**Emma Maria Väänänen** (avionimi **Emma Heino**; 22. joulukuuta 1907 Mikkelin maalaiskunta – 20. helmikuuta 1970 Helsinki) oli suomalainen näyttelijä. Väänäsen näyttelijän­työn on sanottu kummunneen hänen oma­peräisestä huumoristaan ja jäntevästä voimastaan. Hänen vahvuuksiaan olivat perisuomalaiset äiti­roolit sekä rehelliset ja aidot kansan­naiset. Väänäsellä oli useita teatteri­kiinnityksiä 1930- ja 1940-luvuilla, sittemmin hän teki useita teatteri­vierailuja. 1950-luvulla Väänänen oli Yleis­radion Radioteatterin kantava voima ja 1960-luvulla hän kuului Televisioteatterin näyttelijä­kaartiin.

Väänänen oli myös aikansa valo­voimaisimpia filmitähtiä. Hänet palkittiin elo­kuva-alan Jussi-patsaalla neljä kertaa, muun muassa rooleistaan *Niskavuori*-elo­kuvissa sekä osastaan kanavan­vartijan vaimona elo­kuvassa *Elo­kuu* (1956). Taiteelliselta rekisteriltään laaja-alainen Väänänen esiintyi myös useissa Valentin Vaalan komedioissa, kuten *Gabriel, tule takaisin* (1951). Kaikkiaan Väänänen teki nelisen­kymmentä elo­kuva­roolia. Hänet palkittiin Pro Finlandia -mitalilla vuonna 1958.

Varhainen elämä
---------------

Emma Väänäsen lapsuuden­perhe oli suuri. Hän ei ollut erityisen kiinnostunut näyttelemisestä, kunnes näki 11-vuotiaana Suomen Kansallisteatterissa näytelmän *Tukki­joella*. Hän eläytyi sen tapahtumiin niin perusteellisesti, että takana istunut yleisö joutui pyytämään häntä hillitsemään itsensä. Väänänen muutti nuorena Helsinkiin ja toimi avustajana sikäläisillä näyttämöillä. Esiintymis­jännityskään ei lopulta muodostunut esteeksi hänen näyttelijän­uralleen.

Ura
---

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| "| "Nyt noista lempeistä äidin ja madonnan kasvoista löytää mitä vain. Niissä on tämän hetken ura­naisen päättävyyttä, kunnian­himon loistetta, lämmintä ihmisen ymmärrystä, rikkaan sielun ilmeikkyyttä ja silti myös yhä edelleen tuota liikuttavan ujoa tyttöä, joka pulpahtaa esiin vähän väliä Emman koko olemuksesta --- ." | "|
| **– *Helsingin Sanomien* Paula Talaskivi kirjoittaa Väänäsestä Jussi-gaalassa 16. marras­kuuta 1957** |

### Puheteatteri

Väänänen aloitti uransa Sörnäisten Työväen Näyttämöltä, missä hän näytteli pääosan *Tohvelisankarin rouvassa* vuonna 1927. Seuraavana vuonna hän pääsi opiskelemaan Suomen Näyttämöopistoon, josta valmistui vuonna 1930. Väänäsen mieleen jäi erityisesti opettaja Jalmari Lahdensuo, joka kannusti häntä uralla eteen­päin. Opiskelu­rahoja Väänänen hankki raskaalla työllä. Näyttelijän­uran alku oli joltisenkin ohdakkeinen, mutta pian seurasi sarja teatteri­kiinnityksiä:

* Rovaniemen Teatteri 1930–1931
* Porin Teatteri 1931–1935
* Turun Työ­väen Teatteri 1935–1938
* Turun Teatteri 1938–1939
* Tampereen Teatteri 1939–1940
* Helsingin Kansanteatteri 1940–1949.

Rova­niemellä Väänänen esiintyi kaiken­laisissa rooleissa operetteja myöten, mikä oli hänelle hyvä harjaantumis­vaihe. Sen sijaan Porin Teatterissa hän ei viihtynyt lainkaan, ja Turun Työ­väen Teatterissa hän loukkasi polvensa pahoin. Näyteltyään kolme vuotta Turussa ja väli­vuoden Tampereella hän pääsi Helsingin Kansan­teatteriin, josta tuli pysyvämpi työ­paikka. Kansan­teatterissa Väänäselle valikoitui selkeä oma linja lämpimien, äidillisten ja hyvien naisten esittäjänä. Sellaisia olivat esimerkiksi kreivitär Alma­viva näytelmässä *Figaron häät* sekä vaimo Inger näytelmässä *Sana*.

Yksi Väänäsen menestys­rooleja oli pääosa näytelmässä *Äiti tietää rakkaudesta*, jota esitettiin yli sata kertaa. Hänen muita näyttämötehtäviään olivat esimerkiksi Katri (kappaleessa *Daniel Hjort*), Portia (*Venetsian kauppias*), Läpi­käytävän Henna (*Pitkäjärveläiset*) ja Tuomari Martta.

Toisen maailman­sodan aikana Väänänen oli mukana rintama­kiertueilla, kuten ajan suomalais­näyttelijöillä oli tapana. Kesällä 1955 hänet nähtiin Pyynikin Kesäteatterissa klassikko­näytelmässä *Putkinotko*. Kaksi­toista vuotta myöhemmin hän näytteli samassa näytelmässä Mikkelin Naisvuoren kesäteatterissa.

### Elokuvat

Valko­kankaalla Väänänen teki lukuisia henkilö­tutkielmia vaikeassa elämän­tilanteessa olevista naisista, mutta mukaan mahtui komediallisiakin hahmoja. Kansan­teatterin kaudellaan hän oli neljä vuotta kiinnitettynä näyttelijänä Suomi-Filmissä. Väänäsen elo­kuva­ura alkoi vuonna 1941 avustaja­tehtävillä, ensimmäinen niistä oli "vieras kutsuilla" elo­kuvassa *Suomisen perhe*. Varsinainen läpi­murto oli pää­osa Ilmari Unhon elo­kuvassa *Kirkastettu sydän* vuonna 1943.

Elo­kuva­töistään Väänänen sai kaikkiaan neljä Jussi-palkintoa, jokaisen nais­pää­osasta. Ensimmäinen vuonna 1947 palkittu suoritus oli nimi­osa elo­kuvassa *Loviisa – Niskavuoren nuori emäntä*, jossa Väänänen tulkitsi vaikuttavasti Loviisan kasvun pehmeästä, alistuvasta naisesta vastuulliseksi maalais­talon emännäksi. Vuonna 1951 hän sai Jussi-patsaan tulkinnastaan miehen­kipeänä vanhana­piikana Valentin Vaalan komediassa *Gabriel, tule takaisin*. Viisi vuotta myöhemmin palkittiin Väänäsen vahva tulkinta kanavanvartijan vaimona elokuvassa *Elokuu*. Vuonna 1958 hänelle myönnettiin Jussi-palkinto Loviisan roolista *Niskavuoren naiset* -filmatisoinnissa, joka oli hänen ainoa värielokuvansa. Väänänen itse piti nuorta Loviisaa mielenkiintoisimpana elokuvatehtävänään, joten myös vanhan Loviisan tulkitseminen oli hänelle mieluinen kokemus.

### Radio

Emma Väänänen näytteli pisimpään Radioteatterissa, vuodesta 1949 vuoteen 1961. Radio­työ toi hänelle entistäkin suuremman yleisön, ja hänestä tuli nopeasti Radio­teatterin "leading lady". Väänänen suhtautui uuteen työhön alusta pitäen haasteena ja kehitti ahkerasti ääntään ja puhe­ilmaisuaan. Hänellä oli rooleja niin draamoissa, komedioissa kuin jännitys­kuunnelmissakin. Persoonallisen äänensä ansiosta hän sai usein tulkittavakseen merkittäviä rooli­tehtäviä, ja jos niitä ei ollut, hän vieraili puhe­näyttämöillä. Kriitikot arvostivat Väänäsen myötä­elämisen kykyä, taidokkaita luonne­kuvauksia ja erinomaista radio­ääntä.

Väänäsen taiteellisia voittoja olivat muun muassa kerjäläisnainen Pär Lagerkvistin kuunnelmassa *Pyöveli* ja Elisabetin osa Friedrich Schillerin *Maria Stuartissa*. Hän teki onnistuneen radio­tulkinnan myös Riikana Ilmari Kiannon romaaniin *Punainen viiva* perustuvassa saman­nimisessä näytelmässä. Kuunnelmassa *Englannin Elisabet* Väänänen sai oivan tilaisuuden koko taiteellisen asteikkonsa esiin­tuomiseen: rooli tarjosi mahdollisuuden ilmentää sekä Elisabetin turha­maisuutta että kylmää laskelmoivuutta. Radio­historiaan on jäänyt myös Onni Hallan sovitus Alan Patonin romaanista *Liian myöhään vesi­pääsky*, jossa Väänänen näytteli kertojan ja tarkkailijan roolit.

### Televisio

Väänänen ei vierastanut myöskään uusia medioita: uransa myöhäisvaiheessa, vuodesta 1961 alkaen hän työskenteli Televisioteatterissa. Elokuvan keinot hallinneena hän menestyi myös televisiossa. Ensimmäinen rooli oli Maijan osa Maiju Lassilan näytelmässä *Kun lesket lempivät* (1961). Kaikkiaan hän oli mukana yli 40 televisio­näytelmässä. Väänänen siirtyi Televisio­teatterista eläkkeelle 1969.

Yksityiselämä
-------------

Emma Väänänen avioitui kuvaaja Eino Heinon kanssa kesä­kuussa 1945. Pariskunta oli tavannut muutamaa vuotta aiemmin elo­kuvan *Neljä naista* kuvauksissa.

Filmografia
-----------

Vuoden 1951 Jussi-voittajat. Neljäs oikealta Emma Väänänen.
Vuoden 1958 Jussi-palkinnon voittaja Emma Väänänen (oik.) ja hänen miehensä kuvaaja Eino Heino.

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Vuosi | Elokuva | Rooli |
| --- | --- | --- |
| 1942 | *Yli rajan* | Vanhalan emäntä, Mikon äiti |
| *Synnin puumerkki* | Kaarina-rouva |
| *Neljä naista* | Iida Karlsson |
| 1943 | *Syntynyt terve tyttö* | Hanna Salmio, Kustaa Helasuon sisar |
| *Miehen kunnia* | Anna Vainio, kirja­kauppias |
| *Kirkastettu sydän* | Lea Helpi |
| 1944 | *Kartanon naiset* | Irja Malm |
| 1945 | *Vuokrasulhanen* | Ada Ahonen, Ada-täti |
| 1946 | *Kultainen kynttilänjalka* | rouva Takala |
| *Viikon tyttö* | Annabella, Puuteri­rasian toimittaja |
| *"Minä elän"* | Manta Stenvall |
| *Loviisa – Niskavuoren nuori emäntä* | Loviisa Niskavuori, o.s. Saaroinen |
| 1947 | *Maaret – tunturien tyttö* | Kekke Petäjä |
| *Kultamitalivaimo* | KLY:n johto­kunnan jäsen |
| *Koskenkylän laulu* | Venla Liuhala |
| *Hedelmätön puu* | Hanna Palonen |
| 1948 | *Kilroy sen teki* | Salon Rositan johtajatar |
| *Ihmiset suvi­yössä* | Syrjä­mäen Hilja |

 | 

| Vuosi | Elokuva | Rooli |
| --- | --- | --- |
| 1948 | *Haaviston Leeni* | Toini Haavisto, Leenin sisar |
| 1950 | *Tanssi yli hautojen* | vanha­piika |
| 1951 | *Ylijäämänainen* | rouva Heino |
| *Gabriel, tule takaisin* | Kristiina Anger |
| 1952 | *Niskavuoren Heta* | Loviisa Niska­vuori |
| *Suomalaistyttöjä Tukholmassa* | huolto­sisar |
| *Silmät hämärässä* | luutnantin leski |
| *Kulkurin tyttö* | Luhtalan vaimo |
| *Omena putoaa...* | talouden­hoitajatar |
| 1953 | *Jälkeen syntiinlankeemuksen* | Klausin äiti |
| 1955 | *Näkemiin Helena* | Helena Junkkeri |
| *Minä ja mieheni morsian* | Hanna Perttula |
| *Kukonlaulusta kukonlauluun* | Aliina Kivistö |
| 1956 | *Riihalan valtias* | Anna, Riihalan emäntä |
| *Elokuu* | Saima Sundvall, o.s. Salminen |
| 1958 | *Niska­vuoren naiset* | Loviisa, Niska­vuoren vanha emäntä |
| 1959 | *Taas tapaamme Suomisen perheen* | Pullin emäntä |

 |

Lähteet
-------

* Rytkönen, Sisko: *Ihanat naiset kankaalla – filmitähtiä suomalaisen elo­kuvan kulta­kaudelta*. Helsinki: Majakka, 2008. ISBN 9789519260884.
* Salo­kangas, Raimo: *Aikansa oloinen – Yleis­radion historia 1926–1996*. Yleis­radio Oy, 1996. ISBN 951-43-0714-3.
* *Spectrum Tieto­keskus*. WSOY, 1983. ISBN 951-0-07239-7.
* *Mitä missä milloin 1954*. Helsinki: Otava, 1953.

### Viitteet

1. 1 2  Rytkönen 2008, s. 260, 261
2. ↑  Rytkönen 2008, s. 272
3. 1 2 3 4 5  Aikansa oloinen, s. 86, 87
4. ↑  Rytkönen 2008, s. 262
5. ↑  Kalemaa, Kalevi: / Väänänen, Emma (1907–1970) *Kansallisbiografia-verkkojulkaisu (maksullinen)*.  6.9.2001. Helsinki:  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura. Viitattu 10.4.2020.
6. ↑  Teatterin maailma 1965, s. 413
7. ↑  Historia – Pyynikin Kesä­teatteri Pyynikin Kesä­teatteri.  Arkistoitu 16.2.2015. Viitattu 16.2.2015.
8. ↑  Topi Mikkola *topimikkola.com*.  Arkistoitu 26.11.2020. Viitattu 16.2.2015.
9. ↑  Rytkönen 2008, s. 265
10. ↑  Rytkönen 2008, s. 273
11. ↑  Rytkönen 2008, s. 268

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Emma Väänänen** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * n
* k
* m
Parhaan naispääosan Jussit |
| --- |
|  |
| 1944–1959 | 
* Ansa Ikonen (1944)
* Lea Joutseno (1945)
* Regina Linnanheimo (1946)
* Emma Väänänen (1947)
* Eeva-Kaarina Volanen (1948)
* Eeva-Kaarina Volanen (1949)
* Eeva-Kaarina Volanen (1950)
* Emma Väänänen (1951)
* Mirjami Kuosmanen (1952)
* Rauni Luoma (1953)
* Maija Karhi (1954)
* Rakel Laakso (1955)
* ei jaettu (1956)
* Emma Väänänen (1957)
* Emma Väänänen (1958)
* Tea Ista (1959)

 |
|  |
| 1960–1979 | 
* ei jaettu (1960)
* ei jaettu (1961)
* Sinikka Hannula (1962)
* Ruth Snellman (1963)
* ei jaettu (1964)
* ei jaettu (1965)
* Riitta Elstelä (1966)
* Elli Castrén (1967)
* Kristiina Halkola (1968)
* Liisamaija Laaksonen (1969)
* Ritva Vepsä (1970)
* Hillevi Lagerstam, Siiri Angerkoski (1971)
* Eeva-Maija Haukinen, Eila Pehkonen (1972)
* Tea Ista (1973)
* Tuula Nyman, Anja Pohjola, Aino Lehtimäki (1974)
* ei jaettu (1975)
* Leena Uotila (1976)
* Tuula Nyman (1977)
* Irma Seikkula, Raili Veivo, Nanny Westerlund (1978)
* Elina Salo (1979)

 |
|  |
| 1980–1999 | 
* ei jaettu (1980)
* Rea Mauranen, Eeva Eloranta (1981)
* ei jaettu (1982)
* ei jaettu (1983)
* Eeva Eloranta (1984)
* Rauni Luoma (1985)
* Soli Labbart (1986)
* Pirjo Leppänen (1987)
* Kaija Pakarinen (1988)
* Liisamaija Laaksonen (1989)
* Pirkko Hämäläinen (1990)
* Kati Outinen(1991)
* Irma Junnilainen (1992)
* Merja Larivaara (1993)
* Tiina Lymi (1994)
* ei jaettu (1995)
* Päivi Akonpelto (1996)
* Kati Outinen (1997)
* Leea Klemola (1998)
* Elena Leeve (1999)

 |
|  |
| 2000–2019 | 
* Eeva Litmanen (2000)
* Outi Mäenpää (2001)
* Irina Björklund (2002)
* Kati Outinen (2003)
* Sari Mällinen (2004)
* Outi Mäenpää (2005)
* Maria Lundqvist (2006)
* Susanna Anteroinen (2007)
* Outi Mäenpää (2008)
* Elena Leeve (2009)
* Minna Haapkylä (2010)
* Katja Küttner (2011)
* Elina Knihtilä (2012)
* Laura Birn (2013)
* Leea Klemola (2014)
* Anu Sinisalo (2015)
* Krista Kosonen (2016)
* Linnea Skog (2017)
* Krista Kosonen (2018)
* Oona Airola (2019)

 |
|  |
| 2020–2039 | 
* Mimosa Willamo (2020)
* Alma Pöysti (2021)
* Seidi Haarla (2022)

 |

 |

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Suomi (KANTO)

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Elonet
* Kansallisbiografia
* Biografiasampo

 |

 |