recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
VimpelComin Beeline-matkapuhelinbrandin myymälä.
**Beeline** (ven. Била́йн) on eräs Venäjän kolmesta suurimmasta  matkapuhelinoperaattoreista. Beeline kuuluu VimpelComiin, (ven. Вымпел-Ко́ммуникации), jonka pääkonttori on Moskovassa.

VimpelComin (Beelinen) tärkeimmät kilpailijat ovat MegaFon ja MTS. Markkina-arvoltaan kaikki kolme kuuluvat Venäjän kahdenkymmenen arvokkaimman pörssiyrityksen joukkoon. RIAraitingin sadan venäläisen suuryritysten vuoden 2014 vertailussa VimpelCom nousi markkina-arvoltaan 10. suurimmaksi venäläisyritykseksi. Yhtiön arvoksi arvioitiin 744,003 miljardia ruplaa vuoden 2013 lopussa (+43,9 % edellisvuoteen).

VimpelCom perustettiin vuonna 1992 yritys aluksi operoi AMPS- ja DAMPS-verkoissa Moskovan alueella. Vuonna 1996 VimpelComista tuli ensimmäinen venäläinen yritys joka listattiin New Yorkin pörssissä.

Tammikuussa 2005 yrityksellä oli yli 25 miljoonaa asiakasta 74:ssä Venäjän 89:stä alueesta. Yhtiö toimii myös monissa IVY-maissa.

Lähteet
-------

1. ↑  TOP-100 krupneiših po kapitalizatsii kompanii Rossii - 2014 (Venäjän TOP-100 markkina-arvoltaan suurimmat yritykset 2014) riarating.ru. Viitattu 18.8.2014. (venäjäksi)

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Beeline**.
* Beelinen viralliset sivut (Arkistoitu – Internet Archive) (venäjäksi)
*Tämä artikkeli käsittelee sopimusta. Sovinto on myös vuonna 2010 ilmestynyt elokuva tai vuonna 1906 haaksirikkoutunut suomalainen nelimastoparkki.*
**Sovinto** tarkoittaa oikeudenkäynnin yhteydessä yksityisoikeudellista sopimusta, jossa asianosaiset yksimielisesti toteavat oikeusriidan ratkaisun osapuolia sitovalla tavalla. Yleensä sovintosopimus sisältää molemminpuolisia myönnytyksiä. Jos sovinto ilmoitetaan oikeudenkäynnin aikana tuomioistuimelle, tämä voi asianosaisten pyynnöstä vahvistaa sovinnon niin, että se tulee tuomion veroiseksi. Sopimus on tosin pätevä ilman tuomioistuimen vahvistustakin. Sopimus saa olla vapaamuotoinen, ellei siihen sisälly kiinteistön luovutusta tai sitoumusta luovutukseen, jolloin sopimus on tehtävä kiinteistön kaupan tavoin.

*Prosessuaalinen sovinto* tehdään tuomioistuimessa vireillä olevassa jutussa ja se päättää oikeudenkäynnin. Tällainen sopimus on mahdollinen vain sellaisten vaatimusten yhteydessä, joissa asianosaiset voivat päättää eli dispositiivisissa asioissa. Jos oikeus vahvistaa sopimuksen, se voidaan panna täytäntöön lainvoimaisen tuomion tavoin, eikä asiaa voida enää ottaa uudelleen oikeudenkäynnin kohteeksi. Prosessuaalinen sovinto voidaan tehdä vielä muutoksenhakuvaiheessakin eli hovioikeuden ja korkeimman oikeuden käsitellessä asiaa.

*Epävarsinainen sovinto* on sellainen sopimus, jossa henkilö riidan välttääkseen suostuu toisen henkilön vaatimuksiin, vaikka ei saa tältä mitään myönnytyksiä. Tällainenkin sopimus on osapuolia sitova.

Oikeudellisen konfliktin ratkaiseminen tekemällä sovinto säästää asianosaiset oikeusprosessin aiheuttamilta kustannuksilta ja oikeuden ratkaisuun sisältyvältä epävarmuudelta, jollainen oikeudenkäyntiin useimmiten liittyy. Aina tuomioistuimen ratkaisukaan ei tyydytä riidan osapuolia. Sovinto auttaa estämään osapuolten välisten liikesuhteiden ja henkilökohtaisten suhteiden katkeamisen ja se säästää myös oikeuslaitoksen resursseja.

Riita-asioissa voidaan joissakin tapauksissa saada apua lainkäytön tukielimiltä, jollaisia ovat esimerkiksi kuluttajariitalautakunta, liikennevahinkolautakunta ja potilasvahinkolautakunta. Jutun esivalmistelun eräänä tehtävänä on selvittää, onko asiasta mahdollista sopia (oikeudenkäymiskaari, 4/1734, 5:19). Tuomarin on lisäksi pyrittävä saamaan asianosaiset sopimaan dispositiivinen eli tahdonvaltainen riita-asia (oikeudenkäymiskaari 5:26). Tuomarin ei kuitenkaan pidä yrittää pakkosovintoa, sillä asianosaisilla on oikeus saada jutussa tuomioistuimen ratkaisu. Rikosasioissa asianosaiset voivat sopia rikosvahingon korvaamisesta. Asianomistaja ja rikollinen voivat sopia myös rangaistusvaatimuksesta, mutta jos kyseessä on virallisen syytteen alainen rikos, voi syyttäjä silti käyttää syyteoikeuttaan.

Katso myös
----------

* Sovittelu

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  *Otavan iso tietosanakirja,* Otava 1960–1965.
2. ↑  *Uusi tietosanakirja,* Tietosanakirja oy 1960–1966.
3. 1 2  *Encyclopædia iuridica fennica,* Suomalainen lakimiesyhdistys 1994–1999, ISBN 951-855-135-9, osa IV palstat 624–626.
**Karl Vilhelm Konstantin De Geer** (10. maaliskuuta 1839 Porvoo – 9. maaliskuuta 1904 Helsinki) oli suomalainen Venäjän keisarillisessa armeijassa palvellut kenraalimajuri.

De Geerin vanhemmat olivat postimestari Carl Vilhelm De Geer ja Hedvig Elisabet Kjellström ja puoliso 8. maaliskuuta 1904 alkaen Johanna Kristina Lönnqvist. De Geer valmistui Pietarin merikadettikoulusta 1857 ja hänet määrättiin midshipsmanina palvelukseen Venäjän laivastoon. Hän kävi 1858–1861 Pietarin merisota-akatemian ja hänet komennettiin sen jälkeen Siperian laivastoon. Luutnantiksi De Geer ylennettiin 1863 ja siirrettiin 8. meriekipaasiin Pietariin 1867 ja edelleen Amurin meriekipaasiin 1869. Kapteeniluutnantiksi hänet ylennettiin 1872 ja siirrettiin Itämeren laivastoon 1874. Viaporin sotasataman suomenmaalaisen merikomppanian päälliköksi hän tuli 1876. De Geer ylennettiin 2. luokan kapteeniksi 1882 ja määrättiin Suomen luotsi- ja majakkalaitoksen ylihallituksen ylijohtajan apulaiseksi seuraavana vuonna. Luotsilaitoksen everstiluutnantiksi hänet ylennettiin 1888 ja siirrettiin laivaston perämiesosastoon, pysytettynä edellisessä tehtävässään. Hänet merkittiin samalla everstinä Venäjän laivaston amiraliteetin upseeriluetteloihin. De Geer sai eron sotapalveluksesta kenraalimajurina huhtikuussa 1894 ja eron luotsi- ja majakkalaitoksen ylihallituksen ylijohtajan apulaisen tehtävästä tammikuussa 1895.

Lähteet
-------

1. 1 2  Karl Vilhelm Konstantin De Geer *Suomalaiset kenraalit ja amiraalit Venäjän sotavoimissa 1809–1917*. Biografiakeskus, Suomalaisen Kirjallisuuden Seura. (Viitattu 28.1.2020)
**Helteinen helmikuu** (30 grader i februari) on ruotsalainen television draamasarja, jossa seurataan useiden ruotsalaisten yrityksiä asettua Thaimaahan uuden ja paremman elämän toivossa.

Sarjan ensi-ilta Ruotsin SVT:ssä oli 6. helmikuuta 2012. Suomessa sitä on esitetty Yle Fem -kanavalla.

Valtaosin Thaimaassa kuvatun 10 x 55 -minuuttisen sarjan tuotti Fundament Film yhdessä SVT:n kanssa, tuottajina Håkan Hammarén ja Lars Pettersson. Käsikirjoittajana toimi Anders Weidemann. Sarja valittiin vuoden 2012 tv-draamaksi ruotsalaisessa Kristallen-kilpailussa.

Juoni
-----

Työteliäs kahden lapsen äiti Kajsa (Maria Lundqvist) toipuu aivoinfarktista ja päättää muuttaa Thaimaahan rauhan ja elämänilon toivossa. Hän jättää työnsä ja asuntonsa Ruotsissa ja ostaa rantabungaloweista koostuvan lomakylän Thaimaasta.

Majlis (Lotta Tejle) haluaa jäädä nauttimaan eläkepäivistä Thaimaassa, mutta hänen pyörätuoliin sidottu miehensä Bengt (Kjell Bergqvist) ei viihdy vaan haluaa takaisin Ruotsiin.

Glenn (Kjell Wilhelmsen) on 45-vuotias, yksinäinen ja neitsyt. Hän unelmoi perhe-elämästä ja lapsista, mutta se ei ruotsalaisnaisten kanssa ole onnistunut. Niinpä hän päättää lähteä etsimään vaimoa Thaimaasta.

Rooleissa
---------

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
|  Kjell Bergqvist  | … |  Bengt
  |
|  Lotta Tejle  | … |  Majlis
  |
|  Maria Lundqvist  | … |  Kajsa
  |
|  Hanna Ardéhn  | … |  Joy
  |
|  Viola Weidemann  | … |  Wilda
  |
|  Thomas Chaanhing  | … |  Chan
  |
|  Sanong "Love" SudLa  | … |  Pong
  |
|  Kjell Wilhelmsen  | … |  Glenn
  |
|  DoungJai "Phiao" Hiransri  | … |  Oh
  |
|  Sumontha "Joom" Sounpoirarat  | … |  Dit
  |
|  Björn Bengtsson  | … |  Bengt Jr
  |
|  Torkel Petersson  | … |  Johnny
  |
|  Rebecka Hemse  | … |  Sara
  |

Aiheesta muualla
----------------

* Näin tehtiin *Helteinen helmikuu*, Yle Areena (Arkistoitu – Internet Archive)
* Sarjan viralliset sivut SVT.se -sivustolla

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: sv:30 grader i februari
**I'billin** on pääasiassa arabien asuttama kylä Israelin Pohjoisella hallintoalueella. Kylän asukasluku oli vuoden 2018 lopussa 13 128.

Maantiede
---------

I'billinin melkiittiläinen kirkko.
I'billin sijaitsee Israelin pohjoisosan Galilean alueella noin 12 kilometrin päässä historiallisesta Sepforiksen kaupungista luoteeseen.

Historia
--------

Nykyisen I'billinin paikalla on ollut asutusta jo myöhäiseltä pronssikaudelta lähtien. Kylän historiallinen nimi oli Avelim tai Ovelim. Nimellä on viitattu myös alueen laaksoon yleensä. Rooman valtakunnan kaudella läheltä kulki roomalainen tie Akkosta Sepforikseen. Sittemmin paikan läpi on kulkenut karavaanireitti Mesopotamian, Damaskoksen ja Egyptin välillä.

Katolisen kirkon pyhimys Mariam Baouardy syntyi I'billinissä vuonna 1846. Israelin asevoimat valtasivat kylän itsenäisyyssodan aikana 11. elokuuta 1948.

Väestö
------

I'billinin asukasluku oli vuoden 2018 lopussa 13 128. Vuonna 2002 vastaava lukema oli hieman yli 10 000 ja vuonna 1970 noin 1 500. Vuonna 2002 noin 55 % I'billinin asukkaista oli muslimeja ja 45 % kristittyjä. Vielä vuonna 1970 kristityt muodostivat 60 % kylän asukkaista.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Fred Skolnik ja Michael Berenbaum: *Encyclopaedia Judaica Volume 02 Alr-Az*, s. 721. Thomson Gale, 2007. ISBN 978-0-02-865928-2. (englanniksi)
2. ↑  Mariam Baouardy 1846-1878 Carmelite Sisters of ireland. Viitattu 5.10.2019. (englanniksi)
3. ↑  Welcome To I'billin *PalestineRemembered.com*. Viitattu 5.10.2019. (englanniksi)
4. ↑  List of localities, in Alphabetical order (pdf) Central Bureau of Statistics. Viitattu 5.10.2019. (englanniksi)
**I-52** oli keisarillisen Japanin laivaston C-luokan sukellusvene toisessa maailmansodassa. Alus upotettiin kesäkuun lopussa 1944 Atlantin valtamerellä.

Rakentaminen
------------

*Pääartikkeli: C-luokka (sukellusvene, Japani)*
Alus tilattiin Kuren laivastontelakalta osana vuoden 1941 hankintoja. Sen köli laskettiin 18. maaliskuuta 1942 ja alus laskettiin vesille 10. marraskuuta. Se otettiin palvelukseen 28. joulukuuta 1943.

Taustaa
-------

Akselivaltojen Japanin ja Saksan välillä oli aluksi rahtilaivaliikennettä. Kun tämä kävi mahdottomaksi, tavaroita kuljetettiin rahtisukellusveneillä. Rahtia akselivaltojen välillä yritettiin kuljettaa sukellusveneillä viisi kertaa. Japanilainen sukellusvene *I-8* onnistui pääsemään saksalaisten miehittämään Ranskaan ja takaisin Japaniin, ja Saksan laivaston sukellusvene *U-511* Lorientista Penangiin Malakan niemimaalla.

Palvelus
--------

Alus aloitti neitsytmatkansa 10. maaliskuuta 1944 Kuresta Sasebon kautta Singaporeen. Aluksen rahtina oli 9,8 tonnia molybdeenia, 11 tonnia volframia, 2,2 tonnia kultaa, kolme tonnia oopiumia ja 54 kiloa kahvia. Mukana ollut kulta oli maksu saksalaisesta optiikasta. Lisäksi matkalla oli 14 matkustajaa. Singaporessa alukseen kuormattiin 120 tonnia tinaa, 59,8 tonnia kautsua ja 3,3 tonnia kiniiniä, minkä jälkeen se jatkoi matkaansa Intian valtameren poikki Atlantille.

Japanin Saksan laivastoattasea kontra-amiraali Kojima Hideo ilmoitti 6. kesäkuuta alukselle Normandian maihinnoususta, minkä vuoksi sen määränpää vaihdettiin Norjaan. Alukselle ilmoitettiin myös oppaaksi määrätyn Saksan laivaston sukellusveneen paikka ja kohtaamisaika. Nämä tiedot kuitenkin kuultiin ja purettiin.

Alus kuljetti Japanista Saksaan kultaa maksuksi sotamateriaalista. Lorientista aluksen piti kuormata 800 kilogrammaa uraanioksidia, mikä saatiin selville Ultran avulla. Japanin oletettiin aikovan valmistaa uraanioksidin avulla niin kutsutun likaisen pommin.

Alus kohtasi 22. kesäkuuta Atlantin valtamerellä noin 1 500 kilometriä länteen Kap Verden saarilta Saksan laivaston sukellusveneen *U-530*, joka toimitti sille polttoainetta, Naxos FuMB 7 -tutkanpaljastimen sekä Enigma-salauslaitteen. Lisäksi alukselle siirtyi kaksi tutkaoperaattoria sekä saksalainen yhteysupseeri.

Yhdysvaltain laivasto lähetti saattuetukialus *USS Boguen* sekä hävittäjät *USS Francis M. Robinsonin*, *USS Haverfieldin*, *USS Swenningin*, *USS Willisin* ja *USS Janssenin* alueelle tehtävänään tuhota japanilainen sukellusvene. *USS Boguelta* lähtenyt TBF Avenger -torpedopommittaja havaitsi 23. kesäkuuta hieman ennen puoltayötä sukellusveneen, minkä jälkeen lentokone hyökkäsi ilman näkyvää tulosta. Seuraava Avenger löysi sukellusveneen uudelleen, ja pudotti akustisen torpedon. Seuraavana aamuna *USS Janssen* löysi paikalta raakakumia, silkkiä sekä ruumiinosia.

Päälliköt
---------

* Kameo Uno – 28. joulukuuta 1943 – 29. kesäkuuta 1944

Lähteet
-------

* Miller, David: The Mystery of the Last Voyage of Japanese Submarine I-52.  *Warship*, 1996, XX. vsk, s. 25–30. Lontoo:  Conway Maritime Press.   (englanniksi)

### Viitteet

1. ↑  Nishida
2. ↑  Miller 1996, s. 27–29.
**Elvira Uladzimirauna Herman** (valkovenäjäksi: Эльвіра Уладзіміраўна Герман; s. 9. tammikuuta 1997 Pinsk, Valko-Venäjä) on valkovenäläinen yleisurheilija, joka on menestynyt eritoten aitajuoksussa. Hermanin toistaiseksi paras saavutus on naisten 100 metrin aitajuoksun ykköstila yleisurheilun euroopanmestaruuskilpailuissa 2018 ajalla 12,67 sekuntia.

Herman saavutti 100 metrin aitajuoksussa pronssia Euroopan nuorten olympiafestivaaleilla Utrechtissa 2013 tuulituloksella 13,92. Nanjingin nuorten olympialaisissa 2014 hän sai hopeaa ajalla 13,38. Hän voitti alle 20-vuotiaiden Euroopan-mestaruuden Eskilstunassa 2015 tuulituloksella 13,15. Amsterdamin EM-kilpailuissa 2016 hän karsiutui välierissä. Hän voitti samana vuonna alle 20-vuotiaiden maailmanmestaruuden Bydgoszczissa ikäluokan euroopanennätysajalla 12,85.

Herman karsiutui 60 metrin aitajuoksun välierissä Belgradin EM-hallikilpailuissa 2017. Hän saavutti samana vuonna 100 metrin aitajuoksussa hopeaa Bydgoszczin alle 23-vuotiaiden EM-kilpailuissa tuulituloksella 12,95. Lontoon MM-kilpailuissa hän karsiutui välierissä. Taipein universiadeissa hän sai hopeaa ajalla 13,17. Birminghamin sisäratojen MM-kilpailuissa 2018 hän karsiutui 60 metrin aitajuoksun välierissä. 

Herman voitti 100 metrin aitajuoksun Euroopan-mestaruuden Berliinissä 2018 ajalla 12,67. Glascow'n EM-hallikilpailuissa 2019 hän saavutti 60 metrin aitajuoksussa pronssia ajalla 8,00. Hän voitti 100 metrin aitajuoksun alle 23-vuotiaidsen Euroopan-mestaruuden Gävlessä 2019 ajalla 12,70. Dohan MM-kilpailuissa 2019 hän karsiutui välierissä. Hän karsiutui vuonna 2021 välierissä sekä 60 metrin aitajuoksussa Toruńin sisäratojen EM-kilpailuissa että 100 metrin aitajuoksussa Tokion olympialaisissa.

Herman juoksi 100 metrin aitajuoksuennätyksensä 12,62 Cluj-Napocassa 20. kesäkuuta 2021. 60 metrin aidat hän on juossut hallissa parhaimmillaan aikaan 7,91 Mahiljoussa 2021.

Lähteet
-------

1. ↑  Эльвира Герман — чемпионка Европы среди юниоров! *Белорусская Федерация Легкой Атлетики*.  18.7.2015. Viitattu 15.4.2019. (venäjäksi)
2. ↑  Aarni: Valko-Venäjän Elvira Herman juoksi Euroopan mestaruuteen! *SuomiUrheilu*.  9.8.2018. Viitattu 15.4.2019.
3. ↑  Elvira HERMAN | Profile | iaaf.org *www.iaaf.org*. Viitattu 15.4.2019.
4. ↑  European Athletics - Athlete: Elvira Herman *european-athletics*. Viitattu 15.4.2019. (englanniksi)
5. 1 2 3 4  Elvira Herman Tilastopaja (vaatii kirjautumisen, maksullinen palvelu).

  


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* World Athletics
* Tilastopaja 🔒

 |

 |
**Maria Fernanda Amorim** (o.s. de Oliveira Ramos, s. 1934/1935) on portugalilainen perijätär ja miljardööri. Hän peri kolmen tyttärensä kanssa edesmenneen miehensä Américo Amorimin (1934–2017) varallisuuden. Tämän isoisä perusti vuonna 1870 Corticeira Amorim -korkkiteollisuusyhtiön, josta puolet Américo Amorim kuollessaan omisti. Arviolta noin 34 prosenttia maailman korkkitammimetsistä kasvaa Portugalissa ja maa tuottaa noin 50 prosenttia maailmanlaajuisesta korkkituotannosta. Corticeira Amorim vastasi noin neljänneksestä maailman korkkituotannosta. Taloudelliselta arvoltaan merkittävämpi on noin 18 prosentin osuus portugalilaisesta öljy- ja kaasuyhtöstä Galp Energia, jonka hallitusta Amorimin vanhin tytär Paula johtaa. Lisäksi perhe peri merkittäviä omistuksia useissa yrityksissä (Banco Portugues de Investimento, 25 % vaatetusyritys Tom Ford Internationalista ja 37 % Banco Unicosta Mozambikissa). Maaliskuussa 2018 yhdysvaltalainen talousjulkaisu Forbes arvioi Amorimin perheen varallisuudeksi 5,1 miljardia dollaria.

Amorim on Portugalin Grijossa asuva leski. Hänellä on kolme lasta.

Lähteet
-------

1. ↑  Americo Amorim Net Worth therichest.com. Viitattu 19.4.2018. (englanniksi)
2. 1 2 3  382. Maria Fernanda Amorim & family (Maailman dollarimiljardöörien listan 382. sija)  6.3.2018. Forbes, forbes.com. Viitattu 19.4.2018. (englanniksi)
3. 1 2 3 4  Angel Au-Yeung: The Richest Person In Portugal, Cork Billionaire Americo Amorim, Dies At Age 82  17.7.2017. Forbes, forbes.com. Viitattu 19.4.2018. (englanniksi)
4. ↑  Maria Fernanda Amorim é a única portuguesa na lista dos mais ricos da Forbes  7.3.2018. executiva.pt. Viitattu 19.4.2018. (portugaliksi)
5. ↑  The World's Billionaires List (Maailman dollarimiljardöörit, naiset)  6.3.2018. Forbes, forbes.com. Viitattu 19.4.2018. (englanniksi)
**Raaseporinjoki** (ruots. *Raseborgs å* joskus myös ruots. *Raseborgsån*, tunnettu myös nimellä **Snappertunanjoki**, ruots. *Snappertunaån*) on pieni joki Raaseporin kaupungissa Uudellamaalla. Raaseporinjoki laskee Karjaalla sijaitsevasta Lepinjärvestä (*Läppträsket*) Suomenlahteen ja on noin 15 kilometriä pitkä. Joki on saanut nimensä sen varrella sijaitsevalta Raaseporin linnasta. Osa kesäturisteista tulee linnalle vanhaan tapaan Raaseporinjokea pitkin veneellä tai meloen. Mereltä linnalle asti tuleva osuus soveltuu pienille moottoriveneille. Pitemmälle sisämaahan jatkettaessa joki muuttuu vaikeakulkuisemmaksi. Keväisin, kun joessa virtaa enemmän vettä, joki on täysin melontakelpoinen Huskvarnantien sillalta merelle saakka.

Raaseporinjoki ja sitä ympäröivä alue historiallisine kohteineen on yksi Suomen kahdestakymmenestäseitsemästä kansallismaisemasta.

Historia
--------

Raaseporinjoki on historialliseti merkittävä vesireitti, jota pitkin pääasiallisesti kuljettiin joen keskellä saaressa sijainneelle Raaseporin linnalle. Maankohoamisen ja rehevöitymisen takia joki on surkastunut ajan myötä, eikä linnalle pääse enää yhtä helposti vesitse kuin sen ollessa käytössä vuosina 1370–1550. Hankalan sijaintinsa vuoksi Raaseporin linna alkoi menettää strategista merkitystään hansakaupunki Räävelin kilpailijana ja Ruotsin kuningaskunnan etujen valvojana Suomenlahdella. Sen aseman Länsi-Uudenmaan halinnollisena keskuksena sai suotuisammalla satamapaikalla sijaitseva Tammisaari vuonna 1528. Tammisaaren vuorostaa korvasi Helsinki jo vuonna 1550 Kustaa Vaasan käskystä.

Lähteet
-------

* Raaseporin linna; Museovirasto
* Raaseporinjoki; Melontareitit.com (Arkistoitu – Internet Archive)
* Raseborgs Sommarteater; Raseborg.org (Arkistoitu – Internet Archive)

### Viitteet

1. ↑  Raaseporinjoen kulttuurimaisema *Rakennettu kulttuuriympäristö. Valtakunnallisesti merkittävät kulttuurihistorialliset ympäristöt 1993 -luettelo.*. Museovirasto. Viitattu 17.2.2015.
2. ↑  Raseborgs å Karttapaikassa *kansalaisen.karttapaikka.fi*. Maanmittauslaitos. Viitattu 18.2.2015.
3. ↑  Marko Leppänen: Ruovikko-eksploraatio: Snappertunan ja Tammisaaren muinaisväyliä kartoittamassa *Esoteerinen maantiede ja periferiaterapia*.
4. ↑  Raaseporinjoki *Melontareitit*. melontareitit.com.  Arkistoitu 15.2.2015.
5. ↑  Heikki Hämäläinen: Raseborgs å *Raaseporin kuninkaankartanon verollepanokartta 1728*. Viitattu 15.2.2015.

Aiheesta muualla
----------------

* Raaseporin linnanrauniot mobiguide
* Raaseporin paalut, Juha Vuorela
**Maria Curcio** (1918 Napoli, Italia – 30. maaliskuuta 2009 Sertã, Portugali) oli italialainen pianisti. Hänestä tuli myös yksi 1900-luvun jälkipuoliskon kysytyimmistä ja vaikutusvaltaisimmista pianopedagogeista.

Curcio syntyi italialaisen isän ja brasilianjuutalaisen äidin tyttärenä. Äiti oli itsekin pianisti ja opiskellut Ferruccio Busonin johdolla. Äitinsä tuella Curcio pääsi opiskelemaan Italiassa Alfredo Casellan ja Carlo Zecchin sekä Pariisissa Nadia Boulangerin johdolla. 15-vuotiaasta lähtien hän sai opetusta myös Artur Schnabelilta ja tämän ollessa konserttimatkoilla Fritz Buschilta. Lontoon-debyyttinsä Curcio teki vuonna 1939. Toisen maailmansodan puhjetessa hän oli Amsterdamissa, johon oli seurannut Schnabelin sihteeri Peter Diamandia ja jossa esiintyi säännöllisesti. Vuonna 1940 natsit miehittivät Alankomaat, ja juutalainen Diamand oli keskitysleirillä, josta kuitenkin pääsi pakenemaan. Sekä Curcio että Diamand joutuivat piilottelemaan. Tänä aikana Curcio kärsi aliravitsemuksesta ja tuberkuloosista. Hän tarvitsi pitkään hoitoa voimien palauttamiseksi raajoihinsa. Vuonna 1948 hän meni Diamandin kanssa naimisiin. Wilhelm Furtwängler olisi halunnut levyttää Curcion kanssa, mutta Furtwänglerin kuollessa vuonna 1954 Curcio ei ollut vieläkään tarpeeksi kuntoutunut.

Lopulta Curcio onnistui palaamaan esiintymisen pariin. Hänen yhteistyökumppaneihinsa kuuluivat Benjamin Britten, Carlo Maria Giulini, Szymon Goldberg, Otto Klemperer, Josef Krips, Pierre Monteux ja Elisabeth Schwarzkopf. Curcio muutti miehensä kanssa Isoon-Britanniaan tämän saatua nimityksen Edinburghin kansainvälisen festivaalin johtoon. Curcio toimi Royal Academy of Musicin vierailevana professorina ja istui Leedsin kansainvälisen pianokilpailun tuomaristossa vuonna 1966. Vuonna 1963 Curcio esiintyi viimeisen kerran. Tämän jälkeen hän keskittyi opettamiseen ja mestarikurssien pitämiseen. Hän valmensi Josef Kripsin pyynnöstä myös laulajia tämän johtaessa Alankomaiden oopperaa. Curcion johdolla opiskelivat muiden muassa Martha Argerich, Peter Frankl, Radu Lupu, Mitsuko Uchida ja Anthony Goldstone.

Lähteet
-------

1. ↑  Maria Curcio, professeur de piano italienne Le Monde
2. 1 2  Inspiration – Homage to Maria Curcio Divine Art Recordings Group
3. 1 2  Maria Curcio Académie Musicale de Villecroze


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Yhdysvallat
* Alankomaat

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana

 |

 |
Tukholmalainen Anders Reimers (1727-1816) oli suurkauppias, hatuntekijä ja raatimies. Hänen mukaansa on nimetty Reimersholmen kaupunginosa Tukholmassa.
**Raatimies** (ruots. *rådman*) oli Länsi-Euroopan kaupungeissa 1100–1800-luvuilla toimineiden raatien jäsenen kutsumanimi. Raati päätti itsehallinnollisten kaupunkien asioista. Keskiajalta lähtien raatimiehet olivat kaupungin porvariston keskuudesta valittuja luottamustoimisia henkilöitä, joita oli isoissa kaupungeissa useita kymmeniä. Raadin puheenjohtajana oli pormestari (heitäkin oli useita eri tehtäviä hoitamaan). 1600–1700-luvuilla Ruotsin valtakunnassa raati jakautui maistraatiksi ja raastuvanoikeudeksi. Raastuvanoikeuden jäseninä toimivat lakimieskoulutuksen saaneet oikeusneuvosmiehet ja vailla oikeudellista koulutusta olevat kunnallisneuvosmiehet (joita pitkään nimitettiin raatimiehiksi).

Lähteet
-------

1. ↑  Halmesvirta, Anssi & Ojala & Roiko-Jokela & Vilkuna: *Historian sanakirja*. Gummerus. Jyväskylä, 1999. ISBN 951-20-5089-7.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Raatimies** Wikimedia Commonsissa
Maria Clotilde aviomiehensä kanssa
**Ludovica Teresa Maria Clotilde** (2. maaliskuuta 1843 – 25. kesäkuuta 1911) oli Sardinian ja myöhemmin koko Italian kuninkaan Viktor Emanuel II:n tytär ja vanhin lapsi. Hän meni 30. tammikuuta 1859 naimisiin Ranskan prinssin Napoléon Joseph Charles Paul Bonaparten kanssa. Aviomies oli Ranskan keisarin Napoleon III:n serkku.

Maria Clotilden ja Bonaparten avioliitto oli poliittisesti järjestetty, ja hän joutui menemään naimisiin vasten tahtoaan. Suhde ei ollut onnellinen, sillä Maria Clotilde oli luonteeltaan ahkera ja hyveellinen, kun taas Napoléon Joseph oli perso ruoalle, viinille ja kauniille naisille.

Pariskunnalle syntyi kolme lasta:

* Napoléon Victor Jérôme Frédéric Bonaparte (1862–1926)
* Louis Bonaparte (1864–1932)
* Maria Letizia Bonaparte (1866–1926)

Lähteet
-------

1. 1 2  Napoléon-Joseph-Charles-Paul Bonaparte *Encyclopedia Britannica*. Viitattu 25.9.2020. (englanniksi)
2. 1 2 3  McMahon, Emily: Maria Clotilde of Savoy, Princess Napoleon *Unofficial Royalty*. Viitattu 25.9.2020. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Maria Clotilde** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Espanja
	+ 2
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Italia
* Yhdysvallat
* Puola
* Vatikaani

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**John Rafael Ekelund** (19. heinäkuuta 1877 Turku – 14. joulukuuta 1946) oli suomalainen taidemaalari.

Ekelundin vanhemmat olivat Turun linnan vankilan johtaja Adolf Fredrik Ekelund ja Emma Fredrika Grönlund. Hän opiskeli Suomen Taideyhdistyksen piirustuskoulussa Turussa 1893–1896, Taideteollisessa keskuskoulussa 1896–1899 sekä Berliinin kuninkaallisessa taidekoulussa 1901 ja 1905. Ekelundin teoksia oli esillä Amsterdamissa ja Antwerpenissä 1931.

Ekelund työskenteli Kansallisteatterin lavastajana. 1920-luvulla hän vietti kesänsä Naantalissa ja toimi samalla *"Naantalin kylpylälaitoksen huvi-intendenttinä"* järjestäen venetsialaisia ja muita juhlatilaisuuksia. Ekelund maalasi Naantalissa maisemia ja hän maalasi myös tilaustöinä muotokuvia ja huviloiden kuvia.

Teoksia
-------

* *Huvila* : öljymaalaus. 1903
* *Sisäkuva Rosenborgin linnasta* : sekatekniikkateos. 1911
* *Näkymä Aurajoelta* : öljymaalaus. 1919
* *Naantalin kirkko* : öljymaalaus.
* *Ihmisiä pommisuojassa talvisodan aikaan Kristiinankadun ja Mannerheiminkadun kulmatalossa Naantalissa* : lyijykynätyö. 1940

Lähteet
-------

1. 1 2  Suomen Kuvataiteilijamatrikkeli : John Ekelund
2. ↑  Geni.com : John Rafael Ekelund
3. ↑  Kulttuurimatka maalausten Naantaliin, Turun Sanomat 20.5.2008
4. ↑  Naantalin museo : kuukauden esine maaliskuu 2010

Aiheesta muualla
----------------

* Suomalaisen kuvataiteen bibliografia : John Rafael Ekelund

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)
* Yhdysvallat

 |

 |
**Boorisulfidi** (B2S3) on boorin ja rikin muodostama epäorgaaninen molekyyliyhdiste. Yhdistettä käytetään muun muassa reagenssina orgaanisen kemian synteeseissä ja erikoislasien valmistukseen.

Ominaisuudet, valmistus ja käyttö
---------------------------------

Huoneenlämpötilassa boorisulfidi on valkoista amorfista kiinteää ainetta, mutta usein epäpuhtautena oleva rikki värjää sen kellertäväksi. Sen alkeiskoppi on monokliininen. Boorisulfidin rakenne muodostuu rengasmaisista B2S2- ja B3S3-yksiköistä, jotka muodostavat kerroksittain olevia polymeerilevyjä. Yhdiste reagoi kiivaasti hapen kanssa ja veden kanssa se hydrolysoituu boorihapoksi ja vetysulfidiksi. Aine reagoi myös alkoholien kanssa boraattiestereiksi ja amiinien kanssa triaminoboraaneiksi. Kuumennettaessa boorisulfidi alkaa sublimoitua noin 300 °C:n lämpötilassa.

Valmistus ja käyttö
-------------------

Boorisulfidia muodostuu kuumentamalla boorin ja rikin seosta 900 °C:n lämpötilaan, metalliboridien ja vetysulfidin reaktiolla tai metallisulfidien, kuten rautasulfidin, ja boorin reaktiolla. Ongelmana näissä reaktioissa ovat epäpuhtaudet ja puhdasta yhdistettä valmistetaan kuumentamalla booritrihalidien ja vetysulfidin reaktiossa muodostuvaa bortiinia (HSBS)3.

Boorisulfidi reagoi karbonyyliyhdisteiden kanssa tiokarbonyyliyhdisteiksi ja tämä on kätevä tapa valmistaa tioketoneja ja tioestereitä. Yhdistettä käytetään myös sähköäjohtavien erikoislasien valmistukseen.

Lähteet
-------

1. ↑  William M. Haynes, David R. Lide, Thomas J. Bruno: *CRC Handbook of Chemistry and Physics*, s. 4–53. 39th Edition. CRC Press, 2012. ISBN 978-1439880494. Kirja Googlen teoshaussa (viitattu 23.9.2022). (englanniksi)
2. 1 2 3  Ryu Sato: *Boron Trisulfide, e-EROS Encyclopedia of Reagents for Organic Synthesis*, John Wiley & Sons, New York, 2001. Teoksen verkkoversio Viitattu 23.9.2022.
3. 1 2 3 4  Robert J. Brotherton, C. Joseph Weber, Clarence R. Guibert & John L. Little: *Boron Compounds, Ullmann's Encyclopedia of Industrial Chemistry*, John Wiley & Sons, New York, 2000.
4. 1 2  Egon Wiberg, Nils Wiberg, Arnold Frederick Holleman: *Inorganic chemistry*, s. 981. Academic Press, 2001. ISBN 978-0-12-352651-9. Kirja Googlen teoshaussa (viitattu 23.9.2022). (englanniksi)
Maria Ewing (1968)
**Maria Louise Ewing** (27. maaliskuuta 1950 Detroit, Michigan – 9. tammikuuta 2022) oli yhdysvaltalainen oopperalaulaja. Hän aloitti uransa mezzosopraano, mutta siirtyi sittemmin sopraanorooleihin.

Ewing syntyi Detroitissa nuorimpana vanhempiensa neljästä tyttärestä. Hänen vanhempansa olivat alankomaalainen Hermina (o.s. Veraar) ja afroamerikkalainen insinööri Norman. Ewing opiskeli vuosina 1968–1970 Eleanor Steberin johdolla Cleveland Institute of Musicissa. Myöhemmin hänen opettajiaan olivat Jennie Tourel ja O. Marzolla. Ewing teki debyyttinsä Ravinia Festivalilla vuonna 1973. Salzburgin-debyyttinsä hän teki vuonna 1976 Cherubinon roolissa Wolfgang Amadeus Mozartin *Figaron häissä*. Vielä samana vuonna hän esiintyi ensimmäisen kerran Metropolitan-oopperassa samassa roolissa. Ewing teki La Scalan -debyyttinsä Mélisanden roolissa Claude Debussyn oopperassa *Pelléas et Mélisande*. Hän esiintyi myös esimerkiksi Glyndebournen oopperafestivaalilla. Ewingin ohjelmistoon kuului rooleja Mozartin ja Debussyn lisäksi muun muassa Gioacchino Rossinin, Georges Bizet'n, Claudio Monteverdin, Giacomo Puccinin, Richard Straussin ja Francis Poulenc'n oopperoissa. Vaikka Ewing oli aloittanut uransa lyyrisiin mezzosopraanorooleihin ja Mozartin oopperoihin erikoistuneena, hän omaksui vähitellen raskaampia sopraanopääosia, kuten *Madama Butterflyn* ja *Toscan* nimiroolit.

Ewing meni vuonna 1982 naimisiin ohjaaja Peter Hallin kanssa. Pariskunta erosi vuonna 1990. Avioliitosta syntyi tytär, näyttelijä Rebecca Hall.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Barry Millington, Maria Ewing obituary The Guardian 12.1.2022, viitattu 8.1.2023


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Australia
* Korea
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Taiteenala | 
* Grammy Awards
* MusicBrainz

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* SNAC
* IdRef

 |

 |
*Tämä artikkeli käsittelee vuonna 1967 valmistunutta rahtilaivaa. M/S Antares on myös vuonna 1988 valmistuneen rahtilaivan nykyinen nimi.*

**M/S Antares** (IMO 6717215) oli vuonna 1967 rakennettu 76,42-metrinen rahtilaiva. Laivan rakensi Schlichting Werftin telakka, Saksassa. Alus upposi vuonna 1986 Bremerhavenissa, jonka jälkeen se romutettiin.

Käyttöhistoria
--------------

Toukokuussa 1967 alus laskettiin vesille ja elokuussa se luovutettiin saksalaisen Argo Reederei Richard Adler & Söhnen omistukseen, joka rekisteröi aluksen Saksan lipun alle nimellä *Antares*. Kotisatamaksi tuli Bremen. Luovutuksen jälkeen alus aloitti liikennöinnin reitillä Hampuri–Bremen–Hull.

4. maaliskuuta 1986 Antares törmäsi Bremerhavenin Columbuskajenissa yhteen neuvostoliittolaisen M/S Kompozitor Borodin -aluksen kanssa. Antares upposi törmäyksen jälkeen, jonka jälkeen se nostettiin ylös ja romutettiin.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  M/S ANTARES Fakta om Fartyg. Viitattu 25.4.2008. (ruotsiksi)
2. ↑  Argo Reederei Richard Adler & Söhne GmbH & Co. KG Genios. Viitattu 15.2.2008. (englanniksi)[vanhentunut linkki]

Aiheesta muualla
----------------

* Fakta om Fartyg – M/S Antares (ruotsiksi)
**Lakelandinkettukoira** (engl. *Lakeland Foxhound*) eli *Fell Hound* on todennäköisesti sukupuuttoon kuollut englantilainen koirarotu.

Ulkonäkö
--------

Rotu oli kevytluustoisempi ja vaaleamman värinen kuin muut kettukoirat. Sen pienempi runko oli käytännöllinen järviseudun mäkisessä maastossa ja sen vaalea väritys erotti sen maastosta pitkänkin välimatkan päästä. Sillä oli taakse sijoittuneet kylkiluut, kehittyneet takaraajat, pitkät välikämmenet ja ns. "jäniksenkäpälät".

Alkuperä
--------

Lakelandinkettukoiraa käytettiin ketun metsästykseen Cumberlandin ja Westmorlandin ylängöillä. Vielä 1930-luvulla viisi lakelandinkettukoira-ajuetta oli edelleen käytössä: Blencathra, Coniston, Ennerdale, Eskdale ja Ullswater. Rotu onnistuttiin jonkin aikaa säilyttämään pointterin kanssa tehtyjen risteytysten ansiosta.

Lähteet
-------

1. 1 2  Morris, Desmond. *Dogs - The Ultimate Dictionary of Over 1000 Dog Breeds*, s. 61–62. Trafalgar Square, 2008: North Pomfret, Vermont.
2. 1 2  Hancock, David. *Hounds - Hunting by Scent*, s. 41-42. The Crowood Press: Ramsbury, Marlborough, Wiltshire, 2014. ISBN 978-1-84797-601-7.
**Artemiin temppeli** (m.kreik. Ναὸς τῆς Ἀρτέμιδος, *Naos tēs Artemidos*) oli antiikin aikainen Artemiille omistettu kreikkalainen temppeli Epidauroksen Asklepieionissa eli Asklepioksen pyhäkköalueella Kreikassa.

Temppelin pohjakaava.
Epidauroksen Artemiin temppeli rakennettiin klassisen kauden lopulla tai hellenistisen kauden alussa noin vuonna 330–300 eaa. Temppeli sijaitsi Asklepioksen pyhäkköalueen laidalla kaakkoon Asklepioksen temppelistä ja itään Tholoksesta. Rakennus edusti doorilaista tyyliä. Siinä oli cella ja heksastyyli prostyyli pronaos, toisin sanoen kuuden pylvään levyinen ja kahden pylvään syvyinen pronaos-portiikki, joka avautui itään päin. Cellan sisäosaa reunustivat korinttilaiset pylväät, joita oli kummallakin sivulla sekä perällä neljä, eli yhteensä kymmenen.

Temppelin katto oli tehty marmorista. Räystäskourujen vedensyöksijät eli koristeelliset ulostuloaukot, jotka olivat myös marmoria, oli muotoiltu koiran pään muotoisiksi. Temppeliin liittynyt Artemiin alttari sijaitsi tavan mukaan sen itäpuolella. Sille johtivat pronaokselta luiska ja kiveys.

Temppelin säilyneitä koristeosia on Kansallisessa arkeologisessa museossa Ateenassa sekä Epidauroksen arkeologisessa museossa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Epidauros, Temple of Artemis (Building) *Perseus*. Viitattu 14.2.2022.
2. 1 2 3  Stillwell, Richard & MacDonald, William L. & McAllister, Marian Holland (toim.): "EPIDAUROS Peloponnesos, Greece", *The Princeton Encyclopedia of Classical Sites*. Princeton, N. J.: Princeton University Press, 1976. Teoksen verkkoversio.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Artemiin temppeli** Wikimedia Commonsissa
Suojeluskuntien aseita. M/28 kivääri toisena vasemmalta.
**M/28** tai "Pystykorva" on Suojeluskuntajärjestön pulttilukkoinen kiväärimalli, joka valmistettiin kokoamalla vanhoista Mosin Nagant M/1891 -kiväärin osista (joita hankittiin myös ulkomailta) sekä uusimalla piippu sekä etutähtäin. Alkuperäiset valmistajatehtaan merkit poistettiin hiomalla ennen uudelleensinistystä. Puuosat puhdistettiin, hiottiin ja lakattiin uudelleen.
Kiväärissä on kiinteä viiden patruunan makasiini. Patruuna on alun perin venäläinen 7,62x54R. Merkintä tarkoittaa sitä, että piipun nk. pikkukaliiberin mitta on 7,62 millimetriä, hylsyn pituus 54 millimetriä ja hylsy on laippakantainen eli *rimmed*. 
Suomalainen versio kaliiberista on merkitty 7,62x53R Finnish, piipun pikkukaliiberi (rihlan päältä mitattu) sekä isokaliiberi (rihlauran pohjalta mitattu) ovat suomalaisessa versiossa ahtaammat. 

Kiväärin pituus on 119 cm, piipun pituus 68,5 cm ja paino 4,88 kg. Takatähtäin on alkuperäinen Mosin Nagant 1891 -kiväärin "rotanloukku", mutta sen oikeaan kylkeen on lisätty etäisyydet metreinä venäläisten arsinoiden lisäksi. Etutähtäin on suomalainen ja sen jyvä on suojattu korvakkeilla, tästä tulee aseen lempinimi "Pystykorva". 

Kivääri suunniteltiin vuonna 1927 ja Suojeluskuntain Ase- ja Konepaja "valmisti" sitä noin 30 000 kappaletta vuosien 1928–1933 välillä.

M/28:n erottaa M/27-kivääristä Suojeluskunnan leiman ja erilaisen etuhelan sekä takatukin hihnan kiinnityksen ansiosta.

Aseen käyttäjiin kuului myös talvisodan tarkka-ampuja Simo Häyhä, joka suosi avotähtäimiä tuolloin jo tarkka-ampujakäytössä yleisten kiikaritähtäinten sijasta.

Kirjallisuutta
--------------

* Timo Hyytinen, Arma Fennica 1 Suomalaiset aseet, Arma Fennica Oy, ISBN 951-99681-6-4 Gummerus Oy 1985
* Timo Hyytinen, Arma Fennica 2 Sotilasaseet, Arma Fennica Oy, ISBN 951-99887-0-X Gummerus Oy 1987
* Timo Hyytinen, Sako-aseet 1921–2000, Arma Fennica Oy, ISBN 876-952-5687-17-0 Jyväskylä 2012

Lähteet
-------

* Puuperä, Jaakko: Suuri pystykorvasota eli sotaväen ja suojeluskuntien kädenvääntö kivääristä.  *Suomen Sotilas*, 1998, 80. vsk, nro 1, s. 20–21.
* Mikä, mikä Pystykorvakivääri?.  *Reserviläinen*, 1993, 25. vsk, nro 2, s. 8.
* Korhonen, Tatu (toim.): *Pystykorva ja Ukko-Pekka : ohjeita perinnekivääriampujille menneiltä vuosilta*. Helsingin Merireserviläiset, 2002.

Aiheesta muualla
----------------

* Suomalainen asekeräily: Suojeluskuntakivääri M/28
**Lakeakallion kaivos** oli Askolan Lakeakalliolla sijainnut Imatran Voima Oy:n uraanikaivos, joka oli toiminnassa 1957-1959. Imatran Voima etsi 1950-luvulla Etelä-Suomesta uraania laajalta alueelta. Kaivokseen kuului pari koelouhosta ja koerikastamo. Malmikiveä louhittiin noin 550 tonnia ja malmin uraanipitoisuus oli keskimäärin 0,18 prosenttia. Askolassa sijaitsi useita uraanipitoisia graniitti- ja pegmatiittijuonia joista saatu kiviaines tuotiin Lakeakallion koerikastamolle. Rikastamo tuotti toimintansa aikana noin ämpärillisen verran uraanirikastetta (yellowcake). Geologian tutkimuskeskus teki 1978-1980 tutkimuksia Lakeakallion alueella mutta löydetyn uraanin hyödyntäminen ei osoittautunut taloudellisesti kannattavaksi.

Lakeakallion koerikastamosta on nykyisin jäljellä rikastussiilo ja jätekasa. Lakeakallion maastoon on jäänyt kaivostoiminnan jäljiltä pikivälkettä eli uraniittia ja säteilylukemat ovat koholla, paikoin jopa 10 mikrosievertiä tunnissa.

Lähteet
-------

1. 1 2  Kaivoksien ympäristöongelmat Suomessa 4.11.2019 : Askolan uraanitutkimukset
David Lander vuonna 1976
**David L. Landau** eli **Lander** (22. kesäkuuta 1947 Brooklyn, New York – 4. joulukuuta 2020 Los Angeles, Kalifornia) oli yhdysvaltalainen näyttelijä. Hänet muistetaan parhaiten vuosina 1976–1982 näytetyn *Laverne and Shirley* -sarjan Squiggynä.

Lander on nähty lisäksi muun muassa *Pulmusissa* ja Bob Newhartin show’ssa. Hän sairastui vuonna 1984 MS-tautiin, mutta puhui asiasta julkisuudessa vasta viisitoista vuotta myöhemmin; hän on nykyisin National Multiple Sclerosis Societyn hyvän tahdon lähettiläs ja julkaissut kyseisen sairauden kanssa elämistä käsittelevän kirjan *Fall Down Laughing (How Squiggy Caught Multiple Sclerosis and Didn't Tell Nobody)* (2002). 

Lander oli Michael McKeanin opiskelutoveri Carnegie Mellon -yliopistossa. Hän oli vuosina 1971–1978 naimisissa Thea Poolen kanssa, mutta erosi ja solmi 10. maaliskuuta 1979 uuden avioliiton Kathy Fieldsin kanssa. Landerilla on yksi lapsi. Hänet tunnetaan television ohella elokuvista ja jopa ääninäyttelijänä.

Lander kuoli MS-taudin komplikaatioihin 73-vuotiaana Cedars-Sinai Medical Centerissä Los Angelesissa 4. joulukuuta 2020.

Lähteet
-------

1. ↑
2. ↑  'Laverne & Shirley' Star David Lander, 'Squiggy' Star, Dead at 73 *TMZ*.  5.12.2020. Viitattu 5.12.2020. (englanniksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Trove

 |

 |
**Miletuteikhos** (m.kreik. Μιλητουτεῖχος, *Milētūteikhos* tai *Milētouteikhos*) oli antiikin aikainen kaupunki ja kaupunkivaltio (*polis*) Myysiassa Vähässä-Aasiassa nykyisen Turkin alueella. Se sijoitetaan lähelle nykyistä Bursan maakunnan Uluabatin kylää.

Maantiede
---------

Miletuteikhos sijaitsi Myysian pohjoisosassa. Se sijoitetaan nykyisin yleensä Miletopolitis- eli Apolloniatis-järven (nyk. Ulubat Gölü) luoteisrannalle. Siitä länteen sijaitsi Miletupoliin kaupunki, ja itään järven vastarannalla Apollonia Rhyndakos-joella (*Apollonia ad Rhyndacum*). Erään ehdotuksen mukaan Miletuteikhos olisi kuitenkin sijainnut samalla paikalla kuin myöhempi Apollonia.

Historia
--------

Miletuteikhoksen historiasta ei tiedetä juuri mitään. Kaupunki on luetteloitu nykytutkimuksessa polikseksi eli itsenäiseksi kaupunkivaltioksi sillä perusteella, että monet seikat tukevat tällaista tulkintaa, vaikka sitä ei suoraan kutsutakaan polikseksi missään antiikin aikaisessa lähteessä. Tärkein peruste tälle on se, että Miletuteikhos kuului klassisella kaudella 400-luvulla eaa. Ateenan johtamaan Deloksen meriliittoon, ja sen on tulkittu esiintyvän liiton verotusluetteloissa vuonna 410/409 eaa. Lisäksi Miletuteikhos mainitaan *Hellenika Oksyrhynkhiassa*. Kaupungin kansalaisesta käytettiin etnonyymiä *Milētoteikhitēs* (Μιλητοτειχίτης).

Miletuteikhoksen arvellaan olleen Ateenan siirtokunta, joka perustettiin 410 eaa. ja liitettiin samalla Deloksen meriliittoon. Miletuteikhoksen suhde läheiseen Miletupoliihin on epäselvä. Jotkut tutkijat ovat ehdottaneet, että ne olisivat olleet samoja kaupunkeja. Toisen ehdotuksen mukaan Miletuteikhos tuli Miletupoliin alaisuuteen 300-luvulla eaa. ja kaupungit olisivat käytännössä sulautuneet yhteen. Nimen perusteella kaupunki on toiminut linnoituksena ja ollut ympäröity muurein.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6 7 8 9  Hansen, Mogens Herman & Nielsen, Thomas Heine: "751. Miletouteichos", *An Inventory of Archaic and Classical Poleis*. An Investigation Conducted by The Copenhagen Polis Centre for the Danish National Research Foundation. Oxford: Oxford University Press, 2004. ISBN 0-19-814099-1.
2. ↑  Miletouteichos? *Pleiades*. Viitattu 1.11.2022.
3. 1 2 3  "52 C4 Miletouteichos?", *Barrington Atlas of the Greek and Roman World*. Princeton University Press, 2000. ISBN 978-0691031699.
*Tämä artikkeli käsittelee itävaltalaista yhtyettä. Suomalaisesta yhtyeestä katso The Milestones.*
**Milestones** oli itävaltalainen yhtye, joka oli toiminnassa vuosina 1968–1975. Yhtyeen muodostivat alun perin Beatrix Neundlinger, Günter Grosslercher, Robert Unterweger ja Rudi Tinsobin. Yhtye julkaisi ensimmäisen, nimeään kantaneen albuminsa vuonna 1970. Vuonna 1972 Unterweger ja Tinsobin jättivät yhtyeen ja heidät korvasivat Norbert Niedermeyer ja Christian Kolonovits. Tällä kokoonpanolla yhtye edusti Itävaltaa Eurovision laulukilpailussa 1972 kappaleella "Falter im Wind" ja sijoittui kilpailussa viidenneksi.

Discografia
-----------

### Singlet

* "Einmal" (1969)
* "An diesem Freitag" (1970)
* "Paul" (1971)
* "20 Uhr 02" (1971)
* "Falter im Wind" (1972)
* "Apfelbaum" (1973)
* "Schade" (1974)

### Albumit

* *Milestones* (1970)
* *Emigration* (1973)

Lähteet
-------

* 

### Viitteet

1. ↑  Eurovision 1972 Austria: The Milestones - "Falter Im Wind" *eurovisionworld.com*. Viitattu 30.11.2022.
2. ↑  Edinburgh 1972 *eurovision.tv*. Viitattu 30.11.2022.
3. ↑


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |

 |
**Josif Stalin -panssarivaunusarja**, joka nimettiin Neuvostoliiton johtajan Josif Stalinin mukaan, oli joukko Neuvostoliitossa toisen maailmansodan aikana kehitettyjä raskaita panssarivaunuja. Perheeseen kuuluvat sarjatuotantoon päässeet vaunut olivat: IS-1, IS-2, IS-3, IS-4, IS-10 sekä ISU-122- ja ISU-152-rynnäkkötykit.

Nimi Иосиф Сталин alkaa I-kirjaimella, vaikka henkilönnimi yleensä kirjoitetaankin länsimaissa muodossa "Josif". Tämä vuoksi panssarivaunuista käytetään myös joskus lyhennettä "JS".

Sarjan ensimmäisen vaunun, IS-1:n, valmistus alkoi lokakuussa 1943, ja sitä lisättiin myöhemmin raskaiden saksalaisten Tiger- ja Panther-vaunujen Kurskissa saavuttaman menestyksen vuoksi. IS-1 oli varustettu 85 millimetrin D-5T-tykillä. Lisänä siinä oli 12,7 millimetrin raskas DŠK-konekivääri ja 7,62 millimetrin DT-pikakivääri.

Jo marraskuussa 1943 aloitettiin parannellun IS-2-vaunun tuotanto, minkä vuoksi IS-1 poistui tuotannosta tammikuussa 1944. IS-2 varustettiin uudella 122 millimetrin D-25T-tykillä, jossa käytettiin ampumatarvikkeen raskaudesta johtuen irtopanoslaukausta. Myös monet vanhat IS-1-vaunut päivitettiin uudella aseistuksella. IS-2:n seuraava versio oli vuoden 1944 malli eli IS-2m. Tärkein parannus oli rungon etupanssarin valaminen koko pituudeltaan viistoksi, tarkoituksena lisätä panssarin suojavaikutusta.

IS-3-malli ilmestyi myöhään vuonna 1944. Vaunussa oli parannettu panssarointi ja puolipallon muotoinen valettu torni, joka muodostui myöhempien neuvostotankkien tunnuspiirteeksi. IS-3 ei tiettävästi ehtinyt taisteluihin toisen maailmansodan aikana. Sitä kuitenkin käytettiin vuonna 1956 Unkarin ja vuonna 1968 Tšekkoslovakian miehityksessä.

Egypti osti joitain vaunuja, joita käytettiin kuuden päivän sodassa vuonna 1967, mutta raskaiden panssareiden tarkoitus alkoi olla vanhentunut. Niitä käytettiin armeijoiden erillisissä rykmenteissä ja divisioonien erillisissa pataljoonissa läpimurtoon ja jalkaväen tukemiseen, mutta tämän merkitys väheni keskiraskaiden taistelupanssarivaunujen saavuttaessa lähes saman tulivoiman ja suojan ollen kuitenkin liikkuvampia. IS-vaunut siirrettiin Neuvostoliitossa reserviin ja varastoihin. IS-2m jäi edelleen käyttöön Kuuban, Kiinan ja Pohjois-Korean armeijoissa.

Vuonna 1952 tuotantoon tuli viimeinen kehitysmalli: IS-10. Järjestyksessä vaunu on kuitenkin kahdeksas IS-sarjan vaunu. Stalinin kuoleman jälkeen se nimettiin uudelleen T-10:ksi.

Muut mallit
-----------

IS-vaunuista tehtiin rynnäkkötykkimuunnoksia, kuten KV-sarjan vaunuistakin. Näitä olivat:

* ISU-152, 152 mm ML-20-mallin 1927 haupitsilla
* ISU-122, 122 mm A-19-tykillä ja 12,7 mm DShK-konekiväärillä
* ISU-122s, 122 mm D-25S, puoliautomaattinen A-19-tykin malli

Lähteet
-------

1. 1 2  IS-1 *Tank Encyclopedia*. Viitattu 31.7.2022. (englanniksi)
2. ↑  IS-2 *Tank Encyclopedia*. Viitattu 31.7.2022. (englanniksi)

‎ Aiheesta muualla
------------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **IS-sarja** Wikimedia Commonsissa
**Khalid Ahmed Showky El-Islambuli** (15. tammikuuta 1955 – 15. huhtikuuta 1982) oli Egyptin presidentin Anwar Sadatin murhan pääsuunnittelija ja -tekijä. 

Islambuli oli kotoisin pohjoisesta Egyptistä ja opiskeli sotilasakatemiassa. Hän oli arvoltaan luutnantti ja kuului Egyptin islamilainen jihad -järjestöön. 

Islambuli osallistui 6. lokakuuta 1981 voitonpäivän paraatiin Kairossa. Presidenttiä kohti heitettiin kranaatteja, ja Islambuli ampui Sadatin rynnäkkökiväärillään. Hänet ja muut salaliittolaiset pidätettiin. Islambuli todettiin syylliseksi ja tuomittiin kuolemaan. Hänet teloitettiin 15. huhtikuuta 1982. 

Islambulia pidettiin Iranissa marttyyrinä. Eräs katu Teheranissa nimettiin hänen mukaansa.

Lähteet
-------

1. ↑  Egypt wooed with new street name *BBC News*.  5.1.2004. Viitattu 7.1.2007. (englanniksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa

 |

 |