recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Kalakastiketehdas Phú Quốcissa, Vietnamissa
Japanilaisia kalakastikkeita – *Shottsuru* ja *Ishiru*.
**Kalakastike** on maustekastike, joka valmistetaan hapatettujen kalojen käymisliemestä. Se on keittiön tärkein perusmauste monessa Kaakkois-Aasian alueen keittiössä, erityisesti Vietnamissa ja Thaimaassa. Vietnamissa se kulkee nimellä **nước mắm** ja Thaimaassa **nam pla** (น้ำปลา). Myös Laosissa, Kambodžassa, Burmassa ja Filippiineillä kalakastikkeella on perinteisesti ollut tärkeä sija keittiön perusmausteena. 

Hyvin suolaista ja voimakkaan hajuista kalakastiketta käytetään soijakastikkeen tapaan, ja se korvaa pitkälti suolan käytön ruoanvalmistuksessa. Ruokaan sekoitettuna sen maku on miedompaa. Kalakastiketta käytetään kala-, liha-, muna- ja vihannesruokien sekä riisin maustamiseen.

Kalasaalis – pääasiassa pieniä kaloja – puhdistetaan ja joko ladotaan heti tuoreeltaan puusammioihin kerroksittain suolan kanssa tai kalojen annetaan aloittaa hapatusprosessi ja ne laitetaan sammioihin vasta parin, kolmen päivän kuluttua. Suhde on yksi osa suolaa ja kolme osaa kalaa.

Vietnamilaiset itse ovat vakuuttuneita, että nước mắm on paitsi herkullista, myös ravitsevaa ja terveellistä. Siinä on tallella tiivistetyssä muodossa kaikki kalan tärkeät ravintoaineet. Yksi arvostetuimmista kalakastikkeen valmistuspaikoista on Phú Quốcin saari Siaminlahdella.

Kalakastike Euroopassa
----------------------

Antiikin Roomassa valmistettiin vastaavaa kalakastiketta, jolloin se tunnettiin nimellä garum. Euroopassa kalakastikkeen valmistamisen perinne katkesi antiikin Rooman tuhouduttua.

Lähteet
-------

1. ↑  Turtia, Kaarina: *Gastronomian sanakirja*, s. 218. Helsinki: Kustannusosakeyhtiö Otava, 2009. ISBN 978-951-1-18546-8.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Kalakastike** Wikimedia Commonsissa
Näkymä Tonttumäeltä.
**Fleminginpuisto** sijaitsee kaupunginosassa V Turussa, Stålarminkadun ja Kupittaankadun välissä. 
Turkulaisten suussa puiston ympäristöä kutsutaan tuttavallisesti Tonttumäeksi. Fleminginpuisto nimenä on peräisin vuodelta 1916, kun nimistötoimikunnan tarkoituksena oli nimetä kaikki alueelle silloin kaavoitetut kadut Klaus Flemingin suvun mukaan. Tonttumäelle nouseva Nokiankatu on rakennettu Tonttulinnan kerrostalojen rakentamisen yhteydessä ja nimetty nuijasodan aikaisen Nokian taistelun (1596) muistoksi.

Wärtsilä Oy toimi Fleminginpuiston rakentamisen tukena, asukkaista monet olivat tuolloin Wärtsilän työntekijöitä. Kukkula oli alun perin kivistä kalliota, puulajeina mäntyä ja katajaa. Rakentaminen aloitettiin vuonna 1950 muokkaamalla maisemaa ja laittamalla istutuksia. Puulajistoa on tullut lisää muun muassa puistolehmus ja vaahtera.

Nokiankadun yläpäässä on koirapuisto.

Lähteet
-------

1. ↑  Merestä kohonnut kukkula (pdf) (s. 20) *Martinranta 3/10 (lehti)*. Martintantaseura. Viitattu 2.5.2018.
2. ↑  Fleminginpuisto Turun kaupunki. Viitattu 2.5.2018.
**Golden Spirit** on helsinkiläinen kilpacheerleadingiin erikoistunut urheiluseura. Seura on perustettu vuonna 1997, ja sillä on yli 800 jäsentä. Golden Spiritissä on 31 kilpacheerleadingjoukkuetta ja kolme cheertanssijoukkuetta. Seuran värit ovat viininpunainen, tummansininen ja valkoinen.

Seuran menestyneimmät kilpacheerleadingjoukkueet ovat 12–15-vuotiaiden junioreiden edustusjoukkue Whitelighters, 12–15-vuotiaiden sekajoukkue Dragons sekä yli 15-vuotiaiden naisten edustusjoukkue Angels, joka on edustanut Suomea myös lajin MM-kisoissa vuosina 2003, 2005 ja 2010. Cheertanssin edustusjoukkue Cyrenes on niin ikään saavuttanut useita arvokisamitaleja. Vuonna 2018 joukkue voitti EM-pronssia.

Syksyllä 2017 GS:ssa aloitti 12–19-vuotiaiden kerran viikossa harjoitteleva paracheer-joukkue Cupids. ParaCheer on kilpacheerleadingin kehittyvä alalaji, jossa cheerleading-ohjelman suorittaa joukkue johon kuuluu sellaisia urheilijoita joilla on esimerkiksi liikunta- tai aistivamma sekä vammattomia tukiurheilijoita.

Lähteet
-------

1. ↑  Golden Spirit – aloita cheerleading – Helsinki *www.goldenspirit.fi*. Viitattu 6.11.2018.
2. ↑  Nieminen, Antti: Cheerleadingin EM-kulta Suomeen – Cheertanssin pronssijoukkue Cyrenesin kilpailijat ehtivät menestyä myös lääketieteellisen pääsykokeissa *Helsingin Sanomat*.  30.6.2018. Viitattu 25.6.2019.
3. ↑  ParaCheer International CIO | ParaCheer | Cheerleading Resources *ParaCheer International CIO | ParaCheer | Cheerleading Resources*. Viitattu 6.11.2018. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

Seuran sivu
**Ruokkikaa Nälkäiset** on vuonna 1989 perustettu ekumeeninen hätäapujärjestö, joka toimii yhteistyössä kansainvälisen Feeding the Nations -organisaation kanssa. Järjestö on avustanut hädänalaisia ihmisiä yli 60 maassa ympäri maailmaa. Sen tehtävänä on toimittaa nopeasti ja luotettavasti elämän perusedellytykset niille, jotka apua eniten tarvitsevat. Järjestön matala organisaatio mahdollistaa alhaisen kuluprosentin (19 %).

Toiminta Suomessa
-----------------

Ruokkikaa Nälkäiset -järjestön toimisto sijaitsee Suomessa, Tampereella. Järjestöllä on yksi kokoaikainen työntekijä. Vapaaehtoiset hoitavat muun muassa uutiskirjeen postittamisen sen tilanneille. Lisäksi vapaaehtoisryhmät järjestävät tilaisuuksia, joiden tuotto lahjoitetaan järjestön kautta kohdemaiden köyhille. Ruokkikaa Nälkäiset on jättänyt Kehitystyön palvelukeskuksen (Kepa) jäsenyyshakemuksen 4.3.2014*lähde?*.

Toiminta ulkomailla
-------------------

Vuonna 2020 Ruokkikaa Nälkäiset -järjestö auttaa apua tarvitsevia seuraavissa maissa Suomen ulkopuolella: Albania, Intia, Irak, Israel, Kenia, Kreikka, Libanon, Sambia, Tadžikistan, Venezuela ja Venäjä. Lisäksi järjestö jakaa pienimuotoista ruoka-apua kotipaikkakunnallaan Tampereella. Järjestö toimii kohdemaissa yhteistyössä paikallisten kristillisten seurakuntien kanssa. Suomesta lähetään lahjoitusvaroja tilisiirtona seurakuntien luottohenkilöille, jotka vastaavat tarvikkeiden hankinnasta ja jakelusta. He ovat velvollisia raportoimaan varojen käytöstä yksityiskohtaisesti kuukausittain.

Ruokkikaa Nälkäiset auttaa ihmisiä kokonaisvaltaisesti. Aineellisen avun lisäksi jaetaan henkistä ja hengellistä apua. Järjestö osallistuu paikallisseurakuntien työntekijöiden koulutukseen, johon kuuluu teologian ja psykologian opintojen ohella terveys- ja ympäristötietoa. Ruokkikaa Nälkäiset tukee kohdemaiden kestävää kehitystä rahoittamalla lasten päivittäistä kouluruokailua Albaniassa, Intiassa, Keniassa ja Sambiassa.

Lähteet
-------

1. ↑  Tietoa järjestöstä Ruokkikaa Nälkäiset. Viitattu 5.3.2014.
2. 1 2 3  Yhdistyksen säännöt
3. ↑  Tilinpäätös 2013
4. ↑  Tietoa järjestöstä Ruokkikaa Nälkäiset. Viitattu 21.8.2020.
5. ↑  Projektit Ruokkikaa Nälkäiset. Viitattu 21.8.2020.

Aiheesta muualla
----------------

* (englanniksi)
Andranik Ozanjan
Ozanjanin patsas Père-Lachaisen hautausmaalla Pariisissa.
**Andranik Torosi Ozanjan** (arm. Անդրանիկ Թորոսի Օզանյան; 1865–1927) oli armenialainen komentaja ja vapaustaistelija. Hän taisteli vapaaehtoisten armenialaisjoukkojen johtajana Osmanien valtakuntaa vastaan vuosina 1901–1904. Balkanin sodassa vuosina 1912–1913 Ozanjan taisteli osmaneja vastaan Bulgarian kuningaskunnan armeijaan liittyneiden vapaaehtoisten armenialaissotilaiden komentajana. Hän kunnostautui taisteluissa ja palkittiin bulgarialaisella kunniamerkillä. Ensimmäisessä maailmansodassa Ozanjan komensi Venäjän keisarilliseen armeijaan vapaaehtoisina liittyneitä armenialaissotilaita Kaukasuksella. Ansioistaan Venäjän keisarillisessa armeijassa hänet palkittiin Pyhän Yrjön ristillä.

Vuonna 1922 Ozanjan muutti Kaliforniaan ja ryhtyi keräämään varoja armenialaisille pakolaisille.

Lähteet
-------

1. 1 2  Ozanian, Antranik *encyclopedia.1914-1918-online.net*.
2. ↑  Andranik Ozanian - General - Armenian-History.com *armenian-history.com*.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Andranik Ozanjan** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Yhdysvallat
* Tšekki

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
"**Somebody Loves Me**" on George Gershwinin ja Emilia Renaudin säveltämä ja B. G. DeSylvan ja Ballard MacDonaldin sanoittama musiikkikappale vuoden Broadway-musikaalista *George White’s Scandals of 1924*. Sen esitti musikaalissa Winnie Lightner. Ensimmäisen singlelistoille nousseen version äänitti Paul Whitemanin orkesteri vuonna 1924. Whitemanin levytys pysyi Yhdysvalloissa listojen kärjessä viisi viikkoa.

Kappale oli pinnalla joitakin vuosia näytelmän ensiesityksen jälkeen, mutta myöhemmin siitä on tullut suositumpi jazzmusiikin improvisaatiovälineenä. Sen ovat levyttäneet muun muassa Fletcher Henderson (1930), Benny Goodman (1936), Benny Carter (1937), Bing Crosby (1939) Bud Powell (1950), Oscar Peterson (1952), Kiri Te Kanawa (1987) ja Meat Loaf (1998). Lena Horne lauloi sen vuoden 1944 elokuvassa *Amor, Amor*, ja elokuvassa *Rytmin kiihkoa* (1955) sen esitti Peggy Lee. Kanadalainen laulukvartetti The Four Lads nousi listoille vuoden 1952 levytyksellään.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Chris Tyle: Somebody Loves Me *JazzStandards.com*. Viitattu 12.8.2010. (englanniksi)
2. 1 2 3  Howard Pollack: *George Gershwin: His life and work*, s. 318. University of California Press, 2006. ISBN 0520248643. (englanniksi)
**Lasikotilo** (*Vitrina pellucida*) on Suomessa yleinen pienehkö maakotilolaji.

Koko ja ulkonäkö
----------------

Lasikotilon litistyneen pallomainen kuori on 4,5–6,0 mm leveä. Tuoreena kuori on läpinäkyvä, korkeintaan hieman vihertävä, mutta vanhat kuoret samenevat vihertävänvalkeiksi. Kuoren pinta on kiiltävä ja sileä ja kuori itsessään on ohut ja hauras. Napa on erittäin pieni. Kierteitä on kolme ja ne laajenevat voimakkaasti suurta suuaukkoa kohti. Suuaukolla ei ole paksuuntunutta huulta eikä hammasmaisia ulokkeita. Itse eläin on noin 10 mm pitkä, väriltään harmaa ja sen pää ja tuntosarvet ovat muuta ruumista tummemmat.

Levinneisyys
------------

Lajin levinneisyys ulottuu Euroopasta ainakin Keski-Aasiaan. Suomessa se on yksi yleisimmistä maakotilolajeista ja esiintyy koko maassa.

Elinympäristö ja elintavat
--------------------------

Reheväkasvuiset, kosteat paikat ovat lasikotilon ominta elinympäristöä. Se viihtyy myös kulttuuriympäristöissä, mutta välttelee pelkkiä havupuita kasvavia metsiä. Laji sietää kuivempaa ympäristöä kuin muut heimonsa edustajat. Ravinnokseen lasikotilot käyttävät pääasiassa kasviperäistä materiaalia, mutta saattavat myös saalistaa muita kotiloita. Näin tapahtuu etenkin aikaisin keväällä, jolloin hyvin kylmää sietävät lasikotilot käyttävät ravinnokseen vielä talvihorroksessa olevia kotilolajeja.

Lasikotilo elää noin vuoden, mutta elinkierron sijoittuminen vuodenaikojen suhteen vaihtelee alueittain. Esimerkiksi joillakin alueilla vain munat talvehtivat, toisilla aikuiset kotilot.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  A. Koivunen, P. Malinen, H. Ormio, J. Terhivuo & I. Valovirta: *Suomen kotilot ja etanat. Opas nilviäisten maailmaan*. Helsinki: Hyönteistarvike Tibiale Oy, 2014. ISBN 978-952-67544-6-8.  s. 33 sekä 239–241
2. 1 2 3 4  SUB Göttingen: AnimalBase (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Lasikotilo - *Vitrina pellucida* Suomen Lajitietokeskus laji.fi

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Taksonitunnisteet | 
* Wikidata: Q1791116
* BioLib: 2815
* BOLD: 446975
* CoL: 5BMHW
* EoL: 452731
* EPPO: VITRPE
* EUNIS: 290318
* Fauna Europaea: 431324
* Fauna Europaea (new): 9f657174-1a22-47ff-88d1-94a681200d3c
* GBIF: 2294290
* iNaturalist: 233586
* IRMNG: 11270481
* ITIS: 77139
* NatureServe: 2.118184
* NBN: NHMSYS0020528320
* NCBI: 145599
* WoRMS: 1002895

 |

 |
Kapteeni Johan Adolf Frey (1865–1868)
**Johan Adolf Frey** (6. kesäkuuta 1828 Loviisa – 19. kesäkuuta 1891 Helsinki) oli suomalainen kenraalimajuri, opettaja ja raittiusmies.

Freyn vanhemmat olivat kollegiasessori Johan Adolf Frey vanhempi ja Helena Tuderman. Hän tuli vänrikiksi 1848 ja oli mukana Krimin sodassa 1854–1855, missä haavoittui pahoin. Hänet määrättiin venäjän kielen opettajaksi Haminan kadettikouluun 1857, vakinainen opettaja hänestä tuli 1859. Everstiksi Frey yleni 1883 ja palveluksesta erotessaan 1890 kenraalimajuriksi. Ennen kuolemaansa hän ehti olla lyhyen aikaa kouluhallituksessa venäjän kielen tarkastajana. Frey omisti Reitkallin kartanon Vehkalahdella, jossa hän harjoitti uudenaikaista karjanhoitoa. Hän oli myös innokas raittiusmies, joka ajoi erityisesti alkoholistiparantoloiden perustamista. Hän julkaisi kirjasia ja esitelmiä raittiudesta myös suomeksi. Vuonna 1889 hän perusti Orimattilaan myöhemmin Yläneelle siirretyn Suomen ensimmäisen Turva-nimisen alkoholistiparantolan Vihtori Nyberghin, Kaarle Krohnin ja Elis Bergrothin kanssa. Raittiuden ystävät pystyttivät patsaan Freyn haudalle.

Freyn ensimmäinen puoliso vuodesta 1864 oli Natalia Katarina Bruun (k. 1873) ja toinen vuodesta 1878 Sophie Pauline Bruun (k. 1880). Pankinjohtaja ja poliitikko Alexander Frey (1877–1945) oli Freyn poika toisesta avioliitosta.

Lähteet
-------

1. 1 2  Johan Adolf Frey *Suomalaiset kenraalit ja amiraalit Venäjän sotavoimissa 1809–1917*. Biografiakeskus, Suomalaisen Kirjallisuuden Seura. (Viitattu 25.1.2020)
2. 1 2 3  Ilmari Heikinheimo: *Suomen elämäkerrasto*, s. 213. Helsinki: Werner Söderström Osakeyhtiö, 1955.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuva Freystä alikapteenina (Museoviraston kokoelmat) (Viitattu 7.12.2013)

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)

 |

 |
Alfred Grandidier
**Alfred Grandidier** (20. joulukuuta 1836 – 13. syyskuuta 1921, Pariisi) oli ranskalainen luonnontieteilijä ja tutkimusmatkailija.

Grandidier syntyi hyvin varakkaaseen sukuun. Veljensä Ernest Grandidierin (1833–1912) kanssa he osallistuivat tutkimusmatkalle, ja tutkivat erityisesti Andien, Perun, Chilen, Bolivian, Argentiinan ja Brasilian luontoa vuosina 1858 ja 1859. He keräsivät huomattavan kokoelman, jonka Ernest tutki ja luetteloi 1860.

1863 Alfred matkusti Intiaan ja Ceylonille. Hänen tarkoituksenaan oli tutkia Tiibetin ylänköä, mutta kuumetautiin sairastuminen esti tämän aikeen. Hän matkusti Sansibarin saarelle toipumaan sairaudesta ja tutki saaren luontoa laatien joitakin tieteellisiä kirjoituksia. Sitten hän matkusti Réunionin saarelle, josta hän 1865 matkusti Madagaskarille. Hän tutki Madagaskarin luontoa varsin perusteellisesti useiden vuosien ajan, kulkien tuhansia kilometrejä sekä sisämaassa että rannikolla. Hänen muistiinpanojensa perusteella saaresta laadittiin kartta. 1870 hän palasi lopullisesti Ranskaan ja avioitui samana vuonna neiti Vergén kanssa.

Ranskassa hän ryhtyi kirjoittamaan laajaa teosta Madagaskarista, *L'Histoire politique, physique et naturelle de Madagascar*. Teoksen laatimiseen osallistui myös muita kirjoittajia, kuten Alphonse Milne-Edwards ja Leon Vaillant. Valmistuessaan teoksessa oli 40 osaa, joista viimeiset julkaisi postuumisti Grandidierin poika Guillaume Grandidier.

Grandidier valittiin Ranskan tiedeakatemian jäseneksi 1885. Hän oli Ranskan maantieteellisen seuran puheenjohtaja 1901–1905.

Alfred Grandidier nimesi myös uusia lintulajeja, muun muassa eteläntöyhtökukun maanmiehensä Jules Verreauxin kunniaksi.

Grandidierin työt vaikuttivat merkittävästi siihen, että Ranskan hallitus kiinnostui Madagaskarista ja että se liitettiin maan protektoraatiksi 1896.

Lähteet
-------

* Muistokirjoitus (englanniksi) (Arkistoitu – Internet Archive)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Yhdysvallat
* Ruotsi
* Australia
* Alankomaat
* Vatikaani

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* International Plant Names Index
* CiNii

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Abdul Rahman Pazhwak** (pers. ‏عبدالرحمن پژواک‎, *Abdolrahman Pažwāk*; 7. maaliskuuta 1919 – 8. kesäkuuta 1995) oli afganistanilainen runoilija ja diplomaatti. Hänet oli koulutettu Afganistanissa ja aloitti uransa journalistina, mutta liittyi lopulta ulkoministeriöön. 1950-luvulla hänestä tuli Afganistanin Yhdistyneiden kansakuntien suurlähettiläs ja toimi YK:n yleiskokouksen puheenjohtajana vuosina 1966-1967. 1970-luvun alussa hän toimi lyhyen ajanjaksona Afganistanin suurlähettiläänä Länsi-Saksassa ja Intiassa. 

Vuonna 1976 hänestä tuli suurlähettiläs Yhdistyneessä kuningaskunnassa. Hän palveli tässä asemassa vuoteen 1978 saur-vallankumoukseen saakka jonka jälkeen hän palasi Afganistaniin ja asetettiin kotiarestiin. Hänellä oli lupa lähteä lääkärinhoitoon vuonna 1982 ja hän sai turvapaikan Yhdysvalloissa, jossa hän asui vuoteen 1991 asti, ennen siirtymistä Peshawariin, Pakistaniin.

Abdul Rahman Pazhwak kuoli Hayatabadissa Peshawarissa 8. kesäkuuta 1995.

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Yhdysvallat
* Ruotsi
* Alankomaat

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Henrik Hoffman** (1599–1666) oli pappi ja raamatunsuomentaja.

Hoffmanin isä Johannes oli mahdollisesti kotoisin Maskusta. Maskun kirkkoherraksi Hoffman tuli 1627, seuraavana vuonna hän puolusti väitöskirjaansa pappeinkokouksessa. Rovastin arvo Hoffmanille myönnettiin 1630. Ensimmäisen suomenkielisen raamatun, Biblian, suomennoskomitean jäsenenä Hoffman toimi 1638–1642. Tästä hän sai eliniäkseen palkanlisäksi 48 tynnyriä viljaa, yhdelle talolleen verovapauden ja 100 taalaria hopearahaa. 1657 Hoffmania syytettiin, ehkä aiheetta, ahneudesta ja haureudesta.

Hoffmanin ensimmäinen puoliso vuodesta 1626 oli Hebla Galle (k. 1650) ja toinen n. vuodesta 1655 Maria Skedher, jonka tiedetään eläneen leskenä 1667. Hoffmanin ja hänen ensimmäisen vaimonsa muotokuvat Maskun kirkon votiivikaapin ovessa ovat vanhimpia säilyneitä suomalaisia yksityishenkilöiden muotokuvia.

Lähteet
-------

* Ilmari Heikinheimo: *Suomen elämäkerrasto*. Helsinki: Werner Söderström Osakeyhtiö, 1955. Sivu 301.

Aiheesta muualla
----------------

* Oja, Aulis, 1964. Maskun kirkkoherrat Hemming Henrikinpoika ja Henrik Hoffman (Arkistoitu – Internet Archive) Genos, Suomen Sukututkimusseuran aikakauskirja, 35(1964), ss. 57–77. (Viitattu 3.3.2014)
* Rapola, Martti 1963. Henrik Hoffman, puristinen kielenkorjaaja. Helsinki: Suomalaisen Kirjallisuuden Seura. 125 s.
* Museovirasto: Henrik Hoffmania ja Hebla Gallea esittävän votiivitaulun esittely[vanhentunut linkki] (Viitattu 3.3.2014)

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Kansallisbiografia
* Biografiskt Lexikon
* Biografiasampo

 |

 |
**Annika Ardin** (ent. Åsvik; s. 28. maaliskuuta 1954) on suomalainen tietokirjailija, toimittaja ja kustantaja. Hän on toiminut Lastentarhanopettajaliiton tiedotussihteerinä, *Lastentarha*-lehden päätoimittajana ja *Kirjakauppalehden* päätoimittajana. Hän on Suomen tietokirjailijat ry:n jäsen ja yhdistyksen Päijät-Hämeen aluevastaava. Ardinin kohutuin teos oli vuonna 2004 ilmestynyt *Miesten paratiisi* (Johnny Kniga), joka kertoi länsimaisten miesten ja thaimaalaisten naisten kanssakäymisestä ja jonka hän kirjoitti yhdessä tyttärensä Annabella Åsvikin (s. 1978) kanssa.

Teokset
-------

* Åsvik Annika (toim.) Maailmanviljelijät, Lastentarhanopettajaliitto 1991
* Åsvik Annika, Työ on ilomme, palkka surumme, Lastentarhanopettajaliitto 1919-1999
* Åsvik Annika, Arbeter är vår glädje, lönen vår sorg, Barnträdgårdslärarförbundet 1919-1999
* Åsvik Annika, Åsvik Annabella, Miesten paratiisi, Johnny Kniga 2004
* Ardin Annika, Nauti Thaimaasta, Fabella 2008
* Ardin Annika ja Annabella, Thailand, Men's Paradise?, Fabella 2009
* Ardin Annika, Sonninen Veikko, Kuin säveltä kuunnellen, Harry Permannon tie, Fabella 2010

Lähteet
-------

1. ↑  Kepa Kumppani 6 2004 (Arkistoitu – Internet Archive)
Saladin Grunér ja Augusta Maria Lovisa Grunér. Kuvaaja Johan Jakob Reinberg.
**Saladin Grunér** (9. heinäkuuta 1824 Hämeenlinna – 25. maaliskuuta 1894) oli suomalainen Venäjän keisarillisessa armeijassa palvellut kenraalimajuri.

Grunérin vanhemmat olivat C. H. Grunér ja Sophia Albertina Wikberg ja puoliso vuodesta 1856 Augusta Maria Lovisa Ithimaeus. Grunér palveli ensin vänrikkinä 11. suomenmaalaisessa linjapataljoonassa ja vuodesta 1850 aliluutnanttina Suomen krenatööritarkk’ampujapataljoonassa. Luutnantiksi hänet ylennettiin vuonna 1851. Vuonna 1855 hänet määrättiin pataljoonansa esikunnan adjutantiksi ja ylennettiin alikapteeniksi. Krimin sodan alussa Grunér palveli vanhempana adjutanttina Suomeen sijoitettujen joukkojen esikunnassa. Sodan lopulla 1855 hänet määrättiin palvelukseen 1. Turun ruotujakoisen tarkk’ampujapataljoonaan, mutta mainitussa virassa pysytettynä. Grunér ylennettiin kapteeniksi 1856 ja majuriksi 1862, jolloin hänet määrättiin 1. Turun ruotujakoisen tarkk’ampujapataljoonan Mynämäen komppanian päälliköksi. Everstiluutnantiksi hän yleni 1863 ja everstiksi 1867. Kun ruotujakoiset tarkk’ampujapataljoonat lakkautettiin Suomessa 1868, Grunér siirrettiin reserviin. Hän sai eron sotapalveluksesta kenraalimajurina marraskuussa 1876.

Lähteet
-------

1. 1 2  Saladin Grunér *Suomalaiset kenraalit ja amiraalit Venäjän sotavoimissa 1809–1917*. Biografiakeskus, Suomalaisen Kirjallisuuden Seura. (Viitattu 2.2.2020)


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Kenraalit ja amiraalit

 |

 |
**José Luis Gayà Peña** (s. 25. toukokuuta 1995 Pedreguer, Espanja) on espanjalainen jalkapalloilija. Hän edustaa Espanjan Primera Divisiónissa pelaavaa Valenciaa ja on pelipaikaltaan vasen laitapuolustaja.

Seurajoukkueura
---------------

Gayá on Valencian nuorisoakatemian kasvatti. Hän pelasi ensimmäisen ottelunsa seuran reservijoukkueessa Andorra Club de Fútbolia vastaan maan kolmanneksi korkeimmalla sarjatasolla Segunda División B:ssä.

30. lokakuuta 2012 Gayá teki ensiesiintymisensä seuran edustusjoukkueessa Copa del Reyn ottelussa UE Llagosteraa vastaan, jossa hän pelasi täydet 90 minuuttia. Hän pelasi ensimmäisen ottelunsa Eurooppa-liigassa 12. joulukuuta 2013 lohkovaiheen ottelussa venäläistä Kuban Krasnodaria vastaan.

27. huhtikuuta 2014 Gayá pelasi ensimmäisen ottelunsa Primera Divisiónissa 0–1-kotitappiossa Atlético Madridia vastaan. 3. elokuuta 2014 hän teki ensimmäisen maalinsa joukkueessa Emirates Cupissa ottelussa portugalilaista Benficaa vastaan.

Gayá nousi joukkueen avauskokoonpanoon kaudella 2014–2015 uuden päävalmentaja Nuno Espírito Santon alaisuudessa. Hän teki ensimmäisen virallisen maalinsa joukkueessa 25. syyskuuta 2014 pelatussa ottelussa Córdobaa vastaan. Hänen kauden toinen maalinsa syntyi 7. tammikuuta 2015 Copa del Reyn neljännesvälierien ensimmäisessä osaottelussa Espanyolia vastaan.

Lähteet
-------

1. ↑  El Valencia resuelve a balón parado Marca. Viitattu 27.8.2014. (espanjaksi)
2. ↑  Kuban exit after Valencia draw UEFA. Viitattu 27.8.2014. (englanniksi)
3. ↑  La Liga se mira y casi se toca (0-1) Yahoo. Viitattu 29.1.2015. (espanjaksi)
4. ↑  Benfica 1-3 Valencia - Match Report Arsenal FC. Viitattu 29.1.2015. (englanniksi)
5. ↑  Alcácer, Gayà y Feghouli traen el liderato Super Deporte. Viitattu 29.1.2015. (espanjaksi)
6. ↑  El Valencia aprovecha la inercia Marca. Viitattu 29.1.2015. (espanjaksi)

Aiheesta muualla
----------------

* José Luis Gayàn esittely Valencian virallisella sivustolla (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
* José Gayàn tilastot BDFutbol-sivustolla (englanniksi)

Valencia – Primera División
1 Herrerín |
2 Correia |
3 Lato |
4 Musah |
5 Gabriel |
6 Guillamón |
7 Cavani |
8 Moriba |
9 Kluivert |
11 Castillejo |
12 Diakhaby |
13 Rivero |
14 Gayà |
15 Özkacar |
16 Lino |
17 Nico |
18 Almeida |
19 Duro |
20 Foulquier |
21 Vázquez |
22 Marcos André |
24 Cömert |
25 Mamardashvili |
  Domènech |
Valmentaja Gattuso

Espanjan joukkue – Jalkapallon EM-kilpailut 2020
1 De Gea |
2 Azpilicueta |
3 D. Llorente |
4 P. Torres |
5 Busquets |
6 M. Llorente |
7 Morata |
8 Koke |
9 Gerard |
10 Thiago |
11 F. Torres |
12 García |
13 Sánchez |
14 Gayà |
16 Rodri |
17 Fabián |
18 Alba |
19 Olmo |
20 Traoré |
21 Oyarzabal |
22 Sarabia |
23 Simón |
24 Laporte |
26 Pedri |
Valmentaja Luis Enrique
**Uintatheriidae** on sukupuuttoon kuollut nisäkkäiden heimo, joka sisälsi suuria kasveja syöneitä eläimiä. Uintatheerit kuuluvat lahkoon Dinocerata, yhteen useista sukupuutton kuolleiden kaviokyntisten nisäkkäiden lahkoista, jotka joskus on yhdistetty lahkoon Condylarthra.

Heimoon kuuluneet eläimet muistuttivat sarvikuonoja. Ne elivät paleoseenikaudelta oligoseenikaudelle noin 55–35 miljoonaa vuotta sitten. Ne olivat aikansa kookkaimpia eläimiä, suurilla, paksuilla jaloilla, jättimäisillä luilla, ja pienillä aivoilla. Useilla lajeilla tyypillisin piirre oli kuitenkin kirahvin sarvia muistuttaneet sarvet ja sapelimaiset kulmahampaat. Heimoon kuuluvia sukuja olivat *Uintatherium* ja *Eobasileus*. Lopulta vielä suuremmat laiduntavat eläimet brontotheerit korvasivat ne.

Lähteet
-------

1. ↑  Barry Cox, Brian Gardiner, R. J. G. Savage, Dougal Dixon: "Family Uintatheriidae", *Illustrated Encyclopedia of Dinosaurs and Prehistoric Animals*, s. 236-237. Lontoo: Macmillan, 1988. ISBN 0-333-48699-4. (englanniksi)

  


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Taksonitunnisteet | 
* Wikidata: Q2663297
* Wikispecies: Uintatheriidae
* Fossilworks: 40596
* GBIF: 3240271
* IRMNG: 103756

 |

 |
**Haluan kuolla arvokkaasti** (engl. *A Short Stay in Switzerland*) on 25. tammikuuta 2009 ensi-iltansa saanut tositarinaan perustuva brittiläinen draamaelokuva. Elokuva kertoo tohtori Anne Turneristä (Julie Walters), jonka puoliso kuolee hitaasti etenevään rappeumasairauteen jonka jälkeen myös hän sairastuu siihen ja päättää hankkia itseleen eutanasian niin kauan kun pystyy siihen.

Tarina
------

Elokuva kertoo tohtori Anne Turneristä (Julie Walters), jonka puoliso kuolee elokuvan alussa PSP-rappeumasairauteen. Pian miehensä kuoleman jälkeen Annella todetaan sama rappeumasairaus, johon hänen miehensäkin menehtyi. Hän tietää mitä kärsimys voi pahimmillaan olla ja ilmoittaa lapsilleen haluavansa tehdä itsemurhan. Englannissa jokainen avustetussa itsmurhassa auttava voi saada 14 vuotta vankeutta joten hän joutui matkustamaan Zürichissä sijaitsevalle eutanasiaa tukevalle klinikalle. Hän matkustaa lastensa kanssa Zürichiin. Hän kutsui sinne myös BBC:n toimittajia koska halusi ihmisten saavan tietää kuinka väärin on että kuollakseen ihmisarvoisesti pitää matkustaa vieraaseen maahnan kuolemaan. Dignitasin eutanasiaklinikalla hän nauttii tappavan määrän barbituraatteja.

Elokuvan henkilöt ovat todellisuuteen perustuvia paitsi Claire (Harriet Walter), joka on Annen paras ystävä, syvästi uskonnollinen ja vastustaa itsemurhaa, on keksitty hahmo.

Rooleissa
---------

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
|  Julie Walters  | … |  Tohtori Anne Turner
  |
|  Stephen Campbell Moore  | … |  Edward
  |
|  Lyndsey Marshal  | … |  Jessica
  |
|  Liz White  | … |  Sophie
  |
|  Michelle Fairley  | … |  Rouva Savery
  |
|  Will Knightley  | … |  Jack
  |
|  Patrick Malahide  | … |  Richard
  |
|  Harriet Walter  | … |  Clare
  |
|  Sagar Arya  | … |  Kedar
  |
|  Anthony Shuster  | … |  Stephen
  |
|  Fergus Walsh  | … |  Haastattelija
  |

Lähde:

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Walsh, Fergus: How Julie brought back memories of a brave woman whose story I told *The Guardian*.  25.1.2009. Viitattu 27.3.2021. (englanniksi)
2. ↑  A Short Stay in Switzerland *BBC One*.  2009. Viitattu 27.3.2021. (englanniksi)
3. ↑  AF: A Short Stay In Switzerland – introduction *BBC Press Office*.  15.1.2009. Viitattu 27.3.2021. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Haluan kuolla arvokkaasti *Yle TV1*.  21.05.2012. Viitattu 27.3.2021.
* Luopumisen tuskaa – Haluan kuolla arvokkaasti *Iltalehti*.  13.10.2009. Viitattu 27.3.2021.
* Haluan kuolla arvokkaasti *Keskisuomalainen*.  4.5.2011. Viitattu 27.3.2021.
* A Short Stay in Switzerland (TV) *Filmaffinity*. Viitattu 27.3.2021. (englanniksi)
Leijonalippu
**Leijonalippu** on Suomen lipun malli, jota käytettiin itsenäisyyden alkuaikoina. Suomen senaatti asetti 4. joulukuuta 1917 lippukomitean, jonka ehdotus valmistui neljässä päivässä. Senaatti hyväksyi ehdotuksen, jossa esitettiin punakeltaista vaakunalippua eli leijonalippua Suomen valtiolipuksi. Se on punapohjainen ja keskellä on kultainen Suomen vaakunaleijona, jonka panssaroitu käsivarsi ja miekkojen terät ovat hopeanvärisiä, miekkojen kahvat ja panssarikäsivarren kyynär- ja rannesuojat ovat kultaisia; leijona on sijoitettu yhdeksän hopeisen heraldisen ruusun päälle. 

Lippu oli ensimmäinen käyttöön otettu itsenäisen Suomen lippu. Koska huomattava osa ensimmäisestä itsenäisyysajan hallinnosta oli ruotsinkielisiä, kansallisväreiksi pyrittiin saamaan punakeltainen; suomenkielisten kannattama väriyhdistelmä oli sinivalkoinen.

Punapohjainen leijonalippu aiheutti toisinaan sekaannusta, koska varsinkin laivojen perässä tai mastossa tuolloin miltei yksinomaan hiilipolttoisten höyrylaivojen savu mustasi sen niin ettei kuviota nähnyt ja punainen pohja aiheutti sen, että lippu sekaantui kokopunaisen bolševikkilipun kanssa. Neuvostoliiton lippu, jossa on tangonpuoleisessa yläkulmassa keltainen sirppi ja vasara -yhdistelmä sekä keltainen tähti, tuli käyttöön vasta vuonna 1922, kun Venäjän sisällissota oli päättynyt ja varsinaista valtionhallintoa väliaikaisen tilalle päästiin kokoamaan. Valkopohjainen Neuvostoliiton sotalippu tuli käyttöön vielä myöhemmin.

Suomen lipuksi päätettiin toukokuussa 1918 ottaa siniristilippu. Leijonaliput poistettiin lopullisesti käytöstä vuonna 1920.

Kuitenkin RKP käytti vuoteen 1966 asti eduskuntavaalijulisteissaan kuvaa, jossa siniristilipun sijasta esiintyi leijonalippu.

V. A. Koskenniemi kirjoitti 1917 lipulle omistetun runon *Leijonalippu*. Lippu-uudistuksen jälkeen hän kuitenkin laati käyttöön otetulle lipulle uuden runon *Siniristilippumme*. Leijonalippu mainitaan myös Jääkärimarssin kolmannen säkeistön sanoissa.

Lähteet
-------

* Kajanti, Caius (päätoim.): *Suomen lippu kautta aikojen*. Helsinki: Siniairut, 1983. ISBN 951-95798-0-X.
* Laurell, Seppo: *Höyrymurtajien aika.*

### Viitteet

1. ↑  Svenska folkpartiet hakuteoksessa *Uppslagsverket Finland* (2012). (ruotsiksi)
2. ↑  Tepora, Tuomas: "Lipun juureen!" S. 84–85. Pro gradu -tutkielma, Helsingin yliopisto 2004 (Web Archive 2017). PDF. Viitattu 20.11.2020.
**Haltiain ja Ihmisten Viimeinen Liitto** on haltioiden ja ihmisten välillä solmittu liitto J.R.R. Tolkienin fantasiakirjasarjassa *Taru Sormusten Herrasta*. Se perustettiin vuonna 3430 Toista Aikaa Mustaa Ruhtinasta Sauronia vastaan.

Sauron oli taistellut haltioiden kanssa Keski-Maan herruudesta jo 1200 vuotta. Hän pelkäsi että hänen vihatut vihollisensa, dúnedain, perustaisi suuren ja mahtavan kuningaskunnan – Arnorin ja Gondorin – joten Sauron hyökkäsi Gondoriin vuonna 3429 Toista Aikaa. Vastaukseksi Elendil, dúnedainin Korkea Kuningas, muodosti liiton Gil-galadin, Noldorin Korkean Kuninkaan, kanssa Sauronia vastaan.

Nämä kaksi valtakuntaa kokosivat armeijansa Arnoriin ja marssivat Sauronin linnoitukselle. Vuonna 3434 Toista Aikaa Sauronin armeija voitettiin Dagorladin taistelussa, vallattiin Morannanon Mordorissa ja piiritettiin Mustan Ruhtinaan linnoitus Barad-dûr. Piiritys kesti seitsemän vuotta jolloin Anárion lyötiin, ja piiritys päättyi Sauronin liityttyä taisteluun, jolloin Elendil ja Gil-galad menehtyivät.

Lopulta Isildur, kuninkaan vanhempi poika, leikkasi Valtasormuksen Sauronin kädestä Narsilin jäänteillä. Menetettyään Sormuksen Sauronin henki pakeni eikä voinut ottaa fyysistä muotoa Keski-Maassa tuhansiin vuosiin. Sauronin voiton ja Elendilin ja Gil-galadin kuolemien vuoksi Viimeinen Liitto purkautui.
**Johannes Friedrich Miescher** (13. elokuuta 1844 Basel, Sveitsi – 24. helmikuuta 1895 Davos, Sveitsi) oli sveitsiläinen lääkäri ja biologi, joka eristi nukleiinihapon ensimmäistä kertaa vuonna 1869.

Elämä ja ura
------------

Miescherin isä oli lääkäri ja opetti patologista anatomiaa Baselin yliopistossa. Valmistuttuaan lääkäriksi vuonna 1868 Miescher päätti kuulo-ongelmansa vuoksi suunnata uransa lääketieteelliseen tutkimukseen. Hän löysi vuonna 1869 työskennellessään Ernst Hoppe-Seylerin alaisuudessa Tübingenin yliopistossa aineen infektioiden aiheuttamasta mädästä, joka sisälsi sekä fosforia että typpeä. Aine, jota aluksi kutsuttiin nukleiiniksi, koska se näytti olevan peräisin solujen ytimistä, tunnettiin nukleiinihappona vuoden 1874 jälkeen, kun Miescher erotti sen proteiini- ja happo-osiin. Nykyään se tunnetaan nimellä deoksiribonukleiinihappo eli DNA. Miescher jatkoi tutkimuksiaan sitten Leipzigissa Carl Ludwigin laboratoriossa.

Palattuaan professoriksi Baselin yliopistoon, jossa hänen isänsä ja sittemmin hänen setänsä olivat aiemmin toimineet, Miescher löysi lohen siittiöistä nukleiinihappoa ja protamiinia. Miescher ei menestynyt opettajana ja hänen ujoutensa ja keskittymisensä tutkimukseensa vaikeuttivat hänen suhdettaan oppilaisiinsa. Kesti vuosia ennen kuin nukleiinihapon merkitys tunnustettiin. Miescher itse uskoi, että proteiinit, eivät hapot, olivat perinnöllisyyden molekyylejä.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Miescher, Johannes Friedrich *DNA Learning Center, Cold Spring Harbor Laboratory.*.  2011. Viitattu 01.06.2022.
2. 1 2 3  Friedrich Miescher and the discovery of DNA *Developmental Biology*.  2005. Viitattu 01.06.2022.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Friedrich Miescher** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Alankomaat

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* Historical Dictionary of Switzerland
* IdRef

 |

 |
**Friedrich Layriz** ( 30. tammikuuta 1808 Nemmersdorf, Franken, Saksa – 18. maaliskuuta 1859 Unterschwaningen, Saksa) oli saksalainen luterilainen pappi, virsirunoilija ja hymnologi. 

Layriz opiskeli Leipzigin yliopistossa, jossa hän suoritti filosofian tohtorin tutkinnon vuonna 1829 sekä Erlangenin yliopistoissa, jossa hän opiskeli teologiaa vuodesta 1833. Vuosina 1837–1842 hän toimi pappina Hirschlachissa, Merkendorfissa sekä Bayreuthissa, kunnes hänet siirrettiin papiksi Unterschwaningeniin erään virkaveljensä kanssa käydyn kirjallisen riidan seurauksena.

Layriz kokosi valistuksen aikaa edeltäneen ajan virsien rytmillisiä sävelmiä sekä luterilaisia koraaleja, jotka olivat jääneet unohduksiin. Työllään hän vaikutti virsikirjojen valmisteluun erityisesti Baijerissa sekä saksankielisissä luterilaisissa seurakunnissa Pohjois-Amerikassa. Hänen julkaisemansa koraalikirjat eivät olleet historialliskriittisiä, vaan enemmänkin käyttökirjoja. Hän tutki myös reformaation ajan jumalanpalvelusta ja vaikutti liturgian ja diakonissalaitoksen perustajan Wilhelm Löhen näkemyksiin jumalanpalveluselämästä.

Layrizin julkaisema teoksia olivat muun muassa *CXVII Geistliche Melodien: meist aus dem 16. und 17. Jahrhundert* (1839), *Kern des deutschen Kirchenlieds von Luther bis auf Gellert* (1844) ja *Die Liturgie eines vollständigen Hauptgottesdienstes nach lutherischem Typus* (1855).

Hän julkaisi kirjassaan *Kern des deutschen Kirchenlieder* joululaulun "Es ist ein Ros entsprungen" ja kirjoitti siihen kolme lisäsäkeistöä, joista kaksi on säilynyt käytössä. Virsi on muun muassa Suomen evankelis-luterilaisen kirkon virsikirjassa virsi 23 "On ruusu Iisain juuren" (säkeistöt 1–2 saksalaisen munkki Conraduksen rukouskirjassa (1587–1588), säkeistöt 3–4 Friedrich Layriz (1844), suom. Nestor Järvinen (1871), uud. Anna-Maija Raittila (1979)).

Lähteet
-------

1. 1 2  Friedrich Layriz *hymntime.com*. Viitattu 2.3.2022. (englanniksi)[vanhentunut linkki]
2. ↑  Friedrich Layritz *hymnary.org*. Viitattu 2. 3. 2022. (englanniksi)
3. ↑  Layriz, Fri(e)drich *deutsche-biographie.de*. Viitattu 2.3.2022. (saksaksi)
4. ↑  23 On ruusu Iisain juuren *virsikirja.fi*. Viitattu 2. 3. 2022.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Suomi (KANTO)
* Belgia
* Yhdysvallat
* Alankomaat

 |
|  |
| Henkilöt | 
* BMLO
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* RISM

 |

 |
Chicomoztoc — seitsemän luolan paikka. Teoksen *Historia Tolteca chicimeca* kuvitusta.
**Chicomoztoc** ("seitsemän luolan paikka") on tarunomainen luola-asumus, josta Texcocojärven ympärille asettuneet seitsemän Keski-Amerikan nahuatl-heimoa olivat tarinoiden mukaan lähtöisin. Asteekkien perimätiedon mukaan luolasto sijaitsi heimojen myyttisessä alkukodissa Aztlánissa, koilliseen Meksikon laaksosta. Jokainen heimoista asui yhdessä luolassa, ja täältä he aloittivat yhteisen vaelluksensa kohti etelän maita. Luolaston heimot olivat: Xochimilca, Tlahuica, Acolhua, Tlaxcalan, Tepaneca, Chalca ja Mexica (sittemmin asteekit).

Tarujen mukaan heimot lähtivät Aztlánista saatuaan määräyksen pääjumalaltaan Huitzilopochtlilta. Jumala myös antoi asteekkipapille ilmoituksen, että heimon olisi määränpäähän saavuttuaan ryhdyttävä kutsumaan itseään Mexi-jumalan kunniaksi nimellä mexica.

Lähteet
-------

* Kari, Risto: Historian Abc - Kaikkien aikojen valtiot 1. Kustannusosakeyhtiö Tammi 2000. ISBN 951-31-1093-1

### Viitteet

1. ↑  Robin Heyworth: Chicomoztoc: The Birthplace of the Aztec *uncoveredhistory.com*. Viitattu 13.5.2019. (englanniksi)
2. ↑  Чикомосток *Мифологический словарь*. Viitattu 13.5.2019. (venäjäksi)
3. ↑  Kari 2000, s. 110
**Friedrich Karl Klausing** (24. toukokuuta 1920 München – 8. elokuuta 1944 Plötzenseen vankila, Berliini) oli saksalainen upseeri ja natsihallinnon vastaisen heinäkuun 20. päivän salaliiton jäsen toisen maailmansodan aikana.

Palveltuaan Hitler-Jugendissa ja valtakunnan työpalvelussa Klausing liittyi Saksan armeijaan 1938. Hän osallistui Puolan offensiiviin syksyllä 1939 ja Ranskan valtaukseen kevät-kesällä 1940 yleten upseeriksi. Hänet palkittiin myös 1. luokan rautaristillä. Hänet siirrettiin itärintamalle, jossa hän haavoittui vaikeasti Stalingradin taistelussa. Toivuttuaan hän jäi Saksaan esikuntaupseeriksi.

Menetettyään uskonsa Adolf Hitleriin ja natsihallintoon Klausing osallistui Kreisaun piirinä tunnettuun upseerien ja virkamiesten vastarintaliikkeeseen, johon hänet värväsi Fritz-Dietlof von der Schulenburg. Heinäkuussa 1944 Klausing oli eversti Claus von Stauffenbergin mukana esiintyen tämän adjutanttina, kun tämä etsi sopivaa tilaisuutta Hitlerin henkeä vastaan kohdistuneelle attentaattiyritykselleen. Epäonnistuneiden tilaisuuksien jälkeen Stauffenberg räjäytti pommin 20. heinäkuuta 1944 Hitlerin Itä-Preussin päämajassa. Hitler säilyi hengissä ja salaliitto kukistettiin. Klausing tuomittiin natsien kansantuomioistuimessa ja hirtettiin metallivaijeriin 8. elokuuta 1944 yhdessä monien muiden salaliittolaisten kanssa. Teloitukset filmattiin Hitlerin katseltavaksi.

Lähteet
-------

* Louis L. Snyder: *Encyclopedia of the Third Reich*. Wordsworth Editions, 1998. ISBN 1-85326-684-1.

### Viitteet

1. 1 2  Snyder s.195-196
2. ↑  Snyder s. 185-187


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |

 |
**William M. Landau** (1924 – 2. marraskuuta 2017 University City, Missouri) oli yhdysvaltalainen neurologi. Hän kuvasi vuonna 1957 Frank Kleffnerin kanssa Landau–Kleffnerin oireyhtymän. Kaksikko tunnisti kuusi siihen sairastunutta lasta.

Landau erikoistui tutkijana liikehäiriöihin ja liikehäiriösairauksiin, kuten Parkinsonin tautiin. Hän valmistui Washington Universityn (St. Louis) lääketieteen koulusta vuonna 1947 ja pääsi myöhemmin sen professoriksi. Landau liittyi yliopiston neurologian laitoksen palvelukseen vuonna 1954, johti laitosta vuosina 1970–1991 ja jäi eläkkeelle vuonna 2012. Hän kuitenkin jatkoi tutkimustyötä yli 90-vuotiaaksi saakka. Landaulle myönnettiin vuonna 1989 Washington University in St. Louisin Distinguished Faculty Award -palkinto. Yliopiston neurologian laitos perusti hänen ja hänen vaimonsa kunniaksi William & Pudge Landau -luennoitsijuuden. Pariskunta oli naimisissa vuodesta 1947.

Landau johti Itä-Missourin American Civil Liberties Unionia vuosien ajan ja osallistui aktiivisesti terveydenhuoltojärjestelmän uudistusta ajavan Physicians for a National Health Programin toimintaan. Landau kuoli nukkuessaan kotonaan 93-vuotiaana. Hänellä oli kolme poikaa ja tytär.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Obituary: William Landau, professor emeritus, 93 Washington University School of Medicine in St. Louis 7.11.2017, viitattu 31.7.2023
2. ↑  Landau-Kleffner Syndrome (LKS or Infantile Acquired Aphasia) MedicineNet, viitattu 31.7.2023
**Arturo Casado** (s. 26. tammikuuta 1983 Madrid) on espanjalainen keskimatkojen juoksija, päämatkanaan 1 500 metriä. 

Casado sijoittui vuoden 2001 alle 20-vuotiaiden EM-kilpailuissa 1 500 metrillä kolmanneksi ajalla 3.48,76. Vuonna 2002 hän sijoittui alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa 1 500 metrillä kuudenneksi ajalla 3.44,67. Alle 23-vuotiaiden EM-kilpailuissa hän sijoittui seitsemänneksi vuonna 2003 ja voitti kultaa vuonna 2005. Vuonna 2005 sijoittui lisäksi neljänneksi Madridin sisäratojen EM-kisoissa ja viidenneksi Helsingin MM-kilpailuissa. Göteborgin EM-kilpailuissa 2006 hän sijoittui neljänneksi ajalla 3.40,86. Birminghamin sisäratojen EM-kilpailuissa 2007 Casado juoksi pronssille ajalla 3.44,73. Saman vuoden Osakan MM-kisoissa hän sijoittui seitsemänneksi.

Maaliskuussa 2008 hän oli neljäs Valencian sisäratojen MM-kisoissa. Myöhemmin samana vuonna Pekingin olympialaisissa hän karsiutui välierissä. Torinon EM-hallikilpailuissa 2009 hän sijoittui viidenneksi. Hän voitti kultaa 1 500 metrin juoksussa Barcelonan EM-kilpailuissa 2010.

Henkilökohtaiset ennätykset
---------------------------

### Ulkorata

* 800 metriä – 1.44,74 (2010)
* 1 500 metriä – 3.32,70 (2010)
* Maili – 3.52,38 (2007)
* 3 000 metriä – 7.58,43 (2008)

### Sisärata

* 800 metriä – 1.48,72 (2008)
* 1 500 metriä – 3.38,13 (2008)
* 3 000 metriä – 7.49,86 (2010)

Lähteet
-------

* Casadon profiili Espanjan yleisurheiluliiton sivuilla (Arkistoitu – Internet Archive) (PDF) (espanjaksi)
* Arturo Casado Kansainvälinen yleisurheiluliitto.  (englanniksi)

### Viitteet

1. ↑  Casado toi vihdoin Espanjalle EM-kullan YLE Urheilu. Viitattu 31.7.2010.

Miesten 1 500 metrin juoksun Välimeren kilpailujen voittajat

|  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 

1951: Ranska Patrick El Mabrouk 
1955: Turkki Ekrem Koçak 
1959: Espanja Tomás Barris 
1963: Ranska Jean Wadoux

 | 
 
1967: Italia Renzo Finelli
1971: Tunisia Mansour Guettaya
1975: Jugoslavia Boško Božinovic 
1979: Ranska José Marajo

 | 

1983: Marokko Sa’id Awita 
1987: Marokko Sa’id Awita
1991: Italia Gennaro Di Napoli 
1993: Algeria Noureddine Morceli

 | 

1997: Marokko Driss Maazouzi 
2001: Marokko Abdelkader Hachlaf 
2005: Espanja Arturo Casado 
2009: Algeria Antar Zerguelaine

 | 

2013: Turkki İlham Tanui Özbilen

 |


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* World Athletics
* Tilastopaja 🔒

 |

 |
Arturo Dominici elokuvassa *I due evasi di Sing Sing* (1964).
**Arturo Dominici** (2. tammikuuta 1916 Palermo – 7. syyskuuta 1992 Rooma) oli italialainen näyttelijä.

Vieraita kieliä Palermon yliopistossa lukenut Dominici jätti opinnot kesken ja antautui näyttelijänuralle. Hänen ensimmäinen elokuvansa oli Sisiliassa kuvattu *Il principe ribelle* vuonna 1947. Sen jälkeen Dominici muutti Roomaan, jossa hänestä pian tuli yksi italialaisen elokuvan käytetyimmistä luonnenäyttelijöistä. Dominici esiintyi varsinkin seikkailu-, merirosvo- ja peplumelokuvissa, poliisielokuvissa ja italowesterneissä. Hän työskenteli myös ääninäyttelijänä ja toisinaan televisiossa. Lännenelokuvissa Dominici käytti taiteilijanimeä *Arthur Kent*.

Elokuvia
--------

* *Voittamaton Herkules*, 1958
* *Goliat ja barbaarit*, 1959
* *Hannibal*, 1959
* *Messalina*, 1960
* *Paholaisen naamio*, 1960
* *Bagdadin veijari*, 1961
* *Troijan urhot*, 1961
* *Perseo l’invincibile*, 1963
* *Ercole contro Moloch*, 1963
* *Sandok, il Maciste della giungla*, 1964
* *Golia alla conquista di Bagdad*, 1965

Lähteet
-------

1. ↑  Lancia, Enrico & Poppi, Roberto: *Dizionario del cinema italiano: gli attori. Vol. 1: A–L*, s. 206–207. Roma: Gremese, 2003. ISBN 88-8440-213-1.

Aiheesta muualla
----------------

* Internet Movie Database: Arturo Dominici (englanniksi)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Espanja
* Saksa
* Italia
* Israel
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Umbro** on englantilainen urheiluvaatteita ja jalkapallovarusteita valmistava yritys. Se on perustettu vuonna 1924 ja toimii maailmanlaajuisesti yli 90 valtiossa.

Yhdysvaltalainen Nike osti Umbron vuonna 2007, jonka se myi vuonna 2012 yhdysvaltalaiselle Iconix Brand Groupille.

Mainonta
--------

Umbrolla on pitkä historia jalkapallojoukkueiden sekä -pelaajien sponsorina. Yhtiön useat merkittävät yhteistyökumppanit, kuten Manchester City ja Englannin sekä Ruotsin jalkapallomaajoukkueet kuitenkin siirtyivät Niken alaisuuteen ennen loppuvuodesta 2012 tapahtunutta yrityskauppaa.
Umbron peliasuja käyttävät muun muassa Valioliigaseurat West Ham United FC ja Everton FC. Pelaajista Umbron tallissa on esimerkiksi Pepe.

Lähteet
-------

1. ↑  Nike to buy Umbro *Al Jazeera*. Viitattu 4.9.2021. (englanniksi)
2. ↑  Nike sells Umbro brand to Iconix *Financial Times*. Viitattu 4.9.2021. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Umbro**.
* Umbron kotisivut
**Artšil** (georg. არჩილი, *Artšili*) oli Iberian (paikallisesti Kartlin eli itäisen Georgian) kuningas Khosroiani-dynastiasta noin vuosina 411–435. Hän oli kuningas Mirdat IV:n poika ja seuraaja.

Kaksi tärkeintä georgialaista keskiaikaista kronikkaa, "*Kartlin kääntymys*" ja "*Kartlin elämä*", kertovat erilaiset, toistensa kanssa ristiriidassa olevat versiot Artšilin hallinnosta. Ensimmäisen kronikan kertomus on äärimmäisen lyhyt, mutta siinä valittaen todetaan, että sassanidien virallisen uskonnon zarathustralaisuuden asema kristityssä Iberiassa oli vahva, mikä todistaa sassanidien käytännössä kiistämättömästä valta-asemasta maassa. Toinen kronikka kertoo taas Artšilin menestyksekkäästä kapinasta Persiaa vastaan, hänen Persian rangaistusretkikunnan voitostaan ja kostoretkestään Arraniin. Nykytutkijat ovat kuitenkin kyseenalaistaneet jälkimmäisen kertomuksen autenttisuuden. 

Artšil esiintyy myös kahdessa armenialaisessa lähteessä: Korjunin teoksessa "*Maštotsin elämä*" (cap. 18) ja Mooses Korenelaisen kirjoituksissa (III.60).

Lähteet
-------

1. ↑  Rapp, Stephen H.: *Studies In Medieval Georgian Historiography: Early Texts And Eurasian Contexts*, s. 316. Peeters Bvba, 2003. ISBN 90-429-1318-5.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä:**Mirdat IV** | **Iberian kuningas**411–435 | Seuraaja:**Mirdat V** |