recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Taloustieteen sopimusteoriassa **signalointi** tarkoittaa, että joku (**agentti**) välittää uskottavasti toiselle (**päämies**) tietoa itsestään.

Koulutus ja signalointi
-----------------------

Signalointiteoriaa on sovellettu varsinkin koulutukseen. Taloustieteen nobelisti Michael Spence esitti vuonna 1973 julkaisemassaan artikkelissa *Job Market Signaling*, että työmarkkinoilla koulutus toimii työnantajille pääasiassa signaalina siitä, kuinka hyvin työnhakija selviytyisi hakemastaan työtehtävästä. Koska työnantajan on hankalaa arvioida etukäteen työntekijän sopivuutta tehtävään, käyttää hän hakijan koulutustasoa signaalina siitä, kuinka hyvin tämä selviytyisi tehtävästä.

Tämä johtaa Spencen mukaan siihen, että työntekijät kouluttautuvat paremmin antaakseen työnantajalle paremman signaalin omasta osaamisestaan. Spencen mukaan työntekijöiden pääasiallinen motivaattori kouluttautumiseen onkin juuri paremman signaalin antaminen, ei koulutuksen sisältö itsessään. Työnhakija arvioi koulutuksen vaatimia signalointikustannuksia, kuten aikaa ja rahaa, ja vertaa niitä koulutuksen tuoman signalointivaikutuksen antamaan hyötyyn työmarkkinoilla.

Signalointiteoria esittääkin, että yhteiskunnan näkökulmasta osa koulutuksesta on resurssien tuhlaamista: koulutus ei nosta opiskelijan tuottavuutta, vaan ainoastaan viestii potentiaalisille työnantajille henkilön lahjakkuudesta arvosanoin. Tällöin koulutus voi kannattaa yksilölle itselleen, vaikka se ei yhteiskunnan näkökulmasta olisi menetetyn työajan ja kustannusten arvoista. 

Kennedy School of Governmentin kehitystalouden professori, tohtori Lant Pritchett esitti tutkimuksessaan, että koulutuksen lisääminen näyttää laskevan tuottavuutta. Hän erotti ilmiölle kolme syytä, joiden osuudet vaihtelevat maasta toiseen: 

* 1. kieroutuneet hallinnolliset ympäristöt
* 2. koulutuksen määrän valtava lisääminen on vähentänyt sen rajahyötyä
* 3. koulutuksen laatu on ollut huonoa

Tutkimuksen mukaan vaurauden kasvu lisää koulutusta mutta koulutuksen lisääminen ei lisää vaurauden kasvua vaan heikentää talouskasvua lyhentämällä työuria.

Filosofi Nassim Nicolas Talebin Antifragile-kirjan mukaan Sveitsi on maailman rikkaimpia maita siksi, että siellä on suhteellisen vähän yliopistokoulutettuja.

Eräiden*lähde?* arvioiden mukaan etenkin korkeakoulutuksen hyöty työelämälle on sinänsä pieni, mutta lahjakkaiden ihmisten on sen verran helppo hankkia tutkinto, että heidän kannattaa nähdä se vaiva saadakseen parempi tai paremmin palkattu työpaikka. Koska lahjattomat eivät pysty suorittamaan kyseistä tutkintoa tai sen suorittaminen on heille niin työlästä, että se ei heille kannata, työnantaja voi luottaa siihen, että tietyn tutkinnon suorittanut on todennäköisesti lahjakas.

Lähteet
-------

1. 1 2  Spence, M. (1972): "Job Market Signaling". *The Quarterly Journal of Economics*, Vol. 87, No. 3 (Aug. 1973), pp. 355-374. Saatavilla myös verkossa. (englanniksi)
2. 1 2  Where Has All the Education Gone?, Lant Pritchett, The Kennedy School of Government, World Bank Econ Rev (2001) 15 (3): 367-391. doi: 10.1093/wber/15.3.367
3. 1 2  Mitä ajattelin tänään: Koulutus tuhoaa meidät, Tuomas Enbuske, HS NYT 25.10.2013.
Nürnbergin Tiergärtnertor
**Tiergärtnertor** (suom. *eläintarhan portti*) on 1200-luvulla rakennettu, nelikulmainen porttitorni ja Nürnbergin vanhankaupungin kaupunginportti. Torni on nykyään suosittu turistikohde. Aukiolta lähtee neljä kujaa alas kukkulalta. Alue on ympäröity puusta ja hiekkakivestä tehdyillä taloilla, joihin kuuluvat muun muassa Albrecht Dürerin talo ja Pilatushaus. Se sijaitsee Nürnbergin linnasta etelään ja kuuluu Nürnbergin historialliseen mailiin.

Historia
--------

Tiergärtnertor pystytettiin 1200-luvun jälkipuoliskolla. Kulkuvälineiden kasvaessa se jäi ajan myötä liian pieneksi. Portti muurattiin umpeen vuonna 1545 ja lähelle rakennettiin uusi, isompi portti. Portti sai nimensä vallihaudan lähellä sijainneen linnankreivin riista-aitauksen mukaan. Germanisches Nationalmuseum käytti tornia ensimmäisenä näyttelypaikkanaan vuonna 1852.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Tiergärtnertor** Wikimedia Commonsissa

* Valokuvia

Nürnbergin historiallinen maili

* Stadtbefestigung
* Marthakirche
* Klarakirche
* Mauthalle
* Lorenzkirche
* Nassauer Haus
* Heilig-Geist-Spital
* Synagogendenkmal
* Schuldturm
* Katharinenruine
* Frauenkirche
* Hauptmarkt
* Schöner Brunnen
* Raatihuone
* Fembohaus
* Tucherschloss
* Pellerhaus
* Sieben Zeilen
* Kaiserburg
* Felsenberg
* Käsityöläiskortteli
* Pilatushaus
* Tiergärtnertor
* Johannisfriedhof
* Hesperidengärten
* Adam-Kraft-Kreuzweg
* Albrecht Dürerin talo
* Historischer Kunstbunker
* Krämersgassen
* Unterirdische Felsengänge
* Schürstabhaus
* Sebalduskirche
* Sebalder Pfarrhof
* Hallersches Haus
* Weißgerbergasse
* Kettensteg
* Weinstadel
* Unschlittplatz
* Unschlitthaus
* Henkersteg
* An den Fleischbänken
Lion’s Head (vas.) ja Signal Hill näyttävät yhdessä muodostavan Gizan leijonasfinksiä muistuttavan hahmon.
Signal Hill Lion's Headilta nähtynä.
**Signal Hill** tai **Lion’s Rump** (afrikaansiksi *Seinheuwel*) on tasahuippuinen vuori Etelä-Afrikan Kapkaupungin keskustan länsipuolella. Se on 350 metriä korkea. Signal Hillin viereiset vuoret ovat Lion’s Head ja Pöytävuori.

Vuori on saanut nimen "Signaalivuori" siitä, että sieltä annettiin lippuviestein säätilavaroituksia ja ankkurointiohjeita merellä kulkeville aluksille. Signal Hilliltä on myös annettu aikamerkki päivittäin kello 12 ampumalla tykillä, jotta laivat voivat tarkistaa laivakellonsa. Tykillä varoitettiin aikoinaan myös laivoja törmäysten varalta. Nykyään tykki laukaistaan joka päivä kello 12. Vuori on turistien suosima näköalojensa ansiosta.

Vuoren huipulle kulkee tie. Vuorella on monien islamilaisten lähetystyöntekijöiden ja uskonnollisten johtajien hautoja. Suurin niistä, valkoinen neliömäinen rakennus ja sen vihreä kupoli, rakennettiin sheikki Mohamed Hassen Ghaibien hautamuistomerkiksi. Se on valtakunnallisesti merkittävä muistomerkki..

Lähteet
-------

1. 1 2  About Signal Hill *SA-Venues*. Viitattu 4.4.2019. (englanniksi)
2. ↑  For the best views one climbs Signal Hill *CapeTownMagasine*. Viitattu 4.4.2019. (englanniksi)
3. ↑  Signal Hill Cape Town *cometocapetown.com*. Viitattu 4.4.2019. (englanniksi)
4. ↑  Kramats on Signal Hill nominated for heritage status

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Signal Hill (Kapkaupunki)** Wikimedia Commonsissa

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Signal Hill (Cape Town)
Henry James Carr marraskuussa 1913
**Henry James Carr** (16. elokuuta 1849 Pembroke, New Hampshire – 21. toukokuuta 1929 Scranton, Pennsylvania) oli yhdysvaltalainen kirjastonhoitaja. Hän toimi American Library Associationin puheenjohtajana vuosina 1900–1901.

Carr syntyi 16. elokuuta 1849 Pembrokessa, New Hampshiressa. 16-vuotiaana hän muutti perheineen Grand Rapidsiin Michiganiin, jossa Carr työskenteli kirjanpitäjänä ja kassanhoitajana vuodesta 1866 vuoteen 1878 jolloin hän aloitti oikeustieteen opinnot Michiganin yliopistossa. Samoihin aikoihn Carr ilmoittautui bibliografian ja kirjastotieteen kursseille, joita piti yliopiston kirjastonhoitaja Raymond C. Davis. Vuonna 1879 Carr sai lakimiehenoikeudet Kentin piirikunnassa, mutta ei harjoittanut koskaan lakimiehen ammattia.

Carr jatkoi työtään kirjanpitäjänä kunnes hän pääsi vuonna 1886 kirjastonhoitajaksi Grand Rapidsin julkiseen kirjastoon. Neljä vuotta myöhemmin hänet värvättiin luomaan uusi julkinen kirjasto Missourin Saint Josephiin. Carr työskenteli siellä vuoden kunnes hän muutti vuonna 1891 Scrantoniin Pennsylvaniaan. Siellä hän toimi Albright Memorial Library -kirjaston pääjohtajana ja kirjastonhoitajana kuolemaansa saakka.

Carr oli American Library Associationin jäsen viisikymmentä vuotta ja sen puheenjohtaja vuosina 1900–1901. Hän toimi myös yhdistyksen rahastonhoitajana vuosina 1886–1893, varapuheenjohtajana vuosina 1895–1896 sekä sihteerinä vuosina 1898–1900. Carr kuoli 21. toukokuuta 1929 Scrantonissa, Pennsylvaniassa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Carr, Henry J. (1849-1929) *The American Library Association Archives*. Viitattu 2.6.2021. (englanniksi)
2. 1 2  *The Michigan Alumnus*. Alumni Association of the University of Michigan, 1939. Teoksen verkkoversio. (englanniksi)
3. ↑  ALA's Past Presidents American Library Association. Viitattu 2.6.2021. (englanniksi)
Henry Lawes, tuntemattoman taiteilijan maalaus
**Henry Lawes** (kaste 5. tammikuuta 1596 Dinton, Wiltshire – 21. lokakuuta 1662 Lontoo) oli brittiläinen säveltäjä.

Lawes pääsi Chapel Royalin jäseneksi vuonna 1626 ja kuninkaallinen luutisti-laulaja vuonna 1631. Hän sävelsi musiikkia John Miltonin naamionäytelmään *Comus* ja mahdollisesti Thomas Carewin *Coelum Britannicumiin* (1634). Vuonna 1636 Lawes sävelsi yhdessä veljensä William Lawesin kanssa musiikkia William Davenantin naamionäytelmään *The Triumphs of the Prince D'Amour*. Myös Lawesin *Choice Palmes* -teokseen (1648) on sisällytetty hänen veljensä musiikkia ja Miltonin sonetti. Lawes menetti asemansa hovissa Englannin sisällissodan levottomuuksien aikana, mutta sai ne takaisin Englannin restauraation yhteydessä vuonna 1660. Vuonna 1656 hän teki musiikkia Davenantin *The Siege of Rhodesiin*.

Erityisen merkittäviä sävellyksiä Lawesin tuotannossa ovat hänen continuo-laulunsa. Lauluihin vaikutti italialainen resitatiivityyli.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Henry Lawes Britannica


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Italia
* Israel
* Belgia
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Kreikka
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* RISM
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**David Verburg** (s. 14. toukokuuta 1991 Lynchburg, Virginia) on yhdysvaltalainen pikajuoksija, joka kilpailee 400 metrillä. 168 senttimetriä pitkä Verburg on saavuttanut suurimman menestyksensä 4×400 metrin viesteistä.

Verburg saavutti kultaa vuoden 2013 MM-kilpailuista Moskovasta 4×400 metrin viestistä juosten alkuerissä ja finaalissa. Seuraavana vuonna hän oli mukana saavuttamassa kultaa sisäratojen MM-kilpailuista Sopotista samalta matkalta ja sijoittui lisäksi neljänneksi 400 metrillä. Hän voitti pitkän viestin maailmanmestaruuden jälleen Pekingin MM-kilpailuissa 2015. Samojen kisojen 400 metrillä hän karsiutui välierissä. Hän juoksi Rio de Janeiron olympialaisissa 2016 4 × 400 metrin viestin alkuerissä. Loppukilpailussa Yhdysvallat voitti toisella kokoonpanolla kultaa. 400 metrillä hän karsiutui välierissä.

Vuonna 2010 Verburg voitti nuorten maailmanmestaruuden pitkässä viestissä. Hän on ollut mukana voittamassa IAAF World Relayseja 2014, 2016 ja 2017. Hän voitti Yhdysvaltojen-mestaruuden 400 metrillä 2015.

Ennätykset
----------

**Ulkoradoilla**

* 400 metriä: 44,41 (Eugene 2015)

**Sisäradoilla**

* 400 metriä: 45,62 (Albuquerque 2014)

Lähteet ja huomautukset
-----------------------

1. ↑  juoksi vain alkuerissä
2. 1 2   (Arkistoitu – Internet Archive)
3. 1 2  Athletics - David VERBURG *the-sports.org*. Viitattu 12.10.2015. (englanniksi)
4. 1 2 3  David Verburg USA *tilastopaja.net*. Viitattu 29.4.2017. (englanniksi)[vanhentunut linkki]
5. 1 2  David Verburg Kansainvälinen yleisurheiluliitto.  (englanniksi)


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* World Athletics
* Tilastopaja 🔒

 |

 |
Lloyd Arabella
Borgward Arabella de Luxe
**Lloyd Arabella**, **Borgward Arabella**, oli Borgwardiin kuuluvan bremeniläisen *Lloyd Motorenwerke G.m.b.H. Bremenin* etuvetoinen automalli, jota valmistettiin 1959–1963.

Ominaisuudet
------------

Ajo-ominaisuudet ovat melko hyvät, Lloyd on suuntavakaa. Jousitus on kuitenkin melko kova. Sen moottori oli 0,9 litran 38 hv:n nelisylinterinen bokserimoottori.

Erich Übelacker suunnitteli Arabellan vesijäähdytteisen nelisylinterisen bokserimoottorin. Moottori on nelitahtinen ja sen iskutilavuus on 897 cm³. Suurin teho 28 kW /4800 r/min (38 hv, DIN). Suurin vääntömomentti 61 Nm /2500 r/min. Vaihteita on neljä ja ne kaikki on synkronoitu paitsi peruutusvaihde on synkronoimaton.

Sisätilat ovat takana melko ahtaat, korkeus ja jalkatilat ovat niukat. Arabella rekisteröitiin Suomessa vain neljälle. Matkatavarasäiliö on varsin iso. Tavaratilaan pääsee käsiksi kääntämällä takaistuimen eteen.

Tekniikan Maailman 5/1960 koeajossa Lloyd Arabella kiihtyi 0-50 km/t 6,8 sekunnissa, 0-80 km/t 16,8 sekunnissa ja 0-100 km/t 30,4 sekunnissa. Huippunopeus on 120 km/t.

Tekniikan maailmassa 5/1960 toimittaja kirjoitti siitä, että se on luokassaan kärkipäässä Saksassa ja pudottaa laudalta Volkswagenin. Yritys meni kuitenkin konkurssiin liian pienten tuotantomäärien ja siitä johtuvien korkeiden hintojen vuoksi. Arabellan hinta vuonna 1960 oli Suomessa 680 000 mk (noin 15 800 euroa).

Mitat
-----

|  |  |
| --- | --- |
| **Pituus** | 3800 mm |
| **Leveys** | 1510 mm |
| **Korkeus** | 1395 mm |
| **Akseliväli** | 2200 mm |
| **Raideleveys** (edessä / takana) | 1200 / 1200 mm |
| **Omapaino** | 735 kg |

Lähteet
-------

1. ↑  Jan Eggermann, Borgwards letzter Wurf: Lloyd Arabella, garage2cv.de, (Arkistoitu – Internet Archive) viitattu 8.8.2015
2. 1 2 3 4  Tekniikan Maailma 5/1960, koeajo
3. 1 2  Tekniikan maailma 9/2010, 28.4.2010 s. 96

Kirjallisuutta
--------------

* Mitä-Missä-Milloin, *MMM 1961*. Osio: *Autoilu*. Otava, Helsinki, 1960. s. 267.
**Carsten Gustaf Erik Anckar** (s. 17. huhtikuuta 1969 Turku) on suomalainen politiikan tutkija. Hän on toiminut Åbo Akademin valtio-opin professorina vuodesta 2005. Hänen isänsä Dag Anckar on valtiotieteen emeritusprofessori.

Anckar valmistui ylioppilaaksi vuonna 1988, valtiotieteen maisteriksi 1994 ja lisensiaatiksi 1995. Tohtoriksi hän väitteli Åbo Akademista vuonna 1998. Hänen väitöskirjansa *Storlek och partisystem. En studie av 77 stater* käsitteli eri maiden poliittisia järjestelmiä.

Anckar työskenteli vuosina 1999 ja 2002–2005 Keski-Ruotsin yliopiston lehtorina ja vuosina 2005–2006 professorina. Vuosina 1999–2002 hän oli Suomen Akatemian tutkijatohtori. Vuonna 2006 hänestä tuli Åbo Akademin erityisesti vertailevan politiikan professori.

Julkaisuja
----------

* *Storlek och partisystem. En studie av 77 stater*. Väitöskirja. Åbo Akademi, 1998.
* *Effekter av valsystem. En studie av 80 stater*. SNS Förlag, 2002.
* *Determinants of the Death Penalty*. Routledge, 2004.
* *Religion and Democracy: A Worldwide Comparison*. Routledge, 2011.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  *Kuka kukin on 2015*, s. 24–25. Helsinki: Otava. ISBN 978-951-1-28228-0.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Suomi (KANTO)
* Yhdysvallat
* Ruotsi
* Alankomaat

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Irene Manning** (17. heinäkuuta 1912 – 28. toukokuuta 2004) oli yhdysvaltalainen näyttelijä ja laulaja.

Manning syntyi Cincinnatissa Ohiossa viisilapsiseen perheeseen. Hänen perheellään oli tapana käydä huviretkillä, joissa harrastettiin muun muassa yhteislaulua. Näin Manning kykeni kehittämään laulutaitoaan varhaisvuosistaan lähtien.

Ensimmäisissä elokuvatehtävissään Irene Manning esiintyi nimellä Hope Manning. Hänen tunnetuimpiin rooleihinsa kuuluu Fay Templetonin osa elokuvassa *Yankee Doodle Dandy* (1942).

Manning kuoli 91-vuotiaana sydämen vajaatoimintaan kotonaan San Carlosissa Kaliforniassa.

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Synchronkartei
* Elonet

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC

 |

 |
Lynn Harrell
**Lynn Harrell** (30. tammikuuta 1944 New York, New York – 27. huhtikuuta 2020) oli yhdysvaltalainen sellisti. Hänen isänsä oli baritoni Mack Harrell ja äitinsä viulisti Marjorie McAlister Fulton. 8-vuotiaana Harrell päätti opetella sellonsoittoa, jota hänelle opetti aluksi New Yorkin filharmonikkojen Heinrich Joachim. 12-vuotiaana Harrell muutti perheineen Texasin Dallasiin, jossa häntä opetti Lev Aronson. Denton High Schoolia käytyään hän opiskeli New Yorkin Juilliard Schoolissa Leonard Rosen johdolla. Myöhempiä opintoja hän suoritti Philadelphian Curtis Institute of Musicissa.

Debyyttinsä Harrell teki vuonna 1961 New Yorkin filharmonikkojen kanssa Carnegie Hallissa. Hänen isänsä kuoli syöpään vuonna 1960 ja äitinsä auto-onnettomuudessa saamiinsa vammoihin 1962. Harrell toimi Clevelandin orkesterin ensimmäisenä sellistinä vuosina 1964–71. Tänä aikana hän ystävystyi James Levinen kanssa. Resitaalidebyyttinsä Harrell teki New Yorkissa vuonna 1971. Käännekohta uralla tapahtui vuonna 1975, jolloin Harrell voitti Avery Fisher -palkinnon. Sittemmin hän loi eri maanosiin ulottuvan uran. Hänen kymmenien levytystensä joukossa ovat tulkinnat Johann Sebastian Bachin soolosellosarjoista, Victor Herbertin sellokonsertosta nro 1 (ensimmäinen levytys), William Waltonin konsertosta ja Donald Erbin konsertosta. Grammy-palkinnot Harrell voitti Itzhak Perlmanin ja Vladimir Ashkenazyn kanssa Pjotr Tšaikovskin ja Ludwig van Beethovenin triojen levytyksistä.

Harrell soitti Domenico Montagnanan (1720), Antonio Stradivariuksen (1673) ja Christopher Dungeyn (2008) rakentamilla selloilla.

Harrell voitti lukuisia palkintoja uransa varrella. Hänen vaimonsa oli viulisti Helen Nightengale, jonka kanssa hänellä oli kaksi lasta, Hanna ja Noah. Harrell oli aiemmin naimisissa journalisti-kirjoittaja Linda Blandford-Katen kanssa; tästä avioliitosta syntyivät kaksoset. Harrell asui Kalifornian Santa Monicassa.

Lähteet
-------

1. ↑  Caroline Warnock: Lynn Harrell Dead: American Cellist Dies at 76 *Heavy.com*.  28.4.2020. Viitattu 29.4.2020. (englanniksi)
2. 1 2 3 4  Bach-Cantatas.com: Lynn Harrell


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Taiteenala | 
* Grammy Awards
* MusicBrainz

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**Lleu Llaw Gyffes** (*Lleu taitava käsi*) tai lyhyemmin **Lleu** on walesilainen tarusankari, joka samaistetaan kelttiläiseen jumalaan Lugukseen eli Lughiin. Lleu on tuntemattoman isän ja Arianrhodin poika, joka syntyi ennenaikaisesti.

Lleun tarina kerrotaan Mabinogion-tarusikermään kuuluvassa tarussa *Math, Mathonwyn poika*. Arianrhod asettaa pojalleen kolme tabua heti tämän syntymän jälkeen. Ensimmäisen mukaan poikaa ei saa nimetä ennen kuin hänen äitinsä tekee sen. Toisen mukaan poika ei saa kantaa aseita ennen kuin hänen äitinsä ojentaa ne hänelle. Kolmannen mukaan poika ei saa koskaan mennä naimisiin ihmisnaisen kanssa. Lleun eno, velho Gwydion ottaa keskosen kasvatikseen, mutta aina kun hän vei lapsen Arianrhodille, jotta tämä olisi antanut pojalleen nimen sekä aseet, tämä kirosi lapsen ja jätti hänet nimettömäksi ja aseettomaksi. Arianrhod yrittää toistuvasti tuhota poikansa, mutta Gwydionin vahvat taiat suojaavat Lleuta.

Lopulta Lleu saa nimen, kun hän valepukuisena ampuu linnun, ja hänen äitinsä huudahtaa osuman nähdessään "Lleu" (varmakätinen). Lleu onnistuu myös saamaan itselleen aseet. Ensin hän usuttaa aavearmeijan hyökkäämään äitinsä linnaan, naamioituu sitten bardiksi ja saa Arianrhodilta aseet linnan puolustusta varten. Mutta yhä oli voimassa äidin kolmas kielto. Ruhtinas Math ja Gwydion kiertävät tabun luomalla loitsujen avulla nuorukaiselle naisen kukista. Nainen saa nimen Blodeuwedd. Mutta hän ottaakin itselleen rakastajan nimeltään Gronw, ja yhdessä he punovat juonen päästäkseen Lleusta eroon. Lleu on kuitenkin lähes mahdoton tappaa. Hänet voisi surmata ainoastaan jos hänen toinen jalkansa on vuohen selässä ja toinen vesivadin reunalla. Blodeuwedd onnistuu kuitenkin saamaan Lleun tähän asentoon ja Gronw lävistää hänet keihäällä. Samalla hetkellä kun keihäs iskee, päästää Lleu kauhean rääkäisyn, muuttuu kotkaksi ja lentää lumottuun tammeen. Gwydion löytää hänet sieltä ja taikoo takaisin ihmiseksi. Gronw surmataan ja Blodeuwedd muutetaan pöllöksi. Myöhemmässä elämässään Lleu kunnostautuu hyveellisenä ritarina.

Lleuhun liittyy hyvin runsaasti taikuutta ja mytologiaa, ja hän on kenties ollut alun perin muinainen brittiläinen jumala. Jo hänen neitseellinen syntymänsä on yliluonnollinen ja hänen muodonmuuttajan kykynsä on myös mahdollinen viittaus jumalalliseen alkuperään. Lleun kytkökset valoon ja tammiin sopivat kelttiläiselle taivaan jumalalle.

Lähteet
-------

* Cotterell, Arthur: Maailman myytit ja tarut. WSOY 1996. ISBN 951-0-17102-6
* Green, Miranda J. : Dictionary of Celtic Myth and Legend. Thames & Hudson 1997. ISBN 0-500-27975-6

### Viitteet

1. 1 2 3  Lugus *Britannica Academic, Encyclopædia Britannica*. Encyclopædia Britannica Inc. Viitattu 21.11.2018. (englanniksi)
2. 1 2 3 4 5  Cotterell 1996, s. 216-217
3. 1 2 3 4  Green 1997, s. 133-134
Dosso Dossin omakuva
**Dosso Dossi** (1479–1542) oli italialainen taidemaalari. Tiettävästi Lorenzo Costa opetti häntä. Dossi palveli Ferraran hovia vuodesta 1517 alkaen ja oli 1500-luvulla Ferraran koulukunnan pääedustaja ja sen viimeisiä edustajia. Arvoiden mukaan hän oli aikansa huomattavin ei-venetsialainen väritaiteilija. Dossi toimi enimmäkseen Alfonso d’Esten hovimaalarina. Vuonna 1518 Roomassa ja Venetsiassa hän sai herätteitä Giorgionen ja Tizianin väritaiteesta. Hänen töidensä aiheet ovat usein uskonnollisia tai mytologisia tai viittaavat hänen ystävänsä Arioston tai Ovidiuksen runouteen. Dossi teki myös laatu- ja muotokuvia. Töille ovat ominaisia dramaattinen liikevaikutelma, yksilölliset kasvonilmeet ja tunnelmaltaan romanttiset maisemat, joissa esiintyy valon ja varjojen vaihteluja sekä ilmakehän ilmiöitä. Nämä Dossin työt ennakoivat barokkia. Yhdessä veljensä Battista Dossin kanssa Dossi maalasi freskoja Ferraraan, Mantovaan ja Pesaroon.

Teoksia
-------

* Mytologinen kohtaus, n. 1524.*Mytologinen kohtaus*, n. 1524.
* Arkkienkeli Mikael taistelee paholaista vastaan ja Maria otetaan taivaaseen enkelten joukossa, 1533–1534.*Arkkienkeli Mikael taistelee paholaista vastaan ja Maria otetaan taivaaseen enkelten joukossa*, 1533–1534.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Otavan Iso tietosanakirja, osa 2 vuodelta 1961, palsta 539
2. 1 2  Kodin suuri tietosanakirja, osa 2 vuodelta 1979, s. 343
3. 1 2  Facta, osa 2 vuodelta 1976, palsta 335

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Dosso Dossi** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
	+ 2
	+ 3
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Italia
* Israel
* Yhdysvallat
* Ruotsi
* Tšekki
* Alankomaat
* Puola
* Vatikaani

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Taiteenala | 
* KulturNav
* MusicBrainz
* National Gallery of Canada
* Victoria
* Prado
* RKD Artists
* Städel
* ULAN

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Italian People
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**Leonid Stepanovitš Duškin** (ven. Леони́д Степа́нович Ду́шкин; 15. elokuuta 1910 – 4. huhtikuuta 1990) oli neuvostoliittolainen raketti-insinööri, eräs alan uranuurtajia.

Hän syntyi 15. elokuuta 1910 Spirovossa Tverin kuvernementissa. Hän valmistui insinööriksi Moskovan valtionyliopistosta pääaineinaan matematiikka ja mekaniikka. 

Lokakuussa 1932 hän liittyi Fridrih Tsanderin GIRD-tutkimusryhmään, joka kehitti Moskovassa rakettitekniikkaa. Hän osallistui ryhmän ensimmäisen rakettimoottorin, OR-2:n, suunnitteluun. Tsanderin kuoltua hän johti "GIRD-X"-rakettimoottorin kehittämistä.

Duškinin moottorit olivat ensimmäisiä regeratiivisesti jäähdytettyjä. Suuttimissa kokeiltiin keraamisia osia. Hänen kehittämänsä 12K-moottori toimi Aviavnito-raketin voimalaitteena.

Neuvostoliiton lentotekniikka-ala oli eräs, joka puhdistettiin (tai siis, jolla toimineita Stalinin vastustajia/epäluotettaviksi koettuja henkilöitä pidätettiin, vangittiin ja tapettiin) 1930-luvun jälkipuolella. Kun Valentin Gluško pidätettiin, Duškin sai johdettavakseen RP-318-rakettihävittäjän moottorien kehittämisen. Hänestä tuli tammikuussa 1938 oman yksikkönsä (NII-3) johtaja. Sen tehtävä oli kehittää nestemäistä ajoainetta käyttävä rakettimoottori. Hän aloitti kehitystyön Gluškon kehitelmistä (ORM-65 ja RD-1). Hän kehitti moottoria merkittävästi siirtämällä injektorit (polttoaineen syötöstä polttokammioon vastaavat koneen osat) moottorin päähän. Hänen RDA-300-moottorinsa käyttivät typpihappoa hapettimena, RDK-150 käytti nestehappea.

D-1-A-1100-moottori tuotti 11 000 Newtonin työvoiman. Se kehitettiin BI-1-rakettihävittäjää varten. Se jäähdytti polttokammiota kerosiinilla ja moottorin suutinta typpihapolla. Tämän rakenteen pohjalta Aleksei Isajev kehitti omat rakettimoottorinsa, joista kehittyivät muun muassa avaruusalusten moottorit.

Lähteet
-------

* Ракеты строились на доносах *Novaja Gazeta (ven. Но́вая газе́та)*.  19.9.2008.  Arkistoitu 26.10.2008. Viitattu 19.3.2010.
Iso villihanhipagodi
Munkki Xuanzangin patsas
**Iso villihanhipagodi** tai **Suuri villihanhipagodi** (kiin. 大雁塔, *Dà Yàntǎ*) on buddhalaispagodi Xi’anissa Shaanxin maakunnassa Kiinassa. Se sijaitsee *Suuren äidinrakkauden temppelissä* (Da Ci’en Si), noin 4 kilometriä kaupungin keskustasta etelään. Pagodi on Xi’anin tunnusrakennus ja se esiintyy myös kaupungin vaakunassa.

Pagodi rakennettiin vuonna 652 pyhien kirjoitusten ja buddhalaispatsaiden säilytyspaikaksi. Munkki Xuanzang toi aarteet silloiseen Chang’aniin Intiasta. Keisarina Wu Zetian rakennutti alun perin viisikerroksiseen pagodiin kaksi kerrosta lisää vuonna 701 ja 704, jolloin siitä tuli 64 metriä korkea.

Vuonna 2014 Iso villihanhipagodi pääsi muiden kohteiden, mm. Pienen villihanhipagodin, kanssa Unescon maailmanperintökohteeksi osana silkkitietä.

Lähteet
-------

1. 1 2  Booz Morejohn, Ingrid: *Matkailijan Kiina*, s. 73. Suomentanut Kivelä, Päivi. Helsinki: Otava, 2006. ISBN 951-1-20576-5. (suomeksi)
2. ↑  Decision : 38 COM 8B.24 - Silk Roads: the Routes Network of Chang’an – Tian-shan Corridor (China/Kazakhstan/Kyrgyzstan) (Kohteiden erittely on sivun pdf-tiedostoliiteissä) UNESCO World Heritage Centre. Viitattu 15.6.2016. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Iso villihanhipagodi** Wikimedia Commonsissa
**Rikkihapoke** on heikko happo, joka syntyy rikkidioksidin (SO2) reagoidessa veden kanssa.

SO2(g) + H2O(aq) → H2SO3(aq)

Rikkihapoketta ei tunneta puhtaana, vaan ainoastaan vesiliuoksena. Se on kahdenarvoinen heikko happo, ja se protolysoituu seuraavan kaavan mukaan.

H2SO3 \rightleftharpoons  HSO3- + H+

Rikkihapoke voi protolysoitua edelleen:

HSO3- \rightleftharpoons  SO32- + H+ 

Ioni HSO3- on *vetysulfiitti-ioni*, ja SO32- on *sulfiitti-ioni*. Rikkihapokkeen suolat, joissa sulfiitti-ioni esiintyy, ovat *sulfiitteja*.

Ympäristö
---------

Fossiilisten polttoaineiden käytössä syntyvä rikkidioksidi reagoi veden kanssa muodostaen rikkihapoketta, joka aiheuttaa jonkin verran vesistöjen ja sadeveden happamoitumista. Rikkihapokkeen vaikutus happamoitumiseen on kuitenkin vähäinen verrattuna rikkihappoon, jota syntyy rikkidioksidin hapettuessa rikkitrioksidiksi ja tämän reagoidessa veden kanssa.

Käyttö
------

Rikkihapoketta käytetään muun muassa valkoviinin säilöntään. Sen E-koodi on E220.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  E.M.Karamäki: *Epäorgaaniset kemikaalit*, s. 173. Kustannusliike Tietoteos, 1983. ISBN 951-9035-61-3.
**Chorus Cathedralis Iuniorum** (CCI) on Turun tuomiokirkon poikakuoro. 

CCI:n logo

Tausta
------

Turun evankelis-luterilaisen seurakuntayhtymän musiikkitoimikunta perusti kuoron vuonna 1987. Kuoron suojelija on arkkipiispa Tapio Luoma.

Nykyään
-------

Kuoron tämänhetkinen johtaja on Tero Niemi. Hän on toiminut taiteellisena johtajana vuodesta 2020. Kuorossa laulaa noin parikymmentä 8–20-vuotiasta poikaa ja miestä. Harjoituksia on kahdesti viikossa; erilliset stemmaharjoitukset sekä yhteisharjoitus. Ohjelmaan kuuluu muutamia viikonloppuleirejä ja erilliset talvi- ja kesäleirit. Kuoro konsertoi kotimaassa, mutta myös ulkomaille suuntautuvia konserttikiertueita tapahtuu säännöllisesti. Urkutaiteilija Kalevi Kiviniemi on ollut usein konsertoimassa CCI:n kiertueilla sekä kotimaassa, että ulkomailla. CCI:n kuorolaulukoulutus on kolmiportainen sisältäen muskarin ja koulutuskuoron varsinaisen pääkuoron ohella. Vuonna 2017 kuoro täytti 30 vuotta.

Ohjelmisto
----------

Kuoro esittää a cappella -ohjelmistoa ja muun muassa Mozartin ja Bachin kuoroteoksia. Myös suomalainen kuoromusiikki on keskeisessä osassa kuoron repertuaaria.

Kuoron johtajia
---------------

* 1987–1989 Hannu Wuorela
* 1989–1996 Anna-Maija Sillanpää
* 1996 Erkki Alikoski
* 1996–2020 Heikki Rainio
* 2020– Tero Niemi

Diskografia
-----------

* Personent Hodie (1998)
* Hoosianna! (2005)

Aiheesta muualla
----------------

CCI:n kotisivut
**Lukillios** (m.kreik. Λουκίλλιος, *Lūkillios* tai *Loukillios*, ensimmäinen vuosisata) oli antiikin kreikkalainen epigrammirunoilija, joka parodioi sekä oman aikansa ilmiöitä että menneiden polvien sovinnaisuuksia. Lukillioksen tuotteliain kausi ajoittuu keisari Neron valtakauden alkupuolelle, kun hän oli saanut taiteiden ystävänä itseään pitävältä keisarilta rahoituksen.

Lukillios parodioi muun muassa erilaisia julkisia piirtokirjoituksia, kuten hauta- ja votiivikirjoituksia sekä urheilukisojen voittajille osoitettuja ylistyksiä. Myös eri kirjallisuuslajit olivat Lukillioksen pilkan kohteina. Esimerkiksi hän parodioi Leonidas Taraslaisen romanttisen köyhyyden ylistystä. Eniten Lukillios irvaili erilaisia ihmistyyppejä (esim. laihoja ihmisiä), ruokatapoja ja ammatteja (esim. lääkäreitä) stereotypioita ja liioittelua viljellen. Kuvaava esimerkki Lukillioksen ivailusta on kateellinen ristiinnaulittu: "Nähdessään toisen ristiinnaulitun, jolla oli korkeampi risti, Diofantes kuoli kateudesta."

Lukillioksen kreikka on lähellä puhekieltä, mutta säkeet ovat huolellisesti sommiteltuja. Roomalainen epigrammirunoilija Martialis on saanut ilmeisiä tyylivaikutteita Lukilliokselta.

Lukilliokselta on säilynyt 123 epigrammia, jotka ovat mukana *Kreikkalaisessa antologiassa*.

Lähteet
-------

1. ↑  Varsinkin englanninkielisessä kirjallisuudessa nimestä käytetään joskus harhaanjohtavaa muotoa *Lucilius*, mikä on omiaan johtamaan sekaannuksiin. Kyse ei siis ole roomalaisesta satiirikosta Luciliuksesta.
2. ↑  *Anthologia Palatina* 9.572.
3. 1 2  Castrén, Paavo & Pietilä-Castrén, Leena: *Antiikin käsikirja*, s. 312. Otava, 2000. ISBN 951-1-12387-4.
4. ↑  *Anthologia Palatina* 6.164; 11.80, 194, 312, jne.
5. ↑  *Anthologia Palatina* 11.81, 84, jne. Robert (1968).
6. ↑  *Anthologia Palatina* 11.80, 194.
7. ↑  *Anthologia Palatina* 11.192.
8. ↑  Garzya (1955); Burnikel (1980).

Kirjallisuutta
--------------

### Suomennetut teokset

* Lukillios: *Epigrammit*. Suomentanut Joona Lahti. Planeetta-antikvariaatit, 2023. ISBN 9789529473854.

### Muuta kirjallisuutta

* Burnikel, Walter: *Untersuchungen zur Struktur des Witzepigramms bei Lukillios und Martial*. Palingenesia XV. Wiesbaden: Steiner, 1980.
* Garzya, Antonio: Lucillio.  *Giornale italiano di filologia*, 1955, 8. vsk, s. 21–34.
* Robert, Louis: *Les épigrammes satiriques de Lucillius sur les athlètes. Parodie et réalités*, s. 181-295. *L'Épigramme grecque* [= *Entretiens Hardt* 14]. Vandoeuvre-Genève: Fondation Hardt, 1968.
Ramsay Cannesin elokuvajuhlilla 2013.
**Lynne Ramsay** (s. 1969) on skotlantilainen elokuvaohjaaja, käsikirjoittaja, tuottaja ja kuvaaja.

Ramsayn tutkimia aiheita ovat lapset ja nuoret sekä vaikeat tunteet kuten suru ja syyllisyys. Hänen esikoiselokuvansa *Rotanpyydystäjä* (Ratcatcher, 1999) kertoo 12-vuotiaasta pojasta köyhien asuinaluella Glasgow’ssa 1970-luvun alussa. *Morvern Callar* (2002) on tarina nuoresta naisesta, joka varastaa itsemurhan tehneeltä poikaystävältään rahat ja romaanikäsikirjoituksen, jota myy omanaan. *Poikani Kevin* (2011) on neuvottoman äidin näkökulmasta nähty psykologinen draama teinipojasta, josta tulee kouluampuja. Yhä rankempiin aiheisiin siirtyneen Ramsayn elokuva *You Were Never Really Here* (2017) kertoo newyorkilaisesta Persianlahden sodan veteraanista, joka alkaa jahdata tyttöjä sieppaavia pedofiilejä tilauksesta.

Lähteet
-------

1. 1 2  Avola, Pertti: Lynne Ramseyn painajaismaista ja palkittua uutuuselokuvaa ei nähdä Finnkinon teattereissa *Helsingin Sanomat*.  24.5.2018. Viitattu 17.4.2019.

Aiheesta muualla
----------------

* Lynne Ramsay Elonetissä.
* Lynne Ramsay Internet Movie Databasessa. (englanniksi)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Korea
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Taiteenala | 
* Museum of Modern Art
* ULAN

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Elonet

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* IdRef

 |

 |
**Isoananaskala** (*Cleidopus gloriamaris*) on ananaskalojen heimoon (*Monocentridae*) kuuluva kalalaji. Siitä käytetään myös nimitystä ritarikala sillä sen ulkonäkö muistuttaa haarniskaa. Sillä on myös pari itsevalaisevia elimiä, jotka muistuttavat laivoissa käytettyjä navigointivaloja.

Elinalue
--------

Isoananaskalaa tavataan Queenslandissa, Uudessa Etelä-Walesissa ja Länsi-Australiassa. Laji elää noin 6–200 metrin syvyydessä riutoilla ja satamissa.

Kuvaus
------

Isoananaskala kasvaa 22 cm:n pituiseksi ja se on muodoltaan pyöreä. Kalan suomut ovat keltaisia ja niissä on musta reunus. Leuka on musta ja alaleuan poikki kulkee punainen viiva. Kalan evät ovat pienet ja sillä on vahva suojapanssari, mitkä yhdessä aiheuttavat sen, että isoananaskala on huono uimaan. Se on yöeläin ja päivällä sen voi löytää luolista tai kivijyrkänteiden alta. Isoananaskala on suhteellisen yleinen syvissä vesissä, mutta koska se on luonteeltaan arka, joten jonkin aikaa se tunnettiin vain myrskyjen rantaan tuomien kalojen ansiosta.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Taksonitunnisteet | 
* Wikidata: Q1758490
* Wikispecies: Cleidopus gloriamaris
* AFD: Cleidopus\_gloriamaris
* BOLD: 91576
* CoL: VWZQ
* EoL: 46567379
* FishBase: 8210
* GBIF: 2356693
* iNaturalist: 371890
* IRMNG: 10758304
* ITIS: 166162
* IUCN: 123356757
* NCBI: 88675
* Plazi: CA2E03A2-A3AC-E777-0852-EC804F28EF86
* WoRMS: 280209
* ZooBank: 675AC46E-480B-406E-AC05-B29D8070668B

 |

 |

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Pineapplefish 

1. ↑  Moore, J.: *Cleidopus gloriamaris* *IUCN Red List of Threatened Species. Version 2021-3*.  2020. International Union for Conservation of Nature, IUCN, Iucnredlist.org. Viitattu 13.7.2022. (englanniksi)
**USS McFaul** (runkonumero DDG-74) on Yhdysvaltain laivaston Arleigh Burke-luokan ohjushävittäjä.

Valmistus
---------

*Pääartikkeli: Arleigh Burke -luokka*
Alus tilattiin Ingalls Shipbuildingilta Pascagoulasta Mississippistä, missä köli laskettiin 26. tammikuuta 1996. Alus laskettiin vesille 12. huhtikuuta 1997 kumminaan senaattori Dan Coatsin puoliso Marcia Coats ja otettiin palvelukseen 4. heinäkuuta 1991 ensimmäisenä päällikkönään Bernard L. Jackson.

Alus on nimetty laivastoristillä palkitun laivaston erikoisjoukkojen (Seal Team 4) sotilasmestarin Donald L. McFaulin mukaan, joka sai surmansa operaatio Just Causessa 20. joulukuuta 1989 Panamassa pelastaessaan joukkuetoveriaan.

Palvelus
--------

*McFaul* kolaroi 22. elokuuta 2005 Jacksonvillen edustalla Floridan rannikolla *USS Winston S. Churchillin* kanssa. Törmäyksessä alukset kärsivät vähäisiä vaurioita, ja kumpikin alus palasi kotisatamaansa Norfolkiin omin voimin.

Alus lähti 20. elokuuta 2008 Sudanlahdelta Kreetalta Naton laivasto-osaston mukana ja saapui 24. elokuuta Batumiin Georgiaan Naton laivasto-osaston mukana antamaan Georgian humanitaarista apua. Alukselta luovutettiin maihin 82 kollia, joissa oli kaikkiaan 155 000 naulaa avustustarvikkeita US Aid:lta kuten hygienatarvikkeita, vauvanruokaa ja tarvikkeita, pullotettua vettä sekä maitoa.

Yhdysvaltain ohjuspuolustushallinto ilmoitti 12. marraskuuta 2009 aluksen modernisoinnista budjettivuonna 2013, jolloin sille asennettaisiin RIM-161 SM3 -järjestelmä.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  US Carriers - USS McFaul
2. ↑  US Carriers - USS Winston S. Churchill
3. ↑  seaforces.org
**Douai** [dwɛ] on Ranskan kunta Nordin departementissa Hauts-de-Francen hallintoalueella. Vuoden 2014 väestönlaskennassa asukkaita oli 40 736, ja kaupunki on Nordin departementin aliprefektuuri. Se on vuonna 2001 perustetun, 35 kunnasta muodostuvan yli 150 000 asukkaan yhteenliittymän *Communauté d’agglomération du Douaisis* keskuskaupunki.

Douai sijaitsee Scarpejoen varrella noin 40 kilometriä etelään Lillestä ja noin 25 kilometriä itään Arrasista.

Douai tunnetaan 1300-luvun lopulla rakennetusta 80-metrisestä kellotornistaan, jonka 62 kelloa kattavat viiden oktaavin äänialan.

Douaissa toimi yliopisto vuodesta 1559 vuoteen 1887, jolloin se siirrettiin Lilleen ja siitä tuli Lillen yliopisto. Nykyisin Douaissa on liiketaloustieteellinen ja kaivostekninen korkeakoulu.

Autovalmistaja Renault’lla on Douain lähellä suuri kokoonpanotehdas.

Lähteet
-------

1. ↑  Populations légales 2014, Commune de Douai (59178), Institut national de la statistique et des études économiques. Viitattu 1.8.2017.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Douai** Wikimedia Commonsissa

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäiset artikkelit: fr:Douai & en:Douai
**Lynne Dawson** (s. 3. kesäkuuta 1956 York) on brittiläinen oopperalaulaja, äänialaltaan sopraano. Ennen laulu-uraansa hän toimi kielenkääntäjänä ja tulkkina vuosien ajan.

Dawson on toiminut yhteistyössä useiden historiallisilla soittimilla esityksiä tekevien kokoonpanojen ja kapellimestarien kanssa. Näihin ovat lukeutuneet Deller Consort, Hilliard Ensemble, John Eliot Gardiner, Roger Norrington, Christopher Hogwood ja Trevor Pinnock. Sittemmin Dawson eteni oopperauralle; hän on tulkinnut muun muassa lukuisia Georg Friedrich Händelin ja Wolfgang Amadeus Mozartin rooleja. Hän on ottanut ohjelmistoonsa myös nykyaikaisempia teoksia, mutta ei ole menettänyt rakkauttaan barokkiajan musiikkia kohtaan. Dawson on myös levyttänyt yksinlauluja. Hän lauloi Prinsessa Dianan hautajaisissa osan *Libera me* Giuseppe Verdin requiemista.

Dawson on pitänyt mestarikursseja monilla kesäjuhlilla erityisesti Espanjassa sekä Japanissa ja toiminut Royal Northern College of Musicin ooppera- ja vokaalimusiikkikoulun johdossa.

Lähteet
-------

1. ↑  Bach-Cantatas.com: Lynne Dawson (Soprano)
2. 1 2 3  Royal Northern College of Music: Lynne Dawson
3. ↑  Helmsley Arts Centre: Lunch with Lynne Dawson


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Latvia
* Tšekki
* Australia
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Taiteenala | 
* Grammy Awards
* MusicBrainz

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* IdRef

 |

 |
**Simeon Sixtus Syrjänen** (30. toukokuuta 1876 Sääksmäki – 4. syyskuuta 1970 Tampere) oli suomalainen insinööri ja teollisuusmies.

Sixtus Syrjänen työskenteli aluksi paperi- ja konetehtaissa ja kävi Helsingin teollisuuskoulun koneenrakennsukurssin sekä Polyteknillisen opiston sähköteknillisen kurssin. Syrjänen oli aluksi Forssa Oy:n konepajan johtajana. Hän muutti 1906 Tampereen Epilään ja oli työssä Tampereen Konetehtaan piirustuskonttorissa. Hän perusti yhdessä kunnallisneuvos Otto Thunebergin kanssa Epilään sahanteriä ja muita koneenteriä valmistaneen Oy Sahanterän vuonna 1910. Thunebergin maille rakennettu yhtiön tehdas aloitti toimintansa 1911. Syrjänen toimi yhtiön teknillisenä ja toimitusjohtajana. Vuonna 1911 Syrjänen ja Thuneberg perustivat myös viereisellä tontilla toimineen Epilän Konepaja Oy:n.

Oy Sahanterä valmisti kehäsahoja ja sirkkeleitä, pilkkomiskoneen teriä ja vuodesta 1930 alkaen myös viiloja. Yhtiö kasvoi nopeasti ensimmäisen maailmansodan aikana Venäjän viennin ansiosta ja tehdasta laajennettiin 1917. Suomen sisällissodan aikana Sahanterän konttori ja varastorakennukset sekä Epilän Konepajan tehdasrakennus ja isännöitsijän talo paloivat 29. maaliskuuta 1918 Epilässä käytyjen taisteluiden aikana. Molempien yhtiöiden toimitilat rakennettiin uudelleen sodan jälkeen.

1930-luvun lamakauden aikana Sahanterän tilaukset vähenivät ja työväkeä jouduttiin samoin vähentämään. Syrjänen järjesti osalle työntekijöistä väliaikaista työtä aloittamalla asuintalonsa Rauhanlinnan puistossa Porin radan vieressä roomalaistyylisen kylpylän rakennustyöt. Puutarhaan muodostuneen lammen rannalle rakennettiin betoninen puolipyöreä paviljonki ja lammen yli takorautainen kaarisilta. Suhdanteiden parannuttua kylpylän rakentajat palasivat työhön takaisin tehtaalle. Sahanterän palveluksessa oli 1930-luvun lopulla 69 henkilöä.

Syrjänen siirsi jo 1930-luvulla osan Sahanterän osakkeista pojalleen Tauno Syrjäselle (1905–1988). Vuonna 1979 yhtiön osakkeet siirtyivät kaupalla Säästöpankkien Kiinteistönvälitys Oy:lle. Yhtiö muutettiin asunto-osakeyhtiöksi ja tehtaan paikalle rakennettiin rivitaloja. Syrjäsen asuintalo Rauhanlinna purettiin 1988 ja sen tilalle rakennettiin rivitaloja. Rauhanlinnan puutarhaan rakennetun kylpylän rauniot ovat säilyneet. 

Syrjänen oli Pohjois-Pirkkalan kunnanvaltuuston jäsenenä ja toimi kunnan tilintarkastajana.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Oy Sahanterä - täydentäviä yhtiötietoja (Pörssitieto G. Kock)
2. 1 2  Geni.com Simeon Sixtus Syrjänen
3. ↑  Sahanterän historiikki (Pörssitieto G. Kock)
4. 1 2 3  60 vuotta, Aamulehti, 30.05.1936, nro 144, s. 4, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
5. 1 2 3  Mervi Kaarninen: Oy Sahanterä (Koskesta voimaa -sivusto)
6. ↑  Epilän kylpylä oli ainoa lajissaan, Yle uutiset 9.11.2009
*Tämä artikkeli kertoo everstiluutnantista ja Suomen Ampujainliiton valmennus- ja koulutuspäälliköstä. Olavi Eronen voi viitata myös samannimiseen toimittajaan.*
**Olavi Eronen** (14. helmikuuta 1922 Viipuri – 27. marraskuuta 2017 Hamina) oli suomalainen everstiluutnantti ja toimi Suomen Ampujainliiton (SAL) valmennus- ja koulutuspäällikkönä 13 vuotta ja oli myös olympiakomitean valmennusvaliokunnan päällikkönä kahdeksan vuotta.

Olavi Eronen syntyi viipurilaiseen rautatievirkamiehen perheeseen. Hän kävi Viipurissa keskikoulun, ja talvisodan syttyessä hänestä tuli 17-vuotiaana JR 11:n komppanianpäällikön lähetti. Välirauhan aikaan syksyllä 1940 hän kävi Reserviupseerikoulun Niinisalossa. Pian jatkosodan syttymisen jälkeen hän yleni luutnantiksi. Sotien jälkeen Puolustusvoimissa vallinneen upseeripulan vuoksi hän palasi takaisin vuonna 1949 palvelukseen. Ilman kadettikoulua hän yleni aina everstiluutnantiksi viimeisen tehtävän vuonna 1977 ollessa Karjalan prikaatin esikuntapäällikkyys.

Erosen urheilumuotona oli ampumaurheilu. Vuoden 1952 Helsingin olympialaisissa Eronen toimi Nykyaikaisen 5-ottelun toimitsijana Hämeenlinnan Ahvenistolla. Ammunnassa Eronen saavutti Puolustusvoimien edustusampumajoukkueessa kuten myös Ampujainliiton SM-kisoissa lukuisia mestaruuksia ja mitaleja. Suomen Ampujainliiton valmennus- ja koulutuspäällikkönä hän toimi 13 vuotta. Samaan aikaan hän toimi kahdeksan vuotta Olympiakomiteassa ja toimi valmennusvaliokunnassa puheenjohtajana. Hän oli mukana kaikkiaan viisissä kesäolympialaisissa. Vuoden 1972 Münchenin olympialaisissa hän toimi kiväärijoukkueen valmentajana ja vuoden 1976 Montrealin, 1980 Moskovan, 1984 Los Angelesin ja 1988 Soulin kisoissa valmennuspäällikkönä.

Ampujavalmentajauran jälkeen Eronen toimi aktiivisti sotaveteraanitoiminnassa kotiseudullaan Haminassa, jossa hän kuoli marraskuussa 2017.

Lähteet
-------

1. 1 2  Rivimies ponnisti everstiluutnantiksi *iltalehti.fi*.  4.12.2009. Viitattu 13.8.2020.
2. ↑  Olavi Erosella.  *Helsingin Sanomat*, 31.8.1988, s. 38. HS Aikakone (vain tilaajille). Viitattu 13.8.2020.
**Sven-David Sandström** (30. lokakuuta 1942 Motala – 10. kesäkuuta 2019 Dalenin sairaala, Tukholma) oli ruotsalainen säveltäjä.

Sandström opiskeli taidehistoriaa ja musiikkitiedettä Tukholman yliopistossa sekä sävellystä Tukholman kuninkaallisessa musiikkikorkeakoulussa, jonka henkilökuntaan hän myöhemmin kuului. Hänen oppilaidensa joukossa oli Marie Samuelsson. Sandström opetti myös kymmenen vuoden ajan Jacobs School of Musicissa, Yhdysvaltain Indianassa.

Sandström sävelsi satoja teoksia eri tyylilajeissa. Hänen tuotantoonsa kuuluu muun muassa oopperaa, kuorosävellyksiä, kamarimusiikkia, sinfonioita ja paljon kirkkomusiikkia. Läpimurtoteos oli *Through and Through* orkesterille (kantaesitetty 1974). Sandström oli 1970-luvulla yksi johtavista skandinavialaisista modernisteista musiikissa, mutta hän siirtyi 1980-luvulla etenkin requieminsa (1982) myötä emotionaalisempaan ja lähempänä uusromanttisuutta olevaan tyyliin. Erityisen tunnettuja Sandströmin teoksia ovat myös *The High Mass*, ooppera *Jeppe: The Cruel Comedy* (2001) ja hänen konserttonsa. Televisio- ja elokuvamusiikki tulivat edustetuiksi Sandströmin tuotannossa töiden *Äntligen!* (1984), *Facklorna* (1991) ja *Gertrud* (1999) myötä.

Sandström oli yksi aikansa eturivin kuorosäveltäjistä. Hänellä oli erityinen mieltymys barokin ajan kuoromusiikkiin, ja hänen yksilölliseen tyyliinsä vaikuttivatkin Johann Sebastian Bach ja Georg Friedrich Händel. Muita vaikutteita hän omaksui modernismista, minimalismista ja jazzista. Sandströmiä edusti Boosey & Hawkes Yhdistyneessä kuningaskunnassa, Irlannissa, Yhdysvalloissa, Kanadassa ja Meksikossa. Hänen ensisijainen kustantajansa oli Gehrmans musikförlag.

Sandströmillä todettiin kesällä 2018 keuhkosyöpä. Hän kuoli noin vuosi tämän jälkeen, mutta sävelsi yhä aktiivisesti sairautensa ja sen hoitojen aikana.

Lähteet
-------

1. 1 2  Expressen: Sven-David Sandströms skandal blev stor succé
2. 1 2 3 4  Gramophone: Composer Sven-David Sandström has died
3. 1 2  Pizzicato.lu: Swedish composer Sven-David Sandström is dead
4. 1 2 3 4  Boosey & Hawkes: David Sandström


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Suomi (KANTO)
* Yhdysvallat
* Ruotsi
* Latvia
* Japani
* Tšekki
* Australia
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Taiteenala | 
* BRAHMS
* MusicBrainz

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* SNAC
* IdRef

 |

 |