recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Oopiumluola Kalkutan kiinalaiskorttelissa vuodelta 1945
**Oopimiumiluola** oli kahvila tai muu tila jossa myytiin ja käytettiin oopiumia. Oopiumiluolat olivat yleisiä 1800-luvulla Kiinassa, Kaakkois-Aasiassa, Britanniassa ja Pohjois-Amerikassa.

Länsimaissa oopiumiluolat olivat suurimmaksi osaksi kiinalaisten pitämiä ja oopiumiluolia alettiin yhdistää kiinalaisiin. Oopiumiluolissa oli usein piippuja ja muuta välineistöä oopiumin polttamiseen sekä henkilökuntaa, joka avusti länsimaalaisia asiakkaita oopiumin käytössä. Kiinassa oopiumiluolan asiakaskunta koostui kaikista yhteiskuntaluokista, kun taas länsimaissa kävijät olivat yläluokkaisia ja oopiumiluolat olivat sen takia hyvin koristeellisia ja täynnä luksushuonekaluja.

Lähteet
-------

1. ↑  Opium Dens *DEA Museum*. Viitattu 4.2.2018.
2. ↑  Opium Dens Are a Terrible Theme for Bars *Citylab*. Viitattu 4.2.2018.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Oopiumiluola** Wikimedia Commonsissa

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Opium den
**Unruly Child** on yhdysvaltalainen hard rock -yhtye. Debyyttialbumi *Unruly Child* toi yhtyeelle mainetta 1990-luvun alussa.

Historia
--------

Unruly Child perustettiin vuonna 1991 Los Angelesissa. Yhtyeen perustajajäsenet olivat aikaisemmin soittaneet monissa kokoonpanoissa. Laulaja Marcie Free (ent. Mark Free) oli laulanut heavy metal -yhtye King Kobran ja hard rock -yhtye Signalin riveissä. Kitaristi Bruce Gowdy soitti kitaraa Glenn Hughesin albumeilla ja Jay Schellen rumpuja Hurricane -yhtyeessä. Kosketinsoittaja Guy Allison ja basisti Larry Antonino liittyivät yhtyeeseen. Unruly Child julkaisi debyyttialbuminsa *Unruly Childin* vuonna 1992 Interscope Recordsin kanssa hyvin positiivisen palautteen kera. Yhtyeen debyyttialbumista onkin tullut yksi melodisen rockin klassikkoteoksista. Pian julkaisun jälkeen yhtye kuitenkin lopetti toimintansa vuosiksi.

Toinen studioalbumi *Waiting for the Sun* julkaistiin vuonna 1998. Albumilla laulaa Freen puolesta Kelly Hansen (Foreigner), jonka kanssa Schellen oli soittanut Hurricane-yhtyeessä 1980-luvulla. Freen lisäksi albumin kokoonpanosta puuttuivat Antonino ja Allison. Ricky Phillips soitti bassoa albumilla. Kolmas albumi *UCIII* julkaistiin vuonna 2002, jolla lauloi Philip Bardowell.

Unruly Child palasi vuonna 2010 alkuperäisellä kokoonpanolla ja julkaisi albumin *Worlds Collide* Frontiers Recordsin kautta. Albumi sai erinomaisen vastaanoton, ja yhtye teki ensiesiintymisensä Firefestissa Nottinghamissa syksyllä 2011.

Unruly Child ja Frontiers Music srl uusivat levytyssopimuksensa ja uusi studioalbumi, *Can't Go Home*, julkaistiin helmikuussa 2017.

Diskografia
-----------

### Studioalbumit

* *Unruly Child* (1992)
* *Waiting for the Sun* (1998)
* *UCIII* (2002)
* *Worlds Collide* (2010)
* *Down the Rabbit Hole* (2014)
* *Can't Go Home* (2017)

### Musiikkivideot

* *Very First Time* (2010)

Lähteet
-------

1. ↑  Unruly Childin historia (Arkistoitu – Internet Archive)

Aiheesta muualla
----------------

* Unrulyn virallinen sivusto
* Unruly Childin virallinen Facebook
* *Worlds Collide* -albumin esittely
*Tämä artikkeli kertoo yhtyeestä. Muita merkityksiä luetellaan täsmennyssivulla Seitsemäs taivas.*

**7. taivas** oli vuonna 1995 suomalainen perustettu popyhtye ja poikabändi, jonka jäseniä olivat Baker, Jocka, Samppa, Timppa ja Niko. Yhtye levytti kaksi albumia ja seitsemän singleä. Ensimmäinen albumi oli vuonna 1996 julkaistu *Salaisuus*.

Vuonna 1998 yhtye jätti EMI Finlandin ja perusti oman levy-yhtiön About Pop Records Finland Oy:n. Yhtiön kautta 7. taivas julkaisi toisen albuminsa *Marionetti*, jolta julkaistiin singlenä yhtyeen tunnetuimmat kappaleet "Mihin vain meen (7. taivaaseen)" ja "Saippuakupla". Yhtyeen levyjä on myyty noin 28 000 kappaletta*lähde?*.

7. taivas valittiin *7 Päivää* -lehden äänestyksessä Vuoden kotimaiseksi tulokkaaksi vuonna 1996. Vuoden yhtye -sarjassa sijoitus oli neljäs. *Suosikin* äänestyksissä yhtye oli muun muassa vuoden tulokkaista neljäs ja vuoden yhtyeistä kahdeksas (1996). *Soundi*-lehden äänestyksessä 7. taivas oli Vuoden kyky -sarjan 13. vuonna 1996.

Julkaisut
---------

### Albumit

* *Salaisuus* (1996)
* *Marionetti* (1998)

### Singlet

* "Salaisuus" (1996) (radiopromo)
* "Salaisuus" (1996)
* "Katse (kuule tyttö)" (1996)
* "Maailma kuulee" (1997)
* Mihin vain meen (7.taivaaseen) (1998)
* "Rannalla tuulee" (1998)
* "Tule taas" (1998) (promo)

### Musiikkivideot

* "Salaisuus"
* "Maailma kuulee"
* "Mihin vain meen (7. taivaaseen)"
Cécile Aubry vuonna 1969.
**Cécile Aubry**, oik. *Anne-Marie Bénard*, (3. elokuuta 1928 Pariisi, Ranska – 19. heinäkuuta 2010 Dourdan, Ranska) oli ranskalainen näyttelijä, lastenkirjailija ja televisiokäsikirjoittaja.

Aubry opiskeli alkujaan tanssijaksi, mutta siirtyi näyttelijäksi ohjaaja Henri-Georges Clouzotin tarjottua hänelle osaa elokuvassa *Manon – viettelijätär* (1949). Elokuva palkittiin Venetsian elokuvajuhlilla Kultaisella leijonalla. Seuraavan elokuvan *Musta ruusu* kuvausten aikana Marokossa Aubry rakastui sikäläiseen prinssiin ja he avioituivat. Heidän poikansa Mehdi El Glaoui on myös näyttelijä.

Vuonna 1956 tapahtuneen avioeron jälkeen Aubry palasi Ranskaan ja ryhtyi lastenkirjailijaksi. Hän sovitti ja ohjasi teoksiaan televisiolle. Näistä töistä tunnetuimpiin kuuluu televisiosarja *Belle ja Sebastian*, jossa hänen poikansa esitti Sebastiania. Toinen tunnettu sarja on *Ponimme Poly*.

Lähteet
-------

1. ↑  Mort de Cécile Aubry, auteure du feuilleton télévisé "Belle et Sébastien" *Le Monde*.  20.7.2010.  (ranskaksi)
2. 1 2 3  Petri Immonen: Bellen ja Sebastianin äiti aloitti elokuvatähtenä.  *Helsingin Sanomat*, 25.7.2010, s. B7. Artikkelin verkkoversio.

Aiheesta muualla
----------------

* Cécile Aubry Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
* Cécile Aubry Elonetissä.

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Suomi (KANTO)
* Belgia
* Yhdysvallat
* Japani
* Tšekki
* Korea
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie
* Elonet

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
Nevskaja zastava -museo Aleksandrovskojessa.
**Aleksandrovskoje** (ven. Алекса́ндровское, myös *Aleksandrovsk*) on historiallinen kaupunginosa Pietarin Nevan piirissä Venäjällä. Se sijaitsee kaupungin kaakkoisosassa Nevan vasemmalla rannalla.

Kaupunginosa on saanut alkunsa 1700-luvun alussa syntyneestä samannimisestä kylästä. 1700-luvun lopulta lähtien sinne rakennettiin teollisuuslaitoksia. 1800-luvun loppupuolella Aleksandrovskojesta muodostui työläisten asuinalue ja yksi Pietarin vallankumousliikkeen keskuksista. Vuonna 1901 se toimi Obuhovon lakkolevottomuuksien näyttämönä.

Paikkakunnalla asui 1800–1900-lukujen vaihteessa huomattava suomalaisyhdyskunta, jota varten Pyhän Marian seurakunta perusti koulun vuonna 1874. Eri aikoina siellä toimi myös suomalainen lukusali, rukoushuone, raittiusyhdistys ja osuuskauppa.

Vuonna 1917 Aleksandrovskoje liitettiin Pietarin kaupunkiin. Sen uudelleen rakentaminen alkoi 1920-luvulla. Nähtävyyksiä ovat Kolminaisuuden kirkko (Kulitsa ja pasha), Vladimir Štšukon ja Vladimir Gelfreihin suunnittelema konstruktivistinen Leninin kulttuuritalo (1927–1929, nykyään Troitski-kulttuurikeskus) sekä Nevskaja zastava -museo. Alueella sijaitsee Proletarskaja-metroasema.

Lähteet
-------

1. 1 2  *Sankt-Peterburg. Petrograd. Leningrad: Entsiklopeditšeski spravotšnik*, s. 55. Moskva: Bolšaja Rossijskaja Entsiklopedija, 1992. ISBN 5-85270-037-1.
2. ↑  Engman, Max: *Pietarinsuomalaiset*, s. 350–352. Helsinki: Werner Söderström Osakeyhtiö, 2004. ISBN 951-0-27902-1.
3. ↑  Kirikov, Boris: *Arhitekturnyje pamjatniki Sankt-Peterburga*, s. 151–152. Sankt-Peterburg: Kolo, 2005. ISBN 5-901841-33-6.
4. ↑  Kirikov, B.M. & Štiglits, M.S.: *Arhitektura leningradskogo avangarda. Putevoditel*, s. 148–151. Sankt-Peterburg: Kolo, 2008. ISBN 978-5-901841-49-5.

Aiheesta muualla
----------------

* Aleksandrovskoje Pietari-tietosanakirjassa (venäjäksi)
Oona Hujanen Jyväskylän Kalevan kisoissa vuonna 2018.**Oona Hujanen** (s. 19. heinäkuuta 1994 Helsinki) on suomalainen aitajuoksija, joka edustaa Helsingin Kisa-Veikkoja.

Hujanen karsiutui 400 metrin aitajuoksun välierissä Lillen alle 18-vuotiaiden MM-kilpailuissa 2011. Alle 20-vuotiaiden MM-kisoissa Barcelonassa 2012 hän selviytyi niin ikään välieriin, jossa juoksi ennätyksensä 59,88. Samanikäisinä alle minuutin suomalaisista olivat aikaisemmin juosseet vain Tuija Helander 1970-luvulla ja Annika Kumlin 1990-luvulla. Alle 20-vuotiaiden EM-kilpailuissa 2013 hän karsiutui alkuerissä.

Hujasella on useita nuorten SM-mitaleita ja maaotteluedustuksia. Hän on saavuttanut Kalevan kisoissa 2011 400 metrin aidoissa pronssia. Sisäratojen SM-kilpailuissa 2013 hän sai pronssia 4×200 metrin viestissä. Hän juoksi 400 metrin aitajuoksuennätyksensä 59,57 Espoossa 17. elokuuta 2013.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Oona Hujanen Tilastopaja (vaatii kirjautumisen, maksullinen palvelu).
2. ↑  Mörö aitoi kuudenneksi nuorten MM-finaalissa *yle.fi*.  14.7.2012. Yle Urheilu. Viitattu 14.7.2012.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* World Athletics

 |

 |
Royal College of Surgeons of England, Lincoln's Inn Fields, Lontoo.
**Royal College of Surgeons of England** on englantilainen ammattiyhdistys- ja hyväntekeväisyysjärjestö.

Järjestön tehtävänä on edistää ja kehittää kirurgisen hoidon laatua ja valvoa kirurgeja Englannissa ja Walesissä. Järjestön historia alkaa 1300-luvulla perustetusta "Lontoon kaupungin sisäisestä kirurgien killasta" (engl. *Guild of Surgeons Within the City of London*), joka yhdistyi 1540 Parturien yhteisöön (engl. *Worshipful Company of Barbers*) muodostaen Parturi-kirurgien yhteisön. Kirurgit lähtivät yhteisöstä vuonna 1745 ja muodostivat oman kirurgien yhteisön. Vuonna 1800 yhteisö sai kuninkaallisen lupakirja ja siitä tuli *Royal College of Surgeons in London*. Toinen lupakirja vuonna 1843 antoi järjestölle nykyisen nimen.

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Royal College of Surgeons of England

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Royal College of Surgeons of England** Wikimedia Commonsissa
HDMS *Akamalik*, Royal Greenlandin alus Sisimiutissa.
**Royal Greenland A/S** on grönlantilainen kalastusyritys. Se irtautui Kalaallit Niuerfiat-yhtiöstä vuonna 1990, mutta on säilynyt Grönlannin hallinnon omistuksessa. Yritys toimii monessa grönlantilaisessa kaupungissa ja kylässä, ja sillä on 20 kalanjalostustehdasta ja tytäryhtiöiden laivoja.

Historia
--------

Royal Greenland A/S:n edeltäjä *Den Kongelige Grønlandske Handel* perustettiin vuonna 1774 Tanska-Norjan valtionyhtiöksi, jonka vastuulla oli tanskalaisten siirtokuntien ja Grönlannin-kaupan hallinnointi. Yhtiö siirtyi Grönlannin hallituksen omistukseen vuonna 1979. Ensiksi se sai nimen "Kalaallit Niuerfiat", yrityksen kalastustoiminta alkoi nimellä Royal Greenland A/S yhtiön irtautuessa vuonna 1990.

Lähteet
-------

1. ↑  Our Heritag Royal Greenland. Viitattu 27.5.2019. (englanniksi)

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Royal Greenland
**Rufus King** (24. maaliskuuta 1755 – 29. huhtikuuta 1827) oli yhdysvaltalainen asianajaja, poliitikko ja diplomaatti. 

King oli Massachusettsin edustaja siirtokuntien kongressissa sekä Philadelphian konventissa ja oli yksi Yhdysvaltain perustuslain allekirjoittajista vuonna 1787. Uuden kongressin muodostamisen jälkeen hän edusti New Yorkia Yhdysvaltain senaatissa.

Vuonna 1796 presidentti George Washington nimitti Kingin maan Britannian suhteista vastaavaksi ministeriksi. King palasi vielä tämän jälkeen senaattoriksi kahden kauden ajaksi.

King edusti politiikassa federalistipuoluetta. Hän oli puolueen viimeinen presidenttiehdokas vuoden 1816 presidentinvaaleissa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Rufus King: A Featured Biography *United States Senate*. Viitattu 2.7.2021. (englanniksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Israel
* Belgia
* Yhdysvallat
* Alankomaat

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie
* US Congress

 |
|  |
| Muut | 
* NARA
* SNAC
	+ 2
* IdRef

 |

 |
**Philippsburg** on kaupunki Saksassa Baden-Württembergin osavaltiossa Karlsruhen piirikunnassa. Kesäkuun 2022 lopussa kaupungissa oli 13 860 asukasta.

Historia
--------

Philippsburgin ydinvoimala, (EnBW)
Aikaisemmin Philippsburg tunnettiin nimellä Udenheim. Se kuului Speyerin ruhtinaspiispalle 1378 – 1718. Piispa Philipp Christoph von Sötern rakennutti Reinin varrelle Udenheimiin ison linnoituksen varustautuakseen tulevan konfliktin – kolmikymmenvuotinen sota – varalta. Rakennustyöt aloitettiin vuonna 1615 ja ne kestivät kahdeksan vuotta. Linnoitukselle annettiin piispan mukaan nimeksi Philippsburg.

Kolmikymmenvuotisen sodan aikana linnoitus vaihtoi omistajaa useaan kertaan, mutta lopuksi linnoitus jäi ranskalaisten haltuun.

Keisarilliset piirittivät Philippsburgin Ranskan-Hollannin sodan aikana 24. kesäkuuta 1676. Ranskan armeija, komentajana François Luxembourg, oli alivoimainen ja ei kyennyt auttamaan linnoitusta, joka antautui 11. syyskuuta.

Yhdeksänvuotinen sota alkoi 1688, kun ranskalaiset piirittivät Philippsburgia kahden kuukauden ajan. Heidän tavoitteenaan oli pakottaa keisari Leopold I hyväksymään Ranskan-Hollannin sodan päättänyt Regensburgin rauha pysyväksi rauhansopimukseksi. Vaikka Philippsburg lopulta antautuikin, ranskalaisten suunnitelma ei onnistunut, vaan sota laajeni ja kesti aina vuoteen 1697 asti. Sodan päätyttyä ranskalaiset luovuttivat linnoituksen jälleen saksalaisille.

Seuraavan kerran Philippsburg piiritettiin Puolan perimyssodan aikana 1734, kun James FitzJames Berwickin johtamat ranskalaiset piirittivät linnoituksen. Eugen Savoijilainen koetti vapauttaa piiritetyn linnoituksen, mutta epäonnistui.

Viimeisen kerran linnoitus piiritettiin ja vallattiin 1799 Ranskan vallankumoussotien aikana. Myöhemmin samana vuonna ranskalaiset hävittivät linnoituksen.

Lähteet
-------

* Childs, John: *Warfare in the Seventeenth Century*. Lontoo: Cassell, 2001. ISBN 0-304-36373-1.

### Viitteet

1. ↑  Bevölkerung der Gemeinden Baden-Württembergs am 30. Juni 2022 (PDF) (s. 9) Statistisches Landesamt Baden-Württemberg. Viitattu 26.5.2023. (saksaksi)

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Philippsburg**.
* Kaupungin verkkosivut (saksaksi)
Hispano HA-200 Saeta vuoden 1957 Paris Air Show'ssa.
 **Hispano Aviación S.A.** (HASA) oli vuodet 1939–1972 toiminut espanjalainen lentokonetehdas. Yritys aloitti toimintansa Hispano-Suiza-tehtaan frankolaisena osana Espanjan sisällissodan aikana. 
Vuonna 1972 tehdas sulautui CASA-lentokonetahtaaseen.

Hispano Aviaciónin tehdas sijaitsi Tabladassa. Tehdas suunnitteli omia lentokoneita aikana, jolloin niitä ei voinut ostaa ulkomailta, ja kansallisena teknologiahankkeena myös toisen maailmansodan jälkeen.

Lentokoneet
-----------

* Hispano Aviación E-30
* Hispano Aviación E-34
* Hispano-Suiza HS-42
* Hispano Aviación HA-43
* Hispano Aviación HA-100 *Triana*
* Hispano Aviación HA-200 *Saeta*, jonka suunnitteli Willy Messerschmitt
* Hispano Aviación HA-220 *Super Saeta*
* Hispano Aviación HA-1109 *Tripala*
* Hispano Aviación HA-1112 *Buchon*

Lähteet
-------

1. ↑  Hispano Aviacion HA200 World Heritage Air Museum.  Arkistoitu 28.7.2018. Viitattu 28.7.2018.

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Hispano Aviación**.
**Hiskias Kirjalainen** (1. marraskuuta 1847 Mikkelin pitäjä – 14. syyskuuta 1923 Mikkelin pitäjä) oli suomalainen maanviljelijä, kunnallisneuvos ja valtiopäivämies. 

Hiskias Kirjalaisen vanhemmat olivat talollinen Elias Eeronpoika Kirjalainen ja Elisabeth Lappalainen. Hänen ensimmäinen puolisonsa vuodesta 1868 oli Eeva Elisabeth Tuovinen (k. 1886) ja toinen vuodesta 1887 Helena Katarina Nousiainen. Kirjalainen oli paitsi maanviljelijä, myös sekatavara- ja halkokauppias. Hän edusti Mikkelin tuomiokuntaa talonpoikaissäädyssä valtiopäivillä 1891 ja 1900. Hän kuului myös vuoden 1899 suureen lähetystöön Mikkelin pitäjän edustajana. Vuoden 1891 valtiopäivillä Kirjalainen oli valtiovarainvaliokunnan jäsen ja vuoden 1900 valtiopäivillä vesioikeusvaliokunnan jäsen. Puoluekannaltaan hänet saattoi katsoa viimeistään alkuvuodesta 1903 lähtien vanhasuomalaiseksi. Kirjalainen oli Otavan maanviljelyskoulun johtokunnan jäsen yli 30 vuotta. Hän toimi myös Mikkelin pitäjän lautakunnan jäsenenä vuodesta 1868 ja sen jälkeen kunnanvaltuuston jäsenenä.

Lähteet
-------

1. 1 2  *Aikalaiskirja. Henkilötietoja nykypolven suomalaisista*, s. 226. Helsinki: Tietosanakirja-Osakeyhtiö, 1920.
2. ↑  Kuolleita. *Helsingin Sanomat*, 16.9.1923, s. 2.
3. ↑  Viljo Hytönen: *Talonpoikaissäädyn historia. II Osa: Säädyn jäsenet, sihteerit ja tulkit*, s. 124–125. Helsinki: Otava, 1926.
4. ↑  Päiviö Tommila: *Suuri adressi*, s. 308. WSOY, 1999.
5. ↑  Valtiopäiväedustajia Mikkelin maalaiskunnasta ja kaupungista (Internet Archive) Viitattu 14.10.2018.
**Savon Kinot Oy** on elokuvateatteriketju, joka toimii viidellä itäsuomalaisella paikkakunnalla. Yritys on Suomen kolmanneksi suurin elokuvateatteriketju ja suurin täysin suomalaisomistuksessa oleva elokuvateatteriketju. Savon Kinot oy on perheyritys ja se on perustettu vuonna 1986. Savon Kinojen elokuvateattereissa käy vuosittain noin 300 000 katsojaa. Yritys työllistää kymmenen vakituista työntekijää sekä joitakin kymmeniä osa-aikaisia työntekijöitä.

Historia
--------

Savon Kinojen perustaja on Aarne Peltonen, joka aloitti elokuvauransa 16-vuotiaana Outokummussa. Ensimmäisen elokuvateatterinsa Peltonen perusti Sääksmäelle valmistuttuaan elokuvakoneenhoitajaksi. 1950-luvulla Peltonen siirtyi harjoittamaan elokuvateatteritoimintaa Punkaharjun Putikkoon ja lähialueille. Vuonna 1958 Peltonen perusti Kiteen nuorisoseurantalolle elokuvateatterin yhdessä tuoreen vaimonsa Helli Peltosen kanssa. Kiteeltä toiminta laajeni Tohmajärvelle ja Nurmekseen. Kiteellä toiminta siirtyi uusiin Kiteen Kino-Hovin tiloihin vuonna 1977. Myöhemmin Peltosten elokuvateatterikanta laajeni ympäri Itä-Suomea. 

Vuonna 1986 perustettiin nykymuotoinen Savon Kinot Oy. Yritys saa nimensä siitä, että ensimmäiset sen omistamat elokuvateatterit sijaitsivat Varkaudessa ja Savonlinnassa. Nykyisin yrityksen toiminnasta vastaavat Aarne ja Helli Peltosen lapset.

Elokuvateatterit
----------------

  
Tapio
Killa
Kuvalinna
Kuvalipas
Maxim
Kino-HoviSavon Kinojen elokuvateatterit

Savon Kinoilla on kuusi elokuvateatteria viidellä paikkakunnalla. Olavi-elokuvateatteri Savonlinnassa lopetti toimintansa vuoden 2018 jälkeen, sillä sen vuokrasopimus muiden saman kiinteistön yritysten tavoin irtisanottiin. Savon Kinot jatkaa kuitenkin Savonlinnassa kahdella teatterilla, sillä yritys on vuokrannut Killa-elokuvateatteria vastapäätä sijaitsevan Kisalinnan, jossa on aiemmin toiminut Savonlinnan Teatteri. Uusi Kuvalinna-niminen elokuvateatteri avattiin keväällä 2019.

| Savon Kinojen elokuvateatterit |
| --- |
| Kaupunki | Teatteri | Saleja | Paikkoja |
| Joensuun vaakuna Joensuu | Tapio | 4 | 615 |
| Savonlinnan vaakuna Savonlinna | Killa | 1 | 164 |
| Kuvalinna | 1 | 179 |
| Iisalmen vaakuna Iisalmi | Kuvalipas | 1 | 264 |
| Varkauden vaakuna Varkaus | Maxim | 3 | 250 |
| Kiteen vaakuna Kitee | Kino-Hovi | 1 | 184 |
|

Lähteet
-------

* Kauppalehti:Savon Kinot Oy yritystiedot
* Savon Kinot Info
* Savon Kinot: Teatterit Info

Viitteet
--------

1. ↑  Esa Huuhko: Itäsuomalainen elokuvateatteriketju uskoo perheyrittäjyyteen  2.1.2015. Yle Pohjois-Karjala. Viitattu 3.1.2015.
2. ↑  Anniina Jeskanen: Killassa näkee jatkossakin elokuvia, vaikka Olavin vuokrasopimus päättyy — elokuvateattereiden tulevaisuutta pohditaan Savonlinnassa  10.9.2018. Itä-Savo. Viitattu 3.11.2018.
3. ↑  Ossi Tynkkynen: Elokuvatoiminta Savonlinnassa jatkuu kahdessa teatterissa — Uusi elokuvateatteritila Kisalinnaan  18.12.2018. Itä-Savo. Viitattu 18.12.2018.
4. ↑  Tiippana, Ari: Katso kuvat: Uusi elokuvateatteri Kuvalinna avautuu tuhansien tarinoiden taloon — "Tämä on ilmiselvästi ollut ihmisille tärkeä ja rakas talo, mekin tunnemme olevamme tervetulleita tänne"  28.2.2019. Itä-Savo. Viitattu 17.7.2023.
**Savoia Film** oli 1910-luvulla toiminut italialainen elokuvayhtiö.

Taidemaalari Pier Antonio Gariazzo ja belgialainen Daniele Plucker perustivat Savoia Filmin Torinossa vuonna 1911. Se tuotti dokumentteja, historiallisia elokuvia, draamoja ja komedioita ja nousi pian yhdeksi Italian tärkeimmistä elokuvayhtiöistä. Vuonna 1914 Savoia Film muutettiin osakeyhtiöksi ja sen pääomistajaksi ja johtajaksi tuli pankkiiri Angelo Cravario.

Savoia Filmin ohjaajina työskentelivät muun muassa Nino Oxilia, Ubaldo Maria Del Colle, Sandro Camasio, Gabriel Moreau, Oreste Mentasti ja Telemaco Ruggeri. Näyttelijöitä olivat Ubaldo Maria Del Colle, Maria Jacobini, Italia Almirante Manzini, Adriana Costamagna, Lidia Quaranta, Alberto Nepoti, Vitale De Stefano, Dillo Lombardi, Totò Majorana, Gian Paolo Rosmino, Felice Carena ja Azucena Della Porta.

Yhtiön toiminta lakkasi talousvaikeuksiin vuonna 1918 ja se lopetettiin vuonna 1921. Seitsemän vuoden aikana Savoia Film ehti tuottaa yli 200 elokuvaa.

Elokuvia
--------

* *Il focolare domestico*, 1914

Aiheesta muualla
----------------

* Savoia Film Internet Movie Databasessa (englanniksi)
**Saraváli** (kreik. Σαραβάλι, kath.kreik. Σαραβάλιον, *Saraválion*) on Kreikan kylä, joka kuuluu hallinnollisesti Patraksen kuntaan, Akhaian alueyksikköön ja Länsi-Kreikan alueeseen. Kylän väkiluku on 735 (vuonna 2011).

Saraválin kylää ja linna.
Saraválin kylä sijaitsee Peloponnesoksen niemimaan luoteisosassa noin seitsemän kilometriä eteläkaakkoon Patraksen keskustasta. Se on saanut nimensä Reginaldo de Saravalesta (Serravalle), joka hallitsi aluetta keskiajalla. Kylässä on vanhan linnan jäänteet.

Saraváli muodostaa myös laajemman kyläyhdyskunnan (Δημοτική Κοινότητα Σαραβαλίου, *Dimotikí Koinótita Saravalíou*), johon kuuluvat varsinaisen Saraválin kylän lisäksi Deménikan pieni kaupunki sekä kylät Ágios Stéfanos, Bákari ja Kefalóvryso. Koko yhdyskunnan väkiluku on 4 202.

Aiemmin kylä kuului Messátidan kuntaan ja vuodesta 2011 lähtien Patraksen kunnan Messátidan kunnallisyksikköön.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Απογραφή Πληθυσμού - Κατοικιών 2011. Väestönlaskennan tulokset (XLS)  2011. The Hellenic Statistical Authority (Kreikan tilastokeskus ELSTAT).  Arkistoitu 16.10.2015. Viitattu 1.9.2014. (kreikaksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Saraváli** Wikimedia Commonsissa
*Tämä artikkeli käsittelee Hämeenlinnan kaupunginosaa. Muita merkityksiä on täsmennyssivulla.*
Ahveniston sijainti Hämeenlinnassa.
**Ahvenisto** on Hämeenlinnan 9. kaupunginosa. Sen kautta kulkee *Ahvenistonharjun* pitkittäisharju. Ennen Vanajan kunnan yhdistämistä Hämeenlinnaan harjulla kulki kuntien välinen raja. Ahveniston alue, etenkin Ahvenistonjärven eteläpäässä sijaitseva uimaranta, on hämeenlinnalaisten suosima ulkoilualue.

Suosittu Ahveniston maauimala sijaitsee Ahveniston kaupunginosassa. Kuva kesäpäivän aamulta (26.7.2014).
Olympiarenkaat kahvilarakennuksen seinässä muistuttavat vuoden 1952 tapahtumista.
Kaupunginosa on vuosien saatossa kehittynyt monipuolista vapaa-ajantoimintaa ja liikuntamahdollisuuksia tarjoavaksi ulkoilualueeksi. Nykyään alueella sijaitsee muun muassa useita pururatoja ja lenkkipolkuja sekä talvisin hiihtoladut, ampumarata, uimaranta ja maauimala, sekä kaupungin ylläpitämä avanto ja sauna. Ahveniston, eli Apparan, maauimalassa uitiin vuoden 1952 olympialaisten Hämeenlinnassa kisatun nykyaikaisen viisiottelun uintiosuus. Lisäksi viisiottelun maastojuoksu ja miekkailu järjestettiin Ahveniston alueella. 

Ahvenistonharjulla sijaitsevat myös Kanta-Hämeen keskussairaala, hautausmaa Ahveniston kappeleineen, ortodoksinen kirkko, TV-linkkimasto ja jonkin verran asuntoja.

Osa perinteisesti Ahveniston alueella sijaitseviksi mielletyistä toiminnoista sijaitsee nykyisessä Pullerinmäen kaupunginosassa: esimerkiksi Ahveniston moottorirata, Rinkelinmäen jäähalli, hyppykäytöstä poistettu hyppyrimäki.

Lähteet
-------

1. ↑  9 Ahvenisto Hämeenlinnan kaupunki.  Arkistoitu 22.2.2014. Viitattu 5.3.2014.
2. ↑  Arkistoitu kopioAhveniston kappeli hameenlinnanseurakunnat.fi.  Arkistoitu 13.7.2018. Viitattu 13.7.2018.
3. ↑  Ahveniston kirkko ort.fi. Viitattu 13.7.2018.
4. 1 2  Hämeenlinnan karttapalvelu (Aluejaot-kohdasta tehdään valinta *Kaupunginosat*, vaihtamalla karttapohjaa maastokartaksi saa esimerkiksi harjut ja maastonkorkeuskäyrät esille) Hämeenlinnan kaupunki, hameenlinna.fi. Viitattu 13.7.2018.
**Pentti Paul Waldemar "Bubi" Nohynek** (8. tammikuuta 1931 Helsinki – 28. marraskuuta 2020 Espoo) oli suomalainen koripallotuomari, koripalloilija ja lajivaikuttaja. Hän pelasi myös käsipalloa voittaen kolme Suomen mestaruutta. Työuransa hän teki voimistelunopettajana Munkkiniemen yhteiskoulussa Helsingissä.

Helsingin Munkkiniemen alueen koripalloon vahvasti vaikuttanut ja liikunnanopettajana työskennellyt Nohynek pelasi miesten SM-sarjassa neljän kautta ja toimi tuomarina miesten pääsarjassa vuosina 1958–1969. Hän toimi tuomarina myös kansainvälisissä otteluissa, kuten vuoden 1965 EM-kilpailuissa ja Geneven olympiakarsinnoissa vuonna 1964.

Elämä ja ura
------------

Nohynek oli munkkiniemeläisen Kiri-Poikien (Kipo) kasvatti ja pelasi seurassa neljä kautta miesten SM-sarjaa vuosina 1952–1955. Kipon pudottua SM-sarjasta Nohynek pelasi seurassa vielä kauden 1956 suomensarjaa. Kipo yhdistyi ToPoon vuonna 1968, jolloin myös Nohynek vaihtoi seuraa.

Nohynek oli munkkiniemeläisen koripallon alkutaipaleen merkittävimpiä hahmoja 1940-luvun lopulla. Hän oli myös vuodesta 1961 kansainvälisen tason koripallotuomari, joka tuomitsi vuosina 1958–1969 yhteensä 147 miesten SM-sarjaottelua. Nohynek tuomitsi kansainvälisellä tasolla muun muassa maaotteluita Tbilisissä vuoden 1965 EM-kilpailuissa, vuoden 1965 akateemisissa MM-kilpailuissa Budapestissä ja vuonna 1964 Geneven olympiakarsinnoissa, joista Suomi eteni historiallisesti Tokion kesäolympialaisiin.

Nohynek pelasi myös viisi kautta käsipalloa Unionissa voittaen kolmesti Suomen mestaruuden. Hän pelasi käsipallossa myös Eurooppa-cupin ottelun Tanskassa.

Nohynek työskenteli vuodet 1956–1993 voimistelunopettajana Munkkiniemen yhteiskoulussa ja edisti koripallon asemaa myös koulumaailmassa. Hänet valittiin vuonna 2010 "Vuoden munkkalaiseksi". Nohynek toimi useissa luottamustehtävissä seuroissa, liittotasolla ja toimikunnissa. Hän kuoli Espoossa 89-vuotiaana 28. marraskuuta 2020.

Lähteet
-------

* Pentti Nohynek Suomen Koripalloliitto
* *Urheilumme Kasvot Osa 3 Palloilu*, s. 879. Oy Scandia Kirjat Ab, 1973.

### Viitteet

1. 1 2 3 4 5 6  Urheilumme Kasvot Osa 3 Palloilu, 879
2. ↑
3. ↑  Pentti Nohynek – Suomen Koripalloliitto
4. ↑
5. ↑

Aiheesta muualla
----------------

* Pentti Nohynekin muistokirjoitus Helsingin Sanomissa
Liane Augustin Eurovision laulukilpailussa 1958
**Liane Augustin** (18. marraskuuta 1927 Berliini – 30. huhtikuuta 1978 Wien) oli saksalais-itävaltalainen laulaja ja näyttelijä. Augustin syntyi Berliinissä, mutta muutti Wieniin, jossa alkoi esiintyä paikallisessa Boheme Barissa, mikä johti levytyksiin ja radioesiintymisiin.

Augustin edusti Itävaltaa vuoden 1958 Eurovision laulukilpailussa kappaleella *Die ganze Welt braucht Liebe* ja sijoittui viidenneksi.

Augustin kuoli leikkauksen jälkeiseen verenvuotoon 51-vuotiaana vuonna 1978.

Filmografia
-----------

* *Die Fiakermilli* (1953)
* *Lavendel* (1953)
* *Der rote Prinz* (1954)
* *...und wer küßt mich?* (1956)
* *Liebe, die den Kopf verliert* (1956)
* *Bademeister Spargel* (1956)
* *Licht auf der Piazza* (1962)

Lähteet
-------

* Itävalta 1958: Liane Augustin – Die ganze Welt braucht Liebe *viisukuppila.fi*. Viitattu 17.3.2022.

### Viitteet

1. ↑  Liane Augustin *eurovision.tv*. Viitattu 17.3.2022.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Puola

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |

 |
**Pentti "Muti" Mutikainen** (s. 22. lokakuuta 1937 Kesälahti) on suomalainen basisti ja jazzmuusikko joka aloitti uransa Matti Heinivahon yhtyeessä vuonna 1958.

Mutikainen opiskeli Tampereen musiikkiopistossa ja kävi myös Sibelius-Akatemian kakkoskurssin. Hän aloitti muusikon uransa Matti Heinivahon orkesterissa vuonna 1958 ja muutti 1965 Tampereelta Helsinkiin. Mutikainen on soittanut muun muassa DDT Jazz Bandissa vuodesta 1965 alkaen sekä Antti Sarpila Swing Bandissa ja pianisti Claes Anderssonin yhtyeissä. Hän on levyttänyt yli 4 000 kappaletta studiomuusikkona ja esiintynyt 14 elokuvassa pääasiassa muusikkona. Hän on ollut näyttelijänä pienissä rooleissa elokuvissa *Kauas pilvet karkaavat* (1996), *Räpsy ja Dolly* (1990) sekä *Lain ulkopuolella* (1987). Kontrabasson ohella Mutikainen on soittanut bassokitaraa, pianoa ja alttosaksofonia.

Nykyään Mutikainen vaikuttaa yhtyeessä DDT-Jazzband. Suomen Jazzliitto myönsi hänelle vuoden 1999 Yrjö-palkinnon ja Classic Jazz ry vuoden 2006 Louis Armstrong -palkinnon ansioista perinnejazzin edistäjänä. Vuonna 2010 Mutikainen valittiin Suomen Jazzlegendaksi.

Palkinnot ja huomionosoitukset
------------------------------

* Suomen Jazzliiton Yrjö-palkinto 1999
* Classic Jazz ry:n Armstrong-palkinto 2006
* Imatra Big Band Festival Suomen Jazzlegenda numero 20 2010

Lähteet
-------

1. ↑  Pentti, Mutikainen. Discogs.fi
2. ↑  Legendoja ja muita tuttuja, Jazzrytmit 8.7.2010 (Arkistoitu – Internet Archive)
3. 1 2 3  Viikon muusikko – Pentti Mutikainen, Jazzrytmit 23.10.2012 (Arkistoitu – Internet Archive)
4. ↑  Reino "Reiska" Laine ja Pentti "Muti" Mutikainen uudet Suomen Jazzlegendat, Jazzrytmit 25.5.2010 (Arkistoitu – Internet Archive)
5. ↑  Pentti Mutikainen Elonetissä.   viitattu 23.1.2014
6. ↑  Jazz-liitto (Arkistoitu – Internet Archive)
7. ↑  Yrjö, Suomijazz.com (Arkistoitu – Internet Archive)
8. ↑  Suomalaisia jazzpalkintoja, Perinnejazz.fi. Viitattu 18.11.2021.
9. ↑  Ibbf.fi (Arkistoitu – Internet Archive)


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Elonet

 |

 |
**Ådalen 31** on Bo Widerbergin käsikirjoittama ja ohjaama ruotsalainen draamaelokuva vuodelta 1969. Se pohjautuu Birger Normanin kirjaan *Ådalen 31*, joka kertoo Pohjois-Ruotsin Ådalenissa vuonna 1931 tapahtuneista, Ådalenin laukauksiksi kutsutusta välikohtauksesta, jossa Ruotsin puolustusvoimien joukot avasivat tulen lakkoilevien paperityöläisten mielenosoituskulkuetta kohti. Tulituksessa kuoli viisi ja loukkaantui viisi ihmistä.

Juoni
-----

Elokuvassa seurataan toukokuun 1931 tapahtumia nuoren Kjellin kautta. Hän soittaa trumpettia paikallisessa työväen soittokunnassa ja haaveilee jazzmuusikon urasta. Hän ihastuu tehtaanjohtajan tyttäreen Annaan, joka tulee raskaaksi.

Rooleissa
---------

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
|  Peter Schildt  | … |  Kjell Andersson 
  |
|  Kerstin Tidelius  | … |  Karin, Kjellin äiti 
  |
|  Roland Hedlund  | … |  Harald, Kjellin isä
  |
|  Martin Widerberg  | … |   Martin, Kjellin veli
  |
|  Marie De Geer  | … |  Anna Björklund 
  |
|  Anita Björk  | … |  Hedvig, Annan äiti
  |
|  Olof Bergström  | … |  tehtaanjohtaja Olof Björklund, Annan isä 
  |
|  Jonas Bergström  | … |  Nisse, Kjellin ystävä 
  |
|  Olle Björling  | … |  lakkorikkuri 
  |
|  Stefan Feierbach  | … |  Åke, Kjellin veli 
  |
|  Rolf Tourd  | … |  lääninpoliisipäällikkö Sune Pålman
  |

Vastaanotto
-----------

*Ådalen 31* voitti Grand Prix’n Cannesin elokuvajuhlilla ja toi Ruotsissa Guldbagge-palkinnot ohjaaja Widerbergille ja Kjellin isää näytelleelle Roland Hedlundille. Elokuva oli ehdolla vuoden parhaaksi vieraskieliseksi elokuvaksi sekä Oscar-palkintogaalassa että Golden Globessa. Voiton vei kuitenkin molemmissa Costa-Gavrasin poliittinen trilleri *Z – hän elää!*.

Lähteet
-------

1. ↑  Nandorf, Tove: 75 År sedan skotten i Ådalen  13.5.2006. DN.se. Viitattu 2.8.2015. (ruotsiksi)
2. ↑  Johansson, Roger: Om strejkbrytarna i Ådalen 1931 Arbetets Marknad. Viitattu 2.8.2015. (ruotsiksi)
3. ↑  Filmer om Ådalen 1931 Ådalen1931.se. Viitattu 2.8.2015. (ruotsiksi)

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: sv:Ådalen 31

Aiheesta muualla
----------------

* *Ådalen 31* Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
* *Ådalen 31* Elonetissä.
* Ådalen 31 Svensk Filmdatabasissa (englanniksi, ruotsiksi)
Ådholms Långgrund

|  |  |
| --- | --- |
| Sijainti | 
60°7′57.00″N, 24°49′54.00″E, EspooUusimaaSuomi |
| Merialue | 
Suomenlahti, Itämeri |
| Pinta-ala | 
0,02 km² |

muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa WikidataaTietolaatikon dokumentaatioNäytä Wikidatasta tulevat arvot

**Ådholms Långgrund** on saari ja luonnonsuojelualue Espoon itäsaaristossa. Se sijaitsee nelisen kilometriä Matinkylän Nokkalan venesatamasta itäkaakkoon. Espoon virallisessa kaupunginosajaossa Ådholms Långgrund kuuluu Matinkylään.

Ådholms Långgrundin pinta-ala on noin kaksi hehtaaria, luonnonsuojelualueen pinta-ala on kolme hehtaaria. Saaren länsipuolella sijaitsee Stora Ådholmen, kaakossa on Korkeakupu ja pohjoisessa Käärmesaari. Ådholms Långgrundin pituus kaakosta luoteeseen on lähes puoli kilometriä, suurin leveys on noin sata metriä. Saari on valtaosin silokalliota, kallioiden välissä kasvaa niittyjä ja kasvistoltaan runsaita juotteja. Niityillä kasvaa muun muassa suola-arhoa ja tahma-ailakkia. Ådholms Långgrund on arvokas lintusaari, siellä pesii muun muassa lokkeja, punajalkavikloja ja tyllejä.

Lähteet
-------

1. ↑  Ådholms Långgrund Espoon opaskartalla
2. ↑  Espoon arvokkaat luontokohteet 2012 : Ådholms Långgrund -saaren luonnonsuojelualue (html) (s. 48/228) *Espoon ympäristölautakunnan julkaisusarja : Espoon arvokkaat luontokohteet 2012*. Espoo:  Espoon ympäristölautakunta. Viitattu 20.5.2021.
3. ↑  Ådholms Långgrund, Saari, Espoo

Aiheesta muualla
----------------

* Tiedostopalvelu.maanmittauslaitos.fi
* Ådholms Långgrund, Uusimaa, Finland — Sunrise, Sunset and Daylength
**Fredrik Wilhelm Palmroos** (17. toukokuuta 1840 Turku – 15. tammikuuta 1922 Tampere) oli suomalainen Tampereella vaikuttanut kauppias ja lahjoittaja.

Palmroos aloitti kauppa-alalla jo varhain nuorena kotikaupungissaan Turussa. Hän muutti vuonna 1859 Tampereelle ja oli työssä kauppias G. Orellin liikkeessä vuoteen 1879 saakka. Kun Orell lopetti liikkeensä 1879 Palmroos osti sen itselleen ja jatkoi sen toimintaa. Palmroosin sekatavara- ja siirtomaatavaraliike sijaitsi Kauppakadun varrella nykyisen Tirkkosen talon paikalla. Liike toimi aina vuoteen 1883 saakka, jolloin se tuhoutui tulipalossa eikä Palmroos enää jatkanut sitä.

Palmroos oli 1870-luvulta alkaen mukana tamperelaisten suomenkielisten kansallisista ja sivistysharrastuksista kiinnostuneiden liikemiesten veljespiirissä johon kuuluivat hänen lisäkseen G. F. Ahlgren, H. Liljeroos, H. Solin ja C. W. Åkerlund. Hän oli Tampereen kaupunginvaltuuston jäsenenä 1882–1899 ja hänellä oli myös muita kunnallisia luottamustehtäviä. Palmroos oli mukana perustamassa Tampereen vapaapalokuntaa vuonna 1873 ja hän kuului Tampereen Säästöpankin hallintoon aina kuolemaansa saakka.

Palmroos oli G. F. Ahlgrénin testamentin toimeenpanijana yhdessä C. W. Åkerlundin kanssa. Oman 840 000 markan omaisuutensa hän lahjoitti kokonaisuudessaan yleishyödyllisiin tarkoituksiin. Tampereen kauppiaskunnan eläkerahasto, Tampereen Ukkokoti-yhdistys ja Suomen Kirkon Sisälähetysseura saivat kukin viidesosan tästä määrästä ja Tampereen kaupunki, Tampereen kaupunkilähetys, Suomen Merimieslähetysseura ja Suomalaisen Kansakoulun Ystävät saivat kukin kymmenesosan. Tampereen kaupungille määrätystä osuudesta muodostettiin rahasto, jonka varoilla ylläpidettiin varattomien kansakoululasten kesäsiirtolaa.

Palmroos on haudattu Kalevankankaan hautausmaalle.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Kauppias F. W. Palmroos, Aamulehti, 17.01.1922, nro 13, s. 4, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
2. ↑  Perheuutisia, Uusi Aura, 19.05.1915, nro 112, s. 4, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
3. ↑  Tamperelaisia lahjoittajia puolen vuosisadan ajalta, Aamulehti, 16.04.1933, nro 102, s. 14, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
4. ↑  Tampere lahjoittajien kaupunkina, Tammerkoski, 01.10.1938, nro 3, s. 7, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
5. ↑  Hautahaku.fi : Palmroos Fredrik Vilho
Hôtel de Soubisen julkisivu sisäpihalta nähtynä.
Rakennuksen päädyssä on säilynyt osa 1300-luvulla rakennetusta Hôtel de Clissonista.
**Hôtel de Soubise** on barokkityylinen kaupunkipalatsi Pariisin keskustassa Le Maraisin alueella 3. arrondissementissa, Rue des Francs-Bourgeois -kadun varrella. Hôtel de Soubisen omistaa nykyään Ranskan kansallisarkisto, jonka päätoimipiste on jaettu Hôtel de Soubisen ja läheisen Hôtel de Rohanin kesken. Hôtel de Soubisessa toimii lisäksi Ranskan historian museo.

Hôtel de Soubisen rakennutti vuosina 1705–1709 Soubisen ruhtinas François de Rohan. Ranskan kuningas Ludvig XIV lahjoitti hänelle varat tontin ostamiseen. Talon suunnitteli arkkitehti Pierre-Alexis Delamair. Paikalta purettiin Clissonin suvulle 1300-luvulla rakennettu kaupunkitalo, josta jäi jäljelle tornilla varustettu kulmaus. Hôtel de Soubisen on sanottu edustavan tyylillisesti Pariisin yksityistalorakentamisen huippua. Kokonaisuuteen kuuluu sisäpiha, jota kiertää pylväsrivistön koristama kaareva muuri. Talon loistokkaat sisätilat suunnitteli arkkitehti Germain Boffrand vuosien 1735–1740 tienoilla. Makuuhuoneen seinillä on François Boucherin tekemiä koristemaalauksia. Muita sisätilojen koristeluun osallistuneita taidemaalareita olivat muun muassa Carle Van Loo, Jean Restout ja Charles-Josep Natoire.

Hôtel de Soubise siirtyi Ranskan valtion omaisuudeksi keisarillisella määräyksellä vuonna 1808 ja Napoleon sijoitti sinne keisarillisen arkistonsa. Ranskan historian museon rakennukseen perusti Napoleon III vuonna 1867.

Lähteet
-------

1. 1 2  Martina Padberg: *Taide & Arkkitehtuuri: Pariisi* (suom. Tapani Kilpeläinen), s. 228–229. Tandem Verlag (h. f. ullmann) 2007. Alkuteos *Kunst & Architektur Paris*.
2. 1 2  *Kaupunkikirjat: Pariisi* (suom. Ilkka Rekiaro), s. 103. Kuudes, uudistettu painos. WSOY, Helsinki 2009. Alkuteos *Travel Guides Paris*, julkaistu ensimmäisen kerran Isossa-Britanniassa 1993, Dorling Kindersley Ltd, Lontoo.
3. ↑  Hôtel de Soubise Paris1900. Viitattu 22.2.2016.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Hôtel de Soubise** Wikimedia Commonsissa

* Les hôtels de Soubise et de Rohan (Arkistoitu – Internet Archive) (ranskaksi) Ranskan kansallisarkisto
**Seppo Kononen** on suomalainen toimittaja. Hän asuu Kaavilla Pohjois-Savossa. Kononen on työskennellyt uransa aikana pääasiassa Savon Sanomissa, mutta myös Pohjolan Sanomissa ja Etelä-Saimaassa. Kononen jäi eläkkeelle vuonna 2014.

Seppo Konosta on luonnehdittu "vanhan ajan sivistysjournalistiksi". Vuonna 2011 Kononen sai Suomen Kuvalehden journalistipalkinnon. Vuonna 1983 Konoselle myönnettiin tiedonjulkistamisen valtionpalkinto.

Tie toimittajaksi
-----------------

Seppo Kononen syntyi Kiuruvedellä Luupuveden kylässä vuonna 1945. Konosen kotitilalla viljeliin maata ja pidettiin lypsykarjaa. Maatilan työt tulivat tutuksi jo pienestä pitäen. Kononen kertoo tehneensä ensimmäisen savottansa 14-vuotiaana. 

Kansakoulussa Seppo Konosen opettajana oli mm. kirjailija Lauri Leskinen. Tuolloin koulussa luettiin paljon kirjoja. Kononen on todennut lehtihaastattelussa, että Leskinen on ollut keskeinen henkilö hänen matkallaan toimittajaksi.

Kansakoulun ja yhteiskoulun jälkeen Seppo Kononen lähti opiskelemaan lukioon. Hän opiskeli kielipainotteisella linjalla. Kononen kertoo latinan olleen kaikkein mieluisin kieli lukiovuosina. Seppo Kononen kirjoitti ylioppilaaksi Kiuruveden lukiosta vuonna 1961. 

Kuopion kesäyliopistossa opiskelun jälkeen Kononen opiskeli Jyväskylän yliopistossa mm. historiaa, yhteiskuntatieteitä ja suomen kieltä. Kononen haki toimittajaksi Savon Sanomiin vuonna 1966, koska opettajan töitä ei ollut näköpiirissä. 

Kononen työskenteli Pohjolan Sanomissa vuosina 1972–1980. Vuonna 1980 hän siirtyi toimittajaksi Etelä-Saimaa -lehteen, jossa Kononen työskenteli pari vuotta. Tämän jälkeen Seppo Kononen palasi Savon Sanomiin, jossa hän työskenteli vuoteen 2014 saakka. Eläkkeelle jäämisen jälkeen Kononen on edelleen kirjoittanut juttuja Savon Sanomiin ja Koillis-Savoon.

Kotiseutuneuvos
---------------

Seppo Kononen on toiminut aktiivisesti kotiseututyössä. Kaavin pitäjäseuran puheenjohtajana ollessaan hän on ollut vetämässä Juutilan valimomuseon kunnostustyötä. Telkkämäen kaskiperinnetilan kehittämisessä Konosella on ollut merkittävä rooli. 

Seppo Kononen tunnetaan Savon murteen taitajana. Hän on ollut Savon kielen seuran puheenjohtajana. Kononen on kuulunut Pohjois-Savon kotiseutuyhdistysten liiton hallitukseen. Tasavallan presidentti on myöntänyt toimittaja Seppo Konoselle kotiseutuneuvoksen arvonimen.

Seppo Kononen on toiminut juontajana monissa perinnetapahtumissa ja pelimanniyhtyeiden esiintymisissä Pohjois-Savossa ja Kaustisella. Kononen soittaa yhtyekokoonpanoissa mandoliinia ja viulua. Kononen soittaa myös huuliharppua.

Lähteet
-------

1. 1 2  Erika Suominen: Kono on ollut aina näköalapaikalla.  *Koillis-Savo*, 13.8.2015, 52. vsk, nro 32, s. 10.
2. 1 2  Seppo Konoselle kotiseutuneuvoksen arvonimi *Savon kielen seura*.  1.12.2014. Viitattu 1.9.2015.
3. ↑  Suomen Kuvalehden journalistipalkinto Seppo Konoselle Savon Sanomiin *Suomen Kuvalehti*.  7.12.2011. Viitattu 1.9.2015.


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)

 |

 |
**Fobos**-ohjelma oli viimeinen osin toteutunut osa Neuvostoliiton Mars-ohjelmaa. Siihen kuului kaksi Fobos-nimistä (ven. Фобос) avaruusluotainta, jotka laukaistiin kesällä 1988 kohti Marsin Phobos-kuuta. Molemmat luotaimet kuljettivat myös Länsi-Euroopan avaruuslaitteita. Ohjelma oli ensimmäinen, johon osallistui suomalainen taho.

Fobos-ohjelman tehtävänä oli suunnitella ja valmistaa kaksi Fobos-avaruusalusta ja suorittaa niiden avulla tieteellinen tutkimusohjelma, joka tutki Mars-planeettaa ja sen kuita. Alukset nimettiin Marsin suurimman kuun Phoboksen mukaan. 

Fobos-luotaimet laukaistiin Proton-kantoraketeilla Baikonurin kosmodromilta. Lento Marsiin kesti molempien alusten kohdalla 200 vuorokautta. Alusten piti toimia siirtolennon jälkeen 260 vuorokautta. Fobos 1 kuitenkin menetettiin jo siirtolennolla. Fobos 2 pääsi kiertoradalle ja toimi siellä jonkin aikaa.

Alusten rakenne
---------------

Fobos-avaruusalukset olivat identtisiä rakenteeltaan ja hyötykuormaltaan.*selvennä* Ne olivat 3-akselistabiloituja avaruusaluksia, jotka on kehitetty Lavotškinin Venera-nimisistä Venus-luotaimista. Kumpikin alus painoi 1 850 kg, josta polttoainetta on 600 kg. Käytettävissä oleva sähköteho oli 750 W, josta 450 W oli hyötykuorman tarpeisiin. Avaruusaluksen rungon korkeus oli 3,8 m. Molemmat aurinkopaneelit avattuna aluksen kärkiväli oli 15 m.

Fobos 1
-------

**Fobos-1** laukaistiin 7. heinäkuuta 1988 Proton-kantoraketilla Baikonurin kosmodromilta.

Yhteys siihen menetettiin 12. syyskuuta 1988 kesken siirtolennon. Neuvostoliitto oli siirtänyt lennonjohtokeskuksen Krimiltä Moskovan lähelle ja väitetään, että alukselle lähetettiin virheellisiä komentoja. Myös Auringon säteily on voinut aiheuttaa avaruusaluksen tietojenkäsittelyjärjestelmän kaatumisen. 

### Suomalaisten osallistuminen

Fobos 1 oli ensimmäinen avaruuslaukaisu, johon suomalainen taho osallistui.*selvennä* Suomalaiset osallistuivat seuraaviin laitteisiin: ASPERA, DION, LIMA-D. Pääosapuoli oli Ilmatieteen laitos. VTT osallistui laitteiden tekniseen toteutukseen.

Fobos 2
-------

Fobos 2 laukaistiin 12. heinäkuuta 1988. Se saapui Marsin kiertoradalle 28. tammikuuta 1989. Luotain suoritti onnistuneesti joitakin mittauksia, mutta 27. maaliskuuta 1989 siihen ei enää saatu yhteyttä. Yhteys katkesi ennen kuin aiotut 2 laskeutujaa ehdittiin lähettää matkaan Phobokselle.

Lähteet
-------

1. 1 2 3

Aiheesta muualla
----------------

* Fobos-luotaimet (saksaksi)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * n
* k
* m
Neuvostoliiton avaruusohjelma |
| --- |
|  |
| Satelliitit | 
* Kosmos
* Molnija
* Zenit
* Bion
* Glonass
* Meteor

 |  |
|  |
| Avaruusalukset | 
* Orion
* *Astron*
* Granat
* Prognoz
* RELIKT-1

 |
|  |
| Kuu-ohjelmat | 
* Luna (Lunohod)
* Zond-ohjelma

 |
|  |
| Venus | 
* Venera
* Vega

 |
|  |
| Mars | 
* Mars
* Fobos

 |

 |
Fobia on liioiteltu pelko, jonka kohteelle altistuminen aiheuttaa välittömän ahdistusreaktion.
**Fobia** on johonkin tiettyyn kohteeseen tai tilanteeseen kohdistuva liiallinen tai epärealistinen pelko. Fobiat lukitellaan ahdistuneisuushäiriöiksi psykiatrisessa tautiluokituksessa.

Lievät pelot ovat normaaleja, sillä etenkin vaarallisia asioita onkin luonnollista pelätä. Fobiasta on kyse silloin, kun pelosta kärsivä ihminen ei hallitse tilannetta, hän haluaa voimakkaasti välttää pelon kohdetta, hän kärsii, ja hänen arkielämänsä vaikeutuu pelkojen vuoksi.

Fobiat voivat kohdistua hyvin monenlaisiin asioihin. Eräitä tunnettuja fobioita ovat esimerkiksi jonkin eläimen, korkean tai suljetun paikan, veren, pistosten, lentämisen, bakteerien tai avaran tilan pelko. Useimmilla foobikoilla on useampi kuin yksi erillinen pelko.

Kun fobiasta kärsivä henkilö altistuu kammoamalleen kohteelle, hän saa lähes aina välittömän ahdistusreaktion tai paniikkikohtauksen, tai hän voi pyörtyä. Lapsella pelkoreaktio voi ilmetä itkuna, raivokohtauksena, jähmettymisenä tai tarrautumisena.

Aikuisista joka kymmenes kärsii jostain pelosta niin paljon, että pelko haittaa elämää tai toimintakykyä ainakin jonkin verran. Fobiasta kärsivä henkilö voi alkaa vältellä pelkoa aiheuttavia kohteita tai tilanteita. Tämä voi johtaa jokapäiväisen elämän kaventumiseen, alkoholin ongelmakäyttöön ja jopa työkyvyttömyyteen.

Fobia voi syntyä lapsuudessa jonkin tapahtuman, kuten koiran pureman, seurauksena. Toinen fobian syntymekanismi on stressitilanteessa saatu paniikkikohtaus, joka alkaa sen jälkeen mielessä yhdistyä tapahtumapaikkaan ja aiheuttaa fobian paikkaa kohtaan. Fobiat kulkevat myös suvussa.

Pelkojen kehittymistä lisäävät traumaattiset kokemukset, väkivaltaiset tilanteet, onnettomuudet, läheisten kuolemat ja turvattomuus. Lasten pelkoja voi lisätä vanhempien turha pelottelu erilaisista vaaroista. Lapsuuden aikaiset pelot kuitenkin häviävät usein itsestään ajan myötä, mutta jos ne eivät ole hävinneet aikuisikään tullessa, ne jäävät usein pysyviksi. Suurella osalla fobiasta kärsivistä ihmisistä pelko kestää vuosikausia tai jopa koko eliniän.

Pelkoa lievittävissä harjoituksissa peloista kärsivä totuttelee kohtaamaan pelkonsa kohteen asteittain mielikuvaharjoittelun tai altistuksen avulla. Myös vertaisryhmien järjestämiä itsehoitoryhmiä on olemassa. Fobioissa voidaan kääntyä myös psykiatrin tai psykologin puoleen. Hoitomuotoja ovat psykoterapia tai psyykenlääkkeet kuten bentsodiatsepiinit.

Katso myös
----------

* Luettelo fobioista
* Traumaperäinen stressihäiriö

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6 7  Matti Huttunen: Määräkohteinen pelko (fobia) *Lääkärikirja Duodecim*.  30.11.2018. Duodecim Terveyskirjasto. Viitattu 22.2.2022.
2. 1 2 3 4  Lea Froloff: Fobiat *Yle*.  4.3.2003. Viitattu 22.2.2022.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Fobia** Wikimedia Commonsissa