recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Päätoiminen yrittäjä** on Suomen työttömyysturvalain 6§ pykälän mukaan sellainen henkilö, joka on päätointaan varten yrittäjän eläkelain (YEL) tai maatalousyrittäjän eläkelain (MYEL) mukaisesti velvollinen ottamaan tai on ottanut sanottujen lakien mukaisen vakuutuksen. 

Yrittäjän eläkelain mukaan yrittäjän eläkevakuutus (YEL) on ainakin pakollinen, jos yrittäjän itsensä arvioima vuosittainen työtulo ylittää rajan, joka on 7958,99 € vuonna 2020. YEL-vakuutuksen ottanut katsotaan päätoimiseksi yrittäjäksi. 

Työ- ja elinkeinotoimisto tulkitsee työttömyysetuuden hakijan päätoimiseksi yrittäjäksi, jos yritystoiminta tai oman työn vaatima työmäärä on niin suuri, että kokoaikatyötä ei voi vastaanottaa. Ratkaisevaa päätoimisuuden arvioinnissa on vain toiminnan vaatima työmäärä, ei yritystoiminnasta tai omasta työstä saatavat tulot tai voitto. Päätoiminen yrittäjä ei ole oikeutettu työttömyysetuuteen, mutta sivutoiminen yrittäjä voi olla oikeutettu soviteltuu työttömyysetuuteen.

Yrittäjäasema
-------------

Henkilön yrittäjäasema (ei-yrittäjä, päätoiminen- tai sivutoiminen yrittäjä) voidaan arvioida erikseen Työ- ja elinkeinotoimiston selvityksessä ja verotuksessa. Myös työttömyysetuuden maksaja (KELA tai Työttömyyskassa) arvioi työttömyysetuuden maksun edellytykset erikseen. 

### Yrityksen omistamisen vaikutus yrittäjäasemaan

Yrittäjäksi katsotaan myös yrityksen osaomistaja. Osaomistajana pidetään henkilöä,
1) joka työskentelee johtavassa asemassa osakeyhtiössä, jossa hänellä itsellään on vähintään 15 prosenttia tai hänen perheenjäsenillään tai hänellä yhdessä perheenjäsentensä kanssa on vähintään 30 prosenttia osakepääomasta tai osakkeiden tuottamasta äänimäärästä tai muutoin vastaava määräämisvalta; tai 
2) joka työskentelee osakeyhtiössä, jossa hänellä itsellään tai hänen perheenjäsenillään tai hänellä yhdessä perheenjäsentensä kanssa on vähintään puolet osakepääomasta tai osakkeiden tuottamasta äänimäärästä tai muutoin vastaava määräämisvalta; tai
3) joka edellä 1 tai 2 kohdassa säädetyllä tavalla työskentelee muussa yrityksessä tai yhteisössä, jossa hänellä tai hänen perheenjäsenillään tai hänellä yhdessä perheenjäsentensä kanssa katsotaan olevan mainituissa kohdissa sanottua vastaava määräämisvalta.

Omistusosuutta laskettaessa otetaan huomioon myös välillinen toisten yritysten ja yhteisöjen kautta tapahtuva omistaminen, jos henkilö tai hänen perheenjäsenensä tai henkilö yhdessä perheenjäsentensä kanssa omistaa väliyhteisöstä vähintään puolet tai heillä on vastaava määräämisvalta.

Henkilön katsotaan olevan johtavassa asemassa yrityksessä, jos hän on osakeyhtiön toimitusjohtaja tai hallituksen jäsen tai jos hän osakeyhtiössä tai muussa yrityksessä tai yhteisössä on vastaavassa asemassa. Perheenjäseneksi katsotaan yrityksessä työskentelevän henkilön puoliso ja henkilö, joka on yrityksessä työskentelevälle henkilölle sukua suoraan ylenevässä tai alenevassa polvessa ja asuu henkilön kanssa samassa taloudessa.

Lähteet
-------

* Finlex

### Viitteet

1. ↑  YEL-yrittäjät *ETK*. Viitattu 5.3.2020.
2. ↑
3. ↑  Yrittäjä ja työttömyysturva- TE-palvelut *www.te-palvelut.fi*. Viitattu 5.3.2020.
Mamadou Laminen joukkojen ja ranskalaisten sotatoimet talvella 1886–1887.
**Mamadou Lamine Dramé** (myös *Demba Dibassi*, noin 1830 tai 1835 Gunjuru, Khasso – 9. joulukuuta 1887) oli islamilainen soninkepappi, joka johti Ranskan siirtomaavallan vastaista liikettä 1880-luvulla nykyisten Senegalin ja Malin alueilla.

Mamadou Lamine syntyi maraboutperheeseen Kayesin lähellä. Hän osallistui Umar Tallin uskonsotiin ja lähti sitten pyhinvaellusmatkalle Mekkaan. Paluumatkalla Mamadou Lamine liittyi senuseihin. Hän oli Amadou Tallin vankina Ségoussa ja palasi vuonna 1885 Senegaljoen yläjuoksulle.

Mamadou Lamine väitti olevansa Mahdin Länsi-Sudaniin nimittämä kalifi, jonka tehtävänä oli käydä pyhää sotaa ranskalaisia ja tukulorivaltakuntaa vastaan. Hän sai fulbejen, mandinkojen ja soninkejen avulla haltuunsa Bundun ja Senegaljoen laakson yläosan lukuun ottamatta ranskalaisia Bakelin, Médinen ja Kayesin linnoituksia.

Mamadou Lamine piiritti Bakelia huhtikuussa 1886 ja vetäytyi sitten pääkaupunkiinsa Diannaan Gambian yläjuoksulle. Joseph Gallienin johtamat ranskalaiset valloittivat Bundun ja hävittivät Diannan loppuvuodesta 1886. Pakosalle joutunut Mamadou Lamine sai surmansa haavoituttuaan taistelussa Toubakoutan luona. Hän on tärkeä henkilö soninkejen kansanperinteessä, ja häntä on kuvailtu myös uskonnolliseksi uudistajaksi ja kolonialismin vastaisen taistelun sankariksi.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Imperato, Pascal James & Imperato, Gavin H.: *Historical Dictionary of Mali, fourth edition*, s. 206–207. Lanham: Scarecrow Press, 2008. ISBN 978-0-8108-5603-5.
2. 1 2 3 4  Clark, A. Francis & Phillips, Lucie Colvin: *Historical Dictionary of Senegal*, s. 116–118. Metuchen & London: Scarecrow Press, 1994. ISBN 0-8108-2747-6.


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa

 |

 |
**Päätyy** tai *Päätyekylä* oli kylä Soanlahden kunnan eteläosassa Raja-Karjalassa Viipurin läänissä Suomen Neuvostoliitolle luovuttamalla alueella. Päätyy oli virallisesti osa Soanlahden kirkonkylää, mutta käytännössä sitä pidettiin omana kylänään.

Päätyy sijaitsi Jänisjärven koillisrannalla Soanlahden kirkonkylän kaakkoispuolella. Muita naapurikyliä olivat Hartikanvaara idässä ja Ypäkkö pohjoisessa. Kylän halki kulki Suistamo–Korpiselkä maantie, josta kylän kohdalla erkani pienempi tie Hartikanvaaran kautta Suistamon puolelle Suistamo–Jalovaara maantielle

Talvisodan taistelut eivät ulottuneet Soanlahdelle, mutta Moskovan rauhassa 1940 koko kunta ja Päätyy sen mukana luovutettiin Neuvostoliitolle. Kylän asukkaat evakuoitiin jäljelle jääneen Suomen alueelle. Jatkosodan alussa 1941 luovutetut alueet vallattiin takaisin ja kylän asukkaat pääsivät palaamaan kotikyläänsä, mutta 1944 alue evakuoitiin ja luovutettiin uudelleen.

Lähteet
-------

1. 1 2  Jaatinen, Martti (toim.): *Karjalan kartat*, s. 164-167. Helsinki: Tammi & Karjalan Liitto ry, 1997. ISBN 951-31-0972-0.
2. 1 2  Rosberg, J. E. et al (toim.): *Suomenmaa: maantieteellis-taloudellinen ja historiallinen tietokirja. 5. osa, Viipurin lääni*, s. 385 & 389. Helsinki: Tietosanakirja-Osakeyhtiö, 1923.
3. 1 2  Soanlahti  16.6.2010. Suomen Sukututkimusseura. Viitattu 29.5.2012.
4. ↑  Topografinen kartta 1:20 000 *Karjalan kartat*. Maanmittauslaitos. Viitattu 29.5.2012.
5. 1 2  Topografinen kartta 1:100 000 *Karjalan kartat*. Maanmittauslaitos. Viitattu 29.5.2012.
**Mamadu Ture Kuruma** on guineabissaulainen kenraali. Hän toimi maansa valtionpäämiehenä vallankaappauksen jälkeen vuonna 2012. Kuruma johti kaappausta, joka suoritettiin presidentinvaalien ensimmäisen kierroksen jälkeen. Kaappauksessa pidätettiin tilapäinen presidentti Raimundo Pereira ja pääministeri Carlos Gomes Júnior, joka oli saanut lähes puolet äänistä.

Kuruma luopui vallasta, kun juntta ja 12 puolueen edustajat valitsivat Manuel Serifo Nhamadjon väliaikaiseksi presidentiksi.

Lähteet
-------

1. ↑  Guinea-Bissau 2013 *freedom House*.  Arkistoitu 6.4.2016. Viitattu 27.3.2016.
2. ↑  Guinea-Bissau coup leaders announce transition president *CNN*.  20.4.2012. Viitattu 27.3.2016.

Guinea-Bissaun lippuGuinea-Bissaun presidentit

* Luís de Almeida Cabral
* João Bernardo Vieira
* Carmen Pereira
* João Bernardo Vieira
* Ansumané Mané
* Malam Bacai Sanhá
* Kumba Ialá
* Veríssimo Correia Seabra
* Henrique Rosa
* João Bernardo Vieira
* Raimundo Pereira
* Malam Bacai Sanhá
* Raimundo Pereira
* Mamadu Ture Kuruma
* Manuel Serifo Nhamadjo
* José Mário Vaz
* Umaro Sissoco Embaló
**Chato** oli chiricahua-apassi, joka osallistui moniin hyökkäyksiin Arizonan amerikkalaisia uudisasukkaita vastaan 1870-luvun aikana. Seuraavalla vuosikymmenellä Chato kävi Geronimon alaisuudessa sissisotaa Yhdysvaltain ja Meksikon armeijoita vastaan, kunnes antautui kenraali George Crookille. Riitaannuttuaan Geronimon kanssa vuonna 1884 Chato siirtyi kenraali Crookin joukkojen tiedustelijaksi Yhdysvaltain armeijaan ja opasti armeijan kapinallisten chiricahuoiden piilopaikkaan Sierra Madreen.

Vuonna 1886 Chato johti apassien rauhanlähetystöä Washingtoniin, missä presidentti Chester Arthur palkitsi hänet hopeisella urhoollisuusmitalilla.

Chato kuoli auto-onnettomuudessa vuonna 1934.

Lähteet
-------

* Henriksson, Markku: *Alkuperäiset amerikkalaiset: Yhdysvaltain alueen intiaanien, inuitien ja aleutien historia*. Helsinki: Gaudeamus, 1985. ISBN 951-662-385-9.

### Viitteet

1. ↑  Henriksson 1985 s. 146.
2. ↑  Chato - Chiricahua Apache *franksrealm.com*. Viitattu 6.11.2014. (englanniksi)[vanhentunut linkki]
3. ↑  Chief Alfred Chato *findagrave.com*. Viitattu 6.11.2014. (englanniksi)


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa | 
* SNAC

 |

 |
Adlersparre-suvun vaakuna
**Adlersparre** on Ruotsin ritarihuoneeseen kirjoitettu aatelissuku numero 1988, jonka yksi haara on korotettu vapaaherralliseen (numero 337) ja kreivilliseen (numero 130) arvoon. Valtionkonttorin sihteerin, komissaari Christoffer Christoferssenin (1682–1743) ja hänen vaimonsa Sophia Nordlindin lapset Christoffer (1718–1799), Johanna (1720–1776) ja Hedvig (1729–1790) aateloitiin vuonna 1757 nimellä Adlersparre. Pojanpoika Georg (1760–1835) eteni amiraaliksi läntisessä laivastossa ja hänet korotettiin vapaaherraksi 1809 ja kreiviksi 1816. Vuonna 1809 hän johti Värmlannissa kuningas Kustaa IV Aadolfin vastaista kapinaa. Georgin poika Carl August (1810–1853) tuli kuuluisaksi salanimellä *Albanon* julkaistujen runojensa ansiosta.

Suvun tunnettuja jäseniä
------------------------

* Georg Adlersparre (1760–1835), upseeri, kirjailija
* Sophie Adlersparre (1823–1895, o.s. Leijonhufvud), ruotsalainen feministi, kustantaja, leikkaaja ja kirjailija

Lähteet
-------

* Anrep, G.: *Svenska Adelns Ättar-taflot*. Osa 1. Stockholm: P.A.Norstedt & Söner, 1858. (ruotsiksi)
* *Pieni Tietosanakirja*. Osa 1. Helsinki: Otava, 1958.

### Viitteet

1. ↑  Anrep, s. 28
2. ↑  Pieni tietosanakirja, palsta 36
3. ↑  Anrep, s. 29
**DJPP** (oikealta nimeltään **Perttu Mäkelä**, syntynyt 1978 tai 1977) on helsinkiläinen hip hop -DJ ja -tuottaja.

DJPP on tehnyt taustoja useille suomalaisille hip hop -artisteille ja alkuvuodesta 2006 julkaistiin tämän ensimmäinen albumi, *Tuottajalevy*, jolla vierailivat muun muassa Asa, Ruudolf, Eevil Stöö, Steen1, Jontti & Shaka, Jodarok, Stig Dogg, Davo, Notkea Rotta, Edu Kehäkettunen ja Petos. Levy oli ehdolla Emma-palkinnon saajaksi kategoriassa "vuoden urban/electronica-albumi". DJPP vaikuttaa myös Uusi Fantasia -yhtyeessä.

DJPP aloitti hip hopin kuuntelun 1980-luvun lopulla, mutta levyhyllyyn mahtui tuolloin myös heavy-musiikkia. Lukioaikanaan käydessään kuvataidelukiota hän kuitenkin myi rock-levynsä ja vaihtoi vuonna 1999 kitaran sampleriin. DJPP alkoi tuottaa hip hopin lisäksi elektroa. Hän kokeili siipiään myös räppäämisen saralla (nimellä **Painava Potilas**), mutta on sittemmin jättänyt riimittelyn vähemmälle. Tuottajalevyllään DJPP on itse äänessä vain Ruudolfin "Thunderking"-kappaleella.

DJPP on tehnyt runsaasti yhteistyötä Stig Doggin kanssa levyillä ja keikoilla. Hän on myös Stigin entinen kämppäkaveri. DJPP on sanonut pitävänsä hip hopissa varsinkin "gangsta-häröilystä ja päihdehuuruisista riimeistä", joita Stig Doggin voidaan katsoa edustavan. DJPP on opiskellut Helsingin Kuvataideakatemiassa.

Julkaisut
---------

* *Karhupuisto / Pannaan menemään (mukana Ercola)*  (Flamongo, 7" 2003)
* *Häsleri (mukana Stig Dogg) / Edu ja PP (mukana Edu)*  (Posse, CDS 2006)
* *Tuottajalevy*  (Monsp, CD/LP 2006) albumilistan 16.
* *Street-tape Arvo-stan!!!*  (Monsp, CD 2007)
* Edu Kehäkettunen & DJPP: *Hyvän olon konsultit* (Monsp, CD/LP 2008)
* *Street Tape vol. 2*  (Lihi Records, CD 2008)

Lähteet
-------

1. ↑  Freemanin toinen tuleminen *Ylioppilaslehti*.  29.9.2011. Viitattu 16.9.2013.
2. ↑  Emma-gaala/Artistit (Arkistoitu – Internet Archive) (www.emmagaala.fi)
3. 1 2  Hietaneva, Panu: DJPP – Mies, sampleri ja parikymmentä räppäriä (Noise.fi)
4. ↑  Hiphopin maantiede *City*.  3.3.2006. Viitattu 16.9.2013.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **DJPP** Wikimedia Commonsissa

* DJPP:n viralliset sivut
* DJPP Myspacessa (suomeksi)
* DJPP – Official Mobile Blog (Arkistoitu – Internet Archive)
* Teemu Fiilin: DJPP – räppärin paras kaveri (Arkistoitu – Internet Archive) (Plaza.fi)
* DJPP lauluntekijänä - Fono.fi

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Taiteenala Muokkaa Wikidatassa | 
* MusicBrainz

 |

 |
Ateenan akatemian päätykolmio, joka on koristeltu veistoksin.
**Päätykolmio** (m.kreik. τύμπανον, *tympanon*, harvemmin τύπανον, *typanon*) eli **pedimentti** on antiikin kreikkalaisessa arkkitehtuurissa ja yleisesti klassista arkkitehtuuria edustavissa rakennuksissa entablementin eli palkiston ja kattorakenteiden rajaama kolmiomainen tai harvemmin kaarimainen alue, joka on usein koristeltu veistoksilla.

Päätykolmiot sijoitettiin yleensä rakennuksen pääsisäänkäyntien yläpuolelle. Tyypillisessä kreikkalaisessa temppelissä ne sijaitsivat temppelin kummassakin lyhyessä päädyssä. Päätykolmiota rajaa alapuolella korniisin vaakasuora palkki geison ja yläpuolella vinot palkit eli simat. Kreikkalaisissa temppeleissä päätykolmio oli matalampi ja leveämpi kuin etruskitemppeleissä ja roomalaisessa temppelissä, ja sen sivukulma oli ensin mainituissa noin 15 astetta ja viimeksi mainituissa noin 20 astetta.

Myös nykyaikaisen satulakattoisen talon ylintä, kolmiomaista päätyalaa kutsutaan päätykolmioksi. Klassista päätykolmiota yleensä pienempi kolmiomainen tai kaarimainen koristeaihe esimerkiksi sisäänkäyntien ja ikkunoiden yhtedessä on *frontoni*. Päätykolmion tapainen koristeellinen seinäpinta tunnetaan nykyisin päätykolmion alkuperäisellä kreikkalaisella nimellä *tympanon*.

Päätykolmioveistokset
---------------------

Päätykolmioon oli usein sijoitettu veistosryhmä, joka esitti temppeliin liittynyttä mytologista aihetta. Päätykolmioveistokset kehittyivät ottamaan käytettävissä olevan tilan taitavasti huomioon, niin että keskelle sijoitettiin seisovia hahmoja ja sivummalle erilaisissa matalammissa asennoissa olevia hahmoja.

Päätykolmion veistoskoristelu tunnetaan ensimmäisenä Korkyran Artemiin temppelistä, joka ajoittuu noin vuoteen 590 eaa. Tunnetuimpia päätykolmiokoristeluja ovat Feidiaan johdolla veistetyt Parthenonin päätykolmioveistokset, jotka ovat osa Parthenonin marmoriveistoksia (Elginin marmoreita) ja nykyisin säilyneiltä osiltaan British Museumissa, sekä muun muassa Aiginan Afaian temppelin ja Olympian Zeuksen temppelin päätykolmioveistokset.

Parthenonin länsipään päätykolmion veistosryhmän ennallistus, Akropolis-museo.

Lähteet
-------

1. ↑  Liddell, Henry George & Scott, Robert: τύμπανον, τό *A Greek-English Lexicon*.  1940. Oxford:  Clarendon Press / Perseus Digital Library, Tufts University.  (englanniksi)
2. 1 2 3  Castrén, Paavo & Pietilä-Castrén, Leena: "Pedimentti, päätykolmio", *Antiikin käsikirja*, s. 411, 475. Helsinki: Otava, 2000. ISBN 951-1-12387-4.
3. ↑  Pediment *Perseus Encyclopedia*. Viitattu 10.6.2019.
4. ↑  Valkeapää, Leena (toim.): Taidehistorian sanasto Jyväskylän yliopisto. Viitattu 11.04.2008.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **päätykolmio** Wikimedia Commonsissa
**Pasilan työväentalo** oli Helsingissä Pasilan kaupunginosassa sijainnut työväentalo.

Historiaa
---------

Helsingin pitäjän Fredriksbergiin eli nykyiseen Pasilaan perustettiin työväenyhdistys vuonna 1904. Vuoden 1908 puoluetilaston mukaan yhdistyksellä oli 100 jäsentä ja työväentalo. Senaatin talousosaston päätöksellä on vuonna 1906 vahvistettu Reetuvuoren Työväentalo Osakeyhtiön yhtiöjärjestys. Yhtiön tarkoituksena oli aikaansaada Fredriksbergin huvila-alueelle huoneistoja, jotka soveltuvat työväenyhdistykselle ja sen toiminnalle. Yhdistyksen rakentama huoneisto myytiin vuonna 1912 Fredriksbergin Uudelle Työväenyhdistykselle. Tämä yhdistys liittyi sisällissodan jälkeen Suomen Sosialistiseen Työväenpuolueeseen, ja se lakkautettiin vuonna 1925. Vuonna 1925 perustettiin Pasilan työväenyhdistys, jolle lakkautetun yhdistyksen omaisuus siirtyi. Lapualaisvuonna 1930 yhdistys päätti itse sulkea työväentalon. Yhdistys päätettiin purkaa vuonna 1931.

Työväentalo siirtyi vuonna 1931 perustetun Pasilan Sos.dem. työväenyhdistyksen käyttöön. Valtioneuvoston päätöksellä talo kuitenkin luovutettiin vuonna 1947 Suomen Kansan Demokraattisen Liiton Pasilan yhdistykselle. Talo on myöhemmin purettu.

Lähteet
-------

1. 1 2  Hurri, Olavi & Marttala-Hurri, Vuokko: *Työn ja aatteen talot. Työväentalojen historiaa Uudellamaalla*, s. 168. Helsinki: Uudenmaan Sosialidemokraattinen Piiri ry, 1997. ISBN 952-90-8468-4.
*Omakuva*, musée Fesch, Ajaccio.
**Anton von Maron** (8. tammikuuta 1731 Wien – 3. maaliskuuta 1808 Rooma) oli itävaltalainen taidemaalari, joka oli erikoistunut ennen kaikkea muotokuviin.

Elämäkerta
----------

Anton von Maron oli taidemaalari Johann Leopold Maronin (1696–1770) ja tämän vaimon Anna Catharinan poika. Hän opiskeli Wienin taideakatemiassa taidemaalausta vuosina 1741–1744. Tammikuussa 1755 hän lähti Roomaan, jossa hän oleskeli opettajansa Raphael Mengsin luona. Anton von Maron nai vuonna 1765 Mengsin sisaren Theresan, joka oli miniatyyrimaalari.

Maron nimitettiin Accademia di San Lucan jäseneksi vuonna 1756, ja hän erikoistui muotokuviin. Hän liikkui aristokraattisen asiakaskunnan ansiosta vaikutusvaltaisissa piireissä. Hän myös loi yhteyksiä wieniläisten ja Roomaan asettuneiden taiteilijoiden kesken. Maron nimitettiin vuonna 1772 neuvonantajaksi uudelleenjärjestettyyn Wienin kuvataideakatemiaan. Hänen vastuullaan oli apurahan saaneiden opiskelijoiden lähettäminen Roomaan opiskelemaan. Samana vuonna hänet aateloitiin paroniksi. Maron jätti jälkeensä joitain teoreettisia tutkielmia.

Teokset
-------

Maron työskenteli yhdessä opettajansa ja tulevan lankonsa Mengsin kanssa Rooman Sant’Eusebion kirkon freskojen parissa vuosina 1757–1761, kuten myös Villa Albanin *Parnasso*-freskon kanssa. Mengsin lähdettyä Madridiin vuonna 1761 Maron erikoistui muotokuviin. Yksi hänen tunnetuimmista teoksistaan on Winckelmannin muotokuva. Winckelmann asettautui Maronin malliksi Rooman vierailunsa aikana. Tämä maalaus on nykyisin Weimarin kaupunkilinnan Goethe-salissa. Alkuperäinen kopio on myös Wörlitzissä. Vuonna 1770 hänestä tuli keisarihuoneen muotokuvamaalari. Vuonna 1773 valmistui Maronin tekemä keisarinna Maria Teresian puolisonsa suruajan aikainen muotokuva.

Uransa loppupuolella Maronin teoksista tuli epämuodikkaita Angelica Kauffmannin teosten tullessa muotiin. Maron lasketaan varhaiseksi uusklassiseksi taidemaalariksi.

Teoskuvia
---------

* Winckelmannin muotokuva, 1768, Weimarin kaupunkilinna.Winckelmannin muotokuva, 1768, Weimarin kaupunkilinna.
* Franciszek ja Kazimierz Rzewuski Colosseumin edessä, 1772, Varsovan Kuninkaanlinna.*Franciszek ja Kazimierz Rzewuski Colosseumin edessä*, 1772, Varsovan Kuninkaanlinna.
* Keisari Maria Teresian suruaikainen muotokuva, 1773, Wienin taidehistoriallinen museo.Keisari Maria Teresian suruaikainen muotokuva, 1773, Wienin taidehistoriallinen museo.
* Joosef II:n muotokuva, 1775, Wienin taidehistoriallinen museo.Joosef II:n muotokuva, 1775, Wienin taidehistoriallinen museo.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Anton von Maron** Wikimedia Commonsissa

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: fr:Anton von Maron 

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: de:anton von Maron
Anton von Saltza vuonna 1912.
**Anton Jegorovitš von Saltza** (ven. Зальца, *Zaltsa*; 22. lokakuuta 1843 – 9. maaliskuuta 1916 Pietari) oli venäläinen kenraali ja paroni.

Saltza osallistui vuoden 1863 Puolan kapinan kukistamiseen ja 1877–1878 Turkin sotaan, jonka aikana hän toimi ylipäällikön, suuriruhtinas Mihail Nikolajevitšin adjutanttina. Saltza oli vuoden 1905 elokuun alusta aina marraskuuhun 1906 Venäjän 22. armeijakunnan komentajana. Kyseinen armeijakunta oli hieman aiemmin muodostettu Suomeen sijoitetuista venäläisistä joukoista Suomen sotilaspiirin lakkauttamisen yhteydessä. Saltzan välit Suomen kenraalikuvernöörinä toimineeseen kenraali Ivan Obolenskiin olivat huonot ja heidän kankea yhteistyönsä oli keskeisiä syitä siihen, että Suomen venäläiset joukot jäivät voimattomiksi vuoden 1905 suurlakon aikana. Horjuva ja päättämätön Obolenski ehdotti lakkoviikon aikana useasti Helsingin pommittamista kaupungin edustalle ankkuroiduista sotalaivoista, mutta Saltza torjui jokaisella kerralla ehdotuksen epärealistisena. Obolenskin jouduttua pian lakon jälkeen eroamaan virastaan Saltza toimi marraskuussa 1905 hetken aikaa Suomen vt. kenraalikuvernöörinä.

Suomesta Saltza siirtyi vuoden 1906 syksyllä Venäjän 1. armeijakunnan komentajaksi. Vuonna 1908 hänet ylennettiin jalkaväenkenraaliksi ja nimitettiin Kiovan sotilaspiirin apulaiskomentajaksi. Vuonna 1912 hänestä tuli Kazanin sotilaspiirin komentaja. Ensimmäisen maailmansodan puhjettua Saltzasta tuli sotilaspiirinsä alueelta kootun Venäjän 4. armeijan komentaja. Heti sodan alussa 23.–24. elokuuta 1914 käydyssä Kraśnikin taistelussa hän joutui kuitenkin perääntymään itävaltalaisen kenraali Viktor von Danklin joukkojen tieltä ja kärsi suuret tappiot. Hänet korvattiin jo 25. elokuuta kenraali Aleksei Evertillä. Saltza ei saanut enää rintamakomentajan tehtäviä, ja hänet nimitettiin sen sijaan marraskuussa 1914 Pietari-Paavalin linnoituksen komentajaksi ja sotainvalidihuollosta vastanneen Aleksanterin komitean jäseneksi.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Антон Егорович Зальца (venäjäksi) Hrono.ru. Viitattu 12.10.2014.
2. ↑  Osmo Jussila: *Nationalismi ja vallankumous venäläis-suomalaisissa suhteissa 1899–1914*, s. 54–55, 68–73. Historiallisia tutkimuksia 110. Suomen Historiallinen Seura, Helsinki 1979.
3. ↑  Jussila 1979, s. 88.


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa

 |

 |
**XVIII talviolympialaisissa** Naganossa vuonna 1998 järjestettiin **rattikelkkailussa** kilpailut kaksi- ja nelimiehisille joukkueille.

Mitalistit
----------

### Kahden miehen kelkat


| Sija | Maa | Joukkue | Aika |
| --- | --- | --- | --- |
| 1 | Italia | Günther HuberAntonio Tartaglia | 3.37,24 |
| 1 | Kanada | Pierre LuedersDavid MacEachern | 3.37,24 |
| 3 | Saksa | Christoph LangenMarkus Zimmermann | 3.37,89 |

Ensimmäistä kertaa talviolympialaisten historiassa rattikelkkailukulta jouduttiin jakamaan. 1. laskun jälkeen Huber ja jarrumies Tartaglia johtivat viidellä sadaosalla Kanadan kaksikkoa, jotka kuitenkin laskivat nopeammin loput kolme laskua. Ennen viimeistä laskua kanadalaiset olivat vielä italialaisia kolme sadaosaa jäljessä. Yhteismatkaa laskuille kertyi 5,46 kilometriä. Aikaisemmin talviolympialaisten kultamitali on jouduttu puolittamaan ohjaskelkkailussa 1972 Sapporossa italialaisparien Horst Hörnlein–Reinhard Bredow ja Paul Hildgartner–Walter Plaikner kesken, ja kolmesti pikaluistelussa.
  

  

### Neljän miehen kelkat


| Sija | Maa | Joukkue | Aika |
| --- | --- | --- | --- |
| 1 | Saksa | Saksa IIChristoph LangenMarkus ZimmermannMarco JakobsOlaf Hampel | 2.39,41 |
| 2 | Sveitsi | Sveitsi I:Marcel RohnerMarkus NüssliMarkus WasserBeat Seitz | 2.40,01 |
| 3 | Ranska | Ranska I:Bruno MingeonEmmanuel HostacheÉric Le ChanonyMax Robert | 2.40,06 |
| 3 | Yhdistynyt kuningaskunta | Yhdistynyt kuningaskunta I:Sean OlssonDean WardCourtney RumboltPaul Attwood | 2.40,06 |

  

  

Talviolympialaisten 1998 lajit
Alppihiihto |
Ampumahiihto |
Curling |
Freestylehiihto |
Jääkiekko |
Kaukalopikaluistelu |
Lumilautailu |
Maastohiihto | 
Mäkihyppy | 
Ohjaskelkkailu |
Pikaluistelu |
Rattikelkkailu |
Taitoluistelu |
Yhdistetty

RattikelkkailuRattikelkkailu olympialaisissa

* 1924
* 1928
* 1932
* 1936
* 1948
* 1952
* 1956
* 1964
* 1968
* 1972
* 1976
* 1980
* 1984
* 1988
* 1992
* 1994
* 1998
* 2002
* 2006
* 2010
* 2014
* 2018
* 2022
Rattiohjain Wii -pelikonsolille.
**Rattiohjain** on pääosin ajoneuvopelejä ja -ohjelmia varten suunniteltu ohjauslaite. Laitetta käytetään pelikonsoleissa, tietokoneissa tai pelihalleissa olevissa pelilaitteissa. 

Rattiohjainta voi käyttää pelikonsolissa myös tavallisena peliohjaimena. Soveltuminen varsinaisen käyttötarkoituksen ulkupuolella on heikko verrattuna esimerkiksi pad-ohjaimeen.

Tyypillisesti ratin kanssa käytetään myös vaihdeohjainta sekä poljinohjaimia oikean auton ohjaimia vastaavalla tavalla.

Valmistajia
-----------

Rattiohjaimia valmistavat useat pelilaitteita valmistavat yritykset:

* Thrustmaster
* Logitech

Harrastajakäyttöön (engl. *enthusiast*) laitteita valmistavat myös esimerkiksi Fanatec.

Käyttökohteet
-------------

Käyttökohteita laitteille ovat tyypillisesti vaativammat (realistisemmat) ajosimulaattorit ja ajopelit.

Esimerkkisovelluksia:

* Assetto Corsa
* Formula 1 (videopelisarja)
* Forza Motorsport (pelisarja)
* Gran Turismo (pelisarja)
* iRacing
* Project CARS
* rFactor
* rFactor 2

Kuvia
-----

* Rattiohjain, polkimet ja istuinteline.Rattiohjain, polkimet ja istuinteline.
* Logitechin PlayStation 3 -konsolille julkaisema rattiohjain.Logitechin PlayStation 3 -konsolille julkaisema rattiohjain.
* Sparco-teline rattiohjaimella ja polkimilla.Sparco-teline rattiohjaimella ja polkimilla.
* Xbox 360 langaton ohjainsetti.Xbox 360 langaton ohjainsetti.

Katso myös
----------

* Artikkeli ja luettelo englanninkielisessä Wikipediassa (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Rattiohjain** Wikimedia Commonsissa

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Racing wheel
**Dedekindin leikkaus** on matematiikassa sellainen kokonaan järjestetyn joukon jako kahteen epätyhjään joukkoon A ja B, että A:n jokainen alkio on pienempi kuin B:n jokainen alkio eikä joukossa A ole suurinta alkiota. Dedekindin leikkaus on saanut nimensä saksalaisen matemaatikon Richard Dedekindin mukaan, joka konstruoi reaaliluvut rationaalilukujen leikkauksien avulla.

Rationaalilukujen joukossa Dedekindin leikkauksia on sikäli kahdenlaisia, että joukolla B saattaa olla pienin alkio, mutta ei välttämättä ole. Esimerkiksi jos muodostetaan Dedekindin leikkaus, jossa

{\displaystyle A=\{a\in \mathbb {Q} |a<2\}} ja
{\displaystyle B=\{b\in \mathbb {Q} |b\geq 2\}},
joukolla B on pienin alkio, nimittäin luku 2. Tässä leikkauksessa joukkoon A kuuluvat kaikki rationaaliluvut, jotka ovat pienempiä kuin 2, joukkoon B luku 2 ja kaikki sitä suuremmat rationaaliluvut. Sen sijaan Dedekindin leikkauksessa, jossa

{\displaystyle A=\{a\in \mathbb {Q} |a^{2}<2\lor a<0\}} ja
{\displaystyle B=\{b\in \mathbb {Q} |b^{2}\geq 2\land b>0\}}
joukolla B ei ole pienintä alkiota. Reaalilukujen joukko voidaan muodollisesti konstruoida asettamalla jokaista tällaista Dedekindin leikkausta vastaamaan uusi luku, jollaisia sanotaan irrationaaliluvuiksi. Edellä mainitussa esimerkissä tämä luku on {\displaystyle {\sqrt {2}}}.

Lähteet
-------

1. ↑  Thompson, Jan & Martinsson, Thomas: *Matematiikan käsikirja*, s. 59–60. Helsinki: Tammi, 1994. ISBN 951-31-0471-0.
Rebecca Belmore vuonna 2016.
**Rebecca Belmore** (s. 22. maaliskuuta 1960 Upsala, Ontario) on kanadalainen eri taiteenlajeja yhdistelevä taiteilija. Hän on ojibwa ja on tuonut teoksillaan esiin alkuperäiskansojen asemaan Kanadassa liittyviä epäkohtia. Hän on tuotannossaan yhdistellyt performanssitaidetta, valokuvausta, kuvanveistoa ja videoita.

Belmoresta tuli vuonna 2004 Kanadan kuninkaallisen taideakatemian jäsen. Samana vuonna hänelle myönnettiin VIVA-palkinto. Vuonna 2005 hän edusti Kanadaa Venetsian biennaalissa, ja samana vuonna hän sai kunniatohtorin arvon Ontarion taide- ja designkorkeakoulusta. Vuonna 2013 Belmore voitti Kenraalikuvernöörin palkinnon ja vuonna 2016 Gershon Iskowitz -palkinnon.

Lähteet
-------

1. 1 2  The Canadian Encyclopedia: Rebecca Belmore


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Taiteenala | 
* National Gallery of Canada
* Photographers' Identities
* RKD Artists
* ULAN

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* SNAC
* IdRef

 |

 |
J-Dog Rock Am Ring -festivaaleilla vuonna 2015.
**J-Dog** (oik. Jorel Decker; s. 1. toukokuuta 1984, Los Angeles, Kalifornia) on yhdysvaltalainen artisti ja lauluntekijä. Hänet tunnetaan parhaiten rapcore-yhtye Hollywood Undeadista, jonka hän myös perusti yhdessä Aron "Deuce" Erlichmanin kanssa.

Ura
---

Vuonna 2005 J-Dog, Deuce ja heidän ystävänsä Jeff Phillips julkaisivat Myspace-sivuillaan kappaleen "The Kids", joka sai positiivisen vastaanoton. Suosion johdosta syntyi yhtye Hollywood Undead, jossa esiintyi alkuperäisjäsenten lisäksi heidän ystävänsä George "Johnny 3 Tears" Ragan, Jordon "Charlie Scene" Terrell, Dylan "Funny Man" Alvarez, ja Matthew "Da Kurlzz" Busek. Jeff Phillips kuitenkin lähti bändistä ennen yhtyeen ensimmäisen studioalbumin *Swan Songs* (2008) julkaisua.

Hollywood Undead ilmoitti vuonna 2010, että Deuce on jättänyt yhtyeen erimielisyyksien takia. Hänen tilalleen tuli Daniel "Danny" Murillo, jonka jälkeen yhtye alkoi työstämään seuraavaa albumia *American Tragedy*, joka ilmestyi lopulta huhtikuussa 2011. Sen jälkeen yhtyeeltä on ilmestynyt vielä kolme albumia: *Notes from the Underground* (2013), *Day of the Dead* (2015) ja *Five* (2017).

Muiden bändin jäsenten tavoin J-Dog laulaa bändissä, mutta hän soittaa myös kitaraa, bassoa, koskettimia ja syntetisaattoria hoitaen näin suurimman osan bändin instrumenteista. Hän osaa soittaa myös rumpuja, mutta Hollywood Undeadissa rumpuja soittaa Da Kurlzz.

### Maski

Hollywood Undeadin jäsenet ovat tunnettuja naamareistaan, jotka vaihtuvat aina uusien albumeiden mukana. J-Dogin maski on ollut tähän asti valkoinen, mutta *Day of the Dead* -albumin ilmestyttyä se on enemmänkin beige. Maskin tunnusmerkkeinä ovat pysyneet dollarin seteli tai merkki suun kohdalla, sekä silmistä vuotava veri.

Yksityiselämä
-------------

J-Dog meni vuonna 2015 kihloihin pitkäaikaisen tyttöystävänsä Vanessa Jamesin kanssa.

Hänellä on kolme elossa olevaa nuorempaa sisarusta: Daniella, Tyler ja Michael. Perheen viides sisar Evan teki itsemurhan, jonka jälkeen J-Dog kirjoitti yhdessä Deucen kanssa kappaleen "The Loss".

Lähteet
-------

* 

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Taiteenala Muokkaa Wikidatassa | 
* MusicBrainz

 |

 |
**Ratsutyttö -kirjasarja** on Marvi Jalon kirjoittama hevoskirjasarja, jonka päähenkilö on Kati-niminen ratsastajatyttö. Kirjasarjan ensimmäisessä osassa Kati muuttaa perheensä kanssa kaupungista maalle.

Kati Oksala on kuudesluokkalainen ratsutyttö. Hänen paras kaverinsa on Makkara eli Margaret Elisabet Lillian Alice Liljendahl. Makkara on samalla luokalla kuin Kati. Hänellä on oma poni, jonka nimi on Boni fra Hveravellir eli Poni.

Ravitalleilla työskentelevästä Linda Tammisesta eli Lintsistä tulee myös Katin ja Makkaran kaveri. Lintsillä on veli Jukka eli Juke. Lintsin ja Juken isä on kylän tunnetuin juoppo.

Katin äitipuoli on oikealta nimeltään Pirkko Alexsandra Lehtivaara, mutta käyttää taiteilijanimeä Sassa Lehti. Alkuun Kati ei pidä Sassasta ollenkaan, mutta kun Sassa antaa Katille Tähti-Vauhti -nimisen suomenhevostammavarsan, Kati alkaa pitää Sassasta pikkuhiljaa. 

Katin isä on Teppo Oksala.

Katin kotona, eli Sassan tallissa asuu kaksi suomenhevostammaa, jotka ovat siitostammoja. Tytön-Tähti ja Tulileimu, kutsumanimiltään Tähti ja Leimu. Katin oma tammavarsa Vauhti (Tähti-Vauhti) on Tähden, ja suomenhevosori Virhan jälkeläinen. 

Sassalla on myös kissoja. Chopin, Mozart, Vivaldi ja Bizet. Ja sitten on sekarotuinen koira, Jeni.

Ratsutyttö-kirjat
-----------------

* Ratsutyttö muuttaa maalle
* Ratsutyttö ja Ravipoika
* Rajut bileet, Ratsutyttö
* Jahti alkaa, Ratsutyttö
* Ratsutytön rekiretki
* Ratsutyttö ja rakkaus

Lähteet
-------

1. ↑  Fennica, Suomen kansallisbibliografia *fennica.linneanet.fi*.  Arkistoitu 15.2.2014. Viitattu 25.9.2018.
**Anton Wilhelm von Schantz** (21. huhtikuuta 1740 Raggebo, Ruotsi – 6. toukokuuta 1814 Palhon kartano) oli ruotsalaissyntyinen sotilas ja valtiopäivämies.

Von Schantzin vanhemmat olivat kamariherra Johan Eberhard von Schantz ja kreivitär Eva Catharina Leijonstedt ja puoliso vuodesta 1772 Catharina Elisabet de Carnall (k. 1833), vapaaherra Carl Constantin de Carnallin tytär. Hän oli kadetti 1754 ja vänrikki Porin rykmentissä 1756. Aliluutnantiksi hän yleni 1764 ja prinssi Fredrik Adolfin rykmentissä luutnantiksi 1771 ja kapteeniksi 1772. Von Schantz siirtyi Turun läänin rykmenttiin 1773, alimajuri Porin rykmentissä hänestä tuli 1777 ja everstiluutnantti 1787. Palveluksesta von Schantz erosi seuraavana vuonna. Hän oli edustaja aatelissäädyssä Porvoon valtiopäivillä 1809.

Lähteet
-------

1. 1 2  Adelsvapen-Wiki: Von Schantz nr 1255. Adliga ätten von Schantz nr 1255 (tab 63). (ruots.) Viitattu 28.12.2020
2. ↑  Kansallisarkisto. Digitaaliarkisto: Aatelissäädyn asiakirjat. Porvoon valtiopäivät 1809 (kokoelma). (Arkistoitu – Internet Archive) Viitattu 28.12.2020
*Tämä artikkeli käsittelee näyttelijä Martti Kuismaa. Martti Kuisma on myös koripalloilija.*
**Martti Veikko Kuisma** (27. elokuuta 1936 Kirvu – 1. tammikuuta 2000 Helsinki) oli suomalainen näyttelijä.

Kuisma valmistui Suomen Teatterikoulusta vuonna 1958. Hän työskenteli Oulun kaupunginteatterissa vuosina 1959–1961, Porin teatterissa vuosina 1961–1963 ja Jyväskylän kaupunginteatterissa vuosina 1963–1965. Vuonna 1965 perustetussa MTV-teatterissa hän oli mukana alusta saakka vuoteen 1979 ja näytteli muun muassa keskeiset roolit televisionäytelmissä *Metrokortti*, *Huone puutalossa*, *Tavallinen impi*, *Orvar Kleinin laillinen ruumis* ja *Illansuusta puoleen päivään*. Hän vieraili useissa kesäteattereissa ja näytteli muun muassa *Tuntemattoman sotilaan* Antti Rokkaa Pyynikin kesäteatterissa vuosina 1967–1969 ja Oulun kaupunginteatterissa 1970-luvulla. Radioteatterissa hän vieraili useasti ja esiintyi vielä 1990-luvulla muun muassa *Kantolan perheessä*.

Kuisma näytteli noin kymmenessä elokuvassa, joista tunnetuimpia on Uuno Laurilan osa elokuvassa *Täällä Pohjantähden alla*. Myöhemmin hän näytteli muun muassa elokuvissa *Viimeinen savotta* ja *Tuhlaajapoika*. Kuisma kuoli pitkään sairastettuaan Marian sairaalassa Helsingissä 63-vuotiaana. Hänet on haudattu Malmin hautausmaalle.

Filmografia
-----------

* *Nummisuutarit* (1957)
* *Nuori mylläri* (1958)
* *Sven Tuuva* (1958)
* *Vatsa sisään, rinta ulos!* (1959)
* *Täällä Pohjantähden alla* (1968)
* *Pohjantähti* (1973)
* *Viimeinen savotta* (1977)
* *Tuntematon ystävä* (1978)
* *Pölhölä* (1981)
* *Ramses ja unet* (1982)
* *Kadunlakaisijat* (1991)
* *Tuhlaajapoika* (1992)

Lähteet
-------

1. ↑  Martti Veikko Kuisma 1936-2000 *Hautahaku*. Viitattu 26.3.2023.
2. 1 2 3  Kuolleet: Näyttelijä Martti Kuisma.  *Helsingin Sanomat*, 4.2.2000, s. A14.

Aiheesta muualla
----------------

* Martti Kuisma Elonetissä.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Elonet

 |

 |
**Martti Juhani Kinnunen** (13. lokakuuta 1933 Savonlinna – 13. helmikuuta 2016 Savonlinna) oli suomalainen yrittäjä ja yritysjohtaja, joka sai teollisuusneuvoksen arvonimen.

Kinnusen vanhemmat olivat toimitusjohtaja Janne Kinnunen ja Saimi Maria Hyttinen ja puoliso vuodesta 1954 tuotantojohtaja Anja Sisko Suomalainen. Kinnunen tuli 1952 ylioppilaaksi Savonlinnan lyseosta ja valmistui 1956 ekonomiksi Helsingin kauppakorkeakoulusta. Seuraavana vuonna hän ryhtyi isänsä perustaman Savonlinnan Kauppa-Aitta-yhtiön vaatetustehtaan teknilliseksi johtajaksi. Isän kuoltua hänestä tuli 1965 yhtiön toimitusjohtaja ja isänsä työn jatkaja. Yhtiö jakautui 1970-luvun alussa Sankar Puku Oy:ksi ja Pukinetavaratalo Kinnunen Oy:ksi ja keskittyi samalla miesten pukineisiin.

Kinnusen johtamien yritysten liiketoiminta kasvoi huomattavasti, tuotteita vietiin etenkin Neuvostoliittoon. Sankar Puku oli merkittävimpiä miesten pukuja Neuvostoliittoon vieviä suomalaisyrityksiä, enimmillään liki satatuhatta pukua vuodessa. Muuttuneet markkinat vaikuttivat kuitenkin lopulta yhtiön harjoittamaan idänkauppaan. Kinnunen osallistui liikemiesvuosinaan aktiivisesti Vatevan toimintaan ja alueelliseen yhteistyöhön. Teollisuusneuvoksen arvonimen hän sai vuonna 1984.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Martti Kinnunen *Biografiasampo*. Viitattu 19.1.2022.
2. ↑  Ihmiset. Kuolleet. Idänkaupan pioneeri Martti Kinnunen 1933–2016. (Tilaajille) *Helsingin Sanomat*.  20.3.2016. Viitattu 19.1.2022.
Martti Koski vuonna 1964.
**Martti Koski** (s. 31. heinäkuuta 1940) on suomalainen harrastajanäyttelijä,ja mainosalan yrittäjä. Kosken ainoat näytelmäelokuvaroolit ovat miespääosa Erkko Kivikosken elokuvassa *Kesällä kello 5* (1963) sekä pieni sivuosa kuutta vuotta myöhemmin Jaakko Pakkasvirran elokuvassa *Kesäkapina* (1969). Lisäksi hän esiintyy Peter von Baghin Ylelle tekemässä dokumenttielokuvassa *1939* vuodelta 1993.

Martti Koski toimi nuorena myös mallina, mutta varsinaisen uransa hän teki mainosalalla. Upseeriperheessä Suomenlinnassa varttunut Martti Koski suoritti Markkinointi-instituutin mainoshoitajatutkinnon 1965 ja työskenteli sitten Erva-Latvalassa, Sekissä ja Finnadissa. Vuonna 1981 hän perusti oman toimiston nimeltä Markkinointikoski. Hän on opettanut mainontaa Tampereen yliopistossa, Rastorissa ja Vientikoulutussäätiössä. Hän on ollut Aamulehden vakituinen avustaja ja kirjoittanut televisio-ohjelmien käsikirjoituksia.

Lähteet
-------

1. ↑  Martti Koski Elonetissä.
2. ↑  Tänään TV:ssä kotimainen kulttileffa – päärooleihin kiinnitettiin ensikertalaisia amatöörejä *mesta.net*.  11.07.2019. Viitattu 2.12.2020.
3. ↑  Salo, Merja: *Muodin ikuistajat. Muotivalokuvaus Suomessa*, s. 151. Taideteollinen korkeakoulu, 2005. ISBN 951-558-170-2.
4. ↑  Kolbe, Pirkko: Kauniita miehiä Kalastajatorpalla.  *Suomen Kuvalehti*, 1964, nro 26, s. 24. Näköislehti (maksullinen). Viitattu 2.12.2020.
5. ↑  Pihlström, Sami: Mainontaa tarvitaan nykyään yhä enemmän. (50-vuotishaastattelu.) *Helsingin Sanomat*, 31.7.1990, s. 4. Näköislehti (maksullinen). Viitattu 3.12.2020.
Osmo Vallon hautakivi
**Osmo Vallo** (4. toukokuuta 1954 – 30. toukokuuta 1995 Karlstad) oli suomalaissyntyinen Ruotsissa asunut mies. Vallo sai surmansa pidätyksen yhteydessä toukokuussa 1995. Pidätyksen syy oli riehuminen. Silminnäkijöiden mukaan poliisien käytös oli väkivaltaista. Poliiseja epäiltiin kuolemantuottamuksesta, jota ei kuitenkaan voitu todistaa. Tuomio tuli ainoastaan koiran usuttamisesta Vallon kimppuun. Vallon huumeiden ja alkoholin käytöllä arveltiin olevan vaikutusta tuomioon. Omaiset kuitenkin syyttivät poliisia. Keväällä 1998 Vallolle tehtiin kolmas ruumiinavaus. Ruumiinavausraportin mukaan Vallo oli elossa pahoinpitelyn alkaessa.

Lähteet
-------

1. ↑  Pugin, Leo: Osmo Vallo kuoli Ruotsissa ehkä sittenkin poliisin pahoinpitelyyn *Helsingin Sanomat*.  21.5.1998.   (vaatii tilaamisen)


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Yhdysvallat

 |

 |
**DHCP** (lyhenne sanoista *Dynamic Host Configuration Protocol*) on verkkoprotokolla, jonka yleisin tehtävä on jakaa IP-osoitteita uusille lähiverkkoon kytkeytyville laitteille. Ylläpitäjä antaa tietyn IP-osoiteavaruuden, jolloin jokainen laite pyytää käynnistyksen yhteydessä DHCP-palvelimelta oman IP-osoitteen. Annettu osoite on voimassa ennalta määrätyn ajan. Menettely yksinkertaistaa asiakaskoneiden asetuksien hallintaa huomattavasti.

DHCP-palvelin voi jakaa asiakkaille myös muita asetuksia, kuten oletusyhdyskäytävän ja nimipalvelimen (tai nimipalvelimien) IP-osoitteen. Käytännössä DHCP-palvelin voi jakaa lähes mitä tahansa asetuksia, kuten reitittimille käyttöjärjestelmän lataamiseen käytetyn TFTP-palvelimen osoitteen, aikapalvelimet kellon synkronointiin tai Windowsin SMB-tiedostojaon asetuksia.

Historia
--------

DHCP on BOOTP-protokollan suora seuraaja. Se määriteltiin ensimmäisen kerran RFC 1531:ssa lokakuussa 1993. Virheen vuoksi tämän korvasi lähes heti RFC 1541. Myöhemmin protokollaa laajennettiin RFC 2131:ssa maaliskuussa 1997 ja tämä on nykyisin voimassa oleva versio.

IPv6:n kanssa toimivan DHCPv6:n standardi RFC 3315 julkaistiin vuonna 2003 ja sitä on päivitetty useita kertoja. RFC 8415 yhdistää useita aihetta koskevia dokumentteja. IPv6 sisältää jo osittain DHCP:tä vastaavan toiminnallisuuden (Stateless address autoconfiguration, SLAAC) mutta ei kaikkea, joten erillinen DHCP-palvelin voi olla tarpeen.

Osoitteet
---------

Tyypillisesti DHCP:n jakamat osoitteet kuuluvat yksityisille verkoille varattuihin alueisiin, joita ovat 192.168.0.0 – 192.168.255.255, 10.0.0.0 – 10.255.255.255 ja 172.16.0.0 – 172.31.255.255. (RFC 1918, IPv6:lle katso RFC 4193).

Jos DHCP:tä käyttävä verkkolaite ei saa yhteyttä palvelimeen, se ottaa tyypillisesti satunnaisesti käyttöönsä Link Local -osoitteen välillä 169.254.1.0 – 169.254.254.255 (RFC 6890, RFC 3927, IPv6:lle katso RFC 4862).

DHCP Relay
----------

DHCP-protokolla ei reitity. IP-osoitteita jakava DHCP-palvelu voi kuitenkin sijaita eri verkossa. Tällöin IP-osoitepyynnöt voidaan välittää verkkojen välillä DHCP Relay -toiminnon avulla. DHCP Relay määritetään reitittävän laitteen konfiguraatioon. DHCP Relay toiminnosta voidaan puhua myös DHCP-helper tai IP-helper -address nimillä. DHCP-helper-nimeä käytetään toiminnosta joka nimenomaan käsittelee DHCP-pyynnöt eteenpäin. IP-helper käsittää useiden toimintojen käsittelyä, joista yksi on DHCP-Relay.

Kun DHCP-pyyntöjä käsittelevä laite saa pyyntöjä eri verkkoalueilta, päättelee se oletusyhdyskäytävän IP-osoitteesta mihin verkko-alueeseen IP-osoitevaraus tehdään.

Standardit
----------

* RFC 2131 - Dynamic Host Configuration Protocol
* RFC 8415 - Dynamic Host Configuration Protocol for IPv6 (DHCPv6)

Katso myös
----------

* ARP
* RARP
* DNS
* Ethernet

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **DHCP** Wikimedia Commonsissa
**Oso Ensio Heickell** (22. tammikuuta 1927 Helsinki – 10. helmikuuta 2005 Helsinki) oli suomalainen muotokuvamaalarina tunnettu taidemaalari.

Oso Heickellin vanhemmat olivat taidemaalari Arthur Heickell ja tämän toinen vaimo taidemaalari Alli o.s. Talpo. Hän opiskeli Helsingin yliopiston piirustussalissa 1946 ja 1951–1952, Suomen Taideakatemian koulussa 1948–1949 sekä Académie Julianissa Pariisissa 1949–1950 ja Surikovin taideinstituutissa Moskovassa 1961–1962. Heickell toimi taidehistorian ja tyyliopin opettajana Taideteollisessa korkeakoulussa 1963–1981.

Heickell maalasi muotokuvia yhteiskunnan vaikuttajista (muun muassa Veikko Helle, Kauno Kleemola ja V. J. Sukselainen) ja useista tiede- ja kulttuurielämän edustajista.

Oso Heickellin velipuolia olivat pääesikunnan topografisen osaston johtaja, taidemaalari Paul Heickell ja taidemaalari Torsten Heickell.

Lähteet
-------

1. 1 2  Kuvataiteilijamatrikkeli : Oso Heickell
2. ↑  Oso Heickell, Helsingin Sanomat Muistot 10.2.2005 (Tilaajille)
3. 1 2 3  Taidemaalari Oso Heickell kuollut, Kaleva 22.2.2005
4. ↑  Heickellien taide, Timo Kumpulainen / Gunart-taide 2005 (Arkistoitu – Internet Archive)


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)

 |

 |
Innenstadt, vanha keskusta.
Westfalenin rauhalle nimetty Osnabrückin raatihuone.
**Osnabrück** on kaupunki Saksan luoteisosassa Ala-Saksin osavaltiossa. Se sijaitsee Hasejoen varrella, Teutoburgin metsän ja Wiehengebirgen matalan vuorijonon välissä. Kaupungissa on arviolta 162 403 asukasta (vuonna 2015), ja sen pinta-ala on 119,79 neliökilometriä.

Historia
--------

Frankkien kuningas Kaarle Suuri perusti Osnabrückin vuoden 780 tienoilla. Hieman ennen vuotta 803 Osnabrückista tuli piispanistuimen keskus. Vuonna 889 kuningas Arnulf antoi sille kaupankäynti-, tulli- ja rahanlyöntioikeudet. Kaupunginoikeudet Osnabrückille myönnettiin vuonna 1171, ja samoihin aikoihin kaupunki oli myös tärkeä hansakaupunki.

Osnabrückin junaturmassa tammikuussa 1918 kuoli kaksitoista suomalaista jääkäriä.

Koulutus
--------

Osnabrück on yliopistokaupunki: Siellä sijaitseva Osnabrückin yliopisto on perustettu vuonna 1974. Yliopistolla on noin 10 000 opiskelijaa. Lisäksi kaupungissa sijaitsee ammattikorkeakoulu, sekä Pohjois-Saksan katolinen korkeakoulu.

Luonto
------

Kaupungin ympärillä on luonnonpuisto Natur- und Geopark TERRA.vita, joka liittyy Teutoburgin metsään.

Ystävyyskaupungit
-----------------

* Evansville, Indiana, Yhdysvallat
* Derby, Yhdistynyt kuningaskunta
* Afula, Israel
* Tver, Venäjä
* Angers, Ranska

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6 7 8  Germany: Niedersachsen Citypopulation.de. Viitattu 9.11.2016.
2. ↑

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Osnabrück** Wikimedia Commonsissa

* Kaupungin viralliset kotisivut
* Osnabrückin yliopiston kotisivut

Osnabrückin päärautatieaseman vesitorni.
Ala-Saksin piirikunnat ja *kaupunkipiirit*

* Ammerland
* Aurich
* *Braunschweig*
* Celle
* Cloppenburg
* Cuxhaven
* *Delmenhorst*
* Diepholz
* *Emden*
* Emsland
* Friesland
* Gifhorn
* Goslar
* Göttingen
* Grafschaft Bentheim
* Hameln-Pyrmont
* Hannoverin piirikunta
* Harburg
* Helmstedt
* Hildesheim
* Holzminden
* Leer
* Lüchow-Dannenberg
* Lüneburg
* Nienburg
* Northeim
* Oldenburgin piirikunta
* *Oldenburg*
* Osnabrückin piirikunta
* *Osnabrück*
* Osterholz
* Osterode am Harz
* Peine
* Rotenburg
* *Salzgitter*
* Schaumburg
* Soltau-Fallingbostel
* Stade
* Uelzen
* Vechta
* Verden
* Wesermarsch
* *Wilhelmshaven*
* Wittmund
* Wolfenbüttel
* *Wolfsburg*
**Reino Erkki Hirva** (ent. *Hellgren*, 20. lokakuuta 1906 Sortavala – 25. huhtikuuta 1990 Helsinki) oli suomalainen kenraaliluutnantti tykistön aselajissa.

Perhe ja opinnot
----------------

Hirvan vanhemmat olivat ylijunailija Kaarlo Hellgren ja Juudit Saikkonen. Hirva valmistui ylioppilaaksi Sortavalan reaalilyseosta 1926 ja suuntasi sotilasuralle käymällä Kadettikurssin numero 10 vuosina 1927−1929. Komentajakurssin hän kävi 1941, Sotakorkeakoulun yleisen osaston 1951 ja maanpuolustuskurssin 1962. Hirvan puoliso oli toimittaja Irja-Onerva Lamminen, ja heillä oli yksi lapsi.

Sotilasura
----------

Kadettikoulun jälkeen Hirva toimi nuorempana upseerina KTR 2:ssa 1929−1936. Vuosina 1936−1940 hän opetti Taistelukoulussa. Talvisodassa Hirva toimi Pohjois-Suomen Ryhmän esikunnassa tykistökomentajana ja myöhemmin patteriston komentajana KTR 9:ssä sekä samalla 9. divisioonan tykistökomentajana. Välirauhan aikana hän toimi toimistopäällikkönä IV. armeijakunnan esikunnassa.

Jatkosodassa Hirva toimi patteriston ja tykistöryhmän komentajana KTR 18:ssa Rukajärven suunnalla. Sodan jälkeen hän toimi kouluttajana ja rykmenttiupseerina KTR 2:ssa 1945−1946 ja Tykistökoulussa 1946−1947 ja patteristonkomentajana KTR 3:ssa 1947−1948. Tykistökoulussa osastonjohtajana hän oli 1951−1956. KTR 1:ä Hirva komensi 1956−1958. Pääesikunnassa järjestelyosastoa hän johti 1958−1960 ja toimi komentopäällikkönä 1960−1961. Sotakorkeakoulun johtajana Hirva oli 1961−1963. Tykistön tarkastajana hän palveli uransa päätteeksi 1963−1966. 

Hirva oli myös pidätettynä noin kaksi viikkoa ns. asekätkentäjutun yhteydessä, mutta häntä vastaan ei nostettu asiassa syytteitä.

Ylennykset: reservivänrikki 1927, vänrikki 1929, luutnantti 1931, kapteeni 1938, majuri 1941, everstiluutnantti 1948, eversti 1956, kenraalimajuri 1961, kenraaliluutnantti 1963.

Lähteet
-------

* 
* *Kadettiupseerit 1920-1985*, s. 174. Kadettikunta r.y. 1985. ISBN 951-99690-4-7.