recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Karimaan puutarha.
**Karimaan puutarha** on Kokemäellä sijaitseva puutarha ja arboretum. Nykyisin sen omistaa SASKY koulutuskuntayhtymään kuuluva Huittisten ammatti- ja yrittäjäopisto ja puutarha on osa opiston puutarha-alan opetusta.

Historia
--------

Karimaan puutarhan perusti vuonna 1916 Kokemäeltä kotoisin ollut puutarhuri Verner Viitasaari, joka raivasi Paistilan kylästä ostamansa 1,5 hehtaarin laajuisen kallioisen joutomaan kukoistavaksi puutarhaksi. Hän aloitti toiminnan puutarhassaan myymällä kasvattamiaan vihanneksia ja marjoja. Niistä saamillaan tuloilla Viitasaari osti lisää maata ja laajensi vähitellen puutarhansa 5,5 hehtaarin kokoiseksi. Hän keräsi arboretumiinsa vuosien saatossa satoja eri koristekasvien lajikkeita, joita Viitasaari lähetti Suomeen myös Pohjois-Amerikasta siellä viettämänsä vuoden aikana.

Karimaan puutarhassa on myös näyttelytila, joka esittelee muun muassa Viitasaaren käyttämiä työkaluja sekä valokuvia ja alan kirjallisuutta. Verner Viitasaaren jälkeen omistajina ovat olleet Jalmari Ylä-Anttila, Terttu ja Paavo Tuominen sekä vuodesta 2000 lähtien Huittisten ammatti- ja yrittäjäopisto. Vuonna 2006 puutarhaa kunnostettiin matkailukäyttöä varten. Nykyään puutarha on avoinna yleisölle touko-syyskuun välisen ajan.

Vuonna 1967 kuolleen Viitasaaren tuhkauurna on sijoitettu puutarhaan suuren graniittisen kivipaaden alle, jossa on kuvanveistäjä Kauko Räikkeen tekemä reliefi.

Lähteet
-------

* SASKY koulutuskuntayhtymän kotisivut (Arkistoitu – Internet Archive)

### Viitteet

1. ↑  Raumakuvasto
2. ↑  Kokemäellä entistetään puutarhaa matkailijoille  28.5.2006. Turun Sanomat.  Arkistoitu 14.2.2019. Viitattu 22.5.2013.
3. ↑  Kokemäen matkailuyrittäjät (Arkistoitu – Internet Archive)

Aiheesta lisää
--------------

* Huittisten ammatti-ja yrittäjäopiston virtuaalinen oppimisympäristö
**Leppävirran työväentalo** oli Leppävirran kunnan kirkonkylässä sijainnut työväentalo.

Historiaa
---------

Leppävirran kirkonkylän työväenyhdistys perustettiin vuonna 1905. Talo valmistui vuonna 1914 Kauppilanmäelle Valoharju-nimiselle tontille, jonka yhdistys osti Tornator-nimiseltä yhtiöltä. Vuoden 1915 kesäkuussa yhdistyksellä oli 20 jäsentä, joulukuussa jo 30, eli ilmeisesti yhdistystoiminta vilkastui oman talon myötä. Talo kuitenkin rapistui ajan myötä, kun toiminta ei enää tuottanut tuloja korjauksien toteuttamiseksi. Yhdistys myi talon ja tontin rakennusliikkeelle vuonna 1970. Rakennusliike purki talon ja rakensi tontille kaksi rivitaloa.

Rakennus
--------

Talo oli hirsirakenteinen, yksikerroksinen, sen pinta-ala oli 280 neliömetriä, minkä lisäksi siinä oli 8 neliömetriä kellaritilaa. Huonekorkeus oli 3,2 metriä. Taloon kuului juhlasali, jossa oli 150 istumapaikkaa sekä näyttämö, ravintola ja keittiö sekä vahtimestarin asunto. Ulkorakennuksessa oli sauna.

Toimintaa työväentalolla
------------------------

Sisällissodan aikaan talo oli takavarikossa, ja siellä pidettiin jonkin aikaa punavankeja. Vuonna 1919 talo vapautui takavarikosta. Yhdistyksen toiminta oli tämän jälkeen vilkasta, ja taloa vuokrattiin myös muille käyttäjille. Keväällä 1929 pidettiin "iloiset jazzit". Vuonna 1939 Varkauden piirin sosialidemokraattinen nuorisojärjestö järjesti talolla kaksipäiväiset kesäjuhlat. Ohjelmassa oli päiväjuhla työväentalon pihalla musiikkiesityksineen ja puheineen sekä tanssiaiset talolla. Vuonna 1951 kansanedustaja Valfrid Eskola puhui talolla.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Hyvönen, Onni: *Pohjois-Savon Työväentalot*. Kuopio: Pohjois-Savon Sos.dem. Kulttuurityöntekijät ry. 1988. ISBN 951-99956-5-X.
2. ↑  Matti Turkkila (toim.): SDP:n puoluetilasto 1915  1916. Sos.dem puolue/ Työväen Arkisto. Viitattu 7.10.2022.
3. ↑  Vapaus *digi.kansalliskirjasto.fi*.  12.4.1929, no 43. Viitattu 7.10.2022.
4. ↑  Savon Työmies *digi.kansalliskirjasto.fi*.  22.6.1939, no 70. Viitattu 7.10.2022.
5. ↑  Suomen Sosialidemokraatti *digi.kansalliskirjasto.fi*.  23.2.1951, no 52. Viitattu 7.10.2022.
Kyōgen-esitys Himejin linnassa.
**Kyōgen** on japanilainen humoristinen teatteritaiteen muoto, joka kehittyi nō-teatterin väliajalla esitetyistä hupaisista sketseistä. Sen alkuperä liittyy kiinalaisiin 700-luvun tuontinäytelmiin perustuviin sarugaku-näytelmiin, joista erkaantuivat vakavammat nō-näytelmät ja kyōgen-komediat. Kyōgen puolestaan oli kabuki-teatterin tärkeä edeltäjä ja vaikuttaja.

Kuten nōssa ja kabukissa kaikki esiintyjät, myös naisrooleissa, ovat miehiä. 
Toisin kuin nō-teatterissa, näyttelijät eivät yleensä käytä naamioita muissa kuin eläinrooleissa.
 Tarinat ovat aina lyhyitä, usein satiirisia. Joskus parodioidaan buddhalaisia tai shintolaisia rituaaleja. Myös kansansadut ovat suosittuja tarinapohjia.

Edo-kaudelta alkaen kyōgen on ollut valtion ja yläluokan tukema taidemuoto. Meiji-restauraatiossa tuki lakkautettiin samalla kun feodalistista yhteiskuntaa modernisoitiin. Modernien asioiden ja länsimaisuuden tavoittelu sai katsojatkin hylkäämään kyōgenin. Vuonna 1879 entinen Yhdysvaltain presidentti Ulysses S. Grant matkusteli Japanissa ja kertoi kiinnostuksestaan nō- ja kyōgen-teatteriin. Ulkomainen arvostus nosti kyōgenin arvoa myös japanilaisten silmissä.

Lähteet
-------

1. ↑  Noh & Kyogen (Arkistoitu – Internet Archive)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Kyōgen** Wikimedia Commonsissa
**Carl Gustaf Adolf Johannes von Diederichs** (16. lokakuuta 1879 Hämeenlinna – 26. heinäkuuta 1952 Pori) oli suomalainen toimittaja ja kirjailija.

Carl von Diederichsin vanhemmat olivat postiekspeditööri Johan Fredrik Diederichs ja Maria Wilhelmina Grönroos. Hän kävi kuusi luokkaa oppikoulua ja opiskeli kaksi vuotta farmasiaa.

Diederichs työskenteli *Fredrikshamns Tidningin* toimittajana ja päätoimittajana vuosina 1903–1905, *Wiborgs Nyheterin* toimittajana vuonna 1905, *Östra Finlandin* päätoimittajana vuonna 1906 ja *Wasa-Postenin* päätoimittajana vuonna 1907. Vuodesta 1907 aina kuolemaansa saakka hän oli porilaisen *Björneborgs Tidningin* päätoimittaja. Työnsä ohella Diederichs toimi Porin Vanhan Säästöpankin tarkastajana ja prokuristina vuosina 1913–1943.

Diederichs osallistui aktiivisesti Porin yhdistys- ja kulttuurielämään. Hän oli muun muassa Ruotsalaisen kansanpuolueen paikallisosaston puheenjohtaja sekä Porin kaupunginkirjaston, Porin Näyttämön sekä Porin Taide- ja Taideteollisuusyhdistyksen johtokuntien jäsen. Diederichs kuului Suomen Sanomalehtimiesten Liiton hallitukseen vuosina 1921–1923.

Diederichs oli tunnettu juhla- ja tilapäisrunoilija. Hänen nimimerkkejään olivat Gallus ja Göran Svenske. Diederichs julkaisi yhden runokirjan ja muutamia historiikkeja.

Teoksia
-------

* *Ur spalterna: dikter*. Helsingfors: Söderström, 1921.
* *Björneborgs gamla sparbank 1873-1933*. Björneborg: Björneborgs gamla sparbank, 1933.
* *Porin vanha säästöpankki 1873-1933: katsaus pankin tähänastiseen toimintaan*. Pori: Porin vanha säästöpankki, 1933.
* *Björneborgs sångarbröder: minnesskrift, 5 :1931-1946*. Björneborg, 1946.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Steinby, Gunnel: *Journalister och publicister i svensk press i Finland under tvåhundra år*, s. 37. Åbo: åbo Akademi, 1981. ISBN 951-9017-61-5.
2. ↑  Kuolleita.  *uusi Suomi*, 29.7.1952, s. 5.
3. 1 2  50-vuotias.  *Satakunnan Kansa*, 16.10.1929, s. 4. Artikkelin verkkoversio. [vanhentunut linkki]
4. ↑  60-åringar.  *Åbo Underrättelser*, 16.10.1939, s. 2.


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ruotsi

 |

 |
**Kyösti Vilho Juhani Urponen** (s. 1943) on suomalainen sosiaalipolitiikan tutkija. Urponen valmistui vuonna 1970 Turun yliopistossa valtiotieteen kandidaatiksi pääaineenaan sosiaalipolitiikka, valtiotieteen lisensiaatiksi vuonna 1974, ja vuonna 1979 hän väitteli valtiotieteen tohtoriksi. Hän oli Joensuun yliopiston yhteiskuntapolitiikan apulaisprofessori 1981–1983 ja Lapin yliopiston sosiaalityön professori vuodesta 1984. Urponen on tutkinut sosiaalipolitiikan teoriaa ja sosiaalipolitiikan historiallista kehitystä. Hän jäi eläkkeelle lokakuun alussa 2008. Urponen on promovoitu Tallinnan yliopiston kunniatohtoriksi 1997 ja Klaipėdan yliopiston kunniatohtoriksi 2016.

Lähteet
-------

1. 1 2  Professori Kyösti Urposen emeritusluento; Lapin yliopisto 14.10.2008
2. ↑  *Factum, osa 7*, s. 423. Espoo: Weilin & Göös, 2005. ISBN 951-35-6681-1.
3. ↑  WSOY:n Iso Tietosanakirja, osa 9 vuodelta 1997, s. 45


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Suomi (KANTO)
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Uppslagsverket Finland

 |

 |
**Kärpäsen koulu** on lahtelainen peruskoulu. Rakennuksen suunnitteli apulaiskaupunginarkkitehti Irma Kolsi vuonna 1949, ja se valmistui vuonna 1950. Nykyisin Kärpäsen koulu on yhtenäiskoulu eli siinä on luokat 1–9. Kärpäsen koulussa on lisäopetukseen 10. luokka ja samoin Kärpäsen luokkamuotoinen erityisopetus, omauraluokka.

Rakennuksen historia
--------------------

Rakennuksen suunnittelussa käytettiin Kivimaan koulun piirustuksia. Arkkitehti Irma Kolsi piirsi kotitalous- ja käsityötiloja varten yksikerroksisen lisäsiiven. Lisäksi Kärpäsen kouluun tehtiin Lahden ensimmäinen uima-allas. Rakennusta laajennettiin kansakoulua varten kaupunginarkkitehti Valter Karisalon piirustuksien pohjalta vuonna 1967. Kärpäsen kouluun on tehty myös laaja peruskorjaus, joka valmistui vuonna 2010.

Kärpäsen koulun ulkoseinässä on hirviaiheinen mosaiikkireliefi, jonka on suunnitellut taiteilija Eino Kauria.

Opetus
------

Kärpäsen koulussa annetaan maahanmuuttajien valmistavaa opetusta (MAVA) vuosiluokilla 6–9. MAVA-luokalla on tänä lukuvuonna 10-15 oppilasta. Jokaisessa alueen koulussa tarjotaan monikulttuurista opetusta. Kaikista läntisen alueen oppilaista 2,8 prosenttia opiskelee suomea toisena kielenä. Oppilailla on kuluvana lukuvuonna mahdollisuus saada opetusta islamin uskonnossa Kärpäsen ja Jalkarannan kouluissa.*lähde?*

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Vertainen, Tuija ja Niskanen, Riitta (toim.): *Selvitys Lahden sodanjälkeisestä rakennusperinnöstä*, s. 118. Helsinki: Lahden historiallinen museo, 2012. ISBN 978-952-5749-35-9. Teoksen verkkoversio (PDF) (viitattu 6.8.2015).  (Arkistoitu – Internet Archive)

Aiheesta muualla
----------------

* Koulun sivut
* Lahden kouluverkkoselvitys[vanhentunut linkki]
**Roman Ivanovitš Salnikov** (ukr. Роман Іванович Сальников, s. 18. helmikuuta 1976 Harkova) on ukrainalainen jääkiekkoilija, joka pelasi hyökkääjänä. Hän laukoi oikealta.

Ura
---

### Seuraura

Salnikov pelasi urallaan kahdeksan kautta Venäjän Superliigassa, kymmenen kautta Ukrainan pääsarjassa, kuusi kautta Valko-Venäjän Ekstraligassa ja kaksi kautta Itä-Euroopan jääkiekkoliigassa. Venäjällä pelatessaan Salnikov edusti Sokol Kiovaa, Neftehimik Nižnekamskia, Vitjaz Podolskia, Krylja Sovetov Moskovaa sekä Amur Habarovskia, Ukrainassa pelatessaan Barvinok Harkovaa, Sokol Kiovaa, Berkut Kiovaa, Kompanion Kiovaa sekä Vitjaz Harkovaa, Valko-Venäjällä pelatessaan Sokol Kiovaa sekä Keramin Minskia ja Itä-Euroopan jääkiekkoliigassa pelatessaan Sokol Kiovaa. Salnikov pelasi Superliigassa yhteensä 263 ottelua tehopistein 34+38=72 keräten 358 rangaistusminuuttia, Ukrainan pääsarjassa 176 ottelua tehopistein 88+89=177 keräten 229 rangaistusminuuttia, Ekstraligassa 291 ottelua tehopistein 118+151=269 keräten 446 rangaistusminuuttia ja Itä-Euroopan jääkiekkoliigassa 47 ottelua tehopistein 27+15=42 keräten 54 rangaistusminuuttia. Ukrainan mestaruuden Salnikov voitti kolme kertaa vuosina 2005 ja 2009 Sokol Kiovan joukkueessa sekä vuonna 2014 Kompanion Kiovan joukkueessa. Valko-Venäjän mestaruuden hän voitti vuonna 2008 Keramin Minskin joukkueessa.

### Maajoukkueura

Salnikov edusti Ukrainaa kahdeksissa maailmanmestaruuskilpailuissa. Norjan MM-kilpailuissa 1999 hän pelasi kolme ottelua ilman tehopisteitä keräten neljä rangaistusminuuttia. Saksan MM-kilpailuissa 2001 Salnikov keräsi yhden syöttöpisteen ja kaksi rangaistusminuuttia pelaamassaan kuudessa ottelussa. Ruotsin MM-kilpailuissa 2002 hän pelasi kuusi ottelua tehden kaksi maalia ja keräten neljä rangaistusminuuttia. Suomen MM-kilpailuissa 2003 Salnikov pelasi kuusi ottelua tehopistein 1+1=2 keräten kymmenen rangaistusminuuttia. Tšekin MM-kilpailuissa 2004 hän pelasi samoilla tilastoilla kuin edellisissä MM-kilpailuissa, paitsi että rangaistusminuutteja ei kertynyt yhtään. Itävallan MM-kilpailuissa 2005 Salnikov pelasi kuusi ottelua ilman tehopisteitä keräten neljä rangaistusminuuttia. Latvian MM-kilpailuissa 2006 hän teki yhden maalin ja keräsi kaksi rangaistusminuuttia pelaamassaan kuudessa ottelussa. Venäjän MM-kilpailuissa 2007 hän pelasi kuusi ottelua tehopistein 2+1=3 ilman rangaistusminuutteja. Salnikov pelasi urallaan yhteensä 45 MM-ottelua tehopistein 7+4=11 keräten 26 rangaistusminuuttia.

Salnikov kuului Ukrainan joukkueeseen Salt Lake Cityn talviolympialaisissa 2002, joissa hän pelasi neljä ottelua tehopistein 0+3=3 keräten kahdeksan rangaistusminuuttia.

Lähteet
-------

1. 1 2  Roman Salnikov *Olympedia*.  (englanniksi)
2. 1 2 3 4  Roman Salnikov *Elite Prospects*. Everysport Media Group AB.  (englanniksi)
**Axel Gunnar Alfthan** (22. syyskuuta 1862 Viipuri – 21. marraskuuta 1934 Helsinki) oli suomalainen agronomi, maatalousalan opettaja, yritys- ja pankinjohtaja, hevoshoidon asiantuntija ja valtiopäivämies.

Alfthanin vanhemmat olivat Fredrik Alfthan ja Julia Louise Lydebeck ja puoliso vuodesta 1895 Berta Emilia Nysten, laamanni Karl Woldemar Nysténin tytär. Alfthan opiskeli maataloutta Ruotsissa 1882–1884, valmistuen agronomiksi, ja toimi sitten Ruotsissa maanviljelyskoulun hoitajana ja opettajana 1884–1885. Suomeen palattuaan hän toimi maatilojen hoitajana, maanviljelyskoulun opettajana, yritysjohtajana ja vuodesta 1893 Yhdyspankin Joensuun konttorin johtajana. Alfthan oli valtion hevoshoidonneuvoja vuodesta 1906 ja julkaisi useita hevosten hoitoon liittyviä teoksia yksin ja yhdessä muiden kanssa. Hän oli sekä Hangossa että Joensuussa kaupunginvaltuuston jäsen.

Alfthan oli porvarissäädyssä Joensuun edustaja valtiopäivillä 1904–1905.

Lähteet
-------

1. 1 2  *Släktbok : ny följd. 1;1 / utg. av Erik Lindh.*, s. 22. Svenska litteratursällskapet i Finland, 1941. Kansalliskirjasto (viitattu 14.03.2021).
2. 1 2  Sigurd Nordenstreng: *Porvarissäädyn historia Suomen valtiopäivillä 1809–1906: Osa V*, s. 6–7. Helsinki: Otava, 1921.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Kansallisbiografia
* Biografiasampo

 |

 |
Lukusuora, johon on merkitty joitakin erityisiä reaalilukuja
**Lukusuora** on yksiulotteinen äärettömän pitkä suora. Lukusuora ulottuu negatiivisesta äärettömyydestä nollan kautta positiiviseen äärettömyyteen. Lukusuoran kukin piste vastaa yhtä reaalilukua. Kokonaisluvut on usein merkitty näkyviin.

Lukusuoraa käytetään apuvälineenä yhteen- ja vähennyslaskun opetuksessa, etenkin negatiivisten lukujen osalta. Epäyhtälöryhmien ja lukujen joukko-operaatioiden ratkaisut päätellään myös usein lukusuoran avulla.

Lähteet
-------

1. ↑  Thompson, Jan & Martinsson, Thomas: *Matematiikan käsikirja*, s. 248. Helsinki: Tammi, 1994. ISBN 951-31-0471-0.

Kirjallisuutta
--------------

* Rikkonen, Harri: *Matematiikan pitkä peruskurssi II – Reaalimuuttujan funktioiden differentiaalilasku*. Helsinki: Otakustantamo, 1969. ISBN 951-671-022-0.
* Pitkäranta, Juhani: Calculus Fennicus – TKK:n 1. lukuvuoden laaja matematiikka (2000–2013) (pdf) Helsinki:  Avoimet oppimateriaalit ry. ISBN 978-952-7010-12-9 ISBN 978-952-7010-6 (pdf).

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Lukusuora**.
* Lukusuora (Arkistoitu – Internet Archive)
**Carl von Derschau** (ven. Карл Фёдорович Дершау, *Karl Fjodorovitš Deršau*, 6. heinäkuuta 1784 Libau – 4. maaliskuuta 1862 Turku) oli venäläinen sotilas, joka toimi Turun komendanttina vuosina 1835–1862.

Baltiansaksalaiseen aatelistoon kuulunut Derschau liittyi junkkarina Riian rakuunarykmenttiin vuonna 1803 ja ylennettiin vänrikiksi vuonna 1805. Hän osallistui Napoleonin sotiin vuosina 1806–1807 ja 1809. Derschau siirrettiin luutnanttina keisarillisen henkivartiokaartin kyrassieerirykmenttiin vuoden 1812 alussa. Hän osallistui Venäjän isänmaalliseen sotaan ansioituen Borodinon taistelussa ja vuosien 1813–1814 sotaretkillä.

Everstiluutnantti Derschau nimitettiin Pietarin poliisimestariksi vuonna 1822. Vuonna 1826 hänet komennettiin everstinä järjestämään uudelleen Kronstadtin poliisilaitosta. Keisari Nikolai I oli tyytyväinen Derschaun toimintaan, ja vuonna 1829 hänet nimitettiin Pietarin ylipoliisimestariksi. Derschau toimi aktiivisesti vuoden 1831 koleraepidemian aikana.

Vuoden 1835 alussa Derschau ylennettiin kenraalimajuriksi ja nimitettiin Turun venäläisen sotaväen komentajaksi. Hänet ylennettiin kenraaliluutnantiksi vuonna 1848. Derschau osallistui Suomenlahden rannikon puolustamiseen Krimin sodan aikana vuosina 1854–1855.

Derschau oli Turussa suosittu henkilö. Kaupungin porvarit lahjoittivat hänelle muistoksi Ruissalon puolustuksesta R. W. Ekmanin maalauksen, jossa kenraali nähdään tähystämässä vihollislaivastoa kaukoputkella. Derschau oli suuri kukkien ystävä ja hänellä oli hieno puutarha Mooriankunnaalla. Hän kuoli kuumetautiin jättäen vaimonsa ja kaksi poikaansa vaikeaan taloudelliseen tilanteeseen. Toinen pojista oli kirjailija Friedrich von Derschau.

Lähteet
-------

1. ↑  Turun hautausmaa *Suomen Sukututkimusseura*. Viitattu 11.8.2020. [vanhentunut linkki]
2. ↑  Notabelt dödsfall.  *Åbo Underrättelser*, 6.3.1862, s. 2. Artikkelin verkkoversio.
3. 1 2 3 4  *Russki biografitšeski slovar, tom 6*, s. 327–328. Sankt-Peterburg: Imperatorskoje Russkoje istoritšeskoje obštšestvo, 1905. Teoksen verkkoversio.
4. ↑  Muistomerkkejä Turun hautausmaalla.  *Uusi Aura*, 2.12.1934, s. 6.
5. ↑  *Russkije pisateli 1800–1917: Biografitšeski slovar, tom 2*, s. 112. Moskva: Bolšaja Rossijskaja entsiklopedija, 1992. ISBN 5-85270-064-9.
**John Hyams** on yhdysvaltalainen ohjaaja ja tuottaja. Hänen isänsä on elokuvaohjaaja Peter Hyams.

Ura
---

Hyams valmistui Syracusen yliopistosta visuaalisen taiteen alalle. Hän työskenteli aluksi Los Angelesissa ja New Yorkissa, kunnes siirtyi elokuva-alalle. Aluksi hän työskenteli taustatöissä isänsä ohjaamassa elokuvassa *Lähellä kuolemaa* (1990), kunnes päätyi ohjaajaksi ja tuottajaksi.

Hyams ohjasi dokumenttisarjaa *America Undercover* vuonna 1992. Viisi vuotta myöhemmin hän ohjasi ja käsikirjoitti elokuvan *One Dog Day*, josta hän sai Taos Land Grant -palkinnon ehdokkuuden vuonna 1997. Hyams jatkoi elokuvan jälkeen dokumenttien ohjaamista, kunnes hänet palkattiin ohjaamaan muutaman jakson verran televisiosarjaa *NYPD Blue*. Hän ohjasi vielä yhden jakson verran *Sokea oikeus* -televisiosarjaa, kunnes palasi elokuvien pariin. Vuonna 2009 hän ohjasi teoksen *Universal Soldier: Regeneration*, joka julkaistiin DVD:nä vuonna 2010. Hyams oli myös tuottamassa elokuvaa *Beyond a Reasonable Doubt*.

Elokuvat
--------

### Ohjaajana

* One Dog Day (1997)
* Universal Soldier: Regeneration (2009)
* Dragon Eyes (2012)
* Universal Soldier: Day of Reckoning (2012)

### Tuottajana

* One Dog Day (1997)
* Beyond a Reasonable Doubt (2009)

### Käsikirjoittajana

* One Dog Day (1997)
* Universal Soldier: Day of Reckoning (2012)

Aiheesta muualla
----------------

* John Hyams Internet Movie Databasessa. (englanniksi)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Yhdysvallat
* Korea
* Puola

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Elonet

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Lukumäärämitta** on mitta, joka kertoo joukon alkioiden lukumäärän. Lukumäärämitta toimii lähinnä yksinkertaisena esimerkkinä mitasta, mutta sen avulla voidaan myös tutkia sarjateoriaa mittateorian perustulosten avulla.

Määritelmä
----------

Jos *X* on joukko, niin *lukumäärämitta* on kuvaus {\displaystyle \mu :{\mathcal {P}}(X)\rightarrow [0,+\infty ]}, jolle

{\displaystyle \mu (A)=\left\{{\begin{matrix}|A|,&{\textrm {jos}}\ A\ {\textrm {on}}\ {\textrm {aarellinen}}\\+\infty ,&{\textrm {muulloin}},\end{matrix}}\right.}
missä merkintä |A| tarkoittaa äärellisen joukon alkioiden lukumäärää eli mahtavuutta. Lukumäärämitta toteuttaa mitan ehdot.

Yhteyksiä
---------

* Lukumäärämitalla on yhteys Diracin mittaan: jos A \subset X, niin

{\displaystyle \mu (A)=\sum \_{x\in A}\delta \_{x}(X).}
* Lukumäärämitta yhtyy myös nollaulotteiseen Hausdorffin mittaan:

{\displaystyle \mu ={\mathcal {H}}^{0}.}
* Lukumäärämittaa voidaan hyödyntää sarjateoriassa. Jos perusavaruus *X* on numeroituva, eli voimme kirjoittaa {\displaystyle X=\{x\_{i}:i\in \mathbb {N} \}}, niin lukumäärämitan integraali palautuu tavalliseksi sarjaksi: jos {\displaystyle f:X\rightarrow \mathbb {R} }, niin lukumäärämittaa vastaava mittaintegraali

{\displaystyle \int \_{X}\,f\,d\mu =\sum \_{i=1}^{\infty }f(x\_{i}).}
Tällöin myös funktion *f* lukumäärämittaintegroituvuus palautuu kysymykseen siitä suppeneeko edellä oleva sarja itseisesti.

Tämän tiedon avulla voimme osoittaa niin sanotun Hölderin epäyhtälön sarjoille käyttämällä L^p-normien vastaavaa Hölderin epäyhtälöä.
Ensimmäinen luokan torpedovene Ariete, jonka Espanjan hallitukselle rakensi Thornycroft & Co.
Yhtiön mainos Brassey's Naval Vuosikertomuksessa vuonna 1915.
**John I. Thornycroft and Company** (lyh. Thornycroft) oli John Isaac Thornycroftin 1800-luvun puolessavälissä perustama brittiläinen laivanrakennusyhtiö.

Ainoastaan kuusitoistavuotias Thornycroft aloitti 1859 ainoana apunaan nuorempi sisarensa isänsä takapihalla Chiswickissä Thamesin varrella laivanrakennuksen tehden pienen höyrypurren. Hän muutti 1864 vanhempiensa mukana Glasgowiin, jossa hän jatkoi laivojen rakentamista.

Hän aloitti 1866 ensimmäisen varsinaisen yhtiönsä Church Wharfissa Chiswickissä, kun tontti saatiin lunastettua. Täällä luotiin tulevien torpedoveneiden alku, kun valmistettiin 1873 Norjan laivaston *Rap*. Tämän jälkeen syntyi 1877 Kuninkaallisen laivaston *HMS Lightning*.

Yhtiö teki kesäkuussa 1904 päätöksen siirtyä Woolstoniin Hampshireen, mistä se hankki Mordey, Carney and Companyn omistaman telakan itselleen. Chiswickissä ollut telakka suljettiin elokuussa 1909. Ensimmäinen Kuninkaalliselle laivastolle Woolstonista valmistunut alus oli Tribal-luokan hävittäjä *HMS Tartar*.

Yhtiön perustaja John Isaac Thornycroft kuoli kesäkuussa 1928, mutta hänen tilalleen yhtiön toimitusjohtajaksi oli jo 1908 tullut hänen poikansa John Edward Thornycroft. Seuraava toimitusjohtajan vaihdos tapahtui 1960 kun perustajan pojanpoika John Ward Thornycroft nousi toimitusjohtajaksi.

Thornycroft yhdisti voimansa 1966 Vosper and Companyn kanssa muodostaen yhden yhtiön, vaikka sen nimi muuttuikin virallisesti vasta 1970 Vosper Thornycroftiksi. Nykyään yhtiö on osa VT Groupia. Se luopui laivanrakennuksesta myytyään telakkatoimintojensa yhteistyöyrityksestä 45 prosentin osakepääomansa aseyhtymä BAE Systemsille 2009. VT Group keskittyi palveluliiketoimintoihin.

Yhtiön valmistamia aluksia
--------------------------

* D-luokan hävittäjät
* Thornycroftin M-luokan hävittäjät
* Shakespeare-luokan laivueenjohtajat
* Rannikkomoottoriveneet
* Hunt-luokan saattuehävittäjien tyyppi IV
* Maihinnousualukset

Lähteet
-------

1. ↑  VT quits shipbuilding with sale of £380m stake to BAE *The Telegraph*.  28.1.2009. Viitattu 14.2.2012. (englanniksi)

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **John I. Thornycroft and Company**.
Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.
**Johan Carl Zuhr** (3. toukokuuta 1821 Lyypekki – 30. syyskuuta 1876 Tampere) oli saksalaissyntyinen Tampereella vaikuttanut kauppias ja tehtaanjohtaja.

Zuhr matkusteli lyypekkiläisen yrityksen asiamiehenä Suomessa ja hän tutustui täällä tehtailija Axel Wilhelm Wahreniin. Yhdessä he perustivat Tammelan pitäjään Wiksbergin puuvillakutomon. Tämä kutomo ja Forssan kehräämö yhdistettiin vuonna 1859 Forssa Osakeyhtiöksi. Zuhr toimi Tampereen pellavatehtaan isännöitsijänä 1866-1869 ja hän perusti vuonna 1869 Tampereen Tulitikkutehdas Oy:n yhdessä tehtailija Frans Wilhelm von Frenckellin kanssa sen jälkeen kun he ostivat Laurenin konkurssiin menneen tulitikkutehtaan.

Zuhr osti vuonna 1869 liikekumppaniensa kanssa myös konkurssiin menneen Tampereen verkatehtaan Suomen Pankilta. Zuhr toimi sitten verkatehtaan johtajana aina kuolemaansa saakka 1876.

Carl Zuhr oli naimisissa vuodesta 1857 Sortavalasta kotoisin olleen Katarina Adelaide Hasselblattin kanssa. Heidän tyttärensä oli näyttelijä Selma Riégo.

Carl Zuhrin hauta on Tampereen Aleksanterin kirkon vieressä olevassa Pyynikin kirkkopuistossa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Pyynikin kirkkopuisto : Johan Carl Zuhr 3.5.1821 - 30.9.1876
2. ↑  Tampereen ev. lut. seurakunnat : Pyynikin kirkkopuisto : Hautamuistomerkit : Zuhr Carl
**Thomas Fotaq Strakosha** (s.19. maaliskuuta 1995 Ateena, Kreikka) on albanialainen jalkapallomaalivahti. Hän edustaa Englannin Valioliigassa pelaavaa Brentfordia. Vuoteen 2022 hän edusti italialaista Laziota, jonka ykkösmaalivahti hän oli helmikuusta 2017 alkaen. Hän on pelannut myös Albanian maajoukkueessa. Strakoshan isä Fotaq on entinen jalkapalloilija ja myös Thomasin veli Dhimitri on jalkapalloilija.

Seurajoukkueura
---------------

### Uran alku

Strakoshan ura alkoi Panionioksessa, josta seuraavana vuonna Lazio osti hänet 75 tuhannen euron siirtosummalla. Hänestä tuli Lazion Primavera joukkueen tärkeimpiä pelaajia.

### Lazio

Kun Lazion maalivahti Juan Pablo Carrizo siirtyi Interiin, Strakosha sai mahdollisuuden Lazion edustusjoukkueessa. Hän ei kuitenkaan päässyt kertaakaan kentälle.

#### Laina Salernitanaan

Heinäkuussa 2015 Strakosha lainattiin juuri Serie B:hen nousseeseen Salernitanaan saamaan kokemusta. Hän teki ammattilaisdebyyttinsä 9. elokuuta Pisaa vastaan Italian cupissa ja liigadebyyttinsä 6. syyskuuta Avellinoa vastaan.

#### Paluu lainalta

Heinäkuussa 2016, Strakosha palasi lainaltaan Lazioon. Kun Etrit Berisha lähti kesällä Atalantaan ja Federico Marchetti oli loukkaantunut, Strakosha sai mahdollisuutensa Laziossa Milania vastaan ja piti viisi päivää myöhemmin ensimmäisen Serie A -nollapelinsä Empolia vastaan. 

Strakosha aloitti kauden 2017–2018 pelaamalla Lazion Italian supercup -voitossa. Strakosha valittiin kauden 2017–2018 parhaaksi nuoreksi maalivahdiksi. Toukokuussa 2019 hän oli Italian cupin loppuottelussa voittamassa Atalantaa ja joulukuussa 2019 Italian supercupin loppuottelussa voittamassa Juventusta.

Strakoshan sopimus Lazion kanssa jatkui kesäkuuhun 2022 asti.

### Brentford

Strakosha siirtyi heinäkuussa 2023 Englannin Valioliigassa pelaavaan Brentfordiin. Hän pääsi kaudella 2022–2023 pelaamaan vain liigacupin toisen kierroksen ottelun Colchester Unitedia ja FA Cupin kolmannen kierroksen ottelun West Ham Unitedia vastaan.

Maajoukkueura
-------------

Strakosha sai kutsun Albanian A-maajoukkueeseen vuonna 2016, mutta kentälle hän pääsi ensi kerran Italiaa vastaan maaliskuussa 2017. Hän on toukokuun 2023 loppuun mennessä pelannut 22 A-maaottelua.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Thomas Strakosha: Analyzing Brentford’s Albanian Goalkeeper *Player Analysis*.  22.7.2022. Breaking the Lines. Viitattu 20.8.2022. (englanniksi)
2. 1 2 3 4 5  Thomas Strakosha Transfermarkt-sivustolla (englanniksi)

  

Brentford – Englannin Valioliiga
1 Raya |
2 Hickey |
3 Henry |
5 Pinnock |
6 Nørgaard |
8 Jensen |
9 Schade |
10 Dasilva |
11 Wissa |
13 Jørgensen |
14 Ghoddos |
15 Onyeka |
16 Mee |
17 Toney |
18 Jansson |
19 Mbeumo |
20 Ajer |
22 Strakosha |
23 Lewis-Potter |
24 Damsgaard |
26 Baptiste |
27 Janelt |
30 Roerslev |
33 Stevens |
34 Cox |
Manageri Frank
Diotioniitti-ionin rakenne. Rikkiatomien välinen sidospituus on poikkeuksellisen suuri.
**Ditioniitti** (S2O42−) on yksi rikin oksoanioneista. Sen voidaan katsoa syntyvän pysymättömän ditionihapokkeen protolysoituessa. Ditioniitti-ionissa rikin hapetusluku on +III.

Ominaisuudet ja valmistus
-------------------------

Diotioniitti-ionin rakenteessa poikkeuksellista muihin rikin oksoanioneihin on rikkiatomien välinen sidospituus, joka on ionissa 239 ppm (laskennallinen kahden rikkiatomin välisen sidoksen pituus on 208 ppm). Tämän vuoksi sidos on heikko ja rikkoutuu helposti. Rikkiatomeihin kiinnittyneet hapiatomit ovat kohdakkaisessa konformaatiossa toisiinsa nähden. Ditioniitti-ioni on tasapainossa SO2-•-radikaalianionin kanssa.

Ditioniitti-ioni on voimakas pelkistin ja teollisuudessa käytetään tähän tarkoitukseen paljon natriumditioniittia. Ditioniitti-ioni pelkistää muun muassa veteen liuenneen hapen ja eräät raskasmetalli-ionit, kuten Cu+, Ag+ ja Pb2+ pelkistyvät metalleiksi. Ditioniitti-ioni myös disproportioituu happamissa liuoksissa helposti sulfiitti- ja tiosulfaatti-ioneiksi.

Ditioniitteja valmistetaan tyypillisesti pelkistämällä sulfiittiliuoksia hienojakoisen sinkin tai natriumin ja elohopean amalgaaman avulla tai sähkökemiallisesti. Teollisuudessa pelkistimenä voidaan käyttää myös natriumborohydridiä, jolloin diotioniittiioni muodostetaan *in situ*. Kidevedellisistä ditionaateista voidaan poistaa kuumentamalla kidevettä, mutta kidevedettömät ditioniitit hajoavat kuumennettaessa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  N.N. Greenwood & A. Earnshaw: *Chemistry of the Elements*, s. 720. 2nd Edition. Butterworth Heinemann, 1997. ISBN 0-7506-3365-4. (englanniksi)
2. 1 2 3 4  Egon Wiberg, Nils Wiberg, Arnold Frederick Holleman: *Inorganic chemistry*, s. 552. Academic Press, 2001. ISBN 978-0-12-352651-9. Kirja Googlen teoshaussa (viitattu 3.10.2013). (englanniksi)
3. 1 2 3  Thomas Scott, Mary Eagleson: *Concise encyclopedia chemistry*, s. 338. Walter de Gruyter, 1994. ISBN 978-3110114515. Kirja Googlen teoshaussa (viitattu 30.9.2013). (englanniksi)
**Marius Mihai Marin** (s. 30. elokuuta 1998 Timișoara) on romanialainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja. Hän on pelannut Italiassa kesästä 2016 alkaen ja edustanut Pisaa kesästä 2018 alkaen, ensimmäisen kauden lainasopimuksella. Hän on pelannut Romanian maajoukkueessa vuodesta 2021.

Marin siirtyi kotimaastaan Italiaan Sassuolon junioreihin elokuussa 2016. Hän aloitti liigauransa lainasopimuksilla Serie C:ssä Catanzarossa kaudella 2017–2018 ja Pisassa kaudella 2018–2019. Heinäkuussa 2019 Marin siirtyi Serie B:hen nousseen Pisan omistukseen. Hän on kauden 2021–2022 loppuun mennessä pelannut pelannut Serie B:ssä 97 ottelua ja teyhnyt niissä kolme maalia.

Marin on pelannut Romanian alle 21- ja alle 23-vuotiaiden maajoukkueissa. Kesällä 2021 käydyissä Tokion olympialaisissa hän pelasi täydet minuutit Romanian kaikissa kolmessa ottelussa. Hän pelasi Romanian A-maajoukkueessa ensimmäisen kerran syyskuussa 2021 MM-karsintaotteluissa Liechtensteinia ja Pohjois-Makedoniaa vastaan. Hän on pelannut elokuun 2022 loppuun mennessä kuusi maaottelua, joissa neljä kertaa avauskokoonpanossa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Marius Marin Transfermarkt-sivustolla (englanniksi)
**Elektroniikkateollisuus** on sähkötekniikkaan sisältyvä teollisuuden toimiala, joka suunnittelee ja valmistaa erilaisia elektronisia tuotteita ja laitteita. 

* Kulutuselektroniikka
	+ Viihde-elektroniikka
* Ammatti- ja teollisuuselektroniikka
* Tietoliikenne-elektroniikka
* Tietotekniikka
* Elektroniikan suunnittelu- ja valmistusyritykset
* Elektroniikan tuotantoyritykset
	+ Sopimusvalmistus
	+ Sopimussuunnittelu
* Elektronisten laitteiden huolto ja kunnossapito
* Elektronisten laitteiden kierrätys

Toimialan liikevaihto koko maailmassa oli vuonna 2003 noin 1 000 miljardia euroa. Suurimmat alatoimialat olivat tietoliikenne ja tietokoneet. Maailmanmarkkinat kasvavat 7-8 % vuodessa.

Suomen elektroniikkateollisuuden koko samana vuonna oli noin 30 miljardia euroa. Ala on Suomen teollisuuden nopeimmin kasvava alue*lähde?*, jonka osuus koko teollisuuden tutkimus- ja kehitysmenoista oli liki 70 %. 

Globalisaatioon liittyvä teollisuuden rakennemuutos on vaikuttanut nopealiikkeisessä elektroniikkateollisuudessa erityisen voimakkaana. Elektroniikkalaitteiden tuotanto on siirtynyt suurelta osin globaalisti toimivien sopimusvalmistajien käsiin, jotka nekin ovat siirtäneet tuotantoaan kasvavien markkinoiden ja halpojen työvoima- ja logistiikkakustannusten perässä kehyttyviin talouksiin kuten Kiinaan ja Etelä-Aasiaan. Kun sama osittain on tapahtumassa myös tuotekehityksessä ja tutkimuksessa, on elektroniikkateollisuus muuntunut yhä enemmän kohti verkostotaloutta, toimintatapaa jossa yhä suurempi osa tuotteen arvosta syntyy horisontaalisesti integroidussa ja ulkoistetussa tuotantoketjussa.

Finnwatch on kritisoinut elektroniikkateollisuutta tuotannon epäkohdista kehitysmaissa. Esimerkiksi makeITfair -kampanja on nostanut selvityksissään esiin vakavia työntekijöiden oikeuksien loukkauksia. Vakavimpia puutteita on raportoitu liittyen elämiseen riittävään palkkaan, työntekijöiden järjestäytymisoikeuksiin ja työehtoihin. Selvityksissä myös todetaan, että monikansallisten elektroniikkayritysten pitäisi aktiivisesti vaatia parannuksia työntekijöiden oloihin alihankintaketjussaan.

Lähteet
-------

1. ↑  Phony Equality - Labour standards of mobile phone manufacturers in India. (PDF)  13.9.2011. Finnwatch ry, Cividep & SOMO.  (englanniksi)
Bernard Lafayette
**Bernard Lafayette Jr.** (s. 29. heinäkuuta 1940 Tampa, Florida, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen kansalaisoikeusaktivisti. 

Lafayette oli mukana vuonna 1961 *Freedom rides* -nimellä tunnetuissa rotuerottelun vastaisissa protesteissa, joissa mustat ja valkoiset aktivistit matkustivat julkisilla linja-autoilla Yhdysvaltain eteläisissä osavaltioissa. Aktivistien kimppuun hyökättiin usein. Montgomeryn kaupungissa Ku Klux Klan hyökkäsi Lafayetten matkaseurueen kimppuun ja pahoinpiteli ihmisiä sairaalakuntoon ja aiheutti heille pysyviä vammoja. Lafayette itse pääsi hyökkääjiä pakoon ehjin nahoin. 

Vuonna 1963 Lafayette oli Selman kaupungissa organisoimassa mustien äänioikeuskampanjaa. Hänet pahoinpideltiin samana iltana, jolloin Medgar Evers murhattiin. 

Vuonna 1965 Lafayette osallistui mielenosoitusten järjestämiseen muun muassa James Bevelin ja Martin Luther Kingin kanssa. Maaliskuussa toteutetuille Selma–Montgomery-marsseille osallistui enimmillään 25 000 ihmistä. Elokuussa 1965 Yhdysvaltain kongressi hyväksyi uuden lain (*Voting Rights Act*), jolla mustat saivat täyden äänioikeuden eteläisissä osavaltioissa.

1970-luvulla Lafayette toimi Amerikan evankelisluterilaisen kirkon ylläpitämän Gustavus Adolphus Collegen rauhankasvatusohjelman johtajana Minnesotassa.

Lähteet
-------

1. ↑  Lafayette, Bernard (Arkistoitu – Internet Archive) Stanford University, The Martin Luther King Jr. Research and Education Institute
2. ↑  Dr. Bernard LaFayette visiting campus *The Gustavian Weekly* 14.1.2011

Kirjallisuutta
--------------

* Lafayette Jr. Bernard & Johnson, Kathryn Lee: *In Peace and Freedom: My Journey in Selma*. Lexington, Kentucky: The University Press of Kentucky, 2013. ISBN 978-0-8131-4386-6.

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Israel
* Belgia
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC
* IdRef

 |

 |
Pyhittäjä **Paraskeva Piriminiläinen** on pyhä Karjalan valistajien joukossa. Hän oli Artemi Verkolalaisen sisko.

Elämä
-----

Paraskevan kerrotaan olleen salamaniskuun kuolleen ja myöhemmin pyhäksi julistetun Artemi Verkolalaisen sisko. Ihmiset luulivat onnettomuuden tapahtuneen pojan syntisyyden vuoksi. Tämän vuoksi perheeseen kohdistui halveksuntaa muitten taholta. Tästä huolimatta Paraskeva varttui hurskaudessa. Kun Artemin maatumaton ja ihmeitä aikaansaava ruumis löydettiin kerrotaan Paraskevan vetäytyneen tuntemattomaan paikkaan huomiota välttääkseen.

Kuoleman jälkeen
----------------

Novgorodin metropoliitta tarkisti vuonna 1619 Artemin jäännökset ja vahvisti häneen kohdistuvan kunnioituksen pyhänä. Saman vuoden aikana kerrotaan Piriministä Pyhän Georgioksen kirkosta löytyneen naisen jäännökset, joista levisi taivaallisen hyvä tuoksu. Paraskevan kerrotaan ilmestyneen eräälle hurskaalle kristitylle miehelle ja kertoneen nimensä sekä sen, että löytyneet jäännökset olivat hänen. Hänen kerrotaan myös kehottaneen miestä tulemaan kirkkoon parantuakseen sairaudestaan. Paraskevan pyhäinjäännösten äärellä kerrotaan tapahtunen useita parantumisia, jonka vuoksi paikalle rakennettiin hänen kunniakseen nimetty rukoushuone.

Ortodoksinen kirkko kunnioittaa Paraskevan muistoa 28. lokakuuta. Häntä pidetään yhtenä Karjalan valistajista..

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Pyhittäjä Paraskeva Piriminiläinen, Karjalan pyhä Suomen ortodoksinen kirkko. Viitattu 3.7.2019.
2. ↑  Lapsipyhä Artemi Verkolalainen Suomen ortodoksinen kirkko. Viitattu 3.7.2019.
3. ↑  Karjalan valistajat Suomen ortodoksinen kirkko. Viitattu 3.7.2019.

Aiheesta muualla
----------------

* Pyhittäjä Paraskeva Piriminiläinen
**Kryptondifluoridi** (KrF2) on kryptonin ja fluorin muodostama epäorgaaninen molekyyliyhdiste ja yksi jalokaasuyhdisteistä. Yhdistettä voidaan käyttää hapettavana ja fluoraavana epäorgaanisen kemian synteeseissä.

Ominaisuudet
------------

Kryptondifluoridi on pysymätön yhdiste ja hajoaa huoneenlämpötilassa kryptoniksi ja fluoriksi. Alle -78 °C:n lämpötilassa se on kuitenkin stabiili väritön kiteinen aine. Yhdisteestä tunnetaan kaksi kidemuotoa, jotka ovat α- ja β-muodot. Molempien alkeiskoppi on tetragonaalinen. Rakenteeltaan molekyyli on lineaarinen. Kryptondifluoridi on reaktiivista ja reagoi muun muassa veden kanssa ja metallit se hapettaa fluorideiksi, joissa metalli on useimmiten korkeimmalla mahdollisella hapetusluvulla. Yhdiste reagoi Lewis-happojen kanssa muodostaen yhdisteitä, joissa on fluorikryptonkationi (KrF+). Esimerkiksi reaktiossa antimonipentafluoridin kanssa muodostuva yhdiste on KrF[SbF6].

Valmistus ja käyttö
-------------------

Kryptondifluoridi on ensimmäinen koskaan valmistettu kryptonyhdiste. Sitä valmisti ensimmäisen kerran D.R. MacKenzie vuonna 1963 suuntaamalla elektronisuihkun kryptonin ja fluorin seokseen -150 °:n lämpötilassa. Muita vaihtoehtoisia valmistustapoja ovat esimerkiksi säteilyttämällä kryptonin ja fluorin seosta ultraviolettivalolla tai valokaaren avulla alhaisissa lämpötiloissa.

Kryptondifluoridilla on käyttökohteita lähinnä akateemisissa tutkimuksissa. Sen avulla voidaan valmistaa esimerkiksi epäorgaanisia fluorideja, joissa metalli on korkealla hapetusluvulla.

Lähteet
-------

1. 1 2  William M. Haynes, David R. Lide, Thomas J. Bruno: *CRC Handbook of Chemistry and Physics*, s. 4–69. 39th Edition. CRC Press, 2012. ISBN 978-1439880494. Kirja Googlen teoshaussa (viitattu 21.3.2021). (englanniksi)
2. 1 2 3  Gary J. Schrobilgen, David S. Brock & Hélène P.A. Mercier: *Noble-Gas Compounds, Kirk-Othmer Encyclopedia of Chemical Technology*, John Wiley & Sons, New York, 2012.
3. 1 2 3  Pradyot Patnaik: *Handbook of inorganic chemicals*, s. 442-443. McGraw-Hill Professional, 2002. ISBN 9780070494398. (englanniksi)
4. 1 2  Thomas Scott, Mary Eagleson: *Concise encyclopedia chemistry*, s. 576. Walter de Gruyter, 1994. ISBN 978-3110114515. (englanniksi)
5. ↑  Geoff Rayner-Canham & Tina Overton: *Descriptive Inorganic Chemistry*, s. 492. 5th Edition. W. H. Freeman and Company, 2006. ISBN 978-1-4292-2434-5. (englanniksi)
6. 1 2 3  Janey Levy: *Krypton*, s. 28-30. The Rosen Publishing Group, 2009. ISBN 978-1-4042-1778-2. Kirja Googlen teoshaussa (viitattu 21.3.2021). (englanniksi)
7. 1 2 3  John F.Lehmann, Hélène P.A.Mercier & Gary J.Schrobilgen: The chemistry of krypton.  *Coordination Chemistry Reviews*, 2002, 233–234. vsk, nro 1, s. 1-39. Artikkelin verkkoversio. Viitattu 21.3.2021.  (englanniksi)
**Elektropop** on musiikin tyylilaji, joka on monella tapaa muunnos 1970-luvun loppupuolella ja 1980-luvun alkupuolella suositusta olleesta synthpopista. Tyylilaji eroaa synthpopista sillä tavalla, että siinä on elektronisempi soundi ja sille on luonteenomaista rumpukoneiden ja syntetisaattorien käyttö. Elektropopin varhaisia soittajia ovat muun muassa Gary Numan, Kraftwerk, Erasure, Pet Shop Boys ja New Order. Tyylilajin suosio väheni 1990-luvulla, kun tilalle tulivat indie- ja tanssimusiikki ja myöhemmin nu metal ja R&B. Jotkut yhtyeet tosin jatkoivat elektropopin tuottamista 1990-luvullakin, muun muassa Depeche Mode, Eurythmics ja Pet Shop Boys. 2000-luvulla elektropopia uudemmalla soundilla tuottaneita artisteja ovat muun muassa Fischerspooner, Ladytron, Freezepop ja Goldfrapp.

Lähteet
-------

1. 1 2  Jones, Hollin: *Music Projects with Propellerhead Reason: Grooves, Beats and Styles from Trip Hop to Techno*, s. 107. PB Publishing, 2006. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Elektropop** Wikimedia Commonsissa
Maantieteelliset alueet eteläisellä ja pohjoisella pallonpuoliskolla, missä esiintyy kryosfääriä. Karttaan on merkitty esiintymisen aste-erot.
Rossinsaarella on alueita, jotka eivät sula koskaan tai sulaavat kesällä lyhyeksi aikaan.**Kryosfääri** käsittää maapallolla esiintyvän veden kiinteän olomuodon eli merien, jokien ja järvien jään, jäätiköt, lumen, ilmakehän jään ja roudan. Kryosfääriä tutkitaan eri tieteenaloilla, esimerkiksi luonnonmaantiede, geofysiikka, hydrologia, meritiede ja meteorologia. 

Suurimmat mannerjäätiköt sijaitsevat Antarktiksella ja Grönlannissa. Edellä mainittujen jäätiköiden sisempänä mantereella sijaitsevissa osissa jäätikkö on huomattavasti paksumpaa kuin lähempänä jäätikön reunaa sijaitsevat osat. Jääkauden aikana mannerjäätiköiden globaali laajuus oli enimmillään kaksi kertaa niin suuri kuin nykyiset Grönlannin ja Antarktiksen jäätiköt yhteensä. Laajoja vuoristojäätiköitä ovat Chilessä ja Argentiinassa sijaitseva Patagonian jäätikkö ja Alaskassa sijaitseva St. Eliaksen vuoriston jäätikkö. Lumi- ja jäävyöryjä, jotka aiheuttavat silloin tällöin vahinkoja tapahtuu eniten Alpeilla. Lumipeitteen albedo eli valonheijastavuus on suuri ja samalla sillä on merkittävä viilentävä vaikutus lämpötilaan. Lumi ja jää liittyvät olennaisesti säähän ja näin ollen jäätiköiden sulaminen ilmaston lämmetessä on merkittävä asia ilmastonmuutoksessa. Jäätiköiden sulaminen ilmaston lämmetessä saattaa nostaa tulevaisuudessa merkittävästi valtamerien pintaa.

Katso myös
----------

* Glasiologia

Lähteet
-------

* (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)

### Viitteet

1. ↑  Jäätiköt ja valtameret *Ilmasto-opas.fi*. Ilmasto-opas. Viitattu 15.7.2014.

Aiheesta muualla
----------------

* (englanniksi)
* (englanniksi)
* (englanniksi)
**Ernst Neizvestny** (9. huhtikuuta 1925 Sverdolsk, Neuvostoliitto – 9. elokuuta 2016 New York, Yhdysvallat) oli amerikanvenäläinen kuvanveistäjä, syntyperältään juutalainen.

Neizvestny lähti Neuvostoliitosta 1976 siinä vaiheessa, kun juutalaisille sallittiin maastamuutto. Hän muutti ensin Sveitsiin ja sieltä vuoden kuluttua Yhdysvaltoihin.

*Surun naamio*.
Neuvostoliiton johtaja Nikita Hruštšov arvosteli ankarasti Neizvestnyn töitä tämän näyttelyssä 1962: "Saastaa! Paskaa! Häpeällistä!" mihin Neizvestny vastasi: "Voitte olla pääministeri ja puheenjohtaja, mutta ette täällä minun töitteni edessä. Täällä minä olen pää." Kiistasta huolimatta Hruštšovin sukulaiset pyysivät Neizvestnyltä muistomerkin Hruštšovin haudalle. Muistomerkki paljastettiin monien vaiheiden jälkeen 1974 Novodevitšin hautausmaalla.

Neizvestnyn tunnettuja töitä on Gulag-vankileirien muistomerkki *Surun naamio*, joka paljastettiin 1996 Venäjällä Magadanissa.

Presidentti Urho Kekkonen sai 1965 pääministeri Aleksei Kosyginilta lahjaksi Neizvestnyn veistoksen *Äiti maa*. Vuonna 1975 Neizvestny lähestyi Kekkosta epävirallisesti kirjeellä, jossa hän pyysi Kekkosen apua maastapoistumisluvan saamiseksi. Kun Neizvestny julkisti kirjeen kansainväliselle lehdistölle, Kekkosen silmissä siitä tuli propagandakirje.

Lähteet
-------

* René Nyberg: *Patriarkkoja ja oligarkkeja*. Siltala, 2019. ISBN 978-952-234-569-1.

### Viitteet

1. ↑
2. ↑  Ernst Neizvestny: A Principled and Uniquely Talented Artist *Moscow Times*.  10.8.2016. Viitattu 2.10.2019. (englanniksi)
3. 1 2 3 4 5  Prominent Russian-American Sculptor Ernst Neizvestny Dead At 91 *rferl.org*.  10.8.2016. Viitattu 2.10.2019. (englanniksi)
4. ↑  Obituary: Ernst Neizvestny died on August 9th *The Economist*.  20.8.2016. Viitattu 2.10.2019. (englanniksi)
5. ↑  Nyberg s. 14–15
6. ↑  Nyberg s. 18
7. ↑  Nyberg s. 13–14

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Ernst Neizvestny** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Ruotsi
* Japani
* Tšekki
* Australia
* Kreikka
* Alankomaat
* Puola
* Vatikaani

 |
|  |
| Taiteenala | 
* Museum of Modern Art
* RKD Artists
* ULAN

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* SNAC
* IdRef

 |

 |
Artturi Aarre : *Omakuva (Harjoitelma)* 1909.
**Artturi Anshelm Aarre** (ent. *Tilhimaa* ja sitä ennen *Fihlman*, 31. lokakuuta 1887 Tampere – 10. syyskuuta 1922 Tampere) oli suomalainen taidemaalari.

Aarteen vanhemmat olivat räätäli Anton Fabian Fihlman ja Gustava Filander. Hän opiskeli Suomen Taideyhdistyksen piirustuskoulussa 1905-1908 ja teki myös opintomatkan Pietariin 1906. Aarre osallistui Suomen Taiteilijain näyttelyihin vuosina 1910, 1911, 1912, 1913 ja 1920. Hän maalasi maisemia, kaupunkilaiselämää, henkilömuotokuvia ja asetelmia ekspressionistiseen tyyliin. Aarre työskenteli myös mainos- ja koristemaalarina sekä kuvittajana ja toimi lisäksi taidekriitikkona. Aarre kuoli keuhkotautiin 35-vuotiaana syksyllä 1922.

Artturi Aarre laati yhdessä työnjohtaja Hugo Heleniuksen kanssa pienoismallin kirjailija Minna Canthin Tampereella sijainneesta syntymäkodista.

Teoksia
-------

* *Omakuva (Harjoitelma)* : öljymaalaus.1909
* *Aamu* : vesivärityö. 1915
* *Korpea (Ylöjärvi)* : öljymaalaus. 1915
* *Vainioita (Kokemäki)* : öljymaalaus. 1921

Kirjallisuutta
--------------

* *Artturi Aarre 1887-1922* ; kirjan toimitus ja artikkelit Marja-Liisa Linder. Tampereen taidemuseon julkaisuja 117. Tampere 2004 (12.6. - 22.8.2004 museossa pidetyn näyttelyn näyttelyjulkaisu) ISBN 9529549857

Lähteet
-------

1. 1 2  Suomen Kuvataiteilijamatrikkeli : Artturi Aarre
2. ↑  Tampereen taidemuseo : Artturi Aarre cv
3. ↑  Tampereen taidemuseo : Artturi Aarre esittely
4. ↑  Artturi Aarre, Aamulehti, 14.09.1922, nro 212, s. 4, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
5. ↑   Fanny Davidson : Minna Canthin syntymäkoti, Suomen Kuvalehti, 06.05.1922, nro 18, s. 6, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot

Aiheesta muualla
----------------

* Suomalaisen kuvataiteen bibliografia : Artturi Aarre

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)

 |

 |
**Parassalan syyrialais-malankarilainen katolinen eparkia** on katoliseen kirkkoon kuuluvan Syyrialais-malankarilaisen katolisen kirkon eparkia, joka toimii Intiassa, etelä-Keralassa. Sen keskuspaikkana toimii Parassala.

Hiippakunnan perustaminen
-------------------------

5. elokuuta 2017 antoi paavi Franciscus päätöksen Parassalan syyrialais-malankarilaisen katolisen eparkian perustamisesta. Se toteutettiin erottamalla uuden eparkian alue Thiruvananthapuramin syyrialais-malankarilaisesta katolisesta suurarkkieparkiasta. Uuden eparkian toimialueeksi tuli Keralan eteläisen osan Parassala, Kattakada ja suuri osa Neyyatinkarasta. Eparkian alaisuudessa on 30 750 syyrialais-malankarilaista katolista. Samalla alueella asuu suuri määrä muiden riitusten katolisia. Seurakuntia on 95 ja pappeja 22.

Piispat
-------

* Thomas Eusebios Naickamparampil: 2017 -

Lähteet
-------

1. 1 2  Eparchy of Parassala (Syro-Malankara) *Catholic-Hierarchy*. Viitattu 2.8.2018. (englanniksi)
2. ↑  From the Oriental Churches, 05.08.2017 *Summary of Bulletin - Holy See Press Office*. Viitattu 2.8.2018. (englanniksi)