recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Molineux Stadium** on Wolverhampton Wanderersin kotikenttä. Wolves on pelannut kotiottelunsa Molineuxilla jo vuodesta 1889 lähtien. Kentän yleisöennätys on FA Cupin ottelusta vuodelta 1939, kun Wolverhamptonin ja Liverpoolin välistä ottelua oli seuraamassa 61 315 katsojaa. Kentän nykyinen katsojakapasiteetti on 28 525.

Historia
--------

Molineuxin suku saapui Englantiin Ranskasta Isabellan, Ranskan kuninkaan Filip IV:n tyttären ja Englannin kuninkaan Edvard II:n vaimon mukana. He asettuivat Wolverhamptoniin ja isännöivät kartanoa, jota kutsuttiin nimellä **Molineux House**, lähellä kaupungin keskustaa. 1800-luvulla kartanoa ympäröivälle alueelle kehittyi puisto, jossa järjestettiin juhlia ja messuja. 1870-luvun alussa puistoon kehittyi urheilukenttä, jota ympäröi pyöräilyrata.

Wolverhampton Wanderers pelasi ensimmäisen liigakautensa 1888-89 Dubley Roadin kentällä, mutta vaati selkeästi parempaa areenaa ja päätti siirtää kotiottelunsa Molineuxille. Samaan aikaan **The Northampton Brewery Company**-niminen olutpanimo perusti Molineux Housesta hotellin ja muutti paikallisen urheilukentän jalkapalloareenaksi rakennuttamalla kentän yhteyteen pukuhuoneet, toimiston ja katsomotilan.

**Stadionin virallinen avausottelu** pelattiin 2. syyskuuta 1889, kun Wanderers kohtasi ystävyysottelussa Aston Villan. Noin 3.900 katsojaa oli saapunut seuraamaan ottelua, joka alkoi kello 17.30 paikallista aikaa. Kentän ensimmäisen maalin teki kotijoukkueen David Wykes Harry Woodin syötöstä ja maali jäi myös ottelun ainoaksi.

Vuosien saatossa katsomotiloja laajennettiin voimakkaasti ja 1930-luvun puolessa välissä kentän katsojakapasiteetti oli jo noin 60.000, käsittäen massiiviset päätykatsomot, **North Bank**in ja **South Bank**in sekä pääkatsomona toimineen **Waterloo Road Stand**in ja **Molineux Street Stand**in. Sen jälkeen katsomotilat saivat odottaa saneerausta yli 40 vuotta, mutta stadionille saatiin valonheittimet vuonna 1953 ja Molineux Stadium oli maailman ensimmäisiä valaistuja jalkapallostadioneita. 

Vuonna 1979 uudistettiin kentän toinen sivukatsomo Molineux Street Stand, joka nimettiin **John Ireland Stand**iksi. Stadionin uudistustyö jäi kuitenkin kesken seuran ajautuessa taloudellisiin vaikeuksiin 1980-luvun alussa. North Bank ja Waterloo Road Stand suljettiin turvallisuussyistä 1985 Bradfordin traagisen katsomopalon jälkeen ja seuran pelatessa neljännessä divisioonassa vuonna 1986 John Ireland Stand oli ainoa käytössä oleva katsomonosa.

Sir Jack Hayward osti joukkueen vuonna 1990 ja investoi voimakkaasti kentän uudistamiseen. 1992 North Bank avattiin uudestaan **Stan Cullis Stand**-nimellä. Muutamaa kuukautta myöhemmin pääkatsomon saneeraus saatiin päätökseen, jolloin entinen Waterloo Road Stand nimettiin **Billy Wright Stand**iksi ja kentän nykyinen uudistustyö saatiin päätökseen 1993, jolloin South Bankista tuli **Jack Harris Stand**.

Kesällä 2003 John Ireland Stand uudelleennimettiin **Steve Bull Stand**iksi kunnianosoituksena joukkueen kaikkien aikojen parhaalle maalintekijälle.

Aiheesta muualla
----------------

* Googlemap: Molineux Stadium
Lunttulukko
**Lunttulukko** oli varhaisissa tuliaseissa – sekä käsiaseissa että tykistössä – käytetty lukkotyyppi tai paremminkin sytytysjärjestelmä. Lunttulukko otettiin käyttöön jo 1400-luvun puolivälissä.

Lunttu
------

**Lunttu** on tietynlainen hidas sytytyslanka, punomalla (ei kiertäen kertaamalla, jolloin se purkautuisi palaessaan) valmistettu pellava- tai mieluiten puuvillanyöri, noin 5–7 millimetriä halkaisijaltaan, joka on käsitelty keittämällä sitä kaliumnitraatti- eli salpietariliuoksessa ja sen jälkeen kuivattu. Lunttu palaa ilman liekkiä hitaasti kytemällä, hyvä lunttu lyhenee vain noin 2–3 millimetriä minuutissa.

Lunttu kiinnitetään sankkiruudin sisältävän sankkipannun yläpuolella olevaan S-kirjaimen muotoiseen hanaan, *lunttupihtiin* eli *serpenttiin*. Liipasimen vetäminen painaa luntun kytevän pään sankkipannuun, sytyttäen sankkiruudin joka puolestaan sytyttää sankkireiän kautta panoksen.

Käyttö
------

Lunttulukkoinen ase on helppo ja edullinen valmistaa, mutta siinä on myös tiettyjä haittapuolia, kuten sen toiminnan suhteellinen epävarmuus ja etenkin epäkäytännöllisyys. Lunttulukkoaseen käyttö vaatii erityistä huolellisuutta ja tarkkuutta vahinkojen välttämiseksi käsiteltäessä kytevää lunttua ja irtoruutia aseen latausvaiheiden aikana. Luntun kytevä kärki myös kiiluu hämärässä ja siitä kohoaa savua, joka saattoi paljastaa ampujan tai joukko-osaston sijainnin viholliselle tai metsästäjän riistalle. Sotatoimissa tuli joukon myös pitää tarkasti huolta että tulta lunttujen sytyttämiseksi oli käsillä heti, kun tilanne sitä vaati. Lunttulukko oli kuitenkin ensimmäisiä piilukkoaseita toimintavarmempi, mistä syystä se oli käytössä monilla armeijoilla läpi 30-vuotisen sodan.

Rataslukko, piilukko ja nallilukko seurasivat lunttulukkoa ja olivat tätä teknisesti huomattavasti kehittyneempiä.

Lähteet
-------

* Chuck Willis: *Maailman aseet*. Karisto, 2007. ISBN 978-951-23-4879-4. *lähde tarkemmin?*
Tammelan Lunkaan ja Hykkilän työväenyhdistyksen ensimmäinen työväentalo, käytössä 1909−1912.
**Lunkaan-Hykkilän työväentalo** oli Tammelan kunnan Hykkilän kylässä sijainnut työväentalo.

Historiaa
---------

Lunkaan-Hykkilän työväenyhdistys perustettiin vuonna 1907. Vuoden 1909 alussa se osti käyttöönsä erään lunastamattoman torpan, joka sijaitsi Hykkilässä koulun lähellä. Tonttiakin se yritti saada omaksi, muttei ehtinyt. Kansakoulun johtokunta ei nimittäin halunnut työväentaloa niin lähelle koulua, ja vuoden 1912 alussa tuli häätöilmoitus, jonka mukaan talo oli siirrettävä pois. Yhdistys sai vuokrattua uuden tontin ja rakensi sinne talon, käyttäen rakennusmateriaalina muun muassa vanhan talon hirsiä. Yhdistyksen jäsenluku oli tässä vaiheessa vain 10. Talon vihkiäisjuhlia vietettiin syyskuussa 1913 yli 300-henkisen yleisön voimin. Toiminta talolla oli vilkasta sotien jälkeiseen aikaan asti, mutta hiljeni sitten kylän väkimäärän vähentyessä. Talo huutokaupattiin, ja sen osti tontin omistanut yksityishenkilö varastokäyttöön.

Rakennus
--------

Talo oli hirsinen, ja sen lattia oli koivua. 1940-luvun lopulla katto uusittiin talkoilla, ja sotien jälkeen taloa myös laajennettiin. Siihen muun muassa rakennettiin uusi näyttämö.

Toimintaa työväentalolla
------------------------

Talolla järjestettiin erilaista ohjelmatoimintaa, harrastettiin näyttelemistä ja pidettiin yhdistyksen kokouksia. Vuonna 1915 taloa käytettiin 37 kertaa ja seuraavana vuonna 42 kertaa. Vuoteen 1917 mennessä iltamia oli pidetty yhteensä 56 kertaa ja juhlia 23 kertaa. 1920-luvulla yhdistys hankki talolle radion, josta kuunneltiin muun muassa jumalanpalveluksia. Kirkonmenojen jälkeen usein laulettiin jokin taistelulaulu, ja sitten kerättiin kolehti, sillä radio oli ollut kallis hankinta. Talossa oli myös kirjasto ja pieni kahvila. Sotien jälkeen toiminta oli erityisen vilkasta. Pidettiin erilaisia kursseja, kuten tanhu-, kirjanpito- ja järjestötoimintakurssit.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6  Pohjakallio, Lauri: *Lounaishämäläisiä työväentaloja. Julkaisussa Lounais-Hämeen kotiseutu- ja museoyhdistys Vuosikirja 68*. Forssa: Lounais-Hämeen kotiseutu- ja museoyhdistys, 1999.
2. 1 2 3  Hämeen Voima *digi.kansalliskirjasto.fi*.  27.2.1917, no 23. Viitattu 11.1.2023.
3. ↑  Hämeen Voima *digi.kansalliskirjasto.fi*.  4.10.1913, no 113. Viitattu 11.1.2023.
**Ríon–Antírrion silta** (kreik. Γέφυρα Ρίου-Αντίρριου, *Géfyra Ríou-Antírriou*) on Kreikassa sijaitseva silta, joka ylittää Korintinlahden sen etelärannalla sijaitsevan Ríon kaupungin ja pohjoisrannalla sijaitsevan Antírrion kylän välillä. Näin se yhdistää läntisen Keski-Kreikan Peloponnesoksen niemimaahan. Silta on vinoköysisilta ja lajissaan maailman pisin. Se on maantieteellisesti merkittävä koko Euroopassa.

Historia
--------

Ríon–Antírrion silta.
Sillan pyloni rakenteilla.
Ríon–Antírrion silta valmistui vuonna 2004. Siihen saakka ainoa maata pitkin kulkeva liikenneyhteys Peloponnesokselta Kreikan mantereelle kulki Korintin kannasta pitkin. Sillan rakensi ranskalais–kreikkalainen yhtymä ranskalaisen insinööritoimisto Vincin johtamana. Ruoppaus ja alueen valmistelu alkoivat vuonna 1998 ja pylonien rakentaminen vuonna 2000. Sillan rakentaminen kesti alle viisi vuotta ja se valmistui neljä kuukautta etuajassa. Ensimmäisenä sillan virallisen avaamisen jälkeen sen ylittivät Ateenan vuoden 2004 olympialaisten soihdunkantajat.

Rakennelma
----------

Ríon–Antírrion sillan kannen vinoköysien kannattaman osan pituus on 2 252 metriä ja sillan kokonaispituus 2 882 metriä. Silta on viisiaukkoinen ja siinä on neljä pylonia. Sillalla on kaksi ajokaistaa molempiin suuntiin, lisäkaistat hätätilanteita varten sekä jalkakäytävät molemmin puolin.

Teräksiset vinoköydet, joita on yli 180, on ripustettu 168 metriä merenpinnan yläpuolelle ulottuvien neljän pyramidin mallisen teräsbetonipylonin varaan. Kunkin pylonin pyöreä perustuskiekko painaa 68 000 tonnia ja ne kuljetettiin rannalla olleelta kuivatelakalta uittamalla niiden rakenteeseen tehtyjen ilmataskujen avulla. Tämän jälkeen perustuskiekko painui kohti teräspaalutettua merenpohjaa sitä mukaa kuin sitä rakennettiin mereen ankkuroidun lautan avulla. Ontot pylonit täytettiin tilapäisesti rakennusvaiheessa merivedellä jälkipainuman estämiseksi ja ne lepäävät 63 metriä merenpinnan alapuolella 3 metriä paksun murskekerroksen päällä.

Rakennuspaikka vaati sillalta useita erikoisratkaisuja. Salmen syvyys, seisminen aktiivisuus, maanjäristysten ja tsunamien mahdollisuus sekä salmen vähittäinen laajeneminen tektonisten voimien johdosta vaativat huomattavia muutoksia tämänkaltaisten siltojen perusrakenteisiin. Silta on tehty rakenteensa puolesta vastustuskykyiseksi maanjäristyksille.

Lähteet
-------

1. 1 2  Pararas-Carayannis, Carolyn: The Rion-Antirion Bridge Dr. Carolyn Pararas-Carayannis. Viitattu 8.7.2014. (englanniksi)
2. ↑  Rion-Antirion Cable-Stayed Bridge, Greece *Roadtraffic-technology.com*. Kable Intelligence Limited. Viitattu 8.7.2014. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Ríon–Antírrion silta** Wikimedia Commonsissa

* Rion-Antirion Bridge. Structurae. (englanniksi)
Kesarbai Kerkar
**Kesarbai Kerkar** (13. heinäkuuta 1892 Goa – 16. syyskuuta 1977) oli intialainen laulaja.

Kerkar syntyi musikaaliseen perheeseen Goalla ja asettui sitten Bombayhin (nykyisin Mumbai). Hän opiskeli vuoteen 1917 Ramkrishnabuwa Vazen, Bhaskarbuwa Bakhalen ja Barkatullah Khanin johdolla. Vuonna 1921 hän pääsi Jaipur-Atraulin gharanan perustajan, Alladiya Khanin oppilaaksi katkeamattomaksi viidentoista vuoden jaksoksi, mutta guru-oppilassuhde säilyi vähemmän intensiivisenä, kunnes Khan kuoli vuonna 1946.

Kerkar aloitti esiintymisuransa 1930-luvulla ja tuli tunnetuksi khyalien esittäjänä, jonka ohjelmistoon kuului kattava valikoima vähemmän tunnettuja ragoja. Hän ei esiintyessään suostunut mikrofonin käyttöön ja oli sekä organisoijien että yleisöjen arvostuksesta nauttinut perfektionistinen esiintyjä. Hän kuitenkin vältti julkisuutta ja otti vain yhden oppilaan, joka oli Dhondutai Kulkarni. Kerkar luopui esiintymisestä 1960-luvun ensimmäisellä puoliskolla. Hän sai monia tunnustuksia, kuten Sangeet Natak Akademin palkinnon vuonna 1953 sekä Padma Bhushanin Intian hallitukselta vuonna 1969.

Vain hieman ennen Kerkarin kuolemaa NASA laukaisi Voyager 1:n ja Voyager 2:n mukanaan gramofoninauhoituksia. Joukossa oli Kerkarin *Jaat Kahaan Ho* -levytyksen ohella muiden muassa Johann Sebastian Bachin, Wolfgang Amadeus Mozartin ja Ludwig van Beethovenin teosten tulkintoja.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Profiles of Eminent Goans, Past and Present, s. 78-79 J. Clement Vaz
2. 1 2 3  Kesarbai becomes Malkauns, Malkauns becomes Kesarbai The Caravan
3. 1 2 3  Tribute to a Maestro: Kesarbai Kerkar (Arkistoitu – Internet Archive) ITC Sangeet Research Academy


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana

 |

 |
| "Look at Yourself"Uriah Heep |
| --- |
| Singlen "Look at Yourself" kansikuva |
| Saksan liittotasavallan-painos |
| Singlen tiedot |
|  Albumilta | *Look at Yourself* |
|  Julkaistu | 1971 |
|  Formaatti | 7"-single |
|  Tyylilaji | hard rock, heavy metal |
|  Kesto | 03.07 (singleversio) |
|  Levy-yhtiö | Bronze |
| Listasijoitukset |
| Sveitsi 4. (19. lokakuuta 1971)  Saksa 33. (viikko 43/1971) |
| Uriah Heepin muut singlet |
| "High Priestess"1971 | "Look at Yourself"1971 | "The Wizard"1972 |

MusiikkinäyteLook at YourselfÄänitiedostojen kuunteluohjeet

**Look at Yourself** on progressiivisen hard rock -yhtye Uriah Heepin vuonna 1971 julkaistu kappale. Se julkaistiin samannimisellä albumilla ja singlenä. Kappaleen on kirjoittanut kosketinsoittaja-kitaristi Ken Hensley, joka myös laulaa sen.

"Look at Yourself" on laulusolisti David Byronin aikaiselle Uriah Heepille tyypillinen hard rock -kappale ja erityisesti Hensleyn kosketinsoittimet ovat siinä esillä. 
Kappaleen albumiversion pituus on yli viisi minuuttia, kun taas singleversio on lyhennetty hieman päälle kolmeen minuuttiin. Singlen b-puolena oli vastapainona rauhallinen "What Should Be Done", joka sisältyy myös *Look at Yourself* -albumille. Myös tämä kappale on Ken Hensleyn käsialaa.

Danny levytti kappaleen suomeksi Käärme-albumillaan nimellä *Itsesi näät et enempää*.

Kappaleet
---------

**A-puoli**

1. Look at Yourself – 3.19 (säv. Ken Hensley)

**B-puoli**

1. 
2. What Should Be Done – 4.13 (säv. Hensley)

Muut kannet
-----------

* Alankomaiden-painosAlankomaiden-painos
* Ranskan-painosRanskan-painos
* Espanjan-painosEspanjan-painos

* Italian-painosItalian-painos
* Japanin-painosJapanin-painos

Lähteet
-------

1. ↑
2. ↑  Charts-Surfer: Songsearch charts-surfer.de. Viitattu 3.1.2011.
**Rozhanovcen taistelun** (unk. *Rozgonyi csata*) kävi Unkarin kuningas Kaarle Robert paikallisia "pikkukuninkaita" Máté Csákia ja Aban veljeksiä vastaan. Csák ja Abat hallitsivat lähes itsenäisesti laajoja alueita nykyisessä Slovakiassa, joka kuului silloin Unkarin kuningaskuntaan. Vakiinnuttakseen valtansa Kaarlen oli kukistettava pikkukuninkaat.

Syksyllä 1311 Amádé Aba surmattiin Košicessa, koska hän yritti saada kaupunkia valtaansa. Kun hänen poikansa janosivat kostoa, kuningas Kaarle tarjoutui välittämään kiistassa. Tosiasiassa Kaarle ajoi sopimusta, joka olisi murtanut Aban suvun vallan alueella. Tätä he eivät voineet hyväksyä, vaan nousivat avoimeen kapinaan kuningasta vastaan. Máté Csák liittyi heihin, mutta muut pikkukuninkaat tukivat kuningasta tai pysyivät kiistan ulkopuolella.

Kuninkaan ja kapinallisten armeijat kohtasivat lopulta lähellä Rozhanovcea. Kapinallisten armeijassa, jota johti vanhin Aban veljeksistä, oli noin 4 000 miestä. Heistä 1 700 oli määriläisiä raskaan ratsuväen palkkasotilaita, jotka Máté Csák oli lähettänyt. Loput olivat enimmäkseen kevyttä ratsuväkeä. Kuninkaan armeijassa, jota Kaarle itse johti, oli noin 3 000 miestä. Armeijaan kuului kuningasta kannattavan alemman aateliston kevyttä ratsuväkeä, paikallista jalkaväkeä lähinnä Košicesta ja kuninkaan saattueen ritareita. Kuninkaan apuna oli myös johanniittojen ritareita.

Taistelu alkoi ratsuväen yhteenottona. Kapinallisilla oli enemmän miehiä ja raskaampi ratsuväki, joten he pakottivat kuninkaan joukot perääntymään. Kuninkaallinen lipunkantaja kaatui, ja Kaarle jatkoi taistelua johanniittojen lipun alla. Kun kuninkaan joukot olivat jo pahasti alakynnessä, jalkaväkijoukot hyökkäsivät kapinallisten sivustaan ja onnistuivat surmaamaan johtajat. Tämä käänsi taistelun kuninkaan eduksi. Sitä ennen kumpikin osapuoli oli käytännössä jättänyt jalkaväen huomiotta.

Rozhanovcen taistelu oli ensimmäinen kerta Unkarin sotahistoriassa, kun jalkaväki ratkaisi taistelun.

Lähteet
-------

1. ↑  All Empires: Rozhanovcen taistelu Luettu 18.11.2007.

Aiheesta muualla
----------------

* Warfare in Fourteenth Century Hungary, from the Chronica de Gestis Hungarorum (Arkistoitu – Internet Archive)
**Lootofagit** (m.kreik. Λωτοφάγοι, *Lotofagoi*, "Lootuksensyöjät") olivat kreikkalaisessa mytologiassa myyttinen kansa, jonka Homeros mainitsee Odysseiassa. He elivät Pohjois-Afrikan rannikolla saaressa, jota antiikin aikana etsittiin Djerbalta ja Kyreneltä.[1][2]

Lootofagit nauttivat ravinnokseen kukkia, jotka saivat syöjänsä vaipumaan narkoosiseen apatiaan. Kun Odysseus kotimatkallaan saapui heidän saarellensa, hän lähetti kolme miestänsä ottamaan selvää saaren asukkaista. Nämä otettiin ystävällisesti vastaan ja heille tarjottiin lootusta syötäväksi. Heti heidän maistettuaan kukkien makeuden suussaan, he unohtivat kotimatkansa eivätkä enää halunneet palata kotiin. Odysseus joutui hakemaan miehensä takaisin ja köyttämään heidät penkkeihinsä, jotta koko miehistö pääsi jatkamaan matkaa nopeasti saarelta eteenpäin kohti kotia.[3][4][5]

Lähteet
-------

1. ↑  Strabon, *Geografia* 4.3.4 (engl. käännös)
2. ↑  Strabon, *Geografia* 17.3.17 (engl. käännös)
3. ↑  Homeros: *Odysseia* 9.82–104 (engl. käännös)
4. ↑  Hyginus: *Fabulae* cxxv (engl. käännös)
5. ↑  Herodotos, *Herodotoksen historia* 4.177 (engl. käännös)
**RuLeaks.net** on Venäjälle Wikileaksin mallin mukaan perustettu internetsivusto. Sivuston julkaisija on tuntematon, mutta sillä sanotaan olevan yhteyksiä venäläiseen Piraattipuolueeseen.

Alkujaan joulukuussa 2010 avatulla sivustolla julkaistiin Wikileaksin julkaisemia asiakirjoja, mutta viikolla 3/2011 se alkoi julkaista omaa aineistoa. Sivusto on julkaissut kuvan Vladimir Putinin yksityiseksi asumukseksi väitetystä Mustallemerelle rakennetusta palatsista. Sivustoon kohdistui kuvan julkaisun jälkeen useita kaatoyrityksiä. Rakennushankkeessa alkuun mukana ollut yrittäjä on lähettänyt Dmitri Medvedeville avoimen kirjeen, jossa hän kirjoittaa, että hankkeeseen on käytetty valtion varoja ja siihen liittyy korruptiota ja varkauksia.

Sivuston muiden artikkeleiden aiheita ovat Venäjän turvallisuuspalvelun FSB:n entisen everstiluutnantin Aleksandr Litvinenkon murha, jolla se väittää olevan kytkentöjä pääministeri Putinin lähipiiriin.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Marja Manninen: Venäjän oma "Wikileaks" yritettiin kaataa heti  22.1.2011. yle.fi. Viitattu 23.1.2011.

Aiheesta muualla
----------------

* RuLeaks (Arkistoitu – Internet Archive) (venäjäksi)
* RuLeaks posts photos of alleged 'Putin Palace', Foreign Policy (Arkistoitu – Internet Archive), 20.1.2011
**1 cun**
**1 cun**
**3 cunia**
**Cun** (寸 pinyin: cùn; Wade-Giles: ts'un) on perinteinen kiinalainen suhteellinen pituusmitta. Sen määritelmä on peukalon leveys tai keskisormen keskifalangin pituus. Etusormen kahden falangin pituus on kaksi cunia. Etu- ja keskisormen yhteisleveys on 1,5 cunia. Neljä sormenleveyttä etusormen ensimmäisen nivelen kohdalta mitattuna on kolme cunia.

Cun on yksi kymmenesosa *chi*tä eli kiinalaista jalkaa. Kun mitat standardisoitiin, cunin mitaksi määritettiin ~3,715 cm, joka on käytössä Hongkongissa. 1900-luvulla Kiinan kansantasavallassa mitat standardisoitiin metrijärjestelmään sopiviksi. Cunin mitta 3 1/3 cm on käytössä Kiinassa ja Taiwanilla.

Japanissa vastaavan mitan *sun*in standardi on 1000/33 mm (~3,030 cm).

Cun-mitalla mitataan akupunktiossa akupisteiden sijainti. Tällöin mitta on yhä suhteellinen eli ihmisen oman kehon mukainen. Täten lapsen cun on lyhyempi kuin aikuisen cun. Eri ruumiinosien mitoitus on määritelty käyttäen cunia. Esimerkiksi silmän leveys silmäkulmasta silmäkulmaan on 1 cun, otsan korkeus on 3 cunia, lapaluiden väli 6 cunia, olkavarren pituus kainalosta 9 cunia ja reiden pituus pakaran alareunasta polvitaipeeseen 14 cunia.[1]

Lähteet
-------

1. ↑  Chris Jarmey ja Ilaira Bouratinos: "A Practical Guide to Acu-Points", Lotus Publishing, England, 2008
**Seppo Parkkonen** (s. 23. marraskuuta 1948 Tampere) on suomalainen Tampereella asuva kirjailija, sellisti ja sellonsoitonopettaja.

Parkkonen opiskeli Sibelius-Akatemiassa pääaineena sellonsoitto 1967–1971 ja hän kävi Viita-akatemian kolmivuotisen kirjoittajakoulutuksen 1999–2001. Hän toimi lähes 30 vuotta sinfoniaorkesterimuusikkona ja sellonsoitonopettajana ennen vapaaksi kirjailijaksi ryhtymistään. Parkkonen on kirjoittanut neljä jännitysromaania ja osallistunut antologioihin.

Teoksia
-------

* *Bestsellerin salaisuus*. Myllylahti, Suomussalmi 2002
* *Peltilelu* : jännitysromaani. Myllylahti, Suomussalmi 2003
* *Manhattanin solmio* : jännitysromaani. Myllylahti, Suomussalmi 2004
* *Viipurin perhonen* : jännitysromaani. Myllylahti, Suomussalmi 2006

Mukana antologioissa
--------------------

* *Murha myllyssä* : jännitysnovelleja. Myllylahti, Suomussalmi 2007

Palkinnot
---------

* Tampereen kaupungin kirjallisuuspalkinto 2002

Lähteet
-------

1. 1 2  Kirjasampo : Seppo Parkkonen
**Looptroop Rockers** (aikaisemmin **Looptroop**) on Västeråsissa vuonna 1992 perustettu ruotsalainen, englannin kielellä esiintyvä, hip hop -yhtye. Yhtyeeseen kuuluvat MC:t Promoe, Supreme ja CosM.I.C sekä DJ/tuottaja Embee. Yhtyeen sanoitukset ovat kantaa-ottavia ja käsittelevät usein yhteiskunnallisesti arkoja asioita, kuten pääministerin murhaa ("Jag sköt Palme") tai poliisisurmia ("Ring Snuten").

Historia
--------

### 1991-1996

Looptroop Rockersin juuret sijoittuvat vuoteen 1991, jolloin Promoe ja Embee tapasivat koulussa Västeråsissa. Yhtyeeseen liittyi myöhemmin myös CosM.I.C ja se aloitti toimintansa virallisesti vuonna 1992 nimellä Looptroop. Yhtyeen ensimmäinen julkaisu oli vuonna 1993 julkaistu *Superstars* -niminen kasettimuodossa julkaistu EP. Seuraava julkaisu oli *Threesicksteez* -EP, joka julkaistiin vuonna 1995. Vuonna 1996 yhtye julkaisi kolmannen kasetti EP:nsä *From the Wax Cabinet*. Samana vuonna Looptroopin kanssa ahkerasti yhteistyötä tehneestä rap-artisti Supremesta tuli pysyvä osa yhtyettä.

### 1998-2005

Vuonna 1998 Looptroop perusti oman levy-yhtiön nimeltä David Vs. Goliath (DVSG). Yhtyeen debyyttialbumi *Modern Day City Symphony* julkaistiin tämän levy-yhtiön kautta vuonna 2000. Albumia myytiin hyvin, vaikka media rajoitti sitä. Albumilta julkaistiin singlenä kappale "Long Arm of the Law". Kappale arvostelee ruotsalaisia poliisivoimia ja se on samalla Looptroopin tunnetuimpia kappaleita. Vuonna 2001 yhtyeen jäsen Promoe julkaisi ensimmäisen sooloalbuminsa *Government Music*. Seuraavana vuonna julkaistiin puolestaan Looptroopin toinen studioalbumi *The Struggle Continues*. Vuonna 2004 oli puolestaan Embeen vuoro sooloilla, kun hän julkaisi oman sooloalbuminsa *Tellings From Solitaria*. Albumi sai hyvän vastaanoton kriitikoilta ja se onnistui voittamaan ruotsalaisen Grammy-palkintoa vastaavan Grammis-palkinnon. Looptroop julkaisi kolmannen *Fort Europa* -nimisen studioalbuminsa vuonna 2005. Albumin nimikkokappale "Fort Europa" ottaa kantaa Ruotsin pakolaispolitiikkaan.

### 2007-

Helmikuussa 2007 CosM.I.C ilmoitti jättävänsä yhtyeen toistaiseksi ja keskittyvänsä perhe-elämäänsä. Hän oli kuitenkin vielä osallisena yhtyeen *Good Things* -albumin kahdella kappaleella. CosM.I.C:in lähdön jälkeen yhtye muutti nimensä Looptroopista Looptroop Rockersiksi.

Looptroop Rockersin kaiken kaikkiaan viides studioalbumi *Professional Dreamers* julkaistiin 9. maaliskuuta 2011. Myös yhtyeestä eronnut CosM.I.C liittyi yhtyeeseen uudelleen ja osallistui uuden albumin tekoon.

Diskografia
-----------

Looptroop esiintymässä Malmöfastivalenissa vuonna 2008.
### Albumit

* *Superstars* (1993)
* *Threesicksteez* (1995)
* *From the Waxcabinet* (1996)
* *Punx Not Dead* (1998)
* *Modern Day City Symphony* (2000)
* *The Struggle Continues* (2002)
* *Fort Europa* (2005)
* *Good Things* (2008)
* *Professional Dreamers* (2011)

Lähteet
-------

1. 1 2
2. ↑

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Looptroop Rockers**.
* Looptroopin viralliset kotisivut
Teatterin katsomo
**Rekolan Kino** on Vantaan Rekolassa sijaitseva elokuvateatteri. Vuonna 1950 ovensa avannut teatteri on ainoa puurakenteinen elokuvateatteri pääkaupunkiseudulla, 
vaikkakin toiminnassa on vuoden 1995 jälkeen ollut toisinaan pitkiä taukoja. Rekolan Kino toimii vuonna 1949 valmistuneessa Rekolan työväentalossa ja se on edelleen lähes autenttisessa 1950-luvun asussaan. 

Kinon elokuvatoiminnasta vastaa Pop Up Kino Helsinki, joka toi saliin liikuteltavan digiprojektorin vuonna 2018. Aikaisemmin elokuvia esitettiin vanhoilta filmeiltä, ja toiminnasta vastasi Koivukylän elokuvayhdistys vuoteen 2012 asti.

Työväentalo
-----------

Rekolan Kino 1980-luvulla.
Rakennuksen omistaa Rekolan Työväentalosäätiö, ja Pop Up Kino Helsinki on talossa vuokralaisena. Rekolan elävän musiikin yhdistys järjestää talossa konsertteja, ja Tila ja toiminta ry vuokraa tilaa juhlakäyttöön. Rakennuksesta on myös järjestetty muun muassa näyttely elokuvajulisteista.

Lähteet
-------

* Rekolan Kino. Viitattu 26.1.2022.

### Viitteet

1. 1 2 3 4 5  Hovi-Horkan, Jonna: Vantaalla on poikkeuksellisen sitkeä pieni elokuvateatteri, joka on selvinnyt jaloilleen kerta toisensa jälkeen – "Mummo ja vaari hyrisee pilven päällä tyytyväisyydestä" *Helsingin Sanomat*.  5.5.2022. Viitattu 14.5.2022.
2. ↑  Hovi-Horkan, Jonna: Korttelikino säästeli yli puoli vuosisataa upeita julisteita, jotka nostetaan vihdoin esille *Helsingin Sanomat*.  12.10.2022. Viitattu 13.10.2022.
Detlef Gerstenberg 20.5.1984
**Detlef Gerstenberg** (5. maaliskuuta 1957 Eisenhüttenstadt, Brandenburg, Saksan demokraattinen tasavalta – 24. tammikuuta 1993 Berliini, Saksa) oli itäsaksalainen moukarinheittäjä.

Gerstenberg edusti moukarinheittäjänä Itä-Saksaa kolmissa arvokisoissa. Prahan EM-kilpailuissa 1978 hän sijoittui neljänneksi tuloksella 76,70 m. Moskovan 1980 olympialaisissa hän sijoittui viidenneksi tuloksella 74,60 m. Ateenan EM-kilpailuissa 1982 hän oli kuudes tuloksella 75,32 m. Hänen ennätyksensä oli vuonna 1984 heitetty 80,50 m mutta tuona vuonna hän ei päässyt olympialaisiin itäblokin maiden boikotin vuoksi.

Gerstenberg kuoli maksakirroosiin 35-vuotiaana tammikuussa 1993.

Lähteet
-------

* Detlef Gerstenbergin olympiasijoitukset Sports Reference LLC.  Arkistoitu 4.11.2012. Viitattu 21.5.2009. (englanniksi)
* Kluge, Volker: *Olympische Sommerspiele, die Chronik III*, s. 700, 817. , 2000. ISBN 3-328-00741-5.
* Siukonen, Markku & Ahola, Matti: *Suuri EM-kirja*, s. 137, 149. Sporttikustannus Oy, 1990. ISBN 951-8920-11-7.

### Viitteet

1. ↑  Sports Reference LLC
2. 1 2 3  Kluge, s. 817
3. ↑  Siukonen & Ahola, s. 137
4. ↑  Kluge, s. 700
5. ↑  Siukonen & Ahola, s. 149


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* World Athletics

 |

 |
Enrico De Pedis
**Enrico De Pedis** (15. toukokuuta 1954 – 2. helmikuuta 1990) oli italialaisen Maglianan rikollisjengin johtaja. Hänet tunnettiin myös nimellä *Renatino*. Hänet ammuttiin kadulle Roomassa vuonna 1990.

De Pedis on haudattu Rooman Sant'Apollinaren basilikan kryptaan. Hän sai hautapaikan kryptaan tutustuttuaan vankilassa ollessaan vankilapappiin, joka sattui olemaan Sant'Apollinaren basilikan pappi. Kirkolliset viranomaiset vastustivat De Pedisin hautaamista kryptaan. Italialaismedian mukaan De Pedisin perhe teki kirkolle nykyrahassa*milloin?* noin puolen miljoonan euron lahjoituksen, jolloin hautaamiselle annettiin lupa.

Emanuela Orlandin mysteeri
--------------------------

Emanuela Orlandi oli Vatikaanissa työskentelevän miehen 15-vuotias tytär, joka katosi vuonna 1983 lähdettyään kotoaan Vatikaanista Roomaan musiikkitunnille. Vuonna 2005 tuntemattomaksi jäänyt henkilö soitti television keskusteluohjelmaan, että ratkaisu Orlandin katoamiseen löytyisi De Pedisin haudasta. Vuonna 2012 Vatikaani antoi luvan haudan aukaisemiseen, mutta siellä ei ollut kuin De Pedisin ruumis.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Vatikaani säilyttää arvoituksensa.  *Aamulehti*, 16.5.2012, s. A12.
**Ajlun** tai **Ajloun** kaupunki Jordaniassa Ajlunin kuvernoraatissa. Kaupunki on 1100-luvun lopulla rakennetun linnan vieressä. Vuonna 2018 kaupungin asukasluku oli 10 789.

Maantiede
---------

Paikallista maisemaa.
Ajlun sijaitsee Ajlunin kuvernoraatissa. Ympäröivällä alueella on vuoria ja metsiä. Jonkin matkan päässäkaupungista sijaitsee Ajlunin metsänsuojelualue. Matkaa maan pääkaupunki Ammaniin on noin 73 kilometriä ja Jerashiin idässä 25 kilometriä. Itse kaupunki on vanhan linnan vieressä.

Historia
--------

Ajlunin linna.
Nykyinen Ajlun sijaitsee raamatullisen Gileadin alueella. Kaupungin nykyinen nimi Ajlun on luultavasti peräisin aramean kielestä. Rooman valtakunnan kaudella alueella vaikuttivat Dekapoliksen kaupungit ja myöhemmin islaminuskoisten fatimidienvaltakaudella alue tunnettiin sotaisten heimojen tukikohtana.

Aijubidihallitsijoilta alueen läänityksekseen saanut Izz al-Din Usama kukisti paikalliset heimot ja alkoi rakennuttaa paikalle linnoitusta. Ajlunin linnan (arab. Qal'at Ar-Rabad‎) rakentaminen alkoi vuonna 1184 ja valmistui 1214. Linna valvoi tärkeitä kauppareittejä ja suojasi aluetta ristiretkeläisten muodostamaa uhkaa vastaan.

Strategisella paikalla sijainneen linnan omistuksesta taisteltiin sittemmin useampaan otteeseen. Mongolit tuhosivat sen muurit heidän hyökätessään alueelle, mutta ne jälleenrakennettin Egyptin mamelukkien valtakaudella.

Väestö
------

Ajlunin asukasluku oli vuonna 2018 yhteensä 10 789.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  B. Lewis, Ch. Pellat ja J. Schacht: *Encyclopaedia of Islam, Volume I (A-B)*, s. 208. BRILL, 1998. ISBN 9789004081147. (englanniksi)
2. ↑  Ajloun Forest Reserve RSCN.  Arkistoitu 26.10.2019. Viitattu 26.10.2019. (englanniksi)
3. ↑  North and West of Amman The Royal Hashemite Court. Viitattu 26.10.2019. (englanniksi)
4. ↑  Ajlun >> History & Culture Jordan Tourism Board.  Arkistoitu 26.10.2019. Viitattu 26.10.2019. (englanniksi)
5. ↑  Estimated Population of the Kingdom by Governorate, Locality, Sex and Households, 2018 (pdf) (kohta Estimate Number Of The Population of Ajloun Governorate by, Locality, Sex & families Size, and households for the end of 2018) Directorate of Family and Population Surveys.  Arkistoitu 5.6.2019. Viitattu 26.10.2019. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Ajlun** Wikimedia Commonsissa
**Ajo-oikeus** tarkoittaa Suomessa lupaa kuljettaa moottorikäyttöistä ajoneuvoa. Ajoneuvot jaetaan eri luokkiin, ja kuljettajalla on oltava ajoneuvon luokkaa vastaava ajo-oikeus. Ajo-oikeuden osoittava asiakirja on nimeltään ajokortti.

Ajoneuvoa saa kuljettaa tieliikennelain tarkoittamien teiden ja muiden yleisten liikenteelle käytettyjen alueiden ulkopuolella ilman ajo-oikeutta. Pienitehoista mopoa, jonka maksimiteho on 1 kW ja rakenteellinen nopeus enintään 25 km/h, saa yli 15-vuotias ajaa myös ilman ajo-oikeutta. Ennen vuotta 1985 syntyneiltä henkilöiltä ei vaadita ajo-oikeutta tavallisen mopon kuljettamiseen.

Ajo-oikeuden voimassaolo
------------------------

Ajo-oikeus astuu voimaan, kun ajokortti luovutetaan tai kun todistus kuljettajatutkinnon hyväksytysti suorittamisesta on saatu. Henkilöautojen, moottoripyörien, mopojen, mopoautojen ja traktorien ajo-oikeus kestää 15 vuotta, jonka jälkeen ne on uudistettava. 65-vuotiailla ja vanhemmilla ajo-oikeus on voimassa enintään viisi vuotta kerrallaan. Kuorma- ja linja-autojen ajo-oikeus on voimassa viisi vuotta, mutta 68-vuotiailla ja vanhemmilla enintään kaksi vuotta kerrallaan.

Säilyttääkseen ajo-oikeutensa jokaisen ajo-oikeuden omistajan on todistettava näkökykynsä 45 vuoden iässä. Kuorma- ja linja-auton ajo-oikeuden säilyttämiseksi on lähetettävä poliisille lääkärintodistus 50, 55, 60 ja 65 vuoden iässä.

Ajo-oikeuden menettää, jos sen haltija määrätään ajokieltoon tai väliaikaiseen ajokieltoon. Ajokiellon päättymisen jälkeen ajo-oikeus astuu voimaan taas, kun ajokortti luovutetaan. Rattijuopumuksesta tuomitulle henkilölle voidaan tuomitun pyynnöstä määrätä valvottu ajo-oikeus. Se tarkoittaa oikeutta kuljettaa yhtä tai useampaa alkolukolla varustettua ajoneuvoa.

Lähteet
-------

* Tolvanen, Matti: *Tieliikenteen käsikirja 2009*, s. 13. Edita Publishing Oy, 2009. ISBN 978-951-37-5521-8.

### Viitteet

1. 1 2  Tolvanen 2009
2. ↑  Trafi.fi - Ajokortit Liikenteen turvallisuusvirasto. Viitattu 1.12.2012.
3. 1 2 3  Ajo-oikeus Poliisi. Viitattu 1.12.2012. [vanhentunut linkki]
4. ↑  Ajokortin voimassaolo - Ajokortti-info *ajokortti-info.fi*. Viitattu 30.3.2021.
5. ↑  Trafi.fi - Ajo-oikeuden säilyminen Liikenteen turvallisuusvirasto. Viitattu 1.12.2012.
6. ↑  Oikeuslaitos - Ajokielto Oikeuslaitos.  Arkistoitu 16.10.2012. Viitattu 1.12.2012.
**Helena Margaretha Åström** (s. 28. tammikuuta 1964) on suomalainen kävelijä. Hän edusti aktiiviurallaan Esbo Idrottsföreningiä ja häntä valmensi Hannu Holappa.

Åström edusti Suomea aikuisten maaotteluissa vuosina 1983–1993 sijoittuen parhaimmillaan toiseksi 5 000 metrin kävelyssä Lappeenrannassa 1983 ja Santiago de Compostelassa 1984 sekä 10 kilometrin kävelyssä Tuusulassa 1993.

Åström saavutti SM-kilpailuissa 5 000 metrin kävelyssä kultaa 1983, hopeaa 1984 ja pronssia 1993. 10 kilometrin kävelyssä hän voitti Suomen-mestaruuden 1983, sai hopeaa 1981, 1982 ja 1992 sekä pronssia 1989, 1991 ja 1993. Sisäratojen SM-kilpailuissa hän saavutti hopeaa 3 000 metrin kävelyssä 1987.

Henkilökohtaiset ennätykset
---------------------------

Ulkoradat

| *Laji* | *Aika* | *Paikka* | *Päivä* |
| --- | --- | --- | --- |
| 3 000 m kävely | 13.39,40 | Espoo | 22.8.1985 |
| 5 000 m kävely | 23.26,7 | Gimo | 12.7.1987 |
| 10 000 m kävely | 48.58,7 | Borås | 15.6.1985 |
| 5 km kävely | 23.41,0 |  | 1986 |
| 10 km kävely | 48.42 | Tuusula | 2.9.1989 |
| 20 km kävely | 1.45.58 |  | 1986 |

Sisäradat

| *Laji* | *Aika* | *Paikka* | *Päivä* |
| --- | --- | --- | --- |
| 3 000 m kävely | 13.32,5 | Vierumäki | 14.2.1987 |

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Helena Åström Tilastopaja (vaatii kirjautumisen, maksullinen palvelu).
Engelmann ja Alfred Berger
**Helene Engelmann** (*Jaroschka*; 9. helmikuuta 1898 Wien – 1. elokuuta 1985 Helsinki) oli itävaltalainen taitoluistelija, olympiavoittaja ja kolminkertainen maailmanmestari.

Engelmann voitti pariluistelussa kultaa vuoden 1924 talviolympialaisissa Chamonix'ssa. Taitoluistelun maailmanmestaruuskilpailuissa hän voitti pariluistelussa kolmesti kultaa (1913, 1922, 1924) ja sai lisäksi yhden hopeamitalin (1914).

Engelmann oli taitoluistelija Herma Planck-Szabon serkku ja taitoluistelija, uimari Karl Schäferin käly. Engelmannin isä Eduard Engelmann oli myös taitoluistelija, ja hänen veljensä Eduard Engelmann nuorempi oli moottoriveneilijä.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Helene Engelmann Bio, Stats, and Results | Olympics at Sports-Reference.com (Arkistoitu – Internet Archive)


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |

 |
**Helena Tuuri** on suomalainen diplomaatti. Hän on toiminut Itämeri-suurlähettiläänä 1. syyskuuta 2018 alkaen. Aiemmin hän toimi Suomen Prahan-suurlähettiläänä 15. elokuuta 2014 alkaen. Vuodesta 2015 hänet oli akkreditoitu Prahasta käsin myös Slovakiaan. Hän aloitti ulkoasiainministeriön palveluksessa 1987.

Ennen suurlähettilään tehtävää Tuuri työskenteli vuodesta 2008 päällikkönä ulkoministeriön Afrikan ja Lähi-idän osastolla Lähi-idän ja Pohjois-Afrikan yksikössä. Hän on työskennellyt myös ministeriön kauppapoliittisella, oikeudellisella, Eurooppa-osastolla ja kehitysyhteistyöosastolla. Lisäksi Tuuri on työskennellyt valtioneuvoston kansliassa EU-sihteeristön apulaispäällikkönä ja pääministerin EU-neuvonantajana sekä eduskunnassa suuren valiokunnan valiokuntaneuvoksena. Hän on työskennellyt myös Suomen ulkomaanedustustoissa suurlähetystössä Pariisissa ja EU-edustustossa Brysselissä.

Tuurin puoliso on Etelä-Savon maakuntajohtaja Pentti Mäkinen.

Lähteet
-------

1. ↑  Helena Tuurista uusi Itämeri-suurlähettiläs  13.9.2018. Ulkoministeriö. Viitattu 12.8.2022.
2. 1 2 3  Uudet suurlähettiläät Indonesiaan ja Tshekkiin (Arkistoitu sivu)  28.3.2014. Suomen ulkoministeriö.  Arkistoitu 13.6.2018. Viitattu 12.8.2022.
3. ↑  Uusi suurlähettiläs Pekingiin sekä sivuakkreditoinnit Slovakiaan ja Ghanaan (Arkistoitu sivu)  10.7.2015. Suomen ulkoministeriö.  Arkistoitu 14.12.2017. Viitattu 21.12.2017.
4. ↑  Laitinen, Janne: Avoimuuden puute puhutti *Savon Sanomat*.  24.3.2014. Viitattu 12.8.2022.

Aiheesta muualla
----------------

* Helena Tuuri Twitterissä
*Nainen vaaleanpunaisessa puvussa*, 1770-luku
**Fjodor Stepanovitš Rokotov** (ven. Фёдор Степа́нович Ро́котов; 1736 – 23. joulukuuta (J: 12. joulukuuta) 1808 Moskova) oli huomattava, muotokuviin erikoistunut venäläinen taidemaalari.

Fjodor Rokotov syntyi Repninin perheelle kuuluneeseen maaorjaperheeseen. Hänen elämästään ei tiedetä paljon. Hän opiskeli Keisarillisessa taideakatemiassa. Ostettuaan itsensä vapaaksi 1750-luvun lopussa hänestä tuli muodikas taidemaalari.

Vuonna 1765 Rokotov valittiin akateemikoksi, mutta hän ei opettanut kauan, koska se haittasi hänen työskentelyään. Hän palasi Moskovaan vuonna 1765, jossa asui loppuelämänsä. Siellä hän sai paljon tilauksia tullen yhdeksi aikansa parhaista muotokuvamaalareista.

Hänen tunnetuimmista töistään yksi on *Aleksandra Struiskajan muotokuva*, jota joskus sanotaan Venäjän Mona Lisaksi; ja eittämättä tunnetuimmat 1700-luvun venäläiset maalaukset; *Kreivitär Elisabeth Santin muotokuva* (1785) ja *Nainen vaaleanpunaisessa puvussa* (1770-luku).

Rokotov vältti maalaamasta virallisia muotokuvia, joissa oli paljon koristeita. Sen sijaan hän oli yksi ensimmäisistä venäläisistä psykologista muotokuvamaalausta edistäneistä taidemaalareista, joka kiinnitti huomion optisiin ja tunnelmallisiin tehokeinoihin.

Teoksia
-------

* Keisari Paavali I lapsena, 1761*Keisari Paavali I lapsena*, 1761
* Kreivi Ivan Grigorjevitš Orlov, n. 1762-1765*Kreivi Ivan Grigorjevitš Orlov*, n. 1762-1765
* Kreivi Grigori Grigorjevitš Orlov, 1762-1763*Kreivi Grigori Grigorjevitš Orlov*, 1762-1763
* Katariina II, 1770*Katariina II*, 1770
* Aleksandra Struiskaja, 1772*Aleksandra Struiskaja*, 1772
* Ivan Šuvalov, 1760*Ivan Šuvalov*, 1760
* Anna Jurjevna Kvašnina-Samarina, 1770-luku*Anna Jurjevna Kvašnina-Samarina*, 1770-luku
* Nainen valkoisessa myssyssä, 1790-luku*Nainen valkoisessa myssyssä*, 1790-luku

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Fjodor Rokotov**.
Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Fyodor Rokotov
**Cunedda fab Edern** (myös **Cunedag** tai **Wledig**) on varhaisissa walesilaisissa lähteissä mainittu 400-luvulla brittiläinen heimopäällikkö, joka on liitetty Walesin kuningaskuntien perustamiseen. Tarinan historiallisuudesta ei ole kuitenkaan täyttä varmuutta.

Cunedda mainitaan useissa varhaisissa walesilaisissa historiallisissa lähteissä, kuten *Historia Brittonum*. Tarinan mukaan Cunedda oli brittiläinen heimopäällikkö Britannian pohjoisosista, joka muutti nykyisen Walesin alueelle 400-luvulla. Tuolloin Walesin Gwynedd, Dyfed, Cydweli ja Gŵyr olivat irlannista saapuneiden valloittajien käsissä, jotka Cunedda kukisti ja karkotti. Hänen poikansa asettuivat isänsä mukana alueelle ja eri alueet Pohjois- ja Länsi-Walesissa saivat nimensä heidän mukaansa.

Cuneddan tarinan historiallisuudesta ei ole yksimielisyyttä. Jotkut tutkijat ovat pitäneet tarinaa pikemminkin legendana, kuin historiana. Toiset tutkijat ovat pitäneet todennäköisenä, että tarinan henkilö pohjautuu oikeasti eläneeseen brittiläiseen heimopäällikköön roomalaisajan jälkeisellä jaksolla. Joka tapauksessa monet myöhemmät walesilaiset kuningassuvut väittivät polveutuvansa Cuneddasta, heidän joukossaan esimerkiksi Gwyneddin kuninkaat. Joskus tarinaa on pidettykin Gwyneddin hallitsijoiden propagandana. Cuneddan jälkeläisiin liitettiin myös walesilaisia pyhimyksiä.

Lähteet
-------

1. 1 2  John T. Koch: *Celtic Culture - A Historical Encyclopedia*, s. 518-519. ABC-CLIO, 2006. ISBN 1-85109-445-8. (englanniksi)
**Lettopitkäpalko** (*Arabis planisiliqua*) on ristikukkaiskasvien (Brassicaceae) heimoon, pitkäpalkojen (*Arabis*) sukuun kuuluva kasvilaji. Se on kaksivuotinen ja usein korkeakasvuinen ruohovartinen kasvi. Lettopitkäpalon alalaji *Arabis planisiliqua* ssp. *nemorensis* muistuttaa jonkin verran jäykkäpitkäpalkoa (*Arabis hirsuta*), josta sen voi erottaa varren ja lehtien erilaisuuden perusteella.

Lettopitkäpalko voi kasvaa 80 cm korkeaksi asti ja se on kasvutavaltaan pysty. Lettopitkäpalon varsi on yläosastaan kalju, mutta alaosastaan karvainen. Lehdet ovat melkein kaljuja tai samalla tavalla karvaisia kuin varren alaosakin ja lehtiä on sekä varren tyvellä ruusukkeena että varressa. Varsilehtiä on paljon ja ne ovat sepiviä, nuolityvisiä sekä tyveltä hammaslaitaisia. Lettopitkäpalon kukinto on runsaskukkainen ja melko tiivis terttu. Kukat ovat valkoisia ja niiden terälehdet ovat pystyjä sekä noin 5 mm pitkiä. Lidut ovat myös pystyjä, aaltoilevapintaisia sekä noin 4–5 cm pitkiä ja vain millimetrinpaksuisia. Lettopitkäpalko kukkii toukokuussa.

Lettopitkäpalkoa ei kasva Suomessa, ja Ruotsissa sitä on tavattu ainoastaan Gotlannista, mihin sen ruotsinkielinen nimikin (*gotlandstrav*) viittaa. Gotlannissa lettopitkäpalko kasvaa kalkkipitoisilla soilla sekä ojissa. Lettopitkäpalko on Gotlannissa hyvin harvinainen ja se löydettiin Akebäckin suolta 1800-luvulla. 1900-luvulla lajin arveltiin jo hävinneen Gotlannin suo-ojitusten seurauksena Ruotsin kasvilajistosta, kun vuoden 1924 jälkeen siitä ei ollut yhtään havaintoja, ennen kuin vuonna 1989 laji löydettiin uudelleen. Lettopitkäpalko on Ruotsissa rauhoitettu laji.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Den virtuella floran: Gotlandstrav (*Arabis planisiliqua*) *Den virtuella floran*. Naturhistoriska riksmuseet. Viitattu 6.10.2017. (ruotsiksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Global Biodiversity Information Facility (GBIF): *Arabis planisiliqua* (englanniksi)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Taksonitunnisteet | 
* Wikidata: Q10507715
* Wikispecies: Arabis planisiliqua
* CoL: G2KH
* EoL: 5142133
* EPPO: ARCPL
* EUNIS: 164270
* GBIF: 5374933
* iNaturalist: 515498
* IPNI: 278513-1
* ISC: 112391
* NCBI: 571364
* Open Tree of Life: 457873
* PFI: 1434
* Plant List: kew-2646056
* POWO: urn:lsid:ipni.org:names:278513-1
* Tropicos: 4104779
* WFO: wfo-0000542671

 |

 |
Valkoisten tiesulku VPK:n talon kohdalla Hakaniemen mellakan aikaan elokuussa 1906.
**Helsingin vapaaehtoisen palokunnan talo** tai lyhyemmin **(Helsingin) VPK:n talo** oli Helsingin keskustassa, Ateneumin taidemuseon vieressä, osoitteessa Keskuskatu 7 (vuoteen 1928 Hakasalmenkatu) sijainnut rakennus. Ateneumin tapaan sen suunnitteli arkkitehti Theodor Höijer, ja myös se edusti runsaine julkisivukoristeluineen uusrenessanssista tyylisuuntaa. Vuonna 1887 VPK:n johtokunta perusti aiottua rakennusta varten rakennustoimikunnan, jonka jäseniksi valittiin herrat F. W. Grönqvist, V. Öhberg, K. V. Bergman ja Th. Höijer. Talo valmistui vuonna 1889 ja sen rakennuskustannukset olivat 336 000 markkaa.

VPK:n talossa oli monenlaista toimintaa: tiloja vuokrattiin näyttelyiden, kokousten ja konserttien pitoon. Siellä esitettiin myös varhaisimpia Suomessa esitettyjä elokuvanäytäntöjä. Parvin ja kaksikerroksisin arkadein varustetussa juhlasalissa kokoontui myös Suomen yksikamarinen eduskunta vuosina 1907–1910. Rakennuksen julkisivua muokattiin rajusti, kun siitä 1920-luvulla tuli Suomen Liittopankin talo. 1930-luvulla Isänmaallinen kansanliike piti talossa Musta Karhu -ravintolaa. Sodan jälkeen Kalevalaiset naiset pitivät rakennuksessa *Kestikartano*-ravintolaa.

VPK:n talo purettiin vuonna 1967. Paikalle rakennettiin arkkitehti Heikki Castrénin suunnittelema toimistorakennus vuonna 1969.

* Helsingin VPK:n talon julkisivu Hakasalmenkadulta nähtynä.Helsingin VPK:n talon julkisivu Hakasalmenkadulta nähtynä.
* Entinen Helsingin VPK:n talo vuonna 1931, jolloin se oli Helsingin Osakepankin omistama.Entinen Helsingin VPK:n talo vuonna 1931, jolloin se oli Helsingin Osakepankin omistama.

Lähteet
-------

1. ↑  Wapaaehtoisen palokunnan rakennushomma..  *Uusi Suometar*, Keskiwiikkona 30 p:nä Maaliskuuta1887.
2. 1 2 3  Manninen, Antti: *Puretut talot – 100 tarinaa Helsingistä*. Helsingin Sanomat, 2004. ISBN 952-5557-00-6.
3. ↑  Invigningen af det nya brandkårspalatset.  *Finland, N:o 197*, Måndagen den 26 Augusti 1889.
**M/S Baltijsk** (IMO 8318130) on venäläisen Leasing Co Of Civil Aviationin omistukseen rekisteröity ro-ro-rahtialus. Alusta isännöi Baltic Transport Systems. Alus on rakennettu vuonna 1984 Bremerhavenissa, Saksassa. Kuollutta painoa *Baltijsk*illa on 9 887 tonnia. Nykyään laiva on rekisteröity Venäjän lipun alle.

Baltijskin sisaralus on M/S Runner.

Käyttöhistoria
--------------

Kesäkuussa 1984 alus laskettiin vesille. 19. marraskuuta 1984 Partenreederei m.s. "Railship II" hankki aluksen ja rekisteröi sen Saksan lipun alle. Kotisatamaksi tuli Lyypekki. Tuolloin alus oli nimeltään *M/S Railship II*. Tämän jälkeen alus aloitti liikennöinnin Hangon ja Travemünden välillä. 1. kesäkuuta 1998 laiva siirtyi reitille Turku–Travemünde.

25. toukokuuta 2002 Railship II törmäsi laituriin Travemünden satamassa. Törmäys vahingoitti aluksen perää. Alus korjattiin Flender Werftin telakalla Lyypekissä, Saksassa.

Syyskuussa 2002 alus kastettiin *Finnrider*iksi. 19. marraskuuta 2003 norjalaisen RoRo K/S osti Finnriderin yhdessä neljän muun aluksen: M/S Transfinlandian, M/S Astrean, M/S Transbaltican ja M/S Finnrunnerin kanssa. Uusi omistaja vuokrasi aluksen Finnlinesille.
24. maaliskuuta 2004 alus nimettiin *Rider*iksi. Maaliskuussa 2005 Runner saarrettiin Travemündeen, koska aluksen miehistö oli alipalkkaista. Saman kuukauden aikana alus liputettiin Suomen lipun alle ja kotisatamaksi tuli Helsinki.

Maaliskuussa 2006 venäläinen Rosmoport -varustamo osti Riderin. 17. huhtikuuta alus oli viimeistä päivää Finnlinesin liikenteessä, jonka jälkeen Rosmoport otti aluksen haltuunsa. Toukokuussa Rider rekisteröitiin Leasing Co Of Civil Aviationin haltuun. Baltic Transport Systems alkoi isännöidä alusta. Pian omistajan vaihtumisen jälkeen alus sai nykyisen *Baltijsk* -nimensä. Elokuun alussa Baltijsk aloitti liikennöinnin Pietarin ja Lyypekin välillä. Vielä ennen vuoden vaihdetta alus siirtyi reitille Ust-Luga–Baltijsk–Sassnitz. Jouluaattona 2006, laivan ollessa matkalla kohti Baltijskia, syttyi konehuoneessa tulipalo, jonka miehistö pystyi sammuttamaan. Tulipalon jälkeen alus hinattiin Sassnitziin, Saksaan.

Katso myös
----------

* M/S Ship I

Lähteet
-------

1. 1 2  Details for the ship Baltiysk Vesseltracker.com. Viitattu 25.4.2008. (englanniksi)
2. 1 2 3 4 5 6  M/S RAILSHIP II Fakta om Fartyg. Viitattu 25.4.2008. (ruotsiksi)
3. ↑  Christer Antson ja Seija Turunen: Finnlines on myynyt viisi alusta  19.11.2003. Finnlines Oy. Viitattu 31.10.2007. [vanhentunut linkki]

Aiheesta muualla
----------------

* Fakta om Fartyg – M/S Railship II *faktaomfartyg.se*.  Arkistoitu 3.8.2012. Viitattu 22.10.2007.  (ruotsiksi)