recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Gianni Lora Lamia Marokosta Mauritaniaan kulkevalla erikoiskokeella.
**Dakar-ralli 1998** (myös *Pariisi-Granada-Dakar*) oli 20. Dakar-ralli, joka ajettiin 1. tammikuuta 1998 ja 18. tammikuuta 1998 välisenä aikana. Kilpailun lähtöpaikka oli Versaillesissa Ranskassa (Place d’Armes) ja päätepiste Dakarissa Senegalissa (Lake Rose). Kilpailun pituus oli 10 593 kilometriä ja reitti kulki Ranskan, Espanjan, Marokon, Mauritanian, Malin, Mauritanian ja Senegalin alueella.

Kilpailuun ilmoittautui 349 kilpailijaa, joista 115 oli autoja, 173 moottoripyörää, 35 kuorma-autoa kilpailussa ja 26 kuorma-autoa avustamassa. Kilpailun maaliin pääsi 104 ajoneuvoa, joista 55 oli autoja, 41 moottoripyöriä ja 8 kuorma-autoja.

Autojen kategorian voitti kaksikko Fontenay/Picard Mitsubishillä. Moottoripyörien kategorian voitti Stéphane Peterhansel Yamahalla. Kuorma-autojen kategorian voitti kolmikko Loprais/Stachura/Cermak Tatralla.

Kilpailijoita kohtaan hyökättiin Saharan aavikolla Malissa. Viisi autoa ja kaksi kuorma-autoa olivat hyökkäyksen kohteina. Yksi kuorma-auto vahingoittui pahoin ja yksi joutui varastetuksi. Kilpailijat joko pelastettiin tai pääsivät kohteeseen. Hyökkääjiä ei tunnistettu.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Dakar Retrospective 1979-2007 (PDF)  Arkistoitu. Viitattu 20.6.2023. (englanniksi)
2. ↑  Paris-Dakar motor rally attacked in Sahara *news.bbc.co.uk*.  11.1.1998. Viitattu 1.7.2023. (englanniksi)

Dakar-ralli

|  |  |
| --- | --- |
| Eurooppa ja Afrikka | 
* 1979
* 1980
* 1981
* 1982
* 1983
* 1984
* 1985
* 1986
* 1987
* 1988
* 1989
* 1990
* 1991
* 1992
* 1993
* 1994
* 1995
* 1996
* 1997
* 1998
* 1999
* 2000
* 2001
* 2002
* 2003
* 2004
* 2005
* 2006
* 2007
* ~~2008~~

 |
| Etelä-Amerikka | 
* 2009
* 2010
* 2011
* 2012
* 2013
* 2014
* 2015
* 2016
* 2017
* 2018
* 2019

 |
| Lähi-itä | 
* 2020
* 2021
* 2022
* 2023

 |
Derbyn pääkirjasto ja kaupunginmuseo toimivat samassa rakennuksessa, joka valmistui vuonna 1879.
**Derbyn pääkirjasto** on englantilaisen Derbyn kaupungin suurin kirjasto, osa kaupunginkirjastoa. Se toimii kaupungin keskustassa punatiilisessä rakennuksessa, joka valmistui vuonna 1879. Rakennuksen on piirtänyt arkkitehti Richard Knill Freeman ja varat sen rakentamiseen lahjoitti panimosuvun perillinen Michael Thomas Bass.

Derbyn ensimmäinen kirjasto Queens Streetillä toimi vuodesta 1811 Wilkinson & Sonin kauppaliikkeessä. Se oli avoinna vain jäsenille, jotka maksoivat neljän guinean liittymismaksun ja yhden guinean vuosimaksun.

Vuonna 1850 astui voimaan asetus, jonka nojalla yli 10 000 asukkaan kaupungit saivat kerätä puolen pennin veron ja käyttää sen ilmaisen kirjaston perustamiseen. Kirjastoveron tuloilla ei voinut ostaa kirjoja, vaan ne tuli hankkia muilla keinoin.

Derbyn kirjasto sai suuren osan alkuperäisistä kokoelmistaan vuonna 1857, kun kaupungissa 1700-luvun puolivälistä alkaen toiminut Derby Philosophical Society lakkautettiin ja yhdistettiin Derbyn kaupunginmuseoon. Seura lahjoitti museolle neljäntuhannen niteen kirjaston ja laajan kokoelman "matemaattisia ja luonnontieteellisiä laitteita, näytteitä ja fossiileita".

Nykyisin kirjastossa on englanninkielisten kirjojen lisäksi materiaalia pandžabin, urdun, hindin, gudžaratin, bengalin, puolan, kiinan, ranskan, saksan, italian, espanjan, albanian, arabian, farsin, kurdin, paštun, venäjän ja somalin kielillä. Kirjastossa on lehtiä, äänikirjoja ja monenlaisia apuvälineitä ja tietokonelaitteita. Osa palveluista on maksullisia.

Lähteet
-------

1. ↑  City Centre Streets 2 (Arkistoitu – Internet Archive) Derby in Pictures
2. ↑  Stephen Glover: *The history of the county of Derby, ed. by T. Noble*, s. 430. Oxford University, 1829. Teos Google Booksissa.
3. ↑  Public Libraries Act 1850 Spartacus
4. ↑  Leisure time (Arkistoitu – Internet Archive) Cotton times
5. ↑  William E. Burns: *Science in the Enlightenment: an encyclopedia*. ABC-CLIO, 2003. ISBN 9781576078860. Google Books.
6. ↑  Mick Stanley: History of the museum *Geocurator*.  1976.  Arkistoitu 16.7.2011. Viitattu 8.8.2011. (englanniksi)
7. ↑  About Central Library Derby City
**Ernst Arthur Hagfors** (27. huhtikuuta 1859 Orimattila – 18. elokuuta 1900 Sortavala) oli suomalainen opettajaseminaarin lehtori ja päätoimittaja.

Hagforsin vanhemmat olivat lukkari Erik Henrik Hagfors ja Karolina Charlotta Bastman. Hän pääsi ylioppilaaksi Jyväskylän lyseosta 1880 ja valmistui Helsingin yliopistosta filosofian kandidaatiksi ja maisteriksi 1888. Hagfors oli Sortavalan (Kymölän) opettajaseminaarin suomen ja ruotsin kielen lehtorina vuodesta 1889 alkaen. Hän toimi samalla Sortavalassa ilmestyneen Laatokka-lehden päätoimittajana 1893–1900. 

Hagfors oli naimisissa vuodesta 1887 Elin Matilda Sofia Grönlundin kanssa. Hagforsin veljiä olivat toimittaja ja musiikkikriitikko Johan Fridolf Hagfors ja Myrskylän kirkkoherra Erik Wilhelm Hagfors (1863–1956).  Hagforsin tytär Alli Maria Haapakoski (1888–1963) oli naimisissa suurlähettiläs Harri Holman kanssa. Hagforsin poika kapteeni Eero Ilmari Haapakoski (1893–1929) toimi suojeluskuntain yliesikunnan nuorempana sotilastarkastajana.

Teoksia
-------

* *Vanhoista häätavoista Orimattilan pitäjässä*. Suomi 2 jakso, 18 osa. Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, Helsinki 1885
* *Neuvoja suoomenkielen opettajille*.

Suomennoksia
------------

* *Tanska* ; kirj. E. N. ; suom. Ernst Artur Hagfors. Kansanvalistus-seuran toimituksia 33. Helsinki 1882
* Emil Fredrik Nervander : *Kirkollisesta taiteesta Suomessa keski-aikana. 1*. Kansanvalistus-seuran toimituksia 58. Helsinki 1887
* Archibald Henry Sayce : *Vuosituhansien takaa : raamatun historiallinen totuus Egyptin, Palestinan, Assyrian ja Vähän-Aasian muinaislöytöjen valossa* ; suom. E. H. Kansakirjasto 6. Helsinki 1895

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899 : Ernst Arthur Hagfors
2. 1 2  Ernst Artur Hagfors, Kodin ystävä : kalenteri vanhemmille ja kasvattajille 01.01.1900, nro 1, s. 125, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
3. ↑  Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899 : Erik Wilhelm Hagfors
4. ↑  Kuollut (uutinen Eero Haapakosken kuolemasta), Lahti 27.04.1929, nro 48, s. 1, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
**Leonard Fahlander** (9. heinäkuuta 1807 Ii – 24. lokakuuta 1870 Helsinki) oli suomalainen lääkäri. Hän toimi Lapinlahden mielisairaalan ylilääkärinä ja hänelle myönnettiin professorin arvonimi. Keski-Eurooppaan opintomatkoja tehnyttä Fahlanderia pidetään Suomen ensimmäisenä psykiatrina.

Fahlanderin vanhemmat olivat Olhavan lasitehtaan omistaja Adolf Fahlander ja Sofia Magdalena Nylander. Hän pääsi ylioppilaaksi yksityistodistuksella 1825. Fahlander opiskeli Uppsalan yliopistossa ja valmistui lääketieteen kandidaatiksi ja lisensiaatiksi 1834 sekä lääketieteen tohtoriksi 1835, Fahlander teki opintomatkat Keski- ja Länsi-Eurooppaan 1837–1839 sekä 1856.

Fahlander oli Kristiinankaupungin kaupunginlääkärinä vuodesta 1835 ja sitten Lapinlahden mielisairaalan ylilääkärinä Helsingissä 1840–1868, hän toimi samalla Hietalahden kolerasairaalan lääkärinä 1853. Innokkaana kasvitieteilijä hän osallistui aktiivisesti Lapinlahden sairaalan puiston suunnitteluun. 
Fahlander sai professorin arvonimen 1863.

Leonard Fahlander oli naimisissa vuodesta 1842 kirjapainon omistaja Maria Simeliuksen nuoremman tyttären Jakobina Maria Simeliuksen (16. marraskuuta 1822 — 22. joulukuuta 1895) kanssa. Jacobina Maria myi osuutensa kirjapainosta 1845, jonka johtajana Fahlander oli toiminut anoppinsa kuoleman jälkeen. Fahlander oli sukua vaimolleen.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Yrjö Kotivuori, Ylioppilasmatrikkeli 1640–1852: Leonard Fahlander. Verkkojulkaisu 2005. Luettu 25.11.2018.
2. ↑  Arno Forsius : Oikeuslääketieteen kehitystä Suomessa 1800-luvun loppupuolella. Osa 1. (Arkistoitu – Internet Archive)
3. ↑  RKY  ι  Museovirasto *www.rky.fi*. Viitattu 25.11.2018.
4. ↑  Malja mielenterveydelle *VKK – Vakuutuskuntoutus*.  31.1.2017. Viitattu 25.11.2018.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Ylioppilasmatrikkeli 1640–1852

 |

 |
**Pielaveden ortodoksinen kirkko**, eli **Apostolien Pietarin ja Paavalin kirkko** tai **Apostolien Pietarin ja Paavalin sekä pappismarttyyri Blasioksen kirkko** on Pielaveden kunnassa sijaitseva ortodoksinen kirkko.

Se on rakennettu rakennusmestari W. Korhosen Laatokan Valamon luostarin Pyhän Johanneksen skiittaa varten laatimien piirustusten pohjalta. Apulaispiispa Paavalin johdolla rakennus vihittiin käyttöön helmikuussa 1958. Kirkko on peruskorjattu kesällä 2008. 

Kirkkon on sijoitettu Ägläjärven kirkosta (Ägläjärven Apostolien Pietarin ja Paavalin kirkko) jatkosodan lopulla 1944 evakuoitu kynttiläkruunu. Ikonostaasin kehikko on Mikkelin entisestä varuskuntakirkosta.

Pielaveden ortodoksinen kirkko toimii ortodoksisen kirkon Kuopion ja Karjalan hiippakunnan, Kuopion ortodoksisen seurakunnan Pieleveden seudun pyhäkkönä. Praasniekkaa vietetään vuosittain 29. kesäkuuta.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Pyhäköt Kuopion ortodoksinen seurakunta, ort.fi/kuopio. Viitattu 20.8.2020.
2. ↑  Apostolien Pietarin ja Paavalin sekä Pappismarttyyri Blasioksen kirkko Suomen ortodoksinen kirkko, ort.fi. Viitattu 20.8.2020.
**Olavi Leonard Helanen**, sukunimi aik. *Helander* (15. helmikuuta 1869 Kalajoki – 14. lokakuuta 1931 Oulu) oli suomalainen juristi, tuomiokapitulin sihteeri ja Kemin ja Oulun pormestari.

Helasen vanhemmat olivat kupariseppä, mekaanikko Joakim Leonard Helander ja Mathilda Olivia Bergman. Hän pääsi ylioppilaaksi Oulun yksityislyseosta 1887 ja suoritti Helsingin yliopistossa kameraalitutkinnon 1888 ja yleisen oikeustutkinnon vuonna 1890. Helanen sai varatuomarin arvon 1893.

Helanen oli Tampereen kaupunginvaltuuston sihteerinä 1894–1899, Kemin pormestarina 1899–1904 ja Oulun kunnallispormestarina 1904–1905. Helanen hoiti Oulun kunnallispormestarin viransijaisuuksia vielä vuosina 1906–1911. Vuodesta 1911 alkaen hän oli Kuopion, sittemmin Oulun hiippakunnan tuomiokapitulin sihteerinä.

Helanen oli naimisissa Anna Wilhelmina Eklundin (k. 1899) kanssa ja toisen kerran vuodesta 1902 Nanni Helena Pakosen kanssa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899
2. 1 2 3  Kuolleita, Helsingin Sanomat, 16.10.1931, nro 280, s. 2, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Victor Gabriel Gilbert työssään.
**Victor Gabriel Gilbert** (13. helmikuuta 1847 Pariisi – 21. kesäkuuta 1933 / 1935)  oli ranskalainen taidemaalari. Hänet tunnetaan Pariisia kuvaavista maalauksistaan joissa keskittyi erityisesti markkinanäkymiin kaupungin halleilla ja kaduilla.  

Puusepän pojaksi syntyneestä Gilbertistä piti tulla myös puuseppä, mutta jo varhain havaitut piirtäjän lahjat näyttivät tien toiseen ammattiin. Vanhemmilla ei ollut varaa kouluttaa poikaansa ja kolmetoistavuotiaana hän meni koristemaalarin oppipojaksi. Samaan aikaan hän kävi Jules Gabriel Levasseurin iltakursseilla. Iltakurssit jäivät hänen ainoaksi taiteelliseksi koulutuksekseen. Tätä voi pitää myös hänelle etuna: hän ei saanut opetusta missä olisi pitänyt keskittyä historiamaalaukseen tai antiikin mytologiaan, vaan hän saattoi ottaa aiheensa hyvin tuntemiltaan Pariisin kaduilta.  

Gilbert debytoi vuonna 1873, vain vuotta ennen impressionistien ensimmäistä näyttelyä. 1870- luvun puolivälissä varakas taidekauppias Père Martin otti Gilbertin suojatikseen yhdessä muiden lupaavien nousevien kykyjen kanssa. Nyt Gilbert saattoi lopettaa koristemaalarin työnsä ja keskittyä pelkästään taiteeseen. Hän saavutti ostavan yleisön suosion, sillä hänen realistiset työnsä esittivät asioita, jotka olivat heille tuttuja. 

Myös valtiovalta kiinnostui Gilbertin töistä. Hänen kalamarkkinoita esittävä työnsä palkittiin hopeamitalilla ja valtio osti vuosina 1880 ja 1884 hänen töitään. Kriitikot sanoivat että Gilbert tekee maalaustaiteessan Pariisille saman kuin Émile Zola romaaneissaan, eli kuvaa kaupunkia ja sen elinvoimaa ja eteenpäinmenoa. 

Uran aikana Gilbertin tyyli kehittyi. Hän ei täysin hylännyt porvariston suosimia aiheita, kuten teos *Kukkien myyjä* osoittaa, mutta se linkitti häntä myös kohtim impressionisteja. Hänen värien käyttönsä muuttui kohti kirkkaampia värejä, toisin kuin realistit, jotka suosivat tummempia sävyjä paletissaan. Näyttelyitä hän piti Pariisin ohella myös Lontoossa.  

Gilbert sai uransa varrella mitalin ohella muitakin huomionosoituksia. Hänestä tuli kunnialegioonan ritari vuonna 1897 ja hän sai Prix Bonnatin vuonna 1926. Viimeisen näyttelynsä hän piti vuonna 1933. Hänen kuolinvuodestaan on kaksi eri tietoa, joko vuosi 1933 tai 1935.

Teoksia
-------

* Vihannesmarkkinat , vuodelta 1878.*Vihannesmarkkinat* , vuodelta 1878.
* Tanssinäytös*Tanssinäytös*
* Kukkien myyjä*Kukkien myyjä*
* Hallin luona, vuodelta 1880.*Hallin luona*, vuodelta 1880.
* Heinätöissä, ehkä vuodelta 1880.*Heinätöissä*, ehkä vuodelta 1880.
* Nuori nainen kukkatarhassa, noin vuodelta 1885.*Nuori nainen kukkatarhassa*, noin vuodelta 1885.

Lähteet
-------

1. 1 2
2. ↑
3. 1 2
4. 1 2 3 4 5
5. ↑

Aiheesta muualla
----------------

* 
* 

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa

 |
|  |
| Taiteenala | 
* RKD Artists
* ULAN

 |

 |
**Briana Williams** (s. 21. maaliskuuta 2002) on jamaikalainen pikajuoksija, 4 × 100 metrin viestin olympiavoittaja.

Williams voitti Tampereen alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa 2018 kultaa 100 metrillä ajalla 11,16 ja 200 metrillä nuorten Jamaikan ennätysajalla 22,50. Hän juoksi 100 metrin alle 20-vuotiaiden maanosaennätyksen 11,02 Albuquerquessa kesäkuussa 2019. Hän voitti samana vuonna Pohjois- ja Keski-Amerikan sekä Karibian alle 18-vuotiaiden mestaruuden 100 metrin juoksussa. Alle 20-vuotiaiden Pan-Amerikan-mestaruuskilpailuissa hän saavutti 2019 kultaa 100 metrillä ja hopeaa 4 × 100 metrin viestissä.

Williams juoksi vuodelle 2021 siirretyissä Tokion olympialaisissa avausosuuden Jamaikan 4 × 100 metrin viestijoukkueessa, joka voitti kultaa maan ennätysajalla 41,02. Belgradin sisäratojen MM-kilpailuissa 2022 hän sijoittui 60 metrin juoksussa kuudenneksi ennätyksellään 7,04. Sekä Eugenen MM-kilpailuissa 2022 että Budapestissa 2023 hän juoksi alkuerissä Jamaikan 4 × 100 metrin viestijoukkueessa, joka loppukilpailussa sai toisella kokoonpanolla hopeaa.

Williams juoksi 100 metrin ennätyksensä 10,94 Kingstonissa kesäkuussa 2022 ja 200 metrin ennätyksensä 22,50 Tampereella nuorten MM-kisoissa 2018.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Briana Williams Kansainvälinen yleisurheiluliitto.  (englanniksi)
2. 1 2 3 4  Briana Williams Tilastopaja (vaatii kirjautumisen, maksullinen palvelu).  (englanniksi)


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* World Athletics
* Tilastopaja 🔒

 |

 |
Adolf Wilhelm von Zweygberg. Valokuvaaja Aug. Schuffert. (1880–1899?)
**Adolf Wilhelm von Zweygberg** (27. syyskuuta 1833 Viipuri – 10. toukokuuta 1917 Jyväskylä) oli suomalainen metsänhoitaja, yritysjohtaja ja virka- ja valtiopäivämies.

Von Zweygbergin vanhemmat olivat ylitarkastaja, hovineuvos Adolf von Zweygberg ja Sofie Ramsay. Von Zweygberg opiskeli Pietarissa, suorittaen metsänhoitokurssin ja jatkaen metsänhoidon opintoja Saksassa 1850-luvun lopussa. Hän toimi ensin maanmittauksen ja metsänhoidon ylihallituksen palveluksessa ja sitten ylimetsänhoitajana Vaasan tarkastuspiirissä vuodesta 1859 vuoteen 1890, jolloin hän sai hovineuvoksen arvon. Von Zweygberg oli Kankaan paperitehtaan isännöitsijä 1879–1894 ja Jyväskylän kaupunginvaltuuston jäsen yli 20 vuotta. Hän oli porvarissäädyssä Jyväskylän edustaja valtiopäivillä 1872.

Sellotaiteilija ja musiikkipedagogi Lennart August von Zweygberg oli Adolf Wilhelm von Zweygbergin poika.

Lähteet
-------

1. 1 2  Sigurd Nordenstreng: *Porvarissäädyn historia Suomen valtiopäivillä 1809–1906: Osa V*, s. 366. Helsinki: Otava, 1921.
2. ↑  Kuollut.  *Suomalainen*, 11.05.1917, nro 53, s. 1. Kansalliskirjasto. Viitattu 27.03.2021.
3. ↑  Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899 : Lennart August von Zweygberg
**eDarling** on Internetissä toimiva seuranhakupalvelu (engl. Online Dating Service), jonka kautta voi aloittaa nettideittailun. Palvelu toimii Itävallassa, Sveitsissä, Ranskassa, Espanjassa, Italiassa, Puolassa, Ruotsissa, Alankomaissa, Turkissa, Venäjällä, Tšekissä, Norjassa, Meksikossa, Chilessä, Belgiassa, Suomessa, Unkarissa ja Tanskassa.

Palvelun omistaa berliiniläinen yritys *Affinitas GmbH*. Yrityksen toimitusjohtajat ovat Lukas Brosseder, David Khalil ja Christian Vollmann. Työntekijöitä on noin 300

Historia
--------

Ensimmäinen eDarling aloitti Saksassa vuonna 2009. Sen jälkeen eDarling on levinnyt kahdeksaantoista maahan. .

Espanjassa eDarling on saanut Best Customer Experience Awards 2012 -palkinnon ja Saksassa tullut valituksi Computer Bild -lehden testivoittajaksi nettideittiportaalien vertailussa.

Suomessa
--------

Suomessa eDarling toimii nimellä **Eliittikumppani**. Palvelu aloitti Suomessa joulukuussa 2012. 

### Yleisöpalaute ja viranomaisten arviot

Vaikka palvelu onkin aloittanut toimintansa Suomessa vasta hiljattain, siitä on jo Iltalehden mukaan tullut yhteydenottoja kuluttajansuojaviranomaisille, kun kysymyksiin asiakkuuden keskeyttämisestä ei ole vastattu. Kuluttajavirasto on Iltalehden mukaan kiinnittänyt huomiota myös siihen, että vaikka palvelua on markkinoitu ilmaisena, muu kuin rekisteröityminen maksaa. Myös palvelusta irtisanoutuminen on Iltalehden mukaan ollut vaikeaa.

Lähteet
-------

1. ↑  Affinitas: Links zu den Länderseiten
2. 1 2  Die Affinitas GmbH
3. ↑  Solomarketing: Best Customer Experience Awards 2012 (Arkistoitu – Internet Archive)
4. ↑   Singlebörsen: Hoher Flirtfaktor – aber jeder zweite Anbieter unsicher! Computer Bild (Saksa), numero 8/2010.
5. ↑   Lehdistötiedote "Eliittikumppanilla on rakkauden kaava". Berliini, 17.12.2012.
6. ↑  Nettideittailusta voi seurata ikävä yllätys! Kuluttajaviranomaisiin on oltu yhteydessä useiden eri nettitreffipalveluiden tiimoilta.  6. 3.2013 klo 11. Iltalehti. Viitattu 8.3.2013.

Aiheesta muualla
----------------

* Eliittikumppani
**Aloys Jeremias Piispanen** (24. syyskuuta 1832 Lappeenranta – 12. huhtikuuta 1909 Tuutari) oli Pietarissa ja Inkerinmaalla työskennellyt suomalainen pappi.

Piispanen syntyi toimitusvouti Jeremias Piispasen ja Anna Elisabet Dalinin perheeseen. Hän pääsi ylioppilaaksi vuonna 1855 ja hänet vihittiin papiksi vuonna 1857. Piispanen työskenteli kirkkoherran apulaisena Orimattilassa ja Kaukolassa ja siirtyi vuonna 1863 Pietariin. Hän työskenteli Tuutarin ja Hietamäen kirkkoherrana vuodesta 1879 aina kuolemaansa saakka.

Piispanen oli innokas kirkkolaulun harrastaja ja hän perusti Inkerin ensimmäisen lauluseuran tultuaan Markkovan ja Järvisaaren papiksi vuonna 1865. Hän toimi Pietarin suomenkielisten sanomalehtien toimittajana ja julkaisi runoja ja suomennoksia nimimerkillä A. J. P.

Lähteet
-------

1. 1 2  Piispanen Aloys Jeremias *Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899*. Viitattu 9.2.2020.
2. ↑  Kuolleita.  *Helsingin Sanomat*, 15.4.1909, s. 4. Artikkelin verkkoversio.
3. ↑  Dödsfall.  *Hufvudstadsbladet*, 17.4.1909, s. 4. Artikkelin verkkoversio.
4. ↑  Kaukolan seurakunnan historia ajanjaksolta 1779–1929 eli 150 vuodelta.  *Käkisalmen Sanomat*, 9.1.1930, s. 3.
5. 1 2  Sulo Haltsonen: Inkerinmaan suomalaisen sanomalehdistön vaihteita.  *Sanomalehtimies*, 7/1941, s. 5.
6. ↑    *Helsingin Kaiku*, 15/1909, s. 178. Artikkelin verkkoversio.
**Lahja Adolf Gabriel Kerppola** (11. lokakuuta 1883 Peräseinäjoki − 8. elokuuta 1936 Helsinki) oli suomalainen juristi ja korkeimman oikeuden oikeusneuvos.

Kerppolan vanhemmat olivat rovasti, Kiikalan kirkkoherra Johan Adolf Kerppola (1854−1916) ja Maria Cecilia Martin. Hän pääsi ylioppilaaksi 1903 Helsingin reaalilyseosta ja suoritti Helsingin yliopistossa oikeustutkinnon 1907. Kerppola sai varatuomarin arvon 1909.

Kerppola oli asianajajana Lahdessa 1907−1911 ja sen jälkeen Turun hovioikeudessa ylimääräisenä virkamiehenä 1911−1917, kanslistina 1917−1919, kanneviskaalina 1919−1920, sihteerinä 1920−1921, asessorina 1921−1933 ja hovioikeudeneuvoksena 1933−1934. Kerppola oli sitten korkeimman oikeuden oikeusneuvoksena 1934−1936.

Lahja Kerppola oli naimisissa 1913−1914 Elin Sjöblomin kanssa ja vuodesta 1916 Hedvig Sjölundin kanssa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Ylioppilasmatrikkeli 1903 : matrikkelinumero 28656
2. 1 2  Wikiaineisto : Kuka kukin oli 1961
3. ↑  Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899 : Johan Adolf Kerppola
**Nathalie Björn** (s. 4. toukokuuta 1997 Uppsala, Ruotsi) on ruotsalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan puolustaja. Hän voitti jalkapallon naisten alle 19-vuotiaiden Euroopan-mestaruuskilpailuissa 2015 kultaa Ruotsin joukkueessa. Björn edustaa englantilaista Evertonia, johon hän siirtyi heinäkuussa 2021 kotimaansa Rosengårdista.

Björn on kesäkuun 2022 loppuun mennessä pelannut Ruotsin naisten maajoukkueessa 37 maaottelua ja tehnyt niissä neljä maalia. MM-kilpailuissa 2019 hän saavutti pronssia ja pelasi avauskokoonpanossa kahdessa ottelussa sekä tuli vaihtopelaajana kentälle kahdessa ottelussa.

Lähteet
-------

1. 1 2  Sweden - N. Björn - Profile with news, career statistics and history - Soccerway *int.soccerway.com*. Viitattu 8.4.2019.
2. ↑  Spelarstatistik - Svensk fotboll *www.svenskfotboll.se*. Viitattu 8.4.2019. (ruotsiksi)[vanhentunut linkki]
3. ↑  Rosengård värvar från konkurrenten *www.expressen.se*. Viitattu 8.4.2019. (ruotsiksi)
4. ↑  Anna Anvegard & Nathalie Bjorn: Everton sign Sweden international duo  10.7.2021. BBC. Viitattu 24.7.2021. {en {}}
5. ↑  Nathalie Björn Svenska Fotbollförbundet. Viitattu 9.7.2022. (ruotsiksi)
6. ↑  Sweden *FIFA Women's World Cup France 2019*. FIFA.  Arkistoitu 8.6.2019. Viitattu 14.7.2019. (englanniksi)

  

Ruotsin joukkue – Jalkapallon naisten MM-kilpailut 2019
1 Lindahl |
2 Andersson |
3 Sembrant |
4 Glas |
5 Fischer |
6 Eriksson |
7 Janogy |
8 Hurtig |
9 Asllani |
10 Jakobsson |
11 Blackstenius |
12 Falk |
13 Ilestedt |
14 Roddar |
15 Björn |
16 Zigiotti Olme |
17 Seger |
18 Rolfö |
19 Anvegård |
20 Larsson |
21 Mušović |
22 Schough |
23 Rubensson |
Valmentaja Gerhardsson

Ruotsin joukkue – Kesäolympialaiset 2020
1 Lindahl |
2 Andersson |
3 Kullberg |
4 Glas |
5 Bennison |
6 Eriksson |
7 Janogy |
8 Hurtig |
9 Asllani |
10 Jakobsson |
11 Blackstenius |
12 Falk |
13 Ilestedt |
14 Björn |
15 Schough |
16 Angeldal |
17 Seger |
18 Rolfö |
19 Anvegård |
20 Roddar |
21 Blomqvist |
22 Mušović |
Valmentaja Gerhardsson

Ruotsin joukkue – Jalkapallon naisten EM-kilpailut 2022
1 Lindahl |
2 Andersson |
3 Sembrant |
4 Glas |
5 Nildén |
6 Eriksson |
7 Kullberg |
8 Hurtig |
9 Asllani |
10 Jakobsson |
11 Blackstenius |
12 Falk |
13 Ilestedt |
14 Björn |
15 Blomqvist |
16 Angeldal |
17 Seger |
18 Rolfö |
19 Rytting Kaneryd |
20 Bennison |
21 Mušović |
22 Schough |
23 Rubensson |
Valmentaja Gerhardsson

Ruotsin joukkue – Jalkapallon naisten MM-kilpailut 2023
1 Mušović |
2 Andersson |
3 Sembrant |
4 Lennartsson |
5 Sandberg |
6 Eriksson |
7 Janogy |
8 Hurtig |
9 Asllani |
10 Jakobsson |
11 Blackstenius |
12 Falk |
13 Ilestedt |
14 Björn |
15 Blomqvist |
16 Angeldal |
17 Seger |
18 Rolfö |
19 Rytting Kaneryd |
20 Bennison |
21 Enblom |
22 Schough |
23 Rubensson |
Valmentaja Gerhardsson
**Axel Ålenius** (25. maaliskuuta 1863 Turku – 28. elokuuta 1936 Turku) oli suomalainen juristi, pankinjohtaja ja valtiopäivämies. 

Åleniuksen vanhemmat olivat hovioikeuden notaari Karl August Ålenius ja Angelique Henriette Procopé ja puolisot vuodesta 1892 Elsa Alexandra von Wendt (k. 1923) ja vuodesta 1923 Thyra Ulrika Appelqvist, o.s. Palmroos. Ålenius tuli ylioppilaaksi 1881 ja suoritti oikeustutkinnon 1885, varatuomarin arvon hän sai 1888. Hän työskenteli ensin Turun raastuvanoikeudessa ja tuli sitten Turun hovioikeuden kanslistiksi 1891. Hovioikeuden kirjaaja ja ylimääräinen viskaali hänestä tuli 1894, notaari 1896, varakanneviskaali 1900, asessori 1901 ja oikeusneuvos 1907. Hän hoiti tätä tehtävää vuoteen 1913 ja oli vielä sen jälkeen Turun Säästöpankin johtaja aina kuolemaansa saakka. Pankin asiamiehenä hän oli toiminut jo 1891–1913. Ålenius oli myös Turun kaupunginvaltuuston jäsen. Hän oli Turun edustaja porvarissäädyssä valtiopäivillä 1905–1906.

Lähteet
-------

1. 1 2  Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899 Viitattu 17.11.2020.
2. ↑  Hovioik. neuvos Axel Ålenius kuollut. *Helsingin Sanomat*, 30.8.1936, s. 13.
3. ↑  Sigurd Nordenstreng: *Porvarissäädyn historia Suomen valtiopäivillä 1809–1906: Osa V*, s. 372. Helsinki: Otava, 1921.
**Arthur "Blind" Blake** (noin 1895–1897 mahdollisesti Jacksonvillessä, Floridassa – noin 1937) oli sokea yhdysvaltalainen blueskitaristi- ja laulaja. Hän sai 1920- ja 1930-luvuilla huomattavaa mainetta omintakeisen ragtime-soittotyylinsä kehittäjänä ja häntä kutsutaan usein nimellä "The King Of Ragtime Guitar" ("ragtime-kitaran kuningas"). Blind Blake levytti omalla nimellään 79 kappaletta Paramount Recordsille 1920-luvun lopulla ja 1930-luvun alussa ja teki yhteistyötä muun muassa Gus Cannonin, Papa Charlie Jacksonin, Irene Scruggsin, Ma Raineyn ja Ida Coxin kanssa.

Monista Blaken levytyksistä on tullut varhaisbluesin klassikoita. Näitä ovat esimerkiksi "Early Morning Blues," "Too Tight," "Skeedle Loo Doo Blues," "That Will Never Happen No More," "Southern Rag," "Diddie Wa Diddie," "Police Dog Blues," "Playing Policy Blues" ja "Righteous Blues".

Huolimatta suosiostaan, levytysten suuresta määrästä ja merkityksestään Blaken elämästä on säilynyt hyvin vähän varmistettavaa tietoa. Ainoa säilynyt valokuva Blakesta on elokuulta 1926, jonka perusteella syntymävuodeksi on arvioitu 1895–1897. Paramount kertoi Blaken syntymäpaikaksi Jacksonvillen, mutta tietoa ei ole varmistettu. Sheldon Harrisin *Blues Who's Who* ehdottaa Blaken oikeaksi nimeksi Arthur Phelps, mutta Blake itse kertoo vuoden 1929 levytyksessä "Blind Arthur's Breakdown" nimekseen Arthur Blake. "Southern Ragillä" Blake laulaa hetkittäin geecheen murteella, jonka perusteella hänen on epäilty syntyneen Georgiassa. Chicagossa hänet nähtiin ensi kertaa 1920-luvun puolivälissä.

Blind Blaken ura loppui vuonna 1932 Paramountin konkurssin myötä, jonka jälkeiset vaiheet Blaken elämässä ovat arvailujen varassa. Huhuja hänen murhastaan pian Paramount-uran päätyttyä ei ole pystytty vahvistamaan poliisiarkistoista. Luultavasti Blake muutti takaisin Jacksonvilleen ja eli siellä muutamia vuosia - ehkä vuoteen 1937. Mary Elizabeth Barniclen *Archive of Folk Song*-retkikunta, joka vieraili tällä alueella ei kuitenkaan tavannut Blakea.

Blake valittiin Blues Hall of Fameen vuonna 1990.

Myös Bahamasaarilla 1950-luvulla suosittu muusikko Blake Alphonso Higgs on käyttänyt nimeä "Blind Blake". Samoin jazzkitaristi Eddie Langin nimi on eräissä levytyksissä ollut "Blind Blake".

Lähteet
-------

1. ↑  Blind Blake Allmusicissa

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvitettu diskografia
* Blind Blake, The King Of Ragtime Guitar
* Blind Blake Allmusicissa

  


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Suomi (KANTO)
* Yhdysvallat
* Alankomaat

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* IdRef

 |

 |
**Karl Johannes Sahlberg** (1865 – 13. lokakuuta 1941) oli suomalainen agronomi jarakennusmestari.

Sahlberg kävi Turun teknillisen reaalikoulun ja sen jälkeen hän opiskeli Mustialan maanviljelysoppilaitoksessa valmistuen sieltä agronomiksi 1886. Sahlberg oli lyhyen aikaa kartoitustöissä mutta lähti siten Yhdysvaltoihin 1887 ja opiskeli siellä kymmenen vuoden aikana arkkitehtuuria sekä teoriassa että käytännössä. Suomeen palattuaan hänellä oli jonkin aikaa maatila Ali-Kirjalan kylässä Paraisilla kunnes hän siirtyi Turkuun rakennusmestariksi.

Sahlberg suunnitteli Turkuun osoitteessa Yliopistonkatu 28 sijaitsevan As oy Askalan, Kotikatu 2 sijaitsevan kivisen Asunto Oy Lausteentornin sekä 1897 Asunto Oy Neitsyen puisen kaksikerroksisen jugendtalon Sirkkalankatu 42:een. Tämä talo on usein valittu Turun kauneimmaksi taloksi.

Lähteet
-------

1. 1 2  Dödsfall, Svenska Pressen, 16.10.1941, nro 239, s. 4, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
2. ↑  Yleiskaava 2029 - Arvokkaat rakennetun ympäristön kohteet, Turun kaupunki 24.08.2018
3. ↑  Kävelyretkiä jugendin jäljillä Turussa: jugendtalot täl puol jokkee, Eila Lokka 13.06.2021 (Arkistoitu – Internet Archive)
4. ↑  Turun jugendtalot hivelevät silmää, Turun Sanomat 21.10.2006 (Arkistoitu – Internet Archive)
5. ↑  Immenpolkua synnytyssairaalaan, Jouni Liuke 8.12.2014 (Arkistoitu – Internet Archive)
**Johan Fridolf Pipping** (14. helmikuuta 1820 – 3. elokuuta 1906 Helsinki) oli suomalainen juristi ja moninkertainen valtiopäivämies.

Pippingin vanhemmat olivat professori, senaattori Fredrik Wilhelm Pipping ja Engla Kristina Florin ja puoliso vuodesta 1883 Josefina Lindqvist (k. 1897). Pipping tuli ylioppilaaksi 1838 ja suoritti tuomarintutkinnon 1843. Varatuomarin arvon hän sai 1847 ja esittelijäsihteerin arvonimen 1862. Pipping oli Turun hovioikeuden ylimääräinen notaari vuodesta 1843 ja senaatin oikeusosaston ylimääräinen kopisti vuodesta 1847, vakinainen kopisti vuodesta 1851, kanslisti vuodesta 1855, yleisen kanslian protokollasihteeri vuodesta 1860, oikeusosaston protokollasihteeri vuodesta 1861 ja ajoittain yleisen kanslian vt. esittelijäsihteeri. Hän toimi samalla Suomen Pankin asiamiehenä 1854–1860. Pipping oli senaatin yleinen esittelijäsihteeri 1867–1881. Hän oli valtiopäiväedustaja aatelissäädyssä 1863–1864, 1867, 1872, 1877–1878, 1882, 1885 ja 1891.

Insinööri ja valtiopäivämies Knut Theodor Pipping oli Johan Fridolf Pippingin veli.

Lähteet
-------

1. 1 2  Yrjö Kotivuori, Ylioppilasmatrikkeli 1640–1852: Johan Fridolf Pipping. Verkkojulkaisu 2005. Viitattu 11.12.2020.
2. ↑  Yrjö Kotivuori, Ylioppilasmatrikkeli 1640–1852: Knut Theodor Pipping. Verkkojulkaisu 2005. Viitattu 11.12.2020.
| Triathlonolympialaisissa 2024 |
| --- |
| Miehet  Naiset |
| Sekaviesti |
| 

---

|  |  |
| --- | --- |
| < 2020 | 2028 > |

 |

**Triathlonissa** kilpaillaan **Pariisin 2024 kesäolympialaisissa** 7. kertaa. Kilpailut käydään 30. heinäkuuta – 5. elokuuta Pont d’Iénassa. Triathlonkilpailuformaatti olympialaisissa sekä naisten että miesten lajeissa koostuu 1 500 metrin uinnista, 40 kilometrin pyöräilystä ja 10 kilometrin juoksusta.

Tokion 2020 olympialaisissa nähtiin ensimmäistä kertaa miesten ja naisten henkilökohtaisten tapahtumien lisäksi uusi tapahtuma – sekaviesti. Kahden miehen ja kahden naisen joukkueet kilpailevat lyhyen radan triathlonissa, joka on nopeatempoinen ja arvaamaton formaatti.

Mitaliyhteenveto
----------------

| Laji | Kultaa | Hopeaa | Pronssia |
| --- | --- | --- | --- |
| Miehet*tiedot* |  |  |  |
| Naiset*tiedot* |  |  |  |
| Sekaviesti *tiedot* |  |  |  |

Lähteet
-------

1. ↑  Triathlon Paris 2024. Viitattu 28.8.2023. (englanniksi)

TriathlonTriathlon olympialaisissa
1896–1996 •
2000 •
2004 •
2008 •
2012 •
2016 •
2020 •
*2024*

Kesäolympialaisten 2024 lajit ja kilpailutapahtumat
Ammunta | Breakdance | Golf | Jalkapallo | Jousiammunta | Judo | Kiipeily | Koripallo | Käsipallo | Lainelautailu | Lentopallo | Maahockey | Melonta | Miekkailu | Nykyaikainen viisiottelu | Nyrkkeily | Paini | Painonnosto | Purjehdus | Pyöräily | Pöytätennis | Ratsastus | Rugby | Rullalautailu | Soutu | Sulkapallo | Taekwondo | Taitouinti | Tennis | Triathlon | Uimahypyt | Uinti | Vesipallo | Voimistelu | Yleisurheilu
Posliinimaalaus lautasessa
**Posliininmaalaus** tarkoittaa posliiniesineiden koristelemista maalauskuvioin. Koristelu voidaan tehdä joko lasitteen alle tai päälle.

Teollisuudessa siirtokuvakoristelu on suureksi osaksi korvannut posliininmaalauksen.

Posliinia voidaan maalata monilla eri tavoilla. Vaativinta ja arvostetuinta on sivellinmaalaus. Taitava siveltimen käyttäjä voi ottaa siveltimen toiseen laitaan tummempaa ja toiseen vaaleampaa väriä maalatakseen esimerkiksi kasviaiheen varret ja lehdet yhdellä vedolla valoineen ja varjoineen. Helpompia tapoja on käyttää posliinin pintaan kiinnitettävää paperimallia tai raaputtaa kuvio esiin väripinnasta.

Harrastuksena
-------------

Posliininmaalauksessa harrastuksena voidaan käyttää työvälineinä esimerkiksi siveltimiä, sabloneita tai sieniä. Väreinä käytetään useimmiten värijauheita, jotka sekoitetaan öljyyn.

Öljyt voivat olla joko vesi- tai tärpättiliukoisia*selvennä*. Saatavilla on kahdentyyppistä, kuivuvaa ja kuivumatonta öljyä. Kuivumaton öljy tunnetaan myös nimellä avoin öljy (*wipe out medium*). Sivellintekniikkaan, pohjavärin maalaamiseen ja kuviomaalaukseen voidaan käyttää kuivuvaa öljyä, sillä avoin öljy valuu helposti. 

Amerikkalaisessa maalaustekniikassa käytetään yleensä avointa öljyä. Tällöin värit sekoitetaan paletille valmiiksi. Koska öljy ei kuivu, värit säilyvät paletilla jopa vuosia.

Maalattaessa posliinille värikerroksen pitää olla ohut, ja poltettaessa sen tulee sulautua lasitteeseen. Jos väriä on liian paksulti, se voi valua tai kiehua poltossa ja halkeilla. Silloin väri saattaa pilata myös lasitteen.

Posliininmaalauksessa käytetään myös lysterivärejä, jotka poltettaessa muuttuvat marmorinomaisiksi. Valkoista lysteriä voidaan myös sekoittaa värillisiin lystereihin ja näin saadaan uusia jännittäviä värisävyjä. Valuvilla lystereillä saadaan aikaan erilaisia valumiskuvioita, esinettä voidaan myös tuputtaa.

Jotta kuvio pysyy posliinissa, se tulee polttaa erityisessä poltto-uunissa. Uunin lämpötila tulee olla 780–820 astetta.

Lähteet
-------

* Ann-Britt Flóren: *Posliinimaalaus*. WSOY, 2004. ISBN 951-0-25671-4.
* Oy Anders Meder Ab:n kotisivut *andersmeder.fi*. Viitattu 22.4.2008. *lähde tarkemmin?*

### Viitteet

1. 1 2  CD-Facta 2005, WSOY.
2. ↑  Räisänen, Matti (teksti) & Nokelainen, Joel (valokuvat): "Posliininmaalaaja", *Perinteisiä käsityöammatteja*, s. 124–129. Helsinki: Helsingin käsityö- ja teollisuusyhdistys, 1985. ISBN 951-99671-4-1.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Posliininmaalaus** Wikimedia Commonsissa
**Isak Eriksson Smeds** (31. toukokuuta 1856 Petolahti – 10. elokuuta 1936 Helsinki) oli suomalainen opettaja ja toimittaja.

Smedsin vanhemmat olivat talollinen Johan Erik Prost ja Maria Lovisa Ribacka. Hän pääsi ylioppilaaksi Vaasan lyseosta vuonna 1880 ja valmistui filosofian kandidaatiksi Helsingin yliopiston historiallis-kielitieteellisestä osastosta vuonna 1887.

Smeds työskenteli opettajana Helsingissä vuosina 1888–1892, Porvoossa vuosina 1892–1898 ja Pietarsaaressa vuosina 1898–1899. Hän oli Haminan kadettikoulun suomen ja ruotsin kielen lehtori vuosina 1899–1901 ja Joensuun lyseon ruotsin kielen lehtori vuosina 1901–1927.

Smeds työskenteli *Borgå Nya Tidningin* aputoimittajana vuonna 1893. Hän teki aloitteen *Jakobstads Tidningin* perustamisesta ja oli sen ensimmäinen päätoimittaja vuosina 1898–1899. Smeds toimitti myös *Fredrikshamns Tidningiä* vuosina 1899–1901.

Smeds keräsi ja julkaisi Pohjanmaan ruotsinkielistä kansanrunoutta. Hän oli Suomen muinaismuistoyhdistyksen ja Ruotsalaisen kirjallisuuden seuran jäsen. Äidinkieleensä ruotsiin intohimoisesti suhtautunut Smeds harrasti erityisesti paikannimien tutkimusta ja etymologiaa. Epätieteellisten päätelmiensä takia häntä verrattiin Olof Rudbeckiin.

Teoksia
-------

* *Folkdikter af Maria Berg eller Pali-Maja; efter hennes död samlade och utgifna af Isak Eriksson-Smeds, under medvärkan af J. Oskar I. Rancken*. Nikolaistad, 1882.

Kirjallisuutta
--------------

* Mannil, Ragnar. *Isak Eriksson Smeds: Orädd pionjär för ordets frihet*. Jakobstad: Jakobstads tidning, 1969.

Lähteet
-------

1. 1 2  Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899 *Helsingin yliopisto*. Viitattu 9.8.2020.
2. 1 2 3  Lehtori Isak Smeds.  *Karjalainen*, 13.8.1936, s. 2.
3. 1 2  Steinby, Gunnel: *Journalister och publicister i svensk press i Finland under tvåhundra år*, s. 181. Åbo: åbo Akademi, 1981. ISBN 951-9017-61-5.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Uppslagsverket Finland
* Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899

 |

 |
**Riitta Helevä** (s. 1951 Oulu) on suomalainen kuvanveistäjä, joka työskentelee Oulussa. Hänelle annettiin Kuvataiteen valtionpalkinto vuonna 1986.

Helevän teosten lähtökohtana on maisema. Hän teki 1980-luvulla lakeus- ja kuumaisemia, joita valoi pronssiin Pikisaaren vanhan konepajan tiloissa. Pronssin oheen tulivat 1990-luvulla kipsi ja polyuretaani. Sittemmin teokset ovat saaneet installaation muotoa ja vaihtelevia pehmeitä materiaaleja.

Helevän näyttelyitä on ollut Oulun taidemuseossa 2023 ja 1983, Aineen taidemuseossa, Galleria Okrassa Vantaalla ja galleria Sculptorissa. Hänen teoksiaan on Oulun ja Aineen taidemuseoiden ohella Vantaan taidemuseo Artsissa ja Kansallisgalleriassa.

Helevä on opiskellut Taideteollisessa korkeakoulussa vuosina 1975–1976 koulutuskeskuksessa ja vuosina 1976–1981 keramiikkataidetta tuote- ja ympäristösuunnittelun laitoksella.
Riitta Helevä kiinnostui kuvanveistosta 1970-luvulla taideleireillä, joissa ohjaajina olivat muun muassa Pirkko Nukari ja Tapio Junno. Helevä painottaa työskentelyssään materiaalien kestävyyttä.

Julkiset teokset
----------------

Helevän julkisia teoksia ovat muun muassa eduskunnan puhemiehenä ja ministerinä toimineen Kauno Kleemolan vuonna 1990 paljastettu muistomerkki *Elämän pelto ja pöytä* Kannuksessa ja Oulun Maikkulan torilla oleva corten-teräksinen veistos *Kehrääjä*, joka on paljastettu vuonna 1995.

* *Palava pensas* -lähetyskynttelikkö, Oulun tuomiokirkko 1999
* *Siipi*, Oulun tuomiokirkon kirkkotarha 2005
* *Elämän pelto ja pöytä* Kannus 1990
* *Kehrääjä*, Oulu 1995

Lähteet
-------

1. ↑  Riitta Helevä *Kuvataiteilijamatrikkeli*. Viitattu 10.4.2020.
2. 1 2 3 4 5  Riitta-Alina Helevä: Lauluni Oulun taidemuseo 11.2.–6.8.2023 *Oulun taidemuseo*. Viitattu 5.4.2023.
3. ↑  Riitta Helevä, CV. Kuvataiteilijamatrikkeli. Viitattu 5.4.2023.
4. ↑  Helevä, Riitta: Riitta Helevä CV (PDF) *Kuvataiteilijamatrikkeli*. Viitattu 10.4.2020.
5. ↑  Seppä, Soile: Riitta Helevän veistoksia *Keskipohjanmaa*.  13.9.2009. Viitattu 10.4.2020. [vanhentunut linkki]
6. ↑  Patsaita ja muistomerkkejä Kannuksessa Kannuksen kaupunki.  Arkistoitu 1.10.2020. Viitattu 10.4.2020.
7. ↑  Kehrääjä, 1995 Oulun kaupungin taidemuseo. Viitattu 10.4.2020.

Aiheesta muualla
----------------

* Riitta Helevä taiteilijamatrikkelissa
* Riitta Helevä Kansallisgallerian kokoelmissa
**Henrik Edvard Johannes (Heikki) Hårdh** (22. lokakuuta 1877 Jyväskylä – 16. helmikuuta 1944 Helsinki) oli suomalainen lyseon ja lukion lehtori ja oppikirjojen tekijä.

Hårdhin vanhemmat olivat seminaarinlehtori Johan Rafael Hårdh ja Selina Sofia Charlotta Dahlström. Hän pääsi ylioppilaaksi Jyväskylän lyseosta 1895 ja valmistui Helsingin yliopistosta filosofian kandidaatiksi 1903 ja filosofian maisteriksi 1904. Hårdh teki vuosina 1899–1900 maailmanympäripurjehduksen Orient-laivalla tutkien matkansa aikana eteläisen pallonpuoliskon tähtitaivasta. Hårdh opiskeli matematiikkaa ja tähtitiedettä Göttingenissä 1908 ja 1912 ja hän teki vuonna 1912 kasvatusopillisen opintomatkan Saksaan ja Ranskaan.

Hårdh oli matematiikan ja luonnonopin lehtorina jatkoluokilla Turussa Heurlinin tyttökoulussa sekä Turun ruotsalaisessa yhteiskoulussa 1904–1910, matemaattisten aineiden lehtorina Kuopion lyseossa 1909–1923 ja matematiikan ja luonnonopin vanhempana Helsingin tyttölukiossa 1923–1944. Hän oli Helsingin tyttölukion vararehtorina 1927–1932. Lisäksi Hårdh toimi matemaattisten aineiden v.t. yliopettajana Helsingin suomalaisessa normaalilyseossa 1927–1929 sekä opetti matemaattisia aineita Helsingin II suomalaisessa tyttökoulussa ja Helsingin suomalaisessa lyseossa ja kasvatusopin historiaa Ebeneser-kodin seminaarissa. Hårdh osallistui Suomen sisällissotaan lääkintämiehenä. 

Hårdh julkaisi tutkielmia Suomen Tiedeseuran julkaisuissa. Hän teki yhdessä rehtori Laurin Zilliacuksen kanssa fysiikan ja tähtitieteen oppikirjan. Hårdh oli jäsenenä useissa ulkomaisissa tieteellisissä seuroissa.

Hårdh oli naimisissa vuodesta 1916 lastentarhanopettaja Ester Lovisa Zidbäckin (1890–1949) kanssa. Heidän poikansa oli kasvipatologi ja professori J. E. (Hannu) Hårdh.

Julkaisuja
----------

* *Einige Radianten der südlichen Halbkugel*
* *Sternschuppen-Beobachtune, en in Port Adelaide*
* *Les perséides en 1913*
* *Die Bahnelemente der Kometen in Bezug auf die unveränderliche Eben*
* *Fysiikka ja tähtitiede: keskikouluja ja seminaareja varten*; tekijät Laurin Zilliacus ja H. E. J. Hårdh. Otava 1932

Suomennoksia
------------

Nimellä *Heikki Hårdh*:

* Agnes Giberne : *Aurinko, kuu ja tähdet: maailmankaikkeuden tarina*; esipuheella varustanut C. Pritchard ; englanninkielestä suom. Heikki Hårdh. WSOY 1921 (alkuteos *Sun, moon and stars*)

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899
2. 1 2 3 4  Lehtori H. E. J. Hårdh 60-vuotias, Helsingin Sanomat, 22.10.1937, nro 285, s. 6, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
3. 1 2 3  Eero Fredriksson : Hårdh, taulu 7, Genos 55(1984), s. 105-120 (Web Archive)
4. ↑  H. E. J. Hårdh död, Åbo Underrättelser, 19.02.1944, nro 48, s. 3, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
**Otto Robert Claes Gustaf von Gertten** (12. joulukuuta 1805 Hartola – 28. helmikuuta 1869 Hartola) oli suomalainen juristi ja virka- ja valtiopäivämies.

Von Gerttenin vanhemmat olivat majuri Georg Gustaf von Gertten ja Vendla Fredrika Tandefelt. Von Gertten tuli ylioppilaaksi 1821 ja suoritti tuomarintutkinnon 1824, varatuomarin arvon hän sai 1830, nimineuvoksen arvon 1840, kollegiasessorin arvon 1842, hovineuvoksen arvon 1848, kollegineuvoksen arvon 1849 ja valtioneuvoksen arvon 1859. Hänestä tuli Turun hovioikeuden ylimääräinen notaari 1826, senaatin ylimääräinen kopisti 1827 ja yleisen kanslian kopisti 1832, mistä tehtävästä hän erosi 1834. Suomen passitoimiston oikeudenkäyntiavustajaksi Pietariin von Gertten tuli 1836 ja oli Venäjän osoitetoimiston ulkomaanosaston virkamies 1837–1859. Valtiopäiväedustaja aatelissäädyssä hän oli 1863–1864.

Lähteet
-------

1. 1 2  Yrjö Kotivuori, Ylioppilasmatrikkeli 1640–1852: Otto Robert Claes Gustaf von Gertten. Verkkojulkaisu 2005. Viitattu 20.12.2020.
**Von Rehausen** on ruotsalainen ja suomalainen aatelissuku. Suku on kotoisin pohjois-Thüringenistä Saksasta. Se on saanut sukunimensä Rehehausen-nimisen kylän mukaan, joka on lähellä Köseniä ja Saale-jokea. Suku aateloitiin Ruotsissa 19.11.1685 ja merkittiin Ruotsin ritarihuoneelle vuonna 1726 numerolla 1781. Se immatrikuloitiin myös Suomen ritarihuoneelle 5.2.1818 numerolla 114. Suku sammui mieslinjalta vuonna 1953.

Historiaa
---------

Rehausenin suku asui Saksan Thüringenissä, Kölledan kylässä. Baltsar Rehausen syntyi n. 1570 ja opiskeli Göttingenin yliopistossa 1593 ja Erfurtissa 1598. Hän oli maisteri ja opettaja Kölledassa ja Bretlebenin ja Braunsrodan kirkkoherra 1604. Hänen poikansa Johan Georg Rehausenin (noin 1595 – 1650) pojat Gotthard (1627–1709) ja Baltzar (1630–1690) aateloitiin Ruotsissa 1685.

Johan Georg muutti Saksasta Liivinmaalle 1627. Hän oli Kokenhusenin (1636) ja Ascheraden kirkkoherra (1643). Hän kirjoitti kirjan *Manudoctio ad linguam letticam facilis et certa* (Riika 1644). Hänen pojistaan tuli sotilaita ja niistä ansioistaan heidät aateloitiin. Gotthard von Rehausenista tuli vuonna 1690 Uudenmaan jalkaväkirykmentin majuri. Batzar Johan von Rehausen oli kapteeni 1676 eversti Filip Sassin rykmentissä. Hänen poikansa Gotthard Georgin (1689–1752) pojan Adolfin (1737–1812) poika oli Adolf Gotthard von Rehausen (1770–1852). Hän sai kapteenin arvon joulukuussa 1810 taisteltuaan Suomen sodassa 1808–1809. Hän omisti Veikkolan kartanon Vihdissä ja hänet on haudattu Vihdin kirkonkylän hautausmaalle. 

Adolf Gotthard von Rehausenin poika oli juristi ja virka- ja valtiopäivämies Kristian Adolf Verner von Rehausen (1803–1878), jonka poikia olivat juristit ja valtiopäivämiehet Karl Gotthard Werner von Rehausen (1846–1879) ja Ernst Viktor von Rehausen (1851–1924). Adolf Gotthard von Rehausenin toisen pojan Claes Gustafin (1821–1891) poika Gustaf Adolf von Rehausen (1861–1935) osallistui puolestaan kenraalina Suomen sisällissotaan.

Lähteet
-------

1. ↑  von Rehausen. Suvut ja vaakunat, Suomen Ritarihuone.
2. ↑  Ritarihuoneen ruotsinkielinen sukututkimus sivut 866-871.
3. ↑  Yrjö Kotivuori, Ylioppilasmatrikkeli 1640–1852: Kristian Adolf Verner von Rehausen. Verkkojulkaisu 2005. Luettu 20.12.2020.
**Edvard Rudolf Hammarström** (26. lokakuuta 1863 Perniö – 27. tammikuuta 1928 Vaasa) oli suomalainen rehtori ja luonnontutkija.

Hammarströmin vanhemmat olivat työnjohtaja ja kauppias Titus Hammarström ja Augusta Langh. Hän pääsi ylioppilaaksi 1881 Vaasan ruotsalaisesta lyseosta ja valmistui Helsingin yliopistosta filosofian kandidaatiksi 1884. Hän suoritti vielä voimistelunopettajatutkinnon 1885.

Hammarström toimi Turun suomalaisen klassillisen lyseon luonnonhistorian ja maantiedon kollegana 1891–1897 sekä Vaasan suomalaisen reaalilyseon vanhempana lehtorina ja koulun vararehtorina ja rehtorina 1897–1927.

Hammarström teki vuonna 1885 seitsemän kuukautta kestäneen tutkimusmatkan Pohjois-Mongoliaan ja Etelä-Siperiaan yhdessä Karl Johan Ehnbergin kanssa. Matkan aikana kerättiin hyönteisiä mutta Ehnberg ja Hammarström tutkivat myös Kiinan vallan alla olleen Pohjois-Mongolian puolella elänyttä sojoottien paimentolaiskansaa. Myöhemmin Hammarström teki tutkimuksia järvistä ja vedenjakaja-alueista Hämeessä ja Pohjanmaalla. Kesällä 1893 ja 1894 Hammarström teki tutkimuksia Lappajärvellä ja hän julkaisi mittaustensa perusteella 1896 ensimmäisen karkean syvyyskartan Lappajärvestä. Hän kuvasi myös Lappajärven alueen kasvillisuutta ja laati selostuksen Lappajärvellä esiintyvästä kärnäiitti-kivilajista ja sen esiintymisalueesta.

Hammarström toimi Helsingissä vuonna 1902 pidetyn Pohjoismaiden luonnontieteilijöiden kokouksen aikana maantieteellisen ja hydrografisen jaoston sihteerinä. Hän oli jäsenenä Societas pro Fauna et Flora Fennica-seurassa, Maantieteellisessä yhdistyksessä, Suomen maantieteellisessä seurassa ja Vanamo-seurassa. 

Rudolf Hammarström oli naimisissa vuodesta 1892 Emmy Cannelinin kanssa.

Julkaisuja
----------

Nimellä *R. Hammarström*:

* *Några iakttagelser öfver den Tavastländska vattendelaren*. Geografiska föreningen i Finland Helsingfors 1893
* *Om strandbildningar och marina gränsen i södra Österbotten och angränsande trakter*. Sällskapet för Finlands geografi, Helsingfors 1901
* *Leipzig'in ja Dresden'in kotiseutuopilliset koulumuseot: muutamia tietoja* teoksessa *Vaasan realilyseo. Kertomus lukuvuodesta 1913-1914*. Vaasa 1914

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899
2. 1 2 3 4 5  Suomen kraatterit 6.4.2020 : Lappajärven tutkimushistoria 3: Unohdettu Hammarström
3. ↑  Kansallisarkisto digitoi K. J. Ehnbergin kuvitetun päiväkirjan Etelä-Siperian ja Pohjois-Mongolian tutkimusmatkasta, Kansallisarkisto Uutiset 21.2.2019 (Arkistoitu – Internet Archive)


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899

 |

 |
**Tomas Bernando Rodrigues Sousa** (s. 16. toukokuuta 1987) on portugalilainen ralliautoilija.

Ura
---

Sousa aloitti ralliuransa vuonna 2006 Portugalin rallisarjoissa. Vuonna 2007 hän aloitti rallin MM-sarjassa Portugalin rallissa, jossa hän keskeytti. Vuonna 2008 Sousa kilpaili PWRC-sarjassa. Hän oli luokkansa toinen Akropolis-rallissa sijoittuen yhdeksänneksi sarjassa. Vuonna 2009 hän jatkoi sarjassa ollen sarjan kymmenes. Vuonna 2010 Sousa ajoi Super 2000 -luokan Ford Fiestalla seitsemän kilpailua WRC-sarjassa saavuttamatta pisteitä. Vuonna 2011 Sousa saavutti uransa ensimmäisen WRC-luokan pisteensä ajamalla kymmenenneksi Jordanian rallissa. Samassa rallissa hän voitti oman luokkansa kilpailun. Sousan uran paras WRC-sijoitus on yhdeksäs tila Walesin rallista vuodelta 2009. Tuolloin pisteitä jaettiin vain kahdeksalle parhaalle. Sousa on myös kilpaillut yksittäisissä IRC-sarjan kilpailuissa vuodesta 2006 lähtien.

Lähteet
-------

1. ↑  Bernardo Sousa *ewrc-results.com*. Viitattu 4.8.2023. (englanniksi)