recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
*Tämä artikkeli käsittelee vuonna 1741 syntynyttä Taivassalon kirkkoherrana toiminutta herrnhutilaispappia. Vuonna 1777 syntyeestä Vähänyrön kirkkoherrana ja lääninrovastina syntyneestä samannimisestä henkilöstä on eri artikkeli.*
**Elias Lagus** (11. toukokuuta 1741 Jalasjärvi – 10. lokakuuta 1819 Taivassalo) oli herrnhutilaispappi ja amatöörilintutieteilijä.

Elias Laguksen vanhemmat olivat Catharina Palander ja Jalasjärven kappalainen Gabriel Lagus, ja hänellä oli ainakin kuusi sisarusta.

Opinnot ja ura
--------------

Lagus kävi triviaalikoulun Vaasassa, jonka jälkeen hän aloitti yliopisto-opinnot Turussa vuonna 1757. Hänet vihittiin papiksi 1759 ja hän sai heti Kuusamon kirkkoherran apulaisen viran, jota hän hoiti vuoteen 1772 asti, jolloin hänet palkattiin Ruotsiin Itä-Götanmaalle hovimarsalkka Adolf Rudbeckin kotisaarnaajaksi. Kuusamossa Lagus kirjoitti pitäjänhistoriikin, jossa hän selvitti myös paikallista linnustoa. Kirjoitus julkaistiin hänen asuessaan Ruotsissa. Vuonna 1774 Lagus nimitettiin Jalasjärven kappalaiseksi ja 1797 Mouhijärven kirkkoherraksi. Taivassalon kirkkoherrana Lagus toimi vuosina 1805–1819. Teologian professorin arvonimi hänelle myönnettiin 1818.

### Kirjoittajana ja suomentajana

Lagus tunnettiin varsin toimeliaana uskonnollisena ja taloustieteellisenä kirjoittajana. Hän suomensi Ruotsin herrnhutilaisten laulukirjan *Zions Sånger* (*Sionin Wirret* 1790), josta tuli kansan keskuudessa hyvin suosittu ja joka on pohjana heränneiden (körttiläisten) käyttämälle laulukirjalle *Siionin virret*.

Perhe-elämä
-----------

Laguksen ensimmäinen puoliso oli Ulrika Bouman (k. 1797), heidät vihittiin 1774. Toinen puoliso oli Nousiaisten kirkkoherran Abraham Achreniuksen tytär Ulrika Achrenius, heidät vihittiin 1798. Laguksella oli ainakin seitsemän Jalasjärvellä syntynyttä lasta.

Katso myös
----------

* Lagus

Kirjoituksia
------------

* Lagus, Elias 1772: Utdrag af en beskrifning öfver Kuusamo Socken i Kemi Lappmark. *Kungliga Vetenskaps-Akademins Handlingar* 23, 353–357.

Lähteet
-------

* Lehikoinen, Esa; Lemmetyinen, Risto; Vuorisalo, Timo & Kivistö, Sari 2009: Suomen lintutieteen synty – Turun Akatemian aika. Faros, Turku. Gummerus Kirjapaino Oy, Jyväskylä. ISBN 978-952-5710-04-5

### Viitteet

1. ↑  Hiski-tietokanta: Taivassalon haudattujen luettelo
2. 1 2  Hiski-tietokanta: Jalasjärven kastettujen luettelo
3. ↑  Kotivuori, Yrjö: Elias Lagus. *Ylioppilasmatrikkeli 1640–1852*. Helsingin yliopiston verkkojulkaisu 2005.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Suomi (KANTO)

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Kansallisbiografia
* Biografiasampo
* Ylioppilasmatrikkeli 1640–1852

 |

 |
*Tämä artikkeli käsittelee kirjaa. Muista merkityksistä katso täsmennyssivu.*

**Tappajan näköinen mies** on kirjailija Matti Röngän kirjoittama dekkari vuodelta 2002. Kirja kertoo Viktor Kärppä -nimisestä yksityisetsivästä, joka saa tutkittavakseen Sirje Larssonin katoamistapauksen.

MTV3 esitti kirjaan perustuvaa samannimistä televisiosarjaa.

Vastaanotto
-----------

Kirjan vastaanotto oli pääasiassa positiivista. Kouvolassa ilmestyvä kaupunkilehti *Seiska* kehui Röngän kirjoitustapaa hyväksi. Saksalainen KrimiWelt-dekkarilista valitsi kirjan vuonna 2007 vuoden kolmanneksi parhaaksi ulkomaiseksi dekkariksi.

*Tappajan näköinen mies* on käännetty neljälletoista kielelle, muun muassa saksaksi, puolaksi, hollanniksi ja norjaksi.

Lähteet
-------

1. ↑  Matti Rönkä, Tappajan näköinen mies (Gummerus 2002) (Julkaistu alun perin kaupunkilehti Seiskassa 29.5.2004) *Dekkaripaivat.fi*.  Arkistoitu 4.8.2020. Viitattu 3.3.2011.
2. ↑  24. Deutscher Krimi Preis 2008 *krimilexikon.de*. Viitattu 3.3.2011. (saksaksi)
3. ↑  Suomen kirjallisuuden käännökset (Hakusanalla "Tappajan näköinen mies") *dbgw.finlit.fi*. Viitattu 3.1.2019.
**Ksanthippos** (m.kreik. Ξάνθιππος, lat. *Xanthippus*; 500/400-luku eaa.) oli antiikin kreikkalainen sotapäällikkö, joka oli kotoisin Ateenasta. Hän oli Arifron I:n poika ja Perikleen isä.

Ksanthippoksen karkotuksen puolesta äänestänyt ostrakon vuodelta 484 eaa. Antiikin Agoran museo, Ateena.
Ksanthippos syytti Miltiades nuorempaa virkavirheestä vuonna 489 eaa. tämän palattua epäonnistuneelta sotaretkeltä Parosta vastaan. Vuonna 484 eaa. Ksanthippos karkotettiin Ateenasta ostrakismiäänestyksellä. Vuonna 479 eaa. hän kuitenkin seurasi Themistoklesta Ateenan laivaston komentajana.

Ksanthippos johti ateenalaisia voitokkaassa Mykalen taistelussa, joka käytiin Joonian rannikolla elokuussa 479 eaa. samoihin aikoihin kuin Plataiain taistelu Manner-Kreikassa. Mykalesta kreikkalaisten laivasto purjehti Hellespontokselle. Kun he huomasivat, että Kserkseen sotajoukon tekemä silta oli poikki, Leotykhidas II ja hänen johtamansa peloponnesoslaiset lähtivät kotiin. Ksanthippos sen sijaan jäi ateenalaisten kanssa, tavoitteenaan vallata Traakian Khersonesos, jossa monilla ateenalaisilla oli jo ollut maaomistuksia. Persialaiset vetäytyivät Sestokseen. Ksanthippos piiritti kaupunkia, ja se joutui antautumaan seuraavana keväänä 478 eaa. Persialainen hallitsija Artayktes yritti paeta, mutta Ksanthippos sai hänet kiinni ja antoi hänet elaiuslaisten käsiin. Nämä riistiinnaulitsivat Arkaykteen. Tämän jälkeen Ksanthippos palasi laivastoineen Ateenaan.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Smith, William: "Xanthippus (4)", *Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology*. Boston: Little, Brown and Company, 1849–1867. Teoksen verkkoversio. (englanniksi)
2. 1 2 3 4  Herodotos: *Historiateos* 6.131, 6.136, 8.131, 9.114–120; Plutarkhos: *Kuuluisien miesten elämäkertoja*, Themistokles 10.
3. 1 2  Raubitschek, A. E.: The Ostracism of Xanthippos.  *American Journal of Archaeology*, Jul. - Sep. 1947, 51. vsk, nro 3, s. 257–262. Artikkelin verkkoversio.  (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Ksanthippos** Wikimedia Commonsissa
Tuotilon norsunluutaulu St. Gallenin luostarissa
**Tuotilo** (k. 915) oli munkki ja säveltäjä.

Tuotilo oli munkkina St. Gallenin luostarissa. Hän sävelsi lukuisia trooppeja ja saavutti niillä huomattavaa arvostusta, vaikka ei ollut läheskään yhtä tuottelias säveltäjä kuin Notker Balbulus. Tuotilon trooppien joukossa on *Hodie cantandus est*. Tuotiloa väitettiin jopa melismaattisten sävelmien tekstittämisen keksijäksi, mutta todellisuudessa käytännön tiedetään esiintyneen hänen aikanaan jo laajemmin eri riiteissä. Tuotilo teki sävellysten lisäksi taidekaiverruksia. Hänen merkitystään aikanaan kuvastaa se, että häntä pidettiin kuolemansa jälkeen pyhimyksenä ja kappeli nimettiin hänen mukaansa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Veijo Murtomäki, Laulun vapaiden muotojen kehitys ennen ars antiquaa Musiikin historiaa, Taideyliopisto, viitattu 2.3.2024
2. 1 2  Tag: Introit Canticum Salomonis, viitattu 2.3.2024 (englanniksi)
3. ↑  Julie L. Mellby, S. Gallus panem porrigit urso Graphic Arts, Princeton University 22.5.2012, viitattu 2.3.2024 (englanniksi)
Kartano Vihterpalu
Kartano Vihterpalu - takapiha
**Vihterpalun kartano** on virolainen kartano, joka sijaitsee 65 kilometrin päässä Tallinnasta.

Historia
--------

Kuningas Kustaa II Aadolf lahjoitti Padisen Vihterpalun tilukset Thomas Rammille vuonna 1662. Pari vuotta myöhemmin kuningas antoi Rammille aatelistittelin ja läänitti Vihterpalun kartanon von Rammille. Vihterpalun tilukset pysyivät von Rammin suvulla vuoteen 1919, kunnes maat takavarikoitiin omaisuuden valtiollistamisen yhteydessä.*lähde?*

Kun Viron itsenäisyys palautui vuonna 1992, kartano luovutettiin takaisin Rammin suvulle. Tilan heikon kunnon vuoksi Rammin suku lahjoitti tilan Viron valtiolle. Vihterpalun tila myytiin huutokaupassa vuonna 1994 norjalaisille liikemiehille, jotka halusivat kunnostaa paikan. Liikemiehet matkasivat kotiin Estonia-matkustaja-aluksella, joka upposi 28. syyskuuta 1994. Liikemiehet eivät selviytyneet onnettomuudesta.*lähde?*

Monien sattumien kautta kartanon löysi suomalainen liikemies Timo Lemberg, joka kunnosti kartanon nykyiseen tilaansa juhla- ja kokouskeskukseksi.*lähde?*

Lähteet
-------

* Vihterpalun Kartanon nettisivut

Aiheesta muualla
----------------

* Vihterpalun Kartanon nettisivut
Anton Schweitzer
**Anton Schweitzer** (6. kesäkuuta 1735 Coburg – 23. marraskuuta 1787 Gotha) oli saksalainen säveltäjä ja kapellimestari.

Schweitzer lauloi kuorossa ja soitti alttoviulua Hildburghausenissa. Opiskeltuaan Jakob Friedrich Kleinknechtin johdolla Bayreuthissa hän palasi Hildburghauseniin. Hän teki vielä opintomatkan Italiaan vuosina 1764–1766 ja palasi hovikapellimestarina Hildburghauseniin. Vuonna 1769 Schweitzerista tuli Abel Seylerin oopperaseurueen kapellimestari. Oopperaseurue kiinnitettiin vuonna 1771 Weimarin hoviin. Schweitzerin menestyksekäs laulunäytelmä *Die Dorfgala* kantaesitettiin siellä kesäkuussa 1772. Toukokuussa 1773 kantaesitettiin Schweitzerin Christoph Martin Wielandin librettoon säveltämä ooppera *Alceste*. Sillä Schweitzer pyrki luomaan saksalaisen vastineen italialaiselle *opera seria* -tyylille.

Vuonna 1774 Weimarin teatteri tuhoutui tulipalossa. Schweitzer muutti Seylerin seurueen mukana Gothaan, jossa johti herttuan kapellia vuodesta 1778 kuolemaansa saakka. Schweitzerin muita näyttämöteoksia ovat melodraama *Pygmalion* (1772, kadonnut), lyyrinen draama *Die Wahl des Herkules* (1773) ja laulunäytelmä *Rosamunde* (1780). Schweitzer sävelsi myös kantaatteja, baletteja, sinfonioita ja pianokappaleita.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Nicolas Slonimsky, Laura Kuhn, Dennis McIntire, Schweitzer, Anton Baker's Biographical Dictionary of Musicians, viitattu 2.3.2024 (englanniksi)
2. 1 2  Otavan iso musiikkitietosanakirja (toim. Ala-Könni ja muut), ISBN 951-1-02380-2

Aiheesta muualla
----------------

* IMSLP: nuotteja
Valko-Venäjän vaakuna
**Valko-Venäjän vaakuna** on Valko-Venäjän tunnus lipun ja kansallislaulun ohella. Se otettiin käyttöön vuonna 1995 presidentti Aljaksandr Lukašenkan järjestämän kansanäänestyksen perusteella. Se pohjautuu vanhaan neuvostoaikaiseen vaakunaan sillä erotuksella, että nykyiset värit ovat kirkkaammat, sirppi ja vasara -tunnuksen tilalla on maan rajojen muotoinen piirros ja aiemmin tekstein varustetut punaiset reunanauhat on korvattu maan nykyisen lipun värisin nauhoin, poikkeuksena alimmaisen nauhan teksti, jota on vain muutettu. Yhdistävänä tekijänä ovat edelleen keskellä ylhäällä loistava punainen tähti, maatalouden hyvinvointia sosialistisissa vaakunoissa perinteisesti korostavat viljapitkot, sekä yleinen rakenteen samankaltaisuus.

Aiempi vaakuna
--------------

Pahonjan vuoden 1991 versio
Valko-Venäjän historiallista vaakunaa kutsutaan Pahonjaksi (valkoven. Пагоня). Siinä on punaisella taustalla ritari, joka ratsastaa hopeisella hevosella ja pitää hopeista miekkaa kädessään. Ritarilla on lisäksi hopeinen kilpi, jossa on kultainen risti.

Pahonja oli vaakunana alun perin vuonna 1366. Sitä käytettiin, kunnes Venäjä liitti Valko-Venäjän ja Liettuan itseensä vuonna 1795. Vaakuna koki uuden tulemisen vuonna 1918, kun Valko-Venäjän kansallinen tasavalta käytti sitä. Viimeksi Pahonjaa käytettiin vuosina 1991–1995, kun Valko-Venäjä oli itsenäistynyt Neuvostoliitosta. Oppositiopuolueet käyttävät sitä yhä protestina Aljaksandr Lukašenkan hallintoa vastaan.

Katso myös
----------

* Valko-Venäjän sosialistisen neuvostotasavallan vaakuna
* Valko-Venäjän lippu

Lähteet
-------

1. ↑  State Symbols Valko-Venäjän presidentinhallinto, president.gov.by.  Arkistoitu 16.2.2017. Viitattu 25.7.2013. (englanniksi)

Euroopan valtioiden vaakunat
Alankomaat  ·  Albania  ·  Andorra  ·  Armenia¹  ·  Azerbaidžan¹  ·  Belgia  ·  Bosnia ja Hertsegovina  ·  Bulgaria  ·  Espanja  ·  Georgia¹  ·  Islanti  ·  Irlanti  ·  Italia  ·  Itävalta  ·  Kazakstan¹  ·  Kroatia  ·  Kreikka  ·  Kypros¹  ·  Latvia  ·  Liechtenstein  ·  Liettua  ·  Luxemburg  ·  Malta  ·  Moldova  ·  Monaco  ·  Montenegro  ·  Norja  ·  Pohjois-Makedonia  ·  Portugali  ·  Puola  ·  Ranska  ·  Romania  ·  Ruotsi  ·  Saksa  ·  San Marino  ·  Serbia  ·  Slovakia  ·  Slovenia  ·  Suomi  ·  Sveitsi  ·  Tanska  ·  Tšekki  ·  Turkki¹  ·  Ukraina  ·  Unkari  ·  Yhdistynyt kuningaskunta  ·  Valko-Venäjä  ·  Vatikaanivaltio  ·  Venäjä¹  ·  Viro

¹ Myös Aasiaan kuuluvaksi tulkittava valtio
**University at Buffalo** (**UB**, virallisesti *The State University of New York at Buffalo*) on Yhdysvaltalainen yliopisto, joka kuuluu New Yorkin osavaltionyliopistoon (SUNY) ja on sen suurin ja arvostetuin yksikkö. UB:n kampukset sijaitsevat New Yorkin osavaltion Buffalossa ja sen suurimmassa esikaupungissa Amherstissä. Syksyllä 2015 UB:llä oli lähes 30 000 opiskelijaa, joista kolmannes graduate-tason opiskelijoita. Yliopisto tarjoaa 74 undergraduate-tason ja 190 graduate-tason koulutusohjelmaa.

Ensimmäinen yritys yliopiston saamiseksi Buffaloon oli vuonna 1836, kun presbyteriaaninen kirkko perusti sinne oppilaitoksen nimeltä *The University of Western New York*, joka ei kuitenkaan koskaan käynnistynyt. Vuosikymmentä myöhemmin vuonna 1846 Yhdysvaltain presidentti Millard Fillmore perusti kaupunkiin lääketieteeseen keskittyneen koulun nimeltä *The University of Buffalo*, joka sittemmin laajeni monitieteiseksi yksityiseksi yliopistoksi. 1960-luvun alussa New Yorkin osavaltio osti oppilaitoksen ja yhdisti sen osaksi kasvavaa osavaltionyliopistoa SUNYa. 

Vuonna 2016 University at Buffalo sijoittui *U.S. News & World Report* -lehden Yhdysvaltojen yliopistorankingissä sijalle 99, ja julkisista yliopistoista sijalle 43. *Times Higher Educationin* vuosien 2015–2016 rankingissä UB sijoittui 191. parhaaksi yliopistoksi maailmassa.

Koulutusalat
------------

* arkkitehtuuri ja kaupunkisuunnittelu
* humanistiset ja luonnontieteet
* hammaslääketiede
* kasvatustiede
* tekniikka
* oikeustiede
* johtaminen
* hoitotiede
* farmasia ja farmakologia
* terveydenhoito
* sosiaalityö

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:University at Buffalo
**Stichting Nederlandse Publieke Omroep** (yleensä lyhennettynä NPO) on hollantilainen julkisen yleisradiotoiminnan organisaatio, joka hallinnoi julkisia yleisradiopalveluja Alankomaissa

Mediateko 2008
--------------

Alankomaiden vuoden 2008 medialain 2.2 §: n mukaan NPO nimitettiin Alankomaiden julkisen yleisradiojärjestelmän hallinto-organisaatioksi vuoteen 2020 asti. Organisaation johdossa on kaksi elintä: Hallitus, joka hallinnoi koko julkista televisiota ja radiolähetysjärjestelmää ja hallintoneuvosto.

Historia
--------

Ennen uudelleenjärjestelyä 2000-luvulla Alankomaiden julkista yleisradiojärjestelmää hallinnoi toinen julkinen yleisradio-organisaatio, Nederlandse Omroep Stichting (NOS). 18. toukokuuta 2019, Alankomaiden voiton jälkeen Eurovision Laulukilpailussa ilmoitettiin, että Alankomaat ja NPO (julkisten yleisradioyhtiöiden AVROTROS ja NOS) isännöivät Eurovision laulukilpailua Rotterdamissa; Kilpailu peruttiin myöhemmin koronaviruspandemian vuoksi, ja Rotterdam pidettiin myöhemmin isäntänä seuraavan vuoden kilpailulle.

Tavoitteet
----------

NPO:n tavoitteet ovat:

* Edistää kansallisten lähetystoiminnan harjoittajien yhteistyötä ja yhteenkuuluvuutta.
* Lähetystoiminnan harjoittajille tilan tarjoaminen tiedotusvälineissä.*selvennä*
* Budjetin jakaminen muiden kesken.
* Jakelu- (myynti) ja tekstitysten tarjoaminen muille lähetystoiminnan harjoittajille.
* Riippumattoman tutkimuksen tekeminen radion, television ja web-alustojen laadusta ja kuluttajakuvasta.

Edustus kansainvälisissä järjestöissä
-------------------------------------

NPO on aktiivinen jäsen Euroopan yleisradiounionissa

Palkinnot
---------

Vuonna 2013 NPO tuli Prix Europa- palkinnon voittajaksi uuden tulokkaan TV-fiktio-käsikirjoituksesta (käsikirjoituksesta Elva Deflowering of Eva Van End*selvennä*, kirjoittanut Anne Barnhoorn yhteistyössä NPO:n kanssa.

Lähteet
-------

1. ↑  NPO kotisivut *npostart.nl*.
2. ↑  2496456: National Integrity System Assessment, Netherlands *Issuu*. Viitattu 31.3.2021. (englanniksi)
3. 1 2  Welke rol speelt de NPO als organisatie binnen het Nederlandse omroepbestel?  -  help.publiekeomroep.nl *web.archive.org*.  5.4.2013.  Arkistoitu 5.4.2013. Viitattu 31.3.2021.
4. ↑  Eurovision 2020 to be a co-production between Avrotros, NPO and NOS *ESCXTRA.com*.  19.5.2019.  Arkistoitu 23.5.2019. Viitattu 31.3.2021. (englanniksi)
5. ↑  European Broadcasting Union (EBU): Members *www.ebu.ch*.  28.2.2019. Viitattu 31.3.2021. (englanniksi)
6. ↑  European Broadcasting Union (EBU): Prix Europa: NPO netherlands wins EBU sponsored TV award *www.ebu.ch*.  28.10.2013. Viitattu 31.3.2021. (englanniksi)
**Oskari Auvinen** (s. 13. lokakuuta 1972 Lappeenranta) on Kangasalan kaupunginjohtaja. Hänet valittiin kunnanjohtajaksi 14. lokakuuta 2013.

Auvinen valmistui ylioppilaaksi Parikkalan lukiosta vuonna 1991. Hän kävi armeijan vuosina 1992–1993 Imatralla sissikomppaniassa. Hän on suorittanut Tampereen yliopistossa nuorisotyön tutkinnon ja valmistunut yhteiskuntatieteiden maisteriksi vuonna 2000. Lisäksi hän on suorittanut muun muassa useita sosiaali- ja terveysjohtamisen tutkintoja. 

Vuosina 2004–2007 Auvinen toimi Kangasalan vanhus- ja vammaispalvelujen johtajana. Vuosina 2007–2010 hän toimi Pirkkalan perusturvajohtajana ja 2010–2013 kansliapäällikkönä. Kansliapäällikkö on kunnan ylin johtava virkamies, jonka tehtävänä on johtaa kunnan operatiivista toimintaa. Vuonna 2014 hän siirtyi Kangasalan kaupungin kaupunginjohtajaksi .

Oskari Auvinen on toiminut lukuisissa alueellisissa ja valtakunnallisissa työryhmissä Pirkkalan kunnan, Kangasalan kaupungin, Tampereen kaupunkiseudun ja eri kuntaryhmien edustajana. Auvinen toimi Pirkanmaan maakunnanlaajuisen soteselvityksen vastuuhenkilönä tehtävänään selvittää Pirkanmaan kuntien edellytykset ja halu kehittää Pirkanmaan sosiaali- ja terveyspalveluja. Hän on Kehyskuntaverkoston perustajajäsen ja toimi kuusi vuotta kehyskuntaverkoston toimintaa valmistelevan työvaliokunnan puheenjohtajana. Auvinen on pyöräilykuntien verkoston puheenjohtaja.

Oskari Auvisen merkittäviä alueellisia luottamustehtäviä: Kuntien Hankintapalvelu KuHa Oy:n hallituksen puheenjohtaja 2019–, Pirkanmaan Jätehuolto Oy:n hallituksen jäsen ja varapuheenjohtaja 2014–, Tammervoima Oy:n hallituksen jäsen ja varapuheenjohtaja vuodesta 2014 alkaen.

Auvisella on vaimo ja kaksi lasta.

Lähteet
-------

* Manninen, Jukka: Poika palaa kotiin Kangasalle.  *Aamulehti*, 16.10.2013, s. B15.
* LinkedIn
* Kangasalan kaupunki - kaupunginjohtaja Oskari Auvinen

### Viitteet

1. ↑

Aiheesta muualla
----------------

* MustRead: Viisi vuotta sitten kangasalalaiset osoittivat mieltä kunnantalon edessä – nyt kaupunginjohtaja kertoo, miten yhden sivun strategiasta tuli menestys
* SunRadio: Haastattelussa Kangasalan kaupunginjohtaja Oskari Auvinen
* Kuntaliitto: Kangasalan kaupunki päivittää strategiaansa Kuntaliiton skenaarioita hyödyntäen
* Sote-uudistus: Yhdyspintojen rakentaminen Pirkanmaalla etenee yhdessä tehden
|  |
| --- |
| Johimbiini |
| Johimbiini |
| **Systemaattinen (IUPAC) nimi** |
| Metyyli-(1S,15R,18S,19R,20S)-18-hydroksi-1,3,11,12,14,15,16,17,18,19,20,21-dodekahydrojohimbaani-19-karboksylaatti |
| **Tunnisteet** |
| CAS-numero | 146-48-5 |
| ATC-koodi | G04BE04 |
| PubChem CID | 8969 |
| DrugBank | DB01392 |
| **Kemialliset tiedot** |
| Kaava | C21H26N2O3 |
| Moolimassa | 354,44 |
| SMILES | Etsi tietokannasta: eMolecules, PubChem |
| **Fysikaaliset tiedot** |
| Sulamispiste | 241 °C |
| **Farmakokineettiset tiedot** |
| Hyötyosuus |  ? |
| Metabolia |  ? |
| Puoliintumisaika | 0,25–2,5 h |
| Ekskreetio | Virtsan mukana |
| **Terapeuttiset näkökohdat** |
| Raskauskategoria | ? |
| Reseptiluokitus | 
 |
| Antotapa | Oraalinen |

**Johimbiini** on eräs verisuonia laajentava ja sympaattista hermostoa lamauttava eli *adrenolyyttinen* (adrenaliinin vaikutusta estävä) alkaloidi. Sitä on käytetty lääkkeenä, jota on saatu afrikkalaisen puulajin johimbepuun (*Pausinystalia yohimbe*) kuoresta. Johimbiini ei ole enää pitkään ollut aktiivissa lääkityskäytössä Suomessa, sillä sen hoito-ominaisuudet ovat olleet kovin heikosti spesifiset, jopa ennalta arvaamattomat. Johimbiinin korvaajiksi on sittemmin kehitetty joukko muita ja paljon spesifimpiä, vaikutuksiltaan tarkemmin kohdistuvia lääkeaineita.

Johimbiinikloridia on voitu käyttää lääkinnälliseen käyttöön eläimille ihmisten lääkintää pidempään. Esimerkiksi sonneille on voitu antaa kalliinakin pidettyä johimbiinivalmistetta tilapäisiin siitoskyvyn häiriöihin jonkinmoisena piristeenä, ellei muu hoito kuten ruokintavirheiden korjaus ole tuottanut riittävää tehoa.

EU:n kielto
-----------

Euroopan unioni on kieltänyt ainetta sisältävät valmisteet. Kanadan terveysviraston mukaan aineen käytöllä voi olla vakavia seurauksia varsinkin niille, joilla on korkea verenpaine tai sydän-, munuais- tai maksasairaus. Kaikissa valmisteissa ei ole ollut tuoteselostetta, mutta niissä joissa on ollut, tutkimuksen mukaan sen pitoisuudet ovat poikenneet merkittävästi ilmoitettuista pitoisuuksista molempiin suuntiin. Monissa maissa se on yhä sallittu, mutta EU:n kiellon jälkeen tulli estää maahantuonnin.

Lähteet
-------

* Vartiainen, Ilmari: *Lääkeaineoppi (Farmakologia)*, 7. uusittu painos, SHKS/WSOY, Helsinki, 1960.

### Viitteet

1. 1 2  Vartiainen, I. 1960: s. 97
2. ↑  Vehanen. Laina: *Karjaväen kirja*, s. 82. Helsinki: Pellervo-seura, 1951.
3. ↑  Päivi Repo: EU kielsi vaarallisen potenssiyrtin käytön.  *Helsingin Sanomat*, 25.5.2019, s. A 18. Artikkelin verkkoversio.

Aiheesta muualla
----------------

* Human Metabolome Database (HMDB): Yohimbine (englanniksi)
* Kyoto Encyclopedia of Genes and Genomes (KEGG): Yohimbine (englanniksi)
* ChemBlink: Yohimbine (englanniksi)

Tryptamiinit

* 5-MeO-DIPT
* 5-MeO-DMT
* 5-MeO-MIPT
* AET
* AMT
* bufoteniini
* DET
* DMT
* DPT
* ibogaiini
* johimbiini
* LSD
* melatoniini
* psilosiini
* psilosybiini
* ritsatriptaani
* serotoniini
* sumatriptaani
* tryptamiini
* tryptofaani
Keskonen keskoskaapissa**Keskonen** on vastasyntyneeseen lapseen liittyvä ilmaisu, jolla viitataan raskauden ennenaikaiseen keskeytymiseen. Arkkiatri Arvo Ylppö keksi sanan ja määritteli keskoseksi alle 2 500 gramman painoisen vastasyntyneen.

Nykyisin keskosuus määritellään yleensä raskausviikkojen ja/tai sikiön painon mukaan. Keskosuudesta on kyse, jos lapsi syntyy raskausviikkojen 22 ja 37 välillä. Normaali raskaus kestää 40 viikkoa, mutta raskaus katsotaan täysiaikaiseksi aina viikosta 37 alkaen ja virallisesti yliaikaiseksi vasta raskausviikon 42 täytyttyä. 95 % synnytyksistä alkaa ajallaan. Jos lapsi syntyy ennen 22. raskausviikon päättymistä, käytetään termiä "keskenmeno" ja sen jälkeen termiä "ennenaikainen synnytys". Alle 1 500 gramman painoisena syntynyttä lasta kutsutaan joskus tieteellisissäkin yhteyksissä *pikkukeskoseksi*. 

Lähes 600 vauvaa vuodessa eli noin 1 % kaikista vastasyntyneistä Suomessa syntyy hyvin ennenaikaisena ennen 32 raskausviikon ikää tai hyvin pienipainoisena, alle 1 500 gramman painoisena. Suomalaisista vastasyntyneistä alle 2 500 gramman painoisina syntyy noin 4 %.

Keskosena syntyneen elinmahdollisuudet
--------------------------------------

Nykyään suurin osa keskosina syntyneistä lapsista selviää ilman merkittäviä terveydellisiä ongelmia. Keskosina syntyneiden lasten elintoimintojen säätely on kuitenkin vielä puutteellista, ja he ovatkin usein aneemisia ja herkkiä sairastumaan. Näin ollen keskoslapset tarvitsevat erityishoitoa *keskoskaapiksi* (myös *keskoskehto*) kutsutussa erikoislaitteistolla varustetussa laatikossa. Keskoskaapin kosteutta, lämpötilaa ja happipitoisuutta voidaan säädellä tarkoin. Suurin ja yleisin ongelma on kuitenkin keskosvauvojen keuhkot, jotka eivät ole yleensä ehtineet kehittyä kunnolla lyhyen sikiökauden aikana.

Raskausviikolla 26 kehittyvät surfaktanttisolut ovat tärkeässä osassa keuhkojen toimintaa, sillä ne ylläpitävät keuhkorakkuloissa nestejännitystä ja täten estävät niitä painumasta kasaan. Ennen raskausviikkoa 26 syntyneille keskosille annetaankin lapsivedestä eristettyä surfaktanttia suihkeena tai muutoin annosteltuina keuhkoihin.

Perhekeskeinen työtapa keskosten kanssa
---------------------------------------

Perhekeskeisen työtavan muotoja ovat muun muassa vanhempien läsnäolon rajoitusten purkaminen, perhehuonemalli ja kenguruhoito (TYKS:ssa jo vuonna 1986). Tämän työtavan on todettu muun muassa vähentävän sairaalahoidon tarvetta ja synnytyksen jälkeistä masennusta. TYKS:ssa on kehitetty Vanhemmat vahvasti mukaan -malli tämän työtavan vahvistamiseksi kentällä.

Katso myös
----------

* Perinataalikuolema

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Luento. Kari Raivio: Syntymän ihme, 24.11.2010, Biomedicum Helsinki.
2. ↑
3. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive)

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **keskoskaappi**.
* Keskosvanhempien yhdistys.
* Early relationship between very preterm infant and mother: The role of infant, maternal and dyadic factors (Arkistoitu – Internet Archive). (englanniksi)
* Keskosesta aikuiseksi.
Evinrude-perämoottori
**Evinrude Outboard Motors** oli yhdysvaltalainen perämoottorien valmistaja. Vuosina 1906–2020 toiminut yritys oli alallaan maailman vanhin. Yhdysvaltalais-norjalaisen Ole Evinruden Milwaukeessa perustama yritys oli viime vuosinaan kanadalaisen Bombardier Recreational Productsin (BRP) omistuksessa.

Evinrude tunnettiin Yhdysvaltojen markkinoilla perämoottoreiden vakaana suunnannäyttäjänä, Johnson kestävistä ja käytännöllisistä ja Mercury nopeista moottoreistaan. Evinrude ja Johnson olivat pitkään saman, vuonna 1935 perustetun Outboard Marine Corporationin (OMC) omistuksessa, kunnes emoyhtiö teki konkurssin 2001 ja Bombardier osti molemmat merkit ja siirsi ne 2003 perustettuun itsenäiseen Bombardier Recreational Products (BRP) -yhtiöön. BRP lopetti Johnson-merkin vuonna 2007 ja sitten myös Evinruden 2020.

Evinrude-tehtaan 300 työntekijää työttömiksi jättäneen lopettamispäätöksen takana oli BRP:n mukaan Covid-19-pandemian tuomat lisävaikeudet perämoottorien pitkään jatkuneelle laskevalle kysynnälle.

OMC valmisti vuosina 1962–1970 myös lujitemuoviveneitä merkeillä Evinrude, Johnson ja OMC. Muotit myytiin Chris-Craft-venevalmistajalle.

Lähteet
-------

1. 1 2  Hiiro, Jukka: Evinrude-perämoottorien yli satavuotinen tarina päättyy.  *Vene-lehti*, 28.05.2020. Artikkelin verkkoversio. Viitattu 18.12.2021.
2. 1 2 3  Pollard, Garland: Goodbye Evinrude. Goodbye Middle Class Boating *Brandland USA*.  7.6.2020. Viitattu 18.12.2021.
3. ↑  Plueddeman, Charles: The Outboard Expert: Johnson Outboards Fading Fast *Boats.com*.  12.4.2007. Viitattu 18.12.2021.
4. ↑  Budne, Phil: Evinrude and Johnson boats *The Original OMC Boats web site*. Viitattu 18.12.2021.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Evinrude** Wikimedia Commonsissa
Florence Easton Laurettana *Gianni Schicchin* ensiesityksessä 14. joulukuuta 1918.
**O mio babbino caro** on sopraanoaaria Giacomo Puccinin vuoden 1918 oopperasta *Gianni Schicchi*, jossa sen laulaa Lauretta. 

Aaria esitettiin ensimmäisen kerran *Gianni Schicchin* ensiesityksessä Metropolitan-oopperassa New Yorkissa 14. joulukuuta 1918 englantilaisen sopraanolaulajan Florence Eastonin laulamana.

Aariassa Lauretta uskoutuu isälleen rakkaudestaan komeaan nuorukaiseen ja uhkaa hypätä sillalta Arno-jokeen, jos isä ei hyväksy hänen suhdettaan.

Aaria soi elokuvan *Hotelli Firenzessä* (1985) alkutekstien aikana Kiri Te Kanawan laulamana, säestäjänä Lontoon filharmoninen orkesteri kapellimestari John Pritchardin johdolla.

ÄäninäytteetO mio babbino caro (Gianni Schicchi)Frances Aldan tulkinta vuodelta 1919Äänitiedostojen kuunteluohjeet

Sanat
-----

O mio babbino caro,  

mi piace, è bello, bello.  

Vo’andare in Porta Rossa  

a comperar l’anello!  

  

Sì, sì, ci voglio andare!  

e se l’amassi indarno,  

andrei sul Ponte Vecchio,  

ma per buttarmi in Arno!  

  

Mi struggo e mi tormento!  

O Dio, vorrei morir!  

Babbo, pietà, pietà!  

Babbo, pietà, pietà!
*Tämä artikkeli käsittelee kylää Nurmeksella. Oulun kaupungin vuokra-asuntoyhtiötä käsittelee artikkeli Sivakka-yhtymä.*

**Sivakka** eli **Sivakkavaara** on 
kylä Nurmeksen Valtimolla, Pohjois-Karjalassa. Se sijaitsee n. 20 kilometriä Valtimon keskustasta Kuhmoon päin, erämaiden keskellä. Asukkaita on n. 20. Kylän asutukset sijaitsevat Sivakkajärven lähellä. Järvestä laskee Valtimon vesistöön Sivakkajoki. Sivakassa on kaksi kyläkeskittymää: Sivakka ja Peri-Sivakka. Peri-Sivakan talot sijaitsevat korkealla vaaralla. Sivakkavaara on Valtimon Rasimäen kanssa eräs Suomen eniten tutkituista kylistä.*lähde?* Vaaran laella on jopa omenapuu tuottanut hedelmää, koska halla ei ole siellä ollut uhkana toisin kuin alavammilla mailla. Alueelta on löydetty mm. vuolukivi- ja hopeaesiintymä, joita ei ole katsottu kannattavaksi vielä hyödyntää.

Historia
--------

Sivakkaan saapuivat ensimmäiset asukkaat 1500-luvulla Autiojärven ranta-alueelle. Koska Peri- Sivakasta on löytynyt merkkejä ortodoksisesta kalmistosta, on arveltu heidän olleen karjalaisia. Noista varhaisista asutuksista on merkkinä järven nimi ja asuinpaikkojen jäänteet järven rannoilla. Asukkaat elivät pyytämästään riistasta ja kalasta. Myöhemmin alettiin raivata kaskea Sivakan vaaroille.

Kylän oma koulu valmistui vuonna 1935. Koulu lakkautettiin oppilaspulan takia 1980-luvulla. Koulussa on parhaimmillaan ollut oppilaita 1950- ja 1960-luvuilla 70 oppilasta. Nykyisin koululla järjestetään erilaista ohjelmaa. 
Asukkaita kylässä oli enimmillään 1950-luvulla yli 300. Sivakan viimeisin savupirtti Koiravaaran Yläpihassa oli käytössä vuoteen 1935.

Nimistöstä
----------

Sivakka tarkoittaa suksea. Sivakan kylässä on perimätiedon mukaan käynyt hiihtäen verovouti Simon Affleckin renki, joka Myllypuron rinteessä oli kaatunut ja katkaissut suksensa. Tästä syystä hän joutui tekemään matkaa yhdellä suksella ja kirosi kylän Sivakaksi. 

Toisen tarinan mukaan nimi Sivakka tulee, kun Hilippa Vornanen Itä-Karjalasta oli hiihtänyt Mujejärveltä Sivakan kautta Maanselkään. Ja sillä matkalla katkesi suksi Sivakassa, josta kerrotaan kylän nimen tulleen.

Nähtävyyksiä
------------

* Näköala Peri-Sivakan vaaralta.
* Yläpihan tila
* Karjalan Kierros polkureitti, joka kulkee Sivakan kautta mm. Hiidenportin kansallispuistoon, reitin varrella on laavu Peri-Sivakassa Autiojoen varressa.
* Itkukivi ja muinaiskalmisto Peri-Sivakassa
* Kukkarokivi Peri-Sivakantien varressa
* Suojeltua ikimetsää Myllypuron rinteellä
* Murtovaaran talomuseo

Lähteet
-------

1. ↑  Yläpihan tila

Kirjallisuutta
--------------

* Valtimo: Kotiseututeos Karjalan ja Kainuun kauniista rajakunnasta (1994, ISBN 952-90-6060-2)
* *Kylän paikka. Uusia tulkintoja Sivakasta ja Rasimäestä*. Helsinki: SKS, 2008. ISBN 978-951-746-988-3.

Aiheesta muualla
----------------

* Sivakan kylän sivut Sivakan uudet kotisivut
* Oppiva Kansalaisverkko: Sivakka (Arkistoitu – Internet Archive)

Valtimon kylät

* Elomäki
* Haapakylä (kirkonkylä)
* Halmejärvi
* Hirsikangas
* Kalliojärvi
* Karhunpää
* Koiravaara
* Koppelo (Koppelojärvi)
* Maanselkä
* Nuolijärvi
* Pajukoski
* Puukari
* Rasimäki
* Rumo
* Sivakkajoki
* Puukari
* Sivakkavaara
* Verkkojoki
* Ylä-Valtimo
**Vallinkoski** on suomalaisen taiteilijan Victor Westerholmin öljyvärimaalaus kankaalle vuodelta 1913. Kooltaan tämä maalaus on 86×206 cm ja se kuuluu Ateneumin taidemuseon kokoelmiin.

Teosta *Vallinkoski* pidetään Victor Westerholmin uusromanttisen kauden viimeisenä voimannäytteenä. Tämän monumentaalisen teoksensa hän loi dekoratiivisin keinoin, jossa harmaassa talvisäässä Vallinkoski vyöryy voimallisena lähes koko maalauksen levyisenä keltamustana virtana maalauksen alanurkkaan asti. Taustalla on näkyvissä Vuoksen rauhallisia rantapenkereitä ja keskeisesti esiin työntyvä niemenkärki. Westerholm teki aiheesta ensin version, jossa korostuivat värit, mutta viimeiseksi versioksi jäi tämä leveä maalaus.

Westerholm oli kuvannut Kymijoen virtaa jo usein, vuodesta 1897 saakka. Yleensä kaikki hänen talviset jokimaisemansa ilmentävät luonnon ja luonnonvoimien ihailua, lähes haltioitumiseen saakka. Hän on yksi skandinaavisen kansallisromantiikan ja symbolismin edustaja.

Lähteet
-------

1. 1 2  Timo Huusko: *Luonnon lumo- näyttelykirja*, s. 258. Helsinki: Ateneumin taidemuseo, 2006.

Aiheesta muualla
----------------

* Suomen Kansallisgalleria: Kokoelmat: Vallinkoski.  (Arkistoitu – Internet Archive)
**Vallintaoikeus** tarkoittaa oikeutta hallita omaisuutta ja oikeutta tehdä siihen liittyviä oikeustoimia. Tarkemmin jaotellen vallintaoikeuteen sisältyy oikeus:

* hallita jotakin irtainta tai kiinteää esinettä
* ryhtyä omaisuuden hoitamisen edellyttämiin toimiin
* tehdä oikeustoimia kolmannen osapuolen kanssa eli esimerkiksi myydä tai pantata omaisuutta
* esiintyä kantajana tai vastaajana omaisuutta koskevassa oikeudenkäynnissä.

Vallintaoikeus on hallintaoikeutta laajempi käsite. Hallintaoikeus sisältää ainoastaan oikeuden pitää omaisuutta hallussaan, käyttää sitä ja hoitaa sitä tavanomaisin toimenpitein.

Vallintaoikeus on yleensä omaisuuden omistajalla. Jos omaisuuden omistusoikeus on vajaavaltaisella henkilöllä, on vallintaoikeus pääsääntöisesti holhoojalla joitakin poikkeuksia lukuun ottamatta. Vanhoissa lakiteksteissä käytetään toisinaan nimitystä *hallinta* merkitsemässä vallintaoikeutta. Näin on esimerkiksi vuoden 1898 holhouslaissa (34/1898) ja vuonna 1889 annetussa laissa aviopuolisoiden omaisuus- ja velkasuhteista (17/1889).

Nykyisen avioliittolain mukaan kumpikin puoliso vallitsee omaisuuttaan tietyin rajoituksin. Rajoitukset on lueteltu avioliittolain (234/1929) pykälissä 37–39. Avioliittolakia edeltäneen lainsäädännön aikana solmituissa niin sanotuissa vanhoissa avioliitoissa mies pääsääntöisesti vallitsi niin puolisoiden yhteistä kuin vaimon yksityistä omaisuutta. Säännöstä poiketen vaimo vallitsi työansioitaan, avioehtosopimuksessa hänelle määrättyä omaisuutta sekä lahjakirjalla tai testamentilla hänen vallintaansa määrättyä omaisuutta. Miehen vallintaoikeutta rajoitti myös se, että hän tarvitsi vaimon kirjallisen suostumuksen luovuttaessaan ja kiinnittäessään yhteistä tai vaimon kiinteää omaisuutta. Vanhoja avioliittoja koskeneessa pesäerossa kumpikin puoliso sai oman omaisuutensa vallintaansa ja vastasi vain omista veloistaan.

Lähteet
-------

1. ↑  *Iso tietosanakirja,* WSOY 1995–1997, ISBN 951-0-20153-7, hakusana vallintaoikeus.
2. 1 2  *Uusi tietosanakirja,* Tietosanakirja oy 1960–1966, hakusana vallintaoikeus.
3. 1 2  *Otavan iso tietosanakirja,* Otava 1960–1965, hakusana vallintaoikeus.
4. ↑  Avioliittolaki (Arkistoitu – Internet Archive)
5. ↑  *Encyclopædia iuridica fennica,* Suomalainen lakimiesyhdistys 1994–1999, ISBN 951-855-135-9, osa III, palsta 857.
6. ↑  *Encyclopædia iuridica fennica,* osa III, palsta 474.
**Vitséntzos Kornáros** (kreik. Βιτσέντζος Κορνάρος) (1553 Siteía – 1613/1614 Kástro) oli kreetalainen runoilija. Hän eli aikakaudella, jota kutsutaan Kreetan renessanssiksi.

Kornáros tunnetaan romanttisesta eeppisestä runosta *Erotókritos* (kreik. Ερωτόκριτος), joka on kirjoitettu Kreetan murteella. Runon tapahtumapaikka on Ateena, jossa kuningas Herakles vaimoineen ja tyttärineen asuu. Kuninkaan neuvonantajan poika Erotókritos on rakastunut tyttäreen ja monien koetusten ja vaikeuksien jälkeen pari menee naimisiin. Nykyisin runoa lausutaan muun muassa Rethymnonin kirjallisuuspiireissä.

Kornáros syntyi vuonna 1553 Kreetan saaren Siteíassa, jossa hän myös kasvoi. Naimisiin Kornáros meni Kástrossa (nykyinen Iraklion), jossa myös kuoli joko vuonna 1613 tai 1614. Kornáros kuului tunnettuun venetsialais–kreetalaiseen Cornaron (tai Corner) perheeseen.

Monument
--------

Sitia-runoilija Vitsentzos Kornarosille omistettu muistomerkki
Monument tillägnat Sitia-poeten Vitsentzos Kornaros, verk av skulptören Thomas Thomopoulos

Lähteet
-------

WikiaineistoWikiaineisto
Wikiaineistoon on tallennettu tekstiä aiheesta: 
***Ερωτόκριτος*** (kreikaksi)

1. 1 2 3  Erotokritos, by Vitsentzos Kornaros interkriti LTD. Viitattu 18.6.2009. (englanniksi)
2. 1 2  Bennett, Lindsay: *Kreeta*, s. 18. Engl. alkuteos: Crete, suom. Sevón, Marja; Valtonen, Tero (päivitykset). Helsinki: Kustannusosakeyhtiö Tammi, 2003. ISBN 951-31-2706-0.
3. 1 2 3  Holton, David: *Literature and society in Renaissance Crete*, s. 211. Cambridge University Press, 1991. ISBN 052132579X. Teoksen verkkoversio (viitattu 19.6.2009). (englanniksi)
**El Ouedin maakunta** (arab. ولاية الوادي‎) eli wilaya on hallintoalue Algerian itäosassa. Sen keskus on El Ouedin kaupunki. Maakunnan pinta-ala on 35 751,8 neliökilometriä. Asukkaita on 700 900 henkeä (vuonna 2020, arvio).

El Ouedin maakunta rajoittuu etelässä Ouarglan, lännessä Touggourtin ja El Meghaïerin sekä pohjoisessa Biskran, Khenchelan ja Tébessan maakuntiin ja idässä Tunisiaan. Luonnonalueita ovat chottien täyttämä vajoama pohjoisessa, hiekkainen Souf ja Itäinen Iso erg etelässä. Ilmasto on kuiva ja kuuma, ja lämpötilan vaihtelut ovat suuria.

Maakunta jakautuu hallinnollisesti kemmeneen piirikuntaan eli daïraan, joihin kuuluu 22 kuntaa. Piirikuntien keskukset ovat Bayadha, Debila, El Oued, Guemar, Hassi Khalifa, Magrane, Mih Ouansa, Reguiba, Robbah ja Taleb Larbi. El Meghaïerin maakunta erotettiin El Ouedista vuonna 2015 ja se sai täyden itsehallinnon vuonna 2021.

El Ouedista on maantieyhteydet Biskraan, Tébessaan, Touggourtiin ja Tunisiaan. Guemarissa on kotimaanliikenteen lentoasema.

Maakunnan pääelinkeinot ovat maanviljely ja karjanhoito. Chotteilla tuotetaan suolaa. Lisäksi harjoitetaan kaupankäyntiä ja käsityöammatteja. El Ouedissa toimii Hamma Lakhdarin yliopisto. Nähtävyyksiä ovat seudun luonto suolajärvineen sekä vanhat linnoitukset ja zawiyat.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Monographie Wilaya d’El Oued *Aniref*. Viitattu 9.3.2024.
2. ↑  Badreddine, Yousfi: Les territoires sahariens en Algérie. Gouvernance, acteurs et recomposition territoriale.  *L’Année du Maghreb*, 16/2017, s. 53–69. Artikkelin verkkoversio.
3. ↑  L’Algérie compte 58 Wilayas: Voici les nouvelles Wilayas (découpage administratif 2021) *Dzair Daily*.  21.2.2021. Viitattu 9.3.2024.

Aiheesta muualla
----------------

* El Ouedin matkailusivusto (arabiaksi), (ranskaksi), (englanniksi)

AlgeriaAlgerian maakunnat

* Adrar
* Aïn Defla
* Aïn Témouchent
* Alger
* Annaba
* Batna
* Béchar
* Béjaïa
* Béni Abbès
* Biskra
* Blida
* Bordj Badji Mokhtar
* Bordj Bou Arreridj
* Bouira
* Boumerdès
* Chlef
* Constantine
* Djanet
* Djelfa
* El Bayadh
* El Meghaïer
* El Meniaa
* El Oued
* El Tarf
* Ghardaïa
* Guelma
* Illizi
* In Guezzam
* In Salah
* Jijel
* Khenchela
* Laghouat
* Mascara
* Médéa
* Mila
* Mostaganem
* M’Sila
* Naâma
* Oran
* Ouargla
* Ouled Djellal
* Oum el Bouaghi
* Relizane
* Saïda
* Sétif
* Sidi Bel Abbès
* Skikda
* Souk Ahras
* Tamanrasset
* Tébessa
* Tiaret
* Timimoun
* Tindouf
* Tipaza
* Tissemsilt
* Tizi Ouzou
* Tlemcen
* Touggourt
**Humppila-Museorautatie** (lyh. Hpm) on valtion rataverkon Humppilan rautatieaseman eteläpuolella sijaitsevan Jokioisten Museorautatien pohjoisen pääteliikennepaikan virallinen nimi. Nimi on muodostettu lisäämällä sanan *Humppila* perään *-Museorautatie* erotukseksi valtion rataverkon asemasta. Samoin lyhenne *Hpm* on saatu aikaan lisäämällä M-kirjain lyhenteen Hp (Humppila) perään.

Museorautatien Humppilan asema sijaitsee noin 300 metriä itään alkuperäiseltä Jokioisten rautatien Humppilan henkilöasemalta. Alkuperäinen kahdeksan kilometrin mittainen rataosuus Minkiöltä Humppilaan purettiin 1975, ja Jokioisten Museorautatie rakensi rataosan uudelleen vuosina 1992–1994. Tällöin VR:n Humppilan ratapihalla olivat jo käynnissä ratapihan muutos- sekä alikulkutyöt, joten museorautatien asema jouduttiin perustamaan uudelleen alkuperäistä asemaa idemmäksi.

Aseman rakennukset
------------------

Jokioisten rautatien toiminta-aikana vuosina 1898–1974 sillä ei ollut Humppilassa omaa asemarakennusta, vaan matkustajia palveli Valtionrautateiden asemarakennus. Alkuperäinen matkustajalaituri VR:n asemaa vastapäätä on vielä jäljellä, sen sijaan lavettivaunujen lastausramppi on purkamisen jälkeen hävinnyt kokonaan.

Vuosina 1994–2018 käytössä ollut Humppilan asemarakennus on peräisin Matkun rautatieasemalta, jossa se toimi VR:n rataosaston taukotilana.

Museorautatien nykyinen Humppilan asemarakennus on kesällä 2018 Museorautatieyhdistyksen ostama Riipan asemarakennus, joka siirrettiin erikoiskuljetuksena 11.–12. joulukuuta 2018 Humppilaan. Rakennus on kunnostettu kevättalvella 2019 ja se otettiin käyttöön kesällä 2019.

Alkuperäinen halkokatos asemarakennuksen vieressä on muutettu avoimeksi odotustilaksi, jossa paikalliset järjestöt pitävät liikennepäivien aikana kahvilaa. 

Humppilan asemalla on myös vesiviskuri höyryvetureiden vesittämistä varten.

Humppilan vanha asemarakennus.
Uuden aseman odotustila. Riippa-nimikyltti on ajalta, jolloin rakennus oli Riipassa.
Uuden aseman odotustila, takaseinällä lippuluukku.

Lähteet
-------

* Tapani Havia, Marko Laine: *Opaskirja kapearaiteisten rautateiden maailmaan*. Museorautatieyhdistys ry, 2004. ISBN 951-9138-05-6.

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * n
* k
* m
Perustiedot Wikidatassa: Humppila-Museorautatie (Q5479957)ohje |
| --- |
|  |
| esiintymä kohteesta | rautatieasema |
|  |
| valtio | Suomi |
|  |
| sijaitsee hallinnollisessa alueyksikössä | Humppila |
|  |
| koordinaatit | 60°55′09″N 23°22′02″E﻿ / ﻿60.9192°N 23.3672°E﻿ / 60.9192; 23.3672 |
|  |
|  |

 |
Teemapuiston mainoskyltti joulukuussa 2008.
**Lapland New Forest** oli jouluaiheinen teemapuisto, joka toimi vähän aikaa joulukuussa 2008 Englannissa lähellä Hampshiren Ringwoodia. Puisto herätti mediahuomiota Britanniassa, koska puisto käsitti vain Jeesuksen syntymää kuvaavan mainostaulun, puihin ripustettuja valoja, huonosti hoidettuja, mutaisia eläimiä, toimimattoman luistelukentän, puutarhavajoja (joita mainostettiin verkkosivulla hirsimökeiksi) ja erittäin huonosti koristellun Joulupukin luolan.

Puistoa oli mainostettu 'talven ihmemaana', jossa olisi runsaasti jännittävää ohjelmaa perheille, mukaan lukien joulutori. Puistoon myytiin yli 50 000 ennakkolippua, joiden hinnat olivat 25 punnasta ylöspäin. Rahaa kerättiin yhteensä kaikkiaan 1,2 miljoonan puntaa.

Puisto suljettiin viikon aukiolon jälkeen ja sen verkkosivut poistettiin. Tähän mennessä vihaiset asiakkaat olivat käyneet puiston työntekijöihin käsiksi– mukaan lukien Joulupukki ja tontut. Tapahtumaa odottaneiden lasten odotus vaihtui kyyneliin, varsinkin kun Pukin nähtiin tupakoivan.

Puistoa pyörittäneet veljekset Victor Mears ja Henry Mears todettiin helmikuussa 2011 syyllisiksi harhaanjohtavaan mainontaan ja he saivat 13 kuukauden vankeustuomion. Lokakuussa 2011 vetoomustuomioistuin kumosi veljesten aikaisemman oikeudenkäynnin. Syynä oli oikeudenkäynnin aikana yhden juryn jäsenen saama tekstiviesti morsiameltaan, jossa luki 'syyllinen'. Myös muut juryn jäsenet näkivät tekstiviestin. Uutta alemman oikeuden oikeuskäsittelyä ei kuitenkaan järjestetty, koska veljekset olivat jo istuneet vankilassa.

Lähteet
-------

1. ↑  Controversial 'Lapland New Forest' Christmas attraction closes - Telegraph
2. ↑  Santa's dead, families with £130 tickets told, as Lapland New Forest shuts - Times Online
3. ↑  Charlie Brooker on the closure of the Lapland New Forest Christmas theme park | Comment is free | The Guardian
4. ↑  Furious parents attack Santa and his elves as tempers fray at Winter 'blunderland' theme park | Mail Online
5. ↑  BBC News - Lapland brothers guilty of misleading customers
6. ↑  Lapland New Forest men's convictions quashed over juror text, BBC News, 26 October 2011
**Hannah Lux Davis** (s. 17. toukokuuta 1986 Bellevue, Washington, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen musiikkivideo-, mainos- ja elokuvaohjaaja. Hän on toteuttanut lukuisia musiikkivideo-ohjauksia muun muassa Ariana Grandelle, Demi Lovatolle, Nicki Minajille, Lil Waynelle, Paris Hiltonille ja Drakelle. Davis on saavuttanut urallaan muun muassa kaksi MTV Video Music Award-palkintoa sekä lukuisia ehdokkuuksia.

Davisillä on diagnosoitu exophoria, joka on vaikuttanut hänen kykyynsä lukea ja kirjoittaa. Hän on maininnut omien ohjauksien suurimmiksi vaikuttajiksi Floria Sigismondin ja Sophie Mullerin.

Lähteet
-------

1. ↑  Get That Life: How I Became a Music Video Director *cosmopolitan.com*.
2. 1 2  Meet Hannah Lux Davis, the 28-Year-Old Director Ruling the Music Video World *racked.com*.
3. ↑  Hannah Lux Davis dominates the VMAs *lafilm.edu*.
4. ↑  'Breathin' Director Hannah Lux Davis on the 'Wild West' of Music Videos and Working With Ariana Grande: 'I'm in Awe of Her' *billboard.com*.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Taiteenala Muokkaa Wikidatassa | 
* MusicBrainz

 |

 |

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Hannah Lux Davis
**Gévrise Émane** (s. 27. heinäkuuta 1982 Yaoundé, Kamerun) on ranskalainen judoka.

Émane voitti maailmanmestaruuden 70 kg:n painoluokassa Rio de Janeirossa 2007 kukistettuaan loppuottelussa Yhdysvaltojen Ronda Rouseyn pistevoitolla. Toisen maailmanmestaruutensa hän saavutti 63 kg:n sarjassa Istanbulissa 2011 voitettuaan loppuottelussa Japanin Yoshie Uenon. Hän voitti maailmanmestaruuden 70-kiloisissa jälleen Astanassa 2015 kukistettuaan loppuottelussa espanjalaisen María Bernabéun. Hän on saanut lisäksi MM-hopeaa 70-kiloisissa Kairossa 2005 ja MM-pronssia 63 kg:n painoluokassa Rio de Janeirossa 2013. Lontoon olympialaisissa 2012 Émane voitti pronssia.

Émane on voittanut Euroopan-mestaruuden 70 kg:n painoluokassa Tampereella 2006, Belgradissa 2007 ja Kazanissa 2016 sekä 63-kiloisissa Istanbulissa 2011 ja Tšeljabinskissa 2012. Hän on saanut lisäksi EM-pronssia 70 kg:n sarjassa Lissabonissa 2008.

Émane on voittanut joukkuekilpailun maailmanmestaruuden 2006 ja saanut MM-pronssia 2013. EM-joukkuekilpailussa hän on saavuttanut kultaa 2003, 2004, 2005, 2011 ja 2014 sekä pronssia 2010. Hän voitti joukkuekilpailun kultaa myös Euroopan kisoissa 2015. Alle 23-vuotiaiden EM-kilpailuissa hän sai hopeaa 70-kiloisissa 2004. Hän voitti kultaa 70 kg:n painoluokassa Jejun universiadeissa 2003. Opiskelijoiden MM-kilpailuissa hän sai samassa sarjassa hopeaa 2004.

Émane on saavuttanut Masters-, Grand Prix- ja Grand Slam -kilpailuissa kahdeksan turnausvoittoa, neljä kakkossijaa ja neljä kolmossijaa sekä maailmancupeissa ja Continental Open -kilpailuissa kuusi voittoa ja viisi kolmossijaa. Hän on voittanut aikuisten sarjassa neljä Ranskan-mestaruutta.

Lähteet
-------

1. ↑  Gevrise Emane *sports-reference.com*.  Arkistoitu 14.11.2009. Viitattu 28.4.2012. (englanniksi)
2. ↑  Ronda Rousey Wins Silver at Worlds, Becomes First American Woman to Medal in 12 Years New York Athletic Club.  Arkistoitu 15.4.2012. Viitattu 28.4.2012. (englanniksi)
3. ↑  France crowd explodes with title for Gevrise Emane  26.8.2011. European Judo Union. Viitattu 28.4.2012. (englanniksi)
4. 1 2 3 4  Gévrise Emane *judoinside.com*. Viitattu 22.4.2016. (englanniksi)
5. ↑  Holden, Michael: Zolnir wins Slovenia's first judo gold *Reuters*.  31.7.2012. Thomson Reuters. Viitattu 12.8.2012. (englanniksi)[vanhentunut linkki]


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa

 |

 |