recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Leo von Thun und Hohenstein, August Eisenmengerin maalaama muotokuva vuodelta 1884.
**Leo von Thun und Hohenstein** (7. huhtikuuta 1811 Tetschen, Böömi – 17. joulukuuta 1888 Wien) oli itävaltalainen kreivi ja valtiomies, joka toimi Itävallan opetusministerinä vuosina 1849–1860. Hän kehitti maan opetuslaitosta ja suosi tšekkien kansallisia pyrkimyksiä.

Leo von Thun und Hohenstein oli Friedrich von Thun und Hohensteinin nuorempi veli. Konservatiivisesta katsomuksestaan huolimatta hän oli myötämieleinen Itävallan vähemmistökansallisuuksien, erityisesti tšekkien kansallisille tavoitteille. Hän toimi huhtikuusta heinäkuuhun 1848 paikallishallinnon johtajana Böömissä ja tuli seuraavana vuonna opetusministeriksi Schwarzenbergin hallitukseen. Opetusministerinä Thun und Hohenstein salli perusopetuksen antamisen joissain kouluissa paikallisella kielellä saksan sijaan ja kehitti korkeakouluja tuomalla niihin oppineita Saksasta. Toisaalta vuoden 1855 konkordaatti paavin kanssa palautti katoliselle kirkolle kontrollin Itävallan koululaitokseen. Konkordaatti oli voimassa vuoteen 1870. Thun und Hohenstein jätti ministerintehtävänsä vuoden 1860 lokakuun patentin julkaisemisen jälkeen. Hän oli vuodesta 1861 Itävallan parlamentin ylähuoneen elinikäinen jäsen sekä vuosina 1861–1867, 1870 ja 1883–1888 edustajana Böömin maapäivillä. Hän kuului böömiläisten aristokraattien "feodaaliseen" puolueeseen, ja kannatti Itävallan kehittämistä federalistiseen suuntaan.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Leo, count von Thun und Hohenstein (englanniksi) *Encyclopædia Britannica Online Academic Edition*. Viitattu 18.7.2013.
2. 1 2  *Nordisk familjebok* (1919), s. 1207 (ruotsiksi) Runeberg.org. Viitattu 18.7.2013.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Leo von Thun und Hohenstein** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Kreikka
* Kroatia
* Alankomaat
* Puola
	+ 2
* Vatikaani

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* RISM
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**Feng Guozhang** (Wade-Giles: **Feng Kuo-tšang**; 7. tammikuuta 1859 Heijan – 12. joulukuuta 1919 Peking) oli kiinalainen sotilas ja poliitikko. Hän toimi Kiinan tasavallan varapresidenttinä vuosina 1916–1917 ja presidenttinä 1917–1918. Hän perusti niin sanotun Zhilin klikin.

Feng kunnostautui sotilaana Qing-dynastian viimeisinä vuosina. Tasavallan ensimmäisinä vuosina hän auttoi presidentti Yuan Shikaita kukistamaan kapinointia Etelä-Kiinassa. Hän ei kuitenkaan hyväksynyt Yuanin suunnitelmia julistaa itsensä keisariksi. Yuan nimitti Fengin esikuntapäällikökseen, mutta piti häntä samalla silmällä. Keväällä 1916 puhjenneen kapinan aikana Feng oleskeli Nanjingissa ja neuvoi Yuania taipumaan opposition vaatimusten edessä. Yuanin kuoltua saman vuoden kesäkuussa presidentiksi tuli kenraali Li Yuanhong ja parlamentti valitsi Fengin varapresidentiksi. Kesä–heinäkuun 1917 lyhytaikaisen monarkistisen kaappausyrityksen aikana Li luovutti presidentin tehtävät Fengille, joka jatkoi myös kaappauksen kukistamisen jälkeen vt. presidenttinä. Hänen kaudellaan Kiina liittyi ensimmäisen maailmansotaan julistamalla elokuussa 1917 sodan Saksalle.

Feng päätyi kilpailemaan vallasta pääministerinä huhtikuusta 1916 alkaen toimineen marsalkka Duan Qiruin kanssa. Kummallakin oli tukenaan oma Beiyangin armeijan ryhmä: Fengillä niin sanottu Zhilin klikki ja Duanilla Anhuin klikki. Syyskuussa 1917 Sun Yat-senin johtamat vallankumoukselliset perustivat Etelä-Kiinaan kilpailevan hallituksen, joka yritti saada suurvaltojen tunnustuksen. Feng olisi halunnut ratkaista tilanteen rauhanomaisesti, mitä Duan ei hyväksynyt. Duan erosi välillä protestiksi pääministerin tehtävästä, mutta sai tukijoukkojensa avulla painostettua Fengin ryhtymään sotatoimiin etelän hallitusta vastaan. Heikoksi presidentiksi jäänyt Feng erosi syyskuussa 1918.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  *Nordisk familjebok*, täydennysosa (1923), s. 768 (ruotsiksi) Runeberg.org. Viitattu 22.3.2014.
2. 1 2  China: History (englanniksi) *Encyclopædia Britannica Online Academic Edition*. Viitattu 22.3.2014.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Feng Guozhang** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Australia
* Alankomaat

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Trove

 |

 |
**Wyndham Worldwide** on New Yorkin pörssissä noteerattu yhdysvaltalainen holdingyhtiö, joka operoi maailmanlaajuisesti kymmeniä hotelliketjuja ja on alallaan maailman suurin. Sen omistamien tytäryhtiöiden hallussa on 15 hotelliketju- ja loma-asuntobrändiä, joita se operoi franchising-periaatteella. Niitä ovat muun muassa Days Inn, Howard Johnson’s, Ramada, Super 8 ja Travelodge, loma-asuntovuokrauspalvelu Novasol ja lomaosakeketju RCI. Huoneiden määrällä mitattuna Wyndham Worldwide oli 645 423 huoneellaan vuonna 2014 maailman neljänneksi suurin hotelliyhtiö.

Wyndham Worldwide sai alkunsa vuonna 1981 Texasin osavaltion Dallasista jossa kiinteistösijoittaja Trammell Crow perusti yhtiön nimellä Wyndham Hotel Corporation.

Wyndham Hotels & Resorts
------------------------

Days Inn on eräs Wyndham Worldwiden brändeistä.
Wyndham Worldwiden hotelleja on myös Wyndhamin brändinimellä.
Suurin Wyndham Worldwiden tytäryhtiöistä on Wyndham Hotels & Resorts, joka oli hotellien määrällä mitattuna vuonna 2015 maailman suurin hotelliyhtiö 7 645 hotellillaan.

Wyndham Vacation Ownership
--------------------------

Floridan Orlandossa päämajaansa pitävä Wyndham Vacation Ownership on maailman suurimpia lomaosakeyrityksiä, joka operoi noin 203 kohdetta ja niissä yhteensä 25 tuhatta yksittäistä lomahuoneistoa. Pohjois-Amerikassa, Karibianmerellä ja eteläisellä Tyynellämerellä sijaitsevien lomaosakkeiden omistajia on yhteensä noin 925 000.

Wyndham Destination Network
---------------------------

Vuoteen 2016 saakka nimellä Wyndham Exchange and Rentals tunnettu Wyndham Destination Network operoi 110 000 lomaosaketta yli sadassa maassa. Siihen kuuluvat muun muassa RCI ja alun perin tanskalainen Novasol.

Tietomurtoskandaali
-------------------

Yhdysvaltojen Federal Trade Commission haastoi vuonna 2012 Wyndham Worldwiden oikeuteen, kun yrityksen tietojärjestelmistä oli varastettu vuosina 2008 ja 2009 kolmessa eri tietomurrossa 619 000 kuluttajan tiedot. Tietojen avulla tehtiin rikollisia veloituksia ainakin 10,6 miljoonan dollarin arvosta. Wyndham Worldwide yritti kiistää FTC:n oikeuden haastaa yritystä oikeuteen, mutta hävisi.

Lähteet
-------

1. ↑  Top 10 Largest Hotel Chains in the World 2014 (Arkistoitu – Internet Archive), Listovative.com. Viitattu 9.9.2016.
2. ↑  Myerson, Allen R.: More Than a Chip Off the Building Block, *The New York Times* 1.12.1996. Viitattu 9.9.2016.
3. ↑  International hotel groups by number of hotels worldwide as of January 2015, Statista.com. Viitattu 8.9.2016.
4. ↑  Lepsuilu asiakkaiden tietoturvassa muuttuu kalliimmaksi, *Digitoday* 26.8.2015. Viitattu 8.9.2016.

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Wyndham Worldwide**.
* www.wyndhamworldwide.com

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäiset artikkelit: en:Wyndham Worldwide & en:Wyndham Hotels & Resorts
Mika Jokela
**Mika Jokela** (s. 1969 Rauma) on suomalainen kokki ja Keskon pääkonttorin K-Kampuksen keittiöpäällikkö vuodesta 2024 eteenpäin. Aiemmin urallaan hän on toiminut Finlandia-talon ja Vanajanlinnan keittiöpäälikkönä sekä Suomen Ruotsin-suurlähetystön keittiömestarina vuosina 1999-2004. Hän sijoittui Suomen Top Chef -ohjelman ensimmäisen tuotantokauden ohjelmassa kolmanneksi.

Jokela on kirjoittanut keittokirjan *Chef Vanajanlinna*, joka julkaistiin vuonna 2012. Lisäksi hän on kirjoittanut kolumneja Aamulehden sarjaan "Ohukainen ja Paksukainen" Jussi Lähteen kanssa vuosina 2008–2011.*lähde?*

Teokset
-------

* Mika Jokela, Hanna Löfgren; Hanna Velin (teksti), Mikaela Löfroth (kuvat): Vanajanlinna Chef Mika Jokela (2012), Vanajanlinna ISBN 9789529312023

Lähteet
-------

1. 1 2  Mika Jokela lähtee linnasta stadiin – Vanajanlinnan keittiömestari sai huippupestin *hameensanomat.fi*. Viitattu 19.10.2021.
2. ↑  Uuden Finlandia-ravintolan keittiöpäälliköksi Mika Jokela *aromilehti.fi*. Viitattu 19.10.2021.
**Markku Tapani Niskala** (5. joulukuuta 1945 Tampere – 21. helmikuuta 2018 Helsinki) oli Kansainvälisen Punaisen Ristin ja Punaisen Puolikuun pääsihteeri. Hän hoiti tehtävää vuodet 2003–2008. Niskala on vuosina 1988–1992 pääsihteerinä olleen Pär Stenbäckin ohella toinen virkaan valittu suomalainen.

Tampereelta kotoisin oleva Niskala meni mukaan Suomen Punaisen Ristin toimintaan vuonna 1970. Työskenneltyään muun muassa Helsingin ja Uudenmaan piirin toiminnanjohtajana, hän siirtyi vuonna 1978 järjestötoiminnan asiantuntijaksi Sambiaan ja oli 1980-luvun alussa vastaavissa tehtävissä myös Tansaniassa sekä Zimbabwessa. Vuosina 1984–1987 hän toimi Kansainvälisen Punaisen Ristin Euroopan osaston johtajana ja 1988–2003 Suomen Punaisen Ristin pääsihteerinä. Vuodesta 1992 lähtien Niskala oli myös Kansainvälisen Punaisen Ristin varainhankintakomitean puheenjohtaja.

Eläkkeelle jäätyään Niskala toimi vuodet 2010–2011 Kehitysyhteistyön palvelukeskus KEPA:n puheenjohtajana. Hän on myös ollut Genevessä päämajaansa pitävän Maailman talousfoorumin jäsen.

Markku-liitto valitsi vuonna 2004 Niskalan kahdeksanneksi *vuoden Markuksi*.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Markku Niskala: a Red Cross career  28.11.2003. International Federation of Red Cross and Red Crescent Societes. Viitattu 26.4.2014.
2. ↑  Kuolinilmoitus, Aamulehti 18.3.2018, s. B14
3. ↑  Markku Niskala: Poliittista vaikuttamista ei voi unohtaa  2/2009. Ulkopolitiikka.  Arkistoitu 27.4.2014. Viitattu 26.4.2014.
4. ↑  Markku Niskala Punaisen Ristin ja Punaisen Puolikuun johtoon  28.11.2003. MTV3.  Arkistoitu 27.4.2014. Viitattu 26.4.2014.
5. 1 2  Monitoimimies - Kepan uusi puheenjohtaja Markku Niskala  1/2010. Maailman Kuvalehti.  Arkistoitu 27.4.2014. Viitattu 26.4.2014.
6. ↑  Markku Niskalasta Kepan puheenjohtaja  21.11.2009. Ilta-Sanomat.  Arkistoitu 27.4.2014. Viitattu 26.4.2014.
7. ↑  Vuoden Markut *Markkuliitto.fi*.  2015. Suomalainen Markku-liitto ry.  Arkistoitu 27.4.2014. Viitattu 7.7.2015.

Aiheesta muualla
----------------

* Markku Niskalan muistokirjoitus Helsingin Sanomissa
**Oskar Walter Rokkanen** (14. heinäkuuta 1882 Mikkelin mlk – 24. elokuuta 1973 Helsinki) oli suomalainen kauppaneuvos, Pohjoismainen Sähkö Oy:n perustaja ja toimitusjohtaja sekä levytuottaja. Rokkanen perusti PSO:n vuonna 1918.

Mikkelin maalaiskunnassa syntynyt Rokkanen vietti lapsuutensa ja nuoruutensa Inkerinmaalla. Hän suoritti kauppakoulun Pietarissa vuonna 1904. 

Rokkanen oli huomattava sähköalan liikemies, joka vaikutti myös suomalaisen äänilevyteollisuuden kehitykseen. Pohjoismainen Sähkö Oy oli 1930-luvulla Suomen suurin levy-yhtiö, jolle levyttivät muun muassa Tauno Palo, Viljo Vesterinen, Dallapé-orkesteri ja Georg Malmstén. Oskar Rokkanen sai kauppaneuvoksen arvonimen vuonna 1948.

Rokkanen oli naimisissa Helena Sofia Rokkasen (o.s. Puhakka, k. 1975) kanssa. Heidän tyttäristään Mirjam Helin (1911–2006) oli oopperalaulaja ja laulunopettaja, nuorempi Elbe Häkkinen (1914–1951) sanoittaja ja säveltäjä. Heidän poikansa insinööri Lauri Uljas Oskari Rokkanen (s. 1920) toimi isänsä kuoleman jälkeen PSO:n johtajana sen lopettamiseen, vuoteen 1977 asti. 

Rokkanen kuoli 91-vuotiaana Helsingissä vuonna 1973. Hänet on haudattu tyttärensä Elben viereen Hietaniemen hautausmaalle Helsinkiin.

Lähteet
-------

* 
* Pomus.net: Oskar Rokkanen (Arkistoitu versio)
* 

### Viitteet

1. ↑  Helsingin seurakuntayhtymän hautahaku *Hautahaku*. Viitattu 10.12.2023.


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Kansallisbiografia
* Biografiasampo

 |

 |
**Top-Toy A/S** oli suurin lelujen vähittäismyyjä Pohjois-Euroopan markkinoilla. Holdingyhtiö omisti yritykset nimeltä BR-lelut, Toys "R" Us (Skandinavia) sekä Top-Toy (Hongkong) Ltd.

Yrityksen keskusvarasto ja pääkonttori sijaitsivat Tanskan Tunessa. Lisäksi Top-Toylla oli hankintaosasto Hongkongissa. Yhtiön johtajana toimi Peter Gjoerup.

Joulukuun 2018 lopussa Top-Toy asetettiin konkurssiin heikosti sujuneen joulumyynnin takia.

Historia
--------

Vuonna 1950 Børge Rasmussen avasi Tanskan Roskildessa lehtikioskin, jossa alettiin pian myydä myös leluja. Vuonna 1963 Børge Rasmussenin pojat Bjarne ja Henrik Gjørup tulivat mukaan yritykseen, ja samalla syntyi päätös yrityksen erikoistumisesta leluihin. Tällöin myös pantiin Børge Rasmussenin nimikirjaimet, BR, liikkeen julkisivuun ja yrityksen uudeksi nimeksi tuli BR-Legetøj (BR-Lelut).

BR jatkoi siitä lähtien kasvamistaan, aluksi vuosittain yhdellä uudella liikkeellä, mutta myöhemmin kasvuvauhti kiihtyi nopeasti. Marraskuussa 1990 muodostettiin Top-Toy A/S yhteiseksi rungoksi kaikelle yritystoiminnalle. 1990-luvun puolivälissä yritys allekirjoitti pitkäaikaisen master franchise -sopimuksen Toys "R" Usin pohjoismaisesta toiminnasta. Viimeisimpänä siirtona oli Pohjoismaiden suurimman lelujakelijan K. E. Mathiasenin osto. Vuonna 2009 Top-Toyn kahteen vähittäismyyntiketjuun Pohjois-Euroopassa kuului 270 myymälää .

Lähteet
-------

1. ↑  Erkkilä, Mattias: BR-Lelut vauhdilla Suomeen *Markkinointi & Mainonta*.  20.9.2005. Viitattu 29.12.2018.
2. ↑  Kuukkanen, Tatu: BR ja Toys 'R' Us -leluliikkeiden tanskalaisomistaja konkurssiin – syynä heikko joulumyynti *Yle Uutiset*.  28.12.2018. Viitattu 28.12.2018.
3. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive)
**Kaarlo "Kalle" Sarala** (synt. **Kellinsalmi**; 20. kesäkuuta 1882 Kuusamo – 18. marraskuuta 1960 Pudasjärvi) oli suomalainen maanviljelijä, taloustirehtööri ja Maalaisliittoa edustanut poliitikko, joka vaikutti erityisesti kotikuntansa Pudasjärven asioihin. Hän oli kahdesti presidentinvaalin valitsijamiehenä.

Sarala syntyi silloin Kuusamoon ja nykyään Posioon kuuluvassa Kynsijärven kylässä, mutta hänen ollessaan viisivuotias hänen isänsä osti Pudasjärven Sarakylästä Saralan tilan, jota hän sittemmin viljeli itse. Saralan koulutus rajoittui lyhyeen kiertokouluun. Hän oli Maalaisliiton Sarakylän paikallisosaston ensimmäinen puheenjohtaja vuosina 1908–1956 sekä Pudasjärven kuntakokouksen ja vuosina 1918–1957 kunnanvaltuuston jäsen. Hän oli myös muun muassa Oulun läänin Talousseuran johtokunnan ja valtuuston jäsen sekä vuodesta 1913 Sarakylän Osuuskassan ja vuodesta 1939 Pudasjärven Osuuskaupan hallintoneuvoston puheenjohtaja. Kaikkiaan hänellä oli elämänsä aikana yli sata erilaista luottamustehtävää. Saralan pitkäaikainen joskin toteutumaton tavoite oli muodostaa Sarakylästä ja sen lähikylistä itsenäinen kunta.

Sarala oli presidentin valitsijamiehenä vuosina 1925 ja 1931. Vuoden 1931 vaalissa hän oli Maalaisliiton valitsijamiehistä viimeinen, joka saatiin taivuteltua äänestämään kolmannella kierroksella pääministeri P. E. Svinhufvudia entisen presidentin K. J. Ståhlbergin sijasta. Sarala antoi ryhmäkokouksessa periksi vasta, kun kaikki muut olivat jo lupautuneet äänestämään Svinhufvudia ja hänet oli lisäksi saatu uskomaan, että Ståhlbergin valinnasta seuraisi välittömästi lapuanliikkeen suorittama verilöyly Helsingissä. Svinhufvud valittiin pienimmällä mahdollisella enemmistöllä äänin 151–149. Myöhemmin Sarala tutustui presidentti Urho Kekkoseen.

Sarala oli vanhoillislestadiolainen ja toimi myös maallikkosaarnaajana. Hän sai vuonna 1948 presidentin myöntämän taloustirehtöörin arvonimen. Saralan kuoltua perustettiin vuonna 1961 lahjoitusvaroilla Kalle Saralan stipendirahasto, joka myöntää stipendejä pudasjärveläisille maa- ja kotitalouden opiskelijoille. Rahastoa hallinnoi vuoteen 2023 Pudasjärven Maamiesseuraliitto, joka oli myös perustettu Saralan johdolla.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6  Kalle Sarala KirjastoVirma. Viitattu 25.2.2024.
2. ↑  70-vuotiaita (tilaajille) Helsingin Sanomat 20.6.1952, s. 6. HS Aikakone. Viitattu 25.2.2024.
3. ↑  Yli sata yh­teis­ten asioi­den hoitoon liit­ty­vää teh­tä­vää – Kalle Sarala oli monessa mukana Iijokiseutu 11.12.2016. Viitattu 25.2.2024.
4. ↑  Oulun läänin pohjoisen vaalipiirin Keskuslautakunta Tornion Lehti 30.1.1925, s. 4. Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot. Viitattu 25.2.2024.
5. ↑  Ilmoitus. Lapin Kansa 3.2.1925, s. 1. Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot. Viitattu 25.2.2024.
6. ↑  Paavo Hirvikallio: *Tasavallan presidentin vaalit Suomessa 1919–1950*, s. 61–63. WSOY, Helsinki 1958.
7. ↑  Pikku uutisia, *Kaleva* 15.2.1948, s. 3.
8. ↑  Esko Viitala: Kalle Saralan stipendirahaston kuulumisia Pudasjärveläinen 8.11.2023, s. 7.
**Marko Palovaara** (s. 1973 Kolari) on suomalainen kokki ja keittiömestari. Hän voitti suomalaisen Vuoden kokki -kilpailun vuonna 2002. Hän työskenteli tuolloin vuoromestarina Jarmo Vähä-Savon luotsaaman Michelin-tähtiravintola G. W. Sundmansin palveluksessa.

Vuonna 2017 hän toimi yrittäjänä ja vastasi ravintola Bistro o Matista Kirkkonummella. Hän on aiemmin työskennellyt muun muassa ravintola Wanhassa Munkissa, White Ladyssä, Bakersissä, hotel Lordissa ja G. W. Sundmans.

Hänen mottonsa on: *Miksi tehdä huonoa, kun sama aika menee hyvän valmistamiseen?*

Lähteet
-------

1. 1 2  Arkistoitu kopioVuoden Kokki tilastoina. Suomen Michelin-ravintolat 1987–2014 (vuodet 1995-2014) Metos Oy, metosgroup.com.  Arkistoitu 21.12.2017. Viitattu 3.12.2017.
2. 1 2 3 4  Vuoden kokit  19.10.2017. Elo-Säätiö, elo-saatio.fi. Viitattu 3.12.2017.
3. ↑  Arkistoitu kopioVuoden Kokki 2002 – Marko Palovaara hallitsi poron parhaiten Metos Oy, metosgroup.com.  Arkistoitu 4.12.2017. Viitattu 3.12.2017.

Aiheesta muualla
----------------

* Bistro o Mat (bistromat.fi)
**4. kaartin Kantemirovin punalipun Leninin kunniamerkin panssaridivisioona, nimetty Ju. V. Andropovin mukaan** on Venäjän maavoimien yhtymä, yleensä Kantemirovskyi- tai Kantemirov-divisioona.

Kantemirov-divisioona edeltäjä oli puna-armeijan 17. panssariarmeijakunta, joka muodostettiin Stalingradissa keväällä 1942. 17. panssariarmeijakunta osallistui taisteluihin 26. kesäkuuta 1942 Donin varrella lähellä Voronežia. Ansioistaan taisteluista keski-Donilla armeijakunta sai tammikuussa 1943 kaartin arvonimen ja sen numeroksi vaihdettiin 4. kaartin panssariarmeijakunta, sekä Kantemirov-nimen Kantemirovkan kylän mukaan, jossa se ensimmäisenä osallistui taisteluihin. Osallisuudesta Ukrainan oikean rannan vapauttamiseen huhtikuussa 1944 se sai Punalipun kunniamerkin ja Krakovan vapauttamisesta Leninin kunniamerkin.

Armeijakunta saavutti ensimmäisenä yksikkönä Elben ja osallistui Dresdenin valtaukseen. Se eteni Tšekkoslovakiaan ja päätti toisen maailmansodan Prahan ulkopuolella.

Kesäkuussa 1945 armeijakunta muutettiin 4. panssaridivisioonaksi. Sen päämaja ja kaikki joukot olivat Naro-Fominskissa 70 km lounaaseen Moskovasta. Divisioona oli yksi Venäjän valmiusjoukoista, jota pidettiin vähintään 80 % miehityksessä ja täysin kalustettuna.

Kesäkuussa 1953 Kantemirov-divisioonan joukot tuotiin Moskovaan. Lavrenti Berijan väitettiin suunnittelevan vallankaappausta 27. päiväksi ja hän oli käskenyt Moskovan sotilaspiirin komentajaa Pavel Artemjevia viemään joukkonsa harjoituksiin hallitakseen kaupunkia sisäministeriön joukoilla. Nikolai Bulganin määräsi Kantemirov-divisioonan sekä marsalkka Timošenkon joukkoja Valko-Venäjältä Moskovaan ja Berija pidätettiin.
Divisioona sai 23. helmikuuta 1984 nimen Juri Andropovin mukaan.

Vuosina 1991 ja 1993 divisioonan joukkoja tuotiin Moskovaan. Syyskuussa 1993 puolustusministeri Pavel Gratšov piti ministerineuvoston hätäkokouksen keskustellakseen asevoimien näkemyksestä maan tilanteeseen. Erityisesti Kantemirov-divisioonan komentajat torjuivat mahdollisuuden että armeijaa käytettäisiin poliittisten ongelmien ratkaisussa.

Vuosien 2008-2009 uudistuksissa se muutettiin 4. erilliseksi panssariprikaatiksi. Divisioona luotiin uudelleen 2013 Moskovan alueen yksiköistä.

Lähteet
-------

1. 1 2 3
2. ↑
**Wiklöf Holding Ab** on Ahvenanmaalla toimiva monialakonsernin holdingyhtiö, joka omistaa 12 yritystä. Niistä muodostuva konserni työllisti vuonna 2012 noin 620 henkilöä ja tuotti liikevaihtoa 349 miljoonaa euroa. Kauppaneuvos Anders Wiklöfin omistama Wiklöf Holding on Suomen suurin yhden yksityishenkilön omistama yritys. Se on myös ensimmäinen Suomen Yrittäjien valtakunnallisen yrittäjäpalkinnon voittanut ahvenanmaalaisyritys. Sen toimialoja ovat kauppa, turismi, helikopteripalvelut, logistiikka ja teollisuushallit. Konserni omistaa yhdessä pääomistajansa kanssa myös noin 20 % Ålandsbanken Abp:sta.

Logistiikka-alalla Wiklöf Holding huolehtii ruotsinlaivojen tavaralogistiikasta ja taxfree-kaupasta. Skärgårdshavets Helikoptertjänst Ab on Suomen vanhin pelastushelikopteriyritys. Wiklöf omistaa lisäksi Maarianhaminassa Alandica-kulttuuri- ja kongressitalon liiketoiminnan, hotelli Arkipelagin, Byggvaruhuset-rautakaupan ja Mathis-supermarketin, Godbyssä Mattssons-supermarketin, Ahvenanmaan suurimman päivittäistavarakaupan K-Supermarket Kantarellenin sekä Kokkolassa Hotelli Kokkolan. Kälviällä toimii teollisuushallitoimittaja Best-Hall Oy.

Yrityksen perustaja Anders Wiklöf on perustanut Itämerta suojelevan säätiön Ålandsfonden för Östersjöns framtid.

Katso myös
----------

* Wiklöf Holding Arena

Lähteet
-------

1. ↑  Ahvenanmaalainen Wiklöf Holding Ab kasvoi autokaupasta monialaiseksi konserniksi (Arkistoitu – Internet Archive), Y-lehti 21.10.2012. Viitattu 8.1.2016.
2. ↑  Valtakunnallisesti palkitut (Arkistoitu – Internet Archive), Suomen Yrittäjät 2012. Viitattu 8.1.2016.
3. 1 2  Wiklöf Holding, Wiklöf Holding Ab. Viitattu 8.1.2016.
4. ↑  Ålandsbankenin suurimmat osakkeenomistajat 31.12.2015. Viitattu 8.1.2016

Aiheesta muualla
----------------

* Kauppaneuvos Anders Wiklöf (1946–). *Suomen talouselämän vaikuttajat* -verkkojulkaisu (maksullinen). Suomalaisen Kirjallisuuden Seura. (maksullinen)
Samson- ja Goliath-nosturit vuonna 2018.
**Samson ja Goliath** ovat kaksi lastausnosturia, jotka sijaitsevat Queen’s Islandilla Belfastissa Pohjois-Irlantissa. Nosturit on nimetty Raamatun hahmojen Simsonin (engl. *Samson*) ja Goljatin (*Goliath*) mukaan. Ne hallitsevat Belfastin kaupunkisiluettia ja ovat tunnettuja maamerkkejä. Vaikka nosturit ovat suhteellisen uusia, niistä on tullut nopeasti yksi kaupungin tunnetuimmista symboleista.

Historia
--------

Nosturit sijaitsevat Harland & Wolffin telakalla. Saksalaisen Krupp-insinööritoimiston rakentama Goliath valmistui vuonna 1969 ja Samson vuonna 1974. Goliath on 96 metriä ja Samson 106 metriä korkea. Goliath on nostureista hieman lähempänä Belfastin kaupunkia ja kauempana rannasta.

Rakentaminen
------------

Nosturien jänneväli on 140 metriä ja ne voivat nostaa jopa 840 tonnin kuorman 70 metrin korkeuteen. Niiden nostokapasiteetti on yhteensä yli 1 600 tonnia, yksi maailman suurimmista. Ennen käyttöönottoa nosturit testattiin tuhanteen tonniin saakka, mikä taivutti lastauslaituria yli 30 senttimetriä alaspäin. Nosturien juuressa oleva kuivatelakka on maailman kuudenneksi suurin, sen mitat ovat 556 × 93 metriä.

Harland & Wolffin taantuma
--------------------------

Harland & Wolffilla oli enimillään 35 000 työntekijää ja hyvä tilauskanta, mutta nostureiden rakentamista seuraavina vuosina työvoima ja liiketoiminta vähenivät. Viimeisin telakalta vesille laskettu alus oli ro-ro-alus maaliskuussa 2003. Sittemmin telakka on uudistanut itsensä keskittyen vähemmän laivojenrakennukseen ja enemmän suunnitteluun, laivojen korjauksiin ja offshore-rakennushankkeisiin sekä kilpailemaan muista metallitekniikan ja rakentamisen projekteista. Aluksi oltiin huolissaan siitä, että pääosin tarpeettomiksi käyneet nosturit purettaisiin. Myöhemmin samana vuonna ne kuitenkin luokiteltiin historiallisiksi muistomerkeiksi Pohjois-Irlannin vuoden 1995 historiallisia muistomerkkejä ja arkeologisia kohteita koskevan säädöksen nojalla.

Samson ja Goliath eivät teknisesti ole "suojeltuja rakennuksia", mutta Pohjois-Irlannin ympäristövirasto tunnustaa ne "arkkitehtuurisesti tai historiallisesti kiinnostaviksi" rakennuksiksi.

Laivanrakennus on lopetettu Belfastissa, mutta nosturit halutaan pitää osana nykyistä kuivatelakkaa, joka sijaitsee "Titanic-korttelin" vieressä. Harland & Wolff piti niitä toimintakunnossa aina vuoteen 2015 asti, mutta yritys lopetti toimintansa vuonna 2019.

Lähihistoria
------------

Lokakuussa 2007 Goliath aloitti toimintansa uudelleen viiden vuoden tauon jälkeen, jota yrityksen edustaja kuvasi tämän korostavan telakan kasvavaa työmäärää. 

Itä-Belfastissa avattiin vuonna 2020 klubi, jonka teemana ovat Samson ja Goliath.

Lähteet
-------

1. 1 2 3   (Arkistoitu – Internet Archive)
2. ↑
3. ↑  
Titanic apology to city shipyard  5.10.2007. BBC News. Viitattu 5.10.2007.
4. ↑  Lynch: East Belfast GAA unveil new club crest ahead of first matches *belfastlive*.  16.7.2020. Viitattu 4.8.2020.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Simson & Goliath (nosturit)** Wikimedia Commonsissa

* Titanic-kortteli
*Tämä artikkeli kertoo jääpalloilijasta. Artikkeli Pentti Jokinen (jääkiekkoilija) kertoo jääkiekkoilijasta.*
**Pentti Olavi Jokinen** (9. elokuuta 1931 Helsinki – 9. elokuuta 2018 Savonlinna) oli suomalainen jääpalloilija.

Jokinen pelasi kuusissa jääpallon MM-kisoissa 1957–69 ja saavutti viisi MM-mitalia. Kaikkiaan hän pelasi 49 maaottelua 1952–69.

Kotimaassa Jokinen edusti Käpylän Urheilu-Veikkoja ja Warkauden Pallo -35:tä ja voitti viisi Suomen mestaruutta. Hänet valittiin Suomessa kolme kertaa vuoden pelaajaksi. Myöhemmin hän toimi Warkauden Pallo -35:n ja Suomen maajoukkueen valmentajana. Jokinen kuului Warkauden Pallo -35:n johtokuntaan kymmenen vuotta ja SPL:n jääpalloilun valitsemisvaliokuntaan vuosina 1970–1971. Vuodesta 1972 hän toimi Jääpalloliiton liittohallituksessa ja valitsemisvaliokunnan puheenjohtajana. Jokinen palkittiin SPL:n kultaisella ansiomerkillä ja kultakellolla sekä SPL:n Savon piirin kultaisella ansiokultakellolla. *Toli* Lindholmin All Stars -joukkueessa (vuonna 1972) hän sai pelinrakentajan paikan. Jokinen tunnettiin taktillisena, järkevänä ja väsymättömänä pelinrakentajana, joka ei juuri huonoa ottelua pelannut.

Maahockeyssa Jokinen pelasi yhden maaottelun.

Jokinen oli ammatiltaan insinööri ja hänen kotikuntansa oli Varkaus.

Saavutuksia
-----------

### Jääpallossa

* MM-hopeaa 1957, 1963 ja 1967
* MM-pronssia 1961 ja 1969
* SM-kultaa 1958–59 (Käpylän Urheilu-Veikot) ja 1965–67 (WP-35)
* 49 maaottelua

### Maahockeyssa

* 1 maaottelu

Lähteet
-------

* Arponen, Antti O.; Hannus, Matti; Honkavaara, Aarne; Leinonen, Kimmo; Mäki-Kuutti, Tarmo; Raatikainen, Voitto ;& Raevuori, Antero: *Talviurheilun tähdet*, s. 797. WSOY, 1986. ISBN 951-0-13095-8.
* Rantala, Risto; Siukonen, Markku; & Tukiainen, Seppo (toim.): *Urheilumme kasvot 3*, s. 546. 3. painos. Oy Scandia Kirjat Ab, 1978.

### Viitteet

1. ↑  Kuolinilmoitus, Pentti Olavi Jokinen, Itä-Savo, 2018, No 211, sivu B11, julkaistu 18.8.2018
2. 1 2 3  Urheilumme Kasvot Osa 3, Jokinen, Pentti Olavi, sivu 546, vastaavat toimittajat Risto Rantala, Markku Siukonen, Seppo Tukiainen, Oy Scandia Kirjat Ab, Keuruu 1978
**Määräykset ovat määräyksiä** (*Les Ordres*) on kanadalaisen Michel Brault’n käsikirjoittama ja ohjaama dokumentaarinen draamaelokuva vuodelta 1974. Se kertoo Quebecin vapautusarmeijan (FLQ) lokakuussa 1970 suorittamien kidnappausten aikaisista tapahtumista viiden tavallisen kanadalaisen kautta.

Taustaa
-------

"Lokakuun kriisinä" tunnettu tapahtumaketju kärjistyi, kun Quebecin provinssin itsenäisyyttä ajava vasemmistolainen FLQ sieppasi Britannian kaupallisen edustajan ja viisi päivää myöhemmin Quebecin provinssin työministerin Pierre Laporten vaatiessaan järjestönsä 23 vangitun jäsenen vapauttamista. Kun tähän ei suostuttu, ryhmä tappoi Laporten. Tapahtumat johtivat laajoihin etsintöihin ja uhkauksiin ja lopulta pääministeri Pierre Trudeaun julistamaan poikkeuslakiin, jonka turvin kotietsintöjä saatettiin tehdä ilman erillistä lupaa ja pidätettyjä pitää vankeudessa 90 päivää ilman oikeudenkäyntiä. Elokuvan taustana ovat kymmenien ihmisten lausunnot siitä, miten heitä noina päivinä kohdeltiin.

Vastaanotto ja jälkimaine
-------------------------

*Määräykset ovat määräyksiä* sai Canadian Film Awards -gaalassa palkinnon ohjauksestaan, alkuperäiskäsikirjoituksestaan ja vuoden parhaana kanadalaiselokuvana. Se toi Michel Brault’lle ensimmäisenä kanadalaisena parhaan ohjaajan palkinnon Cannesin elokuvajuhlilla. Se on valittu useita kertoja kymmenen parhaan kanadalaiselokuvan joukkoon Toronton elokuvajuhlien järjestämissä kyselyissä.

Lähteet
-------

1. ↑  Les ordres (Orders) *Canadian Film Encyclopedia*. Viitattu 21.2.2024. (englanniksi)
2. ↑  Yhteiskunta hätätilassa.  *Helsingin Sanomat*, 7.4.1978, s. 47. Näköislehti (maksullinen).
3. ↑  Andrew McIntosh, André Loiselle: Les Ordres (Orders) *The Canadian Encyclopedia*.  14.2.2017. Viitattu 17.2.2024.
**Maroni** (ranskankielinen nimitys, holl. *Marowijne*) on Atlantin valtamereen laskeva joki Ranskan Guayanan ja Surinamen rajalla. Sen pituus on 612 kilometriä, valuma-alueen laajuus 65 000 neliökilometriä ja keskimääräinen virtaus 1 700 kuutiometriä sekunnissa.

Maroni saa alkunsa 700 metrin korkeudessa Tumuc-Humacin vuorilta Surinamen kaakkoisosassa. Sen nimi on yläjuoksulla *Alitany* ja keskijuoksulla *Lawa*. Tärkeimmät sivujoet ovat Tapanahoni, Sparouine, Beiman, Iso ja Pieni Abounami, Inini, Tampok ja Marouini. Joen viisi kilometriä leveään estuaariin yhtyy Mana.

Maronista tuli Ranskan ja Alankomaiden omistusten raja Utrechtin rauhassa vuonna 1713. Vuonna 1850 sen varrelta löydettiin kultaa, mikä sai Ranskan vaatimaan rajan siirtämistä Lawalta Tapanahonille. Yläjuoksulla rajaksi sovittiin Litanijoki vuonna 1935.

Maronin rannoilla asuu muun muassa maroneja ja intiaaneja. Joki on tärkeä kulkuväylä, vaikka lukuisat kosket vaikeuttavat liikennöintiä. Saint-Laurent-du-Maronissa sijaitsee Port de l’Ouestin satama, josta on yhteys Surinamen puolelle Albinaan. Jokea saastuttaa luvaton kullankaivu.

Lähteet
-------

1. ↑  Maroni *Sandre*.  Arkistoitu 18.1.2022. Viitattu 13.3.2022.
2. 1 2 3 4  Rivers of the World Synopsis Sheets: The Maroni *IFGR*. Viitattu 13.3.2022.
Perinteisiä malilaisia bogolan-tekstiilejä.
**Comatex** (*Compagnie Malienne de Textile*) on malilainen tekstiiliteollisuusyritys. Sen toimipaikka ja tuotantolaitos sijaitsevat Ségoussa.

Kiinan tuella rakennettu tekstiilitehdas avattiin vuonna 1968. Konkurssin partaalla ollut valtionyhtiö yksityistettiin vuonna 1994. Sen pääomasta 80 % omistaa kiinalainen China Overseas Engineering Group COVEC ja 20 % Malin valtio. Comatex jalostaa CMDT:n tuottamaa puuvillaa ja valmistaa lankaa ja kankaita kotimaiseen kulutukseen ja vientiin. Se pystyy käsittelemään vuosittain 2 000 tonnia puuvillaa ja tuottamaan 10 miljoonaa metriä harmaata ja 12 miljoonaa metriä painettua kangasta sekä valkaisemaan ja värjäämään 450 tonnia lankaa. Yhtiö on Länsi-Afrikan suurin tekstiilinvalmistaja ja sillä on yli 1 400 työntekijää.

Comatex jalostaa noin kaksi prosenttia Malissa tuotetusta puuvillasta. Sen ongelmia ovat vanhentunut koneisto, korkeat energiakustannukset ja ulkomainen halpatuonti. Yhtiön toiminta on ollut välillä pysähdyksissä ja sen sanotaan olevan jälleen vararikon partaalla.

Lähteet
-------

1. ↑  Mali d’hier: Inauguration du Comatex *maliactu.net*.  Arkistoitu 23.4.2018. Viitattu 22.4.2018.
2. 1 2  COVEC *en.covec.com*.  Arkistoitu 22.4.2018. Viitattu 22.4.2018.
3. 1 2  Mali - Renforcement de la capacité des unités industrielles: Les constats du Ministre Ahmadou Abdoulaye Diallo à Ségou *Coton ACP*.  26.1.2009.  Arkistoitu 22.4.2018. Viitattu 22.4.2018.
4. ↑  *L’économie locale de Ségou: Rapport général*, s. 58. OECD Publishing, 2000. ISBN 9789264062955. Teoksen verkkoversio.
5. ↑  Yaya Konate: Mali: petit à petit, le coton devient pagne *Deutsche Welle*.  30.3.2018. Viitattu 22.4.2018.
6. ↑  Dieudonné Tembely: La Comatex sa en péril: Un fleuron industriel Malien qui serait au bord de la fermeture *maliactu.net*.  7.7.2017. Viitattu 22.4.2018. [vanhentunut linkki]
**Susan Dilys Dougan** (s. 3. maaliskuuta 1955 Colonarie) on saintvincentiläinen opettaja ja hallintovirkailija, joka aloitti elokuussa 2019 Saint Vincent ja Grenadiinien kenraalikuvernöörinä.

Tausta ja yksityiselämä
-----------------------

Susan Dougan syntyi Saint Vincentin saarella vuonna 1955. Hänen vanhempansa olivat Walden ja Dorothy Ryan. Dougan kävi korkeakoulutuksen Britanniassa ja suoritti alemman korkeakoulututkinnon kemiasta Lontoon yliopistossa ja maisterin tutkinnon kasvatustieteistä Southamptonin yliopistosa.

Dougan on naimisissa Hugh Douganin kanssa. Parilla on kolme lasta.

Uskonnolliselta vakaumukseltaan Dougan on anglikaani.

Ura
---

Dougan aloitti opetusuransa Saint Vincentin tyttöjen high schoolissa ja nousi lopulta koulun rehtoriksi. Rehtorina hän toimi vuodet 2001–2004. Dougan oli saarivaltion koulutoimenjohtajana 2004–2009 ja hallitussihteerinä 2009–2013. Saint Vincent ja Grenadiineja Dougan on edustanut muun muassa Amerikan valtioiden järjestössä ja Commonwealth of Learning -järjestössä.

Dougan nimettiin joulukuussa 2014 Saint Vincent ja Grenadiinien varakenraalikuvernööriksi, ja viisi vuotta myöhemmin hänet valittiin ensimmäisenä naisena kenraalikuvernööriksi. Dougan aloitti virassa 1. elokuuta 2019..

Kunnianosoituksia
-----------------

* Pyhän Mikaelin ja Pyhän Yrjön ritarikunta (2020)
* Brittiläisen imperiumin ritarikunta (2010)

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Governor General Government of Saint Vincent and the Grenadines. Viitattu 8.4.2021. (englanniksi)
2. ↑  Dougan becomes first female GG *Dougan becomes first female GG*. Viitattu 14.4.2021.
3. ↑  Female Governors General – List of Female Governors General *www.womensdaycelebration.com*. Viitattu 14.4.2021.
4. ↑  Susan Dougan *Caribbean Elections*. KnowledgeWalk Institute.  Arkistoitu 2.9.2019. Viitattu 8.4.2021. (englanniksi)
5. ↑  SV&G: First Female Gov. Susan Dougan Takes Office *The St Kitts Nevis Observer*.  2.8.2019. Viitattu 14.4.2021. (englanniksi)
**Vesivaraani** (*Varanus mitchelli*) on varaaneihin kuuluva matelijalaji. Lajia tavataan uhanalaisena Australiasta.

Koko ja ulkonäkö
----------------

Vesivaraani voi kasvaa suurimmillaan noin 70 cm pitkäksi. Väriltään se on tumman ruskea, sinimusta tai musta. Ruumiissa on kauttaaltaan pieniä kellertäviä tai keltaisia täpliä, joissa voi olla musta keskus. Lajin kurkku on keltainen ja vatsa kellertävä. Vesivaraanin häntä on pituudeltaan kaksinkertainen verrattuna muuhun ruumiiseen ja kapenee voimakkaasti päätä kohden.

Levinneisyys ja elintavat
-------------------------

Vesivaraania tavataan Australiasta Länsi-Australian ja Pohjoisterritorion pohjoisrannikolta. Sen levinneisyys saattaa myös ulottua Queenslandin luoteiskärkeen. Se elää virtaavien vesien äärellä sekä myös soilla ja rannikon mangrovemetsissä. Sille on tyypillistä lepäillä veden yllä olevilla puiden oksilla. Vesivaraani on hyvä uimari ja se pyydystää ravinnokseen kaloja, vesihyönteisiä, sammakoita ja liskoja. Laji voi elää noin 10 vuotta vanhaksi.

Vesivaraani luokitellaan äärimmäisen uhanalaiseksi. Kannan koosta ei ole tarkkaa tietoa, mutta se on vähenemässä voimakkaasti. Suurin uhka vesivaraanikannalle on invasiivinen vieraslaji agakonna. Vesivaraanit voivat syödä agakonnia, joiden myrkky on niille tappavaa. Agakonnakannan kasvu voi myös syrjäyttää vesivaraanin saaliseläinten kantoja.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Shea, G. Woinarski, J. & Cogger, H.: *Varanus mitchelli* *IUCN Red List of Threatened Species. Version 2020-3*.  2018. International Union for Conservation of Nature, IUCN, Iucnredlist.org. Viitattu 19.2.2021. (englanniksi)
2. 1 2 3  Mitchell's Water Monitor Northern Territory Government. Viitattu 19.2.2021. (englanniksi)
3. ↑  Harold Cogger: *Reptiles and Amphibians of Australia*, s. 777. Csiro Publishing, 2018. ISBN 9781486309702. Kirja Googlen teoshaussa (viitattu 19.2.2021). (englanniksi)


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Taksonitunnisteet | 
* Wikidata: Q2710727
* Wikispecies: Varanus mitchelli
* ADW: Varanus\_mitchelli
* AFD: Varanus\_mitchelli
* CoL: 7FFVP
* EoL: 790176
* GBIF: 2470695
* iNaturalist: 39444
* IRMNG: 11161887
* ITIS: 716527
* IUCN: 83778268
* NCBI: 62045
* RD: mitchelli
* Species+: 10158
* uBio: 5758023

 |

 |
Äyrityinen keskiajalta
**Aurto**, myös **aurtua** tai **äyrityinen** (ruots. *örtug, ortig*, saks. *Artig*), on eräs kaksipuolinen hopearaha. Aurto otettiin käyttöön Gotlannissa noin vuonna 1340 ja Ruotsissa noin vuonna 1370 Albrekt Mecklenburgilaisen kaudella. Myöhemmin sitä on käytetty vuosina 1523–1534, 1535–1540 Tukholmassa, 1528–1531 Västeråsissa sekä 1589–1591 Tukholmassa ja Uppsalassa. Keskiajalla lyötiin myös Turussa aurtoja.

Aurron arvo oli 1/24 markkaa eli 1/3 äyriä eli 8 penninkiä. Se painoi runsaan gramman.

Nimitykset
----------

Rahan nimi Ruotsissa oli aluksi *artogh*, kunnes se vakiintui muotoon *örtug.* Baltiassa rahan nimi oli *artig*.

Varhaisimmassa suomenkielisessä kirjallisuudessa rahasta käytettiin nimitystä aurto. 1600-luvulla, jolloin raha ei enää ollut käytössä, alettiin käyttää muotoa aurtua. Nimitys äyrityinen on todennäköisesti ollut 1900-luvun alun uudismuodoste. Äyrityiseksi rahaa sanottiin erityisesti 1900-luvun alussa mutta myöhemmin vain harvoin.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Arkeologia:aurto – Tieteen termipankki *tieteentermipankki.fi*. Viitattu 14.2.2024.
2. 1 2  Högman, Hans: The History of the Swedish Monetary System *Hans Högman's Genealogy and History Site*.  21.11.2010.  Arkistoitu 9.3.2013. Viitattu 3.9.2020. (englanniksi)
3. 1 2 3  Talvio, Tuukka: Äyrityinen, aurtua, aurto?.  *Numismaattinen aikakauslehti*, 2/2020.  Suomen Numismaattinen Yhdistys - Numismatiska Föreningen i Finland ry.
4. ↑  Talvio, Tuukka: Ulvilan aarre – Ulvilan aarre -väliaikatietoja (Julkaistu myös Numismaattisessa Aikakauslehdessä 1/2005) *Pohjois-Karjalan Numismaatikot ry*.  Arkistoitu 3.9.2020. Viitattu 3.9.2020.
**Toivo Matti Ytti** (10. heinäkuuta 1908 Huittinen – 7. tammikuuta 1973 Huittinen) oli suomalainen maanviljelijä ja agronomi, joka toimi kokoomuksen kansanedustajana 1940-luvun jälkipuoliskolla. Ytin ura kansanedustajana jäi kauden mittaiseksi, mutta puoluehallituksessa hän vaikutti vuoteen 1953 ja puoluevaltuustossa vuoteen 1955 saakka. Ytti toimi myös Kokoomuksen Nuorten Liiton varapuheenjohtajana ja Kokoomuksen maataloussihteerinä.

Ytin vanhemmat olivat talollinen Matti Ferdinand Ala-Fräkkilä ja Fanny Maria Ala-Fräkkilä. Hän pääsi ylioppilaaksi 1929 ja valmistui agronomiksi 1946 ja maatalous- ja metsätieteiden kandidaatiksi 1947. Ytti toimi maanviljelijänä Huittisissa vuodesta 1935 alkaen. Hän oli myös kokoomuksen maataloussihteerinä 1956–1957 ja Maanomistajain liiton tilapäisenä arviomiehenä vuodesta 1959 alkaen.

Ytti oli kansanedustajana vuosina 1945–1948 edustaen Turun läänin pohjoista vaalipiiriä. Hän oli presidentin valitsijamies vuoden 1950 presidentinvaaleissa ja Huittisten kunnanhallituksen jäsen. Ytti kuului kokoomuksen puoluehallitukseen ja toimi pudottuaan eduskunnasta kokoomusnuorten varapuheenjohtajana vuosina 1949–1950.

Ytti oli naimisissa filosofian maisteri Irma Helkavaaran kanssa. Heidän tyttärensä on kuvataiteilija ja taidegraafikko Elsa Ytti (s. 1944).

Lähteet
-------

* .aspx Matti Ytti *Suomen kansanedustajat*. Eduskunta.
* Vares, Vesa: *Kaksi askelta edellä: Kokoomuksen Nuorten Liiton historia 1928-96*. Kokoomuksen Nuorten Liitto, 1999. ISBN 952-91-0794-3.
* Nummivuori, Petri: Matti Ytti (biografia) *nummivuori.blogspot.com*.  4.10.2010. Viitattu 5.10.2010.

### Viitteet

1. 1 2 3 4  Nummivuori
2. ↑  Vares, s. 358.


|  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * n
* k
* m
Kansallisen kokoomuspuolueen kansanedustajat 1945–1948 |
| --- |
|  |
| Eduskuntaryhmä(28) | 
* Ahmavaara
* Antila
* Hakala
* Hetemäki
* Honkala
* Järvi
* Kankainen
* Kivelä (1945–1948)
* Koivisto
* Kölli
* Lappi-Seppälä
* Leikola
* Leppä
* Malmivaara
* Mäkinen
* Oksala
* Paavolainen
* Pohjala
* Pohjannoro
* Saariaho
* Salminen
* Seppälä
* Turja
* Tuurna
* Valanne
* Virkki
* Wirtanen
* Ytti

 |

 |


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Eduskunta

 |

 |
**Kuvernööriksi** kutsutaan erilaisten virkalaitosten johtajia. Yleensä kuvernööri on korkeamman tahon, kuten hallitsijan virkaansa nimittämä.

Monissa Kansainyhteisön maissa kuten Kanadassa ja Australiassa toimii kenraalikuvernööri, joka hoitaa valtionpäämiehen tehtäviä kuten valtiovierailuja, hallitsijan puolesta. Viidentoista itsenäisen valtion hallitsijana toimii kuningas Charles III, joka asuu kuitenkin kokoaikaisesti Lontoossa. Monarkki nimittää näiden maiden kenraalikuvernöörin käytännössä pääministerin ehdotuksesta. Lisäksi liittovaltiomuotoisissa maissa Australiassa on osavaltion päämies kuvernööri ja Kanadassa provinssin päämiehen arvonimi on *luutnantti-kuvernööri* (suom. *varakuvernööri*), jotka molemmat ovat nimellisesti vastuussa monarkille.*lähde?*

Myös Venäjällä *kuvernööri*-nimitystä käytetään Pietarin, oblastien, aluepiirien, autonomisten piirikuntien sekä Juutalaisten autonomisen alueen ylimmistä johtajista. Kuvernöörin nimittää asianomaisen liittovaltiosubjektin lainsäätävä elin, jolle Venäjän presidentti esittää kuvernööriehdokkaan. Vuoteen 2004 Venäjällä kuvernöörit ja muut liittovaltiosubjektien ylimmät johtajat valittiin harvoin poikkeuksin suorilla vaaleilla.*lähde?*

Sen sijaan Yhdysvalloissa kuvernööri on vaaleilla valittava osavaltion toimeenpanovallan haltija.*lähde?*

Useissa maissa valtiovallan hallitsemilla laitoksilla, kuten keskuspankilla tai aluehallinnolla, on kuvernöörit.*lähde?*

Suomen suuriruhtinaskunnassa kuvernööri oli lääninhallituksen johtajan titteli 1837–1918, joka vastasi Ruotsin vallan ja itsenäisyyden ajan maaherraa. Senaatin puheenjohtajana ja Venäjän keisarin korkeimpana edustajana Suomessa toimi puolestaan Suomen kenraalikuvernööri.

Katso myös
----------

* Varakuvernööri
* Komissaari

Lähteet
-------

1. ↑  Kaisu-Maija Nenonen, Ilkka Teerijoki: *Historian suursanakirja*, s. 226. WSOY, 1998. ISBN 951-0-22044-2.
2. ↑  List of Lieutnant Governors (Arkistoitu – Internet Archive) Canadian heritage (englanniksi), (ranskaksi)
3. ↑  Finland – Governors-general – worldstatesmen.org (englanniksi)
**McDonnell Douglas** (nykyään **Boeing**) **F-15 Strike Eagle** on yhdysvaltalainen, joka sään monitoimihävittäjä, joka on kehitetty McDonnell Douglas F-15 Eagle -hävittäjästä. F-15E suuniteltiin 1980-luvulla pitkän kantaman, suuren nopeuden taisteluihin ilman muita hävittäjiä tai elektronisen sodankäynnin koneita. Yhdysvaltain ilmavoimien F-15E Strike Eaglet voidaan tunnistaa muista Eagle-varianteista muun muassa siten, että E-mallissa on tummempi väritys, kaksipaikkainen ohjaamo ja konformiset polttoainesäiliöt, jotka ovat kiinnitetty moottorin ilmanottoaukkojen sivuille. 

Strike Eagleja on käytetty sotilasoperaatioissa Irakissa, Afganistanissa, Syyriassa, Libyassa ja muualla maailmassa. Operaatioiden aikana hävittäjillä on torjuttu vihollishävittäjiä, tehty ilmaiskuja tärkeitä kohteita vastaan ja annettu lähi-ilmatukea maajoukoille.

Kehitys
-------

### Alkuperä

Yhdysvaltain ilmavoimat esitteli McDonnell Douglas F-15 Eaglen korvatakseen McDonnell Douglas F-4 Phantom II -laivastonsa. Toisin kuin F-4, F-15 suunniteltiin ilmaherruustehtäviin

ottamatta huomioon maahyökkäysroolia; F-15 Erikoistehtävä-organisaatio vastusti ajatusta F-15-koneiden tehtävästä, mikä johti lauseeseen "Ei kiloa ilmasta maahan".  Palveluksessa F-15 on ollut menestyksekäs hävittäjä, joka on saavuttanut yli 100 ilmataisteluvoittoa ja nolla tappiota ilmataisteluissa vuodesta 2007 lähtien. 

Huolimatta virallisen kiinnostuksen puutteesta, McDonnell Douglas työskenteli hiljaa F-15-peräisen interdictor-hävittäjän parissa. Yhtiö suunnitteli lentokoneen General Dynamics F-111:n ja jäljellä olevien F-4:ien korvikkeena sekä olemassa olevien F-15-koneiden täydennyksenä.  Vuonna 1978 Yhdysvaltain ilmavoimat aloitti Tactical All-Weather Requirement Study -tutkimuksen, jossa tarkasteltiin McDonnell Douglasin ehdotusta ja muita vaihtoehtoja, kuten uusien F-111F-koneiden osto. Tutkimuksessa suositeltiin F-15E:tä USAF:n tulevaksi iskualustaksi.  Vuonna 1979 McDonnell Douglas ja Hughes aloittivat tiiviin yhteistyön F-15E:n ominaisuuksien kehittämiseksi. 

Auttaakseen F-15E:n kehitystä McDonnell Douglas muokkasi toista TF-15A-prototyyppiä, AF- sarjanumero *71-0291*. Lentokone, joka tunnetaan nimellä Advanced Fighter Capability Demonstrator, lensi ensimmäisen kerran 8. heinäkuuta 1980.  Sitä käytettiin aiemmin konformisten polttoainesäiliöiden (CFT) testaamiseen, jotka alun perin suunniteltiin F-15:lle nimellä "FAST Pack", ja *FAST* tarkoittaa "Fuel and Sensor, Tactical".  Myöhemmin se varustettiin Pave Tack - laserin kohdistustyynyllä , joka mahdollistaa ohjattujen pommien itsenäisen toimituksen.  Prototyyppi esiteltiin vuoden 1980 Farnboroughin lentonäytöksessä .

Lähteet
-------

1. ↑  Davies and Dildy 2007, pp. 9, 15, 20, 35.
2. ↑  Davies and Dildy 2007, inside cover.
3. ↑  Donald 1995, p. 40.
4. 1 2 3  Donald 1995, p. 42.
5. ↑  Davies 2003, pp. 15–16.
6. ↑  Jenkins 1997, p. 42.
7. ↑  Donald 1995, p. 44.
**Change of Habit** oli Elvis Presleyn viimeinen näytelmäelokuva kaikista 31:stä. Se oli myös ainoa Presleyn elokuva, jota ei nähty teattereissa Suomessa.

Elokuvan menestyksen takasi Presleyn vuonna 1968 tekemä comeback. Comeback tapahtui *Elvis*-nimeä kantaneen, sittemmin paremmin nimellä  *'68 Comeback Special* tunnetun musiikkishown ansiosta, joka oli vuoden katsotuin viihdelähetys maailmalla. Show nähtiin NBC-kanavalla, mikä selittää osaltaan myös sen, miksi NBC oli mukana tuottamassa tätä elokuvaa.

Juoni
-----

Elvis esittää elokuvassa New Yorkin ghetossa ilmaista klinikkaa pitävää lääkäri John Carpenteria, joka saa avukseen kolme sairaanhoitajaa tietämättä heidän olevan nunnia.
Elokuva poikkeaa aikaisemmista Elvis-elokuvista tyylinsä osalta, sillä elokuvassa on jonkin verran myös yhteiskuntakriittiistä otetta.

Rooleissa
---------

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
|  Elvis Presley  | … |  Dr. John Carpenter
  |
|  Mary Tyler Moore  | … |  Sister Michelle
  |

Arvioita
--------

*Video-oppaassa* vuodelta 1994 Bello Romano kutsuu elokuvaa laihaksi samarialaisdraamaksi ja antaa sille yhden tähden viidestä, mikä vastaa sanallista arviota "huono".

Lähteet
-------

1. ↑  Romano, Bello (toim.): *Video-opas 95, Yli 8500 elokuvaa, 2000 uutuutta*. WSOY, 1994. ISBN 951-0-19839-0.

Aiheesta muualla
----------------

* *Change of Habit* Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
* The Elvis Movie Guide (Arkistoitu – Internet Archive)