recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Iran Airin lento 655** oli Iran Airin lento Bandar Abbasista Dubaihin. Yhdysvaltain laivaston Ticonderoga-luokan ohjusristeilijä USS Vincennes tuhosi koneen 3. heinäkuuta vuonna 1988 Persianlahdella. Turmassa sai surmansa 290 ihmistä. Tapaus sattui Iranin ja Irakin sodan aikana.

Iran Airin lento oli matkalla Bandar Abbasista Dubaihin, jonne se oli määrä laskeutua puolen tunnin sisällä.. *USS Vincennes* oli Persianlahdella suorittamassa harjoittelua

YK:n turvallisuusneuvosto käsitteli tapausta. Aluksi Yhdysvaltain puolustusministeriö Pentagon ilmoitti, ettei Yhdysvaltain laivaston risteilijä *USS Vincennes* olisi ampunut matkustajalentokonetta vaan iranilaista sotilaslentokonetta, mutta tämä tieto peruutettiin heti, ja viralliset valittelut tapahtuneesta esitettiin välittömästi.

USS Vincennesin miehistö oletti virheellisesti Airbus A300:n olevan iranilainen F-14-hävittäjä, joka olisi pudottanut korkeutta ja lisännyt nopeutta hyökkäystä varten. Miehistö tulkitsi tarjolla olevaa informaatiota väärin, sillä USS Vincennesin oman AEGIS-järjestelmän mukaan lento 655 kone nousi jatkuvasti tasaisella nopeudella. Aluksen AEGIS-järjestelmä myös tunnisti koneen siviilikoneeksi sen lähettämän transponderikoodin perusteella, mutta väärintulkintojen takia USS Vincennesin miehistö piti konetta silti Iranin sotilaskoneena. Väärintulkintaa edesauttoi, ettei tunnistamisesta vastannut upseeri saanut yhteyttä Iran Airin koneeseen radiolla armeija- ja siviilihätäkanavien kautta. USS Vincennes ampui Iran Airin lentokoneen alas, kun se oli 13 kilometrin päässä aluksesta.

Iranin viranomaisten mukaan teko oli tahallinen ja laiton. Yhdysvallat maksoi uhreille yhteensä 131,8 miljoonan dollarin korvaukset mutta ei pyytänyt tapausta anteeksi Iranilta.

Onnettomuus tapahtui kuvanmukaisella matkustajakoneella.

| Kansalaisuus | Matkustajat | Henkilökunta | Yhteensä |
| --- | --- | --- | --- |
|
|  Iran | 238 | 16 | 254 |
|  Yhdistyneet arabiemiirikunnat | 13 | 0 | 13 |
|  Intia | 10 | 0 | 10 |
|  Pakistan | 6 | 0 | 6 |
|  Jugoslavia | 6 | 0 | 6 |
|  Italia | 1 | 0 | 1 |
| **Yhteensä** | **274** | **16** | **290** |

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Harri Eljanko (toimittaja): *Vuosi 88*, s. 146. USA pudotti iranilaisen matkustajalentokoneen. Helsinki: KG Bertmark Kustannus Oy, 1988.
2. 1 2  Iran Air Shot Down - July 3, 1988  18.5.2007. History.com. Viitattu 28.12.2012.
3. 1 2  Fogarty, William M.: Formal Investigation into the Circumstances Surrounding the Downing of Iran Air Flight 655 on 3 July 1988 *homepage.ntlworld.com*.  28.7.1988. Viitattu 28.12.2012.
4. ↑  Les Aspin, Chair of the House Armed Services Committee: Witness to Iran Flight 655 *New York Times*. Viitattu 28.12.2012.
5. ↑  Aerial Incident of 3 July 1988 (Islamic Republic of Iran v. United States of America) International Court of Justice. Viitattu 28.12.2012.
6. ↑  Rajaee, Farhang: *The Iran-Iraq War: The Politics of Agression*. University Press of Florida, 1993. ISBN 0813011760.

Aiheesta muualla
----------------

* Onnettomuudesta Airdisaster.comissa
**Digesta**, tunnetaan myös nimellä **Pandektit** (lat. *Digesta seu Pandectae*, mukailtu muinaiskreikan πανδέκτης *pandektes*, "kaiken sisältävä"), on Justinianus I:n määräyksestä koottu roomalaisen oikeuden yhteenveto 500-luvulta (530-533). Se käsittää 50 osaa ja se edustaa sen ajan tunnetun roomalaisen oikeuden supistamista*selvennä* ja kodifikaatiota*selvennä*.

*Digesta* oli osa *Corpus iuris civilistä*, Justinianus I:n aikana julkaistua siviilioikeuden kokoelmaa. Muuta kaksi osaa ovat *Institutiones* ja *Codex*. Neljäs osa *Novellae* lisättiin myöhemmin.

Historia
--------

*Pääartikkeli: Corpus iuris civilis*
Alkuperäinen *Codex Justinianus* saatettiin voimaan huhtikuussa 539. Täten siitä tuli ainoa keisarillisen lainsäädännön oikeuslähde ja se kumosi aikaisemmat kodifikaatiot. Kuitenkin oli sallittua viitata aikaisempiin juristeihin, joiden kirjoituksia oli alettu pitää auktoriteetteina. Nämä auktoritatiivisen aseman saaneet juristit, joihin sai viitata tuomioistuimissa, olivat Papinianus, Paulus, Ulpianus, Modestinus ja Gaius.

Kodifioidut auktoriteetit olivat usein ristiriidassa keskenään. Sen vuoksi Justinianus I määräsi että nämä ristiriidat pitää selvittää ja viisikymmentä näistä julkaistiin nimellä "quinquaqinta decisiones" (viisikymmentä päätöstä). Pian hän myös päätti, että näiden entisten kirjoittajien teokset pitää tiivistää 1500:stä kirjasta viiteenkymmeneen. Tämä sai nimen *Digesta* (latinaa, *järjestetyt tiivistelmät*) tai *Pandektit* (kreikkaa, *ensyklopedia*). Täyttääkseen tämän käskyn, Tribonianus perusti komission tekemään tämän työn. Komissioon kuului kuusitoista jäsentä - yksi hallintovirkamies, neljä professoria ja yksitoista lainoppinutta.

Komissiolle annettiin valta tiivistää ja muuttaa tekstejä niiden yksinkertaistamiseksi, selkeyttämiseksi ja ristiriitojen poistamiseksi niistä. *Digestan* järjestys on monimutkainen; viisikymmentä kirjaa, joissa useita otsikoita, ja ne jaettuna laeiksi, joissa useita osia ja kappaleita. Nykyajan tutkimus on pystynyt luomaan melko tarkan kuvan työn toteuttamisesta.

*Digestan* pääasiallinen säilynyt käsikirjoitus on Littera Florentina myöhäiseltä 500-luvulta tai 600-luvun alusta. Keskiajalla *Digesta* jaettiin kolmeen osaan ja useat käsikirjoitukset sisälsivät vain yhden näistä osista.

Sisältö
-------

Yli kolmasosa *Digestasta* on Ulpianuksen kirjoituksia kun taas yksi kuudesosa on Pauluksen. Teos julistettiin ainoaksi ei-säädännäisen oikeuden oikeuslähteeksi. Kokoelman kommentointi ja jopa alkuperäisten lainoppineiden teosten siteeraaminen tekstin epäselvyyksien selittämiseksi kiellettiin.

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Digest (Roman law)
Croix de Guerre toisen maailmansodan aikana.
Croix de Guerre des TOE.
**Croix de Guerre** ("*sotaristi*") on mitali Ranskassa ja Belgiassa, jota on myönnetty ansioista ensimmäisen ja toisen maailmansodan aikana, mutta myös muissa konflikteissa. Mitali on perustettu 1915, ja siinä on Maltan risti  ja ristin sakaroiden välissä kaksi miekkaa ristissä.

* Croix de Guerre 1914–1918 (Ranska)
* Croix de Guerre 1939–1945 (Ranska)
* Croix de Guerre des Théatres d'Opérations Exterieures (Ranska), toinen maailmansota
* Croix de Guerre 1940, Belge (Belgia)

Tunnettuja henkilöitä, joille on myönnetty Croix de Guerre
----------------------------------------------------------

* George S. Patton
* Samuel Beckett
* James Stewart
* Carl Gustav Fleischer
* Audie Murphy
* Duvan Cher Ami
* Alfred Robb
* Aage (Tanskan prinssi)
* Alvin C. York

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Croix de Guerre**.
* Belgialainen Croix de Guerre (englanniksi)
**Kuikkalampi** on saareton metsäjärvi Petkeljärven kansallispuistossa Ilomantsin keskustan kaakkoispuolella Pohjois-Karjalassa. Sen pinta-ala on 43,9 hehtaaria. Etäisyys Joensuusta on 72 kilometriä itään. Järvi sijaitsee ikimuistoisella eränkäyntialueella.

Maantiede
---------

Kuikkalammen ulottuvuus lounaasta koilliseen on 1,3 kilometriä. Järvi koostuu läntisestä järvenosasta ja itäisestä järvenosasta. Läntinen osa on karkeasti noin kaksi kertaa itäistä laajempi. Läntinen osa on verraten tasaleveä, itäisen osan rantaviiva on huomattavasti mutkaisempi. Järvenosia erottaa nimetön niemimaa. Noin kuudesosa Kuikkalammen alasta on vähintään kymmenen metriä syvä. Syvin alue sijaitsee itäisen järvenosan eteläpuoliskolla.

Kuikkalampea reunustaa metsämaa. Luoteisrannalla on suoalue, jolla sijaitsee Mustalampi (147,2 mpy). Kuikkalammen itäpuolella sijaitsee Petkeljärvi. Järviä erottavan kannaksen kapeimmat kohdat ovat noin 50-metrisiä. Kannasta pitkin kulkee Kuikankierros. Noin sata metriä Kuikkalammelta pohjoiseen sijaitsee Pieni Kuikkalampi (145,2 metriä mpy).

Kuikkalammen vesitilavuus on 2 548 000 kuutiometriä.

Kuikkalampi (04.922.1.050) kuuluu Nuorajärven alueeseen (04.922), joka on kolmannen jakovaiheen vesistö Vuoksen vesistössä (04). Toinen jakovaihe on Mekrijärven-Nuorajärven alue (04.92) ja ensimmäinen jakovaihe on Koitajoen valuma-alue (04.9).

Suomessa on 187 vähintään hehtaarin laajuista Kuikkalampea, joista Ilomantsin Petkeljärven kansallispuiston Kuikkalampi on laajin. Sen lisäksi Ilomantsin alueella on kymmenisen pienempää Kuikkalampea.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Kuikkalampi (sijainti maastokartalla) *Karttapaikka*. Helsinki:  Maanmittauslaitos. Viitattu 26.4.2023.
2. 1 2 3 4 5 6 7 8 9 10  Ympäristö.fi : Ympäristötiedon hallintajärjestelmä Hertta Ympäristötiedon hallintajärjestelmä Hertta. Viitattu 26.4.2023.
3. ↑  Kuikkalampi (04.922.1.050) *Järviwiki*. Suomen ympäristökeskus. Viitattu 26.4.2023.
4. ↑  Petkeljärven kansallispuisto Runon ja Rajantie ry. Viitattu 26.4.2023.
5. ↑  Nuorajärven alue (04.922) *Järviwiki*. Suomen ympäristökeskus. Viitattu 26.4.2023.
6. ↑  Kuikkalampi Suomen ympäristökeskus. Viitattu 26.4.2023.
**Kakheti** (georg. კახეთი) on hallintoalue (*mkhare*) Georgian itäosassa. Alueella on noin 318 583 asukasta (2014) ja sen pinta-ala on 11 310 neliökilometriä. Kakhetin pääkaupunki on Telavi.

Historia
--------

Kakheti oli itsenäinen ruhtinaskunta 700-luvulta lähtien. 1000-luvun alussa se liitettiin yhdistyneeseen Georgian kuningaskuntaan, mutta vain alle kymmenen vuoden ajaksi, ja vasta kuningas Davit IV onnistui valloittamaan Kakhetin pysyvästi. 1460-luvulla Georgian hajoamisen jälkeen Kakhetista tuli jälleen itsenäinen kuningaskunta. Vuonna 1762 Kakheti yhdistyi Kartlin kanssa Kartli-Kakhetin kuningaskunnaksi, jonka Venäjän keisarikunta liitti itseensä 1800-luvun alussa.

Maantiede
---------

Näkymä Alazani-joen laaksoon.
Vašlovanin kansallispuisto sijaitsee Kakhetin itäosassa.
Kakheti rajautuu Venäjään (Suureen Kaukasukseen) pohjoisessa, Azerbaidžaniin idässä ja etelässä, Mtskheta-Mtianetiin luoteessa ja Kvemo Kartliin lounaassa. Kakhetin pohjoisosassa sijaitsee pieni Tušetin alue. Sen alueella sijaitsi keskiaikana myös Heretin keskiaikainen provinssi, jonka nimi on myöhemmin jäänyt pois käytöstä. Tärkeimmät Kakhetissa virtaavat joet ovat Alazani ja Iori. 

Kakheti jaetaan kahdeksaan piirikuntaan:

| Piirikunta | Väkiluku (2014) | Pinta-ala |
| --- | --- | --- |
| Akhmeta | 31 461 | 2 207 km² |
| Dedoplistsqaro | 21 221 | 2 529 km² |
| Gurdžaani | 54 337 | 846 km² |
| Lagodekhi | 41 678 | 890 km² |
| Qvareli | 29 827 | 1 001 km² |
| Sagaredžo | 51 761 | 1 491 km² |
| Sighnaghi | 29 948 | 1 252 km² |
| Telavi | 58 350 | 1 095 km² |

Lähteet
-------

1. ↑  Georgia: Administrative units GeoHive. Viitattu 12. elokuuta 2008.
2. ↑  მოსახლეობის საყოველთაო აღწერა 2014  ნოემბერი 2014. საქართველოს სტატისტიკის ეროვნული სამსახური. Viitattu 26 ივლისი 2016.

Aiheesta muualla
----------------

* www.kakheti.gov.ge

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Kakheti** Wikimedia Commonsissa

  

Georgian lippuGeorgian hallinnolliset alueet

|  |
| --- |
| **Tasavallat:** Abhasia | Adžaria |
| **Alueet:** Guria | Imereti | Kakheti | Kvemo Kartli | Mtskheta-Mtianeti | Ratša-Letškhumi ja Kvemo Svaneti | Samegrelo ja Zemo Svaneti | Samtskhe-Džavakheti | Šida Kartli |
| **Kaupunki:** Tbilisi |
**Kari Pellervo Niinistö** (s. 21. tammikuuta 1943 Halikko) on suomalainen kasvatustieteilijä ja Turun yliopiston kasvatustieteen emeritusprofessori.

Ura
---

Niinistö toimi Turun yliopistossa kasvatustieteen professorina vuosina 1985–2006, minkä ohella hän toimi myös Turun yliopiston Rauman opettajankoulutuslaitoksen johtajana 13 vuotta, sekä virkavapaalla ollessaan vuosina 2000–2002 vierailevana professorina Tarton yliopistossa. Ennen eläköitymistään hän toimi myös luottamustehtävissä Turun yliopistossa sekä kansallisissa että kansainvälisissä organisaatioissa.

Niinistö on ollut mukana kansainvälisessä yhteistyössä ja hankkeiden johtamisessa mm. Suomen ulkoministeriön ja EU:n rahoittamana opettajankoulutuksen ja tutkimuksen kehittämiseksi eri maissa (Virossa, Unkarissa, Sambiassa ja Venäjällä). Hän on kirjoittanut yhteensä noin 80 tieteellistä julkaisua. Sotilasarvoltaan hän on vänrikki. Niinistö on Suomen Valkoisen Ruusun ritarikunnan I lk:n ritari.

Yksityiselämä
-------------

Niinistö asuu Raumalla. Hänen vanhempansa olivat Väinö Pellervo Niinistö (1911–1991) ja mielisairaanhoitaja Hilkka Helena os. Heimo (1916–2014), joilla on neljä lasta.

Niinistö on avioliitossa. Hänellä on kuusi lasta ja kymmenen lapsenlasta. Hän on poliitikko Ville Niinistön isä ja presidentti Sauli Niinistön veli.

Lähteet
-------

* Ellonen, Leena (Ed.) 2008. Suomen professorit. Finlands professorer (1640-2007). Jyväskylä, Gummerus kirjapaino Oy, s. 482.
* Janurik, Tamas; Niinistö, Kari; Pink, Sarah & Szabo, Andras (Eds.) 1999. Developing Management in Higher Education. A Handbook for Managers. Restructing Existing Management in Institutions in Kecskemet 1996-1999. Jyväskylä, Gummerus kirjapaino Oy.
* Lindberg, Johan (Ed) 2010.Vem och Vad. Biografisk handbook 2010. Helsingfors, Schildts. s. 511.
* Niinistö, Kari; Kukemelk, Hasso & Kemppinen, Lauri (Eds.) 2002. Developing Teacher Education in Estonia. Turku, Painosalama Oy.
* Rantala, Risto (Ed. in chief) 2006. Kuka kukin on 2007. Helsinki, Otava 2006, s. 666.
* Suomi, Eero & Maljanen, Pirkko 2000. Henrik Sjöholmin suku 2 (1778-2000). Somero, Sälekarin Kirjapaino Oy, s. 110.

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Suomi (KANTO)
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Pamjat Azova** (ven. Память Азова) oli vuonna 1888 vesille laskettu Venäjän keisarikunnan laivaston panssariristeilijä, joka vuodesta 1909 lähtien toimi koululaivana nimellä *Dvina* (ven.  Двина).

Valmistus
---------

Alus tilattiin Itämeren telakalta Pietarista, missä köli laskettiin 1886. Alus laskettiin vesille kesäkuussa 1888 ja otettiin palvelukseen 1890.

Palvelus
--------

Palvelukseen otettaessa alus liitettiin Itämeren laivastoon. Se osallistui 1890–1891 Nikolai II:n kaukoidän kiertomatkaan. Laivan miehistö nousi heinäkuussa 1906 Tallinnan edustalla kapinaan Venäjän vallankumouksessa, jonka jälkeen alus siirrettiin telakalle. Se palautettiin kolme vuotta myöhemmin palvelukseen koululaivana. Suomen sisällissodan alkaessa *Pamjat Azova* oli Helsingissä, josta se myöhemmin siirrettiin Kronstadtiin. Britannian kuninkaallisen laivaston moottoritorpedovene upotti aluksen elokuussa 1919. Hylky nostettiin ylös ja romutettiin joulukuussa 1923.

Lähteet
-------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Pamjat Azova**.
1. ↑  Armoured Cruiser Pamiat Azova World Naval Ships. Viitattu 22.3.2016.
2. ↑  Eerola, Jari: Venäjän Itämeren laivaston "jäämarssi" Kronstadtiin keväällä 1918 Helsingin yliopisto. Viitattu 22.3.2016.


|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  | Edeltäjä:***Admiral Nahimov*** | **Venäjän keisarikunnan laivaston panssariristeilijät** | Seuraaja:***Rurik*** |
Sytytyslanka liekeissä
**Sytytyslanka** eli **tulilanka** on osa räjähteiden, ammusten tai pyroteknisten laitteiden sytytysmekanismia. Sytytyslangan tehtävänä on välittää sytytys nalliin. Perinteisen sytytyslangan merkitys on vähentynyt, kun räjähteiden ja ilotulitteiden laukaisussa on siirrytty tulilankanalleista sähkönallien käyttöön.

Palava sytytyslanka on keksitty Kiinassa 1000-luvulla. Tällainen varhainen tulilanka käsitti kevyestä paperista kierretyn putken, joka oli täytetty ruudilla. Tulilankoja käytettiin tuolloin viivyttämään ilotulitteen syttymistä.

Sytytyslangasta tuli turvallisempi kaupallisessa ja sotilaallisessa käytössä, kun sen paloaika kyettiin vakioimaan. Paloaika ilmaistaan 30 cm:n palamiseen kuluvana aikana. Esimerkiksi 60 sekunnin sytytyslanka palaa 30 cm minuutissa. Näin voidaan helposti ja luotettavasti laskea haluttuun varoaikaan tarvittavan sytytyslangan pituus.

Räjähtävässä tulilangassa sytytysvaikutus etenee räjähdyksen nopeudella. Räjähtävä tulilanka voi koostua pentriitti-räjähteestä, joka on muovattu narumaiseksi ja päällystetty polypropeenilangalla ja lopuksi muovikuorella. Pentriitin räjähdysnopeus on 7 000 metriä sekunnissa.

Aiheesta muualla
----------------

* Startline räjähtävä tulilanka - turvallisuustiedote (Arkistoitu – Internet Archive)
**Pamppala** oli 35 talon kylä Kivennavan pitäjän luoteiskulmassa Karjalankannaksella. Eteläpuolella olivat Voipialan kylän metsämaat ja itäpuolella Rantakylä, jonka takana Vuotjärvi. Pitkä Suulajärvi sijaitsi Pamppalan länsipuolella. Useimmat kylän talot olivat aivan Viipurista Pietariin johtavan tien varressa. Nykyisin kylän kohdalla tien (41K-181) varrella ovat peltoaukeat molemmin puolin tietä, asutusta ei kylän kohdalla ole.

Lähteet
-------

1. ↑  *Kivennapa kylästä kylään*, Kivennapalaisten pitäjäseura ry, 1987 s. 122-125 ISBN 951-99842-3-2
2. ↑   | Viitattu 13.12.2015

Aiheesta muualla
----------------

* 

Kivennavan kylät
Ahjärvi • Hartonen • Hiirelä • Holttila • Ikola • Jalkala • Joutselkä • Jäppinen • Kanala • Karvala • Kaukolempiälä • Kauksamo • Kekrola • Kivennavan kirkonkylä • Kontu • Korpikylä • Kotselkä • Lavola • Liikola • Lintula • Lipola • Miettilä • Multala • Mustapohja • Pamppala • Patrikki • Pihlainen • Polviselkä • Raivola • Rantakylä • Rasala • Riihisyrjä • Riihiö • Rontu • Räikylä • Saarenmaa • Seppälä • Siiranmäki • Soppikylä • Suurselkälä (Suurselkä) • Tammiselkä • Tirttula • Tonteri • Uupune • Vaittila • Vanhakylä • Vehmainen • Voipiala • Vuottaa • Ylentelä
**The Road** on Kankaanpäästä lähtöisin oleva ja nykyään Kangasalla vaikuttava gospelyhtye, joka soittaa kristillistä rockia. Yhtyeessä soittavat Raikka Hakamäki (laulu, kitara), Timo Vettenranta (basso, laulu), Ari Vettenranta (rummut) ja Jussi Pyysalo (kosketinsoittimet, laulu). The Road on soittanut käytännössä samassa kokoonpanossa vuodesta 1981. Ainoa merkittävä muutos on ollut Jussi Pyysalon liittyminen yhtyeeseen vuonna 1985, jolloin yhtyeen jäsenet opiskelivat Kauniaisten Raamattuopistolla kirkon nuorisotyön ohjaajiksi.

Nykyään The Road on yhtyeen soittajille harrastus, jonka avulla he haluavat levittää kristinuskon sanomaa. Yhtyeen syntyyn vaikutti Kankaanpään seurakunnan nuorisotyönohjaajana perustajajäsenten nuoruusvuosina toiminut Antti Saarenketo, joka on myös useiden yhtyeen kappaleiden sanoitusten takana. Saarenketo toimi yhtyeen alkuaikoina myös muuten vahvasti bändin taustajoukoissa miksaajana, keikkajärjestäjänä ja kuljettajana.

Diskografia
-----------

* *The Road* (1986)
* *Ykkösuutinen* (1988)
* *Tarttuvaa tautia* (1991)
* *Tuhansia polkuja* (1992)
* *Koruista toinen* (1995)
* *Riemumessu* (1997)
* *Tupla 1986 & 1988* kaksi ensimmäistä levyä CD-formaatissa (1997)
* *Rock - kannel* Siionin kanteleen lauluja rock-sovituksina (1998)
* *Morana* (1999)
* *The Road 1981 - 2001* kokoelmalevy, kaikki kappaleet uusina sovituksina (2001)
* *Sinun käskystäsi* (2011)

Yhdentoista albumin lisäksi yhtye on julkaissut C-kasettiformaatissa akustisen albumin *Siihen maahan* 1993, varhaisnuorille suunnatun kasetin *Siipijengi* 1993 sekä Riemumessun swahilinkielisen version vuonna 1997.

Lähteet
-------

1. 1 2   (Arkistoitu – Internet Archive)
2. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive)
3. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive)

Aiheesta muualla
----------------

* Yhtyeen kotisivut (Arkistoitu – Internet Archive)
**Ioamnet Quintero** (s. 8. syyskuuta 1972 Havanna) on entinen kuubalainen korkeushyppääjä.

Quintero voitti kultaa Pan-Amerikan kisoissa Havannassa 1991. Barcelonan olympialaisissa 1992 hän saavutti pronssia tuloksella 197. Hän hävisi kilpailun voittaneelle Heike Henkelille viisi ja hopeamitalisti Galina Astafeille kolme senttiä. Samana vuonna hän voitti maailmancupin korkeuskilpailun Havannassa hypättyään 194.

Quintero sijoittui kuudenneksi sisäratojen MM-kilpailuissa Torontossa 1993 tuloksella 197. Seuraavana kesänä hän voitti ulkoratojen maailmanmestaruuden Stuttgartissa ylitettyään 199. Silvia Costa varmisti Kuuban kaksoisvoiton.

Quintero voitti Pan-Amerikan kisoissa kultaa jälleen Mar del Platassa 1995. Pariisin MM-hallikisoissa 1997 hän sijoittui viidenneksi.

Quintero hyppäsi ennätyksensä 201 cm Berliinin hallikilpailuissa 5. maaliskuuta 1993. Ulkoradoilla hän teki parhaan tuloksensa 200 cm Monacossa elokuussa 1993.

Lähteet
-------

* Ioamnet Quintero Kansainvälinen yleisurheiluliitto.  (englanniksi)

### Viitteet

1. ↑  Pan American Games Women: High Jump Sports123 (englanniksi)
2. ↑  Olympic Games 1992 at Barcelona (spa) Women: High Jump Sports123 (englanniksi)
3. ↑  World Championships 1993 at Stuttgart (ger) Women: High Jump Sports123 (englanniksi)

Naisten korkeushypyn maailmanmestarit

|  |
| --- |
| 1983: Tamara Bykova |
1987: Stefka Kostadinova |
1991: Heike Henkel |
1993: Ioamnet Quintero |
1995: Stefka Kostadinova |
1997: Hanne Haugland |
1999: Inha Babakova |
2001: Hestrie Cloete |
2003: Hestrie Cloete |
2005: Kajsa Bergqvist |
2007: Blanka Vlašić |
2009: Blanka Vlašić |
2011: Anna Tšitšerova |
2013: Brigetta Barrett |
2015: Marija Kutšina |
2017: Marija Lasitskene |
2019: Marija Lasitskene |
2022: Eleanor Patterson |


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* World Athletics

 |

 |
**Turhuuksien rovio** (*The Bonfire of the Vanities*) on yhdysvaltalaisen toimittajan ja kirjailijan Tom Wolfen kirjoittama kirja. Se ilmestyi 1987, ja sen aiheena ovat New Yorkin jupit. Teos ilmestyi suomeksi 1989 WSOY:n kustantamana, ja sen on suomentanut Erkki Jukarainen.

Alun perin Rolling Stonessa 27-osaisena jatkokertomuksena ilmestynyt kirja kertoo menestyneestä pörssihaista, liikemies Sherman McCoysta. Jatkokertomuksessa päähenkilö on kirjailija. Wolfe kuvailee tarkasti statusesineitä, merkkivaatteita ja luksustuotteita, jotka kertovat ihmisen asemasta maailmassa tai siitä, mikä ihminen tahtoisi olla. Päähenkilön elämä alkaa luisua alaspäin, kun hän eksyy autollaan ja törmää bronxilaiseen nuorukaiseen.

Kirjan nimi viittaa 1497 Firenzen torille Girolamo Savonarolan käskystä koottuun turhuuksien rovioon.

Teosta on yritetty pukea "suuren amerikkalaisen romaanin" kaapuun, kuten monia muita aiemmin.

Lähteet
-------

1. ↑  Olli Laine: Tom Wolfe: Turhuuksien rovio  31.5.2011. Yle.fi. Viitattu 15.5.2018.
2. ↑  Roger Jones: Bonfire of the Vanities *British Journal of General Practise*. Viitattu 15.5.2018. (englanniksi)
3. ↑  Risto Rantala ja Kaarina Turtia (toim.): "Wolfe, Tom", *Otavan kirjallisuustieto*, s. 859. Helsinki: Otava, 1990. ISBN 951-1-09209-X.

Aiheesta muualla
----------------

* Turhuuksien rovio Kirjasammossa
Turinskin vaakuna.
**Turinsk** (ven. Тури́нск) on kaupunki Sverdlovskin alueella Venäjällä. Se sijaitsee Tura-joen rannalla 263 kilometriä Jekaterinburgista koilliseen. Kaupungin kautta kulkee Artjomovskin ja Mežduretšenskin välinen rautatie (Turinsk Uralskin asema). Asukkaita on 18 200 henkeä (vuonna 2009).

Vuonna 1600 venäläiset perustivat Turinskin linnoituksen Jermakin vuonna 1581 hävittämän ostjakkiruhtinas Jepanzan hallintokaupungin Jepantšinin paikalle. Verhoturjen ja Tjumenin puolimatkassa sijainnut linnoitus valvoi Euroopan-puoleisen Venäjän ja Siperian välistä vesireittiä. 1600-luvun alussa se oli Siperian asuttamisen keskus. 1700-luvun loppupuolella kaupunki menetti strategisen merkityksensä Jekaterinburgin ja Tjumenin välisen maantien rakentamisen seurauksena. Vuosina 1830–1850 siellä asui karkotettuja dekabristeja (Ivan Annenkov, Nikolai Basargin, Jevgeni Obolenski, Ivan Puštšin ym.).

Nykyään Turinskissa on sellu- ja paperitehdas sekä muuta puunjalostus- ja elintarviketeollisuutta. Nähtävyyksiin kuuluvat varhaista klassismia edustava Vapahtajan kirkko (1786), barokkityylisesti koristeltu Herran temppeliin tuomisen kirkko (1751), empiretyylinen kauppias Tširkovin talo (1884–1896) sekä koristeelliset puiset asuintalot.

Lähteet
-------

1. 1 2  *Goroda Rossii: entsiklopedija*, s. 482. Moskva: Bolšaja Rossijskaja Entsiklopedija, 1994. ISBN 5-85270-026-6.
2. ↑  Federalnaja služba gosudarstvennoi statistiki: Tšislennost naselenija Rossijskoi Federatsii po gorodam, posjolkam gorodskogo tipa i raionam na 1 janvarja 2009 g.  2009. Moskva:  Federalnaja služba gosudarstvennoi statistiki (Rosstat).  Arkistoitu 21.10.2011. Viitattu 6.3.2010. (venäjäksi)
3. ↑  *Goroda Rossii: entsiklopedija*, s. 482–483. Moskva: Bolšaja Rossijskaja Entsiklopedija, 1994. ISBN 5-85270-026-6.

Aiheesta muualla
----------------

* Turinskin kaupungin sivusto (venäjäksi)

Sverdlovskin alueen vaakuna**Sverdlovskin alueen kaupungit**
Sverdlovskin alueSverdlovskin alue
**Hallinnollinen keskus: Jekaterinburg**  

Alapajevsk | Aramil | Artjomovski | Asbest | Berjozovski | Bogdanovitš | Degtjarsk | Irbit | Ivdel | Kamensk-Uralski | Kamyšlov | Karpinsk | Katškanar | Kirovgrad | Krasnoturinsk | Krasnouralsk | Krasnoufimsk | Kušva | Lesnoi | Mihailovsk | Nevjansk | Nižnije Sergi | Nižni Tagil | Nižnjaja Salda | Nižnjaja Tura | Novaja Ljalja | Novouralsk | Pervouralsk | Polevskoi | Revda | Rež | Severouralsk | Serov | Sredneuralsk | Suhoi Log | Sysert | Tavda | Talitsa | Turinsk | Verhni Tagil | Verhnjaja Pyšma | Verhnjaja Salda | Verhnjaja Tura | Verhoturje | Veltšansk | Zaretšnyi
**Turk 182** on Bob Clarkin ohjaama komediallinen toimintadraamaelokuva vuodelta 1985. Sen ovat käsikirjoittaneet James Gregory Kingston sekä Denis ja John Hamill. Pääosia näyttelevät Timothy Hutton, Robert Urich, Robert Culp, Kim Cattrall ja Peter Boyle.

Juoni
-----

Newyorkilainen työtön mies ryhtyy vammautuneen palomiesveljensä puolesta käymään sitkeää ja näyttävää yhden miehen sotaa kaupunkia ja pormestaria vastaan graffititaiteilijan konstein. Hänestä tulee kulttihahmo kaupungin nuorison keskuudessa. Pikkuveli on loukkaantunut työssään pysyvästi, mutta työkyvyttömyyskorvaukset evätään koska mies on onnettomuuspäivänä tullut palopaikalle päihtyneenä.

Arvioita
--------

Kriitikot tyrmäsivät elokuvan lähes järjestään, ja se tuotti kaksi Golden Raspberry -ehdokkuutta: Robert Urichille huonoimmasta sivuosasta ja Paul Zazalle huonoimmasta musiikista. *The New York Timesin* Jane Maslin kirjoitti Timothy Huttonista tulleen näyttelijän, jota katsoo mielellään jopa tällaisessa suurella sydämellä huitaistussa tarinassa. Hänestä New Yorkia ei oikein tunnista elokuvan liian siisteistä metroista ja ryhdikkäistä graffiteista, mutta Brooklynin murre pääosan esittäjiltä kyllä sujuu, ja puvustus on realistisen kamala. *Helsingin Sanomien* Mikael Fränti kuvasi elokuvaa byrokratian ja vähän politiikankin vastaiseksi asiaelokuvaksi, joka luottaa yksilön voimaan pahan paljastajana ja vääryyden poistajana. "Elokuvassa on paljon toimintaa ja puhetta, mutta varsinaista tulosta syntyy hyvin vähän." *Video-oppaassa* vuodelta 1994 Roope Lehtinen piti elokuvaa kohtuullisen hauskana mutta jo pian paikoilleen juuttuvana. Hän antoi sille kaksi tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota "keskinkertainen".

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Fränti, Mikael: Keskinkertaisia amerikkalaisia käyttöelokuvia.  *Helsingin Sanomat*, 31.10.1986, s. 42. Näköislehden aukeama (tilaajille).
2. 1 2  Lehtinen, Roope: "Turk 182", *Video-opas 95, Yli 8500 elokuvaa, 2000 uutuutta*. WSOY, 1994. ISBN 951-0-19839-0.
3. ↑  *Turk 182* Internet Movie Databasessa. (englanniksi), Awards.
4. ↑  Maslin, Janet: Film: Timothy Hutton in 'Turk 182!'.  *The New York Times*, 15.2.1985. Digiarkiston juttu (tilaajille).
**Kunda jõgi**  on joki Länsi-Virumaassa Viron pohjoisosissa. Joki laskee Suomenlahteen Kundassa. Joella on eri osuuksilla muitakin nimiä. Yläjuoksulla sitä kutsutaan myös nimellä *Võhu jõgi*, keskijuoksulla nimillä *Põlula jögi, Sämi jögi tai Semmijõgi*.

Hallinnolliset alueet
---------------------

Joki virtaa koko ajan Länsi-Virumaan maakunnassa. Joen pääuoma saa alkunsa Vinnin maalaiskunnassa ja saapuu yli 10 kilometrin jälkeen Rägavereen. Täällä joki ohittaa Lavin, Põlulan ja Ulvin pienet kylät ja Sõmerun puolella se ohittaa Uhtnan. Matkallaan merelle se juokseen Viru-Nigulan läpi ja kiertää Kundan kaupungin. Siellä se laskee Kundanlahteen Suomenlahdella.

Joen kulku
----------

Joen alkulähteinä on seitsemän lähdettä Ristikülassa Vinnin kunnassa. Lähteet saavat vetensä Pandiveren ylängöltä, jonka reuna-alueen länsipuolella Roelassa lähteet sijaitsevat. Joki virtaa aluksi kuusi kilometriä pohjoiseen seuraten pohjois-etelä-suuntaista harjujaksoa. Kütin kylän kohdalla joki kääntyy itään harjujaksosta ja virtaa seitsemän kilometriä metsien läpi. Täällä jokeen yhtyy oikealta ja etelän suunnalta Anguse jõgi (myös Ädara jõgi). Seuraavaksi siihen yhtyy vasemmalta Voore jõgi, jonka suu sijaitsee saaren alla*selvennä*. Ulvin kohdalta alkaen joki on meanderoinut voimakkaasti, mutta sen palmikot on katkaistu juoluoiksi, kun jokea on oikastu. Erityisen voimakasta se on keskijuoksulla Aru karjäärin kohdalla, missä joessa on kolme rinnakkasta uomaa.

Ulvin jälkeen joki alittaa ensin Tallinna–Narva-rautatien ja sitten valtatien 1:n. Kunda soon ja Linnusen kylän kohdalla joki virtaa uurtamassaan jokiuomassaan, jolla on eroosiosta syntyneet reunat. Uoman seinämät kasvavat sitä korkeammiksi, mitä lähemmäksi merenrantaa tullaan. Kundan teollisuusalueen laidalla uomalla on kahdet reunat eri korkeuksilla. Joen kaltevuus jyrkkenee, ja Kunda paisjärven (suom. *Kundan patojärvi*) jälkeen joki on osittain koskena viimeiset kaksi kilometriä. Joki laskee Suomenlahteen Kundanlahdessa. Patojärvellä toimii Kundan vanha voimalaitos (vir. *Kunda vana hüdroelektrijaam*).

Luonto- ja virkistysarvoja
--------------------------

Joki on lohen, purotaimenen, taimenen ja harjuksen luontainen lisääntymisalue. Joki jäätyy talvella usein pohjastaan.

* Joen uoma Uhtnassa kesäkuussa 2009.Joen uoma Uhtnassa kesäkuussa 2009.
* Kundan vanha voimalaitos, joka on Viron vanhin.Kundan vanha voimalaitos, joka on Viron vanhin.
* Pato patoaltaan suunnalta nähtynä.Pato patoaltaan suunnalta nähtynä.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6  Keskkonnaregister: Kunda jõgi (VEE1072900) *Keskonnainfo*. Tallinna, Viro:  Keskkonnaministeerium. Viitattu 9.5.2017. (viroksi)
2. ↑  Järvekülg, Arvi (toimittaja): *Eesti jõed*, Tartu Ülikooli Kirjastus, Tartu, 2001 (verkkoversio)
3. 1 2  Aela-Viirika sookaitseala , Eesti Looduse Infosüsteemis (EELIS), viitattu , (viroksi)
4. ↑  Kunda jõgi ajab taas üle kallaste ERR, 2014
**Turja Lehtonen** (s. 1970 Turku) on suomalainen ammattiyhdistysjohtaja, joka toimii Teollisuusliiton 1. varapuheenjohtajana.

Turussa syntynyt Lehtonen vietti ensimmäiset vuotensa Harjavallassa, mutta kävi koulunsa jälleen Turussa ja valmistui ilmastointi-asentajaksi Turun teknillisestä ammattioppilaitoksesta vuonna 1988. Lehtonen työskenteli Valmetin Pansion tehtailla vuoteen 2001 saakka, jolloin hän siirtyi Metallityöväen Liiton työehtotoimitsijaksi. Vuodet 2006−2009 Lehtonen oli Metalliliiton järjestösihteeri, 2009−2012 työehtosihteeri, 2012−2016 sopimusasiantuntija ja 2016−2017 liittosihteeri. Teollisuusliiton perustamisen yhteydessä vuonna 2017 Lehtonen valittiin liiton 1. varapuheenjohtajaksi.

Vasemmistoliittoa edustava Lehtonen on Turun kaupunginvaltuuston varajäsen.

Lähteet
-------

1. ↑  Julku, Mari: "Kaikkea ei tarvitse sietää" (maksullinena artikkeli)  24.11.2021. Iltalehti. Viitattu 29.3.2022.
2. ↑  Kuka on Turja Lehtonen? Turja Lehtosen kotisivut. Viitattu 29.3.2022.
3. ↑  Turja Lehtonen *Kuntavaalit 2021 tulospalvelu*.  16.6.2021. Yleisradio. Viitattu 29.3.2022.
**Jaakko Ilves** (s. 9. heinäkuuta 1953) on suomalainen viulisti ja Sibelius-Akatemian viulumusiikin lehtori.

Ilves opiskeli musiikkia Sibelius-Akatemiassa ja Juilliard Schoolssa, New Yorkissa.

Ilves on säveltäjä Jean Sibeliuksen tyttärenpojanpoika, ja hän toimii Sibeliuksen perikunnan asioidenhoitajana. Hän on konsertoinut Ainolan Sibelius-museossa ja esitelmöinyt Järvenpäässä pidettävillä Jean Sibelius -festivaaleilla ja toiminut Jyväskylän ja Kuopion viulukilpailujen tuomaristossa sekä Sibelius-Seuran luottamustehtävissä, kuten Jean Sibelius -viulukilpailujen tuomaristossa ja järjestelytoimikunnassa.

Jaakko Ilveksen vanhemmat olivat pianisti Birgit Elisabeth o.s. Svensson (1929–2007) ja pankinjohtaja, diplomipianisti Jan Karl Ilves (1927–2016), Jean Sibeliuksen tyttären Katarinan poika. Ilveksen ensimmäinen puoliso oli diplomipianisti Carita Holmström vuosina 1980–1996. Hänen toinen puolisonsa on oopperalaulaja Lilli Paasikivi-Ilves, ja pariskunnalla on kaksi lasta.

Lähteet
-------

1. ↑  Jaakko Ilves Discogsissa.  (englanniksi)*tarvitaan parempi lähde*
2. ↑  Jaakko Ilves *Sibeliuscompetition.fi*. Viitattu 3.10.2022.
3. ↑  Kivipelto-Tulkki, Jaana: Lilli Paasikivi-Ilves ja Jaakko Ilves: "Puhumme samaa musiikin kieltä".  *Oma Aika*, 2015, nro 6. Artikkelin verkkoversio. Viitattu 5.8.2017.  (Arkistoitu – Internet Archive)
4. ↑  Sibelius-festivaalien sivu[vanhentunut linkki], 15.3.2010
5. ↑  Sibelius-seuran sivu[vanhentunut linkki], 15.3.2010
6. ↑  Virtamo, Keijo (toim.): *Otavan musiikkitieto: A–Ö*, s. 154. Helsinki: Otava, 1997. ISBN 951-1-14518-5.
7. ↑  *Kuka kukin on 2007*, s. 230–231. Helsinki 2006. ISBN 951-1-20606-0
8. ↑  Salonen, Heljä: Oopperaäiti *Iltalehti*.  28.1.2008. Viitattu 5.8.2017.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |

 |
**Hypobromihapoke** (HBrO) on yksi bromin happihapoista. Se on hyvin heikko happo ja suhteellisen pysymätön. Yhdistettä voidaan käyttää hapettimena, valkaisuaineena ja desinfiointiaineena.

Ominaisuudet
------------

Hypobromihapoketta on liian epästabiili, jotta se tunnettaisiin puhtaana. Se tunnetaankin ainoastaan vesiliuoksena, jotka nekin hajoavat helposti valon vaikutuksesta. Hypobromihapoke on hyvin heikko happo ja sen happovakion arvo on huoneenlämpötilassa 1,6·10-9. Hypobromihapoke on vahva hapetin, mutta hapettimena hypokloorihapoketta heikompi.

Valmistus ja käyttö
-------------------

Hypobromihapoketta voidaan valmistaa johtamalla bromia elohopeaoksidin vesisuspensioon tai hopeanitraatin vesiliuokseen. Bromi disproportioituu bromidi- ja hypobromiitti-ioneiksi ja elohopea(II)bromidi tai hopeabromidi saostuu veteen liukenemattomana. Liuosta voidaan väkevöidä tislaamalla alipaineessa. Toinen tapa valmistaa väkevämpiä hypobromihapokeliuoksia on suorittaa reaktio elohopeaoksidin kanssa käyttäen liuottimena trikloorifluorimetaania, jolloin muodostuu bromimonoksidia, joka erotetaan ja hydrolysoidaan hypobromihapokkeeksi.

2 Br2 + HgO + H2O → 2 HBrO + HgBr2
Br2 + AgNO3 + H2O → HBrO + AgBr +HNO3
Hypobromihapokkeen vesiliuosta käytetään voimakkaana bakteereja tappavana desinfiointiaineena ja vesien puhdistukseen. Yhdiste reagoi alkeenien kanssa muodostaen bromialkoholeja.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  R. Frim & S. D. Ukeles: *Bromine, Inorganic Compounds, Kirk-Othmer Encyclopedia of Chemical Technology*, John Wiley & Sons, New York, 2011. Viitattu 16.5.2015
2. 1 2 3  David Yoffe, Ron, Frim, Shmuel D. Ukeles, Michael J. Dagani, Henry J. Barda, Theodore J. Benya & David C. Sanders: *Bromine Compounds, Ullmann’s Encyclopedia of Industrial Chemistry*, John Wiley & Sons, New York, 2013. Viitattu 16.5.2015
3. 1 2  Thomas Scott, Mary Eagleson: *Concise encyclopedia chemistry*, s. 520. Walter de Gruyter, 1994. ISBN 978-3110114515. Kirja Googlen teoshaussa (viitattu 16.5.2015). (englanniksi)
4. 1 2  Egon Wiberg, Nils Wiberg, Arnold Frederick Holleman: *Inorganic chemistry*, s. 449. Academic Press, 2001. ISBN 978-0-12-352651-9. Kirja Googlen teoshaussa (viitattu 16.5.2015). (englanniksi)
**Kari Mannerla** (9. tammikuuta 1930 Helsinki – 12. heinäkuuta 2006 Helsinki) oli suomalainen mainostoimiston johtaja, joka tunnetaan *Afrikan tähti* -lautapelin suunnittelijana. Mannerla toimi 1970-luvun alusta 1980-luvun puoliväliin Suomen suurimpiin kuuluvan mainostoimisto SEK:n hallituksen puheenjohtajana.

Mannerlan koulunkäynti jäi kesken 16-vuotiaana, kun hän meni töihin mainostoimistoon. Hän loi uransa mainostoimisto SEK:ssa ja jäi eläkkeelle sen hallituksen puheenjohtajana. Mannerla kehitti *Afrikan Tähden* jo 19-vuotiaana 1940-luvun lopulla, ja peli julkaistiin vuonna 1951. Pelin nimen Mannerla sai artikkelista, jossa kerrottiin Etelä-Afrikasta löytyneestä maailman suurimmasta timantista, Afrikan tähdestä.

Mannerla kehitti Afrikan Tähdestä myös korttipeliversion. Viimeisinä vuosinaan hän kehitti lautapelin *Inkan aarre*, joka julkaistiin vuonna 2005. Peli on samantyyppinen kuin *Afrikan tähti*, mutta sijoittuu Etelä-Amerikkaan. Aiemmin Mannerla oli kehittänyt myös pasiansseja ja seikkailuhenkisiä seurapelejä. Hän kuoli syöpään 76 vuoden ikäisenä.

Lähteet
-------

1. 1 2  Kaseva, Tuomas: Kari Mannerla (muistokirjoitus, julkaistu Helsingin Sanomissa 31.7.2006) *HS Muistot*. Sanoma. Viitattu 28.1.2016.

Aiheesta muualla
----------------

* YLE Teema - Keksijäesittely

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Kansallisbiografia
* Biografiasampo

 |

 |
*Tämä artikkeli kertoo fiktiivisestä olennosta. Kunekune on myös eräs sian rotu*
**Kunekune** (くねくね) on fiktiivinen olento joka sai alkunsa japanilaisessa sosiaalisessa mediassa ja keskustelupalstoilla. Se mainittiin ensimmäisen kerran vuonna 2003 samanaikaisesti usealla eri sivustolla. Kunekunea voisi Slendermanin tavoin kutsua "*moderniksi urbaaniksi legendaksi*" tarinan synnyttyä internetissä.

Tarina
------

Kunekune omaa hoikan, valkoisen ihmismäisen kehon. Sen valkoisten raajojen kerrotaan heiluvan kuin tuulessa, vaikka sää olisikin tyyni. Sen japanilainen nimi *Kunekune* tarkoittaakin "vääntyä", "heilua", "mutkitella."

Väitetään, että Kunekunen voi havaitaan vain etäältä, esim. maaseudulla huojumassa keskellä peltoa. Jos sitä yrittää lähestyä tai katsoo liian pitkään, menettää totaalisesti järkensä. Jos sitä yrittää koskettaa tai pääsee liian lähelle, se tappaa. Jos sen kuitenkin jättää täysin huomiotta ja jatkaa matkaansa, se tekee samoin.

Kunekunen tarina on voinut saada alkunsa variksenpelättimistä.

Lähteet
-------

* Richard Freeman: *The Great Yokai Encyclopaedia: The A-Z of Japanese Monsters*. CFZ Press, Myrtle Cottage, Bideford 2010, ISBN 978-1-905723-54-6.
* Yamaguchi Satoshi Taro: 本当にいる日本の「現代妖怪」図鑑. Ryukura Verlag, Tokyo 2007, ISBN 4773003650.
* Ito Ryuhei: 「ネット怪談「くねくね. In: 世間話研究, 18. Ausgabe. Smalltalk Study Group, Kyoto 2008.

### Viitteet

1. ↑  matomedia: くねくね見たことあるやついる？ : まとめでぃあ *totalmatomedia.blog.fc2.com*. Viitattu 13.2.2017. (japaniksi)
Euroopan kemikaaliviraston talo Annankadulla Helsingissä.**REACH** (lyhenne sanoista *Registration, Evaluation, Authorisation and Restriction of Chemicals*) tarkoittaa Euroopan unionin asetusta kemikaalirekisteröinnistä, kemikaalien arvioinnista, lupamenettelyistä sekä rajoituksista.

REACH astui voimaan 1. kesäkuuta 2007. Se asettaa aiempaa enemmän vastuuta teollisuudelle, kun on kyse riskeistä, joita kemikaalit saattavat aiheuttaa terveydelle ja ympäristölle. Vaikka REACH-asetusta sovelletaan enimmäkseen teollisuuskemikaaleihin, voidaan sen lisäksi mieltää asetuksen puitteisiin arkielämän kemikaalit, kuten puhdistustuotteet ja maalit. REACH-asetuksen teknisiä, tieteellisiä ja hallinnollisia puolia valvoo Euroopan kemikaalivirasto, ECHA.

Aiemmin kansalliset toimistot valvoivat kemikaaliturvallisuutta, mutta REACH-asetuksen käänteisen todistustaakan periaatteen mukaisesti vastuu kemikaalien turvallisuuden todistamisesta siirtyy tuottajille ja maahantuojille. REACH-asetuksen mukaisesti kaikki aineet, polymeereja lukuun ottamatta, joita valmistetaan tai tuodaan maahan vähintään tuhat kilogrammaa vuodessa, on rekisteröitävä Euroopan kemikaaliviraston toimistossa Helsingissä. Euroopan markkinoilla saa myydä vain rekisteröityjä kemikaaleja, muiden ollessa laittomia.

REACH-asetuksen tavoitteet
--------------------------

Asetuksen tavoitteina on

* parantaa terveyden- ja ympäristönsuojelua kemikaalien aiheuttamilta vaaroilta,
* tehostaa EU:n kemianteollisuuden kilpailukykyä,
* edistää vaihtoehtoisten menetelmien kehittämistä aineiden vaaranarvioinnissa ja
* varmistaa aineiden vapaa liikkuvuus Euroopan unionin sisämarkkinoilla.

Euroopan ulkopuolella
---------------------

Useat Euroopan unionin ulkopuoliset valtiot ovat alkaneet soveltamaan joko REACH-asetuksia tai GHS-järjestelmää yhtenäistääkseen kemikaalien luokitus- ja merkintäjärjestelmiä.

Lähteet
-------

1. 1 2  ECHA:n verkkosivusto
2. ↑  Tietoja Euroopan unionin REACH-asetuksesta - Uponor.fi
3. ↑  Reach-like regulations enacted globally
**Jaakko Ilmari Isosaari** (10. elokuuta 1950 Ylihärmä – 2. toukokuuta 2015 Ylihärmä) oli suomalainen yrittäjä ja yritysjohtaja, joka sai teollisuusneuvoksen arvonimen.

Isosaaren vanhemmat olivat toimitusjohtaja Vilho (Ville) Isosaari ja toimitusjohtaja, kauppaneuvos Maija Kuivila ja puoliso Sinikka Marjatta Lahtinen. Isosaari teki jo nuoresta pitäen töitä perheen omistamassa Maaseudun Kone -yhtiössä ja käytyään kauppaopiston tuli yrityksen tuotekehitys- ja myyntitehtäviin 1972. Maaseudun Kone, sittemmin osana konserniyhtiö MSK Groupia, valmisti monenlaisia maatalouskoneita ja -laitteita, mutta myös traktoreiden turvahyttejä.

Maatalouskoneiden tuotanto erotettiin 1979 Junkkari-yhtiöön, jonka johtajaksi Isosaari ryhtyi, ja samana vuonna Maaseudun Kone -yhtiön hallituksen puheenjohtajaksi. Junkkari laajensi toimintaansa muun muassa muovitehtaalla, metsäkoneilla ja henkilöautojen peräkärryjen valmistuksella. Isosaari siirtyi toimitusjohtajan tehtävästä yhtiön hallituksen puheenjohtajaksi vuonna 1984, mutta palasi siihen perheyhtiön konsernijärjestelyjen seurauksena. Peräkärryjä valmistavan yrityksen Juncarin tehtaanjohtaja hän oli vuodesta 1986 ja toimitusjohtaja vuodesta 1994, samoin kuin Maaseudun Koneen toimitusjohtaja vuoteen 1998. Hän toimi myös useiden konserniyhtiöiden hallituksissa.

Isosaari osallistui Ylihärmän kunnalliselämään ja Etelä-Pohjanmaan yritysten yhteistyöhön sekä laajemmin alansa järjestötoimintaan. Teollisuusneuvoksen arvonimen hän sai 2007, Suomalaisen Työn Liiton kultaisen avaimen 2001, Keskuskauppakamarin kultaisen ansiomerkin 2002 ja Suomen Yrittäjien kultaisen yrittäjäristin 2006.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Jaakko Isosaari *Biografiasampo*. Viitattu 11.1.2022.
2. ↑  Ihmiset. Kuolleet. Teollisuusneuvos eli vaatimattomasti. Jaakko Isosaari 1950–2015. (Tilaajille) *Helsingin Sanomat*.  25.5.2015. Viitattu 11.1.2022.
**Hypojodihapoke** (HIO) on epäorgaaninen yhdiste ja yksi jodin happihapoista. Yhdistettä voidaan käyttää orgaanisen kemian synteeseissä. Hypojodihapokkeen suolat ovat hypojodiitteja ja ne ovat hieman hypojodihapoketta pysyvämpiä.

Ominaisuudet ja valmistus
-------------------------

Hypojodihapoke on sellaisenaan pysymätön yhdiste ja tunnetaan vain vesiliuoksena. Se on erittäin heikko happo ja sen happovakion arvo on 2,3·10-11. Hypojodihapoke on voimakas hapetin. Hypojodihapoke on epästabiili ja disproportioituu helposti esimerkiksi valon vaikutuksesta jodiksi ja jodihapoksi.

5 HIO → HIO3 + 2 I2 + 2 H2O
Hypojodihapoketta voidaan valmistaa jodin ja elohopeaoksidin vesisuspension välisellä reaktiolla. Sitä muodostuu myös eräiden jodiyhdisteiden kuten jodikloridin hydrolyysin tuotteena.

2 I2 + HgO + H2O → 2 HIO + HgI2
ICl + H2O → HIO + HCl
Hypojodihapoke reagoi alkeenien kanssa muodostaen jodialkoholeja. Sillä on myös antibakteerisia ominaisuuksia, mutta hypojodihapokkeen pysymättömyyden vuoksi sitä ei juurikaan käytetä tähän tarkoitukseen.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  E. M. Karamäki: *Epäorgaaniset kemikaalit*, s. 128. Kustannusliike Tietoteos, 1983. ISBN 951-9035-61-3.
2. 1 2  Thomas Scott, Mary Eagleson: *Concise encyclopedia chemistry*, s. 520. Walter de Gruyter, 1994. ISBN 978-3110114515. Kirja Googlen teoshaussa (viitattu 17.5.2015). (englanniksi)
3. 1 2  Egon Wiberg, Nils Wiberg, Arnold Frederick Holleman: *Inorganic chemistry*, s. 451. Academic Press, 2001. ISBN 978-0-12-352651-9. Kirja Googlen teoshaussa (viitattu 17.5.2015). (englanniksi)
4. 1 2  Tatsuo Kaiho: *Iodine Chemistry and Applications*, s. 79, 382. John Wiley & Sons, 2014. ISBN 978-1-118-46629-2. Kirja Googlen teoshaussa (viitattu 17.5.2015). (englanniksi)
**Kari Mäkinen** (s. 30. elokuuta 1945) on parhaiten tunnettu jääkiekkovalmentajana. Hänen urheilu-uraansa kuuluu kiekkoilun lisäksi melonta kansainvälisellä tasolla.

Jääkiekko
---------

Pelaajana Kari Mäkinen voitti jääkiekon Suomen-mestaruuden Tapparan joukkueessa vuonna 1964. Hän pelasi yhden B-maaottelun.

Mäkinen valmensi vuosien ajan Oulun Kärppiä ja voitti Suomen mestaruuden 1981. Lisäksi hän toimi maajoukkueen kakkosvalmentajana Kalevi Nummisen apuna. Oulusta Mäkinen siirtyi Helsingin Jokereiden valmentajaksi I-divisioonaan. Mäkisen johdolla Jokerit nousi takaisin SM-liigaan kahden divisioonakauden jälkeen. Mäkinen toimi hetken aikaa myös Jokereiden toimitusjohtajana päävalmentajan tehtävien lisäksi, kunnes vuonna 1990 hän sai väistyä seurasta heikosti sujuneiden pelien vuoksi. Hän on valmentanut pääsarjatasolla myös Lahden Reipasta. Mäkinen valittiin SM-liigassa vuoden valmentajaksi vuosina 1977 ja 1981.

Melonta
-------

Mäkinen sijoittui Tokion 1964 olympialaisissa kanadalaiskaksikkojen 1 000 metrin melonnassa yhdeksänneksi Rudolf Närjäsen parina. MM-kilpailuissa tämä kaksikko sijoittui 1 000 metrillä kuudenneksi vuonna 1966.

Seuratasolla Mäkinen edusti Pirkka-Melojia. Hän voitti kanadalaiskanooteilla yhteensä 19 Suomen-mestaruutta vuosina 1962–1970. Kanadalaisyksikköjen mestaruuden hän voitti 500 metrillä vuosina 1965 ja 1966 sekä 1 000 metrillä vuonna 1965.

Sukulaiset
----------

Kari Mäkisen veljistä Juhani Mäkinen voitti melonnassa kolme Suomen-mestaruutta ja toimi vuosina 1966–1970 Suomen Kanoottiliiton päävalmentajana. Toinen veli Seppo Mäkinen voitti sekä kajakkimelonnassa että jääkiekossa Suomen-mestaruuden vuonna 1964.

Lähteet
-------

* Siukonen, Markku: *Urheilukunniamme puolustajat – Suomen olympiaedustajat 1906–2000*, s. 212–213. Graface Jyväskylä, 2001. ISBN 951-98673-1-7.

### Viitteet

1. 1 2 3 4 5 6 7 8 9 10  Siukonen


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä:**–Jorma Rikala** | **Kalevi Numminen -palkinnon voittaja**19781981 | Seuraaja:**Veli-Pekka RoihaRauno Korpi** |

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä:**Henry Leppä** | **Jokereiden päävalmentaja**1988–1990 | Seuraaja:**Boris Maiorov** |

Kärppien päävalmentajat SM-liigassa
Kari Mäkinen (1977–1983) • Pentti Matikainen (1983–1987) • Kari Mäkinen (1987–1988) • Esko Nokelainen (1988–1989) • Jaakko Palsola 28.10.1988 alk.  
 • Juhani Tamminen (2000–2001) • Kari Heikkilä 24.1.2001 alk. • Kari Heikkilä (2001–2004) • Kari Jalonen (2004–2008) • Matti Alatalo (2008–2010) • Mikko Haapakoski (2010) • Hannu Aravirta (2010–2013) • Lauri Marjamäki (2013–2016) • Kai Suikkanen (2016–2017) • Mikko Manner (2017–2021) • Lauri Marjamäki (2022–)