recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Mista** oli yhdysvaltalainen R&B-yhtye Atlantasta, Georgiasta. Yhtye julkaisi eponyymin esikoisalbuminsa *Mista* vuonna 1996, jonka ensimmäisestä singlestä "Blackberry Molasses" tuli hitti. Kappale sijoittui muun muassa *Billboardin* Hot 100 -listan sijalle 53. ja Hot R&B/Hip-Hop Songs -listan sijalle 13. Mistan hajottua yhtyeen jäsen Bobby "V" Wilson aloitti soolouran.

Diskografia
-----------

### Albumit

* *Mista* (1996)

### Singlet

* "Blackberry Molasses" (1996)
* "Lady" (1996)

Lähteet
-------

1. ↑  Mista Chart History (Hot 100) *Billboard*. Viitattu 6.3.2018. (englanniksi)
2. ↑  Mista Chart History (Hot R&B/Hip-Hop Songs) *Billboard*. Viitattu 6.3.2018. (englanniksi)

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Mista (band) 

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Taiteenala Muokkaa Wikidatassa | 
* MusicBrainz

 |

 |
**Dave Berg** (12. kesäkuuta 1920 Brooklyn, New York – 16. toukokuuta 2002 Marina del Rey, Los Angelesin piirikunta, Kalifornia) oli yhdysvaltalainen sarjakuvapiirtäjä. Hän piirsi ja käsikirjoitti vuosina 1961–2002 humoristisessa *Mad*-lehdessä julkaistua *The Lighter Side of...* -sarjaa. *Suomen MAD* -lehdessä Bergin sarja ilmestyi nimillä *Miltä maistuu...* ja myöhemmin *Tätä se nyt sitten on...*.

Berg suoritti nuorena taideopintoja stipendin turvin Pratt Institutessa ja Cooper Unionin taidekoulussa New Yorkissa. Hän pääsi 20-vuotiaana töihin Will Eisnerin studiolle, jossa hän tussasi taustoja *The Spirit* -sarjakuvaan. Vuosina 1941–1942 hän teki omia *Death Patrol* ja *Uncle Sam* -nimisiä toimintasarjoja. Toisen maailmansodan aikana hän palveli Yhdysvaltain armeijan sotakirjeenvaihtajana Tyynenmeren alueella. Sodan jälkeen Berg piirsi vuoteen 1958 saakka sarjakuvia useille kustantamoille, pääasiassa Stan Leen toimittamiin Timely Comicsin lehtiin. Hän piirsi 1950-luvulla muun muassa *Combat Kelly* -sarjaa.

Berg alkoi piirtää *Mad*-lehteen vuonna 1956, aluksi freelancerina. Kevyen satiirisen *The Lighter Side of...* -sarjan hän loi vuonna 1961 ja siitä tuli sittemmin yksi lehden tunnetuimmista. Sarja ilmestyi kaikkiaan 365:ssä *Madin* numerossa, minkä lisäksi Berg laati yhteensä 17 *Madin* nimissä julkaistua sarjakuva-albumia erilaisista teemoista (*Mad's Dave Berg Looks at...*). Berg piirsi sarjaa vuonna 2002 tapahtuneeseen kuolemaansa asti. *The Lighter Side of...* -osio sisälsi yleensä viitisentoista irrallista strippiä neljällä tai viidellä sivulla. Niissä tavallisia amerikkalaisia edustavat hahmot kommentoivat arkipäiväisiä tilanteita. Sarjan useimmin nähty vakiohahmo oli Bergin alter ego, piippua poltteleva keski-ikäinen mies Roger Kaputnik, joka nähtiin aina lääkärinsä vastaanotolla. Mukana oli usein myös tunnistettavia karikatyyrejä Bergin perheenjäsenistä, työtovereista ja *Madin* julkaisijasta William Gainesista. Berg julkaisi myös kaksi humoristista kirjaa suhteestaan Jumalaan.

*The Lighter Side of...* -sarjan huumori oli pehmeämpää kuin pääosa muusta *Madin* sisällöstä. *Mad* on viime vuosina julkaissut joitain Bergin strippejä alkuperäisistä poikkeavien tekstien kanssa nimellä *The Darker Side of the Lighter Side*.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Dave Berg (englanniksi) Lambiek Comiclopedia. Viitattu 20.10.2016.
2. 1 2 3 4  Dennis McLellan: Dave Berg, 81; Writer, Artist for Mad Magazine (englanniksi) Los Angeles Time 24.5.2002. Viitattu 20.10.2016.

Aiheesta muualla
----------------

* Luettelo Bergin töistä *Mad*-lehdessä (englanniksi) Madcoversite.com
* Craig Fischer: My Friend Dave (englanniksi) The Comics Journal 25.10.2013.

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Alankomaat

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC

 |

 |
**C/2011 L4** on Havaijilla sijaitsevalla Pan-STARRS-teleskoopilla 5. toukokuuta 2011 löydetty komeetta. Se näkyi maapallolle paljain silmin erottuvana kohteena keväällä 2013 jääden jälkeen aikaisimmista kirkkausarvioista, jotka povasivat kohteesta huomattavasti kirkkaampaa.

Löytöhetkellä komeetan magnitudiksi mitattiin +19,4, ja se oli 7,9 au:n etäisyydellä Auringosta eli Jupiterin ja Saturnuksen ratojen välissä. Alustavan ratalaskelman perusteella se olisi ohittanut Auringon noin 0,3 au:n etäisyydeltä, jolloin se kirkastuisi ainakin magnitudiin +2, mikäli se säilyisi ehjänä. Myöhemmin huippukirkkauden ennustetta tarkennettiin magnitudiin +1, ja komeetan ollessa 4,6 au:n etäisyydellä Auringosta sillä todettiin tiivis koma ja havainnoissa optisella R-kaistalla runsasta pölynmuodostusta, mikä enteili komeetan huomattavaa kirkastumista ja näyttävän pyrstön kehittymistä Aurinkokunnan sisäosissa. Syyskuussa 2012 komeetalle oli alkanut muodostua havaittava pyrstö, ja sen kirkkaus oli kasvanut ennustetulla tavalla.

Laajasta havaintosarjasta laaditun tiedotteen MPEC 2013 A29 perusteella tehty ennuste (kuva[vanhentunut linkki]) ennakoi huippukirkkauden kasvua magnitudin 0 tuntumaan. Tämä olisi riittänyt tekemään komeetasta yhden yötaivaan kirkkaimmista kohteista ja kirkkaimman komeetan pohjoisella taivaalla vuonna 2007 näkyneen 17P/Holmesin jälkeen

Lähteet
-------

1. ↑  MPEC 2011-L33 (englanniksi)
2. ↑  JPL Small-Body Database Browser (Haettu 13. tammikuuta 2013)
3. 1 2  Remanzacco Observatory 9. kesäkuuta 2011
4. 1 2  Remanzacco Observatory 18. toukokuuta 2012 (englanniksi)
5. ↑  Remanzacco Observatory 12. syyskuuta 2012 (englanniksi)
6. ↑  Sky and Telescope: Comet Pan-STARRS: Still on Track (julkaistu 12. huhtikuuta 2012, viitattu 13. tammikuuta 2013) (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **C/2011 L4**.
* Tulossa komeettojen huippuvuosi. Yle.fi 13. tammikuuta 2013 (viitattu 13.1.2013)
* IAU circular 9215 (2011 June 8): COMET C/2011 L4 (PANSTARRS), COMETS C/2009 Y16 AND C/2009 Y17 (STEREO)
* Pan-STARRS Telescope Finds New Distant Comet. University of Hawaii 16. kesäkuuta 2011 (englanniksi)
* Cometography: C/2011 L4 (PANSTARRS) (englanniksi)
*Tämä artikkeli käsittelee tanskalaista saarta, jolla sijaitsee samanniminen kunta.*
Langeland

|  |  |
| --- | --- |
| Sijainti | 
54°55′N, 10°45′ETanska |
| Vesialue | 
Iso-BeltView and modify data on Wikidata  |
| Korkein kohta | 
Skøvlebjerg (d)View and modify data on Wikidata  |
| Pinta-ala | 
284 km² |

Väestö| Asukasluku | 
12 071 |
| Asutuskeskukset | 
Rudkøbing |
| Kieli | 
tanska |

muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa WikidataaTietolaatikon dokumentaatioNäytä Wikidatasta tulevat arvot

**Langeland** on Tanskan saarista yhdeksänneksi suurin. Sen naapurisaaria ovat luoteessa Fyn ja Tåsinge, lännessä Ærø ja idässä Langelandin Beltin takana Lolland.

Maantiede
---------

Langeland on 52 km pitkä ja 11 leveä, pohjois-etelä-suuntainen saari. Sen korkein kohta on Skøvlebjerg, 46 m merenpinnasta. Se muodostaa parin pienemmän asutun saaren kanssa Langelandin kunnan, joka on osa Etelä-Tanskan aluetta.

Saaren suurin asutuskeskus on Rudkøbing länsirannikolla, vastapäätä Siøtä ja Tåsingea. Sen asukasluku on n. 4500 henkeä. Muita asutuskeskuksia ovat Humble, Bagenkop, Lohals, Spodsbjerg, Tranekær ja Tullebølle.

Liikenneyhteydet
----------------

Langelandista on silta pienen Siøn saaren kautta Tåsingeen ja sieltä Fyniin. Saarelta on kolme lauttayhteyttä: Rudkøbingistä Strynøhön ja Ærøhön lännessä, sekä Spodsbjergistä Langelandin Beltin poikki Tårsiin Lollandissa.

Historiaa
---------

Langeland on ollut asuttuna esihistoriallisista ajoista lähtien. Saarella sijaitsee dolmeneita ja käytävähautoja, joista "Humblen kuninkaan hautana" tunnettu hauta saaren eteläosassa on merkittävin. Siellä on myös viikinkiaikaiset Borrebjergin ja Guldborgin linnavuoret, joihin asukkaat vetäytyivät suojaan vendien hyökkäyksiltä. Valdemar I:n aikana Tranekæriin rakennettiin linna, joka auttoi rauhoittamaan aluetta.
 Langeland kärsi pahoin Ruotsin ja Tanskan sodassa 1657-1650, mutta toipui seuraavalla vuosisadalla.

Tanskalainen fyysikko Hans Christian Ørsted ja tämän veli, Tanskan pääministeri Anders Sandøe Ørsted olivat kotoisin Rudkøbingistä.

Kuvia
-----

* Gåsetorvet ("Hanhitori") Rudkøbingissä. Torilla on H.C. Ørstedin patsas.Gåsetorvet ("Hanhitori") Rudkøbingissä. Torilla on H.C. Ørstedin patsas.
* Rudkøbingin kirkkoRudkøbingin kirkko
* 1962 avattu silta Langelandista Tåsingeen1962 avattu silta Langelandista Tåsingeen
* Humblen kuninkaan hautaHumblen kuninkaan hauta
* Dolmen Haugebøllen lähelläDolmen Haugebøllen lähellä
* Tranekærin linna saaren länsirannikollaTranekærin linna saaren länsirannikolla

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Langeland *Den Stora Danske Leksikon*. Viitattu 14.11.2022. (tanskaksi)

  

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Langeland**.
**Dave Dreyer** (22. syyskuuta 1894 – 1. maaliskuuta 1967) oli yhdysvaltalainen säveltäjä ja pianisti. Hänet valittiin Songwriters Hall of Fameen vuonna 1970.

Dreyer jätti 13-vuotiaana koulunkäynnin kesken ja ryhtyi ansaitsemaan elantonsa pianistina brooklyniläisissä yhtyeissä. Hän oli pianistina itseoppinut ja osasi soittaa pianoa kunnolla ainoastaan yhdessä sävellajissa, Fis-duurissa. Voidakseen soittaa myös muissa sävellajeissa hän hankki vuonna 1914 pianon, jonka sävelkorkeutta pystyi vaihtamaan erillisen vivun avulla.

Dreyer työskenteli pitkään varamiehenä vaudeville-esiintyjien pianisteille. Hän säesti muun muassa Frank Faytä, Ben Bernietä, Belle Bakeriä, Sophie Tuckeria ja Al Jolsonia. Vuonna 1923 Irving Berlin palkkasi hänet kustantamonsa vakituiseksi pianistiksi esittämään Berlinin sävellyksiä ja säveltämään lisäksi omaa materiaaliaan. Vuonna 1929 Berlinin yhtiö lähetti Dreyerin Hollywoodiin, jossa äänielokuvat olivat tekemässä tuloaan. Dreyerin tehtäviin kuului Al Jolsonin avustajana toimiminen ja elokuvalaulujen säveltäminen. Myöhemmin hän siirtyi RKO Picturesin musiikkiosaston johtoon ja toimi tehtävässä vuoteen 1940 asti. Palattuaan New Yorkiin hän työskenteli Berlinin yhtiössä, kunnes perusti yhtiökumppani Frankie Carlen kanssa oman musiikkikustantamonsa vuonna 1947.

Dreyerin ensimmäinen oma sävellys oli vuoden 1916 "My Country, I Hear You Calling Me". Hänen menestyneimpiin kappaleihinsa kuuluvat "Cecilia" vuodelta 1925 sekä yli miljoona kappaletta myyneet "Me and My Shadow" ja "Rainbow Round My Shoulder". Hän toimi yhteistyössä useiden sanoittajien kanssa; muun muassa Billy Rose, Ballard MacDonald ja Harold Ruby sanoittivat hänen kappaleitaan. Vuosina 1933–1941 Dreyer toimi ainoastaan johtotehtävissä eikä julkaissut lainkaan omia sävellyksiään.

Dave Dreyer kuoli New Yorkissa vuonna 1967.

Lähteet
-------

1. 1 2  Dave Dreyer: New York, New York *Death-Record*.  Arkistoitu 10.1.2013. Viitattu 3.12.2012. (englanniksi)
2. 1 2 3 4  Dave Dreyer *Songwriters Hall of Fame*. Viitattu 1.12.2012. (englanniksi)
3. 1 2 3 4 5 6  Burton, Jack: The Honor Roll of Popular Songwriters, No 103 – Dave Dreyer.  *Billboard*, 11.8.1951, s. 41. ISSN 0006-2510.   (englanniksi)

  


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Belgia
* Yhdysvallat
* Puola

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**Tasavallan vallankumouksellinen sotaneuvosto** (ven. Революционный военный совет республики, *Revoljutsionnyi vojennyi sovet respubliki*, **RVSR**) eli **vallankumouksellinen sotaneuvosto** (ven. Революционный военный совет, *Revoljutsionnyi vojennyi sovet*, **RVS**) oli vuosina 1918–1934 Neuvosto-Venäjän ja sitemmin Neuvostoliiton asevoimien korkein kollegiaalinen komento- ja poliittinen johtoelin.

Vallankumouksellinen sotaneuvosto perustettiin yleisvenäläisen toimeenpanevan keskuskomitean 2. syyskuuta 1918 päivätyllä päätöslauselmalla neuvostotasavallan muuttamisesta "sotilasleiriksi", ja se toimi toimeenpanevan keskuskomitean hyväksymien sääntöjen mukaisesti.

Vallankumouksellisen sotaneuvoston puheenjohtajina toimivat Lev Trotski (6. syyskuuta 1918 – 26. tammikuuta 1925), Mihail Frunze (26. tammikuuta – 31. lokakuuta 1925) ja Kliment Vorošilov (6. marraskuuta 1925 – 20. kesäkuuta 1934).

Lähteet
-------

1. ↑  Komitean päätös 30. syyskuuta 1918
**Marianne Rørholm** on tanskalainen oopperalaulaja, äänialaltaan mezzosopraano.

Rørholm sai diplomin Kööpenhaminan ooppera-akatemiasta vuonna 1984 opiskeltuaan siellä Susanna Ekenin ja Uno Ebeliuksen johdolla. Näyttämödebyyttinsä hän teki Cherubinon roolissa *Figaron häissä* Tanskan kuninkaallisessa teatterissa Kööpenhaminassa vuonna 1983. Tällä esiintymisellään Rørholm sai Tanskan musiikkikriitikoiden taiteilijapalkinnon. Kaudella 1984–1985 hänen rooleihinsa kuuluivat Olga (*Jevgeni Onegin*), Rosina (*Sevillan parturi*) ja Lola (*Cavalleria rusticana*). Samoihin aikoihin hän pääsi esiintymään Pariisin oopperaan *Dido ja Aeneaksen* tuotannossa. Kolmen vuoden ajan Rørholm oli kiinnitettynä Frankfurtin oopperaan, jossa hänen rooleihinsa kuuluivat Rosina (*Sevillan parturi*), Dorabella (*Così fan tutte*), Annius (*La clemenza di Tito*) ja Octavian (*Ruusuritari*).

Rørholm on osallistunut useisiin levytyksiin muiden muassa teoksista *Salome* (Richard Strauss, kapellimestareina Giuseppe Sinopoli ja Michael Schønwandt), *Ariadne Naxoksella* (Richard Strauss, kapellimestarina (Kurt Mazur), *Julius Caesar* (Georg Friedrich Händel, kapellimestarina René Jacobs), *Holger Danske* (F.L.Æ. Kunzen, kapellimestarina Thomas Dausgaard)) ja *Maskarade* (Carl Nielsen). Keväällä 2000 Rørholm esiintyi Poul Rudersin *The Handmaid's Talen* esityksissä Kööpenhaminassa. Häntä kuullaan myös tämän teoksen ja Rudersin toisen oopperan, *Kafka's Trialin* levytyksillä.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Marianne Rørholm Dacapo Records


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Tšekki
* Puola

 |

 |
**Ella ja seitsemän törppöä** on Timo Parvelan kirjoittama Ella-sarjan kahdestoista kirja. Se julkaistiin vuonna 2007.

Juoni
-----

Ellan luokalle on tullut uusi oppilas, Paavo, jonka Ella tunsi jo ennestään. Paavo on kova kilpailemaan ja väittää, että hänellä on enemmän isiä kuin kenelläkään muulla oppilaalla. Tuukka ei usko Paavon höpinöitä ja lyö Paavon kanssa vetoa: he matkustavat kaupunkiin Paavon isää tapaamaan. Vedonlyönnin häviäjä ei enää jatkossa pääse heidän lempikivelleen. 

Kaupungissa luokka kilpailee lapsikuoro Pampuloiden kanssa kuumailmapallokyydistä (luokka haluaa tähystellä Paavon isää). Ellan luokka laulaa vain *Lentävää kalakukkoa,* mutta kuoro vaihtaa kappaletta, kunnes kuumailmapallo karkaa kuoro kyydissään. Samalla myös Paavo on kadonnut, ja oppilaat lähtevät seuraamaan hänen bussiaan taksilla. Muotinäytöksessä Pate ja Samppa esiintyvät kuuluttajan vastustuksesta huolimatta. Oppilaat myös kohtaavat opettajan, joka on vaimonsa kanssa viikonloppuostoksilla. Paavo on tehnyt edellisenä päivänä isänpäiväkortteja, joita oppilaat löytävät sieltä täältä. Tuukka tunnustaa huijanneensa Paavon bussiin, koska halusi voittaa vetonsa.

Luokka näkee Paavon televisiossa, ja he epäilevät tämän olevan ohjelmassa esiintyvien seitsemän törpön vankina. He lähtevät jäähallille kuuluttaakseen Paavoa, mutta laulavatkin lapsikuoro Pampuloina Suomen ja Ruotsin kansallislauluna *Lentävän kalakukon* ja saavat seurakseen jäähallin pysäköintialueelta koiran. Musta auto, jota ajava mies halajaa koiraa, pelästyttää luokan karkuun pimeälle varastoalueelle, missä he tapaavat seitsemän törppöä. 

Televisioaseman ulkopuolella luokka näkee Paavon, ja he pääsevät lähetykseen. Opettaja yrittää kotonaan katsoa vaimonsa kanssa televisiota, mutta siellä näkyy oppilaita kuten kaupungillakin. Televisiossa Paavo tapaa isänsä, ja he ovat jälleen yhdessä. Oppilaat kuulevat runsaasti selityksiä ja ymmärtävät kaiken. Seuraavana päivänä, joka on isänpäivä, Paavo kertoo muulle luokalle muuttavansa pois. Tuukka siis saa istua kivellä edelleen. Lopuksi oppilaat antavat Paten isänpäivälahjaksi opettajalle.

Käännöksiä
----------

* Norja: *Ella og de sju dustene*. Kääntänyt Tveite, Tor. Bergen: Mangschou, 2013. ISBN 978-82-8238-073-7.
* Saksa: *Ella und der Neue in der Klasse*. Kääntänyt Stohner, Anu & Stohner, Nina. München: Carl Hanser Verlag, 2013. ISBN 978-3-446-24176-3.
Kaarlo Pitsinki (vas.) ja Eino Sirén istuttamassa puita Vantaan Koivukylään vuonna 1970.
**Eino Armas Sirén** (25. joulukuuta 1909 Helsinki – 4. maaliskuuta 1981 Helsinki) oli suomalainen varatuomari ja osastopäällikkö, joka toimi sosialidemokraattien kansanedustajana 1960-luvulla.

Sirénin vanhemmat olivat kirvesmies Arndt Sirén ja Sandra Laaksonen. Hän pääsi ylioppilaaksi 1931 ja suoritti ylemmän oikeustutkinnon 1941 sekä sai varatuomarin arvon 1945. Sirén ehti olla myös puusepän opissa kahden vuoden ajan. Hän toimi Helsingin maalaiskunnan taksoitussihteerinä 1942–1945, Kulutusosuuskuntien Keskusliiton työehtoasiain hoitajana 1945–1952 ja viimeksi OTK:n lakiasiainosaston päällikkönä 1953–1973. Sirén sai kunnallisneuvoksen arvon 1963.

Sirén oli kansanedustajana 1962–1970 Uudenmaan läänin vaalipiiristä. Hän toimi Pohjoismaiden neuvoston Suomen valtuuskunnan puheenjohtajana ja oli presidentin valitsijamiehenä vuosien 1962 ja 1968 presidentinvaaleissa. Hän oli Helsingin maalaiskunnan kunnanvaltuuston ja kunnanhallituksen puheenjohtajana sekä Vantaan kauppalanvaltuuston puheenjohtajana. Sirén kuului sosialidemokraattisen puolueen puoluetoimikuntaan ja hänellä oli myös lukuisia muita luottamustoimia.

Lähteet
-------

* .aspx Eino Sirén *Suomen kansanedustajat*. Eduskunta.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Eduskunta

 |

 |
**Eino Tapio Tepponen** (22. marraskuuta 1932 Rautu – 12. tammikuuta 1997 Espoo) oli suomalainen kuvittaja ja pilapiirtäjä.

Eino Tepposen perhe lähti sodan jaloista Karjalankannakselta evakkoon ja päätyi Helsinkiin. Tepponen kävi kansa- ja oppikoulun Kalliossa. Hän sai paikan lennättimen sähkösanomalähettinä ja toimi sitten Suomen Voimistelu- ja Urheiluliiton juoksupoikana. Seuraava työpaikka, Suomi-Filmin tekstaamo, antoi tulevalle uralle suunnan, vaikka Tepponen saikin sieltä potkut. Uusi työ löytyi Pauligin somistamosta.

Armeijasta kotiuduttuaan Tepponen pääsi harjoittelijaksi isoon mainostoimistoon ja työn ohella kävi Ateneumin iltakurssia yleisellä linjalla. Kun Mainosgraafikot ry perusti oman koulunsa, työnantaja lähetti Tepposen opiskelemaan lisää. Hän valmistui kurssinsa parhaana ja lähti seuraavaksi Kanadan Torontoon työskentelemään kahdessakin eri mainostoimistossa. Hän pyrki työhön mainosmaailman keskukseen New Yorkiin, mutta J. Walter Thompson -toimisto ei ollut Tepposesta kiinnostunut. Hän palasi Suomeen samaan mainostoimistoon, jossa sitten viihtyikin kaikkiaan 26 vuotta.

1970-luvun puolenvälin paikkeilla Tepponen jäi mainostyöstä palkattomalle varhaiseläkkeelle ja keskittyi tekemään kirjankansia. Hänen toiminnantäyteinen, realistinen kuvitustyylinsä tuli tunnetuksi etenkin jännitysromaanien kansista muun muassa Alistair MacLeanin teoksiin. Realismin ohella Eino Tepponen hallitsi myös karikatyyrin ja sai vuonna 1979 pilapiirtäjän paikan Apu-lehdestä.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Järvi, Olavi: *Parhaat pilapiirtäjämme*. Helsinki: Tammi, 1979. ISBN 951-30-4434-3.
2. ↑  nimimerkki "tallaaja": Keskusteluketju "Eino Tepponen ja Pekka Hesanto" *Kvaak.fi-sarjakuvaportaali*.  28.7.2007. Viitattu 22.1.2012.  *tarvitaan parempi lähde*
3. ↑  Syntymä- ja kuolinajat hautakivessä Hietaniemen uurnalehdossa, kortteli11, rivi 2, hauta 47
4. ↑  Kuolinilmoitus Helsingin sanomissa 31.1.1997 (aikakone, maksullinen)
5. ↑  Eino Tepponen  28.10.2005. Suomen kuvittajat -blogi:  "Juri". Viitattu 22.1.2012.
6. ↑    *Apu*, 1979. vsk, nro 10.  A-lehdet Oy.
*Tämä artikkeli kuvaa Suomen merivoimien moottoritorpedovenettä. Saman nimistä ohjuslauttaa kuvaa ohjuslautta Isku.*

**Moottoritorpedovene Isku** (**MTV 3**) oli Suomen merivoimien moottoritorpedovene.

Valmistus
---------

Alus rakennettiin koeveneeksi Porvoon veneveistämöllä Porvoossa ja otettiin palvelukseen 1926. Koneet alukseen ostettiin Britanniasta, koska Suomessa ei vielä ollut saatavilla riittävän tehokkaita bensiinimoottoreita.

Aluksella oli Thornycroft-luokan veneiden muodot, mutta torpedot oli asetettu sivulaukaisimiin kuten italialaisissa veneissä.

Palvelus
--------

Talvisotaan alus ei osallistunut, koska se oli jo talvitelakoitu ylimääräisten harjoitusten alkaessa. *Isku* osallistui jatkosodan ensimmäisiin operaatioihin ilman menestystä, koska sen pääkoneet oli käytännössä ajettu loppuun. Vain suomalaisvalmisteinen Olympia-risteilykone toimi kohtalaisen hyvin.

Pakkolaskun Suomen aluevesille tehneen venäläisen lentoveneen, Berijev MBR-2, miehistön pidätys (kapteeniluutnantti Holger Carring) 24. kesäkuuta 1941 Pellingissä oli *Iskun* ainoa varsinainen sotatoimi. Tämän operaation jälkeen veneen pääkoneet asetettiin käyttökieltoon, koska niiden käynnistäminen olisi ollut liian vaarallista. Hyökkäys risteilykoneella ei ollut mahdollista, koska se kehitti alle 10 solmun nopeuden. Vene makasikin koko purjehduskauden 1941 laiturissaan ja telakoitiin syksyllä muiden alusten mukana.

Keväällä 1942 telakoitujen veneiden kevätkunnostusta tehtäessä huomattiin, että *Iskun* runko oli niin huonokuntoinen, ettei kunnostaminen onnistuisi, joten vene poistettiin käytöstä 16 vuoden palveluksen jälkeen. Yhtään torpedoa se ei sotatoimissa laukaissut, mutta palvelusvuosiensa aikana alus koulutti huomattavan määrän upseereita ja merisotilaita torpedoaseen käyttäjiksi. Alusta säilytettiin joitakin vuosia Suomenlinnassa, mutta sodan jälkeen se romutettiin kaikessa hiljaisuudessa.

Lähteet
-------

* Auvinen, Visa (toim.): *Leijonalippu merellä*. Pori: EITA Oy, 1983. ISBN 951-95781-1-0.
* *Suomen laivasto 1918-1969*. Helsinki: Meriupseeriyhdistys, 1968.
* Orvo Peuranheimo, Jouko Pirhonen, Kullervo Killinen: *Laivat puuta, miehet rautaa : moottoritorpedoveneiden taistelut Suomenlahdella 1941-1944*. Porvoo: WSOY, 1956.

### Viitteet

1. ↑  Auvinen 1983 s. 40


|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  | Edeltäjä:**Sisu-luokka** | **Suomen merivoimien moottoritorpedoveneet** | Seuraaja:**Nuoli-luokka** |
**Hans-Peter Pohl** (s. 30. tammikuuta 1965 Triberg im Schwarzwald, Baden-Württemberg, Saksan liittotasavalta) on saksalainen yhdistetyn hiihtäjä, joukkuekilpailun olympiavoittaja ja maailmanmestari. Hän edusti aktiiviurallaan SC Schonach -seuraa.

Pohl kuului joukkuekilpailun kultaa voittaneeseen Saksan liittotasavallan joukkueeseen Oberstdorfin MM-kilpailuissa 1987 ja Calgaryn olympialaisissa 1988. Yhdistyneen Saksan joukkueessa hän saavutti joukkuekilpailussa MM-pronssia Falunissa 1993. Henkilökohtaisessa kilpailussa hän sijoittui Oberstdorfin MM-kilpailuissa kahdeksanneksi, Calgaryn olympialaisissa 28:nneksi, Val di Fiemmen MM-kilpailuissa 1991 viidenneksi ja Albertvillen olympialaisissa 1992 16:nneksi. Nuorten MM-kilpailuissa hän sai hopeaa henkilökohtaisessa kilpailussa 1985.

Pohl sijoittui maailmancupin osakilpailussa parhaimmillaan kolmanneksi Schonachissa tammikuussa 1991. Maailmancupin kokonaiskilpailussa hän oli parhaimmillaan kymmenes kaudella 1990–1991.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Hans-Peter Pohl *sports-reference.com*.  Arkistoitu 18.12.2012. Viitattu 25.10.2013. (englanniksi)
2. 1 2 3 4 5 6 7  Hans-Peter Pohl Kansainvälinen hiihtoliitto (FIS).  (englanniksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |

 |
**Hans-Gunnar Liljenwall** (9. heinäkuuta 1941) on ruotsalainen nykyaikainen viisiottelija, joka voitti kertaalleen maailmanmestaruushopeaa. Hän oli myös ensimmäinen olympialaisissa dopingista kärähtänyt urheilija.

Liljenwall osallistui ensimmäisen kerran olympialaisiin Tokiossa 1964. Hän sijoittui tuolloin henkilökohtaisessa kilpailussa 11:ksi ja oli mukana Ruotsin neljänneksi sijoittuneessa joukkueessa. Jönköpingissä pidetyissä MM-kilpailuissa 1967 Liljenwall oli osa Ruotsin hopealle sijoittunutta joukkuetta.

Méxicossa 1968 Liljenwall osallistui toisiin olympialaisiinsa. Ruotsi sijoittui joukkuekilpailussa pronssille, mutta se joutui myöhemmin luovuttamaan mitalinsa Liljenwallin jäätyä kiinni dopingista. Méxicon kisat olivat ensimmäiset kisat, joissa tehtiin dopingtestejä, ja Liljenwall oli ensimmäinen dopingista kärynnyt urheilija. Tuohon aikaan viisiottelijoilla oli tapana ennen ammuntaa nauttia hieman alkoholia hermojen rauhoittamiseksi. Liljenwall veressä oli alkoholia 0,81 promillea, ja hän myönsi ottaneensa "kaksi olutta". Liljenwall jatkoi tapauksen jälkeen uraansa ja Münchenissä 1972 osallistui kolmansiin olympialaisiinsa. Tällä kertaa hän oli henkilökohtaisen kilpailun 25. ja joukkuekilpailun 5:s.

Lähteet
-------

1. 1 2  Hans-Gunnar Liljenwall *sports-reference.com*. Sports Reference LLC. Viitattu 19.9.2012. (englanniksi)
2. ↑  Men: Teams Sports123.com. Viitattu 19.9.2012. (englanniksi)
3. 1 2  Adams, Guy: Tarnished gold: Some of the 'great' Olympics cheats *independent.co.uk*.  1.8.2012. London:  The Independent. Viitattu 19.9.2012. (englanniksi)
4. ↑  Mexico City 1968 Sveriges Olympiska Kommitté. Viitattu 19.9.2012. (englanniksi)
5. ↑  Boule-Spieler dürfen wieder Pastis trinken  2.10.2007. Neue Zürcher Zeitung AG. Viitattu 19.9.2012. (saksaksi)
**Ella Ojala** (o.s. **Makara**; 27. huhtikuuta 1929 Lempaala, Inkeri – 4. joulukuuta 2019 Tampere) oli suomalainen kirjailija.

Ella Ojala syntyi Lempaalan Kieron kylässä Inkerissä. Ojalan lapsuusaikaan osuivat Stalinin vainot sekä inkeriläisten karkotukset. Hänet tuotiin vuonna 1943 perheensä kanssa Suomeen. Heidän olisi sopimuksen mukaan pitänyt palata sodan päätyttyä, mutta he jäivät asumaan Pihlajavedelle. Ojala meni vuonna 1950 naimisiin. Samana vuonna hän sai myös Suomen kansalaisuuden. Hän opiskeli aikuiskasvatusta ja slaavilaista filologiaa Tampereen yliopistossa ja työskenteli opettajana, tulkkina ja Tampereen kaupungin matkailuoppaana.

Ojalan pääteoksenaan pitämä romaani *Pitkä kotimatka* kertoi Lempaalan inkeriläisten pakkosiirrosta 1930-luvulla Sisä-Venäjälle. Romaanin jatko-osa *Suomi näkyy* kertoi karkotuksesta salaa Etelä-Inkeriin palanneiden päähenkilöiden siirtymisestä Suomeen jatkosodan aikana ja siitä kuinka he jäivät sodan jälkeen Suomeen vaikka heidän olisi rauhanehtojen mukaan pitänyt palata Neuvostoliittoon. Romaani *Ensimmäinen kevät* käsitteli taas edellisten kirjojen päähenkilön Elisan aikuistumista sodanjälkeisessä Suomessa. Neljännen Ojalan romaanin *Pelastunut albumi* aiheena olivat vanhan valokuva-albumin neljänkymmenen valokuvan takana olleiden henkilöiden tarinat.

Teoksia
-------

* *Pitkä kotimatka* : romaani. Tammi 1988
* *Suomi näkyy* : romaani. Tammi 1990
* *Pelastunut albumi* : romaani. Tammi 1991
* *Ensimmäinen kevät* : romaani. Tammi 1994
* *Sananlaskuja, tarinoita ja mielleyhtymiä*. Tampereen museoiden julkaisuja 57. Tampereen kaupunki, Tampere 2000

Palkinnot
---------

* Tampereen kaupungin luovan kirjallisen työn palkinto 1989, 1991

Lähteet
-------

* Ella Ojala SKS:n kirjailijamatrikkelissa (toimimaton linkki) (Arkistoitu linkki)

### Viitteet

1. 1 2  Korhonen, Päivi: Inkeriläisyyden sielunmaiseman tulkki.  *Aamulehti*, 5.1.2019, 139. vsk, nro 4, s. B15. Tampere:  Alma Media Kustannus Oy.
2. ↑  Merkkihenkilöt: L–O *Inkeri.fi*. Viitattu 5.1.2020.
3. ↑  Virtuaali-Inkeri : Merkkihenkilöitä : Ella Ojala
Lubjanka vuonna 2015.
Lubjanka vuonna 1983 kesken kunnostustöiden.
**Lubjanka** (ven. Лубянка) on rakennus Moskovassa samannimisen aukion laidalla. Rakennuksessa sijaitsi KGB:n päämaja ja vankila. Nykyisin keltaisessa päärakennuksessa on rajavartioston päämaja ja yksi FSB:n direktoraatti.

Lubjanka rakennettiin vuonna 1898 yleisvenäläisen vakuutusyhtiön päätoimistoksi. Lokakuun vallankumouksen jälkeen siitä tehtiin Tšekan päämaja. Suurten puhdistusten myötä rakennus jäi liian pieneksi henkilökunnalle ja arkkitehti Aleksei Štšusev suunnitteli siihen lisäkerroksen ja takana sijaitsevat rakennukset. Rakennustyö jäi kesken sodan aikana ja viimeisteltiin vasta 1983. Kun Juri Andropov nousi pääsihteeriksi, hän päätti parantaa KGB:n julkisuuskuvaa ja rakennukseen avattiin tiedustelun museo, järjestettiin kiertokäyntejä ja olipa siellä discokin. Rakennuksen edessä oli pitkään Feliks Dzeržinskin patsas, joka kaadettiin elokuussa 1991.

Vuonna 1990 Lubjankan edessä olevalle aukiolle tuotiin muistokivi Solovetskista poliittisten vainojen uhrien muistoksi.

Lubjankan aukion alla on Moskovan metron asema, jossa tehtiin tuhoisa itsemurhapommi-isku 2010.

Kirjallisuutta
--------------

Parvilahti, Unto: *Berijan tarhat*. Otava, 1957.

Lähteet
-------

* Aftergood, Steven: Lubyanka KGB Headquarters *Federation Of American Scientists – FAS*.  26.11.1997. Viitattu 21.8.2007. (englanniksi)

### Viitteet

1. ↑  Moscow Metro hit by deadly suicide bombings *BBC News*.  29.3.2010. Viitattu 29.3.2010. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Lubjanka** Wikimedia Commonsissa
*Tämä artikkeli käsittelee muusikkoa. Metsähallituksen pääjohtajana toimineesta metsätieteen professorista kertoo artikkeli Jyrki Kangas (metsätieteilijä).*
Jyrki Kangas esiintymässä vuoden 2009 Pori Jazzeilla.
**Jyrki Olavi Kangas** (20. tammikuuta 1944 Pori – 27. helmikuuta 2020) oli suomalainen kulttuurialan vaikuttaja ja jazzmuusikko.

Kangas oli yksi Pori Jazzin perustajista ja toimi festivaalin taiteellisena johtajana vuoteen 2009 asti. Hän oli myös festivaalin taustayhdistyksen Pori Jazz 66:n toiminnanjohtaja vuosina 1971–1976 ja 1979–1990, hallituksen jäsen ja sen puheenjohtaja vuonna 1970 ja vuosina 1990–1993. Kangasta on myös kutsuttu lempinimellä "Mr. Pori Jazz".

Kangas toimi Radio Porin toimitusjohtajana vuonna 1985, Mainostoimisto JNE Image Oy:n toimitusjohtajana vuosina 1986–1989, Turkuhallin ohjelmajohtajana 1989–1998 ja Pori Marketing Office Oy:n toimitusjohtajana.

Kangas oli myös Helsingissä reilut puoli vuotta vuonna 2010 toimineen Seppo Koskisen omistaman Birdland-jazzravintolan taiteellinen johtaja.

Palkintoja ja tunnustuksia
--------------------------

* Säveltaiteen valtionpalkinto 1988
* Pori-palkinto 1995

Katso myös
----------

* Jyrki Kankaan muistomerkki Bass String Wings

Lähteet
-------

1. ↑  Yle Pori: Jyrki Kangas on kuollut *Yle Uutiset*. Viitattu 28.2.2020.
2. ↑  Virtamo, Keijo (toim.): *Otavan musiikkitieto: A–Ö*, s. 175. Helsinki: Otava, 1997. ISBN 951-1-14518-5.
3. 1 2  Uusitorppa, Harri: Porin yksinvaltias malttaa siirtyä syrjään.  *Helsingin Sanomat*, 14.7.2009.
4. 1 2  Organisaatio Pori Jazz.  Arkistoitu 13.2.2012. Viitattu 6.2.2011.
5. ↑  Innostu tekemään toisin! *Pienyrityskeskus Aalto*. Viitattu 10.5.2013. [vanhentunut linkki]
6. ↑  Jazzklubi Birdland lopetti (Välimuistissa.) *Jazzrytmit*.  13.1.2011. Rysä goes Luova Suomi. Viitattu 10.5.2013. [vanhentunut linkki]
7. ↑  *Kuka kukin on 2007*, s. 341–342. Helsinki 2006. ISBN 951-1-20606-0
**Ella Viitasuo** (s. 27. toukokuuta 1996 Lahti) on suomalainen jääkiekkoilija, pelipaikaltaan puolustaja, joka laukoo vasemmalta. Hän edustaa Svenska damhockeyliganissa pelaavaa HV71-seuraa.'

Viitasuon kasvattajaseura on Pelicans 2000. Hän on pelannut SM-sarjaa/naisten liigaa Team Kuortaneessa 2012–2015, JYPissä 2015–2016, Espoo Unitedissa 2016–2017, Bluesissa 2017–2019 ja Kiekko-Espoossa kausilla 2019–2022.. Hän voitti Suomen-mestaruuden JYPissä 2016, Bluesissa 2019 sekä Kiekko-Espoossa 2021 ja 2022.

Viitasuo on pelannut SM-sarjassa/liigassa 275 runkosarjaottelua. Niissä hän on tehnyt 44 maalia ja antanut 78 maalisyöttöä. Pudotuspeleissä hän on tehnyt 78 ottelussa 18 maalia ja antanut 25 maalisyöttöä. SDHL:ssa hän on tehnyt 32 runkosarjaottelussa kaksi maalia ja antanut kolme maalisyöttöä. Kahdessa pudotuspeliottelussa hän on antanut yhden maalisyötön.

Viitasuo kuului Suomen joukkueeseen alle 18-vuotiaiden MM-kilpailuissa 2012, 2013 ja 2014. Naisten maajoukkueessa hän pelasi ensimmäisen kerran elokuussa 2014. Hän kuului neljänneksi sijoittuneeseen Suomen joukkueeseen MM-kilpailuissa 2016. Pyeongchangin olympialaisissa 2018 hän saavutti pronssia, Suomen MM-kilpailuissa 2019 hopeaa, ja niin Kanadan MM-kilpailuissa 2021 kuin Pekingin olympialaisissa 2022 pronssia. Hän pelasi MM-kilpailuissa myös 2022 ja 2023. Hän on pelannut 20.2.2022 mennessä 114 naisten maaottelua, joissa hän on tehnyt kaksi maalia ja saanut neljä syöttöpistettä. MM-kilpailujen 25 ottelussa hän on tehnyt kolme maalia (tilanne MM-kisojen 2023 jälkeen), olympialaisissa hän on pelannut kolmetoista ottelua ilman tehopisteitä.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6 7  ELLA VIITASUO *eliteprospects.com*. Viitattu 27.5.2023. (englanniksi)
2. 1 2 3  Ella Viitasuo *eurohockey.com*. Viitattu 18.1.2016. (englanniksi)
3. ↑  Team Oriflame Kuortane *originelli.fi*.  Arkistoitu 4.3.2016. Viitattu 18.1.2016.
4. ↑  JYP Naisten joukkue hajosi – luopui sarjapaikasta *keski-uusimaa.fi*.  3.8.2016. Viitattu 4.5.2017.
5. ↑  Naisleijonat: Finnkampen-joukkue sekoitus kokemusta ja nuoria tulokkaita *leijonat.fi*.  Arkistoitu 18.5.2016. Viitattu 18.1.2016.
6. ↑  Parkkinen, Jaakko: Naisleijonat taisteli pronssia! Rädyn päälle ajettiin, Hiirikoski sai mailasta päähän  21.2.2018. Yle. Viitattu 21.2.2018.
7. ↑  Finland IIHF. Viitattu 14.4.2019. (englanniksi)
8. ↑  Vainikka, Jussi: Yle seurasi hetki hetkeltä: Naisleijonien ennenaikaiset voitonjuhlat vaihtuivat katkeraan tappioon, Yhdysvallat vei maailmanmestaruuden uskomattomien käänteiden jälkeen Yle. Viitattu 14.4.2019.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Yle

 |

 |
**Jyrki Mikael Lindström** (s. 18. helmikuuta 1964) on suomalainen aktiiviuransa päättänyt koripalloilija, nykyinen kilpapurjehtija ja urheilumanageri.

Lindström on naimisissa ja hänellä on neljä lasta.

Kotkan Työväen Palloilijoiden kasvatti Lindström edusti urallaan Suomen pääsarjassa kasvattajaseuransa lisäksi Panttereita. Hän saavutti viisi SM-mitalia ja kolme Suomen cupin voittoa. Lindström pelasi kymmenen A-nuorten ja 13 B-nuorten maaottelua.Hän oli Suomen kaikkien aikojen parhaaseen arvokisasijoitukseen(EM 4. 1981) yltäneen joukkueen kapteeni ja pelinrakentaja. KTP:n riveissä hän voitti kaikkina juniorivuosinaan SM-mitalin, yhteensä neljä kultaa ja neljä hopeaa.

Lindström on toiminut KTP-Basketin puheenjohtajana vuodesta 2008. Hänet valittiin kaudella 2013–2014 Korisliigan vuoden koripallojohtajaksi. Helmikuussa 2016 KTP-Basketilla ilmoitettiin olevan talousvaikeuksia ja Lindströmin rahoittaneen KTP:n toimintaa runsaasti omalla varallisuudellaan niin, että hän oli henkilökohtaisesti lähes varaton. Hänen on onnistunut nostaa sekä KTP-Basket, että omat firmansa jaloilleen. 

Lindström on myös yksi kaikkien aikojen menestyksekkäimmistä suomalaisista H-venepurjehtijoista. Hän on voittanut Pohjois-Euroopan liigan ja joko mestaruuden tai ollut mitaleilla kaikkien Pohjoismaiden mestaruuskilpailuissa. Hänellä on viisitoista H-veneiden SM-kultaa tai luokkamestaruutta.

Hän on toiminut lähes kaksikymmentä vuotta Suomen H-veneliiton puheenjohtajana ja vuodesta 2011 kansainvälisen H-veneliiton IHA:n presidenttinä ja rahastonhoitajana.

Lindström toimii tällä hetkellä purjehtija Monika Mikkolan managerina.

Saavutukset
-----------

* Suomen mestaruus 1991
	+ SM-hopeaa 1985 ja 1986
	+ SM-pronssia 1984 ja 1989
* Suomen cup 1984, 1985 ja 1990

Lähteet
-------

* Jyrki Lindström (Arkistoitu – Internet Archive) Suomen Koripalloliitto

### Viitteet

1. ↑
2. ↑  Jyrki Lindström – Suomen Koripalloliitto
3. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive)
4. ↑
5. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive)
6. ↑  Purjehtija Jyrki Lindström saa virtaa katsellessaan myrskyävän meren mahtia – "Meren kanssa ei pidä ryhtyä kilpailemaan, sille häviää aina" *Kymen Sanomat*.  2020. Viitattu 19.11.2021.
7. ↑  Jyrki Lindström valittiin kansainvälisen H-veneliiton puheenjohtajaksi *H-vene*.  2011. Viitattu 19.11.2021.
**Salonjärvi** (ven. Салонъярви) on Suojoen vesistöön kuuluva järvi Karjalan tasavallan Suojärven piirin Suojärven kunnassa Venäjällä. Sen pinta-ala on 46,1 neliökilometriä, valuma-alueen laajuus 1 640 neliökilometriä, keskisyvyys 2,6 metriä ja suurin syvyys 15,0 metriä.

Salonjärveen laskee monia jokireittejä. Pohjoisesta Salonjärveen laskee Aittojoen reitti, jonka kolme lähdehaaraa ovat Vegarusjoki, Kuukkausjoki ja Luglajoki sekä Kolmoja, jonka kautta Salonjärveen laskevat Kälkäjärvi, Kivijärvi ja Vuontelenjärvi. Lännestä Salonjärveen laskee Heinäoja, joka on runsasjärvisen reitin lasku-uoma. Etelästä Salonjärveen laskee Saarijärvenjoki. Salonjärvi laskee Annankosken ja Karatsalmen kautta järven itäpuolella olevaan vesistön keskusjärveen, Suojärveen.

Salonjärven kalalajeja ovat muikku, hauki, särki, salakka, lahna, säyne, seipi, mutu, made, ahven ja kiiski. Järvellä harjoitetaan ammatti-, kotitarve- ja virkistyskalastusta.

Järvi sijaitsee Suomen Neuvostoliitolle vuosina 1940 ja 1944 luovuttamalla alueella. Suomelle kuuluessaan Salonjärvi kuului Suojärven kuntaan. Nykyään sen rannoilla ei ole asutusta.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  *Ozjora Karelii: Spravotšnik*, s. 236, 238–240. Petrozavodsk: Karelski nautšnyi tsentr RAN, 2013. ISBN 978-5-9274-0450-6. Teoksen verkkoversio.
**Kitbuqa** (myös **Ked-Buqa** tai **Ketbugha**, k. 1260) oli naimanien heimoon kuulunut mongolikomentaja, joka sai surmansa Egyptiä hallinneita mamelukkeja vastaan käydyssä Ain Jalutin taistelussa vuonna 1260.

Elämäkerta
----------

Kitbuqa oli virkamies naiman-heimosta, joka vuonna 1252 lähetettiin valtaamaan assasiinien (ismailiittien lahko) hallitsemaa Girdkuhin linnoitusta ja muita assasiinien hallussaan pitämiä tukikohtia Quhistanissa nykyisessä Iranissa. Kitbuqan johtamat 5 000 miestä hyökkäsivät useita linnoituksia vastaan toukokuun 1253 ja marraskuun 1254 välillä, mutta heidän ei onnistunut valalta piirittämäänsä Girdkuhia ja lopullinen voitto assasiineista jäi saavuttamatta. Hülegü-kaanin johtaessa alueelle suuremman mongoliarmeijan toukokuussa 1256 Kitbuqa hävitti ismailittien Tunin kaupungin Qayenin ja Tabasin välillä, edeten tämän jälkeen Hülegün armeijan vasemman siiven muodostaen ismailiittien sydänmaille Elbursvuoristoon syys-marraskuussa 1256. Kitbuqa jatkoi Hülegün vasemman siiven komentamista Hülegün hyökätessä kohti Bagdadia. Kitbuqa hävitti vihollisen tukikohtia Khūzestānissa ja Luristanissa, ennen kuin joukot yhdistyivät Bagdadissa.

Hülegü jatkoi edelleen hyökkäystään kohti Syyriaa ja Kitbuqa toimi takajoukkona komennossaan 10 000 mongolia, sekä 500 armenialaista ja georgialaista sotilasta. Damaskos antautui 14. huhtikuuta 1260 ja Kitbuqa jatkoi linnoitusten kukistamista Libanonin ja Jordanian alueilla. Uskonnoltaan Kitbuqa oli kristitty ja hän tuki valloitettujen alueiden kristittyjen etuja. 3. syyskuuta 1260 Kitbuqa johti mongoleja Egyptin sulttaani Qutuzia vastaan Ain Jalutin taistelussa. Vihollisarmeijaa pienempää joukkoa johtanut Kitbuqa ei suostunut perääntymään, vaan jäi taistelun hävittyään vangiksi ja teloitettiin. Qutuz eteni Libanoniin, jossa vangeiksi jäi myös osa Kitbuqan perheestä. Kitbuqan uhmakkuutta ihaillut Hülegü palkitsi sittemmin Kitbuqan hengissä selvinneet sukulaiset.

Lähteet
-------

1. 1 2  Christopher P. Atwood: *Encyclopedia of Mongolia and the Mongol Empire*, s. 295. Facts On File, 2004. ISBN 0-8160-4671-9. (englanniksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Yhdysvallat

 |

 |
Lubna Agha: *Star*
Lubna Agha: *Rehel*
**Lubna Agha** (1949 Quetta – 6. toukokuuta 2012 Boston, Massachusetts) oli pakistanilaissyntyinen, Yhdysvaltoihin asettunut kuvataiteilija. Hän loi sekä figuratiivisia että ei-figuratiivisia modernin islamilaisen taiteen teoksia.

Agha opiskeli Karachin taidekoulussa, jossa alkoi pian voittaa kilpailuja ja kultamitaleita. Hän valmistui vuonna 1967. 1960-luvulla hän maalasi värikkäitä abstrakteja teoksia. 22-vuotiaana hänestä tuli ensimmäinen naistaiteilija, joka piti Pakistanin taideneuvostossa soolonäytöksen abstrakteista maalauksistaan. Aghan teoksia esiteltiin myös Karachin, Lahoren ja Islamabadin uusissa gallerioissa. 1970-luvulla hän tuli tunnetuksi minimalistisista maalauksistaan. Vuonna 1973 hän voitti Pakistanin kansallisen näyttelyn. Ollessaan Pakistanissa uransa huipulla Agha muutti perheineen Sacramentoon, Kaliforniaan. Hän täydensi opintojaan California State Universityssa, Sacramentossa ja asui myöhemmin miehensä Yusufin kanssa lähellä Bostonia. Hän jatkoi soolo- ja ryhmänäyttelyiden pitämistä Pakistanissa, Isossa-Britanniassa ja Yhdysvalloissa. Yhdysvaltoihin muutettuaan Agha aloitti piirtämisen, taidegrafiikan tekemisen ja pienten vesiväritöiden maalauksen.

Aghan tyyli vaihteli ajan mittaan uusien vaikutteiden myötä. Vuoteen 2000 mennessä Agha oli tullut poliittisesti tiedostavammaksi, mikä näkyi myös hänen teoksissaan. *Ja-namaaz*-sarjan teoksissa esitettiin rukousmattoja, joissa osoitettiin ironisessa mielessä lojaliteettia ulkomaisille instituutioille, joista Pakistan oli tullut yhä riippuvaisemmaksi. Matkoillaan Turkkiin ja Marokkoon vuosina 2004–2005 Agha vaikuttui voimakkaasti islamilaisesta arkkitehtuurista; tämä vaikutus näkyi hänen myöhemmissä teoksissaan. Yhdysvaltain ulkoministeriö otti *Art in Embassies* -kokoelmiinsa Aghan maalauksia, joista kahta sponsoroi National Endowment for the Arts.

Agha piti viimeisenä näyttelynään helmikuussa 2012 retrospektiivin taiteestaan Gardiner Gallery of Artissa Oklahomassa. Hän kuoli 63-vuotiaana sairastettuaan syöpää.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6 7  Lubna Agha: creator of Islamic art with meditative precision Aquila Style
2. 1 2 3 4 5 6  In Memoriam: Lubna Agha â€" Artist in White Islamic Arts Magazine


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Taiteenala | 
* ULAN

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana

 |

 |
**Maurice Dela** (1919 – 1978) oli kanadalainen säveltäjä, sovittaja, urkuri ja pianisti. Hän opiskeli vuosina 1943–1947 Montrealin konservatoriossa. Delan varhaistuotanto on pitkälle tonaalista. Hän ei tuntenut vetoa avantgarde-musiikkiin eikä piitannut arvostelijoiden näkemyksistä. Hän itse totesi, että on aina luottanut intuitioonsa ja ettei hän koskaan sitoutunut mihinkään tiukasti määriteltyyn suuntaukseen. Hän kuitenkin sävelsi monesti polytonaalisesti ja lainasi piirteitä sarjallisista tekniikoista.

Dela voitti CAPAC-palkinnon teoksista *Petite suite maritime* ja *Ballade* (1947). Hänelle myönnettiin Lavalin yliopiston *Tricentenary Prize* teoksesta *Les fleurs de glais* vuonna 1952. Vuonna 1960 hän sai CFMTA-palkinnon ensimmäisestä jousikvartetostaan. Hänen sonatiiniaan viululle ja pianolle on esitetty usein niin Kanadassa kuin Euroopassakin, ja vuonna 1970 hänen *Scherzonsa* esitti Carlos Vargosin johtama Costa Rican sinfoniaorkesteri. Dela toimi vuosina 1951–1965 sovittajana ja säveltäjänä CBC:lle useissa eri ohjelmissa. Vuosina 1965–78 hän toimi musiikin opetuksen johtajana ja valvojana André-Laurendeau Secondary Schoolissa, joka omisti Albert-Phaneuf-auditorion hänen muistolleen kesäkuussa 1978. Dela opetti orkestraatiota Quebecin yliopistossa, Montrealissa vuosina 1973–8. Lisäksi Dela toimi kirkon urkurina Verdunissa ja kirjoitti lukuisia artikkeleita *Les Carnets viatoriens* -lehteen.

Dela sävelsi monia pedagogisia kappaleita muun muassa nokkahuilulle. Hän harmonisoi paljon populaari- ja kansanlauluja, muun muassa Gilles Vigneaultin kappaleita.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Canadian Music Centre: Maurice Dela: Biography (Arkistoitu – Internet Archive)


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Israel
* Yhdysvallat
* Alankomaat

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Niilo Rikhard Jussila** (6. joulukuuta 1891 Piikkiö – 23. toukokuuta 1948 Helsinki) oli suomalainen opetusneuvos, joka toimi myös kirjastonhoitajana ja Raahen Porvari- ja Kauppakoulun johtajana.

Jussila valmistui filosofian kandidaatiksi 1915 ja tuli Jyväskylän kaupungin kauppa- ja kauppa-apulaiskoulun opettajaksi 1919. Koulun johtajana hän toimi 1920–1928, ennen kuin siirtyi Raahen Porvari- ja Kauppakoulun johtajaksi. Hän toimi myös tilintarkastajana ja Jyväskylässä ollessaan Jyväskylän tieteellisen kirjaston amanuenssina, järjestelytöiden valvojana ja kirjastonhoitajana. Raahessa hänellä oli useita luottamustehtäviä ja hän toimi muun muassa usean vuoden ajan kaupunginvaltuuston puheenjohtajana. Jussila oli kauppa- ja teollisuusministeriön ammattikasvatusosaston opetusneuvos 1942–1947.

Lähteet
-------

1. ↑  Kansaneläkelaitoksen henkilökortit -arkisto Vuosina 1946–1949 kuolleiden henkilöiden hakemistokortit -1--1 (11), jakso 354: JUSSILA NIILO RICHARD 06.12.1891 Piikkiö (Raahe). Kansallisarkisto. (Viitattu 17.6.2020)
2. 1 2 3  Kuolleita. *Helsingin Sanomat*, 26.5.1948, s. 6.
**Niilo "Nikke" Heikki Teeri**, sukunimi vuoteen 1954 *Heinonen* (23. toukokuuta 1924 Espoo – 6. syyskuuta 2007 Helsinki) oli suomalainen diplomi-insinööri, toimitusjohtaja, keksijä ja Lappeenrannan teknillisen korkeakoulun professori ja rehtori.

Teeri valmistui diplomi-insinööriksi 1950. Hän oli pääsuunnittelijana ja teknillisenä johtajana Oy Hissinhuolto Ab:ssä 1951–1957 ja sen jälkeen teknillisenä johtajana eri yrityksissä, muun muassa Moottorikoneistus Oy:ssä 1958–1960 ja Kastor Oy:ssä 1961–1988.

Teeri oli koneensuunnitteluopin professorina Lappeenrannan teknillisessä korkeakoulussa 1972–1980 ja toimi samalla korkeakoulun rehtorina 1975–1977. Teeri oli hallituksen jäsenenä useissa yhtiöissä ja hänellä oli nimissään noin 30 suomalaista ja ulkomaista patenttia.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Uppslagsverket Finland : Teeri, Niilo
2. ↑  Professori Niilo Teeri, Helsingin Sanomat, Kuollet 16.12.2007 (Tilaajille)

Aiheesta muualla
----------------

* Teerenpeliä – ei kun Teerin peliä, Nokian Tyres' Community
* Niilo Teeren patentteja, Espacenet Patent search

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Uppslagsverket Finland

 |

 |

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: sv:Niilo Teeri