recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Gao Jun** (kiin. 高军, s. 25. tammikuuta 1969 Hebei) on kiinalais-yhdysvaltalainen pöytätennispelaaja, olympiamitalisti ja maailmanmestari. 

Gao kilpaili urallaan neljissä olympialaisissa. Hän edusti Kiinaa Barcelonan olympialaisissa 1992, jolloin hän osallistui nelinpeliin Chen Zihen parina. He voittivat kaikki kolme alkulohkonsa ottelua häviämättä erääkään. Puolivälierissä kiinalaispari voitti Hong Kongia edustaneen parin Chan Tan Lui–Chai Po Wan 3–1. Välierissä he voittivat Pohjois-Korean parin Ri Bun-hui–Yu Sun-bok 3–1. Loppuottelussa Chen ja Gao hävisivät toiselle kiinalaisparille Deng Yaping–Qiao Hongille 3–1. Muissa kolmessa olympialaisissa hän edusti Yhdysvaltoja. Sydneyssä 2000 hän pelasi sekä kaksin- että nelinpelissä. Kaksinpelissä hän voitti kummatkin alkulohkonsa ottelut, mutta hävisi pudotuspelien ensimmäisellä kierroksella Ryu Ji-hyelle 3–1. Nelinpelissä hän pelasi Michelle Don parina. He voittivat alkulohkossaan toisen peleistä, mutta hävisi toisen eivätkä edenneet pudotuspeleihin. Ateenan olympialaisissa 2004 kaksinpelissä Gao hävisi ensimmäisen ottelunsa japanilaiselle Ai Fukuharalle 4–0. Nelinpelissä hän pelasi Tawny Banhin parina. He voittivat ensimmäisessä ottelussa venezuelalaiset Fabiola Ramosin ja Luisana Pérezin, mutta hävisivät seuraavalla kierroksella eteläkorealaisparille Kim Bok-rae–Kim Kyung-ahille. Pekingin olympialaisissa hän pelasi kaksinpelissä ja joukkuekilpailussa. Kaksinpelissä Gao voitti ensimmäisessä ottelussa slovakialaisen Eva Ódorován ja toisessa ottelussa japanilaisen Sayaka Hiranon. Kolmannessa ottelussa Dominikaanisen tasavallan Nieves Wu voitti Gaon 4–3. Joukkuekilpailussa Yhdysvallat kohtasi alkulohkossaan Singaporen, Alankomaat ja Nigerian. Singaporea vastaan hän hävisi oman kaksinpelin ja nelinpelin. Alankomaita vastaan Gao voitti kaksi kaksinpeliottelua Jie Litä ja Elena Timinaa vastaan. Nigeriaa vastaan hän voitti sekä kaksinpeli että nelinpeliottelunsa. Yhdysvallat päätyi keräilyeriin, jonka ensimmäisellä kierroksella se kohtasi Romanian. Romaniaa vastaan Gao voitti Daniela Dodeanin sekä pelasi myös nelinpelissä. Toisella kierroksella Etelä-Korea voitti Yhdysvallat. Gao hävisi sekä kaksin- että nelinpelissä.

Maailmanmestaruuskilpailuissa Gao saavutti seitsemän mitalia. Hän voitti naisten nelinpelin kultaa vuonna 1991 ja joukkuepelin kultaa vuonna 1993. Ainoan MM-hopean hän saavutti joukkuekilpailusta vuonna 1991. Pronssia hänellä on vuosilta 1989 ja 1993: vuonna 1989 hän oli kolmas naisten nelinpelissä ja sekanelinpelissä. Vuonna 1993 hän sai pronssia kaksinpelistä ja naisten nelinpelistä.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Gao Jun Sports Reference.  Arkistoitu 24.6.2018. Viitattu 13.4.2020. (englanniksi)
2. ↑  Gao Jun: ranking history ITTF. Viitattu 13.4.2020. (englanniksi)
3. ↑  Gao Jun Table Tennis Guide. Viitattu 13.4.2020. (englanniksi)


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Kansalliset Muokkaa Wikidatassa | 
* Yhdysvallat

 |

 |
Punjab
Punjabin alue vuonna 1903
**Punjab** tai **Pandžab** (kirjoitetaan joskus **Panjab**) on alue Intian ja Pakistanin rajalla. Se oli aiemmin yhtenäinen alue, mutta nyt se on jakautuneena kahden valtion alueelle, Intian Punjabiin ja Pakistanin Punjabiin. Intian puolella Punjabin alueen koko on 50 362 km² ja asukasluku 28 miljoonaa (2011), Pakistanin alue on 205 344 km² ja asukasluku 91 miljoonaa.

Nimi Punjab tarkoittaa "viiden joen maata" ja muodostuu persian sanoista *panj* ’viisi’ ja *aab* ’vesi’. Nimi viittaa Indusjoen sivujokiin Beas, Chenab, Jhelum, Ravi ja Sutlej.

Punjabin alue tuli brittien hallintaan Englannin Itä-Intian kauppakomppanian liitettyä sen itseensä 29. maaliskuuta 1849. Siitä tehtiin Brittiläisen Intian provinssi, jonka pääkaupungiksi tuli Lahore. Alue jaettiin 34 ruhtinaskuntaan, joiden paikalliset johtajat olivat provinssin kuvernöörin alaisia. Provinssi jaettiin kahtia vuonna 1947, kun Intia ja Pakistan itsenäistyivät.

Sikhiläisyys on alueen pääuskonto Intian puolella. Noin 60 % asukkaista on sikhejä, 37 % hinduja ja loput 3 % ovat pääasiassa kristittyjä ja muslimeja. Pakistanin puolella punjabilaisten valtauskonto on islam, jota tunnustaa yli 99 prosenttia väestöstä.*lähde?*

Lähteet
-------

1. ↑  India Punjab citypopulation.de. Viitattu 20.2.2019.
2. ↑  Pakistan citypopulation.de. Viitattu 20.2.2019.
3. ↑  Punjan (India) Encyclopedia Britannica. Viitattu 20.2.2019.
4. ↑  Vuoden 2011 väestönlaskenta lukuina (Excel) censusindia.gov.in. Viitattu 20.2.2019.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Punjab** Wikimedia Commonsissa
Ramón Berenguer II kuvattuna 1500-luvun maalauksessa.
Ramón Berenguer II:n hauta Gironan katedraalissa.
**Ramón Berenguer II** (1053/1054 – 5. joulukuuta 1082) oli Barcelonan kreivi vuodesta 1076 kuolemaansa saakka. 

Hän peri vallan isänsä Ramón Berenguer I:n jälkeen. Isä oli jakanut hallinnon kahdelle pojalleen: Ramónille ja tämän kaksosveljelle Berenguer Ramón II:lle. Isän testamentin mukaan veljesten tuli hallita yhtäläisin ehdoin, mutta testamenttia tarkemmin lukiessa käy selville, että se oli suosiollisempi Ramón Berenguerille.

Ramón Berenguer II:n kutsumanimi (esp. *Cabeza de Estopa*, kat. *Cap d'Estopes*) juonsi hänen vaaleista hiuksistaan.

Joulukuun 5. päivänä 1082 Ramón Berenguer II oli lähestymässä Barcelonaa nykyisen Gualban kunnan seudulla, kun hänen kimppuunsa käytiin ja hänet tapettiin. Ruumis vietiin Gironaan, jonne se haudattiin. Hänen veljensä oli syyllinen murhaan.

Ramón Berenguer II:n vaimo Mafalda de Apulia, kutsumanimeltään *Mahalda* tai *Matilda*, (noin 1059 – noin 1111/1112) oli Apulian herttuan Robert Guiscardin ja Salernon Sikelgaitan tytär. Pariskunnan poika Ramón Berenguer III nousi valtaan 1097.

Lähteet
-------

* [
* O´Callaghan, J.F.: *A history of Medieval Spain*. United Kingdom: Cornell University, 1975. ISBN 0-8014-0880-6. (englanniksi)
* *The New Encyclopaedia Britannica*. Volume 9, Micropaedia. Chicago: Encycopaedia Britannica Inc. 1986. ISBN 0-85229-434-4. (englanniksi)

### Viitteet

1. 1 2 3   (Arkistoitu – Internet Archive)
|  |
| --- |
| **Ramses VIII hieroglyfein** |
| **syntymänimi** |
| 

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
|  | 
 |  |

 |
| *Ramses-sethherkhepeshef-meryamun*Auringosta syntynytSeth on hänen vahvassa kädessäänAmonin rakastama |
| **valtaistuinnimi** |
| 

|  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  | 

|  |
| --- |
|  |
|  |
|  |

 |  |

 |
| *Usermaatra-akhenamen*Ra-jumalan totuus on vahvaAmonin palvelija |

**Ramses VIII** (tai **Ramesses VIII**) oli muinaista Egyptiä 20. dynastian aikaan vuosina 1129–1126 eaa. hallinnut faarao.

Ainoa merkintä Ramses VIII:stä löytyy Medinet Habusta, jossa hänet on kuvattu Ramses III:n poikana. Kuvaan on jälkikäteen lisätty kuninkaan symbolit. Ramses VIII saattoi mahdollisesti olla Ramses III:n poika, jonka nimi oli Sethherkhepeshef-meryamun. Toisaalta hän saattoi esiintyä Ramses III:n poikana (kuten edeltäjänsä) arvovaltaansa kohentaakseen.

Ramses VIII:n hautapaikka ei ole tiedossa, mutta KV19 Kuninkaiden laaksossa on mahdollisesti alun perin tarkoitettu hänelle. Mentuherkhepeshef kuitenkin valtasi haudan itselleen. Jos Ramses VIII oli sama henkilö kuin Ramses III:n poika, prinssi Sethherkhepeshef-meryamun, on hänet haudattu Kuningattarien laaksoon hautaan QV43.

Lähteet
-------

1. ↑  KV 19 (Mentuherkhepeshef)



|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä:**Ramses VII** | **Egyptin faarao**20. dynastia | Seuraaja:**Ramses IX** |
Ramsö

|  |  |
| --- | --- |
| Sijainti | 
60°0′00.00″N, 24°21′35.00″E, KirkkonummiUusimaaSuomi |
| Merialue | 
Suomenlahti, Itämeri |
| Pinta-ala | 
0,5 km² |

Karttamuokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa WikidataaTietolaatikon dokumentaatioNäytä Wikidatasta tulevat arvot

**Ramsö** on saari Upinniemen eteläpuolella Kirkkonummella. 60. pohjoinen leveysaste kulkee saaren halki.

Ramsö pinta-ala on noin 50 hehtaaria. Se sijaitsee saarirykelmässä, johon kuuluu muun muassa Ukonmaa, Kallensaari, Lammassaari, Vuohisaari, Vuorisaari ja Mätässaari. Saaria erottavat kapeat salmet on nimetty saarten tai niiden osien mukaan, kuten Vuorisalmi idässä ja Puntarisalmi kaakossa. Ramsön rantaviiva on mutkitteleva, joten lahtia, lahdelmia ja niemiä on useita. Ramsön länsi- ja pohjoispuolella on Upinniemenselkä, itäpuolella on Sandöfjärden. Ramsön etäisyys Helsingin keskustasta on noin 37 kilometriä lounaaseen.

Ramsö on varsin yleinen saaren nimi Suomen rannikolla. Muun muassa Espoon Suvisaaristossa noin 23 kilometriä Kirkkonummen Ramsöstä koilliseen on samanniminen saari. Salossa ja Paraisilla on niin ikään omat Ramsönsä.

Lähteet
-------

1. 1 2  Kirkkonummen karttapalvelu
2. 1 2  Retkikartta.fi : Ramsö

Aiheesta muualla
----------------

* Tiedostopalvelu.maanmittauslaitos.fi
Vihorlatin suojeltu maisema-alueMorksé oko -järvi

|  |  |
| --- | --- |
| Sijainti | 
Košicen ja Prešovin alue, Slovakia |
| Pinta-ala | 
174,85 |

Hallinto| Tyyppi | 
Suojeltu maisema-alueView and modify data on Wikidata  |
| Perustettu | 
28. joulukuuta 1973 |
| Hallinto | 
Správa CHKO Vihorlat |

Karttamuokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa WikidataaTietolaatikon dokumentaatioNäytä Wikidatasta tulevat arvot

**Vihorlatin suojeltu maisema-alue** on suojelualue Slovakian itäosassa Karpaatteihin kuuluvassa Vihorlat-vuoristossa. Se sijaitsee Humennén, Sobrancen ja Sninan piirien alueella.

Vihorlat-vuoriston alue on vulkaanista alkuperää. Pyökit, tammet, saarnet, pihdat ja vaahterat ovat alueella yleisiä. Eläinlajeista alueen merkittävimpiä ovat ilves, villikissa, susi, saukko, mustahaikara, viirupöllö, pikkukiljukotka ja huuhkaja. Alueen erikoisuus on maanvyörymän seurauksena muodostunut Morské oko -järvi.

Vihorlatin suojeltu maisema-alue on osa Unesco maailmanperintöluettelon kohdetta Karpaattien pyökkimetsät.

Aiheesta muualla
----------------

* Alue Slovakia.travel-sivustolla (englanniksi)

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.
**Tommi Kristian Kangasmaa** (s. 18. marraskuuta 1971 Kuopio) on suomalainen ammattisotilas, elokuvatuottaja ja turvallisuuspolitiikan blogisti.

Kangasmaa on puolustusvoimien taistelukamerasuorituskyvyn perustaja. Tuottajana Kangasmaa voitti vuonna 2007 sotilaselokuvien maailmanmestaruuden Italian Braccianossa. Hänet on palkittu puolustusvoimia esittelevistä lyhytelokuvista (Tulevaisuus ja Hamina-luokan ohjusvene) myös kansainvälisesti sekä Yhdysvalloissa että Saksassa. Kangasmaa palkittiin vuonna 2010 sotilasansiomitalilla puolustusvoimien taistelukameratoiminnan ja elokuvatuotannon menestyksen johdosta. Vuosien 2014–2017 aikana Kangasmaa toimi puolustusvoimien tuottajana elokuvassa Tuntematon sotilas.

Elämä ja ura
------------

Kangasmaa on koulutukseltaan valtiotieteen maisteri, tv-tuottaja ja opistoupseeri. Hän on sotilasarvoltaan kapteeni. Kangasmaa on opiskellut yleistä valtio-oppia, sosiologiaa, arkeologiaa ja tv-tuottamista. Sotilaskoulutukseltaan hän on suorittanut opistoupseerin perus- ja jatkotutkinnot.
Kangasmaa aloitti uransa puolustusvoimissa Kaartin Jääkärirykmentissä 1999. Vuonna 2004 Kangasmaa siirtyi Pääesikunnan viestintäosastolle. Kangasmaa on työskennellyt Naton työryhmissä vuodesta 2003 lähtien. Kangasmaa on turvallisuuspolitiikan blogisti Uuden Suomen verkkosivustolla.

Lähteet
-------

1. ↑  "Youtube-sotilaat" esittelevät Puolustusvoimia *Yle Uutiset*. Viitattu 29.10.2018.
2. ↑  Maavoimat-elokuva voitti sotilaselokuvafestivaaleilla Italiassa *Ilta-Sanomat*.  20.11.2007. Viitattu 29.10.2018.
3. ↑  Puolustusvoimien lippujuhlapäivän ylennykset ja sotilasansiomitalit – Hämeen Sanomat *www.hameensanomat.fi*. Viitattu 29.10.2018.
4. ↑   "Unknown Soldier".
5. ↑  Tommi Kangasmaa: Ukrainan kriisin vaikutukset puolustuspoliittiseen keskusteluun 2014 - poliheuristinen tulkinta *helda.helsinki.fi*.
6. ↑  Swedish Armed Forces: NATO Military Audiovisual Working Group *nato.int*.
7. 1 2  Yliluutnantin hurja visio: Kohtaako korpisoturi robotin? *Uusi Suomi*. Viitattu 29.10.2018.
8. ↑  Yliluutnantti haastaa Arno Kotron – "Ruotsi törmäämässä seinään" *Uusi Suomi*. Viitattu 29.10.2018.
9. ↑  Suomalaissotilas: "Ostamme viholliselle välineet Verkkokaupasta" *Uusi Suomi*. Viitattu 29.10.2018.
**Nojanmaa** on Savonlinnan kaupunkitaajaman itäosassa sijaitseva kaupunginosa. Vuoteen 1972 saakka Nojanmaa kuului Säämingin kuntaan. Kaupunginosa on saanut nimensä Nojamaan kartanosta, jonka nimi tulee aikoinaan aluetta asuttaneesta Nojoisten suvusta. 

Kaupunginosassa on Nojanmaan koulu ja päiväkoti. Nojanmaasta pääsee keskustaan paikallisbussilla numero 4, vuoroja on päivän aikana 9. 

Liiketoimintaa alueella edustavat Prisma, Carlson, Superkirppis, Tokmanni ja K-Rauta sekä useat Pajatien yritykset. Jatkosssa aiotaan kaupoille rakentaa Nojanmaan Itäkeskukseen lisää toimitilaa. Tokmannin viereen rakennettu uusi tavaratalo Rusta Nojanmaa viestittiin syksyllä 2020. Tokmannin ja Rustan taakse on sunniteltu erintarvikekauppaa, esimerkiksi K-market Nojanmaa tai suuri tavaratalo tai rakennustarvikekauppaa.

Vuonna 1997 Nojanmaa valittiin Etelä-Savon vuoden kyläksi.

Lähteet
-------

1. ↑  Nojanmaa (myös Asutusnimihakemiston sivulle linkitetty MML:n Nimistön tietokortti: Nojanmaa) *Asutusnimihakemisto*. Kotimaisten kielten keskus, kotus.fi. Viitattu 18.7.2021.
2. ↑  Nojanmaan koulu *savonlinnaseutu.fi*. Viitattu 18.7.2021.
3. ↑  Juho Liukkonen: Savonlinnan Nojanmaahan kaavaillaan uutta kauppapaikkaa – investoinnin arvioidaan tuovan noin 40-60 työpaikkaa  2.9.2020. Yleisradio, yle.fi. Viitattu 18.7.2021.

Etelä-Savon vuoden kylät

|  |
| --- |
| Pyhäkoski 1989 • Hauhala 1990 • Tiemassaari 1991 • Putikko 1992 • Karvio-Lepikkomäki 1993 • Koikkala 1994 • Harjuranta 1995 • Kalho 1996 • Nojanmaa 1997 • Väisälä 1998 • Kutemajärvi 1999 • Tuusmäki 2000 • Venetmäki 2001 • Osikonmäki 2002 • Simanala 2003 • Varistaipale 2004 • Hurissalo 2005 • Hiukkajoki 2006 • Ruokomäki 2007 • Siikamäki-Peiposjärvi 2008 • Rahula 2009 • Rönkönvaara-Lapinlahti 2010 • Hokka 2011 • Anttola 2012 • Ihastjärvi 2013 |
**Noitaympyrät** oli Yleisradion elokuva-aiheinen televisio-ohjelma, jota lähetettiin Yle TV1 -kanavalla vuosina 1991–1997. Sen toimittajia olivat Atro Lahtela, Matti Paunio, Kati Sinisalo ja Marjaana Mykkänen. Ohjelmaa lähetettiin kolmena ensimmäisenä vuonna noin kerran kuukaudessa ja vuodesta 1995 noin joka toinen kuukausi. *Noitaympyrät* oli jatkoa Kaarle Stewenin läpi 1980-luvun toimittamalle *Valkokangas*-ohjelmasarjalle.

Uusien elokuvien arvioiden lisäksi *Noitaympyrän* toimitus teki erikoisohjelmia muun muassa Cannesin elokuvajuhlilta ja Helsingin Rakkautta ja anarkiaa -festivaaleilta.

Vuonna 1992 *Noitaympyrät* kysyi Suomen itsenäisyyden 75-vuotisjuhlavuoden kunniaksi 59 suomalaiselta elokuvatoimittajalta, mikä on paras suomalainen elokuva. Jokainen sai antaa vain yhden äänen, ja tuloksena oli 31 elokuvan lista. Valituksi tulivat tasaäänin Mikko Niskasen *Kahdeksan surmanluotia* ja Aki Kaurismäen *Tulitikkutehtaan tyttö*.

Lähteet
-------

1. 1 2  Noitaympyrät *Radio- ja tv-arkiston Ritva-tietokanta*. KAVI. Viitattu 14.9.2017.
2. ↑  Noitaympyrät *Yle Areena*.  10.9.2017.
3. ↑  *Elävän kuvan vuosikirja 1993*, s. 81. Suomen elokuvasäätiö, 1993. ISBN 951-37-1086-6.
4. ↑  Ylänen, Helena: Suomalainen elokuva-arvostelija ei ole laumaeläin *Helsingin Sanomat*.  5.12.1992. Viitattu 14.9.2017.  (vain tilaajille)
**Noita palaa näyttämölle** on Panu Rajalan kirjoittama tietokirja, joka ilmestyi vuonna 1998. Kirjassa käydään läpi Mika Waltarin ura näytelmäkirjailijana ja esitellään hänen draamatuotantonsa. Jokaisesta näytelmästä kerrotaan juoni, ensimmäiset esitykset, mahdolliset elokuvasovitukset ja kriitikoiden vastaanotto. Kirjassa esiteltiin ensi kerran kaksi Waltarin tuolloin vielä julkaisematonta näytelmää: *Pimeä komero* ja *Viimeiset ihmiset*. Waltari oli tarjonnut niitä 1950-luvulla Kansallisteatterille, mutta ne hyllytettiin eikä niitä koskaan esitetty. Vuonna 1999 ne julkaistiin kokoelmassa *Mika Waltarin näytelmät*.

Kriitikoiden mukaan Rajala on kirjoittanut "rohkeasti omalla äänellä", mutta "välillä turhankin sujuvasti". Kirjan heikkoutena on pidetty sitä, että Waltarin näytelmiä ei tarkastella laajemmassa yhteydessä, suhteessa oman aikansa muihin näytelmiin ja tyylisuuntiin.

Lähteet
-------

* Harju, Hannu: "Onnistuminen teatterissa on sattumanvaraista" *Helsingin Sanomat*.  13.9.1999. Viitattu 7.11.2010.
* Hämäläinen, Karo: Waltarin draamallinen puoli *Yliopisto-lehti 2/99*.  1999. Viitattu 7.11.2010.
Georges Delerue
**Georges Delerue** (12. maaliskuuta 1925 Roubaix – 20. maaliskuuta 1992 Los Angeles) oli ranskalainen elokuvasäveltäjä, jonka musiikkia kuullaan yli 200 elokuvassa, muun muassa François Truffaut’n, Alain Resnais’n ja Fred Zinnemannin ohjauksissa. Hän voitti Oscarin musiikistaan vuoden 1979 elokuvaan *Pienet sydämet* (A Little Romance, ohj. George Roy Hill). Hän oli Oscar-ehdokkaana myös elokuvista *Tuhannen päivän kuningatar* (1969), *Operaatio Alfa* (1974) ja *Muistojeni Julia* (1977). Ranskalaisen César-palkinnon hän sai kolmena peräkkäisenä vuosina elokuvista *Préparez vos mouchoirs* (ohj. Bertrand Blier, 1978), *Rakkaus karkuteillä* (Truffaut, 1979) ja *Viimeinen metro* (Truffaut, 1980).

Työläisperheeseen syntynyt Delerue tuli tunnetuksi Ranskalaisen elokuvan uuden aallon ohjaajien suosimana elokuvasäveltäjänä. Vähitellen hänestä kiinnostuivat myös brittiläiset ja yhdysvaltalaiset elokuvantekijät. *Le Figaro* -sanomalehti kutsui tuotteliasta Deleruetä "elokuvamusiikin Mozartiksi".

Muita Deleruen musiikkia käyttäneitä ohjaajia ovat Oliver Stone (*Platoon* ja *Salvador*), Mike Nichols (*Tapaus Silkwood* ja *Elämäni kesä*) ja Fred Zinnemann (*Ja koston hetki koitti* ja *Shakaali*).

Ranskan valtio palkitsi Deleruen Ordre des Arts et des Lettres -kunniamerkillä.

Ken Russell teki vuonna 1966 BBC:lle dokumenttielokuvan Georges Deleruen työstä nimellä *Don't Shoot the Composer*.

Lähteet
-------

1. 1 2  Uusitalo, Kari & Huhtamo, Erkki: "Riveistä vuonna 1992 poistuneet", *Elävän kuvan vuosikirja 1993*, s. 110. Suomen elokuvasäätiö, 1993. ISBN 951-37-1086-6.
2. 1 2 3  Georges Delerue (Arkistoitu – Internet Archive), Criterion Collection. Viitattu 21.11.2016.
3. ↑  "Georges Delerue Dies; Composer Won an Oscar."[vanhentunut linkki] *The Buffalo News* 23.3.1992. Haettu 21.11.2016 palvelusta HighBeam Research (vaatii tilauksen).
4. ↑  Adams, Michael. "Ken Russell: Musical Mythmaker."[vanhentunut linkki] *Notes*, Music Library Association, Inc. 1.9.2009. Haettu 21.11.2016 palvelusta HighBeam Research (vaatii tilauksen).


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Katalonia
* Saksa
* Italia
* Israel
* Belgia
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Australia
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie
* Trove
* Elonet

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**Georges "Géo" Yvan André** (13. elokuuta 1889 Pariisi – 4. toukokuuta 1943 lähellä Tunista) oli ranskalainen monipuolinen yleisurheilija, olympiamitalisti ja sotilas.

Urheilusaavutuksia
------------------

Géo André osallistui Lontoon kisoissa 1908 korkeushyppyyn. Ennen kisoja hänen ennätyksensä oli ollut 179 cm, mutta kilpailussa hypättyään peräti 188 cm hän voitti yllätyshopeaa. Seuraavissa kisoissa 1912 hän osallistui useisiin lajeihin: kymmenotteluun, viisiotteluun, korkeushyppyyn, vauhdittomaan pituushyppyyn ja 110 metrin aitoihin. 

Vuoden 1920 olympialaisissa André oli neljäs 400 metrin aidoissa ja viikkoa myöhemmin voitti pronssia 4x400 metrin viestissä. Hän osallistui myös 400 metrille. Seuraavat kisat 1924 pidettiin hänen kotikaupungissaan Pariisissa. André vannoi kisojen avajaisissa urheilijoiden olympiavalan. Radalla hän oli jälleen neljäs 400 metrin aidoissa.

André oli urheilijana monipuolinen. Hän kilpaili myös muun muassa rugbyssa ja tenniksessä.

Sotilaana
---------

André palveli sotilaana ensimmäisessä maailmansodassa. Hän loukkaantui taisteluissa pahasti ja joutui vangiksi. Päästyään pakenemaan kuudennella yrityksellään hän palasi rintamalle lentäjänä. Toisessa maailmansodassa hän oli jo liian vanha päästäkseen taistelulentäjäksi, mutta osallistui sotaan jalkaväkijoukoissa. Hän kuoli taistelussa 53-vuotiaana lähellä Tunista.

Lähteet
-------

1. ↑  Virtamo, Keijo (toim.): *Fokus-Urheilu 2*, s. 16. Otava, 1970.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
	+ 2
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
Georges Dargaud vuonna 1988.
**Georges Dargaud** (2. huhtikuuta 1911 – 18. heinäkuuta 1990) oli ranskalainen kustantaja ja Dargaud-kustantamon perustaja. Hän oli Tintti-kirjojen ja Asterix-sarjakuva-albumien ensimmäinen kustantaja. Dargaud perusti Dargaud Editeur -kustantamon vuonna 1936. Vuonna 1948 Dargaud teki sopimuksen belgialaisen sarjakuvantekijän Hergén kanssa Tintti-kirjojen julkaisusta.

Vuonna 1960 Dargaud-kustantamo otti hoitaakseen talousvaikeuksiin joutuneen Pilote-sarjakuvalehden julkaisun. Pilotessa saivat ensijulkaisunsa useat sarjakuvaklassikot, kuten Astérix, Blueberry sekä Valerian ja Laureline.

Dargaud myi vuonna 1989 kustantamonsa Media Participation -konsernille.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Georges Dargaud, 79; Published Tintin Books *The New York Times*. Viitattu 3.1.2021. (englanniksi)
2. ↑  Pilote (1959-1989) *Lambiek Comics-History*. Viitattu 3.1.2021. (englanniksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Puola

 |

 |
Georges Bonnet vuonna 1937.
**Georges-Étienne Bonnet** (23. heinäkuuta 1889 Bassillac – 18. kesäkuuta 1973 Pariisi) oli ranskalainen poliitikko, joka toimi Ranskan ulkoministerinä toisen maailmansodan alla huhtikuusta 1938 syyskuuhun 1939. Hän ajoi myönnytyspolitiikkaa Saksan suuntaan.

Bonnet opiskeli oikeus- ja valtiotiedettä Sorbonnen yliopistossa. Hänen poliittisen uransa varsinaisena sytykkeenä toimi avioliitto tunnetun poliitikon veljentyttären kanssa. Hän työskenteli alkuun virkamiehenä, kunnes tuli valituksi Ranskan edustajainkamariin, jonka jäsenenä toimi 1924–1928 ja 1929–1940. Hallitukseen Bonnet tuli ensi kerran vuonna 1925 alivaltiosihteeriksi ja oli 1930-luvulla useasti ministerinä. Hän kohosi yhdeksi radikaalisosialistien johtajista. Bonnet nimitettiin Ranskan suurlähettilääksi Yhdysvaltoihin vuonna 1936. Seuraavana vuonna hänet kuitenkin kutsuttiin valtiovarainministeriksi Camille Chautempsin hallitukseen ja huhtikuussa 1938 ulkoministeriksi Édouard Daladierin hallitukseen. Bonnet tuki Münchenin sopimusta ja ajoi myönnytyslinjaa Saksan suuntaan aina maailmansodan puhkeamiseen asti. Sodan sytyttyä syyskuussa 1939 hänet siirrettiin oikeusministeriksi, missä tehtävässä hän toimi Daladierin hallituksen kaatumiseen maaliskuussa 1940 saakka.

Bonnet kannatti kesällä 1940 Ranskan antautumista ja tuki Vichyn hallitusta, joka nimitti hänet kansallisen neuvoston jäseneksi vuosiksi 1941–1942. Hän kuitenkin kieltäytyi vastaanottamasta muita virkoja ja lähti Ranskasta ennen liittoutuneiden Normandian maihinnousua. Sodan jälkeen Bonnet’ta vastaan aiottiin nostaa syyte yhteistyöstä vihollisen kanssa, mutta prosessi keskeytettiin. Hänet erotettiin Radikaalisosialistisesta puolueesta vuonna 1944, hyväksyttiin uudelleen jäseneksi 1952 ja erotettiin toistamiseen 1955, koska hän asettui vastustamaan Pierre Mendès-Francea. Bonnet kuitenkin onnistui palaamaan politiikkaan ja toimi uudelleen edustajainkamarin jäsenenä 1956–1968.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Georges-Étienne Bonnet (englanniksi) *Encyclopædia Britannica Online Academic Edition*. Viitattu 18.8.2013.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Georges Bonnet** Wikimedia Commonsissa

* Georges Etienne Bonnet (ranskaksi) Assemblée nationale

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Alankomaat
* Puola
* Portugali

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie
* Sycomore

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**Matti Alatalo** (9. elokuuta 1995) on suomalainen lentopallovalmentaja. Hän on valmentanut urallaan muun muassa Vammalan Lentopallossa ja Karelian Hurmoksessa, jonka päävalmentajana Alatalo toimi vuosina 2020–2023 lentopallon miesten Mestaruusliigassa. Keväällä 2023 Saksan Bundesliigassa pelaava SWD powervolleys Düren kertoi palkanneensa suomalaisen uudeksi päävalmentajakseen. Kansainvälinen valmennuspesti on verrattain harvinainen suomalaisessa lentopallossa. Alataloa aiemmin Dürenissa on valmentanut myös Tommi Tiilikainen.

Ennen valmennusuraansa Alatalo pelasi Mestaruusliigassa kausina 2013–2016 Perungan Pojissa yhteensä lähes 70 liigaottelua. Hänen valmennusuransa käynnistyi Napapiirin Pallokettuissa vuonna 2016 aluksi juniorivalmentajana ja NaPan edustusjoukkueen kautta VaLePan liigajoukkueen apuvalmentajaksi ja 1-sarjajoukkueen päävalmentajaksi kaudelle 2019–2020. Vuonna 2020 Alatalo valittiin Karelian Hurmoksen liigajoukkueen päävalmentajaksi kolmivuotisella sopimuksella. Sanomalehti *Karjalaisen* mukaan Alatalo teki Hurmoksessa erinomaista työtä valmennuskautensa aikana. Aloittaessaan Hurmoksessa Alatalosta tuli kautta aikain nuorin päävalmentaja lentopallon Mestaruusliigassa. Häntä aiemmin nuorin valmentajana oli Tommi Tiilikainen, joka oli paria kuukautta Alataloa vanhempi valmentaessaan Tiikereitä ensimmäisen kerran liigakentillä vuonna 2012.

Valmennusura
------------

* 2016–2019 Napapiirin Palloketut
* 2017–2019 Team Lakkapää 2-valmentaja
* 2018–2019 U17-poikien maajoukkue 2-valmentaja
* 2019–2020 Vammalan Lentopallo
* 2020–2023 Karelian Hurmos
* 2023– Powervolleys Düren

Lähteet
-------

1. ↑  Matti Alatalo » indoor tournaments : *Volleybox*. Viitattu 2.4.2023. (englanniksi)
2. 1 2  WoV: GER M: Düren appointed Matti Alatalo as the new coach for the upcoming season - WorldOfVolley *worldofvolley.com*.  24.3.2023. Viitattu 2.4.2023. (englanniksi)
3. ↑  Sportti com Estonia- Suomalaisvalmentajalle huippupesti Saksassa - iso menetys maajoukkueelle *www.sportti.com*. Viitattu 2.4.2023.
4. ↑  Matti Alatalo VaLePan valmennustiimiin *Mestaruusliiga*. Viitattu 2.4.2023.
5. ↑  Matti Alatalo Hurmoksen päävalmentajaksi *Mestaruusliiga*. Viitattu 2.4.2023.
6. ↑  Karelian Hurmoksen päävalmentaja Matti Alatalo suuntaa ensi kaudeksi Saksan Bundesliigaan: "Keskityn vain tähän hetkeen" *Karjalainen*. Viitattu 2.4.2023.
7. ↑  Jari Perkiö: VaLePan koulimasta Matti Alatalosta, 24, tulee lentopalloliigan nuorin päävalmentaja – "Kunnari olisi loistava vaihtoehto korvaajaksi" *Satakunnan Kansa*.  28.3.2020. Viitattu 2.4.2023.
8. ↑  Historiallisen nuori Matti Alatalo hurmasi Hurmoksen – tuore päävalmentaja odottaa jo paluuta juniorivuosien kotikentälleen *Lapin Kansa*. Viitattu 2.4.2023.
Matti Aro esiintyy asemiesillassa vuonna 1943.
**Matti Aro** (12. maaliskuuta 1906 Helsinki – 14. elokuuta 1991 Helsinki) oli suomalainen teatterinjohtaja ja ohjaaja. Aroa on luonnehdittu stanislavskilaiseksi realistiksi, ja hän on tunnettu suomalaisten klassikkonäytelmien ohjaaja.

Ura
---

Aro valmistui ylioppilaaksi Helsingin Normaalilyseosta vuonna 1927. Hän opiskeli Helsingin yliopistossa vuosina 1927–1930 ja sen jälkeen Suomalaisessa Näyttämöopistossa, josta valmistui vuonna 1934. Vuosina 1939–1943 Aro toimi Ylioppilasteatterin ohjaajana ja johtajana. Jorma Nortimon (1933–1936), Jouko Paavolan (1936–1938) ja Matti Aron peräkkäisiä johtajakausia on luonnehdittu 1930-luvun Ylioppilasteatterin kolmen suuren ohjaajan aikakaudeksi. Aro on muistelmissaan kertonut jättäneensä 1930-luvulla ammattiteatterin ja siirtyneensä Ylioppilasteatteriin, jossa hän oli arvioinut voivansa kehittää omaa teatteri-ilmaisuaan vapaammin. Toisaalta Aro nosti johtajakaudellaan teatterin ensi-iltamäärän lähelle ammattiteattereille tyypillisiä lukemia.

Toisen maailmansodan jälkeen Aro oli Jyväskylän teatterin johtaja vuosina 1949–1953, Lahden teatterin johtaja vuosian 1953–1955, Suomen Teatterikoulun vara- ja väliaikainen rehtori vuosina 1955–1961, Helsingin Kansanteatteri-Työväenteatterin johtaja vuosina 1961–1965 sekä Helsingin Kaupunginteatterin apulaisjohtaja vuodesta 1965.

Aro palkittiin vuonna 1958 Pro Finlandia -mitalilla sekä vuonna 1981 Ida Aalberg -mitalilla.

Vuosina 1959–1961 Aro toimi Suomen Teatterikoulun va. rehtorina, kun rehtori Wilho Ilmari oli virkavapaalla. Näiden kahden vuoden aikana Aro johti koko koulun perusopetusta "*ilmariaanisessa*" hengessä, ja hän opetti itsekin suuria tuntimääriä. Hänen opetusaineisiinsa kuului muun muassa teatterihistoria.

Matti Aron puoliso oli näyttelijä-ohjaaja Impi Aro. Heidän tyttärensä Maria Aro ja Minna Aro ovat näyttelijöitä.

Julkaisuja
----------

* Aro, Matti 1977. *Suomalaisen teatterin vaiheita*. Hämeenlinna: Karisto. ISBN 951-23-1170-4

Lähteet
-------

* Mehto, Katri: / Aro, Matti (1906–1991). *Kansallisbiografia-verkkojulkaisu (maksullinen)*.  4.5.2001. Helsinki:  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura.
* Matti Aro Elonetissä.
* Norssin historia: Juhlaruno Turnarien 50-vuotisjuhlaan.
* Myytti Ylioppilasteatterista.[vanhentunut linkki]

### Viitteet

1. ↑  Palkitut – Ida Aalberg -säätiö *ida-aalberg-saatio.fi*. Viitattu 22.7.2022.
2. ↑  Veistäjä, Verneri: *Teatterin maailma 1965: Suomen teatterilaitos ja teatteriväki*, s. 135. Helsinki: Tammi, 1965.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Suomi (KANTO)
* Yhdysvallat
* Alankomaat

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie
* Ritva
* Elonet
* Kansallisbiografia
* Biografiasampo

 |

 |
**N’Gouraba** on maalaiskunta ja sen keskuskylä Koulikoron alueen Katin piirissä Malissa. Se sijaitsee 85 kilometriä Bamakosta koilliseen. Kunnassa on 17 700 ja kylässä 1 800 asukasta (vuonna 2009).

N’Gouraban kunta rajoittuu lounaassa Katin piirin Tiélén ja luoteessa Baguinéda-Campin sekä idässä Dioïlan piirin Dioumanin kuntiin. Kunnan alueella virtaa Fayajoki. Seutu kuuluu sudanilais-sahelilaiseen vyöhykkeeseen.

Kuntaan kuuluu 14 kylää. Niistä suurin on 3 200 asukkaan Nioko. Asukkaista valtaosa on bambaroita. Lisäksi on muun muassa fulbeja, dogoneja, boboja, miniankoja, soninkeja ja mandinkoja. Vallitseva uskonto on islam, mutta kunnassa on myös kristittyjä ja animisteja.

N’Gourabasta on yhteys RN6-maantielle. Seudun pääelinkeinot ovat maanviljely ja karjanhoito. Tärkeimmät viljelykasvit ovat hirssi, maissi, durra, maapähkinä ja pavut. Myytäväksi kasvatetaan puuvillaa. Lisäksi harjoitetaan käsityöammatteja ja kaupankäyntiä.

Lähteet
-------

1. 1 2  4ème recensement général de la population et de l’habitat. Résultats définitifs, tome 0: Répertoire des villages *instat-mali.org*.  Arkistoitu 7.1.2017. Viitattu 8.5.2018.
2. ↑  Mali - Région de Koulikoro: Carte de référence *reliefweb.int*. Viitattu 8.5.2018.
3. 1 2 3  Plan de sécurité alimentaire: Commune rurale de N’Gouraba 2008-2012 *csa-mali.org*.  2008.  Arkistoitu 13.5.2012. Viitattu 8.5.2018.
**N’Goutjina** on maalaiskunta ja sen keskuskylä Sikasson alueen Koutialan piirissä Malissa. Se sijaitsee 15 kilometriä Koutialasta etelään. Kunnassa on 19 600 ja kylässä 3 400 asukasta (vuonna 2009).

N’Goutjinan kunta rajoittuu pohjoisessa Koutialan, idässä Sincinan, etelässä Kapalan ja Zangasson ja lännessä N’Golonianasson kuntiin.

Kuntaan kuuluu yhdeksän kylää. Asukkaat ovat etupäässä miniankoja, boboja, fulbeja ja dogoneja.

Kunnan läpi kulkee Koutialasta Burkina Fason rajalle johtava maantie RN12. Seudun pääelinkeino on maatalous. Tärkeimmät viljelykasvit ovat puuvilla, maissi, hirssi ja durra. Kotieläimiä ovat naudat, lampaat, vuohet ja aasit. Lisäksi harjoitetaan käsityöammatteja ja pienimuotoista kaupankäyntiä.

Lähteet
-------

1. 1 2  4ème recensement général de la population et de l’habitat. Résultats définitifs, tome 0: Répertoire des villages *instat-mali.org*.  Arkistoitu 7.1.2017. Viitattu 10.3.2018.
2. ↑  Mali - Région de Sikasso: Carte de référence *reliefweb.int*. Viitattu 10.3.2018.
3. 1 2  Plan de Sécurité Alimentaire: Commune Rurale de N’Goutjina 2006-2008 *fsg.afre.msu.edu*.  2006.  Arkistoitu 5.3.2016. Viitattu 10.3.2018.
**N’Gara** on maalaiskunta ja sen keskuskylä Ségoun alueen Ségoun piirissä Malissa. Se sijaitsee Nigerjoen varrella 30 kilometriä Ségousta lounaaseen. Kunnassa on 11 700 asukasta (vuonna 2009).

N’Garan kunta rajoittuu pohjoisessa Ségoun piirin Sama Foulalan, idässä ja etelässä Konodiminin ja kaakossa Massalan sekä lännessä Barouélin piirin Boidién ja Dougoufién kuntiin. Seutu kuuluu Sahelin vyöhykkeeseen. Kunnan pohjoisosa on Nigerin tulva-aluetta.

Kuntaan kuuluu yhdeksän kylää. Asukkaat ovat bambaroita, fulbeja ja markoja. Vallitseva uskonto on islam..

Paikallisia elinkeinoja ovat maanviljely, karjanhoito ja kalastus. Tärkein viljelykasvi on riisi. Kotieläimiä ovat naudat, lampaat, vuohet, aasit ja siipikarja.

Lähteet
-------

1. 1 2  4ème recensement général de la population et de l’habitat. Résultats définitifs, tome 0: Répertoire des villages *instat-mali.org*.  Arkistoitu 7.1.2017. Viitattu 23.6.2015. (ranskaksi)
2. ↑  Mali - Region de Segou - Cercle de Ségou: Carte de référence *reliefweb.int*. Viitattu 23.6.2015. (ranskaksi)
3. 1 2 3  Plan de Securite Alimentaire: Commune Rurale de N’Gara 2007–2011 *fsg.afre.msu.edu*.  Arkistoitu 6.3.2016. Viitattu 23.6.2015. (ranskaksi)
**Valkosilmälokki** (*Larus leucophthalmus*) on Punaisellamerellä elävä lokki.

Koko ja ulkonäkö
----------------

Linnun pituus on 39–43 cm ja siipien kärkiväli 100–115 cm. Keskikokoinen lokki, jonka höyhenpuku on tumma ja joka muistuttaa nokilokkia: aikuisen linnun selkäpuoli on tummanharmaa, pää ja kurkku mustat, rinta vaaleanharmaa, vatsa, pyrstö, niska ja kaula valkoiset, sekä siivenkärjet mustat. Nokka on pitkähkö, punainen ja kärjestä musta, koivet keltaiset ja silmärengas valkoinen. Sukupuolet ovat samanvärisiä. Nuori lintu on pääasiassa harmaanruskea, sen vatsa on valkoinen, nokka ja koivet ovat harmaat.

Esiintyminen
------------

Valkosilmälokki elää ainoastaan Punaisellamerellä ja Adeninlahdella. Lajin populaation koko on 53 700–56 700 yksilöä. Sen elinympäristöt ovat vaarantuneet ihmisen toimien ja saarille levinneiden petojen (rotta) takia. Lajia pidetään kuitenkin elinvoimaisena, koska sen kanta on vakaa.

Valkosilmälokki on vaelluslintu, joka pesimäajan ulkopuolella kiertelee Punaisella merellä ja Adeninlahdella. Sitä ei ole tavattu Suomessa.

Elinympäristö
-------------

Pesimäaikana valkosilmälokit elävät mantereen läheisillä saarilla, muulloin ne elävät enimmäkseen avomerellä.

Lisääntyminen
-------------

Pesintä ajoittuu heinä-elokuulle. Laji pesii löyhissä yhdyskunnissa. Pesä on avoimesti maassa. Naaras munii kaksi tai kolme munaa. Pesii kerran kesässä.

Ravinto
-------

Valkosilmälokki syö pääasiassa kalaa, jonkun verran myös nilviäisiä ja muita meressä eläviä pieniä selkärangattomia.

Lähteet
-------

* Cramp, Stanley (päätoim.) 1985: Handbook of the Birds of Europe, the Middle East and North Africa. – Oxford University Press. Hongkong.

### Viitteet

1. 1 2  BirdLife International: Larus leucophthalmus *The IUCN Red List of Threatened Species*.  2018. IUCN. Viitattu 2.1.2019. (englanniksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Taksonitunnisteet |
| --- |
|  |
| Ichthyaetus leucophthalmus | 
* Wikidata: Q912041
* Wikispecies: Ichthyaetus leucophthalmus
* ADW: Larus\_leucophthalmus
* Avibase: A7F240E39F0AD5F9
* BioLib: 21702
* CoL: 6MTPG
* BOW: whegul2
* eBird: whegul2
* GBIF: 7785213
* iNaturalist: 144519
* ITIS: 824069
* NBN: NHMSYS0021274096
* NCBI: 328043
* Xeno-canto: Ichthyaetus-leucophthalmus

 |
|  |
| Larus leucophthalmus | 
* Wikidata: Q25656869
* ARKive: larus-leucophthalmus
* BirdLife: 22694299
* CoL: 3SBQJ
* CMS: larus-leucophthalmus
* EUNIS: 17217
* Euring: 5720
* Fauna Europaea (new): fe6025d3-8e88-4389-ba2a-6b4b93dd9f07
* GBIF: 2481144
* IRMNG: 10584463
* ITIS: 176856
* IUCN: 22694299
* NBN: NHMSYS0000533515
* SeaLifeBase: 75088
* WoRMS: 212626

 |

 |
Valkosalvian siemeniä ja hedelmiä.
**Valkosalvia** (*Salvia apiana*) on monivuotinen huulikukkaiskasvien heimoon kuuluva pensas, joka on kotoisin Yhdysvaltojen Lounais-Kaliforniasta ja Meksikon Baja Californiasta. Kasvia viljellään sen tuoksuvien harmaanvihertävien lehtiensä ja valkoisten kukkiensa vuoksi.

Kasvi kasvaa noin 60–100 senttimetriä korkeaksi.

Viljely
-------

Valkosalviaa lisätään siemenestä tai pistokkaista. Esikasvatus siemenestä aloitetaan maaliskuussa. Laji itää hitaasti ja epätasaisesti ja vaatii lämpimän ympäristön itääkseen. Taimet istutetaan ravinteikkaaseen multaan. Laji vaatii pitkän ja lämpimän kasvukauden, ruukkukasvatus onnistuu kasvihuoneessa tai lämpimällä seinustalla. Laji on hallanarka, eikä talvehdi Suomessa.

Käyttö
------

Valkosalviaa käytetään suitsukkeena. Sen savulla uskotaan uuspakanallisissa uskonnoissa olevan puhdistava ja huonoa energiaa poistava vaikutus.*lähde?*

Lähteet
-------

* Siemenluettelo 2009 (pdf) Hyötykasviyhdistys. Viitattu 1.3.2009. [vanhentunut linkki]

### Viitteet

1. ↑  Suomen Lajitietokeskus: Valkosalvia – *Salvia apiana* Viitattu 1.7.2023.
**Seututie 183** on Salon Perniöstä Kemiönsaaren Taalintehtaalle johtava seututie. Tiellä on pituutta noin 49 kilometriä. Se on kokonaan päällystetty, kaksikaistainen ja pääosin hyvälaatuinen.

Historia
--------

Ennen vuotta 1996 seututie 186 päättyi Taalintehtaan sijaan Kasnäsiin.*lähde?*

Reitti
------

Tie alkaa nykyisin Salossa sijaitsevan Perniön Haarlan kiertoliittymästä, jossa se haaraantuu kantatiestä 52. Perniöstä seututie suuntaa kohti Ylönkylää, jossa se risteää Särkisalosta tulevan yhdystien 1823 kanssa. Ylänkylästä matka jatkuu kohti Strömmaa, jossa on nostosilta.Strömmasta tie suuntaa kohti Kemiötä, jossa seututie 183 risteää seututien 181 kanssa. Kemiössä seututie ohittaa taajaman sen eteläpuolelta.

Kemiöstä tie jatkaa Dragsfjärdiin, jota ennen se kuitenkin sivuuttaa Björkbodan kylän. Dragsfjärdissä tie poistuu alku peräiseltä linjaukseltaan eli nykyiseltä yhdystieltä 1830, joka menee Kasnäsiin. Dragsfjärdistä seututie jatkaa Taalintehtaalle, jonne se päätyy.

Nähtävää
--------

* Mathildedalin ruukki, Perniön Matildassa
* Teijon kansallispuisto, Perniössä
* Strömman kanava, Strömmassa
* Björkbodan ruukki ja lukkomuseo, Björkbodassa
* Taalintehtaan ruukki ja satama, Taalintehtaalla

Lähteet
-------

1. ↑  Google Maps *Google Maps*. Viitattu 30.8.2018. fi-US
2. ↑  Liikennevirasto *julkinen.liikennevirasto.fi*.  Arkistoitu 25.8.2018. Viitattu 30.8.2018.
**Oleksandr Oleksandrovytš Karavajev** (ukr. Олекса́ндр Олекса́ндрович Карава́єв, s. 2. kesäkuuta 1992 H’erson, Ukraina) on ukrainalainen jalkapalloilija. Hän on pelipaikaltaan useimmiten oikea laitapuolustaja. Hän edustaa Ukrainan jalkapalloliigassa pelaavaa Kiovan Dynamoa ja on pelannut Ukrainan maajoukkueessa.

Karavajev pelasi Šah’tar Donetskin junioreissa mutta ei yltänyt edustusjoukkueeseen. Vuoteen 2017 saakka hän pelasi lainasopimuksilla Sevastopolissa, Zorja Luhanskissa sekä kolme liiga- ja kolme cup-ottelua turkkilaisseura Fenerbahçessa kunnes Zorja Luhansk osti hänet itselleen. Kesällä 2019 hän siirtyi Kiovan Dynamoon. Hän on pelannut Ukrainan pääsarjassa yli 200 ottelua ja tehnyt lähes 30 maalia.

Karavajev pelasi Ukrainan nuorisomaajoukkueissa ja nousi A-maajoukkueeseen ensimmäisen kerran lokakuussa 2015 EM-karsintaottelussa Makedoniaa vastaan. Hän kuului Ukrainan miehistöön EM-kilpailuissa 2016 mutta ei saanut peliaikaa. Kesän 2021 EM-kilpailuissa hän pelasi joukkueensa kaikki ottelut alusta loppuun. Karavajev on pelannut kaikkiaan 45 A-maaottelua, joista kymmenen on ollut MM-karsintaa, kahdeksan EM-karsintaa, yhdeksän Kansojen liigaa ja viisi kesän 2021 EM-kilpailuja. Avauskokoonpanossa hän on pelannut 34 kertaa. Ainoat maaottelumaalinsa hän on tehnyt maaliskuussa 2018 ystävyysottelussa Japania ja kesäkuussa 2022 Kansojen liigan ottelussa Armeniaa vastaan.

Lähteet
-------

1. ↑  Oleksandr Karavajev FootballFacts.ru-sivustolla (venäjäksi)
2. 1 2 3  Oleksandr Karavajev Transfermarkt-sivustolla (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Oleksandr Karavajev** Wikimedia Commonsissa

* Oleksandr Karavajev National Football Teams-sivustolla (englanniksi)
* Oleksandr Karavajev Soccerway-sivustolla (englanniksi)

Ukrainan joukkue – Jalkapallon EM-kilpailut 2016
1 Boiko |
2 Butko |
3 H’atšeridi |
4 Tymoštšuk |
5 Kutšer |
6 Stepanenko |
7 Jarmolenko |
8 Zozulja |
9 Kovalenko |
10 Konopljanka |
11 Seleznov |
12 Pjatov |
13 Ševtšuk |
14 Rotan |
15 Budkivskyi |
16 Sydortšuk |
17 Fedetskyi |
18 Rybalka |
19 Harmaš |
20 Rakytskyi |
21 Zintšenko |
22 Karavajev |
23 Ševtšenko |
Valmentaja Fomenko

Ukrainan joukkue – Jalkapallon EM-kilpailut 2020
1 Buštšan |
2 Sobol |
3 Sudakov |
4 Kryvtsov |
5 Sydortšuk |
6 Stepanenko |
7 Jarmolenko |
8 Malinovskyi |
9 Jaremtšuk |
10 Šaparenko |
11 Marlos |
12 Pjatov |
13 Zabarnyi |
14 Makarenko |
15 Tsyhankov |
16 Mykolenko |
17 Zintšenko |
18 Bezus |
19 Bjesjedin |
20 Zubkov |
21 Karavajev |
22 Matvijenko |
23 Trubin |
24 Tymtšyk |
25 Popov |
26 Dovbyk |
Valmentaja Ševtšenko
**Ganjoki** (kiin. 赣江) on Kiinan joki, joka kulkee pääosin Jiangxin maakunnassa ja on tärkeimpiä Jangtsejokeen laskevia sivujokia. Joen vedet päätyvät Jangtseen Poyangjärven kautta. Joen pituus on 815 kilometriä, ja se saa alkunsa Guangdongin maakunnasta Dayuvuorilta.

Virran yläjuoksua kutsutaan Zhangjoeksi (kiin. 章水). Toinen yläjuoksun haaroista, Gongjoki (kiin. 贡水), saa alkunsa Jiulianin vuoristosta Jiangxin maakunnan eteläosasta. Virrat yhtyvät Ganzhoun kaupungin lähistöllä. Siitä lähtien jokea kutsutaan Ganjoeksi, ja se virtaa pohjoiseen Jiangxin maakunnan halki Poyangjärveen ja siitä edelleen Jangtseen. Kahden yläjuoksun joen lisäksi Ganjoen tärkein sivujoki on Jinjoki, joka virtaa Hunanin rajoilta itään päin ja yhtyy Ganjokeen Nanchangin kaupungin yläpuolella. Jinjoen jokilaakso muodostaa tärkeän itä-länsi-reitin Jiangxin maakunnan pohjoisosassa.

Jokilaakso on ollut tärkeä historiallinen kulkuväylä Kantonista Jangtsen laaksoon. Joella liikennöi pieniä höyrylaivoja Ji’aniin saakka etenkin kesällä, kun vedenkorkeus on ylhäällä. Talvisin höyrylaivat voivat liikennöidä pelkästään Zhangshuun saakka. Ji’anin yläpuolella joessa on paljon koskia. Zhangjoella voidaan liikennöidä pienillä laivoilla Dayuun saakka ja Gongjoella aina Huichangiin asti, josta on edelleen hyvät liikenneyhteydet Guangdongiin vuoriston läpi. Reitti oli tärkeä kauppareitti Kantonista Jangtsen laaksoon vuoteen 1840 saakka, jolloin kaikki ulkomaankauppa oli keskittynyt Kantoniin. Reitin kautta tuotiin ulkomaalaisia tavaroita Keski-Kiinaan, samoin kaikki vienti meni jokea pitkin. Vuonna 1937 rakennetun Kanton–Hankou-rautatien jälkeen Ganjoen merkitys liikenneväylänä väheni.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Gan River *Encyclopædia Britannica Online*.  2009. Viitattu 26.9.2009. (englanniksi)
Afganistanin etniset ryhmät kartalla. Hazaradžat vastaa hazarojen (vihreällä) asuttamaa aluetta.
**Hazaradžat** on vuoristoinen alue Keski-Afganistanissa. Alueen valtaväestö muodostuu hazaroista. Alue oli pitkään Afganistanin keskushallinnon vallan ulkopuolella ja varsinaisesti se vallattiin vasta 1800-luvun lopulla.

Maantiede ja väestö
-------------------

Näkymä Bamejanin laaksossa. Tyhjä reikä kalliossa on tuhoutuneen Bamejanin Buddha-patsaan paikka.
Hazaradžat käsittää alueita Afganistanin Bamiyanin, Ghaznin, Ghowrin, Uruzganin ja Vardakin maakunnissa. Alue on vuoristoista ja sen pienet kaupungit on rakennettu tavallisesti aluetta halkovien jokien laaksoihin. Hazarat muodostavat alueen väestön valtaosan, mutta alueella asuu myös esimerkiksi Ghelzai-heimon paštuja.

Historia
--------

Hazaradžat oli pitkään lähes kartoittamatonta seutua. Paikalliset šiialaiset hazarat harjoittivat alun perin paimentolaisuutta, mutta 1800-luvulla he siirtyivät asumaan linnoitettuihin kyliin. Afganistanin paštuhallitsijoiden ote alueesta oli pitkään lähinnä nimellinen, vaikka alue sijaitsekin lähellä Afganistanin valtakeskus Kabulia. Vuosina 1891–1893 Afganistanin emiiri 'Abd al-Rahman kävi verisen sodan alueen hazaroja vastaan alistaakseen nämä viimein keskushallinnolle. Suuri osa hänen armeijastaan koostui niin sanotuista laškar-joukoista, joille oli luvattu hazarojen laidunalueita vastineeksi sotaretkeen osallistumisesta. Tuhansia hazaroja pakeni tai surmattiin ja heidän tilalleen asutettiin paštuja. Afganistanin ajautuessa kaaokseen saur-vallankumouksen jälkeen vuonna 1979 Hazaradžat oli Nurestanin ohella ensimmäisiä kapinaan nousseita alueita ja pian se oli jälleen kokonaan keskushallinnon ulkopuolella Bamejania lukuun ottamatta. Alueen hazarat perustivat yhteistyöjärjestökseen Islamilaisen Kumouksen yksimielisen Neuvoston eli lyhyesti vain Neuvoston. Keskushallinto ei yleensä edes yrittänyt ulottaa valtaansa Hazaradžatin maaseudulle ja olot olivat suhteellisen rauhalliset. Vuonna 1996 suurin osa hazaroista liittoutui hieman myöhemmin Kabulin vallanneen Taliban-liikkeen kanssa. Välit huononivat kuitenkin myöhemmin Talibanin alkaessa riisua kilpailevia ryhmiä aseista. Vuonna 1998 Taliban julisti , että šiialaisten on joko käännyttävä tai lähdettävä maasta kuoleman uhalla. Taliban valtasi suuren osan hazarojen alueista ja paikallisia surmattiin. Taliban hallinto kukistui sittemmin vuonna 2001 alkaneessa Yhdysvaltojen johtaman koalition hyökkäyksessä maahan.

Lähteet
-------

1. ↑  P. J. Bearman, TH. Bianquis, C. E. Bosworth, E. van Donzel ja W. P. Heinrichs: *The Encyclopeaedia of Islam - New Edition*, s. 367. Volume XII - Supplement. Koninklijke Brill, Leiden, 2004. ISBN 9004139745. (englanniksi)
2. ↑  Andrei Sergejeff: *Afganistanin historia - Silkkitietä kulttuurien risteykseen*, s. 24–25, 190–191, 260, 276, 298, 306, 313. Gaudeamus Helsinki University Press, 2011. ISBN 978-952-495-219-4.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Hazaradžat** Wikimedia Commonsissa