recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**William Dennisuk** (s. 3. heinäkuuta 1954) on yhdysvaltalaissyntyinen, Imatralla asuva kuvataiteilija, kuvanveistäjä ja kuvataiteen opettaja. 

Dennisuk valmistui Detroitin Center of Creative Studiesista taiteen kandidaatiksi (Bachelor of Fine Arts) vuonna 1978 ja taiteen maisteriksi (Master of Fine Arts) Chicagon taideinstituutin koulusta vuonna 1980. Hän suoritti myös kuvanveiston jatkotutkinnon Kuvataideakatemiassa vuonna 1990. 

William Dennisuk aloitti kuvataiteen opetustyön Chicagon taideinsitutuutin koulussa vuonna 1980. Vuosina 1982-1988 hän opetti Limingan taidekoulussa, vuosina 1988-1991 Taidekoulu Maassa Helsingissä. Vuosina 1991-1992 ja 1994-1995 hän opetti Kansallisessa taideakatemiassa Bratislavassa, Slovakiassa ja 1992-1993 Lapin yliopistossa Rovaniemellä. Vuosina 2005-2006 hän opetti University of West Georgiassa Yhdysvaltojen Carrolltonissa. Vuodesta 2007 alkaen hän on opettanut Taideteollisessa korkeakoulussa Helsingissä ja vuodesta 1996 alkaen ympäristötaidetta Saimaan ammattikorkeakoulussa Imatralla.

Dennisuk voitti syksyllä 2013 taidekilpailun Walesissa, ja toteutettu ehdotus valmistui syksyllä 2014. Kilpailu oli osa Swansean kaupungin ranta-alueen kehittämistä.

Dennisukille myönnettiin taiteilijaeläke vuoden 2022 alusta.

Lähteet
-------

1. ↑  Uccello I, 2007 *kansallisgalleria.fi*. Viitattu 16.8.2023.
2. ↑  William Dennisuk CV (taiteilijan verkkosivu) *kolumbus.fi*.  Arkistoitu 1.12.2022. Viitattu 19.5.2016.
3. ↑  William Dennisuk voitti taidekilpailun Walesissa *Uutisvuoksi*.  4.12.2013. Kaakon Viestintä Oy.  Arkistoitu 17.9.2016. Viitattu 19.5.2016.
4. ↑  Taiteilijaeläke 63 taiteilijalle *Taiteen edistämiskeskus Taike*.  4.3.2022. Viitattu 5.3.2022.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia teoksista
* William Dennisuk, Sculpture on the Huron[vanhentunut linkki]
**Göppingen** on kaupunki Baden-Württembergin osavaltiossa, eteläisessä Saksassa. Se sijaitsee noin 40 kilometriä itään Stuttgartin suurkaupungista. Se on Göppingenin piirikunnan hallintokaupunki ja kuuluu Stuttgartin hallintopiiriin. Kaupungissa oli kesäkuun 2022 lopussa 58 428 asukasta, ja sen pinta-ala on 59,2 neliökilometriä.

Varhaisin maininta Göppingenistä historiallisissa lähteissä sijoittuu vuoden 1110 tienoille. Vuonna 1396 kaupungille myönnettiin rahanlyöntioikeus. Kaupunki tuhoutui tulipalossa pahoin vuosina 1425 ja 1782. Vuoden 1782 palon jälkeen kaupunki jälleenrakennettiin nopeasti herttua Karl Eugenin määräyksestä. Tuolta ajalta on peräisin Göppingenin keskusta-alueen klassistinen ulkonäkö.

Göppingenin nähtävyyksiin lukeutuu muun muassa 1500-luvun keskivaiheilla Württembergin herttualle rakennettu renessanssipalatsi sekä 1400-luvulla rakennettu Oberhofenin kirkko, joka on kaupungin vanhin rakennus.

Entinen Saksalainen jalkapalloilija Jürgen Klinsmann on kotoisin Göppingenistä.

Lähteet
-------

1. 1 2  Flächennutzungsplan Stadt Göppingen. Viitattu 17.5.2023. (saksaksi)
2. 1 2  Bevölkerung der Gemeinden Baden-Württembergs am 30. Juni 2022 (PDF) (s. 6) Statistisches Landesamt Baden-Württemberg. Viitattu 17.5.2023. (saksaksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Göppingen** Wikimedia Commonsissa

* Göppingenin kaupungin viralliset Internet-sivut (saksaksi)
**Brodgarin kehä** (engl. *Ring of Brodgar*, myös **Brogar**) on neoliittinen kivikehä Orkneyn saarella Skotlannissa. Se sijaitsee pienellä kannaksella kahden järven välissä. Koska alueella ei ole koskaan suoritettu arkeologisia kaivauksia, kehän rakennusajankohdasta ei ole tieteellistä näyttöä. Ilmeisesti se on rakennettu noin 2500 eaa.

Kehä on halkaisijaltaan 103,6 metriä ja yksi suurimmista Yhdistyneen kuningaskunnan alueella olevista kehistä. Rakennelma koostui alun perin 60 kivestä, joista 27 oli yhä pystyssä 2000-luvun alussa. Kivet on pystytetty kolmen metrin syvyisiin ja yhdeksän metrin levyisiin kuoppiin.

Lähialueella on myös muita pystykiviä sekä vanhoja hautoja. Kivikehien historiallista tarkoitusta ei kuitenkaan tiedetä.

Brodgarin kehä ja sitä ympäröivä alue lisättiin Unescon maailmanperintökohteeksi vuonna 1999.

Katso myös
----------

* Maeshowe
* Skara Brae
* Stennessin pystykivet

Lähteet
-------

1. ↑  Heart of Neolithic Orkney Unesco
2. 1 2 3  Orkneyjar - the heritage of the Orkney Islands *orkneyjar.com*. Viitattu 25.8.2007. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Brodgarin kehä** Wikimedia Commonsissa
Sarina Wiegman vuonna 2022
**Sarina Petronella Wiegman** (s. 26. lokakuuta 1969 Haag, Alankomaat, oik. **Sarina Wiegman-Glotzbach**) on alankomaalainen jalkapallovalmentaja ja entinen jalkapalloilija. Hän on ollut syyskuusta 2021 lähtien Englannin naisten jalkapallomaajoukkueen päävalmentaja. Vuosina 2017–2021 Wiegman oli Alankomaiden naisten jalkapallomaajoukkueen päävalmentaja toimittuaan sitä ennen maajoukkueen apuvalmentajana ja lyhyitä jaksoja väliaikaisena päävalmentajana.

Omalla pelaajaurallaan Wiegman pelasi 99 maaottelua Alankomaiden maajoukkueessa vuosina 1987–2001 ja teki niissä viisi maalia. Hän lopetti pelaajauransa vuonna 2003 ja ryhtyi muutamaa vuotta myöhemmin valmentajaksi. Wiegman valmensi Alankomaat Euroopan-mestariksi EM-kilpailuissa 2017 ja MM-hopealle MM-kilpailuissa 2019. Wiegman oli Englannin päävalmentaja, kun joukkue voitti Euroopan-mestaruuden EM-kilpailuissa 2022.

Wiegman valittiin vuonna 2017 maailman parhaaksi naisten jalkapalloilun valmentajaksi.

Saavutukset päävalmentajana
---------------------------

* Euroopan-mestaruus 2017 & 2022
* MM-hopea 2019
* Alankomaiden mestaruus 2007 & 2012

Lähteet
-------

1. ↑  Sarina Glotzbach-Wiegman *Onsoranje.nl*. KVNB. Viitattu 1.8.2022. (hollanniksi)
2. 1 2  Heikkinen, Feeliks: Murskaavia tuloksia takovalla päävalmentajalla poikkeukselliset metodit – "Se tuntui hiukan oudolta" *mtvuutiset.fi*.  31.7.2022. Viitattu 1.8.2022.
3. 1 2  Englannin jalkapalloliitto: Sarina Wiegman *englandfootball.com*. Viitattu 1.8.2022. (englanniksi)
4. ↑  Saatsi, Samu: Englanti juhlii vihdoin jalkapallon Euroopan mestaruutta! Asiantuntijat hämmästelevät, kuinka tuomaristo päästi Englannin pälkähästä *yle.fi*.  31.7.2022. Viitattu 1.8.2022.


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Alankomaat

 |

 |
**Seng-hyoun Ko** (kor. 고성현; s. 1962) on eteläkorealainen oopperalaulaja, joka on äänialaltaan baritoni.

Kon laajaan ohjelmistoon ovat kuuluneet muiden muassa *Nabuccon*, *Simon Boccanegran*, *Macbethin* ja *Rigoletton* nimiroolit. Muista Giuseppe Verdin oopperoista hänellä on ollut rooleja esimerkiksi *Aidassa* (Amonasro), *Naamiohuveissa* (Renato), *Otellossa* (Iago) ja *Trubaduurissa* (di Luna). Muiden säveltäjien oopperoita, joissa Ko on esiintynyt, ovat olleet muiden muassa *Tosca* (Scarpia), *Cavalleria rusticana* (Alfio), *Pajatso* (Tonio) ja *Carmen* (Escamillo). Ko on esiintynyt myös muissa kuin italiankielisissä oopperoissa, kuten Camille Saint-Saënsin *Samson et Dalilassa*.

Ko on esiintynyt lukuisissa oopperataloissa Etelä-Koreassa, Japanissa ja eri puolilla Eurooppaa. Hän on tehnyt esiintymisiä myös Israelin oopperassa.

Lähteet
-------

1. ↑  Ko, Seng Hyoun Virtual International Authority File, viitattu 30.8.2023
2. 1 2 3  Seng-Hyoun Ko, baritone The Israeli Opera, viitattu 30.8.2023
**Thomas Richard Christy** (s. 1. huhtikuuta 1974 Fort Scott, Kansas) on yhdysvaltalainen rumpali, stand up -koomikko ja radiopersoona, joka tunnetaan parhaiten Death-yhtyeestä, jossa hän soitti vuosina 1996–2001.

Lapsuus
-------

Richard Christy eli lapsuutensa Kansasissa. Hänen isänsä hankki perheelle ruokaa metsästämällä, sillä lähin ruokakauppa oli 15 mailin päässä. Christy on kertonut, että hygienia oli todella heikko, sillä hän kävi suihkussa ja pesi hampaat noin kolme kertaa koko lukion aikana.

Musiikillinen ura
-----------------

Christy sai inspiraatiota rumpujen soittamiseen kuultuaan ensimmäisen kerran Van Halenin kappaleen "Hot For Teacher". Hän pystyi harjoittelemaan rumpujen soittamista rauhassa yömyöhään, sillä hän asui varastohallissa Floridassa, joten hänen ei tarvinnut pelätä, että joku soittaisi poliisit paikalle.

Christyn uransa alkoi, kun hän tapasi Chuck Schuldinerin kirjakaupassa juuri, kun Death etsi uutta rumpalia Gene Hoglanin tilalle. Christy sai paikan bändissä ja teki Schuldinerin kanssa kaksi studioalbumia; Deathin kanssa albumin *The Sound of Perseverance* (1998) ja Control Deniedin kanssa albumin *The Fragile Art of Existence* (1999). Deathin ja Control Deniedin tarinat päättyivät Chuck Schuldinerin kuolemaan vuonna 2001.

| Diskografia |
| --- |
| **Acheron**
Anti-god, Anti-christ mCD (1996)
Necromanteion Communion/Raise the Dead EP (Appears only on the B-side) (1998)
**Death**
The Sound of Perseverance (1998)
Live in Eindhoven (1998)
Live in L.A. (Death & Raw) (1999)
**Control Denied**
The Fragile Art of Existence (1999)
**Burning Inside**
The Eve of the Entities (2000)
Apparition (2001)
**Iced Earth**
Horror Show (2001)
Tribute to the Gods (2002)
The Glorious Burden (2004)
**Leash Law**
Dogface (2003)
Cunninglinguistics (album) (2007) |

Näiden yhtyeiden lisäksi Christy on soittanut livekeikkoja myös yhtyeissä Dream Theater, Tiwanaku, Rick Renstrom, Syzygy, Bung Dizee, Incantation, Public Assassin ja Demons and Wizards.

Ura radiossa
------------

Christy tunnetaan pilapuheluista, parodioista ja muista stunteista. Hänen radiouransa alkoi parodiakappaleiden lähettämisestä *The Howard Stern Show'hun*. Christy on soittanut paljon tunnettuja pilapuheluita, joissa seikkailee aina joku henkilö, jonka ääntä hän imitoi. Hahmoilla on myös aina samanlaiset luonteenpiirteet.

Lähteet
-------

1. ↑  Richard Christy *SABIAN Cymbals*. Viitattu 1.8.2023. (englanniksi)
2. 1 2 3 4 5 6  Richard Christy *Metal Storm*. Viitattu 1.8.2023. (englanniksi)
3. ↑  Chuck Schuldinerin kuolemasta 20 vuotta - Suomalaismuusikot valitsivat Death-suosikkinsa *Soundi.fi*.  13.12.2021. Viitattu 1.8.2023.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana

 |

 |
Beethoven vuosi ensimmäisen sinfoniansa valmistumisen jälkeen.
Ludwig van Beethovenin **sinfonia nro 1** C-duuri (op. 21) valmistui vuosina 1799–1800.

Säveltäminen
------------

Sinfonian neljännen osan viuluosuuden alku.
Toisin kuin esimerkiksi Wolfgang Amadeus Mozart, Beethoven kypsytteli teoksiensa teemoja ja rakenteita pitkään. Tästä syystä on vaikea sanoa, milloin hän aloitti 1. sinfoniansa säveltämisen. Varhaisimmat säilyneet nuottikäsikirjoitukset ovat vuodelta 1799, mutta on hyvinkin mahdollista, että hän hahmotteli jo huomattavasti aiemmin tämän sinfonian teemoja muistilehtiöihinsä.

Beethoven sävelsi 1. sinfoniansa hyvin perinteiseen 1700-luvun klassiseen tyyliin, suurten edeltäjiensä Joseph Haydnin ja Mozartin antamaa esikuvaa kunnioittaen. Tosin tarkkaavainen kuulija saattaa jo aavistella, että säveltäjä on ottamassa ensimmäisiä askeleita kohti sitä omaa vallankumouksellista tyyliä, jolla hän 3. sinfoniassaan (kantaesitys 1805) murtaa klassismin asettamat rajat ja siirtyy kohti romanttista ilmaisumuotoa.

Beethoven oli sinfonian valmistumisen aikoihin 29-vuotias. Kuurous ei vielä tuolloin synkistänyt hänen elämäänsä, ja niinpä 1. sinfonia on energistä, valoisaa ja optimistista musiikkia.

Sinfonia on omistettu paroni Gottfried van Swietenille (1733–1803), joka oli tärkeä Beethovenin rahoittaja ja tukija.

Kantaesitys
-----------

Sinfonia esitettiin ensimmäisen kerran Wienissä 2. huhtikuuta 1800. Beethoven oli noihin aikoihin vielä varsin tuntematon säveltäjä. Sinfonia sai yleisöltä kuitenkin melko hyvän vastaanoton, ja vähitellen se alkoi levittää Beethovenin mainetta muuallekin Eurooppaan. Pariisissa sinfonia kuultiin ensimmäisen kerran vuonna 1807, Lontoossa vuonna 1813.

Osat
----

I. Adagio molto, Allegro con brioII. Andante cantabile con motoIII. Menuetto, Allegro molto e vivaceIV. Adagio, Allegro molto e vivaceEsittäjä United States Marine Band.Äänitiedostojen kuunteluohjeet

Sinfonian neljä osaa kestävät noin 30 minuuttia:

1. Adagio molto – Allegro con brio
2. Andante cantabile con moto
3. Menuetto. Allegro molto e vivace
4. Adagio – Allegro molto e vivace.

Kokoonpano
----------

* kaksi huilua
* kaksi oboeta
* kaksi klarinettia
* kaksi fagottia
* kaksi käyrätorvea
* kaksi trumpettia
* patarummut
* viulut
* alttoviulut
* sellot
* kontrabassot

Aiheesta muualla
----------------

* Symphony No.1, Op.21 (Beethoven, Ludwig van) IMSLP / Petrucci Music Library

|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
| 

| * n
* k
* m
Beethovenin sinfoniat |
| --- |
|  |
| 
* Sinfonia nro 1 (1799–1800)
* Sinfonia nro 2 (1802–1803)
* Sinfonia nro 3 "Eroica" (1802–1804)
* Sinfonia nro 4 (1804–1806)
* Sinfonia nro 5 (1804–1808)
* Sinfonia nro 6 "Pastoraali" (1808)
* Sinfonia nro 7 (1811–1812)
* Sinfonia nro 8 (1812)
* Sinfonia nro 9 (1817–1824)

 |

 |
*Tämä artikkeli käsittelee kuvanveistäjää. Kauppaneuvos Leo Laukkasesta on eri artikkeli.*
Leo Laukkanen vuonna 1971.
**Leo Olavi Laukkanen** (11. lokakuuta 1913 Helsinki – 1. marraskuuta 1978 Helsinki) oli suomalainen kuvanveistäjä. Hän on tunnettu erityisesti abstrakteista pienoisveistoksistaan, jotka on useimmiten tehty graniitista.

Laukkanen opiskeli Taideteollisuuden keskuskoulussa vuosina 1931–1933. Vaikka Laukkasen tuotannon tunnetuin osa koostuu abstrakteista veistoksista, hän teki uransa alku- ja loppuvaiheissa myös esittäviä veistoksia sekä kivestä että pronssista, muun muassa naishahmoja. Vuonna 1980 Helsingin Taidehallissa oli laaja Laukkasen muistonäyttely, jonka teokset hän oli testamentannut Suomen taiteilijaseuralle.

Laukkanen oli kuvanveistäjä Wäinö Aaltosen assistentti vuosina 1948–1956.

Lähteet
-------

* Laukkanen, Leo hakuteoksessa *Uppslagsverket Finland* (2012). (ruotsiksi)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Uppslagsverket Finland

 |

 |
Gongfu-teeseremonian varustusta.
**Teen gongfu -haudutus** (kiin.: 工夫茶; pinyin: *gōngfu chá*) on Etelä-Kiinassa kehittynyt tapa hauduttaa ja juoda teetä. Sitä kutsutaan myös **gongfu-teeseremoniaksi**. Ensimmäinen historiallinen maininta teeseremoniasta on 1600-luvun alkupuolelta.

Haudutusta käytetään hyvän oolong-teen nauttimiseen, jota voidaan hauduttaa useaan kertaan. Näin ollen käytetään hyvin pientä teekannua, jossa on suuri määrä teelehtiä, joita haudutetaan uudelleen ja uudelleen.

Gongfu-haudutukseen käytetään oolongin lisäksi myös vanhaa pu’er-teetä (kiin.: 普洱茶; pinyin: *pǔěrchá*).

Taiwanilainen gongfu-haudutus sisältää enemmän välineitä ja on hieman erilainen. 

Japanilaiseen teeseremoniaan verrattuna gongfu-haudutus on melko yksinkertainen tapa valmistaa teetä. Lisäksi siinä pääpaino on korkealaatuisen teen hauduttamisessa ja nauttimisessa aivan toisin kuin japanilaisessa teeseremoniassa.

Lähteet
-------

1. 1 2  Kevin Gascoyne, François Marchand, Jasmin Desharnais, Hugo Américi: *Tea. History terroirs varieties*, s. 143–145 (The Local Taste and Method of Preparing Tea, The Gong Fu Cha Ceremony/ Taiwan). Firefly Books Ltd, 2014, 2nd Edition. ISBN 978-1-77085-319-5. (englanniksi)

* Nihtinen, Pekka: *Kiinalainen teekirja*. Memfis Books, 2004.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuinka taiwanilaista teetä valmistetaan ja juodaan (Arkistoitu – Internet Archive)
**Eirik Cronstedt** (3. joulukuuta 1911 Kauniainen – 10. elokuuta 2004 Tammisaari) oli suomalainen vaatturi ja vapaaherra. Hän sai talousneuvoksen arvonimen vuonna 1962.

Eirik Cronstedt keskeytti lukion Nya Svenska Samskolanissa ja kouluttautui vuosina 1929–1932 vaatturiammattikoulussa. Hän toimi vuodesta 1932 Stockmann-Tailorin vaatturimestarina ja jatkoi opintojaan ulkomailla, muun muassa Englannissa. Vuonna 1943 hän ryhtyi yrittäjäksi ja toimitusjohtajaksi räätäli Theodor Studen (1850–1928) aloittamassa yrityksessä Oy Åhman & Sundvall Ab:ssa, josta kehittyi hänen johdollaan Suomen suurin tilauspukimo.

"Räätäliparoniksi" kutsuttu aatelissukuinen Cronstedt antoi usein medialle lausuntoja hyvästä pukeutumisesta. Hän toimi Suomen Vaatturiliiton hallituksessa vuodesta 1947, puheenjohtajana ja *Vaatturi*-lehden päätoimittajana vuodesta 1961. Hänet nimitettiin liiton kunniapuheenjohtajaksi vuonna 1989. Cronstedt toimi myös pienteollisuusjärjestöissä ja pohjoismaisen räätälijärjestön yhteistyökomiteassa. Vapaa-aikanaan hän lauloi Muntra Musikanter -mieskuorossa vuodesta 1934 ja oli lopulta kuoron vanhin laulaja. Hän osallistui myös Svenska klubbenin ja Suomen Aatelisliiton toimintaan.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Floman, Per Erik: Cronstedt, Eirik *Minnesrunor, Svenska folkskolans vänner*.  2005. Viitattu 30.8.2023.
2. 1 2  Uusi talousneuvos.  *Helsingin Sanomat*, 25.03.1962, s. 29. Näköislehti (maksullinen).
3. ↑  Aktiebolaget Th. Stude Osakeyhtiö *Pörssitieto*. Viitattu 30.8.2023.
4. ↑  Blåfield-Aaltonen, Inga: Ritariston ja aatelin tanssiaisissa tavallista runsaammin nuoria.  *Helsingin Sanomat*, 23.03.1970, s. 8. Näköislehti (maksullinen).
**Naked Eyes** on brittiläinen uuden aallon yhtye, joka nousi suosioon 1980-luvun alussa. Yhtyeen perustivat entiset koulukaverit Pete Byrne (laulu) ja Rob Fisher (koskettimet) Bathissa, Somersetissa, Englannissa vuonna 1981.

Duon ensimmäinen studioalbumi *Burning Bridges* julkaistiin maaliskuussa 1983 ja Yhdysvalloissa kuukausi myöhemmin nimellä *Naked Eyes*. Albumin single "Always Something There to Remind Me", joka oli coverversio Burt Bacharachin ja Hal Davidin alkuperäisestä kappaleesta, menestyi niin Euroopassa kuin Pohjois-Amerikassakin, sijoittuen Yhdysvaltain Billboard Hot 100 -singlelistan 8. sijalle. Albumin kappaleesta "Promises, Promises" tuli myös suuri hitti ja se sijoittui Billboard Hot 100 -singlelistan 11. sijalle, mutta Naked Eyesin seuraava albumi *Fuel for the Fire* ei enää menestynyt hyvin. Sen ainoa single "(What) In the Name of Love" sijoittui Billboard Hot 100 -singlelistalla vain 39. sijalle. Yhtye hajosi pian tämän jälkeen, ja vuonna 1988 Fisheristä tuli popduon Climie Fisherin toinen osapuoli. Fisher kuoli 25. elokuuta 1999 vatsaleikkauksesta johtuneista komplikaatioista.

Diskografia
-----------

### Studioalbumit

* *Burning Bridges* (1983)
* *Fuel for the Fire* (1984)
* *Fumbling with the Covers* (2007)
* *Disguise the Limit* (2021)

### Kokoelma-albumit

* *The Best of Naked Eyes* (1991)
* *Promises, Promises (The Very Best of Naked Eyes)* (1994)
* *Naked Eyes / Spandau Ballet – Back 2 Back Hits* (1998)
* *Everything and More* (2002)

### Singlet

* "Always Something There to Remind Me" (1983)
* "Voices in My Head" (1983)
* "Promises, Promises" (1983)
* "When the Lights Go Out" (1983)
* "(What) in the Name of Love" (1984)

### Musiikkivideot

* *Always Something There to Remind Me* (1982)
* *Promises, Promises* (1983)
* *Voices in My Head* (1983)
* *When the Lights Go Out* (1983)
* *(What) in the Name of Love* (1984)
* *Cry Baby Cry* (2007)

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Naked Eyes – Biography by Jason Ankeny *AllMusic*. Viitattu 21.8.2018. (englanniksi)
2. 1 2 3  Naked Eyes Chart History (Hot 100) *Billboard*. Viitattu 21.8.2018. (englanniksi)


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Taiteenala Muokkaa Wikidatassa | 
* MusicBrainz

 |

 |
Les Luthiers vuonna 2008
**Les Luthiers** on argentiinalainen yhtye, joka on tehnyt humoristista musiikkia sekä teatterituotantoja. Se on tullut tunnetuksi itse tehdyistä erikoisista soittimistaan.

Les Luthiersin perusti vuonna 1967 Gerardo Masana, joka kuitenkin kuoli jo 36-vuotiaana marraskuussa 1973 sairastuttuaan leukemiaan. Yli puolen vuosisadan aikana Les Luthiers saavutti huomattavan suosion Latinalaisessa Amerikassa ja kiersi useasti Euroopassa, erityisesti Espanjassa. Kokoonpano esiintyi myös Yhdysvalloissa ja piti vuonna 1980 Lincoln Center for the Performing Artsin Avery Fisher Hallissa New Yorkissa merkittävän show'n, joka käännettiin suoraan englannin kielelle. Les Luthiers loi yli kolmekymmentä uniikkia soitinta ja teki 170 laulua.

Les Luthiers ilmoitti pitävänsä jäähyväiskiertueensa vuonna 2023. Sen ainoat jäljellä olleet alkuperäiset jäsenet olivat tuolloin 77-vuotias Carlos López Puccio ja 75-vuotias Jore Maronna. Aiemmista jäsenistä Daniel Rabinovich oli kuollut vuonna 2015 ja Marcos Mundstock vuonna 2020, mutta heidän tilalleen tuli uusia muusikoita. Les Luthiers ilmoitti kantaesittävänsä jäähyväiskiertueellaan uuden show'n, *Más tropiezos para Mastropieron*, joka olisi ensimmäinen uutta materiaalia sisältänyt ei-antologinen työ kokoonpanolta viiteentoista vuoteen. Teoksessa "haastatellaan" Johann Sebastian Mastropieroa, joka on yhtyeen työssään käyttämä fiktiivinen päähenkilö.

Les Luthiersin jäsenet saivat elokuussa 2007 Espanjan hallitukselta Isabella Katolilaisen ritarikunnan numeroidun komentajan arvot seremoniassa, jota johti silloinen varapääministeri María Teresa Fernández de la Vega. Vuonna 2011 Les Luthiersille myönnettiin Latin Grammy -palkinto ja vuonna 2017 Asturian ruhtinattaren palkinto.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Les Luthiers prepare to bid farewell after 55 years treading the boards Buenos Aires Times 11.1.2023, viitattu 28.1.2023
2. ↑  Gerardo Masana, el fundador y alma de Les Luthiers que falleció demasiado pronto Notimérica 23.11.2017, viitattu 28.1.2023
3. ↑  New Spanish Deputy Prime Minister Maria Teresa Fernandez de la Vega... Alamy, viitattu 28.1.2023
**Nederlandse Taalunie** (suom. *"Hollannin kieliunioni"*) on monikansallinen järjestö, jonka tehtävänä on toimia hollannin kielen kielenhuollosta vastaava viranomainen. Järjestö on mm. julkaissut oman hollannin kielen sanakirjansa, *De Woordenlijst Nederlandse Taal*, jossa käytetään virallista ja ajantasaista oikeinkirjoitusta.

Järjestö perustettiin 9. syyskuuta 1980, kun belgialaisten kuningas Baudouin I ja Alankomaiden kuningatar Beatrix allekirjoittivat Hollannin kieliunionin sopimuksen, jonka tavoitteena oli vahvistaa yhteistä kieltä eri hollanninkielisten yhteisöjen välillä. Järjestön kanta on ollut alusta asti, että hollannin kielellä ei ole yhtä tiettyä keskusta, vaan Alankomaissa, Belgiassa, Karibialla ja Surinamessa puhuttavilla hollannin muodoilla on omat ominaispiirteensä.

Suriname liittyi järjestöön vuonna 2004 liitännäisjäsenenä. Alankomaiden Karibian hajottua vuonna 2010 nykyiset erityisasemassa olevat kunnat (Bonaire, Sint Eustatius, Saba) kuuluvat automaattisesti kieliunioon. Sen sijaan itsehallinnollisen alueen, kuten Aruban kohdalla vuonna 2013, sopimuksen laajentamisesta saarelle tehtiin erillinen sopimus.

Vuonna 2020 järjestön pääsihteeriksi valittiin Kris Van de Poel, joka ilmoitti jättävänsä viran kesäkuussa 2023.

Lähteet
-------

1. ↑  Woordenlijst.org *Taalunie*.  2023. Viitattu 31.8.2023. (hollanniksi)
2. ↑  40 jaar Taalunie *Taalunie*.  9.9.2020. Viitattu 31.8.2023. (hollanniksi)
3. ↑  Ontstaansgeschiedenis IPC Taalunie *Tweede Kamer*.  2023. Viitattu 31.8.2023. (hollanniksi)
4. ↑  Kris Van de Poel stopt als Algemeen Secretaris Taalunie *De Standaard*. Viitattu 31.8.2023. (hollanniksi)
**Sunna Kangas** (s. 1974 Helsinki) on nykytaiteilija, tekstiilitaiteilija ja taiteen maisteri.

Kankaan teoksia on ollut esillä vuodesta 2000 lähtien yksityisnäyttelyissä, ryhmänäyttelyissä sekä koti- ja ulkomaisissa kuratoiduissa näyttelyissä kuudessatoista eri maassa. Hän on ottanut osaa erilaisiin taiteilijaryhmiin ja organisoinut kansainvälisiä ryhmänäyttelyitä Suomessa ja ulkomailla. Keskeisiä teemoja hänen taiteessaan ovat olleet ympäristö ekologisesta näkökulmasta, väkivallan vastustaminen ja ihmisyys. Teokset ovat käsitteellisiä ja kantaaottavia, hänen tekemänsä taide on kokeellista.

Koulutus ja opinnot
-------------------

Kangas on valmistunut tekstiilisuunnittelun Artenomiksi EVTEK:in Muotoiluinstituutista (nyk. Metropolia) vuonna 2000 ja tekstiilitaiteilijaksi Taideteollisesta korkeakoulusta (nyk. Aalto-yliopisto) vuonna 2007.

Luottamustehtävät ja jäsenyydet
-------------------------------

Kuvataide- ja kulttuurialojen aktiivina Kangas on ollut perustamassa Uuden tekstiilitaiteen yhdistys UUTE ry:tä sekä Taiteilijat O ry:tä, hän on toiminut UUTE ry:n puheenjohtajana sekä muun muassa O ry:n hallituksessa, Kasvis, Consequenses ja Mind Mappers -taiteilijaryhmissä. Lisäksi Kangas on MUU ry:n, Helsingin Taiteilijaseuran ja Kuvaston jäsen.

Lähteet
-------

* Sunna Maaria Kangas *Suomen Taiteilijaseura, kuvataiteilijamatrikkeli*. Viitattu 6.4.2021.
* Etusivu *Sunnakangas.com*. Viitattu 6.4.2021.  Taiteilijan kotisivut.
Kirsti Liimataisen suunnittelema Karjalaan jääneiden vainajien muistomerkki Viitasaarella. Muistomerkki on vuodelta 1962.
Tukholmassa Suomalaisen kirkon seinällä on Karjalaan jääneiden vainajien muistolaatta.
**Karjalaan jääneiden vainajien muistomerkit** ovat Suomessa usealle paikkakunnalle toisen maailmansodan jälkeen pystytettyjä muistomerkkejä. Niitä pystytettiin, koska omaiset eivät voineet vierailla luovutetun Karjalan alueelle haudattujen vainajien alkuperäisillä haudoilla. Karjalaan jääneiden vainajien muistomerkki löytyy lähes jokaisesta Suomen kunnasta. Usein tällainen muistomerkki on pystytetty joko luterilaiselle hautausmaalle tai paikallisen ortodoksisen kirkon tai rukoushuoneen viereen.

Karjalaan jääneiden vainajien muistomerkkejä ryhdyttiin pystyttämään järjestelmällisesti 1950-luvulla. Karjalan Liitto teki aiheesta aloitteen vuonna 1951 ja toimitti paikallisille Karjalaseuroille viisi kuvanveistäjä Kirsti Liimataisen suunnittelemaa vaihtoehtoista mallia. Tiettävästi ensimmäinen muistomerkki pystytettiin Humppilaan vuonna 1952. Liimataisen malleihin perustuneita muistomerkkejä pystytettiin lukuisille paikkakunnille, kuten Rovaniemelle, Kajaaniin, Saloon, Imatralle, Riihimäelle, Jämsään, Nokialle, Haapamäelle, Kauhajoelle, Kankaanpäähän ja Rautalammille. Helsingin Hietaniemen hautausmaalle pystytettiin 1957 valtakunnallinen Karjalaan jääneiden vainajien muistomerkki, jonka on suunnitellut Armas Tirronen.

Katso myös
----------

* Luettelo Karjalaan jääneiden vainajien muistomerkeistä

Lähteet
-------

1. ↑  Hengellinen tilaisuus Huittisissa Pyhäinpäivän ja karjalaisuuden hengessä (Arkistoitu – Internet Archive) Karjalaseurojen Satakunnan piiri ry, Karjalan Liitto. Viitattu 31.7.2015.
2. 1 2  Karoliina Kemppainen: "Olkaamme veljiä vieraalla maaperällä" – Oulun Karjalaseura vuosina 1940–2010, s. 70–71 Oulun yliopiston pro gradu -tutkielma 2013. Viitattu 31.7.2015.
3. ↑  Kajaani, Julkiset veistokset ja muistomerkit Kajaanin kaupunki.  Arkistoitu 25.7.2019. Viitattu 13.10.2022.
4. ↑  Kirsti Liimatainen (1901–1964) Rovaniemen julkiset taideteokset. Viitattu 31.7.2015.
5. ↑  Julkiset veistokset (Arkistoitu – Internet Archive) Salon taidemuseo. Viitattu 31.7.2015.
6. ↑  Riihimäen kotikaupunkipolku (Arkistoitu – Internet Archive) Riihimäki. Viitattu 31.7.2015.
7. ↑  Karjalaan jääneiden muistomerkki Museo24.fi. Viitattu 26.7.2015.
8. ↑  Julkiset taideteokset Nokian kaupunki. Viitattu 31.7.2015.
9. ↑  Karjalaan jääneiden vainajien muistomerkki (Arkistoitu – Internet Archive) Julkiset veistokset, Helsingin taidemuseo. Viitattu 31.7.2015.

Aiheesta muualla
----------------

* Asikainen, Hannu: Karjalaan jääneiden vainajien muistomerkkejä *Hannu Asikaisen kotisivu*. Hannu Asikainen.  Arkistoitu 19.7.2018. Viitattu 31.12.2017.
Nuori Georg Dolivo vuonna 1963.
**Georg Dolivo,** alk. *Georgij Dolivo-Dobrovolskij* (9. helmikuuta 1945 Helsinki – 2. helmikuuta 2023 Helsinki) oli suomalainen laulaja ja kulttuurialan vaikuttaja. Dolivo tunnettiin muun muassa viihdekvartetti Kivikasvojen entisenä jäsenenä, ja hän sanoitti kappaleita ryhmälle sekä Fredille ja Ilkka Hemmingille. Nuorena Dolivo esiintyi myös Kukonpojat-lauluyhtyeessä.

Dolivo toimi Turun ruotsalaisen teatterin johtajana vuosina 1984–1987 ja Svenska Teaternin johtajana 1987−1996. Vuosina 1996–2001 hän oli Helsinki – Euroopan kulttuuripääkaupunki 2000 -säätiön johtaja. Vuosina 2001–2012 Dolivo työskenteli Espoon kulttuurijohtajana. Hänelle myönnettiin Espoo-mitali vuonna 2007. Dolivo on toiminut Suomen elokuvasäätiön hallituksen puheenjohtajana kausina 2011–2013 ja 2014–2016.

Dolivon isoisä oli valkoinen kenraali Severin Dobrovolski, joka luovutettiin vuonna 1945 "Leinon vankina" Neuvostoliittoon, jossa hänet teloitettiin.

Georg Dolivon kuoleman jälkeen Kivikasvojen alkuperäisjäsenistä on elossa vain Ismo Sajakorpi. Matti Siitonen kuoli huhtikuussa 2021 ja Ilkka Hemming toukokuussa 2022.

Lähteet
-------

1. ↑  Georg Dolivo Elonetissä.
2. ↑  Harjumaa, Marika: IS: Georg Dolivo on kuollut *Yle Uutiset*.  6.2.2023. Helsinki:  Yleisradio Oy. Viitattu 6.2.2023.
3. ↑  Svenska Teatern sörjer sin tidigare teaterchef Georg Dolivo  6.2.2023. Helsinki:  Svenska Teatern. Viitattu 6.2.2023. (ruotsiksi)
4. ↑  Svenska Teaternin historia.
5. 1 2  Georg Dolivo maaliskuun Kannelmäen kasvona  11.3.2012. Kaupunginosat.net. Viitattu 23.10.2013.
6. ↑  Teatterikeskustelu pitää käydä vielä kerran *Länsiväylä*.  26.10.2012. Viitattu 23.10.2013.
7. ↑  Suomen elokuvasäätiön hallitus 2012 Suomen elokuvasäätiö. Viitattu 22.10.2016.
8. ↑  Elokuvasäätiön hallitus Suomen elokuvasäätiö. Viitattu 22.10.2016.
9. ↑  Leitzinger, Antero: *Ulkomaalaispolitiikka Suomessa 1812–1972*, s. 288. Helsinki: East-West Books, 2008.
10. ↑  Kerttula, Suvi: Kivikasvoista tuttu Georg Dolivo on kuollut  6.2.2023. Ilta-Sanomat.

Aiheesta muualla
----------------

* Georg Dolivo Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
* Georg Dolivon muistokirjoitus Helsingin Sanomissa

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Ritva
* Elonet
* Yle

 |

 |
TennisTennis
**Vuoden 1924 kesäolympialaisten tennis** järjestettiin 13. – 21. heinäkuuta 1924 Stade Olympique Yves-du-Manoirilla, Pariisissa, Ranskassa. Tämä oli seitsemäs kerta, kun laji oli mukana olympialaisten ohjelmassa. Mukana oli 124 osanottajaa 27 eri maasta. Tapahtumia oli viisi.

Suomalaisista mukana olivat Arne Grahn, Runar Granholm, Boris Schildt ja Ernst Schybergson. Kaikki putosivat sekä kaksin- että nelinpelissä jo ensimmäisen ottelunsa jälkeen.

Mitalistit
----------

|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
| Tapahtuma | **Kultaa** | **Hopeaa** | **Pronssia** |
| Miesten kaksinpeli | Yhdysvallat Vincent Richards | Ranska Henri Cochet | Italia Umberto De Morpurgo |
| Miesten nelinpeli | Yhdysvallat Francis Hunterja Vincent Richards | Ranska Jacques Brugnonja Henri Cochet | Ranska Jean Borotraja René Lacoste |
| Naisten kaksinpeli | Yhdysvallat Helen Wills Moody | Ranska Julie Vlasto | Yhdistynyt kuningaskunta Kathleen McKane Godfree |
| Naisten nelinpeli | Yhdysvallat Hazel Hotchkiss Wightmanja Helen Wills Moody | Yhdistynyt kuningaskunta Phyllis Covellja Kathleen McKane Godfree | Yhdistynyt kuningaskunta Evelyn Colyerja Dorothy Shepherd-Barron |
| Sekanelinpeli | Yhdysvallat Hazel Hotchkiss Wightmanja R. Norris Williams | Yhdysvallat Marion Jessupja Vincent Richards | Alankomaat Kea Boumanja Hendrik Timmer |

Mitalitaulukko
--------------

| Sija | Maa | Kultaa | Hopeaa | Pronssia | Yhteensä |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1. |  Yhdysvallat | 5 | 1 | 0 | 6 |
| 2. |  Ranska | 0 | 3 | 1 | 4 |
| 3. |  Yhdistynyt kuningaskunta | 0 | 1 | 2 | 3 |
| 4. |  Italia | 0 | 0 | 1 | 1 |
|  Alankomaat | 0 | 0 | 1 | 1 |

Lähteet
-------

* Tennis at the 1924 Paris Summer Games (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)

TennisTennis olympialaisissa
1896 •
1900 •
1904 •
1908 •
1912 •
1920 •
1924 •
1928–1964 •
1968 *(näytöslaji)* •
1972–1980 •
1984 *(näytöslaji)* •
1988 •
1992 •
1996 •
2000 •
2004 •
2008 •
2012 •
2016 •
2020 •
*2024*

Kesäolympialaisten 1924 lajit ja kilpailutapahtumat
Ammunta | Jalkapallo | Jeu de paume (*Näytöslaji*) | Melonta (*Näytöslaji*) | Miekkailu | Nykyaikainen viisiottelu | Nyrkkeily | Paini | Painonnosto | Pallopelit (*Näytöslaji*) | Pelota (*Näytöslaji*) | Poolo | Purjehdus | Pyöräily | Ranskalaiset taistelulajit (*Näytöslaji*) | Ratsastus | Rugby | Soutu | *Taidelajit* | Tennis | Uimahypyt | Uinti | Vesipallo | Voimistelu | Yleisurheilu
**SEAT Ronda** on SEATin vuosina 1982–1986 valmistama alemman keskiluokan henkilöautomalli, joka korvasi SEAT Ritmon. Edeltäjänsä tavoin Ronda perustui Fiat Ritmoon, mutta Fiatin ja SEATin välien katkettua SEATin oli muutettava malliaan ja annettava sille uusi nimi, jotta se välttyisi syytteiltä. Erot Ritmoon nähden olivat neliönmuotoiset ajovaloumpiot pyöreiden sijasta sekä erot takavaloissa ja ovenkahvojen ulkonäössä. Malli on nimetty Espanjan Andalusiassa sijaitsevan Rondan kaupungin mukaan.

Moottorivalikoimassa olivat aluksi 1,2- (64 hv), 1,4- (75 hv), 1,6- (95 hv) ja 2,0-litraiset (120 hv) bensiinimoottorit sekä 1,7-litrainen (55 hv) diesel. Vuonna 1984 Ronda sai Ibizasta peräisin olevat 1,2- (63 hv) ja 1,5-litraiset (86 hv) bensiinimoottorit, jotka olivat Porschen kehittämät. Nämä mallit tunnettiin nimellä Ronda P.

Lähteet
-------

1. ↑  The custody battle for the Ritmo *Ran When Parked*.  21.1.2013. Viitattu 22.7.2017. (englanniksi)[vanhentunut linkki]

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **SEAT Ronda** Wikimedia Commonsissa

SEATin automallit

|  |  |
| --- | --- |
| Nykyiset henkilöautomallit | 
* Arona
* Ateca
* Ibiza
* León
* Tarraco

 |
| Entiset mallit | 
* 124
* 124 Sport
* 127
* 128
* 131
* 132
* 133
* 600/800
* 850
* 1200 Sport
* 1400
* 1430
* 1500
* Alhambra
* Altea
* Arosa
* Córdoba
* Exeo
* Fura
* Inca
* Málaga
* Marbella
* Mii
* Panda
* Ritmo
* Ronda
* Toledo

 |
**Timo Jaakko Pietari Ihamuotila** (s. 21. huhtikuuta 1966 Helsinki) on ABB:n talous- ja rahoitusjohtaja. Ihamuotila toimi Nokian talous- ja rahoitusjohtajana vuosina 2009–2016. Ihamuotila on koulutukseltaan kauppatieteiden lisensiaatti. Hänen lisensiaatintyönsä *Interest rate risk management of a financial institution in a multicurrency environment* valmistui vuonna 1997 Helsingin kauppakorkeakoulusta. Ihamuotila toimi Nokian väliaikaisena toimitusjohtajana vuosina 2013–2014.

Ihamuotila on työskennellyt rahoitusalalla koko työuransa. Hän toimi Kansallis-Osake-Pankissa vuosina 1990–1993 rahoituksen varainhallinnon analyytikkona ja aloitti Nokialla riskienhallinnan johtajana vuonna 1993. Ihamuotila työskenteli Citibankissa 4 vuotta, vuosina 1996–1999, mutta palasi Nokian palvelukseen rahoituspuolen johtotehtäviin vuonna 1999. Ihamuotila siirtyi USA:han vuonna 2004 aloittaen Mobile Phonesin CDMA-liiketoimintayksikön johtajana New Yorkissa, josta hänet valittiin nykyiseen toimeensa keväällä 2007.

Ihamuotila on työskennellyt Nokia-urallaan myös Nokia Oyj:n Eläkesäätiön puheenjohtajana Timo Korvenpään väistyttyä talousjohtajan tehtävistä vuonna 2002.

Timo Ihamuotila on naimisissa Riikka Ihamuotilan kanssa, ja heillä on yksi tytär ja kaksi poikaa. Ihamuotila harrastaa tennistä ja laskettelua.

Timo Ihamuotila on Nesteen entisen toimitusjohtajan, vuorineuvos Jaakko Ihamuotilan poika ja Sampo Pankin ja Marimekon entisen toimitusjohtajan Mika Ihamuotilan serkku.

Lähteet
-------

1. 1 2  Paavilainen, Ulla (päätoim.): *Kuka kukin on: henkilötietoja nykypolven suomalaisista 2015*, s. 249. Helsinki: Otava, 2014. ISBN 978-951-1-28228-0.
2. ↑  Forsberg, Tiina: Timo Ihamuotila jättää Nokian, siirtyy ABB:lle Sveitsiin *Yle Uutiset*.  27.10.2016. Viitattu 29.5.2020.
3. ↑  Nokia vaihtaa talousjohtajansa *is.fi*.  16.10.2009. Taloussanomat. Viitattu 23.5.2021.
4. ↑  Nokia nimitti Ihamuotilan seuraajan talon sisältä *tekniikkatalous.fi*.  27.10.2016. Viitattu 23.5.2021.
5. ↑  Kannattiko Nokian puhelimet myydä? Näin vastaa Ihamuotila *Yle Uutiset*.  29.10.2013. Yleisradio. Viitattu 23.5.2021.
6. ↑  HS: Suri valittaneen Nokian uudeksi toimitusjohtajaksi *is.fi*.  14.3.2014. Taloussanomat. Viitattu 23.5.2021.
7. ↑  Sami Rainisto. Talouselämä 30.3.2007. (Arkistoitu – Internet Archive)


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä:**Stephen Elop** | **Nokian toimitusjohtaja**2013–2014 | Seuraaja:**Rajeev Suri** |
**Cattolica** on Adrianmeren rannalla, Riminin maakunnassa, Emilia-Romagnan alueella Italiassa sijaitseva kunta. Kunta on suosittu matkailukohde, turismin ollessa sille tärkeä elinkeino.

Kaupunkiin rakennettiin 1930-luvulla kesäsiirtola ulkomailla asuvien italialaisten lapsia varten. Se on 2000-luvulla muutettu suureksi meri-aiheiseksi teemapuistoksi, jossa toimii yleisöakvaario.

Ystävyyskaupungit
-----------------

* Hodonin (Tšekin tasavalta)
* Saint-Dié-des-Vosges (Ranska)
* Faches-Thumesnil (Ranska)

Lähteet
-------

1. 1 2   (Arkistoitu – Internet Archive) Maakunnan kotisivut
2. ↑  Our buildings and history *Aquario di Cattolica*. Viitattu 26.3.2022.

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Cattolica**.
Riminin maakunta
Bellaria-Igea Marina | Casteldelci | Cattolica | Coriano | Gemmano | Maiolo | Misano Adriatico | Mondaino | Montefiore Conca | Montegridolfo | Montescudo-Monte Colombo | Morciano di Romagna | Novafeltria | Pennabilli | Poggio Torriana | Riccione | Rimini | Saludecio | San Clemente | San Giovanni in Marignano | San Leo | Sant’Agata Feltria | Santarcangelo di Romagna | Talamello | Verucchio
Keskiaikainen peltotyötä kuvaava maalaus.
**Corvée** on eräs valtion tai muun poliittisen vallankäyttäjän määräämän pakkotyön laji. Corvée viittaa työvelvoitteeseen, jonka valtio tai muu vastaava taho määrää. Se on tavallisesti lyhytaikaista tai toistuu jaksoittain ja luonteeltaan ei-rangaistusmaista, eli sitä ei määrätä pelkästään seurauksena rikkomuksista. Näiltä osin se eroaa muusta valtiollisesta pakkotyöstä, joka usein on luonteeltaan rangaistuksenomaista tai pitkäkestoista.

Historia
--------

Corvéen kaltaista pakkotyötä on esiintynyt mahdollisesti niin kauan, kuin järjestäytyneitä valtiomaisia yhteiskuntiakin. Esimerkiksi muinaisessa Egyptissä talonpoikia valjastettiin pakkotyövoimaksi valtion suuriin rakennushankkeisiin. Kyseessä ei ollut varsinainen orjuus tai työrangaistus, eikä pakkotyö ollut tekijöilleen myöskään pysyvä tila. Sen sijaan rakennushankkeet perustuivat kestoltaan väliaikaiseen ja laajoja väestönosia koskevaan corvée-luonteiseen pakkotyöjaksoon.

Euroopassa corvée-järjestelmän juuret ovat Rooman valtakunnassa. Osaa väestöstä velvoitettiin esimerkiksi suorittamaan veroja tekemällä ajoittain työpalvelusta teiden tai siltojen ylläpidossa. *Coloni* -luokkaan kuuluvat vuokratilalliset olivat puolestaan velvoitettuja tekemään palkattomia työjaksoja maata omistaville isännilleen. Tästä roomalaisesta pakkotyöjärjestelmästä sai myöhemmin alkunsa myös eurooppalaiseen feodaaliyhteiskuntaan kuulunut tapa, jossa vasallit olivat velvoitettuja tekemään lääniherroilleen työpalvelusta.

Myös siirtomaa-aikana esiintyi corvéeta. Tällöin se oli pakkotyötä infrastruktuurin rakentamiseksi tai kantamisen toteuttamiseksi. Corvéeta tehtiin verojen maksun sijaan. Ranskankielisen Afrikan maissa sitä toteutettiin osana *indigénat*-lakia, joka oli osa Ranskan sopeuttamispolitiikkaa toisen maailmansodan lopulle asti. Corvéeta toteutettiin myös Saksan alaisessa Togossa ennen Ranskan siirtomaavaltaa. Corvéen toteuttaminen oli usein mielivaltaista ja se ylitti usein viralliset rajat, tai sitä toteuttivat epäsuositut perinteiset paikallisjohtajat. Corvée myös aiheutti levottomuuksia.

Katso myös
----------

* Assimilaatio Ranskan kolonialismissa
* Évolué
* Ranskan siirtomaat

Lähteet
-------

1. 1 2  statute labour | Rural Communities, Poor Relief & Poor Law Definition | Britannica Money *www.britannica.com*. Viitattu 7.9.2023. (englanniksi)
2. ↑  Nathan J. Brown: Who Abolished Corvee Labour in Egypt and Why?.  *Past & Present*, 1994, nro 144, s. 116–137. ISSN 0031-2746. Artikkelin verkkoversio.
3. ↑  Houngnikpo, Mathurin C. ja Decalo, Samuel: *Historical Dictionary of Benin*, s. 117. The Scarecrow Press, 2013.
4. ↑  Decalo, Samuel: *Historical Dictionary of Togo*, s. 69. The Scarecrow Press, 1987. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Corvée** Wikimedia Commonsissa
**Lyle Berman** (s. 6. elokuuta 1941 Minneapolis, Minnesota) on yhdysvaltalainen liikemies ja pokerinpelaaja.

Liike-elämä
-----------

Berman varttui Minnesotassa ja valmistui liiketaloudesta Minnesotan yliopistosta vuonna 1964. Sen jälkeen hän työskenteli isänsä nahka-alan yrityksessä, Berman Buckskinissä. Kun yritys myytiin W. R. Gracelle vuonna 1979, Berman jatkoi sen toimitusjohtajana. Myöhemmin yritys myytiin Melville Corporationille ja sen nimeksi tuli Wilsons Leather. Vuosina 1994–2000 hän toimi Rainforest Cafe -ketjun toimitusjohtajana.

Berman on ollut mukana myös vedonlyöntiin liittyvässä yritystoiminnassa. Vuonna 1990 hän oli yksi Grand Casinos Inc.:n perustajista. Yrityksellä oli tarkoitus perustaa kasinot Las Vegasiin ja Atlantic Cityyn. Yhtiön kasinoosakkuudet siirtyivät uuteen yhtiöön Lakes Entertainment Inc:iin, jonka toimitusjohtajaksi Berman nimettiin. Tämän lisäksi Berman on World Poker Tourin hallituksen puheenjohtaja.

Berman voitti B'nai B'rithin "Great American Traditions" -palkinnon vuonna 1995 ja "Gaming Executive of the Year" -palkinnon vuonna 1996.

Pokeriura
---------

Berman on pokeriurallaan voittanut kolme World Series of Poker (WSOP) -ranneketta. WSOP:n pääturnauksessa hän on parhaimmillaan ollut 53. (vuonna 1995). Hänellä on WSOP-turnauksista myös neljä kakkostilaa.

Vuonna 1991 Berman voitti Hall Of Fame Poker Classic -turnauksen. Lopun kaksinpelissä kukistui Paul "Eskimo" Clark. Berman ansaitsi ykköstilastaan 240 000 dollaria. Maaliskuussa 2005 Berman oli Yhdysvaltain kaksinpelimestaruusturnauksen (National Heads-Up Poker Championship) viides. World Poker Tourilla (WPT) hän on parhaimmillaan ollut viides World Poker Finalsissa marraskuussa 2005. Turnauksen voitti Nick Schulman ja Berman ansaitsi siitä 345 000 dollaria.

James McManuksen kirjan *Positively Fifth Street* mukaan Berman on rahoittanut T. J. Cloutieria lukuisissa pokeriturnauksissa, mukaan lukien vuoden 2000 WSOP:n pääturnaus, jossa Cloutier sijoittui toiseksi.

Toukokuussa 2007 Bermanin pokeriuran turnausansiot ylittivät 1,8 miljoonaa dollaria. Hänet on valittu Poker Hall of Fameen vuonna 2002.

### WSOP-rannekkeet

| Vuosi | Turnaus | Voittosumma (USD) |
| --- | --- | --- |
| 1989 | $1,500 Limit Omaha | 108 600 |
| 1992 | $2,500 No Limit Hold'em | 192 000 |
| 1994 | $5,000 No Limit Deuce to Seven Draw | 128 250 |

Kirjallisuutta
--------------

* Lyle Berman, Marvin Karlin: *I'm All In: Lyle Berman and the Birth of the World Poker Tour*. Cardoza, 2005. ISBN 978-1-58042-176-8.  – Bermanin omaelämäkerta

Lähteet
-------

1. ↑   : Lyle Berman stats The Hendon Mob. Viitattu 16.5.2007.

Aiheesta muualla
----------------

* WPT:n profiili
* Lyle Berman The Hendon Mob Poker Databasessa (englanniksi)

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Yhdysvallat

 |

 |
Jean-Baptiste Chardinin maalaus "Hyrrällä leikkivä lapsi" (n. 1735)

**Hyrrä** on sekä lasten lelu että teknisissä sovelluksissa käytettävä laite. Se pyöräytetään voimakkaasti akselinsa ympäri, jolloin hyrrä löytää tasapainon ja pysyy pystyssä. Hyrrä on vanha lelu ja se on pysynyt melko muuttumattomana. Se on erittäin helppo tunnistettava vanhoista leluista. Ennen sitä on käytetty myös rahapelivälineenä ja sillä on yritetty ennustaa.

Tekninen sovellus on esimerkiksi hyrräkompassi eli gyroskooppi.

Nopeasti pyörivä hyrrä pyrkii vastustamaan pyörimisakselinsa suunnan muutoksia. Tätä ilmiötä nimitetään hyrrävoimaksi. Mikäli akseli ei ole pystysuora, sen suunta kuitenkin vähitellen kiertyy pystysuunnan ympäri, mitä sanotaan prekessioksi. Joissain hyrrissä on erikoisrakenne jonka takia prekessio kääntää koko hyrrän ylösalaisin jossa tilassa se pyörii vakaasti. On myös hyrriä jotka pyörivät vain yhteen suuntaan ja jos niitä yrittää saada pyörimään toiseen, ne vaihtavat suuntaa.

Vauhdin hiljentyessä hyrrä alkaa usein heilua. Lopulta hyrrän kiekko koskettaa alustaansa, minkä jälkeen hyrrä pysähtyy hyvin nopeasti.

Esimerkkejä
-----------

* Puinen hyrrä.Puinen hyrrä.
* Juutalainen dreidel.Juutalainen dreidel.
* Japanilainen hyrrä.Japanilainen hyrrä.
**Robert Clohessy** (s. 10. kesäkuuta 1957) on yhdysvaltalainen näyttelijä.

Hänet tunnetaan parhaiten vankilavirkamies Sean Murphynä HBO:n vankiladraamassa *Kylmä rinki* kausilta 3-6. Hän on näytellyt Warden Boss James Nearya HBO:n rikosdraamassa Boardwalk Empiressa kaksi ensimmäistä kautta ja luutnantti Sid Gormley poliisina draamassa *Blue Bloods*. Hän tunnettiin monista poliisin rooleistaan ja muina lainvalvontaviranomaisina luomalla rinnakkaisia näyttelijäuriansa ja poliisi-isänsä kasvatuksen välillä. Ensimmäinen sellaisista rooleista oli Hill Street Bluesin seitsemännessä ja viimeisessä kaudella konstaapeli Patrick Flahertynä. Seuraavana kautena Clohessy valittiin Pat Moritaksi uudeksi päätähtiksi ABC-etsiväsarjaan Ohara, rooliin luutnantti George Shaverin.

Aiheesta muualla
----------------

* Robert Clohessy Internet Movie Databasessa. (englanniksi)

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Espanja
* Yhdysvallat

 |

 |
**Nikola Kalinić** (serb. Никола Калинић, s. 8. marraskuuta 1991 Subotica) on serbialainen koripalloilija, joka edustaa Turkin koripalloliigassa pelaavaa Fenerbahçe Ülkersporia ja Serbian koripallomaajoukkuetta. Pelipaikaltaan 202-senttinen ja 101-kiloinen Kalinić on pieni laitahyökkääjä.

Ura
---

### Seurajoukkueura

Kalinić aloitti uransa Spartak Suboticassa, jossa hän pelasi vuodet 2009-2010. Vuosina 2010-2013 hän kuului Vojvodina Srbijagasin joukkueeseen. Kauden 2013-2014 Kalinić pelasi Radnički Kragujevasissa, jonka paidassa hän pelasi myös Eurocupia. Heinäkuussa 2014 Kalinić siirtyi toiseen Serbian koripalloliigan seuraan KK Crvena zvezdaan. Hän pelasi seuran kanssa kaudella 2014-2015 Euroliigaa ja voitti Serbian mestaruuden, Adrianmeren liigan ja Serbian cupin.

Elokuussa 2015 Kalinić siirtyi Turkin koripalloliigan Fenerbahçe Ülkersporiin.

### Maajoukkueura

Kalinić debytoi Serbian koripallomaajoukkueessa vuonna 2013. Samana vuonna hän oli mukana EM-kilpailuissa ja saavutti pronssia kesäuniversiadeista ja hopeaa Välimeren kilpailuista. Vuoden 2014 MM-kilpailuista Espanjasta Kalinić saavutti Serbian kanssa hopeaa tehtyään pelaamissaan otteluissa keskimäärin 7,2 pistettä. Hän kuului joukkueeseen myös vuoden 2015 EM-kilpailuissa missä Serbia jäi neljänneksi. Rio de Janeiron kesäolympialaisissa 2016 Serbia saavutti hopeaa.

Muuta
-----

Kalinićin isä Zoran Kalinić on pöytätenniksen maailman- ja euroopanmestari. Nikola Kalinić loukkasi lapsuudessaan leukansa pahoin ja hänen leukansa on vielä nykyäänkin epämuodostunut.

Saavutukset
-----------

### Seuratasolla

**KK Crvena zvezda**

* Serbian koripalloliiga: 2015
* Adrianmeren liiga: 2015
* Serbian cup: 2015

### Maajoukkuetasolla

**Serbia**

* Kesäolympialaiset: hopeaa 2016
* MM-kilpailut: hopeaa (2014)
* Kesäuniversiadit: pronssia (2013)
* Välimeren kilpailut: hopeaa (2013)

Lähteet
-------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Nikola Kalinić (koripalloilija)**.
1. ↑
2. 1 2
3. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive)

Serbian joukkue – Koripallon MM-kilpailut 2014
4 Teodosić |
5 Simonović |
6 Jović |
7 Bogdanović |
8 Bjelica |
9 Marković |
10 Kalinić |
11 Birčević |
12 Krstić |
13 Raduljica |
14 Katić |
15 Štimac |
Valmentaja Đorđević

Serbian joukkue – Koripallon EM-kilpailut 2015
4 Teodosić |
5 Simonović |
6 Kuzmić |
7 Bogdanović |
8 Bjelica |
9 Marković |
10 Kalinić |
11 Nedović |
12 Milosavljević |
13 Raduljica |
14 Erceg |
15 Milutinov |
Valmentaja Đorđević

Serbian joukkue – Kesäolympialaiset 2016
4 Teodosić |
5 Simonović |
7 Bogdanović |
9 Marković |
10 Kalinić |
11 Nedović |
12 Birčević |
13 Raduljica |
14 Jokić |
15 Štimac |
24 Jović |
25 Mačvan |
Valmentaja Đorđević