin kalenteriin lisättiin kolmastoista kuukausi, vaan siitä päätettiin joka kerta erikseen. Kuitenkin jo varhain havaittiin, että 19 (trooppista) vuotta oli melko tarkoin yhtä pitkä kuin 235 kuunvaiheisiin perustuvaa (synodista) kuukautta. Tätä 19 vuoden jaksoa sanotaan Metonin jaksoksi. Tämän vuoksi myöhemmissä kuu-aurinkokalentereissa karkauskuukaudet on lisätty säännönmukaisesti aina seitsemän kertaa kunkin 19-vuotisen jakson aikana. Esimerkiksi juutalaisessa ajanlaskussa se lisätään tämän jakson 3. 6. 8. 11. 14. 17. ja 19. vuotena.

Lähteet
-------

1. ↑  Oja, Heikki: *Aikakirja 2007*, s. 26. Helsinki: Helsingin yliopiston almanakkatoimisto, 2007. ISBN 952-10-3221-9. Teoksen verkkoversio (PDF) (viitattu 22.4.2010).  (Arkistoitu – Internet Archive)
2. ↑  Otavan iso Fokus, 1. osa (A-El), art. Ajanlasku, Otava 1973, ISBN 951-1-00273-2
3. ↑  Oja, s. 29.
4. ↑  Oja, s. 54-56.
5. ↑  Oja, s. 26.
6. ↑  Oja, s. 57-59.
7. ↑  Hannu Karttunen, Heikki Oja, Pekka Kröger, Markku Poutanen: Tähtitieteen perusteet, s. 582, Ursan julkaisuja nro 21, Valtion painatuskeskus 1984, ISBN 951-859-367-1
8. ↑  Oja, s. 54.
**Herman von Burghausen** (k. 1676) oli Virosta kotoisin ollut suomalainen upseeri.

Hän oli ensin, nimellä **von Husen**, luutnanttina Turun läänin jalkaväessä, sitten kapteenina Suomen rakuunoissa. Hänet aateloitiin Ruotsissa 1652 nimellä von Burghausen, ja hän tuli 1667 Savon ja Karjalan autiotiloille järjestämänsä pestatun rakuunarykmentin, ns. "Mustan rykmentin" everstiksi. Vuonna 1676 tämä rykmentti meni Tanskan sotaan ja otti 4.12. osaa Lundin taisteluun, jossa von Burghausen rakuunoineen, äärimmäisenä vasemmalla siivellä seisten vaikutti suuresti urhoollisuudellaan taistelun voittoon, mutta hän itse sekä suurin osa hänen rykmentistään kaatui taistelussa. Herman von Burghausen jälkeläiset ryhtyivät hekin melkein kaikki sotilaanuralle. Neljä hänen pojistaan kaatui suuressa Pohjan sodassa ja viides vietiin Pultavan taistelun jälkeen vankina Siperiaan. Suku sammui Suomessa miehen puolelta 1845.

Lähteet
-------

1. ↑  von\_Burghausen nr 560 - Gustaf Elgenstierna, Den introducerade svenska adelns ättartavlor]
2. ↑  Tietosanakirja / 1. A-Confort


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Kansallisbiografia
* Biografiasampo

 |

 |
*Tämä artikkeli käsittelee historiallista kuningaskuntaa. Nykyajan sikhiseparatistien tavoittelema valtio tunnetaan nimellä Khalistan.*

**Sikhivaltio** oli sikhien hallitsema valtakunta Intiassa vuosina 1801–1849. Sen perusti Punjabin Maharaja Randžit Singh löyhän sikhiliiton pohjalta. Se ulottui Khyberin solasta Himachal Pradeshiin ja Kashmirista Indus-joelle asti. Suurin osa Sikhivaltion alueesta oli Punjabia. Valtion väestöstä vain 10 % oli sikhejä, hinduja oli yhtä paljon ja muslimeita 80 %.

Sikhien kuudes guru Har Gobind (1595–1644) kokosi oman armeijan, ja taisteli suurmogulien joukkoja vastaan. Sikheistä alkoi muodostua yhteisö. Kymmenes guru Gobind Singh (1666–1708) perusti puolisotilaallisen khalsayhteisön. Khalsat saivat valtaa jo 1700-luvun puolella, kun Suurmogulien valtakunta romahti, ja afgaanit hyökkäilivät Punjabin alueelle. 1700-luvun puolella joukko sikhiparoneita hallitsi omia pikkuvaltioitaan löyhässä valtioliitossa keskenään. Vasta Randžit Singh kokosi heidät yhdeksi valtioksi, joka sitten hallitsi kuolemaansa asti, vuoteen 1839. Randžit Singhin kuoltua britit kokosivat voimansa ja alistivat sikhit valtaansa 1845–1846 ensimmäisessä ja 1848–1849 toisessa sikhisodassa.

Lähteet
-------

1. ↑  Victoria and Albert museum (Arkistoitu – Internet Archive)
2. ↑  Uskonnot.fi (Arkistoitu – Internet Archive)

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Sikhivaltio**.
* Tribune India
**Mustalaisnainen** on suomalaisen taiteilijan Helene Schjerfbeckin öljyvärityö kankaalle vuodelta 1919. Kooltaan tämä työ on 66×55,5 cm ja se kuuluu Ateneumin taidemuseon Nanny ja Yrjö Kauniston lahjoituskokoelmaan.

Helene Schjerfbeckin *Mustalaisnainen* on ekspressiivinen sisäänpäin kääntyneen ihmisen ahdistuksen ja epätoivon huuto. Mustalaisnaisessa ei ole oikeastaan muuta selvää asiaa kuin tämä. Maasävyin maalatussa teoksessa, jota Schjerfbeck väliin hankasi saadakseen siitä väriä pois, istuva nainen suojaa käsillään itseään ollakseen näkemättä ja kuulematta. Schjerfbeck käytti Mustalaisnainen- maalauksessa vain muutamaa toisiaan lähellä olevaa värisävyä tämän käpertyneen, aggressiivisesti itseensä vetäytyneen naisen kuvaamiseen.

Vuosi 1919 oli Helene Schjerfbeckille itselleen vuosi, jolloin hän kävi läpi pettymyksen tunteitaan hyvän ystävän Einar Reuterin ilmoitettua yllättävästä kihlautumisestaan kesällä. Helene joutui syksyllä sydämensä takia joksikin aikaa sairaalaan tuona vuonna. Hänen taiteensa synkkeni aiheiltaan ja sävyiltään noina aikoina selvästi. *Mustalaisnaista* on verrattu Edvard Munchin kuuluisaan maalaukseen *Huuto*. Aggressiivinen epätoivo ilmaistaan näissä kahdessa työssä eri tavoin; siinä missä Munchin hahmo ilmaisee pelkonsa ulos, Schjerfbeckin *Mustalaisnainen* vetäytyy. Hahmon olemus on paremminkin Munchin *Melankolian* (1906/1907) hahmon tapainen.

Lähteet
-------

1. 1 2  *Helene Schjerfbeck 150 vuotta*. Marie Christine Tams. Helsinki: Ateneumin taidemuseo, 2012.
2. ↑  Leena Ahtola-Moorhouse teoksessa Helene Schjerfbeck 150 vuotta,2012,s.18, Helsinki: Ateneumin taidemuseo

Aiheesta muualla
----------------

* Suomen Kansallisgalleria: Kokoelmat: Mustalaisnainen.  (Arkistoitu – Internet Archive)
**Julien Alfred** (s. 10. kesäkuuta 2001 Ciceron, Castries) on saintlucialainen pikajuoksija. Hän on 60 metrin juoksun sisäratojen maailmanmestari.

Alfred voitti vuoden 2017 nuorten Kansainyhteisön kisoissa 100 metrin juoksun ajalla 11,56. Buenos Airesin nuorten olympialaisissa 2018 hän saavutti 100 metrillä hopeaa tuulituloksella 11,23. Hänet hylättiin 100 metrin välierissä Eugenen MM-kilpailuissa 2022. Saman vuoden Birminghamin Kansainyhteisön kisoissa hän sai 100 metrillä hopeaa ajalla 11,01.

Alfred voitti Keski-Amerikan ja Karibian kisoissa 2023 kultaa 100 metrillä ajalla 11,14. Saman vuoden Budapestin MM-kilpailuissa hän sijoittui 200 metrillä neljänneksi ja 100 metrillä viidenneksi. Hän voitti NCAA:n mestaruuden ulkoradoilla 100 metrillä 2022 ja 2023 ja 200 metrillä 2023. Sisäradoilla hän voitti NCAA:n mestaruuden 60 ja 200 metrillä 2023, molemmat kaikkien aikojen toiseksi parhailla halliajoilla 6,94 ja 22,01.

Alfred voitti 60 metrin sisäratojen maailmanmestaruuden Glasgow'ssa 2024 ajalla 6,98.

Henkilökohtaiset ennätykset
---------------------------

### Ulkoradat

| Matka | Aika | Paikka | Päivä |
| --- | --- | --- | --- |
| **100 m** | 10,81 **NR** | Lubbock | 14. toukokuuta 2022 |
| **200 m** | 21,91 **NR** | Gainesville | 14. huhtikuuta 2023 |

### Sisäradat

| Laji | Aika | Paikka | Päivä |
| --- | --- | --- | --- |
| **60 m** | 6,94 **AR** | Albuquerque | 11. maaliskuuta 2023 |
| **200 m** | 22,01 **NR** | Albuquerque | 11. maaliskuuta 2023 |

**AR** = maanosan ennätys, **NR** = maan ennätys

Lähteet
-------

1. ↑  Julien Alfred *Olympedia*.  (englanniksi)
2. 1 2 3 4  Julien Alfred Kansainvälinen yleisurheiluliitto.  (englanniksi)
3. 1 2 3 4 5  Julien Alfred Tilastopaja (vaatii kirjautumisen, maksullinen palvelu).  (englanniksi)
4. ↑  All time top lists: 60 Metres Women *worldathletics.org*. Viitattu 8.3.2024. (englanniksi)
5. ↑  All time top lists: 200 Metres Short Track Women *worldathletics.org*. Viitattu 8.3.2024. (englanniksi)
**Reino Olavi Ketola** (7. huhtikuuta 1928 Joensuu – 28. helmikuuta 2013 Helsinki) oli suomalainen varatuomari ja korkeimman oikeuden jäsen vuodesta 1982. Hän jäi tehtävästä eläkkeelle vuonna 1993.

Ketola valmistui ylioppilaaksi vuonna 1949, oikeustieteen kandidaatiksi vuonna 1952 ja lisensiaatiksi vuonna 1956. Hän auskultoi Nilsiän tuomiokunnassa ja sai varatuomarin arvon vuonna 1955.

Ketola työskenteli maatalalousministeriön asutusasiain osaston ylimääräisenä esittelijänä vuosina 1955–1957, oikeuskanslerinviraston esittelijänä 1957–1960 ja korkeimman oikeuden ylimääräisenä virkamiehenä 1956–1962. Hän oli nuorempi oikeussihteeri 1962–1969 ja vanhempi oikeussihteeri 1969–1976. Vuodesta 1976 hän työskenteli esittelijäneuvoksena ja vuodesta oikeusministeriön lainsäädäntöneuvoksena. Vuosina 1977–1979 hän valmisteli prosessioikeuden alaan kuuluvia säännöksiä.

Korkeimman oikeuden jäseneksi Ketola nimitettiin 1. lokakuuta 1982. Hän toimi vuosina 1986–1988 laintarkastuslautakunnan jäsenenä ja 1988–1994 Suomen tuomariliiton puheenjohtajana.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Tulenheimo-Takki, Anja: Muistot: Reino Ketola *HS.fi*.  17.3.2013. Viitattu 14.8.2015.
2. ↑  Kuka kukin on (Aikalaiskirja) 1978 *Runeberg.org*. Viitattu 14.8.2015.


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)

 |

 |
**Taisto Aulis Johteinen** (17. elokuuta 1929 Ikaalinen – 22. tammikuuta 1983 Vantaa) oli suomalainen SKDL:ssä vaikuttanut henkilö, joka toimi Kemin kaupunginjohtajana.

Henkilöhistoria
---------------

Taisto Johteisen vanhemmat olivat panostaja Niilo Aleksander Johteinen ja ompelija Tyyni Maria Jokinen ja puoliso vuodesta 1950 kirjansitoja Eine Edita Luopajärvi. Johteinen tuli ylioppilaaksi 1948 ja suoritti lainopin opintoja. Hän toimi SKDL:n toimitsijana ja kunnallissihteerinä 1956–1960 ja SKDL:n eduskuntaryhmän sihteerinä 1960–1967. Kemin kaupunginjohtaja Johteinen oli 1967–1980. Hän oli Suomen YK-valtuuskunnan jäsen vuosina 1965 ja 1966. Johteisella oli myös useita kunnallisalan ja muita luottamustehtäviä. Sotilasarvoltaan hän oli reservin ylikersantti (1970).

Perhe
-----

Desantti Jorma Johteinen ja taidemaalari Einari Johteinen olivat Taisto Johteisen setiä.

Julkaisuja
----------

* *Kuntalaisten parhaaksi: kansandemokraattisen kunnallispolitiikan perusteita*, 1959
* *Miksi kokonaiseläkejärjestelmä?*, 1965, julkaisussa *Kommunisti*, 21 (1965), ss. 290–291
* *Kemi toisen 100-vuotistaipaleensa kynnyksellä*, 1968, julkaisussa *Jatuli*, 12 (1968), ss. 3–5
* *Peruskouluun siirtyneen kaupungin kokemuksia*, 1973, julkaisussa *Jatuli*, 14 (1973), ss. 10–14
* *Kemin-Tornion alueen elinkeinopoliittisia erityiskysymyksiä*, 1975, julkaisussa *Jatuli*, 15 (1975), ss. 7–13
* *"Urbanisoitumisprosessin sääntelymahdollisuudet..."*, 1977, julkaisussa *Jatuli*, 16 (1977), ss. 5–9

Lähteet
-------

1. 1 2  Kuka kukin on (Aikalaiskirja) 1978, s. 300 (Viitattu 5.8.2019)
2. 1 2  Kuolleita. Kaupunginjohtaja Taisto Johteinen. *Helsingin Sanomat*, 26.1.1983, s. 14.
**Abraham Edvard Lehto** (6. helmikuuta 1870 Messukylä – 6. maaliskuuta 1941 Helsinki) oli suomalainen filosofian maisteri ja kauppakoulun opettaja ja johtaja.

Lehdon vanhemmat olivat työnjohtaja Abraham Lehto, entinen Wiklund ja Fredrika Reilin. Hän pääsi ylioppilaaksi Helsingin suomalaisesta normaalilyseosta 1892 ja valmistui filosofian kandidaatiksi ja maisteriksi Helsingin yliopistosta 1901.

Lehto oli Keski-Suomi-lehden toimittajana 1892–1894, kansakoulunopettajana Helsingissä 1896–1908, Helsingin kauppaopiston opettajana 1898–1902, Helsingin suomalaisen normaalilyseon tuntiopettajana 1902–1908 sekä Helsingin kauppiaiden kauppakoulussa opettajana 1908–1930 ja johtajana 1910–1911 ja 1912–1930. Hän oli Suomen liikemiesten yhdistyksen järjestämien liikeapulaisten iltakurssien opettajana vuodesta 1909 ja kurssien johtajana 1910–1925. Lehto oli valantehnyt tilintarkastaja vuodesta 1912. Hän oli Helsingin suomenkielisten kansakoulujen taloudenhoitajana 1921–1924 ja johtokunnan sihteerinä vuodestsa 1921. 

Lehto oli Suomalaisen kirjallisuuden seuran kirjapainon ja Oy Uuden Suomen johtokuntien jäsenenä ja Helsingin kauppiaitten yhdistyksen sihteerinä ja rahastonhoitajana 1910–1923 sekä yhdistyksen kunniajäsenenä vuodesta 1933. 

Edvard Lehto oli naimisissa vuodesta 1896 Iida Aleksandra Tannerin kanssa.

Julkaisuja
----------

Nimellä *A. E. Lehto*:

* *Konekirjoitusharjoituksia tärkeimpine sääntöineen : kauppaoppilaitosten sekä itsekseen opiskelevien tarpeeksi*. Kirja, Helsinki 1913, 2. painos 1921, 3. painos 1929
* *Helsingin kauppiaitten yhdistyksen 20-vuotisvaiheet : 1896-1916*. Helsinki 1916
* *Helsingin suomalaisen seuran 10-vuotisvaiheet : 1906-1916*. Helsinki 1916
* *Helsingin kauppiaitten yhdistys : kertomus 5-vuotiskaudelta 1916-20*. Helsingin kauppiaitten yhdistys, Helsinki 1921
* *Kansakoulunopettajain leski- ja orpokassa : 1880-1930*. Kansakoulunopettajain leski- ja orpokassa, Helsinki 1930

Suomennoksia
------------

* Tor Hedberg : *Kertomuksia ja jutelmia* ; suom. Abraham Edvard Lehto. H. T. Bärlund, Tampere 1894

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Aikalaiskirja 1934
2. 1 2  Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899

 |

 |
**Algerin maakunta** (arab. ولاية الجزائر‎) eli wilaya on Algerian hallinnollinen alue, joka käsittää maan pääkaupungin Algerin lähialueineen. Maakunnan pinta-ala on 809,22 neliökilometriä. Asukasmääräksi arvioitiin 3 309 900 henkeä vuonna 2020.

Algerin maakunta rajoittuu idässä Boumerdesin, etelässä Blidan ja lännessä Tipazan maakuntiin sekä pohjoisessa Välimereen. Pinnanmuodostusta leimaa matala rannikkovyöhyke, Saheliksi kutsutut, enimmillään 470 metriä korkeat kukkulat sekä hedelmällinen Mitidjan tasanko. Ilmasto on välimerellinen ja leuto. Vuotuinen sademäärä on 616 millimetriä. Vuoden keskilämpötila on 18,2 astetta.

Maakunta jakautuu hallinnollisesti 14 piirikuntaan eli daïraan, joihin kuuluu 57 kuntaa. Piirikuntien keskukset ovat Bab El Oued, Baraki, Bir Mourad Raïs, Birtouta, Bouzareah, Chéraga, Dar El Beïda, Draria, El Harrach, Hussein Dey, Rouïba, Sidi Abdellah, Sidi M’Hamed ja Zéralda.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Monographie Wilaya d’Alger *Aniref*. Viitattu 8.3.2024.

AlgeriaAlgerian maakunnat

* Adrar
* Aïn Defla
* Aïn Témouchent
* Alger
* Annaba
* Batna
* Béchar
* Béjaïa
* Béni Abbès
* Biskra
* Blida
* Bordj Badji Mokhtar
* Bordj Bou Arreridj
* Bouira
* Boumerdès
* Chlef
* Constantine
* Djanet
* Djelfa
* El Bayadh
* El Meghaïer
* El Meniaa
* El Oued
* El Tarf
* Ghardaïa
* Guelma
* Illizi
* In Guezzam
* In Salah
* Jijel
* Khenchela
* Laghouat
* Mascara
* Médéa
* Mila
* Mostaganem
* M’Sila
* Naâma
* Oran
* Ouargla
* Ouled Djellal
* Oum el Bouaghi
* Relizane
* Saïda
* Sétif
* Sidi Bel Abbès
* Skikda
* Souk Ahras
* Tamanrasset
* Tébessa
* Tiaret
* Timimoun
* Tindouf
* Tipaza
* Tissemsilt
* Tizi Ouzou
* Tlemcen
* Touggourt
Von Ritterin sukuvaakuna teoksesta Baltisches Wappenbuch
**Von Ritter** (tai **von Rittern**) on suku, joka on vuonna 1746 Virossa legitimoitu Ruotsin vallan ajalta olevaksi aateliksi.

Vuonna 1634 balttilaissyntyinen ratsuväen majuri, myöhempi everstiluutnantti Albrecht von Ritter sai läänityksenä Virolahdelta Pyterlahden kylän. Vuonna 1641 hänelle lahjoitettiin Pajulahden kylä ja 1647 vielä kaksi tilaa Virojoelta, koko Tiilikkala, suurin osa Säkäjärveä, Yläpihlajaa, Vaalimaata ja Hämeenkylää, osa Kotolaa, Hellän, Mattilan ja Eerikkälän kylät kokonaan sekä yksi tila Kirkkopyölistä ja Koivuniemen lampuotitila.
Hänen saamansa läänitys oli Virolahden suurin. Von Ritterit asuivat myös Virolahdella. Albrecht von Ritter perusti säterikartanonsa Pyterlahden kylään, perustaen tällöin myöhemmän Pyterlahden hovin. Tässä kylässä oli jo nimismies Eerikki Ihalaisen ratsutila ja ennen pitkää von Ritter hääsi Ihalaisen tilaltaan. Myöhemmin Ritterin poika Jakob Ludwig jätti Pyterlahden tilahoitajan huostaan ja muutti pois 1664.

Albrecht von Ritterin isä oli ryhtynyt Ruotsin palvelukseen ja saanut palkinnokseen läänityksen Hauholta. Albrecht von Ritter omisti Liivinmaalla Marzinhofin kartanon ja hän oli naimisissa Elisabet Tauben kanssa. Näillä oli poika Jakob Ludwig von Ritter, majuri Uudenmaan ratsuväkirykmentissä. Hän myi Pyterlahden hovin vuonna 1670 maaherra Konrad Gyllenstiernalle.

Suku sammui Itämerenmaakunnissa noin 1820.

Lähteet
-------

1. ↑  Otto Magnus von Stackelberg: Genealogisches Handbuch der estländischen Ritterschaft. Görlitz 1930, s. 253
2. ↑  Kaukiainen, Yrjö: Virolahden historia I 1850-luvulle. Virolahden kunta 1970, s. 230
3. ↑  Kaukiainen, Yrjö: Virolahden historia I 1850-luvulle. Virolahden kunta 1970, s. 230, 232, 235-238
4. ↑  Kaukiainen, Yrjö: Virolahden historia I 1850-luvulle. Virolahden kunta 1970, s. 232
5. ↑  Jully Ramsay: Frälsesläkter i Finland intill stora ofreden, s. 339
**Oskar Emil Honkapuu**, vuoteen 1935 **Stavenhagen** (4. lokakuuta 1885 Viipurin maalaiskunta – 7. elokuuta 1936 Helsinki) oli suomalainen osuustoimintaliikkeen parissa työskennellyt johtaja ja päätoimittaja.

Honkapuun vanhemmat olivat puutarhuri Karl Fredrik Rudolf Stavenhagen ja Ulrika Maria Hukkanen. Hän kävi viisi luokkaa lyseota ja työskenteli kirjanpitäjänä, kaupanhoitajana ja pankkivirkailijana vuodesta 1902. SOK:n palveluksessa Honkapuu toimi vuodesta 1907, konttoristina, neuvojana, aputoimittajana, johtokunnan ja hallintoneuvoston sihteerinä sekä 1916–1917 neuvontatoimiston hoitajana. SOK:n johtaja ja johtokunnan jäsen, jonka erikoisala oli neuvontatyö, Honkapuu oli vuodesta 1917. Edellisestä vuodesta hän oli myös *Yhteishyvän*, *Samarbeten* ja *Osuuskauppalehden* päätoimittaja ja vuodesta 1928 *Handelslagetin*. *Osuustoimintalehden* toimituksen jäsen Honkapuu oli vuodesta 1921. Yhteiskirjapaino Oy:n johtokunnan jäsen hän oli vuodesta 1919 ja Pellervo-seuran 1922–1928, Yleisradion hallintoneuvostossa Honkapuu oli 1926–1929.

Lähteet
-------

1. ↑  Kalevalan riemuvuoden suurnimenmuutto. *Helsingin Sanomat*, 12.5.1935, s. 29.
2. 1 2  Aikalaiskirja 1934, s. 639 (Viitattu 18.12.2018)
3. 1 2  Joht. Emil Honkapuu kuollut. *Helsingin Sanomat*, 8.8.1936, s. 2.
Japanilaisia teinejä.
Itäsaksalaisia teini-ikäisiäJugendweihen aikana, perinteinen täysi-ikäisyyden seremonia saksalaisille 14-vuotiaille, 1986.
**Teini** tarkoittaa nykykielessä murrosikäistä nuorta tai yleisemmin nuorta ihmistä.  Aiemmin teini on tarkoittanut suomen kielessä opiskelijaa, ylempää koulua käyvää nuorukaista tai oppikoulun yläluokkien oppilasta.  

Nykyinen *teini*-sanan käyttö perustuu suureksi osaksi kansanetymologiaan, jonka mukaan sana olisi lainaa 1900-luvun puolivälissä Yhdysvalloissa käyttöön otetusta *teenager*-sanasta, joka on johdettu lukujen 13–19 englanninkielisestä loppuosasta *-teen* (*thirteen, fourteen* jne.) tarkoittamaan vastaavaa ikäkautta. Oikeasti suomen *teini*-sanalla ei alkuaan ole ollut mitään tekemistä näiden englannin kielen sanojen kanssa, mutta kansanetymologia on johtanut siihen, että suomen sana *teini* usein tarkoittaa englannin sanan *teen* tapaan täsmälleen 13–19-vuotiaita nuoria.

Sanan alkuperä
--------------

### Kreikan kieli

Kreikan sanasta *diakonos* ’palvelija’ (ks. diakoni) periytyy ruotsin kieleen sana *djäkne*. Tästä on johdettu suomeen käännös *teini*. Mikael Agricolan tiedetään käyttäneen teini-sanaa jo 1500-luvulla tarkoittaen sillä apupappia.

1800-luvulla nuoret rahoittivat opintonsa kerjäämällä rahaa (ns. teinirahat) esittämällä teinilauluja. Teini-sana aloitti uuden kukoistuksen vuonna 1944, jolloin perustettiin Suomen Teiniliitto. Teiniliiton ja lyseoiden/lukioiden teinikuntien kulta-aikaa olivat 1960- ja 1970-luvut, mutta tämän jälkeen opiskelijatoiminnan epäpolitisoituminen marginalisoi ne.*lähde?*

### Germaaniset vastineet

Suomen kielen *teini*-sanaa ei ole alun perin johdettu englannin *teen*-sanasta, vaikka se sopisi siihen tarkoitukseltaan hyvin. Tämä merkitys on paljon uudempi kuin suomen kielen *teini*. Se pohjaa germaanisten kielten tapaan ilmaista luvut 13–19 omalla erityisellä päätteellään. 1900-luvun alussa amerikkalaiset mainostajat alkoivat kohdella vastaavia ikäluokkia omana erityisenä kuluttajaryhmänään, jonka nimityksenä oli aluksi *teenybopper* ja sittemmin, noin vuosisadan puolivälistä lähtien *teenager*. Tämä käsite lainautui myöhemmin ruotsin kieleen muodossa *tonårig* ja vihdoin suomeen, jossa jo vanhastaan käytössä ollut sana sai nyt hieman uudenlaisen merkityksen.*lähde?*

Viime vuosina arkipäiväiseen käyttöön yleistynyt *teini-ikä* vastaa siis jotakuinkin 13–19-vuotiaita, kun taas vanhastaan *teini* on Suomessa ollut noin 16–22-vuotiaiden opiskelijoiden nimitys.*lähde?*

Katso myös
----------

* Kansanetymologia#Esimerkkejä suomen sanojen kansanetymologioista
* Murrosikä (puberteetti)
* Nuoruus (adolesenssi)

Lähteet
-------

* Annukka Aikio ja Rauni Vornanen: Uusi sivistyssanakirja. Kustannusosakeyhtiö Otava 1993. ISBN 951-1-11365-8.

### Viitteet

1. 1 2  Kotimaisten kielten keskus ja Kielikone Oy: Teini *Kielitoimiston sanakirja*. Viitattu 30.12.2015.
2. ↑  Aikio ja Vornanen 1993, s. 603
3. ↑  Kolehmainen, Taru: Teinit tulevat taas (julkaistu alun perin Helsingin Sanomien Kieli-ikkuna-palstalla 19.10.1999) Kotimaisten kielten keskus.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Teini** Wikimedia Commonsissa
**Constantinen maakunta** (arab. ولاية قسنطينة‎) eli wilaya on hallintoalue Algerian koillisosassa. Sen keskus on Constantinen kaupunki. Maakunnan pinta-ala on 2 187 neliökilometriä. Asukkaita on 1 272 500 henkeä (vuonna 2018, arvio).

Constantinen maakunta rajoituu pohjoisessa Skikdan, idässä Guelman, etelässä Oum El Bouaghin ja lännessä Milan maakuntiin. Maisemaa leimaavat vuoret, laaksot ja ylätasangot. Tärkeimmät vesistöt ovat Rhumel, Boumerzoug ja Smendou -vadit. Vuotuinen sademäärä on 350–700 millimetriä. Talvella on viileää ja kesällä kuumaa.

Maakunta jakautuu hallinnollisesti kuuteen piirikuntaan eli daïraan, joihin kuuluu 12 kuntaa. Piirikuntien keskukset ovat Aïn Abid, Constantine, El Khroub, Hamma Bouziane, Ibn Ziad ja Zighoud Youcef. Väestöstä 40 % asuu Constantinessa.

Constantinen kautta kulkee valtatie A2 sekä Algerin ja maan koillisosan yhdistävä rautatie. Kaupungin lähellä sijaitsee Mohamed Boudiafin kansainvälinen lentokenttä.

Maakunnan elinkeinoja ovat varsinkin viljaa tuottava maanviljely, karjanhoito sekä metalli-, elintarvike- ja kemian teollisuus. Constantinessa toimii neljä yliopistoa. Nähtävyyksiä ovat Constantinen vanha kaupunki ja sen museot, roomalainen akvedukti, Rhumeljoen ylittävät sillat, emiiri Abdelkaderin moskeija, El Khroubin numidialainen mausoleumi ja Tiddisin rauniot.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Monographie Wilaya de Constantine *Aniref*. Viitattu 8.3.2024.

Aiheesta muualla
----------------

* Constantinen matkailusivusto (arabiaksi), (ranskaksi), (englanniksi)

AlgeriaAlgerian maakunnat

* Adrar
* Aïn Defla
* Aïn Témouchent
* Alger
* Annaba
* Batna
* Béchar
* Béjaïa
* Béni Abbès
* Biskra
* Blida
* Bordj Badji Mokhtar
* Bordj Bou Arreridj
* Bouira
* Boumerdès
* Chlef
* Constantine
* Djanet
* Djelfa
* El Bayadh
* El Meghaïer
* El Meniaa
* El Oued
* El Tarf
* Ghardaïa
* Guelma
* Illizi
* In Guezzam
* In Salah
* Jijel
* Khenchela
* Laghouat
* Mascara
* Médéa
* Mila
* Mostaganem
* M’Sila
* Naâma
* Oran
* Ouargla
* Ouled Djellal
* Oum el Bouaghi
* Relizane
* Saïda
* Sétif
* Sidi Bel Abbès
* Skikda
* Souk Ahras
* Tamanrasset
* Tébessa
* Tiaret
* Timimoun
* Tindouf
* Tipaza
* Tissemsilt
* Tizi Ouzou
* Tlemcen
* Touggourt
**Fryne** (m.kreik. Φρύνη, *Frynē*, lat. *Phryne*; 300-luku eaa.) oli antiikin kreikkalainen hetaira, joka oli kotoisin Thespiaista Boiotiasta ja toimi Ateenassa. Hän oli yksi maineikkaimpia hetairoita ja toimi mallina monille taideteoksille.

Elämä
-----

Fryne oli Epikleen tytär ja taustaltaan vaatimaton. Alun perin hän sai elantonsa kapristen kerääjänä. Myöhemmin hänen kauneutensa tuotti hänelle niin paljon omaisuutta, että hänen sanotaan tarjoutuneen rakennuttamaan Theban muurit uudelleen sen jälkeen kun Aleksanteri Suuri oli tuhonnut kaupungin, sillä ehdolla että saisi kirjoituttaa muureihin piirtokirjoituksen: "Aleksanteri tuhosi, mutta hetaira Fryne rakennutti uudelleen".

*Fryne*. William McGregor Paxtonin maalaus, n. 1923.
Frynen ihailijoihin lukeutui suuri joukko 300-luvun eaa. puolivälin merkkimiehistä. Eräs hänen rakastajistaan oli puhuja Hypereides, joka myös puolusti häntä hänen ollessaan syytettynä oikeudessa. Kerrotaan, että kun Hypereides epäonnistui taivuttamaan tuomareita sanoillaan, hän lopulta riisui vaatteen Frynen päältä ja taivutti tuomarit niin Frynen puolelle.

Frynen kauneus inspiroi monia taideteoksia. Apelleen tunnetumpiin maalauksiin kuuluneen *Afrodite Anadyomenen* sanotaan esittäneen Fryneä, joka astui mereen Eleusiissa juhlien aikaan hiukset valtoimenaan. Fryne toimi mallina myös hänen rakastajiinsa kuuluneen Praksiteleen veistokselle *Knidoksen Afrodite*. Praksiteles ilmaisi rakkautensa Fryneä kohtaan epigrammilla, jonka kirjoitutti hänelle antamansa Erosta esittäneen veistoksen jalustaan. Fryne omisti veistoksen kotikaupunkiinsa Thespiaihin. Frynen naapurien kerrotaan omistaneen Delfoihin häntä esittäneen patsaan, joka oli tehty kullasta, ja jonka jalusta oli Pentelikon-vuoren marmoria.

Apollodoroksen mukaan Fryne-nimisiä hetairoita olisi ollut kaksi, toinen lisänimeltään *Klausigelos* ("Kyynelhymy") ja toinen *Saperdion*. Herodikoksen mukaan taas toinen Fryne olisi ollut kotoisin Thespiaista ja toisen lisänimi olisi ollut *Sestos*. Thespiailainen Fryne on kuitenkin ainoa, josta on säilynyt mitään tietoa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6  Smith, William: "Phryne", *Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology*. Boston: Little, Brown and Company, 1849–1867. Teoksen verkkoversio. (englanniksi)
2. 1 2 3 4  Athenaios: *Deipnosofistai* 590–591, 558, 567, 583, 585; Aelianus: *Varia historia* 32 ; Alkifron: *Kirjeet* 1.31; Plinius vanhempi: *Naturalis historia* 34.8 s. 19.10; Propertius: *Elegiat* 2.5.
3. ↑  Apollodoros: *Ateenalaisista hetairoista* ja Herodikos: *Komedioissa mainitut henkilöt*, teoksessa Athenaios: *Deipnosofistai* 13.591.
4. ↑  Liddell, Henry George & Scott, Robert: κλαυσίγελως, ὁ *A Greek-English Lexicon*.  1940. Oxford:  Clarendon Press / Perseus Digital Library, Tufts University.  (englanniksi)
5. ↑  Liddell, Henry George & Scott, Robert: σαπέρδιον, τό *A Greek-English Lexicon*.  1940. Oxford:  Clarendon Press / Perseus Digital Library, Tufts University.  (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Fryne** Wikimedia Commonsissa
**Kalle Fredrik Karttunen** (29. kesäkuuta 1915 Karttula – 3. maaliskuuta 1997) oli sodassa palvelut suomalainen jalkaväen upseeri.

Karttunen valmistui kadettikoulusta 1939 ennen sotaa ja toimi talvisodassa komppanianpäällikkönä JR 11:ssä. Välirauhan aikaan hän oli komppanianpäällikkönä 4. prikaatissa. Jatkosodassa hän palveli JR 4:ssä monissa tehtävissä: tiedustelu- ja yleisesikuntaupseerina sekä pataljoonan komentajan sijaisena. Varsinaisen pataljoonan komentajuuden Karttunen sai JR 45:stä 1943–1944. Sodan jälkeen hän toimi koulutusupseerina JR 9:ssä sekä toimistoupserina pääesikunnassa 1945 ja 1947–1948. Sotakorkeakoulusta hän valmistui 1947 (ye-upseeri 1948). 2. divisioonan esikunnan koulutustoimiston päällikkönä hän toimi 1949–1953 ja operatiivisessa toimistossa 1953–1954. 3. prikaatin pataljoonan komentajana hän oli 1954–1955. Pääesikunnan jalkaväkitoimiston päällikkönä Karttunen oli 1955–1958. Kymen jääkäripataljoonan komentajana hän oli 1958–1961. Pohjois-Savon prikaatia Karttunen komensi 1961–1967. Lounais-Suomen sotilasläänin esikuntapäälliköksi hänet sijoitettiin 1967–1968. Etelä- ja Länsi-Uudenmaan sotilaspiirin päällikkönä hän palveli 1968–1975.

Ylennykset: vänrikki 1939, luutnantti 1940, kapteeni 1941, majuri 1944, everstiluutnantti 1955, eversti 1961.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  *Kuka kukin on 1978*, s. 359–360 Runeberg.org.
2. ↑  Kalle Karttusen kuolinilmoitus (maksullinen artikkeli) Helsingin Sanomat 28.3.1997, HS Aikakone. Viitattu 15.6.2018.
**Lais** (m.kreik. Λαΐς tai Λαίς; 400/300-luku eaa.) oli antiikin kreikkalainen hetaira, joka oli todennäköisesti kotoisin Hykkarasta Sisiliasta.

Lais oli Timandran tytär. Athenaios käyttää tästä nimimuotoa Damasandra. Antiikin lähteet sekoittavat hykkaralaisen Laiksen usein toiseen mutta varhaisempaan samannimiseen hetairaan, Lais Korinttilaiseen. Kummastakin kerrottiin paljon anekdootteja, eikä kaikista voida tietää, kumpaan ne liittyvät. Joidenkin tietojen mukaan Lais olisi tuotu Korinttiin seitsenvuotiaana jouduttuaan vangiksi Ateenan Sisilian sotaretken aikana, ja sitten korinttilainen olisi ostanut hänet. Tässä kertomuksessa on kuitenkin useita ongelmia, ja se vaikuttaa sekoittavan hänet Lais Korinttilaiseen. Kertomus siitä, että taidemaalari Apelles olisi saanut hänet ryhtymään prostituoiduksi, viittaa kuitenkin selvästi tähän nuorempaan Laikseen.

Lais oli Frynen aikalainen ja kilpailija. Hän rakastui thessalialaiseen nimeltä Hippolokhos tai Hippostratos, ja seurasi häntä Thessaliaan. Kerrotaan, että eräät thessalialaiset naiset, jotka olivat kateellisia hänen kauneudestaan, houkuttelivat hänet Afroditen temppeliin ja kivittivät hänet siellä kuoliaaksi. Aristofaneen skoliastin mukaan tästä seurasi kulkutauti, joka laantui vasta kun temppeli omistettiin Afrodite Anosialle. Lais haudattiin Peneioksen rannalle. Athenaios on säilyttänyt hänen hautamuistomerkissään olleen piirtokirjoituksen.

Lähteet
-------

1. 1 2  Smith, William: "Lais", *Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology*. Boston: Little, Brown and Company, 1849–1867. Teoksen verkkoversio. (englanniksi)
2. 1 2 3 4 5 6 7 8  Smith, William: "Lais (2)", *Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology*. Boston: Little, Brown and Company, 1849–1867. Teoksen verkkoversio. (englanniksi)
3. 1 2 3 4 5 6  Athenaios: *Deipnosofistai* 13.574e, 13.588–589.
4. 1 2  Pausanias: *Kreikan kuvaus* 2.2.5.
5. 1 2  Skolia Aristofaneen *Rikkauteen* 179.
**Gerdt Henrik Wrede** (1. toukokuuta 1896 Leppävirta – 22. kesäkuuta 1966 Helsinki) oli suomalainen paroni, lentäjä ja MetroAuto-konsernin perustaja ja toimitusjohtaja.

Wreden vanhemmat olivat teollisuusmies Carl Gustaf Garibaldi Fabian (Carolus) Wrede af Elimä (1860–1927) ja Siri Maria Söderhjelm (1862–1933). Wrede valmistui agronomiksi. Hän osallistui Suomen sisällissotaan yhtenä ensimmäisistä valkoisten lentäjistä. Syksyllä 1918 hän kävi läpi 3,5 kuukautta kestäneen merilentäjän koulutuksen Saksan ilmavoimien ilmailukoulussa Liepājassa. Luutnantti Wrede nimitettiin kesäkuussa 1919 Koivistolla Karjalan kannaksella toimineen Ilmailuosasto III:n päälliköksi. Osastolla oli kolme saksalaisvalmisteista Friedrichshafen FF.33E -konetta joilla tehtiin pääasiassa Kronstadtin ympäristöön suuntautuneita tiedustelulentoja. Koivistolle saapui kesäkuun alussa 1919 kontra-amiraali Walter Cowanin johtama brittiläinen laivasto-osasto ja myöhemmin heinäkuussa lentotukialus HMS Vindictive toi Koivistolle RAF:n lento-osaston. Brittien kohteena oli Kronstadt ja siellä olleet Venäjän laivaston alukset. Hyökkäys- ja tiedustelutoimet näitä kohteita vastaan jatkuivat syksyyn 1919 saakka. Laivasto-osasto poistui Koiviston vesiltä joulukuussa 1919. 

Wrede erosi Suomen ilmavoimien palveluksesta syyskuussa 1919. Hän matkusteli sitten ympäri maailmaa oleskellen muun muassa Australiassa ja Kanadassa. Vuonna 1925 Wrede perusti MetroAuto-autoliikkeen Kaisaniemenkadun varrelle Helsinkiin ja oli sitten yrityksen toimitusjohtajana. Hän palveli vielä talvi- ja jatkosodan aikana Mikkelissä päämajan operatiivisella osastolla. Hänet ylennettiin 1942 majuriksi.

Gerdt Wreden veljet Gustaf Woldemar Wrede, Rabbe Wilhelm Wrede, Gustaf Woldemar Wrede ja Kenneth Alexander Wrede olivat myös teollisuusjohtajia.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Mikko Ylikangas : Mainio pikku sota - Brittilentäjät Suomessa 1919, Atena Kustannus Oy 2016, sivut 50, 331-332
2. 1 2 3  Kuolleita (maksullinen artikkeli) Helsingin Sanomat 23.6.1966, HS Aikakone. Viitattu 3.4.2018.
3. 1 2 3  Kyösti Sormusen Geneanet-sivusto : Gerdt Henrik Wrede
**Carlo Matteucci** (21. kesäkuuta 1811 Forli, Kirkkovaltio – 25. heinäkuuta 1868 Livorno, Italian kuningaskunta) oli italialainen fyysikko ja valtiomies.

Elämä ja ura
------------

Matteucci opiskeli matematiikkaa Bolognan yliopistossa ja väitteli tohtoriksi vuonna 1829. Sen jälkeen hän meni kahdeksi vuodeksi ulkomaalaiseksi opiskelijaksi Pariisin École polytechniqueen. Vuonna 1831 hän palasi Forliin ja aloitti fysiikan kokeilut. Matteuccista tuli vuonna 1832 fysiikan professoriksi Bolognaan, 1838 Ravennaan ja 1840 Pisaan. Hänet nimitettiin vuonna 1860 senaattoriksi, 1862 opetusministeriksi Urbano Rattazzin hallituksessa ja hiukan myöhemmin Italian sähkölennätinlaitoksen päälliköksi. Vähän ennen kuolemaansa Matteucci siirtyi takaisin tieteelliselle alalle, professoriksi Firenzessä.

Matteucci tutki sähköoppia ja magnetismia, kuten induktiota, sähkölennättimiä ja sähkön virtausta eläinten ruumiissa. Hän löysi ensimmäisenä lepäävässä lihaksessa kulkevan sähkövirran ja tämän virran muuttumisen lihaksen toimiessa. Hän sai Royal Societyn Copley-mitalin, ja hänet valittiin Ranskan tiedeakatemian jäseneksi vuonna 1844. Hän julkaisi paljon englantilaisissa, ranskalaisissa ja italialaisissa tiedelehdissä.

Lähteet
-------

1. ↑  (it) Dizionario Biografico degli Italiani, 1960View and modify data on Wikidata. Tieto on haettu Wikidatasta.
2. ↑  (it) www.accademiadellescienze.itView and modify data on Wikidata. Tieto on haettu Wikidatasta.
3. 1 2 3  Carlo Matteucci *Tietosanakirja*.  1909-1922. Viitattu 10.10.2022.
4. 1 2 3  Carlo Matteucci *The Catholic Encyclopedia*.  1911. Viitattu 10.10.2022.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Carlo Matteucci** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Katalonia
* Saksa
* Italia
* Belgia
* Yhdysvallat
* Portugali
* Vatikaani

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Dizionario Biografico degli Italiani
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**Muut on jo menneet** on rockyhtye Pimeyden esikoisalbumi, joka julkaistiin 10. toukokuuta 2013 levymerkillä M.Dulor. Se debytoi Suomen virallisen listan sijalla 48.

Vastaanotto
-----------

Albumi sai erinomaisen vastaanoton. Se nousi sekä Rumban että Soundin kriitikkojen vuosiäänestysten kärkisijoille, ja siitä povattiin tulevaisuuden suurta nimeä edeltävien lisäksi myös Helsingin Sanomien Nyt-liitteessä sekä verkkomedia Nuorgamissa. Soundin Ville Hartikainen antoi albumille neljä tähteä viidestä, ja sanoi kappaleiden surumielisyyden sekä vinon arkirealismin pitävän kuuntelijan mielenkiinnon yllä, sekä piti niin sävellyksiä kuin sovituksia hyvin kauniina. Verkkomedia Nuorgam antoi albumille arvosanan 85/100, ja sanoi albumin olevan esikoisjulkaisuksi "lähes naurettavan kova", joka ei sisällä harhalaukauksia ja on tehty itsevarmalla otteella, ja epäili albumin valmistelun vieneen kohtalaisesti aikaa. Rytmin Eero Tarmo antoi albumille täydet viisi tähteä. Hän kuvaili albumia täydellisen epätäydelliseksi, ja kehui sitä elämänmakuiseksi ja aidoksi teokseksi, sekä kehui yhtyeen soitannan saumattomuutta.

Kappaleet
---------

1. Pimeys – 4.07
2. Rakennukset – 3.07
3. Igor, Boris, Hugo ja mä – 3.17
4. Elämä kiinnostaa – 2.45
5. Asema – 4.16
6. Näin sinut unessa – 3.50
7. Helsinki – 4.31
8. Siitä on jo kauan – 4.07
9. Kunnia – 3.45
10. Veli – 4.25
11. Katalonia – 2.34

Kokoonpano
----------

* Joel Mäkinen – laulu, kosketinsoittimet
* Pekka Nisu – laulu, kitara
* Jukkis Virtanen – basso
* Tuomo Laakso – rummut

Arvostelut
----------

* Nuorgam: 85/100
* Rytmi: 5/5 tähteä
* Soundi: 4/5 tähteä

Lähteet
-------

1. 1 2  iTunes: Pimeys – Muut on jo menneet
2. 1 2  Musiikkituottajat: Pimeys – Muut on jo menneet (Arkistoitu – Internet Archive)
3. ↑  Ville Hartikainen: Levyarviot: PIMEYS – Aika tihentyy *soundi.fi*.  1/2015. Viitattu 6.2.2017.
4. 1 2 3  Ville Hartikainen: Levyarviot: PIMEYS – Muut on jo menneet *soundi.fi*.  4/2013. Viitattu 6.2.2017.
5. 1 2  Niko Peltonen: Kritiikit: Pimeys – Muut on jo menneet *nrgm.fi*.  8.5.2013. Viitattu 6.2.2017.
6. 1 2  Eero Tarmo: Levyarvio: Täydellisen epätäydellinen Pimeys *rytmi.com*.  30.5.2013. Viitattu 6.2.2017.