recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Arvid Niclas von Höpken
**Arvid Niclas von Höpken** (7. heinäkuuta 1710 Tukholma – 28. heinäkuuta 1778 Stralsund) oli ruotsalainen aatelinen ja sotilas, joka tuli tunnetuksi myös säveltäjänä ja kopioijana. Hän sävelsi italiankielistä opera seriaa (vakava ooppera), joka on tyylillisesti verrattavissa Johann Adolf Hassen ja Carl Heinrich Graunin teoksiin. Hänen kaksi tiedossa olevaa oopperaansa ovat *Il re pastore* ja *Cantone in Utica*, joista ensin mainittu on yksi varhaisimmista tunnetuista kyseiseen Pietro Metastasion librettoon tehdyistä sävellyksistä.

Oopperoiden ohella Höpkenin tuotantoon kuuluu yksi koominen intermezzo (*Il bevitore*), kaksi sinfoniaa ja vokaalimusiikkia.

Höpken toimi Stralsundin linnoituksen vanhempana komentajana vuosina 1777–78.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Swedish Musical Heritage: Arvid Niclas von Höpken


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Espanja
* Saksa
* Yhdysvallat
	+ 2
	+ 3

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Muut | 
* RISM

 |

 |
Narvan ilmastodiagrammi, josta nähdään, että suomalaisin rajoin siellä alkaa kevät maaliskuun lopussa, kesä toukokuussa, syksy syyskuussa ja talvi marraskuussa
**Termiset vuodenajat** on meteorologiassa käytetty tapa määritellä vuodenajat lämpötilojen mukaan. Vuodenaika vaihtuu, kun vuorokauden keskilämpötila pysyväisluonteisesti ylittää sovitun raja-arvon: yksittäistä kylmää päivää ei lasketa talveksi. Joskus vuodenajan vaihtuminen voidaan todeta vasta jälkeenpäin. Muun muassa Suomen etelärannikolla etenkin talvisin vuodenaikojen vaihtumisen määritteleminen on toisinaan hankalaa sillä sää voi vaihdella rajustikin syksyn ja talven välillä jopa helmikuun puolelle. Joskus terminen talvi ei tule ollenkaan Suomen etälärannikolle; esim. 2020 syksy vaihtui kevääksi, ja niiden vaihtumisen päätteleminen on erittäin hankala ja epäselvä. 

Vuodenaikojen järkevä määrä riippuu alueen ilmastosta: esimerkiksi Suomessa on käytössä neljä termistä vuodenaikaa (talvi, kevät, kesä ja syksy), Puolassa kuusi (edellä mainittujen lisäksi alkukevät ja alkutalvi). Ruotsissa on samat lämpötilarajat, mutta jokaiselle vaihtumiselle on määritelty rajat, kuinka pitkään on "pysyvästi" (kevät tulee, kun lämpötila on ainakin 7 päivää nollan ja 10 asteen välillä, ja kesän tuloon tarvitaan 5 peräkkäistä päivää yli 10 asteen keskilämpötilassa).

Termiset vuodenajat Suomessa
----------------------------

* **Terminen kesä**: Vuorokauden keskilämpötila pysyy +10 asteen yläpuolella. Kestää etelässä noin 4 kuukautta, Pohjois-Lapissa vain kaksi.
* **Terminen syksy**: Vuorokauden keskilämpötila pysyy +10 ja 0 asteen välillä. Kestää keskimäärin 2–2,5 kuukautta.
* **Terminen talvi**: Vuorokauden keskilämpötila pysyy 0 asteen alapuolella. Kestää pohjoisimmassa Lapissa yli puoli vuotta, etelässä alle neljä kuukautta.
* **Terminen kevät**: Vuorokauden keskilämpötila pysyy 0 ja +10 asteen välillä. Kestää keskimäärin 1,5–2 kuukautta.

Katso myös
----------

* Suomen ilmasto

Lähteet
-------

1. ↑  Szwed & Graczyk: Thermal seasons in Poland – the present and the future, based on HadRM3-PRECIS results *v*.  2006. EGU. Viitattu 22.3.2009. (englanniksi)
2. ↑  SMHI
3. ↑  The onsets of the thermal seasons (karttoja) Ilmatieteen laitos.  Arkistoitu 3.9.2006. Viitattu 21.3.2009.
**Kunnasleimupuu** (*Brachystegia microphylla*) on hernekasvien (Fabaceae) heimoon, leimupuiden (*Brachystegia*) sukuun kuuluva kasvilaji. Se on kausivihanta puu, joka voi kasvaa 6–12 metriä korkeaksi. Puun latvus on muodoltaan laakea. Rungon kuori on sileää ja harmaata, joskin sieltä täältä ulkokuoren alta voi näkyä harmaanruskea sisäkuori.

Kunnasleimupuun lehdet ovat monilehdykkäisiä, ja niissä on 25–72 paria lehdyköitä, joista keskimmäiset ovat suurimpia. Lehdykät ovat 5–15 mm pitkiä ja 1–2 mm leveitä. Kunnasleimupuu muistuttaa *Brachystegia glaucescens* -leimupuulajia, mutta lajit ovat erotettavissa toisistaan lehtituntomerkkien perusteella.

Kunnasleimupuun kukat sijaitsevat monikukkaisissa ja kerrannaisissa tertuissa, jotka sijaitsevat varsien päissä tai lehtihangoissa. Kukissa on neljä tai viisi verholehteä mutta ei terälehtiä. Hedelminä olevat palot ovat puutuneita ja 5–10 cm pitkiä.

Kunnasleimupuuta tavataan runsassateisilla alueilla kivisessä maastossa ja vuoristoissa 1 000–1 800 metrin korkeudella merenpinnasta.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  *Brachystegia microphylla* *Flora of Zimbabwe*.  26.3.2018. Viitattu 11.10.2022. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* JSTOR Global Plants: *Brachystegia microphylla* (englanniksi)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Taksonitunnisteet | 
* Wikidata: Q3643448
* Wikispecies: Brachystegia tamarindoides subsp. microphylla
* APDB: 61761
* CoL: 5X3KC
* EoL: 703245
* GBIF: 2952653
* GRIN: 435819
* iNaturalist: 606785
* IPNI: 482237-1
* IRMNG: 11373407
* NCBI: 2588154
* Open Tree of Life: 3917452
* Plant List: ild-894
* POWO: urn:lsid:ipni.org:names:482237-1
* Tropicos: 13049683
* WFO: wfo-0000213875

 |

 |
**Keski-Bosnian kantoni** (bosn. *Srednjobosanski kanton*, serb. Средњобосански кантон, kroatiaksi *Županija Središnja Bosna*) on yksi Bosnia ja Hertsegovinan valtioon kuuluvan Bosnia-Hertsegovinan federaation kymmenestä kantonista. Se sijaitsee nimensä mukaisesti Bosnia ja Hertsegovinan keskiosassa ja rajautuu Serbitasavaltaan sekä Zenica-Doboj’n kantoniin, Sarajevon kantoniin, Hertsegovina-Neretvan kantoniin ja Kantoni 10:een. Keski-Bosnian kantonin pinta-ala on 3 189 neliökilometriä ja siellä on 273 149 asukasta (vuonna 2013). Kantoni jakautuu 12 kuntaan: Bugojno, Busovača, Dobretići, Donji Vakuf, Fojnica, Gornji Vakuf-Uskoplje, Jajce, Kiseljak, Kreševo, Novi Travnik, Travnik ja Vitez. Pääkaupunkina toimii Travnik.

Kantoni on bosniakkienemmistöinen. Suurin vähemmistö on kroaatit.

Lähteet
-------

1. ↑  Bosnia and Hercegovina Citypopulation.de. Viitattu 31.8.2015.
2. ↑  Central Bosnia Canton Citypopulation.de. Viitattu 31.8.2015.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Keski-Bosnian kantoni** Wikimedia Commonsissa

Bosnia ja HertsegovinaBosnia ja Hertsegovinan federaation kantonit

* Una-Sana
* Posavina
* Tuzla
* Zenica-Doboj
* Bosnian Podrinje
* Keski-Bosnia
* Hertsegovina-Neretva
* Länsi-Hertsegovina
* Sarajevo
* Kantoni 10
**Kunnian kentät** (*’Breaker’ Morant*) on Bruce Beresfordin ohjaama australialainen sotaelokuva ja oikeussalidraama vuodelta 1980. Toisen buurisodan aikana 1902 käydystä kenttäoikeudenkäynnistä kertovan elokuvan pääosia esittävät Edward Woodward, Jack Thompson ja John Waters. Kenneth G. Rossin näytelmään perustuvan käsikirjoituksen laativat ohjaajan kanssa Jonathan Hardy ja Davis Stevens.

Elokuva oli ehdolla parhaan sovitetun käsikirjoituksen Oscar-palkinnon saajaksi. Vuonna 2004 *The New York Timesin* kriitikot valitsivat *Kunnian kentät* yhdeksi kaikkien aikojen tuhannesta parhaasta elokuvasta maailmassa.

*Video-oppaassa* vuodelta 1994 Asko Alanen piti elokuvaa vahvana kuvauksena sotakoneiston henkisestä jyräyksestä, jossa tarkoituksenmukaisuus korvaa oikeudenmukaisuuden. Hän antoi elokuvalle neljä tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota "erinomainen". *Helsingin Sanomien* Mikael Fränti vertasi elokuvaa edellisvuoden australialaiseen sotaelokuvaan *Gallipoli* (1981): hänestä *Kunnian kentistä* puuttuu se kaikki syvyys ja sodanvastainen paatos, joka on ominaista Peter Weirin ohjaukselle. Fränti kammoksui elokuvan sanomaa sotarikosten oikeutuksesta: "[M]itä enemmän elokuvaa ajattelee jälkeen päin sitä vastenmielisemmiksi sen saarnat osoittautuvat."

Lähteet
-------

1. ↑  The Best 1,000 Movies Ever Made, *The New York Times*. Perustuu teokseen *The New York Times Guide to the Best 1,000 Movies Ever Made*, St. Martin's Griffin 2004. Internet Archivessa. Viitattu 11.8.2017.
2. ↑  Bello Romano (toim.): *Video-opas 95, Yli 8500 elokuvaa, 2000 uutuutta*, s. 312. WSOY, 1994. ISBN 951-0-19839-0.
3. ↑  Fränti, Mikael: Buurisodan kaiut ja neuvostomuusikon tie.  *Helsingin Sanomat*, 7.8.1982, s. 14. Näköislehti (maksullinen). Viitattu 19.6.2021.

Aiheesta muualla
----------------

* *Kunnian kentät (vuoden 1980 elokuva)* Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
* *Kunnian kentät (vuoden 1980 elokuva)* Elonetissä.

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Breaker Morant (film)
Fidžin pelaajat esittävät Cibi-tanssin ennen Etelä-Afrikka-ottelua MM-kilpailuissa 2011.
**Fidžin rugby union -maajoukkue** edustaa Fidžiä rugby unionin maajoukkuekilpailuissa. Sitä hallinnoi vuonna 1913 perustettu *Fiji Rugby Union*. Fidži on pelannut kaikissa MM-lopputurnauksissa vuoden 1995 kisoja lukuun ottamatta selviytyen parhaimmillaan kaksi kertaa puolivälieriin.

Fidži voitti MM-kilpailuissa 1987 alkulohkon otteluissa Argentiinan pistein 28–9 sekä hävisi Uudelle-Seelannille ja Italialle. Se selviytyi puolivälieräotteluun, jonka hävisi Ranskalle pistein 16–31. Englannissa 1991 Fidži hävisi ottelunsa Kanadaa, Ranskaa ja Romaniaa vastaan karsiutuen alkulohkon jälkeen.

Walesin MM-kilpailuissa 1999 Fidži voitti Namibian ja Kanadan sekä hävisi Ranskalle ja pudotuspelien karsintakierroksella Englannille. Australiassa 2003 Fidži karsiutui alkulohkon jälkeen voitettuaan Yhdysvallat ja Japanin, mutta hävittyään Skotlannille ja Ranskalle.

Ranskan MM-kilpailuissa 2007 Fidži voitti lohkovaiheessa Japanin, Kanadan ja Walesin sekä hävisi Australialle. Puolivälieräottelussa se hävisi Etelä-Afrikalle pistein 20–37. Uudessa-Seelannissa 2011 Fidži voitti Namibian, mutta hävisi Etelä-Afrikalle, Samoalle ja Walesille, viimeksi mainitulle peräti pistein 0–66, karsiutuen alkulohkon jälkeen.

Englannin MM-kilpailuissa 2015 Fidži karsiutui alkulohkon jälkeen voitettuaan Uruguayn, mutta hävittyään Englannille, Australialle ja Walesille. Japanin MM-kilpailuissa 2019 Fidži voitti Georgian, mutta hävisi Australialle, Uruguaylle ja Walesille karsiutuen alkulohkon jälkeen jatkosta.

Fidži on voittanut World Rugby Pacific Nations Cupin vuosina 2013, 2015, 2016, 2017 ja 2018.

Fidži oli toukokuussa 2020 kansainvälisen rugbyliitto IRB:n rankingissa 11:nnellä sijalla.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6  Rugby - Fiji *the-sports.org*. Viitattu 10.5.2020. (englanniksi)
2. ↑  World Rankings *worldrugby.org*.  9.3.2020.  Arkistoitu 11.5.2016. Viitattu 10.5.2020. (englanniksi)
Karplus-käyrä on Karplus-yhtälön kuvaaja
**Karplus-yhtälö** kuvaa vierekkäisiin hiiliatomeihin sitoutuneiden protoneiden, eli visinaalisten protoneiden, välisten NMR-spektroskopiassa esiintyvien kytkentävakioiden suuruuden suhdetta niiden väliseen diedrikulmaan. Karplus-yhtälö on nimetty kehittäjänsä Martin Karplusin mukaan ja Karplus julkaisi yhtälön vuonna 1959. Karplus-yhtälöä voidaan käyttää sekä pienten molekyylien että makromolekyylien kuten proteiinien konformaation määrittämiseen.

Karplus-yhtälö on muotoa

{\displaystyle J(\phi )=A\cos ^{2}\phi +B\cos \,\phi +C},
missä J on kytkentävakio, A, B ja C ovat kertoimia ja Φ on yhdisteen H-C-C-H-sidoksen diedrikulma. Kertoimien A, B ja C arvot riippuvat muun muassa yhdisteen hiiliatomien välisten ja hiilen ja vedyn välisten sidosten sidospituuksista, hiilten välisten sidosten sidoskulmista ja hiileen sitoutuneiden muiden substituenttien elektronegatiivisuudesta. Tyypillisiä arvoja hiilivedyille ovat A = 7 Hz, B = -1 Hz ja C = 5 hz. Kun, karplus-yhtälöstä piirretään kuvaaja niin kutsuttu Karplus-käyrä, nähdään, että kytkentävakion arvo riippuu suuresti diedrikulmasta. Se on suurimmillaan, kun protonien välinen diedrikulma on 180°, pienenee nollaan diedrikulman lähestyessä arvoa 90° ja kasvaa jälleen diedrikulman pienetessä.

Karplus-yhtälön avulla voidaan NMR-spektristä saatujen kytkentävakioiden arvojen avulla päätellä visinaalisten protonien välinen diedrikulma ja siten saada tietoa molekyylin konformaatiosta. Esimerkiksi sykloheksaanin tuolikonformaatiossa kahden aksiaalisissa asemissa sijaitsevan protonien välinen kytkentävakio on 10-12 Hz (Φ = 180°), kahden ekvatoriaalisissa asemissa sijaitsevien protonien välinen kytkentävakio on 2–3 Hz ((Φ = 60°) ja toisen protoneista ollessa aksiaalinen ja toisen ekvatoriaalinen on kytkentävakio 3–5 Hz (Φ = 60°).

Lähteet
-------

1. 1 2  Reinhard Meusinger & A. Margaret Chippendale: *Nuclear Magnetic Resonance Spectroscopy, Ullmann's Encyclopedia of Industrial Chemistry*, John Wiley & Sons, New York, 2014. viitattu 12.5.2015
2. 1 2 3  Jonathan Clayden, Nick Greeves, Stuart Warren: *Organic Chemistry*, s. 796. Oxford University Press, 2012. ISBN 978-0-19-927029-3. (englanniksi)
3. 1 2 3  Thomas Scott, Mary Eagleson: *Concise encyclopedia chemistry*, s. 567. Walter de Gruyter, 1994. ISBN 978-3110114515. Kirja Googlen teoshaussa (viitattu 12.5.2015). (englanniksi)
4. 1 2  Louisa Dalton: Karplus Equation(englanniksi)  *Chemical & Engineering News*, 2003, 81. vsk, nro 51, s. 37. Artikkelin verkkoversio. Viitattu 12.5.2015.
5. ↑  Peter Atkins,Julio de Paula: *Elements of Physical Chemistry*, s. 537. Oxford University Press, 2013. ISBN 978-0-19-960811-9. Kirja Googlen teoshaussa (viitattu 12.5.2015). (englanniksi)
6. ↑  Anthony K. Rappé,Carla J. Casewit: *Molecular Mechanics Across Chemistry*, s. 51-52. University Science Books, 1997. ISBN 978-0-935702-77-4. Kirja Googlen teoshaussa (viitattu 12.5.2015). (englanniksi)
**Länsi-Amazonian arkeologiset kaivaukset** alkoivat vuonna 2007 Brasiliassa. Ne aloitettiin, kun Amazonin sademetsää kaadettiin sokeriruokoviljelmien tieltä, ja esiin tuli ihmisasutuksen jälkiä. Viidakosta löytyi kymmeniä metrejä leveitä bulevardeja ja geometrisesti tarkkoja geoglyfejä, kuten kahdeksankulmioita, neliöitä ja ympyröitä. Geoglyfejä on tähän mennessä paikallistettu noin 300, mikä on arvioitu olevan vasta 20% niiden todellisesta määrästä.

Muinainen sivilisaatio
----------------------

Amazoniaa luultiin aiemmin koskemattomaksi sademetsäksi. Kaivauksien jälkeen on selvinnyt, että alueella on asunut miljoonia ihmisiä kehittyneissä yhteiskunnissa, joissa puhuttiin mahdollisesti useita kieliä. Tutkijoiden ensiarviot olivat, että geoglyfit ovat 1200-luvulta. Radiohiiliajoituksen perusteella on mahdollista, että ne ovat jopa ajalta 1000 eaa.

Suomalaiset kaivauksilla
------------------------

Vuonna 2008 kaivaukset laajenivat Suomen Akatemian rahoituksella, ja niihin on osallistunut brasilialaisten lisäksi kymmenkunta suomalaista. Kaivauksia on tehty Amazon-tutkija, professori Martti Pärssisen johdolla.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Peltoniemi, Tommi: Kadonnut sivilisaatio asutti Amazoniaa.  *Aamulehti*, 10.2.2012, s. A15.
**Neiti Fisher nuoremman tutkimukset** (engl. *Ms Fisher's Modern Murder Mysteries*) on australialainen televisiosarja. Se on spin-off televisiosarjalle *Neiti Fisherin etsivätoimisto*, jonka päähenkilö oli yksityisetsivä Phryne Fisher; spin-offin päähenkilönä on Phrynen sisarpuolen tytär Peregrine, joka on perinyt tätinsä pelottoman luonteen ja terävän vaiston. Phryne itse on kadonnut viidakkoon myöhempien aikojen viimeisellä työtehtävällään. Peregrine Fisher pääsee osaksi Seikkailijattarien klubia, jonka jäsen hänen tätinsä aikanaan oli, ja ratkoo murhamysteerejä 1960-luvun Melbournessa.

Sarjan pilottijakso julkaistiin 21. helmikuuta 2019, ja sitä on tehty kaksi tuotantokautta.

Näyttelijät
-----------

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
|  Geraldine Hakewill  | … |  yksityisetsivä Peregrine Fisher
  |
|  Joel Jackson  | … |  ylikonstaapeli James Steed
  |
|  Catherine McClements  | … |  Birdie Birnside
  |
|  Toby Truslove  | … |  Samuel Birnside
  |
|  Louisa Mignone  | … |  Violetta Fellini
  |
|  Greg Stone  | … |  ylikomisario Percy Sparrow
  |
|  Katie Robertson  | … |  konstaapeli Fleur Connor
  |
|  James Mason  | … |  Eric Wild (kausi 1)
  |

Juoni
-----

Phryne Fisherin lentokone putosi vuosi ennen sarjan tapahtumia Papua-Uuden-Guinean viidakkoon. Hän selvisi lento-onnettomuudesta hengissä, mutta katosi mutavyöryssä. Poliisi on jo lopettanut etsinnät, mutta paikallinen heimo jatkaa edelleen neiti Fisherin etsimistä. Phryne Fisher kuului Seikkailijattarien klubiin, jossa on mukana vain urallaan menestyneitä naisia, poikkeuksena klubin johtajan Birdie Birnsiden veli. Klubilaiset miettivät, miten he voisivat korvata neiti Fisherin kaltaisen etsivän. Tällöin paikalle saapuu Phrynen sisarpuolen tytär Peregrine Fisher, jolle Phryne on jättänyt perinnöksi talonsa ja autonsa. Phryne ei ollut tiennyt sisarpuolestaan mitään, ennen kuin hänen isänsä paljasti asian kuolinvuoteellaan. Phryne ei ehtinyt löytää sisarpuoltaan ennen tämän kuolemaa, mutta katoamisen jälkeen hänen perintönsä meni lähimmälle omaiselle, eli sisarentyttärelle, jota hän ei koskaan tavannut. Peregrine ei myöskään tiennyt tädistään ennen kuin sai tiedon perinnöstä.

Sarjan alussa Peregrine Fisher etsii vielä suuntaa elämälleen eikä ole pärjännyt missään aiemmissa töissään, kunnes pääsee Seikkailijattarien klubiin ja alkaa työskennellä etsivänä tätinsä tavoin. Peregrine on perinyt monia piirteitä tädiltään, kuten rajattoman uteliaisuuden ja terävät aistit. Peregrinen apuna murhatutkimuksissa on poliisilaitoksen ylikonstaapeli James Steed, jonka kanssa hänellä on myös romanttista vipinää. Ensimmäisen kauden avausjaksossa Peregrine ja Seikkailijattarien klubi saavat vastaansa korruptoituneen ylikomisario Percy Sparrow’n.

Lähteet
-------

1. ↑  Seven orders 'Miss Fisher's Murder Mysteries' spin-off *IF Magazine*.  26.7.2018. Viitattu 10.7.2021. (englanniksi)
2. 1 2 3 4 5 6 7 8  David Knox: Further cast for Ms Fisher's Modern Murder Mysteries | TV Tonight. Viitattu 10.7.2021. (englanniksi)
**Ludwig Friedrich Leopold von Gerlach** (17. syyskuuta 1790 Berliini – 10. tammikuuta 1861 Potsdam) oli preussilainen kenraali ja yhdessä veljensä Ludwig von Gerlachin kanssa merkittävä konservatiivinen poliittinen vaikuttaja. Hän oli 1800-luvun puolivälissä Preussin kuningas Fredrik Vilhelm IV:n lähimpiä neuvonantajia.

Gerlach osallistui nuorena Napoleonin sotiin ja konservatiivinen, romanttis-isänmaallinen henki tarttui häneen loppuiäksi. Hän kuului Preussin kruununprinssin, tulevan kuningas Fredrik Vilhelm IV:n ystäväpiiriin ja oli pietistinen harras uskovainen. Gerlach perusti poliittisen konservatisminsa Karl Ludwig von Hallerin ja F. J. Stahlin opetuksille. Gerlachin poliittinen vaikutusvalta alkoi kasvaa Fredrik Vilhelmin noustua vuonna 1840 valtaistuimelle. Suurimillaan hänen vaikutusvaltansa oli vallankumousvuotta 1848 seurannena vuosina, jolloin hänestä tuli kuninkaan merkittävä neuvonantaja ja vastavallankumouksellista politiikkaa kannattaneen hovin kamarillan johtava toimija. Kuningas nimitti hänet vuonna 1850 kenraaliadjutantikseen. Gerlach muun muassa suositteli Fredrik Vilhelmiä kieltäytymään Frankfurtin kansalliskokouksen hänelle tarjoamasta Saksan keisarin kruunusta ja pyrki vuonna 1850 saamaan aikaiseksi valtiosäännön muuttamisen konservatiivisempaan suuntaan. Krimin sodan aikana hän neuvoi kuningasta pitämään Preussin puolueettomana. Gerlach kuoli vuonna 1861 vain kahdeksan päivää kuningas Fredrik Vilhelmin jälkeen.

Lähteet
-------

1. 1 2  Leopold von Gerlach (englanniksi) *Encyclopædia Britannica Online Academic Edition*. Viitattu 28.6.2014.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Alankomaat
* Puola
* Vatikaani

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
Kalatš-na-Donun vaakuna.
**Kalatš-na-Donu** (ven. Кала́ч-на-Дону́, suomeksi "Kalatš Donin varrella") on kaupunki Volgogradin alueella Venäjällä. Se sijaitsee Donin muodostaman Tsimljanskin tekojärven rannalla 85 kilometriä Volgogradista länteen. Kaupunki on Kalatšin piirin keskus. Siellä on Volgogradin ja Lihajan väliseltä rautatieltä haarautuvan sivuradan pääteasema. Kaupungin kautta kulkee myös Volgogradin ja Belaja Kalitvan välinen maantie. Asukkaita on 26 300 henkeä (vuonna 2009).

Paikkakunta on saanut alkunsa vuonna 1708 perustetusta kasakkakylästä. Vuonna 1951 siitä tuli kaupunki. Nykyään Kalatš-na-Donussa on muun muassa telakka sekä metalli- ja elintarviketeollisuutta. Auton rekisterinumeron aluetunnus on Volgogradin alueen tunnus 34.

Kalatšilla oli merkittävä rooli pperaatio Uranuksessa, jossa neuvostojoukot piirittivät Saksan 6. armeijan.

Maantiede ja ilmasto
--------------------

Kaupunki sijaitsee Etelä-Venäjällä Euroopan puoleisella Venäjällä ja sen aikavyöhyke on sama Moskovan kanssa. Alueen maasto on aroa, jossa on vain vähän matalakasvuisia puita. Ilmasto on erittäin kuiva ja kuuma manerilmasto, jossa talvet ovat vähälumisia ja kesät kuumia ja kuivia. Kalatšissa on vuodessa noin 120 aurinkoista päivää. Alueella on suuria peltoja silmänkantamattomiin, joissa kasvatetaan muun muassa vesimeloneita. Kaupungin maaperä on erittäin hienoa hiekkaa, joka pöllyää kovasti tuulessa ja kerääntyy kaduille. Seudun puuttomuus voimistaa tuulia.

Kaupunkirakenne
---------------

Kalatšin kaupungin lähes kaikki rakennukset on rakennettu valkoisesta tiilistä kirkkoa myöten. Suurin osa kaupungin asuintaloista on omakotitaloja, kaupungissa on vain vähän kerrostaloja. Lähes kaikkien omakotitalojen ikkunat on varustettu puisilla ikkunaluukuilla, jotka suljetaan päivisin, jottei lämpö pääse taloihin sisälle, koska alueen ilmasto on kuuma.

Lähteet
-------

1. 1 2  *Goroda Rossii: entsiklopedija*, s. 170. Moskva: Bolšaja Rossijskaja Entsiklopedija, 1994. ISBN 5-85270-026-6.
2. ↑  Federalnaja služba gosudarstvennoi statistiki: Tšislennost naselenija Rossijskoi Federatsii po gorodam, posjolkam gorodskogo tipa i raionam na 1 janvarja 2009 g.  2009. Moskva:  Federalnaja služba gosudarstvennoi statistiki (Rosstat).  Arkistoitu 21.10.2011. Viitattu 15.9.2010. (venäjäksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Epävirallinen kaupunkisivusto (venäjäksi)
* Toinen epävirallinen kaupunkisivusto (Arkistoitu – Internet Archive) (venäjäksi)
**Leopardimiehet** eli **Anioto** oli väkivaltainen kultti Belgian Kongossa 1700-luvulta vuoteen 1936.

Kultti on pitkälti uskonnollinen ja pohjautuu leopardijumalan palvontaan. Uudet jäsenet vihittiin mukaan erityisessä seremoniassa. Määräajoin yhteisö kokoontui ja nautti huumaavia yrttejä. Osallistujat pukeutuivat leopardin nahasta tehtyyn viittaan ja päähineeseen, ja sitovat käsiinsä raudasta tehdyt kynnet. Tämän jälkeen he väijyivät yön pimeydessä yksin liikkuvia ja hyökkäsivät näiden kimppuun. Surmattuaan kulkijan he leikkasivat irti uhrin sydämen ja toisen käden.

1950-luvulla entisten siirtomaiden itsenäistyessä osa kultin jäsenistä ryhtyi palkkamurhaajiksi. Silloin he maalasivat valkoisen V-kirjaimen otsaansa. Nykyään kultti on käytännössä hävinnyt. 

Amnesty Internationalin kuolemanrangaistuksista tekemän maapallonlaajuisen raportin mukaan Zairessa kulttiin kuuluminen oli kuolemalla rangaistavaa, koska se luokiteltiin kannibalismiksi.

Lähteet
-------

* Adams, David A.: The Real Leopard Men of the Congo *Burroughs Bulletin #50, Spring 2002*.  2002. Viitattu 24.12.2008. (englanniksi)
* Kuolemanrangaistus : Amnesty Internationalin raportti. Amnesty International/ Suomen osasto. Suomen lakimiesliiton kustannus, Helsinki 1981
* Vernes, Henri: Hirviöiden laakso, WSOY 1957; *tietopaketti varsinaisen kirjan lopussa*

### Viitteet

1. ↑  Adams 2002
2. 1 2  Vernes 1957
3. ↑   Amnesty International 1981, luku "Zaire"

Aiheesta muualla
----------------

* van Bockhaven, Vicky: Leopard-men of the Congo in literature and popular imagination *ajol.info*.  2009. Viitattu 6.8.2010. (englanniksi)
* Kaaro, Jani: *Kaiken oudon ensyklopedia*, s. 242–243. Helsinki: BTJ Finland, 2009. ISBN 978-951-692-731-5.
**Leopold Edvard Schwanck** (10. marraskuuta 1849 Turku – ?) oli Venäjän keisarillisessa armeijassa palvellut suomalainen jalkaväenkenraali.

Leopold Edvard Schwanckin vanhemmat olivat lääkäri Alexander Magnus Schwank ja Maria Dorothea Dultz. Hänen sotilasuran alkuvaiheista ei ole tietoja, mutta tiedetään, että hän palveli pääesikunnan sotatieteellisen komitean vanhempana sihteerinä, kun hänet ylennettiin everstiksi 1898. Tämän perusteella Schwanck oli suorittanut Nikolain yleisesikunta-akatemian kurssin. Vuonna 1898 hänet myös määrättiin 88. Pietarin jalkaväkirykmentin komentajaksi, mutta hän palasi komennukselta pääesikunnan palvelukseen vuoden 1899 lopulla. Joulukuussa 1899 hänestä tuli 6. armeijakunnan esikuntapäällikkö. Venäjän–Japanin sotaan Schwanck osallistui ensin 2. Mantšurian armeijan päämajoitusmestarina, mihin tehtävään hänet oli määrätty syksyllä 1904. Seuraavan vuoden tammikuussa hänet siirrettiin Venäjän armeijan ylipäällikön, jalkaväenkenraali Aleksei Kuropatkinin erikoiskäyttöön ja huhtikuussa Venäjän armeijan pääesikunnan päällikön erikoiskäyttöön. Sodan jälkeen Schwanck ylennettiin kenraalimajuriksi ja määrättiin joulukuussa 1905 27. jalkaväkidivisioonan komentajaksi. Vuonna 1909 hänet siirrettiin 24. jalkaväkidivisioonan komentajaksi ja vuonna 1910 kenraaliluutnanttina 6. armeijakunnan komentajaksi. Scwanck ylennettiin jalkaväenkenraaliksi syyskuussa 1912, jolloin hän myös sai eron sotapalveluksesta. Ensimmäisen maailmansodan aikana hänestä tuli reservissä ollessaan Pietarin sotasairaalan tarkastaja lokakuussa 1916, mutta hänen myöhempiä vaiheitaan ei tunneta.

Lähteet
-------

1. 1 2  Leopold Edvard Schwanck *Suomalaiset kenraalit ja amiraalit Venäjän sotavoimissa 1809–1917*. Biografiakeskus, Suomalaisen Kirjallisuuden Seura. (Viitattu 19.4.2020)
**Leopardileguaani** (*Gambelia wislizenii*) on leguaanien heimoon (*Iguanidae*) kuuluva lisko. Sitä esiintyy Yhdysvaltain lounaisosissa ja Pohjois-Meksikossa, lisäksi sitä kasvatetaan lemmikkieläimenä. Leopardileguaani kasvaa noin 38 cm pitkäksi ja on väriltään vaaleanruskea tummin pilkuin ja vaalein poikkijuovin. Se kykenee vaihtamaan nopeasti väriään tummasta vaaleaksi.

Leopardileguaani tarvitsee verrattain suuren terraarion, vähintään noin 100 × 50 × 50 cm:n kokoisen. Terraarion pohjalla on hieman kosteana pidettävä paksu kerros hiekkaa, turvetta tai multaa. Terraarioon sijoitetaan myös kiipeily- ja piilopaikkoja. Leopardi tarvitsee UV-säteilyä. Sopiva lämpötila terraariossa on päivisin 28–30 astetta, lämmittelypaikassa 38–42 °C, yöllä huoneenlämpö. Hyväkuntoinen lisko voi talvehtia 4–6 viikon ajan noin 10 °C:ssa.

Leopardileguaani syö luonnossa pääasiassa niveljalkaisia, mutta myös muita pieniä matelijoita ja joskus kasveja. Vankeudessa se tarvitsee monipuolista ravintoa, jossa on mukana kasviksia ja johon on lisätty vitamiineja ja kalsiumia.

Lähteet
-------

1. ↑  Hammerson, G.A.: *Gambelia wislizenii* *IUCN Red List of Threatened Species. Version 2014.1*.  2007. International Union for Conservation of Nature, IUCN, Iucnredlist.org. Viitattu 26.6.2014. (englanniksi)
2. 1 2 3  Marikan herppisivut, Leopardileguaani (Arkistoitu – Internet Archive)


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Taksonitunnisteet | 
* Wikidata: Q2703595
* Wikispecies: Gambelia wislizenii
* ADW: Gambelia\_wislizenii
* CoL: 3F7PZ
* EoL: 794585
* GBIF: 5227123
* iNaturalist: 62797
* IRMNG: 10362924
* ITIS: 173924
* IUCN: 64015
* NatureServe: 2.101367
* NCBI: 43593
* RD: wislizenii

 |

 |
**Nord Aviation** oli ranskalainen ilmailualan valtionyhtiö, joka toimi vuosina 1954–1970.

Nord Aviation perustettiin 1. lokakuuta 1954 yhdistämällä valtion omistamat SFECMAS-yhtiö ja S.N.C.A.N.-yhtiö (Société Nationale de Constructions Aéronautiques du Nord). Nimestään huolimatta se sijaitsi Ranskan keskiosassa, Bourgesissa. 

Vuonna 1970 Nord Aviation fuusioitui Sud Aviation -yhtiön ja Société pour l’Étude et la Réalisation d’Engins Balistiquesin (SÉREB) kanssa.. Tällöin syntyi Société Nationale d'Industrie Aérospatiale eli SNIAS-yhtiö, joka myöhemmin nimettiin Aerospatialeksi.

Tuotanto
--------

Nord 1500 prototyyppi
Nord 3202

| Malli | Vuosi | Rooli |
| --- | --- | --- |
| S.N.C.A.N. Nord 2501 Noratlas | 1950 | Sotilaallinen kuljetuskone |
| Nord 1500 Griffon | 1957 | Hävittäjän prototyyppi |
| Nord Aviation 1405 Gerfaut 2 | 1956 | Hävittäjälentokone |
| Nord Aviation 3400 Norbarbe | 1958 | Tiedustelu |
| Nord 3202 | 1960 | Koulukone |
| Nord 3202 | 1957 | sotilaallinen koulutuslentokone |
| Nord 262 | 1962 | Matkustajalentokone |
| Nord 262A S-Broussard | 1964 | Matkustajakone |
| Nord 262B | 1964 | Matkustajakone |
| Nord 262C | 1968 | Matkustajakone |

Lähteet
-------

1. ↑  European Aeronautic Defence and Space Company Encyclopaedia Britannica. Viitattu 15.7.2018.

Aiheesta muualla
----------------

* AviaFrance.
**Karvakehrääjämäiset** (Lasiocampoidea) on yksi perhosten yläheimo. Se lasketaan kuuluvaksi suurperhosiin. Jossain lähteissä ryhmä katsotaan osaksi kehrääjämäisten yläheimoa (Bombycoidea). Karvakehrääjämäisiä perhosia tunnetaan maailmassa yli 2000 lajia, mutta Suomessa on tavattu vain 15 lajin edustajia.

Piirteitä
---------

Karvakehrääjämäiset perhoset vaihtelevat melko pienistä hyvin suurikokoisiin. Aikuisilla perhosilla on roteva, tuuheakarvainen ruumis ja leveät siivet. Väritys vaihtelee tyypillisesti kellanruskeasta harmaaseen ja siipikuviot ovat yksinkertaisia. Sukupuolidimorfia on hyvin yleistä ja naaraat voivat olla huomattavasti koiraita suurikokoisempia. Naaraan tuottamien feromonien haistamiseksi koirailla on pitkät, leveästi kaksoiskampahampaiset tuntosarvet. Useimmat lajit lentävät yöllä tai hämärässä.

Yläheimoon kuuluu kaksi heimoa. Suurempi Lasiocampidae, sekä indoaustralialaisella alueella tavattava pieni Anthelidae. Yläheimon keskeisinä yhdistävinä piirteinä ovat siipisuonituksen rakenne sekä toukkatuntomerkit. Etu- ja takasiipi tarttuvat toisiinsa ampleksiformisesti eli laaja osa takasiivestä koskettaa etusiiven alapintaa. Äänen tuottamiseen tarkoitettua tympanaalielintä ei ole. Myös imukärsä on joko surkastunut tai puuttuu kokonaan eikä aikuinen perhonen nauti ravintoa.

Toukat ovat useimmiten tuuheakarvaisia.

Lähteet
-------

1. 1 2  Nationalnyckeln till Sverges flora och fauna. Fjärilar: Ädelspinnare–tofsspinnare Lepidoptera: Lasiocampidae–Lymantriidae. ISBN 978-91-88506-58-0 s. 109

Aiheesta muualla
----------------

* Eurooppalaisten lajien levinneisyys

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Taksonitunnisteet | 
* Wikidata: Q1139185
* Wikispecies: Lasiocampoidea
* BugGuide: 44015
* CoL: 622ZP
* EoL: 767
* Fauna Europaea: 6727
* Fauna Europaea (new): d8813d3e-4c2b-4782-a55a-6a0359852d01
* GBIF: 1809
* iNaturalist: 56583
* ITIS: 693943
* NBN: NHMSYS0021143804

 |

 |
**Norcia** on kunta Keski-Italiassa Umbrian hallintoalueella olevassa Perugian maakunnassa.

Kunta sijaitsee Monti Sibillinin kansallispuistossa, joka muodostettiin Marchen ja Umbrian alueille vuonna 1993. Kunnan keskustassa olevan pyhän Benediktuksen aukion (*Piazza San Benedetto*) laidalla sijaitsevat tärkeimmät nähtävyydet. Näitä ovat goottilainen pyhän Benediktuksen basilika, Santa Maria Argentean katedraali, nelisivuinen linnoitus (*La Castellina*) sekä kaupungintalo (*Palazzo Comunale*). Aukion keskellä on pyhän Benediktuksen veistos.

Norcian lähellä sattui 30. lokakuuta 2016 voimakas 6,6 magnitudin maanjäristys, joka aiheutti tuhoa kaupungissa ja muun muassa pyhän Benediktuksen basilika tuhoutui osittain.

* Piazza San BenedettoPiazza San Benedetto
* La CastellinaLa Castellina
* Santa Maria Argentean katedraaliSanta Maria Argentean katedraali
* Pyhän Benediktuksen basilikaPyhän Benediktuksen basilika

Lähteet
-------

1. 1 2 3  www.tuttitalia.it
2. ↑  Matkailusivut (Arkistoitu – Internet Archive)
3. ↑  Kerola, Päivi: Keski-Italiassa voimakas maanjäristys – Useita loukkaantunut, rakennuksia sortunut  30.10.2016. YLE uutiset. Viitattu 30.10.2016.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Norcia** Wikimedia Commonsissa

Perugian maakunta
Assisi | Bastia Umbra | Bettona | Bevagna | Campello sul Clitunno | Cannara | Cascia | Castel Ritaldi | Castiglione del Lago | Cerreto di Spoleto | Citerna | Città della Pieve | Città di Castello | Collazzone | Corciano | Costacciaro | Deruta | Foligno | Fossato di Vico | Fratta Todina | Giano dell’Umbria | Gualdo Cattaneo | Gualdo Tadino | Gubbio | Lisciano Niccone | Magione | Marsciano | Massa Martana | Monte Castello di Vibio | Monte Santa Maria Tiberina | Montefalco | Monteleone di Spoleto | Montone | Nocera Umbra | Norcia | Paciano | Panicale | Passignano sul Trasimeno | Perugia | Piegaro | Pietralunga | Poggiodomo | Preci | San Giustino | Sant’Anatolia di Narco | Scheggia e Pascelupo | Scheggino | Sellano | Sigillo | Spello | Spoleto | Todi | Torgiano | Trevi | Tuoro sul Trasimeno | Umbertide | Valfabbrica | Vallo di Nera | Valtopina
**Kolijärvi** (ruots. *Gålisjön*) on matala, hiekkapohjainen ja vähähumuksinen järvi Raaseporin itäosassa lounaisella Uudellamaalla. Sen pinta-ala on 61 hehtaaria. Etäisyys Tammisaaresta on 19 kilometriä itäkoilliseen ja Helsingistä 68 kilometriä länsilounaaseen. Virallisissa kartoissa ja muissa lähteissä järven ensisijainen nimi on Gålisjön.

Maantiede
---------

Kolijärven pituus lounaasta koilliseen on 1,5 kilometriä, leveys kaakosta luoteeseen on 600 metriä. Barkaruddenin niemi jakaa altaan eteläosan kahdeksi lahdeksi. Järven luoteisosassa sijaitsee noin 30 aarin laajuinen Gålisjöholmen. Valtaosa Kolijärvestä on kahdesta kolmeen metriä syvä. Järveä ympäröi metsämaa, rannoilla on jonkin verran pientaloja. Lounainen ranta kohoaa yli 50 metriä merenpinnan yläpuolelle. Karjaan keskusta sijaitsee aivan Kolijärven länsipuolella.

Kolijärveen virtaa laskupuroja läheisiltä suoalueilta; järven pohjoisrannalla sijaitsee Gålisjömossen. Kolijärven lounaisrannalta lähtee laskuoja Lillsjöniin, joka sijaitsee noin 700 metriä etelään. Lillsjönin korkeustaso on 2,6 metriä Kolijärveä alempi.

Kolijärven ekologinen tila on tyydyttävä, valuma-alue on pääosin metsämaata. Järven vesitilavuus on 1 261 000 kuutiometriä. Vesikasvillisuus on runsasta ja kalakanta on särkivaltaista.

Kolijärvi (81.073.1.005) kuuluu Raaseporinjoen valuma-alueeseen (81.073), joka on kolmannen jakovaiheen vesistö Suomenlahden rannikkoalueen päävesistössä (81). Kolijärvi on kolmanneksi laajin Raaseporinjoen alueen kymmenestä vähintään hehtaarin laajuisesta järvestä.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Gålisjön, vakavesi, Raasepori
2. 1 2 3 4 5 6 7 8  Ympäristö.fi : Ympäristötiedon hallintajärjestelmä Hertta Ympäristötiedon hallintajärjestelmä Hertta. Viitattu 21.6.2021.
3. 1 2 3 4  Kolijärvi *Vesientila.fi*. Länsi-Uudenmaan vesi ja ympäristö ry. Viitattu 21.6.2021.
4. ↑  Kolijärvi. Järviwiki. Viitattu 21.6.2021.
5. ↑  Raseborgs ån valuma-alue (81.073). Järviwiki. Viitattu 21.6.2021.
**Hangon Hyrskyt** (lyh. **HaHy**) on hankolainen urheiluseura, jossa harrastetaan salibandyä, keilailu, yleisurheilulajeja, kamppailulajeja, kiipeilyä ja frisbeegolfia.

HaHyn Salibandy on emoseuran Hangon Hyrskyjen alla toimiva salibandyjaos.
Seuran salibandytoiminta alkoi vuonna 2000. Miesjoukkueen toimintaa alkoi kaudella 2002-03 Suomen Salibandyliiton 6. divisioonassa. 

2000-luvun alkupuolella Hyrskyjen salibandytoimintaa oli vilkasta ja mukana Suomen Salibandyliiton sarjoissa oli useampia juniori- ja aikuisjoukkuetta. 2010-luvulla junioritoiminta kuitenkin hiipuui ja kaudella 2013-14 seuralla on kaksi miesten joukkuetta ja yhden naisjoukkueen.
Seuran edustusjoukkue pelasi kaudella 2012-13 2.divisioonassa. Joukkuetta valmentaa Andreas Nordlund.

Miesten edustusjoukkueen sarjasijoitukset
-----------------------------------------

| Kausi | Sarjataso | Sijoitus | Maalier | Pisteet |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 2003-04 | VI-divisioona | 2 | 172-38 | 33 |
| 2004-05 | V-divisioona | 2 | 131-44 | 30 |
| 2005-06 | IV-divisioona | 1 | 103-36 | 32 |
| 2006-07 | III-divisioona | 4 | - | - |
| 2007-08 | III-divisioona | 8 | - | - |
| 2008-09 | IV-divisioona | 1 | - | - |
| 2009-10 | III-divisioona | 4 | - | - |
| 2010-11 | III-divisioona | 2 | 88-67 | 22 |
| 2011-12 | III-divisioona | 1 |  |  |
| 2012-13 | II-divisioona | 11 | 130-174 | 12 |
|

Aiheesta muualla
----------------

* Seuran sivusto
* Ilpo Repo (toim.), Hangon hyrskyt ry 1925-1985
**Kolibri** on Rauno Lehtisen säveltämä instrumentaalikappale vuodelta 1961. Se oli ensimmäinen Lehtisen itse säveltämä kappale jonka hän pääsi levyttämään, vaikka hän oli aloittanut säveltämisen jo 1940-luvun lopulla. Lehtinen soittaa levytyksellä sähköistettyä mandoliinia monina päällekkäisäänityksinä, mikä antoi kappaleelle omintakeisen sointivärin vuotta ennen kuin sähkökitaralla tehty "rautalankamusiikki" tuli suosioon. Lehtinen levytti "Kolibrin" vuonna 1988 uudelleen alkuperäissovituksen pohjalta.

Rauno Lehtinen toimi 1960-luvun alussa muusikkona Ruotsissa, muun muassa viulistina sokean pianistin Reinhold Svenssonin yhtyeessä. Ruotsissa hän tutustui sähkömandoliiniin, jota soittaessa idea "Kolibrista" syntyi. Lehtisellä oli Suomen ainoa sähkömandoliini, jolle riitti kysyntää muillakin levytyksillä.

Neljän päällekkäisäänitetyn sähkömandoliinistemman lisäksi "Kolibrissa" ovat mukana rummut, basso ja kitara sekä Olavi Lehtosen soittama puhallusharmonikka lyhyine, terävine sointuineen ja B-osassa pidempine vastamelodioineen. Les Paulin tyylistä päällekkäisäänitystä varten levytykseen saatiin apuun ruotsalainen äänittäjä.

Singlejulkaisun kääntöpuolella julkaistiin dixieland-klassikko "Muskrat Ramble", jolla Lehtinen soittaa viulua Svend Asmussenin tyylisesti. "Kolibri" sai paljon radiosoittoa Yleisradiossa ja julkaistiin jopa jossakin Etelä-Amerikan maassa. Siitä levytettiin versioita myös Tanskassa ja Saksassa. Suomessa Lasse Liemola teki "Kolibrista" itse sanoittamansa lauletun version, jonka tarina sijoittuu Ambomaan kylään. Instrumentaalilevytyksiä kappaleesta ovat tehneet Soitinyhtye Liisa 1972 ja kitaristi Francis Goya 1979.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Henriksson, Juha: *Toiset meistä. Rauno Lehtinen ja musiikki*, s. 44, 57–60. Japa-musiikkiarkisto, 2010. ISBN 978-952-68364-2-3. Teoksen verkkoversio (viitattu 6.6.2018).
2. ↑  "Kolibri", *Suuri toivelaulukirja 14*, s. 206. Toim. Heikki Uusitalo, 2. painos. Warner/Chappell Music Finland, Suuri suomalainen kirjakerho, 1997.
**Tri. Robert A. Moog** (23. toukokuuta 1934 New York, New York, Yhdysvallat – 21. elokuuta 2005 Asheville, Pohjois-Carolina, Yhdysvallat) oli elektronisen musiikin pioneeri, joka tunnetaan parhaiten Moog-syntetisaattorin kehittäjänä. Moog itse äänsi sukunimensä "moug".

Moog aloitti soitinvalmistuksen jo teini-iässä kokoamalla thereminejä. Sittemmin fysiikkaa ja sähkötekniikkaa opiskellut Moog teki ensimmäisen modulaarisen syntetisaattorinsa vuonna 1963. Helpommin kuljetettava Minimoog ilmestyi vuonna 1971. Varhaiset Moogit vakiinnuttivat syntetisaattorin käyttöliittymäksi pianon kaltaisen koskettimiston.

Moog-syntetisaattorit
---------------------

Myöhemmin enemmän populaarimusiikissa käytetyn Moog-syntetisaattorin läpimurto tapahtui alun perin klassisen musiikin kautta. Wendy Carlosin albumi *Switched-On Bach* (1968) osoitti, että syntetisaattoria voi käyttää musiikin teossa, eikä sitä pidetty enää pelkkänä efektilaitteena. Carlos loi päällekkäisäänityksillä Moogin yksiäänisillä soittimilla monimutkaisia äänimaisemia.

1970-luvulla Moogit vakiintuivat monien rock-yhtyeiden kalustoon, ja kokeellisemmat yhtyeet, kuten Emerson, Lake & Palmer ja Kraftwerk, käyttivät niitä koko soundinsa kulmakivenä. Ensimmäinen Moogia sisältävä rock-äänite oli The Doors -yhtyeen esikoisalbumi vuodelta 1967. Myös esimerkiksi Uriah Heepin vuoden 1972 "Sweet Lorraine" -kappaleessa Moog-syntetisaattori on tärkeässä osassa.

1980-luvulla digitaaliset syntetisaattorit kuten Yamaha DX7 syrjäyttivät analogiset laitteet ja Moogitkin jäivät pienen piirin harrastukseksi. 1990-luvulla analogiset syntetisaattorit kuitenkin löydettiin uudelleen "lämpimän" sointinsa ja "inhimillisyytensä" vuoksi, ja Moog-syntetisaattoritkin nousivat uuteen suosioon erityisesti lukuisien analogisten ja ns. virtuaalianalogisten jäljitelmien muodossa.

Moogin yritys Moog Music päätyi vuonna 1975 erinäisten vaiheiden kautta Norlin-nimisen yhtiön omistukseen, ja Moog jätti yrityksen pari vuotta myöhemmin. Norlinin valmistamat Moog-tuotteet eivät olleet yhtä menestyksekkäitä kuin Moogin itse suunnittelemat, joten Moog Music lopetti toimintansa vuonna 1987. Moogin uusi yritys Big Briar osti oikeudet Moog Music -nimeen vuonna 2002 ja toi markkinoille uudistetun version Minimoogista, Minimoog Voyagerin.

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Robert Moog**.
* Robert Moogin kotisivut (Arkistoitu – Internet Archive)


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Ruotsi
* Tšekki
* Alankomaat

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**Hangon Itäsatama** on huvivenesatama Hangon Itälahdessa. Sitä ylläpitää pursiseura Hangö Segelföreningen. Satama rakennettiin heti Hangon kaupungin perustamisen jälkeen, ja laituri valmistui 1879 ja venesatama 1880. Sen pohjoispuolella on satamamakasiineja. Alue on valittu valtakunnallisesti merkittäväksi rakennetuksi kulttuuriympäristöksi.

Kuvaus
------

Itäsatama sijaitsee suojaisessa Itälahdessa. Se on Suomenlahden merkittävimpiä huvivenesatamia. Sen rannalla ovat muun muassa Hangö Segelföreningenin rakennuttama funktionalismia edustava paviljonkinrakennus ja Granitin entinen kivihiomo.

Satamaa ylläpitää pursiseura Hangö Segelföreningen. Siellä käy satamakapteeni Jan Sonntagin vuoden 2011 arvion mukaan 6 000 – 7 000 venettä vuosittain. Niistä noin kymmenesosa on ulkomaalaisia. Satamassa on 220 venepaikkaa.

Historia
--------

Itälahdella sijaitsi 1800-luvulla pieni kalasatama. Itäsatamaa alettiin rakentaa tuolle paikalle heti kaupungin perustamisen jälkeen 1874. Ratainsinööri P. E. Böcker teki 1875 rakennussuunnitelman, ja valtio rakennutti 1879 Telakanniemen laitaan Böckerin suunnitteleman laiturin ja vuonna 1880 venesataman. Rantamakasiinit asetettiin kahteen suoraan riviin ja niiden väliin jätettiin palokuja.

Hangö Segelföreningenin paviljonki valmistui 1938. Sen oli suunnitellut arkkitehti Bertel Liljeqvist, ja sen rakentaminen onnistui pitkälti alueen yrityksiltä ja yksityishenkilöiltä saatujen lahjoitusten ansiosta.

Itälahti listattiin vuonna 2009 tehdyssä inventoinnissa valtakunnallisesti merkittävien rakennettujen kulttuuriympäristöjen joukkoon.

Hangon Itäsatama panoraamakuvassa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Hangon Itäsatama  22.12.2009. Museovirasto. Viitattu 30.9.2017.
2. ↑  Hanko, Itäsatama *Vene-lehti*. Otava Media. Viitattu 30.9.2017. [vanhentunut linkki]
3. ↑  Satama Hangon itäsatama. Viitattu 30.9.2017.
**Kolin työväentalo** on Lieksan Kolin kylässä sijaitseva työväentalo. Talon omistaa Kolin Työväenyhdistys.

Historiaa
---------

Kolin työväenyhdistys (vuoteen 1937 saakka Kolin ja Hattusaaren työväenyhdistys) perustettiin vuonna 1917. Samana vuonna yhdistys liittyi Sosialidemokraattiseen puolueeseen.

Sisällissodan jälkeen yhdistyksen toiminta vaikeutui joksikin aikaa, mutta jo vuonna 1920 se sai ostettua entisen nuorisoseuran talon. Joitakin kyläläisiä ei miellyttänyt, että nuorisoseuratalo oli päätynyt työväentaloksi, ja talo kärsikin alkuvuosinaan usein vahingonteoista. Lisäksi se ei vielä vuonna 1924 ollut talvikäyttöön sopivassa kunnossa. Varoja kunnostukseen oli yritetty kerätä arpajaisilla, mutta tuloja ei tullut riittävästi. Arpoja oli painettu 20 000, mutta vain reilut 7 000 saatiin myytyä. Vuonna 1928 yhdistyksessä oli 19 jäsentä.

Talon kunnostusta ainakin suunniteltiin myös kesälle 1953, jolloin tarkoituksena oli korjata uunia ja laajentaa taloa. Vuonna 1957 talo myytiin, ja yhdistys osti Työväen Urheiluliiton paria vuotta aiemmin rakentaman Kolin huvilavan. Vuonna 1958 yhdistys erosi sosialidemokraattisesta puolueesta ja liittyi Työväen ja Pienviljelijäin Sosialidemokraattiseen Liittoon. Vuonna 1962 yhdistyksestä lähteneet sosialidemokraatit perustivat Kolin Sosialidemokraatit ry:n. Vuonna 1972 Kolin työväenyhdistys palasi sosialidemokraattiseen puolueeseen, ja samana vuonna Kolin Sosialidemokraatit ry lakkautettiin.

Elokuussa 1980 Kolin Huvilava tuhoutui tulipalossa, joka todettiin oikeudessa tuhopoltoksi. Uuden työväentalon avajaiset pidettiin vuonna 1984, joskin siellä oli päästy kokoontumaan jo edellisenä vuonna. Talon nimeksi tuli Koli-pirtti, ja sen liiketilat vuokrattiin yksityiselle yrittäjälle.

Toimintaa työväentalolla
------------------------

Työväentalolla on järjestetty muun muassa kesäjuhlia ja iltamia. Vuosina 1957–1980 yhdistyksen omistuksessa ja käytössä oli Kolin Huvilava, jolla järjestettiin tansseja.

Nykyinen toiminta
-----------------

Talon omistaa edelleen Kolin Työväenyhdistys, jossa toimii nykyään noin 10 jäsentä. Vuonna 2017 yhdistys suunnitteli omaisuutensa säätiöimistä vanhusten hyväksi ja toivoi saavansa säätiöön mukaan muita, varakkaita yhdistyksiä. Vanhusten päivätoimintaa voisi alkuun järjestää työväentalolla, jonka tontilla on myös rakennusoikeutta jäljellä. Suunnitelmien etenemisestä ei ole tietoa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Palokas, Unto: *Voimakas kansanliike*. Lieksan sosialidemokraattinen kunnallisjärjestö r.y. 2002. ISBN 952-91-4784-8.
2. ↑  Kansan Voima 14.10.1924, no 117 *digi.kansalliskirjasto.fi*. Viitattu 9.9.2022.
3. ↑  SDP:n puoluetilasto 1925–1928 Sos. dem. puolue/Työväen Arkisto. Viitattu 29.8.2022.
4. ↑  Suomen Sosialidemokraatti 27.11.1952 *digi.kansalliskirjasto.fi*. Viitattu 9.9.2022.
5. ↑  Kansan Voima 17.6.1922, no 65 *digi.kansalliskirjasto.fi*. Viitattu 9.9.2022.
6. ↑  Lieksan Lehti 21.4.2017 *lieksanlehti.fi*.  Arkistoitu 9.9.2022. Viitattu 9.9.2022.
**Ejler Bille** (1910–2004) oli tanskalainen taiteilija. Billeä voidaan pitää yhtenä 1900-luvun merkittävimmistä tanskalaisista kuvataiteilijoista. Kuvataiteen lisäksi hän oli myös aktiivinen runoilija ja väittelijä.

Billen ensimmäinen työ on hänen lukioaikanaan tekemät keraamiset, koristellut ruukut. Vuonna 1930 Bille jatkoi opiskelujaan Kööpenhaminan käsityökoulussa, jossa opiskelivat myös muun muassa Richard Mortensen, Sonja Ferlov ja Gertrud Vasegaard. Hän jatkoi opintojaan 1932–1933 Kuvataideakatemian kuvanveistäjäkoulussa. Hän oli aluksi kuvanveistäjä, ja hänen varhaisimmat työnsä olivat palisanteripuuhun veistettyjä tyyliteltyjä eläimiä ja lintuja. Sittemmin Billen veistokset ovat olleet surrealistisia, kipsistä tehtyjä veistoksia, jotka on myöhemmin valettu pronssiin. Vuonna 1934 hän perusti yhdessä tuttujensa kanssa Linien-nimisen taiteilijaryhmän, ja he julkaisivat myös samannimistä taidelehteä.

Veistosten teon ohella Bille myös maalasi. Hänen maalauksensa olivat Bauhausin ja Kandinskyn innoittamia abstrakteista elementeistä koostuvia töitä. Ollessaan Pariisissa 1938–1939 hän teki läpimurron taiteilijana, ja maalaustaiteesta tuli hänen ensisijainen taiteenlajinsa. Billen maalaukset olivat abstraktin ekspressiivisiä ja sommitteluiltaan ornamenttimaisia. Maalaukset koostuivat pääasiassa lintujen ja eläinten muodoista, viivoista sekä spiraaleista pois lukien muotokuvat.

1940-luvulla Billen töitä oli ensin Høst-näyttelyssä, ja sen jälkeen laajassa CoBrA-ryhmän näyttelyssä Amsterdamissa vuonna 1949. Vähitellen Bille kuitenkin jätti kokeellisen taiteen ja alkoi tehdä perinteisempiä töitä. Vuonna 1951 hän alkoi tehdä yhteistyötä Erik Thommesenin kanssa.

Billen taito värien käyttäjänä on huomattavaa. Hänen tummat maanläheiset värinsä kumpuavat syksyisestä Tanskasta ja puhtaat kirkkaat värit tulevat Balilta, jonne hän usein matkusti. Matkoillaan Balille hän keräsi yhdessä vaimonsa taiteilija Agnete Therkildsenin kanssa kokoelman balilaista maalaustaidetta ja veistoksia. Kokoelma on sittemmin lahjoitettu Holstebron taidemuseolle.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Bille, Ejler (1910–2004) *Vestjysk Kunstgalleri*. Viitattu 13.3.2023. (tanskaksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Belgia
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Taiteenala | 
* Museum of Modern Art
* RKD Artists
* ULAN

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* IdRef

 |

 |