recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Hilda Johanna Ottaliana Stadius** (28. joulukuuta 1833 Sortavalan maalaiskunta – 4. kesäkuuta 1924 Hanko) oli oopperalaulaja ja opettaja.

Stadiuksen vanhemmat olivat kihlakunnantuomari Otto Gustaf Stadius ja Johanna Helena Lovisa Tawaststjerna, isä oli 40-vuotias ja äiti 21-vuotias naimisiin mennessään. Stadiuksella oli taiteellista lahjakkuutta suvussa äidinisän Jakob Johan Tawaststjernan kautta, joka oli sekä upseeri että taiteilija. Stadiuksen perhe asui Sortavalassa Liikkalan kartanossa, mutta muutti myöhemmin Turkuun. Stadius kävi Viipurin tyttökoulua, musiikkia hän opiskeli Pietarissa ja Helsingissä. Hänen laulajan uraansa lienee osaltaan vaikuttanut eno August Tavaststjerna, joka oli paitsi hovineuvos ja sotilas, myös näytelmäkirjailija, säveltäjä ja laulaja. Stadius esiintyi ja opettikin sekä Suomessa että enonsa kotikaupungissa Kronstadtissa. Hänen ehkä tunnetuin esiintymisensä oli Tuulikin rooli Ruotsalaisen teatterin avajaisoopperassa *Kypron prinsessa* 1860. Venäjällä hän esiintyi kaksi kertaa Anton Rubinsteinin konserteissa. Stadius siirtyi esiintyvästä taiteilijasta kokonaan opettajaksi toimittuaan ensin Savonlinnan tyttölyseon rehtorina 1869-1871 ja sitten Tammisaaren seminaarin laulun ja soiton opettajana vuoteen 1895 asti. Opettajana hän menestyi hyvin ja sai muun muassa kolme valtion stipendiä ulkomaisia kasvatusopin opintoja varten. Hänen vanhempansa muuttivat tyttärensä luokse Tammisaareen, jossa isä kuoli 1877 ja äiti 1888. Eläkkeellä ollessaan Stadius asui Lappohjassa.

Lähteet
-------

1. 1 2  Anneli Mäkelä-Alitalo: *Stadius, Hilda (1833-1924). Suomen Kansallisbiografia. Osa 9*, s. 246-247. Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, 2007. ISBN 978-951-746-450-5.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Kansallisbiografia
* Biografiasampo

 |

 |
**Rebecca Rand Kirshner** on yhdysvaltalainen tv-käsikirjoittaja ja tuottaja, joka tunnetaan parhaiten työstään Joss Whedonin luomassa tv-sarjassa *Buffy, vampyyrintappaja*. Hän on professori Robert Kirshnerin tytär ja urheilija William Randin lapsenlapsenlapsi.

Ura
---

### *Buffy*

Ensimmäinen Kirshnerin käsikirjoittama *Buffy*-jakso oli sarjan viidennen tuotantokauden neljäs jakso *Sekopää*. Hän oli mukana sarjassa aina sen viimeiselle tuotantokaudella asti ja kirjoitti *Buffyn* kolmanneksi viimeisen jakson *Hellyyden ehdoilla*. Yhteensä Kirshner kirjoitti kahdeksan jaksoa sarjaan. 

#### Kirshnerin kirjoittamat jaksot

* *Sekopää*
* *Pelon tunnit*
* *Rakkauden polte*
* *Jäähyväiset*
* *Paholaisen hääkellot*
* *Avun tarpeessa*
* *Kovassa koulussa*
* *Hellyyden ehdoilla*

### Muut työt

Kirsner on myös työskennellyt televisiosarjoissa *Freaks and Geeks*, *Gilmoren tytöt* ja *Las Vegas*.

Katso myös
----------

* Buffy, vampyyrintappaja

Aiheesta muualla
----------------

* Rebecca Rand Kirshner Internet Movie Databasessa. (englanniksi)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa | 
* Europeana

 |

 |
**Alma Annikki Suviranta** (o.s. **Elosuo**; 4. marraskuuta 1923 Urjala – 22. lokakuuta 1999 Helsinki) oli sosiaali- ja terveysministeriön osastopäällikkö ja kodin taloustieteen dosentti.

Suvirannan vanhemmat olivat puuseppämestari Kalle Nestori Elosuo ja Naimi Elina Salonen. Hän suoritti työn ohella alemman oikeustutkinnon ja valtiotieteen tutkinnon ja väitteli valtiotieteen tohtoriksi Helsingin yliopistossa 1967. Suvirannan väitöstyön kohteena oli nuorten perheiden asuminen, asumisen kysymykset olivat tulleet hänelle tutuksi hänen toimiessaan Hakan ja Aravan palveluksessa. Seuraavana vuonna Suviranta nimitettiin sosiaaliministeriön sosiaalipoliittisen tutkimusosaston päälliköksi, ensimmäisenä naisena ministeriössä vastaavaan päällikkövirkaan, hänen työskenneltyään siellä jo kuusi vuotta. Osastolla tehtiin Suvirannan johdolla tutkimuksia laaja-alaisesti, kansainvälistä huomiota sai muun muassa palkattoman kotityön arvoa koskenut tutkimushanke. Toisaalta esimerkiksi hänen naisten ansiotyötä, päivähoitoa ja koululaisten iltapäivähoitoa koskeneita tutkimuksiaan voi pitää edelleen ajankohtaisina. Suviranta toimi Pohjoismaisen sosiaalitilastokomitean jäsenenä ja puheenjohtajana, samoin kuin useiden vuosien ajan Yhdistyneiden kansakuntien sosiaalitutkimuksen kirjeenvaihtajaverkostossa.

WSOY julkaisi 1967 Suvirannan teoksen *Perheenemännän ansiotyön kannattavuus ja motivointi*. Sosiaaliministeriö julkaisi samana vuonna hänen suomenkielisen väitöskirjansa *Nuorten perheiden asumistaso*, samoin kuin muita Suvirannan myöhempien tutkimusten raportteja.

Suvirannan puoliso vuodesta 1953 oli korkeimman hallinto-oikeuden presidentti Antti Suviranta (1923–2008).

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Säntti, Riitta: "Suviranta, Annikki (1923–1999)", *Suomen kansallisbiografia, osa 9*, s. 487–488. Helsinki: Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, 2007. ISBN 978-951-746-450-5. Teoksen verkkoversio.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)
* Yhdysvallat
* Alankomaat

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Kansallisbiografia
* Biografiasampo

 |

 |
**Unitás Automobil Ipari és Kereskedelmi RT** oli unkarilainen vuosina 1920–1948 toiminut metallialan yritys, jonka tuotteisiin kuuluivat muun muassa autot ja moottoripyörät. Toimitilat sijaitsivat Budapestissä Zápolya utcan varrella.

Alkuvaiheessa yritys korjasi kuorma-autojen ja veneiden moottoreita. Tuotantoa yritettiin laajentaa myös auton korien ja veneiden valmistukseen. Vuonna 1921 valmistui ensimmäinen henkilöauto, joka sai nimekseen FERFI työnjohtaja ja suunnittelija Fritz Fellnerin mukaan. Autossa oli nelisylinterinen moottori. Kokemukset eivät kuitenkaan olleet rohkaisevia, ja auto jäi ainoaksi laatuaan. Prototyyppi myytiin romuksi.

Moottoripyörät
--------------

Yritys aloitti DKF-nimisten 100-kuutioisten, hihnavetoisten moottoripyörien valmistuksen. Pyöriä tehtiin yli sata kappaletta, kunnes valmistus jouduttiin lopettamaan vuonna 1926 vanhanaikaisesta rakenteesta johtuneen vähäisen kysynnän vuoksi.

Vuonna 1927 yritys oli vaikeuksissa, sillä mikään sen toimialoista ei tuottanut voittoa.

Unitás-Tatra vuodelta 1930.

Tatran lisenssivalmistus
------------------------

Uusi yhteistyö tšekkoslovakialaisen Ringhofferin kanssa koitui yrityksen pelastukseksi. Unitás aloitti vuonna 1928 Ringhoffer-konserniin kuuluneen Tatran pikkuauton, T12-mallin kokoamisen Unkarissa. Kaikki avainkomponentit oli valmistettu Tšekkoslovakiassa, ja Unkarissa autoon tehtiin tehtiin vain kori ja jouset. Näin ollen Unkarin teollisuus- ja kauppaministeriössä autoa ei pidetty unkarilaisena tuotteena. Jos olisi pidetty, tullikohtelu ja siten kilpailukyky olisivat olleet toisenlaiset.

Autosta tehtiin useita eri korimalleja. 1930-luvun lama koitui tuotannon kohtaloksi. Autoja ehdittiin koota 500 kappaletta ennen valmistuksen päättymistä 1933. Alkuperäisestä tuotantotavoitteesta oli jääty rajusti, sillä kun valmistus oli aloitettu, auton vuosivolyymiksi oli kaavailtu 500 kappaletta.

Palveluyritykseksi
------------------

Valmistuksen päätyttyä yrityksessä keksittiin uusi liikeidea; se alkoi ostaa takaisin kokoamiaan T12-malleja ja vuokrata niitä halukkaille. Pian sillä oli hallussaan 250 autoa. Kuljettajan sai vuokratuksi 3 pengőn tuntihintaan. Yritys perusti myös autokoulun.

Unitásin toiminta päättyi kansallistamiseen vuonna 1948.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6  Tatra-Cars Deutschland – Tatra in Ungarn – Unitas – Der Ungarische Tatra Tatra-Cars Deutschland.  Arkistoitu 15.12.2014. Viitattu 27.3.2010. (saksaksi)
2. 1 2 3  Unitas – The Hungarian Tatra Paul Negyesi. Viitattu 27.3.2010. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Unitás**.
* Unitásin valmistama Tatra T12
**Nicholas Beer** (s.1960) on englantilainen taidemaalari. Hän johtaa omaa taidekouluaan Sarum Studiosia Salisburyssä. Beer maalaa aina elävästä mallista, käyttäen usein sight-size-tekniikkaa*selvennä*.

Beer valmistui taiteiden kandidaatiksi Cardiffista 1983. Hän työskenteli taidekauppiaana ja graafisena suunnittelijana, kunnes lähti vuonna 1992 Firenzeen opiskelemaan Charles H. Cecil Studiosiin, jossa hän myöhemmin toimi myös ohjaajana. 2002 hän palasi Isoon-Britanniaan jatkaakseen siellä uraa muotokuvamaalarina, taidehistorioitsijana ja opettajana Sarum Studiosissa. Hän on myös opettanut Price of Wales Drawing Studiossa Lontoossa, Norjassa, Kööpenhaminassa, Mexico Cityssä ja Firenzessä Charles H. Cecil Studiosissa. Beer oli ensimmäinen, joka esitteli nykyisen sight-size-tekniikan Isossa-Britanniassa vuonna 1995.

Aiheesta muualla
----------------

* 

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Yhdysvallat

 |

 |
**Sofia Finnilä** (s. 1970) on suomalainen jazzlaulaja. 

Hän aloitti klassisen pianon opiskelun Lauttasaaren musiikkiopistossa 6-vuotiaana. Opinnot jatkuivat vuosina 1992-94 Oulunkylän pop/jazz konservatoriossa, josta hän vuonna 1994 siirtyi Sibelius-Akatemian musiikinkasvatuksen osastolle.

Vuonna 1999 hän voitti Lady Summertime-laulukilpailun, jonka jälkeen hän keikkaili ahkerasti Mahogany jazz trionsa (Mikael Jakobsson, Janne Antikainen ja Toni Porthen) kanssa. Esiinnyttyään lukuisilla kokoelmalevyillä, hän julkaisi vuonna 2008 debyyttilevynsä *Everything I love*. Kesällä 2009 levy julkaistiin myös Japanissa. Sofia Finnilä Septet (Joonatan Rautio, Mikko Mäkinen, Tero Saarti, Mikael Jakobsson, Ville Herrala ja Jukkis Uotila) on muun muassa valittu Suomen Jazzliiton kiertueelle syksyllä 2009.

Sofia Finnilä on myös tunnettu säveltäjänä, jonka teoksiin kuuluu muun muassa musikaali *Flickan med Svavelstickorna*, jonka kantaesitys oli Unga Teaternissa marraskuussa 2010.

Sofia Finnilälle on myönnetty vuoden mittaiset taiteilija-apurahat vuosina 2005 ja 2008.
**Charles John Klyberg** (29. heinäkuuta 1931 – 16. tammikuuta 2020) oli brittiläinen pappi, joka toimi Englannin kirkon Fulhamin piispana vuosina 1985–1996. Hän kääntyi tämän jälkeen katolilaiseksi ja sittemmin hyväksyttiin kyseisen kirkon papistoon.

Elämä
-----

Charles John Klyberg syntyi 29. heinäkuuta vuonna 1931. Hän oli sittemmin kapteeniksi kohonneen Charles Augustine Klybergin ja Ivy Lilian Waddingtonin poika.

Vuonna 1985 Klyberg seurasi Brian Mastersia Fulhamin piispana palattuaan vähän sitä ennen Afrikasta, jossa oli toiminut Lusakan dekaanina. Kun Englannin kirkon yleiskokous päätti vuonna 1992 hyväksyä naisten vihkimisen pappisvirkaan laati Lontoon piispa David Hope Lontoon suunnitelman, joka oli vuoden 1993 *Episcopal Ministry Act of Synod*:in edeltäjä. Sen mukaisesti niin sanotut ratkaisu C:n valinneet seurakunnat eli seurakunnat, jotka eivät hyväksyneet naisten toimimista seurakuntansa pappisvirassa voitiin siirtää vaihtoehtoiseen piispalliseen kaitsentaan, mikä Lontoon hiippakunnassa tuli Fulhamin piispan tehtäväksi. Lontoon hiippakunta oli yksi naispappeutta voimakkaimmin vastustaneista hiippakunnista, "*anglokatolisten linnake*". Klyberg jäi eläkkeelle 1996.

Klyberg kääntyi eläköitymisensä jälkeen roomalaiskatolilaiseksi ja sai vuonna 2000 paavi Johannes Paavali II:lta kunniaprelaatin arvon.

Lähteet
-------

1. ↑  Mgr Charles John Klyberg RIP *rcdow.org.uk*. Viitattu 2.4.2022.
2. ↑  Klyberg, Rt Rev. Mgr Charles John *Who's Who 2019*. ukwhoswho.com.  Arkistoitu 8.7.2019. Viitattu 8.7.2019. (englanniksi)
3. ↑  Resolutions See of Beverley. Viitattu 8.7.2019. (englanniksi)
4. ↑  Brown, Andrew: Victory for women priests: London diocese, the stronghold of Anglo-Catholicism, agrees to reform *Independent*.  28.5.1993. independent.co.uk. Viitattu 8.7.2019. (englanniksi)
5. ↑  The Bishops of Fulham The See of Fulham.  Arkistoitu 2.1.2014. Viitattu 8.7.2019. (englanniksi)
6. ↑  Wood, Kieron: Women priests: where has it led? (arkistoitu versio) *Sunday Business Post*.  27.8.2000. The Sunday Business Post Online.  Arkistoitu 16.11.2005. Viitattu 8.7.2019. (englanniksi)


|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
|   | Edeltäjä:**Brian Masters** | **Fulhamin piispa**1985-1996 | Seuraaja:**John Broadhurst** |
Antti Toikkosen hauta Kurun vanhalla hautausmaalla
**Antti Yrjönpoika Toikkonen** (26. lokakuuta 1828 – 29. marraskuuta 1898 ) oli suomalainen Kurussa asunut maakauppias ja maanviljelijä. Toikkonen omisti Kurussa sijainneen Toikon tilan ja useita muita maatiloja. 

Toikkonen oli tunnettu Tampereen seudulla ja Pohjanmaallakin ja hän keräsi omaisuutensa maakauppiaana ja toimittamalla lihaa pääasiassa Suomeen sijoitetuille venäläisille joukko-osastoille. Kurussa pidettiin Toikkosen aikana joka syksy Toikon markkinoiksi kutsutut teuraskarjamarkkinat. 

Toikkonen vuokrasi 1854 Idman-suvun omistaman Kurun Parkkuun kylässä sijainneen Ylä-Toikon tilan ja osti tilan itselleen 1875. Hän otti myös sukunimekseen Toikkonen avioiduttuaan 1854 Riihikosken talon tyttären Fredrikan (1832–1907) kanssa. Toikkonen sai maakauppaluvan 1861. Koska maaseudulla oli pulaa vaihtorahasta Toikkonen sai myös oikeuden painattaa itse 1–10 kopeekan seteleitä vaihtorahaksi asiakkailleen.

Toikkonen perusti yhdessä tamperelaisen kauppiaan G. O. Sumeliuksen kanssa *Näsijärven Höyrylaiva Osakeyhtiön* jonka omistama 1870 valmistunut Laine-niminen laiva liikennöi 1870-luvulla Visuvedelle saakka. 

Antti Toikkonen on haudattu Kurun vanhalle hautausmaalle.

Lähteet
-------

1. ↑  Kuva Toikkosen hautakivestä Kurun vanhalla hautausmaalla [vanhentunut linkki]
2. ↑  Karl Brander : Från Kuru gamla kyrkogård, Genos 13(1942), s. 112-114 (Arkistoitu – Internet Archive)
3. ↑  Parkkuun historiaa
4. ↑  Visuveden vesillä seilanneita höyrylaivoja (Arkistoitu – Internet Archive)

Aiheesta muualla
----------------

* Elettiinpä ennenkin, Kurun Lehti, 2. vuosikerta, numero 22, kesä 2010
**Alcides Mendoza Castro** (14. maaliskuuta 1928 – 20. kesäkuuta 2012) oli perulainen roomalaiskatolinen arkkipiispa. Hänet vihittiin papiksi 15. syyskuuta 1951 ja nimitettiin Abancayn hiippakunnan vihkipiispaksi sekä Metraen titulaaripiispaksi 28. huhtikuuta 1958. Piispaksi vihkiminen seurasi 6. heinäkuuta. Pääkonsekraattorina toimi Carlos Maria Jurgens Byrne, jota avustivat Alberto Maria Dettmann y Aragón ja Fidel Mario Tubino Mongilardi.

Mendoza Castro sai 5. joulukuuta 1962 nimityksen Abancayn piispaksi ja 12. elokuuta 1967 Perun sotilasarkkipiispaksi sekä Pederodianan titulaariarkkipiispaksi. 5. lokakuuta 1983 hänet nimitettiin Cuzcon arkkipiispaksi, jona hän toimi, kunnes jäi eläkkeelle 29. marraskuuta 2003.

Mendoza Castro osallistui Vatikaanin toiseen kirkolliskokoukseen.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Catholic-Hierarchy.org: Archbishop Alcides Mendoza Castro


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Yhdysvallat

 |

 |
Bülbül azerbaidžanilaisessa postimerkissä.
**Bülbül** (ven. Бюль-Бюль, *Bjul-Bjul*; oikealta nimeltään **Murtuza Məşədi Rza oğlu Məmmədov**, 22. kesäkuuta 1897 Xanbağın kylä Şuşan kaupungin lähellä – 26. syyskuuta 1961 Baku) oli azerbaidžanilainen neuvostolaulaja (lyyris-dramaattinen tenori) ja kansanmusiikin tutkija. Häntä pidetään yhtenä azerbaidžanilaisen ammattimusiikin ja musiikkiteatterin uranuurtajista.

Laulaja aloitti uransa azerbaidžanilaisten mugamien ja kansanlaulujen esittäjänä. Harvinaisen taiturimaisen ylärekisterinsä ansiosta hän sai azerinkielisen kutsumanimen *Bülbül* ’satakieli’. Vuodesta 1920 lähtien hän toimi Azerbaidžanin teatterin ja myöhemmin Axundoville nimetyn ooppera- ja balettiteatterin solistina. Vuonna 1927 Bülbül valmistui Nikolai Speranskin luokalta Bakun konservatoriosta ja täydensi sen jälkeen opintojaan Milanossa. Vuodesta 1932 lähtien hän työskenteli Azerbaidžanin konservatorion opettajana ja vuodesta 1940 sen professorina. Vuosina 1932–1944 hän toimi perustamansa musiikin tutkimuslaitoksen johtajana.

Bülbülin laulutaiteessa yhtyvät kansanmusiikin sekä venäläisen ja italialaisen vokaalimusiikin perinteet, virtuoosisuus ja tunteellinen melodisuus. Hänen tunnetuimpia roolejaan ovat Koroğlu Üzeyir Hacıbəyovin samannimisessä oopperassa, Ašik-Garib (Reinhold Glièren ooppera *Šahsenem*), Saro (Armen Tigranjanin *Anuš*), herttua (Giuseppe Verdin *Rigoletto*) ja Cavaradossi (Giacomo Pucciniin *Tosca*). Bülbül toimi myös konserttilaulajana, azerbaidžanilaisen kansanmusiikin kerääjänä ja julkaisijana sekä Azerbaidžanin SNT:n korkeimman neuvoston edustajana.

Vuonna 1938 Bülbülille myönnettiin Neuvostoliiton kansantaiteilijan arvonimi. Vuonna 1950 hän sai Stalin-palkinnon azerbaidžanilaisten kansanlaulujen esittäjänä. Hänet on palkittu myös Leninin kunniamerkillä. Bakussa toimii laulajalle omistettu museo. Hänen poikansa on säveltäjä ja viihdelaulaja Polad Bülbüloğlu.

Kirjallisuutta
--------------

* Zabolotskih, B. *Solovei iz Šuši. Žizn i tvortšetsvo narodnogo artista SSSR Bjul-Bjulja*. Moskva, 1987.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  *Bolšaja Sovetskaja Entsiklopedija, tom 4*, s. 206. Moskva: Sovetskaja Entsiklopedija, 1971.
2. 1 2  *Neuvostoliitto: aakkosellinen tietokirja*, s. 90. Helsinki: Otava, 1967.
3. 1 2  *Muzykalnyi entsiklopeditšeski slovar*, s. 91. Moskva: Sovetskaja entsiklopedija, 1990. ISBN 5-85270-033-9.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Bülbül** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Puola

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* IdRef

 |

 |
Helsingin Sanomissa julkaistu Akseli Neittamon valokuva vuoden 1938 yleisurheilukilpailun maaliintulosta, joka osoittaa että voittaja oli Abraham Tokazier. Tokazier on kuvassa etummaisena.
**Akseli Kaarlo Neittamo** (19. elokuuta 1893 Turku – 9. elokuuta 1967 Helsinki) oli suomalainen lehtivalokuvaaja, joka tunnettiin erityisesti urheilutapahtumien valokuvaajana.

Neittamo aloitti valokuvaajanuransa 1924. Hänen valokuviaan julkaistiin 1920-luvulla Suomen Kuvalehdessä sekä 1930- ja 1940-luvulla *Helsingin Sanomissa*. Neittamolla oli vuodesta 1931 lähtien oma valokuvaamo Neittamo Oy Helsingin Mikonkadulla.

Neittamo oli mukana perustamassa 1947 Suomen Lehtikuvaajat ry:tä, ja hän oli yhdistyksen kunniajäsen vuodesta 1963. Hän oli myös Suomen Valokuvausalan tarvikekauppiaiden puheenjohtaja 1938–1951 ja kunniapuheenjohtaja 1951.

Neittamon valokuva osoittaa, että 21. kesäkuuta 1938 Helsingin olympiastadionilla pidetyissä yleisurheilukilpailuissa Abraham Tokazier oli kilpailun voittaja, vaikka hänet sijoitettiin silloin neljänneksi. Asia korjattiin 75 vuotta myöhemmin.

Lähteet
-------

* Suomen valokuvataiteen museo: Kuka kuvasi -tietokanta (Arkistoitu – Internet Archive)

### Viitteet

1. ↑  Tokazierin omaiset iloisia tuloksen oikaisemisesta. *Helsingin Sanomat* 9.10.2013, s. A 35.

Aiheesta muualla
----------------

* Suomen Kuvalehti: Juho Kusti Paasikivi Akseli Neittamon kuvaamana 1934[vanhentunut linkki]
*The Great Red Dragon and the Woman Clothed in Sun*
*The Great Red Dragon and the Woman Clothed with the Sun*
*The Great Red Dragon and the Beast from the Sea*
*The Number of the Beast is 666*
***Suuri punainen lohikäärme* -maalaukset** ovat sarja englantilaisen runoilijan ja maalarin William Blaken akvarelleja, maalattu vuosien 1805 ja 1810 välillä. Tänä aikana Blake aikoi maalata yli sata maalausta Raamatun kuvitukseksi. Kyseessä olevat maalaukset kuvaavat osia Ilmestyskirjasta.

> »Ja näkyi toinen merkki taivaassa, ja katso: suuri, tulipunainen lohikäärme, jolla oli seitsemän päätä ja kymmenen sarvea, ja sen päissä seitsemän kruunua ja sen pyrstö pyyhkäisi pois kolmannen osan taivaan tähtiä ja heitti ne maan päälle.»   
> ((Ilmestys. 12:3-4, Vanha kirkkoraamattu (1933))
> 
>

Maalaukset
----------

### *Suuri punainen lohikäärme ja aurinkoon puettu nainen*

"The Great Red Dragon and the Woman Clothed in Sun"

Korkeus: 43.7 cm, Leveys: 34.8 cm

Säilytyspaikka Brooklyn Museum.

### *Suuri punainen lohikäärme ja nainen vaatetettu auringolla*

"The Great Red Dragon and the Woman Clothed with the Sun"

Kuva on samankaltainen kuin *Suuri punainen lohikäärme ja aurinkoon puettu nainen* mutta eri kuvakulmasta.

Korkeus: 40.8, Leveys: 33.7 cm

Säilytyspaikka National Gallery of Art, Washington D.C..

### *Suuri punainen lohikäärme ja merestä nouseva peto*

"The Great Red Dragon and the Beast from the Sea"

Height: 40.1 cm, Leveys: 35.6 cm

Säilytyspaikka National Gallery of Art, Washington D.C..

### *Pedon luku on 666*

"The Number of the Beast is 666".

Korkeus: 40.6 cm, Leveys: 33.0 cm

Säilytyspaikka Rosenbach Museum & Library, Philadelphia.

Kirjallisuudessa
----------------

*Suuri punainen lohikäärme* on tärkeässä osassa Thomas Harrisin romaanissa *Punainen lohikäärme* ja siitä tehdyissä elokuvissa, *Psykopaatin jäljillä* ja *Punainen lohikäärme*. Niissä esiintyy Francis Dolarhyde-niminen mies, jolla on pakkomielle William Blaken maalaukseen. Harris tekee romaanissaan virheen sekoittaessaan sarjan kaksi melkein saman nimistä maalausta "Suuri punainen lohikäärme ja aurinkoon puettu nainen", missä lohikäärme kuvataan takaa ja "Suuri punainen lohikäärme ja nainen vaatetettu auringolla" missä se on kuvattu edestä.

Katso myös
----------

* Apokalyptinen madonna

Lähteet
-------

1. ↑  Artcyclopedia
2. ↑  Brooklyn Museum
3. ↑  National Gallery of Art[vanhentunut linkki]
4. ↑  National Gallery of Art[vanhentunut linkki]
5. ↑  Rosenbach Museum & Library
**Leopold Kronecker** (7. joulukuuta 1823 Liegnitz, Preussi – 29. joulukuuta 1891 Berliini, Saksa) oli preussinjuutalainen matemaatikko.

Kronecker opiskeli Berliinin yliopistossa. Häntä opettivat muun muassa Ernst Kummer ja Peter Gustav Dirichlet. Opinnäytteensä hän suoritti lukuteorian alalla. Tutkinnon jälkeen Kronecker omistautui kahdeksaksi vuodeksi liike-elämälle, mutta palasi Berliiniin nykyisen Humboldt-yliopiston professuuriin laajennettuaan Evariste Galois'n yhtälöteoriaa. 

Kroneckerin tunnettu motto oli, että algebran ja matemaattisen analyysin on perustuttava kokonaislukuihin. E. T. Bell väittää hänen todenneen, että Jumala on luonut kokonaisluvut, kaikki muu on ihmisen keksintöä..

Kroneckerin merkittäviä saavutuksia ovat muun muassa Kroneckerin symboli (a|n) , joka on Jacobin symbolin yleistys sekä muun muassa Kroneckerin lemma. Hänen mukaansa on saanut nimensä myös Kroneckerin delta, joka saa arvon 0 tai 1 riippuen siitä, ovatko siihen liitetyt luvut yhtäsuuret vai eivät. Sen sijaan klassinen Kroneckerin rajavakio s, joka esiintyy muun muassa Dedekindin eetafunktiossa, ei ole hänen tuotostaan.

Lähteet
-------

1. ↑  Leopold Kronecker
2. ↑  Boyer, Carl B. & Merzbach, Uta C.: *Tieteiden kuningatar – Matematiikan historia, osa II*, s. 795–797. Suomentanut Kimmo Pietiläinen. Helsinki: Art House, 1994. ISBN 951-884-158-6.
3. ↑  Eric Temple Bell, 1986. *Men of Mathematics*, Simon and Schuster, New York.

Kirjallisuutta
--------------

* Harold Edwards *An appreciation of Kronecker*, Mathematical Intelligencer 1987, Nr.1

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Ruotsi
* Tšekki
* Alankomaat

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii
* Leopoldina
* MathSciNet
* Mathematics Genealogy Project
* Scopus
* zbMATH

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**Ari Luusua** (s. 5. maaliskuuta 1988 Simo) on uransa vuonna 2021 lopettanut suomalainen maastohiihtäjä, joka edusti Taivalkosken Metsä-Veikkoja. Aikaisemmin hän edusti Ounasvaaran Hiihtoseuraa ja Ski Team Mäenpäätä.

Luusua kilpaili maastohiihdon maailmancupissa ensimmäisen kerran Lahdessa maaliskuussa 2011. Luusua sijoittui 30 parhaan joukkoon ensimmäisen kerran tammikuussa 2012 sijoituttuaan vuoden 2011–2012 Tour de Skihin kuuluneessa Toblachin vapaan hiihtotavan sprintissä 25:nneksi. Kyseisen Tour de Skin lopputuloksissa hän sijoittui 47:nneksi. Parhaimmillaan hän oli yhdeksäs Kuusamon perinteisen hiihtotavan sprintissä marraskuussa 2016.

Pitkien matkojen Ski Classics -sarjassa Luusua sijoittui kahdesti kolmen parhaan joukkoon. Kauden 2020–2021 kokonaiskilpailussa hän oli kahdeksas.

Alle 23-vuotiaiden MM-kilpailuissa 2011 Luusua sijoittui perinteisen hiihtotavan sprintissä kymmenenneksi. Luusua on saavuttanut neljä SM-mitalia, kaikki perinteisellä hiihtotavalla: kultaa sprintissä 2018, hopeaa 30 kilometrin yhteislähtökilpailussa 2017 sekä pronssia 3,75 kilometrin matkalla 2012 ja 50 kilometrillä 2018.

Syyskuussa 2021 Luusua ilmoitti yllättäen lopettavansa uransa. Kesäkuussa 2022 uutisoitiin Luusuan saaneen neljän vuoden urheilun toimintakiellon dopingin takia. Hän oli antanut positiivisen dopingnäytteen 20. heinäkuuta 2021. Antidopingasioiden kurinpitolautakunta antoi toimintakiellon maaliskuussa 2022. Luusua valitti päätöksestä Urheilun oikeusturvalautakuntaan, joka kuitenkin piti alkuperäisen päätöksen voimassa.

Pekka Vähäsöyrinki valmensi Luusuaa vuodesta 2016.

Lähteet
-------

1. 1 2  Ari Luusua vaihtaa seuraa *Kestävyysurheilu.fi*.  7.6.2019. Viitattu 15.6.2019. [vanhentunut linkki]
2. 1 2 3 4 5  Ari Luusua Kansainvälinen hiihtoliitto (FIS).  (englanniksi)
3. 1 2  Suomen huippuhiihtäjä lopettaa outoon aikaan: "Syyt ovat urheilua isommat asiat" *www.iltalehti.fi*. Viitattu 20.6.2022.
4. ↑  Hiihtäjä Ari Luusua vaihtaa seuraa *Kestävyysurheilu.fi*.  18.8.2017.  Arkistoitu 23.8.2017. Viitattu 23.8.2017.
5. ↑  Ari Luusua upeasti kolmas Ski Classicsin 100 km päätöskisassa *Etusuora.com*.  27.3.2021. Viitattu 24.4.2021.
6. ↑  Ari Luusua *Visma Ski Classics*. Viitattu 24.4.2021. (englanniksi)
7. ↑  Holopainen, Pekka; Lempinen, Marko: Suomalaisen huippuhiihtäjän mystinen päätös hämmästyttää: "Tiimi yllätettiin housut nilkoissa" *Ilta-Sanomat*.  17.9.2021. Viitattu 20.6.2022.
8. ↑  Koskinen, Juuso: Suomalainen maastohiihtäjä Ari Luusua jäi kiinni dopingista – sai neljän vuoden urheilun toimintakiellon *Yle Urheilu*.  20.6.2022. Viitattu 20.6.2022.
9. ↑  Urheilun oikeusturvalautakunnan päätös 20.6.2022 *Suek*.  20.6.2022.  Arkistoitu 20.6.2022. Viitattu 20.6.2022.
10. ↑  Lempinen, Marko: Vuosikausia sivussa ollut suomalainen hiihtoguru palaa valmentajaksi – "Kyllä se totta on" *Ilta-Sanomat*.  6.9.2016. Viitattu 20.6.2022.
**Hestrie Cloete** (o.s. **Storbeck**, s. 26. elokuuta 1978 Germinston, Etelä-Afrikka) on eteläafrikkalainen entinen korkeushyppääjä.

Cloete voitti korkeushypyn 1995 Afrikan kisoissa. Seuraavana vuonna hän voitti eteläisen Afrikan nuorten mestaruuden ja hyppäsi Sydneyn nuorten MM-kisoissa kuudenneksi tuloksella 185. 1997 hän voitti nuorten Afrikan-mestaruuden ja sijoittui Ateenan MM-kisoissa kymmenenneksi hypättyään 190. Seuraavana vuonna hän voitti Afrikan-mestaruuden ja sijoittui yleisurheilun maailmancupissa toiseksi tuloksella 196. Cloete voitti Afrikan kisat jälleen 1999. Samana vuonna hän karsiutui Sevillan MM-kisoissa, mutta voitti GP-finaalin. Vuonna 2000 hän voitti olympiahopeaa Sydneyn olympialaisissa tuloksella 201. Seuraavana vuonna hän voitti Edmontonin MM-kisoissa MM-kultaa ja kauden lopussa GP-finaalin.

Cloete voitti 2002 Afrikan-mestaruuden ja GP-finaalin tuloksella 202. Seuraavana vuonna hän voitti Pariisin MM-kisoissa kultaa tuloksella 206. Kauden lopussa hän voitti IAAF:n yleisurheilufinaalin. Vuonna 2004 hän voitti Afrikan-mestaruuden ja hyppäsi Ateenan olympialaisissa toiseksi. Kauden lopussa hän oli viides IAAF:n yleisurheilufinaalissa.

Cloete voitti Etelä-Afrikan alle 18-vuotiaiden mestaruuden 1994 ja 1995. Hän voitti maansa alle 20-vuotiaiden mestaruuden 1996 ja aikuisten sarjan mestaruuden vuosina 1996–2004. Hänelle myönnettiin Harry Beinart -palkinto vuosina 1999 ja 2000.

Ennätykset
----------

* 400 metrin juoksu: 56,0 (1994)
* 800 metrin juoksu: 2.11,9 (1995)
* Korkeushyppy: 206 (2003)
* Pituushyppy: 575 (1995)

Lähteet
-------

* Hestrie Cloete Kansainvälinen yleisurheiluliitto.  (englanniksi)

Naisten korkeushypyn maailmanmestarit

|  |
| --- |
| 1983: Tamara Bykova |
1987: Stefka Kostadinova |
1991: Heike Henkel |
1993: Ioamnet Quintero |
1995: Stefka Kostadinova |
1997: Hanne Haugland |
1999: Inha Babakova |
2001: Hestrie Cloete |
2003: Hestrie Cloete |
2005: Kajsa Bergqvist |
2007: Blanka Vlašić |
2009: Blanka Vlašić |
2011: Anna Tšitšerova |
2013: Brigetta Barrett |
2015: Marija Kutšina |
2017: Marija Lasitskene |
2019: Marija Lasitskene |
2022: Eleanor Patterson |
2023: Jaroslava Mahutših’ | |


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* World Athletics
* Tilastopaja 🔒

 |

 |
**Maija Hurri** on suomalainen kirjailija ja toimittaja. Hän on ollut KD-viikkolehden eduskuntatoimittaja 1999-2007. Maija Hurri on ollut Kristityt Yhdessä ry:n Aalloilla-lehden päätoimittaja vuosina 2008-2015. Hurri on toimittanut myös radio-ohjelmia Radio Dein kanavalle 1999-2023.ja toimittaa edelleen. Hurri on istunut Vantaan kaupunginvaltuustossa kristillisdemokraattien edustajana vuosina 1997-2017 ja noiden vuosien kuluessa kaikkiaan 9 vuotta Vantaan kaupunginhallituksessa. Hän on toiminut Kristillisten kustantajien yhdistyksen sihteerinä.

Teoksia
-------

* Ensi vuonna Jerusalemissa! (1992), Aika Oy
* Kaakkoismonsuuni: Kambodžan pakolaisten kohtaloita (1991), Aika Oy
* Toimi Kankaanniemi, periaatteen mies (1993), Aika Oy
* Mannisentie (yhdessä Veikko Mannisen kanssa, 1995,) Aika Oy
* Ulla Järvilehto: elämän puolesta (1995), Aika Oy
* Lapsuus kadulla: raportti Pietarin katulapsista (1998), Karas Sana
* Ritustellen (2000), Aika Oy
* Arkkipiispa Leo : kutsumus ja tahto (2003), WSOY

Lähteet
-------

1. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive)
2. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive)
**Petter Carstenius** (Petrus Henrici) (noin 1647 – 19. huhtikuuta 1712) oli Viipurin kirkkoherra ja tuomiorovasti, joka pidätettiin virantoimituksesta laittomien vihkimisten*selvennä* vuoksi 1707.

Viipurin piispan Henrik Carsteniuksen poika Petter Carstenius opiskeli Upsalassa ja Rostockissa, missä valmistui ylioppilaaksi 1672 ja maisteriksi 1674. Tämän jälkeen hän toimi Viipurin lukion fysiikan ja logiikan lehtorina (nimitys jo 1672) sekä Viipurin triviaalikoulun rehtorina 1673 alkaen. Viipurin lukion kreikan ja heprean kielten lehtori Carstenius oli 1675. Nevanlinnan kirkkoherra hän toimi 1676 ja rovastina 1678. Viipurin lukion 1. teologian lehtori, Viipurin kirkkoherra ja tuomiorovasti Carstenius oli vuodesta 1683. Hänet kuitenkin pidätettiin virantoimituksesta laittomien vihkimisien takia 1707. Valtiopäivämies 1675.

Carstenius kirjoitti koulunäytelmän *Thet Himmelske Consistorium* (1674). Ruotsinkielisen Tukholmassa painetun näytelmän esittivät Viipurin koululaiset vuonna 1674. Näytelmäkirja oli Turun akatemian kirjastossa ja tutustuttuaan siihen Henrik Gabriel Porthan kirjoitti 1792 Åbo Tidningar-lehteen siitä laajan kuvauksen. Porthan suhtautui kuitenkin näytelmän sisältöön kielteisesti ja hän piti sitä ala-arvoisena pyhien ja maallisten asioiden sekoituksena. Näytelmäkirja lienee myöhemmin tuhoutunut Turun palossa, sillä sitä ei enää löydy Helsingin yliopiston kirjaston kokoelmista vaikka siellä onkin muita Carsteniuksen kirjoituksia.

Carsteniuksen puoliso oli Katarina Abrahamsdotter Thauvonius (elossa 1714), piispa Thauvoniuksen tytär. Lapset:

* sotatuomari Henrik Carstenius († 1732).
* Säämingin kirkkoherra, FK Abraham Carstenius († 1727).
* rykmentinmajoitusmestari Petter Carstenius, myöh. Carsteen († 1711).
* Johan Carstenius (yo 1702).

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Kotivuori, Yrjö: Petter Carstenius. *Ylioppilasmatrikkeli 1640–1852*. Helsingin yliopiston verkkojulkaisu 2005.
2. ↑  Tietosanakirja, osa 1, s. 1511, Helsinki 1909
3. ↑  Otavan Iso tietosanakirja, Otava 1967, osa 1 p. 1703
4. ↑  Walfrid Anttila : Kun koulupojat näyttelivät "Jumalan vihreitä niittyjä" Viipurissa vuonna 1674, Helsingin Sanomat, 22.11.1936, nro 317, s. 30, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot

  


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Kansallisbiografia
* Biografiasampo

 |

 |
**Harald Kanepi**, (vuoteen 1935 ​​**Harald-Friedrich Konopinski**, 21. helmikuuta 1921, Tallinna – 20. kesäkuuta 1975, Uhta, Komi) oli virolainen nyrkkeilijä. 

Harald Kanepi aloitti nyrkkeilynsä Tallinna Nyrkkelyklubissa (vir. *Tallinna Poksiklubi*) vuonna 1935 valmentajanaan Nigul Maatsoo. Hän nyrkkeili kevyessä sarjassa eli sarjassa alle 61,2 kg. Hän saavutti Viron mestaruuskisoissa hopeaa vuonna 1938 ja seuraavana vuonna hänestä tuli Viron mestari. Hän osallistui samana vuonna Dublinissä EM-kisoihin ja saavutti kisoissa hopeaa. Ensimmäisessä ottelussa hän voitti isäntämaan Irlannin Patrick Gernonin, ja välierässä voitto tuli Belgian Staf Jacobsista. Finaalissa Kanepi koki tappion Saksan Herbert Nürnbergille, joka näin uusi mestaruutensa. Seuraavana vuonna Kanepi otti vielä Viron mestaruuden ylemmässä eli sarjassa alle 66,7 kg.

Maailmansodan aikaan Neuvostoliiton vallattua Viron Kanepi saavutti sen jälkeen Neuvosto-Viron mestaruuden vuonna 1941 sarjassa alle 66,7 kg. Sodan jälkeen vuonna 1945 hän saavutti Neuvostoliiton mestaruuskisojen hopeaa sarjassa 61,2 kg ja joukkuekilpailun pronssia Tallinna Dünamon joukkueessa. 

Lokakuussa 1945 Kanepi kuitenkin vangittiin ja tuomittiin helmikuussa 1946 10 vuodeksi vankeuteen ja olemaan seuraavat viisi vuotta karkotettuna Virosta. Kanepi joutui näin vankeuteen Pohjois-Venäjälle Vorkutaan Komin alueelle. Siellä ollessaan hänestä tuli Komin ANST:n nyrkkeilymestari.

Harald Kanepin veljenpojan tytär on virolainen huipputennispelaaja Kaia Kanepi.

Viitteet
--------

1. ↑  6.European Championships - Dublin, Ireland - April 18-22 1939 *amateur-boxing.strefa.pl*. Viitattu 9.8.2015 (englanniksi).

Lähteet
-------

* Harald Kanepi (viroksi)
**Urho Kujala** (s. 18. toukokuuta 1957, Vampula) on suomalainen entinen suunnistaja, joka oli tuomassa Suomelle MM-pronssia suunnistusviestissä 1978 ja voittamassa Tiomila-viestiä 1982.

Urho Kujala edusti Suomea kolmissa suunnistuksen MM-kisoissa. Debyytti tapahtui Norjan Kongsbergissa 1978, kun Kujala sai paikan Suomen viestijoukkueen ykkösosuuden suunnistajana. Norja ja Ruotsi pysyivät selvästi edellä, mutta pronssimitalin Suomeen hankkivat Kujalan lisäksi Jorma Karvonen, Simo Nurminen sekä Risto Nuuros, joka sai pidettyä Sveitsin juoksijan seitsemän sekunnin päässä takanaan. Kujalan MM-kisaura sai jatkoa Sveitsin Thunissa 1981, mutta henkilökohtaisen kisan vaatimaton 39. sija ei tuottanut jatkotehtäviä. Vuoden 1983 MM-kisoissa Unkarin Zalaegerszegissa Kujala oli henkilökohtaisessa kisassa viidestoista ja pääsi viestiin kakkososuudelle, mutta tällä kertaa viestikisa tuotti vain seitsemännen sijan.

Liedon Parmaa edustanut Urho Kujala pääsi 1982 juhlimaan Tiomila-viestin voittoa, mikä onnistui tuolloin vasta toista kertaa ei-ruotsalaiselta joukkueelta. Edelliset suomalaisjuhlat ruotsalaisviestissä oli vietetty 1954, kun Helsingin Suunnistajat oli ykkönen. Kujala juoksi viestissä yhdeksännen osuuden, ja Hannu Kottonen ankkurina varmisti voiton 20 sekunnin erolla isäntämaan Almby IK:hon.

Saavutukset
-----------

* MM-pronssia viestissä 1978
* MM-kisoissa henkilökohtaisella matkalla 15:s 1983 ja 39:s 1981
* Tiomila-viestin voitto 1982 (Liedon Parma)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* ORCID
* Scopus

 |

 |
Inger Lise Hansen
**Inger Lise Hansen** (s. 1. syyskuuta 1981) on norjalainen Kristillisen kansanpuolueen poliitikko. Hän toimi puolueensa nuorisojärjestön johdossa vuosina 2005–2007 ja oli puolueen toisena varajohtajana 2007–2011.

Hansen syntyi Åsgårdstrandissa, Vestfoldin läänissä, ja muutti myöhemmin Osloon. Hän valmistui Oslon yliopistosta, jossa hän oli opiskellut uskonto- ja kulttuurihistoriaa. Hän on naimisissa toisen kristillisdemokraattivaikuttajan, David Hansenin kanssa.

Hansen on ollut kiistelty poliitikko, sillä hän on julkisuudessa ajanut puolueensa voimakasta liberalisoimista. Hän on puolustanut samaa sukupuolta olevien avioliittoja ja homoadoptiota. Hän on myös Norjan EU-jäsenyyden kannalla ja on suhtautunut puolueensa yleistä linjaa kriittisemmin Israeliin. Hansen on tunnustuskunnaltaan helluntailainen. Hän ei kannata eutanasiaa eikä aborttia lukuun ottamatta poikkeustapauksia.

Hansen on saanut voimakasta kritiikkiä puolueensa johdolta, mutta hänet on myös nähty uutta ja nykyaikaista kristillisdemokraattipuoluetta tavoittelevan liberaalisiiven johtavana edustajana. Hansenia on kosiskeltu eräiden konservatiivipuolueen vaikuttajien taholta.

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Inger Lise Hansen
Mark Bosnich vuonna 2008
**Mark Bosnich** (s. 13. tammikuuta 1972, Sydney, Australia) on australialainen entinen jalkapalloilija, pelipaikaltaan maalivahti. Nykyään hän työskentelee jalkapalloasiantuntijana Fox Sports -kanavalla.

Ura
---

Bosnich pelasi vuodesta 1992 vuoteen 1999 Englannin Valioliigan Aston Villassa, josta Manchester United hankki hänet seurasta lähteneen konkarivahti Peter Schmeichelin korvaajaksi. Bosnich ei kuitenkaan onnistunut pysymään seuran ykkösvahtina kuin vain lyhyen ajan, ja seuraan hankittu Fabien Barthez syrjäytti Bosnichin varamaalivahdin rooliin.

Unitedista Bosnich siirtyi tammikuussa 2001 ilmaissiirrolla toiseen kärkiseuraan Chelseaan. Syksyllä 2002 Hän kuitenkin jäi kiinni dopingtestissä, pelattuuaan seurassa ainoastaan seitsemän ottelua. Rangaistukseksi Bosnich sai yhdeksän kuukauden pelikiellon, ja hänen sopimuksensa Chelsean kanssa purettiin välittömästi. Tapauksen jälkeen Bosnich lopetti uransa.

Vuonna 2008 Bosnich päätti palata jalkapallon pariin, ja hän oli lyhyen ajan pääsarjatason Central Coast Marinersin veräjänvartijana, tuuraten pelikiellossa ollutta ykkösmaalivahtia Danny Vukovicia. Lopullisesti Bosnich päätti uransa 2009, keskittyäkseen työhön jalkapalloasiantuntijana.

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.
**Jaakko Eerola** (s. 1977) on suomalainen balettitanssija.

Eerola on valmistunut tanssijaksi Suomen Kansallisoopperan balettikoulusta. Hänellä on ollut vuodesta 1996 kiinnitys Suomen Kansallisbalettiin, jonka tähtitanssijaksi hänet nimitettiin elokuussa 2009. Hän on tanssinut pää- ja solistitehtävissä muun muassa *Prinsessa Ruususessa*, *Pähkinänsärkijässä* ja *Tuhkimossa*, joissa hän on ollut prinssin roolissa, sekä *Bajadeerissa* ja *Gisellessä*.

Eerola on palkittu Suomen Kulttuurirahaston jakamalla Edvard Fazer -palkinnolla vuonna 2002, Tanssin kukka -palkinnolla vuonna 2006 ja Tanssin kukan Nuppu-palkinnolla vuonna 1996.

Eerola on lopettanut tanssijanuran ja aloittanut syksyllä 2012 Helsingin yliopistossa hammaslääketieteen opinnot.

Eerola on naimisissa balettitanssija Salla Eerolan (o.s. Suominen) kanssa.

Lähteet
-------

1. 1 2  Jaakko Eerola sai Tanssin kukan *Kaleva.fi*.  31.3.2006. Viitattu 29.11.2009.
2. 1 2  Jaakko Eerola *ooppera.fi*. Suomen Kansallisooppera. Viitattu 25.10.2010.
3. ↑  Kansallisbaletissa neljä uutta tanssijanimitystä *danceinfo.fi*. Tanssin Tiedotuskeskus. Viitattu 29.11.2009.
4. ↑  Tanssija Jaakko Eerola sai Edvard Fazer -palkinnon *MTV3.fi*.  26.4.2002. Viitattu 29.11.2009.
5. ↑  Tähtitanssija Jaakko Eerola jättää kansallisbaletin, Ylen uutiset 4.10.2012 viitattu 8.10.2012
6. ↑  Salla ja Jaakko Eerola Kansallisbaletin tähtitanssijoiksi (vanhentunut linkki) *HS.fi*.  28.8.2009.  Arkistoitu. Viitattu 29.11.2009.
7. ↑  Filpus, Leena: Keveyden illuusio.  *Kauppalehti Presso*, 23.12.2006, s. A12–A15. Artikkelin verkkoversio. Viitattu 29.11.2009.
**Boris Ivanovitš Afanasjev** (ven. Борис Иванович Афанасьев, 1913–1983) oli neuvostoliittolainen jalkapalloilija ja jääkiekkoilija. Hän sai ansioituneen urheilumestarin (заслуженный мастер спорта, zaslužennyi master sporta) kunnianimen vuonna 1948 ja ansioituneen valmentajan (заслуженный тренер, zaslužennyi trener) kunnianimen vuonna 1968.

Jalkapalloa Afanasjev pelasi keskikenttäpelaajana. Hän edusti urallaan TsDKA Moskovaa (1929–1932, 1944–1948), Dukatia (1933), Dinamo Bolševoa (1934–1937) ja Dynamo Kiovaa (1938–1941). Hän pelasi Neuvostoliiton mestaruussarjassa 93 ottelua ja teki kolme maalia. Hän voitti Neuvostoliiton-mestaruuden vuosina 1946–1948 ja Neuvostoliiton cupin vuonna 1945.

Jääkiekossa Afanasjev oli maalivahti ja voitti Neuvostoliiton-mestaruuden vuosina 1948–1950 edustaessaan TsDKA Moskovaa. Neuvostoliiton mestaruussarjassa hän pelasi yhteensä 78 ottelua. Vuodesta 1953 lähtien hän toimi jääkiekkovalmentajana ja valmensi muun muassa Spartak Moskovaa vuosina 1963–1964.

Saavutuksia ja palkintoja
-------------------------

### Jääkiekko

* Neuvostoliiton jääkiekon kunniagalleriassa

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Афанасьев Борис Иванович Fifastat.  Arkistoitu 24.9.2015. Viitattu 30.11.2009. (venäjäksi)
2. ↑  Клуб наших чемпионов KLISF. Viitattu 30.11.2009. (venäjäksi)
3. ↑  Клуб обладателей Кубка KLISF. Viitattu 30.11.2009. (venäjäksi)
4. ↑  Афанасьев Glossword.  Arkistoitu 22.11.2015. Viitattu 30.11.2009. (venäjäksi)
5. ↑  История клуба PHK TsSKA Moskova. Viitattu 30.11.2009. (venäjäksi)
6. ↑  Хоккейный клуб "Спартак" HK Spartak Moskova.  Arkistoitu 6.12.2009. Viitattu 30.11.2009. (venäjäksi)
Nikolai Borštševski
**Nikolai Konstantinovitš Borštševski** (ven. Николай Константинович Борщевский, s. 12. tammikuuta 1965 Tomsk, Venäjän SNFT, Neuvostoliitto) on venäläinen jääkiekkovalmentaja ja entinen jääkiekkoilija, pelipaikaltaan oikea laitahyökkääjä.

Neuvostoliitossa Borštševski edusti moskovalaisseuroja Dynamo (1983–1989) ja Spartak (1989–1992), joiden riveissä hän saavutti neljä Neuvostoliiton mestaruussarjan hopeaa ja kolme pronssia. Vuonna 1992 hän kuului Albertvillen talviolympialaisissa kultaa voittaneeseen Itsenäisten valtioiden yhteisön ja Georgian muodostamaan yhdistyneeseen joukkueeseen ja sai urheilumestarin kunniannimen.

Toronto Maple Leafs varasi Borštševskin vuonna 1992 Pohjois-Amerikan NHL-liigaan, jonne hän siirtyi seuraavaksi kaudeksi. Pienestä koostaan johtuen lempinimen "Stick" saanut Borštševski pelasi NHL:ssä Toronton lisäksi Calgary Flamesin ja Dallas Starsin joukkueissa. Huolimatta onnistuneesta NHL-debyyttikaudesta 1992–1993 hän ei koskaan saavuttanut Pohjois-Amerikassa saman tason menestystä kuin Neuvostoliitossa johtuen loukkaantumisista ja liigan aggressiivisemmasta pelityylistä. Hän siirtyi kesken kauden 1995–1996 saksalaiseen Kölner Haieen ja palasi vuonna 1996 Spartakiin, jossa hän lopetti uransa vuonna 1998.

Peliuransa jälkeen Borštševski on toiminut valmentajana. Korkeimmalla sarjatasolla hän on valmentanut Lokomotiv Jaroslavlia vuosina 2006–2007 ja Atlantia marraskuusta 2009 lähtien.

Saavutukset
-----------

* Neuvostoliiton-mestaruushopea: 1985, 1986, 1987, 1991
	+ Neuvostoliiton-mestaruuspronssi: 1983, 1988, 1992
* Olympiakulta: 1992

Lähteet
-------

* Nikolai Borštševski The Internet Hockey Databasessa (englanniksi)
* Nikolai Borštševski Legends of Hockey -sivustolla (englanniksi)

1. 1 2  Komanda HK Atlant.  Arkistoitu 5.3.2016. Viitattu 10.12.2009. (venäjäksi)
2. ↑  Nikolai Borštševski Legends of Hockey -sivustolla (englanniksi)
Ammo Baba
**Emmanuel Baba Dawud** (27. marraskuuta 1934 – 27. toukokuuta 2009) eli **Ammo Baba**(arabiaksi: عمو بابا,syyriaksi: ܥܡܘ ܒܒܐ) oli entinen irakilais-assyrialainen, kansainvälisesti tunnettu jalkapalloilija ja Irakin maajoukkueen valmentaja. Baba teki ensimmäisen maalinsa Irakin hyväksi vuonna 1957 ottelussa Marokkoa vastaan II suuressa pan-arabilaisessa pelissä Beirutissa.

Ura valmentajana
----------------

Baba loukkaantui vuonna 1965, ja hänestä tuli bagdadilaisen joukkueen valmentaja.

Vuonna 1971 Babasta tuli Irakin armeijan jalkapallojoukkueen valmentaja. Hänen aikanaan armeijan jalkapalloseura voitti vuosina 1972, 1977 ja 1979 Ranskan, Saksan, Itävallan, Kreikan, Italian, Norsunluurannikon ja Nigerian joukkueet.

Ammo Babasta tuli vuonna 1979 Irakin maajoukkueen valmentaja. Maa voitti 1980-luvulla monta ottelua; sitä aikaa kutsutaan Irakin jalkapallohistorian kulta-ajaksi.

Hän oli myös olympiajoukkueen valmentajana Moskovassa (1980), Los Angelesissa (1984) ja Soulissa (1988).

Baba valmensi Irakin voittoon myös Persianlahden maiden peleissä (1979, 1984 ja 1988) sekä Aasian peleissä vuosina 1982, 1985 ja 1988.

Yksityiselämä
-------------

Kristitty Ammo Baba erosi monta kertaa vaimostaan. Kaikki Baban perheenjäsenet asuvat Chicagossa; Baba itse asui Bagdadissa ja toimi nuorten jalkapalloseuran valmentajana.

20. tammikuuta vuonna 2006 71-vuotias Baba joutui Irakin vastarinnan kohteeksi asunnossaan. Hänet sidottiin, hänen kasvonsa peitettiin, hänet hakattiin ja ryöstettiin. Irakin presidentti Jalal Talabani lupasi maksaa itse kaikki Baban sairaalakulut.

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Yhdysvallat

 |

 |

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Ammo Baba