recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Erkki Jalo (Eero) Vasara** (14. huhtikuuta 1908 Tuulos – 7. toukokuuta 1993 Helsinki) oli suomalainen lavastaja ja näyttelijä. Hän toimi yli kolmenkymmenen vuoden ajan lavastajana muun muassa Helsingin ja Hämeenlinnan teattereissa. 

Vasaran näyttämöura alkoi vuonna 1938 lavastajana Mustikkamaan kesäteatterissa. Vuosina 1942–1951 hän toimi sekä näyttelijänä että lavastajana, ensin Äänislinnan sotateatterissa ja sen jälkeen Jyväskylän Työväen Teatterissa. Lavastajan ura jatkui Helsingin Kansanteatteri-Työväenteatterissassa vuosina 1951–1965 ja Hämeenlinnan kaupunginteatterissa vuodet 1965–1973. Vasara oli teknisesti taitava lavastaja, joka kykeni nopeasti luomaan suuriakin lavastuksia, valaistus- ja äänitekniikka mukaan lukien.

Vasara oli Suomen lavastustaiteilijain liiton puheenjohtaja vuosina 1955–1965 ja Suomen teatterijärjestöjen keskusliiton hallituksen pitkäaikainen jäsen. Hän kuului myös valtion näyttämötaidetoimikuntaan vuosina 1963–1970. Vuonna 1960 hänelle myönnettiin Pro Finlandia -mitali.

Lähteet
-------

* Kuolleita: Lavastaja Eero Vasara.  *Helsingin Sanomat*, 1.6.1993, s. A 4. Artikkelin verkkoversio.
Michael Kidd-Gilchrist vuonna 2010
**Michael Anthony Edward Kidd-Gilchrist** (s. 26. syyskuuta 1993 Philadelphia, Pennsylvania) on yhdysvaltalainen koripalloilija, pelipaikaltaan pieni laitahyökkääjä. Hän pelaa tällä hetkellä NBA-liigan Charlotte Hornetsissa, joka vuoteen 2014 oli nimeltään Charlotte Bobcats.

Kidd-Gilchrist oli vuoden 2012 NBA:n varaustilaisuuden toinen varaus.

NBA-ura
-------

Yliopistokoripalloa Kentuckyn yliopiston joukkueessa pelannut Kidd-Gilchrist oli yksi 14:stä vuoden 2012 varaustilaisuuteen NBA:n paikan päälle kutsumasta pelaajasta. Charlotte Bobcats varasi hänet ensimmäisellä kierroksella, koko tilaisuuden toisella varausvuorolla. Ensimmäistä kertaa NBA:n historiassa kaksi ensimmäistä varausta olivat samasta yliopistosta, sillä hänen joukkuekaverinsa Anthony Davis varattiin tilaisuuden ensimmäisenä pelaajana.

Kauden 2017–2018 loppuun mennessä Kidd-Gilchrist on pelannut NBA:ssa 357 runkosarjaottelua mutta vain neljä pudotuspeliä, sillä Hornets on hänen aikanaan selviytynyt vain kahtena vuonna pudotuspeleihin ja toisella kerralla, kaudella 2015–2016, hän kärsi kahdesta pahasta olkapäävammasta, joiden vuoksi hän pystyi pelaamaan vain seitsemän runkosarjaottelua. Kidd-Gilchrist on pelannut lähes kaikki ottelunsa aloituskokoonpanossa.

Muuta
-----

Kidd-Gilchrist tunnettiin syntyjään nimellä Michael Gilchrist, mutta hän lisäsi sukunimeensä edesmenneen setänsä ja isähahmon Darrin Kiddin nimen. Tämä menehtyi samana päivänä kun Gilchristin oli tarkoitus allekirjoittaa kirjallinen suostumus pelata Kentuckyn yliopiston joukkueessa.

Lähteet
-------

1. 1 2  Michael Kidd-Gilchrist ESPN. Viitattu 21.10.2013. (englanniksi)
2. 1 2  Hoffman, Benjamin: Kentucky Reigns Again on N.B.A.’s Draft Night *New York Times*. Viitattu 21.10.2013. (englanniksi)
3. 1 2  Michael Kidd-Gilchrist NBA. Viitattu 18.11.2018. (englanniksi)
4. ↑  Perley, Sam: 2015-16 Season in Review – Michael Kidd-Gilchrist  27.5.2016. NBA. Viitattu 18.11.2018. (englanniksi)
**Kenneth Ina Dorothea Taylor** (s. 16. toukokuuta 2002 Alkmaar) on alankomaalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja. Hän edustaa Eredivisiessä Ajaxia. Hän on pelannut Alankomaiden A-maajoukkueessa syksystä 2022.

Taylor liittyi Ajaxin junioreihin vuonna 2010. Hän pelasi edustusjoukkueessa kolme liigaottelua kaudella 2020–2021, kaksi ottelua joulukuussa ja yhden toukokuussa, ja tuossa kolmannessa ottelussa hänet ajettiin rikkeen seurauksena kentältä ulos. Kaudella 2021–2022 hän pelasi Eredivisiessä 13 ottelua, joista viisi ottelua avauskokoonpanossa, ja teki maalin helmikuussa Heraclesta vastaan. Mestarien liigassa hän tuli kolmessa ottelussa vaihdosta kentälle. Kaudella 2022–2023 Taylor on jouluun mennessä pelannut Eredivisiessä 12 ottelua, joissa hän on tehnyt viisi maalia, ja Mestarien liigan alkulohkossa kuusi ottelua.

Taylor on pelannut useissa Alankomaiden nuorisomaajoukkueissa. Hän oli alle 17-vuotiaiden maajoukkueen kapteeni, kun Alankomaat voitti ikäluokan Euroopan-mestaruuden vuonna 2019. Hän oli kapteeni myös samana vuonna alle 17-vuotiaiden MM-kilpailuissa, joissa Alankomaat sijoittui neljänneksi.

Taylor pelasi Alankomaiden A-maajoukkueessa ensimmäisen kerran syyskuussa 2022 Kansojen liigan otteluissa Puolaa ja Belgiaa vastaan. MM-kilpailuissa 2022 hän pääsi muutamaksi minuutiksi kentälle viimeisessä alkulohko-ottelussa Qataria vastaan.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Kenneth Taylor Transfermarkt-sivustolla (englanniksi)

  

Ajax – Eredivisie
1 Stekelenburg |
2 Timber |
3 Bassey |
4 Álvarez |
5 Wijndal |
6 Klaassen |
7 Bergwijn |
8 Taylor |
9 Brobbey |
10 Tadić |
11 Ocampos |
13 Kaplan |
15 Rensch |
16 Gorter |
17 Blind |
18 Lucca |
19 Sánchez |
20 Kudus |
21 Grillitsch |
22 Pasveer |
23 Berghuis |
29 Magallán |
35 Conceição |
39 Pierie |
Valmentaja Schreuder

Alankomaiden joukkue – Jalkapallon MM-kilpailut 2022
1 Pasveer |
2 Timber |
3 de Ligt |
4 van Dijk |
5 Aké |
6 de Vrij |
7 Bergwijn |
8 Gakpo |
9 L. de Jong |
10 Depay |
11 Berghuis |
12 Lang |
13 Bijlow |
14 Klaassen |
15 de Roon |
16 Malacia |
17 Blind |
18 Janssen |
19 Weghorst |
20 Koopmeiners |
21 F. de Jong |
22 Dumfries |
23 Noppert |
24 Taylor |
25 Simons |
26 Frimpong |
Valmentaja van Gaal
**Ángel Lafita Castillo** (s. 7. elokuuta 1984 Zaragoza, Espanja) on espanjalainen jalkapalloilija. Hän oli pelipaikaltaan joko laitalinkki tai hyökkäävä keskikenttäpelaaja. Hän pelasi Espanjan Primera Divisiónissa Real Zaragozan, Deportivo de La Coruñan ja Getafen joukkueissa. Hän päätti pelaajauransa Yhdistyneissä arabiemiirikunnissa vuonna 2017.

Seurajoukkueura
---------------

Lafita on Real Zaragozan kasvatti. Kaudella 2004–2005 hän teki ensiesiintymisensä edustusjoukkueessa 28. elokuuta 2005 pelatussa ottelussa Atlético Madridia vastaan. Hän oli tärkeässä roolissa kaudella 2006–2007, kun joukkue pääsarjan päätteeksi oli kuudes ja selvisi täten seuraavaksi kaudeksi Uefa-cupiin.

Elokuussa 2007 Lafita siirtyi kauden lainasopimuksella Deportivo La Coruñaan, jonka jälkeen joukkueella oli mahdollisuus tehdä siirrosta pysyvä. Hän pelasi kauden aikana 24 pääsarjaottelua, joissa hän teki kolme maalia. Heinäkuussa 2008 Deportivo maksoi Real Zaragozalle 2 miljoonan euron siirtokorvauksen.

Lafita ei pelannut kauden 2008–2009 alussa, johtuen henkilökohtaisista ongelmistaan. Hän palasi pelikentille lokakuussa 2008, aloittaen tehokkaasti tehtyään ensimmäisissä seitsemässä ottelussa neljä maalia.

Kaudeksi 2009–2010 hän palasi lopulta kasvattajaseuraansa, kun Deportivo ja Real Zaragoza saivat selvitettyä siirrossa ilmenneet epäkohdat.

Lähteet
-------

1. ↑  El Deportivo paga la opción de compra por Lafita (Arkistoitu – Internet Archive) El Periódico. Viitattu 28.2.2010.
2. ↑  Lafita vuelve al Real Zaragoza rodeado de polémica (Arkistoitu – Internet Archive) Viitattu 28.2.2010.

Aiheesta muualla
----------------

* Tilastot BDFutbol -sivustolla (englanniksi)
**Ángel Luis Rodríguez Díaz**, yleensä vain **Ángel** (s. 26. huhtikuuta 1987 Santa Cruz de Tenerife, Espanja) on espanjalainen jalkapalloilija. Hän edustaa Espanjan Primera Divisiónissa pelaavaa Mallorcaa ja on pelipaikaltaan hyökkääjä.

Seurajoukkueura
---------------

Ángel on Tenerifen junioriakatemian kasvatti. Hän teki edustusjoukkueessa ensimmäisellä kokonaisella kaudellaan 2006–2007 yhteensä seitsemän maalia. Seuraavan kauden 2007–2008 alkupuoliskon hän pelasi lainasopimuksella Real Madridin reservijoukkueessa ja jälkimmäisen puoliskon Osasunan reservijoukkueessa.

Kaudeksi 2008–2009 hän palasi takaisin kasvattajaseuraansa. Hän kuului läpi kauden joukkueensa tärkeimpiin pelaajiin, jonka päätteeksi joukkue nousi seitsemän vuoden tauon jälkeen maan pääsarjaan Primera Divisióniin. Hän pelasi ensimmäisen ottelunsa pääsarjassa 29. elokuuta 2009 Zaragozaa vastaan.

15. kesäkuuta 2012 Ángel siirtyi Elchestä ilmaisella siirrolla Levanteen.

Lähteet
-------

1. ↑  El Levante refuerza su ataque con Ángel Marca. Viitattu 17.6.2012. (espanjaksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Ángelin tilastot BDFutbol-sivustolla (englanniksi)
**Ándroksen arkeologinen museo** (kreik. Αρχαιολογικό Μουσείο Άνδρου, *Archaiologikó Mouseío Ándrou*) on arkeologinen museo Ándroksen kaupungissa Ándroksen saarella Kreikassa. Se esittelee saarelta löydettyä pääosin antiikin aikaista esineistöä.

Museo on perustettu ja rakennettu vuonna 1981 Goulandrísten säätiön tuella. Museorakennus sijaitsee Ándroksen kaupungin keskustassa. Ándroksella toimii myös Palaiópolin arkeologinen museo.

Kokoelmat
---------

Museon kokoelmiin kuuluu muun muassa löytöjä Zagorán geometrisen kauden asutuksesta; veistoksia ja keramiikkaa arkaaiselta kaudelta roomalaiselle kaudelle; piirtokirjoituksia; sekä veistoksia bysanttilaiselta kaudelta. Merkittävimpiin museoesineisiin lukeutuu muun muassa Hermes Khthonioksen patsas, joka on ensimmäiseltä vuosisadalta jaa. peräisin oleva roomalaisaikainen kopio Praksiteleen koulukunnan veistoksesta noin ajalta 350–325 eaa. Museossa on myös yksi säilynyt kopio Rígas Feraíoksen (Rígas Velestinlís) suunnittelemasta kartasta 1700-luvulta.

* Museon kokoelmia.Museon kokoelmia.
* Astia geometriselta kaudelta, n. 750–720 eaa.Astia geometriselta kaudelta, n. 750–720 eaa.
* Naishahmo, terrakottapatsas, 400-luku eaa.Naishahmo, terrakottapatsas, 400-luku eaa.
* Hermes Khthonioksen patsas, 1. vuosisata jaa.Hermes Khthonioksen patsas, 1. vuosisata jaa.
* Hautareliefi, 1. vuosisata eaa. kristillistetty myöhemmin lisäämällä risti.Hautareliefi, 1. vuosisata eaa. kristillistetty myöhemmin lisäämällä risti.
* Öljylamppuja, 100-luku jaa.Öljylamppuja, 100-luku jaa.

Lähteet
-------

1. ↑  Archaeological Museum of Andros: History Ministry of Culture and Sports. Viitattu 4.4.2016.
2. 1 2  Archaeological Museum of Andros *Greek Travel Pages*. Viitattu 4.4.2016.
3. ↑  Archaeological Museum of Andros: Description Ministry of Culture and Sports. Viitattu 4.4.2016.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Ándroksen arkeologinen museo** Wikimedia Commonsissa
Eero Yrjö-Koskinen kuvattuna Kaivopuistossa, Helsingissä, elokuussa 2018. Kuvaaja: Aleksi Kallioja.
**Eero Lauri Sakari Yrjö-Koskinen** (s. 10. joulukuuta 1962 Helsinki) on Brysselissä toimivan eurooppalaisen ajatuspajan (Institute for European Environmental Policy, IEEP) toiminnanjohtaja. Hän siirtyi tehtävään marraskuusssa 2022. Sitä ennen hän toimi Suomen instituutin (FinnAgora) johtajana Budapestissa, Keskuskauppakamarin vastuullisuusasiantuntijana, Green Budget Europe -järjestön toiminnanjohtajana Brysselissä sekä Kestävän kaivostoiminnan verkoston pääsihteerinä Etelärannassa.

Yrjö-Koskinen valmistui ylioppilaaksi vuonna 1982 ja valtiotieteen maisteriksi vuonna 1990 Helsingin yliopistosta. Hän työskenteli vuosina 1990–1991 Kehitysmaainstituutin (nyk. Helsingin yliopiston valtiotieteellisen tiedekunnan kehitysmaatutkimuksen laitos) tutkijana ja vuodet 1991–1993 YK:n huumevalvontaohjelman apulaisasiantuntijana La Pazissa Boliviassa. Suomeen hän palasi vuonna 1993 ja toimi Ylen TV-uutisten kesätoimittajana ja siirtyi samana vuonna Wider-instituutin tiedottajaksi, jona toimi vuoteen 1995. Vuosina 1995–1999 hän oli Euroopan parlamentin suomenkielisen tiedotusyksikön esimiehenä Brysselissä ja Luxemburgissa ja vuosina 1999–2002 europarlamentin budjettivaliokunnan valiokuntasihteerinä. Vuonna 2002 hänet valittiin Suomen luonnonsuojeluliiton toiminnanjohtajaksi, jossa hän toimi elokuuhun 2015 saakka.

Yrjö-Koskinen on työskennellyt myös Vihreän liiton ensimmäisenä liittosihteerinä vuosina 1987–1988 ja Ydin-lehden toimitussihteerinä vuonna 1989. Lisäksi hän on toiminut Riihimäen vihreiden puheenjohtajana ja Vapaus Valita Toisin ry:n puheenjohtajana. Vuosina 2007–2009 hän oli vihreiden puoluehallituksen jäsen. Yrjö-Koskinen toimi Riihimäen kaupunginvaltuutettuna vuosina 2009−2012 ja 2017−2020. Hän luopui Riihimäen luottamustehtävistä muutettuaan Helsinkiin syyskuussa 2020. 

Yrjö-Koskisen vaimo Marja Väätäinen kuoli kesäkuussa 2022 pitkäaikaiseen sairauteen. Heillä on kaksi aikuista lasta. Eero Yrjö-Koskisen isoisän isoisä oli professori, senaattori ja fennomaani Yrjö Sakari Yrjö-Koskinen.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6  *Kuka kukin on 2011*, s. 1138. Helsinki: Otava. ISBN 978-951-1-24712-8.
2. ↑  IEEP Board announces the appointment of new Executive Director as of November  26.9.2022. Institute for European Environmental Policy. Viitattu 18.12.2022. (englanniksi)
3. ↑  Unkarin instituutin johtaja. Instituutit.fi. Viitattu 26.10.2020.
4. ↑
5. ↑  Minä *yrjo-koskinen.fi*.  Arkistoitu 19.10.2013. Viitattu 3.6.2014.
6. ↑  Kauppakamarin vihreä kummajainen patistaa yrityksiä vastuullisuuteen: "Eivät asiat sillä ratkea, että pistetään pää pensaaseen" (Uutiset) Kauppalehti. Viitattu 17.2.2021.


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)

 |

 |
**Eero Markus Antero Valjakka** (17. joulukuuta 1937 Helsinki – 22. lokakuuta 2002 Helsinki) oli suomalainen arkkitehti, jota on pidetty erityisesti asuntosuunnittelun merkittävänä asiantuntijana.

Valjakka kirjoitti ylioppilaaksi Helsingin normaalilyseosta vuonna 1955 ja opiskeli sen jälkeen Teknillisessä korkeakoulussa, josta valmistui arkkitehdiksi vuonna 1966. Valmistumisensa jälkeen hän työskenteli arkkitehtina ensin Helsingin kaupunginsuunnitteluviraston palveluksessa vuosina 1967–1968, minkä jälkeen hän perusti kollegansa Simo Järvisen kanssa yhteisen arkkitehtitoimiston.

Kuitinmäen asuintaloja.
Vanhaa Olaria.
Valjakka ja Järvinen hahmottelivat yhdessä Espooseen uutta asemakaavaa ja asuntoalueita Olarin ja Kuitinmäen alueille. Olarin aluetta he suunnittelivat pääosin vuosina 1968–1973 (niin sanottu *Vanha Olari*) ja Kuitinmäen aluetta sen jälkeen 1980-luvun alkupuolelle saakka. Valjakan ja Järvisen suunnitelmissa nousevat esiin muun muassa alueiden läpi kulkevien kävelyteiden keskeinen asema sekä uudisrakennuksia hallitseva tiiliarkkitehtuuri. Kuitinmäkeen he suunnittelivat asuintalojen lisäksi ostoskeskuksen ja toimistorakennuksia. Olarin–Kuitinmäen aluetta on myöhemmin luonnehdittu Suomen laajimmaksi ja eheimmäksi yhtenäiseksi moduulikonstruktivistiseksi kaupunkikokonaisuudeksi.

Omaa arkkitehtitoimistoa Valjakka piti vuodesta 1985 lähtien. Suunnittelutyönsä ohella hän opetti 1970- ja 1980-luvulla Teknillisessä korkeakoulussa asuntosuunnittelua.

Valjakkaa on pidetty yhtenä Suomen parhaimmista asuntosuunnittelun ja asuinrakentamisen asiantuntijoista. Helsingin yliopiston taidehistorian professori Riitta Nikulan mukaan Valjakka pyrki eleettömän tyylikkäässä arkkitehtuurissaan aidosti tavallisen ihmisen asumisen parantamiseen. Valjakan ja Järvisen yhdessä laatimia Espoon uusien asuinrakennusalueiden toteutuneita suunnitelmia on pidetty hyvänä esimerkkinä onnistuneesta nykyaikaisesta kaupunkisuunnittelusta. Vuonna 1975 he saivat yhdessä rakennustaiteen ja yhdyskuntasuunnittelun valtionpalkinnon.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Uppslagsverket Finland
2. 1 2 3  Espoon Olari toi valtionpalkinnon. Arkkitehti Eero Valjakka. Helsingin Sanomat 6.11.2002
3. ↑  Espoon kotikaupunkipolut: Matinkylä–Olari
4. ↑  Espoon kaupunki Kaupunkisuunnittelulautakunta 29.05.2013, pöytäkirja.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Uppslagsverket Finland

 |

 |
**Erkki Vaalama** (19. marraskuuta 1918 Kajaani – 1. heinäkuuta 2016 Kajaani) oli suomalainen everstiluutnantti ja päätoimittaja joka tunnettiin myös lohiperhojen sitojana.

Vaalama palveli jatkosodan aikana rajajoukoissa Uhtualla, Kiestingissä, Vuokkiniemessä ja Tolvajärvellä haavoittuen kaksi kertaa. Hän oli muun muassa komppanianpäällikkönä Rajajääkäripataljoona 8:ssa ja suoritti upseeritutkinnon Kadettikoulun vuonna 1945 päättyneellä kurssilla.

Sodan jälkeen hän oli rajavartiolaitoksen palveluksessa ensin Alatorniossa Ruotsin rajalla ja sitten Suomussalmen rajakomppanian päällikkönä 1949–1954 ja Kuusamon rajakomppanian päällikkönä 1954–1962. Tämän jälkeen Vaalama oli Imatralla Kaakkois-Suomen rajavartiostossa koulutustoimiston päällikkönä 1962–1966 jääden sitten eläkkeelle.

Vaalama oli jo aikaisemmin toiminut lehtien avustajana ja rajavartiostosta eläkkeelle jäätyään hän oli Imatralla ilmestyvässä Ylä-Vuoksi-lehdessä toimittajana kolmen vuoden ajan ja sitten lehden päätoimittajana 15 vuoden ajan.

Vaalama sai opin perhonsidontaan 1930-luvulla Kajaani-yhtiön metsäpäälliköltä Oskari Röngältä. Hänen sitomistaan lohiperhoista tunnetuin oli 12 lohiperhon Teno-sarja. Vaalama harrasti myös maalausta ja piirtämistä ja oli Imatran taideyhdistyksen kunniajäsen. Hän osallistui rajaveteraanien perinnetyöhön ja kuului useisiin kulttuurijärjestöihin.

Teoksia
-------

* *Imatran seudun osuuspankki 50 vuotta 04.04.1974*. Imatran seudun osuuspankki, Imatra 1974
* *Yhdyskuntaa rakentamassa : Ylä-Vuoksi 1927-1977 : 50 YV* ; kirj. Erkki Vaalama, Veli-Pekka Vahvaselkä. Ylä-Vuoksi, Imatra 1977
* *75 vuotta oman talousalueen hyväksi*. Imatran seudun osuuspankki, Imatra 1984
* *Enso-Gutzeit oy Kaukopään tehtaat 1935-1985*. Enso-Gutzeit. Kaukopään tehtaat, Imatra 1985
* *Enso-Gutzeit oy Pankakosken kartonkitehdas 1912-1987, 75*. Enso-Gutzeit, Helsinki 1987
* *Imatran sotaveteraanit ry. 25 vuotta*. Imatran sotaveteraanit, Imatra 1990
* *Nuoruus sodassa : Imatran sotaveteraanit ry:n jäsenten muistelmia sotavuosilta* ; haastattelut ja tekstit Tuure Pajari, Pentti Räisänen, Erkki Vaalama. Imatran sotaveteraanit, Imatra 1999, 2005

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Raja-upseeri, päätoimittaja ja perhomestari on poissa, Koillissanomat 1.8.2016[vanhentunut linkki]

Aiheesta muualla
----------------

* Erkki Vaalama 1918–2016, Perhokalastajat.net 5.7.2016
* Antti Vaalama : Erkki Vaalaman Teno-12-sarja "karvasiipisinä", Itä-Häme, Kansalaiskanava 25.7.2018 (Arkistoitu – Internet Archive)
**Erkki Sinkko** (s. 1938) on suomalainen eläkkeellä oleva lukion lehtori, osakesijoittaja ja entinen pörssikolumnisti.

Sinkko valmistui filosofian tohtoriksi Tampereen yliopistosta 1976. Hän toimi äidinkielen, yhteiskuntaopin ja taloustiedon opettajana Perniön lukiossa. Vuonna 1988 hän siirtyi vapaaksi toimittajaksi kirjoittaen sitten sijoittamisesta aina vuoteen 2005 saakka. Sinkko kirjoitti pörssikolumneja muun muassa Aamulehteen, Uuteen Suomeen, Ilta-Sanomiin, Kauppalehteen ja Osuustoiminta-lehteen.

Sinkko aloitti osakesijoittamisen vuonna 1970 noin 13 000 euron lähtöpääomalla. Kesäkuussa 2008 Sinkon perheen osakesalkun arvo oli noin 5,5 miljoonaa euroa hajautettuna noin sataan suomalaiseen yhtiöön. Sinkko ei ole kiinnittänyt huomiota niinkään osakkeiden kurssikehitykseen vaan pitää jaettavia osinkoja tärkeämpinä. Hän ei suosi pelaamista vaan pitkäaikaista harkittua sijoittamista.

Teoksia
-------

* *Venäläis-suomalainen lehdistöpolemiikki 1890-1894*, väitöskirja. Acta Universitatis Tamperensis. Ser. A vol. 76. Tampereen yliopisto, Tampere 1976
* *Markat tuottamaan : piensijoittajan opas* ; kirj. Erkki Sinkko, Kristiina Ritvos, Sirkka-Liisa Roine. Otava 1987
* *Sihtauksia : Särmikkäät pörssikolumnit vuosilta 1985-1998 jälkiviisaudella maustettuna*. Arvopapaeri, Helsinki 1998
* *Lyhyt kirja rikastumisesta : oppia osakesäästäjille* ; kirj. Erkki Sinkko, Kai Vakkuri. WSOY 2000

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Antti Mikkonen : *Näin tulet Erkki Sinkoksi*, Talouselämä 13.6.2008
2. ↑  Opettaja rikastui sijoittamalla, Helsingin Sanomat 27.9.2014 (Arkistoitu – Internet Archive)
Apulialainen lekyytti, n. 350–325 eaa.
**Gnathia-tyyli** (*Gnathia-keramiikka*) on antiikin aikainen eteläitalialaiseen keramiikkaan luetun apulialaisen keramiikan tyyli. Se on saanut nimensä Gnathian kaupungista Apuliassa eteläisessä Italiassa.

Historia
--------

Gnathia-tyylin keramiikkaa valmistettiin myöhäisellä klassisella ja varhaisella hellenistisellä kaudella alkaen noin 370–350 ja päättyen noin 270–250 eaa. Sen huippukautta oli noin aika 330–320 eaa. Keramiikan valmistamisen keskus oli alun perin mahdollisesti Taraksessa. Myöhemmin tyylin keramiikkaa valmistettiin myös muualla Suur-Kreikassa ja Apuliassa Gnathia mukaan lukien sekä Etruriassa, Latiumissa ja Campaniassa. Sitä vietiin muun muassa Aleksandriaan ja Hispaniaan. Gnathian kaupungin nimen tyyli on saanut siitä, että sitä edustanutta keramiikka on löydetty paljon kaupungin hautausmailta.

### Maalareita

Gnathia-tyylin vaasimaalareita olivat muun muassa:

* Dunedin-maalari
* Konnakis-maalari
* Ruusumaalari
* Toledo-maalari

Keramiikka
----------

Gnathia-tyylissä vaasien pohjavärinä on lasitettu musta. Sen päälle on maalattu koristeaiheita valkoisella, keltaisella ja punaisella. Koristeaiheet liittyvät yleensä Dionysokseen, ja niihin lukeutuvat muun muassa viini-, hedelmä- ja lehtiköynnökset sekä teatterinaamiot ja soittimet. Osa vaasin jalasta on usein jätetty alkuperäisen terrakotan väriseksi.

* Pelike, n. 360–300 eaa.Pelike, n. 360–300 eaa.
* Kellokrateeri, n. 330 eaa.Kellokrateeri, n. 330 eaa.
* Voluuttikrateeri, n. 330–320 eaa.Voluuttikrateeri, n. 330–320 eaa.
* Epikhysis, n. 325–300 eaa.Epikhysis, n. 325–300 eaa.
* Kantharos, n. 320–300 eaa.Kantharos, n. 320–300 eaa.
* Pelike, n. 320–310 eaa.Pelike, n. 320–310 eaa.
* Situla, n. 300 eaa.Situla, n. 300 eaa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Castrén, Paavo & Pietilä-Castrén, Leena: "Gnathia", *Antiikin käsikirja*, s. 193. Helsinki: Otava, 2000. ISBN 951-1-12387-4.
2. 1 2 3 4 5  Gnathia: Pottery and Ceramics *l'AnticoPédie*. Viitattu 20.1.2020.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Gnathia-tyyli** Wikimedia Commonsissa
**Kirsi Marianne Lindroos** (vuoteen 1998 **Lindroos-Himberg**, s. 9. elokuuta 1958 Lohjan maalaiskunta) on suomalainen opetushallinnon virkamies ja poliitikko. Lindroos on aiemmin edustanut Suomen Sosialidemokraattista Puoluetta, mutta vuoden 2011 alusta lähtien hän on ollut puolueisiin sitoutumaton. 

Lindroos on syntyjään Lohjan Virkkalasta. Hänen isänsä oli ammatiltaan hitsaaja ja äiti kotiavustaja. Lindroos valmistui kasvatustieteiden maisteriksi vuonna 1983 ja toimi 1980-luvulla peruskoulun rehtorina Lohjalla. Hän oli Suomen Kunnallisliiton yleissivistävän koulutuksen päällikkönä vuosina 1991–1993 ja Suomen Kuntaliiton erityisasiantuntijana vuosina 1993–1999 sekä kehityspäällikkönä 1999–2000. Lindroos oli opetusministeriössä johtajana vuosina 2000–2003 ja Opetushallituksen pääjohtajana vuosina 2003–2007. SDP:n jäätyä oppositioon Lindroosia ei nimitetty toiselle kaudelle Opetushallituksen johdossa. Vuoden 2008 alussa hän palasi opetusministeriöön kansainvälisyys- ja kehitysjohtajaksi.

Limndroos siirtyi 1. syyskuuta 2009 Suomen pysyvään OECD- ja Unesco-edustustoon Pariisiin vastaamaan koulutusasioista ynnä muusta, missä tehtävässä hän oli vuoteen 2014. Sen jälkeen hän toimi suuren EU Twinning -hankkeen RTA:na (Resident Twinning Adviser) Kosovossa. Support Implementation of Kosovo Education Strategic Plan 2011–2016 -hanke päättyi vuoden 2017 alussa, johon saakka Lindroos oli virkavapaalla opetus- ja kulttuuriministeriön johtajan tehtävistä.*lähde?* Hän haki vuonna 2016 uudelleen Opetushallituksen pääjohtajan tehtävää, mutta ei saanut sitä.

Lindroosille myönnettiin vuonna 2017 uudelleen virkavapaata johtajan virastaan opetus- ja kulttuuriministeriössä hänen siirtyessään Euroopan komission naapuruus- ja laajentumispääosaston Ukraina-tukiryhmän koulutuksen, tieteen ja sosiaalipolitiikan tiiminvetäjäksi Suomen hallituksen nimittämänä kansallisena asiantuntijana. Virkavapaata jatkettiin vuonna 2019.

Lindroos valittiin ensi kerran Lohjan kunnanvaltuustoon SDP:n edustajana vuoden 1988 vaaleissa. Myöhemmin hän oli Tammisaaren ja Raaseporin valtuustoissa ja Raaseporin kaupunginhallituksessa. Lindroos oli myös SDP:n ehdokkaana vuoden 2009 europarlamenttivaaleissa, joissa hän sai 1 505 ääntä eikä tullut valituksi.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  *Kuka kukin on 2015*, s. 499. Otava, Helsinki 2014.
2. 1 2  Elina Laiho: Kirsi Lindroos lähti Karjaalta Kiovaan – "Suomalaisilla olisi hyvät saumat puukoulujen rakentamiseen" Länsi-Uusimaa 4.4.2018. Viitattu 31.5.2023.
3. 1 2  Vanha suola janottaa myös Opetushallituksen entistä johtajaa Demokraatti 15.9.2016. Viitattu 31.5.2023.
4. ↑  Kirsi Lindroosin kotisivu; Suomen pysyvän OECD:n ja Unescon edustuston henkilökunta (Arkistoitu – Internet Archive) Viitattu 16.3.2011.
5. ↑  Virkavapauden myöntäminen OKM/2019/60 Valtioneuvosto 24.10.2019. Viitattu 31.5.2023.
6. ↑  Vaalien tulospalvelu: Europarlamenttivaalit 2009, ehdokkaiden äänet Oikeusministeriö. Viitattu 16.3.2011.
**Kirsi Johanna Helen** (o.s. **Perälä**, s. 6. toukokuuta 1982 Forssa) on suomalainen maastohiihtäjä. 

Helen saavutti nuorten PM-kilpailuissa Otepäässä 2000 viestissä kultaa ja 5 kilometrin perinteisen hiihtotavan kilpailussa hopeaa. Seuraavana talvena hän sai nuorten MM-kilpailuissa Karpacz-Szklarskassa kultaa 4 × 5 kilometrin viestissä ja pronssia vapaan hiihtotavan sprinttikilpailussa. Tarvision universiadeissa 2003 hän voitti kultaa vapaan tyylin sprintissä. Liberecin MM-kilpailuissa 2009 hän sijoittui sprintissä 24:nneksi. Vancouverin olympialaisissa 2010 hän oli 19:s ja putosi puolivälierissä, vaikka hänellä oli sama aika kuin jatkoon päässeellä Celine Brun-Liellä.

Helen on sijoittunut maailmancupin henkilökohtaisessa osakilpailussa parhaimmillaan viidenneksi perinteisen hiihtotavan sprinttikilpailussa Otepäässä tammikuussa 2010. Parisprintissä hän oli Riikka Sarasojan kanssa viides Düsseldorfissa kaudella 2008–2009. SM-kilpailuissa hän on saanut sprintissä hopeaa Jämillä 2009 ja pronssia Tampereella 2002. Parisprintissä hän on saavuttanut hopeaa Kontiolahdella 2009 ja pronssia Rukalla 2008.

Helen edustaa Noormarkun Nopsaa. Hän lopetti uransa keväällä 2011, mutta teki paluun kaudeksi 2013–2014. 2014 SM-hiihtojen jälkeen Helen piti jälleen taukoa kilpailemisesta kunnes tuli lähtöviivalle Hakunilan FIS-kilpailuissa perinteisen tyylin 10 km:lla helmikuussa 2017

Lähteet
-------

* Kirsi Helen Kansainvälinen hiihtoliitto (FIS).  (englanniksi)

### Viitteet

1. ↑  Suomalaisille harvinaista tuplavoittoherkkua Skandinavia-cupissa Vuokatissa  17.12.2017. Suomen Hiihtoliitto.  Arkistoitu 13.11.2018. Viitattu 12.11.2018.
2. ↑  Ladies' Individual Sprint Classic *vancouver2010.com*.  Arkistoitu 18.2.2010. Viitattu 4.3.2010. (englanniksi)
3. ↑  Muranen ylivoimaiseen sprinttimestaruuteen Yle 9.1.2009 Viitattu 10.1.2009
4. ↑  Saarisen siskokset kultajuhlissa Kontiolahdella Yle 27.3.2009 Viitattu 29.3.2009
5. ↑  Kangasniemen Kalske ja Vuokatti Ski Team Kainuu parisprintin Suomen mestareiksi (Arkistoitu – Internet Archive)
6. ↑
*Tämä artikkeli kertoo lääkäristä. Yleisurheilija Gösta Janssonista on eri artikkeli.*
**Carl Gösta Jansson** (8. maaliskuuta 1887 Parainen – 5. elokuuta 1971) oli suomalainen lääkäri. 

Janssonin vanhemmat olivat Karl Viktor Jansson ja Aurora Maria Thurman. Janssonin puoliso vuodesta 192 oli Anna-Liisa Kuhlefelt, professori ja poliitikko Jan-Magnus Jansson oli heidän poikansa. Jansson tuli ylioppilaaksi 1909 ja valmistui lääketieteen lisensiaatiksi 1914. Lääketieteen ja kirurgian tohtoriksi hän väitteli 1924 ja erikoistui sisätauteihin ja radiologiaan. Jansson oli lääketieteellisen radiologian dosentti Helsingin yliopistossa 1927–1951. Hän sai professorin arvonimen 1951. Häntä pidetään Suomen röntgenologian uranuurtajana. Jansson toimi uransa aikana röntgenlääkärinä useissa eri sairaaloissa, sota-aikana hän työskenteli lääkärinä sotasairaalassa.

Lähteet
-------

1. ↑  Kuolleita (maksullinen artikkeli) Helsingin Sanomat 7.8.1971, HS Aikakone. Viitattu 12.3.2018.
2. 1 2  Juhani Kirpilä, Sisko Motti, Anna-Marja Oksa (toim.): *Suomen lääkärit 1962*, s. 201. Helsinki: Suomen Lääkäriliitto, 1963.
3. ↑  *Otavan Iso tietosanakirja*, osa 3, palsta 1520.


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Alankomaat

 |

 |
**Johan Ullén** (s. 1972 Tukholma) on ruotsalainen pianisti ja säveltäjä.

Ullén syntyi Tukholmassa. Hän opiskeli Tukholman kuninkaallisessa musiikkikorkeakoulussa ja Liisa Pohjolan johdolla Sibelius-Akatemiassa. Vuonna 2000 Ullén sai Sveriges Radion residenssin, jonka aikana toteutti monia äänitteitä ja suorina kaikkialla Euroopassa esitettyjä konsertteja. Hän on esiintynyt solistina muiden muassa Ruotsin radion sinfoniaorkesterin ja Tukholman kuninkaallisen filharmonisen orkesterin kanssa. Avopuolisonsa Terés Löfin kanssa hän tulkitsi Francis Poulencin konserton kahdelle pianolle ja orkesterille Uppsalan kamariorkesterin kanssa (2011). Ullén on myös esiintynyt Ahvenanmaan Katrina-kamarimusiikkifestivaalilla.

Ullén on säveltänyt kamarioopperoita, lauluja, kamarimusiikkia ja orkesteriteoksia. Kamarituotantoon kuuluu seitsemän tangon *Dödssynderna*-pianotrioteos, jota on esitetty Ruotsissa, Norjassa, Italiassa ja Japanissa. Jonas Bohlinin kanssa Ullén toteutti vuonna 2012 yhteisen sävellyshankkeen *Efter tidens slut*, joka liittyi Vetenskapsradionin ja Musikradionin esitykseen kuolemanrajakokemuksista tieteellisesti tarkasteltuina.

Lähteet
-------

1. ↑  Nationalencyklopedin: Johan Ullén
2. ↑  Sveriges Radio-butiken: Johan Ullén (Arkistoitu – Internet Archive)
3. 1 2 3 4  Affiearte: Johan Ullén
4. 1 2  Folkoperan: Johan Ullén (Arkistoitu – Internet Archive)
5. ↑  Katrina Kamarimusiikki: Katrina kamarimusiikki 6–10.8.2019 (Arkistoitu – Internet Archive)

Aiheesta muualla
----------------

* Viralliset sivut (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi), (ruotsiksi)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa | 
* IdRef

 |

 |
**Johan Sverdrup** (1816–1892) oli norjalainen asianajaja, pankinjohtaja ja poliitikko. Hän oli vasemmistolaisen venstre-puolueen johtaja. Sverdrup oli maansa suurkäräjien jäsen vuosina 1851–1884 ja puheenjohtaja vuosina 1871–1884. Hän oli Norjan pääministeri vuosina 1884–1889. 

Sverdrupin hallitus oli Norjan ensimmäinen liberaalihallitus. Hallitus laajensi norjalaisten vaalioikeutta ja äänioikeutta. Sverdrupin hallituksen saavutuksiin kuuluu parlamentarismin periaate, jossa hallitus on vastuussa päätöksistään valtiopäiville. Tämän Norja toteutti ensimmäisenä Pohjoismaana. Sverdrupin hallitus kehitti myös tuomioistuinten ja armeijan toimintaa sekä elinkeinovapautta ja kansakoulujärjestelmää. Kun Sverdrupin organisoima venstre, johon yhtäältä kuului kaupungeissa asunutta radikaalia älymystöä mutta myös maaseudun liberaaleita asukkaita, hajosi vuonna 1886 puhtaaseen ja maltilliseen venstreen, joista puhdas jäi Sverdrupin tukijaksi. Nykyinen venstre katsoo toimintansa alkaneen vuonna 1884. Vuonna 1889 Sverdrup erosi kärsittyään vaalitappion.

Lähteet
-------

1. 1 2  Norske regjeringer 1814–1905 *Regjeringen.no*. Norjan hallitus. Viitattu 5.1.2016. (norjaksi)
2. ↑  Otavan Iso tietosanakirja, osa 8 vuodelta 1964, palsta 763
3. 1 2  Facta, osa 9 vuodelta 1977, p. 321.
4. ↑  Otavan Suuri Ensyklopedia, s. 9362.
5. 1 2  Otavan Iso Fokus, s. 4114.
6. ↑  Otavan Iso tietosanakirja, osa 8 vuodelta 1964, palsta 764.
7. ↑  Kaisu-Maija Nenonen & Ilkka Teerijoki: *Historian suursanakirja*, s. 1112. WSOY, 1998. ISBN 951-0-22044-2.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Yhdysvallat
* Vatikaani

 |
|  |
| Taiteenala | 
* KulturNav

 |

 |
**Johan Walheim** (28. maaliskuuta 1779 Hämeenlinna – 25. lokakuuta 1842 Helsinki) oli suomalainen senaattori ja todellinen valtioneuvos.

Walheimin vanhemmat olivat lääninsihteeri, asessori Johan Woivalenius, vuodesta 1769 Walheim (1741–1800) ja Elisabet Furuhjelm. Hän pääsi ylioppilaaksi Turussa 1792 ja suoritti tuomarintutkinnon 1797 sekä sai varatuomarin arvon 1803.

Walheim toimi Uudenmaan ja Hämeen lääninhallituksen maanmittaus- ja isojakoasiain varalääninviskaalina 1797–1801 ja hän oli Turun hovioikeudessa ylimääräisenä notaarina vuodesta 1798, kanslistina vuodesta 1808 ja ylimääräisenä viskaalina 1809. Walheim oli hallituskonseljin talousosaston protokollasihteerinä 1809–1812 ja valtiovaraintoimituskunnan apulaisesittelijäsihteerinä 1812–1822. Hän oli samalla myös Ala-Sääksmäen tuomiokunnan tuomarina 1817–1842. Walheim oli Suomen senaatin talousosaston jäsenenä 1822–1840 toimien kirkollistoimikunnan päällikkönä 1822–1831 ja 1833–1840 sekä kansliatoimituskunnan päällikkönä 1831–1833. Walheim sai esittelijäsihteerin arvon 1814, valtioneuvoksen arvon 1830 ja todellisen valtioneuvoksen arvon 1837.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Kotivuori, Yrjö: Johan Walheim. *Ylioppilasmatrikkeli 1640–1852*. Helsingin yliopiston verkkojulkaisu 2005. Luettu 17.12.2015.
Johan Vonlanthen maajoukkuepaidassa 2006
**Johan Vonlanthen** (s. 1. helmikuuta 1986 Santa Marta, Kolumbia) on sveitsiläinen jalkapalloilija, joka pelaa Itävallan Bundesliigan FC Red Bull Salzburgssa. Pelipaikaltaan hän on hyökkääjä.

Vonlanthen pelasi nuoruudessaan BSC Young Boysissa. Hän teki debyyttinsä Sveitsin pääsarjassa kaudella 2001–2002 kuusitoistavuotiaana. Hän teki sillä kaudella kahdeksassa ottelussa yhden maalin. Seuraavalla kaudella hän pelasi 27 ottelua, joissa teki neljä maalia. Vonlanthen teki kesällä 2003 sopimuksen PSV Eindhovenin kanssa. Kevään 2005 hän oli lainassa Brescia Calciossa ja kauden 2005–2006 NAC Bredassa. Kesäkuussa 2006 hän liittyi jälleen PSV Eindhoveniin, josta siirtyi samana kesänä itävaltalaisseura Red Bull Salzburgiin. Vonlanthen pelasi 33 ottelua ja teki 5 maalia kaudella 2006-07, kun Red Bull Salzburg voitti Itävallan mestaruuden.

Vonlanthen teki debyyttinsä Sveitsin jalkapallomaajoukkueessa 6. kesäkuuta 2004, kun Sveitsi kohtasi Liechtensteinin. Portugalin EM-kisoissa 2004 hänestä tuli toiseksi nuorin EM-lopputurnauksessa pelannut pelaaja sekä nuorin maalintekijä, kun hän viimeisteli maalin Ranskaa vastaan. Vonlanthen teki Färsaaria vastaan kolme maalia, kun Sveitsi voitti maan Saksan 2006 MM-kisojen karsinnassa. Vonlathen oli valittu Sveitsin lopputurnaukseen osallistuvaan joukkueeseen, mutta hän loukkaantui viimeistelyleirillä, jolloin hänen tilalleen nimitettiin Hakan Yakın.

Lähteet
-------

* Vontlanthenin tilastot weltfussball.dessä[vanhentunut linkki]

Sveitsin joukkue – Jalkapallon EM-kilpailut 2004
1 Stiel |
2 Haas |
3 Berner |
4 Henchoz |
5 M. Yakın |
6 Vogel |
7 Cabanas |
8 Wicky |
9 Frei |
10 H. Yakın |
11 Chapuisat |
12 Zuberbühler |
13 Zwyssig |
14 Magnin |
15 Gygax |
16 Celestini |
17 Spycher |
18 Huggel |
19 Barnetta |
20 Müller |
21 Rama |
22 Vonlanthen |
23 Roth |
Valmentaja Kuhn

Sveitsin joukkue – Jalkapallon EM-kilpailut 2008
1 Benaglio |
2 Djourou |
3 Magnin |
4 Senderos |
5 Lichtsteiner |
6 Huggel |
7 Cabanas |
8 Inler |
9 Frei |
10 Yakın |
11 Streller |
12 Derdiyok |
13 Grichting |
14 Gygax |
15 Fernandes |
16 Barnetta |
17 Spycher |
18 Zuberbühler |
19 Behrami |
20 Müller |
21 Jakupović |
22 Vonlanthen |
23 Degen |
Valmentaja Kuhn
Raphigraphe näytteillä Mediamuseo Rupriikissa Tampereella.
Raphigraphe-aakkoset.
**Raphigraphe** on sokeille tarkoitettu kirjoituskone, jonka avulla sokeat voivat kirjoittaa näkeville. Laite koostuu kymmenestä jousivälitteisestä ja pistokärkisestä näppäimestä, joiden avulla voidaan kirjoittaa kohotekstiä. Raphigraphen jokainen näppäin vastaa yhtä kirjaimen osaa, joten sillä kirjoittaminen on hidasta. 

Pistekirjoituksen kehittäjä Louis Braille loi yhdessä ystävänsä Francois-Pierre Foucaultin kanssa "raphigraphiaksi" kutsutun kirjoitustavan, jonka avulla sokeat voivat kirjoittaa näkeville. Kirjoitustapa hyödyntää paperiin kohopainettuja kirjaimia. Foucault kehitti vuonna 1841 kirjoitustapaa hyödyntävän raphigraphe-koneen.

Raphigraphe on kreikkaa ja tarkoittaa "neulakirjoitinta" (*raphis* ’neula’, *graphein* ’kirjoittaminen, piirtäminen’).

Raphigraphe edeltää ensimmäisiä varsinaisia kirjoituskoneita yli kahdellakymmenellä vuodella.

Lähteet
-------

1. ↑  Braille: Literacy for the Blind *brailleliteracy.weebly.com*. Viitattu 9.11.2013. (englanniksi)
2. ↑  Louis Braille (1809-1852) *petitmuseedubraille.free.fr*.  Arkistoitu 9.11.2013. Viitattu 9.11.2013. (ranskaksi)
3. ↑  Mellor, C. Michael: *Louis Braille: A Touch of Genius*, s. 93. National Braille Press, 2006. ISBN 0-939173-70-9.

Aiheesta muualla
----------------

* Mediamuseo Rupriikki (Arkistoitu – Internet Archive) (suomeksi)
**Pieni Vuorijärvi** (myös **Alimmainen Vuorijärvi**) on järvi Kannonkosken itäosassa Keski-Suomen maakunnassa. Sen pinta-ala on 1,5 hehtaaria. Etäisyys Jyväskylästä on 78 kilometriä pohjoiseen.

Maantiede
---------

Pienen Vuorijärven pituus kaakosta luoteeseen on 300 metriä. Järven leveys on alle 100 metriä. Rantaviivan pituus on 671 metriä. Saaria ei ole ja rannat ovat erämaisia. Pieneen Vuorijärveen virtaa laskuoja kaakosta Keskimmäiseltä Vuorijärveltä, johon puolestaan virtaa laskuoja Ylimmäiseltä Vuorijärveltä. Pieni Vuorijärvi laskee Vuorijokea luoteeseen Vuorilahteen (107,2 metriä mpy), joka on Vuosjärven kapea ja melko syvä kaakkoon suuntaava lahti. Etäisyys Pieneltä Vuorijärveltä Vuorilahteen on kolmisen kilometriä.

Pieni Vuorijärvi (14.441.1.033) kuuluu Vuosjärven alueeseen (14.441), joka on kolmannen jakovaiheen vesistö Kymijoen vesistössä (14). Toinen jakovaihe on Kivijärven–Vuosjärven alue (14.44) ja ensimmäinen on Viitasaaren reitin valuma-alue (14.4). Ylimmäinen Vuorijärvi on viidenneksi pienin Vuosjärven alueen 39:stä vähintään hehtaarin laajuisesta vakavedestä.

Vuorijärvet on kolme erämaista järveä Kannonkosken itäosassa. Ne ovat kaakosta luoteeseen Ylimmäinen Vuorijärvi, Keskimmäinen Vuorijärvi ja Pieni Vuorijärvi.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Alimmainen Vuorijärvi, vakavesi, Kannonkoski
2. 1 2 3 4  Ympäristö.fi : Ympäristötiedon hallintajärjestelmä Hertta Ympäristötiedon hallintajärjestelmä Hertta. Viitattu 1.2.2022.
3. ↑  Pieni Vuorijärvi. Järviwiki. Viitattu 1.2.2022.
4. ↑  Pro Vuorijärvet *Vuorijärvet.fi*. Viitattu 1.2.2022.
5. ↑  Vuosjärven alue (14.441). Järviwiki. Viitattu 1.2.2022.
Peter Heise
**Peter Heise** (11. helmikuuta 1830 – 12. syyskuuta 1879) oli tanskalainen säveltäjä. Hänen ensimmäiset sävellyksensä olivat C. E. F. Weysen tapaista vanhempaa tanskalaista romantiikka. Myöhemmin tyyli muuttui Schubertin ja Schumannin vaikutuksesta melodiikaltaan intensiivisemmäksi ja säestyksen osuudelta yksilöllisemmäksi.

Sävellyksiä
-----------

Heisen lauluista tunnetuimpia ovat 1850-luvulta olevat *Fire folkeviser* (Carl Ploug), *Syv Kærlighedssange* (Christian Winther) ja *Havfruens Sange* (Bernhard Severin Ingemann) sekä vuodelta 1879 oleva *Dyvekes Sange* (Holger Drachmann). Hänen oopperansa *Drot og marsk* (1878) on kuulunut ilmestymisestään saakka pysyvään ohjelmistoon Tanskassa.

Lähteet
-------

1. 1 2  *Media Musiikki*. Helsinki: Tammi, 1983. ISBN 951-30-5436-5.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Suomi (KANTO)
* Belgia
* Yhdysvallat
* Ruotsi
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* RISM
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**Talbot Horizon** on aluksi Chrysler Europen ja myöhemmin PSA-konsernin Talbot-merkillä vuosina 1978–1987 valmistama alemman keskiluokan automalli, joka korvasi Talbot 1100:n ja Avengerin. Sitä myytiin aluksi Chrysler- ja Simca-merkkisenä. Mallin seuraajaksi tuli Peugeot 309, jonka nimeksi oli alun perin tarkoitus tulla Talbot Arizona.

Horizonin kehitti Chrysler Europen Simca-osasto Isossa-Britanniassa. Vuonna 1978 PSA-konserni osti Chrysler Europen ja sen mukana Simcan, jonka seurauksena Horizonia alettiin seuraavasta vuodesta lähtien markkinoida Talbot-merkkisenä. Horizonia valmistettiin pääasiassa Poissyn tehtaalla Ranskassa ja Rytonin tehtaalla Isossa-Britanniassa. Sitä valmistettiin myös Espanjassa ja Suomessa Saab-Valmetin tehtaalla Uudessakaupungissa. Horizon valittiin Vuoden autoksi Euroopassa 1979.

Facelift-mallin Talbot Horizon.
Pohjois-Amerikassa myytiin Dodge Omni -nimistä mallia, joka oli Horizonin pohjoisamerikkalaisten markkinoiden tarpeita vastaamaan kehitetty versio. Sitä myytiin myös nimellä Plymouth Horizon.

Vuonna 1982 Horizon koki kasvojenkohotuksen, jossa se sai muun muassa kokonaan mustat puskurit. Myös viisivaihteinen manuaalivaihteisto tuli saataville.

Lähteet
-------

1. ↑  1979 – Simca-Chrysler Horizon Car of the Year. Viitattu 8.10.2018. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Talbot Horizon** Wikimedia Commonsissa
**Podengo galguenho** on sukupuuttoon kuollut portugalilainen koirarotu.

Ulkonäkö
--------

Pää oli erittäin pitkänomainen, otsa melko kapea, kuono teräväkärkinen, korvat pystyt, suuret, teräväkärkiset ja korkealle asettuneet. Niska oli pitkä ja kapea, lanne kaareva, lantio laskeva, vatsalinja erittäin ylösvetäytynyt, eturaajat ohuet ja häntä ohut ja melko lyhyt. Säkäkorkeus oli yli 70 cm. Väritys vaihteli, mutta oli useimmiten keltainen tai musta.

Alkuperä
--------

Podengo galguenho kuului alkuperäiseen etelän podengotyyppiin. Se esiintyy Mértolasta löydetyissä arabialaisissa keramiikkaesineissä, jotka ajoittuvat noin 100-luvulle: niissä on kuvattuna vinttikoiramainen koira, jolla on kuitenkin pystyt korvat. Rotu mainittiin vielä 1900-luvun alkupuolella useissa kirjoituksissa. Sen uskotaan olleen alkuperältään pystykorvainen vinttikoira, ja siinä olikin paljon vinttikoiran vaikutteita - mutta myös podengon vaikutus näkyi, ja sitä verrataan espanjalaiseen rotuun nimeltä *regalgo*. Se oli todennäköisesti nykyisen portugalinpodengon kantarotu, jonka arabit toivat Portugaliin. Se saattoi olla myös podengon ja sukupuuttoon kuolleen lusitanianvinttikoiran välimuoto. Sen vaikutus näkyy yhä tietyissä ison portugalinpodengon jalostuslinjoissa, joihin se todennäköisesti lopulta sekoittui, lakaten samalla olemasta oma rotunsa.

### Etymologia

*Galguenho* tarkoittaa "vinttikoiraa", mikä viittaa rodun olemukseen vinttikoiramaisena podengona.

Lähteet
-------

1. 1 2  Veiga, Vitor. *The Portuguese Podengo*, s. 71-73. 2005.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * n
* k
* m
Portugalilaiset koirarodut |
| --- |
|  |
| FCI | 
* Alentejonkoira
* Castro laboreironkoira
* Estrelanvuoristokoira
* Portugalinpodengo
* Portugalinseisoja
* Portugalinvesikoira
* São miguelinfila
* Serra de airesinpaimenkoira
* Transmontanonmastiffi

 |
|  |
| Muut CPC:n hyväksymät | 
* Algarvenkoira
* Azorienpaimenkoira

 |
|  |
| Harvinaiset | 
* Azorienpodengo
* Madeiranajokoira
* Terceirandoggi

 |
|  |
| Sukupuuttoon kuolleet | 
* Podengo barbaça
* Podengo galguenho

 |

 |
*Tämä artikkeli kertoo diplomaatista. Kuvataiteilijasta kertoo artikkeli Eero Yrjölä.*
**Eero Olavi Yrjölä** (21. kesäkuuta 1925 Iitti – 10. syyskuuta 2010) oli suomalainen diplomaatti. Hänellä oli varatuomarin arvo. Yrjölä toimi ulkoasianministeriön toimistopäällikkönä 1.7.1971 alkaen. Hän oli pääkonsulina New Yorkin pääkonsulinvirastossa 1.7.1974 alkaen. Yrjölä sai ulkoasianneuvoksen arvon 1.3.1978 ja oli ulkoasiainministeriön neuvotteleva virkamies 1.7.1980 alkaen. Hän oli ulkoasiainministeriön hallinnollisen osaston osastopäällikkö 1983–1985 ja suurlähettiläs Prahassa 1985–1990. Yrjölä toimi kansainvälisten lainsäädäntöasiain neuvottelukunnan sihteerinä 1969–1974 ja erioikeusasetustoimikunnan puheenjohtajana 1973.

Yrjölän puoliso oli Raili Lahja Inari Heiskanen ja hänen lapsensa olivat Tuula Johanna, Taina Annina sekä Tomi Lauri Tapio. Yrjölän tytär Tuula Yrjölä on ulkoasiainministeriön diplomaatti.

Yrjölälle myönnettiin Suomen Leijonan Ritarikunnan 1. luokan komentajamerkki 1990.

Lähteet
-------

1. ↑  Iitin seurakunta, Yrjölä Eero Olavi, Iitin Uusi hautausmaa, viitattu 13.11.2021
2. 1 2 3 4  Ulkoasiainhallinnon matrikkeli, Ulkoasiainneuvos ja suurlähettiläs Yrjölä Eero Olavi, toimittajat Jussi Nuorteva ja Tuire Raitio, Ulkoasiainministeriö 1996
3. ↑  Facta 2001, WSOY 1986, 18. osa, palsta 676
4. ↑  Suomen Prahan-suurlähetystö, viitattu 6.6.2016
5. ↑  Helsingin Sanomat 10.12.1990
**Michael Kolganov** (hepr. ‏מיכאל קלגנוב‎, s. 24. lokakuuta 1974 Taškent, Uzbekistanin SNT) on uzbekistanilaissyntyinen, kansainvälisellä urallaan Israelia edustanut meloja. Hän on kajakkimelonnan maailman- ja Euroopan-mestari sekä olympiamitalisti.

Kolganov saavutti Sydneyn olympialaisissa 2000 pronssia kajakkiyksiköiden 500 metrin kilpailussa. Hän johti kilpailua ensimmäisen puolikkaan ajan, mutta joutui lopulta päästämään Knut Holmannin ja Petăr Merkovin ohitseen. 1 000 metrillä hän sijoittui neljänneksi 0,042 sekuntia pronssista jääneenä. Hän karsiutui välierissä 500 metrillä Ateenan olympialaisissa 2004 ja Pekingissä 2008 sekä 1 000 metrillä Pekingissä 2008.

Kolganov voitti kajakkiyksiköiden 200 metrin maailmanmestaruuden Szegedissä 1998 ja Milanossa 1999 sekä sai MM-hopeaa 500 metrillä 1998.

Kolganov voitti Euroopan-mestaruuden kajakkiyksiköiden 200 metrillä 1999 sekä 1 000 metrillä 2000. Lisäksi hän saavutti EM-hopeaa 500 metrillä 2000 ja 2001 sekä EM-pronssia yksiköiden 500 ja 1 000 metrillä 1999. Kajakkikaksikon 200 metrillä hän sai EM-pronssia 2006.

Lähteet
-------

1. 1 2  Michael Kolganov *sports-reference.com*.  Arkistoitu 4.3.2016. Viitattu 18.11.2016. (englanniksi)
2. 1 2 3  Kolganov Michael *canoeresults.eu*. Viitattu 18.11.2016. (englanniksi)
3. ↑  Canoeing at the 2000 Sydney Summer Games: Men's Kayak Singles, 500 metres *sports-reference.com*.  Arkistoitu 9.9.2010. Viitattu 18.11.2016. (englanniksi)
| "Eesti (On My Mind)"Juice Leskinen Grand Slam |
| --- |
| Singlen "Eesti (On My Mind)" kansikuva |
| Singlen tiedot |
|  Albumilta | *Boogieteorian alkeet peruskoulun ala-astetta varten, lyhyt oppimäärä* |
|  B-puoli | "Kun rumba loppuu" |
|  Julkaistu | 1983 |
|  Formaatti | 7″ vinyyli |
|  Tyylilaji | suomirock |
|  Kesto | 03.31 |
|  Levy-yhtiö | Johanna |
| Listasijoitukset |
| Suomi 12. (huhtikuu 1983) |
| Juice Leskinen Grand Slamin muut singlet |
| "Nenästä verta, sielusta kultaa"1983 | "Eesti (On My Mind)"1983 | "Pyhä toimitus"1985 |

"**Eesti (On My Mind)**" on Juice Leskisen säveltämä ja sanoittama kappale vuodelta 1983. Se sisältyi Juice Leskinen Grand Slamin albumiin *Boogieteorian alkeet peruskoulun ala-astetta varten, lyhyt oppimäärä*, ja se ilmestyi myös singlenä (B-puolella "Kun rumba loppuu"). Levyllä kappaleen esittävät Juice Leskinen (laulu), Anssi Tikanmäki (haitari ja taustalaulu), Ila Loueranta (akustinen kitara ja taustalaulu), Puntti Valtonen (sähkökitara ja taustalaulu), Antti Tammilehto (basso ja taustalaulu), Vesa Sytelä (rummut, lyömäsoittimet ja taustalaulu), Toni Lähteenmäki (taustalaulu), Mika Sundqvist (taustalaulu) ja Nalle Lehtonen (trumpetti). Sovituksen on tehnyt Anssi Tikanmäki.

Kun Leskinen kirjoitti kappaleen, hän ei ollut koskaan käynyt Virossa. Silti kappale oli myös siellä suosittu. Ivar Vigla teki siitä vironkielisen version nimellä "Soome". Suomeksi kappaleen kertosäkeessä lauletaan *Eesti, Eesti, Eesti, kaipaan sinne perkeleesti*. Viroksi sama kohta kuuluu: *Soome, Soome, perkele Soome ma tahan sinna saada*. 

Kappale nousi Suomen virallisen singlelistan sijalle 12.

Teflon Brothers on tehnyt oman version kappaleesta.

Lähteet
-------

1. 1 2  Listalevyt: Juice Leskinen
2. 1 2  *Juice Leskinen. Syksyn sävel. Kaikki singlet 1974–2004*. CD-boksin liite. Johanna Kustannus, 2007.
3. ↑  Mari Pudas: Teflon Brothersista tuli virolainen: "Monen asian summa" *iltalehti.fi*.  1.6.2022. Viitattu 2.6.2022.