recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Liukon pirtti
**Liukon pirtti** on vuodesta 1961 Keuruulla Nyyssänniemen leirintäalueen vastaanottorakennuksena toiminut talonpoikaisrakennus. Ennen siirtoaan nykyiselle paikalleen, se oli Keuruun Liukon kylän Iso-Liukon talon päärakennus.

Historia
--------

Liukon kylässä, Keurusselän itärannalla on kolmatta sataa vuotta seissyt Ison Liukon Pirtti, joka on kestänyt Suomen sodat ja nälkävuodet, ollut kinkeritupana ja kylän kokouspaikkana, pääkaupunkilaisten kesävieraiden majapaikkana ja tukkikämppänä. Mutta ennen kaikkea Ison Liukon Pirtti oli ollut Wanhan Liukon suvun koti. Suvun, joka jo 1700-luvulta on Liukkoa asuttanut ja nykyisen Pänkäläisen nimellä paremmin tunnetaan. 1740-luvulla Liukon kantatalo halottiin ja talot saivat isossa jaossa Ylinen ja Alanen Liukko. Perintötiloiksi tilat ostettiin vuonna 1752. Lisänimen Iso Liukko Ylisen Liukon tila sai, kun 1800-luvun alussa Alanen Liukko halottiin edelleen kahdeksi tilaksi.

Alussa Ison Liukon pirtti oli vain iso savupirtti, jossa oli maalattia ja sen luonnonkivistä kootun ison kiukaan vieressä ovi. Ikkunoina toimivat sivuun siirrettävät luukut. Työkaluina oli käytetty vain kirvestä ja kiilaa. Mutta 1800-luvun alussa kehitys saavutti Ison Liukon pirtinkin: piti olla torvellinen takkamuuri ja ikkunoissa lasiruudut. Seinähirret veistettiin, koko permanto peitettiin lattianlankuilla ja pirtti sai jatkoksi kamareita. Näin muuttui savupirtti "valkeaksi lumeksi", joka on hämäläis-keskisuomalainen rakennustaidon mestarinäyte.

Ison Liukon pirttiin liittyy tarina virtolaisesta karhunkaataja Martti Kitusesta. Kituselle oli tuotu sanaa, että Liukossa oli karhuja mutta ei kaatomiestä. Metsästysretken jälkeen sitten Ison Liukon pirtissä mesikämmenet nyljettiin ja Liukkolaiset pitivät Kitusta sen jälkeen "tietäjänä" kuten Maamme-kirjakin kertoo. Vuonna 1867 Ison Liukon talossa asui maailman kuulu tanskalainen tiedemies ja maisteri Vilhelm Thomsen suomenkieltä oppimassa ja kerjäämässä aineiston pohjalta hän teki myöhemmin uraauurtavan suomalais-ugrilaisen kielitieteellisen tutkielman ja väitöskirjan.

Vuonna 1873 tila myytiin metsäyhtiölle mutta noin 50 vuotta myöhemmin, vuonna 1925, Anna o.s. Liukko ja Vilho Pänkäläinen ostivat osan siitä taloineen takaisin suvulle. Nykyisin tilaa isännöivät Juha ja Mari Pänkäläinen. Vuonna 1955 Vilho Pänkäläinen rakensi uuden asuinrakennuksen vanhan pirtin viereen. Ison Liukon pirtti purettiin ja hirret ja lankut siirrettiin Nyyssänniemen leirintäalueelle. Pirtti vihittiin käyttöön vuonna 1961 säilytettäväksi tulevien sukupolvien ihailtavaksi erikoislaatuisena nähtävyytenä yhtenä Keski-Suomen kuuluisimpana talonpoikaistupana.

Nykyisin vanha pirtti toimii Nyyssänniemen leirintäalueen vastaanottokahvilana, sekä erilaisten juhlien ja kokousten pitopaikkana.

Lähteet
-------

* Ikäläinen, Matti: Liukon pirtin historia  5.4.2011. Ikäläinen, Matti.  Arkistoitu 11.7.2011. Viitattu 21.4.2011. (suomeksi)

### Viitteet

1. ↑  Camping Nyyssänniemi
**The Boomtown Rats** on irlantilainen punk-/uuden aallon yhtye, joka perustettiin 1975. Yhtyeen laulaja ja näkyvin jäsen on Bob Geldof. Muut alkuperäisjäsenet ovat kosketinsoittaja Johnny Fingers, kitaristit Garry Roberts ja Gerry Cott, basisti Pete Briquette ja rumpali Simon Crowe. Yhtye teki comebackin vuonna 2013.

Historia
--------

Boomtown Rats muodostettiin Irlannissa, Dún Laoghairen kaupungissa lähellä Dublinia vuonna 1975, mutta yhtye muutti Lontooseen lokakuussa 1976. Debyyttisinglensä *Lookin' After No. 1* yhtye julkaisi elokuussa 1977. Tätä seurasi debyyttialbumi *The Boomtown Rats* syyskuussa 1977. Toinen albumi *A Tonic for the Troops* julkaistiin kesäkuussa 1978.

Lokakuussa 1979 julkaistu kolmas albumi *The Fine Art of Surfacing* sisälsi singlenäkin julkaistun hitin "I Don't Like Mondays", josta tuli yhtyeen suurin menestyskappale. Bob Geldof kertoi säveltäneensä kappaleen kuultuaan 16-vuotiaan tytön Brenda Ann Spencerin Kaliforniassa tekemästä joukkomurhasta, jossa kuoli kaksi aikuista ja haavoittui useita koululaisia. Spencer ei katunut tekoaan, ja ainoa selitys jonka hän antoi oli "En pidä maanantaipäivistä [engl. "I Don't Like Mondays"]. Tämä piristää päivää."

Yhtyeen neljäs albumi *Mondo Bongo* julkaistiin tammikuussa 1981, ja samoihin aikoihin kitaristi Gerry Cott erosi yhtyeestä. Jäljelle jääneet jäsenet julkaisivat viidennen albumin *V Deep* helmikuussa 1982. Kuudes ja viimeinen albumi *In the Long Grass* julkaistiin vuonna 1984. 

Näihin aikoihin yhtyeen suosio alkoi hiipua, ja samalla Geldof keskittyi enemmän muihin projekteihinsa kuten Band Aid -hyväntekeväisyysbändin julkaisemaan singleen "Do They Know It's Christmas?" ja muun muassa Lontoossa ja Philadelphiassa järjestettyihin Live Aid -hyväntekeväisyyskonsertteihin.

Suomessa yhtye on esiintynyt Ruisrockissa vuonna 1978, Kulttuuritalolla 1981, Tulivuorirockissa 1984 ja Kivenlahti Rockissa 2015.

Diskografia
-----------

*Pääartikkeli: The Boomtown Ratsin diskografia*
### Albumit

* *The Boomtown Rats* (1977)
* *A Tonic for the Troops* (1978)
* *Fine Art of Surfacing* (1979)
* *Mondo Bongo* (1981)
* *V Deep* (1982)
* *In the Long Grass* (1984)
* *Citizens of Boomtown* (2020)

### Singlet

* Looking After No. 1 (1977)
* Mary Of The Fourth Form (1977)
* She's So Modern (1978)
* Like Clockwork (1978)
* Rat Trap (1978)
* I Don't Like Mondays (1979)
* Diamond Smiles (1979)
* Someone's Looking At You (1980)
* Banana Republic (1980)
* The Elephant's Graveyard (Guilty) (1981)
* Never In A Million Years (1981)
* House On Fire (1982)
* Charmed Lives (1982)
* Tonight (1984)
* Drag Me Down (1984)
* Dave (1984)
* A Hold Of Me (1985)

Lähteet
-------

1. ↑  I Don't Like Mondays Snopes.com
2. ↑  Mikael Huhtamäki: *Live In Finland - Kansainvälistä keikkahistoriaa Suomessa 1955-1979*. Gummerus, 2013. ISBN 978-951-20-8730-3.
3. ↑
**Hallaus** (murresana, tarkoittaa joko *halausta* tai *hallan vaikutusta*) on Pohjois-Suomen merkittävin nykykirjallisuuden aikakauskirja. Se on kaunokirjallista tekstimateriaalia kuten runoja, novelleja ja sarjakuvia sisältävä kausijulkaisu, joka sijoittuu lehden ja antologian välimaastoon. Hallauksen ensimmäinen numero ilmestyi syyskuussa 2005. Sanataideyhdistys Huutomerkki ry vastaa Hallauksen julkaisemisesta. Hallaus on Kultti ry:n (Kulttuuri-, mielipide- ja tiedelehtien liiton) jäsenlehti.

Päätoimittajat
--------------

* Ville Pohjonen, 2005–2006
* Paavo J. Heinonen, 2006–2009
* Jarkko Lauri, 2009–2015
* Jussi Moilanen, 2015–2019
* Aleksi Nikula, 2016–2019

Lehtien teemat ja värit
-----------------------

1. Hallaus, violetti  

2. Rakkaus, vaaleanpunainen  

3. Kuolema, tummanvihreä  

4. Joulu, oranssi  

5. Merkit ja merkitys, turkoosi  

6. Kekkonen, sininen  

7. Jumala, vaalean keltainen  

8. Aika ,vaalean ruskea  

9. Oulun palo, punainen  

10. Minuus ja muotti, musta  

11. Kritiikki, hopea ja sininen  

12. Reikä ja paikka, tumman sininen  

13. Valo, valkoinen  

14. Järjettömyys ja tunteet, ruskea  

15. Lapin legendat ja lorut, vaalean vihreä  

16. Tyttötaide, tumman punainen  

17. Juhlat, harmaa  

17B. PopUp-Hallaus: Myytit  

18. Kanssakulkijamme eläimet, sininen  

19. Harhat, keltavihreä  

20. Venäjä, punainen ja keltainen  

21. Muisti, sininen ja valkoinen  

22. Raja, vihreä, keltainen ja valkoinen  

23. Päätös, keltainen ja punainen  

24. Japani, punavalkoinen  

25. Suomi 2.0 eli Suomen tulevaisuus, sinivalkoinen  

26. Pohjoismaat, sinipunakeltavalkoinen

Lähteet
-------

1. ↑  Huutomerkkin nettisivut, Toiminta *huutomerkki.fi*.
2. ↑  Hallauksen nettisivut, Tietoa *hallaus.fi*.

Aiheesta muualla
----------------

* Kultin nettisivut (Arkistoitu – Internet Archive)
**Katja Andy** (alun perin **Käthe Aschaffenburg**; 23. toukokuuta 1907 Köln – 30. joulukuuta 2013 New York) oli saksalaissyntyinen, Yhdysvaltain kansalaisuuden saanut pianisti ja pianopedagogi.

Andy opiskeli Berliinissä Edwin Fischerin johdolla. Hän myös esiintyi Fischerin kanssa kahdella pianolla ja kiersi tämän kamariorkesterin kanssa pitkin Saksaa. Vuonna 1933 Andy pakeni natsihallintoa aluksi Pariisiin ja sitten Yhdysvaltoihin, jonka kansalaisuus hänelle myönnettiin. Hän piti Yhdysvalloissa konsertteja, joiden ohjelmiston joukossa oli teoksia Johann Sebastian Bachilta ja Wolfgang Amadeus Mozartilta. Andy tuli kuitenkin tunnetuksi ennen kaikkea pianopedagogiikastaan. Hän opetti ensin Chicagon DePaulin yliopistossa ennen muuttamistaan Bostoniin, jossa hän liittyi Bostonin konservatorion ja sitten Uuden-Englannin konservatorion henkilökuntaan. Hän sai kunniatohtorin arvon Uuden-Englannin konservatoriosta vuonna 1987.

Andyn johdolla opiskelleiden pianistien joukossa on Carol Rosenberger.

Lähteet
-------

1. ↑  In Breite, Tiefe und Abgrundtiefe ausgelotet NMZ
2. ↑  Katja Andy Tributes.com
3. 1 2 3  KATJA ANDY OBITUARY Legacy.com
4. ↑  BACH, MOZART MUSIC PLAYED BY MISS ANDY The New York Times
5. ↑  Biography Carol Rosenberger


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |

 |
**UN Peacemaker** on tiedotuksen ja tiedonhallinnan työväline, jolla Yhdistyneet kansakunnat haluaa tukea kansainvälisiä rauhanturva-ammattilaisia. 

UN Peacemaker välittää kansainvälisille sovittelijoille resursseja, kuten tietoa rauhansopimuksista ja rauhanturvatoimeksiannoista. Tietopankki sisältää yli 350 allekirjoitettua sopimusta aina vuodesta 1945 lähtien ja yli 500 dokumenttia, artikkelia ja poimintoa kirjoista, jotka korostavat merkillepantavia analyyseja YK:n välityksestä tai vastaavista teemoista. Ennen kaikkea UN Peacemaker sisältää laajan juridisen kirjaston sisältäen oikeudellisen rakenteen, joka opastaa YK:n pyrkimyksiä rauhanturvatyössä. Lisäksi sivuston kautta on helposti saatavissa tietoa rauhanturvaamisesta, sillä se tarjoaa rauhanturvaajan työkalulaatikon, opittuja tietoja, juttumuistion, operationaalisen opastusmuistion ja tutkielmia sekä kommentteja rauhansopimuksista ja rauhanprosessihallinnosta.

Rauhanturvaluennot on rakennettu YK:n laajamittaisen kokemuksen pohjalta. Opastuksessa ja kommenteissa puolestaan on hyödynnetty YK:n henkilöstön ja rauhanturvaajien haastatteluja. 

Palvelu on julkaistu 3. lokakuuta 2006 ja se on osa YK:n Poliittisten asioiden osaston (DPA) pyrkimystä tuottaa tietoa ja tukea YK:n pääsihteeria ja hänen edustajiaan heidän pyrkimyksissään ratkaista kansainvälisiä kiistoja ja sisäisiä konflikteja.

Aiheesta muualla
----------------

* UN Peacemaker (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
* YK:n rauhanturvasivusto (englanniksi)
**Rahamarkkinainstrumentit** ovat lyhytaikaisia (enintään vuoden mittaisia), jälkimarkkinakelpoisia velkakirjoja. Niitä laskevat liikkeelle pankit, muut rahalaitokset, yritykset, kunnat ja valtio. Sijoittajia ovat suurista kertasijoituksista johtuen käytännössä vain ammattimaiset sijoittajat. Yksityishenkilöt sijoittavat rahamarkkinainstrumentteihin rahamarkkinarahastojen kautta. Kaupankäynti tapahtuu yleensä sijoittajien merkintöjen ja eräpäivinä tapahtuvien erääntymisten kautta. Sijoittajien väliset kaupat rahamarkkinainstrumenteilla ovat tuotteiden lyhyestä maturiteetista ja sijoitustarkoituksesta (yleensä kassanhallinta) johtuen harvinaisempia. Liikkeeseenlaskuja liikkeeseenlaskijan puolesta erityisesti yrityksille järjestävät pankit.

Rahamarkkinainstrumenteista käytetään eri nimityksiä liikkeellelaskijan eli velallisen mukaan:

* (pankkien) *sijoitustodistukset*
* *yritystodistukset*
* *kuntatodistukset*
* *valtion velkasitoumukset*.

Varsinaisia velkakirjoja ei yleensä tulosteta vaan omistukset säilytetään liikkeeseenlaskun järjestäneen pankin tietojärjestelmissä tai instrumentit ovat arvo-osuusmuotoisia.

Rahamarkkinainstrumentit ovat yleensä *nollakuponkilainoja* eli niille ei makseta erikseen korkoa, vaan velallinen maksaa eräpäivänä velkakirjan nimellisarvon. Nollakuponkilainan tuotto muodostuu diskonttaamalla velkakirjan edullisemman merkintähinnan ja eräpäivänä erääntyvän nimellisarvon erosta. Jos esimerkiksi vuoden päästä erääntyvä, 10 000 euron nimellisarvoinen velkakirja myydään tänään 9 500 eurolla, ja ostaja pitää velkakirjan eräpäivään saakka, hän saa 9 500 euron sijoitukselleen 5,26 prosentin tuoton.

Lähteet
-------

1. ↑  Rahamarkkinasijoitukset Nordea.  Arkistoitu 22.9.2008. Viitattu 22.8.2008.
2. ↑  Sijoitustodistus Pohjola. Viitattu 22.8.2008.
**Marieke van der Wal** (s. 7. marraskuuta 1979 Delft) on alankomaalainen käsipalloilija, pelipaikaltaan maalivahti. Hän pelasi Alankomaiden maajoukkueessa 196 maaottelua vuosina 2000–2016. Hän saavutti MM-kilpailuissa hopeaa vuonna 2015.

Van der Wal pelasi seuratasolla kotimaassaan HV Quintusissa (aiemmalta nimeltään Van Der Voort Quintus) vuosina 1998–2003 ja 2014–2016 sekä V&L Geleenissä 2003–2005. Ulkomailla hän edusti saksalaista Borussia Dortmundia 2005–2007, espanjalaista CBM Elche Mustangia 2007–2009, espanjalaista SD Itxako Navarraa 2009–2010, saksalaista Frisch auf Göppingeniä 2010, ranskalaista Havre Athletic Clubia 2010–2011 ja ranskalaista Cergy-Pontoise Handballia 2011–2014.

Lähteet
-------

1. ↑  Marieke van der Wal European Handball Federation.  Arkistoitu 20.4.2019. Viitattu 20.4.2019. (englanniksi)
2. 1 2  Marieke van der Wal *Hyldgaard-Jensen.dk*. Viitattu 20.4.2019. (englanniksi)
3. ↑  NED – Netherlands (pdf) *XXII Women's World Championships 2015 – Denmark*.  20.12.2015. IHF. Viitattu 20.4.2019. (englanniksi)
4. ↑  Tikander, Vesa: *Urheilun vuosikirja 37*, s. 240. Urheilumuseo, 2016. ISBN 978-952-6644-10-3.
**URF** eli **Ubåtsräddningsfarkosten** on Ruotsin laivaston sukellusveneiden pelastusalus. Aluksella kyetään pelastamaan 35 hengen sukellusvenemiehistö 460 metrin syvyydestä.

Alus kuljetetaan sijoituspaikastaan Merivoimien sukelluskeskuksesta Bergasta rekalla satamaan, josta se voidaan hinata 10 solmun nopeudella onnettomuuspaikalle.

Valmistus
---------

Alus tilattiin Malmöstä Kockums Mekaniska Verkstads AB:lta ja se laskettiin vesille 7. huhtikuuta 1978. Alus liitettiin laivastoon vielä saman vuoden lopulla.

Palvelus
--------

Vuonna 2011 Ruotsin merivoimat teki 11 miljoonan punnan sopimuksen James Fisher Defencen (JFD) kanssa aluksen modernisoinnista, jonka päätyttyä sen nimenä on *URF MkII*. Modernisoinnissa kaikki aluksen järjestelmät päivitettiin. Työn loputtua aluksen väritys muutettiin valkoinen oranssista kelta-siniseen.

Lähteet
-------

* Hofsten, Gustaf von & Waernberg, Jan: *Örlogsfartyg - Svenska maskindrivna fartyg under tretungad flagg*. Luulaja: Svenskt Militärhistoriskt Bibliotek, 2004. ISBN 91-974384-3-X. (ruotsiksi)
* Ruotsin merivoimat - URF

### Viitteet

1. ↑  Miller, David s. 185
2. ↑  Hofsten, Gustaf von & Waernberg, Jan s. 67
3. ↑  jfdefence.com
| "Hold It, Don't Drop It"Jennifer Lopez |
| --- |
| Singlen "Hold It, Don't Drop It" kansikuva |
| Singlen tiedot |
|  Albumilta | *Brave* |
|  Julkaistu | 4. tammikuuta 2008 |
|  Formaatti | CDS, digitaalinen lataus |
|  Tyylilaji | pop, disko, funk, R&B |
|  Kesto | 03.57 |
|  Levy-yhtiö | Epic |
| Jennifer Lopezin muut singlet |
| "Do It Well"2007 | "Hold It, Don't Drop It"2007 | "This Boy's Fire"2008 |

**Hold It, Don't Drop It** on yhdysvaltalaisen Jennifer Lopezin toinen single vuoden 2007 albumilta *Brave*. 
Kappaleen kirjoittajia ovat Kevin Rusto, Waynne Nugent, Jennifer Lopez, Allen Phillip Lees, Tawana Dabney, Janet Sewell, Cynthia Lissette, Dennis Lambert ja Brian Potter.

Kappale samplaa Tavaresin hittiä "It Only Takes a Minute" (1975).

Julkaisu
--------

Kappale julkaistiin klubisinglenä Euroopassa syyskuussa 2007, jolloin se ylsi Billboardin Hot Dance Club Play -listan ensimmäiselle sijalle "Do It Well" -kappaleen tavoin. Myöhemmin 21. tammikuuta 2008 se julkaistiin virallisesti ainoastaan Euroopassa.

Kritiikki
---------

Kappaleen saama kritiikki oli pääasiassa positiivista *Blender Magazine* -lehden antaessa kolme ja *Digital Spy* -lehden antaessa sille neljä tähteä viidestä.

*Slant Magazine* -lehti nimesi "Hold It, Don't Drop It" -kappaleen olevan 35. paras kappale vuonna 2007. Lehti kutsui sitä Jennifer Lopezin parhaaksi singleksi vuosiin.

Musiikkivideo
-------------

Kappaleen musiikkivideon kuvasi Melina 16. marraskuuta 2007. Ensiesitys nähtiin 4. joulukuuta 2007 MTV Europella ja MTV Türkiyella.
Horma Ould Babana.
**Horma Ould Babana** (12. maaliskuuta 1912 Mederdra – 1. heinäkuuta 1980) oli mauritanialainen poliitikko.

Vaatimattomiin oloihin syntynyt Horma Ould Babana työskenteli Ranskan siirtomaahallinnon tulkkina ja virkailijana. Vuonna 1946 hänet valittiin sosialistien ehdokkaana Mauritanian ensimmäiseksi edustajaksi Ranskan kansalliskokoukseen. Ould Babana toimi myös Mauritanian yleisneuvoston puheenjohtajana ja maan edustajana Ranskan Länsi-Afrikan suuressa neuvostossa. Hän oli Mauritanian ensimmäisen poliittisen puolueen Entente mauritaniennen johtaja.

Ould Babana erosi Ranskan kansalliskokouksessa sosialisteista vuonna 1947 ja liittyi Union démocratique et socialiste de la Résistance -ryhmään. Hän vietti edustajankautensa etupäässä Pariisissa ja vieraantui Mauritanian poliittisesta elämästä. Vuonna 1948 perustettiin perinteisiä päällikköjä ja nuorta sivistyneistöä edustanut kilpaileva puolue Union progressiste mauritanienne, jonka ehdokas Sidi el-Mokhtar N’Diaye voitti Ould Babanan vuoden 1951 kansalliskokousvaaleissa ja uudelleen vuonna 1956.

Ould Babana siirtyi vuonna 1956 Marokkoon, jossa hän asettui kannattamaan Mohammed Allal el-Fassin vaatimuksia Mauritanian liittämisestä "Suur-Marokkoon". Ould Babana perusti Marokossa Front national de libération mauritanien -puolueen, joka kävi sissisotaa Mauritanian pohjoisosassa. Tämän seurauksena hänet erotettiin Entente mauritaniennesta vuonna 1958. Ould Babana jäi Marokkoon, jossa hän tuki monarkiaa ja toimi 1960-luvulla maan parlamentin jäsenenä.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Babana Horma *Assemblée nationale*. Viitattu 30.1.2022.
2. 1 2 3  Pazzanita, Anthony G.: *Historical Dictionary of Mauritania, 3rd edition*, s. xxxi, 80, 191, 226, 255–256. Plymouth: The Scarecrow Press, 2008. ISBN 978-0-8108-5596-0.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Sycomore

 |

 |
Öljymaalaus Madame Geoffrinistä vuodelta 1738.
**Marie Thérèse Rodet Geoffrin** (26. kesäkuuta 1699 Pariisi, Ranska – 6. lokakuuta 1777, Pariisi, Ranska) *alias Madame Geoffrin* oli varakas ranskalainen salonginpitäjä ja mesenaatti, jota pidetään yhtenä valistusajan tärkeimmistä naispuolisista vaikuttajista. Madame Geoffrin ja hänen miehensä François Geoffrinin asunto Pariisissa, Rue Saint-Honorén varrella toimi yksityisenä salonkina hänen järjestämilleen, Pariisin suosituimmille keskustelutilaisuuksille. Vallitsevan etiketin mukaan tilaisuuden emäntä (ransk. *salonnière*) valikoi tilaisuuden vieraat, järjesti ohjelman ja tarjoilun sekä johti keskusteluja. Hänen kutsuvieraslistoiltaan löytyivät monet ajan suurimmat kirjailijat ja runoilijat, filosofit, taidemaalarit ja kuvanveistäjät, kriitikot kuin matemaatikotkin. Lopulta hänen järjestämänsä tilaisuudet muodostuivat niin suosituiksi, että kutsuja alkoi sadella Euroopan hoveista; muun muassa vuonna 1765 Madame Geoffrin vieraili Puolan kuningas Stanislaus II:n luona.

Lähteet
-------

1. ↑  Find a Grave: Marie Thérèse Rodet Geoffrin
2. ↑  Tieteen kuvalehti Historia 8/2014, s.40-43


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Ranska
* BnF data
* Katalonia
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Alankomaat
* Puola
* Vatikaani

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Taiteenala | 
* ULAN

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC
* IdRef

 |

 |
Kolme *hokoraa* maaseudun tiellä.
**Hokora** tai **hokura** (jap. 祠 tai 神庫) on hyvin pieni šintolainen pyhäkkö. Niitä pystytetään joko suurempien pyhäköiden maille kansan *kameja* varten tai teiden varsille niitä kameja varten, jotka eivät ole minkään suuren pyhäkön suojeluksessa. Hokoraan voidaan pyhittää esimerkiksi *dōsojin*-kameja, vähäisiä kameja, jotka suojelevat matkalaisia pahoilta hengiltä.

Sanan *hokora* uskotaan olleen yksi varhaisimmista japanilaisista pyhäkköä tarkoittavista sanoista. Se kehittyi sanasta *hokura* (jap. 神庫), joka tarkoittaa kirjaimellisesti "kamivarastoa". Etymologia vaikuttaa olevan osoitus siitä, että ensimmäiset pyhäköt olivat *yorishiroja* varten rakennettuja yksinkertaisia majoja.

Lähteet
-------

1. ↑  Hokora Encyclopedia of Shinto. Viitattu 20. joulukuuta 2009.
2. ↑  Sana *yorishiro* (jap. 依り代) tarkoittaa kirjaimellisesti "lähestymisen korvaajaa". Yorishirot olivat työkaluja, jotka kehitettiin vetämään kameja puoleensa ja antamaan niille fyysinen tila, jotta ne voisivat olla vuorovaikutuksessa ihmisten kanssa.
3. ↑  Tamura, Yoshiro: "The Birth of the Japanese nation", *Japanese Buddhism – A Cultural History*. Tokyo: Kosei Publishing Company, 2000. ISBN 4-333-01684-3.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Hokora** Wikimedia Commonsissa
*Tämä artikkeli käsittelee kaupunkia Dorsetissa. Muita merkityksiä luetellaan täsmennyssivulla.*

**Dorchester** on noin 21 100 asukkaan kaupunki ja kunta *(civil parish)* Dorsetin muodollisessa kreivikunnassa ja yhtenäishallintopiirissä Lounais-Englannissa, Fromejoen varrella. Kaupungin perustivat roomalaiset vuonna 70 nimellä Durnovaria. Dorchester on ollut Dorsetin pääkaupunki vuodesta 1305 lähtien. Kesäisin asukasluku kasvaa 40 000:een.

Liikenneyhteydet ovat hyvät ja kaupunkiin johtaa sekä A35- että A37-moottoritie. Lisäksi siellä on kaksi rautatieasemaa: eteläiseltä pääsee Lontooseen, läntiseltä Bathiin ja Bristoliin.

Kolme kilometriä kaupungin keskustasta lounaaseen sijaitsee rautakautinen linnavuori Maiden Castle, joka on yksi Ison-Britannian suurimmista esiroomalaisista linnoituksista. Viisi mailia Dorchesterista itään sijaitsee Athelhamptonin 1400-luvulla perustettu kartano.

Lähteet
-------

1. 1 2  Dorchester *Encyclopaedia Britannica*. Viitattu 4.5.2019. (englanniksi)
2. ↑  Brinkhoff, Thomas: Dorchester (Parish, United Kingdom) – Population Statistics, Charts, Map and Location *City Population*. Viitattu 4.12.2019. (englanniksi)
3. ↑  History Tourist (Arkistoitu – Internet Archive)
4. ↑  Dorset for You
5. ↑  Athelhampton

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Dorchester** Wikimedia Commonsissa
**Alois Brunner** (8. huhtikuuta 1912 Rohrbrunn, Itävalta-Unkari – kuoli mahdollisesti 2010 Damaskos, Syyria, julistettiin kuolleeksi 2014) oli itävaltalainen natsisotarikollinen. Hän toimi Adolf Eichmannin sihteerinä.

SS-Hauptsturmführerin arvoinen Brunner järjesteli vankeja Vichyn Ranskasta ja Slovakiasta keskitysleireille. Häntä syytetään tuhansien juutalaisten murhista. Adolf Eichmann lähetti henkilökohtaisesti hänet vuonna 1944 Unkariin, missä hän järjesti juutalaisten kuljetuksen.

Toisen maailmansodan jälkeen Brunner sanoi CIA:n palkanneen hänet, ja syynä olisi ollut se, että hän oli vahvasti neuvostovastainen. Brunner katosi ja pakeni vuonna 1954 luultavasti Syyriaan. Syyriassa hän antoi apua maan hallitukselle muun muassa teknisissä ja sotilaallisissa asioissa. 

Natsien metsästäjän Simon Wiesenthalin mukaan Brunner asui Syyrian Damaskoksessa nimellä *tohtori Georg Fischer*. Hänet on tuomittu 1950-luvulla kahdesti poissa olevana kuolemaan.

Brunner tuomittiin Ranskassa vuonna 2001 poissaolevana elinikäiseen vankeusrangaistukseen.

Brunner menetti silmän ja sormiaan saatuaan kirjepommin Israelin salaiselta poliisilta Mossadilta. Joulukuussa 1999 huhuttiin hänen kuolleen vuonna 1996.*lähde?* Saksalainen journalisti kävi Syyriassa ja ilmoitti, että Brunner asuu yhä Meridian-hotellissa Damaskoksessa. Myös Brasilian poliisi selvitti tapausta, jossa erästä miestä epäiltiin Brunneriksi*lähde?*. Vuonna 2013 huhuttiin, että Brunner olisi ollut elossa Syyriassa.

Chicago Sun Timesin vuoden 1987 puhelinhaastattelussa, Brunner ei katunut lainkaan tekojaan ja sanoi: "Kaikki juutalaiset ansaitsivat kuolla, koska he olivat paholaisten agentteja ja ihmisroskaa, en kadu mitään ja tekisin sen uudestaan."

Natsirikollisten jäljittäjä Efraim Zuroff Simon Wiesenthal -keskuksesta ilmoitti vuonna 2014, että Brunner kuoli vuonna 2010 Damaskoksessa. Brunner käytti Damaskoksessa asuessaan nimeä Georg Fischer.

Lähteet
-------

1. 1 2  Nazi war criminal Alois Brunner 'died in Syria' *BBC News Europe*.  1.12.2014. BBC World News. Viitattu 2.12.2014. (englanniksi)
2. ↑  Michael Freedland: The family firm that hunts Nazis *The Guardian*.  30.5.2015. Viitattu 14.1.2018. (englanniksi)
3. 1 2 3  Alois Brunner Jewish Virtual Library. Viitattu 17.11.2013. (englanniksi)
4. ↑


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
	+ 2
* WorldCat
	+ 2

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
	+ 2
* Belgia
* Yhdysvallat
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**Vilho Almos Maattola** (8. heinäkuuta 1908 Hollola – 18. syyskuuta 1981 Turku) oli suomalainen kapellimestari, joka teki elämänuransa teatterimuusikkona, musiikin sovittajana, säveltäjänä ja johtajana. Pisimpään hän toimi Turun teatterielämässä, mutta piti sen rinnalla yllä myös kirkkomuusikon taitojaan.

Almos Maattola syntyi Hollolan kanttorin pojaksi ja soitti ensi kerran urkuja kotikirkkonsa jumalanpalveluksessa 12-vuotiaana. Hän valmistui Armas Maasalon johtamasta Helsingin kirkkomusiikkiopistosta 1928 ja jatkoi opintojaan Helsingin konservatoriossa kaksi vuotta. Urkujen soiton opettajana hänellä oli Elis Mårtenson, pianon ja musiikinteorian opettajina Ilmari Hannikainen, Martti Paavola ja Otto Kotilainen. Hän suoritti myös musiikkiupseerin tutkinnon Erkki Melartinin ja Lauri Näreen johdolla.

Ennen asettumistaan Turkuun Maattola toimi Maakuntain Teatteri ry:n, Lahden Teatterin ja Lahden suojeluskunnan soittokunnan kapellimestarina. Vuosina 1937–1940 hän oli Turun Teatterin ja 1945–1946 Turun Työväen Teatterin kapellimestarina, ja jatkoi uraansa näiden yhdistyttyä Turun kaupunginteatteriksi aina eläkkeelle jääntiinsä 1971 saakka.

Teatterikapellimestarina Almos Maattola johti Turussa kaikki tunnetut operetit, lukuisia revyyesityksiä ja puhenäytelmien musiikkiosuuksia. Hän sävelsi musiikin monissa Turussa esitettyihin näytelmiin, kuten *Kaukaasialainen liitupiiri, Lysistrate, Herakles, Kuningas Lear* ja *Kuinka äkäpussi kesytetään*. Suurimpiin menestyksiin kuului Turun kaupunginteatterissa 89 kertaa esitetty *My Fair Lady* (1962–1963), ohjaajana Ritva Arvelo.

Almos Maattolan puoliso oli näyttelijä Inke Mikkola.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Kuolinuutinen, Helsingin Sanomat 21.9.1981, sivu 14. Viitattu 28.11.2020.
2. 1 2 3 4 5  Almos Maattolan 25-vuotisjuhla, Helsingin Sanomat 13.10.1963, sivu 21. Viitattu 28.11.2020.
3. ↑  My Fair Lady – musikaalimatkalla Suomen Turussa. Turun kaupunginteatteri. Viitattu 28.11.2020.


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Suomi (KANTO)

 |

 |
Alnašin keskustaa.
**Alnaši** (ven. Ална́ши, udmurtiksi Алнаш, *Alnaš*) on kylä ja maalaiskunta Udmurtiassa Venäjällä. Se sijaitsee Toiman sivujoen Alnaškan varrella 128 kilometriä Iževskistä lounaaseen. Kylä on Alnašin piirin keskus. Asukkaita on 6 300 henkeä (vuonna 2002).

Kylä on perustettu 1600-luvulla. Sen asukkaat ovat etupäässä udmurtteja, venäläisiä, tataareja ja mareja.

Alnašin kautta kulkee Iževskin, Možgan ja Jelabugan välinen maantie. Tärkein elinkeino on maatalous. Lisäksi on rakennus- ja elintarviketeollisuutta. Kylässä on koulu, taidekoulu, lasten luomistyön keskus, kulttuuritalo, kirjastoja, kotiseutu- ja taidemuseot sekä piirisairaala. Nähtävyyksiin kuuluvat Ašaĺči Okin ja Gennadi Krasilnikovin kotimuseot.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  *Udmurtskaja Respublika: Entsiklopedija*, s. 166. Iževsk: Udmurtija, 2000. ISBN 5-7659-0732-6.
2. ↑  Vserossijskaja perepis naselenija 2002 goda: Tom 1 - Tšislennost i razmeštšenije naselenija: 4. Tšislennost naselenija Rossii, federalnyh okrugov, subjektov Rossijskoi Federatsii, raionov, gorodskih poseleni, selskih naseljonnyh punktov - raitsentrov i selskih naseljonnyh punktov s naselenijem 3 tysjatši i bolee tšelovek *perepis2002.ru*.  Arkistoitu 7.2.2012. Viitattu 14.1.2012. (venäjäksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Alnašin piirin sivusto (Arkistoitu – Internet Archive) (venäjäksi)
**Dori** on kaupunkikunta sekä Sahelin alueen ja Sénon provinssin hallinnollinen keskus Burkina Fasossa. Se sijaitsee 265 kilometriä Ouagadougousta koilliseen. Kunnassa on 180 500 ja kaupunkialueella 46 600 asukasta (vuonna 2019, väestönlaskenta).

Maantiede ja väestö
-------------------

Dorin kunnan pinta-ala on 2 532 neliökilometriä. Se rajoittuu pohjoisessa Gorom-Goromin ja Falangountoun, idässä Seytengan, kaakossa Sampelgan, etelässä Banin ja lännessä Gorgadjin kuntiin. Alue on pinnanmuodostukseltaan etupäässä suurten hiekkadyynien leimaamaa tasankoa. Se kuuluu Nigerin sivujoen Gourouolin vesistöalueeseen.

Seutu kuuluu Sahelin ilmastovyhykkeeseen. Vuotuinen sademäärä on 400–500 millimetriä. Epäsäännöllinen sadekausi kestää kesäkuusta elokuuhun. Keskilämpötila vaihtelee joulu-tammikuun 25,5 ja maalis-huhtikuun 34,5 asteen välillä. Luonnonvarainen kasvillisuus on lähinnä metsä- ja pensasaroa.

Kuntaan kuuluu kahdeksan kaupunginosaa ja 78 kylää. Asukkaista 70,1 % on fulbeja, 8 % moseja, 5,5 % songhaita, 3,6 % gurmia, 3 % djermoja ja 2,5 % belloja. Muslimeja on 91 %, katolisia 5,5 % ja protestantteja 3,8 %.

Historia
--------

Dori on perinteisen Liptakon emiirin asuinpaikka. Se oli siirtomaa-aikana hallintopiirin ja vuodesta 1974 Sahelin departementin keskus. Dori sai kunnallishallinnon vuonna 1979.

Liikenne, talous ja palvelut
----------------------------

Dori on ympäröivän maatalousalueen taloudellinen ja liikennekeskus. Sen kautta kulkevat Ouagadougousta Malin rajalle johtava valtatie RN3 sekä Djibon ja Nigerin rajan välinen RN23.

Paikallisia elinkeinoja ovat maanviljely, karjanhoito, metsätalous, kalastus, käsityöammatit, kaupankäynti ja liikenne. Tärkeimmät viljelykasvit ovat hirssi, durra, maissi, maapähkinä, seesami, lehmänpapu, maapapu ja vihannekset. Tuotantoeläimiä ovat naudat, lampaat, vuohet, aasit, hevoset, vähäisessä määrässä siat ja kamelit sekä siipikarja. Kaupungissa on liikenneasema ja keskustori. Teollisuutta ei ole juuri lainkaan. Seudulla harjoitetaan kullankaivua perinteisin ja nykyaikaisin menetelmin.

Matkailu ja nähtävyydet
-----------------------

Alueen matkailupotentiaali perustuu Sahelin maisemiin ja luontoon ja sen asukkaiden kulttuuriperinteisiin. Paikallisena nähtävyytenä mainitaan Djongan hiekkadyynit. Kaupungin majoituspalvelut ovat vaatimattomia, ja matkailu on lakannut vuonna 2015 alkaneiden levottomuuksien seurauksena.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6 7 8  Schéma directeur d’aménagement et d’urbanisme de la ville de Dori *Ministère de l’urbanisme et de l’habitat*.  2012. Viitattu 15.8.2021.
2. ↑  Cinquième recensement général de la population et de l’habitation du Burkina Faso: Résultats préliminaires *INSD*.  Arkistoitu 14.8.2021. Viitattu 15.8.2021.
3. ↑  *Petit Futé Burkina Faso*, s. 326–334. Paris: Nouvelles Editions de l’Université, 2018. ISBN 979-1033177739.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Dori (Burkina Faso)** Wikimedia Commonsissa
**Joseph Mara** (1935–1997) oli malilainen sotilas ja poliitikko.

Mara valmistui Katin sotakoulusta vuonna 1965. Hän osallistui vuoden 1968 vallankaappaukseen ja toimi maata johtaneen sotilaskomitean jäsenenä. Mara nimitettiin Katin kaupunginjohtajaksi vuonna 1969 ja hän työskenteli Malin oikeusministerinä vuosina 1970–1975. Vuonna 1975 hänet ylennettiin everstiluutnantiksi.

Vuonna 1978 Mara nimitettiin tutkimaan pidätettyjen sotilaskomitean jäsenten talousrikoksia, mutta tammikuussa 1979 hän joutui itse pidätetyksi korruption takia. Hänet tuomittiin kymmeneksi vuodeksi vankeuteen. Mara vapautettiin Taoudenin vankilasta vuonna 1983, jolloin hän muutti Nigeriaan. Hän palasi Maliin Moussa Traoren hallinnon kaaduttua vuonna 1991.

Malin entinen pääministeri Moussa Mara on Joseph Maran poika.

Lähteet
-------

1. 1 2  Pascal James Imperato, Gavin H. Imperato: *Historical Dictionary of Mali, fourth edition*, s. 207. Lanham: Scarecrow Press, 2008. ISBN 978-0-8108-5603-5.
2. ↑  Biographie de Moussa Mara *Yéléma*.  Arkistoitu 28.9.2021. Viitattu 26.11.2019.
3. 1 2 3 4  Armée et gestion des affaires publiques du Mali (1968–2017): 2 Présidents, 3 Chefs du Gouvernement, 35 ministres et 3 assimilés *Bamada.net*. Viitattu 26.11.2019.
Enrique Gaspar
**Enrique Lucio Eugenio Gaspar y Rimbau** (2. maaliskuuta 1842 Madrid – 7. syyskuuta 1902 Oloron-Sainte-Marie) oli espanjalainen diplomaatti ja kirjailija, joka kirjoitti näytelmiä, romaaneja ja kevyitä oopperoita (zarzuela).

Elämäkerta
----------

Enrique Gaspar y Rimbaun vanhemmat olivat näyttelijöitä. Isän kuoltua perhe muutti Valenciaan. Rimbau opiskeli filosofiaa, mutta ei koskaan suorittanut opintojaan loppuun, koska aloitti työt pankissa.

Gaspar y Rimbau kirjoitti ensimmäisen zarzuelan 13-vuotiaana, ja 14-vuotiaana hän toimi kirjoittajana *La Ilustración Valencianassa*. Hänen ollessaan 15-vuotias hänen äitinsä järjesti hänen kirjoittamansa näytelmän esityksen. Täytettyään 21 vuotta hän muutti Madridiin tarkoituksenaan omistautua kirjoittamiselle. 

Gaspar y Rimbaun kirjallisen uran huippu ajoittui vuosiin 1868–1875, jolloin hän kirjoitti porvaristolle suunnattuja oopperoita, vaikka yleensä oopperat oli suunnattu aristokratialle. Tuohon aikaan hän kirjoitti myös draamaa, ja hänestä tuli sosiaalisen teatterin pioneeri.

23-vuotiaana Gaspar y Rimbau avioitui kauniin aristokraatin Enriqueta Batllés y Bertán de Lisin kanssa. Avioliitto oli pettymys vaimon vanhemmille. Toisen lapsen syntymän jälkeen Rimbau 27-vuotiaana aloitti diplomaatin uransa.

Hän vietti runsaasti aikaa Kreikassa ja Ranskassa ennen kuin työskenteli konsulina Kiinassa, Macaossa ja sittemmin Hongkongissa. Hän jatkoi kirjallista uraansa ja kirjoitti useita oopperoita.

Palattuaan Eurooppaan hän muutti Oloroniin, vaikka hänen perheensä asui Barcelonassa. Myöhemmin hän asui useissa eri paikoissa eteläisessä Ranskassa. Gaspar y Rimbaun vaimo kuoli Marseillessa, jossa Rimbau oli konsulina. Hänen terveytensä oli heikentynyt, ja hän vetäytyi Oloroniin yhdessä tyttärensä, vävynsä ja lastenlastensa kanssa. Gaspar y Rimbau kuoli Olorónissa 60 vuoden ikäisenä vuonna 1902.

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Katalonia
* Saksa
* Italia
* Israel
* Yhdysvallat
* Alankomaat
* Puola
* Portugali

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC
* IdRef

 |

 |

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Enrique Gaspar y Rimbau
**Sisko Ritva Orvokki Nuutinen** (21. tammikuuta 1933 Liperi – 19. heinäkuuta 2017 Helsinki) oli suomalainen televisio-ohjaaja, käsikirjoittaja ja näyttelijä. MTV-teatterin palveluksessa työskennellyt Nuutinen sai Jussi-palkinnon televisioelokuvasta *Hänen olivat linnut* vuonna 1977. Nuutinen ohjasi ja dramatisoi myös eräitä Eeva Joenpellon teksteihin perustuvia televisiotuotantoja.

Ura
---

Nuutinen opiskeli Helsingin yliopistossa 1950-luvulla ja Suomen Teatterikoulun ohjaajalinjalla 1957–1960. Hän opetti henkilöohjausta ja liikunnallista ilmaisua 1962–1965.

Nuutisella oli kiinnitys Radioteatteriin 1961–1965 ja Mainos-TV:n teatteriin eli MTV-teatteriin vuodesta 1965. Hän ohjasi 35 televisiotuotantoa vuosina 1965–1987. Nuutisen ensimmäinen ohjaustehtävä oli Mainos-TV:n *Siimes-Show*. Tuonnempana hän ohjasi muun muassa elokuvat *Miniä* (1972), *Hedda Gabler* (1973), *Hänen olivat linnut* (1976), *Vetää kaikista ovista* (1978) ja *Naimakauppoja* (1985).

Nuutinen käsikirjoitti kuusi elokuvaa (muun muassa *Hedda Gabler* ja *Hänen olivat linnut*). Lisäksi hän dramatisoi viisi elokuvaa (muun muassa *Vetää kaikista ovista*).

Nuutinen vieraili näyttelijänä Helsingin Kansanteatterissa 1960–1962 ja Arena-Jurkassa 1960–1961. Hänen roolejaan olivat muun muassa Julia (*Romeo ja Julia*) ja Hedvig (*Villisorsa*).

Ritva Nuutisen vanhemmat olivat liikemies Janne Nuutinen ja ravintoloitsija Katri Räsänen. Hänen aviopuolisonsa oli ylilääkäri Erkki Paavilainen (vuodesta 1965).

Lähteet
-------

* Veistäjä, Verneri: *Teatterin maailma 1965 - Suomen teatterilaitos ja teatteriväki*. Helsinki: Suomen Teatterijärjestöjen Keskusliiton julkaisuja n:o 8, 1965.
* Martin, Timo; Niemi, Pertti; Tainio, Ilona: *Suomen teatterit ja teatterintekijät - Yhteisö- ja henkilöhakemisto*. Helsinki: Suomen Teatterijärjestöjen Keskusliiton julkaisu n:o 28, 1974. ISBN 951-30-2505-5.
* Tainio, Ilona (toim.): *Suomen teatterit ja teatterintekijät 1983 - Yhteisö- ja henkilöhakemisto*. Helsinki: Suomen Teatterijärjestöjen Keskusliiton julkaisu, 1983. ISBN 951-30-5727-5.
* Seppälä, Riitta; Tainio, Ilona (toim.): *Suomen teatterit ja teatterintekijät 1993 - Yhteisö- ja henkilöhakemisto*. Helsinki: Suomen Teatterijärjestöjen Keskusliitto ry, 1993. ISBN 951-31-0236-X.

### Viitteet

1. ↑  Ritva Nuutinen 1933–2017 *Helsingin Sanomat*. Sanoma Oy. Viitattu 31.12.2021.
2. 1 2 3  Ritva Nuutinen Elonetissä.
3. 1 2  Teatterin maailma 1965, s. 297
4. ↑  Suomen teatterit ja teatterintekijät 1993, s. 320
5. ↑  Suomen teatterit ja teatterintekijät 1983, s. 315
6. ↑  Suomen teatterit ja teatterintekijät 1974, s. 389


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Elonet

 |

 |
**Ritva Kaarina Kerkkonen** (o.s. **Bister**, s. 5. marraskuuta 1944 Hämeenlinna) on suomalainen yleisurheilija, joka oli 1960-luvulla Suomen parhaita korkeushyppääjiä. Hän edusti Suomea useissa maaotteluissa vuosina 1965–1969. Kotimaassa hän edusti Koskenpään Kiriä.

Kerkkonen voitti korkeushypyssä Suomen-mestaruuden vuosina 1967, 1968 ja 1969. Hän saavutti SM-hopeaa vuosina 1963 ja 1965 sekä SM-pronssia vuosina 1964 ja 1970. Vuosien 1962 ja 1966 Kalevan kisoissa hän sijoittui neljänneksi. Suomi–Ruotsi-maaottelussa Kerkkonen voitti korkeushypyn vuosina 1967 ja 1968.

Kerkkosen ennätys korkeushypyssä on vuonna 1965 hypätty 169 cm, joka jäi yhden senttimetrin Leena Kaarnan edellisenä vuonna tekemästä Suomen-ennätyksestä.

Parhaat tulokset vuosittain
---------------------------

| Vuosi | Tulos (cm) | Paikka | Päivä |
| --- | --- | --- | --- |
| 1963 | 160 | Huittinen | 28.7. |
| 1964 | 166 | Vaasa | 25.7. |
| 1965 | 169 | Vammala | 31.7. |
| 1966 | 161 | Vammala | 4.9. |
| 1967 | 167 | Tampere | 9.9. |
| 1968 | 167 | Oslo | 11.9. |
| 1969 | 164 | Helsinki | 27.8. |
| 1970 | 161 | Kouvola | 15.8. |
| Lähde:  |

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6  Ritva Kerkkonen Tilastopaja (vaatii kirjautumisen, maksullinen palvelu).
2. ↑  Martiskainen, Seppo et al.: *Suomi voittoon - kansa liikkumaan*, s. 494. Yleisurheilun Tukisäätiö, 2006. ISBN 951-98952-2-1.
3. 1 2  Hannus, Matti; Laitinen, Esa & Martiskainen, Seppo: *Kalevan kisat - Kalevan malja*, s. 275. Suomen Urheiluliitto, 2002. ISBN 951-96491-5-8.
4. ↑  Hannus, Matti & Laitinen, Esa: *Maailman paras maaottelu*, s. 223. Suomen Urheiluliitto, 2000. ISBN 951-96491-3-1.
5. ↑  Laitinen, Esa: *Suomen yleisurheilun tilasto-osa*, s. 596. , 1987.
**Yhdysvaltain korkeimman oikeuden rakennus** (engl. *United States Supreme Court Building*) on Washington DC:ssä sijaitseva rakennus, jossa Yhdysvaltain korkein oikeus kokoontuu. Rakennusta ylläpitää Architect of the Capitol -virasto.

Historia
--------

Yhdysvaltain korkein oikeus kokoontui alun perin New Yorkin Merchants Exchange Buildingissä. Pääkaupungin siirryttyä Philadelphiaan oikeus toimi ensin Independence Hallissa ja tämän jälkeen kaupungintalolla. Korkein oikeus muutti Washingtoniin kaupungin tultua Yhdysvaltain pääkaupungiksi 1800. Siellä se kokoontui eri tiloissa Capitol -rakennuksessa. Korkeimman oikeuden puheenjohtaja ja Yhdysvaltain entinen presidentti William Howard Taft pyysi vuonna 1929 kongressia rakentamaan korkeimmalle oikeudelle oman rakennuksen. Arkkitehti Cass Gilbert suunnitteli uudisrakennuksen, jonka rakennustyöt alkoivat 1932, ja oikeus muutti siihen 1935. Gilbert kuoli ennen rakennuksen valmistumista, ja Cass Gilbert, Jr. sekä John R. Rockart auttoivat saattamaan rakennustyöt päätökseen.

Kuvia
-----

* Istuntosali.Istuntosali.
* Equal justice under law -lause rakennuksen julkisivussa.*Equal justice under law* -lause rakennuksen julkisivussa.
* Authority of Law -patsas.*Authority of Law* -patsas.
* Contemplation of Justice -patsas.*Contemplation of Justice* -patsas.

Lähteet
-------

### Viitteet

1. ↑  Contact Us *Yhdysvaltain korkein oikeus*. Viitattu 14.3.2019. (englanniksi)
2. ↑  Architect of the Capitol *usa.gov*. Viitattu 14.3.2019. (englanniksi)
3. ↑  Building History *Yhdysvaltain korkein oikeus*. Viitattu 14.3.2019. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Yhdysvaltain korkeimman oikeuden rakennus**.
* Korkeimman oikeuden rakennuksen verkkosivusto (englanniksi)
|  |
| --- |
|  |
| Osa artikkelisarjaa |
| Ekumeenisetkirkolliskokoukset |
| A Renaissance print depicting the Council of TrentKuva Trenton kirkolliskokouksesta. |
| 
300-400-luku |
| 
* Nikea I (325)
* Konstantinopoli I (381)
* Efesos (431)
* Khalkedon (451)

 |
| 
500-800-luku |
| 
* Konstantinopoli II (553)
* Konstantinopoli III (680-681)
* Nikea II (797)
* Konstantinopoli IV (869-870)

 |
| 
1100-1300-luku |
| 
* Lateraani I (1123)
* Lateraani II (1139)
* Lateraani III (1179)
* Lateraani IV (1215)
* Lyon I (1245)
* Lyon II (1274)
* Vienne (1311-1312)

 |
| 
1800-1900-luku |
| 
* Vatikaani I (1869-1870)
* Vatikaani II (1962-1965)

 |
| * n
* k
* m
 |

**Kymmenes ekumeeninen** eli yleinen, koko "yhdeksi, pyhäksi, katoliseksi ja apostoliseksi" itsensä tunnustaman kirkon piispojen **kirkolliskokous** pidettiin vuonna 1139 Rooman Lateraanikirkossa. Sitä kutsutaan myös nimellä *Toinen lateraanikonsiili*.

Paavi Innocentius II:n aikana pidettyyn konsiiliin osallistui noin tuhat prelaattia sekä keisari Konrad III. Konsiili pyrki ratkaisemaan kirkkoa tuolloin repineen kiistan vastapaavi Analektus II:n asemasta. Kokous myös määräsi selibaatin pakolliseksi läntisen kristikunnan papeille. Kirkolliskokous myös erotti Sisilian kuninkaan Roger II:n kirkon sakramenttiyhteydestä eli julisti tämän pannaan. Se myös kielsi varsijousen käyttämisen kristittyjen välisissä sodissa. Viimeksi mainittu kielto jäi tosin käytännössä ilman merkitystä.

Ortodoksinen kirkko ei tunnusta tätä kirkolliskokousta todelliseksi ekumeeniseksi kirkolliskokoukseksi.
**Jere Laukkanen** (s. 20. marraskuuta 1963 Helsinki) on suomalainen säveltäjä, sovittaja, kapellimestari, musiikinopettaja ja basisti.

Musiikin maisteriksi hän on valmistunut Sibelius-Akatemian Jazzmusiikin osastolta 2005, pääaineenaan jazzsävellys. Aikaisemmin hän on opiskellut Helsingin Pop & Jazz Konservatoriossa muusikoksi pääaineenaan sähköbasso ja myöhemmin myös musiikinopettajaksi. Opettajana Laukkanen on toiminut Helsingin ammattikorkeakoulu Stadiassa ja Pop & Jazz Konservatoriossa.

Sävellystä ja orkesterinjohtoa Laukkanen on opiskellut alan eri ammattilaisten kanssa. Hän on tehnyt lukuisia sävellyksiä ja sovituksia erityyppisille kokoonpanoille duosta big bandiin, kuorosta suureen viihdeorkesteriin, tilaajina mm. eri televisiokanavat, Vantaan viihdeorkesteri, UMO Jazz Orchestra, Jyväskylän kamariorkesteri ja Helsingin poliisisoittokunta. Hän on toiminut useiden ryhmittymien, lähinnä big bandien kapellimestarina. Myös ulkomailla esiintymisiä on ollut.

Jere Laukkanen Afro-Cuban Jazz Orchestran (per. 1996) säveltäjä, sovittaja ja kapellimestari on Laukkanen itse. Tämän 21-henkisen ammattimuusikoista koostuvan jazz-orkesterin ensiesiintyminen oli marraskuussa 1997 Helsingissä ja konserttiesiintymisiä oli vuosina 1997–2003. Orkesterin ensilevytys Jere Laukkanen’s Finnish Afro-Cuban Jazz Orchestra julkaistiin lokakuussa 2000 maailmanlaajuisesti kansainvälisellä Naxos Jazz -levymerkillä.

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Yhdysvallat

 |

 |
**Ester Naparstok** (1898 Tampere – tammikuussa 1986) oli suomalainen tanssija, tanssinopettaja ja koreografi.

Ester Naparstokin Tampereella asunut perhe oli juutalaissyntyinen ja perhe puhui ruotsia kotikielenään. Hän opetteli Tampereella perinteisiä seuratansseja mutta ei halunnut lähteä Pietariin opiskelemaan balettia Mihail Fokinin oppilaana. Naparstok pääsi sitten Maggie Gripenbergin yksityisoppilaaksi ja sen kautta mukaan Gripenbergin tanssiryhmään. Hän opiskeli sittemmin ulkomailla Anna Behlen johdolla Tukholmassa, puolitoista vuotta Dalcroze-koulussa Genevessä Sveitsissä, balettia Pariisissa sekä Münchenissä tanssia Labanin, Boden, Lohelandin, Kentschnenin, Höyerin ja Steinwenderin kouluissa. Berliinissä Naparstok esiintyi RudoIf Labanin ryhmässä ja opiskeli siellä Viktor Gsovskyn johdolla. Hän esiintyi kiertueilla Saksassa Labanin ryhmän mukana ja omalla kiertueellaan yhdessä Maina Klaasin kanssa. Itävallassa Naparstok esiintyi Birkmeier-ryhmässä ja hän liittyi myös joksikin varieteehen mukaan. Suomessa Naparstok toimi 1920-luvulla välillä opettajana Helsingissä ja Tampereella ja hänen oppilasdensa joukossa olivat muun muassa voimistelulaitoksen johtaja Hilma Jalkanen, näyttelijä Elli Tompuri ja tanssija Irja Hagfors. Hän teki lisäksi laajan esiintymiskiertueen eri puolille Suomea.

Naparstok palasi Suomeen 1939 ja hän oli sitten tanssinopettajana Tampereella ja toimi koreografina teatterissa. Hän suunnitteli ja toteutti satoja tanssi- ja teatterikoreografioita. Vuosina 1958–1976 Naparstok asui Yhdysvalloissa. Naparstokin tunnetuimpia teatteritöitä oli yhdessä Eino Salmelaisen kanssa vuonna 1948 totetutettu Jean Anouilhin näytelmä *Varkaiden yö*, jossa esiintyivät muun muassa Rauni Luoma, Kaarlo Kytö, Sakari Jurkka, Leo Riuttu ja Keijo Lindroos sekä myöhemmin Sylvi Salosen monologiesityksen synnytyskohtaus. Naparstokin suosittuja ja palkittuja tanssinumeroita olivat *Oli kerran neljä menninkäistä* (1944), *III luokan odotussali* (sai parhaan humoristisen työn palkinnon Tukholman kansainvälisissä koreografiakilpailuissa 1945) ja *Valpurin yö* (1947). Musiikin näihin tanssinumeroihin oli säveltänyt Rakel Levin.

Lähteet
-------

1. ↑  Anne Makkonen : Suomen taidetanssin historiaa, luku 4.4 Tanssitaiteilijoita ja tanssinäkemyksiä, Teatterikorkeakoulun julkaisusarja 57
2. 1 2 3  Hannele Niiranen : Ester Naparstok: Tanssin täytyy olla totta, Tanssi 1/86


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Kansalliset Muokkaa Wikidatassa | 
* Suomi (KANTO)

 |

 |