recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**The King's Singers** on vuonna 1968 perustettu, brittiläinen a cappella -lauluyhtye, jota pidetään yhtenä alansa kansainvälisistä huipuista.*lähde?* Yhtye laulaa monipuolista ohjelmistoa, mm. keskiaikaisia madrigaaleja ja The Beatles-sovituksia.

King's Singersin nykykokoonpanossa laulavat Patric Dunachie (kontratenori), Timothy Wayne-Wright (kontratenori), Julian Gregory (tenori), Christopher Bruerton (baritoni), Christopher Gabbitas (baritoni) ja Jonathan Howard (basso). Aikojen saatossa yhtyeessä on laulanut yhteensä parikymmentä laulajaa. Viimeiset perustajajäsenet lopettivat yhtyeessä 25 vuoden laulamisen jälkeen. 

Yhtyeen nimi on peräisin Cambridgen yliopiston King's Collegesta, jossa yhtyeen perustajajäsenet opiskelivat ja aloittivat yhdessä laulamisen. 

Vuonna 2009 yhtye sai Grammy-palkinnon levystään "Simple Gifts". Yhtyeen Suomeen suuntautuneesta kiertueesta vuonna 1994 on tehty televisiodokumentti *King’s Singers ja Valkeat yöt*.

Lähteet
-------

1. ↑  About The King's Singers *kingssingers.com*.  Arkistoitu 10.10.2011. Viitattu 30.7.2009.

Aiheesta muualla
----------------

* Yhtyeen kotisivut
* Yhtyeen diskografia
**Aïn Témouchentin maakunta** (arab. ولاية عين تموشنت‎, *Wilāya ‘Ayn Tamūšant*) eli wilaya on hallintoalue Algerian luoteisosassa. Sen keskus on Aïn Témouchentin kaupunki. Maakunnan pinta-ala on 2 376,89 neliökilometriä. Asukkaita on 426 800 henkeä (vuonna 2018, arvio).

Vuonna 1984 perustettu maakunta rajoittuu idässä Oranin, etelässä Sidi Bel Abbèsin ja lännessä Tlemcenin maakuntiin sekä pohjoisessa Välimereen. Maisemaa leimaavat rantavyöhyke, sisämaan ylängöt ja vuoret. Itärajalla on Oranin suolajärvi eli sebkha. Vuotuinen sademäärä on 300–500 millimetriä.

Maakunta jakautuu hallinnollisesti kahdeksaan piirikuntaan eli daïraan, joihin kuuluu 28 kuntaa. Piirikuntien keskukset ovat Aïn El Arbaa, Aïn Kihal, Aïn Témouchent, Béni Saf, El Amria, El Maleh, Hammam Bouhdjar ja Oulhaça El Gheraba.

Aïn Témouchentista on maantieyhteydet Oraniin, Sidi Bel Abbèsiin ja Tlemceniin sekä rautatieyhteydet Oraniin ja Beni Safiin. Jälkimmäinen on Algerian tärkein kalastussatama. Toinen satama on Bouzedjarissa.

Seudulla harjoitetaan maanviljelyä ja kalastusta. Tärkeimmät viljalajit ovat vehnä ja ohra. Maakunnassa on muun muassa elintarvike-, tekstiili- ja kemian teollisuutta. Sidi Ben Addassa toimii maakaasun nestetytyslaitos.

Nähtävyyksiä ovat Välimeren ranta, Hammam Bouhdjarin kuumat lähteet, Numidian kuninkaan Syfaxin pääkaupunki Siga ja Rachgounin majakkasaari.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6  Monographie Wilaya d’Aïn Témouchent *Aniref*. Viitattu 9.6.2023.

AlgeriaAlgerian maakunnat

* Adrar
* Aïn Defla
* Aïn Témouchent
* Alger
* Annaba
* Batna
* Béchar
* Béjaïa
* Béni Abbès
* Biskra
* Blida
* Bordj Badji Mokhtar
* Bordj Bou Arreridj
* Bouira
* Boumerdès
* Chlef
* Constantine
* Djanet
* Djelfa
* El Bayadh
* El Meghaïer
* El Meniaa
* El Oued
* El Tarf
* Ghardaïa
* Guelma
* Illizi
* In Guezzam
* In Salah
* Jijel
* Khenchela
* Laghouat
* Mascara
* Médéa
* Mila
* Mostaganem
* M’Sila
* Naâma
* Oran
* Ouargla
* Ouled Djellal
* Oum el Bouaghi
* Relizane
* Saïda
* Sétif
* Sidi Bel Abbès
* Skikda
* Souk Ahras
* Tamanrasset
* Tébessa
* Tiaret
* Timimoun
* Tindouf
* Tipaza
* Tissemsilt
* Tizi Ouzou
* Tlemcen
* Touggourt
Aïmpelítsi  
Αϊμπελίτσι

|  |  |
| --- | --- |
| Muut nimet | 
Ampelítsi (Αμπελίτσι) |
| Sijainti | 
40°13′50″N, 23°46′24″E, SithoníaChalkidikí, Keski-MakedoniaKreikka |
| Merialue | 
Egeanmeri, Välimeri |
| Pinta-ala | 
0,098 km² |

Väestö| Asukasluku | 
0 |

muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa WikidataaTietolaatikon dokumentaatioNäytä Wikidatasta tulevat arvot

**Aïmpelítsi** (kreik. Αϊμπελίτσι; transl. myös *Aïbelítsi*) eli **Ampelítsi** (Αμπελίτσι) on pieni Kreikan saari, joka sijaitsee Singitikóslahdessa Chalkidikín niemimaahan kuuluvan Sithonían niemen itärannikon edustalla suuremman Diáporoksen saaren pohjoispuolella. Saaren pinta-ala on noin 0,098 neliökilometriä ja se on asumaton (vuonna 2011). Hallinnollisesti Aïmpelítsi kuuluu Sithonían ​kuntaan, Chalkidikín alueyksikköön ja Keski-Makedonian alueeseen. Se on osa Ágios Nikólaoksen kyläyhdyskuntaa.

Lähteet
-------

1. 1 2  Απογραφή Πληθυσμού - Κατοικιών 2011. Väestönlaskennan tulokset (XLS)  2011. The Hellenic Statistical Authority (Kreikan tilastokeskus ELSTAT).  Arkistoitu 25.12.2013. Viitattu 1.9.2014. (kreikaksi)
2. ↑  Αϊμπελίτσι *Exploring Greece*. Viitattu 1.9.2021.
3. ↑  Νησιά της Χαλκιδικής *Go Halkidiki*. Viitattu 1.9.2021.
**Einari Viktorinpoika Leino** (1897 Anjala – 28. syyskuuta 1938 Petroskoi) oli suomalaissyntyinen Neuvosto-Karjalassa asunut kirjailija.

Leino pakeni Suomen sisällissodan jälkeen Suomesta Neuvosto-Venäjälle 1919. Hän asui Neuvosto-Karjalassa Äänisenrannan piirissä, toimi ainakin traktoriaseman työläisenä ja oli Venäjän kommunistisen puolueen jäsen. Leino tuomittiin Neuvostoliiton rikoslain 58 pykälän 6 kohdan perusteella vakoilusta kuolemaan ja ammuttiin Petroskoissa syyskuussa 1938. Leino rehabilitoitiin eli hänen maineensa palautettiin 1963. 

Leinon runoja on julkaistu kokoelmassa *Rakettu on raudalla, tulesta on tuotu : Neuvosto-Karjalan suomenkielistä runoutta vuosilta 1917–1940* (Karjala-kustantamo, Petroskoi 1976).

Lähteet
-------

1. ↑  Tatu Leinonen : leinoset Stalinin vainojen uhreina, Leinosten sukulehti 2/2001 (Arkistoitu – Internet Archive)

Aiheesta muualla
----------------

WikiaineistoWikiaineisto
Wikiaineistoon on tallennettu tekstiä aiheesta: 
***Einari Leino*** 

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)

 |

 |
*Tämä artikkeli kertoo Britannian kuninkaallisen laivaston Arrogant-luokan linjalaivasta. Muita samannimisiä aluksia on täsmennyssivulla.*

**HMS Audacious** oli Britannian kuninkaallisen laivaston vuonna 1785 vesillelaskettu Arrogant-luokan 74-tykkinen kolmannen luokan linjalaiva.

Valmistus
---------

*Pääartikkeli: Arrogant-luokka (linjalaiva)*
Alus tilattiin 22. lokakuuta 1782 Rotherhithestä John Randall & Brentiltä, missä köli laskettiin elokuussa 1783. Se laskettiin vesille 23. heinäkuuta 1785 ja valmistui lokakuussa Deptfordissa ja Woolwichissa, joissa sen varustamiskustannukset olivat 11 850 puntaa. Alusta kunnostettiin ja varustettiin palvelukseen ottoa varten Chathamissa elokuusta 1791 alkaen 23. helmikuuta 1793 saakka.

Palvelus
--------

Alus otettiin palvelukseen helmikuussa 1792 Kanaalin laivastoon päällikkönään William Parker. Se osallistui 1.-2. elokuuta 1798 Abukirin taisteluun.

Alus romutettiin elokuussa 1815.

Lähteet
-------

* Winfield, Rif: *British Warships in the Age of Sail 1714-1792 - Design, Construction and Fates*. Minnesota: Seaforth Publishing, 2007. ISBN 978-1-84415-700-6. (englanniksi)

### Viitteet

1. ↑  Winfield, Rif s. 80

*Arrogant*-luokan linjalaivat

|  |  |
| --- | --- |
| 1758 tilatut | *HMS Cornwall* - *HMS Arrogant* |
| Edgar-luokka | *HMS Edgar* - *HMS Goliath* - *HMS Vanguard* - *HMS Excellent* - *HMS Saturn* - *HMS Elephant* - *HMS Illustrious* - *HMS Bellerophon* - *HMS Zealous* - *HMS Audacious* |

|  |
| --- |
| Edeltäjät: Bellona-luokka – Seuraaja: Albion-luokka |
**Krepuskolaarit** (ital. *crepuscolari*) oli 1900-luvun alussa vaikuttanut italialainen runoilijaryhmä. Se syntyi reaktiona vallalla olleeseen suuntaukseen, tyylin täydellisyyttä ja ihmisen suuruutta korostavaan runouteen. Sitä seurasi futurismi.

Suuntauksen keskeisiä hahmoja olivat Sergio Corazzini ja Guido Gozzano. Suuntauksen nimi *crepuscolare* tarkoittaa hämärää. Termin loi kirjallisuuskriitikko Giuseppe Antonio Borgese vuonna 1910 artikkelissaan "Poesia crepuscolare". Hän analysoi ja kritisoi suuntausta pohtiessaan Italian kirjallisuuden yleisempää kehitystä.

Suuntaukselle ominaista on, että runot levisivät vain pienen piirin sisällä.

Lähteet
-------

1. ↑  The Quiet Avant‐Garde, (Arkistoitu – Internet Archive) University of Toronto Press (kirjaesittely) viitattu 13.4.2021 (englanniksi)
2. ↑  Danila Cannamela, What is a Little Thing? Project Muse, viitattu 13.4.2021 (tiivistelmä) (englanniksi)
3. ↑  Crepuscolarismo, Encyclopedia of Italian literary studies, viitattu 13.4.2021 (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Danila Cannamela, Knowledge Through Things: A New Perspective On Crepuscular And Futurist Avant-Garde (väitöskirja) University of North Carolina 2014 pdf (englanniksi)
**Jorge Franco Alviz** eli **Burgui** (s. 29. lokakuuta 1993 Burguillos del Cerro, Espanja) on espanjalainen jalkapalloilija. Hän edustaa Espanjan Primera Divisiónissa pelaavaa Deportivo Alavésia ja on pelipaikaltaan laitalinkki.

Seurajoukkueura
---------------

Burgui liittyi kotikaupunkinsa jalkapalloseura CD Burguillosin nuorisoakatemiaan vuonna 2003. Seitsemän vuotta myöhemmin hän vaihtoi seuraa CP Cacereñoon ja siitä vuotta myöhemmin matka jatkui CD Diocesanoon.

Maaliskuussa 2012 hänen ilmoitettiin siirtyvän Real Madridin nuorisoakatemiaan ja siirto astui voimaan kesäkuussa. Hän pelasi ensimmäisen ottelunsa seuran C-joukkueessa kaudella 2012–2013 maan kolmanneksi korkeimmalla sarjatasolla Segunda División B:ssä.

2. kesäkuuta 2013 Burgui teki ensiesiintymisensä seuran reservijoukkueessa Alcorcónia vastaan, kun hän korvasi kentältä vaihtoon tulleen Juanfranin ottelun 68. peliminuutilla. Viisi päivää myöhemmin hänen ilmoitettiin nousevan vakituisesti reservijoukkueen kokoonpanoon.

21. syyskuuta 2013 Burgui onnistui ensimmäistä kertaa maalinteossa reservijoukkueessa ottelussa Real Zaragozaa vastaan. 11. toukokuuta 2014 hänet nostettiin ensimmäistä kertaa edustusjoukkueen kokoonpanoon vierasotteluun Celta Vigoa vastaan, mutta ensiesiintyminen jäi vielä kuitenkin tekemättä.

Lähteet
-------

1. ↑  Jorge Franco, jugador del RMC (Arkistoitu – Internet Archive) El Megáfono de la FCOM. Viitattu 15.2.2015. (espanjaksi)
2. ↑  El Real Madrid ficha a Jorge Franco, la 'perla' extremeña Marca. Viitattu 15.2.2015. (espanjaksi)
3. ↑  Fiesta de graduación del Castilla que complica al Alcorcón Marca. Viitattu 15.2.2015. (espanjaksi)
4. ↑  Burgui, ¿el nuevo Jesé? El Periódico de Extremadura. Viitattu 15.2.2015. (espanjaksi)
5. ↑  El Zaragoza flota; el Castilla se embarra Marca. Viitattu 15.2.2015. (espanjaksi)
6. ↑  Sin pena ni gloria Marca. Viitattu 15.2.2015. (espanjaksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Burguin tilastot BDFutbol-sivustolla (englanniksi)
* Burguin tilastot Soccerway-sivustolla (englanniksi)
Garabogazköl avaruudesta nähtynä vuonna 1995.
**Garabogazköl** (turkmeeniksi "Mustan kurkun järvi", ven. Кара́-Бога́з-Го́л, *Kara-Bogaz-Gol*) on matala lahti Kaspianmeren itärannalla Turkmenistanin luoteisosassa. Sen pinta-ala on pienentynyt 1900-luvun alun 16 000–18 000 neliökilometristä 7 000–10 000 neliökilometriin vuonna 2000. Lahden keskisyvyys on kahdesta kolmeen ja puoleen metriä. Kapea salmi yhdistää sen Kaspianmereen.

Lahdessa tapahtuva voimakas haihtuminen on kerännyt sen pohjaan paksun suolakerroksen, jota on hyödynnetty vuosisatojen ajan. Vuonna 1980 Garabogazköl erotettiin padolla Kaspianmeren pinnan alenemisen pysäyttämiseksi. Lahden kuivuminen aiheutti hiekkamyrskyjä ja muita ympäristöhaittoja. Kaspianmeren pinnan noustua pato purettiin vuonna 1992.

Lähellä lahden suuta sijaitsee Garabogazin kaupunki (vuoteen 2002 saakka *Bekdaş*).

Lähteet
-------

1. ↑  Bolšaja sovetskaja entsiklopedija *slovari.yandex.ru*. Viitattu 23.12.2012. (venäjäksi)[vanhentunut linkki]
2. ↑  Abazov, Rafis: *Historical Dictionary of Turkmenistan*, s. 64. Lanham: The Scarecrow Press, 2005. ISBN 0-8108-5362-0.
3. ↑  Abazov, Rafis: *Historical Dictionary of Turkmenistan*, s. 65. Lanham: The Scarecrow Press, 2005. ISBN 0-8108-5362-0.
**Garalo** on maalaiskunta ja sen keskuskylä Sikasson alueen Bougounin piirissä Malissa. Se sijaitsee 55 kilometriä Bougounista etelään. Kunnassa on 32 800 ja keskuskylässä 9 000 asukasta (vuonna 2009).

Garalon kunnan pinta-ala on 673,2 neliökilometriä. Se rajoittuu pohjoisessa Bougounin piirin Tiémala-Banimonotién ja Zantiébougoun, idässä Bladié-Tièmalan ja Yiridougoun, etelässä Sibirilan ja Yinindougoun sekä lännessä Yanfolilan piirin Gouananin ja Djiguiya De Kolonin kuntiin. Länsirajalla virtaa Baouléjoki. Seutu kuuluu Sudanin vyöhykkeeseen. Kasvillisuus on metsäsavannia. Kunnan länsiosassa sijaitsee Dialakoron metsäalue.

Kuntaan kuuluu 31 kylää. Asukkaat ovat etupäässä fulbeja, bambaroita ja soninkeja.

Garalon kautta kulkee Bougounista Manankoroon johtava maantie RN9. Seudun pääelinkeinot ovat maanviljely ja karjanhoito. Tärkeimmät viljelykasvit ovat maissi, hirssi, durra sekä myytäväksi kasvatettavat puuvilla, maapähkinä ja lehmänpapu. Kotieläimiä ovat naudat, lampaat, vuohet ja siipikarja. Lisäksi harjoitetaan keräilyä, käsityöammatteja ja pienimuotoista kaupankäyntiä. Garalossa ja Djinéssä pidetään viikoittain suuret markkinat.

Lähteet
-------

1. 1 2  4ème recensement général de la population et de l’habitat. Résultats définitifs, tome 0: Répertoire des villages *instat-mali.org*.  Arkistoitu 7.1.2017. Viitattu 12.6.2018.
2. 1 2 3 4  Plan de sécurité alimentaire: Commune rurale de Garalo 2006-2010 *aec.msu.edu*.  2007.  Arkistoitu 13.6.2010. Viitattu 12.6.2018.
3. ↑  Mali - Région de Sikasso: Carte de référence *reliefweb.int*. Viitattu 12.6.2018.
**Gerovital H3** on Romaniassa 1950-luvulla kehitetty ikääntymisen vaikutuksia lieventäväksi väitetty lääke, joka oli suosiossa etenkin 1960- ja 1970-luvuilla. Suomessa ja muissa Pohjoismaissa se ei saanut myyntilupaa. Pistoksina ja tabletteina nautitun valmisteen pääasiallinen vaikuttava aine on puudutusaineena käytetty prokaiini.

Historiaa
---------

Gerovitalin kehitti romanialainen geriatri Ana Aslan (1897–1988) ehkäisemään ja hidastamaan vanhenemisesta johtuvia oireita. Lääkettä ryhdyttiin valmistamaan Romaniassa ja se sai myyntiluvan joissakin muissakin maissa, muttei yhdessäkään Pohjoismaassa. Suomessa vuodesta 1964 alkaen kaikille lääkevalmisteille alettiin vaatia myyntilupia, ja Gerovital oli yksi myynnistä tuolloin poistettuja valmisteita, syynä puutteelliset tiedot sen koostumuksesta ja tehosta.

Gerovitalista tuli monissa maissa joksikin ajaksi eräänlainen seurapiirien muotilääke vanhenemisoireita vastaan sekä sosialistisissa että länsimaissa. Sen käyttäjiksi kerrottiin muiden muassa kenraali Charles de Gaulle, Neuvostoliiton johtaja Nikita Hruštšov, Jugoslavian Josip Broz Tito, Intian pääministeri Indira Gandhi, Saksan liittokansleri Konrad Adenauer sekä näyttelijät Lillian Gish ja Marlene Dietrich.

Monesta maasta, joissa lääkettä ei ollut saatavissa – muun muassa Suomesta – järjestettiin seuramatkoja Romaniaan, jossa potilaat saattoivat aloittaa usean kuukauden Gerovital-kuurin ja jatkaa sitä sitten kotimaassaan mukanaan tuomilla valmisteilla.

Ilmari Kokkosen yritys Oy Setko Ab yritti 1970-luvun alkupuolella saada myyntilupaa valmisteelle Suomessa, mutta lupa evättiin koska valmisteen kaikkia ainesosia ei saatu selville reseptin salassapidon takia. Yritys tilasi lääkkeestä sokkotutkimuksen, joka toteutettiin 24 vapaaehtoisella käyttäjällä. Melko lupaavat tulokset julkaistiin *Suomen Lääkärilehdessä*, mutta tutkimusta kritisoitiin otoksen pienuudesta.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Palosuo, Maini: Gerovital, lääke vai unelma? *Kotiliesi* 21/1973 s. 38–41.
2. 1 2  Fowler, Glen: Ana Aslan, Rumanian Specialist On the Aging Process, Dies in 90's, *The New York Times* 29.5.1988. Viitattu 2.5.2017. Vaatii tilauksen.

Aiheesta muualla
----------------

* Tv-ohjelma geriatrisista lääkkeistä, mm. Gerovitalista, vuodelta 1975, Yle Elävä arkisto
**Hart** oli työläiskirjailijoiden seura, joka perustettiin Ukrainassa Harkovassa tammikuussa 1923. Sen perustaja oli Vasyl Blakytnyi. Ohjelmansa mukaan se pyrki "taistelemaan porvarillista taidetta vastaan" ja "houkuttelemaan työläismassoja kirjalliseen luovuuden pariin". Seuralla oli alaosastoja eri puolilla Ukrainaa. Se julkaisi kaksi kirjallista kalenteria *Hart* (Harkovassa 1924) *Kiova-Hart* (Kiovassa 1925).

Virallisen suunnan kannattajien ja Mykola H’vylovyin väliset erimielisyydet aiheuttivat seuran hajoamisen joulukuussa 1925. Hvylovyi ajoi yhdistyksen toiminnassa taiteellisia tavoitteita (Urbino-ryhmä) ja perusti kannattajiensa kanssa kirjailijaryhmän Vaplite. Suurin osa muista jäsenistä liittyi Ukrainan työläiskirjailijoiden yhdistykseen.

Yhdistyksen jäseniä
-------------------

|  |  |
| --- | --- |
| * Vasyl Blakytnyi
* Ivan Dniprovskyi
* Dmytro Falkivskyi
* Kost O. Hordijenko
* Mykola H’vylovyi
* Maik Johansen
* Hryhori Koljada
* Oleksander Kopylenko
* Volodymyr Korjak
 | * Hordi Kotsjuba
* Mykola Kuliš
* Ivan Kulyk
* Valerijan Polištšuk
* Jakiv Savtšenko
* Ivan Sentšenko
* Volodymyr Sosjura
* Pavlo Tytšyna
 |

Lähteet
-------

1. 1 2  Hart *Internet Encyclopedia of Ukraine*.  1988. Viitattu 10.9.2022. (englanniksi)
**Alexander Knox** (16. tammikuuta 1907 Strathroy, Ontario, Kanada – 25. huhtikuuta 1995 Berwick-upon-Tweed, Northumberland, Englanti, Yhdistynyt kuningaskunta) oli kanadalainen näyttelijä, käsikirjoittaja ja ohjaaja. Knoxin tunnetuin rooli oli Woodrow Wilson elokuvassa *Wilson*. Knox voitti suorituksestaan parhaan draamaelokuvan miespääosan Golden Globen vuonna 1944 ja oli ehdokkaana parhaan miespääosan Oscar-palkintoon samana vuonna.

Knox muutti 1929 Yhdysvaltoihin ja Bostoniin, mutta jo 1930 Knox lähti Lontooseen parempien roolien perässä. Knox saikin itsensä tunnetuksi Old Vicillä. Elokuvaroolit Knox aloitti vuonna 1938 elokuvalla *The Gaunt Stranger* (1938) ja pienellä roolilla elokuvassa *Neljä sulkaa* (1939). Toisen maailmansodan syttyminen kuitenkin pakotti Knox palaamaan Yhdysvaltoihin.

Knox sai itsensä tunnetuksi myös Boardwaylla ja palasi elokuvien pariin Hollywoodissa vuonna 1941 elokuvassa *Merisusi*. Tunnetuimman roolinsa hän teki vuoden 1944 elokuvassa *Wilson*, jossa hän esitti Yhdysvaltain presidentti Woodrow Wilsonia.

HUAC laittoi Knoxin vuonna 1952 Hollywoodin mustalle listalle, mikä pakotti hänet lähtemään Englantiin. Englannissa Know jatkoi elokuvaroolejaan elokuvissa *Kirotut* (1963) ja *Onnettomuus* (1967). Knox esitti Yhdysvaltain presidenttiä James Bond -elokuvassa *Elät vain kahdesti* (1967). Englannissa ollessaan hän alkoi myös kirjoittamaan näytelmiä.

Knox kuoli luusyöpään vuonna 1995 kotonaan Berwick-upon-Tweedissä. Know avioitui vuonna 1944 yhdysvaltalaisen näyttelijän Doris Nolanin (1916–1998) kanssa. Pari oli yhdessä aina Knoxin kuolemaan saakka eli reilut 50 vuotta. Parilla oli yksi lapsi, myös näyttelijäuran tehnyt Andrew (1947–1987).

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Alexander Knox Internet Movie Databasessa. (englanniksi). Viitattu 28.1.2016
2. ↑  Doris Nolan Internet Movie Databasessa. (englanniksi). Viitattu 28.1.2016
3. ↑  Andrew Knox Internet Movie Databasessa. (englanniksi). Viitattu 28.1.2016


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
	+ 2
	+ 3
* WorldCat
	+ 2

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
	+ 2
* Australia
* Korea
* Alankomaat
	+ 2

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie
* Trove
* Elonet

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC
* IdRef

 |

 |
Olli-Pekka Kärkkäinen Teneriffalla 2011.
**Olli-Pekka Kärkkäinen** (s. 1958) on suomalainen suunnistaja ja kestävyysurheiluvalmentaja. Hän on koulutukseltaan liikuntatieteen maisteri.

Omalla suunnistusurallaan Kärkkäinen edusti Vaajakosken Terää. Jukolan viestissä 1982 Kärkkäinen suunnisti kolmannen osuuden joukkueen sijoittuessa toiseksi.

Kärkkäinen toimi Suomen Suunnistusliiton kehityspäällikkönä vuosina 1984–1985 ja päävalmentajana vuosina 1985–1989. Vuosina 1991–1997 hän toimi Tanskan suunnistusmaajoukkueen päävalmentajana. Tanskan yleisurheilumaajoukkueen päävalmentajana hän toimi vuosina 1999–2003. Vuosina 2003–2008 hän johti valmennuskeskusta Etelä-Afrikassa ja vuodesta 2008 hän toimi Liikunnan ja kansanterveyden edistämissäätiön suunnittelijana.

Tammikuussa 2013 Kärkkäinen valittiin Suomen Olympiakomitean kestävyyslajien lajiryhmävastaavaksi. Hänen vastuualueinaan ovat ampumahiihto, hiihto, pyöräily, suunnistus, uinti ja yleisurheilulajeista kestävyysjuoksu ja kävely.

Kärkkäisen valmennettaviin ovat kuuluneet muun muassa Wilson Kipketer ja Carsten Jørgensen.

Lähteet
-------

1. ↑  Results: 26/03/11, NATO Sprint & FCC Race, Leazes Park, NATO *britishorienteering.org.uk*. British Orienteering. Viitattu 13.2.2013. (englanniksi)
2. ↑  Olympiakomitean huippu-urheiluyksikköön vahvistuksia *sportti.com*.  4.1.2013. Viitattu 13.2.2013.
3. ↑  Vaajakosken Terä – subjektiivinen historian katsaus *vaajakoskentera.com*. Vaajakosken Terä. Viitattu 13.2.2013.
4. ↑  Jukola 1982, Jukolan Viesti (2 Vaajakosken Terä, FIN) *jukola.com*. Kaukametsäläiset ry. Viitattu 13.2.2013.
5. ↑  Pajulahden seminaari pidetään ilman OP Kärkkäistä (arkistoitu versio) *Suunnistus.net*.  19.11.2007. Viitattu 9.8.2015.
6. ↑  Näillä nimillä kohti mitaleita ja menestystä *hs.fi*.  5.1.2013. Sanoma News Oy. Viitattu 13.2.2013.
7. ↑  Olympiakomitean Huippu-urheiluyksikköön nimettiin lajiryhmävastaavia ja lääkäri *hevoskuuri.fi*.  4.1.2013. Hevoskuuri.fi Oy. Viitattu 13.2.2013.
8. ↑  Henkilöstö: Huippuvaiheen ohjelma Suomen Olympiakomitea. Viitattu 9.8.2015.
9. ↑  Olli-Pekka Kärkkäisen ajatuksia nuorten kestävyysharjoittelusta *Kestävyysurheilu*.  5.2.2014. Viitattu 9.8.2015.
**Hajjah** (arab. حجة‎, *Ḥajja*) on kaupunki Jemenissä Jemenin ylängöllä. Se on myös Hajjahin maakunnan hallinnollinen keskus. Vuonna 2004 kaupungin asukasluku oli 53 887.

Maantiede
---------

Hajjahin linna.
Hajjah sijaitsee Jemenin ylängöllä maan pääkaupunki Sanaan luoteispuolella ja al-Mahwitin pohjoispuolella. Hajjahin pohjoispuolella sijaitsee historiallinen Shaharan kylä. Hajjah on myös Hajjahin maakunnan hallinnollinen keskus.

Historia
--------

Hajjah tuli tunnetuksi zaidilaisten imaamien tukialueena. Kaupungissa sijaitsee myös vanha osmanien rakennuttama linna.

Zaidilaisuuden ohella Hajjah tunnettiin myös pahamaineisesta vankilastaan. Vankilaan päätyivät monet imaamien vastustajat. Vankeihin lukeutui esimerkiksi epäonnistuneen vuoden 1948 vallankumouksen osanottajia. Muuten Hajjah oli pitkään hyvin syrjässä muusta Jemenistä. Ensimmäinen päällystetty tie kaupunkiin saapui vasta 1980-luvulla, mutta siitä lähtien kaupungin kehitys on ollut nopeampaa.

Väestö
------

Hajjahin asukasluku vuonna 2004 oli 53 887. Kaupungin asukkaat ovat enimmäkseen zaidilaisia muslimeja.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Charles Schmitz ja Robert D. Burrowes: *Historical Dictionary of Yemen*, s. 204-205. 3. painos. Rowman & Littlefield, 2018. ISBN 9781538102336. (englanniksi)
2. 1 2 3  Daniel McLaughlin: *Yemen*, s. 109. Bradt Travel Guides. ISBN 9781841622125. Google-kirjat. (englanniksi)
3. ↑  Michael Izady: Yemen, Ethnic and Religious Composition (detailed) (png) *The Gulf/2000 Project*. Columbia University. Viitattu 24.12.2021. (englanniksi)
**Olli-Pekka Tennilä** (s. 1980 Kuopio) on suomalainen runoilija.

Tennilän esikoisteos *Ololo* (2008) oli ehdolla Helsingin Sanomien kirjallisuuspalkinnon saajaksi. Toisella runokokoelmallaan *Yksinkeltainen on kaksinkeltaista* (2012) hän sai Runeberg-palkinnon vuonna 2013. Teos oli ehdolla myös Yleisradion Tanssiva karhu -palkinnon saajaksi. Tennilän kolmas teos *Ontto harmaa* (2016) palkittiin Vuoden aforismikirjana. Se oli ehdolla myös vuoden 2018 Pohjoismaiden neuvoston kirjallisuuspalkinnon saajaksi.

Tennilä on opiskellut kirjallisuutta ja kirjoittamista Jyväskylän yliopistossa. Hän on toiminut Poesia-kustantamon kustannuspäällikkönä sekä Keski-Suomen Kirjailijoiden puheenjohtajana. Vuonna 2022 Tennilälle myönnettiin valtion viisivuotinen kirjallisuuden taiteilija-apuraha.

Tuotanto
--------

* *Ololo*. Helsinki: ntamo, 2008. ISBN 978-952-215-029-5.  Toinen painos: *Ololo*. Helsinki: Poesia, 2017. ISBN 978-952-305-092-1.
* *Yksinkeltainen on kaksinkeltaista*. Helsinki: Poesia, 2012. ISBN 978-952-5954-25-8.
* *Ontto harmaa*. Helsinki: Poesia, 2016. ISBN 978-952-305-056-3.
* *Lemmonommel*. Helsinki: Poesia, 2021. ISBN 978-952-305-157-7.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Tennilä, Olli-Pekka *Kirjasampo.fi*. Viitattu 22.3.2018.
2. 1 2  Olli-Pekka Tennilä Poesia. Viitattu 26.6.2022.
3. ↑  13 teosta ehdolla Pohjoismaiden neuvoston vuoden 2018 kirjallisuuspalkinnon saajaksi *Norden.org*.  22.2.2018. Pohjoismaiden neuvosto. Viitattu 22.3.2018.
4. ↑  Kirjallisuuden taiteilija-apurahat vuodelle 2023  13.6.2022. Taiteen edistämiskeskus.  Arkistoitu 24.9.2022. Viitattu 26.6.2022.
Perinteinen somba-asumus 1900-luvun alusta.
**Sombat** ovat gurilaista kieltä puhuva kansa Beninissä, Togossa ja Ghanassa. He asuvat Pendjari- ja Ouéméjokien yläjuoksuilla ja lähialueilla. Sukukansat mukaan lukien sombia on Beninissä 120 000, Togossa 20 000 ja Ghanassa yli 10 000.

Kansan pääelinkeino on maanviljely. Tärkeimmät viljelykasvit ovat fonio, hirssi, riisi, maissi, pavut, maapähkinä ja vihannekset. Lisäksi harjoitetaan karjanhoitoa ja käydään muualla ansiotöissä.

Hajanaisia kyliä muodostavat suurperheet asuvat tornimaisissa savitaloissa, joiden alaosassa on eläinsuoja ja keittiö ja yläosassa asuinhuone ja usein viljavarasto. Miehet pukeutuvat paitaan ja lyhyisiin housuihin, naiset värikkäisiin leninkeihin, hameisiin ja valkoisiin puseroihin. Ruokavalio koostuu hirssikakkaroista, hirssi-, riisi- ja maissipuuroista, hirssioluesta, voimakkaista kasvis- ja hedelmäkastikkeista ja maidosta. Yhteiskuntajärjestys perustuu suurperheiden muodostamiin yhteisöihin.

Suurin osa sombista harjoittaa perinteistä uskontoa, johon kuuluu taikuutta ja esi-isien palvontaa. Osa on sunnimuslimeja, metodisteja tai helluntailaisia.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  *Narody i religii mira: Entsiklopedija*, s. 495. Moskva: Bolšaja Rossijskaja entsiklopedija, 1999. ISBN 5-85270-155-6.
**Tunturien heinäkangas** on enimmäkseen heinä- ja sarakasveja kasvavaa tunturipaljakkaa. Heinäkankaita esiintyy tunturien keskipaljakalla lumen suojaamilla kohdilla. Kuivilla heinäkankailla kasvaa enemmän jäkäliä kuin sammalia. Näitä esiintyy eniten Suomessa Käsivarren Lapin pohjoisosassa. Tunturien heinäkankaat jaetaan jäkkikankaisiin ja lampaannata–tunturivihviläkankaisiin. Jäkkikankaita kasvaa eniten vaivaiskoivualueella ja alapaljakalla, mutta ovat keskipaljakalla harvinaisia. Niitä on havumetsissäkin. Tunturivihvilä–lampaannatakankaat ovat laajoja keskipaljakalla.

Lähteet
-------

1. 1 2  Yrjö Norokorpi, Heikki Eeronheimo, Seppo Eurola, Risto Heikkinen, Peter Johansson, Jouko Kumpula, Katariina Mäkelä, Seppo Neuvonen, Juha Sihvo, Saara Tynys & Risto Virtanen (2008): Osa 2.8 Tunturit. s. 505. *Teoksessa:* Raunio, Anne, Anna Schulman& Tytti Kontula (toim.): *Suomen luontotyyppien uhanalaisuus – Osa 2: Luontotyyppien kuvaukset*. Suomen ympäristö 8/2008. Helsinki: Suomen ympäristökeskus, 2008. Koko julkaisun verkkoversio (viitattu 13.2.2011).
Linjakartta
**Le Mansin raitiotieliikenne** on raitiotiejärjestelmä, jota käytetään Le Mansin alueella.

Historia
--------

Kaupungin alkuperäinen raitiotieliikenne aloitti toimintansa vuonna 1897. Raitiotie toimi vuoteen 1947 asti, jonka jälkeen se lakkautettiin. Laajimmillaan verkosto koostui kolmesta raitiotielinjasta.

Kuusikymmentä vuotta alkuperäisen raitiotien lakkautuksen jälkeen kaupungin uusi raitiotie aloitti toimintansa reitillä, joka kulki Mainen yliopistolta etelään. Vuoden 2007 aikana linja pidennettiin kulkemaan Antarèsille asti.

Le Mansin toinen raitiotielinja avattiin vuonna 2014. Linjaa varten kaupunkiin rakennettiin 3,6 kilometriä uutta raitiotietä.

Lähteet
-------

1. ↑  Histoire des Trams du Mans : vers le déclin (suite)  22.11.2007. fnaut-paysdelaloire.org. Viitattu 28.2.2017. (ranskaksi)
2. ↑  France: Light Rail Continues Growth With New Tramways in Marseille, Le Mans, Nice lightrailnow.org. Viitattu 28.2.2017. (englanniksi)
3. ↑  Transports : mise en service la ligne 2 du tram au Mans  16.2.2017. decideursenregion.fr.  Arkistoitu 29.11.2014. Viitattu 28.2.2017. (ranskaksi)

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Le Mansin raitiotieliikenne**.
* Viralliset kotisivut (ranskaksi)
**BL 13,5 tuuman Mk I – IV** oli brittiläinen 30 pituuskaliiperin laivatykki, joka oli palveluskäytössä 1880-luvun lopulta. Se oli asennettuna taistelulaivoihin ja panssariristeilijöihin.

Suunnittelu ja valmistus
------------------------

Tykillä ammuttiin 570 kilogramman ammuksia, joiden propellanttina oli 290 kg ruutia. Ammuksen lähtönopeus oli 614 metriä sekunnissa ja ammus kykeni läpäisemään 720 millimetriä pankkorautaa 910 metrin päästä. Savuttoman ruudin käyttöönoton jälkeen ammusten propellantiksi vaihdettiin 85 kg cordite-44 panoksiin, jotka antoivat 640 m/s lähtönopeuden.

Ammuksissa oli kuparinen tiivisterengas.

Käyttö
------

### Royal Navy

Ensimmäiset tykit asennettiin neljälle Admiral-luokan taistelulaivalla, jotka valmistuivat vuosina 1888-1889. Raskaampien tykkien tuoma lisäpaino kasvatti alusten syväyksen reilusta kahdeksasta metristä puolella metrillä. Samoin alusten uppouma kasvoi 810 tonnia. Vastaavia tykkejä asennettiin myös Trafalgar- ja Royal Sovereign -luokkien aluksiin. Kahden ensimmäisen luokan tornien maksimikorkeuskulma oli 13 astetta ja Royal Sovereign -luokan sekä *HMS Hoodin* 13,5 astetta, millä ruutipanoksella saavutettiin 10,93 kilometrin kantama. Kordiitti-45 panoksella kantama oli 11,54 km.

Yksi Mk IIIf\* tykki asennettiin vuoden 1900 paikkeilla osaksi Penlee patteria Plymouthiin.

### Regia Marina

Tykkejä myytiin Italialle kolmen Re Umberto -luokan taistelulaivan aseistamiseksi.

Lähteet
-------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **BL 13,5 tuuman Mk I – IV**.
* Campbell, NJM: British Naval Guns 1880-1945 No.  *Warship*, 1981, V. vsk, nro 2, s. 96-97. Lontoo:  Conway Maritime Press. ISBN 0-85177-244-7.   (englanniksi)

### Viitteet

1. 1 2  Campbell, NJM s. 96
**"Le Moribond"** on belgialaisen laulaja-lauluntekijän Jacques Brelin säveltämä ja sanoittama kappale, jonka hän levytti vuonna 1961. Se tunnetaan englanniksi nimellä "Seasons in the Sun" ja suomeksi "Päivät kuin unta".

Tunnettuja englanninkielisiä levytyksiä ovat Kingston Trion 1960-luvulta ja Terry Jacksin 1970-luvun alusta. Englanninkieliset sanat on tehnyt Rod McKuen. Jacksin versio oli suuri hitti Britanniassa ja Yhdysvalloissa 1973-1974. Sen sanoitus poikkeaa yhden säkeistön osalta Kingston Trion versiosta. 

Laulu kertoo suomen- ja englanninkielisessä versiossa kuolemaisillaan olevasta miehestä, joka esittää hyvästit parhaalle ystävälleen, isälleen ja rakastetulleen. Alkuperäinen Brelin teksti on sarkastisempi ja synkempi, sillä siinä kertoja toteaa, ettei erityisemmin jää kaipaamaan yhtä ystäväänsä, jonka kanssa hänen vaimonsa petti häntä. Aviorikos mainitaan myös Kingston Trion englanninkielisessä versiossa, mutta Terry Jacksin menestyshitissä ei.

Arto Sotavalta levytti 1974 suomenkielisen version, joka on sovitukseltaan ja sanoitukseltaan melko samankaltainen Jacksin version kanssa. Sanoituksen teki Sotavalta itse. Kappaleen ovat levyttäneet myös muun muassa Fredi, Eino Grön ja Tapio Heinonen. Myös Aki ja Turo ovat levyttäneet kappaleen suomeksi nimellä "Jori 16 vuotta". Se ilmestyi vuonna 1988 levyllä *Lievä kantrihuijaus*. Timo Tuominen on esittänyt kappaleesta oman käännöksensä nimellä "Kuolevainen" levyllään *Encore Brel*.

Lähteet
-------

1. ↑  Päivät kuin unta *Suomen äänitearkisto*.  Arkistoitu 2.4.2018. Viitattu 2.4.2018.
2. ↑  Jori 16 vuotta *Suomen äänitearkisto*.  Arkistoitu 2.4.2018. Viitattu 2.4.2018.
3. ↑  Kuolevainen (= Le moribond) *Fono.fi - Äänitetietokanta*. Viitattu 15.6.2023.
**Anna Mangström** (25. marraskuuta 1897 Jokioinen – 26. joulukuuta 1927) oli suomalainen näyttelijä. Suomen Kansallisteatterissa näytellyt Mangström sai tunnustusta useista nuorten naisten osistaan.

Elämä ja ura
------------

Mangström kävi Suomen Kansallisteatterin oppilaskoulun ja liittyi Kansallisteatteriin 1919. Mangströmin merkittävimpiä saavutuksia olivat nimiosa Minna Canthin näytelmässä *Anna Liisa* ja Elinan rooli *Elinan surmassa*. Jälkimmäistä roolia hän tulkitsi varhaiseen kuolemaansa asti. Vuonna 1930 julkaistun näyttelijämatrikkelin mukaan Mangström ei taiteilijana ehtinyt "ratkaisevasti" ilmentää lahjojaan ja taipumuksiaan.

Lokakuussa 1921 ensi-iltansa Kansallisteatterissa saanut *Danton* oli kauden suuri tapaus. Mangströmillä oli kappaleessa roolitehtävä. Rafael Koskimies luonnehti Mangströmiä sen yhteydessä "kokeneeksi ja hyväksi voimaksi".

Aikoinaan pahennusta ja laaja-alaista keskustelua herättäneessä näytelmässä *Tohvelisankarin rouva* Mangström näytteli paimenpoika Matin roolin.

Lähteet
-------

1. 1 2  *Kotimaisia näyttämötaiteilijoita sanoin ja kuvin - Inhemska scenkonstnärer i ord och bild*, s. 197. Mangström, Anna. Viipuri: Kustannusliike Opas, 1930.
2. ↑  Koskimies, Rafael: *Suomen Kansallisteatteri 2 : 1917–1950*, s. 120. Helsinki: Kustannusosakeyhtiö Otava, 1972.
3. ↑  Esityskuva: Tohvelisankarin rouva (esitys) Museovirasto.  Arkistoitu 1.12.2017. Viitattu 1.12.2017.

Aiheesta muualla
----------------

* Kohtaus Kansallisteatterin näytelmästä "Rouva Dulskan moraali"
**Tunturikangas** on tunturipaljakalla yleinen varpuvaltainen kasvillisuustyyppi, joka on joko puutonta tai puuston peittävyys on alle 10 %. Tunturien heinäkankaita ei lueta varsinaisiin tunturikankaisiin. Tunturikankaan kasvillisuuteen vaikuttaa muun muassa pinnanmuodoista johtuva maaston korkeuden ja lumensyvyyden vaihtelu ja ilmaston mereisyys ja mantereisuus. Esimerkiksi mantereiset kuivat alueet ovat jäkälävaltaisia, kosteat mereiset alueet sammalvaltaisia ja näiden välillä olevilla alueilla kasvaa suunnilleen yhtä paljon sekä sammalta että jäkälää.

Maaperällä on myös suuri vaikutus. Silikaattikallioilla kasvaa karua tunturikangasta, joka on yleisin tunturikankaiden pääryhmä. Karbonaattikallioilla, useimmiten dolomiittikallioilla kasvaa ravinteista tunturikangasta, joka on Suomessa harvinaista. Karuilla tunturikankailla kasvaa muun muassa variksenmarjaa, kanervaa, liekovarpiota, vaivaiskoivua ja mustikkaa. Karut tunturikankaat jaetaan tuulikankaisiin (tuulenpieksämäkankaisiin), variksenmarjakankaisiin, vaivaiskoivukankaisiin, mustikkakankaisiin, kurjenkanervakankaisiin, kanervakankaisiin ja liekovarpiokankaisiin. Talvella lumettomilla tuulikankailla kasvaa muun muassa variksenmarjaa, riekonmarjaa ja sielikköä, mutta vähemmän liekovarpiota ja vaivaiskoivua. Tunturikankaita ovat myös mereiset kanervakankaat ja keskipaljakan liekovarpiokankaat. Ravinteisia tunturikankaita luonnehtivat lapinvuokko ja niukkaravinteisia tunturikankaita runsaampi heinä-, ruoho- ja sarakasvillisuus. Tunturikankailla ei yleensä kasva puita tai niitä on vain vähän.

Katso myös
----------

* Lapinvuokkokangas

Lähteet
-------

1. ↑  Henry Väre, Rauni Partanen: Suomen tunturikasvio. Metsäkustannus OY 2009, ISBN 978-952-5694-40-6, s. 14.
2. 1 2  Yrjö Norokorpi, Heikki Eeronheimo, Seppo Eurola, Risto Heikkinen, Peter Johansson, Jouko Kumpula, Katariina Mäkelä, Seppo Neuvonen, Juha Sihvo, Saara Tynys & Risto Virtanen (2008): Osa 2.8 Tunturit. s. 492. *Teoksessa:* Raunio, Anne, Anna Schulman& Tytti Kontula (toim.): *Suomen luontotyyppien uhanalaisuus – Osa 2: Luontotyyppien kuvaukset*. Suomen ympäristö 8/2008. Helsinki: Suomen ympäristökeskus, 2008. Koko julkaisun verkkoversio (viitattu 13.1.2013).
3. ↑  Haapasaari 1988
4. ↑  Norokorpi et al. 2008, s. 494.
5. ↑  Norokorpi et al. 2008, s. 503.
**Yhteisnavetta** on kahden tai useamman osakkaan perustama maitotila, jossa tuotetaan maitoa yhteisellä työpanoksella.

Yhteisnavetassa työt, vastuu ja tulos jaetaan osakkaiden kesken. Yhteisnavetan hyötyjä ovat: taloudellinen riski on jakautuneet useammalle kotitaloudelle, vapaapäivät ja lomat voidaan järjestellä säännöllisiksi, jokainen osakas pystyy keskittymään kapeampaan osa-alueeseen kuin yksin tehdessä, yrittäjyydet ilot ja murheet voidaan jakaa keskenään. Haasteita voivat tuottaa rahanpuute, henkilökemiat, osakkaan elämäntilanteen muuttuminen siten, että hän ei pääse osallistumaan yrityksen toimintaan suunnitellusti ja erilaiset ajatukset yrityksen kehittämisestä.

Lähteet
-------

1. ↑  Anna-Maija Minkkinen: *Yhteisnavettayritysten johtamiskäytäntöjä*, s. 11,14 ja 15. Savonia ammattikorkeakoulu, 2013. amk opinnäyte. Teoksen verkkoversio (viitattu 28.6.2018).

Aiheesta muualla
----------------

* Kiviranta, Tuure: Testaa itsesi: Sopisiko yhteisnavetta sinulle? *Maaseudun Tulevaisuus*.  20.12.2016.  Arkistoitu 28.6.2018. Viitattu 28.6.2018.
* Umpikuja kääntyi voitoksi – yhteisnavetta ratkaisi tuottajan ongelman *op.media*.  10.5.2017. Viitattu 28.6.2018.
* Mustonen, Esa: Unelmatiimi tekee hyvä tulosta yhteisnavetassa *Käytännön Maamies*.  21.1.2016. Viitattu 28.6.2018.
* Osakeyhtiömuotoisen yhteisnavetan perustaminen *Yhtiömuotoinen maatalous -wiki*. Viitattu 28.6.2018.
**Le Mansin katedraali** (ransk. *cathédrale Saint-Julien du Mans*) sijaitsee Le Mansin kaupungin keskustassa Ranskassa. Kirkko on omistettu Le Mansin pyhälle Julienille. Katedraalin rakentaminen aloitettiin 1000-luvulla, ja se valmistui 1400-luvulla.

Arkkitehtuuri
-------------

Le Mansin katedraali on arkkitehtuuriltaan yhdistelmä romaanista ja goottilaista tyyliä. Katedraali koostuu päälaivasta, kuorista, jonka holvin korkeus on 34 metriä, sekä kuorin ulkopuolella olevista kolmestatoista säteittäisestä kappelista.

Kirkon sisustus
---------------

### Muusikkoenkelit

Katedraalin holviin on maalattu neljäkymmentäseitsemän enkeliä erilaisten soittimien kanssa. Enkelit on maalattu 1400-luvulla, mikä antaa mahdollisuuden tutkia maalauksista keskiaikaisia musiikki-instrumenttejä. Taidemaalari Jean de Brugesin muusikkoenkelit ovat säilyttäneet kirkkaat värinsä nykypäivään saakka.

### Haudat

Katedraalissa on useita loisteliaita hautoja. Diplomaatti Guillaume du Bellayn haudan teki kuvanveistäjä Pierre Bontemps. Guillaume du Bellayn hautajaiset oli ensimmäinen kerta, kun runoilijaryhmä Plejadi kokoontui.

### Patsaat

Sisätiloissa on useita Gervais Delabarren ja Charles Hoyaun 1600-luvulla valmistamia terrakottaveistoksia.

### Urut

Katedraalin urut on valmistunut vuonna 1519, ja suunnitellut arkkitehti Simon Hayneufvren.

### Lasimaalaukset

Katedraalissa voi nähdä lasimaalauksen kehityksen 1000-luvulta aina meidän aikoihimme asti. Lasimaalaus nimeltään "Ylösnousemus" on tehty 1000-luvun lopulla tai 1100-luvun alussa. Se on vanhin uskonnollisessa rakennuksessa säilynyt lasimaalaus.

  

* MuusikkoenkelitMuusikkoenkelit
* Guillaume du Bellayn hautaGuillaume du Bellayn hauta
* Charles Hoyaun veistosCharles Hoyaun veistos
* YlösnousemusYlösnousemus

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6 7  Cathédrale du Mans L’association des Châteaux de la Loire. Viitattu 15.4.2021. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Le Mansin katedraali** Wikimedia Commonsissa
Horton, Robinson, Erskine ja Lancaster elokuvan kuvaustauolla.
**Minä syytän** (*All My Sons*) on yhdysvaltalaisen Arthur Millerin näytelmään *Kaikki minun poikani* perustuva draamaelokuva vuodelta 1947. Sen on ohjannut Irving Reis ja sen pääosissa näyttelevät Edward G. Robinson ja Burt Lancaster.

Taustaa
-------

Elokuvan pohjana oleva Arthur Millerin näytelmä sai alkunsa lehtiuutisesta, jossa kerrottiin Curtiss-lentokoneyhtiön lahjoneen ilmavoimien tarkastajat hyväksymään sotilaskoneisiin viallisia moottoreita. Kolme ilmavoimien upseeria tuomittiin virkavelvollisuuksien laiminlyönnistä.

Juoni
-----

Joe Keller, lentokoneenosia valmistavan tehtaan toinen omistaja, on pettynyt kun hänen toisesta maailmansodasta palannut poikansa Chris ei aio ryhtyä yrityksen jatkajaksi vaan on menossa naimisiin isän entisen yhtiökumppanin Herbin tyttären kanssa ja muuttamassa Chicagoon.

Joe ja Herb joutuivat sodan loppuvaiheissa syytteeseen viallisten osien tahallisesta myymisestä ilmavoimille, mutta vain Herb sai vankilatuomion Joen vieritettyä syyn hänen niskoilleen. 

Toinen Kellerin perheen pojista, taistelulentäjä Larry, on ollut kadonneena jo vuosia ja oletettu kuolleeksi. Chrisin morsian Ann seurusteli aiemmin Larryn kanssa, joten avioaikeet Chrisin kanssa huolestuttavat Kellerin perheen äitiä, joka yhä haluaa uskoa Larryn löytyvän.

Annin lakimiesveli yrittää myös estää avioliiton epärehellisen Kellerin perheen kanssa, ja kaupungissa monet kuiskailevat Joe Kellerin olleen vastuussa lentäjien kuolemista. Ravintolassa muuan sotaleski kutsuu Joeta suoraan tappajaksi.

Ollessaan vankilassa Annin isää tapaamassa Chris kuulee, miten Joe oli ilmoittautunut sairaaksi sinä päivänä, kun ilmavoimien edustajat tulivat hakemaan osia. Isä Joe myöntää nyt pojalle tienneensä vioista, mutta puolustautuu sillä että osien korjaus olisi vienyt yrityksen konkurssiin. Chris suuttuu ja lyö isäänsä.

Annin saama kirje Larryltä paljastaa, että poika tiesi isänsä syylliseksi ja aikoi surmata itsensä hävittäjäkoneensa avulla, kun ei voisi kestää perheen häpeää. Tämän kuultuaan Joe Keller murtuu ja tappaa itsensä.

Näyttelijät
-----------

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
|  Edward G. Robinson  | … |  Joe Keller
  |
|  Burt Lancaster  | … |  Chris
  |
|  Louisa Horton  | … |  Ann Deever
  |
|  Mady Christians  | … |  Kate
  |
|  Frank Conroy  | … |  Herb Deever
  |
|  Howard Duff  | … |  George
  |
|  Lloyd Gough  | … |  Jim Bayliss
  |
|  Arlene Francis  | … |  Sue Bayliss
  |
|  Harry Morgan  | … |  Frank Lubey
  |
|  Elisabeth Fraser  | … |  Lydia Lubey
  |

Lähteet
-------

1. ↑  Clausen, Henry C. and Lee, Bruce, *Pearl Harbor: Final Judgment*, Da Capo Press, ISBN 0306810352 (2001), s. 56–58
2. ↑  Hinton, Harold B. *Air Victory: the men and the machines*, New York: Harper & Bros. (1948), s. 249–251
3. ↑  *Three Air Officers 'Guilty of Neglect', Ordered Dismissed*, The Milwaukee Journal, 26.4.1944,s. 33

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:All my sons (film)
**Le Morne Brabant** on niemi Mauritiuksen eteläkärjessä. Sen tuntomerkkinä on valtava basalttijärkäle, jonka korkeus on yli 500 metriä ja pinta-ala 12 hehtaaria. Sen rinteissä on monia luolia. Luolat ja vuoren ylätasanko toimivat 1800-luvulla karanneiden orjien pakopaikkana. Le Morne Brabant liitettiin Unescon maailmanperintöluetteloon vuonna 2008.

Harvinainen hibiskuslaji *Hibiscus fragilis*  tunnetaan vain kahdesta paikasta maailmassa, joista toinen on Le Morne Brabantin huippu.

Niemimaalla on saaren kauneimmat hiekkarannat, ja sinne on rakennettu monia loistohotelleja.

Lähteet
-------

1. ↑  Le Morne Cultural Landscape *Unesco*. Viitattu 23.8.2017.
2. ↑  UN lists Mauritius slave mountain *BBC*. Viitattu 23.8.2017.
3. ↑  Hibiscus fragilis *IUCN Red List*. Viitattu 23.8.2017.
4. ↑  Introducing Le Morne Peninsula *Lonely Planet*.  Arkistoitu 23.8.2017. Viitattu 23.8.2017.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Le Morne Brabant** Wikimedia Commonsissa

*
**9,2 tuuman BL Mk XI -laivatykki** oli brittiläinen 50 pituuskaliiperin laivatykki, joka oli palveluskäytössä ensimmäisessä maailmansodassa. Se oli asennettuna panssariristeilijöille pääaseiksi ja varhaisille taistelulaivoille apuaseiksi. Tykin putken pidentämisellä aiempaan versioon verrattuna pyrittiin nostamaan lähtönopeutta ja siten lisäämään kantamaa tai kranaatin läpäisykykyä. Malli oli viimeinen kuninkaallisen laivaston 9.2 tuuman tykki.

Suunnittelu ja valmistus
------------------------

Vuonna 1902 Ordnance Board esitti panoksen kasvattamista, jotta putkipaine nousisi ja lähtönopeus kasvaisi. Tammikuussa 1903 annettiin määräys asian tutkimisesta ja suunnittelun tuloksena oleva Mk X tykki ei juurikaan poikennut edeltäjistään. Vickers kuitenkin jatkoi omin päin tutkimusta, minkä perustana käytettiin Amiraliteetin kanssa käytyjä keskusteluja Lord Nelson -luokan aseistamisesta. Vickersin malli kilpaili Ordnance Boardin suunnittelun pohjalta tehdyn aseen kanssa menestyksekkäästi tullen valituksi.

Amiraalineuvosto hyväksyi uuden mallin alkuvuodesta 1905 Lord Nelson - ja Minotaur-luokkien aseistamiseksi. Ensimmäiset kaksi tykkiä valmistuivat vielä vuonna 1905. Niiden suunniteltu kestoikä oli 300 laukausta ammuttaessa kordiittitäytteisiä MD kranaatteja.

Asennus
-------

Tykkien kaksiputkinen Mk VII ja yksiputkinen MK VIII asennus mahdollistivat +15 - -15 asteen korkeuskulman muutoksen ja sekä sivu- että korkeussuuntaus tapahtui hydraulisesti. Tykit voitiin ladata 6,5 - -5 asteen korkeuskulmilla. Kaksiputkinen asennus mahdollisti jopa neljän laukauksen minuuttinopeuden tykkiä kohden. Tornin etu- ja takaseinän panssaroinnin paksuus oli kahdeksan tuumaa ja sivujen tuuman vähemmän.

Tykit asennettiin seuraaviin aluksiin:

* Minotaur-luokan panssariristeilijöihin, joihin kuhunkin asennettiin kahteen torniin kaksi tykkiä
* Lord Nelson -luokan taistelulaivoihin, joihin kumpaankin neljä kaksiputkista ja kaksi yksiputkista asennusta.

Lähteet
-------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **BL 9,2 tuuman Mk XI -laivatykki**.
* Friedman, Norman: *Naval Weapons of World War One - Guns, Torpedoes, Mines and ASW Weapons of All Nations*. Barnsley: Seaforth Publishing, 2011. ISBN 978-1-84832-100-7. (englanniksi)
* Campbell, NJM: British Naval Guns 1880-1945 No7.  *Warship*, 1982, VI. vsk, nro 4, s. 282-284. Lontoo:  Conway Maritime Press. ISBN 0-85177-265-X.   (englanniksi)

### Viitteet

1. 1 2 3  Friedman, Norman s. 72
2. ↑  Friedman, Norman s. 72-73
**Minä taistelen** on Arja Korisevan 15. studioalbumi, joka julkaistiin 18. marraskuuta 2009. Ensimmäisenä singlenä julkaistiin "Yövieras" 25. kesäkuuta 2009. Kappale edusti poptyylissään uudenlaista Arjaa. Kappaleen ovat tehneet Ile Vainio sekä Nylon Beat ja Gimmel-yhtyeiden säveltäjänä ja tuottajana tunnettu Risto Asikainen. "Yövieras" otettiin radioaalloilla vastaan hyvin, ja se sai runsaasti radiosoittoa nousten muun muassa Radio Suomen TOP10:n useaksi viikoksi.

Toisena singlejulkaisuna levyltä irrotettiin nimikappale "Minä taistelen", jonka on säveltänyt Kikka Laitinen ja sanoittanut Jukka Saarinen; sovituksista vastaavat Janne Halmela ja Pertti Jalonen, joka myös vastaa kyseisen kappaleen tuotannosta. "Minä taistelen" oli helmikuussa 2010 viihtynyt Radio Suomen soitetuimpien listalla kahdeksan viikkoa nousten parhaimmillaan sijalle 3 (sijoitukset 4-3-8-30-10-11-30-24). Tosiasiassa viikko määrä on suurempi, sillä jouluviikkoina Radio Suomi ei listaa julkaissut.

Virallisten singlejen ohella levyn kappaleista runsaasti radiosoittoa ovat saaneet "Elämä tekee tän", joka viikolla 50 nousi paikallisradioiden yhteisen TOP20-listan sijalle 4, ja "Elämän askeleet", joka loppuvuodesta 2009 viihtyi useamn viikon ajan esimerkiksi Radio Kajauksen nettihittiäänestyksen kärkikymmenikössä. 

*Minä taistelen* on Korisevan ensimmäinen levy Edel Records Finlandilta ja albumi juhlisti myös hänen 20-vuotista uraansa Tangomarkkinoiden Tangokuningatar-tittelin voittamisesta 1989 lähtien.

Kappaleet
---------

1. Minä taistelen – 3.32
2. Yövieras – 3.41
3. Elämä tekee tän – 3.47
4. Entä huomenna – 3.40
5. Viiden tähden mies – 3.48
6. Elämän askeleet – 3.36
7. Isän silmät – 4.20
8. Pieni laulu – 3.36
9. Vapaus on valhe – 3.06
10. En voi unohtaa – 3.47
11. Tanssi talossa mun – 3.34
12. Ei enää koske – 3.40