recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Kissan aistinelimiä: silmät, korvat, kirsu ja viikset.
**Aistinelin** eli **aistin** (lat. *organon sensus, organum sensus*) on ulkomaailmasta ärsykkeitä vastaan ottava elin. Aistinelimet aistivat erilaisia tuntemuksia; ihmisellä aistinelimiä ovat kieli, nenä, korvat, silmät ja iho. Näillä elimillä on toki muitakin toimintoja.

Aistinelimissä on aistinreseptoreja, jotka ovat herkkiä biologisia antureita.

Kieli toimii makuaistimena, jonka tehtävänä on aistia erilaisia makuja. Tämä aisti auttaa eliötä välttämään myrkyllistä tai pilaantunutta ravintoa. Nenä toimii hajuaistimena, eli se tunnistaa erilaiset hajut. Korvien tehtävänä on kuulla ääniä ja ihmisellä korva sisältää myös tasapainoaistin aistielimet. Silmät havaitsevat valoa, jonka aivot tulkitsevat kuvaksi, tätä kutsutaan näköaistimukseksi. Iho tuntee kylmän, kuuman, märän*lähde?* ja kivun. Iho tuntee kipua, jos kehoon tulee haavoja tai muita vammoja.

Lähteet
-------

1. ↑  *aistin.* *Kielitoimiston sanakirja*. Helsinki: Kotimaisten kielten keskus, 2022.

Kirjallisuutta
--------------

* Csillag, András: *Atlas of the Sensory Organs: Functional and Clinical Anatomy*. Springer Science & Business Media, 2007. ISBN 9781592598496. Kirja Googlen teoshaussa.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Aistinelin** Wikimedia Commonsissa
*Tämä artikkeli käsittelee sotakirjailijaa. Heikki Väisänen esittelee muita samannimisiä.*
**Heikki Väisänen** (s. 1957) on suomalainen sotakirjailija. Hän on kirjoittanut kaksi talvisotaa käsittelevää kirjaa. Pielaveden ja Keiteleen miesten III/JR 39:n vaiheista kertova *Me kohta kotiin tulemme* julkaistiin 2017. Anttolan, Juvan, Ristiinan ja Suomenniemen miesten I/JR 37:n ja Salmin miesten Er.P 8:n vaihesta kertova *Valkeissa arkuissa* julkaistiin 2021. Molemmat kirjat ovat tositapahtumissa pitäytyviä kronologisesti eteneviä kuvauksia näiden pataljoonien vaiheista talvisodassa Laatokan Karjalassa.

Koulutukseltaan Väisänen on LVI-tekniikan diplomi-insinööri (TKK 1985) ja tehnyt pitkän työuran energiatehokkuuden edistäjänä Motiva Oy:ssä (1993−2002), työ- ja elinkeinoministeriössä (2002−2013) ja Energiavirastossa (2014−). Hän toimi Suomen neuvottelijana EU:n energiapalveludirektiivissä (ESD) vuosina 2003−2005 ja energiatehokkuusdirektiivissä (EED) vuosina 2011−2012.

Teoksia
-------

* *Me kohta kotiin tulemme*. Myllylahti, 2017. ISBN 978-952-202-803-7
* *Valkeissa arkuissa*. Ketterät Kirjat, 2021. ISBN 978-952-7044-57-5

Lähteet
-------

1. ↑  Pielavetisten talvisota kirjaksi *Iisalmen Sanomat*. Viitattu 7.12.2021.
2. ↑  Valkeissa arkuissa *Ilmailumuseoyhdistys*. Viitattu 7.12.2021.
3. ↑  "Nyt oli oikea aika julkaista isän sotapäiväkirjat" *Erikoissanomat*.  14.4.2021. Viitattu 7.12.2021.

Aiheesta muualla
----------------

* Kirjailijaesittely *Myllylahti*

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)

 |

 |
**Pignary** (myös *Pignari*) on maalaiskunta Moptin alueen Bandiagaran piirissä Malissa. Sen keskuskylä Baboye sijaitsee Dogonin ylängöllä 40 kilometriä Bandiagarasta lounaaseen. Kunnassa on 16 100 ja keskuskylässä 1 700 asukasta (vuonna 2009).

Maantiede
---------

Pignaryn kunta rajoittuu pohjoisessa Bandiagaran piirin Pignari Banan, idässä Doucoumbon, etelässä Bara Saran sekä lännessä Moptin piirin Sion ja Djennén piirin Fakalan kuntiin. Maisemaa leimaavat ylätasangon kalliorinteet ja laaksot.

Seutu kuuluu Sahelin vyöhykkeeseen. Pysyviä vesistöjä ei ole. Kasvillisuus koostuu heinäkasveista, pensaista ja matalista puista.

Asutus
------

Kuntaan kuuluu 20 kylää. Kunnantalo ja palvelut sijaitsevat Nandon kylän läheisellä leirialueella. 

Asukkaista valtaosa on dogoneja. Heidän lisäkseen kunnassa asuu fulbeja, bambaroita, boboja ja mandinkoja. Vallitsevat uskonnot ovat islam ja kristinusko.

Liikenne, elinkeinot ja palvelut
--------------------------------

Kunnan läpi kulkee Somadougoun ja Bankassin välinen maantie. Nandosta on vaikeasti liikennöitävä yhteys Bandiagaraan. Yleisimmät liikennevälineet ovat moottoripyörät, polkupyörät ja hevoskärryt.

Seudun pääelinkeinot ovat maanviljely ja karjanhoito. Tärkeimmät viljelykasvit ovat hirssi ja durra. Lisäksi kasvatetaan muun muassa foniota, hibiskusta, lehmänpapua, maapapua, seesamia ja maapähkinää. Kotieläimiä ovat lampaat, vuohet, naudat, aasit ja siipikarja. Käsityöammattien ja kaupankäynnin merkitys on vähäinen.

Kunnassa toimii kuusi alakoulua, yläkoulu ja terveyskeskus. Vesihuolto käsittää kaivoja ja porakaivoja.

Matkailu
--------

Paikallisiin nähtävyyksiin kuuluu Nandon moskeija, jota on kuvailtu yhdeksi Malin kauneimmista. Majoituspalveluja ei ole.

Lähteet
-------

* Rapport diagnostic institutionel, economique et financier: Commune de Pignari *geradsn.org*.  2009.  Arkistoitu 10.4.2017. Viitattu 9.4.2017.
* Plan de Securite Alimentaire: Commune Rurale de Pignari 2006–2010 *fsg.afre.msu.edu*.  Arkistoitu 6.3.2016. Viitattu 9.4.2017.

### Viitteet

1. 1 2  4ème Recensement Général de la Population et de l’Habitat du Mali (RGPH). Resultats definitifs. Tome 0: Repertoire des villages *instat-mali.org*.  2013.  Arkistoitu 7.1.2017. Viitattu 9.4.2017.
2. ↑  Mali - Cercle de Bandiagara - Région de Mopti: Carte de référence *reliefweb.int*. Viitattu 13.11.2014. (ranskaksi)
3. ↑  Mali - Région de Mopti: Carte de référence *reliefweb.int*. Viitattu 13.11.2014. (ranskaksi)
4. 1 2  Rapport, s. 17.
5. ↑  Plan, s. 4.
6. ↑  Rapport, s. 12–13.
7. 1 2  Plan, s. 5.
8. ↑  Plan, s. 3.
9. ↑  Plan, s. 6.
10. ↑  Rapport, s. 23.
11. ↑  Rapport, s. 21–23.
12. ↑  Rapport, s. 4–5.
13. ↑  Rapport, s. 43.
14. 1 2  Rapport, s. 23.
15. ↑  Damblant, Michel: *Mali: The Natural Guide*, s. 198. Châtenay-Malabry: Viatao, 2009. ISBN 978-2-35908-000-1.

Aiheesta muualla
----------------

* Nandon kylälle omistettu sivusto[vanhentunut linkki] (ranskaksi)
**Antonio Nocerino** (s. 9. huhtikuuta 1985 Napoli, Italia) on italialainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja. Hän on viimeksi edustanut Italian Serie B:ssä pelaavaa Beneventoa.

Nocerino aloitti uransa Juventuksessa, jonka edustusjoukkueessa hän ei kuitenkaan debytoinut. Nocerino teki pääsarjadebyyttinsä Serie A:ssa kaudella 2005–2006 Messinan riveissä. Hän on pelannut tämän jälkeen pääsarjatasolla Juventuksessa ja Palermossa. Vuonna 2011 Nocerino siirtyi Milaniin.

Seurajoukkueura
---------------

Nocerino aloitti jalkapalloilun viisivuotiaana isänsä valmentamassa paikallisessa joukkueessa. 13-vuotiaana hän siirtyi Juventuksen juniorijoukkueeseen. Hän ei pelannut edustusjoukkueessa yhtään ottelua ja siirtyi vuonna 2003 lainalle Avellinoon. Hän teki ammattilaisdebyyttinsä Avellinossa Serie B:ssä 11. syyskuuta 2003 Parmaa vastaan. Nocerino pelasi Serie B:tä myös Genoassa sekä lainoilla Catanzarossa ja Crotonessa. 
Vuonna 2006 Nocerino lainattiin Serie A:n Messina. Hän teki pääsarjadebyyttinsä 12. helmikuuta 2006 Sampdoriaa vastaan ja ensimmäisen maalinsa 7. toukokuuta 2006 Empolia vastaan.

Lähteet
-------

1. ↑  Messina-Empoli sospesa i siciliani a rischio squalifica  7.5.2006. La Repubblica. Viitattu 3.4.2012. (italiaksi)
2. ↑  Stangata sui giallorossi un campionato da incubo  10.5.2006. La Repubblica. Viitattu 3.4.2012. (italiaksi)

Italian joukkue – Kesäolympialaiset 2008
1 Viviano |
2 Motta |
3 De Ceglie |
4 Nocerino |
5 Cigarini |
6 Criscito |
7 Montolivo |
8 Marchisio |
9 Rocchi |
10 Giovinco |
11 Rossi |
12 Dessena |
13 Coda |
14 Acquafresca |
15 Bocchetti |
16 De Silvestri |
17 Abate |
18 Consigli |
20 Candreva |
21 Russotto |
Valmentaja Casiraghi

Italian joukkue – Jalkapallon EM-kilpailut 2012
1 Buffon |
2 Maggio |
3 Chiellini |
4 Ogbonna |
5 Motta |
6 Balzaretti |
7 Abate |
8 Marchisio |
9 Balotelli |
10 Cassano |
11 Di Natale |
12 Sirigu |
13 Giaccherini |
14 De Sanctis |
15 Barzagli |
16 De Rossi |
17 Borini |
18 Montolivo |
19 Bonucci |
20 Giovinco |
21 Pirlo |
22 Diamanti |
23 Nocerino |
Valmentaja Prandelli
Johnny Clegg vuonna 1992
**Jonathan "Johnny" Clegg** (7. kesäkuuta 1953 Rochdale, Yhdistynyt kuningaskunta – 16. heinäkuuta 2019 Johannesburg, Etelä-Afrikka) oli eteläafrikkalainen muusikko, joka esiintyi yhtyeissä Juluka ja Savuka. Cleggin musiikissa yhdistyvät länsimaiset ja afrikkalaiset, erityisesti zuluvaikutteet.

Clegg muutti perheensä kanssa nuorena Englannista Zimbabween ja myöhemmin Sambiaan ja lopulta Etelä-Afrikkaan. Hän ryhtyi soittamaan kitaraa 14-vuotiaana ja opiskeli zulukulttuuria, muun muassa inhlangwini-tanssia ja -musiikkia Mntonganazo Mzila -nimisen katumuusikon johdolla.

1970-luvulla Clegg toimi maan apartheid-politiikkaa vastaan tekemällä musiikillista yhteistyötä Sipho Mchunun ja Juluka-yhtyeen kanssa. Cleggin Julukan kanssa tekemä musiikki yhdisti zulumusiikkia kelttiläiseen musiikkiperinteeseen. Kokoonpanon kappale "Scatterlings of Africa" saavutti myös kansainvälistä huomiota. Juluka-yhtye toimi seitsemän vuotta ja saavutti kaksi platina- ja viisi kultalevyä. Etelä-Afrikan poliittinen ilmapiiri kuitenkin vaikutti siihen, että yhtyeen toiminta lakkasi 1980-luvun puolivalissä ja Mchunu palasi "kotimaahansa" maanviljelijäksi.

Cleggin seuraava yhtye Savuka, jonka zulunkielinen nimi tarkoittaa ’olemme nousseet’ tai ’heränneet’, loi popvaikutteisempaa afrikkalaista musiikkia. Yhtyeen ensimmäinen albumi *Third World Child* myi yli kaksi miljoonaa kappaletta. Neljännellä levyllään *Heat, Dust And Dreams* yhtye voitti Grammy-palkinnon parhaasta maailmanmusiikkilevystä.

Clegg kuoli haimasyöpään 66-vuotiaana kotonaan Johannesburgissa 16. heinäkuuta 2019.

Lähteet
-------

1. ↑  Legendary artist Johnny Clegg dies at 66 *iol.co.za*.  16.6.2019. Viitattu 17.7.2019. (englanniksi)
2. 1 2  Janet Planet: Johnny Clegg *The African Music Encyclopedia*.  Arkistoitu 31.1.2009. Viitattu 25.2.2009.
3. 1 2 3  "Johnny Clegg." Popular Artist Biographies. All Media Guide, 2009. Answers.com 25 Feb. 2009.
4. ↑  Toyana, Mfuneko: South African musician Johnny Clegg dies after cancer battle *Reuters*.  16.7.2019. Viitattu 16.7.2019. (englanniksi)
5. ↑  South African musician Johnny Clegg dies at 66 after cancer *The Washington Post*.  16.7.2019. Viitattu 16.7.2019. (englanniksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* IdRef

 |

 |
Antonio Montero Moreno.
**Antonio Montero Moreno** (28. elokuuta 1928 Churriana de la Vega – 16. kesäkuuta 2022) oli espanjalainen roomalaiskatolinen arkkipiispa. Hänet vihittiin papiksi 19. toukokuuta 1951 ja nimitettiin Sevillan arkkihiippakunnan vihkipiispaksi sekä Regianan titulaaripiispaksi 4. huhtikuuta 1969. Piispaksi konsekroinnin suoritti 17. toukokuuta José María Bueno y Monreal, jota avustivat Vicente Enrique y Tarancón ja Rafael García y García de Castro.

Montero Moreno sai 3. toukokuuta 1980 nimityksen Badajozin piispaksi. 28. heinäkuuta 1994 hiippakunta korotettiin arkkihiippakunnaksi ja nimettiin Mérida-Badajoziksi. Montero Moreno jatkoi toimintaansa sen arkkipiispana, kunnes jäi eläkkeelle 9. heinäkuuta 2004. Hänen seuraajakseen nimitettiin samana päivänä Santiago García Aracil.

Montero Moreno oli Salamancan paavillisen yliopiston kunniatohtori. Hän omisti suuren osan elämästään työlle viestinnän parissa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Catholic-Hierarchy.org: Archbishop Antonio Montero Moreno
2. 1 2 3  Catholic-Hierarchy.org: Archdiocese of Mérida-Badajoz
3. ↑  Universidad Pontificia de Salamanca


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
	+ 2
* WorldCat
	+ 2

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Espanja
	+ 2
* Ranska
* BnF data
* Katalonia
	+ 2
* Saksa
* Italia
* Israel
* Yhdysvallat
* Australia
* Alankomaat

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Heikki Markku Julius Westerinen** (s. 27. huhtikuuta 1944 Helsinki) on suomalainen shakinpelaaja, joka saavutti 1975 kansainvälisen suurmestarin (SM) arvon shakissa. Aikanaan Westerinen saavutti nuorimpana suomalaisena kansainvälisen mestarin (KvM) arvon vuonna 1967. Ennätys säilyi kunnes Joose Norri sai arvon vielä nuorempana. Westerinen on nelinkertainen henkilökohtainen shakin Suomen-mestari (viimeksi 1970). Westerinen on filosofian kandidaatti ja perhesuhteiltaan naimaton.

Westerinen varttui Kuhmossa ja oppi shakin siirrot 9-vuotiaana eräältä luokkatoveriltaan. Hänen ensimmäinen shakkikerhonsa oli vuonna 1956 vain vuoden ajan toiminut Kuhmon shakkikerho. Nykyisin Westerinen vaikuttaa Salon Shakkikerhossa. Westerinen edusti pitkään myös saksalaista SC Solingen -seuraa voittaen joukkueessa Euroopan seuramestaruuden. Westerinen on useiden seurojen kunniajäsen.

Nuorella iällä saavutetun kansainvälisen mestarin (KvM) arvonimen lisäksi Heikki Westerinen on yksi harvoista ammattilaisuran luoneista suomalaisista shakinpelaajista. 

Westerinen on osallistunut ennätyksellisen usein shakkiolympialaisiin Suomen joukkueessa, peräti 19 kertaa. Hänen sarjansa oli katkeamaton vuosien 1962 Varnan ja 1996 Jerevanin olympialaisten välillä, ja näiden lisäksi hän pelasi vielä Torinossa 2006. Hän voitti pöytänsä hopeamitalin vuoden 1964 kilpailuissa tuloksella 13/17 (ainoa suomalainen hopea) ja kerran pronssin vuonna 1966 tuloksella 14½/20. Kaikkiaan Westerinen on pelannut olympialaisissa 238 peliä saaden niistä 133½ pistettä eli 56,1%.

Hyvästä Westerisen sommitelmasta käy esimerkkinä sisilialainen peli Najdorfin muunnelmalla Sigurjonssonia vastaan New Yorkissa vuonna 1977.

Yksi kuuluisimmista Westerisen peleistä oli hänen voittonsa Boris Spasskia vastaan. Kyseessä oli Spasskin ensiesiintyminen lännessä sen jälkeen, kun hän oli menettänyt maailmanmestaruuden Bobby Fischerille Reykjavíkissa 1972. Peli on julkaistu esimerkiksi aikakausjulkaisussa Shahovski Informator (18) Westerisen omin huomautuksin.

Katso myös
----------

* FIDE-kortti: Heikki Westerinen (englanniksi)
* Heikki Westerinen ChessGames.com-sivustolla (englanniksi)

Lähteet
-------

* Henkilöhaastattelu sivustolla www.shakki.net
* Tulokset Olympialaisissa

### Viitteet

1. ↑  FIDE Chess Profile FIDE. Viitattu 28.1.2014.
2. ↑  Pyry Lapintie: "Shakinpeluu ei lyö leiville" *Helsingin Sanomat*.  27.4.1994. Helsingin Sanomat. Viitattu 11.12.2021.
3. ↑  SM Heikki Westerisen tulokset olympialaisissa. Olimpbase.
4. ↑  New Yorkin peli. Chessgames.
5. ↑  Spasski-Westerinen, Solingen 1974

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Heikki Westerinen** Wikimedia Commonsissa

Kirjallisuutta
--------------

* Havansi, Erkki: *Heikki Westerinen, shakin mestari*. Kirja shop, 1969.
* Westerinen, Heikki: *Rc6!?*. Kuhmo: , 1972.

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)
* Alankomaat

 |

 |
**Antonio Rossi** (s. 19. joulukuuta 1968 Lecco) on italialainen ratameloja, kolminkertainen olympiavoittaja sekä maailman- ja Euroopan-mestari.

Rossi aloitti melonnan 15-vuotiaana. Hän osallistui ensimmäistä kertaa kesäolympialaisiin Barcelonassa 1992, jossa hän sai 500 metrin kajakkikaksikossa pronssia parinaan Bruno Dreossi. Suurimman olympiamenestyksensä Rossi saavutti Atlantassa 1996, jossa hän voitti kaksi kultamitalia: toisen 500 metrin kajakkiyksikössä ja toisen Daniele Scarpan kanssa 1 000 metrin kajakkikaksikossa. Sydneyn olympialaisissa 2000 Rossi saavutti Beniamino Bonomin kanssa kultaa 1 000 metrin kajakkikaksikossa. Sama pari sai samassa kilpailussa hopeaa Ateenassa 2004. Pekingin olympialaisissa 2008 Rossi toimi Italian lipunkantajana avajaisissa. Hänen edustamansa Italian joukkue sijoittui 1 000 metrin kajakkinelosessa neljänneksi Saksan voittaessa pronssia.

Rossi saavutti 1 000 metrin kajakkikaksikossa kolme maailmanmestaruutta Duisburgissa 1995, Dartmouthissa 1997 ja Szegedissä 1998 sekä Euroopan-mestaruuden Plovdivissa 1997. Hänellä on lisäksi kolme MM-hopeaa, yksi MM-pronssi sekä kaksi EM-pronssia. Välimeren kilpailuissa Rossi saavutti neljä kultamitalia ja kaksi hopeamitalia.

Rossi edusti Gruppi Sportivi Fiamme Gialle -seuraa. Hän on pituudeltaan 186-senttimetrinen ja painaa 84 kilogrammaa. Hänen vaimonsa Lucia Micheli on myös olympialaisissa kilpaillut ratameloja.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Antonio Rossi *Olympedia*. Viitattu 25.5.2021. (englanniksi)
2. ↑  Kayak Fours, 1,000 metres, Men *Olympedia*. Viitattu 25.5.2021. (englanniksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Italia

 |

 |
**Pihapelipäivä** on vuonna 2013 perustettu liikuntapäivä, joka pidetään helatorstaina ja Tapaninpäivänä. Sen perustajan, Haaga-Helian ammattikorkeakoulun urheilumarkkinoinnin ja -johtamisen lehtorin Vili Nurmen, idea lähti liikkeelle hänen vieraillessa popup-ravintolapäivässä [1]. Ajatuksena Nurmella oli tuoda urheilu takaisin ohjatuista tapahtumista pihoille.

Pihapelipäivä on kaikille suunnattu popup-liikuntapäivä, ikään ja liikunnallisuuteen katsomatta. Pihapelipäivän ideana on palauttaa hauskuus ja leikki urheiluun. Ajatuksena, että voi aloittaa pelit missä ja milloin vain, haluamallaan kokoonpanolla. Pihapelipäivä haluaa kantaa tärkeitä arvoja, kuten yhteisöllisyys, liikunnan helppous ja hauskuus. Pihapelipäivä haluaa muistuttaa ettei liikkumisesta tarvitse aina maksaa ja se voi silti olla mukavaa. Samalla halutaan tukea vähävaraisten liikunnallisuutta. Lajirajoja pihapelipäivällä ei ole.

Lähteet
-------

1. ↑  Pihapelipäivänä urheilu ei ole suoritus

Aiheesta muualla
----------------

* Pihapelipäivä Facebookissa
**Kukka Laakso** (s. 9. toukokuuta 1979 Tampere) on suomalainen kahvakuulavalmentaja, kirjailija, copywriter, kolumnisti, yrittäjä sekä yksi kahvakuulaharjoittelun ja -urheilun pioneereista Suomessa. Hän on valmistunut medianomiksi Turun ammattikorkeakoulun taideakatemiasta 2005. Laakso on kirjoittanut kaksi kirjaa, *Maanantaisoturit* (2011) ja *Nouse ylös!* *Toimistotyöläisen kuntokirja* (2015). 

Laakso on Candidate for Master of Sport sekä biathlonissa (tempaus ja työntö) että long cyclessä (rinnalleveto+työntö). Hän on ensimmäinen suomalainen nainen, joka on kilpaillut lajissa kansainvälisesti; Virossa, Latviassa, Saksassa, Kroatiassa sekä Yhdysvalloissa. 

Kukka Laakso on vuoden 2009 kahvakuulaurheilun amatöörisarjan maailmanmestari (IUKL World Championships, Viro) ja Suomen mestari. Hän osallistui vuonna 2009 maaliskuussa Ohion Columbuksessa ensimmäisiin Arnold Sport Festival (Arnold Classic) -kahvakuulakisoihin ja tuli toiseksi valmentajansa Catherine Imesin voittaessa kultaa. Lisäksi hän saavutti Kroatiassa, Zagrebissa jaetun ykkössijan marraskuussa 2009 sekä sijoittui kolmanneksi Baltic Cupissa Riiassa 2008. 

Laakson seura oli Suomen Kahvakuula ry, jonka lisäksi hän perusti oman seuran Lift Me Up vuonna 2011. Kukka Laakso oli Suomen Painonnostoliiton kahvakuulavaliokunnan puheenjohtaja, ollen lajinsa tuomari ja yksi Suomen kolmesta virallisesta kahvakuulaurheilun tuomarikouluttajasta. Liitto valitsi Laakson Vuoden parhaat 2009 -listauksessa Vuoden kahvakuulailijaksi. 

Kukka Laakson sisar on tv-toimittaja Milla Madetoja. Heidän isänsä oli julkisoikeuden professori Seppo Laakso. Heidän äitinsä on rytmisen voimistelun Suomen-mestari ja Miss Suomi -kilpailussa 1972 menestynyt Pirkko Laakso, o.s. Lehtonen.

Teokset
-------

* *Maanantaisoturit.* my.book, 2011. ISBN 9789526796154.
* *Nouse ylös! Toimistotyöläisen kuntokirja.* Kauppakamari, 2015. ISBN 9789522463111.

Lähteet
-------

* Kukkalaakso.com
* Lapin Kansa: Kahvakuulan MM-kulta Suomeen[vanhentunut linkki]

### Viitteet

1. ↑  Laakso, Kukka: Suklaa- ja ajatustehdas *Kukka Laakson blogi*. Viitattu 4.11.2019.
2. ↑  Tuppurainen, Tiina: "Minä rakastan: Kukka Laakso", *Voi hyvin* 2/2016.
3. ↑  Rantanen, Kimmo: Ex-missi taisteli takaisin elämään vakavan kolarin jälkeen *Ilta-Sanomat*.  19.4.2014. Viitattu 4.11.2019.

Aiheesta muualla
----------------

* Kukka Laakson omat sivut
* Laakso Ice Chamber Kettlebell Girls -haastattelussa
* Suomen Kahvakuula ry: Miten kahvakuulalla kilpaillaan?
* Suomen Painonnostoliitto Kahvakuulaurheilu (Arkistoitu – Internet Archive)
**Kukasjärvi** on pitkänomainen ja matala järvi Sodankylän lounaisosassa Lapin maakunnassa. Sen pinta-ala on 3,4 neliökilometriä. Etäisyys Rovaniemeltä on 72 kilometriä pohjoiseen.

Maantiede
---------

Etäisyys Kukasjärven kaakkoisrannalta luoteisrannalle on 11,9 kilometriä. Järven pohjoisosassa sijaitsee runsaan hehtaarin laajuinen Salmensaari. Sen eteläpuolisen Salmenhaudan syvyys on noin 15 metriä. Kukasjärven pohjoisosassa on 20 metrin syvänne. Järven eteläosassa sijaitsee Hallelujanhauta, jonka syvyys on 6,1 metriä. Kaikkiaan Kukasjärvestä vain noin neljä prosenttia on vähintään 6 metriä syvä.

Kukasjärven luusua sijaitsee kaakossa, josta lähtee Kukaskoski Moulusjokeen, joka laskee Unariin (179,8 metriä mpy). Kukasjärven rannoilla on jonkin verran kulttuurimaisemaa. Kukasvaara (noin 330 metriä mpy) sijaitsee kolmisen kilometriä Kukasjärveltä länteen.

Kukasjärven vesitilavuus on 6 799 000 kuutiometriä.

Kukasjärvi (65.593.1.003) kuuluu Moulusjoen alueeseen (65.593), joka on kolmannen jakovaiheen vesistö Kemijoen vesistössä (65). Toinen jakovaihe on Meltausjoen valuma-alue (65.59) ja ensimmäinen jakovaihe Ala-Ounasjoen alue (65.5). Kukasjärvi on laajin Moulusjoen alueen 20:stä vähintään hehtaarin laajuisesta vakavedestä. Toiseksi laajin on Soasjärvi.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Kukasjärvi, vakavesi, Sodankylä
2. 1 2 3 4 5 6 7 8  Ympäristö.fi : Ympäristötiedon hallintajärjestelmä Hertta Ympäristötiedon hallintajärjestelmä Hertta. Viitattu 17.9.2021.
3. ↑  Kukasjärvi. Järviwiki. Viitattu 17.9.2021.
4. ↑  Moulusjoen alue (65.593). Järviwiki. Viitattu 17.9.2021.
**Kukka-Maaria Rajalin (o.s. Ahonen)**  (s. 1976) on suomalainen laulaja. 

Hän on valmistunut laulaja-laulupedagogiksi vuonna 2005 Helsingin Ammattikorkeakoulusta. Hänellä on myös musiikkipedagogin Ylempi AMK-tutkinto Helsingin Ammattikorkeakoulu Metropoliasta. Rajalin on ollut solistina eri orkestereissa. *Mistura Fina* (1994–1998), *Grupo Café* (solisti 1998–) *Las Chicas del Tango* 2000- , *Lohjan kaupunginorkesteri*, *Niinisalon varuskuntasoittokunta*, *Espoo Big Band*, *Martti Metsäkedon orkesteri*, *Seinäjoen kaupunginorkesteri*, *Einö Grön & Heimo Mäntysen Orkesteri* jne. 

Hänen erityinen mielenkiinnon kohteensa on eteläamerikkalainen musiikki. Rajalin onkin asustellut Brasiliassa ja opiskellut siellä maan kulttuuria, sambatanssia ja brasilialaisen samban rytmiikkaa useiden vuosien ajan. Näitä oppeja hän on jakanut suomalaiseen laulun- ja tanssin sambamusiikin kulttuuriin merkittävällä tavalla laajalla rintamalla. Hän on toiminut Helsingin Sambakoulu *Imperio Do Papagaion* jäsenenä vuodesta 1993. 

Vuonna 2002 Rajalin osallistui Seinäjoen Tangomarkkinoille ja hänet kruunattiin tangoprinsessaksi. Vuonna 2003 Kukka-Maaria kruunattiin Helsingin karnevaalikuningattareksi.

Maailmanmusiikin saralla Kukka-Maaria on esiintynyt lukuisilla maailmanmusiikkifestivaaleilla, muun muassa Ruotsissa, Norjassa, Belgiassa, Ranskassa, Espanjassa, Yhdysvalloissa, Chilessä, Argentiinassa ja Brasiliassa. Hän on esittänyt Lumikin lauluosuudet Walt Disneyn piirroselokuvan Lumikki ja seitsemän kääpiötä suomenkielisessä vuoden 1993 dubbauksessa.

Rajalin on toiminut Metropolia Ammattikorkeakoulun lehtorina ja työskennellyt laulupedagogina Sibelius-Akatemiassa.

Vuodet 2015–2020 Rajalin on asunut Espanjassa ja työstänyt keikkojen ohella uutta albumia. Hän on säveltänyt levyllisen Edith Södergranin runoja. Levy *Kukka Rajalin – Olemisen riemu* julkaistaan vuonna 2021. Levyllä soittaa argentiinalainen huippupianisti Juan Esteban Cuacci ja haitarivirtuoosi Johanna Juhola.

Levytykset ja dubbaukset
------------------------

* *Lumikki ja seitsemän kääpiötä* (dubbaus 1993)
* *Meu Samba* (1998), kappale *Rio*
* *Tangomarkkinat 15* (2002), kappale *Odotin pitkän illan*
* *La Voz Femenina* (2007), *Las Chicas del tango*
* *Tango de norte a sur* (2012), *Las Chicas del tango*
* *Kukka Rajalin – Olemisen riemu* (julkaistaan 2021)

Lähteet
-------

1. ↑  Tangokuninkaalliset Tangomarkkinat.fi.  Arkistoitu 14.7.2015. Viitattu 26.6.2011.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Taiteenala Muokkaa Wikidatassa | 
* MusicBrainz

 |

 |
Ku havaijilaisessa temppelissä.
Kuka'ilimoku tai yksinkertaisemmin Ku, hawaijalaisen sota-jumalan höyhenveistos 1700-luvulta, Georg Augustin yliopiston etnologian instituutin kokoelmista.
**Kū**, **Kūka** tai **Kūkailimoku** on havaijilaisten myyteissä yksi neljästä suuresta jumalasta, muut kolme ovat Kanaloa, Kāne ja Lono. Kūkailimoku on sodan, metsien ja viljan jumala. Hänen puolisonsa on Hina.

Lähteet
-------

Wilkinson, Philip: *Myytit & legendat*, s. 339. Suomentanut Ketola, Veli-Pekka. Helsinki: Readme.fi, 2009. ISBN 978-952-220-252-9. 

### Viitteet

1. ↑  Fullard-Leo, Betty: In the Begining: Hawaiian Gods  2016. Paul Waters. Viitattu 30.03.2018 (englanniksi) .
2. ↑  Cox, J. Halley & Davenport, William H.: *Hawaiian Sculpture*, s. 16– (englanniksi) . University of Hawaii Press, 1988. ISBN 978-0-8248-1069-6. Teoksen verkkoversio.

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Kukailimoku**.
* Ancient Hawaiian Tiki Gods! (englanniksi)
* The Gods and Goddesses in Ancient Hawaiian Huna (englanniksi)
Antonio Molino Rojo elokuvassa *Hyvät, pahat ja rumat*.
**Antonio Molino Rojo** (14. syyskuuta 1926 – 2. marraskuuta 2011 Barcelona, Espanja) oli espanjalainen näyttelijä, joka näytteli etupäässä 1960-1970-luvun spaghettiwesterneissä. 

Hänen uralleen mahtuu lähes 90 elokuvaa vuosina 1955–1988 mutta merkittäviä ovat hänen lännenroolinsa Sergio Leonen trilogiassa *Kourallinen dollareita* (1964), *Vain muutaman dollarin tähden*, (1965) ja *Hyvät, pahat ja rumat* (1966). Hän näytteli myös Leonen elokuvassa *Huuliharppukostaja* vuonna 1968. 

Rojo ei aina näytellyt westerneissä jengin jäsentä. Elokuvassa *Hyvät, pahat ja rumat* hän esitti hyvää kapteenia, joka oli saanut kuolion jalkaansa. Hän varoitti Angel Eyesia (Lee Van Cleef) olemasta epärehellinen.

Lähteet
-------

1. ↑  Antonio Molino Rojo

* Obituary

Aiheesta muualla
----------------

* Antonio Molino Rojo Internet Movie Databasessa. (englanniksi)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Espanja
* Saksa

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |

 |
**Sci-Hub** on verkkosivusto, jolla julkaistaan tekijänoikeuslaeista välittämättä ilmaiseksi tutkimusraportteja ja muita akateemisia tekstejä. Palvelun slogan on "*poistaa esteet tieteen tieltä*". Sivuston tarkoituksena on olla vaihtoehto maksullisille tiedejulkaisuille, joiden hinnat kohoavat vuosi vuodelta ja ovat joidenkin asiakkaiden kuten yliopistojen mukaan nousseet kestämättömän korkeiksi. Sci-Hubin perusti vuonna 2011 Venäjällä toimiva kazakstanilainen neurotieteilijä Aleksandra Elbakjan.

Sci-Hub on maailman suurin akateemisten artikkelien piraattipalvelu. Sen tietokannassa oli maaliskuussa 2017 jo 56 miljoonaa artikkelia. Heinäkuussa 2017 julkaistun selvityksen mukaan Sci-Hubin tietokannassa on jo yli 70 prosenttia kaikesta julkaistusta tieteellisestä tutkimuksesta. Alun perin maksumuurin takana ilmestyneistä artikkeleista Sci-Hubissa on yli 85 prosenttia. Tieteenaloittain kattavuus vaihtelee kemian lehtien artikkelien 93 prosentista tietojenkäsittelytieteen 76 prosenttiin. Suurimman tiedekustantamon Elsevierin artikkeleista Sci-Hubissa on 97,3 prosenttia.

Sivusto hakee käyttäjän pyytämää tekstiä PDF-dokumenttina eri yliopistojen palvelujen kautta. Kun teksti löytyy, palvelu tallentaa PDF:n tietokantaansa myös muiden käyttöön. Selvityksessä tarkastellun kuuden kuukauden jakson aikana 2015–2016 sivusto onnistui vastaamaan 99,3 prosenttiin hakupyynnöistä.

Tiedekustantajat ovat käyneet Sci-Hubin kimppuun oikeustoimin.
Joulukuussa 2020 Elsevier, Wiley ja American Chemical Society nostivat oikeusjutun Delhin korkeimmassa oikeudessa saadakseen palvelun estettyä Intian lakien mukaisesti, mutta oikeus torjui tämän. Tammikuussa 2021 Twitter esti Sci-Hubin tunnuksen.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Sara Vainio: Tiedejulkaisujen hinnat ovat kivunneet pilviin, Suomen yliopistojen lasku jo yli 35 miljoonaa euroa – tutkijat hyökkäävät takaisin piraattipalvelulla ja boikoteilla *Helsingin Sanomat*.  30.7.2017. Viitattu 31.7.2017.
2. 1 2 3  "Tieteen Pirate Bay" teki paluun - jakelee miljoonia akateemisia tekstejä ilmaiseksi *Iltalehti*.  16.2.2016. Viitattu 31.7.2017.
3. 1 2 3  Daniel S Himmelstein​, Ariel R Romero, Stephen R McLaughlin, Bastian Greshake Tzovaras, Casey S Greene​: Sci-Hub provides access to nearly all scholarly literature  20.7.2017. PeerJ. Viitattu 31.7.2017.
4. ↑

Aiheesta muualla
----------------

* Sci-Hub – kamppailu avoimen tieteen puolesta Voima 11.6.2021
**Pihan linnut ja pöntöt** on vuonna 2013 ilmestynyt Juha Laaksosen kirja pihapiirin kololinnuista. Kirjan on kustantanut Paasilinna. Se on valittu vuoden 2013 luontokirjaksi.

Juha Laaksonen on Radio Suomen Luontoillan toimittaja, joka on tehnyt kymmenkunta luontokirjaa. Hän on innokas ornitologi ja harrastaa luontokuvausta.

Laaksonen on koonnut tietoa pöntöistä ja pönttöjenteosta monista lähteistä ja haastatellut aiheeseen perehtyneitä. Hänellä on ollut apua tiedonkeruussa pitkän linjan linnunpönttöjen rakentaja kotkalainen Urpo Koponen, jolla on vastuullaan 1 500 pönttöä.

Kirja sisältää tietoa paitsi pöntöistä ja niiden rakentamisesta, myös linnuista ja niiden pesimäpuuhista, ja kullekin lintulajille on vielä tietoa lajin omista pönttövaatimuksista.

Aiheet
------

* Kololintujen pesimisen historiaa
* Linnunpönttöjen rakentaminen
* Pesimäbiologiaa – reviirin valtaaminen
* Tavalliset pöntöissä pesivät lajit

28 lajin ja niille kullekin sopivan pöntön esittely
* Harvinaisemmat pönttölajit

15 lajin ja niille kullekin sopivan pöntön esittely
* Muita pesärakennelmia
* Pönttöjen puhdistus ja huolto

Lähteet
-------

1. ↑  Yle Uutiset 4.12.2013, viitattu 5.12.2013
2. ↑  Juha Laaksonen Paasilinnan sivulla, (Arkistoitu – Internet Archive) viitattu 176.2013
3. ↑  Juha Laaksonen, Pihan linnut ja pöntöt, Alkusanat s. 6–9

Aiheesta muualla
----------------

* Yle Radio Suomi, Juha Laaksosen haastattelu kirjan ilmestyessä
Bernard du Bus de Gisignies.
**Bernard Amé Léonard du Bus de Gisignies** (21. kesäkuuta 1808 Sint-Joost-ten-Node – 6. heinäkuuta 1874 Bad Ems, Saksa) oli belgialainen poliitikko, lintutieteilijä ja paleontologi.

Bernard oli Leonard Pierre Joseph du Bus de Gisigniesin toinen poika. Hän avioitui Petronilla Truytsin kanssa 19. toukokuuta 1845, ja heille syntyi kaksi lasta.

Du Bus de Gisignies opiskeli lakia Leuvenin katolisessa yliopistossa, mutta kiinnostui pian lintutieteestä. Vuonna 1835 hän esitteli Belgian kuninkaalliselle akatemialle tutkimuksensa, jossa hän kuvaili linnun nimeltä vyöpitkäjalka (silloinen nimi *Leptorhynchus pectoralis*, nykyisin *Cladorhynchus leucocephalus*). Hän oli Soigniesin parlamenttiedustaja.

Du Bus de Gisignies valittiin Belgian luonnontieteellisen museon (Muséum des sciences naturelles de Belgique) johtajaksi vuonna 1846. Tässä yhteydessä hän lahjoitti museolle kokoelmastaan 2 474 lintua. Vuonna 1860, Antwerpenin ympäristön vallitustöiden yhteydessä, hän joutui tekemisiin paleontologian kanssa. Löydetyt fossiilit olivat pääasiassa valaita. Hän tutki muun muassa grönlanninvalaan (*Balaena mysticetus*) ja nuoren sinivalaan (*Balaenoptera musculus*) luurankoja. Nämä luurangot ovat yhä esillä museossa. Vuonna 1860 Lierin läheltä löydettiin mammutin luuranko, joka tuotiin museoon ja asetettiin näytteille vuonna 1869. Tuohon aikaan maailman museoissa oli näytteillä vain kaksi mammuttia, ja niistä toinen oli Pietarissa.

Du Bus de Gisignies valittiin 1867 Belgian kuninkaallisen akatemian (Académie royale des sciences, des lettres et des beaux-arts de Belgique) tieteellisen osaston johtajaksi.

Du Bus de Gisignies nimesi linnuista ainakin jouhihapsukolibrin (*Discosura popelairii*).

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Yhdysvallat
* Alankomaat

 |
|  |
| Taiteenala | 
* RKD Artists

 |

 |
Haiharan nukketeatterin rakennus.
**Haiharan nukketeatteri** on Suomen vanhin yhtäjaksoisesti toiminut nukketeatteri. Se on perustettu syksyllä 1969. Nukketeatterin kotinäyttämö on ollut alusta alkaen Tampereen Kaukajärvellä, Haiharan kartanon entisessä kanalarakennuksessa, joka sijaitsee osoitteessa Haiharankatu 30.

Nukketeatteri on saanut alkunsa kartanonomistaja Gunvor Ekroosin ideasta. Hän perusti Haiharaan 1960-luvulla nukkemuseon ja keksi, että sen yhteyteen sopisi nukketeatteri. Käytännön järjestelyt hoiti Ekroosin ystävä, tekstiilitaiteilija Anneli Kuronen, joka sai teatteritoiminnan käynnistämiseen apua nukketeatteritaiteilija Mona Leolta. Ensimmäisenä näytelmänä nähtiin *Prinsessa Ruusunen*.

Haiharan nukketeatterin esitykset ovat olleet yleensä lapsille suunnattuja, mutta niitä on tehty välillä myös aikuisyleisölle.

Lähteet
-------

1. ↑  Haiharan nukketeatteri – Veden matka  3.6.2019. Tampere:  Tampereen kaupunki. Viitattu 15.11.2020.
2. 1 2 3  Muhonen, Kaisa: Eloton herää henkiin *Hervannan Sanomat*.  17.9.2014. Viitattu 15.11.2020. [vanhentunut linkki]
3. ↑  Haiharan nukketeatteri Helsinki:  Teatterin tiedotuskeskus TINFO. Viitattu 15.11.2020.
4. 1 2  Pörsti, Kirsi & Majamaa, Ulla & Kurela, Johanna: Kaukajärvi – Tampereen ensimmäinen lähiö (PDF) Tampere:  Tampereen kaupungin kulttuuripalvelut & Kaukajärviseura, 2011. Viitattu 15.11.2020.
5. ↑  Lepistö, Satu: Nukketeatterin kestävä taika – Haiharan nukketeatteri täyttää 50 vuotta *Hervannan Sanomat*.  9.10.2019. Viitattu 15.11.2020. [vanhentunut linkki]

Aiheesta muualla
----------------

* Haiharan nukketeatterin kotisivut
Schwinn polkupyörä 2000-luvun alulta
**Schwinn** on yhdysvaltalainen polkupyörävalmistaja. Ignaz Schwinn perusti yrityksen vuonna 1895 Chicagossa, ja siitä tuli nopeasti yksi Yhdysvaltojen hallitsevista polkupyörävalmistajista. Yritys kuitenkin ajautui konkurssiin vuonna 1992.

Historia
--------

Schwinn AeroCycle museossa
Ignaz Schwinn syntyi Saksassa vuonna 1860. Hän kiinnostui jo varhaisessa vaiheessa 1800-luvun lopulla kehitetyistä polkupyöristä, joissa käytettiin erikokoisia pyöriä. Schwinn turhautui eurooppalaisten polkupyörävalmistajien haluttomuuteen toteuttaa hänen ehdottamiaan muutoksia ja niinpä hän päätti vuonna 1891 muuttaa Yhdysvaltoihin, jossa hän kuitenkin kohtasi samankaltaista vastustusta. Vuonna 1885 Schwinn perusti oman yrityksensä Adolph Arnoldin tarjoaman taloudellisen tuen avulla. Yrityksen nimeksi annettiin Arnold, Schwinn Bicycle Company. Polkupyörä oli valtavan huomion keskipisteenä 1800-luvun viimeisinä vuosina ja Yhdysvalloissa huomio keskittyi Chicagoon, jossa toimi yhteensä 30 polkupyöriä valmistavaa tehdasta. Schwinn osoittautui paitsi osaavaksi suunnittelijaksi, myös erinomaiseksi liikemieheksi ja hänen valmistamiaan pyöriä arvostettiin. 

Ensimmäinen polkupyörien kukoistuskausi jäi auton kehittymisen myötä lyhyeksi. Vuoteen 1905 mennessä polkupyörien valmistusmäärät laskivat neljännekseen vuoden 1900 tasosta. Kehityksen seurauksena Chicagoon jäi vain 12 valmistajaa. Schwinn kuitenkin pystyi kääntämään hankalan tilanteen voitokseen ja laajensi toimintaansa. 

1920-luvun lopulla Yhdysvaltain talous kääntyi laskuun ja tämä vaikutti myös Schwinnin toimintaan ja yritys oli vähällä joutua konkurssiin. Ignaz Schwinnin poika Frank W. "F.W." Schwinn teki kuitenkin rohkean ratkaisun suunnittelemalla pyörän, joka poikkesi kilpailijoiden tuotteista. Schwinn esitteli vuonna 1934 Aerocyclen, joka muistutti muotoilultaan moottoripyörää ja siinä oli leveät "ilmapallorenkaat". Pyörä oli myyntimenestys ja se vaikutti *cruiser*-pyörätyypin kehittymiseen.

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Schwinn**.
Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Schwinn Bicycle Company
**Pigaïdákia** (kreik. Πηγαϊδάκια) on Kreikan kylä, joka sijaitsee Kreetan saarella. Se kuuluu hallinnollisesti Faistóksen kuntaan, Iraklionin alueyksikköön ja Kreetan alueeseen. Kylän väkiluku on 270 (vuonna 2011).

Pigaïdákian kylä sijaitsee Asteroúsia-vuorten rinteessä Mesarán tasangon eteläpuolella noin 62 kilometriä lounaaseen Iraklionin kaupungista. Pigaïdákia muodostaa myös laajemman kyläyhdyskunnan (Τοπική Κοινότητα Πηγαϊδακίων, *Topikí Koinótita Pigaïdakíon*), johon kuuluvat varsinaisen Pigaïdákian kylän lisäksi kylät Ágios Márkos, Chrysóstomos, Kaloí Liménes ja Kavoúsa, saaret Makronísi eli Megalonísi, Mikronísi eli Ágios Pávlos ja Tráfos sekä Odigítrian luostari (*Moní Odigitrías*). Koko yhdyskunnan väkiluku on 454. Kylästä Kaloí Liménesiin johtavan tien varressa sijaitsee bysanttilaisaikainen Panagía (Neitsyt Maria) Gorgoepíkooksen kirkko.

Aiemmin kylä kuului Moíresin kuntaan ja vuodesta 2011 lähtien Faistóksen kunnan Moíresin kunnallisyksikköön.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Απογραφή Πληθυσμού - Κατοικιών 2011. Väestönlaskennan tulokset (XLS)  2011. The Hellenic Statistical Authority (Kreikan tilastokeskus ELSTAT).  Arkistoitu 16.10.2015. Viitattu 1.9.2014. (kreikaksi)
2. ↑  Ναός Παναγίας Γοργοεπήκοου στα Πηγαϊδάκια *Cretan Beaches*. Viitattu 6.9.2021.
**Alhambra** on laattojen asetteluun perustuva lautapeli. Pelin on suunnitellut Dirk Henn ja vuonna 2003 sen julkaisivat Überplay ja Queen Games. Alhambra on arabiteemainen uudelleenjulkaisu vuonna 1998 julkaistusta pelistä Stimmt So!, joka vuorostaan oli uudelleenjulkaisu mafiateemaisesta, vuonna 1992 julkaistusta lautapelistä Al Capone.

Vuonna 2003 Alhambra sai Spiel des Jahres, As d'Or ja Essen Feather -palkinnot ja sijoittui toiseksi Deutscher Spiele Preis -listalla. Se on myös Suomen vuoden aikuistenpeli 2005.

Pelin kulku
-----------

Pelaajat rakentavat ostamistaan laatoista itselleen *Alhambra*n, palatsin. Peli etenee vuoroissa, vuorollaan pelaaja voi joko ottaa itselleen rahaa, ostaa laatan tai järjestellä jo ostamiaan laattoja. Pelilaudalle asetetaan neljä rahakorttia ja neljä laattaa, joista pelaajat voivat valita. Kortin tai laatan siirtyessä pelaajan haltuun pelilaudalle nostetaan esille uusi, satunnainen kortti tai laatta.

### Ostaminen

Pelilaudalle asetetut laatat ovat erivärisiä palatsin rakennuspaloja. Paloja on esillä kerrallaan neljä kappaletta, joista kukin on ostettavissa oman värisellä rahakortilla. Laatat arvotaan laudalle, joten tietyn värisellä rahalla saattaa saada minkä värisiä laattoja tahansa.

### Palatsin rakentaminen

Ostettuaan laatan pelaaja voi asettaa sen palatsiinsa. Laatan voi ostaa myös varastoon, jolloin voi myöhemmin käyttää vuoron sen siirtämiseen osaksi palatsia tai vaihtaakseen sen jonkin palatsissa jo olevan laatan kanssa. Palatsia ympäröi muuri ja lähes kaikissa laatoissa on osa muuria. Laatan lisääminen palatsiin on mahdollista vain, jos se sopii osaksi jo olemassa olevaa palatsin muuria.

### Pistelasku

Alhambrassa lasketaan pisteet kolmasti. Kaksi ensimmäistä pistelaskua ovat satunnaisia, kolmas suoritetaan pelin lopussa. Jokaisella pisteytyskerralla pelaajat saavat pisteitä paitsi palatsin muurin pituudesta myös tietyn väristen laattojen hallinnasta. Pelaaja, jolla on eniten tietyn värisiä laattoja, saa eniten pisteitä, samoin toiseksi ja kolmanneksi eniten samaa väriä hallitsevat. Värejä on kuutta erilaista, harvinaisempien värien ollessa yleisiä värejä arvokkaampia.

Lisäosat
--------

Peliin on saatavilla muutamia lisäosia, jotka muuttavat vuorojärjestystä, lisäävät erikoislaattoja tai -rahakortteja, sijoittavat asukkaita palatsiin tai vaikuttavat pistelaskuun. Pelistä on tehty myös korttipelimuunnelma, Die Gärten der Alhambra.

Aiheesta muualla
----------------

* Virallinen kotisivu (Arkistoitu – Internet Archive)
* Alhambran arvostelu lautapelaaja.net -sivustolla (Arkistoitu – Internet Archive)
Schönebergin raatihuone
**Schönebergin raatihuone** (saks. *Rathaus Schöneberg*) on hallintorakennus Berliinissä, Schönebergin kaupunginosassa John-F.-Kennedy-Platzin laidalla. Rakennus tunnetaan parhaiten toimimisestaan Länsi-Berliinin kaupungintalona vuosina 1949–1991. Nykyään sitä käyttää Tempelhof-Schönebergin alueen hallinto.

Historia
--------

Nykyinen raatihuone rakennettiin vuosien 1911 ja 1914 välisenä aikana tuolloin itsenäisenä kaupunkina toimineelle Schönebergille. Sen suunnittelivat arkkitehdit Peter Jürgensen ja Jürgen Bachmann. Vuonna 1920 Schönebergistä tuli osa Berliiniä ja raatihuonetta alkoi käyttää Schönebergin hallintoalueen (*Bezirkin*) hallitus.

Toisessa maailmansodassa Schönebergin raatihuone kärsi vaurioita ja sen torni rakennettiin uudelleen arkkitehti Kurt Dübberin piirustusten pohjalta. Maailmansodan jälkeen Berliini jaettiin Itä- ja Länsi-Berliiniin. Berliinin raatihuone jäi Itä-Berliinin puolelle, jolloin Länsi-Berliinin kaupunginhallinto otti käyttöön Schönebergin raatihuoneen. Vuonna 1950 rakennuksen kellotorniin asennettiin "vapaudenkello" (*Freiheitsglocke*) Yhdysvaltain kansan lahjana Berliinille. 

Yhdysvaltain presidentti John F. Kennedy piti Schönebergin raatihuoneella 26. kesäkuuta 1963 kuuluisan *Ich bin ein Berliner* -puheensa. Saman vuoden marraskuussa Kennedy murhattiin. Raatihuonetta vierustava Rudolph-Wilde-Platz nimettiin kolme päivää murhan jälkeen John-F.-Kennedy-Platziksi.

Saksan jälleenyhdistymisen jälkeen yhdistyneen Berliinin hallinto siirtyi Berliinin raatihuoneelle, ja Schönebergin raatihuonetta alkoi jälleen käyttää Schönebergin hallintoalueen hallitus. Vuoden 2001 alueuudistuksessa Schönebergin ja Tempelhofin hallintoalueet yhdistettiin. Schönebergin raatihuoneesta tuli yhdistyneen Tempelhof-Schönebergin alueen hallintopaikka.
Alholan koulun oppilaita pensaiden istutustalkoissa vuonna 1943. Takana on todennäköisesti kylän kansakoulu.
Alholan koulun oppilaita tekemässä kasvimaata koulun naapuritalossa vuonna 1943. Jyväskylän seminaarin arkisto, Jyväskylän yliopisto.
**Alhola** oli kylä Vuokselan kunnan pohjoisosassa Neuvostoliitolle luovutetulla alueella. Alhola rajoittui koillisessa Vuoksen pohjoiseen laskuhaaraan kuuluvaan Sammutselkään. Virallisesti Alhola ei ollut oma kylänsä, vaan se oli osa Uuttakylää. Alhola kuitenkin sijaitsi erillään muusta Uudestakylästä ja muodosti oman kyläyhteisönsä, joten se käytännössä katsottiin omaksi kyläkseen. 

Alholassa oli 1900-luvun alussa 19 taloa, mutta ennen talvisotaa taloja oli jo 40. Alholassa oli myös kauppa ja kansakoulu.

Talvisodassa Alholaa ei vallattu, mutta vuoden 1940 rauhansopimuksen mukaan se oli kuitenkin luovutettava ja väestö evakuoitiin muualle Suomeen. Jatkosodassa alue vallattiin takaisin vuonna 1941 ja väestö pääsi palaamaan koteihinsa. Vuonna 1944 oli alue taas luovutettava ja väestö evakuoitava. Suomalaisten jättäessä kylän loppukesällä 1944, jäivät kylän talot pääasiassa ehjinä paikoilleen. Neuvostoliitolle siirryttyään kylää ei kuitenkaan asutettu, vaan rakennukset purettiin ja siirrettiin muualla. Nykyisin kylä on asumaton ja asutuksesta muistuttavat huonokuntoiset tiepohjat, rakennusten kivijalat ja puutarhakasvillisuus.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Vuoksela-seura – Ahola (Arkistoitu – Internet Archive)
2. ↑  Juvonn Veikko (toim.): *Vuokselan kylät ja asukkaat*. Lappeenranta: Vuokselalaisten Pitäjäseura ry, 1983. ISBN 951-99459-4-6.

Vuokselan kylät
Alhola 1 • Hirvisaari 1 • Kontula 2 • Kottila 2 • Kuninkaanristi • Noisniemi • Päiväkivi • Räihäranta • Uusikylä ja Virkkilä 3 (kirkonkylä)

**Huomautuksia**

1 Alhola ja Hirvisaari kuuluivat virallisesti Uuteenkylään, mutta katsottiin yleensä omiksi kylikseen.  

2 Kontula ja Kottila kuuluivat virallisesti Noisniemen kylään, mutta katsottiin yleensä omiksi kylikseen.  

3 Virkkilä kuului virallisesti Päiväkiven kylään, mutta katsottiin yleensä omaksi kyläkseen.
**Digitalism** on saksalainen elektronisen musiikin duo, joka perustettiin Hampurissa vuonna 2004. Duo koostuu Jens "Jence" Moellesta ja İsmail "Isi" Tüfekçista. He ovat allekirjoittaneet levytyssopimuksen ranskalaisen levy-yhtiö Kitsunén kanssa. Euroopan ulkopuolella he ovat myös levy-yhtiöillä Virgin Records sekä Astralwerks.

Digitalism on remixannut muun muassa The Presetsin, Tom Vekin, The Futureheadsin, Daft Punkin, Tigan, Klaxonsin, The White Stripesin, Monkin, Depeche Moden, Cut Copyn ja monien muiden artistien ja yhtyeiden kappaleita, mukaan lukien The Curen kappaleen "Fire in Cairo" (nimetty "Digitalism in Cairo"). Heidän kappaleitansa ja remixejä soittaa muun muassa DJ:t kuten Erol Alkan, Soulwax, Boys Noize sekä Justice.

Digitalism on esiintynyt festivaaleilla kuten Coachellassa, Lollapaloozassa, South by Southwestissä, Rhythm and Vinesissa, Electric Picnisissä ja Ultra Music Festivalissa. 

Moelle on julkaissut kaksi soolojulkaisua Kitsuné-levy-yhtiöllä; "I Ragazzi Del 1982" taiteilijanimellä Palermo Disko Machine" ja "Wired" taiteilijanimellä Jence. Hän on tämän jälkeen julkaissut kappaleen "Vesuvia/Theme of Palermo Disko Machine" nimellä Palermo Disko Machine Vulture Music -levy-yhtiöllä. 

* Moelle (vas.) ja Tüfekçi (oik.) vuonna 2012.Moelle (vas.) ja Tüfekçi (oik.) vuonna 2012.

Diskografia
-----------

### Albumit

#### Studioalbumit

* *Idealism*  (2007)
* *I Love You Dude*  (2011)
* *Mirage*  (2016)
* *JPEG*  (2019)

Lähteet
-------

1. ↑  Digitalism *AllMusic*. Viitattu 5.5.2017. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Digitalism** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Yhdysvallat
* Tšekki

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |

 |
**Catilinan salaliitto** oli tasavallan ajan sisällissota antiikin Roomassa. Catilina johti vuonna 63 eaa. salaliittoa konsuli Marcus Tullius Ciceroa ja senaattia vastaan. Hän pyrki ensin konsuliksi julistamalla radikaalia ohjelmaa harvainvallan lopettamisesta ja velkojen mitätöinnistä. Kun yritys ei onnistunut, hän aloitti aseellisen kapinan, jossa oli mukana useita korkeita tasavallan virkamiehiä. Myös monet Sullan köyhtyneet sotaveteraanit kannattivat sitä. Suunnitelmaan kuului korkeiden virkamiesten surmaaminen, tulipalojen sytyttäminen kaupungissa ja sodankäynti gallialaisen allobrogien heimon avulla.

Konsuli Cicero sai suunnitelman tietoonsa ennen kapinan aloittamista. Catilina poistui kaupungista, ja Rooman joukot surmasivat hänet seuraavana vuonna. Kaupunkiin jääneet kapinallisten johtomiehet vangittiin ja tuomittiin kuolemaan. Kapina tunnetaan Ciceron kirjoituksista ja historioitsija Sallustiuksen teoksesta *Catilinan salaliitto*.

Lähteet
-------

1. 1 2  Castrén, Paavo: *Uusi antiikin historia*, s. 351–352. Helsinki: Otava, 2012. ISBN 978-951-1-21594-3.

Kirjallisuutta
--------------

* Sallustius: *Catilinan salaliitto*. Teoksessa Sallustius: *Catilinan salaliitto; Jugurthan sota*. (Catilinae coniuratio; Bellum Iugurthinum.) Suomentanut ja nimistöosan laatinut Marja Itkonen-Kaila. Johdannon kirjoittanut Unto Paananen. Antiikki-sarja. Ilmestynyt aiemmin 1963 WSOY:n kustantamana Antiikin klassikot -sarjassa. Helsinki: Gaudeamus, 1980. ISBN 951-662-244-5.