recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Boogieteorian alkeet peruskoulun ala-astetta varten, lyhyt oppimäärä** on Juice Leskinen Grand Slam -yhtyeen järjestyksessään kolmas albumi. Se julkaistiin vuonna 1983. Albumi on niin sanottu tupla-LP, eli se koostuu kahdesta LP-levystä. CD-versio levystä ilmestyi vuonna 1988.

Levyn tunnetuimmat kappaleet lienevät "Eesti (On My Mind)", joka on sittemmin ilmestynyt useilla Juice Leskisen musiikkia kokoavilla albumeilla, sekä yli 16-minuuttinen ja kaikkiaan 60-säkeistöinen "Bluesia Pieksämäen asemalla".

*Soundi*-lehden vuoden albumi -äänestyksessä *Boogieteorian alkeet peruskoulun ala-astetta varten, lyhyt oppimäärä* tuli vuonna 1983 kolmannelle sijalle. Juice Leskisen Grand Slam -yhtye jäi levyn julkaisun jälkeen neljäntoista kuukauden keikkatauolle.

Kappaleet
---------

Kaikki sävellykset ja sanoitukset Juice Leskinen, sovitukset Anssi Tikanmäki, paitsi "Hellurei ja Onni Gideon" (säv. Bell-Lattanzi, suom. san. Leskinen, sov. Tikanmäki.)

### A-puoli

1. Boogieteorian alkeet – 3.20
2. Eesti (On My Mind) – 3.29
3. Labradorinnoutajan vapaapäivä – 2.57
4. KK – 3.00
5. Poliisikouluun – 2.06
6. Elämänura – 2.42

### B-puoli

1. 
2. Bluesia Pieksämäen asemalla – 16.02

### C-puoli

1. 
2. Viime yönä ennen kahta – 3.48
3. Kuinka jumalaa pilkataan – 2.45
4. Lentää – 4.17
5. Jumala – 3.08
6. Risainen elämä – 4.43

### D-puoli

1. 
2. Hellurei ja Onni Gideon (- Giddy Up A Ding Dong -) – 3.06
3. Leppävirran kansainvälinen kaatopaikka – 2.37
4. Tampereen aamu – 4.34
5. Maailman ääriin – 3.47
6. Kun rumba loppuu – 3.41

Kokoonpano
----------

* Juice Leskinen – laulu, kitara
* Vesa Sytelä – rummut, laulu
* Antti Tammilehto – basso, laulu
* Puntti Valtonen – kitara, laulu
* Ila Loueranta – piano, laulu
* Anssi Tikanmäki – piano, urut, koskettimet, laulu

Levyllä (lähinnä "Bluesia Pieksämäen asemalla" -kappaleessa) vierailevat myös Matti Alanko, Anneli Heinola, Aki Helin, Hannu Hinze, Juhani Tepponen, Vesa Vartola, Martti Wiklund, Lucjan Czaplicki, Vesa Hyrskykari, Acre Kari, Nalle Lehtonen, Dave Lindholm, Pantse Syrjä, Eero "Safka" Pekkonen, Toni Lähteenmäki, Harri Marstio, Matti Pellonpää ja Mika Sundqvist.

Lähteet
-------

1. ↑  Pennanen, Timo: *Sisältää hitin – levyt ja esittäjät Suomen musiikkilistoilla vuodesta 1972*, s. 193. Otava, 2006. ISBN 978-951-1-21053-5.
**Klaus Hedman** (s. 1953 Helsinki) on Helsingin yliopiston kansainvälisesti palkittu virologian professori. Hänet valittiin 1992 Euroopan parhaaksi nuoreksi kliiniseksi virologiksi.

Hedman tunnetaan IgG-aviditeettimittauksen tuomisesta infektiotautidiagnostiikkaan. Hän kehitti menetelmän 1980-luvun lopulla immunologi Ilkka Seppälän kanssa, ja se tarkentaa tietoa tartuntahetkestä ja parantaa tautidiagnoosin luotettavuutta.

Lisäksi Hedman tunnetaan uranuurtajana virustulehdusten DNA:han perustuvien diagnoosimenetelmien kehittämisessä ja käyttöönottamisessa. Hedmanin ryhmä on löytänyt useita aikaisemmin tuntemattomia ihmisen DNA-viruksia ja osoittanut, että elimistöön jäävän DNA:n perusteella voidaan havaita aiemmin elämän aikana sairastettu virusinfektio. Vuonna 2017 Hedman sai näistä ansioista J. W. Runebergin palkinnon, jonka Finska Läkaresällskapet jakaa joka toinen vuosi tunnustuksena menestyksellisestä tieteellisestä toiminnasta.

Hedman on urallaan saanut myös muita kotimaisia ja kansainvälisiä palkintoja.

Lähteet
-------

1. ↑  Ellonen, Leena (toim.): *Suomen professorit 1640–2007*, s. 159. Helsinki: Professoriliitto, 2008. ISBN 978-952-99281-1-8.
2. 1 2  Helsingin yliopisto
3. ↑  Mediuutiset.fi
4. ↑  Helsingin yliopisto.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Tieteilijät Muokkaa Wikidatassa | 
* ORCID

 |

 |
Tunnetuimman kapsaisinoidin kapsaisiinin rakenne.
**Kapsaisinoidit** ovat orgaanisia yhdisteitä, amideja ja kapsaisiinin johdoksia, joissa alifaattisen hiiliketjun pituus vaihtelee. Tunnetuimmat kapsaisinoidit esiintyvät chilikasveissa ja ne sitoutuvat hermoston reseptoreihin, jotka tuottavat aistimuksen kivusta ja poltteesta. Chilien tulisuutta mitataan Scovillen asteikolla. Tunnetuin kapsaisinoidi on kapsaisiini. Kapsaisinoidit ovat rasvaliukoisia yhdisteitä, joten niiden poltetta ei voi lievittää vedellä. Kipu vapauttaa elimistössä endorfiineja. Yleisimmät kapsaisinoidit chileissä ovat kapsaisiini, nordihydrokapsaisiini ja dihydrokapsaisiini.

Kapsaisinoideja
---------------

* Dihydrokapsaisiini C18H29NO3, CAS-numero 19408-84-5
* Homodihydrokapsaisiini C19H31NO3, CAS-numero 20279-06-5
* Homokapsaisiini C19H29NO3, CAS-numero 58493-48-8
* Kapsaisiini C18H27NO3, CAS-numero 404-86-4
* Nordihydrokapsaisiini C17H27NO3, CAS-numero 28789-35-7
* Norkapsaisiini C17H25NO3, CAS-numero 61229-08-1

Syntetisoituja kapsaisinoideja ovat esimerkiksi nonivamidi (C17H27NO3) ja fenyyliasetyylirinvaniili (C34H49NO4).

Lähteet
-------

1. ↑  Capsaicinoids, Capsaicin and Scoville Units chilepeppers.com. Viitattu 10.7.2022. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Chiliyhdistys: Chili
* Bruce Bailey, Ian Acworth: Determination of Capsaicinoids in Chili Pepper Using HPLC-ECD (englanniksi) (pdf)
*Tämä artikkeli käsittelee kapteenia urheilussa. Sanan muita merkityksiä, katso täsmennyssivu.*
Real Madridin kapteeni Raúl kapteeninnauha käsivarressaan vuonna 2007.
**Kapteeni** on joukkueurheilussa yhdelle joukkueen jäsenistä annettava tehtävä. Se voi olla pelkästään kunnianosoitus, mutta usein kapteeni toimii myös joukkueen henkisenä ja pelillisenä johtajana sekä joissakin lajeissa puheyhteytenä joukkueensa ja ottelun erotuomarin välillä. Erotuomari voi ilmoittaa joukkueen yleiseen käyttäytymiseen liittyvät havaintonsa joukkueen kapteenille. Kapteenilla ei ole kuitenkaan sääntöihin perustuvia oikeuksia valittaa erotuomarin ratkaisuista.

Jalkapallossa ja salibandyssä kapteeni voidaan tunnistaa hänen vasemmassa käsivarressaan kantamastaan nauhasta. Jääkiekossa kapteenilla on rintamuksessaan vasemmalla C-kirjain, joka tulee englannin kielen sanasta *captain*. Joukkueella on usein myös yksi tai useampi varakapteeni, joka ottaa tehtävän hoitaakseen varsinaisen kapteenin ollessa estynyt. Jääkiekossa varakapteenilla on rintamuksessaan vasemmalla A-kirjain, joka tulee englannin kielen sanoista *alternate captain*. Joskus varakapteenista käytetään myös virallisesta poikkeavaa englanninkielistä nimitystä *assistant captain*. Jääkiekossa maalivahti ei voi toimia joukkueen kapteenina tai varakapteenina, mutta jalkapallossa ja salibandyssä voi.

Montreal Canadiensin kapteenina toiminut Saku Koivu C-kirjain rinnassaan.
Jääkiekossa ja salibandyssa kapteeni on joukkueen ainoa pelaaja, jolla on oikeus keskustella sääntötulkinnoista erotuomarin kanssa.

Kapteeniksi nimitetään usein joku joukkueen vanhimmista, kokeneimmista tai parhaista pelaajista.

Kapteenin tehtäviä eri urheilulajeissa
--------------------------------------

* Jalkapallossa kapteenin virallisina tehtävinä on ottaa osaa alkupotkua ja rangaistuspotkukilpailua edeltäviin kolikonheittoihin.
* Joukkueen voittaessa on tavallista, että kapteeni käy kunniatehtävänään hakemassa pokaalin tai vastaavan palkinnon ja nostaa sen ensimmäisenä ilmaan.
* Jalkapallossa kapteeni esittelee joukkueensa ennen ottelua, jos ottelua on tullut katsomaan joku arvovaltainen henkilö. Esimerkiksi Englannissa ennen FA Cupin finaalia käy usein joku kuninkaallisista kättelemässä joukkueet.
* Jalkapallossa, salibandyssa ja jääkiekossa joukkueet menevät ottelun jälkeen kättelyyn kapteenien johdolla.
* Pesäpallossa kapteenit suorittavat hutunkeiton.
* Korisliigassa mestarijoukkueen kapteeni leikkaa korisukan mestaruuden ratkettua. Tämä tapa on ollut käytössä vuodesta 1978 alkaen.

Lähteet
-------

1. ↑  JÄÄKIEKON VIRALLINEN SÄÄNTÖKIRJA 2018-2022, s. 29
2. ↑  PELISÄÄNNÖT, PESÄPALLON PERUSTEOS (Arkistoitu – Internet Archive), s. 16
3. ↑  Milloin korisukka leikattiin ensimmäisen kerran?
**Miikka Kallio** (s. 13. helmikuuta 1980 Lahti) on suomalainen muusikko. Hän toimii populaarimusiikin, hengellisen musiikin ja taidemusiikin eri osa-alueilla. Hänet tunnetaan lahtelaisena pianistina, urkurina ja säveltäjänä. Miikka Kallion ja hänen yhtyeidensä (The Miikka Kallio Trio ja Miikka Kallio Band) kanssa ovat tehneet yhteistyötä monet muusikot Lahden ja Helsingin seuduilta. Yhtyeiden peruskokoonpano on vaihteleva.

The Miikka Kallio Trio
----------------------

The Miikka Kallio Trion ohjelmistoon sisältyy mm. jazzia, bluesia, soulia ja gospelia. Yhtye tekee yhteistyötä lahtelaisen bluesmuusikon Baby Boy Varhaman kanssa. Baby Boy Varhama ja Miikka Kallio aloittivat yhteistyönsä 2000-luvun alussa. Aluksi oli vain kaksi miestä - laulaja ja pianisti. Ohjelmisto koostui harkitusti valituista jazzstandardeista, spirituaaleista ja gospelkappaleista. Myöhemmin kokoonpanoon liittyivät basisti ja rumpali, ja ohjelmisto eriytyi kahteen suuntaan: toisaalta akustinen pianotrio (piano, kontrabasso, rummut) säestämässä Baby Boy Varhaman laulamaa jazzillisesti sovitettua afrikkalais-amerikkalaista hengellistä musiikkia ja toisaalta Baby Boy Varhama ja sama trio, mutta Miikka Kallion soittimena sähköiset koskettimet. Yhtyeen ohjelmisto sisältää groovepohjaista souljazzia tämän genren bluesia unohtamatta. The Miikka Kallio Trion kokoonpano on bändiliideri-pianistin lisäksi basisti Esa Korja tai irlantilainen bassotaituri Conor MacCarthy, sekä rumpali Lari Hermanni Lius.

Miikka Kallio Band
------------------

Miikka Kallio Band on tyylivalikoimaltaan hyvin vaihteleva bilebändi, jonka keikoilla kuullaan joskus tunnettuja jazzstandardeja, joskus Suomi-iskelmää, yhtyeen omia sävellyksiä ja ylipäänsä eri keikoilla monentyyppistä ohjelmistoa. Yhtye perustettiin vuonna 1999, ja se esiintyi ensimmäisen kerran Bellman-ravintolassa Lahdessa.

Lähteet
-------

1. ↑  Klubi-isäntä.  *City (Lahti)*, 2010, elokuu, nro 8, s. 15.
2. ↑  Honkanen, Anne: Sata solistia ja yksi bändi.  *Etelä-Suomen Sanomat*, 12.9.2014, s. 18.

Aiheesta muualla
----------------

* Miikka Kallion viralliset kotisivut
* Facebook.com: Miikka Kallio Band
* MySpace.com: Miikka Kallio Band
* Meteli.net: Miikka Kallio Band
* YouTube.com: Baby Boy Varhama & The Miikka Kallio Trio
**Tiekunta** (ruots. *väglag*) on Suomessa yksityistien rakentamisesta ja kunnossapidosta huolehtiva tieosakkaiden yhtymä. Tiekunta perustetaan joko Maanmittauslaitoksen tai kunnan tielautakunnan pitämässä yksityistietoimituksessa. Tiekunta on tuloverolain 5 §:n mukainen yhteisetuus. Tiekunta on määrämuotoinen tapa huolehtia yksityistien tienpitoon liittyvistä asioista. Tiekunnan kokouksessa tehdyt päätökset sitovat kaikkia tieosakkaita, vaikka he eivät olisi osallistuneet kokoukseen. Tiekunnan osakkaita ovat tiehen rasiteoikeuden saaneet kiinteistöt. Tieosakkaaksi voidaan ottaa myös elinkeinon harjoittaja, joka tarvitsee tietä kulkemiseensa.

Tiekunnan perustaminen ei ole pakollista, vaan yksityistietä voidaan hoitaa myös ilman tiekuntaa sopimalla asioista tieosakkaiden kesken. Tienpidosta tehdyt sopimukset sitovat vain sopijaosapuolia ja heidän perillisiään.*lähde?*

Tiekunnan on pidettävä vuosikokousta vastaava kokous vuosittain ennen kesäkuun loppua ellei muuta sovita. Vuosikokousta vastaava kokous on kuitenkin pidettävä vähintään neljän vuoden välein. Tiekunnan kokouksessa päätetään mm. tienpidon tasosta. Kaikki päätökset ovat enemmistöpäätöksiä.

Tiekunnan käytännön asioita hoitaa toimielin: *hoitokunta* tai *toimitsijamies*. Hoitokuntaan valitaan kolme jäsentä ja näille kaksi ei-henkilökohtaista varajäsentä. Toimitsijamiehelle valitaan varamies. Toimielin hoitaa tiekunnan asioita tiekunnan kokouspäätösten mukaisesti.

Tiemaksut
---------

Tiemaksut perustuvat tiestä saatavaan *hyötyyn*. Tiemaksuja on kolmenlaisia: *yksikkömaksu*, *käyttömaksu* ja *perusmaksu*. Yleisin hyödyn mitta on tien käyttö. Tiekuntaa perustettaessa toimituksessa sille vahvistetaan ensimmäiset tieyksiköt. Myöhemmin tiekunta huolehtii itse yksikköjaon ajantasaistamisesta. Maanmittauslaitoksen suositus "Käsikirja yksityisteiden tienpidon osittelusta" on käytetyin yksiköintiohje.

Tieosakkaalta tai ulkopuoliselta tien käyttäjältä periä tien satunnaisesta käytöstä *käyttömaksua*. Jos tieosakkaan tienkäyttö muuttuu tilapäisesti esim. rakentamisen vuoksi, voidaan tästä lisäliikenteestä periä käyttömaksua.

Tiekunta voi päättää periä myös *perusmaksua*, jolla tarkoitetaan jokaiselta osakkaalta perittää tasasuuruista summaa, jolla kuitataan hallintokulut.

Avustukset
----------

Tiekunnat saivat vuoteen 1994 asti valtionavustusta myös vuotuisiin kunnossapitomenoihin, mutta 1990-luvun alun laman jälkeiset säästötoimet lopettivat vuosiavustuksen. Nykyisin yksityistie saa valtionavustusta lähinnä vain rakennus- ja perusparannusmenoihin. Kunnat sen sijaan tavallisimmin avustavat tiekuntia, mutta avustuksen suuruus vaihtelee kunnittain, sillä se on kunkin kunnan itse päätettävissä.

Lähteet
-------

1. ↑  Väglaget – bekant och fungerande (pdf) Suomen tieyhdistys.  Arkistoitu 5.5.2015. Viitattu 25.3.2015. (ruotsiksi)
2. 1 2 3 4 5 6 7  Ajantasainen lainsäädäntö: Laki yksityisistä teistä 358/1962 *finlex.fi*. Viitattu 25.4.2016.
3. ↑  Käsikirja yksityisteiden tienpidon osittelusta Maanmittauslaitos.
**Tiedän uskovani, uskon tietäväni – Keskustelukirjeitä** on Esko Valtaojan ja Juha Pihkalan välillä vuosina 2009–2010 käydyn kirjeenvaihdon perusteella koottu kirja. 

Kirjoittajat käsittelevät kirjeissään muun muassa uskoa ja tietoa, moraalin perusteita, kristillistä kirkkoa sekä uskontojen merkitystä yleisesti. Siinä missä emerituspiispa Pihkala puhuu uskon ja näkymättömän maailman puolesta, tähtitieteen professori Valtaoja nojautuu tieteelliseen maailmankatsomukseen.

Valtaoja ja Pihkala ovat aiemmin julkaisseet keskustelukirjan Nurkkaan ajettu Jumala?, joka voitti Vuoden kristillinen kirja -palkinnon vuonna 2004. Tiedän uskovani, uskon tietäväni onkin eräänlaista syventävää jatkoa Valtaojan ja Pihkalan edelliselle kirjalle.

Vastaanotto
-----------

Kirja sai ilmestyessään hyvän vastaanoton ja se palkittiin vuonna 2010 Vuoden kristillinen kirja -palkinnolla. Kirja myös nousi ilmestyessään tietokirjallisuuden myyntitilastojen kärkeen.

Jyväskylän yliopiston historian professori Juha Sihvola kuvaili Helsingin Sanomissa Valtaojan näkemysten edustavan agnostista uskonnottomuutta jyrkän uusateismin sijasta ja Pihkalan taas keskitien luterilaisuutta. Hänen mukaansa kirja ei kuitenkaan tarjoa yllätyksiä uskonnonfilosofiaan ja teoreettiseen etiikkaan tutustuneille.

Lähteet
-------

* Pihkala Juha, Valtaoja Esko: Tiedän uskovani, uskon tietäväni – Keskustelukirjeitä. Minerva Kustannus Oy, 2010. ISBN 9789524926331

### Viitteet

1. ↑  Pihkalan ja Valtaojan teos on vuoden kristillinen kirja *Jyväskylän seurakunta*.
2. ↑  Mitä Suomi lukee *Kirjakauppaliitto*.
3. ↑  Piispa ja professori ottelevat taas *Helsingin Sanomat*.  Arkistoitu 23.1.2015.

Aiheesta muualla
----------------

* .
**Sean O'Donnell** (s. 13. lokakuuta 1971 Ottawa, Ontario) on kanadalainen jääkiekkoilija, pelipaikaltaan puolustaja. O'Donnell pelasi NHL:ssä 17 kautta, kaudesta 1994–1995 kauteen 2012–2013 asti, ja voitti Stanley Cupin Anaheim Ducksissa vuonna 2007.

Ammattilaisura
--------------

Buffalo Sabres varasi O'Donnellin numerolla 123 vuoden 1991 varaustilaisuudessa. Kolmen kauden jälkeen hän siirtyi Los Angeles Kingsiin, minkä seurauksena hän päätyi pelaamaan sen farmijoukkueeseen Phoenix Roadrunnersiin, joka pelasi silloin IHL:ssä. Ensimmäisellä kaudellaan siellä O'Donnell pelasi 15 ottelua, ja niissä hän sai kaksi syöttöpistettä. Siitä lähtien hänestä tuli vakituinen pelaaja joka ottelussa, ja hän pelasikin seuraavat viisi vuotta Kingsin riveissä.

23. kesäkuuta 2000 Kings vapautti O'Donnellin laajennusdraftiin, jossa Minnesota Wild varasi hänet kaudeksi 2000–2001. Siellä hänet nimettiin kapteeniksi kuukauden ajaksi. Myöhemmin kaudella hän kuitenkin siirtyi New Jersey Devilsiin vaihdossa Willie Mitchellin kanssa. Samalla kaudella hän pääsi pelaamaan finaalissa, mutta joukkue hävisi Colorado Avalanchelle niukasti otteluin 3–4.

O'Donnellista tuli vapaa pelaaja, ja hän liittyi Boston Bruinsiin, jossa hän oli seuraavat kolme kautta. Seuraavaksi hän siirtyi Phoenix Coyotesiin. Toista kertaa urallaan hän teki ensimmäisen kautensa aikana sopimuksen toisen seuran kanssa, kun Coyotes vaihtoi hänet Mighty Ducks of Anaheimin Joël Perraultiin. Seuraavalla kaudella O'Donnell voitti uransa ensimmäisen Stanley Cupin, kun Ducks voitti finaalissa Ottawa Senatorsin viidessä ottelussa.

Seuraavan kautensa O'Donnell edusti edelleen Anaheim Ducksissa. Kauden aikana hän pelasi 900:nnen NHL-ottelunsa 18. tammikuuta 2008. Varaustilaisuudessa 2009 hän siirtyi takaisin Los Angeles Kingsiin, jossa pelatessaan 14. maaliskuuta 2009 hän pelasi 1000:nnen ottelunsa NHL:ssä.

Kaudelle 2010–2011 O'Donnell teki vuoden sopimuksen Philadelphia Flyersin kanssa ja vastaavasti vuotta myöhemmin Chicago Blackhawksin kanssa. Hän ilmoitti pelaajauransa päättymisestä tammikuussa 2013, muutama päivä ennen työsulun lyhentämän kauden 2012–2013 alkua. O'Donnell pelasi 17 kautta kestäneellä NHL-urallaan yhteensä 1 224 runkosarja- ja 106 pudotuspeliottelua. Hän teki runkosarjassa yhteensä 229 ja pudotuspeleissä 19 tehopistettä.

Lähteet
-------

1. ↑  Blackhawks player nicknames *hockeybroadtumblr.com*. HockeyBroad.com. Viitattu 7.11.2017. (englanniksi)
2. 1 2  LeBrun, Pierre: Sean O'Donnell hanging up skates *ESPN.com*. Viitattu 17.1.2013. (englanniksi)
3. ↑  Sean O’Donnell Legends of Hockey -sivustolla (englanniksi)
**Bromarvin pitäjäntupa** (ruots. *Bromarv sockenstuga*) on vuonna 1851 valmistunut entinen pitäjäntupa Raaseporin Bromarvissa. Rakennuksen omistaa Raaseporin kaupunki ja nykyisin siinä toimii Bromarvin kotiseutumuseo.

Historia
--------

Bromarvin pitäjäntuvan rakentamisen aloitti vuonna 1846 J. Smedslund Vättlaxin kylästä. Rakennus on jaettu kahteen osaan; kansliaan ja asuntoon. Bromarvin kuntakokous kokoontui rakennuksessa ensimmäisen kerran 15. maaliskuuta 1869 pastori Tennbergin johdolla. Bromarvin kunnanvaltuusto puolestaan kokoontui pitäjäntuvassa ensimmäistä kertaa 22. maaliskuuta 1910. Tuolloin kunnanvaltuustossa oli 25 jäsentä ja puheenjohtajana toimi lääkäri Emil Sandell Kansjerfistä. Bromarvin kunnanvaltuusto kokoontui pitäjäntuvassa aina vuoteen 1955, jolloin uusi kunnantalo Furutorp rakennettiin.

Bromarvin säästöpankki toimi pitäjäntuvassa vuosina 1874-1917.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Bromarfs Hembygdsmuseumförening r.f. – Bromarv – En skärgårdsby i Västranyland *bromarv.fi*. Viitattu 31.3.2022. (ruotsiksi)
**Rouva Bovary** (ransk. *Madame Bovary*) on ranskalaisen kirjailijan Gustave Flaubertin tunnetuin romaani. Sen julkaisu 1857 aiheutti skandaalin ja sitä syytettiin siveettömyydestä. Kirja sai painoluvan vasta oikeusjutun jälkeen.*lähde?* Nykyisin romaania pidetään yhtenä ensimmäisistä moderneista realistisista romaaneista.

Rouva Bovary kertoo maalaislääkärin vaimosta, Emma Bovarystä, jolla on avioliiton ulkopuolisia suhteita ja joka elää yli varojensa paetakseen elämänsä tyhjyyttä. Romaanin peruskuvio on varsin yksinkertainen, mutta sen suurin merkitys löytyykin piilotasoista ja hyvin tarkoista yksityiskohdista*kenen mukaan?*. Flaubert kirjoitti romaania seitsemän vuotta.

Tyyli
-----

Romaani on malliesimerkki realismista. Flaubert ei kommentoi suoraan Emma Bovaryn moraalia ja välttää tämän aviorikosten tuomitsemista. Tästä jotkut aikalaiset päättelivät Flaubertin ihannoivan aviorikoksia, mikä johti skandaaliin.

Realismin ja romantiikan vastakkainasettelu näkyy romaanissa selvästi, kun Emman idealistiset haaveet asetetaan todellisuutta vasten. Romaani onkin usein nähty romanttisen haihattelun kritiikkinä. Kuitenkin Flaubertin lausuma "Emma Bovary, c'est moi" ("Minä olen Emma Bovary") mutkistaa tätä tulkintaa.

Lähteet
-------

* Flaubert, Gustave: *Rouva Bovary*. (Madame Bovary, 1857.) Suomentanut Anna-Maija Viitanen. Suomentajan tarkistama laitos. Helsinki: WSOY, 2005.

### Viitteet

1. ↑  Rouva Bovary *Kirjasampo.fi*. Viitattu 24.9.2022.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Rouva Bovary** Wikimedia Commonsissa

* Nyqvist, Sanna: Kesäklassikko: Omakuva Flaubertin peilissä. Kiiltomato.net 17.8.2005.
* Räsänen, Pajari: Flaubertin realismista ja romantiikasta Romantiikkaa ennen ja jälkeen -sivusto.

WikiaineistoWikiaineisto
Wikiaineistoon on tallennettu tekstiä aiheesta: 
***Madame Bovary*** (ranskaksi)
**Routledge Encyclopedia of Philosophy** on filosofinen tietosanakirja, jonka julkaisi Routledge vuonna 1998. Se käsitti alun perin kymmenen osaa sekä painettuna että CD-ROMilla. Vuonna 2002 tietosanakirjasta tuli saataville internet-versio tilaajille. Internet-versiota päivitetään säännöllisesti uusilla artikkeleilla ja artikkeleihin tehdyillä korjauksilla. *Routledge Encyclopedia of Philosophy* on kattavin viime aikoina julkaistuista filosofian alan tietosanakirjoista. Sen noin 1300 avustajaa ovat kirjoittaneet yli 2000 artikkelia.*lähde?*

Kymmenosaisesta kirjasarjasta on julkaistu kaksi yksiosaista laitosta, *The Concise Routledge Encyclopedia of Philosophy* ensimmäisen kerran vuonna 1999, ja *The Shorter Routledge Encyclopedia of Philosophy* ensimmäisen kerran vuonna 2005. Ensin mainitussa on sama määrä artikkeleita kuin koko sarjassa, mutta artikkelit ovat vain tiivistelmiä pidemmistä artikkeleista. Jälkimmäisessä on yli 900 artikkelia, joista jokainen on laajempi ja keskeisimmät kymmenosaisen sarjan artikkelit ovat mukana kokonaisuudessaan.

Kirjallisuutta
--------------

* *Routledge Encyclopedia of Philosophy*. ISBN 978-0-415-07310-3.
* *The Concise Routledge Encyclopedia of Philosophy*. ISBN 978-0-415-22364-5.
* *The Shorter Routledge Encyclopedia of Philosophy*. ISBN 978-0-415-32495-3.

Katso myös
----------

* *Internet Encyclopedia of Philosophy*
* *Stanford Encyclopedia of Philosophy*

Aiheesta muualla
----------------

* *Routledge Encyclopedia of Philosophy* (englanniksi)
Lehden ensimmäisen numeron etusivu.
**Lentävät Lehdet** oli Savonlinnassa vuonna 1877 ilmestynyt pilalehti.

*Savonlinna*-lehden perustajan Aleksander Ramstedtin julkaisema *Lentävät Lehdet* oli *Veitikan* jälkeen toinen suomenkielinen pilalehti. Sen nimi viittaa saksalaiseen *Fliegende Blätter* -pilalehteen, mutta muuta yhteistä niillä ei ollut. Kahdesti viikossa ilmestynyt *Lentävät Lehdet* kohdisti kritiikkinsä ruotsinmielisiin, mutta sisälsi etupäässä harmittomia kaskuja, kertomuksia ja runoja. Ramstedt lopetti lehtensä jo vuoden kuluttua Savonlinnan syrjäisen sijainnin ja "kyllästymisen" takia. Kolmas suomenkielinen pilalehti *Pilkkakirves* alkoi ilmestyä Helsingissä vuonna 1881.

Lähteet
-------

1. ↑  Suomenkielisen pilalehdistön esitaistelija.  *Tuulispää*, 18–20/1926, s. 15–16. Artikkelin verkkoversio.
2. ↑  Ruohtula, Kaarina: Ensimmäiset suomenkieliset pilalehdet.  *Helsingin Sanomain Viikkoliite*, 19.11.1933, s. 2–3.

Aiheesta muualla
----------------

* *Lentävät Lehdet* digitoituna kansalliskirjastossa
**Rantojensuojeluohjelma** on Suomen valtion luonnonsuojeluohjelma, jolla suojellaan vesiluonnon kannalta merkittäviä alueita, jotka ovat vielä luonnontilaisia. Rantojen suojeluohjelmman piiriin liitettyjä alueita koskien on tavoite, että niihin ei rakennettaisi lisää rakennuksia. Tavoitteena on säilyttää ne muutenkin mahdollisimman luonnontilaisina. Rantojensuojeluohjelma on valtakunnallinen. Siihen liittyvät asetus talousvesien käytöstä, EU:n vesipuitedirektiivi sekä alueelliset vesistöjen suojeluohjelmat. Vastaavanlaisia suojeluohjelmia ovat merten suojeluohjelmat, kuten Itämeren suojeluohjelma, jota toteuttaa EU:n Itämeren suojelukomissio HELCOM.

Rantojensuojeluohjelmaa suunniteltiin ensimmäisen kerran vuonna 1985. Tällöin eräs työryhmä laati järvien ja merien tarpeesta ympäristöministeriölle esityksen. Esityksessä kiinnitettiin huomiota erityisesti ranta-alueiden suojelun tarpeeseen. Vuonna 1988 vesien luonnonsuojelullisiin liittyvistä sekoista tehtiin maininta, kun hallitus esitti ympäristöpolitiikkaa koskevan selonteon eduskunnalle. Silloin päätettiin tehdä monta maanlaajuista vesistöjä koskevaa suojeluohjelmaa. Myöhemmin Kaj Bärlundin ollessa ympäristöministerinä ranta-alueiden suojelu erotettiin muusta vesien suojelusta. Päätös rantojen suojeluohjelmasta tehtiin 1990.

Lähteet
-------

1. ↑  Jorma Hemmi: *Vesien suojelu*, s. 262-276. Gummerus, 2005. ISBN 952-91-8961-3.
2. ↑  Pekka Borg: *Rantojen suojelu*, s. 271. Karisto, 2008. ISBN 978-952-92-3663-3.
**Ranuanjoki** on joki Ranuan kunnassa entisessä Lapin läänissä. Sen alkulähteenä on Ranuan kirkonkylällä sijaitsevat Takajärvi ja Ranuanjärvi. Kantatien 78 rinnalla virtaavan joen pituus on noin 30 kilometriä, ja se laskee Siuruanjokeen Asmuntin kylässä lähellä Pudasjärven kunnanrajaa.

Joki virtaa läpi pääosin asumattoman alueen, ja suurin osa sen valuma-alueesta on suoperäistä metsätalousmaata. Joen vesi on humuspitoista ja erittäin ravinteikasta, johtuen muun muassa haja-asutuksen Ranuan- ja Takajärville aiheuttamasta kuormituksesta sekä valuma-alueen suoperäisyydestä.

Joen tärkeimmät saaliskalat ovat hauki, särki, ja ahven, alajuoksulla lisäksi harjus. Muita joessa runsaasti esiintyviä kalalajeja ovat seipi, kivennuoliainen sekä kivisimppu. 1990-luvulla joella kalastettiin ainoastaan kotitaloustarpeita silmällä pitäen, vuotuisen kokonaiskalansaaliin ollessa alle 400 kilogrammaa.

Lähteet
-------

* Ympäristölupapäätös 14/2005 1396Y0133-121 (PDF)

Ranua

|  |  |
| --- | --- |
| Kylät ja alueet | Asmunti · Hosio · Impiö · Kelankylä (Kela) · Kirkonkylä · Kortteenperä · Kuha · Kuukasjärvi · Mauru · Nuupas · Näverrys · Petäjäjärvi · Peurajärvi · Pohjaslahti–Piittisjärvi · Portimo · Putkivaara · Raiskio · Rovastinaho · Saariharju · Saukkojärvi · Sääskilahti · Teerivaara · Telkkälä · Tolja |
| Muuta Ranuaan liittyvää | Eläinpuisto · Hillamarkkinat · Kirkko · Kristillinen kansanopisto · Litokaira · Porosaari · Ranuanjärven leirintäalue · Saukkojärven kotiseutu- ja koulumuseo |
| Järvet ja joet | Kivijärvi · Kuhajärvi · Kuhan Takajärvi · Nuupasjärvi · Pikku Kuukasjärvi · Portimojärvi · Ranuanjärvi · Saukkojärvi · Simojärvi · Takajärvi · Kivijoki · Nuupasjoki · Ranuanjoki · Ruonajoki · Simojoki |
**Teodor Ernst Silfversvan** (12. marraskuuta 1843 Kronstadt, Pietarin kuvernementti, Venäjä – 1913) oli suomalainen Venäjän keisarillisen laivaston kontra-amiraali.

Silfversvanin vanhemmat olivat kenraalimajuri Claes Ernst Silfversvan ja Catarina Sofia von Voigt ja puoliso vuodesta 1869 Alexandra Alexandrovna Danilova. Kenraalimajuri Otto Johan Niklas Silfversvan ja kontra-amiraali Alexander Julius Silfversvan olivat hänen velipuoliaan. Teodor Ernst Silfversvan tuli oppilaaksi Pietarin merikadettikouluun 1854. Hänet ylennettiin gardemariniksi 1862 ja merikadettikoulusta valmistuttuaan midshipsmaniksi Venäjän laivastoon 1865. Luutnantiksi hän yleni 1868. Silfversvan palveli klipperi Izumrudin vahtipäällikkönä vuonna 1873, aluksen purjehduksella Kaukoidästä Kap Hornin ja Portsmouthin kautta Kronstadtiin, samoin kuin höyryfregatti Petropavlovskin vahtipäällikkönä Atlantin matkalla vuonna 1875. Hänet ylennettiin kapteeniluutnantiksi tammikuussa 1878 ja määrättiin maaliskuussa panssarilaivaksi muutetun Petropavlovskin komentajan adjutantiksi ja aluksen vanhimmaksi upseeriksi.

Vuonna 1880 Silfversvan toimi ensin torpedovene Solovein päällikkönä ja maaliskuusta panssarifregatti Admiral Greighin vanhimpana upseerina. Hänet siirrettiin höyrylaiva Krasnaja Gorkan päälliköksi marraskuussa 1882 ja risteilijä Zabijakan päälliköksi huhtikuussa 1884. 2. luokan kapteeniksi hän yleni maaliskuussa 1885. Silfversvan komensi 1885–1886 risteilijä Zabijakan matkaa Kronstadtista Arkangelin, Bergenin ja Lissabonin kautta Sevastopoliin. Hänet ylennettiin 1. luokan kapteeniksi tammikuussa 1887, jolloin hän sai myös eron Zabijakan päällikkyydestä. Helmikuussa 1889 Silfversvan määrättiin 8. meriekipaasin torpedoveneiden päälliköksi Krimille ja helmikuussa 1890 panssarifregatti Admiral Tšitšagovin päälliköksi. Syksyllä 1892 hänet siirrettiin 4. meriekipaasin komentajaksi, pysytettynä Admiral Tšitšagovin päällikkönä. Tammikuussa 1893 hän tuli 1. luokan risteilijä Vladimir Monomahin päälliköksi ja heinäkuussa 1894 1. luokan risteilijä Rossijan päälliköksi. Eron sotapalveluksesta Silfversvan sai kontra-amiraalina tammikuussa 1896.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Silfversvan, Teodor Ernst *Suomalaiset kenraalit ja amiraalit Venäjän sotavoimissa 1809–1917*. Biografiakeskus, Suomalaisen Kirjallisuuden Seura.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Kenraalit ja amiraalit

 |

 |
**Vasilikí** (kreik. Βασιλική; myös *Vassilikí*) on Kreikan kylä, joka sijaitsee Lefkaksen saarella. Se kuuluu hallinnollisesti Lefkaksen kuntaan, Lefkaksen alueyksikköön ja Jooniansaarten alueeseen. Aiemmin kylä kuului Apollónioin kuntaan ja vuodesta 2011 lähtien Lefkaksen kunnan Apollónioin kunnallisyksikköön. Kylä muodostaa oman kyläyhdyskuntansa (Τοπική Κοινότητα Βασιλικής, *Topikí Koinótita Vasilikís*). Kylän väkiluku on 395 (vuonna 2011).

Vasilikín kylää.
Vasilikí sijaitsee Lefkaksen etelärannikolla noin 37 kilometriä etelään Lefkaksen kaupungista. Kylä on rakennettu lahdenpohjukkaan, jonka länsipuolella on Lefkátaksen niemi. Kylä on Lefkaksen merkittävimpiä satamia ja sieltä on yhteys muun muassa Kefalonián ja Ithakan saarille. Kylästä järjestetään myös veneretkiä muun muassa Pórto Katsíkin rannalle. Tuuliolosuhteidensa ansiosta Vasilikín lahti on suosittu purje- ja leijalautailukohde.

Lähteet
-------

1. 1 2  Απογραφή Πληθυσμού - Κατοικιών 2011. Väestönlaskennan tulokset (XLS)  2011. The Hellenic Statistical Authority (Kreikan tilastokeskus ELSTAT).  Arkistoitu 16.10.2015. Viitattu 1.9.2014. (kreikaksi)
2. ↑  Lefkada Vassiliki beach *Greeka.com*. Viitattu 30.5.2016.
3. ↑  Vasiliki *Travel to Lefkada*. Viitattu 30.5.2016.
4. ↑  Vassiliki *Greek Travel Pages*. Viitattu 30.5.2016.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Vasilikí** Wikimedia Commonsissa
Vasili Šelgunov 1890-luvulla.
**Vasili Andrejevitš Šelgunov** (ven. Васи́лий Андре́евич Шелгуно́в, 20. elokuuta 1867 Pihkovan läänin Slavkovitšin kylä – 2. huhtikuuta 1939) oli venäläinen sosiaalidemokraatti ja bolševikkivallankumouksellinen.

Vasili Šelgunov syntyi talonpoikaisperheeseen. Vuodesta 1876 lähtien hän työskenteli tehdastyöläisenä Pietarissa. Vuonna 1886 hän liittyi Pavel Totšisskin ja myöhemmin Mihail Brusnevin johtamiin sosiaalidemokraattisiin ryhmiin. Vuonna 1893 hän tutustui V. I. Leniniin. Vuodesta 1894 lähtien hän levitti vallankumouksellista propagandaa Obuhovin tehtaalla ja osallistui Taisteluliitto työväenluokan vapauttamiseksi -järjestön perustamiseen.

Joulukuussa 1895 Šelgunov pidätettiin ja maaliskuussa 1897 hänet karkotettiin Arkangelin lääniin. Joulukuussa 1902 hän palasi Pietariin, joutui pidätetyksi ja siirtyi Bakuun. Syksyllä 1904 Šelgunov palasi hoitamaan silmäsairauttaan Pietariin, jossa hän osallistui Venäjän sosiaalidemokraattisen työväenpuolueen toimeksiannosta Georgi Gaponin johtaman työväenliikkeen toimintaan. Vuoden 1905 vallankumouksen aikana hän teki propagandatyötä Pietarin tehdastyöläisten keskuudessa sekä toimi puolueen kaupunkikomitean ja työväenneuvoston jäsenenä. Joulukuussa 1905 Šelgunov suljettiin Krestyn vankilaan, jossa hän sokeutui lopullisesti. Vuonna 1911 hän toimi bolševikkien julkaiseman *Zvezda*-lehden virallisena toimittajana joutuen kolmesti vangituksi. Vuonna 1912 hän osallistui *Pravdan* perustamiseen. Vuosina 1912–1916 hän oli karkotettuna Pohjois-Kaukasiaan.

Vuosina 1917–1918 Šelgunov toimi bolševikkipuolueen Pietarin ja Moskovan kaupunkikomiteoissa ja vuoteen 1920 saakka maanalaisessa työssä Kubanilla. Jäätyään eläkkeelle vuonna 1924 hän kuului vanhojen bolševikkien yhdistyksen puhemiehistöön.

Šelgunovin luona entisessä Aleksandrovskojen kylässä kokoontui vuonna 1894 Leninin johtama työläiskerho. Vuonna 1967 rakennukseen avattiin vallankumoushistoriallinen museo, joka vuonna 1995 muutettiin Nevskaja zastava -nimiseksi kotiseutumuseoksi. Museoon kuuluu Šelgunoville omistettu muistohuone. Rakennuksen yhteyteen 1970-luvun alussa pystytetyssä Pietarin ensimmäisten marxilaisten muistomerkissä on hänen rintakuvansa. Lähellä sijaitseva katu nimettiin Šelgunovin mukaan vuonna 1962.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  *Bolšaja Sovetskaja Entsiklopedija, tom 29*, s. 371. Moskva: Sovetskaja Entsiklopedija, 1978.
2. 1 2 3 4 5  *Sankt-Peterburg. Petrograd. Leningrad: Entsiklopeditšeski spravotšnik*, s. 663. Moskva: Bolšaja Rossijskaja Entsiklopedija, 1992. ISBN 5-85270-037-1.
3. ↑  *Muzei "Nevskaja zastava" (putevoditel)*. Sankt-Peterburg: Serebrjanyi Vek, 2004.
Vasja Bajc, 2009
**Vasja Bajc** (s. 19. tammikuuta 1962) on slovenialainen mäkihyppääjä, joka sittemmin on menestynyt valmentajana.

Bajcin uran parhaimmat vuodet ajoittuivat 1980-luvulle, jolloin Slovenia kuului vielä Jugoslaviaan. Hänen paras henkilökohtainen sijoituksensa maailmancupin osakilpailussa oli viides sija vuonna 1980 Planicassa käydyssä normaalimäen kilpailussa. Vuonna 1984 Bajc hyppäsi Jugoslavian viidenneksi sijoittuneessa joukkueessa joukkuemäen MM-kisoissa.

Hyppyuransa jälkeen Bajc on tehnyt pitkän valmennusuran. Vuosina 1994–2002 hän valmensi Japanin mäkimaajoukkuetta maan huippuvuosina, ja toimi sen jälkeen Alankomaiden ja Ruotsin päävalmentajana. Tšekin maajoukkuetta hän valmensi vuosina 2004–2006, jolloin Jakub Janda saavutti kaksi arvokisamitalia sekä maailmancupin kokonaiskilpailun ja mäkiviikon voiton. Tämän jälkeen hän toimi kotimaansa Slovenian joukkueen valmentajana tammikuuhun 2007. Myöhemmin samana vuonna Bajc nimettiin Turkin maajoukkueen päävalmentajaksi.

Lähteet
-------

1. ↑  Vasja Bajc Kansainvälinen hiihtoliitto (FIS).  (englanniksi)
2. ↑
Ruuhka Melbournessa, Australiassa.
Ihmisiä New Yorkin metrossa.
**Ruuhka-aika** on se aika vuorokaudesta, jolloin esiintyy paljon liikennettä. Ruuhka-aika on saanut nimensä sen aikaan esiintyvistä ruuhkista. Ruuhka-aika ajoittuu useimmiten pariksi tunniksi aamuun ja pariksi tunniksi iltapäivään. Muuten ruuhkat johtuvat yleensä onnettomuuksista tai muista häiriötilanteista. Ruuhka-aikaan liittyy työmatkaliikenne, kun aamulla työntekijät matkustavat työpaikoilleen ja iltapäivällä takaisin työpaikoiltaan koteihinsa. Ruuhka-aika ei rajoitu vain tieliikenteeseen, vaan se koetaan myös mm. rautatie- ja metroliikenteessä.

Yöliikenne on hiljaisempaa kuin ruuhka-aikojen liikenne. Aamulla hiljainen yöliikenne muuttuu nopeasti aamuruuhkaksi. Julkista liikennettä joudutaan mitoittamaan osin ruuhka-aikoja ajatellen, jotta ruuhka-aikaan mahdollisimman monet voisivat käyttää julkista liikennettä. Kaupunkien liikenneväylien suunnittelussa saatetaan ottaa huomioon ruuhka-ajat. Ruuhka-aikojen synnyttämiä liikenneongelmia on pyritty helpottamaan liukuvilla työajoilla, jolloin ihmiset matkustaisivat töihin liukuman sisällä, eivätkä täsmälleen samaan aikaan.

Ruuhka-ajoista voidaan puhua myös kun on kyse juhlapyhäliikenteestä. Tällöin ruuhkia esiintyy menoliikenteen ja paluuliikenteen aikoihin. Joulun paluuliikenteen ruuhka-aika on ollut Suomessa Tapaninpäivänä, jolloin liikenne on ollut huipussaan kello 12-19.

Helsingissä metron iltapäivän ruuhka-aika on venynyt iltaan asti, koska kauppojen aukioloajat ovat pidentyneet.

Lähteet
-------

1. ↑
2. ↑
3. ↑
4. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Ruuhka-aika** Wikimedia Commonsissa
*Tämä artikkeli käsittelee taajamaa. Muita merkityksiä täsmennyssivulla.*
Ruukin rautatieasema vuonna 2008. Asemarakennus purettiin vuonna 2021.
**Ruukki** on Siikajoen keskustaajama. Taajama oli vuoteen 1973 osa tuolloista Paavolan kuntaa. Vuonna 1973 Revonlahden ja Paavolan kuntaliitoksen yhteydessä taajamasta tuli uuden Ruukin kunnan kuntakeskus. Vuoden 2007 alusta siitä tuli Siikajoen ja Ruukin kuntaliitoksen yhteydessä uuden Siikajoen kunnan kuntakeskus.

Yhteydet
--------

Ruukki sijaitsee valtatieltä 8 Revonlahdella haarautuvan seututien 807 varrella. Kirkonkylältä on matkaa noin 27 kilometriä, Revonlahdelta noin 11 kilometriä ja Paavolasta noin 10 kilometriä. Taajaman läpi virtaava Siikajoki on vanhastaan toiminut tärkeänä sahateollisuuden tukinuittojen kuljetusväylänä. Vuonna 1886 Ouluun saakka jatkettu Pohjanmaan rata kulkee Ruukin kautta. Eräänä tuon ajan perintönä on Ruukissa kunnanviraston molemmin puolin kaksi rautaista niitattua siltaa. Vanhempi siirrettiin nykyiselle paikalleen rautatiesillaksi, ja "Huokausten silta" on nykyisin kevyemmän liikenteen käytössä. Osa Oulu–Seinäjoki-reitin henkilöjunista pysähtyy Ruukin rautatieasemalla.

Teollisuus
----------

Ruukinkosken voimalaitos.
Ruukki on Pohjois-Suomen vanhin teollisuuspaikkakunta. Ruukin teollinen historia alkaa vuodesta 1672, kun Pietari Brahe perusti Ruukinkosken partaalle potaskatehtaan. Sijainti oli edullinen koska potaskan pääraaka-ainetta eli koivuntuhkaa voitiin kuljettaa Siikajokea pitkin. Ruukkiin perustettiin saha vuonna 1846 ja kaljatehdas vuonna 1914.

Nykyään Ruukissa toimii saha- ja puutavarateollisuuden (Ruukki Wood, MSJ-Wood), metalli- ja konepajateollisuuden (MariComp, Reko-Kone), eristevalmistuksen (Ruukin EPS) ja muiden alojen yrityksiä. Huomattava osa teollisuudesta on keskittynyt Ruukin yrityspuistoon.

Ruukissa tuotetaan sähköä Ruukinkosken vesivoimalaitoksessa.

Lähteet
-------

1. ↑  Yhdistyvien kuntien nimet *Kotimaisten kielten tutkimuskeskus*.  30.5.2008.  Arkistoitu 5.6.2011. Viitattu 18.10.2010.
2. ↑  Siikajoen kunta 1.1.2007 *Siikajoen kunta*.  Arkistoitu 25.11.2011. Viitattu 18.10.2010.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Ruukki (taajama)** Wikimedia Commonsissa

Pohjois-Pohjanmaan maakunnan kuntien hallinnolliset keskukset

|  |
| --- |
| Alavieskan kirkonkylä • Asemanseutu (Kempele) • Haapajärven keskustaajama • Haapaveden keskustaajama • Hailuodon kirkonkylä • Iin Hamina • Kalajoen kirkonkylä • Kurenalus (Pudasjärvi) • Kuusamon keskustaajama • Kärsämäen kirkonkylä • Limingan kirkonkylä • Lumijoen kirkonkylä • Merijärven kirkonkylä • Muhoksen kirkonkylä • Nivalan keskustaajama • Oulaisten keskustaajama • Oulun keskustaajama • Pulkkilan kirkonkylä (Siikalatva) • Pyhäjoen kirkonkylä • Pyhäsalmi (Pyhäjärvi) • Pyhännän kirkonkylä • Raahen keskustaajama • Reisjärven kirkonkylä • Ruukki (Siikajoki) • Sievin kirkonkylä • Taivalkosken kirkonkylä • Tyrnävän kirkonkylä • Utajärven kirkonkylä • Vaalan kirkonkylä • Ylivieskan keskustaajama |
| Katso myös: Luettelo Suomen taajamista • Luettelo Suomen kunnista |
**Ansaldo-Lancia 1Z** oli Italiassa valmistettu panssariauto. Vuonna 1915 valmistukseen tullutta autoa käytettiin ensimmäisessä maailmansodassa, Etiopiassa, Espanjassa ja tosiessa maailmansodassa.

Piirteet
--------

Kaksitorninen malli.
Ansaldo-Lancia 1ZM ja amerikkalaisia upseereja.
Ansaldo-Lancia 1Z oli Italian ensimmäinen sarjatuotettu panssariauto jota käytettiin ensimmäisessä maailmansodassa. Sen kehitystyö valmistui vuonna 1915 ja valmistus alkoi vielä saman vuoden aikana. Panssariauton pohjana toimi ensin Lancian Lancia 25/35 HP ja myöhemmin Lancia 1Z -kuorma-auto. Auton miehistöön kuului kuusi jäsentä. Aseistuksena oli kolme Maxim- tai Fiat-konekivääriä. Tykkitorni oli kaksiosainen. Päätykkitornissa oli kaksi konekivääriä ja sen päällä oli vielä toinen yksikonekiväärinen torni. Ylimmäinen oli tarkoitettu ilmatorjuntaan. Auton panssaroinnin paksuus oli 4 mm. Ensimmäisten autojen moottorien teho oli 30 hevosvoimaa ja vuoden 1917 malleissa 60.

Ansaldo-Lancia 1ZM oli vuonna 1918 valmistukseen tullut jatkokehitelty malli, josta poistettiin ylin torni. Konekiväärit vaihtuivat malliin St. Étienne ja yksi niistä siirrettiin poistetusta tornista auton takaosaan. 1ZM painoi 4,2 tonnia. Korkeutta sillä oli 2,38 metriä, leveyttä 1,82 metriä ja pituutta 5,4 metriä. Sen suurin nopeus tiellä oli 70 km/h ja toimintasäde 500 km.

Käyttö
------

Espanjassa vuonna 1938.
Ansaldo-Lancia 1Z-panssariautoja valmistettiin kaikkiaan 150 kappaletta. Autoista muodostettiin ensin vuonna 1916 kuusi omaa joukkuettaan. Niitä käytettiin hyvin onnistuneesti Capretton taistelua seuranneen vetäytymisen aikana. Vuonna 1918 Italian *Comando Supremo* antoi uudet ohjeet autojen käytöstä. Lokakuussa 1918 autoja oli 17 joukkuetta, joista kuhunkin kuului seitsemän autoa. Joukkueet liitettiin ratsuväen ja rynnäkköjoukkojen divisiooniin rynnäkköarmeijakunnassa (*Corpo d’Armata d’Assalto*). Vittorio Veneton taistelun aikana eräs kolmen auton joukko otti 700 itävaltalaista sotavankia huoltokolonnassa ja valtasi myöhemmin kaksi tarvikkeita Tireisteen kuljettanutta junaa. Jonkin aikaa myöhemmin autoja käytettiin itävaltalaisen 58. divisioonan esikunnan valtaukseen.

Niin sanotut rynnäkköyksiköt lakkautettiin vuonna 1921, mutta Ansaldo-Lancia 1Z-panssariautot säilytettiin käytössä. Sodan jälkeisenä aikana ne alkoivat kuitenkin jäädä teknisestä kehityksestä jälkeen ja ne jäivät italialaisessa strategisessa ajattelussa taka-alalle. Joitakin autoja käytettiin Italian–Etiopian sodassa 1935–1936 ja kahdeksan auton joukkue lähetettiin Espanjan sisällissodan rintamalle. Auto jäi selvästi alakynteen neuvostoliittolaiseen BA-6-panssariautoon verrattuna, mikä johti uusien italaisten mallien valmisteluun. Kesäkuussa 1940 autoja oli vielä 34 Italiassa ja sen siirtomaissa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Filippo Cappelano & Pier Paolo Battistelli: *Italian armoured & reconnaissance cars 1911-45*, s. 4-6, 9, 11, 16. Osprey Publishing, 2018. ISBN 9781472824349;. (englanniksi)
**Anri Jokhadze** (georg. ანრი ჯოხაძე, s. 6. marraskuuta 1980, Tbilisi, Georgian SNT, Neuvostoliitto) on georgialainen laulaja. Jokhadzea on kutsuttu Georgian kultaiseksi ääneksi johtuen hänen neljälle oktaaville ulottuvasta äänestään. Jokhadze edusti Georgiaa Eurovision laulukilpailussa 2012 kappaleella *I'm a Joker* ja oli ensimmäinen miespuolinen Georgian euroviisuedustaja. Kappale kuitenkin karsiutui kilpailun toisessa semifinaalissa 24. toukokuuta, ja kyseessä oli ensimmäinen kerta, jolloin Georgia karsiutui laulukilpailun finaalista. Jokhadze toimi Eurovision laulukilpailussa myös Georgian edustaja Diana Ghurtskaian taustalaulajana vuonna 2008 sekä sävelsi maan vuoden 2017 edustuskappaleen *Keep The Faith*.

Diskografia
-----------

* *Me Maints Moval* (2005)
* *I Appear on the Stage Again* (2006)
* *New Songs* (2011)

Lähteet
-------

* 

### Viitteet

1. ↑  Georgia at Eurovision Song Contest 2012 - Грузия на конкурсе песни Евровидение 2012 *esckaz.com*. Viitattu 29.1.2022.
2. ↑  Georgia *eurovision.tv*. Viitattu 29.1.2022.
3. ↑  Eurovision 2012 Georgia: Anri Jokhadze - "I'm A Joker" *eurovisionworld.com*. Viitattu 29.1.2022.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana

 |

 |
**Johanna "Ans" Schut-Boekema** (s. 26. marraskuuta 1944 Apeldoorn) on alankomaalainen pikaluistelun olympiavoittaja.

Schut voitti Grenoblen olympialaisissa 1968 kultaa 3 000 metrillä olympiaennätysajalla 4.56,2. Hän kukisti toiseksi sijoittuneen Kaija Mustosen 4,8 sekunnilla. 1 500 metrillä hän sijoittui 12:nneksi.

Schut saavutti yleisluistelun MM-kilpailuissa hopeaa 1968 ja pronssia 1969 sekä sijoittui viidenneksi 1967, kuudenneksi 1971 ja seitsemänneksi 1970. EM-kilpailuissa hän sai pronssia 1970 ja oli kuudestoista 1971. Sprinttereiden MM-kilpailuissa hän sijoittui kuudenneksi 1970.

Schut teki viisi maailmanennätystä helmikuussa 1969. Hän luisteli 3 000 metriä Grenoblessa aikaan 4.52,0 ja Davosissa 4.50,4. Inzellissä hän teki maailmanennätykset 1 500 metrillä 2.18,5, 3 000 metrillä 4.50,3 ja "miniottelussa" pistein 185,500.

Lähteet
-------

1. 1 2  Ans Schut *sports-reference.com*.  Arkistoitu 14.12.2012. Viitattu 15.4.2016. (englanniksi)
2. ↑  Speed Skating at the 1968 Grenoble Winter Games: Women's 3,000 metres *sports-reference.com*.  Arkistoitu 3.12.2013. Viitattu 15.4.2016. (englanniksi)
3. 1 2  Ans Schut *schaatsstatistieken.nl*. Viitattu 15.4.2016. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Ans Schut** Wikimedia Commonsissa
**Ansamies** (esiintynyt Suomessa myös nimellä **Ansaaja** ja **Imppari-Pete**) on Marvel-kustantamon sarjakuvissa esiintyvä superroisto. Ansamiehen loivat Stan Lee ja Jack Kirby. Hahmon ensiesiintyminen tapahtui amerikkalaisessa *Strange Tales*-lehden numerossa 104 (tammikuu 1963). Ansamies on pääasiallisesti Ihmenelosten vihollinen ja yksi Kauhunelosten alkuperäisjäsenistä.

Ansamiehen aseina ovat erilaatuiset liimapistoolit; ne ovat hänen itse kehittämiään ja voivat ampua erilaisia liimapanoksia. Hän osaa myös luoda niiden avulla eräänlaisia liimaköysiä, joilla voi vetää esineitä luokseen. Samoin liimat ovat hänen itse kehittämiään.
Aikaisemmin hän käytti irrallisia käsiaseita, joissa oli joko oma säiliö tai jotka yhdistettiin letkulla isompaan; nykyisin hänen aseensa ovat edistyneempiä ranneaseita.

Ruumiilisesti Ansamiehellä on normaalin ikäisensä miehen voimat; hän on harjoitellut jonkin verran.

Liekki pitää Ansamiestä jatkuvasti pilkkanaan nimitellen tätä *"Liimanhaistelijaksi"* ja että tämä on sekoittanut päänsä aineillaan; temppu yleensä tepsiikin ja Ansamies menettää malttinsa häviten kaksinkamppailut säännöllisesti. Ansamiehelle keksimiensä liima-aseiden ylivertaisuus on kuitenkin sen tasoinen pakkomielle, että hän yrittää aina vain uudelleen - häviten yhtä vakituisesti.
**Ansar al-Sharia** (suom. *Islamilaisen lain kannattajat Tunisiassa*) on Tunisiassa toimiva islamistinen terroristijärjestö.

Historia
--------

Ansar al-Sharia perustettiin presidentti Zine el-Abidine Ben Alin vallasta syösseen Tunisian vallankumouksen jälkeen vuonna 2011. Liikkeen johtaja Seif Allah Ibn Hussein, joka tunnetaan paremmin nimellä Abu Ayadh al-Tunisi, oli vangittuna ennen vallankumousta ja pääsi sen myötä vapaaksi. Hän pakeni kuitenkin maan alle, kun Tunisian viranomaiset antoivat hänestä pidätysmääräyksen yhteyksistä syyskuussa 2012 Yhdysvaltojen suurlähetystöä vastaan tehtyyn iskuun, jossa sai surmansa neljä henkilöä. Seuraavan vuoden toukokuussa poliisi otti yhteen järjestöä kannattaneiden mielenosoittajien kanssa sen jälkeen, kun järjestön vuosittainen kokous kiellettiin. Elokuussa 2013 Tunisian viranomaiset julistivat Ansal al-Sharian terroristijärjestöksi ja sillä väitettiin olevan yhteys oppositiojohtajien Chokri Belaidin ja Mohamed Brahmin murhiin.

Järjestö
--------

Ansar al-Sharia itse on kiistänyt syytökset terrorismista. Se on saanut kannatusta tekemällä hyväntekeväisyystyötä etenkin köyhillä ja työttömyyden vaivaamilla alueilla Tunisiassa. Järjestö itse on kiistänyt yhteydet ulkomaisiin järjestöihin, mutta sen johtajalla Abu Ayadh al-Tunisilla uskotaan olevan yhteyksiä al-Qaidan johtoon. Järjestön eräänä ongelmana on uskottu olevan puolen valinta keskenään kilpailevien al-Qaidan ja Isiksen välillä. Tunisian viranomaisten mukaan järjestö tekee yhteistyötä Libyan Ansar al-Sharian kanssa.

Lähteet
-------

1. ↑  Tunisia declares Ansar al-Sharia a terrorist group *BBC News*. BBC. Viitattu 4.4.2015. (englanniksi)
2. ↑  How big is Tunisian militant threat? *BBC News*. BBC. Viitattu 4.4.2015. (englanniksi)
3. ↑  Christine Petré: How Ansar al-Sharia grew in post-revolutionary Tunisia *The Middle East Monito*.  Arkistoitu 9.4.2015. Viitattu 4.4.2015. (englanniksi)
4. ↑  Profile: Libya's Ansar al-Sharia *BBC News*. BBC. Viitattu 4.4.2015. (englanniksi)