recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Koneviesti** on maa-, metsätalouden ja maarakennuksen parissa työskenteleville suunnattu ammattilehti. Aihealue on laaja: maa- ja metsätalouskoneet, maarakennuskoneet, yhdyskuntatekniikka ja maastoajoneuvot. Lisäksi tulevat konealan uutiset, ajankohtaiset tapahtumat ja kuulumiset alan messuilta. Pääosassa lehdessä ovat käytännön olosuhteissa tehdyt vertailutestit ja koeajot. Lehden mukana ilmestyy myös uusiin energiamuotoihin keskittyvä *BioEnergia*-liite viisi kertaa vuodessa. Lehden vakiopalstoihin kuuluvat myös maatalouskoneiden historiasta kertova Weteraanit-osa, jossa esitellään vanhoja työkoneita ja niiden kehitystä sekä Huolto ja korjaus -osio, joka keskittyy käytettyjen työkoneiden kunnostukseen. Lehden päätoimittajan Uolevi Oriston lisäksi lehdellä oli vuoden 2013 paikkeilla viisi muuta toimittajaa ja kahdeksan vakituista avustajaa.

*Koneviestin* perusti vuonna 1952 lapualainen koneteknikko ja paikallislehden toimittaja Paavo Raukko (1899–1973), ja kustantajana toimi seinäjokelainen Maaseudun ammattilehtiyhtymä. Aluksi lehden nimi oli *Maaseudun Koneviesti*, mutta kustantajan vaihtuessa vuonna 1957 Viestilehdet muutti lehden nimen pelkäksi *Koneviestiksi*. Koneviestin ohella Viestilehdet julkaisi vuosina 1998–2003 myös erillistä *Mikroviesti*-lehteä, joka keskittyi maa- ja metsätalouden tietotekniikkaan ja yleisiin tietotekniikan perusteisiin. Vuoden 2004 alussa lehti kuitenkin sulautettiin kannattamattomana *Koneviestiin*, jonka liitteenä *Mikroviesti* on ilmestynyt muutamia kertoja vuodessa. *Koneviestissä* julkaistiin Valtion maatalouskoneiden tutkimuslaitoksen Vakolan koetusselostuksia *Koneviestin* ja Vakolan keskinäisen sopimuksen mukaisesti.

Moottoriviesti
--------------

*Moottoriviesti* (MV) oli *Koneviestin* autoliite, joka eriytettiin omaksi lehdekseen vuonna 1965. A-lehtien kustantaja Olli Lyytikäinen osti lehden vuonna 1973 ja yhdisti sen *Tuulilasiin*. *Moottoriviestiä* tekivät viimeisinä vuosina päätoimittaja Erkki Raukko ja toimittaja Matti Järvi, jotka jatkoivat *Tuulilasin* toimituksessa.

Lähteet
-------

1. 1 2  Tuotteet Viestimedia. Viitattu 5.4.2024.
2. 1 2  Koneviesti täyttää 40-vuotta [sic].  *Helsingin Sanomat*, 20.11.1992, s. 4. Näköislehden aukeama (tilaajille).
3. ↑  Mediatiedot Koneviesti. Viitattu 29.3.2019.
4. ↑  Koneviestin toimituksen yhteystiedot Viestimedia Oy. Viitattu 5.4.2024.
5. ↑  Koneviestin mediakortti  2013. Koneviesti. Viitattu 14.1.2013. [vanhentunut linkki]
6. ↑  Paavo Raukko (1899–1973) *Helemi, Lapuan historiallinen tietokanta*.  10.7.2013. Lapua:  Lapuan kaupungin museot.  Arkistoitu 29.3.2019. Viitattu 29.3.2019.
7. ↑  Uolevi Oristo: Koneviesti 55 vuotta.  *Koneviesti*, 14.9.2007, nro 12, s. 3. Artikkelin maksullinen verkkoversio. Viitattu 8.4.2009.
8. ↑  Ketonen, Tapio: Oliko aikoinaan tullut moottoriviesti lehti tuulilasin edeltäjä? *Tuulilasi*.  26.10.2014. A-lehdet. Viitattu 3.4.2019.
**Habita Finland Oy** (ent. Habita Invest Oy) on suomalainen kiinteistönvälitysyritys. Habita Finlandilla on sekä omia että franchise yrityksiä ympäri Suomea. Se on suurin yksityinen kiinteistönvälitysyritys Suomessa.

Historia
--------

Helsingin Habita Oy perustettiin Helsingissä vuonna 1989 nimellä Huoneistohallinta Oy. Ensimmäinen toimisto sijaitsi Itä-Helsingissä Puotinharjun ostoskeskuksessa. Yhtiö alkoi laajentamaan vuonna 1991 ja toinen toimisto perustettiin Espooseen. 
Helsingin Habita Oy nimi muutettiin Habita International Estates Oy LTD, kun Habita aloitti kansainvälisen franchise toiminnan 2016. 2023 Habita International Estates Oy LTD on siirtänyt pääpainon kiinteistönvälittäjien IT-alustan kehittäjäksi ja nimi vaihdettiin Maija International Shoftware Oy LTD:ksi.
Yhtiön perustaja Jari Gardziella toimi Habita Finlandin toimitusjohtajana vuoteen 2017 saakka, jonka jälkeen hän on toiminut hallituksen puheenjohtajana. Habita Finlandin nykyinen toimitusjohtaja on Mika Pärssinen.

Lähteet
-------

* Habita Finland Oy:n yritystiedot (Kauppalehti)
* Yrityksen verkkosivusto
* Habitan tiedotteet (STT)
Agnes Lindh

Elämä| Kansalaisuudet | 
Suomen suuriruhtinaskunta, Suomi View and modify data on Wikidata  |

muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa WikidataaTietolaatikon dokumentaatioNäytä Wikidatasta tulevat arvot

**Agnes Lindh**, o.s. *Gerasimowitsch* (18. tammikuuta 1872 Helsinki – 25. heinäkuuta 1952 Helsinki) oli suomalainen näyttelijä.

Lindh aloitti uransa 14-vuotiaana toimien tanssijana Helsingin Ruotsalaisen teatterin baletissa. Hän oli näyttelijänä Ruotsalaisessa teatterissa 1893–1920 ja 1923–1948. Hänen ensimmäinen teatteriroolinsa oli Ofelia William Shakespearen *Hamlet*-näytelmässä vuonna 1893, ja hän esiintyi sekä tragedia- että komediarooleissa. Vielä vuonna 1948 Lindh esiintyi isoäidin roolissa Hjalmar Bergmanin näytelmässä *Farmor och vår herre*. Muihin Lindhin merkittäviin rooleihin kuuluivat muun muassa Henrik Ibsenin Hedda Gabler, *Daniel Hjortin* Katri ja *Peer Gyntin* Åse. Hän oli mukana Ruotsalaisen teatterin Skandinavian maihin talvisodan aikana tekemällä kiertueella ja esiintyi Katrin roolissa Daniel Hjort-näytelmässä Tukholmassa, Göteborgissa ja Oslossa.

Lindh esiintyi myös elokuvarooleissa- Näihin kuuluivat Loviisa-muori, luotsivanhin Yrjö Bomanin vaimo, elokuvassa *Myrskyluodon kalastaja* (1924), Ukonniemen Miina elokuvassa *Murtovarkaus* (1926), rättärin äiti elokuvassa *Tukkijoella* (1928), matkustajakodin omistaja elokuvassa *Kajastus* (1930), rouva Sanni Heinonen elokuvassa *Olenko minä tullut haaremiin!* (1932) ja Lalla Grönroos, saippuatehtailijan vaimo suomalais-ruotsalaisessa yhteistyöelokuvassa *Vale-Greta* (1934).

Agnes Lindh oli naimisissa vuodesta 1898 näyttelijä Emil Lindhin (1867–1937) kanssa.

Lähteet
-------

1. ↑ . Tieto on haettu Wikidatasta.
2. 1 2 3  Agnes Lindh (f. Gerasimowitsch) (1872-1952), skådespelare, i rollen som Ophelia i pjäsen "Hamlet" av William Shakespeare, Svenska Teaterns arkiv
3. 1 2  Uppslagsverket Finland : Agnes Lindh
4. 1 2  Agnes Lindh 75 år, Hufvudstadsbladet, 18.01.1947, nro 16, s. 5, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
5. ↑  EloNet : Agnes Lindh

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Agnes Lindh**.
* Arna Högdahl ja Agnes Lindh Ruotsalaisen teatterin esityksessä 1920-luvun alussa, Museovirasto, Historian kuvakokoelma (Finna)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Elonet
* Uppslagsverket Finland

 |

 |
*Tämä artikkeli kertoo sukelluksen apulaitteesta. Sukeltajien vesitiiviistä kellosta on erillinen artikkeli.*
Sukelluskello *milloin?*
Sukelluskello *milloin?*
**Sukelluskello** on ylhäältä suljettu ja alhaalta avoin lieriön tai kellon muotoinen laite. Kun sukelluskello lasketaan veden alle jää sen sisään ilmatasku, jossa sukeltaja voi oleskella. Sukellustehtäviä varten sukeltaja poistuu kellosta. 

Varhaisista sukelluskelloista sukeltajat poistuivat henkeään pidättäen vain hetkeksi. Nykyaikaisia sukelluskelloja käytetään työsukeltajien laskemiseen sukelluskohteelle, työ kellon ulkopuolella tapahtuu sukellusvarusteissa. 

Laitteen nimitys tulee varhaisista kirkonkelloja muistuttavista laitteista. 

Sukelluskellon toimintaperiaate on tunnettu jo antiikin ajoista. Pian Wasa-laivan vuonna 1628 tapahtuneen uppoamisen jälkeen aluksen hylylle laskeuduttiin sukelluskellolla. 

Nykyään kelloja käytetään ammattisukelluksessa. Nykyiset sukelluskellot ovat sukeltajan toimintasyvyyteen paineistettuja kammioita. Niistä poistutaan yleensä suljettavan luukun kautta. 

Normaalisti sukelluskelloon johdetaan hengityskaasu ja sukelluspuvun lämmitykseen tarvittava kuuma vesi pinnalta umbilikaalia eli kaapeliletkuyhdettä pitkin. Normaaliin sukelluskelloon mahtuu neljä henkilöä. Sukelluskellojen rakentamisen käytäntöjä määritellään muun muassa American Society of Mechanical Engineers (ASME) -järjestön julkaisemissa ohjeissa.

Katso myös
----------

* Batyskafi

* Kaatialan louhos

Lähteet
-------

* Diving bells and Observation chambers

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Sukelluskello** Wikimedia Commonsissa
Silander tehtaan pihalla 1960-luvun alkupuolella.
**Seth Sigismund Silander** (25. helmikuuta 1901 Turku – 31. elokuuta 1979 Seinäjoki) oli Koskenkorvan viinatehtaan ensimmäinen johtaja Ilmajoen Koskenkorvalla 1940–1968.

Kemian alan diplomi-insinööriksi Åbo Akademissa opiskellut Silander toimi käyttöinsinöörinä Oy Alkoholiliike Ab:n Rajamäen tehtailla vuodesta 1933 ja sodassa rajan taakse jääneellä Enson viinatehtaalla 1935. Koskenkorvan tehtaalle Silander tuli 1940 ja toimi tehtaanjohtajana (isännöitsijänä) vuoteen 1968, jolloin jäi eläkkeelle. Hänen seuraajakseen tuli Osmo Riipinen.

Silander oli ollut pian kieltolain kumoamisen jälkeen käynnistetyn Viralan kartanon viinatehtaalla tutustumassa perunaa raaka-aineenaan käyttävään prosessiin. Vuonna 1933 hän tuli Rajamäen väkiviinatehtaan ja pullottamon käyttöinsinööriksi. Kahta vuotta myöhemmin hän sai tehtäväkseen Ensoon rakenteilla olleen viinanpolttimon laiteasennusten ja käyttöönoton valvonnan. Talvisodan sytyttyä Silanderin viimeiseksi tehtäväksi Ensossa jäi tehtaan sulkeminen ja evakuointi 29.2.1940. Hän työskenteli jonkin aikaa Alkon keskuslaboratoriossa Helsingissä kunnes sai tehtäväkseen Koskenkorvan tehtaan käyttöönoton. Sotien vuoksi Silander muutti Koskenkorvalle vasta 1945, jolloin tuotanto päästiin aloittamaan.

Silander johti tehdasta vanhan ajan patruunan tavoin. 1960-luvun alussa Koskenkorvalla oltiin tyytymättömiä kunnan tarjoamiin palveluihin, ja syntyi ajatus erota Ilmajoen kunnasta omaksi itsenäiseksi Santavuori-nimiseksi kunnaksi. Seth Silander oli kirjelmän ensimmäinen allekirjoittaja, vaikka Alko yhtiönä ei ottanut asiassa kantaa.

Yksityiselämä
-------------

Seth Sigismund Silander meni naimisiin Margaretha Sofia Söderströmin kanssa. He saivat kolme lasta: Raimo, Pertti ja Erkki Silander.

Lähteet
-------

* Kauppila, Olli: *Koskenkorvan polttimo ja sen edeltäjät – Koskenkorvan tehtaan 50-vuotishistoriikki*. Helsinki: Oy Alko Ab, 1988. ISBN 951-8913-00-5.

### Viitteet

1. ↑  Kauppila 1988 s. 293.
2. ↑  Kuolleita: Seth Silander.  *Helsingin Sanomat*, 4.9.1979, s. 10. Näköislehden aukeama (tilaajille).
3. ↑  Kauppila 1988 s. 120.
4. ↑  Kauppila 1988 s. 291.
5. ↑  Kauppila 1988 s. 224.
6. ↑  Kauppila 1988 s. 48–49, 56.
7. ↑  Kauppila 1988 s. 116.
8. ↑  Margaretha Sofia Silander (Söderström, Geni.com. Viitattu 3.11.2014.
9. ↑  Salo, Yrjö (2003): Heikkilä-Berggrenin suku. Yrjön sukuhaara. Sivu 62.
Lehden ensimmäisen varsinaisen numeron etusivu.
**Lahti** oli Lahdessa vuosina 1905–1963 ilmestynyt sanomalehti. 

Vanhasuomalainen *Lahti* perustettiin perustuslaillisen *Lahden Lehden* kilpailijaksi. Sen asema vahvistui, kun heinolalainen *Itä-Häme* lakkasi ilmestymästä vuonna 1906.

*Lahti* oli varakkaiden taustavoimiensa ja maaseutulevikkinsä ansiosta kaupungin johtava sanomalehti *Etelä-Suomen Sanomien* perustamiseen saakka vuonna 1914. Sisällissodan jälkeisessä hallitusmuototaistelussa se kannatti monarkiaa ja siirtyi vuonna 1918 uuden kokoomuspuolueen äänenkannattajaksi. *Lahden* kilpailija *Etelä-Suomen Sanomat* oli tasavaltalainen ja valitsi edistyspuolueen. Kolmesti viikossa ilmestyneet lehdet olivat 1920- ja 1930-luvuilla melko tasaveroisia, mutta kaupungin kasvava työväestö luki mieluummin edistyspuolueen kuin oikeiston lehteä.

Juuri ennen sotia tehdyt investoinnit rasittivat *Lahden* taloutta ja sodan jälkeen se alkoi menettää asemiaan lehtimarkkinoilla. Lehteä kustantaneen Lahden Kirjapaino- ja Sanomalehti Oy:n osake-enemmistö myytiin vuonna 1951 Viipurista muuttaneelle Karjalan Kirjapaino Oy:lle, joka sittemmin siirtyi *Karjala*-lehtineen Lappeenrantaan. *Etelä-Suomen Sanomien* taakse kakkoslehdeksi vajonnut *Lahti* lopetettiin vuonna 1963, mutta sen kirjapainoyhtiö jatkoi toimintaansa.

*Lahti* ilmestyi vuosina 1906–1919 neljästi, vuosina 1920–1939 kolmesti, vuosina 1940–1954 ja 1959–1961 kuudesti sekä vuosina 1955–1958 ja 1961–1963 seitsemän kertaa viikossa. Sen levikki oli 1900-luvun alussa noin 4 000 kappaletta ja kohosi sotavuosina yli 10 000:een.

Päätoimittajat
--------------

* Akseli Rauanheimo (Järnefelt) (1905–1908)
* Otto Manner (1908)
* Frans Oskar Viitanen (1908–1915)
* Yrjö Leiwo (1915–1919)
* Knut Sarlin (1919–1923)
* Matti Klemola (1923–1940)
* Juho Partanen (1940, vastaava toimittaja 1942–1946)
* Toivo Rasilainen (1940–1942)
* E. J. Toivonen (1942–1946)
* Jaakko Leppo (1947)
* Erkki Kalervo Hohteri (1947–1948)
* Juho Partanen (1948–1951)
* Ahti Mattila (1951–1956)
* Olli Järvinen (1956–1959)
* Seppo Vento (1959–1960)
* Sulo Vuorio (1960–1963).

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  *Suomen lehdistön historia 6: Hakuteos Kotokulma – Savon Lehti*, s. 59–61. Kuopio: Kustannuskiila Oy, 1988. ISBN 951-657-240-5.

Kirjallisuutta
--------------

* Niemi, Jalmari: *Isänmaan ja kansanvallan puolesta. Lahti-lehti, Lahden Kirjapaino- ja Sanomalehti-Osakeyhtiö 1905–1955*. Lahti 1957.

Aiheesta muualla
----------------

* *Lahti* digitoituna kansalliskirjastossa
**Pekka Jukka Ukkola** (s. 23. heinäkuuta 1947 Utajärvi) on suomalainen toimittaja ja kirjailija. Hän toimi *Kalevan* toimittajana vuosina 1967–1983, ja siirtyi sitten *Suomen Kuvalehteen*. Ukkola on julkaissut yli 30 kirjaa, ja hän on tunnettu pakinoitsija. Jukka Ukkola on valmistunut filosofian maisteriksi Oulun yliopistosta pääaineenaan kansantaloustiede.

Ukkolan pakinat ovat huumorilla höystettyjä perinteisiä pakinoita. Ukkolan tavaramerkkinä on liioittelu, joka lähenee jo absurdia tasoa. Ukkolan omin sanoin: "Pakinoitsijan keinoja ovat satiiri, liioittelu ja ilkeily." Ukkola käsittelee teksteissään ajankohtaisia aiheita, joten tekstit ovat vahvasti aikaansa sidottuja. *Kalevaan* kirjoittamansa pakinat Ukkola julkaisee nimimerkillä *Aleksis K*. Hän on laatinut myös *Oulun murteen sanakirjan* ja lukuisia Ouluun liittyviä historia- ja kuvateoksia. Erikoinen teos on hupaelma *Elviira, viittä vaille vauva* (2004) on Tiina Pajun kuvittama teos sikiön elämästä äidin vatsassa.

Yksityiselämä
-------------

Jukka Ukkola oli naimisissa kansanedustaja Tuulikki Ukkolan kanssa vuodesta 1969 tämän kuolemaan vuonna 2019. Heillä on yksi tytär, toimittaja Sanna Ukkola.

Lähteet
-------

1. ↑  .aspx Tuulikki Ukkola *Suomen kansanedustajat*. Eduskunta. Viitattu 23.7.2017.
2. 1 2 3  Hyypiö, Anni: Koti on siellä missä wifikin.  *Kaleva*, 23.7.2017, nro 198, s. 42–43. Oulu:  Kaleva365 Oy. ISSN 0356-1356.
3. ↑  Kirjallinen keskiviikko: Jukka Ukkola Oulun kaupunginkirjasto.  Arkistoitu 26.2.2007. Viitattu 24.2.2010.
4. ↑  Sisättö, Vesa & Halme, Jukka: *Kotimaisia pakinoitsijoita*, s. 140–141. Helsinki: BTJ Finland, 2013. ISBN 978-952-692-979-1.


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Suomi (KANTO)
* Yhdysvallat

 |

 |
**Mikko Juhani Kavén** (s. 19. helmikuuta 1975 Lahti) on suomalainen entinen jalkapalloilija. Hän oli pelipaikaltaan maalivahti. 

Kavén pelasi vuodesta 2001 vuoteen 2010 Veikkausliigaa Tampere Unitedissa. Siirryttyään Tampere Unitediin hän pelasi joukkueen jokaisessa Veikkausliiga-ottelussa ja toimi joukkueen kapteenina. Kavén valittiin Veikkausliigan parhaaksi maalivahdiksi neljästi vuosina 2001, 2004, 2005 ja 2006. Hän on menestynyt erinomaisesti myös Unitedin kansainvälisissä otteluissa. Mestaruuskaudella 2007 Kavén saavutti 100. nollapelinsä Veikkausliigassa ja sai poikkeusluvan pelata kauden viimeinen liigaottelu TamU – FC Honka pelinumerolla 100. Kaudella 2009 Kavénin ennätyksellinen 218 peräkkäisen Veikkausliigaottelun putki katkesi polvivamman takia, ja hän joutui antamaan vastuun Juha Soukialalle ottelussa VPS:ää vastaan. Edellisen kerran Kavén aloitti kotimaisen pääsarjaottelun vaihtopenkiltä vuonna 1998.

Ulkomaiden kentiltä Kavénilla on kokemusta myös Skotlannista Motherwellista ja Norjasta Vålerengasta. Suomessa hän on Unitedin lisäksi pelannut Helsingin Jalkapalloklubissa, FC Hongassa ja FC Kuusysissä. Suomen maajoukkueessa hän pelasi 15 ottelua vuosina 1997–2006.

Kaudella 2010 Kavén toimi Teuvo Moilasen kanssa Ilveksen taustajoukoissa oman pelaamisensa lisäksi. Moilanen on mukana pienempien maalivahtilupausten kanssa ja Mikko Kavén antaa valmennusapua Ilveksen edustusjoukkueen ja A:n maalivahdeille.

Kavénin perheeseen kuuluu vaimo sekä kaksospojat Aku ja Joonas.

Saavutukset
-----------

* Vuoden liigamaalivahti 2001, 2004, 2005 ja 2006
* Suomen mestaruus 1997, 2001, 2006 ja 2007
* SM-pronssi 2003, 2004 ja 2005
* Suomen Cup 2007
* Liigacup 1998 ja 2009
* 110 nollapeliä Veikkausliigassa
* 218 peräkkäistä Veikkausliiga-ottelua (2001–2009)

Lähteet
-------

1. ↑  Kavén, Mikko national-football-teams.com. Viitattu 4.7.2016. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Mikko Kavén** Wikimedia Commonsissa

* Mikko Kavén liittyy Ilveksen maalivahtien taustajoukkoihin
* Mikko Kavén Tampere Unitedin sivustolla (Arkistoitu – Internet Archive)
* Mikko Kavén Palloliiton sivustolla (Arkistoitu – Internet Archive)
* Vaihtopenkki outo kokemus Kavénille[vanhentunut linkki]
**Juha Martelius** (s. 1965) on suomalainen virkamies, joka on toiminut Suojelupoliisin päällikönä huhtikuusta 2024 alkaen. 

Martelius on aiemmin työskennellyt puolustusministeriössä apulaisosastopäällikkönä ja tutkimusjohtajana, puolustusvaliokunnassa valiokuntaneuvoksena sekä Suojelupoliisissa erikoistutkijana ja analyysiyksikön päällikkönä. Hän on myös toiminut puolustusministeri Jussi Niinistön erityisavustajana ja sisäministeri Mari Rantasen valtiosihteerinä.

Ura
---

Martelius valmistui valtiotieteiden maisteriksi Helsingin yliopistosta vuonna 1990 ja valtiotieteiden lisensiaatiksi vuonna 1995. Valtiotieteiden tohtoriksi hän väitteli Helsingin yliopistossa vuonna 1999.

Martelius työskenteli vuosina 1995–1996 projektipäällikkönä Aleksanteri-instituutissa. Hän työskenteli vuosina 2000–2001 Haagissa Jugoslavian sotarikoksia tutkivassa Jugoslavia-tuomioistuimessa (engl. *International Criminal Tribunal for the former Yugoslavia*).

Martelius toimi vuosina 1992–2002 Suojelupoliisissa erikoistutkijana, joista viimeiset vuodet analyysiyksikön päällikkönä. Hän aloitti vuonna 2002 puolustusministeriön tutkimusjohtajana ja toimi tehtävässä aina vuoteen 2022 saakka. Välillä hän toimi puolustusvaliokunnan valiokuntaneuvoksena eduskunnassa vuosina 2013–2014 ja vuosina 2015–2019 puolustusministeri Jussi Niinistön erityisavustajana.

Vuosina 2022–2023 Martelius toimi puolustusministeriössä apulaisosastopäällikkönä. Kesäkuussa 2023 hän aloitti sisäministeriössä sisäministeri Mari Rantasen valtiosihteerinä.

Martelius nimettiin maaliskuussa 2024 Suojelupoliisin päälliköksi, ja hän aloitti virassa 1. huhtikuuta. Hänen kautensa kestää vuoteen 2029 saakka.

Yksityiselämä
-------------

Martelius on Perussuomalaisten jäsen.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Juha Martelius LinkedInissä *linkedin.com*. Viitattu 13.3.2024.
2. 1 2  23.5.2002 Uusia nimityksiä puolustusministeriössä *Puolustusministeriö*. Viitattu 13.3.2024.
3. ↑  Petteri Leino ja Juha Martelius puolustusministeri Niinistön erityisavustajiksi *Valtioneuvosto*.  9.6.2015. Viitattu 13.3.2024.
4. ↑  Iida Hallikainen: IS:n tiedot: Hän on Supon uusi päällikkö *Ilta-Sanomat*.  13.3.2024. Viitattu 13.3.2024.
5. ↑  Orpon hallitukselle nimitettiin kuusi valtiosihteeriä *Valtioneuvosto*.  29.6.2023. Viitattu 13.3.2024.
6. ↑  Juha Martelius nimitettiin suojelupoliisin päälliköksi *Valtioneuvosto*.  14.3.2024. Viitattu 14.3.2024.
7. ↑  Jyri Huttunen: Juha Martelius Supon päälliköksi *Ilta-Sanomat*.  14.3.2024. Viitattu 14.3.2024.
8. ↑  Muhonen, Teemu & Sundman, Robert: Supon johtoon nimitetään perussuomalaisten valtiosihteeri Juha Martelius *Helsingin Sanomat*.  13.3.2024. Viitattu 13.3.2024.
Jurgen von Konow
**Carl Jurgen von Konow** (1915 Östersund – 1959 Växjö) oli ruotsalainen taidemaalari, kuvataiteilija ja graafikko. Von Konow opiskeli Tukholman taideteollisessa korkeakoulussa vuosina 1930–1934. Pariisissa hän opiskeli vuosina 1938–1939 Maison Watteaun skandinaavisessa akatemiassa. Grafiikkaa von Konow opiskeli Tukholman taidekorkeakoulussa vuonna 1946. Myöhemmin hän toimi taidekorkeakoulun grafiikan opettajana. Von Konow oli naimisissa Anna-Lisa Enbarkin kanssa. Von Konow kuoli auto-onnettomuudessa 44-vuotiaana.

Taide ja kirjallisuus
---------------------

Von Konowin taulujen aiheita olivat usein maisemat ja katunäkymät sekä talvinen Tukholma. Von Konowin taidetta on julkisesti nähtävillä Tukholman kaupunginmuseossa, Ruotsin kansallismuseossa ja modernin taiteen museossa sekä Göteborgin, Oslon*selvennä* ja Helsingin taidemuseoissa. Von Konow kuului taiteilijaryhmään 'De unga'.

Vuonna 1958 von Konow julkaisi kirjan 'Om grafik: Historia och Teknik'.

Lähteet
-------

* Konstnärslexikonett Amanda, Carl JURGEN von KONOW
* Bra Böckers lexikon, 1976
* 
* 
*

Aiheesta muualla
----------------

* Kansallisgalleria: Konow, Carl Jurgen von (Arkistoitu – Internet Archive)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Saksa

 |
|  |
| Taiteenala | 
* KulturNav

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Corinne Le Quéré** on kanadalainen ilmastotutkija. Hän toimii ilmastonmuutoksen tutkimusprofessorina University of East Angliassa, missä hän oli aikaisemmin Tyndall Centre for Climate Change Research -keskuksen johtaja.

Le Querén keskeinen tutkimusalue on ilmastonmuutoksen ja hiilen kierron väliset vuorovaikutukset, mukaan lukien ihmisen aiheuttamat päästöt. Hän on tehnyt useita edistysaskeleita ilmakehän hiilidioksidin vaihteluiden ja trendien syiden kvantifioinnissa eri aikaskaaloilla ja johti hiilenkiertomallien kehittämistä ja käyttöä hiilibudjeteissa.

Le Queré on johtanut maailman hiilibudjetin (Global Carbon Budget) vuosittaisia päivityksiä.

Alkujaan kanadalainen Le Queré väitteli meritieteestä Paris VI yliopistossa vuonna 1999. Maisteriopinnot hän teki McGill Universityssä ja kanditutkinnon fysiikasta Montrealin yliopistossa. Hän on tehnyt tutkimusta myös Princetonin yliopistossa Yhdysvalloissa, Max-Planck Institute for Biogeochemistryssä Saksassa ja British Antarctic Surveyssa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Corinne Le Quéré *Tyndall Centre*. Viitattu 5.4.2024.
2. ↑  Corinne Le Quere *World Climate Research Programme (WCRP)*. Viitattu 5.4.2024.
3. ↑  Who is Who *globalcarbonproject.org*. Viitattu 5.4.2024.
**Loikan vuoksi** on Juha Kouvalaisen luoma strippisarjakuva, joka syntyi Kouvalaisen opinnäytetyön tutkimustuloksena syksyllä 2002. Savonia-ammattikorkeakoulun opinnäytetyössään "Strippisarjakuvan kehittäminen" Kouvalainen tutki sarjakuvan syntyhistoriaa, erilaisia sanomalehtisarjakuvia ja niiden yhteisiä tekijöitä sekä erilaisia yleisiä globaaleja suuntauksia pyrkimyksenä löytää huomioitavia seikkoja menestyvän sarjakuvan toteuttamiseksi. 

Opinnäytetyöprosessin loppupuolella Kouvalainen suunnitteli uuden *Loikan vuoksi* -strippisarjakuvasarjan syksyllä 2002 ja piirsi sarjakuvaa muutamia taukoja lukuun ottamatta lähes päivittäin vuoteen 2004 asti. Tuloksena syntyi melkein 300 strippiä, joista valtaosa julkaistiin vuonna 2004 *Turun Sanomissa*. Ensisijaisesti sarja saavutti suurimman suosionsa kuitenkin vuosien 2002–2003 aikana ilmestyessään verkkosivuillaan lähes päivittäin sekä omakustanteina julkaistuina kahtena kokooma-albumina. Lisäksi sarja ilmestyi muutamassa muussa pienessä viikkolehdessä. Sarjan markkinoinnista vastaa Royal Comics Syndicate.

Opinnäytetyöhön perustuvana sarjakuva herätti jonkin verran kritiikkiä sarjakuvapiireissä, sillä yleisesti katsottiin, ettei menestyvää sarjakuvaa voi luoda lähtökohdiltaan suunnitelmallisesti. Tekijä kuitenkin perustelee opinnäytetyötään pikemminkin prosessina joka aikataulutti sarjan luomista antaen samalla taustatietoa kehityksen suunnalle. Kouvalaisen mukaan verkkosarjakuvana julkaistu *Loikan vuoksi* kehittyi paljon myös lukijoidensa verkon kautta esittävien toiveiden mukaisesti, jolloin sarja oli tavallaan jollakin tasolla jopa interaktiivinen.

Kouvalainen lopetti *Loikan vuoksi* -sarjakuvan 2004.

Albumit
-------

* Loikan vuoksi 1 (Sarjamedia, 2002 – ISBN 952-91-5372-4 (nid.))
* Loikan vuoksi 2: Varo, bensiiniä! (Sarjamedia, 2003 – ISBN 952-91-5894-7 (nid.))

Aiheesta muualla
----------------

* Loikan vuoksi Royal Comics Syndicaten sivuilla (Arkistoitu – Internet Archive)

Lähteet
-------

1. ↑  Kvaak keskustelu: Loikan vuoksi piti tauon
**Adrian Monk** on Tony Shalhoubin esittämä yhdysvaltalaisen televisiosarja *Monkin* päähenkilö. Hän toimii etsivänä auttaen San Franciscon poliisia. Monk-sarjan tunnusmusiikin "It’s a jungle out there" on säveltänyt Randy Newman.

Monk työskenteli ennen San Franciscon poliisissa ja oli erittäin arvostettu, mutta hän joutui jättämään työnsä vaimonsa kuoleman laukaistua hänen mitä erikoisimmat neuroosinsa ja fobiansa, kuten sen että Monk ei juo vesijohto- eikä pullotettua vettä, ainoastaan 'Sierra Springsiä'. Monk suree yhä vaimoaan Trudya, joka kuoli 1997 autopommi-iskuun ja Monk onkin omistanut elämänsä murhan jälkeiset kuusi vuotta murhan selvittämiseen. Monk sai selville vain, että pommin rakensi Warrick Tennyson kuusisormisen miehen tilauksesta. Sarjan päätösjaksossa Monk lopulta sai lopulta oikean syyllisen selville.

Monkilla oli hoitaja, Sharona Fleming, joka oli hänen palveluksessaan seitsemän vuotta, kunnes muutti New Jerseyhin ja nai entisen aviomiehensä. Hänen jälkeensä Monk sai uuden hoitajan Natalie Teegeristä. Monkin psykiatri on nimeltään Tohtori Charles Kroger.

Perhe
-----

Monkilla on veli, Ambrose (John Turturro), joka on vielä Monkiakin älykkäämpi. Tosin hän kärsii agorafobiasta (julkisen paikan kammosta) ja on sen vuoksi jättänyt talonsa vain kahdesti. Ensimmäisen kerran hän jätti talon, kun Ambrose luuli saavansa ruokamyrkytyksen. Toisen kerran Ambrose jätti talon, kun se syttyi palamaan. Adrianin ja Ambrosen äiti kuoli 1994. Poikien isä, Jack Monk (Dan Hedaya) on ammatiltaan rekkakuski. Hän taas jätti perheensä poikien ollessa vielä pieniä. Eräässä jaksossa Jack palaa kaupunkiin ja pyytää Monkin mukaansa erälle keikalle. Lopulta he onnistuvat sopimaan vanhat kaunansa. Jackillä on kertoman mukaan toinen perhe ja hieman Adriania nuorempi poika, joka on ristitty isänsä mukaan Jack Junioriksi (Steve Zahn). Hän on patalaiska ja näpistelee rahaa isältään.

Lähteet
-------

1. ↑  Youtube *youtube.com*.
**Aero Airlines AS** (IATA: **EE**, ICAO: **EAY**) oli Finnairin vuonna 2000 Viroon perustama lentoyhtiö, jonka kotikenttänä oli Tallinnan lentoasema. Yhtiö perustettiin, jotta voitaisiin hyödyntää edullisempaa virolaista palkkatasoa. Tavoitteeseen ei kuitenkaan koskaan ihan päästy, minkä seurauksena kustannustaso jäi liian korkeaksi eikä toimintaa saatu niin kannattavaksi, että tarpeellinen investointiohjelma uusiin koneisiin olisi ollut taloudellisesti toteutettavissa. Kaikki yhtiön lennot lennettiin Helsinkiin tai Helsingistä. 

Parhaimpina vuosinaan 2005 ja 2006 yhtiö kuljetti yhteensä 1,5 miljoonaa matkustajaa ja lensi 60 lentoa joka päivä yhdeksällä koneellaan. Aeron laivastoon kuului viimeksi kaksi Finnairilta käytöstä poistunutta ATR 72 -potkuriturbiinikonetta, joilla se lensi lyhyitä Suomen sisäisiä lentoja sekä näiden lisäksi Tallinnaan. Yhdeksän konetta siirtyivät vähitellen Aerolle, ja vuonna 2004 ne rekisteröitiin Viroon. Viimeinen lento AY3116 (ohjaamomiehistönä kapteeni Raine Lankila ja perämies Janne Lehtola, matkustamossa Siiri Rebbase ja Kati Oks sekä 54 matkustajaa) Tallinnasta Helsinkiin 6.1.2008 oli samalla Finnairin viimeinen potkuriturbiinikonelento. Sittemmin ATR-liikennettä ovat jatkaneet Finnairin osaomistamat Finncomm Airlines, Flybe Finland ja Norra.

Vahva yhteistyö Finnairin kanssa näkyi mm. siten, että kaikki Aeron lennot lennettiin Finnairin lentoyhtiökoodeilla. Lisäksi lentojen aikataulut oli suunniteltu toimimaan jatkoyhteyksinä Finnairin ulkomaanlentojen kanssa.

Aero Airlinesin ATR 72-201.

Historia
--------

Yhtiö perustettiin vuonna 2000, ja se lensi ensimmäisen lentonsa 31.3.2002, ensisijaisena tavoitteenaan operoida Suomesta Baltian maihin. Toimiluvan lentoliikenteen harjoittamiseen se sai Viron ilmailuviranomaiselta syksyllä 2001. Toimitusjohtajana toimi kuuden vuoden ajan Tommi Aaltonen. Enimmillään henkilöstöä oli noin 200, joista kolmasosa oli vuokratyövoimaa.

Nimi *Aero* juontaa juurensa vuoteen 1923, jolloin perustettiin Aero Oy (nyk. Finnair). Nimi otettiin käyttöön uudestaan, kun nykyinen Aero Airlines perustettiin.

Finnair päätti lopettaa yhtiön toiminnan nykymuodossaan helmikuussa 2007. Alasajon syynä oli Aeron luopuminen kaikista koneistaan ja se, että toimintaa ei ole koskaan saatu niin kannattavaksi, että investoiminen uusiin koneisiin olisi taloudellisesti järkevää. Aero lopetti toimintansa 7.1.2008, minkä jälkeen koneet myytiin ulkomaille. Osa Aerolta poistuvista lennoista korvattiin Finnairin omilla Embraer 170- ja 190 -koneilla, mutta suurin osa reiteistä siirtyi Finncomm Airlines -yhtiön operoitaviksi.

Laivasto
--------

| Lentokone | Istuimia | Määrä |
| --- | --- | --- |
| ATR 72-201 | 68 | 0 (Koneet on myyty, koska yhtiö on lopetettu) |
|

Reittikohteet
-------------

Joulukuussa 2007:

* Helsinki (Helsinki-Vantaan lentoasema)
* Tallinna (Tallinnan lentoasema)
* Turku (Turun lentoasema)
* Vaasa (Vaasan lentoasema)

Lähteet
-------

* OKay 1-2/2008 henkilöstölehti
* Finnairin Vuosikertomus 2001

### Viitteet

1. ↑  Finnairin henkilöstölehti OKAY, tammikuu 2008

Aiheesta muualla
----------------

* Aero Airlines AS: Airliners.net:in kuvat
**Palonkylä** eli **Palo** on yksi entisen Saloisten kunnan eli Salon vanhimmista kylistä Pohjois-Pohjanmaalla Raahessa, se on myös maarekisterikylä.

Historia
--------

Palo perustettiin 1500-luvulla. Aiemmin Palo oli ollut savolahtelaisten huhtamaita. Ensimmäiset palonkyläläiset olivat veljekset Heikki ja Olli Heikinpojat, joiden tilat perustettiin 1540-luvulle mennessä. Heikin tila oli Isoperet ja Ollin tila Ojala. Kolmannen talon kylälle perusti 1560-luvulla Heikin poika Jaakko ja se tunnettiin tietenkin Jaakkolana. Olli Heikinpojan perustama sukutila oli yhtäjaksoisesti saman suvun hallussa 1548 vuodesta 2000-luvulle asti. Äijälän sukutilaa hoiti 15 sukupolvea. Se kuuluu Talousseuran alueen vanhimpiin sukutiloihin. Palo kuului Salon pitäjään 1800-luvun lopun kuntauudistukseen asti, jolloin pitäjä jaettiin kolmeksi kunnaksi. Kuntauudistuksessa Palo siirtyi hetkeksi Salon emäseurakunnan eli Pattijoen alaisuuteen. Vuonna 1912, Raahen-Salon kirkkoherrakuntaa jaettaessa, Palo palasi jälleen osaksi Saloisten kuntaa. Rautaruukin perustamisen jälkeinen aika 1960-1970-luvuilla oli Palonkylällä vilkasta rakentamisen aikaa. Vuonna 1926 perustettiin Palon koulu, joka lakkautettiin 1980-1990-luvulla.

Kantatilat
----------

* 1 Isoperet.
* 2 Äijälä.
* 3 Aunola.
* 4 Palo.
* 5 Vähä-Aunola.
* 6 Riihijärvi.
* 7 Koskenkorva.
* 8 Haapakangas.
* 9 Mattila.
* 10 Tikkakangas.
* 11 Martikkala.

Lähteet
-------

1. ↑  Raahen tienoon historia I, Aulis Forss, Pekka Toivanen 1990
2. ↑  Raahen tienoon historia III, Matti Lackman 1991
3. ↑  Kotiseutumme Pattijoki, Raahe, Vihanti 2001-2002, Botnia-foto oy.
4. ↑  Raahen tienoon historia II, Toivo Nygård, Heikki Rantatupa, Pekka Toivanen, Ossi Viita 1995.

Aiheesta muualla
----------------

* Palonkylän asukasyhdistyksen sivut
**Yannick dos Santos Djaló** (s. 5. toukokuuta 1986 Bissau, Guinea-Bissau) on portugalilainen jalkapalloilija. Hän on pelipaikaltaan hyökkääjä.

Ura
---

Djaló on Sportingin junioriakatemian kasvatti. Hän teki ensiesiintymisensä pääsarjassa 16. syyskuuta 2006, ottelussa Paços de Ferreiraa vastaan. Kaudella 2006–2007 hän pääsi pelaamaan Sportingissa myös Mestarien liigan otteluita. Kauden aikana Djaló teki uuden vuoteen 2013 asti ulottuvan jatkosopimuksen joukkueen kanssa.

4. huhtikuuta 2008 Djaló teki kaksi maalia Sporting Bragaa vastaan palattuaan edellisellä viikolla takaisin pelikentille neljän kuukauden loukkaantumisen jälkeen. Kausi 2007–2008 loppui Djalón osalta hyvin tehtyään kauden viimeisessä ottelussa ottelun ainoan maalin ja tällä voitolla Sporting varmisti pääsarjassa toisen paikkansa. Portugalin cupissa Djaló teki kaksi maalia, kun Sporting kaatoi välierissä paikallisvastustaja Benfican numeroin 5–3.

16. elokuuta 2008 Djaló teki joukkueensa molemmat osumat puolustavaa mestarijoukkuetta Portoa vastaan Portugalin supercupin ottelussa ja varmisti näin toisen perättäisen supercupin voiton Sportingille.

Tammikuussa 2012 Djaló siirtyi Sportingista SL Benficaan. Peliaika kevätkaudella jäi vähiin ja elokuussa 2012 hän siirtyi kauden mittaisella lainasopimuksella ranskalaiseen Toulouseen.

### Maajoukkue

Ensimmäisen kerran Djaló sai kutsun Portugalin maajoukkueeseen elokuussa 2008 silloiselta päävalmentaja Carlos Queirozilta. Ensiesiintyminen maajoukkueessa jäi kuitenkin vielä tekemättä hänen osaltaan.

Elokuussa 2010 hän sai kutsun jälleen maajoukkueeseen pelattavaan vuoden 2012 EM-karsintaotteluun Kyprosta vastaan. Samaisessa ottelussa hän myös lopulta teki ensiesiintymisensä, kun hänet vaihdettiin kentälle ottelun loppuminuuteilla.

Saavutukset
-----------

* Portugalin cup: 2007, 2008
* Portugalin supercup: 2007, 2008

Lähteet
-------

1. ↑  Yannick gets first call-up for Portugal IHT. Viitattu 12.2.2009.

Aiheesta muualla
----------------

* Djalón esittely ja tilastot zerozerofootball.com-sivustolla
**Lyyli Aleksandra Karppinen**, o.s. **Hirvimäki** (8. heinäkuuta 1892 Parkano – 3. heinäkuuta 1972 Kauhava) oli suomalainen kudonta-alan yrittäjä ja yritysjohtaja.

Karppisen vanhemmat olivat talollinen Aleksi Hirvimäki ja Maria Mäntylä ja puoliso vuodesta 1915 nimismies Armas Kustaa Karppinen (1888–1969). Lyyli Karppinen kävi keskikoulun, emäntäkoulun ja Wetterhoffin kotiteollisuusopiston käsityökurssin. Nimismiehenä toimineen puolisonsa mukana Kauhavalle päätynyt Karppinen ryhtyi siellä vuonna 1925 perustetun Kauhavan Kangas-Aitta -kudontayhtiön johtajaksi. Vuonna 1939 yhtiö siirtyi kokonaan hänen haltuunsa.

Kauhavan Kangas-Aitalla oli jo 1920-luvun lopussa käytössään kolmisensataa kutojaa eli kankuria, etupäässä maanviljelijöiden ja työläisperheiden vaimoja ja tyttäriä, joista vajaa sata oli vakinaisempaa. Vielä 1945 käytössä oli saman verran kutojia. Erityisesti liikkeessä kudotettiin asiakkaille ikkunaverhoja, pöytäliinoja ja sängyn- ja sohvanpeitteitä, mutta myös esimerkiksi kansallispukujen kankaita. Tuotteita myytiin ja toimitettiin Kauhavalta koko Suomen alueelle. Karppinen jatkoi Kangas-Aitan johtajana 1950-luvun lopulle aikana, minkä jälkeen sitä ovat johtaneet hänen lapsensa, lastenlapsensa ja näiden puolisot. Vuonna 2025 sata vuotta täyttävän perheyrityksen nykyinen nimi on Lankava.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Virrankoski, Pentti: / Lyyli Karppinen *Kansallisbiografia-verkkojulkaisu (maksullinen)*.  13.10.2004. Helsinki:  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura. Viitattu 7.4.2024.
2. ↑  Hyllyt täynnä tekemätöntä työtä.  *Kantri: Maaseudun tulevaisuuden kuukausilehti*, 10.3.2021, nro 3, s. 13. Kansalliskirjasto. Viitattu 7.4.2024.  (ei-vapaa)

Aiheesta muualla
----------------

* Lyyli Karppinen *Biografiasampo*.
**Pyhän Johanneksen kirkko, Tallinna** (viroksi: *Jaani kirik*) on Viron pääkaupungissa Tallinnassa sijaitseva luterilainen kirkko. Nykyisin kirkon vieressä on Tallinnan Vapaudenaukio, jonka laidalla sijaitsee myös Viron vapaussodan voitonpylväs. Kirkko on nimetty evankelista Johanneksen mukaan. Kirkon rakentaminen aloitettiin vuonna 1862, ja se avattiin 1867. Kirkko edustaa uusgoottilaista arkkitehtuuria.

Kirkon historia
---------------

Pyhän Johanneksen kirkon rakentamista alettiin suunnitella, kun alueella sijaitseva Pyhän Hengen kirkko kävi noin 14 000 jäsenen seurakunnalle liian pieneksi. Rakentamista varten alettiin kerätä rahaa vuonna 1851. Tallinnan maistraatilta saatiin oikeus rakentaa kirkko kaupunginmuurien ulkopuolelle maapalstalle, jonka omisti Toomkilta.

Pyhän Johanneksen kirkon suunnitteli Tallinnassa syntynyt arkkitehti Christoph August Gabler. Kirkon peruskivi laskettiin 8. syyskuuta 1862, ja varsinaiset rakennustyöt kestivät viisi vuotta. Erityisen haasteen rakentamiselle asetti pehmeä maaperä, minkä vuoksi rakennusalue jouduttiin paaluttamaan tammihirsillä.

Kuvia
-----

* Pyhän Johanneksen kirkkoPyhän Johanneksen kirkko
* Kirkko kuvattuna talvella. Vasemmalla Viron vapaussodan muistomerkki.Kirkko kuvattuna talvella. Vasemmalla Viron vapaussodan muistomerkki.
* Pyhän Johanneksen kirkon pääalttari.Pyhän Johanneksen kirkon pääalttari.

Lähteet
-------

1. ↑  Pyhän Johanneksen seurakunta. (Arkistoitu – Internet Archive) Kirkon historia. Viitattu 26.7.2013
2. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Pyhän Johanneksen kirkko, Tallinna** Wikimedia Commonsissa
**Atik Ali** (s. 21. maaliskuuta 1963 Helsinki) on tataaritaustainen suomalainen asianajaja ja ihmisoikeusaktivisti, joka toimi Suomen Islam-seurakunnan puheenjohtajana vuosina 2012–2020. Hän oli uskontojen yhteistyöjärjestö Uskot-foorumin puheenjohtaja vuosina 2015–2017. Nykyisellään Ali toimii Ihmisoikeuskeskuksen valtuuskunnassa kaudella 2020–2024 ja on jäsen Ulkoministeriön kansainvälisten ihmisoikeusasiain neuvottelukunnassa.

Ali valmistui ylioppilaaksi Helsingin Suomalaisesta Yhteiskoulusta vuonna 1982. Hän valmistui oikeustieteen kandidaatiksi 1988 Helsingin yliopiston oikeustieteellisestä tiedekunnasta, ja hänelle myönnettiin varatuomarin arvo vuotta myöhemmin. Ali perusti oman lakitoimiston vuonna 1990. Vuonna 2015 hän aloitti Uskot-foorumin puheenjohtajana. Alin toimiessa foorumin puheenjohtajana ulkoministeri Timo Soini kutsui hänet Ulkoministeriön Ihmisoikeudet ulkopolitiikassa -verkoston asiantuntijaksi.

Presidentti Sauli Niinistö myönsi vuonna 2020 Alille Suomen leijonan I luokan ritarimerkin.

Alin mukaan islamiin usein yhdistetyllä naisten huivipakolla ei ole Koraaniin pohjautuvaa uskonnollista perustaa, vaan sen käyttö pohjautuu tulkintaan. Hän pitää käytäntöä alistavana, jos alaikäinen pakotetaan pukemaan huivi. Hän myös vastustaa hijabin käytön sallimista poliiseille, koska katsoo näkyvän uskonnollisen tunnusmerkin vaarantavan poliisin puolueettomuuden eri uskoa tunnustavien osapuolten silmissä.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Riihimäki, Juha: Ihmisoikeusaktivisti Atik Ali haluaa parantaa muidenkin vähemmistöjen kuin tataarien asemaa Suomessa *Helsingin Sanomat*.  18.3.2023. Viitattu 14.5.2023.
2. ↑  Valtuuskunnan jäsenet 2020-2024 (asetettu 27.3.2020) *Ihmisoikeuskeskus*. Viitattu 14.5.2023.
3. ↑  Atik Ali Uskot-foorumin puheenjohtajaksi *Kotimaa*.  15.4.2015. Viitattu 14.5.2023.
4. ↑  Ihmisoikeudet ulkopolitiikassa -verkosto aloittaa toimintansa *Valtioneuvosto / Ulkoministeriön tiedote*.  23.3.2016. Viitattu 14.5.2023.
5. ↑  Wiik, Heli-Maria: Suomen Islam-seurakunnan entinen johtaja Suomen Uutisille: Päähuivin käyttö on selkeä kannanotto integroitumista vastaan *Suomen Uutiset*.  4.11.2022. Viitattu 14.5.2023.


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)

 |

 |
**Vedeera vaarallisilla vesillä** on  Jarkko Tontin vuonna 2018 ilmestynyt fantasiaromaani. Se on itsenäinen jatko-osa vuonna 2012 ilmestyneelle romaanille *Vedeeran taru*. Kolmas osa, *Vedeera ja polttavan auringon maa*, ilmestyi vuonna 2022.

Juoni
-----

Helmisimpukkasaaren sodan jälkeen ihmisten ja haltioiden välillä vallitsee hauras rauha. Mutta merellä vaanivat piraatit, jotka uhkaavat sekä ihmisiä että haltioita. Haltiat syyttävät ihmisiä merirosvojen suojelusta. Läheinen Saherinin suuriruhtinaskunta on äskettäin liitetty osaksi ihmisten valtakuntaa; pitävätkö piraatit siellä tukikohtiaan? Haltianeito Vedeera lähetetään tutkimaan asiaa ihmisnuori Korilin ja quirenilaisen ylimystönuorukainen Selderonin kanssa. Mukana seuraa myös vettä pelkäävä Vedeeran kissa Jatox. Romaani piirtää allegoriaa nykytodellisuudesta. Voiko kulttuurierojen takaa löytyä jotain yhteistä? Voiko vuosisataisen vihanpidon murtaa? Mistä kaikki alkoi? Kuka saa kertoa historian ja tarinat, joiden varassa nykyisyys lepää?

Vastaanotto
-----------

"Varsin painavasta sisällöstä huolimatta Vedeera vaarallisilla vesillä ei ole osoittelevan opettavainen, vaan hauska ja jännittävä kirja. Tarina päättyy onnellisesti, mutta paljon sellaista vielä jää, mistä voi ehkä lukea seuraavassa kirjassa." – *Onnimanni* 4/2018.

"Jos on kiinnostunut tavanomaisesta poikkeavista saduista, joiden ajatusmaailmaa ja tavoitteita joutuu miettimään, Vedeera vaarallisilla vesillä on sopiva lukuvalinta." – *Lukufiilis* 20.1.2019.

"Tontti on onnistunut luomaan tarinaan oivallista jännitettä kieroilun, salailun, petturuuden ja yllättävistä suunnista ilmaantuvan solidaarisuuden kautta." – *Eniten minua kiinnostaa tie* 18.11.2018.

"Vedeera vaarallisilla vesillä on juonivetoinen fantasiatarina, jonka kerronnassa on paikoin myös hienoja ja maalailevia kohtia. Pidin paljon Tontin luomasta fantasiamaailmasta kokonaisuutena. Haltijatyttö Vedeera elävine ja ilmaisuvoimaisine häntineen oli todella sympaattinen nuori nainen ja ennen kaikkea sitä olivat hurmaavat vesikkäät." – *Kirja vieköön!* 3.12.2018.

Lähteet
-------

1. ↑  Vedeera vaarallisilla vesillä *aviador.fi*. Viitattu 15.6.2019.
2. ↑  Vedeera ja polttavan auringon maa *aviador.fi*. Viitattu 17.5.2022.
3. ↑  Miekat ja magia jäävät toiseksi, kun Jarkko Tontti salakuljettaa fantasia­kirjoihinsa poliittisia pelejä: Olisi jo aika nostaa hänet esiin nuorten fantastikkona *hs.fi*. Viitattu 13.9.2022.

Aiheesta muualla
----------------

* Teoksesta kirjailija sivuilla.
* Haltijaneito piraattijahdissa. *Onnimanni* 4/2018.
* Vedeera vaarallisilla vesillä *Kirja vieköön!* 3.12.2018
* Vedeeran taru ja Vedeera vaarallisilla vesillä *Eniten minua kiinnostaa tie*. 18.11.2018.
* Greta Martikainen haastattelee kirjailija Jarkko Tonttia. 16.3.2022.
**Cole Jermaine Palmer** (s. 6. toukokuuta 2002 Manchester) on englantilainen jalkapalloilija, joka edustaa Chelseaa ja Englannin maajoukkuetta hyökkäävänä keskikenttäpelaajana. Palmer on 189 senttimetriä pitkä, vasenjalkainen ja hän painaa 74 kg. Chelseassa hänellä on sopimus vuoden 2030 kesään asti.

Palmer on Manchester Cityn kasvatti, ja hän pelasi seuran edustusjoukkueessa 41 ottelua, joissa hän teki kuusi maalia. Debyyttinsä edustusjoukkueessa hän teki cup-ottelussa Burnleya vastaan syyskuussa 2020. Hän pelasi Cityssä kaikkiaan 19 Englannin Valioliigan ottelua ja kahdeksan ottelua Mestarien liigassa.

Englannin alle 21-vuotiaiden maajoukkueessa Palmer on pelannut 14 ottelua, joissa hän on tehnyt viisi maalia: Kosovoa, Sloveniaa, Saksaa, Israelia ja Luxemburgia vastaan. Hän oli voittamassa ikäluokan Euroopan-mestaruutta 2023. Kesäkuussa 2023 Transfermarkt arvioi Palmerin arvon olleen 15 miljoonaa euroa.

Saavutukset
-----------

Päivitetty 19. syyskuuta 2023.

#### Manchester City

* Valioliiga: 2021–2022 ja 2022–2023
* Mestarien liiga: 2022–2023
* FA Cup: 2022–2023
* Liigacup: 2020–2021
* UEFA Super Cup: 2023

#### Englanti U21

* Alle 21-v. Euroopan-mestaruus 2023

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Palmer Transfermarkt-sivustolla *transfermarkt.com*.
2. ↑  Eurosport, Palmerin paino *eurosport.com*.
3. ↑  Palmerin pokaalit *transfermarkt.com*.

Aiheesta muualla
----------------

* Palmer Manchester Cityn sivuilla

Chelsea – Englannin Valioliiga
1 Sánchez |
2 Disasi |
3 Cucurella |
5 Badiashile |
6 Thiago Silva |
7 Sterling |
8 Fernández |
10 Mudryk |
11 Madueke |
13 Bettinelli |
14 Chalobah |
15 Jackson |
16 Ugochukwu |
17 Chukwuemeka |
18 Nkunku |
19 Broja |
20 Palmer |
21 Chilwell |
23 Gallagher |
24 James |
25 Caicedo |
26 Colwill |
27 Gusto |
28 Petrović |
29 Maatsen |
31 Sarr |
33 Fofana |
36 Washington |
45 Lavia |
47 Bergström |
Manageri Pochettino
**Stoikiometria** (aikaisemmin käytetty myös muotoa *stökiometria*) on kemian osa-alue, joka tutkii aineiden määriä, niiden suhteita sekä näiden muuttumista kemiallisissa reaktioissa. Stoikiometria perustuu massan säilymislakiin, eli toisin sanoen oletetaan tietystä määrästä lähtöaineista muodostuvan aina yhtä paljon tuoteainetta. Lisäksi perustapauksissa oletetaan, että molekyylien koostumukset pysyvät aina samanlaisina. Esimerkiksi vesimolekyylin oletetaan sisältävän aina yhden happiatomin ja kaksi vetyatomia.

Kemiallisissa reaktioissa kuitenkin vain harvoin kaikki lähtöaineet muuttuvat tuotteiksi, ja useimmiten vain osa lähtöaineista muuttuu tuotteiksi ja loput jäävät lähtöaineiksi. Reaktio voi myös päätyä tasapainotilaan, jossa osasta lähtöaineista syntyy edelleen tuotteita, mutta osa tuotteista palautuu takaisin lähtöaineikseen, jolloin lähtöaineiden ja tuotteiden määrät eivät enää merkittävästi muutu ajan kuluessa.

Stoikiometria sai alkunsa brittiläisen tiedemiehen John Daltonin huomatessa, että alkuaineet reagoivat keskenään tietyissä suhteissa.

Sovellukset
-----------

Stoikiometriaa käytetään kemiallisten reaktioyhtälöiden tasapainottamiseen. Esimerkiksi vetykaasun ja happikaasun välisessä reaktioissa syntyy vettä seuraavan reaktioyhtälön mukaan:

H2 + O2 → H2O
Huomataan, että reaktioyhtälössä on lähtöaineiden puolella kaksi happiatomia, mutta tuotteiden puolella vain yksi. Lisätään tuotteiden puolelle kerroin kaksi vesimolekyylin eteen ja vastaavasti myös lähtöaineiden puolelle vedyn eteen, jolloin aineiden suhteet korjaantuvat ja reaktioyhtälö saadaan tasapainoon.

2H2 + O2 → 2H2O
Reaktioyhtälöiden tasapainotusten lisäksi stoikiometriaa voidaan käyttää mm. aineiden määrien laskemiseen sekä muuntamiseen. Hyvin usein hyödynnetään ainemäärän kaavaa:

{\displaystyle n={\frac {m}{M}}\,},
jossa n on ainemäärä, m on massa ja M on moolimassa.

Aiheesta muualla
----------------

* Opetus TV: Stoikiometria
**Ensihuolto** on viranomaisten tai vapaaehtoisten antamaa apua onnettomus- tai häiriötilanteessa tai pian sen jälkeen. Ensihuollossa huolehditaan erityisesti fyysisistä, psyykkisistä ja aineellisista perustarpeista ja siten tuetaan ihmisten selviytymistä.

Vapaaehtoisjärjestöjen järjestämän ensihuollon toimintamuotoja ovat:

* hätämajoituksen järjestäminen
* vaatetteiden tai muun välttämättömän aineellisen avun järjestäminen
* ruokahuollon järjestämisessä tukeminen
* ensiavun antaminen sekä terveydentilaan liittyvien tarpeiden selvittäminen
* neuvonnan ja käytännön avun antaminen
* läsnäolon ja henkisen tuen järjestäminen
* henkilöiden sekä tapahtumien kirjaaminen
* Punaisen Ristin katastrofirahaston käyttö
* perheenyhdistäminen ja henkilötiedusteluun osallistuminen

Sosiaalihuoltolain (L1301/2014) 11 §:n mukaan viranomaisten on järejstettävä sosiaalipalveluja äkillisiin kriisitilanteisiin liittyviin tuen tarpesiin. Lain 29 b §:n mukaan sosiaaliviranomaisten tehtävänä on järjestää yksilölle, perheelle ja yhteisölle psykososiaalinen tuki äkillisissä järkyttävissä tilanteissa.

Vapaaehtoisille järjestetään Vaepa-peruskurseja, ensihuollon perus- ja jatkokursseja, ryhmänjohtajakursseja, Vapepa-johtajakursseja ja kouluttajakoulutuksia.

Lähteet
-------

1. 1 2  SPR ja Vapepa Ensihuolto *RedNet*. Viitattu 31.7.2023.
2. ↑  Edita Publishing Oy: FINLEX ® - Ajantasainen lainsäädäntö: Sosiaalihuoltolaki 1301/2014 *www.finlex.fi*. Viitattu 31.7.2023.
3. ↑  Ensihuollon koulutus *RedNet*. Viitattu 31.7.2023.