recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
*Tämä artikkeli käsittelee fyysikkoa. Anatoli Aleksandrov oli samanniminen säveltäjä.*
Anatoli Petrovitš Aleksandrov venäläisessä postimerkissä vuonna 2003.
**Anatoli Petrovitš Aleksandrov** (ven. Анато́лий Петро́вич Алекса́ндров; 13. helmikuuta (J: 31. tammikuuta) 1903 Taraštša – 3. helmikuuta 1994 Moskova) oli Ukrainassa syntynyt neuvostoliittolainen fyysikko. Hän tutki 1930-luvulla polymeerifysiikkaa, mm. synteettisten polymeerien mekaanisia ja sähköisiä ominaisuuksia. Toisen maailmansodan aikana hän tutki laivaston tarpeisiin laivojen suojaamista magneettisilta miinoilta. Sen jälkeen hän siirtyi ydinvoiman tutkimukseen, ja oli johtamassa projektia jossa kehitettiin Tšernobyl-tyyppinen vesijäähdytteinen grafiittihidasteinen ydinreaktori RBMK. Hän oli mukana kehittämässä niin ydinaseita kuin ydinvoimaloitakin, ja muun muassa ydinkäyttöisiä sukellusveneitä.

Aleksandrov oli Neuvostoliiton tiedeakatemian johtaja vuosina 1959–1984.

Lähteet
-------

* Kurchatov-instituutti (Arkistoitu – Internet Archive)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Espanja
* Saksa
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Australia
* Kroatia
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* Encyclopedia of Modern Ukraine
* IdRef

 |

 |
**m-Tolidiini** (C14H16N2) on aromaattisiin amiineihin kuuluva orgaaninen yhdiste. Yhdistettä käytetään orgaanisen kemian synteeseissä väriaineiden valmistukseen. m-Tolidiini on o-tolidiinin isomeeri.

Ominaisuudet
------------

Huoneenlämpötilassa m-tolidiini on valkoista prismamaisesti kiteistä ainetta. Yhdiste liukenee vähäisessä määrin viileään veteen ja hyvin moniin orgaanisiin liuottimiin kuten etanoliin ja dietyylieetteriin. Toisin kuin isomeerinsa m-tolidiini ei muodosta värillistä kompleksia raudan kanssa.

Valmistus ja käyttö
-------------------

m-Tolidiinia valmistetaan lähtemällä m-nitrotolueenista, joka pelkistetään sinkin avulla emäksisissä olosuhteissa 2,2'-dimetyylihydratsobentseeniksi. Tämä reagoi hapon, esimerkiksi suola- tai rikkihapon, vaikutuksesta bentsidiinitoisiintumisella m-tolidiiniksi. Yhdiste on atsovärien valmistuksen lähtöaine.

Lähteet
-------

1. ↑  84-67-3 – Substance summary *PubChem*. NCBI. Viitattu 4.12.2016.
2. 1 2 3  Hans Schwenecke & Dieter Mayer: *Benzidine and Benzidine Derivatives, Ullmann's Encyclopedia of Industrial Chemistry*, John Wiley & Sons, New York, 2000. Viitattu 4.12.2016
3. 1 2  Thomas Scott, Mary Eagleson: *Concise encyclopedia chemistry*, s. 1111–1112. Walter de Gruyter, 1994. ISBN 978-3110114515. (englanniksi)
**Hessdalenin ufot** tarkoittaa useita 1980-luvulla Keski-Norjan Hessdalenissa havaittuja outoja valoilmiöitä, jotka voivat olla maanjäristysvaloja, maavaloja tai ufoja. Hessdalenin laakso sijaitsee noin 120 kilometriä Trondheimista kaakkoon Ålenin suuren kylän lähellä noin 35 km Rorosin kaivoskaupungista pohjoiseen. Valojen syyksi on ehdotettu muun muassa skandiumpölyn syttymistä. Mutta jotkut valot on tunnistettu lentokoneiden valoiksi, autojen valojen ja muiksi heijastumiksi ja kangastuksiksi. Hessdalenissa on nykyään automaattisia kameroita, jotka tarkkailevat alueen valoilmiöitä.

Hessdalenin ufot
----------------

Hessdalenin ufot ovat olleet muun muassa valopalloja ja mutkaisia valojuovia. Ilmiöt on havaittu enimmäkseen pimeinä talviöinä, ja
harvemmin niitä on näkynyt kirkkaina kesäpäivinä.

Hessdalenin valoja alkoi näkyä joulukuussa 1981 ja pieni ryhmä alkoi tutkia näitä havaintoja 1983. Ryhmä tutki ilmiötä paikalla noin kuukauden ajan vuoden 1984 alussa. Vuonna 1984 ilmiö alkoi harvinaistua ja vuonna 1985 havaintoaalto oli jo mennyt ohi, vaikka ilmiöitä on nähty tämän jälkeenkin.

Hessdalenin ufoja on nähty mm 18.3. 1982 Finnsahögdan yllä, kun sitä on katsottu idästä päin. Ufo näytti kulkevan Fjellöekkhögdan ja Finnsahögdan välistä. Finnsähögdan edestä näytti kulkevan hieman lautasta muistuttava esine, jossa oli punainen ja kalanvalkea valo.

Havaintojen päälajit
--------------------

1. Luotimainen keltainen valo, terävä pää alaspäin
2. Sinivalkoinen kirkas liikkuva loiste, joka välähtelee joskus
3. Monesta eri värisestä valosta koostuva "esine"

Valoja muualla
--------------

Ruotsin puolella ufoja on nähty muun muassa Taalainmaalla Falunin lähellä vuoristossa. Ufoja on nähty Ruotsin puolella myös Kilsbergenin yllä.

Katso myös
----------

* Pudasjärven ufot

Lähteet
-------

1. 1 2  Turun Sanomat[vanhentunut linkki]
2. ↑  Ufojen arvoitus (Arkistoitu – Internet Archive)
3. ↑  Tapani Koivula. Ufojen kosminen viesti, sivu 133, alkup lähde Ultra

Aiheesta muualla
----------------

* Project Hessdalen
* (Arkistoitu – Internet Archive) Suomalaisen pallosalamaharrastajan antama selitys.
*
**Gabriel Iisakinpoika Korpi-Jussilainen** eli **Kaapo Jussilainen** (5. tammikuuta 1828 – 25. syyskuuta 1884) oli Janakkalassa asunut kansanrunoilija, suomalaisuusaatteen harrastaja ja maanviljelijä.

Korven kylän Alastalossa syntynyt Jussilainen tuli 1847 janakkalalaiseen Jussilan taloon kotivävyksi ja hän oli talon toisen puoliskon isäntänä kuolemaansa saakka. Jussilainen toimi Janakkalan kansakoulujen johtokunnan puheenjohtajana, pitäjän viljamakasiinin hoitajana ja Janakkalan säästöpankin esimiehenä. Hän oli myös hämeenlinnalaisen Hämäläinen-sanomalehden Janakkalan-kirjeenvaihtajana. Jussilainen oli mukana J. V. Snellmanin luona vierailleessa Janakkalan kunnan kunnialähetystössä.

Viron kansallisrunoilija Lydia Koidula (1843–1886) kävi vierailulla Jussilaisen talossa.

Lähteet
-------

* Rootsweb: Kerkkonen-sukupuu
* Janakkalan seurakunta: tutustu hautausmaahan 2002-2007 s. 11 (Arkistoitu – Internet Archive)

WikiaineistoWikiaineisto
Wikiaineistoon on tallennettu tekstiä aiheesta: 
***Gabriel Jussilainen***
**Tench-luokka** oli Yhdysvaltain laivaston sukellusveneluokka. Siihen piti kuulua kaikkiaan 146 venettä, mutta jo tilatuista 110 peruutettiin vuosina 1944 ja 1945. Lopuista 36:sta valmistui lopulta 31 ja ne otettiin laivaston palvelukseen lokakuusta (*USS Tench*) 1944 helmikuuhun 1951 (*USS Grenadier*). Viiden keskeneräisen aluksen rungot joko romutettiin tai käytettiin muihin tarkoituksiin. Elokuussa 1945 aluksista oli 26 saatu palvelukseen, mutta niistä ainoastaan kymmenen kerkesi mukaan toisen maailmansodan lopun Tyynenmeren taisteluihin.

Suunnittelu
-----------

Alusluokka oli lähes täydellinen kopio edeltäneistä Gato- ja Balao-luokista, mutta se oli vankemmin rakennettu ja alusten sisätilojen jakoa oli parannettu. Siten alusluokan uppouma kasvoi noin 35-40 tonnia.

Lähteet
-------

* Bagnasco, Erminio: *Submarines of World War Two*. Lontoo, Englanti: Arms and Armour Press, 1977. ISBN 0-85368-331-X. (englanniksi)

### Viitteet

1. 1 2  Bagnasco, Erminio s. 229

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Tench-luokka** Wikimedia Commonsissa
**Hesperornithiformes** on sukupuuttoon kuolleiden esihistoriallisten lintujen lahko. Sen jäsenet elivät noin 100–66 miljoonaa vuotta sitten myöhäisliitukaudella. Lahkon lajit elivät vedessä ja niitä esiintyi pohjoisella pallonpuoliskolla. Kaikki lahkon jäsenet kuolivat sukupuuttoon liitukauden lopun joukkosukupuutossa. Ne olivat petoja sekä taitavia uimareita. Monet lajeista, mahdollisesti kaikki, olivat lentokyvyttömiä. Lahkoon kuuluivat muun muassa suvut *Hesperornis*, *Baptornis*, *Enaliornis*, *Parahesperornis* ja *Potamornis*. Lahkon suurin tunnettu laji on vuonna 1999 kuvailtu ja nimetty *Canadaga arctica*, joka saattoi saavuttaa 1,5 metrin pituuden.

Ulkonäkö ja elintavat
---------------------

Suurin osa lahkon tiedoista perustuu muutamista lajeista tehtyihin tutkimuksiin. *Hesperorniksen* ja *Baptorniksen* siivet olivat surkastuneet eivätkä ne olleet siten lentokykyisiä. Osa pienemmistä lajeista saattoi kyetä lentämään. Lahkon jäsenten reisi- ja jalkapöydänluut olivat lyhyitä kuten nykyisillä räpyläjalkaisilla linnuilla. Lahkon jäsenten sääriluut olivat pitkät. Jalat olivat asettuneet kauas vartalon takaosaan nykyisten kuikkien, uikkujen ja pingviinien tapaan. Linnut olivat näppäriä uimaan ja sukeltamaan mutta kömpelöitä liikkumaan maalla, eivätkä ne viettäneet siellä täten aikaa kuin lähinnä pesimiseen. Jotkut tutkijat ovat esittäneet, että lintujen piti samaan aikaan liukua mahallaan ja potkia jaloillaan liikkuakseen maalla. Nokka oli pitkä ja luultavasti koukkupäinen. Lahkon linnuilla oli myös terävät hampaat, joilla ne pystyivät tarttumaan kiinni kaloihin.

Lähteet
-------

1. ↑  Chinsamy, A.; Martin, L. & Dobson, P.: *Bone microstructure of the diving Hesperornis and the volant Ichthyornis from the Niobrara Chalk of western Kansas*. Cretaceous Research, 1998. Teoksen verkkoversio (viitattu 4.2.2008). (englanniksi)


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Taksonitunnisteet | 
* Wikidata: Q132824
* Wikispecies: Hesperornithiformes
* EoL: 4434283
* Fossilworks: 36617
* IRMNG: 11466

 |

 |
**Kari Tiainen**  (s. 26. elokuuta 1966 Riihimäki) on suomalainen endurokuljettaja ja seitsenkertainen maailmanmestari. Hänellä on toiseksi eniten enduron MM-osakilpailuvoittoja, 77 kappaletta. Enemmän voittoja on vain Juha Salmisella, joka voitti 78. osakilpailunsa heinäkuussa 2008.

Kari Tiainen aloitti kilpailemisen vuonna 1979. Seuratasolla hän edustaa Riihimäen Moottoripyöräkerho Kahvakoplaa. Huippu-uransa aikana hän on ajanut Suzukin, Husqvarnan ja KTM:n pyörillä.

Hän ajoi Dakar-rallin seitsemän kertaa, joista toiseksi viimeisimmällä kerralla 2001 ajoi ensimmäistä kertaa maaliin sijalle 25.

Kari Tiaisen veli Olli Tiainen on keilailun MM-mitalisti.

Kansainvälinen menestys
-----------------------

Kari Tiaisella on seitsemän maailmanmestaruuden lisäksi neljä MM-hopeaa. Hän on 1990-luvun suurimpia endurokuljettajia ja oli MM-mitalilla 12 vuotta peräkkäin.

### MM-sarja (henkilökohtainen)

* 1990 Kulta (Suzuki 250)

6 osakilpailuvoittoa
* 1991 Kulta (Husqvarna 250)

8 osakilpailuvoittoa
* 1992 Kulta (Husqvarna 500 4-t)

5 osakilpailuvoittoa
* 1993 Hopea (Husqvarna 500 4-t)

7 osakilpailuvoittoa
* 1994 Kulta (Husqvarna 500 4-t)

5 osakilpailuvoittoa
* 1995 Kulta (Husqvarna 500 4-t)

9 osakilpailuvoittoa
* 1996 Hopea (Husqvarna 500 4-t)

6 osakilpailuvoittoa
* 1997 Kulta (KTM 500 4-t)

8 osakilpailuvoittoa
* 1998 Hopea (KTM 500 4-t)

8 osakilpailuvoittoa
* 1999 Hopea (KTM 500 4-t)

7 osakilpailuvoittoa
* 2000 Kulta (KTM 500 4-t)

7 osakilpailuvoittoa
* 2001 Pronssi (KTM 500 4-t)

1 osakilpailuvoitto
### Kuuden päivän ajo, joukkuevoitot (MM-joukkuekilpailu)

* 1989 (Nuorten joukkuemestaruus joukkueella Juha-Pekka Leino, Jouni Sauren, Kari Tiainen ja Jarkko Vainio)
* 1996
* 1998
* 1999
* 2003

### Kansalliset mestaruudet

* Suomen mestari, kaksi kertaa (1989, 1990)
* Espanjan mestari, kaksi kertaa (2000, 2001)
* Saksan mestari, neljä kertaa
* Andalucian mestari (2007)

### Muut merkittävät voitot

* Päijänne-ajon voitto, kaksi kertaa (1989, 1990)

Lähteet
-------

1. ↑  Salminen ajoi enduron MM-historiaa Walesissa  19.7.2008. MTV3. Viitattu 20.7.2008.
2. ↑  Kari Tiainen pääsi vihdoin Dakariin *yle.fi*21.1.2001 Viitattu 5.11.2020 (englanniksi)
Gabriel Kurck
**Gabriel Kurck** eli **Gabriel Kurki** (14.11.1630 Viipuri –1712), vapaaherra, oli suomalainen maaherra.

Kurki vietti lapsuutensa Turussa ja Vesilahdessa ja suoritti myöhemmin yliopisto-opintojaan Turun ja Uppsalan yliopistoissa. Hän valmistui filosofian maisteriksi Oxfordin yliopistosta 1654. Tuohon aikaan ylimysperheen lapsia lähetettiin tutkimusmatkoille ulkomaille. Hän matkusti Saksaan, Alankomaihin, Ranskaan ja Englantiin, missä hänet esiteltiin lordiprotektori Oliver Cromwellille, jolle hän sai tehdä selkoa enonsa, valtakunnankansleri Axel Oxenstiernan oloista.

Kurki osallistui Pohjan sotaan vuosina 1656–1660. Viipurin läänin maaherra 1667 ja myöhemmin hänet nimitettiin 1668 Skaraborgin läänin maaherraksi. Hän jäi eläkkeelle virasta 1683 ja vetäytyi asumaan Laukon kartanoon, jonka päärakennus paloi hänen aikanaan 1704. Hänet on haudattu Vesilahden kirkkoon.

Kurjen isä oli Jöns Kurki ja veli Knut Kurki. Kurki oli naimisissa Kristina Stenbockin kanssa. Avioliitossa syntyivät Jöns Kurck, Erick Kurck , Knut Kurck ja Axel Gustaf Kurck,

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Tietosanakirja, viides osa, palsta 105 Helsinki, Tietosanakirja-osakeyhtiö, 1906

Aiheesta muualla
----------------

* Kotivuori, Yrjö: Gabriel Kurck. *Ylioppilasmatrikkeli 1640–1852*. Helsingin yliopiston verkkojulkaisu 2005.

Kirjallisuutta
--------------

* Liisa Lagerstam: *Laukon herra – Gabriel Kurki (1630–1712)*. Laukko Historicum, 2008. ISBN 978-952-67-0231-5.

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Suomi (KANTO)
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Vatikaani

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Ylioppilasmatrikkeli 1640–1852

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
Ten Years After vuonna 1970. Ylhäällä Leo Lyons, vasemmalla Chick Churchill, oikealla Ric Lee, edessä Alvin Lee.
Ten Years After esiintymässä 2009.
**Ten Years After** on Nottinghamista Englannista kotoisin oleva bluesrockyhtye.

Historia
--------

Ten Years After toimi nimellä Jaybirds vuoteen 1966 asti, jolloin se sai nykyisen nimensä. Maailmanmaineeseen yhtye nousi elokuussa 1969 esityksellään Woodstockin festivaaleilla, jossa taltioidussa elokuvassa yhtye esittää legendaariseksi nousseen kappaleen "I’m Going Home". Yhtyeen kantaa ottava laulu "I'd Love to Change the World" saavutti pientä listamenestystä USA:ssa vuonna 1971.

Soolokitaristi Alvin Lee jätti yhtyeen vuonna 1975 keskittyäkseen soolouraansa, mutta palasi ajoittain takaisin kokoonpanoon. Vuonna 1989 yhtye palasi yhteen levyttämään albumin *About Time*. Lyhytkestoisia yhdistymisiä on tapahtunut vuosina 1997–1999, minkä jälkeen jäsenten tiet erkanivat nähtävästi lopullisesti.

Vuonna 2002 yhtyeen kolme jäljelle jäänyttä jäsentä valitsi uudeksi kitaristikseen Joe Goochin. Uusi kokoonpano esiintyy ahkerasti ja on tehnyt kolme albumia.

Suomessa Ten Years After on esiintynyt muun muassa Helsingin Kulttuuritalolla 3.12.1969, Järvenpään Puistobluesissa 1997, Turussa Down By The Laiturissa 1999 ja Äänekosken Keitelejazzeilla 2014.

Jäsenet
-------

* Alvin Lee (1944–2013): laulu, soolokitara 1967–1975
* Leo Lyons (s. 1943): basso
* Ric Lee (s. 1945): rummut
* Chick Churchill (s. 1946): kosketinsoittimet
* Joe Gooch (s. 1977): laulu, soolokitara

Diskografia
-----------

*Pääartikkeli: Ten Years Afterin diskografia*
### Albumit

* *Ten Years After* (1967)
* *Undead* (1968)
* *Stonedhenge* (1968)
* *Ssssh* (1969)
* *Cricklewood Green* (1970)
* *Watt* (1970)
* *A Space In Time* (1971)
* *Alvin Lee And Company* (1972)
* *Rock & Roll Music To The World* (1972)
* *Recorded Live* (1973)
* *Positive Vibrations* (1974)
* *About Time* (1989)
* *Live At The Fillmore East* (2CD-live, 2001)
* *Now* (2004)
* *Roadworks* (2CD-live, 2005)
* *Evolution* (2008)
* *A Sting in the Tale* (2017)

Lähteet
-------

1. 1 2  Alvin Lee, rock guitarist in the band Ten Years After, dies at 68  6.3.2013. BBC News. Viitattu 7.3.2013.
2. ↑  Mikael Huhtamäki: *Live In Finland - Kansainvälistä keikkahistoriaa Suomessa 1955-1979*. Gummerus, 2013. ISBN 978-951-20-8730-3.
3. ↑  Puistoblues 1997 Pääkonsertti, Vanhankylänniemi 28.6.1997 PuistoBlues. Viitattu 20.7.2013.
4. ↑
5. ↑  DBTL 1999 -käsiohjelma
6. ↑  Hakala, Pertti: Trendeistä riippumattomille festareille on yhä tilausta, todisti vanhan liiton progeen ja tummaan rytmimusiikkiin keskittynyt Keitelejazz *Rumba*.  29.7.2014. Viitattu 16.7.2017.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Ten Years After** Wikimedia Commonsissa

* Virallinen kotisivu (englanniksi)
* Fanisivu (englanniksi)
**Gabriel Gamaliel Rislacki**, myös **Rislachius** tai **Rislachi**, (9. lokakuuta 1765 Oravainen − 5. joulukuuta 1808 Vänersborg, Ruotsi) oli suomalainen lääkäri ja luonnontieteilijä.

Rislackin isä Gabriel Rislackius oli Orismalan ruukin kirjanpitäjä ja äiti Catharina Westman. Hän opiskeli Vaasan triviaalikoulussa 1776–1783. Ylioppilaaksi hän tuli 1783 Turun akatemiasta. Opiskelu akatemiassa jäi pariin vuoteen, sillä Rislacki ryhtyi loviisalaisen varakkaan perillisen Jacob Wattrangin kotiopettajaksi. Kun tämä muutti perintötilalleen Björnlundaan Södermanlandiin, Rislacki muutti mukana.

Rislacki aloitti lääketieteen opinnot Uppsalan yliopistossa 1790 ja valmistui 1799 lääketieteen kandidaatiksi. Väitöksen aiheena oli kapinlauluhaukka (*Melierax canorus*, siihen aikaan *Falco canorus*). 1804 hän valmistui lääketieteen tohtoriksi ja opiskeli sitten vuoteen 1808 kirurgiaa Lontoossa ja Kööpenhaminassa. Opinnot kustansi Wattrang. Rislacki valmistui vielä kirurgian maisteriksi Tukholmassa 1806.

Rislacki toimi kuningas Kustaa IV Aadolfin henkilääkärinä Pommerin sodassa. 1806 kuningas nimitytti hänet ensimmäiseksi hovilääkäriksi ja 1808 hänet nimitettiin ylilääkäriksi Ruotsin länsiarmeijaan. Toimittuaan tässä virassa puolisen vuotta Rislacki sairastui todennäköisesti pilkkukuumeeseen tai lavantautiin ja kuoli Vänersborgissa 5.12.1808.

Wattrang lahjoitti Rislackin noin 400 eri lajia käsittävän lintukokoelman Turun akatemialle vuonna 1814, jossa sitä säilytettiin *Museum Rislachianium* -nimisenä aineistona. Tämä kokoelma tuhoutui Turun palossa 1827.

Lähteet
-------

* Lehikoinen, Esa; Lemmetyinen, Risto; Vuorisalo, Timo & Kivistö, Sari 2009: Suomen lintutieteen synty – Turun Akatemian aika. Faros, Turku. Gummerus Kirjapaino Oy, Jyväskylä. ISBN 978-952-5710-04-5
* Kotivuori, Yrjö: Gabriel Gamaliel Rislachi. *Ylioppilasmatrikkeli 1640–1852*. Helsingin yliopiston verkkojulkaisu 2005. Luettu 8.6.2014.
* Arno Forsius : Rislachi, Gabriel Gamaliel (1765–1808) – lääkäri ja lintutieteilijä (Arkistoitu – Internet Archive)
* Gunnar Johnsson : Gabriel Gamaliel Rislachi – Några uppgifter om konung Gustaf IV Adolfs finske livmedikus. Genos 2 (1931), s. 58–62 (Arkistoitu – Internet Archive)
* Ilmari Heikinheimo: *Suomen elämäkerrasto*. Helsinki: Werner Söderström Osakeyhtiö, 1955.  Sivu 628.

### Viitteet

1. ↑  Kotivuori, Yrjö: Jakob Wattrang. *Ylioppilasmatrikkeli 1640–1852*. Helsingin yliopiston verkkojulkaisu 2005.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Suomi (KANTO)

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Kansallisbiografia
* Biografiasampo
* Ylioppilasmatrikkeli 1640–1852

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
Gabriel Dumont
**Gabriel Dumont** (joulukuu 1837 – 19. toukokuuta 1906) oli läntisessä Kanadassa asuvien métisien johtaja. Vuonna 1873 Dumont valittiin St. Laurent de Grandin kylän johtajaksi, ja myöhemmin hän toimi merkittävässä roolissa Saskatchewanin kapinassa: hän oli johtajana retkikunnassa, joka taivutteli Louis Rielin palaamaan takaisin Kanadaan, ja myöhemmin toimi kenraalina Saskatchewanin kapinan aikana 1885. Hän osallistui Duck Laken taisteluun, Fish Creekin taisteluun sekä Batochen taisteluun. Saskatchewanin kapinan kukistuttua hän pakeni Cypress Hills -alueelle silloisessa Montanassa (sijaitsee nykyisten Albertan ja Saskatchewan provinssien rajalla). Hän antautui Yhdysvaltain ratsuväelle. Yhdysvaltain hallitus kuitenkin totesi hänen olevan poliittinen pakolainen ja vapautti hänet pian.

Lähteet
-------

1. ↑  Dumont, Gabriel Dictionary of Canadian Biography Online (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Gabriel Dumont** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**Mauro Tassotti** (s. 19. tammikuuta 1960 Rooma, Italia) on italialainen entinen jalkapalloilija ja nykyinen jalkapallovalmentaja. Hän toimii Serie A:n Milanin apulaisvalmentajana.

Pelaajana
---------

### Ura

Tassotti oli pelipaikaltaan puolustaja. Hän pelasi yleensä oikeana laitapuolustajana.

Tassotti edusti pääosan urastaan eli vuodet 1980–1997 Milania. Lisäksi hän edusti Laziota vuosina 1978–1980. Tassotti pelasi Milanin riveissä kaikkiaan 583 ottelua. Hän on seuran viidenneksi eniten otteluita pelannut pelaaja. Tassotti muodosti Milanissa yhtenä kaikkien aikojen parhaista pidetyn puolustuslinjan yhdessä Franco Baresin, Alessandro Costacurtan ja Paolo Maldinin kanssa. Hän saavutti seuran riveissä muun muassa viisi Italian-mestaruutta, kolme Euroopan cupin/Mestarien liigan voittoa ja kaksi Intercontinental Cupin voittoa.

Italian maajoukkueessa Tassotti pelasi vuosina 1992–1994 seitsemän ottelua. Hän saavutti Italian riveissä hopeaa 1994 MM-kilpailuissa. Tassotti sai kahdeksan ottelun kansainvälisen pelikiellon lyötyään Espanjan Luis Enriqueta kyynärpäällä kasvoihin turnauksen puolivälieräottelussa. Hän ei pelannut maajoukkueessa tapauksen jälkeen.

### Saavutukset

* Italian-mestaruus 1988, 1992, 1993, 1994, 1996
* Italian supercup 1988, 1992, 1993, 1994
* Euroopan cup/Mestarien liiga 1989, 1990, 1994
* UEFA Super Cup 1989, 1990, 1994
* Intercontinental Cup 1989, 1990
* MM-hopea 1994

Apulaisvalmentajana
-------------------

### Ura

Tassotti on toiminut apulaisvalmentajana Milanissa vuodesta 2001 lähtien työskenneltyään ensin juniorivalmentajana. Hän on työskennellyt Carlo Ancelottin ja Leonardon sekä nykyisin Massimiliano Allegrin alaisuudessa.

### Saavutukset

* Italian-mestaruus 2004, 2011
* Italian cup 2003
* Italian supercup 2004, 2011
* Mestarien liiga 2003, 2007
* UEFA Super Cup 2003, 2007
* Seurajoukkueiden maailmanmestaruus 2007

Aiheesta muualla
----------------

* Tassottin esittely (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä:**Didier Deschamps** | **Mestarien liigan voittanut kapteeni**1994 | Seuraaja:**Danny Blind** |

Italian joukkue – Jalkapallon MM-kilpailut 1994
1 Pagliuca |
2 Apolloni |
3 Benarrivo |
4 Costacurta |
5 Maldini |
6 Baresi |
7 Minotti |
8 Mussi |
9 Tassotti |
10 R. Baggio |
11 Albertini |
12 Marchegiani |
13 D. Baggio |
14 Berti |
15 Conte |
16 Donadoni |
17 Evani |
18 Casiraghi |
19 Massaro |
20 Signori |
21 Zola |
22 Bucci |
Valmentaja Sacchi
Gabriel Gustafinpoika Oxenstierna, Cornelius Arendtzin maalaama muotokuva.
**Gabriel Gustafinpoika Oxenstierna** (myös **Gustavinpoika**; 1587–1640) oli ruotsalainen vapaaherra ja Ruotsin valtakunnandrotsi. Oxenstiernasta tuli valtaneuvos 1617, Tukholman käskynhaltija 1618 ja drotsi 1634. Hän oli Axel Oxenstiernan veli ja toimi veljensä poissa ollessa tämän sijaisena holhoojahallituksen johtavana henkilönä.

Lähteet
-------

1. 1 2  *Otavan iso tietosanakirja, osa 6*, s. 793. Helsinki: Otava, 1963.
2. 1 2  *Facta, osa 6*, s. 105. 8. p.. Porvoo Helsinki: WSOY: Tietosanakirja, 1976. ISBN 951-0-01486-9.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Gabriel Gustafinpoika Oxenstierna** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Belgia
* Ruotsi
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Sarvinki** on kylä Joensuussa, entisen Enon kunnan alueella Pohjois-Karjalassa. Kylässä on 35 pihapiiriä, noin 150 asukasta ja 220 hehtaaria peltomaata. Kylän läpi kulkee seututie 512 Enosta Koveroon.

Kylä tunnetaan Suomen tiettävästi enimmäisestä järvenlaskusta. Vuonna 1743 laskettiin Alimmaisen Sarvinkijärven pintaa niin, että koko järvi kuivui. Laskun aiheuttaneen hiekkaharjun kaivajiksi on nimetty Lauri Nuutinen ja koverolainen siltavouti Erik Suutari. Nuutiselle on myöhemmin pystytetty muistomerkki, joka sijaitsee nuorisoseurantalolla.

Alueelta on löydetty Suomen vanhimmat ihmisasumukset 1800-luvulla kuivatetun Alimmaisen Sarvinkijärven etelärannalta. mahdollisesti kylän enimmäisten asukkaiden kalmisto löytyi 1950-luvulla tietyömaan yhteydessä Hallasta.

Lähteet
-------

1. 1 2  Järvenpää, Antti: Järvenlaskija Lauri Nuutinen, 11.3.2005, viitattu 15.3.2019
2. ↑  Alimmainen Sarvinki (sijainti maastokartalla) *Karttapaikka*. Helsinki:  Maanmittauslaitos. Viitattu 8.3.2023.
3. ↑  Muinaisjäännösrekisteri: Rahakangas 1 *Kulttuuriympäristön palveluikkuna kyppi.fi*. Museovirasto.
4. ↑  Muinaisjäännösrekisteri: Sarvinki Halla *Kulttuuriympäristön palveluikkuna kyppi.fi*. Museovirasto.

Aiheesta muualla
----------------

* Sarvingin muinaisjärvi, Haikailija ja Atakkimanni (blogi)
* Sarvinki-Pirttivaara, kylät.fi
* Kuuluisia järvenlaskuja, Joensuun kaupunki
* Hassisen sukuseura
**Käsmu järv**  on Virossa Erun ja Käsmun kylien rajalla Haljalan kunnassa Länsi-Virumaalla sijaitseva luonnollinen järvi.

Maantietoa
----------

Järvi sijaitsee Suomenlahden rannikolla Käsmun niemellä sen länsirannan tuntumassa. Järven pinta-ala on 49 hehtaaria ja se on 1,0 kilometriä pitkä ja 550 metriä leveä. Vedenpinnan korkeus on keskimäärin 3,9 metriä mpy. Sen läpi virtaa pieni Käsmu oja, joka laskee Käsmun niemen itärannalla Käsmun lahteen. Järvestä on piirretty karttaan myös lyhyt oja niemen itärannalle Erun lahteen, jossa on alle 200 metrinen kannas nimeltään Järvekael (Järven kaula). Järven valuma-alueen laajuus on 16,5 neliökilometriä.

Järvi on luodattu ja sen keskisyvyys on 2,2 metriä ja suurin syvyys 3,3 metriä. Järven tilavuudeksi on arvioitu 0,00107 kuutiokilometriä eli 1,07 miljoonaa kuutiometriä. Järven rantaviivan pituus on 3,0 kilometriä ja rannat ovat sora- ja hiekkapohjaista metsää. Järven pohjoispäässä sijaitsee muutaman talouden kulmakunta.

Järven luokittelu ja ekologia
-----------------------------

Järvi on Vesipolitiikan puitedirektiivin (VPD) (vir. *Veepoliitika Raamdirektiivi, (VRD)*) luokituksen (VRD 4) mukaan veden kovuuden osalta pehmeävetinen järvi, jonka vedenväri on tumma (vir. *pehme- ja tumedaveeline järv*).

Järvi luokitellaan limnologisesti samanaikaisesti sekä pehmeävetiseksi että miksotrofiseksi järveksi (vir. *pehmeveeline miksotroofne tai pehmeveeline segatoiteline*, PM). Silloin veden kalkkipitoisuus on pieni, mutta samalla sen ravinnepitoisuudet ja humuspitoisuudet ovat korkeat.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6  Tamre, Ruta (toim.): *Eesti järvede nimestik*. Tallinna, Viro: Keskkonnaministeeriumi Info- ja Tehnokeskus, 2006. ISBN 978-9985-881-40-8. Teoksen verkkoversio (PDF) (viitattu 31.3.2017). (viroksi) (Arkistoitu – Internet Archive)
2. 1 2 3  Keskkonnaregister: Käsmu järv (vee2001100) *Keskonnainfo*. Tallinna, Viro:  Keskkonnaministeerium. Viitattu 31.3.2017. (viroksi)
**Gabriel Hanot** (6. marraskuuta 1889 Arras – 10. elokuuta 1968 Wangenbourg-Engenthal) oli ranskalainen jalkapalloilija ja jalkapallovalmentaja. Pelipaikaltaan Hanot oli puolustaja.

Jalkapalloura
-------------

### Pelaajana

Hanot pelasi vuodet 1906–1910 kotimaansa US Tourcoingissa. Hän voitti seuran paidassa Ranskan USFSA-mestaruuden vuonna 1910. Vuodet 1910–1912 hän pelasi Saksassa, BFC Preussenin riveissä. Vuodet 1912–1915 Hanot edusti jälleen US Tourcoingia ja vuodet 1916–1919 AS Françaisea. Hanot päätti uransa vuonna 1919. 

Hanot debytoi Ranskan jalkapallomaajoukkueessa maaliskuussa 1908 Sveitsiä vastaan. Hän pelasi 11 maaottelua ennen ensimmäistä maailmansotaa ja vielä yhden sodan jälkeen. Yhteensä hänelle kertyi siis 12 maaottelua, joissa syntyi kolme maalia. Hanot edusti Ranskaa myös vuoden 1908 kesäolympialaisissa.

### Valmentajana

Hanot toimi Ranskan jalkapallomaajoukkueen epävirallisena päävalmentajana vuosina 1945–1949. Hän toimi joukkueen päävalmentajana vuoden 1948 kesäolympialaisissa, joissa Ranska selviytyi puolivälieriin.

Uran jälkeen
------------

Uransa jälkeen Hanot toimi *L’Équipe* -lehden toimittajana. Hän kehitti Ranskan nykyisen pääsarjan, Ligue 1:n vuonna 1932. Hanot ja hänen toimittajakollegansa Jacques Ferran keksivät myös idean silloiselle Euroopan Cupille, joka tunnetaan nykyisin Mestarien liigana.

Hanot kuoli 78-vuotiaana elokuussa 1968.

Lähteet
-------

1. ↑
2. ↑
3. ↑


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
*Tämä artikkeli kertoo kylästä Israelissa. Kabul on myös Afganistanin pääkaupunki.*

  

  

  

  

  

  

  

  

  

  

  

  

  

  

  

  

  

**Kabul** on lähinnä islaminuskoisten arabien asuttama kylä Israelissa. Sen asukasluku oli vuoden 2018 lopussa 13 854.

Maantiede
---------

Liikenneympyrä.
Kabul sijaitsee Israelin pohjoisosassa läntisen Galilean alueella.

Historia
--------

Kabul esiintyy useampaan otteeseen Vanhassa testamentissa. Joosuan kirjassa se kuuluu Asserin heimon alueisiin ja 1. kuninkaiden kirja kuvaile Tyroksen kuninkaan Hiramin pettymystä tämän saatuaan Salomolta palkkioksi avustaan vain "Kabulin maat". 2. aikakirja väittää puolestaan päinvastoin Salomon saaneen kaupunkeja Hiramilta. Sekavuus selittyy mahdollisesti Kabulin sijainnilla rajamaalla juutalaisten hallitsemien alueiden ja foinikialaisten hallitseman Akkon kaupungin välillä.

Arkeologisia löydöksiä nykyisestä Kabulista on tehty pronssikauden keskivaiheilta ja hellenistiseltä kaudelta. Kabul oli tunnettu viinistä ja oliiviöljystään. Paikalla oli synagoga ja kylpylöitä. Roomalainen Gaius Cestius Gallus valtasi Kabulin vuonna 66 ja sittemmin jonkin aikaa Kabulissa asui historioitsija Josephus. Jerusalemin kukistumisen jälkeen paikalle muutti pappissuku Jerusalemista. Ristiretkeläiset tunsivat paikan nimellä *Cabor*.

Väestö
------

Kabulin asukasluku oli vuoden 2018 lopussa 13 854. Kylän asukkaat ovat pääasiassa islaminuskoisia arabeja.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Fred Skolnik ja Michael Berenbaum: *Encyclopaedia Judaica Volume 11 Ja-Kas*, s. 330. Thomson Gale, 2007. ISBN 978-0-02-865928-2. (englanniksi)
2. ↑  List of localities, in Alphabetical order (pdf) Central Bureau of Statistics. Viitattu 24.6.2020. (englanniksi)
Oranssi kabney. Alla perinteinen gho-kaapu.
**Kabney** (dzongkhaksi བཀབ་ནེ་, *bkab-ne*) on bhutanilainen silkistä valmistettu huivi, joka on osa Bhutanin miesten kansallisasua. Se kiedotaan käyttäjän ylle siten, että se tulee vasemman olkapään ja lantion oikean puolen yli. Kabneyn käyttö on pakollista mm. virallisissa yhteyksissä ja luostareihin mentäessä. Naiset käyttävät kabneyn sijaan rachu-huivia. Kabneyn mitat ovat yleensä 90 x 300 cm..

Kabneyn väri määräytyy käyttäjänsä sosiaalisen aseman mukaan:

* Valkoinen: tavalliset kansalaiset
* Punainen valkoisilla radoilla: paikallishallinnon edustajat ja kuvernöörit
* Valkoinen punaisilla raidoilla: kylien johtajat (Gup)
* Tummansininen: parlamentin edustajat (sekä ylä- että alahuoneessa)
* Oranssi: ministerit ja varaministerit
* Vihreä: tuomarit
* Keltainen (virallisesti "sahrami"): Bhutanin kuningas ja pääapotti (Je Khenpo)

Lisäksi käytössä on punainen väri: sen voivat saada henkilöt, jotka ovat tehneet jotain poikkeuksellista kansan hyväksi. Huivi oikeuttaa dasho-arvonimen käyttöön, jonka vahvistaa kuningas. Kunnianosoitus otettiin uudelleen käyttöön vuonna 2014 ja sen ensimmäinen saaja oli entinen pääministeri Dasho Tshering Tobgay.

Bhutanissa on väitelty siitä, saavatko esimerkiksi entiset ministerit käyttää ministereille varattua oranssia kabneyta virkakautensa jälkeen vai eivät. Vuodesta 2008 alkaen kabneyn on katsottu olevan virkaan kuuluva asuste, eli ministerien täytyy luopua ministereille varatusta kabneysta sen jälkeen, kun virkakausi on ohi.

Lähteet
-------

1. ↑  Dress: Gho & Kira in Bhutan *Lonely Planet*. Viitattu 25.1.2021. (englanniksi)
2. ↑  Male national costume of Bhutan. How to wear a gho *nationalclothing.org*.  13.6.2018. Viitattu 25.1.2021. (englanniksi)
3. 1 2  The different types of ceremonial scarves in Bhutan *dailybhutan.com*. Viitattu 25.1.2021. (englanniksi)
4. ↑  The final word on Kabneys *The Bhutanese*. Viitattu 25.1.2021. (englanniksi)
**Letitia Vriesde** (s. 5. lokakuuta 1964 Paramaribo) on entinen surinamelainen yleisurheilija. Hänen päälajinsa oli 800 metrin juoksu.

Vriesde aloitti uransa Surinamen edustajana, mutta kansallinen liitto ei suostunut lähettämään häntä vuoden 1984 kesäolympialaisiin. Tämän jälkeen hän muutti Alankomaihin ja kehittyi urheilijana. Hän osallistui vuoden 1988 kesäolympialaisiin ja otti paikkansa maailman parhaiden 800 m juoksijoiden joukossa pääsemällä finaaliin 800 m (lopputuloksissa 5.) ja 1 500 m (lopputuloksissa 9.) yleisurheilun maailmanmestaruuskilpailuissa 1991 Tokiossa.

Vriesde voitti hopeaa vuoden 1995 yleisurheilun maailmanmestaruuskilpailuissa Göteborgissa. Aiemmin samana vuonna hän oli voittanut pronssia yleisurheilun sisäratojen MM-kilpailuissa. Mitalit olivat ensimmäiset eteläamerikkalaisen naisen voittamat maailmanmestaruusmitalit. Hän voitti myös pronssia vuoden 2001 MM-kilpailuissa Edmontonissa. Hän ei kuitenkaan ikinä päässyt juoksemaan olympiafinaalissa. Vuoden 1992 kesäolympialaisissa hän teki ennätyksen juoksemalla nopeimman ajan, jolla on karsiuduttu 800 m loppukilpailusta. 

Vriesde on menestynein surinamelainen yleisurheilija ja pitää hallussaan Etelä-Amerikan 800 m, 1 000 m ja 1 000 m ennätyksiä.

Hän menetti vuoden 2003 Pan-Amerikan kisojen mestaruutensa kun kävi ilmi, että hänen dopingnäytteensä sisälsi liikaa kofeiinia. Hän ei kuitenkaan saanut kilpailukieltoa ja osallistui samana vuonna myöhemmin järjestettyihin maailmanmestaruuskilpailuihin. 

Vuoden 2005 lopussa Vriesde ilmoitti osallistuttuaan seitsemiin maailmanmestaruuskilpailuihin ja viisiin olympialaisiin, ettei kilpaile enää 800 metrillä, vaan siirtyy kilpailemaan pidemmille matkoille mukaan lukien 3 000 metrin estejuoksu.

Ennätykset
----------

* 400 m 52,01 (1997)
* 800 m 1.56,68 (1995)
* 1 000 m 2.32,25 (1991)
* 1 500 m 4.05,67 (1991)
* Maili 4.30,45 (1992)
* 3 000 m 9.15,64 (1991)

Lähteet
-------

1. ↑  Over Letititia Stichting Letitia Vriesde Sportpromotie Suriname. Viitattu 20.1.2011. (englanniksi)


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* World Athletics
* Tilastopaja 🔒

 |

 |

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Letitia Vriesde
*Tämä artikkeli kertoo sarjakuvasta. Sarjakuvan mukaan on nimetty yhtye Juliet Jonesin Sydän.*
**Juliet Jonesin sydän** on yhdysvaltalaisen Stan Draken vuonna 1953 luoma sarjakuva. Suomessa sitä on julkaistu myös nimellä **Jonesin tytöt**. Sarjakuva kertoo saippuaoopperamaisella tyylillä kahden sisaruksen, Juliet ja Eve Jonesin elämästä ja rakkaussuhteista. Stan Draken piirrostyyli oli tarkan naturalistista. Hän käytti Polaroid-valokuvia piirrostensa malleina. Drake piirsi sarjakuvaa vuoteen 1989 asti, jolloin hänen työtään jatkoi Frank Bolle vuoteen 2000. Sarjan viimeinen strippi päättyi lento-onnettomuuteen.

Suomessa Juliet Jonesin sydäntä julkaistiin useiden vuosien ajan muun muassa *Etelä-Suomen Sanomissa* (alun perin nimellä "Eeva ja minä") sekä *Turun Sanomissa* vuodesta 1953 sarjan tuotannon päättymiseen asti. Yhdysvaltalainen National Cartoonists Society palkitsi sarjakuvan kolme kertaa vuosina 1968, 1970 ja 1972.

Lähteet
-------

1. 1 2  Kirjasampo.fi
2. ↑  Cartoonician.com (Arkistoitu – Internet Archive)
3. ↑  Etelä-Suomen Sanomat 9.2.1969 s.15 (digi.kansalliskirjasto.fi -tietokanta)
4. ↑  Salla Tuomola: Ruudusta kulttuurin tulkiksi – Turun Sanomien sarjakuvapolitiikan kehitys vuodesta 1954 vuoteen 2003 postmodernin teorian valossa (Arkistoitu – Internet Archive) Pro gradu, 2003, s.128, Tampereen yliopisto, tiedotusopin laitos. (pdf)
**Sarvijärvi** on syvyyssuhteiltaan epäyhtenäinen ylänköjärvi Pohjois-Pohjanmaan ja Kainuun maakuntarajalla Kuusamon ja Suomussalmen kunnissa. Sen pinta-ala on 1,6 neliökilometriä. Etäisyys Kajaanista on 169 kilometriä pohjoiskoilliseen. Sarvijärven itäisin osa sijaitsee Suomen ja Venäjän rajavyöhykkeellä.

Maantiede
---------

Sarvijärven ulottuvuus lännestä itään on 4,6 kilometriä. Järven itäosan muodostaa noin 1,8 kilometriä pitkä salmimainen lahti, jonka suulla sijaitsee Simunaniemi. Länsiosan huomattavin niemimaa on Niskaniemi, jonka pohjoispuolella sijaitsee Levälahti. Sarvijärvi pohjoinen osa on melko syvä, eteläinen osa on matala. Simunanniemen luoteispuolella on lähes 30-metrinen syvänne, josta länteen on useita noin 20-metrisiä syvänteitä Levälahteen saakka. Sarvijärven itäisen lahden syvin kohta on 16 metriä. Järven eteläosassa kolmen metrin syvyyskäyrä kulkee niin kaukana rantaviivasta, että paikka paikoin se on lähempänä järven pohjoista rantaa.

Sarvijärven saariluku on 14. Saarista neljä on alle aarin laajuisia luotoja. Laajin saari on yli kaksihehtaarinen Isosaari. Sen länsipuolella sijaitsee Nuuvinsaaret, joiden luoteispuolella sijaitsee Niskasaari. Sarvijärven rannat ovat metsä- ja suomaata, järven kaakkoispuolisen Simunavaaran huippu on noin 260 metriä merenpinnan yläpuolella.

Sarvijärveen virtaa Luomanjoki pohjoisesta Alaluomasta (224,6 metriä mpy). Idästä Sarvijärveen laskee Simunaluoma (221,6 metriä mpy), joka sijaitsee Suomen ja Venäjän välisellä rajavyöhykkeellä. Sarvijärvi laskee Sarvijokea länteen Iijärveen (218,3 metriä mpy).

Sarvijärven vesitilavuus on 8 149 000 kuutiometriä.

Sarvijärvi (59.539.1.001) kuuluu Sarvijoen valuma-alueeseen (59.539), joka on kolmannen jakovaiheen vesistö Oulujoen vesistössä (59). Toinen jakovaihe on Iijärven valuma-alue (59.53) ja ensimmäinen Kiantajärven reitin valuma-alue (59.5). Sarvijärvi on laajin Sarvijoen valuma-alueen 19:stä vähintään hehtaarin laajuisesta vakavedestä. Toiseksi laajin Luomajärvi.

Suomussalmen ja Kuusamon rajan Sarvijärvi on laajin Suomen neljästätoista Sarvijärvestä.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Sarvijärvi, vakavesi, Suomussalmi
2. 1 2 3 4 5 6 7 8 9 10  Ympäristö.fi : Ympäristötiedon hallintajärjestelmä Hertta Ympäristötiedon hallintajärjestelmä Hertta. Viitattu 3.4.2022.
3. 1 2  Sarvijärvi. Järviwiki. Viitattu 3.4.2022.
4. ↑  Sarvijoen valuma-alue (59.539). Järviwiki. Viitattu 3.4.2022.
5. ↑  Sarvijärvi. Järviwiki. Viitattu 3.4.2022.
**Letkun työväentalo** oli Tammelan kunnan Letkun kylässä sijainnut työväentalo.

Historiaa
---------

Letkun työväenyhdistys perustettiin vuonna 1907. Talon vihkiäisjuhlaa päästiin viettämään tapaninpäivänä 1913; ohjelmassa oli soittoa, laulua, puheita, runonlausuntaa ja kertomus, iltamassa taas muun muassa näytelmä ja tanssia. 1920-luvun alkupuolella yhdistyksen toiminta oli hiljaista. Lisäksi ongelmana oli yhdistyksen tapahtumissa esiintyvä alkoholinkäyttö, ja vuonna 1925 yhdistys päättikin entistä tiukemmin ryhtyä valvomaan kieltolain noudattamista työväentalolla. Lisäksi päätettiin järjestää kesäjuhlat. Ilmeisesti toiminta saatiin myöhemmin jälleen aktivoitumaan, sillä vuonna 1931 yhdistystä kuvailtiin elinvoimaiseksi.

1930-luvun alussa työväentalon ikkunat rikottiin kahteen kertaan. Ensimmäisellä kerralla syylliseksi paljastui eräs läheisen talon renki, joka kuului suojeluskuntaan ja jolla oli ollut työväentalon vahtimestarin kanssa riitaa. Hänet tuomittiin sakkoihin sekä korvaamaan yhdistykselle ikkunalasit ja oikeudenkäyntikulut. Noin kuukausi oikeudenkäynnin jälkeen ikkunat rikottiin taas, eikä syyllistä sillä kertaa ilmeisesti löydetty.

Heinäkuussa 1938 yhdistys järjesti talollaan kesäjuhlan ja iltaman. Ohjelmassa oli soittoa, tervehdyspuhe, lausuntaa ja kansanedustaja Väinö Sinisalon puhe. Illaksi oli valmisteltu näytelmä, mutta yhden esiintyjän loukkaantumisen vuoksi se täytyi perua, ja sen sijaan iltama oli pelkkä tanssi-iltama. Talon vaiheista 1930-luvun lopun jälkeen ei ole tietoa.

Lähteet
-------

1. 1 2  Kivisalo, Väinö: *Työväenliike Etelä-Hämeessä 1906–1931*. Hämeen eteläinen sos.dem. piiritoimikunta, 1931.
2. ↑  Hämeen Voima *digi.kansalliskirjasto.fi*.  23.12.1913, no 147. Viitattu 16.1.2023.
3. ↑  Hämeen Kansa *digi.kansalliskirjasto.fi*.  27.11.1923, no 137. Viitattu 16.1.2023.
4. ↑  Hämeen Kansa *digi.kansalliskirjasto.fi*.  9.6.1925, no 62. Viitattu 16.1.2023.
5. ↑  Sosialisti *digi.kansalliskirjasto.fi*.  25.11.1932, no 275. Viitattu 16.1.2023.
6. ↑  Kansan Lehti *digi.kansalliskirjasto.fi*.  4.3.1933, no 53. Viitattu 16.1.2023.
7. ↑  Työn Voima *digi.kansalliskirjasto.fi*.  3.4.1933, no 77. Viitattu 16.1.2023.
8. ↑  Hämeen Kansa *digi.kansalliskirjasto.fi*.  21.7.1938, no 86. Viitattu 16.1.2023.
**Julien Sablé** (s. 11. syyskuuta 1980) on ranskalainen jalkapallovalmentaja ja entinen puolustaja. Hän toimii OGC Nicen reservijoukkueen päävalmentajana.

Ura pelaajana
-------------

Sablé hankki jalkapallo-oppinsa AS Saint-Étiennen junioriorganisaatiossa ja debytoi *Les Vertsin* edustusjoukkueessa 1998 Division 2:n viimeisen kierroksen ottelussa Lilleä vastaan. Kaudella 1998–1999 hän nousi uuden päävalmentajan Robert Nouzaret’n joukkueessa isompaan rooliin ja pelasi 29 ottelua ASSE:n puolustuksessa liiganousuun päättyneellä kaudella. Sablé vakiinnutti paikkansa ASSE:n avainpelaajien joukossa ja oli avauskokoonpanon säännöllinen vastuunkantaja yhdeksän kauden ajan niin liigassa kuin Division 2:ssakin. Sablé toimi myös pitkään joukkueen kapteenina.

Kesällä 2007 Sablé jätti ASSE:n pelattuaan seurassa yli 300 ottelua ja siirtyi RC Lensiin. Guy Roux'n potkujen jälkeen Sablén vastuu seurassa väheni ja hän pelasi kahden Lens-kautensa aikana ainoastaan 41 ottelua. Tammikuussa 2009 hän siirtyi kolmivuotisella sopimuksella OGC Niceen. Sablé edusti Niceä kolmen ja puolen kauden ajan, kunnes Claude Puel nousi seuran päävalmentajaksi. Kokenut Sablé ei kuulunut uuden valmentajan suunnitelmiin ja seura ei jatkanut hänen sopimustaan kauden 2011/12 jälkeen.

Lokakuussa 2012 vapaana agenttina ollut Sablé liittyi SC Bastian joukkueeseen. Hän pelasi seurassa kaksi liigakautta, kunnes lopetti uransa vuonna 2014.

Ura valmentajana
----------------

Pelaajauransa jälkeen Sablé palasi kasvattajaseuraansa AS Saint-Étienneen. Sablé toimi ASSE:n organisaatiossa juniorivalmentajana U15- ja U19-joukkueissa sekä kaudella 2015–2016 reservijoukkueen peräsimessä. Kesällä 2017 hän siirtyi seuran valmennuskeskuksen johtoon.

Marraskuussa 2017 Sablé nousi AS Saint-Étiennen päävalmentajaksi Óscarin erottua yllättäen tehtävistään. Sablén johdolla ASSE vajosi liigan häntäpäähän ja hän sai potkut jo joulukuussa 2017. Sablé jatkoi kuitenkin ASSE:n organisaatiossa Jean-Louis Gasset'n, Ghislain Printantin ja Claude Puelin apuvalmentajana. Puelin saatua potkut joulukuussa 2021 Sablésta tuli seuran väliaikainen päävalmentaja yhden ottelun ajaksi, kunnes Pascal Dupraz nimettiin tehtävään. Sablé toimi apuvalmentajana kauden 2021/22 loppuun saakka.

Joulukuussa 2022 Sablésta tuli OGC Nicen reservijoukkueen päävalmentaja.

Meriitit
--------

### Pelaajana

* Ligue 2 (3): 1999, 2004, 2009

Lähteet
-------

1. ↑  Sablé signe à Lens
2. ↑  Julien Sablé signe à l’OGC Nice
3. ↑  Sablé :«Tout m'intéresse»
4. ↑  JULIEN SABLÉ : « POINTER AU PÔLE EMPLOI, JE NE SAVAIS PAS FAIRE »
5. ↑  Julien SABLE
6. ↑  Julien Sablé nommé nouveau directeur du centre de formation de Saint-Etienne
7. ↑  Saint-Etienne manager Oscar Garcia replaced by Julien Sable
8. ↑  Saint-Étienne : Jean-Louis Gasset nouvel entraîneur
9. ↑  Julien Sable]
10. ↑  Julien Sablé entraîneur par interim à Reims
11. ↑  Pascal Dupraz nommé entraîneur de l'ASSE
12. ↑  Julien Sablé
13. ↑  Julien Sablé nommé entraîneur de la réserve de Nice


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä:**Óscar** | **AS Saint-Étiennen päävalmentaja**11–12/2017 | Seuraaja:**Jean-Louis Gasset** |
Luňák-purjelentokone
**LF-107 Luňák** oli tšekkoslovakialainen purjelentokone, jonka Rudý Letov kehitti 1940-luvun jälkipuolella. Suunnitteluun osallistuivat myös K. Dlouhý, J. Matejcekm ja B. Bocek.

Koneen ensilento tehtiin 25. kesäkuuta 1948. Koneen toinen prototyyppi osallistui hyvällä menestyksellä vuonna 1949 useisiin purjelentokisoihin Euroopassa. Purjelentokoneita tehtiin kuitenkin vain 75 kappaletta. Kylmä sota sulki koneiden viennin länteen. Samalla Letovin tehtaan päätyöksi tuli MiG-10 (?) ja MiG-15 koneiden kokoonpano.

Vuonna 1950 koneesta tehtiin LF-107 Luňák-versio. Vuonna 1951 lentänyt Letov XLF-207 Laminar oli eräs jatkokehitelmä, jossa ensinnä maailmassa tutkittiin siiven laminaariprofiilia.

Tekniikkaa
----------

* pituus 6.78 m
* kärkiväli 14.27 m
* siipipinta-ala 13.38 m²
* Sivusuhde 15.22
* siipiprofiili NACA 23012
* tyhjäpaino 205 kg
* maksimipaino 310 kg
* siipikuormitus 23.17 kg/m²
* suurin nopeus 300 km/h
* sakkausnopeis 50 km/h
* minimivajoamisnopeus 0.85 m/s lentonopeudella 65 km/h
* paras liitoluku 24 lentonopeudella 80 km/h

Aiheesta muualla
----------------

* German site dedicated to the Luňák
* Museum of Flight  (Arkistoitu – Internet Archive)
* Flying revue - LF 107 Luňák History (Czech)
* Peter Mallinson and Mike Woollard, Handbook of Glider Aerobatics
**Koshikijimankoira** on sukupuuttoon kuollut japanilainen koirarotu, joka oli kotoisin Kagoshiman prefektuuriin kuuluvilta Koshikijimasaarilta. Se oli tyypillinen alkuperäinen saaristokoira, ja sitä pidetään satsumankoiran kantarotuna.

Ulkomuoto
---------

Koshikijimankoira oli keskikokoinen, lihaksikas, atleettinen ja pitkäraajainen alkukantainen koira, jonka korvat ja häntä olivat samanlaiset kuin muilla perinteisillä japanilaisilla pystykorvilla. Sen karvapeite oli kuitenkin lyhyempi ja ihonmyötäisempi kuin muilla nippon inuilla. Väritys oli joko punainen, musta, seesami, punabrindle tai mustabrindle.

Luonne ja käyttäytyminen
------------------------

Rotu oli omistajaansa kohtaan uskollinen ja vieraita kohtaan varautunut.

Alkuperä
--------

Jomon-kaudella 14 000–300 eaa. kaikkien nykyisten japanilaisten pystykorvien muinainen esi-isä jomonkoira oli varsin yleinen koko Japanin saaristossa, ja syrjäisemmissä paikoissa eristyksissä muiden rotujen vaikutteilta siitä kehittyi puhtaita paikallisia rotuja kuten Koshikijiman saariston alkuperäiset koirat. Viimeksi mainitut todennäköisesti sekoittuivat sittemmin yayoi-kauden (300 eaa. – 300 jaa.) koiraan, joka kulkeutui Japaniin Korean niemimaalta n. vuonna 300 ja oli hieman jomonkoiraa kookkaampi ja omasi korkeamman otsapenkereen.

Koshikijimankoiraa käytettiin etupäässä metsästykseen, ja ajan mittaan siitä kehittyi puolivilli paikallisrotu. Myöhemmin koiria vietiin shimazu-klaanin hallitsemilta alueilta Satsuman hanista muille alueille, jossa niitä risteytettiin paikallisten metsästyskoirien kanssa. Vähitellen syntyi satsumankoira, joka tuli hyvin tunnetuksi Kagoshiman alueella jäniksen ja muun riistan metsästykseen käytettävänä koirana. 

Ajan myötä koshikijimankoira risteytyi niin paljon muiden rotujen kanssa, ettei puhdasrotuisia yksilöitä ollut enää juuri jäljellä. Toisen maailmansodan aikana jäljelle jääneiden yksilöiden turkeista tehtiin vaatteita ja niitä käytettiin ruokana. Sodan jälkeen *Society for the Preservation Nipponinu* teki tutkimuksen paikallisista koirapopulaatioista, eikä puhdasrotuisia yksilöitä enää löydetty.

Katso myös
----------

* Satsumankoira

Lähteet
-------

### Viitteet

1. ↑  Funk, Holger tri. *The Primitive Shiba and the Japanese Wolf*. The Shiba Dog Site, 2005. Haettu 17.10.2012

  

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: ja:甑山犬 

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * n
* k
* m
Japanilaiset koirarodut |
| --- |
|  |
| FCI | 
* akita
* hokkaidonkoira
* japanese chin
* japaninpystykorva
* japaninterrieri
* kainkoira
* kishunkoira
* shiba
* shikokunkoira
* tosa

 |
|  |
| Harvinaiset | 
* iwatenkoira
* kawakaminkoira
* koshijinkoira
* riukiunkoira
* sahalininhusky
* sanshu
* satsumankoira

 |
|  |
| Sukupuuttoon kuolleet | 
* aizunkoira
* awankoira
* koshikijimankoira
* sanininkoira
* takayasunkoira

 |

 |