recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Ismo Jaatinen** (s. 15. heinäkuuta 1955 Jyväskylä) on suomalainen pesäpalloilija. Jaatinen edusti urallaan SM-sarjassa Jyväskylän Kiriä, Imatran Pallo-Veikkoja ja Hongikon Nuorisoseuran Urheilijoita. Hän saavutti neljä SM-hopeaa kaudella 1977, kaudella 1978, kaudella 1979 ja kaudella 1984 ja yhden SM-pronssin kaudella 1976. Kaudella 1979 hän oli SM-sarjan lyöjäkuningas ja hänet valittiin Vuoden pesäpalloilijaksi. Hän pelasi kolme Itä-Länsi-ottelua vuosina 1979, 1981 ja 1983. Hän pelasi viisi Liitto-Lehdistö-ottelua vuosina 1975, 1978, 1979, 1980 ja 1981. Hän pelasi ulkokentällä ykkösvahtina. Jaatinen pelasi SM-sarjassa 232 runkosarjan ottelua. Näissä otteluissa hän löi 18 kunnaria ja 269 tavallista juoksua, toi 151 juoksua ja keräsi 815 kärkilyöntipistettä. Jaatinen pelasi SM-sarjassa 19 ylemmän loppusarjan ottelua. Näissä otteluissa hän löi 23 tavallista juoksua, toi seitsemän juoksua ja keräsi 67 kärkilyöntipistettä. Jaatinen pelasi SM-sarjassa viisi alemman loppusarjan ottelua. Näissä otteluuissa hän löi kolme tavallista juoksua, toi kaksi juoksua ja keräsi 22 kärkilyöntipistettä.<ref> </ref<

Lähteet
-------
**Jalo Jorma Jouko Mattila** (6. toukokuuta 1911 Alahärmä – 6. marraskuuta 1981 Helsinki) oli suomalainen maantieteilijä, kanslianeuvos ja Virkamiesliiton pitkäaikainen pääsihteeri.

Henkilöhistoria
---------------

Jorma Mattilan vanhemmat olivat opettaja Kustaa Mattila ja Lyydia Katariina Pollari ja puoliso vuodesta 1941 Kerttu Ellen Raudanjoki (Yliraudanjoki). Mattila tuli ylioppilaaksi 1929 ja valmistui filsofian kandidaatiksi 1938. Hän opiskeli myös Tukholmassa vuonna 1938 ja teki opintomatkoja Keski-Eurooppaan. Mattila oli Geologian tutkimuskeskuksen tutkimusapulainen 1936–1938, Kallion yhteiskoulun opettaja 1938–1945 ja Virkamiesliiton pääsihteeri 1946–1971. Helsingin yliopiston assistenttina hän työskenteli 1939–1952. Hän oli myös maantieteellisen aikakauskirja *Terran* toimitussihteeri 1942–1949 ja *Virkamieslehden* päätoimittaja vuodesta 1946 ja hänellä oli useita kotimaisia ja kansainvälisiä luottamustehtäviä. Kanslianeuvoksen arvonimen Mattila sai vuonna 1973.

Julkaisuja
----------

* *Lohtajan lentohietikko*, 1938
* *Suursaari*, 1941
* *Tuntematon Venäjä: maa, kansa ja voimavarat*, 1945, Helmer Smeds, Jorma Mattila
* *Maantieteilijän kartografisesta koulutuksesta*, 1945, eripainos: *Terra*, Suomen maantieteellisen seuran aikakauskirja 1944, ss. 3–4.
* *O. V. Lumiala*, 1945, eripainos: *Comptes rendus de la Société́ géologique de Finlande*, n:o XVI.
* *Maa ja sen asukkaat 1*, 1951, Aaro Hellaakoski, Kyllikki Tuominen, Jorma Mattila
* *Maa ja sen asukkaat 2*, 1952, Aaro Hellaakoski, Kyllikki Tuominen, Jorma Mattila
* *Virkamiesten palkkauskysymys v. 1956*, 1957

Lähteet
-------

1. 1 2   Kuka kukin on (Aikalaiskirja) 1978, s. 580 (Viitattu 26.3.2019)
2. 1 2  Kuolleita. *Helsingin Sanomat*, 8.11.1981, s. 12.
Karel Havlíček Borovský, Jan Vilímekin piirros.
**Karel Havlíček Borovský** (kirjailijanimi **Havel Borovský**; 31. lokakuuta 1821 Borová, Böömi – 29. heinäkuuta 1856 Praha) oli tšekkiläinen kirjailija, runoilija ja kansallismielinen poliittinen kirjoittaja.

Havlíček opiskeli Prahassa ja pääsi 1843 Šafárikin avulla erään professorin kotiopettajaksi Moskovaan, missä hän tutustui johtaviin venäläisiin slavofiileihin. Hän kuvaili myöhemmin kokemuksiaan Venäjällä teoksessa *Obrazy z Rus* (1845). Havlíček toimi 1840-luvulla aktiivisesti Tšekin kansallisessa liikkeessä ja kirjoitti runsaasti artikkeleita, joissa vaati poliittisia reformeja. Hän kirjoitti ensin *Pražské Novinyyn* ja perusti 1848 *Národní noviny* ("kansalliset uutiset") -nimisen oman lehden, joka lakkautettiin jo seuraavana vuonna. Hän perusti sen seuraajaksi Kutná Horassa ilmestyneen *Slovan*-nimisen uuden lehden, joka lakkautettiin myös vuonna 1851 ja hänet vangittiin. Oikeus vapautti Havlíčekin, mutta joulukuussa 1851 hänet karkotettiin Brixeniin, jossa hän joutui asumaan vuoteen 1855 vartioinnin alaisena. Vapautuessaan hän oli vankeusajan jäljiltä henkisesti ja fyysisesti hyvin heikossa kunnossa, ja kuoli pian ennenaikaisesti.

Havlíček oli taitava prosaisti ja epigrammien kirjoittaja. Hän vastusti romantiikkaa ja hänen on sanottu antaneen tšekin kielelle uudenaikaisemman luonteen. Havlíček kirjoitti vankeusaikaan kolme satiirista runokokoelmaa, jotka julkaistiin postuumisti: *Tyrolské elegie* ("Tirolilainen elegia", 1861), *Král Lávra* ("Kuningas Lavra", 1870) ja *Křest svatého Vladimíra* ("Pyhän Vladimirin kääntymys", 1876).

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Karel Havlíček Borovský (englanniksi) *Encyclopædia Britannica Online Academic Edition*. Viitattu 6.10.2013.
2. ↑  *Nordisk familjebok* (1909), s. 129–130 Runeberg.org. Viitattu 5.10.2013. (ruotsiksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Karel Havlíček Borovský** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Ruotsi
* Japani
* Tšekki
* Australia
* Kroatia
* Alankomaat
* Puola
* Vatikaani

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* RISM
* IdRef

 |

 |
**Lari Kangas** (s. 29. tammikuuta 1973 Helsinki) on suomalainen kansalaisaktivisti, joka on vaikuttanut erityisesti Suomen kehitysyhteistyössä sekä ulkoministeriön virkamiehenä että Helsingin yliopistossa ja kansalaisjärjestöissä. Kangas on koulutukseltaan valtiotieteiden maisteri Stellenboschin yliopistosta ja on edustanut Suomea Kehitysmaasuhteiden neuvottelukunnan (KESU) jäsenenä ja Suomen hallituksen nimittämänä maaohjelmaneuvotteluissa Namibiassa 1998 ja Etiopiassa 2000.

Kangas on myös entinen koripalloilija ja edustanut Korisliigassa Korihaita ja Torpan Poikia. I-divisioonassa hän on edustanut Porvoon Tarmoa, Panttereita, Visa-Basketia ja Kiri-60:ta.

Kaudella 2006–2007 Kangas toimi jonkun aikaa Porvoon Tarmon toiminnanjohtajana, mutta erosi ja siirtyi toisiin tehtäviin jo ennen vuoden loppua. Kauden aikana joukkueesta tehtiin myös dokumenttielokuva, *Täynnä Tarmoa*, jossa Kangas on suuressa roolissa. Kangas on toiminut myös Suomen Palloliiton yhdenvertaisuushankkeessa projektipäällikkönä. Hanke sai Suomen Punaisen Ristin Inhimillinen Kädenojennus –palkinnon "rohkeudesta toimia rasismia vastaan" vuonna 2009.

Vuonna 2010 SDP:n 42. puoluekokous asetti Lari Kankaan puoluesihteeriehdokkaaksi. Hän kuitenkin hävisi vaalit selvästi Mikael Jungnerille, joka sai yli 75% annetuista äänistä.

Teokset
-------

* *Uutta Tietoa Ihmisoikeuksista*. Helsinki: Ulkoasiainministeriö, 1999. ISBN 951-724-278-6.
* *Namibian Democracy Consolidated?*. VDM Verlag Dr. Mueller, 2008. ISBN 978-3-8364-7958-5.

Lähteet
-------

1. ↑  Petri Urosesta Porvoon Tarmon toiminnanjohtaja  12.12.2006. Suomen Koripalloliitto. Viitattu 21.6.2009.
2. ↑  Täynnä Tarmoa -elokuvan päätähti Tomi Kaminen: Kovaa kamaa tulossa *Ilta-Sanomat*.  22.1.2009.  Arkistoitu 28.2.2009. Viitattu 21.6.2009.
3. ↑  Yhdenvertaisuushanke Suomen Palloliitto.  Arkistoitu 28.11.2007. Viitattu 21.6.2009.
4. ↑  Inhimillinen kädenojennus Suomen Punainen Risti. Viitattu 15.7.2009. [vanhentunut linkki]

Aiheesta muualla
----------------

* Kankaan blogi
**Yrjö Aleksanteri Tikka** (25. elokuuta 1898 Viipuri – 3. elokuuta 1973 Helsinki) oli Suomen Puolustusvoimien upseeri ja eversti. 

Tikan vanhemmat olivat Paavo Tikka ja hänen puolisonsa Maria o.s. Himanen. Tikka kävi Viipurin upseerikokelaskurssin vuonna 1918, Kadettikoulun 1924–1925 sekä Sotakorkeakoulun 1933–1935 (ye-upseeri 1938). Talvisodassa hän palveli Kannaksen armeijan esikunnassa, jatkosodassa aluksi Karjalan armeijan sekä Aunuksen ryhmän esikunnassa. JR 8:aa hän komensi vuosina 1942–1944. Hän johti Rovaniemen sotilaspiiriä 1944–1946 ja Porin sotilaspiiriä 1946–1948. Hän oli 3. divisioonan esikuntapäällikkö vuodet 1948–1949. Tikka komensi JR 7:ää 1949–1951. Hän erosi vakinaisesta palveluksesta vuonna 1951. Tämän jälkeen hän työskenteli Töölön yhteislyseossa 1953–1963 voimistelun ja terveysopin tuntiopettajana.

Mikkelissä työskennellessään hän oli vuosina 1951-1953 Mikkelin kaupunginvaltuston jäsen. Lisäksi hän on toiminut urheilun järjestötehtävissä mm. Viipurin Reippaan johtokunnassa ja käsipalloliiton puheenjohtajana.

Tikan puoliso oli Martta Kirsti Inkeri Wennström ja heille syntyi kolme lasta, joista Olli Tikka (1923–2012) oli eversti ja Juha Tikka (1929–2001) oli kontra-amiraali.

Tikka ylennettiin vänrikiksi 1919, luutnantiksi 1922, kapteeniksi 1926, majuriksi 1935, everstiluutnantiksi 1940 ja everstiksi 21. joulukuuta 1943.

Lähteet
-------

* Anja Pankasalo (toim): 1919–1994 Helsingin Koelyseo – Töölön Yhteislyseo- Etu-Töölön yläaste ja lukio 75 vuotta, Helsinki 1994 ISBN 952-90-5512-9

### Viitteet

1. ↑  Kuka kukin on 1954 Runeberg.org. Viitattu 11.4.2013.
2. ↑  60-vuotiaita: Yrjö Aleksanteri Tikka.  *Helsingin Sanomat*, 25.8.1958, s. 6. HS Aikakone (vain tilaajille). Viitattu 27.8.2023.
3. ↑  Viipurin upseerikokelaskurssi 1918–1919 Muistojulkaisu s. 98–99
**Lasse Marttinen** (25. syyskuuta 1926 Helsinki – 28. marraskuuta 2007 Espoo) oli suomalainen Brondan vintin taiteilijaryhmään 1950-luvulla kuulunut taidemaalari.

Marttinen opiskeli Suomen Taideakatemian koulussa 1946–1948 ja Vapaassa Taidekoulussa 1947–1949. Hän oli mukana perustamassa vuosina 1953–1959 toiminutta Brondan vintin taiteilijaryhmää. Marttinen toimi myös muusikkona 1946–1956 ja lavastajana 1955–1960. Hän ohjasi myös taidekerhoja ja perusti 1968 Espoon Taidekoulun jossa hän toimi opettajana.

Marttinen oli 1940-luvulla myös nuortenlehti Kimmon päätoimittajana ja hän piirsi jonkin aikaa kahta lehdessä ilmestynyttä sarjakuvaa (*Kimmo* ja *Janne Jännäri*).

Marttinen maalasi maisemia ja hän teki myös virallisia muotokuvia. Marttisen teoksia on muun muassa Tampereen nykytaiteen museossa, Amos Andersonin taidemuseossa, Oulun taidemuseossa sekä Nelimarkka-museossa.

Lähteet
-------

* Kari Gröhn : Lasse Marttisen muistokirjoitus (HS.fi Muistot)[vanhentunut linkki] (vanhentunut linkki)
* PopuLAARI-blogi 21.1.2008 : Lasse Marttinen (1926–2007)
* Kirjav@ - Kansallisgallerian kirjaston kokoelmatietokanta, Lasse Marttinen
* Suomen taide 1966, Suomen Taiteilijaseura, toim. Erik Enroth et al. Porvoo, Helsinki: WSOY, 1966
* Kansallisgalleria: Marttinen, Lasse (Arkistoitu – Internet Archive)

Aiheesta muualla
----------------

* Lasse Marttisen sivusto ja maalausgalleria (Arkistoitu – Internet Archive)
**Olli Simula** (s. 1948), professori emeritus (Aalto-yliopisto), oli Teknillisen korkeakoulun (TKK) informaatio- ja luonnontieteiden tiedekunnan dekaani vuosina 2008–2010. Teknillisen korkeakoulun tietotekniikan professorina hän työskenteli vuodesta 1997 lähtien. Vuosina 1989–1996 Simula oli TKK:ssa teknillisen fysiikan apulaisprofessorin virassa. 

Simulan keskeisiä tutkimuskohteita ovat digitaalinen signaalinkäsittely (DSP), neuroverkot ja niiden hyödyntäminen tiedon louhinnassa ja visualisoinnissa sekä oppivat menetelmät sovelluksineen.

Lähteet
-------

1. ↑  Olli Simula *Yrjö Neuvo Jubilee* -seminaarissa 3.11.2020: *On the development of the digital world Memories of signal processing research with Yrjö*, Viitattu 23.11.2020

Aiheesta muualla
----------------

* Julkaisuluettelo

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* Mathematics Genealogy Project

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
Sandie Toletti vuonna 2013.
**Sandie Toletti** (s. 13. heinäkuuta 1995 Bagnols-sur-Cèze) on ranskalainen jalkapalloilija. Hän on pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja. Hän on pelannut Ranskan naisten maajoukkueessa 22. heinäkuuta 2022 mennessä 32 ottelua ja tehnyt niissä kaksi maalia.

Toletti edusti vuoteen 2020 saakka kotimaassaan Montpellieria. Sitten hän siirtyi espanjalaisseura Levanteen.

Toletti voitti Ranskan joukkueessa alle 17-vuotiaiden maailmanmestaruuden 2012 ja alle 19-vuotiaiden Euroopan-mestaruuden 2013 sekä saavutti hopeaa alle 17-vuotiaiden EM-kilpailuissa 2012. Naisten maajoukkueessa hän pelasi ensimmäisen kerran lokakuussa 2013.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Sandie Toletti Ranskan jalkapalloliitto. Viitattu 23.7.2022. (ranskaksi)
2. 1 2 3 4  S. Toletti *Soccerway*. Viitattu 23.7.2022. (englanniksi)

  

Ranskan joukkue – Jalkapallon naisten EM-kilpailut 2017
1 Philippe |
2 Périsset |
3 Renard |
4 Georges |
5 Toletti |
6 Henry |
7 Le Bihan |
8 Houara-d'Hommeaux |
9 Le Sommer |
10 Abily |
11 Lavogez |
12 Thomis |
13 Catala |
14 Tounkara |
15 Bussaglia |
16 Bouhaddi |
17 Thiney |
18 Delie |
19 Mbock Bathy |
20 Diani |
21 Gérard |
22 Karchaoui |
23 Geyoro |
Valmentaja Echouafni

Ranskan joukkue – Jalkapallon naisten EM-kilpailut 2022
1 Chavas |
2 Palis |
3 Renard |
4 Torrent |
5 Tounkara |
6 Toletti |
7 Karchaoui |
8 Geyoro |
9 Katoto |
10  Matéo |
11 Diani |
12 Malard |
13 Bacha |
14 Bilbault |
15 Dali |
16 Lerond |
17 Baltimore |
18 Sarr |
19 Mbock Bathy |
20 Cascarino |
21 Peyraud-Magnin |
22 Périsset |
23 Cissoko |
Valmentaja Diacre

Ranskan joukkue – Jalkapallon naisten MM-kilpailut 2023
1 Durand |
2 Lakrar |
3 Renard |
4 Fazer |
5 De Almeida |
6 Toletti |
7 Karchaoui |
8 Geyoro |
9 Le Sommer |
10 Majri |
11 Diani |
12 Matéo |
13 Bacha |
14 Tounkara |
15 Dali |
16 Peyraud-Magnin |
17 Le Garrec |
18 Asseyi |
19 Feller |
20 Cascarino |
21 Picaud |
22 Périsset |
23 Bècho |
Valmentaja Renard
**Diribe Welteji Kejelcha** (s. 13. toukokuuta 2002) on etiopialainen keskimatkojen juoksija ja MM-mitalisti.

Welteji voitti vain 16-vuotiaana 800 metrillä alle 20-vuotiaiden maailmanmestaruuden Tampereella 2018 kisaennätyksellä 1.59,74. Vuonna 2019 hän voitti kultaa 1 500 metrillä alle 20-vuotiaiden Afrikan mestaruuskisoissa. Samana vuonna hän osallistui ensimmäisiin aikuisten MM-kilpailuihinsa Dohassa. Hän jäi 800 metrin kilpailussa semifinaaleihin.

Nairobissa 2021 Welteji saavutti alle 20-vuotiaiden MM-hopeaa 1 500 metrillä. Tokion olympialaisissa 2021 hän jäi 1 500 metrin alkueriin ajalla 4.10,25.

Heinäkuussa 2022 hän sijoittui Eugenessa MM-kilpailuissa 800 metrillä neljänneksi ennätyksellään 1.57,02. Kuukautta myöhemmin Puolan Chorzówissa hän voitti ensimmäistä kertaa Timanttiliigan osakilpailun. Hän juoksi 1 500 metrin kilpailussa uuden kisaennätyksen ja henkilökohtaisen ennätyksensä 3.56,91.

Welteji saavutti Budapestissa 2023 MM-hopeaa 1 500 metrin kilpailussa ajalla 3.55,69. Syyskuussa 2023 hän sijoittui 1 500 metrillä kauden 2023 Timanttiliigan finaalissa Eugenessa toiseksi ennätysajallaan 3.53,93. Lokakuussa 2023 Welteji voitti Riiassa ensimmäistä kertaa järjestetyissä maantiejuoksun MM-kilpailuissa kultaa mailin matkalla, kirjaten harvoin juostavan matkan maailmanennätykseksi 4.20,98.

Henkilökohtaiset ennätykset
---------------------------

### Ulkoradat

| *Laji* | *Aika* | *Paikka* | *Päivä* |
| --- | --- | --- | --- |
| **800 m** | 1.57,02 | Eugene | 24. heinäkuuta 2023 |
| **1 500 m** | 3.53,93 | Eugene | 16. syyskuuta 2023 |
| **Maili, maantie** | 4.20,98 **WR** | Riika | 1. lokakuuta 2023 |

**WR** = Maailmanennätys

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Diribe Welteji Kansainvälinen yleisurheiluliitto.  (englanniksi)
2. 1 2 3 4 5 6  Diribe Welteji Tilastopaja (vaatii kirjautumisen, maksullinen palvelu).  (englanniksi)
3. ↑  Welteji Erases WU20C Record To Grab 800m Gold At Tampere 2018  13.7.2018. AthleticsAfrica. Viitattu 2.10.2023. (englanniksi)
4. ↑  Fraser-Pryce flies to world-leading 10.66 in Silesia  6.8.2022. World Athletics. Viitattu 2.10.2023. (englanniksi)
5. ↑  Diribe Welteji sets a new world record in the women's road mile in a stunning upset *marathonhandbook.com*.  1.10.2023. Viitattu 2.10.2023. (englanniksi)


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* World Athletics
* Tilastopaja 🔒

 |

 |
**Argumentointi varallisuudella**, eli **argumentum ad crumenam** (lat. *argumentointi rahapussilla*) on keskustelussa esitetty argumentaatiovirhe, joka tarkoittaa väitteen perustelemista henkilön varallisuuteen vedoten. Tämä argumentaatio perustuu siihen, että kyvykkyyden ja varallisuuden ajatellaan riippuvan toisistaan. Niiden välillä ei kuitenkaan tarvitse olla syy–seuraus-suhdetta eli kausaatiota (ks. cum hoc ergo propter hoc -virhe).

Argumentin yleinen kaava on:

1. Henkilö X esittää argumentin A
2. X on varakas
3. siispä A on tosi.

Tyyppiesimerkki tästä virheestä on lause: *Jos olet niin hirveän fiksu, niin mikset ole jo miljonääri?* Samaan hengenvetoon voisi toki kysyä, että *jos olet miljonääri, niin mikset ole fiksu?*

Toinen esimerkki tästä on vaikkapa lause:*Sinun pitäisi ottaa Jaakko-enosta mallia. Hän oli jo kaksikymppisenä miljonääri.*

*Asterix*-sarjakuvassa päällikkö Aladobixin vaimo Smirgeline elättelee jatkuvasti "argumentum ad crumenam" -toiveita verratessaan puolisoaan varakkaaseen Homeopatix-veljeensä.

*Viulunsoittaja katolla* -musikaalin laulussa *Rikas mies jos oisim* köyhä maitomies Tevje toteaa: "Rikkaan miehen sanaa uskotaan."
Omakuva

|  |  |
| --- | --- |
| Taiteilija | 
Pekka HalonenView and modify data on Wikidata  |
| Päivämäärä | 
1906View and modify data on Wikidata  |
| Lajityypit | 
Omakuva, muotokuvaView and modify data on Wikidata  |
| Materiaali | 
öljyväri ja kangas (d)View and modify data on Wikidata  |
| Mitat (K × L) | 
57  × 41,5  cmView and modify data on Wikidata  |
| Kokoelma | 
KansallisgalleriaView and modify data on Wikidata  |
| Sijainti | 
AteneumView and modify data on Wikidata  |
| Inventaarionumero | 
A III 2192View and modify data on Wikidata  |

muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa WikidataaTietolaatikon dokumentaatioNäytä Wikidatasta tulevat arvot

**Omakuva** on Pekka Halosen maalaus vuodelta 1906. Kuvassa ilmenee pyrkimys maalata suomalaista kansaa arvokkaasti ja tuoda esiin sen erikoislaatuisuutta.

Tässä kooltaan 57×41,5 cm kokoisessa öljyvärityössä kankaalle Halonen seisoo ryhdikkäästi suoraan eteenpäin katsoen. Tämä ruskea keltavoittoinen työ tuo esiin Halosen vaaleuden lyhyine hiuksineen ja punertavine kasvoineen. Paidankaulus avoimena hän on kuin terveen suomalaisen miehen perikuva, joka on kuin hetkeksi pysähtynyt ikuistettavaksi.

Teos on Ateneumin taidemuseon hallussa. Kokoelmassa on myös Pekka Halosen ns. keskeneräinen omakuva vuodelta 1893, jossa hän on jättänyt oman katseensa sumeaksi. Myös tässä omassakuvassa hänen kehonsa huokuu tervettä voimaa ja hyvää oloa. Ja myös tässä maalauksessa, 29×22,5 cm, hän maalasi itsensä vaalea paita rennosti paidankaulus auki ja hihat ylös käärittyinä. Tämän varhaisemman omakuvan hän maalasi Pariisissa ollessaan siellä opintomatkalla.

Halonen maalasi myös muita omakuvia.

Lähteet
-------

1. ↑  Stewen Riikka Ateneumin taidemuseon näyttelykirjassa Pekka Halonen - Ateneum 2008, s.104. Helsinki: Kirjapaino Art-Print.

Aiheesta muualla
----------------

* Suomen Kansallisgalleria: Kokoelmat: Omakuva, Halonen Pekka 1906.
* Suomen Kansallisgalleria: Kokoelmat: Omakuva, Pekka Halonen 1893.
**Validi Karkia** on Porissa tammikuussa 2011 tee-se-itse-hengessä perustettu elävän musiikin klubi. Kaikille avoin voittoa tavoittelematon klubi järjestää konsertteja ympärivuotisesti vaihtelevissa osoitteissa Porin keskustan alueella. Ohjelmisto painottuu jazz-musiikkiin, mutta esittelee myös muita huipputekijöitä genrevapaasti marginaalista mainstreamiin.

13-vuotisen toimintahistoriansa aikana Validi on esitellyt 47 eri osoitteessa Porissa jo 628 esiintyjää, joissa yli 1800 muusikkoa 40 eri  maasta. Klubin taiteellinen johtaja ja kuratoija on porilainen muusikko Jyrki Laiho, jonka Jazzmuusikot ry valitsi vuoden 2018 Jazzdiggariksi. 2019 Yleisradion Jazzradio myönsi Laiholle Varjo-Yrjö -tunnustuksen. 2020 Suomen Musiikintekijät ry palkitsi Laihon Pro Musiikintekijät -kunniamaininnalla suomalaisen kevyen musiikin edistämisestä. Klubi on saanut myös joulukuussa 2012 Satakunnan Taidetoimikunnan Luomunan kuoret -palkinnon. 

Validi Karkian nimekkäimpiä ulkomaisia artisteja ovat olleet GA-20, Fred Frith, Susana Santos Silva, Ustad Noor Bakhsh, Ahmed Ag Kaedy, Will Guthrie, Andre Nieri, Jeff Berlin Quartet, Jonathan Kreisberg & Marko Churnchetz, Mary Halvorson Amaryllis Sextet, Jethro Tull's Martin Barre & Band, Dave Holland Aziza with Lionel Loueke, Chris Potter & Eric Harland, Jazz/Takes feat. Bill Evans, Niels Lan Doky, Darryl Jones & Harvey Mason, John Zorn's Simulacrum feat. John Medeski, Frank Gambale All-Star Band, Bill Frisell, Carla Bley, Steve Swallow, Simon Phillips, Greg Howe, Ken Stringfellow, Jane Siberry, Mark Olson, Gary Lucas, Erik Hokkanen, Terry Bozzio, Josephine Foster, Tony Levin, Pat Mastelotto, Ralph Towner, Marc Ribot, Damo Suzuki, Stu Hamm, Marc Ducret, Peter Brötzmann, Chris Corsano, Gwenifer Raymond, Alasdair Roberts, Limpe Fuchs, Eugene Chadbourne, Marisa Anderson, Dominique Pifarély, Andy Emler, Jason Lescalleet, Riko Goto, Jesse Van Ruller ja David Ornette Cherry. 

Kotimaisten esiintyjien kärkikaartia ovat edustaneet muun muassa Aija Puurtinen, Irina Björklund, Tuula Amberla, Iro Haarla, Maija Kauhanen, VILDÁ, Piirpauke, Juhani Aaltonen, Eero Koivistoinen, Pauli Lyytinen, Mikko Innanen, Hot Heros, Black Motor, Pekko Käppi, Raoul Björkenheim, Jimi Tenor, Tapani Rinne, Oddarrang, Faarao Pirttikangas & Nubialaiset, Mopo, Signe, Ainon, Jonna Tervomaa, Jukka Orma, Pekka Airaksinen, M. A. Numminen, Markku Into, Jukka Tolonen, Jukka Gustavson, Esa Kotilainen, Kimmo Pohjonen, Olavi Uusivirta, Sound & Fury, Motelli Skronkle, Heikki Sarmanto, Läjä Äijälä, Kuusumun Profeetta, Talmud Beach, Räjäyttäjät, Verneri Pohjola, Eero Hämeenniemi, Mirel Wagner, Maritta Kuula, Harri Saksala, Yrjänä Sauros, Nikolai Blad, Joakim Berghäll, Kalle Kalima, Kari Ikonen, Lau Nau, Verde, Jone Takamäki, Yona, Litku Klemetti, Absoluuttinen Nollapiste, Ville Leinonen ja Radiopuhelimet.

Lähteet
-------

* 
* 
* 
* 
* (Arkistoitu – Internet Archive)

### Viitteet

1. ↑
**Omega I** on suomalaisen modernistin Otto Mäkilän öljyvärityö vanerille vuodelta 1945. Kooltaan työ on 46×55 cm ja se kuuluu Ateneumin taidemuseon Ester ja Jalo Sihtolan kokoelmiin.

Otto Mäkilä oli löytänyt surrealismin opiskellessaan 1930-luvun alussa Pariisissa. Hän toteutti rohkeasti Suomen oloissa ainutlaatuisia surrealistisia töitä. Sotavuodet toivat hänen löytöretkiinsä synkkyyttä, kuoleman korostamista, vaikkakin hänen taiteensa henkinen pohja lepäsi edelleen 1930-luvun idealismissa. Tuolloin varsinkin kirjallisuudessa pidettiin esillä ihmisen individualistis-eettisiä pyrkimyksiä ihmisen tehtävänä.

*Omega I* on surrealistinen maalaus, jossa henkisesti yksinäinen, kohtaloaan pohtiva ihminen makaa harmaana vuoteellaan. Vihreä niitty ruohoa rouskuttelevine hevosineen on täysin tuon sivullisen ihmisen ajatusten ja kokemusten ulkopuolella.

Lähteet
-------

1. ↑   Insinöörin rakkaus - Ester ja Jalo Sihtolan lahjoituskokoelmateos, 2003, s. 78, Helsinki: Ateneumin taidemuseo
2. ↑  Vihanta Ulla teoksessa Insinöörin rakkaus - Ester ja Jalo Sihtolan lahjoituskokoelmateos, 2003, Helsinki: Ateneumin taidemuseo
3. ↑  Vihanta Ulla teoksessa Insinöörin rakkaus - Ester ja Jalo Sihtolan lahjoituskokoelmateos, 2003, s. 79, Helsinki: Ateneumin taidemuseo

Aiheesta muualla
----------------

* Suomen Kansallisgalleria: Kokoelmat: Omega I.  (Arkistoitu – Internet Archive)
Jon Fredrik Törnwall
**Jon** (myös Jonas) **Fredrik Törnwall** (5. toukokuuta 1819 Överby, Kalmarin lääni – 16. maaliskuuta 1898 Linköping) oli ruotsalainen urkuri, säveltäjä ja musiikkikirjailija.

Törnwallin vanhemmat olivat sotilas, maanviljelijä Jan Jönsson (k. 1822) ja Anna (o.s. Svensdotter). Äiti meni leskeksi jäätyään naimisiin paikallisen mäkitupalaisen kanssa. Törnwall oppi ensimmäisenä soittimenaan soittamaan viulua. 15-vuotiaana hän muutti Hjortediin opiskellakseen urkujensoittoa ja harmoniaa urkuri Johan Triblerin johdolla. Törnwall jatkoi opiskelua Linköpingissä tuomiokirkon urkuri Eric Dahlmanin johdolla. Vuosina 1837–1859 hän toimi urkurina ja esilaulajana Västra Enebyssä. Hän muutti seurakunnan musiikkijohtajan virka-asuntoon, johon kutsui myös äitinsä ja nuoremman veljensä Gustafin, joka myös oli saanut opetusta Johan Tribleriltä. Törnwall sai musiikin oppiarvon Ruotsin kuninkaallisen musiikkiakatemian oppilaitoksesta vuonna 1840. Samana vuonna hän meni naimisiin Elisabeth Knutsson (s. 1823) kanssa. Pariskunnalle syntyi kaksi tytärtä.

Törnwall valitsi sukunimensä itse. Hän johti sen Törnsfallin seurakunnasta, jonka alueella oli syntynyt. Törnwall valittiin Linköpingin tuomiokirkon urkuriksi vuonna 1859. Hän sai tehtäväkseen myös musiikin opettamisen kaupungin lukiossa. Vuosina 1869–1879 hän opetti musiikkia lisäksi opettajien koulutuslaitoksessa. Törnwall johti Linköpingissä urkukoulua ja musiikkiseuraa. Hänestä tuli Ruotsin kuninkaallisen musiikkiakatemian jäsen vuonna 1876. Törnwall jäi eläkkeelle vuonna 1888.

Törnwall julkaisi kaksi laulun oppikirjaa (1847, 1869), harmonian oppikirjan (1864) ja urkujensoiton oppikirjan (1868). Christofer Ludvig Anjoun kanssa hän julkaisi myös vuonna 1882 virsikirjan, jossa tahtiviivat poistettiin käytöstä resitatiivinomaisen luonteen antamiseksi virsille. Törnwallin sävellysten joukossa on kaksi alkusoittoa orkesterille, septetto, pianokvartetto sekä kolme kappaletta viululle ja pianolle. Hän sävelsi myös pianoteoksia, lauluja ja kuoromusiikkia. Törnwall laati melodian runoon "Lille Hans sprang ner till stranden", jota alettiin 1840-luvulla käyttää monissa koulujen laulukirjoissa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Jon Fredrik Törnwall (1819−1898) Swedish Musical Heritage, viitattu 16.2.2024 (englanniksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ruotsi

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |

 |
**August Sarin** (4. joulukuuta 1861 Forssa – 1. kesäkuuta 1935 Vaasa) oli suomalainen Vaasassa asunut moottoritehtailija.

August Sarin meni jo nuorena työhön Forssan puuvillatehtaan konepajalle. Hän harrasti työn ohella itseopiskelua ja suoritti kirjeenvaihdolla insinööritutkinnon eräässä Lontoon kirjeenvaihtokoulussa vuosina 1900–1903. Sarin muutti Vaasaan 1890 ja toimi 19 vuoden ajan Vaasan puuvillatehtaan konepajassa työnjohtajana.

Sarin perusti vuonna 1910 Vaasaan moottoritehtaan Kustaa Pälvin kanssa toiminimellä Sarin & Pälvi. Tehdas sijaitsi Vaasan lääninvankilan lähellä sijainneella Räätälinsaarella, jota tehtaan työntekijät kutsuivat Pirunsaareksi. Toiminimi muutettiin Vaasan Moottoritehdas Oy-nimiseksi osakeyhtiöksi 1914 osakkeiden ollessa Sarinin lähimpien sukulaisten omistuksessa. Sarin itse toimi tehtaan johtajana ja teknillisenä ylivalvojana. Sarin aloitti sitten maatalousmoottorien valmistuksen suuremmassa mittakaavassa ja nämä moottorit tulivat Suomessa tunnetuiksi Sarinin moottorien nimellä. Moottorien jälleenmyyjänä toimi vuodesta 1916 alkaen turkulainen Oy Victor Forseliuksen koneliike. Vuonna 1929 tehtaassa oli 35 työntekijää. Tehtaan valmistamien nelitahtisten maatalousmoottoreiden mallien tehot olivat 5-6 hevosvoimaa, 8 hevosvoimaa ja 13 hevosvoimaa. Polttoaineena oli bensiini tai petrooli ja moottoreita käytettiin maataloudessa muun muassa puimakoneiden ja sirkkeleiden voimanlähteenä.

Sarinin kuoltua tehtaan omistajiksi tulivat vuonna 1950 Tammen veljekset, joilla oli jo oma moottoritehdas toisaalla. Vaasan Moottoritehdas Oy valmisti moottoreita 1960-luvulle saakka.

Sarin oli yhdeksän vuotta Vaasan kaupunginvaltuuston jäsenenä ja hän kuului Vaasan kunnallisklubiin.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Teht. Aug. Sarin, Vaasa, 01.06.1935, nro 125, s. 3, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
2. ↑  Sarinin moottorit, Vaasa, 26.04.1929, nro 96, s. 5, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
3. 1 2  Rauno Grönbacka : Vaasalaista moottorituotantoa, Vaasa ajo, SAHK:n 56. Retkeilyajot 13.6.2015, sivu 11
4. ↑  Sarin 7 – 8 paikallismoottori, Kuhmon Mobilistit ry

Kirjallisuutta
--------------

* Rauno Grönbacka : *Marakatteja ja kissanpäitä: vaasalaisten moottoritehtaiden tarina - Markattor och katthuvuden: historien om motorfabrikerna i Vasa*; käännös ruotsiksi Esko Pursiainen ja Jenni Roth. Vaasan Veteraaniautoseura, Vaasa 2014 ISBN 978-952-93-3896-2

Lähteet
-------
**Jaakko Juhani Jauhiainen** (s. 12. huhtikuuta 1934 Helsinki) on suomalainen arkkitehti.

Jauhiainen valmistui arkkitehdiksi Teknillisestä korkeakoulusta vuonna 1961. Hän oli opiskeluaikanaan harjoittelijana Alvar Aallon arkkitehtitoimistossa ja vuosina 1960–1964 hän oli työssä Viljo Revellin arkkitehtitoimistossa. Revellin kuoltua Jauhiaisesta tuli arkkitehtitoimisto Heikki Castrén & Co:n osakas. Toimiston nimenä oli Castrén–Jauhiainen–Nuuttila vuosina 1972–1980, Jauhiainen–Nuuttila vuosina 1980–1988 ja CJN vuodesta 1988 lähtien. 1970-luvulta lähtien Jauhiainen oli mukana myös ulkomaille suuntautuneessa projektirakentamisessa Devecon Oy:n hallituksen jäsenenä. Näitä projektikohteita olivat muun muassa Ras Lanufin kaupungin rakentaminen Libyassa, Ouagadougou-kongressikeskus Sirtissä Libyassa ja Awash International Bank -pankin pääkonttori Addis Abebassa Etiopiassa.

Jauhiaisen vanhemmat olivat heikkovirtatekniikan professori Jaarli Jauhiainen ja Martta Hildén.

Suomessa Jauhiainen toimistoineen oli mukana useissa merkittävissä rakennuskohteissa, joita olivat muun muassa: 

* Kuntatalo, Toinen linja 14, Helsinki 1982
* Pasilan virastokeskus, Helsinki 1982
* Fortumin pääkonttori, Espoo 1976
* Keilaniemen toimistokompleksi, Espoo
* Lappeenrannan kaupungintalo 1980

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Jauhiainen, Juhani hakuteoksessa *Uppslagsverket Finland* (2012). (ruotsiksi)
2. ↑  *Kuka kukin on 1954*, s. 279 Runeberg.org.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Uppslagsverket Finland

 |

 |
**Vincenzo Albrici** (26. kesäkuuta 1631 Rooma – 8. elokuuta 1690 Praha) oli italialainen säveltäjä ja urkuri. Hän työskenteli uransa aikana eri maissa Euroopassa.

Albrici oli laulaja Domenico Albricin poika. Hän sai opetusta Giacomo Carissimilta Rooman Collegium Germanicum et Hungaricumissa, jossa hän työllistyi vuonna 1646 urkurina. Vuosina 1649–1651 hän työskenteli Bonifazio Grazianin alaisuudessa urkurina Chiesa del Gesùssa. Albrici lähti joulukuussa 1652 Tukholmaan kuningatar Kristiinan hoviin värvättyjen italialaisten muusikoiden ryhmän johtajana. Mukana oli myös muiden muassa soitinrakentaja Girolamo Zenti. Albrici toimi Ruotsissa viettämänään aikana hoviorkesterin pääkapellimestarina. Hän sävelsi Ruotsissa muun muassa vokaaliteoksen *Fader wår*, joka oli ensimmäinen edistyneen tason polyfoninen teos ruotsinkielisiin sanoihin. Albricin Ruotsissa tekemiä teoksia ovat myös muiden muassa *Laboravi clamans* ja lukuisat sinfoniat. Albrici poistui Ruotsista kesällä 1654. Hän vietti aikaa Stuttgartissa ennen asettumistaan Dresdeniin vuonna 1656. Dresdenissä hän toimi Juhana Yrjö II:n hovin pääkapellimestarina. Albrici pysyi tässä asemassa vuoteen 1680 saakka, joskin hän vietti joitakin aikoja muun muassa Roomassa ja Englannissa.

Vuonna 1681 Albrici siirtyi Leipzigiin Thomaskirchen urkuriksi. Tässä yhteydessä hän kääntyi luterilaiseksi. Jo seuraavana vuonna hän kuitenkin palasi katolilaiseksi urkurina Prahassa, jossa hän työskenteli kuolemaansa saakka. Albrici sävelsi enimmäkseen hengellistä vokaalimusiikkia. Monet hänen teoksistaan ovat kadonneet. Suurin häneltä säilyneiden teosten kokoelma on Gustaf Dübenin kokoelmassa Uppsalassa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Vincenzo Albrici (1631−1690) Swedish Musical Heritage, viitattu 17.2.2024 (englanniksi) Vincenzo Albrici (ruotsiksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Italia
* Suomi (KANTO)
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Alankomaat

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Henkilöt | 
* BMLO
* Dizionario Biografico degli Italiani
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* RISM
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**Koivuniemen Herrat** (tunnettu myös nimellä **Shaka & Koivuniemen Herrat**) on suomalainen funk -tyylistä hip hopia soittava yhtye. Yhtyeen keulahahmo on Jontti & Shaka -duosta tuttu rap-artisti Shaka.

Historia
--------

Koivuniemen Herrat kokoontui ensimmäisen kerran nykyisellä kokoonpanollaan uudenvuodenpäivänä 2008. Tuolloin Herrat toimi vain Jontin & Shakan taustabändinä keikoilla. Lopulta yhteistyö syveni Shakan kanssa ja Koivuniemen Herrojen debyyttialbumi *Sokeat johdattaa* julkaistiin 28. huhtikuuta 2010 3rd Rail Musicin kautta. Albumin kappaleesta "Istu alas" julkaistiin musiikkivideo huhtikuussa 2010. Albumin ensimmäinen näytekappale "Aika muuttaa" julkaistiin digitaalisesti 25. heinäkuuta 2011 ja siitä julkaistiin musiikkivideo syyskuussa 2012. Koivuniemen Herrojen toinen pitkäsoitto *Jotain uutta auringon alla* julkaistiin 14. syyskuuta 2012 Suomen Musiikin kautta. Se nousi Suomen virallisen albumilistan 47. sijalle.

Diskografia
-----------

### Albumit

* *Sokeat johdattaa* (2010)
* *Jotain uutta auringon alla* (2012)

### Musiikkivideot

* "Istu alas" (2010)
* "Aika muuttaa" (2012)

Lähteet
-------

1. ↑  Koivuniemen Herrat: Jotain Uutta Auringon Alla *Musiikkituottajat ry*.  Arkistoitu 30.9.2015. Viitattu 27.10.2012.

Aiheesta muualla
----------------

* Viralliset sivut[vanhentunut linkki]
* Koivuniemen Herrat Myspacessa (englanniksi)
**Erkki Johannes Pellinen** (s. 7. elokuuta 1944 Vaasa) on suomalainen eläköitynyt yritysjohtaja, joka on saanut teollisuusneuvoksen arvonimen.

Pellisen vanhemmat olivat konttorinjohtaja Yrjö Salomo Pellinen ja Aune Siviä Mirjam Kivistö. Pellinen kävi kauppakoulun Jyväskylän kauppaoppilaitoksessa 1962–1963. Hän oli valmistuttuaan Pohjanmaan Kauppiaiden Oy:n, vuodesta 1965 Pohjanmaa Oy, myyntimies Jyväskylässä, Oy Adaco Ab:n edustaja, Oy Valkoinen Risti Ab:n edustaja, Vick Scandinavian edustaja, myyntipäällikkö ja myyntijohtaja sekä Amer-yhtymä Oy:n myyntipäällikkö.

Pellinen oli SOK:n Panda Suklaatehtaan, vuodesta 1988 Oy Panda Ab markkinointijohtaja Vaajakoskella 1985–1992 ja toimitusjohtaja 1993–2000. Hän työskenteli myös yrityksen hallituksessa ja oli sen osakas 1988–1995, kun SOK myi yrityksen Pelliselle, Seppo Pienimäelle ja Mauno Jormanaiselle. Pellisellä on myös ollut useita liike-elämän ja muita asiantuntija- ja luottamustehtäviä. Teollisuusneuvoksen arvonimen hän sai 2001.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Haikari, Janne: Teollisuusneuvos Erkki Pellinen (1944–). *Suomen talouselämän vaikuttajat* -verkkojulkaisu (maksullinen). 30.11.2012. Suomalaisen Kirjallisuuden Seura. Viitattu 30.12.2023.
2. ↑  Panda-vanhus kasvaa maailmalla.  *Etelä-Suomen Sanomat*, 1.9.2010, nro 238, s. 11. Kansalliskirjasto. Viitattu 30.12.2023.  (ei-vapaa)
**Elvedina Muzaferija** (s. 20. elokuuta 1999 Visoko) on bosniahertsegovinalainen alppihiihtäjä.

Muzaferija sijoittui nuorten MM-kilpailuissa parhaimmillaan 20:nneksi syöksylaskussa 2020. Nuorten olympialaisissa hän oli kuudestoista alppiyhdistetyssä 2016. 

Aikuisten arvokilpailuissa Muzaferija on kilpaillut MM-kilpailuista 2017 lähtien. Hän sijoittui Cortina d’Ampezzon MM-kilpailuissa 2021 alppiyhdistetyssä 16:nneksi ja syöksylaskussa 25:nneksi. Pekingin olympialaisissa 2022 hän oli supersuurpujottelussa 25:s. Courchevelin / Méribelin MM-kilpailuissa 2023 hän sijoittui alppiyhdistetyssä 15:nneksi, syöksylaskussa 20:nneksi ja supersuurpujottelussa 25:nneksi.

Muzaferija kilpaili maailmancupissa ensimmäisen kerran Zagrebin pujottelussa tammikuussa 2017. Ensimmäiset maailmancupin pisteensä hän sai oltuaan 29:s Altenmarkt-Zauchenseen alppiyhdistetyssä tammikuussa 2020. 20 parhaan joukossa hän debytoi oltuaan 18:s Sankt Moritzin supersuurpujottelussa joulukuussa 2021. Hän saavutti tammikuussa 2024 Bosnia ja Hertsegovinan siihen mennessä parhaan sijoituksen alppihiihdon maailmancupissa oltuaan neljästoista Cortina d’Ampezzon supersuurpujottelussa. Kymmenen parhaan joukkoon hän sijoittui ensimmäisen kerran oltuaan neljäs Crans Montanan syöksylaskussa helmikuussa 2024.

Muzaferija voitti ensimmäisenä bosniahertsegovinalaisena alppihiihdon Eurooppa-cupin osakilpailun Crans Montanan syöksylaskussa helmikuussa 2024.

Muzaferija toimi Bosnia ja Hertsegovinan lipunkantajana nuorten olympialaisten 2016 avajaisissa ja päättäjäisissä, Pyeongchangin olympialaisten 2018 avajaisissa ja päättäjäisissä sekä Pekingin olympialaisten 2022 avajaisissa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Elvedina Muzaferija *Olympedia*.  (englanniksi)
2. 1 2 3 4 5 6 7 8 9  Elvedina Muzaferija Kansainvälinen hiihtoliitto (FIS).  (englanniksi)
3. 1 2  Muzaferija won the first Gold for BiH in Skiing *sarajevotimes.com*.  11.2.2024. Viitattu 18.2.2024. (englanniksi)
Lyyli Visanti vuonna 1941.
**Lyyli Johanna Visanti** (o.s. **Myntti**; 9. toukokuuta 1893 Vaasa – 15. syyskuuta 1971) oli suomalainen taidemaalari.

Lyyli Visannin vanhemmat olivat tehtailija Juho Myntti ja Maria Nissilä. Hän osallistui Suomen Taiteilijain näyttelyihin vuosina 1938 ja 1947 sekä Suomen Taideakatemian 3-vuotisnäyttelyyn 1956. Ulkomailla hänen töitään oli näytteillä naistaiteilijoiden näyttelyissä Berliinissä 1943 ja Tukholmassa 1948.

Lyyli Visanti oli naimisissa vuodesta 1918 arkkitehti, kuvataiteilija Matti Visannin kanssa. Lyyli Visannin veli oli taidemaalari Eemu Myntti.

Teoksia
-------

* *Saviruukku*, öljymaalaus. 1937
* *Afrikan satoa*, öljymaalaus. 1938
* *Kukka-aihe*, pastelli.

Lähteet
-------

1. 1 2  Suomen Kuvataiteilijamatrikkeli: Lyyli Visanti.
2. ↑  Kansallisgalleria – Taidekokoelmat: Lyyli Visanti. (Arkistoitu – Internet Archive)
3. 1 2  *Kuka kukin on 1954*, s. 987 (s.v. Matti Visanti). Projekt Runeberg.

Aiheesta muualla
----------------

* Suomalaisen kuvataiteen bibliografia: Lyyli Visanti.

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)
* Yhdysvallat

 |

 |
Suomen alueen linnaläänit 1595-1634
**Kokemäenkartanon linnalääni** oli yksi yhdeksästä Suomessa toimineesta linnaläänistä. Se käsitti Satakunnan historiallisen maakunnan. Keskuspaikkana oli aluksi Kokemäki ja vuodesta 1558 lähtien Pori.

Satakunnan voutikunta ja hallinto Kokemäellä
--------------------------------------------

Kokemäenkartanon linnaläänin tarkkaa perustamisajankohtaa ei tiedetä. Asiakirjoissa nimitystä käytetään ensimmäisen kerran vasta niinkin myöhään kuin 1513. Linnalääniä edelsi kuitenkin *Satakunnan voutikunta*, josta ensimmäinen maininta on vuodelta 1348. 

Vuonna 1331 on eräs Kokemäellä päivätty kirje vahvistettu Satakunnan maakunnan sinetillä. Se on varhaisin nykypäivään säilyneissä asiakirjoissa oleva maininta Satakunnasta. 

Satakunnan voutikunnan ensimmäinen hallintokeskus oli Kokemäenjoessa sijainneessa Linnaluodossa ollut Kokemäen linna. Kuningas Albrekt Mecklenburgilaisen käskystä vuonna 1367 tapahtuneen linnan purkamisen jälkeen hallinto siirtyi 1370-luvun alkuun mennessä parin kilometrin päähän perustettuun Kokemäenkartanoon. Keskuspaikkana saattoi 1300-luvun lopulla jonkin aikaa toimia myös joessa Kokemäenkartanon edustalla mahdollisesti sijainnut *Aborghin linna*. Viimeistään 1440-luvulla hallintokeskuksena toimi Kokemäenkartano.

Vuonna 1412 Satakunta jaettiin kahtia Ylä- ja Ala-Satakunnan kihlakuntiin. Ylä-Satakunnan kihlakuntaan *(Öfre Satakunda Härad)* kuuluivat 1600-luvun alussa Hämeenkyrön, Karkun, Tyrvään, Ruoveden, Pirkkalan, Kangasalan, Lempäälän sekä Vesilahden hallintopitäjät ja Ala-Satakunnan *(Nedre Satakunda Härad)* kihlakuntaan Ulvilan, Kokemäen, Huittisten, Eurajoen, Lapin, Euran sekä Loimaan hallintopitäjät.

Hallintokeskuksen siirtyminen Poriin
------------------------------------

Kokemäenkartanon linnaläänin hallinto siirrettiin 1558 Kokemäeltä samana vuonna perustettuun Porin kaupunkiin. Kaupungin perustanut Juhana Herttua rakensi nykyisen Keski-Porin kirkon paikalle hallinnollisena keskuspaikkana toimineen Porin kuninkaankartanon. Juhanan tarkoituksena oli rakentaa Poriin myös linna, mutta suunnitelma ei koskaan toteutunut.

Kokemäenkartanon linnaläänin korvasi vuonna 1634 hallintouudistuksen yhteydessä muodostettu Turun ja Porin lääni.

Lähteet
-------

* Museovirasto, Kokemäenkartanon historiallinen maisema

1. ↑  Jutikkala, Eino. Suomen historian kartasto, WSOY, Porvoo 1949.
2. ↑  Happonen, Päivi: *Sukututkimuksen asiakirjaopas: väestöhistorialliset arkistolähteet*, s. 75. Mikkeli: Karjala-tietokantasäätiö, 2004. ISBN 951-98196-2-2. Teoksen verkkoversio (PDF).  (Arkistoitu – Internet Archive)
3. 1 2 3  Tapio Salminen: *Joki ja sen väki – Kokemäen ja Harjavallan historia jääkaudesta 1860-luvulle* Viitattu 21.11.2012.
4. ↑  Pirkanmaan liitto, Pirkanmaan historia Viitattu 21.11.2012.
5. ↑  Seppo Suvanto: *Vanhan Satakunnan henkilötiedosto 1303–1571* (Arkistoitu – Internet Archive) Viitattu 21.11.2012.

Ruotsin kuningaskunnan linnaläänit Suomessa

* Hämeenlinnan linnalääni
* Kastelholman linnalääni
* Kokemäenkartanon linnalääni
* Korsholman linnalääni
* Porvoon linnalääni
* Raaseporin linnalääni
* Savonlinnan linnalääni
* Turun linnalääni
* Viipurin linnalääni
Panu Hakola
**Hannu Panu Aukusti Hakola** (22. helmikuuta 1932 Lapua – 20. maaliskuuta 2021 Kuopio) oli suomalainen psykiatri ja Suomen ensimmäinen oikeuspsykiatrian professori Kuopion yliopistossa.

Henkilöhistoria
---------------

Hakolan vanhemmat olivat diplomi-insinööri Aukusti Jalmari Hakola ja Toini Kyllikki Tikkanen. Hänen puolisonsa vuodesta 1954 on lääketieteen lisensiaatti Taimi Maija-Leena Josefiina Salo. Hakola pääsi ylioppilaaksi Jyväskylän yhteislyseosta vuonna 1949 ja valmistui lääketieteen lisensiaatiksi vuonna 1956. Vuonna 1961 hänestä tuli hermo- ja mielitautien erikoislääkäri sekä 1979 oikeuspsykiatrian erikoislääkäri. Hakola valmistui filosofian maisteriksi Turun yliopistosta 1960.

Panu Hakola työskenteli lääkärinä 1956–1960 Turun vankimielisairaalassa sekä Turun yliopiston hermo- ja mielitautien klinikalla. 1960 Hakola siirtyi Harjamäen sairaalan johtavaksi ylilääkäriksi ja sen jälkeen Niuvanniemen sairaalan johtavaksi ylilääkäriksi 1969. Vuonna 1983 Panu Hakola nimitettiin Suomen ensimmäiseksi oikeuspsykiatrian professoriksi Kuopion yliopistossa toimien samalla edelleen Niuvanniemen sairaalan johdossa eläkkeelle jäämiseensä saakka 1995.

Nasu-Hakolan tauti
------------------

Hakola väitteli lääketieteen ja kirurgian tohtoriksi vuonna 1972 Turun yliopistosta. Väitöskirjassa hän kuvasi savolaisissa potilaissaan löytämänsä dementiaa ja luuston onteloita aiheuttavan periytyvän sairauden. Samanaikaisesti Japanissa T. Nasu oli löytänyt taudin luustomuutokset. Tautia alettiin kansainvälisesti kutsua Nasu–Hakolan taudiksi.

Duraljan-kieli
--------------

Kun Japanissa esiintyi muitakin samoja harvinaisia sairauksia kuin Suomessa, Hakola ryhtyi harrastuksenaan tutkimaan suomen ja japanin kielellisiä yhteyksiä. Lopulta hän päätyi väittämään että suuret agglutinoivia kieliä käyttävät kielikunnat: Intian dravidakielet, altailaiset ja uralilaiset kielet, japani-korea ja Andien kielet ovat toisilleen etäistä sukua. Hän nimesi kielikunnan DURALJAN-kieliksi. Hodjjat Assadian oli havainnut että sumeri kuuluu samaan kielikuntaan. Simo Parpola puolestaan osoitti että sumeri kuuluu uralilaisiin kieliin. Kielitieteilijät pitävät hypoteesia kiistanalaisena.

Lähteet
-------

1. ↑
2. ↑  Tarkka, Jukka et al. (toim.): *Kuka kukin on: henkilötietoja nykypolven suomalaisista 1986*, s. 157. Helsinki: Otava, 1986. ISBN 951-1-08445-3.

Aiheesta muualla
----------------

* Panu Hakola: *Eponyymien ongelmia* LÄÄKETIETEELLINEN AIKAKAUSKIRJA DUODECIM 1997;113(5):446-
* Hannu Panu Aukusti Hakola: *Towards the Mother Tongue of Man Six Articles and Some Reviews Around the Duraljan Hypothesis Paperback* 1.1.2006
* Reijo Norio: *Finnish Disease Heritage II: population prehistory and genetic roots of Finns*
Charles Mackay
**Charles Mackay** (1814 Perth, Skotlanti – 1889) oli brittiläinen journalisti, kirjailija ja runoilija, jonka tunnetuin teos on vuonna 1841 julkaistu *Extraordinary Popular Delusions and the Madness of Crowds*.

Mackay työskenteli toimittajana lontoolaisissa *The Morning Chroniclessa* ja *Illustrated London Newsissa*, *Glasgow Arguksessa* ja raportoi vuosina 1862–1865 *The Timesin* kirjeenvaihtajana Yhdysvaltain sisällissodan tapahtumista. Kirjailijana hän nousi kuuluisuuteen vuonna 1846 julkaisemallaan runokokoelmalla *Voices from the Crowd*. Hänen tunnetuinta teostaan *Extraordinary Popular Delusions and the Madness of Crowds* pidetään markkinapsykologian klassikkona.

Mackay parhaat runoteokset ovat runomittainen kertomus *Salamandrine, or love and immortality* (1842), lyyrisen hienot *Legends of the isles* (1845) ja oivalliset runot *Voices from the crowd* (1846). Hänen myöhempiä kaunokirjallisia julkaisujaan on romaani *Luck and what came of it* (1881).

Mackayn tytär oli kirjailija Marie Corelli.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Charles Mackay: Biography, Who2 Biography) Viitattu 14.7.2020 (englanniksi)
2. ↑  Mackay, Charles, Tietosanakirja osa 5, palsta 1571, Tietosanakirja Osakeyhtiö 1913


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Katalonia
* Saksa
* Israel
* Belgia
* Yhdysvallat
* Latvia
* Japani
* Tšekki
* Australia
* Alankomaat
* Puola
* Portugali

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**Șor-puolue** (romaniaksi *Partidul „ȘOR"*) oli euroskeptinen puolue Moldovassa. Puolueen perustamisestaan saakka lokakuuhun 2016 sitä kutsuttiin **Sosiaalipoliittiseksi liikkeeksi "Tasa-arvo" tai Ravnopravie** (romaniaksi *Mișcarea social-politică "Ravnopravie"*). Puolueen nimi viittaa sen puheenjohtajaan Ilan Șoriin.

Puolue järjesti voitonpäivän paraatin Chișinăussa 9. toukokuuta 2019.

Vuoden 2021 vaaleissa puolue voitti 7 paikkaa Moldovan parlamentissa.

Heinäkuussa 2022 Moldovan korruptionvastainen virasto ilmoitti, että se epäilee puoluetta laittoman rahoituksen vastaanotosta, minkä johdosta puoluetta uhkaa pahimmillaan lakkauttaminen ja puoluerekisteristä poistaminen. Perustuslakituomioistuin julisti puolueen maan perustuslain vastaiseksi kesäkuussa 2023. Puolueen listalta valitut parlamenttiedustajat säilyttävät valtakirjansa, mutta joutuvat toimimaan sitoutumattomina edustajina. Yhdysvallat oli jo lokakuussa 2022 asettanut sekä puolueen että sen perustajan pakotelistalleen.

Elokuussa 2023 puolueen raunioille perustettiin käytännössä sama puolue uudella nimellä: MAHDOLLISUUS (romaniaksi *ȘANSA*), jonka johdossa toimi Alexei Lungu. Tämäkin puolue lakkautettiin marraskuussa vain paria päivää ennen Moldovan kuntavaaleja. Syynä tähän oli se, että puolue oli ottanut vastaan laittomia lahjoituksia Venäjältä.

Lähteet
-------

1. ↑  История партии *Partidul Şor*.  Arkistoitu 17.6.2019. Viitattu 27.5.2021. (venäjäksi)
2. 1 2  Treasury Targets Corruption and the Kremlin’s Malign Influence Operations in Moldova *U.S. Department of the Treasury*.  25.1.2024. Viitattu 19.2.2024. (englanniksi)
3. ↑  Alegeri parlamentare în Republica Moldova  2021. alegeri.md. Viitattu 26.5.2022. (romaniaksi)
4. ↑  Șeful CNA: Partidul „ȘOR" ar putea fi radiat din registrul partidelor politice *Deschide.MD*. Viitattu 23.7.2022. (romaniaksi)
5. ↑  Partidul „Șor" a fost declarat neconstituțional *Teleradio-Moldova*.  19.6.2023. Viitattu 19.6.2023. (romaniaksi)
6. ↑  „ȘANSA" lui Șor s-a mutat în sediul lui Plahotniuc. Un nou partid clonă al oligarhilor fugari *TVR Moldova*. Viitattu 19.2.2024. (romaniaksi)
7. ↑  Moldova's 'Chance' Party Stumbles as Local Elections Approach; Customs Service Strengthens International Ties *BNN*.  3.11.2023. Viitattu 19.2.2024. (englanniksi)