recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Pervis Estupiñán Ecuadorin alle 20-vuotiaiden maajoukkueen pelipaidassa vuonna 2017.
**Pervis Josué Estupiñán Tenorio** (s. 21. tammikuuta 1998 Esmeraldas) on ecuadorilainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan vasen laitapuolustaja. Hän on pituudeltaan 175-senttimetrinen. Hän edustaa Englannin Valioliigassa pelaavaa Brighton & Hove Albionia.

Estupiñán edusti kotimaassaan LDU Quitoa. Hän siirtyi kesällä 2016 Eurooppaan ja aloitti liigauransa lainasopimuksilla Espanjassa pääsarjassa pelaavassa Granadassa, toisella sarjatasolla Almeríassa ja Mallorcassa sekä jälleen pääsarjassa Osasunassa. Hänen pelaajaoikeutensa omistanut englantilaisseura Watford myi hänet syyskuussa 2020 Villarrealiin. Hän pelasi kausina 2016–2022 Espanjan La Ligassa 91 ottelua ja teki niissä yhden maalin, lokakuussa 2019 Osasunan pelaajana kotiottelussa Valenciaa vastaan. Toisella sarjatasolla hän pelasi 45 ottelua ja teki niissä kolme maalia. Kaudella 2020–2021 hän kuului Villarrealin Eurooppa-liigan voittaneeseen joukkueeseen mutta pelasi vain kaksi alkulohko-ottelua ja molemmat ensimmäisen pudotuspelikierroksen ottelut Red Bull Salzburgia vastaan. Kaudella 2021–2022 hän pelasi kymmenen ottelua Mestarien liigassa, jossa Villarreal ylsi välieriin.

Estupiñán siirtyi elokuussa 2022 englantilaisseura Brighton & Hove Albioniin. Hän pelasi kaudella 2022–2023 Valioliigassa 35 ottelua ja teki maalin toukokuussa Arsenalia vastaan.

Estupiñán pelasi alle 17-vuotiaiden maailmanmestaruuskilpailuissa 2015 joukkueensa kaikki viisi ottelua ja teki alkulohkossa kaksi maalia. Hän pelasi alle 20-vuotiaiden maailmanmestaruuskilpailuissa 2017 joukkueensa kaikki kolme ottelua. Hän pelasi Ecuadorin A-maajoukkueessa ensimmäisen kerran lokakuussa 2019 ystävyysottelussa Argentiinaa vastaan. Hän pelasi Copa Américassa 2021 ja MM-kilpailuissa 2022 täydet minuutit joukkueensa kaikissa otteluissa. Hän on pelannut toukokuun 2023 loppuun mennessä 33 A-maaottelua, jotka kaikki avauskokoonpanossa, ja tehnyt niissä neljä maalia: marraskuussa 2020 MM-karsintaottelussa Kolumbiaa, marraskuussa 2021 MM-karsintaottelussa Chileä, kesäkuussa 2022 ystävyysottelussa Nigeriaa ja maaliskuussa 2023 ystävyysottelussa Australiaa vastaan.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Pervis Estupiñán Transfermarkt-sivustolla (englanniksi)

  

Brighton & Hove Albion – Englannin Valioliiga

* 1 Sánchez
* 2 Lamptey
* 4 Webster
* 5 Dunk
* 6 Colwill
* 7 March
* 10 Mac Allister
* 13 Groß
* 14 Lallana
* 15 Moder
* 18 Welbeck
* 19 Sarmiento
* 20 Enciso
* 21 Undav
* 22 Mitoma
* 23 Steele
* 25 Caicedo
* 26 Ayari
* 27 Gilmour
* 28 Ferguson
* 29 Van Hecke
* 30 Estupiñán
* 34 Veltman
* 38 McGill
* 40 Buonanotte
* Manageri De Zerbi


Ecuadorin joukkue – Jalkapallon MM-kilpailut 2022
1 Galíndez |
2 Torres |
3 Hincapié |
4 Arboleda |
5 Cifuentes |
6 Pacho |
7 Estupiñán |
8 Gruezo |
9 Preciado |
10 Ibarra |
11 Estrada |
12 Ramírez |
13 Valencia |
14 Arreaga |
15 Mena |
16 Sarmiento |
17 Preciado |
18 Palacios |
19 Plata |
20 Méndez |
21 Franco |
22 Domínguez |
23 Caicedo |
24 Reasco |
25 Porozo |
26 Rodríguez |
Valmentaja Alfaro
Marianne Mendt vuonna 2016.
**Marianne Mendt** (oik. **Marianne Krupicka**, s. 29. syyskuuta 1945 Wien) on itävaltalainen jazzlaulaja ja näyttelijä. Mendt aloitti uransa Internationals-yhtyeen laulajana, mistä kykyjenetsijä ja lauluntekijä Gerhard Bronner löysi hänet. Bronner sävelsi Mendtille läpimurtokappaleen "A Glock'n" vuonna 1970. Mendt julkaisi myös Itävallan markkinoille saksankielisiä versioita kansainvälisistä jazzhiteistä.

Mendt edusti Itävaltaa Eurovision laulukilpailussa 1971 kappaleella "Musik". Kappale sijoittui 16. sijalle 18 kilpailijan joukosta.

Mendt yhdisti laulamisen näyttelemiseen Wienin teattereissa. 1990-luvulla Mendt tunnettiin erityisesti Gitti Schimekin roolista tv-sarjassa "Kaisermühlen Blues", jota lähetettiin vuosina 1992-2000.

Lähteet
-------

1. ↑  MARIANNE MENDT - A GLOCK'N, DIE 24 STUNDEN LÄUT' ... *austriancharts.at*. Viitattu 21.9.2022.
2. ↑  Dublin 1971 *eurovision.tv*. Viitattu 21.9.2022.
3. ↑  Kaisermühlen Blues *imdb.com*. Viitattu 21.9.2022.

Aiheesta muualla
----------------

* Marianne Mendtin kotisivut

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana

 |

 |
| "Nightrain"Guns N’ Roses |
| --- |
| Singlen "Nightrain" kansikuva |
| Singlen tiedot |
|  Albumilta | *Appetite for Destruction* |
|  Julkaistu | 1988 |
|  Tuottaja(t) | Mike Clink |
|  Tyylilaji | Hard Rock |
|  Kesto | 04.26 |
|  Levy-yhtiö | Geffen Records |
| Guns N’ Rosesin muut singlet |
| "Sweet Child O’ Mine"1988 | "Nightrain"1988 | "Paradise City"1989 |

**Nightrain** vuonna 1988 julkaistu Guns N’ Rosesin single. Se on kolmas kappale yhtyeen esikoisalbumilla "Appetite for Destruction". Laulu kertoo yhtyeen suosimasta kalifornialaisesta halvasta ja hyvin alkoholipitoisesta viinistä nimeltä Night Train Express. Kappale on ainoa albumilta *Appetite for Destruction* julkaistu single, josta ei ole tehty musiikkivideota; tosin singlen "It's So Easy" musiikkivideota ei ole julkaistu virallisesti. Nightrain toimi usein Guns N' Rosesin keikkojen avauskappaleena "Use Your Illusion Tour"illa. 

"Asuimme Gardener Street studiolla ja meillä oli yksi boksimainen huone. Meillä ei ollut rahaa, mutta olisimme vaikka kaivaneet 100 dollaria, että olisimme päässeet läheiseen viinakauppaan. Siellä sitten sattui olemaan tätä mahtavaa viiniä nimeltä Nightrain, josta olit sekaisin jo yhdellä dollarilla. Viisi dollaria ja olisit mennyttä. Elimme tällä tavaralla." - Duff McKagan

Kappale sai alkunsa, kun bändin jäsenet olivat kävelemässä Palm Avenuella viinakaupasta studiolle ja yhtäkkiä joku huudahti sanat joista sitten tuli biisin kertosäe. Bändi lauloi tätä koko loppumatkan ettei se unohtuisi. Samalla kun muut jäsenet lauloivat kerraten tätä samaa melodiaa Axl Rose täydensi improvisoimalla väliin esimerkiksi "bottoms up" ja "fill my cup".

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * n
* k
* m
Guns N’ Roses |
| --- |
|  |
| 
* Axl Rose
* Slash
* Duff McKagan
* Dizzy Reed
* Richard Fortus
* Frank Ferrer
* Melissa Reese

* Entiset jäsenet: Tracii Guns
* Izzy Stradlin
* Ole Beich
* Rob Gardner
* Steven Adler
* Gilby Clarke
* Matt Sorum
* Paul Huge
* Robin Finck
* Tommy Stinson
* Josh Freese
* Chris Pitman
* Bryan Mantia
* Buckethead
* Ron Thal
* DJ Ashba

 |
|  |
| Studioalbumit | 
* *Appetite for Destruction*
* *GN’R Lies*
* *Use Your Illusion I*
* *Use Your Illusion II*
* *The Spaghetti Incident?*
* *Chinese Democracy*

 |
|  |
| Livealbumit | 
* *Live Era ’87–’93*
* *Appetite for Democracy*

 |
|  |
| Kokoelmat | 
* *Use Your Illusion*
* *Greatest Hits*

 |
|  |
| EP:t | 
* *Live ?!\*@ Like a Suicide*
* *Live from the Jungle*
* *The "Civil War" EP*
* *Hard Skool*

 |
|  |
| Videot | 
* *Use Your Illusion World Tour 1992 in Tokyo I*
* *Use Your Illusion World Tour 1992 in Tokyo II*
* *Makin’ F@\*!king Videos*
* *Welcome to the Videos*

 |
|  |
| Konserttikiertueet | 
* *Appetite for Destruction Tour*
* *Use Your Illusion Tour*
* *Chinese Democracy World Tour*
* *Up Close and Personal Tour*
* *Appetite for Democracy Tour*

 |

 |
**Mariano Damián Barbosa** (s. 27. heinäkuuta 1984 Lanús, Argentiina) on argentiinalainen uransa päättänyt jalkapallomaalivahti.

Seurajoukkueura
---------------

Barbosa aloitti ammattilaisuransa Club Atlético Banfieldista vuonna 2002. Hän siirtyi kesällä 2005 espanjalaisseura Villarrealiin 2 miljoonan euron siirtokorvauksella. Samaan aikaan joukkueeseen saapui kilpailemaan ykkösmaalivahdin paikasta uruguaylaisvahti Sebastián Viera.

Barbosa joutui lopulta tyytymään kakkosvahdin rooliin, mutta hän pääsi paikkaamaan Vieraa satunnaisesti. Yhtenä tärkeimpinä näistä kauden 2005–2006 Mestarien liigan välieräottelu englantilaista Arsenalia vastaan. Vaikka hän onnistui pitämään ottelussa maalinsa puhtaana, tämä ei riittänyt espanjalaisseuralle jatkopaikkaan, sillä se oli hävinnyt ensimmäisen osaottelun luvuin 0–1.

Kesällä 2007 Diego Lópezin saavuttua seuraan, Barbosa jatkoi matkaansa Recreativo de Huelvaan. Hän ei kuitenkaan kauden aikana saanut tililleen yhtään sarjaottelua ja palasikin kesällä 2008 takaisin kotimaahansa. Kaudeksi 2009–2010 hän siirtyi meksikolaiseen Club Atlasiin.

Vuonna 2010 Barbosa palasi Espanjaan ja siirtyi Segunda Divisiónissa pelanneeseen Las Palmasiin. Hän pelasi neljän kauden aikana joukkueessa yhteensä 156 sarjaottelua.

14. heinäkuuta 2014 Barbosan uutisoitiin tehneen sopimuksen Sevillan kanssa. 15. kesäkuuta 2015 jäätyään kolmosvahdin paikalle Barbosan sopimus joukkueen kanssa purettiin yhteisymmärryksessä.

9. heinäkuuta 2015 hän palasi kahdeksan vuoden tauon jälkeen takaisin Villarrealiin ja teki joukkueen kanssa kaksivuotisen sopimuksen.

20. heinäkuuta 2020 Barbosa lopetti uransa Villarrealissa.

Lähteet
-------

1. ↑  Villarreal turn to Barbosa UEFA. Viitattu 15.7.2014. (englanniksi)
2. ↑  Recreativo in for Barbosa UEFA. Viitattu 15.7.2014. (englanniksi)
3. ↑  "Barbosa ha fichado por el Sevilla" Marca. Viitattu 15.7.2014. (espanjaksi)
4. ↑  Mariano Barbosa rescinde su contrato con el Sevilla FC Sevilla FC. Viitattu 10.7.2015. (espanjaksi)
5. ↑  Barbosa vuelve tras ocho años Marca. Viitattu 10.7.2015. (espanjaksi)
6. ↑   Transfermarkt. Viitattu 12.7.2023.

Aiheesta muualla
----------------

* Mariano Barbosan tilastot BDFutbol-sivustolla (englanniksi)
Paimion sähkömuseo pääsisäänkäynnin puolelta kesäkuussa 2020.
**Paimion Sähkömuseo** on Paimiossa sijaitseva museo vanhassa kivimakasiinissa, jonka on alun perin 1880–1890-luvulla rakennuttanut kauppias C. A. Hallman (1842–1935). Se on toiminut kauppaliikkeen varastona ja myöhemmin elokuvateatterina, ja siinä on toiminut myös Paimion VPK. Rakennus oli tyhjillään ja purku-uhan alla ennen kuin se remontoitiin 1990-luvulla ja siihen perustettiin Sähkömuseo. Rakennuksen omistaa museon perustajiin kuuluva Lähteenmäen suku, joka liittyy Sähkölähteenmäki-yritykseen.

Museon yhteydessä on Museopuoti ja kahvila.

Paimion Sähkömuseota ylläpitää Paimion Sähkömuseosäätiö. Sen perustivat vuonna 1992 Lounais-Suomen Sähkö Oy, Sähkölähteenmäki Oy, Paimion kunta ja Paimio-Seura. Museo jakaa tunnustusmitalia museon piirissä ansioituneille henkilöille.

Lähteet
-------

1. ↑  Sähkömuseon historiaa (Arkistoitu – Internet Archive)
2. ↑  Paimion VPK
3. 1 2  Sähkömuseosäätiö
4. ↑  Museopuoti (Arkistoitu – Internet Archive)
5. ↑  Jorma Tuomisella Sähkömuseon tunnustusmitali

Aiheesta muualla
----------------

* Paimion Sähkömuseon sivut
* Paimion Sähkömuseo, Museot.fki

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * n
* k
* m
Perustiedot Wikidatassa: Paimion Sähkömuseo (Q50275715)ohje |
| --- |
|  |
| esiintymä kohteesta | museo |
|  |
| valtio | Suomi |
|  |
| sijaitsee hallinnollisessa yksikössä | Paimio |
|  |
| katuosoite | Vistantie 24a, 21530 Paimio |
|  |
| koordinaatit | 60°27′09″N 22°41′37″E﻿ / ﻿60.45257°N 22.6937°E﻿ / 60.45257; 22.6937 |
|  |
|  |

 |
**Bretagne** oli Ranskan laivaston vuonna 1766 vesille laskettu kolmikantinen linjalaiva.

Valmistus
---------

Antoine Groignardin suunnittelema alus tilattiin vuonna 1764 Lorientin laivastontelakalta, missä köli laskettiin vielä saman vuoden lopulla. Työt kuitenkin keskeytettiin tammikuussa 1765, kun tilaus siirrettiin Brestiin. Aluksen valmistukseen käytetyt varat olivat bretagnelaisten lahja Ludvig XV:lle. Köli laskettiin 10. kesäkuuta 1765 ja alus laskettiin vesille 24. toukokuuta 1766. 100-tykkinen alus valmistui syyskuussa 1767, mutta se varustettiin uudelleen vuonna 1781 110-tykkiseksi. Aluksen pohja kuparoitiin maaliskuussa 1781 Brestissä ja se kuparoitiin uudelleen Brestissä toukokuusta heinäkuuhun 1786.

Palvelus
--------

Alus nimettiin lokakuussa 1793 uudelleen *Révolutionnaireksi*. Alus vaurioitui pahoin kahakassa 28. toukokuuta 1794 ja se piti hinata Rochefortiin korjattavaksi. Alusta ei kuitenkaan koskaan palautettu palvelukseen. Alkuvuodesta 1796 aluksella todettiin lahoa ja se romutettiin Brestissä.

Lähteet
-------

* Winfield, Rif & Roberts, Stephen S.: *French Warships in the Age of Sail 1786-1861 Design, Construction, Careers and Fates*. Barnsley, South Yorkshire: Seaforth Publishing, 2015. ISBN 978-1-84832-204-2. (englanniksi)

### Viitteet

1. ↑  Winfield, Rif & Roberts, Stephen S. s. 43-44
2. ↑  Winfield, Rif & Roberts, Stephen S. s. 44
**Paimenlauluja** (lat. *Bucolica*) on Vergiliuksen vuosien 42–39 eaa. aikana kirjoittama ensimmäinen pääteos, joka koostui kymmenestä paimenlaulusta. Näitä yksittäisiä runoja kutsutaan nimellä eclogae (m.kreik. *ekloge*, 'valikoima'), ja kokoelma tunnetaankin myös nimellä *Eclogae*. Teos on saanut suuresti vaikutteita Theokritoksen paimenidylleistä, joskin siihen antaa leimallisen piirteen ajankohdan mullistukset Rooman valtakunnassa.

Teoksen tunnetuimmaksi runoksi nousi Asinius Polliolle omistettu neljäs laulu, joka esittää profeetallisen ennustuksen maailman pelastavan lapsen syntymästä ja kulta-ajan paluusta. Kristityt käsittävät tämän myöhemmin viittaavan Kristukseen, minkä vuoksi Vergiliusta pidettiin luonnostaan kristittynä sieluna, *anima naturaliter christiana*. Tämä nosti Vergiliuksen keskiajalla arvostetuksi kirjailijaksi ja oli syynä siihen, miksi Dante Alighieri valitsi hänet teokseensa Jumalainen näytelmä oppaaksi.

*Bucolica* (1481)

Lähteet
-------

* Castrén, Paavo & Pietilä-Castrén, Leena: *Antiikin käsikirja*. Otava, 2000. ISBN 951-1-12387-4.
* Kahlos, Maijastina: Paimenrunoja ja politiikkaa  23.12.2004. Helsingin Sanomat.

Kirjallisuutta
--------------

### Suomennokset

* Vergilius: *Paimenlauluja (Bucolica)*. Suomentanut Laura Lahdensuu ja Ari Saastamoinen. Tammi, 2004. ISBN 951-31-3109-2.
* Vergilius: *Paimenlauluja (Bucolica)*. Suomentanut Teivas Oksala. Artipicturai, 2001. ISBN 952-5347-05-2.

Aiheesta muualla
----------------

WikiaineistoWikiaineisto
Wikiaineistoon on tallennettu tekstiä aiheesta: 
***Eclogues*** (englanniksi)

* Virgilion: Bucolica – The Project Gutenberg EBook (suomeksi)
**Nigula järv** (myös *Vanamõisa järv, Nigula Vanajärv, Vanajärve järv, Vanassaare järv* ) on Virossa Urissaaren ja Uuemaan kylissä Häädemeesten kunnassa Pärnumaalla sijaitseva järvi.

Maantietoa
----------

Järvi sijaitsee suuren Nigulan raban (suo) itäreunalla. Sen pinta-ala on 20 hehtaari ja se on 800 metriä pitkä ja 450 metriä leveä. Vedenpinnan korkeus on keskimäärin 53,7 metriä mpy. Järven ohittaa suoraksi kaivettu Rannametsä jõgi, josta on kaivettu järveen kaksi yhdysojaa. Järven valuma-alueen laajuus on 4,6 neliökilometri.

Järvi on luodattu ja sen keskisyvyys on 2,4 metriä ja suurin syvyys 3,1 metriä. Järven laskennalliseksi tilavuudeksi voidaan määrittää 0,00049 kuutiokilometriä eli 0,49 miljoonaa kuutiometriä. Järven rantaviivan pituus on 2,3 kilometriä ja sen rannat ovat kaikkialla suota lukuun ottamatta kahdella itään työntyvällä lahdella, joissa rannat ovat metsää. Toisen ojan rannassa sijaitsee rakennus, jonne johtaa parkkipaikalta polku. Latvian rajalle on matkaa 3,5 kilometriä.

Järven luokittelu ja ekologia
-----------------------------

Järvi on Vesipolitiikan puitedirektiivin (VPD) (vir. *Veepoliitika Raamdirektiivi, (VRD)*) luokituksen (VRD 4) mukaan veden kovuuden osalta pehmeävetinen järvi, jonka vedenväri on tumma (vir. *pehme- ja tumedaveeline järv*).

Järvi luokitellaan limnologisesti dystrofiseksi järveksi, jos järven vedessä on korkea humuspitoisuus (vir. *düstroofne tai rabade huumustoiteline*, DY). Tällainen järvi sijaitsee usein suon äärellä ja järveen laskee humuspitoista suovettä, joka laskee samalla veden happamuuden alhaiselle tasolle (pH on alle 7).

Luontoarvoja
------------

Järveltä lähteen Nigulan luonnonsuojelualueelle patikkareitti, jolla on pitkospuuosuus. Reitti on kokonaisuudessaan seitsemän kilometriä pitkä ja sen matkalla on lintutorni. Suoalue on kansainvälisesti merkittävä lintujensuojelualue.>

* Nigulan luonnonsuojelualue, syksy 2009Nigulan luonnonsuojelualue, syksy 2009
* Ensilumi Nifulan suolla, 2015Ensilumi Nifulan suolla, 2015

Lähteet
-------

1. ↑  *Estonian Environmental Register*View and modify data on Wikidata. Tieto on haettu Wikidatasta.
2. 1 2 3 4 5 6  Tamre, Ruta (toim.): *Eesti järvede nimestik*. Tallinna, Viro: Keskkonnaministeeriumi Info- ja Tehnokeskus, 2006. ISBN 978-9985-881-40-8. Teoksen verkkoversio (PDF) (viitattu 31.3.2017). (viroksi) (Arkistoitu – Internet Archive)
3. 1 2 3  Keskkonnaregister: Nigula järv (vee2097400) *Keskonnainfo*. Tallinna, Viro:  Keskkonnaministeerium. Viitattu 31.3.2017. (viroksi)
4. ↑  Laskettu kertomalla järven pinta-ala sen keskisyvyydellä. Tämä ei ole viranomaisten määrittämä arvo!
5. ↑  Lootusega koos: Nigula raba õpperada, viitattu 26.4.2017
6. ↑  RMK: Nigula Nature Reserve(englanniksi), viitattu 26.4.2017
**Jaromír Šindel** (s. 30. marraskuuta 1959 Ostrava, Tšekkoslovakia) on tšekkiläinen entinen jääkiekkomaalivahti, olympiamitalisti ja maailmanmestari sekä nykyään valmentaja. Šindel edusti kansainvälisellä urallaan Tšekkoslovakiaa. Hän oli voittamassa olympiahopeaa Sarajevossa vuonna 1984 sekä maailmanmestaruuden vuonna 1985. Vuosina 1981, 1987 ja 1989 hän voitti pronssia.

Šindel aloitti uransa HC Vitkovicessa vuonna 1977. Keväällä 1981 hän voitti siellä Tšekkoslovakian mestaruuden. Hän voitti mestaruuden myös vuosina 1984 ja 1985 Dukla Jihlavassa. Kaudella 1987–88 hänet valittiin Tšekkoslovakian liigan tähdistökentälliseen Šindelin pelatessa HC Sparta Prahassa.

Šindel tuli erityisesti suomalaisittain tutuksi hänen pelatessa viitenä kautena (vuodet 1989–1994) Suomessa Lahden Reippaan ja Tampereen Tapparan maalivahtina. Hän oli nostamassa Reipasta jääkiekon SM-liigaan keväällä 1990. Heti seuraavalla kaudella 1990–91 Šindel valittiin SM-liigan tähdistökentälliseen. Vuodet 1992–1994 hän torjui Tapparassa, jonne lähti Reippaasta konkurssikiemuroiden ajamana. Šindel lopetti uransa HC Sparta Prahassa keväällä 1995.

Nykyään Šindel on valmentaja. Hän on valmentanut vuosia tšekkiläisiä juniorijoukkueita sekä keväällä 2006 hän oli Lahden Pelicansin A-nuorten valmentajakonsulttina. Šindel toimi Tšekin päävalmentajana alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuonna 2010 ja on aiemmin valmentanut myös Tšekin alle 18-vuotiaiden maajoukkuetta.

Vuosina 2010–2013 Šindel toimi Tšekin 2. sarjatasolla pelaavan HC Slovan Ústečtí Lvin urheilutoimenjohtajana ja marraskuusta 2013 kauden loppuun joukkueen päävalmentajana. Kaudella 2017–2018 Šindel on toiminut 3. sarjatasolla pelaavan HC Mostin päävalmentajana.

Šindelin poika Jakub Šindel on jääkiekkohyökkääjä, joka on pelannut kotimaansa lisäksi Suomen, Sveitsin, Italian, Britannian ja Ranskan pääsarjoissa sekä KHL:ssä.

Lähteet
-------

* Jaromír Šindel *Elite Prospects*. Everysport Media Group AB.  (englanniksi)
* Jaromír Šindel The Internet Hockey Databasessa (englanniksi)

### Viitteet

1. ↑


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Tšekki

 |

 |
Sándor Szokolay opettamassa duoa Wienissä
**Sándor Szokolay** (30. maaliskuuta 1931 Kunágota – 8. joulukuuta 2013 Sopron) oli unkarilainen säveltäjä.

Szokolay opiskeli sävellystä Ferenc Szabón ja Ferenc Farkasin johdolla Franz Liszt -musiikkiakatemiassa vuosina 1950–1957. Vuosina 1955–1961 hän työskenteli Unkarin radion toimituskunnassa, minkä jälkeen hän toimi vuosien ajan vapaana säveltäjänä. Vuodesta 1966 eläkkeelle jäämiseensä (1994) hän oli Franz Liszt -musiikkiakatemian professori. Hän työskenteli samalla Unkarin television musiikkilähetyksissä vuosina 1977–1988.

Szokolay saavutti 1950-luvun lopussa menestystä oratoriollaan *A tűz márciusa*. Vuonna 1966 hän sai oopperallaan *Vérnász* Kossuth-palkinnon. Hän sai lukuisia muitakin palkintoja, kuten kaksi Ferenc Erkel -palkintoa (1961, 1965) ja Kodály-palkinnon (1999). 1980-luvulta alkaen Szokolay alkoi omaksua kansanmusiikin ja gregoriaanisen laulun vaikutteita. Monien oopperoiden ja kuoroteosten ohella Szokolay sävelsi soittimellista musiikkia, kuten 1990-luvun lopulta peräisin olevat kolme sinfoniaa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Szokolay, Sándor Universal Music Publishing Classical
2. 1 2  Hall of Fame: Sándor Szokolay Liszt Academy


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Suomi (KANTO)
* Belgia
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana

 |

 |
**Konsta Punkka** (s. 28. tammikuuta 1994 Helsinki) on suomalainen itseoppinut luontokuvaaja. "Oravakuiskaajaksi" kutsuttu Punkka tunnetaan lähietäisyydeltä otetuista villieläinten tilanne- ja muotokuvista, joissa eläimet katsovat usein suoraan kameraan.

Helsingissä syntynyt Punkka aloitti luonnon tutkimisen lapsena isoisänsä mukana kesämökillä Jämsässä. Valokuvauksesta hän kiinnostui aluksi kuvaamalla kavereidensa skeittailua. Varusmiespalveluksen jälkeen hän ei lähtenyt opiskelemaan, vaan päätti elättää itsensä valokuvaajana.

Syksyllä 2016 Yleisradio lähetti Punkan ja valokuvaaja Mikko Lagerstedtin Patagoniaan kuvaamaan guanakoja. Siitä syntyi Yle Areenassa julkaistu minisarja. Instagramissa Punkalla on 1,3 miljoonaa seuraajaa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Aaltio, Marja: Jo miljoonaa seuraajaa Instagramissa: Konsta Punkka haluaa päästä lähelle kuvattavaa eläintä *Aamulehti*.  1.4.2017.  Arkistoitu 2.10.2018. Viitattu 5.10.2018.
2. ↑  Exploring Earth Patagonia / Guanako / Guanaco *Yle Areena*.  16.12.2016. Viitattu 5.10.2018.
3. ↑  Alanko, Hilppa: Uskomattomia kuvia villieläimistä – suomalainen Instagram-tähti Konsta Punkka on kerännyt jo yli miljoona seuraajaa *Anna*.  4.10.2017. Viitattu 5.10.2018.

Aiheesta muualla
----------------

* Konsta Punkan verkkosivusto
* Konsta Punkka Nikon-kameramerkin sivustolla (Arkistoitu – Internet Archive)
Peter Paul Rubens, *Neljä filosofia*, 1611–1612. Vasemmalta oikealle: Peter Paul Rubens, Philip Rubens, Justus Lipsius ja Joannes Woverius.
**Uusstoalaisuus** oli myöhemmän renessanssin ajan filosofinen liike, joka pyrki herättämään antiikin ajan stoalaisen filosofian muodossa, jonka kristillinen yleisö voisi hyväksyä. Tämä edellytti joidenkin stoalaisuuden oppien hylkäämistä tai muuttamista. Näihin kuuluivat ennen kaikkea fysiikkaan liittyvät ajatukset materialismista ja determinismistä.

Uusstoalaisuuden keskeisin teos oli liikkeen alullepanijan Justus Lipsiuksen *De Constantia* ("Muuttumattomuudesta") vuodelta 1584. Lipsiuksen jälkeen merkittävin uusstoalainen oli Guillaume Du Vair.

Uusstoalaisia filosofeja
------------------------

* Michel de Montaigne (1533–1592)
* Pierre Charron (1541–1603)
* Justus Lipsius (1547–1606)
* Guillaume Du Vair (1556–1621)
* Francisco de Quevedo (1580–1645)

Lähteet
-------

* Nordin, Svante: *Filosofian historia: Länsimaisen järjen seikkailut Thaleesta postmodernismiin*. Alkuteos Filosofins historia. Det västerländska förnuftets äventyr från Thales till postmodernismen, 1995. Suomentanut Jukka Heiskanen. Prometheus. Oulu: Pohjoinen, 1999. ISBN 951-749-292-8.

### Viitteet

1. 1 2  Nordin 1999, s. 213–214.

Aiheesta muualla
----------------

* Sellars, John: Neostoicism *The Internet Encyclopedia of Philosophy*.  (englanniksi)
**Uuranjärvi**  on Keski-Suomessa Keuruulla ja Multialla sijaitseva järvi.

Maantietoa
----------

Järven pinta-ala on 400 hehtaaria eli 4,0 neliökilometriä. Se on 4,6 kilometriä pitkä ja 2,0 kilometriä leveä. Järvi on pitkän ja kapean muotoinen, mutta siitä työntyy kilometrin verran itään Pesälahti. Järvessä on kartan mukaan kaksi saarta, joista on karttaan on nimetty vain Korkatinsaari.

Järven rantaviivan pituus on 17 kilometriä. Se rannat ovat metsämaata paitsi Pesälahden lahdensuulla olevat Peltoniemen pellot. Asutus on haja-asutusta ja vapaa-ajan asutusta. Niille johtaa tiet seututieltä 621, yhdystieltä 16515 ja 16517. Järvestä noin puolet kuuluu Multialle ja loput Keuruulle.

Vesistösuhteet
--------------

Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Keuruun reitin valuma-alueen (35.6, Keuruun reitti) Tarhianjoen alueella (35.63), jonka Uuranjärven valuma-alueeseen (35.635) järvi kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 185,9 metriä mpy.

Järvi saa pääosan vedestään omalta valuma-alueeltaan, sillä se kuuluu Tarhianjoen alueen latvavesiin. Uuranjärven valuma-alueella on neljä muuta yli hehtaarin kokoista järveä tai lampea, jotka laskevat suoraan tai välillisesti järveen. Niistä huomattavimpia ovat yhteiseltä ojitetulta suolta Rautolahteen laskevat Uuranmäenlampi (8 ha), Nevalampi (4 ha) ja Talkkunalampi (2 ha).

Järven laskujoki Pesäjoki yhtyy Soutujoella Soutujokeen, joka laskee Tarhapäänjärveen. Tämä laskee Keurusselän Tarhian lahteen.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6 7 8 9  Uuranjärvi, Keuruu (sijainti maastokartalla) *Karttapaikka*. Helsinki:  Maanmittauslaitos. Viitattu 14.9.2019.
2. 1 2 3 4 5 6  Ympäristö- ja paikkatietopalvelu Syke (edellyttää rekisteröitymisen) Helsinki:  Suomen Ympäristökeskus. Viitattu 31.12.2017.
3. ↑  Uuranjärvi, Keuruu (sijainti ilmavalokuvassa) *Karttapaikka*. Helsinki:  Maanmittauslaitos. Viitattu 143.9.2019.
4. 1 2 3  Uuranjärvi (35.635.1.001) *Järviwiki*. Suomen ympäristökeskus. Viitattu 31.12.2017.

Aiheesta muualla
----------------

* Pajunen, Hannu: *Järvisedimentit kuiva-aineen ja hiilen varastona*. Tutkimusraportti 160. Espoo: Geologinen tutkimuskeskus, 2004. ISBN 951-690-894-2. Teoksen verkkoversio (PDF) (viitattu 29.10.2022).
São Joaquimin kansallispuistoSerra Geralin reunaa São Joaquimin kansallispuistossa.

|  |  |
| --- | --- |
| Sijainti | 
Santa Catarinan osavaltio, Brasilia |
| Pinta-ala | 
40 300 ha |

Hallinto| Nimi alkuperäiskielellä | 
Parque Nacional de São Joaquim |
| Tyyppi | 
KansallispuistoView and modify data on Wikidata  |
| Perustettu | 
6. heinäkuuta 1961 |
| Hallinto | 
ICMBio |

Karttamuokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa WikidataaTietolaatikon dokumentaatioNäytä Wikidatasta tulevat arvot

**São Joaquimin kansallispuisto** (port. *Parque Nacional de São Joaquim*) on kansallispuisto Santa Catarinan osavaltiossa Brasiliassa. Kansallispuisto perustettiin 6. heinäkuuta 1961, ja sitä hallinnoi Instituto Chico Mendes de Conservação da Biodiversidade.

São Joaquimin kansallispuiston tarkoitus oli alkujaan viimeisten parananaraukariametsien suojeleminen, mutta nykyisin se on myös suosittu vuorikiipeilykohde.

Sijainti
--------

São Joaquimin kansallispuisto kuuluu Mata Atlântican biomiin, ja sen pinta-ala on 49 300 hehtaaria. Se kattaa osia Santa Catarinan Urubicin, Orleansin, Grão Parán ja Bom Jardim da Serran kunnista. Kansallispuisto sijaitsee vuonna 1980 perustetun, 1 330 hehtaarin laajuisen Serra Furadan valtionpuiston vieressä.

Ilmasto
-------

Lämpötilat vaihtelevat 0–28 °C:n välillä, ja keskimääräinen lämpötila on 12 °C. Maasto on erittäin karua ja pinnanmuotoihin kuuluvat kanjonit, suuret luolat ja metsien peittämät rinteet. Korkeudet vaihtelevat 300:sta 1826:teen metriin. Puisto sijaitsee Santa Catarinan osavaltion kolmen tärkeimmän joen, Canoasin, Tubarãon ja Pelotasin, valuma-alueilla. Kylmän ilmaston vuoksi eläimistön biodiversiteetti on suhteellisen vähäinen, mutta puistossa ja sen ympäristössä elää useita uhanalaisia lajeja.

Suojelu
-------

Puisto on luokiteltu IUCN:n suojelualuekategoriaan II (kansallispuisto). Sen tavoitteena on säilyttää luonnon ekosysteemejä, joilla on suuri ekologinen merkitys ja luonnonkaunis maisema, mahdollistaen tieteellisen tutkimuksen, ympäristökasvatuksen, ulkoilun ja ekomatkailun. Puiston suojeltuihin lajeihin kuuluvat harjasusi, puuma, araukaria-amatsoni ja kruunuerakkohaukka.

Kuvia
-----

* Vesiputous São Joaquimin kansallispuistossa.Vesiputous São Joaquimin kansallispuistossa.
* Huurteisia kasveja vuoristoniityllä.Huurteisia kasveja vuoristoniityllä.
* Tie vuorenrinteellä.Tie vuorenrinteellä.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Parna de São Joaquim *icmbio.gov.br*.  Arkistoitu 23.10.2015. Viitattu 4.9.2022. (portugaliksi)
2. ↑  Parque Nacional de São Joaquim *ibama.gov.br*.  Arkistoitu 18.8.2009. Viitattu 4.9.2022. (portugaliksi)
3. 1 2 3  Unidade de Conservação: Parque Nacional de São Joaquim *sistemas.mma.gov.br*. Viitattu 4.9.2022. (portugaliksi)
4. ↑  Parque Estadual da Serra Furada *fatma.sc.gov.br*.  Arkistoitu 11.2.2018. Viitattu 4.9.2022. (portugaliksi)
**Uuraisten Kangashäkin työväentalo** on Uuraisilla Kangashäkin kylässä sijaitseva työväentalo, joka on rakennushistoriallisesti, historiallisesti ja maisemallisesti arvokas. Talo edustaa perinteistä työväentalorakentamista.

Historia
--------

Talon tontti on ostettu vuonna 1926 Toivo Paloselta. Talon salin osuus on rakennettu Kummunkylän työväenyhdistyksen työväentaloksi, mistä se on siirretty Kangashäkkiin. Ravintola- ja keittiöosan urakoi Oskari Lehtovirta Einari Niinimäen vanhan hevostallin heinäsuovasta. Rakennukseen on tehty yksi pärekatto talkoilla sotien jälkeen. Nykyisen omistajan aikana on laitettu peltikatto.

Vuonna 1932 uusittiin eteinen ja narikka. Vuonna 1945 tehtiin sisustustöitä ja hankittiin saliin lämmityslaitteet. Talo sähköistettiin vuonna 1949.

Sotien aikana talossa majoitettiin inkeriläisiä, jotka pitivät salissa lampaita. Tällöin sali turmeltui.

Tontti ja sillä olevat rakennukset myytiin Eino Aholle vuonna 1968, kun yhdistyksen toiminta oli hiljentynyt ja rakennukset olivat päässeet huonoon kuntoon. Uusi omistaja on rakentanut tontille saunan.

Rakennus
--------

Rakennus on osittain hirsi- ja osittain lautarunkoinen ja harjakattoinen. Katteena on pelti. Perusta ovat kivipilarit.

Talossa on sali näyttämöineen, ravintola, keittiö, narikka, eteinen ja pieni varasto. Lautarakenteisessa pulpettikattoisessa ulkorakennuksessa on varasto ja wc:t.

Toimintaa työväentalolla
------------------------

Talo oli vuonna 1979 yksityisasuntona.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6 7 8  Andersson, Päivi: *Työväentalot Keski-Suomessa, inventointi*. Museoviraston raportti. julkaisematon/ Museovirasto, 1979. Teoksen verkkoversio.
Suomessa mosaiikkibetonilattioita on tehty yli sata vuotta. Yksi nykytoteutuksista on Asematunnelista metroon vievien liukuportaiden edessä. Tämän kompassikuvion yli kulkee keskimäärin 58 750 ihmistä päivässä.
Mosaiikkibetonilattiaa.
**Mosaiikkibetoni** on paikallavalettu tai tehdasvalmisteisista laatoista tehty pinnaltaan täplikkään kirjava lattianpäällyste. Mosaiikkibetonista valmistetaan myös esimerkiksi tehdasvalmisteisia askel- ja rintalankkuja*selvennä* portaisiin. Materiaalina mosaiikkibetoni on kulutusta kestävää ja helppohoitoista.

Yleistä
-------

Mosaiikkibetoni valmistetaan sementin, kiviaineksen, veden ja väriaineiden seoksesta. Pinnan täplikkyys tulee esille, kun betonin pinta hiotaan. Näin saadaan näkyviin betonin kivirakeet, kooltaan 0–12 mm. Pinnan ulkonäköä voidaan vaihdella valitsemalla erivärisiä ja erikokoisia kivirakeita, massan eri väriaineita ja erilaisia muotoja valettavalle kappaleelle.

Paikallavalettu mosaikkibetoni
------------------------------

Paikallavalettu mosaiikkibetoni sementoidaan valun ja hionnan jälkeen. Näin saadaan hionnassa esiin tulleet huokoset ja halkeamat umpeen. Seuraavaksi tehtävän hienohionnan jälkeen lattia pestään ja suojakäsitellään. Suojakäsittelyaine estää likaa imeytymästä betonin huokosiin.

Kuten muutkin betonit, mosaiikkibetoni kutistuu kuivuessaan, jolloin siihen syntyy helposti halkeamia. Jakamalla paikallavalettu lattiapinta listoilla pienempiin osiin ei kutistumisrako ilmaannu keskelle laattaa vaan listasaumaan. Lisäksi jakolistoilla voidaan kuvioida lattiaa. Eri osiin voidaan myös käyttää eriväristä massaa tai kiviainesta. Jakolistat ovat yleensä messinkiä, ruostumatonta terästä tai muovia, aiemmin käytettiin myös sinkkisiä listoja.

Mosaiikkibetoni tarvitsee alleen kuormaa kantavana rakenteena toimivan betonilaatan. Pintaan tulevan mosaiikkibetonivalun paksuus on normaalisti 50–70 mm. Jos joudutaan tekemään ohuempi 30 mm laatta, käytetään polymeerisementtibetonia eli muovibetonia. Tällöin betonimassaan lisätään polymeeridispersiota, joka parantaa tiiviyttä ja tartuntaa alustaan.

Tehdasvalmisteinen mosaiikkibetonilaatta
----------------------------------------

Mosaiikkibetonilaatta on joko valettu kahdesta erilaisesta betonikerroksesta, alapuoli tavallisesta betonista ja pinta mosaiikkibetonista, tai se on tyypiltään yksikerroslaatta, joka on kokonaan mosaiikkibetonia. Tehdasvalmisteisen mosaiikkibetonilaatan paksuus on 16–28 mm. Laatat ladotaan asennusbetonin päälle ja saumataan tiiviiksi lattiapinnaksi. Uudemmat 16–19 mm paksut yksikerroslaatat asennetaan samoin kuin kaakelilaatat. Laattojen koko on yleensä 297 × 297 mm tai 400 × 400 mm.

Katso myös
----------

* Betonipäällyste

Lähteet
-------

* Betoni 2000:2 s. 18–21, ISSN 1235-2136.
* Betoni 2002:3 s. 89.
* Betoni 2005:1 s. 40–43.
* Mosaiikibetoni, yleiset laatuvaatimukset, 1979, RT-kortti 31-10066.
* SFS-EN 13748-1 *Mosaiikkibetonilaatat*. (Osa 1: Mosaiikkibetonilaatat sisäkäyttöön)
* SFS-EN 13748-2 *Mosaiikkibetonilaatat ulkokäyttöön*.
**Mauri Juhani Vanhanen** (1. kesäkuuta 1931 Kotka – 24. huhtikuuta 2014) oli suomalainen jalkapalloilija.

Hyökkääjänä pelannut Vanhanen edusti koko uransa ajan Kotkan Työväen Palloilijoita vuosina 1948–1964. Hän voitti seurassa Suomen mestaruuden 1951 ja 1952 sekä Suomen Cupin 1958 ja 1961. Kaikkiaan Vanhanen pelasi 13 kauden aikana 171 mestaruussarjan ottelua, joissa hän teki 102 maalia. Hän voitti mestaruussarjan maalikuninkuuden kaudella 1952 ja on kaikkien aikojen maalintekijätilastossa sijalla 17.

Vanhanen pelasi Suomen maajoukkueessa vuonna 1957 kolme maaottelua, joissa hän teki kaksi maalia.

Urheilusuorituksistaan Vanhanen on saanut Suomen Palloliiton ja TUL:n kultaisen ansiomerkin. Vanhanen toimi KTP:n A-juniorien ja edustusjoukkueen valmentajana kolme vuotta, samoin seuran johtokunnassa. Vanhanen oli ammatiltaan hitsaaja ja mieluisimpia harrastuksia olivat kesämökkeily ja kalastus.

Lähteet
-------

1. ↑  Kotka-Kymin seurakunta, Vanhanen Mauri, Parikan hautausmaa, Kotka, alue 25, viitattu 24.4.2022
2. 1 2  Urheilumme Kasvot Osa 3, Vanhanen, Mauri, sivu 298, vastaavat toimittajat Risto Rantala, Markku Siukonen, Seppo Tukiainen, Oy Scandia Kirjat Ab, Keuruu 1978
3. ↑  Kanerva, Juha yms.: *Jalkapallon pikkujättiläinen*, s. 466. WSOY, 2003. ISBN 951-0-27037-7.
4. ↑  Suomen Cupin historia Suomen Palloliitto. Viitattu 17.2.2011.
5. ↑  Vuorinen, Juha & Kasila, Markku: *Pelimiehet. Suomen jalkapallon pelaajatilastot 1930–2006*, s. 361. Suomen urheilumuseosäätiö, 2007. ISBN 978-952-99075-9-5.
6. ↑  Finland - Premier Division All-Time Topscorers RSSSF. Viitattu 17.2.2011.
7. ↑  Finland - List of Topscorers RSSSF. Viitattu 17.2.2011.
8. ↑  Soininen, Heidi (toim.): *Jalkapallokirja 2009*. Suomen Palloliitto, 2009. ISSN-0787-7188.
**Kookoslurikki** (*Vini stepheni*) on uhanalainen kaijalaji.

Koko ja ulkonäkö
----------------

Kookoslurikin pituus on noin 19 cm ja paino 42–55 g. Sen höyhenpuku on selkäpuolelta vihreä ja mahapuolelta kirkkaan punainen. Rinnan poikki kulkee vaihtelevan paksuinen vihreä vyö. Nokka on oranssi, iiris keltainen ja koivet oranssit. Sukupuolet ovat samanvärisiä. Nuoren linnun nokka on ruskehtava, iiris tummanruskea ja koivet oranssinruskeat sekä alapuoli vihreä.

Esiintyminen
------------

Kookoslurikki elää vain asumattomalla Hendersonin saarella Pitcairnin saaristossa Tyynenmeren keskellä. Lajin elinympäristön laajuus on 37,3 neliökilometriä ja sen populaation koko oli vuonna 1992 noin 1 200 paria. Parvet ovat liikkuvaisia ja vaeltelevat kukkivia puita etsien paikasta toiseen. Lajin kanta on vaarantunut polynesianrottien (*Rattus exulans*) takia. Kookoslurikkia pidetään harvoin vankeudessa lemmikkilintuna.

Elinympäristö
-------------

Kookoslurikit asuvat metsissä, mielellään metsänreunoissa, sekä kookospalmumetsiköissä. Ne esiintyvät yleensä pienissä parvissa tai pareittain.

Lisääntyminen
-------------

Pesintä tunnetaan puutteellisesti.

Ravinto
-------

Kookoslurikit syövät siitepölyä, mettä, kukkia, pehmeitä hedelmiä ja hyönteisiä sekä muita pieniä niveljalkaisia.

Lähteet
-------

* Forshaw, Joseph M. & Cooper, William T. 1977: Parrots of the World. - T.F.H. Publications, Inc. New Jersey. ISBN 0-87666-959-3
* Parrot Trust

### Viitteet

1. ↑  BirdLife International: *Vini stepheni* *IUCN Red List of Threatened Species. Version 2013.2*.  2012. International Union for Conservation of Nature, IUCN, Iucnredlist.org. Viitattu 1.5.2014. (englanniksi)


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Taksonitunnisteet | 
* Wikidata: Q1265361
* Wikispecies: Vini stepheni
* ADW: Vini\_stepheni
* ARKive: vini-stepheni
* Avibase: 2438DF74F42AE650
* BirdLife: 22684636
* CoL: 7FS3J
* BOW: stelor1
* eBird: stelor1
* Fossilworks: 371097
* GBIF: 2480019
* iNaturalist: 19131
* IRMNG: 11164661
* ITIS: 554817
* IUCN: 22684636
* NCBI: 2267888
* Species+: 4568
* Xeno-canto: Vini-stepheni

 |

 |
**Heino Ilmari Lipsanen** (6. maaliskuuta 1954 Juva) on suomalainen keskimatkojen juoksija, joka saavutti SM-mitaleja ja edusti Suomea maaotteluissa 1970-luvun lopulla ja 1980-luvun alussa. Seuratasolla hän edusti Juvan Urheilijoita ja vuodesta 1983 Lahden Ahkeraa.

Lipsanen saavutti urallaan kahdeksan SM-mitalia. Kalevan kisoissa hän saavutti 1 500 metrillä SM-hopeaa vuonna 1980 ja SM-pronssia vuonna 1978 sekä 800 metrillä SM-hopeaa vuonna 1981. Sisäratojen SM-kilpailuissa hän saavutti 1 500 metrillä kultaa vuonna 1979 ja pronssia vuonna 1981 sekä 800 metrillä hopeaa vuonna 1984. Viestijuoksun SM-kilpailuissa hän voitti 4 × 800 metrillä kultaa vuonna 1983 ja pronssia vuonna 1984. Maaotteluissa Lipsanen kilpaili 800 metrillä kymmenen kertaa ja 1 500 metrillä kuusi kertaa.

Henkilökohtaiset ennätykset
---------------------------

* 400 metriä: 49,9 (1977)
* 800 metriä: 1.48,51 (1978)
* 1 000 metriä: 2.19,88 (1981)
* 1 500 metriä: 3.41,39 (1980)
* Maili: 4.01,4 (1977)
* 2 000 metriä: 5.14,7 (1979)
* 3 000 metriä: 8.00,09 (1980)
* 5 000 metriä: 14.09,9 (1982)
* 10 000 metriä: 30.10,38 (1980)
* 3 000 metrin esteet: 8.58,2 (1974)

Lähteet
-------

* Heino Lipsanen Tilastopaja (vaatii kirjautumisen, maksullinen palvelu).
**Overtonin ikkuna** on politiikan tutkimuksessa käytetty käsite, joka viittaa sallittuihin keskustelunaiheisiin. Termin nimi tulee sen keksijältä Joseph P. Overtonilta. Overtonin ikkunassa pyritään luokittelemaan poliittiset ehdotukset sen mukaan, kuinka ne vaikuttavat valtion interventioon ja yksilönvapauksien rajoittamiseen. Ylöspäin y-akselilla mentäessä ehdotukset pyrkivät valtion intervention pienentämiseen ja yksilönvapauksien kasvattamiseen, kun taas alaspäin mentäessä valtion intervention kasvattamiseen ja yksilönvapauksien kaventamiseen. 

Overtonin ikkuna. Keskellä on lainsäädännön nykyinen tila, joka voi muuttua kahteen suuntaan.
Overtonin ikkuna voidaan jakaa seuraaviin osiin: 

* Ennenkuulumaton (unthinkable)
* Radikaali (radical)
* Hyväksyttävä (acceptable)
* Järkevä (sensible)
* Suosittu (popular)
* Voimassa oleva asian tila (policy)

Jos Overtonin ikkunan toiselta laidalta kannatuspuheenvuorot loppuvat, ikkuna voi kaventua ja siirtyä Y-akselilla toiseen suuntaan. Tällöin aiemmin "järkevänä" pidetyt ehdotukset voivat muuttua "radikaaleiksi", koska nämä mielipiteet eivät enää nauti suosiota.

Lähteet
-------

1. ↑  An Introduction to the Overton Window of Political Possibility *mackinac.org*. Viitattu 1.8.2017.
**Kiantama Oy** on luonnomarjoihin erikoistunut yritys, joka myy erilaisia marjatuotteita. Kiantama on perustettu vuonna 1979 ja se sijaitsee Suomussalmen Kurimossa.

Yritys valmistaa pohjoismaisista luonnonmarjoista raaka-aineita ja puolivalmisteita elintarvike-, luontaistuote- ja kosmetiikkateollisuudelle. Lisäksi yritys valmistaa ja markkinoi marjatuotteita suoraan kuluttajille tuotemerkillä Biokia.

Kiantama Oy:n toiminta juontaa juurensa 1970-luvun alkuun, jolloin Valio alkoi jalostaa luonnontuotteita Suomussalmen meijerissä. Toiminnasta muodostettiin oma yritys, joka eräiden omistajavaihdosten jälkeen päätyi Vasunnan perheelle 1990-luvun puolessavälissä. Yrityksen toimitusjohtajana toimii Vernu Vasunta.

Kiantama on käyttänyt kesäisin työvoimana Thaimaasta tulleita marjanpoimijoita.

Kiantama Oy:n liikevaihto vuonna 2012 oli 10 miljoonaa euroa ja henkilöstömäärä 30. Suomen työ- ja elinkeinoministeriön toimialaraportissa vuodelta 2018 Kiantama mainitaan Suomen toiseksi suurimpana luonnonmarjayrityksenä Polarican jälkeen.

Lähteet
-------

1. ↑  Kiantama, Fonecta
2. 1 2  Anna-Leena Rauhala: Kiantama uskoo luonnonmarjaan  5.11.2008, Kauppalehti, Yritys, sivu 22. Kauppalehti. Viitattu 13.5.2013. [vanhentunut linkki]
3. 1 2  Thaimaalaisia marjanpoimijia liikkuu metsissä  18.07.2012. Juvan lehti.  Arkistoitu 5.10.2012. Viitattu 13.5.2013.
4. ↑  Kiantama Oy yritystiedot Taloussanomat.  Arkistoitu 23.10.2013. Viitattu 13.5.2013.
5. ↑  Ristioja, Anne: *Luonnontuoteala, Toimialaraportti 2/2018*, s. 30. Työ- ja elinkeinoministeriö, Ely-keskukset, 2018. ISBN 978-952-327-299-6. Teoksen verkkoversio (PDF) (viitattu 7.9.2021).

Aiheesta muualla
----------------

* Yrityksen sivusto
Itä-Berliinin lippu (1956–1990)
Itä-Berliinin hallintoalueet
Berliinin jako
**Itä-Berliini** oli Berliinin itäinen osa toisen maailmansodan lopulta 1945 Saksan jälleenyhdistymiseen 1990 asti.

Sodan jälkeen Berliini jaettiin neljään miehitysvyöhykkeeseen, joista Itä-Berliini oli Neuvostoliiton vyöhyke. Loput kolme vyöhykettä olivat länsiliittoutuneiden hallinnassa; pohjoinen vyöhyke Ranskan, läntinen Yhdistyneen kuningaskunnan ja eteläinen Yhdysvaltain hallinnassa. Vuonna 1948 kaupunki jakautui virallisesti kahtia, kun Neuvostoliitto ei tunnustanut sosiaalidemokraatti Ernst Reuterin valintaa pormestariksi ja asetti vyöhykkeelleen oman pormestarinsa.

Saksan demokraattinen tasavalta (DDR) piti koko Berliiniä pääkaupunkinaan (muodossa *Berlin, Hauptstadt der DDR*); käytännössä tosin pääkaupunkina toimi vain Itä-Berliini. Myös voittajavaltojen kesken Berliinin oikeudellinen status oli kiistanalainen. Länsiliittoutuneiden tulkinnan mukaan koko Berliinissä ylintä valtaa käytti neljä miehitysvaltaa eikä kumpikaan Saksa; Neuvostoliitto puolestaan katsoi, että Itä-Berliini kuului DDR:n alaisuuteen ja että miehitystila jatkui ainoastaan Länsi-Berliinissä.

Itä- ja Länsi-Berliinin välinen raja oli auki vuoteen 1961 asti, jolloin DDR rakensi Berliinin muurin, joka sinetöi kaupungin kahtiajaon. Muurin murruttua 1989 ja Saksan jälleenyhdistyttyä vuotta myöhemmin Berliinikin yhdistyi jälleen ja palasi koko Saksan pääkaupungiksi.

Hallintoalueet
--------------

Ennen jakoa, vuoden 1920 alueliitoksesta lähtien Berliiniin oli kuulunut 20 hallintoaluetta (*Bezirke*). Jaon yhteydessä niistä kahdeksan tuli kuulumaan Neuvostoliiton, kuusi Yhdysvaltain, neljä Yhdistyneen kuningaskunnan ja kaksi Ranskan miehitysvyöhykkeeseen. Neuvostoliiton vyöhykkeeseen, josta muodostettiin Itä-Berliini, kuuluivat seuraavat kahdeksan hallintoaluetta:

* Friedrichshain
* Köpenick
* Lichtenberg
* Mitte
* Pankow
* Prenzlauer Berg
* Treptow
* Weißensee

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Itä-Berliini** Wikimedia Commonsissa
*Tämä artikkeli kertoo Heinjärvestä Somerolla. Myös Heinijärvi esiintyy Suomessa paikannimenä.*

**Heinjärvi** on järvi Someron ja Lohjan rajalla, karun ja korkean Tammelan ylängön reunamilla. Järvi sijaitsee pääosin Somerniemen Härjänojan kylän alueella ja pienempi osa Karisjärven ja Ahonpään kylien takamailla Pusulan Kärkölän kulmakunnalla Lohjalla. Järven pinta-ala on 189,409 hehtaaria ja korkeus merenpinnasta 117,4 metriä. Järvi kuuluu Karjaanjoen vesistöön, jossa se on eräs Pusulanjoen latvajärvistä.

Latvajärvenä järven valuma-alue on pieni, vain noin 1080 ha, josta järven itsensä osuus on 18 %. Valuma-alueesta noin puolet on Someron, puolet Lohjan puolella. Valuma-alueella on kolme lampea: Heinlammi (9 ha), Vahalammi (6 ha) ja Luokkolammi (2 ha). Metsää on valuma-alueesta n. 87 % ja peltoja ja niittyjä noin 4 %. Suopohjaisen metsämaan osuus valuma-alueesta on noin 14 %, ja tästä noin 90 % on ojitettu. Järven rannoilla on runsaasti vapaa-ajan asutusta ja vajaat 30 vakituisen asutuksen kiinteistöä. Vakituista asutusta järven rannoilla on Somerniemen Härjänojan Kaupinkulmalla ja Pusulan Kärkölän Rydönkylässä.

Käyttökelpoisuusluokitukseltaan järven vesi on hyvää tai lähes erinomaista. Väriltään vesi on kirkasta, humuksen takia hieman ruskeaa. Kalalajeista järvessä esiintyvät alkuperäisinä hauki, lahna, ahven, made, särki, salakka, kuore ja kiiski sekä istutettuna jo 1800-luvulta alkaen muikku ja tämän ohella myös siika, ankerias, kuha ja suutari.

Heinjärveen on lasku-uoma Heinlammin kautta myös sen eteläpuolella sijaitsevalla, Vehka-Patamon ja Myllyjärven kautta Arimaa-järveen laskevalla Kovelojärvellä. Tässä uomassa kuitenkin virtaa vettä vain runsaiden sateiden aikaan. Aiemmin tässä uomassa on ollut Tanjaksen myllyksi nimitetty jalkamylly. Koska vuonna 1822 valmistuneessa isonjaon kartassa nähdään Kovelon lasku-uomista vain Vehka-patamoon laskeva, mutta ei Heinlammiin laskevaa, niin Kovelon lasku-uoma Heinjärveen lienee myöhemmin myllyä varten kaivettu.

Lähteet
-------

* Tikander, Sanna & Hietaranta, Jari: Someron vesienhoitosuunnitelma. Osaraportti III. Heinjärven hoitosuunnitelma (pdf)  2006. Somero:  Someron kaupunki.  Arkistoitu 8.11.2014. Viitattu 24.1.2010.

### Viitteet

1. 1 2  Tikander & Hietaranta 2006: 13-14.
2. ↑  Tikander & Hietaranta 2006: 16-17.
3. ↑  *Peruskartta* 1:20 000. 2024 11 Salkola.  Helsinki: Maanmittaushallitus, 1992.
4. ↑  Tikander, Sanna & Hietaranta, Jari: Someron vesienhoitosuunnitelma. Osaraportti VII. Kovelon hoitosuunnitelma (pdf) (s. 17)  2006. Somero:  Someron kaupunki. Viitattu 29.3.2010. [vanhentunut linkki]
5. ↑  Kärki, Manu: *Somerniemen vesimyllyt ja -sahat*, s. 19. Somerniemi-Seuran julkaisuja 4. Somero: Amanita, 1994. ISBN 9519597379.
6. ↑  Maanmittaushallitus, uudistusarkisto, uudistusten luettelo *Kansallisarkiston digitaaliarkisto*. Kansallisarkisto. Viitattu 20.4.2010. [vanhentunut linkki]
7. ↑  Lounaispaikka (Karttapalvelu > Maisemahistoria) Lounaispaikka.  Arkistoitu 9.2.2019. Viitattu 20.4.2010.