recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Ashigara** (jap. 足柄) oli keisarillisen Japanin laivaston Myōkō-luokan raskas risteilijä toisessa maailmansodassa. Alus nimettiin Kanagawan ja Shizuokan prefektuurien rajalla olevan Ashigara-vuoren mukaan.

Valmistus
---------

*Pääartikkeli: Myōkō-luokka*
Alus tilattiin Kōbesta Kawasakin telakalta, missä köli laskettiin 11. huhtikuuta 1925. Alus laskettiin vesille 22. huhtikuuta 1928 ja otettiin palvelukseen 20. elokuuta 1929.

Palvelus
--------

Palvelukseen otettaessa alus liitettiin Japanin 2. laivaston 4. risteilijälaivueeseen. Se siirrettiin joulukuussa 1932 sisaralustensa kanssa reserviin, kun vasta palvelukseen otettu Takao-luokka korvasi ne. Toukokuussa 1933 alus siirrettiin 5. risteilijälaivueeseen, joka oli aktiivipalveluksessa ainoastaan kesän sotaharjoitusten ajan. *Ashigara* sisaraluksineen liitettiin vartiolaivueeseen joko Kureen tai Saseboon, mikä hidasti niiden pääsyä modernisointiin.

Alus siirrettiin 15. marraskuuta 1934 modernisoitavaksi telakalle, mistä vapauduttuaan se palasi 5. risteilijälaivueeseen. Alus lähti Britteinsaarille kuningas Yrjö VI:n kruunajaisten aikana 20. toukokuuta 1937 pidettyyn laivastokatselmukseen. Matkalta palattuaan alus oli toisen Kiinan-Japanin sodan alettua Kiinan rannikolla. Alus ei liittynyt laivueeseensa, vaan se pysyi Kiinan vesillä ja oli joulukuussa Peskadoreilla liittyen tammikuussa 1942 laivueeseensa Hollannin Itä-Intiassa.

Alus osallistui laivueensa mukana Jaavanmeren taisteluun, jonka aikana se upotti *USS Pillsburyn* ja yhdessä *Myōkōn* kanssa hävittäjät *USS Popen* ja *HMS Encounterin*. Itä-Intian sotatoimien päätyttyä alus palasi laivueensa mukana Japaniin huollettavaksi, mistä se palasi palvelukseen vasta kesäkuussa. Alus oli lounaisella Tyynellämerellä olleen 2. eteläisen osaston lippulaivana, missä tehtävässä se oli aina huhtikuussa 1943 Sasebossa alkaneeseen huoltoonsa saakka.

Palvelukseen palattuaan *Ashigara* siirtyi Singaporeen, mistä se siirrettiin 21. risteilijälaivueeseen koilliseen aluelaivastoon maaliskuussa 1944. Alus oli alueella aina kesäkuuhun. Se osallistui lokakuussa Leytenlahden taisteluun.

Marraskuussa 1944 alus liitettiin Japanin 5. laivastoon. Alus siirrettiin Singaporeen, jossa se liittyi 5. helmikuuta 1945 5. risteilijälaivueeseen. *Haguron* upottua 16. toukokuuta laivue lakkautettiin ja *Ashigara* liitettiin Singaporeen sijoitettuun 10. aluelaivastoon. Aluksen ollessa 7. kesäkuuta paluumatkalla Bataviasta joukkoja evakuoimasta Britannian kuninkaallisen laivaston sukellusvene *HMS Trenchant* torpedoi ja upotti sen Bankansalmessa.

Lähteet
-------

* Whitley, M. J.: *Cruisers of World War Two – An International Encyclopedia*. Lontoo: Arms and Armour, 1996. ISBN 1-86019-874-0. (englanniksi)
* Gardiner, Robert (toim.): *Conway’s All the World’s Fighting Ships 1922–1946*. Lontoo: Conway Maritime Press, 1987. ISBN 0-85177-146-7. (englanniksi)

### Viitteet

1. ↑  Whitley 1996, s. 175.
2. ↑  Whitley 1996, s. 175–176.
3. 1 2 3  Whitley 1996, s. 176.

Myōkō-luokan raskaat risteilijät

|  |
| --- |
| *Myōkō* - *Nachi* - *Haguro* - *Ashigara* |
| Edeltäjä: Aoba-luokka – Seuraaja: Takao-luokka |
Maanjäristysvaurioita Christchurchissa
**Christchurchin maanjäristys kesäkuussa 2011** oli 6,3 momenttimagnitudin maanjäristys, joka tapahtui 13. kesäkuuta 2011 klo 14:20 paikallista aikaa (02:20 UTC). Sen keskus oli noin 10 kilometrin päässä Christchurchistä noin 6 kilometrin syvyydessä. Alueella oli tapahtunut helmikuussa toinen 6,3 momenttimagnitudin maanjäristys. Kesäkuun maanjäristystä edelsi 5,9 momenttimagnitudin järistys, joka tapahtui noin 8,9 kilometrin syvyydessä. Yhdysvaltain geologian tutkimuskeskus raportoi noin 9 kilometrin syvyydessä tapahtuneesta 6,0 momenttimagnitudin järistyksestä.

Järistys aiheutti Christchurchin kaupungissa ja sen lähistöllä voimakasta värähtelyä. Värähtelyn voimakkuus oli Mercallin asteikolla VIII. Järistyksessä tuhoutui joitakin rakennuksia, ja se aiheutti lisävahinkoja aiemmissa järistyksissä vahingoittuneille rakennuksille. Järistys vahingoitti puhelinlinjoja ja aiheutti laajoja katkoksia. Arviolta noin 54 000 taloutta jäi ilman sähköä. Järistyksen jälkeisten korjaustöiden kustannukset kasvoivat kuuteen miljardiin Uuden-Seelannin dollariin (4,8 miljardia Yhdysvaltain dollaria). 46 henkilöä sai vammoja, ja yksi vanha mies kuoli sen jälkeen, kun hän oli järistyksen johdosta joutunut tajuttomaksi.

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:June 2011 Christchurch earthquake
**ET-hypoteesi** (engl. *Extra Terrestrial Hypothesis*, maanulkoinen hypoteesi) on väite, jonka mukaan ulkoavaruudessa on elämää. Jos ufot hyväksytään todellisiksi, yleensä väitetään ufojen tulevan ulkoavaruudesta.
Tämä vaatisi nykyistä huomattavasti edistyneempää tekniikkaa.

Ainakin pinnalta katsoen monet ufohavaintojen piirteet sopivat ET-hypoteesiin. Silti johtavat ufotutkijatkin ovat kritisoineet ET-hypoteesia liian kapeana, maneerinomaisena selityksenä. ET-hypoteesin kanssa kilpailevia teorioita ovat luonnollisen selityksen teoria (Ufoja ei ole olemassa) ja mm. Jacques Valléen Interdimensional hypothesis, jonka mukaan Ufot saattavat olla aikakoneita tai tulla rinnakkaismaailmoista, jotka ovat meille tuntemattomissa avaruusulottuvuuksissa.

Katso myös
----------

* SETI
* Astrobiologia
* Antrooppinen periaate

Lähteet
-------

* Formulation and Predictions of the ETH, by Brian Zeiler
* UFOs and the Extraterrestrial Hypothesis (ETH), by Dave LeBoeuf (Arkistoitu – Internet Archive)
* Five Arguments Against the Extraterrestrial Origin of Unidentified Flying Objects (Arkistoitu – Internet Archive) - Jacques Vallée, Ph.D.
* Notable Nearby Stars
* Skotlannin Yliopiston tutkimus

Artikkelit
----------

* (Arkistoitu – Internet Archive) NASA 2009
Lur Folvisdamista.
**Folvisdamin lurit** (lue venyttämällä: *lur*) ovat Skandinavian pronssikulttuurissa käytössä olleet lurit, jotka olivat pronssisia puhallinsoittimia. Ne löytyivät Folvisdamista Horsensin kunnasta Tanskasta vuonna 1865. Lurit olivat tutkijoiden mukaan uskonnollissävytteisten rituaalisten tilaisuuksien seremoniasoittimia. Nämä lurit ajoitetaan Monteliuksen periodille VI eli 700–500 eaa.

Historiaa
---------

Lurit löytyivät kesällä 1865, kun lähellä Grædstrupissa asuva viljelijä kaivoi turvetta Folvisdamin suolta. Hän löysi lurin kolmen kyynärän syvyydestä ja myi sen kuparisepälle Horsensiin. Seppä korjasi huonokuntoista luria kömpelöllä tavalla ja myi sen eteenpäin samalla kylällä asuvalle taidemaalari Rosenstandille. Maalari ihastui siihen ja osti viljelijältä toisenkin lurin itselleen. Hänen aikomuksenaan oli myydä lurit korkeamman tarjouksen mukaan eikä ollut tyytyväinen Tanskan kansallismuseon edeltäjän (*Museet for nordiske Oldsager*) 100 riikintaalerin tarjoukseen, vaan myi sen antiikkikauppiaalle 300 riikintaalerin hintaan. Kauppias suostui myymään lurit, sekä joukon muitakin esineitä, museolle käypään hintaan.

Lurit ovat löytyneet lähes aina suoturpeesta. Suohon ne ovat yleensä joutuneet, kun jumalille on toimitettu votiivilahjoina uhrattavia esineitä upottamalla ne lampiin tai meren lahtiin.

Kuvaus
------

Lurit olivat täsmälleen samanlaiset lukuun ottamatta niiden kiertymistä, sillä ne oli valmistettu vasen- ja oikeankätisesti kiertyviksi eli ne ovat toistensa peilikuvat. Molemmissa lureissa oli kantamista varten ketjut ja ketjuissa on erikoisuutena lintukoristeet, jotka oli kiinnitetty lukuisiin ketjussa oleviin renkaisiin. Suuaukon koristekiekossa oli koristeina kahdessa ympyrärivissä sijaitsevat puolipallon muotoiset napit. Lurit soivat G-vireisesti.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Folvisdamin lurit Tanskan kansallismuseo. Viitattu 4.5.2018. (tanskaksi)
2. ↑  Jensen, Jørgen: Offergaverne *Den Store Danske*. Gyldendal. Viitattu 4.5.2018. (tanskaksi)
3. ↑  The lurs and their music Tanskan kansallismuseo. Viitattu 4.5.2018. (englanniksi)
4. ↑  Jensen, Jørgen: Toner fra fortiden *Den Store Danske*. Gyldendal. Viitattu 4.5.2018. (tanskaksi)
**Muirchú** oli Irlannin laivaston kalastuksenvalvonta-alus, joka oli aiemmin Britannian kuninkaallisen laivaston jahti *HMY Helga*.

Valmistus
---------

Irlantia varten muodostettu Maatalous- ja teknisenneuvonnan osasto tilasi dublinilaiselta telakalta kalastuksenvalvonta-aluksen, joka nimettiin 16. toukokuuta 1908 vesille laskettaessa edeltäjänsä kunniaksi *HMY Helgaksi*.

Palvelus
--------

*HMY Helga* palveli kalastuksenvalvontatehtävissä, kunnes se 1915 aseistettiin ja siirrettiin laivastoluetteloon. Se tulitti vuoden 1916 kansannousussa tasavaltalaisten asemia Dublinin keskustassa. Alus upotti 1918 Isle of Manin edustalla tykkitulella Saksan keisarikunnan laivaston sukellusveneen. Alus luovutettiin Irlannin vapaavaltiolle 7. elokuuta 1923, jolloin se nimettiin *Muirchúksi*.

Alus palveli 1923–1924 partioaluksena, kunnes se 1924 luovutettiin maatalous- ja kalastusministeriölle kalastuksenvalvonta-alukseksi. Alus siirrettiin 19. joulukuuta 1939 puolustusministeriölle. Se otettiin laivastopalvelukseen 15. tammikuuta 1940 ensimmäisenä päällikkönään F. A. White.

Alus myytiin tammikuussa 1947 Hammond Lanelle. Se upposi 8. toukokuuta Salteesaarten edustalle, kun sitä siirrettiin romutettavaksi.

Lähteet
-------

* MacGinty, Tom: *The Irish Navy – A Story of Courage and Tenacity (Golden Jubilee Irish Naval Service)*. Kerry, Irlanti: The Kerryman Ltd, 1995. ISBN 0-946277-22-2. (englanniksi)
* McIvor, Aidan: *A History of the Irish Naval Service*. Dublin, Irlanti: Irish Academic Press, 2006. ISBN 0-7165-3418-5. (englanniksi)

### Viitteet

1. ↑  MacGinty, Tom s. 74
2. ↑  McIvor, Aidan s. 222
3. ↑  McIvor, Aidan s. 222 ja 224
4. ↑  McIvor, Aidan s. 224
Kardenolidien perusrakenne
**Kardenolidit** ovat steroidijohdannaisiin kuuluvia orgaanisia yhdisteitä. Ne muodostuvat aglykoniosan useiden kasvien sydänglykosideja ja ovat kasvien sekundäärimetaboliitteja. Kardenolideja tavataan 12 eri kasviheimosta muun muassa oleanterikasveista, kieloista ja sormustinkukista. Kardenolidit ovat eläimille myrkyllisiä, koska ne estävät natrium-kaliumpumpun toimintaa. Ryhmän yhdisteet ovat kasvien puolustusmekanismeja kasvinsyöjiä vastaan.

Kardenolidit koostuvat steroidirakenteesta, johon on liittynyt tyydyttymätön viidestä atomista koostuva laktonirengas. Kardenolidien steroidirengas sisältää vaihtelevan määrän hydroksyyliryhmiä ja eräissä tapauksissa myös karbonyyliryhmiä. Rengasrakenne voi myös olla tyydyttymätön. Kardenolidityypistä riippuen myös steroidirakenteen *cis*- tai *trans*-konfiguraatio vaihtelee. Merkittäviä kardenolideja ovat muun muassa strofantidiini, ouabageniini, digitoksigeniini, digoksigeniini ja gitoksigeniini. Kasvit muodostavat kardenolideja entsymaattisesti hydroksylaasien ja reduktaasien lähtien steroleista kuten kasvisteroleista ja pregnaaneista. Lisäksi kasveilla on entsyymejä, jotka liittävät sokeriosan kardenolidiosaan, jolloin muodostuu sydänglykosideja.

Lähteet
-------

1. 1 2  Alén, Raimo: *Kokoelma orgaanisia yhdisteitä: Ominaisuudet ja käyttökohteet*, s. 1003. Helsinki: Consalen Consulting, 2009. ISBN 978-952-92-5627-3.
2. ↑  Thomas Scott, Mary Eagleson: *Concise encyclopedia chemistry*, s. 181–182. Walter de Gruyter, 1994. ISBN 978-3110114515. (englanniksi)
3. 1 2  Anurag A. Agrawal, Georg Petschenka, Robin A. Bingham, Marjorie G. Weber & Sergio Rasmann: Toxic cardenolides: chemical ecology and coevolution of specialized plant-herbivore interactions.  *New Phytologist*, 2012, 194. vsk, s. 28–45. Artikkelin verkkoversio. Viitattu 5.2.2017.  (englanniksi)
4. 1 2  Chittaranjan Kole: *Wild Crop Relatives*, s. 78–90. Springer, 2011. ISBN 978-3-642-21200-0. Kirja Googlen teoshaussa (viitattu 5.2.2017). (englanniksi)
täysjäsenet  liitännäisjäsenet  tarkkailijat
**ETSI** (lyhenne engl. sanoista **European Telecommunications Standards Institute**) on riippumaton, voittoa tavoittelematon eurooppalainen telealan standardisoimisjärjestö. Sen perusti CEPT vuonna 1988. ETSI:n tähänastisiin saavutuksiin kuuluu esimerkiksi GSM-matkapuhelinstandardien kehitys. 

ETSI luo standardeja niin laitevalmistajien kuin verkko-operaattoreidenkin tarpeisiin muun muassa telekommunikaation, mediajakelun sekä lääkinnällisten laitteistojen aloilla. ETSI:llä on 872 jäsentä 64 maasta ja osavaltiosta (2018), niin Euroopassa kuin sen ulkopuolellakin. Jäseniin kuuluu toimijoita telekommunikaatio-alan kaikilta osa-alueilta, aina laitevalmistajista ja operaattoreista palveluntarjoajiin ja tutkimuslaitoksiin. 

ETSI:n päämaja sijaitsee Sophia Antipolis -teknologiakeskittymässä Ranskassa. Rahoituksensa järjestö saa pääosin jäseniltään. Valtiollisten toimijoiden jäsenmaksu on suhteessa maan bruttokansantuotteeseen, yritysten jäsenmaksu riippuu liikevaihdosta, lisäksi sillä on tuloja kaupallisesta toiminnasta kuten standardien myynnistä ja palvelutuotannosta muille standardointiorganisaatioille.

Vuonna 2018 sen vuotuinen budjetti oli yli 24 miljoonaa euroa. Noin 60 % rahoituksesta menee järjestön koordinointikuluihin, loput 40 % käytetään erilaisiin projekteihin ja ohjelmiin. Vuoden 2018 aikana julkaistiin 2718 standardia, määritystä, raporttia tai ohjetta, ja vuodesta 1988 lähtien niitä on julkaistu yhteensä 46 000 kappaletta. 

Suomesta jäseniä on 18 kappaletta. Suomen tietoliikennehallintoa edustaa ETSIssä Traficom, ja ETSIn julkaisemat EN-standardit vahvistetaan Suomessa SFS-standardeiksi .

Standardit
----------

ETSIn julkaisemat standardityypit ovat seuraavat:

* **European Standard (EN)**: Standardi joka on tarkoitettu otettavaksi käyttöön osaksi kansallista standardistoa.
* **ETSI Standard (ES)**: Standardi sisältää teknisiä vaatimuksia.
* **ETSI Guide (EG)**: Sisältää ohjeistuksia tiettyyn standardiin liittyen.
* **ETSI Technical Specification (TS)**: Sisältää teknisiä vaatimuksia joiden nopea käyttöön saattaminen on tärkeää.
* **ETSI Technical Report (TR)**: Sisältää teknisiä selvennyksiä.
* **Special Report (SR)**: Erityiseen käyttöön tarkoitettuja lisätietoja julkiseen käyttöön
* **ETSI Group Specification (GS**): Sisältää toimialaryhmittymän teknisiä vaatimuksia ja/tai täsmennyksiä.
* **ETSI Group Report (Gr**): Sisältää toimialaryhmittymän täsmennyksiä.

Lähteet
-------

1. ↑  ETSI, TEPA-termipankki *TEPA-termipankki*. Viitattu 29.7.2020.
2. 1 2 3  ETSI Annual Report 2019  2019. ETSI. Viitattu 29.7.2020.
3. ↑  ETSI - Find Us *etsi.org*. Viitattu 29.7.2020.
4. ↑  ETSI - About *etsi.org*. Viitattu 29.7.2020.
5. ↑  Avain standardien maailmaan  08/2019. Suomen standardoimisliitto SFS ry.  Arkistoitu 28.7.2020. Viitattu 29.7.2020.
6. ↑  ETSI - Types of standards (englanniksi) ETSI. Viitattu 29.7.2020.

Aiheesta muualla
----------------

* Viralliset kotisivut (englanniksi)
**Karditsomagoúla** (kreik. Καρδιτσομαγούλα) on Kreikan kaupunki, joka kuuluu hallinnollisesti Kardítsan kuntaan, Kardítsan alueyksikköön ja Thessalian alueeseen. Se muodostaa oman kaupunkiyhdyskuntansa (Δημοτική Κοινότητα Καρδιτσομαγούλας, *Dimotikí Koinótita Karditsomagoúlas*). Kaupungin väkiluku on 2 063 (vuonna 2011).

Karditsomagoúlan pieni kaupunki sijaitsee Pámisos-joen varrella noin kolme kilometriä pohjoiseen Kardítsan keskustasta. Se on nykyisin käytännössä kasvanut kiinni Kardítsaan ja on sen esikaupunki. Asutus mainitaan turkkilaisissa lähteissä vuonna 1454/1455 nimellä *Magoúla Moustafá* (Μαγούλα Μουσταφά). Kaupungissa on kaksikaarinen Pámisoksen ylittävä silta, joka on rakennettu 1800-luvun lopulla.

Lähteet
-------

1. 1 2  Απογραφή Πληθυσμού - Κατοικιών 2011. Väestönlaskennan tulokset (XLS)  2011. The Hellenic Statistical Authority (Kreikan tilastokeskus ELSTAT).  Arkistoitu 16.10.2015. Viitattu 1.9.2014. (kreikaksi)
2. ↑  Δημοτική Κοινότητα Καρδιτσομαγούλας Δήμος Καρδίτσας. Viitattu 1.9.2020.
**Lac de la Gruyère** on tekojärvi Keski-Sveitsissä Fribourgin kantonissa Fribourgin kaupungin eteläpuolella. Suurimmat paikkakunnat järven ympärillä ovat Bulle ja Broc.

Järven tiedot
-------------

Järven pinta-ala on 9,6 neliökilometriä ja valuma-alue 952 neliökilometriä. Se on 13 kilometriä pitkä ja leveimmillään noin kilometrin levyinen. Järven pinnankorkeus vaihtelee vuoden mittaan jopa 25 metriä: maksimikorkeus 677 metriä, minimikorkeus 652 metriä.

Vesistö
-------

Järven laskujoki on Sarine. Lac de la Gruyèreen laskevia jokia ovat Jogne ja Sionge.

Rossensin pato
--------------

Lac de la Gruyèren olemassaolo perustuu Rossensin kylän itäpuolelle Sarinejokeen vuonna 1948 valmistuneeseen patoon (ransk.  *Barrage de Rossens*). Padon korkeus on 83 metriä. Järven korkeusvaihtelu on 25 metriä.

Sähköntuotanto
--------------

### Rossensin voimalaitos

Rossensin padon yhteydessä on pieni vesivoimala, jonka kautta vettä virtaa jatkuvasti 2,5–3,5 kuutiometriä sekunnissa. Voimalaitoksen nimellisteho on 2,3 megawattia.

### Hauteriven voimalaitos

Pääosin tekojärven vesi käytetään hyväksi Hauteriven voimalaitoksessa (ransk.  *Barrage de Rossens*) viitisen kilometriä Rossensin padolta pohjoiseen Sarinen itärannalla Marlyn kunnassa. Voimalaitoksen teho on 70 megawattia ja vuosituotanto keskimäärin 230 gigawattituntia.

Lähteet
-------

* National map: swisstopo (Sveitsin valtion julkinen karttapalvelu) *map.geo.admin.ch*. Wabern:  Bundesamt für Landestopografie swisstopo.  (saksaksi), (ranskaksi), (italiaksi), (retoromaaniksi), (englanniksi)

### Viitteet

1. 1 2 3 4 5  National map: swisstopo - Thema BAFU - Wasser - Referenzdaten und Grundlagen - Flüsse und Seen - Seen - Lac de la Gruyère - zusatzinformation (Järven tiedot Sveitsin valtion karttapalvelussa) *map.geo.admin.ch*. Wabern:  Bundesamt für Landestopografie swisstopo. Viitattu 24.2.2019. (saksaksi), (ranskaksi), (italiaksi), (retoromaaniksi), (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Lac de la Gruyère** Wikimedia Commonsissa
**Labyrinttisienet** (*Labyrinthulomycetes*) ovat ruskeiden levien kaareen kuuluvia eliöitä, joista monet muodostavat erikoisia verkkomaisia limakkorakenteita. Niissä on kaksi pääryhmää: limaverkkosienet (*Labyrinthulaceae*) ja traustokytridit (*Thraustochytridiaceae*). Sekä limaverkkosieniä että traustokytridejä tunnetaan kumpiakin noin 30 lajia. Niitä elää meri- ja murtovedessä, jossa ne hajottavat lahoavaa ainesta tai ovat muiden eliöiden loisia. 

Limaverkkosienet muodostavat soluseinättömiä, kalvon ympäröimiä limaverkkoja, joiden sisällä solut elävät. Limaverkko muodostuu solulimasta, ja siinä elävät solut ovat yhteydessä limaverkkoon niiden pinnalla olevien *botrosomi*-nimisten rakenteiden välityksellä. Solut ovat muodoltaan sukkulamaisia, ja ne voivat liikkua limaverkon sisällä. Tämän ansiosta limaverkko voi edetä hitaasti (5–150 mikrometriä minuutissa) alustaansa pitkin. Limaverkossa olevat solut voivat lisääntyä jakautumalla, ja limaverkko voi hajota useisiin osiin, jotka jatkavat elämäänsä itsenäisinä limakkoina. Limaverkkosienet lisääntyvät myös suvullisesti, jolloin muodostuu uintisiimallisia parveiluitiöitä. 

Traustokytridit puolestaan eivät muodosta limaverkkosienten tapaan laajoja limakkoja, mutta niillä on kuitenkin soluissaan samanlaisia botrosomeja, joista työntyvien limasäikeiden avulla ne kiinnittyvät alustaansa. Niihin kuuluu mm. nilviäisillä loisivia lajeja.

Lähteet
-------

* Rikkinen, Jouko: Leviä, sieniä ja leväsieniä. Yliopistopaino, 1999. ISBN: 9789515703637
* Tsui C.K. et al.: *Labyrinthulomycetes phylogeny and its implications for the evolutionary loss of chloroplasts and gain of ectoplasmic gliding* PMID: 18977305; Mol Phylogenet Evol. 17 Oct 2008.

### Viitteet

1. ↑  Taksonomian lähde: Adl, S. M. *et al.*: The new higher level classification of eukaryotes with emphasis on the taxonomy of protists.  *J. Eukaryot. Microbiol.*, 2005, 52. vsk, nro 5, s. 399–451. Artikkelin verkkoversio.  (englanniksi)


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Taksonitunnisteet | 
* Wikidata: Q1148791
* Wikispecies: Labyrinthulomycetes
* EoL: 4961
* Fungorum: 90217
* iNaturalist: 476163
* ITIS: 46076
* MycoBank: 90217
* NCBI: 35131
* NZOR: 23602b3f-dd70-438d-9186-7b6ab61b1b98
* uBio: 4934250
* WoRMS: 22191

 |

 |
**Anton Ciprian Tătărușanu** (s. 9. helmikuuta 1986 Bukarest) on romanialainen jalkapallomaalivahti, joka edustaa italialaisseura Milania. Hän on pelannut Romanian maajoukkueessa 73 ottelua.

Seurajoukkueura
---------------

Tătărușanu pelasi 29 sarjaottelua Romanian kakkosliigan Juventus Bucureștissa kausilla 2003–2006 ja 45 Romanian pääsarjan ottelua Gloria Bistrițassa kausilla 2007–2009. Hän edusti Romanian pääkaupungista Bukarestista kotoisin olevaa Steaua Bukarestia kausilla 2009–2014. Hän pelasi Steauassa 133 liigaottelua ja voitti Romanian-mestaruuden 2013 ja 2014, Romanian Cupin 2011 ja Romanian Supercupin 2013. Hän pelasi karsintaottelut mukaan lukien 12 ottelua Mestarien liigassa 2013–2014. Eurooppa-liigassa hän pelasi Steauan vuosinaan 24 ottelua.

Tătărușanu siirtyi Serie A:n Fiorentinaan vapaalla siirrolla kesällä 2014. Avauskaudellaan hän pelasi yhdeksän liigaottelua. Kaudella 2015–2016 hän pelasi 37 Serie A -ottelua ja seuraavalla kaudella 35 liigaottelua. Eurooppa-liigassa hän on pelasi Fiorentinassa 16 ottelua. 

Tătărușanu siirtyi Ligue 1:n Nantesiin kesällä 2017. Hän pelasi seurassa avauskaudellaan 37 ja toisella kaudellaan 27 Ranskan pääsarjaottelua. Heinäkuussa 2019 hän siirtyi samassa sarjassa pelaavaan Lyoniin, jossa pääsi tulokaskaudellaan pelaamaan kaksi Ligue 1:n ottelua.

Maajoukkueura
-------------

Tătărușanu aloitti maajoukkueuransa elokuussa 2009, kun Rǎzvan Lucescu kutsui miehen miehistöönsä Unkaria vastaan. Peliaikaa ei tullut kuin vasta vuotta myöhemmin marraskuussa 2010. Tătărușanu teki debyyttinsä 1-1 päättyneessä pelissä Italiaa vastaan. Ensimmäisen arvokilpailujen karsintaottelunsa hän pelasi EM-karsintaottelussa Luxemburgia vastaan maaliskuussa 2011. Kaikkiaan hän on pelannut 23 EM- ja 17 MM-karsintaottelua. Ensimmäisen arvokilpailujen lopputurnauksen ottelunsa hän pelasi Ranskaa vastaan EM-kilpailuissa 2016. Hän pelasi turnauksessa Romanian kaikki kolme ottelua.

Lähteet
-------

* Ciprian Tătărușanu Transfermarkt-sivustolla (englanniksi)
* Ciprian Tătărușanu national-football-teams-sivustolla (englanniksi)

### Viitteet

1. ↑  Stokkermans, Karel: Romania - Record International Players  4.7.2019. RSSSF. Viitattu 22.9.2019. (englanniksi)
2. ↑  Transfermarkt

Milan – Serie A
1 Tătărușanu |
2 Calabria |
4 Bennacer |
5 Ballo-Touré |
7 Adli |
8 Tonali |
9 Giroud |
10 Díaz |
11 Ibrahimović |
12 Rebić |
14 Bakayoko |
16 Maignan |
17 Leão |
19 Hernández |
20 Kalulu |
21 Dest |
23 Tomori |
24 Kjær |
25 Florenzi |
27 Origi |
28 Thiaw |
30 Messias |
32 Pobega |
33 Krunić |
40 Vranckx |
46 Gabbia |
56 Saelemakers |
77 Vásquez |
83 Mirante |
90 De Ketelaere |
Valmentaja: Pioli

Romanian joukkue – Jalkapallon EM-kilpailut 2016
1 Pantilimon |
2 Mățel |
3 Raț |
4 Moți |
5 Hoban |
6 Chiricheș |
7 Chipciu |
8 Pintilii |
9 Alibec |
10 Stanciu |
11 Torje |
12 Tătărușanu |
13 Keșerü |
14 Andone |
15 Găman |
16 Filip |
17 Sânmărtean |
18 Prepeliță |
19 Stancu |
20 Popa |
21 Grigore |
22 Săpunaru |
23 Lung |
Valmentaja Iordănescu
Cipriano de Rore, Heinrich Eduard Winterin kaiverrus
**Cipriano de Rore** (1516 – ennen vuotta 1565) oli ranskalais-flaamilainen säveltäjä. Hänen varhaisesta elämästään tai saapumisestaan Venetsiaan ei ole säilynyt varmoja tietoja. Hänen kuitenkin tiedetään laulaneen Basilica di San Marcon kuorossa vuosina 1542–1546. Hän opiskeli Adrian Willaertin johdolla.

Vuodesta 1547 de Rore toimi musiikillisena johtajana Ferraran herttua Ercole II:n palveluksessa. Herttua kuoli vuonna 1559 de Roren ollessa vierailulla Antwerpenissä. Vuonna 1560 de Rore sai vastaavan viran parmalaisessa hovissa. Vuonna 1563 hän seurasi Willaertiä *maestro di cappellana* Basilica di San Marcossa. Hän kuitenkin palasi seuraavana vuonna aiempaan virkaansa Parmaan.

De Rorelta on säilynyt kolme messua, 65 motettia, passio, kahdeksan psalmia, Magnificateja, 125 madrigaalia ja eräitä chansoneita. Hänen hengellinen musiikkinsa on kokonaisuudessaan konservatiivista; hänen madrigaalinsa ovat historiallisesti tärkeämpiä. Hän suosi vakavaa ja korkealentoista runoutta. Hän pyrki aina vangitsemaan tekstien tunnelman musiikillisin keinoin. Eräiden erityisen voimakkaiden tekstien yhteydessä hän käytti rohkeaa kromatiikkaa ja modulaatioita.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  HOASM: Cipriano de Rore


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Katalonia
* Saksa
* Italia
* Israel
* Suomi (KANTO)
* Belgia
* Yhdysvallat
* Ruotsi
* Latvia
* Tšekki
* Australia
* Kroatia
* Alankomaat
* Puola
* Portugali
* Vatikaani

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Henkilöt | 
* BMLO
* Italian People
* Deutsche Biographie
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* RISM
* SNAC
* IdRef

 |

 |
Labradoriittia
**Labradoriitti** (synonyymi spektroliitti ja plagioklaasi) kuuluu maasälpäryhmään ja on kemialliselta koostumukseltaan natrium–kalsium–alumiinisilikaattia. Labradoriitin Mohsin kovuus on 6–6,5 ja ominaispaino 2,69–2,70. Sen väri vaihtelee tummanharmaasta harmaanmustaan ja värittömään. Kivessä esiintyy labradoriitille ominainen värileikki. Värileikki sisältää sateenkaaren eri sävyt, useimmiten vihreät ja siniset värisävyt. Kivienharrastajille kivi, jossa on koko värikirjo, on halutuin. Värileikki eli labradorisointi johtuu suotautumalamellien aiheuttamista interferenssi-ilmiöistä.

Labradoriitti on hauras, paineelle ja hapoille herkkä kivi. Myös lämmönvaihtelut tekevät kiveen rakoja ja halkeamia. Labradoriitin voi sekoittaa ortoklaasiin, enstatiittiin tai amblygoniittiin.

Historia
--------

Labradoriitti sai nimensä ensimmäisen löytöpaikkansa Labradorin niemimaan mukaan vuonna 1770. Labradoriitti on ollut jo kauan suosittu koriste-esineiden materiaali, mutta se kiinnostaa eniten keräilykohteena.

Esiintyminen
------------

Yksityiskohtia labradoriitin pinnasta
Parhaimman laatuiset labradoriitit löytyvät Suomen Ylämaalta. Ylämaan esiintymä löytyi vuonna 1940, kun Salpalinjan panssariestekiviä louhittiin. Ylämaan spektroliitti on saanut kansainvälistä kuuluisuutta kauniin, monivärisen värileikkinsä ansiosta. Toisaalta Ylämaan spektroliitin kovuus jää vähän jalokiviluokan suositusten alle. Suomesta spektroliittia on löytynyt myös mm. Mäntyharjulta ja Lounais-Suomen rapakivistä.

Labradoriittia esiintyy myös Madagaskarilla, jossa on tavattu voimakkaan sinisen hohdon omaavaa labradoriittikuukiveä. Läpinäkyviä labradoriitteja on löytynyt Meksikosta. Esiintymiä on löytynyt myös mm. Kanadasta, Yhdysvalloista ja Venäjältä.

Kuvia labradoriitista
---------------------

* Labradoriittia Ylämaalta, Suomesta
* Kiillotettu kappale labradoriittia, 18 × 20 cm
* Museokappale labradoriittia

Lähteet
-------

* Dud´a, Rudolf & Rejl, Luboš: Jalokivien maailma. WSOY (1998).
* Schumann, Walter: Jalokivet ja korukivet. Otava (1996).
* Korhonen, Paavo: Kiviopas. Tampereen museoiden julkaisuja.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Labradoriitti** Wikimedia Commonsissa
**Circaeasteraceae** on pieni aasialainen kasviheimo koppisiemenisten Ranunculales-lahkossa, johon muun muassa leinikkikasvit (Ranunculaceae) kuuluvat.

Tuntomerkit
-----------

Heimon kasvit ovat pieniä ruohoja, joilla on hammaslaitaiset lehdet ja enimmäkseen halkihaarainen eli dikotominen suonitus. Kukinto on varsipäätteinen, viuhkomainen tai haarainen ja pikkuviuhkoista koostuva tai kukat ovat yksittäin terminaalisesti. Ne ovat kaksi- tai yksineuvoisia, ja kukan osat sijaitsevat kierteisesti. Heteitä on 1–8. Erillisiä emejä on 1–9, ja niissä on kärki-istukat. Kustakin emistä kehittyy pähkylähedelmä. Ohutkuorisissa siemenissä on suhteellisen kookas alkio.

Levinneisyys
------------

Heimon lajit kasvavat Pohjois-Intiasta Lounais- ja Länsi-Kiinaan ulottuvalla alueella.

Luokittelu
----------

Heimossa on vain kaksi lajia. *Circaeaster agrestis* kasvaa Intian puoleisella osalla Himalajaa ja Länsi-Kiinassa. Sen lehdet ovat yksinkertaiset, kukassa on yksikiehkurainen, pieni, vihertävä ja verhiömäinen, kaksi- tai kolmilehtinen kehä. *Kingdonia uniflora* kasvaa Länsi- ja Lounais-Kiinassa ja on yksivuotinen ruoho, jonka lehdet sijaitsevat kahdessa rivissä. Sen kukassa on 5–7 verholehteä, 8–13 nuijamaista rauhasta ja 3–9 erillistä emiä.

Circaeasteraceae-kasvien lähin sukulaisheimo on akebiakasvit (Lardizabalaceae), jonka kanssa ne muodostavat kladin, jota luonnehtivat muun muassa sormiliuskaiset lehdet ja siemenen ravintovaraston eli endospermin muodostumistapa: jokaista solujakoa seuraa soluseinien muodostuminen. Viimeaikainen ikäarvio kladille on noin 86,3 miljoonaa vuotta.

Lähteet
-------

* Stevens, P. F. (2001–). Angiosperm Phylogeny Website. Version 12, July 2012 [and more or less continuously updated since]. .

### Viitteet

1. 1 2 3 4  Stevens 2001–, Viitattu 1.3.2015

Aiheesta muualla
----------------

* Levinneisyyskartta:
* Kuvia: *Circaeaster*:
* Kuvia: *Kingdonia*:  (Arkistoitu – Internet Archive)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Taksonitunnisteet | 
* Wikidata: Q131507
* Wikispecies: Circaeasteraceae
* CoL: 89F
* EoL: 2497960
* EPPO: 1CIRF
* FoC: 10193
* Fossilworks: 55403
* GBIF: 3742937
* GRIN: 264
* iNaturalist: 71478
* IPNI: 77126560-1
* IRMNG: 114379
* ITIS: 18810
* NCBI: 39161
* Open Tree of Life: 839071
* POWO: urn:lsid:ipni.org:names:77126560-1
* Tropicos: 42000030
* Watson & Dallwitz: circaeas
* WFO: wfo-7000000135

 |

 |
Kehnolle pulp-paperille painetussa Jännikkeessä oli vain 24 sivua. Painopaikka oli Oulu, H. W. Marjamaan kirjapaino.**Jännike-novellisto** oli suomalainen jännityskertomuksia sisältänyt lehti, joka ilmestyi lauantaisin vuoden 1936 syksystä vuoden 1939 loppuun. Vastaava toimittaja oli A. Kaarremaa. Konttori sijaitsi Oulussa, jossa lehti myös painettiin.

Jännike sisälsi paljon kotimaisia jännityskertomuksia, erityisesti Outsiderilta (oik. Aarne Haapakoski). Muita vakituisia kirjoittajia lehdessä olivat mm. Olli Karila (oik. Niilo Pärnänen, 1887–1936), J. K. Kulomaa (oik. nimi Jussi Kukkonen, 1892–1955) ja tuntematon nimimerkki Jage Varga.

Jännikkeen kulttuurihistoriallista merkitystä lisää se, että siinä esiintyi jo vuonna 1936 Outsiderin hahmo nimeltä Kalle Lipponen. Tarinoissa hänet tunnettiin ulkomailla seikkailijanimellä Calle Lipway. Kalle Lipponen oli kotoisin Pielavedeltä. Tästä hahmosta syntyi myöhemmin Pekka Lipponen.

Vuonna 1937 Jännikkeessä oli jatkokertomuksena Outsiderin *Kloakkien kauhu*, johon on aivan selvästi saatu innoitus Eugene Suen kirjasarjasta *Pariisin salaisuudet.* Kloakkien kauhu on julkaistu uudelleen vuonna 1992 sarjassa "Seaflower's Minors" (n:o 2).

Jännikettä paremmin menestyi kilpaileva, Ilmarisen kustantama Jännityslukemisto.

Lähteet
-------

1. ↑  Kalevi Haiko: Kirjojen mies (Arkistoitu – Internet Archive)
2. ↑  Jännike-novellisto (1937)
**Kare Risto Orko** (19. joulukuuta 1940 Helsinki – 28. tammikuuta 2018 Helsinki) oli suomalainen liikemies, joka toimi Suomi-Filmin toimitusjohtajana vuosina 1984–2014. Hän oli elokuvatuottaja ja -ohjaaja Risto Orkon neljäs lapsi. Kare Orko kirjoitti ylioppilaaksi keväällä 1960 Munkkiniemen yhteiskoulusta. Teknillisessä korkeakoulussa opinnot jäivät kesken, kun työmaata isän johtaman Suomi-Filmin puolella alkoi aueta. Suomi-Filmin palkkalistolla Kare Orko oli ollut vuodesta 1955 saakka."Viikkorahasysteemi vaihtui siihen, että saimme kuukausipalkan firmasta. Sen eteen joutui erilaisiin tilaisuuksiin autonkuljettajaksi ja ovipojaksi ja vaatteidenottajaksi", Kare Orko muisteli vuonna 1998. Suomi-Filmin osakas Kare Orkosta tuli vuonna 1958 ja jäsen yhtiön hallitukseen 1965. Teknilliseksi johtajaksi hänet nimitettiin 1975, varatoimitusjohtajaksi 1980 ja toimitusjohtajaksi 1984. Orko työskenteli myös Suomi-Filmin uuden video-osaston päällikkönä vuodesta 1982 lähtien.

Orko oli Suomi-Filmin yhtiön hallituksessa vuoteen 2014 saakka ja osakkaana kuolemaansa asti.

Lähteet
-------

1. ↑  HS Muistot; Kare Orko 1940–2018 *hs.fi*.  11.2.2018. Viitattu 18.2.2018.
**Ulpius Cornelius Laelianus** (k. toukokuu tai kesäkuu 269) oli roomalainen usurpaattori, joka kapinoi Gallian keisarikunnan keisaria Postumusta vastaan vuonna 269.

Laelianuksen elämästä ennen kapinaa ei tiedetä juuri mitään. Monet antiikin lähteet kutsuvat häntä virheellisesti nimillä Lollianus (Historia Augusta), Aemilianus (Orosius) ja L. Aelianus (Eutropius). Hänen koko nimensä (Ulpius Cornelius Laelianus) tiedetään vain yhden hänen lyöttämänsä kolikon perusteella. Nomen gentile "Ulpius" viittaa Hispaniaan, mistä hän saattoi olla kotoisin. Kapinansa alussa Laelianus oli joko Legio XXII Primigenian legaatti tai Germania Superiorin maaherra. Kapinan keskus oli provinssin pääkaupunki, Mogontiacum. Kapinan syyksi on arveltu kasvavaa tyytymättömyyttä keisari Postumusta kohtaan. Laelianuksella oli luultavasti paitsi XXII Primigenian, niin myös Argentoratumissa sijainneen Legio VIII Augustan kannatus.

Laelianuksen kapinan kronologia on myös epävarmaa. Kolikoista on päätelty sen alkaneen joko helmi- tai maaliskuussa 269 ja jos se kesti kaksi tai kolme kuukautta niin sen on täytynyt loppua touko- tai kesäkuussa.

Kun keisari Postumus kuuli Laelianuksen kapinasta, hän marssi heti armeijoineen Mogontiacumiin ja valtasi sen, jolloin Laelianus sai surmansa. Postumus ei kuitenkaan sallinut sotilaidensa ryöstää kaupunkia, jolloin turhautuneet joukot murhasivat Postumuksen ja huusivat Marcus Aurelius Mariuksen uudeksi keisariksi.

Lähteet
-------

* Kivimäki, Arto & Tuomisto, Pekka: *Rooman keisarit*. Hämeenlinna: Karisto, 2005. ISBN 951-23-4546-3.

### Viitteet

1. 1 2  Rooman keisarit s. 280
2. 1 2 3  Michel Polfer: Laelianus ( A.D. 269)  24.6.1999. romanemperors.org. Viitattu 16.8.2009. (englanniksi)


|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
|   | Edeltäjä:**Postumus** | **Gallian keisarikunnan keisari**  | Seuraaja:**Marius** |

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Yhdysvallat

 |

 |
**Judex – salaperäinen kostaja** (*Judex*) on vuonna 1963 ensi-iltansa saanut ranskankielinen rikoselokuva, joka on uudelleenfilmatisointi vuoden 1916 samannimisestä elokuvasta. Elokuva käsittelee sankari Judexin seikkailuja. Elokuvan ohjasi ranskalainen elokuvantekijä Georges Franju ja sen pääosia näyttelevät Channing Pollock Judexina/Vallieresina, Édith Scob Jacquelinena, Francine Bergé Dianana ja Michel Vitold Favrauxina.

Juoni
-----

Elokuvan juoni keskittyy pankkiiri Favrauxiin, joka saa uhkaavia viestejä Judexilta, joka kertoo maksavansa kalavelat takaisin niiden ihmisten puolesta, joita pankkiiri on huijannut. Myöhemmin Judex huumaa hänet ja vie lukkojen taa. Sillä välin entinen kotiopettajatar Diana sieppaa Jacquelinen saadakseen pankkiirin rahat.

Näyttelijät
-----------

* Channing Pollock on Judex/Vallieres
* Édith Scob on Jacqueline
* Francine Bergé on Diana
* Michel Vitold on Favraux
* Jacques Jouanneau on Cocantin
* Théo Sarapo on Morales

Videojulkaisu
-------------

Elokuva julkaistiin videotallenteena alueella 2 elokuussa 2008.
**Inhuk** tai **Inkhuk** (ven. Инхук – Институт Художественной Культуры, "Taiteellisen kulttuurin instituutti") oli vuosina 1920–1924 toiminut neuvostoliittolainen taideoppilaitos. Wassily Kandinsky perusti Inhukin Moskovassa vuonna 1920. Kandinskyn tavoitteena oli tieteelliseen tutkimukseen perustuvan ideologisen ja teoreettisen taidenäkemyksen muodostaminen. Lähtökohtina olivat taiteen psykologiset vaikutukset ja esteettisen elämyksen subjektiivisuus. Kandinsky ehti kuitenkin johtaa oppilaitosta vain puoli vuotta, jonka jälkeen hän irtisanoutui kiistojen jälkeen. Instituutin uudeksi johtajaksi tuli Aleksei Babitšev. Hänen kaudellaan subjektiivisuuden ja psykologian tilalle tuli objektiivinen muotoanalyysi ja luonnontieteellinen konstruktivismin määrittely. Vuosina 1921–1924 Inhukia johtivat Osip Brik, Boris Arvatov ja Nikolai Tarabukin. Tuolloin luovuttiin teoretisoinnista ja tilalle tuli produktiotaide eli käytännölliset ja yhteiskunnallisesti hyödylliset taiteenalat arkkitehtuurista muotoiluun.

Katso myös
----------

* Vhutemas

Lähteet
-------

* Kämäräinen, Aki et al. (toim.): Suomen ja maailman taide - Hakemisto, Sanasto. WSOY, 1986. ISBN 951-0-10729-8

### Viitteet

1. ↑  Kämäräinen et al. 1986, s. 96
Lola Mora
**Dolores Candelaria Mora Vega de Hernandéz**, taiteilijanimeltään **Lola Mora**, (17. marraskuuta 1866 - 7. kesäkuuta 1936) oli argentiinalainen kuvanveistäjä. Mora oli Argentiinan ensimmäinen naispuolinen kuvanveistäjä.

Elämänvaiheita
--------------

Mora vietti lapsuutensa Tucumánissa missä osoitti koulussa taiteellisen lahjakkuutensa. Vuonna 1894 paikallinen hyväntekeväisyysseura halusi juhlistaa maan kansallispäivää, piirsi Mora tilaisuuteen paikallisten merkkihenkilöiden kuvia. Tämä johti siihen, että hän sai 29-vuotiaana Argentiinan valtion stipendin Roomassa suoritettavia taideopintoja varten.  

Roomassa Mora opiskeli Francesco Michettin ja Costantino Barbellan oppilaana. Hän päätti vaihtaa maalaustaiteen kuvanveistoon ja opiskeli Giulio Monteverdin oppilaana. Opintojen jälkeen hän perusti ateljeensa Roomaan. Hän menestyi työssään ja alkoi saada tilauksia myös Argentiinan hallitukselta.Menestykseen auttoi myös se, että tuolloin naiskuvanveistäjiä pidettiin jotenkin erikoisina ja oli hienoa tilata heiltä teoksia. 

Mora palasi kotimaahansa vuonna 1900 ja sai heti kaksi merkittävää tilausta. Häneltä tilattiin kotimaakunnan merkkimiehen Juan Bautista Alberdin muistomerkki ja maan lipulle tarkoitettua monumettia. Hän ryhtyi veistämään Nereidin lähdettä joka herätti valmistuttuaan kahdenlaista huomiota.Monet kriitikot ylistivät hänen taiteellista persoonaansa ja työtään sivukaupalla, kun taas monien mielestä hänen työnsä alastomat ihmishahmot olivat liiaan sensuelleja ja suorastaan säädyttömiä. Hänen tuottoisimpina vuosinaan, vuosina 1900- 1910, Mora sai osakseen lähes pelkästään ylistystä. 

1910-luvun jälkeen Moran ura kääntyi laskuun. Osittain se johtui taidemaussa tapahtuneesta muutoksesta, modernismi alkoi tulla esiin. Lisäksi hän oli ollut vanhan hallitsevan elittin suosikki ja esiin nousseet uudet vallanpitäjät eivät pitäneet hänestä. Monet hänen töistään jäivät kesken eikä uusia tilauksia tullut. 

Täytettyään 40-vuotta Mora solmi avioliiton itseään 20 vuotta nuoremman miehen kanssa. Hän patentoi myös keksintöjä, kuten laitteen, jolla voisi heijastaa elokuvia vesihöyryyn ja kaivostekniikkaan.  

Elämänsä viimeiset vuodet Mora eli köyhyydessä. Hänellä oli turvanaan vain pieni eläke, muut rahat hän oli sijoittanut tuottamattomiin liiketoimiin. Hänen kuoltuaan ystävät tuhosivat hänen henkilökohtaisen kirjeenvaihtonsa. Kuolemaa käsiteltiin paljon lehdistössä ja hänelle alettiin rakentaa legendaa maansa taidehistoriassa.

Teoksia
-------

* Nereidien lähdeNereidien lähde
* EdistysEdistys
* OikeusOikeus

Lähteet
-------

1. 1 2
2. 1 2 3 4 5
3. ↑
4. ↑
5. ↑

Aiheesta muualla
----------------

* 

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Espanja
* Argentiina
* Saksa
* Yhdysvallat
* Alankomaat

 |
|  |
| Taiteenala | 
* Musée d'Orsay
* ULAN

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* RISM
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**Shenzhou 7** (kiin. 神舟七号, *Shénzhōu qīhào*) on Kiinan kolmas miehitetty avaruuslento. Lento on Kiinan ensimmäinen kolmihenkinen lento. Lento alkoi 25. syyskuuta 2008 13:10 UTC (16.10 Suomen aikaa) Jiuquanin avaruuskeskuksesta.  Zhai Zhigang suoritti Kiinan ensimmäisen avaruuskävelyn 27. syyskuuta 2008. Tämän myötä Kiinasta tuli kolmas valtio Neuvostoliiton ja Yhdysvaltain jälkeen, joka pystyi toteuttamaan avaruuskävelyn itsenäisesti.
Aluksen maahanpaluu onnistui.

Miehistö
--------

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
|  |  |  |
| Zhigang | Boming | Haipeng |

Lennon miehistö julkistettiin 17. syyskuuta. Miehistön jäsenet ovat 42-vuotiaita sotilaslentäjiä. Siihen kuuluivat: 2008

* Zhai Zhigang, komentaja, avaruuskävelijä
* Liu Boming
* Jing Haipeng

### Varamiehistö

* Chen Quan, komentaja
* Fei Junlong
* Nie Haisheng

Avaruuskävely
-------------

Kiinalainen Feitian-avaruuspuku
Zhai suoritti lennon ainoan avaruuskävelyn. Liu seisoi ilmalukossa avustaen Zhaita. Jing Haipeng tarkkaili tilannetta paluukapselissa. Kävely alkoi 27.9.2008 kello 08:43 (UTC) ja kesti 16 minuuttia. Lennon aikana Zhai heilutti Liun antamaa Kiinan lippua ja lähetti terveisiä. Zhai otti haltuun kiertomoduulin ulkopuolelle kiinnitettyjä kiinteän voiteluaineen testipaloja ja ojensi ne Liulle. Näillä kaikkiaan 11 eri tyyppisellä näytteellä tutkitaan avaruuslentoon sopivia materiaaleja.

Näytteiden haltuunoton jälkeen alkoi varsinainen avaruuskävely. Zhai oli kiinnittyneenä avaruusalukseen kahdella turvalie’alla sekä happea ja viestintää siirtävällä sähköjohdolla. Zhai kiersi kiertoratamoduulia pitkin pitäen käsillään kiinni tätä varten tehdystä kaiteesta ja siirtämällä turvaliekoja kiinnityskohdasta toiseen.

Satelliitin laukaisu
--------------------

Noin kaksi tuntia Zhain alukseen paluun jälkeen miehistö laukaisi myös mikrosatelliitin avaruuteen. Satelliitti on 40 cm pitkä kuutio, sen massa on 40 kg ja se sisältää mm. 150 megapikselin stereokameran jonka tarkoituksena on kuvata alusta. Kuvauksen jälkeen satelliitti siirtyy 100-200 km etäisyydelle aluksesta. Satelliitin avulla harjoitellaan lähestymistä ja seurantaa telakoitumista varten. Satelliitin arvioidaan toimivan kolme kuukautta.

Lähteet
-------

1. ↑  Kiinan kolmas avaruuslento alkoi Yle.fi 25.9.2008. Viitattu 25.9.2008.
2. ↑  China names first "spacewalker" astronaut
3. 1 2
4. ↑  Shenzhou-7 launches small monitoring satellite 27.9.2008

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Shenzhou 7**.
* Uutistoimisto Xinhuan Shenzhou 7 -sivusto (englanniksi)

Flag of PRCShenzhou-avaruusohjelma

|  |  |
| --- | --- |
| Miehittämättömät | 
* Shenzhou 1
* Shenzhou 2
* Shenzhou 3
* Shenzhou 4
* Shenzhou 8

 |
| Miehitetyt | 
* Shenzhou 5
* Shenzhou 6
* Shenzhou 7
* Shenzhou 9
* Shenzhou 10
* Shenzhou 11

 |
| Suunnitellut | 
* Shenzhou 12

 |
**Inis** on Heinolasta kotoisin oleva rullalauta-rock-yhtye. Yhtye perustettiin vuonna 1993 nimellä *Ineradicable plays shackle me not*, mutta Inis-nimeen siirryttiin jo seuraavana vuonna. Yhtyeen ainut alkuperäinen jäsen on laulaja-kitaristi Sami Yli-Pihlaja. 2000-luvun loppupuolella yhtye vaihtoi nimekseen **Das Ainis** ja vaihtoi esiintymiskielensä suomesta saksaksi. Vuonna 2015 yhtye nauhoitti kolmannen levynsä, joka on sävelletty vuosina 1997-2004 ja sanoitettu teemalevyksi vuonna 2004 yhdessä yhtyeen alkuperäisen rumpali Sipen kanssa.

Soittajat
---------

* Sami Yli-Pihlaja: kitara, laulu
* Tuukka Temonen: basso (1993–1997)
* Simo Santapukki: rummut (1993–1996)
* Ruukku Koponen: kitara (1993–1995)
* Jari Ikonen: kitara (1995–1997), basso (2000–2003)
* Samu Lassila: rummut (1996–2003), basso (2003–)
* Tomi Helojoki: kitara (1997)
* Mikko Silvennoinen: basso (1997–2000)
* Leevi Peltonen: kitara (1997–)
* Jukkis Isotalus: rummut (2003–2015)

Julkaisut
---------

* Inis I (2000)
* Muuli (2003)

Aiheesta muualla
----------------

*
Judit Reigl (2012)
**Judit Reigl** (alun perin *Némedy*; 1. toukokuuta 1923 Kapuvár – 7. elokuuta 2020 Marcoussis) oli unkarilais-ranskalainen taidemaalari.

Reigl opiskeli maalaustaidetta Unkarin kuvataideakatemiassa Budapestissa István Szőnyin johdolla. Hän pääsi stipendillä opiskelemaan vuosiksi 1946–1948 Italiaan. Lokakuussa 1948 Reigl palasi Unkariin, josta kuitenkin päätti lähteä. Useiden epäonnistuneiden loikkausyritysten jälkeen hän pääsi vuonna 1950 Itävallan, Sveitsin, Saksan ja Belgian kautta Pariisiin. Reiglin varhaiset työt Pariisin-ajoilta ovat tyyliltään lähinnä surrealistisia, mutta hän teki sekä figuratiivista että abstraktia taidetta. Toukokuussa 1954 taiteilija Simon Hantaï vei André Bretonin Reiglin studiolle. Breton tarjosi tälle soolonäyttelymahdollisuutta, josta hän aluksi kieltäytyi. Marraskuussa 1954 hän kuitenkin suostui hankkeeseen. Tässä näyttelyssä oli esillä vielä myös figuratiivisia töitä, mutta näyttelyn jälkeen Reigl omaksui selkeästi abstraktin tyylin.

Vuonna 1963 Reigl muutti Pariisista Marcoussisiin. 1960-luvulta alkaen hänen erääksi innoituksen lähteekseen tuli taas ihmishahmo. Reiglin teosten soolonäyttelyitä on järjestetty Unkarissa, Ranskassa, Saksassa, Itävallassa, Belgiassa, Alankomaissa ja Yhdysvalloissa. Teoksia on julkisissa kokoelmissa esimerkiksi Metropolitan Museum of Artissa, New Yorkin Museum of Modern Artissa, Solomon R. Guggenheim -museossa, Lontoon Tate Modernissa ja Pariisin Pompidou-keskuksessa. Reiglin saamien palkintojen joukossa olivat Guggenheim International Award (1964), Carnegie Prize (1967–1968) ja Kossuth-palkinto (2016). Vuonna 2008 Reigl sai Unkarin ansioritarikunnan ristin, ja vuonna 2016 hänestä tehtiin Ordre des Arts et des Lettres'n komentaja.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Meghalt Reigl Judit, az egyik legismertebb magyar művész Index
2. 1 2 3  Judit REIGL Kálmán Makláry Fine Arts


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Latvia
* Alankomaat

 |
|  |
| Taiteenala | 
* Museum of Modern Art
* RKD Artists
* ULAN

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
InishmaanMaisemaa Inishmaanilla

|  |  |
| --- | --- |
| Muut nimet | 
Inis Meáin |
| Sijainti | 
GalwayIrlanti |
| Saariryhmä | 
Aransaaret |
| Merialue | 
Atlantti |
| Korkein kohta | 
79 mView and modify data on Wikidata  |
| Pinta-ala | 
9,12 km² |

Väestö| Asukasluku | 
200 |
| Suurin kaupunki | 
An Córa |

Karttamuokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa WikidataaTietolaatikon dokumentaatioNäytä Wikidatasta tulevat arvot

**Inishmaan** (iiriksi Inis Meadhóin ja Inis Meáin, joka tarkoittaa keskimmäistä saarta) on keskimmäinen Aransaarista Galwayn lahdessa Irlannin länsirannikolla. Sen asukasluku on 200. Inishmaan on hiljaisempi ja siellä käy vähemmän turisteja kuin kahdella muulla Aransaarella, Inishmorella ja Inisheerilla. Se on joka tapauksessa yksi tärkeimmistä perinteisen irlantilaisen kulttuurin linnoituksista. Saari on iirinkielinen. Se kuuluu Galwayn kreivikuntaan ja Connachtin provinssiin.

Maamerkkejä
-----------

### Dún Conchuir (Conor's Fort, Connorin linnoitus)

Dún Conchuir on soikea kivinen linnoitus esikristilliseltä ajalta, josta on henkeä salpaavat näkymät muihin saaren muinaisiin paikkoihin.

### Dún Fearbhaí

Tämä kivilinnoitus 300-luvulta jaa. on epätavallinen siinä mielessä, että se on lähes suorakulmainen eikä pyöreä kuten muut linnoitukset saarella.

### Teach Synge (Synges Cottage, Syngen kesämökki)

Talo jossa John Millington Synge asui joka kesä vuodesta 1898 vuoteen 1902 isäntinään Bríd ja Páidín Mac Donnchadha. Täältä hän sai inspiraation näytelmiinsä *The Playboy of The Western World, Riders to the Sea* ja moniin muihin. Myös monet muut tämän kertomukset kertovat Inishmaanista. Talo jossa tämä asui, Teach Synge, oli Mac Donnchadhan perheen koti aina 1970-luvulle saakka jolloin se alkoi rapistua. Sitä on varovasti restauroitu alkuperäisen mallin mukaan ja se avattiin yleisölle 1999.

### Cathaoir Synge (Synge's Chair, Syngen tuoli)

Tämä oli kirjoittaja Syngen suosikkipaikka saarella, sieltä aukenee loistava näkymä Inishmorelle ja Atlantille.