recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Sandia National Laboratories** on Yhdysvaltain energiaministeriön alainen ydinaselaboratorio, jonka pääyksikkö sijaitsee Albuquerquessa Uudessa-Meksikossa ja toinen yksikkö Livermoressa Kaliforniassa. Sandia on erikoistunut ydinaseiden sytyttimiin ja turvalaitteisiin, mutta on myös supertietokonetekniikan johtavia toimijoita. Laboratorio sai alkunsa Manhattan-projektin D-disioonan nimellä heinäkuussa 1945.

Hallinto
--------

Sandiaa hallinnoi Sandia Corporation, jonka omistaa Lockheed Martin. Hallinto siirtyi jo 1949 Kalifornian yliopistolta yritykselle, joka oli tuollon ATT:n tytäryhtiö. Kansallisen laboratorion statuksen se sai 1979.

Vuonna 1998 laboratorion budjetti oli 1,36 miljardia dollaria, josta 47 % kohdistui aseohjelmiin, 16 % energiaministeriön ohjelmiin (ml. aseohjelmat), 9 % ydinaseiden leviämisen estämiseen ja 28 % energia- ja ympäristöohjelmiin.

Vuonna 1998 sen työvoima oli 7 500 henkilöä.

Aiheesta muualla
----------------

* Laboratorion kotisivut (englanniksi)
* Sandia Yhdysvaltain energiaministeriön sivuilla (Arkistoitu – Internet Archive) (pdf) (englanniksi)
Ranskalainen aikido-opettaja Gerald Blaize heittää tekniikan vastaanottajan, joka tekee pyörähtävän ukemin.
**Ukemi** on japanilaisten kamppailulajien termi hallitulle kaatumiselle. Esimerkiksi Jigorō Kanōn luomassa judossa on osattava kaatua oikein jottei loukkaa itseään. Tätä taitoa kutsutaan ukemiksi.

Ukemilla on keskeinen rooli myös aikidossa.

Ukemin voi tehdä taaksepäin, eteenpäin tai sivuille. Ukemia pyritään tekemään aina mahdollisimman pyöreästi, jottei törmää mattoon.

Kun lähtee tekemään taaksepäin ukemia, on muutama sääntö muistettava. Leuan pitää aina olla kiinni rinnassa, jottei pää tärähdä ja tule esimerkiksi aivotärähdystä. Kun lähtee kaatumaan, on joustettava jaloilla jotta pudotus olisi pehmeämpi ja tulisi matalammalta. Kun peppu koskee ensimmäistä kertaa tatamiin, on varauduttava lyömään tatamia kummallakin kädellään, jotta isku ei tule kehoon ja vie ilmoja pois vaan kohdistuu siten pelkästään käsiin. Kädet eivät saa levitä liian pitkälle, vaan ne on hyvä pitää suhteellisen lähellä omaa vartaloa. Käsillä ei saa ottaa vastaan, ainoastaan tärähdys on estettävä. Lopussa, kun pää on vielä kiinni rinnassa ja kädet tatamissa, jalkojen pitäisi olla noin 45 asteen kulmassa ilmassa.

Lähteet
-------

1. ↑  Jensen, Max: "Ukemi, kaatuminen", *Judo*, s. 18–20. Helsinki: Tammi, 1972. ISBN 951-30-0019-2.
2. ↑  Petteri Silenius: *Aikido: Harmonisen voiman tie*. WSOY, 1991. ISBN 951-0-16628-6.
Dnon piirin sijainti Pihkovan alueen kartalla.
**Dnon piiri** (ven. Дно́вский райо́н, *Dnovski raion*) on paikallinen itsehallintoalue Pihkovan alueella Venäjällä. Alueen koillisosassa sijaitsevan piirin pinta-ala on 1 194 neliökilometriä. Asukkaita on 13 900 henkeä (vuonna 2009).

Vuonna 1927 perustetun piirin hallinnollinen keskus on Dnon kaupunki. Lisäksi siihen kuuluu 5 maalaiskuntaa:

* Gavrovo (ven. Гаврово)
* Iskra (ven. Искра)
* Lukomo (ven. Лукомо)
* Morino (ven. Морино)
* Vyskod (ven. Выскодь)

Dno on yksi Luoteis-Venäjän tärkeimmistä rautatiesolmuista, jossa risteytyvät Pietarista Vitebskiin sekä Moskovasta Pihkovaan johtavat radat. Piirin talous perustuu rautatieliikennettä palvelevien yritysten toimintaan. Lisäksi on metalli- ja elektroniikkateollisuutta, hiontalaitetehdas ja leipätehdas. Maatalous on keskittynyt maidon ja lihan tuotantoon.

Nähtävyyksiä ovat vuonna 1838 rakennettu klassistinen Neitsyt Marian syntymän kirkko Belajan kylässä sekä vuonna 1821 rakennettu Arkkienkeli Mikaelin kirkko Dnossa.

Lähteet
-------

1. ↑  Federalnaja služba gosudarstvennoi statistiki: Tšislennost naselenija Rossijskoi Federatsii po gorodam, posjolkam gorodskogo tipa i raionam na 1 janvarja 2009 g. *gks.ru*.  Arkistoitu 21.10.2011. Viitattu 24.12.2009. (venäjäksi)

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Dnon piiri**.
* Dnon piiri Pihkovan alueen sivustolla (Arkistoitu – Internet Archive) (venäjäksi)

Pihkovan alueen piirit ja *kaupunkipiirit*
Bežanitsy • 
Dedovitši • 
Dno • 
Krasnogorodsk • 
Kunja • 
Loknja • 
Nevel • 
Novoržev • 
Novosokolnik • 
Opotška • 
Ostrov • 
Outova • 
Palkino • 
Petseri • 
*Pihkova* • 
Pihkova • 
Pljussa • 
Porhov • 
Puškinskije Gory • 
Pustoška • 
Pytalovo • 
Sebež • 
Strugi Krasnyje • 
Usvjaty • 
*Velikije Luki* • 
Velikije Luki
**Sylenth1** on Lennar Digitalin luoma maksullinen virtuaalinen analoginen VST-syntetisaattori. Ohjelma on maksullinen, mutta siitä on saatavilla demoversio tietyin rajoituksin. Sylenth1:stä käytetään lisäosana digitaalisissa musiikinteko-ohjelmissa. Ohjelma on avoin, joten sillä luotuja fxp. -tiedostoiksi tallennettuja ääniä voi jakaa internetissä muiden käyttöön. Kaikkia luotuja ääniä voidaan myydä Lennar Digitalin antamalla suostumuksella ja on paljon yrityksiä, jotka ovat keskittyneet Sylenth1-äänien luomiseen ja myymiseen. Sylenth1:lle luotuja ääniä käyttävät monet artistit teoksissaan ja esimerkkinä voidaan mainita suosittu äänien kehitykseen erikoistunut yritys Vandalism Sounds, jonka Sylenth1:lle myytävät äänet ovat saaneet paljon posiitivista palautetta monilta tunnetuilta elektronisen musiikin artisteilta, muun muassa Martin Garrixilta, Armin Van Buurenilta, R3HAB:lta, Jay Hardwaylta ja KSHMR:lta.

Vastaanotto
-----------

Sylenth1 on saanut monilta musiikkia käsitteleviltä lehdiltä ja artisteilta hyvät arvostelut.

Lähteet
-------

1. ↑
2. ↑
3. ↑
4. ↑
5. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive)
**Nigerin historia** kertoo Nigerin historiasta. Nigerin pohjoisosassa sijaitsevalta Agadezin alueelta on löydetty usean kymmenentuhannen vuoden vanhoja kivisiä työkaluja ja aseita merkkeinä tuolloisesta asutuksesta. On myös löydetty merkkejä asutuksesta tuhansia vuosia sitten, joita ovat Djadon kalliokaiverrukset ja Adrar Bousin arkeologiset löydöt, joista jotkut ovat 4000 vuoden takaa. Alueella harjoitettiin karjataloutta 4000 vuotta sitten. 500-luvulta lähtien Nigerin alue on ollut osa Saharan läpi kulkevaa kauppareittiä. Nigerin itäiset osat kuuluivat Tsadjärven seudulla vallinneeseen Kanem-Bornun kuningaskuntaan 1200-luvulta 1800-luvulle. Nigerin eteläosissa ja osassa Nigerin länsiosia oli 1300-1700-luvuilla hausojen kaupunkivaltioita. Osa läntistä Nigeriä kuului Songhain kuningaskuntaan 1400-luvun lopulle saakka. Songhain kuningaskunnan loppu oli se, että marokkolaiset voittivat songhailaiset Tondibin taistelussa. Niger joutui Ranskan hallintaan 1890 ja se liitettiin kuului osana Ranskan Länsi-Afrikkaan vuodesta 1911. Nigeristä tuli itsehallinnollinen alue 1959, jolloin se kuului Ranskan yhteisöön. Niger itsenäistyi 1960. 1974 Nigerissä tapahtui sotilasvallankaappaus, jota johti yliluutnantti Seyni Kountchén. 1990-luvun alussa tapahtui kansannousu tuaregien noustessa kapinaan. Tästä seurasi sisällissota, joka vaikutti erityisesti maan pohjoisosaan. Levottomuuksia kesti 2000-luvun alkuun.

Lähteet
-------

1. ↑  Niger *Globalis*.  11.7.2022. Suomen YK-liitto. Viitattu 4.7.2023.
2. ↑  Detlef Wienecke-Janz: *Maailmalla, Afrikka ja Oseania*, s. 60-61. Suomentanut Elina Eichhorn, Arto Häilä, Eija Kämäräinen, Riitta Virkkuen. Weilin+Göös, 2009. ISBN 978-951-0-33477-5.
**Sylfid** oli suomalainen kolmimastoinen rautafregatti, joka oli rakennettu 1884. Fregatti oli raumalaisten laivanvarustajien omistuksessa 1899-1920 ja sen jälkeen Suomen Valtamerentakainen Kauppa Oy:n omistuksessa 1920-1923. Laiva myytiin 1923 Saksaan.

Fregatin rakensi Oswald, Mordaunt & Co. Southamptonissa Englannissa vuonna 1884 alun perin nimellä **County of Clare**. Laivan vetoisuus oli 1 545 bruttorekisteritonnia ja kantavuus 2 300 kuollutpainotonnia. Laivan pituus oli 72,50 metriä, leveys 11,40 metriä ja syväys 7,34 metriä.

Suomeen fregatti ostettiin R. J. Swyny-varustamolta Liverpoolista vuonna 1899 ja se sai uudeksi nimekseen **Sylfid**. Laiva oli raumalaisomistuksessa koululaivana. Vuonna 1910 laiva oli guanolastissa matkalla Etelä-Amerikasta Ranskan Dunkerqueen kun sen miehistö sairastui beriberi-tautiin. Laiva pääsi hätäsatamaan Cayenneen jossa seitsemän miehistöön kuulunutta joutui sairaalaan ja muita hoidettiin laivalla. Yksi tautiin sairastuneista kuoli. 

Sylfid joutui hirmumyrskyyn ja sai lastin siirryttyä 45 asteen kallistuman 13. joulukuuta 1919 ollessaan pellavasiemenlastissa matkalla Argentiinan Rosariosta Amsterdamiin. Kallistuma saatiin oikaistua kun lastia siirrettiin ruumassa. Sylfid menetti Lissabonin edustalla osan takilastaan 14. maaliskuuta 1920 ollessaan painolastissa matkalla Amsterdamista New Yorkiin. Viimeisen matkansa Sylfid teki kopralastissa Uuden Britannian Tulagista Hampuriin jonne se saapui joulukuun lopulla 1922. Laiva riisuttiin lastin purkamisen jälkeen ja myytiin kesäkuussa 1923 saksalaiselle Alfred Kubatzille.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Jukka Mikkolan Suurten purjelaivojen bibliografia : Sylfid ex County of Clare (Arkistoitu – Internet Archive)
2. 1 2 3 4  Vakkasuomalaisia purjealuksia ja laivanvarustajia : Fregatti Sylfid (Arkistoitu – Internet Archive)

Aiheesta muualla
----------------

* Albatrosseja fregatti Sylfidin kannella, Suomen merimuseon kuvakokoelma (Finna)
**Ar Ram** on kaupunki Palestiinan Länsirannalla Jerusalemin pohjoispuolella. Sen asukasluku oli vuonna 2018 arviolta 16 026.

Maantiede
---------

Ar Ram sijaitsee Jerusalemin kuvernoraatissa noin 8 kilometriä Jerusalemin kaupungista pohjoiseen. Sen naapuripaikkakuntia ovat Jaba' idässä, Kafr 'Aqab ja Qalandiyan pakolaisleiri pohjoisessa, Bir Nabala lännessä ja Beit Hanina etelässä. Kaupungin korkeus merenpinnasta on 718 metriä.

Keskimääräinen vuotuinen sadanta Ar Ramin seudulla on noin 464 mm ja vuoden keskimääräinen lämpötila 16°C.

Historia
--------

Ar Ram piirroksessa vuodelta 1881.
Jotkin nykytutkijat ovat yhdistäneet nykyisen Ar Ramin raamatulliseen paikannimeen *Rama*. Joosuan kirjassa sen mainitaan kuuluvan Benjaminin heimolle. Sama kaupunki mainitaan myös muissa yhteyksissä. Esimerkiksi jeremian kirjassa se liitetään Raakelin hautapaikkaan. Raamatussa esiintyy myös muita Rama-nimisiä kaupunkeja. Nimi Rama viittaa korkeaan paikkaan.

Roomalaiset tunsivat paikan nimellä *Ar Ramah* ja nykyinen kaupunki on mahdollisesti saanut alkunsa heidän valtakaudellaan. Arabien vallattua alueen paikannimi vääntyi muotoon *Aram*. Ristiretkeläiset tunsivat paikan sen arabinimellä. Ristiretkien aikana kylä oli läänitetty Pyhän haudan kirkolle.

Talous
------

Vuonna 2011 Ar Raman työssäkäyvistä 59 % oli työllistynyt Israelin työmarkkinoilla. 23 % oli työllistynyt kaupanalalla, 6 & palvelualalla, 6 % hallinnossa tai yksityissektorilla ja 6 % teollisuudessa. Samana vuonna kaupungin työttömyysaste oli 15 %.

Väestö
------

Ar Raman asukasluku oli Palestiinan tilastokeskuksen arvion mukaan vuonna 2018 16 026.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Ar Ram Town Profile (pdf) *Palestinian Localities Study*. The Applied Research Institute – Jerusalem. Viitattu 25.10.2019. (englanniksi)
2. 1 2  Fred Skolnik ja Michael Berenbaum: *Encyclopaedia Judaica Volume 17 Ra-Sam*, s. 77. Thomson Gale, 2007. ISBN 978-0-02-865928-2. (englanniksi)
3. ↑  Projected Mid -Year Population for Jerusalem Governorate by Locality 2017-2021 Palestinian Central Bureau of Statistics. Viitattu 24.10.2019. (englanniksi)
**Yūto Horigome** (jap. 堀米 雄斗; s. 7. tammikuuta 1999 Tokio, Japani) on japanilainen ammattirullalautailija ja olympiavoittaja.

Horigome tutustui rullalautailuun isänsä kautta, joka oli myös rullalautailija. Horigome itse aloitti lajin harrastuksen kuusivuotiaana. Hän muutti vuonna 2016 Los Angelesiin keskittyäkseen lajiin paremmin. Horigomesta tuli toukokuussa 2019 virallisesti ammattilaislautailija, jolloin hän sai myös Shane O’Neillin April Skateboards -merkille oman laudan.

X Games -kilpailuihin Horigome osallistui ensimmäisen kerran vuonna 2017, jolloin hän sijoittui streetissä yhdeksänneksi. Seuraavana vuonna hän oli neljäs sekä sijoittui X Games Europe -kilpailussa neljänneksi ja X Games Oceania -kilpailussa viidenneksi. Horigome kilpaili vuonna 2019 myös kolmassa X Games -tapahtumassa. Minneapolisin X Gamesin hän voitti ja palkittiin toiseksi parhaasta trikistä. X Games Asiassa Horigome sijoittui kolmanneksi ja X Games Europessa kuudenneksi.

Rio de Janeirossa vuonna 2018 järjestetyissä MM-kilpailuissa Horigome oli streetissä kahdeksas. Seuraavana vuonna São Paulossa hän oli hopealla. Maailmanmestaruuden hän voitti Roomassa 2021. MM-kilpailu järjestettiin vain puolitoista kuukautta ennen olympialaisia, mihin kaikki mitalistit varmistivat myös pääsynsä.

Rullalautailu oli mukana ensimmäistä kertaa vuonna 2021 pidetyissä Tokion olympialaisissa. Ensimmäisenä lajina pidettiin miesten street, jonka Horigome voitti. Hänestä tuli näin ensimmäinen rullalautailun olympiavoittaja.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Horigome Yuto The Tokyo Organising Committee of the Olympic and Paralympic Games.  Arkistoitu 30.7.2021. Viitattu 25.7.2021. (englanniksi)
2. 1 2  Yuto Horigome X Games.  Arkistoitu 25.7.2021. Viitattu 25.7.2021. (englanniksi)
3. ↑  Yuto Horigome Wins Street Skateboarding World Championships in Rome  7.6.2021. ShredER. Viitattu 25.7.2021. (englanniksi)
4. ↑  Japan’s Yuto Horigome wins first ever Olympic gold medal in skateboarding *The Guardian*.  25.7.2021. Guardian News & Media Limited. Viitattu 25.7.2021. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Horigome Nike SB:n sivuilla (englanniksi)
**Syksyn tultua** (engl. *Out of Season*; myös *Winter Rates*) on vuonna 1975 ensi-iltansa saanut Alan Bridgesin ohjaama brittiläinen draamaelokuva, jonka pääosissa ovat Cliff Robertson, Vanessa Redgrave ja Susan George. *Syksyn tultua* perustuu esittämättömään näytelmään *Winter Rates*, jonka pohjalta Eric Bercovici ja Reuben Bercovitch laativat elokuvan käsikirjoituksen. Bercovici ja Bercovitch olivat myös elokuvan tuottajina.

Juoni
-----

**Varoitus:  Seuraava kirjoitus paljastaa yksityiskohtia juonesta.**
Keski-ikäinen Ann (Vanessa Redgrave) ja hänen teini-ikäinen tyttärensä Joanna (Susan George) pitävät hotellia Ison-Britannian rannikolla sijaitsevalla saarella. Eräänä päivänä hotelliin saapuu odottamaton vieras, joka on mies nimeltä Joe (Cliff Robertson). Joella ja Annilla on ollut suhde vuosia sitten ja hienovaraisista vihjeistä voi päätellä, että Joanna voisi olla heidän tyttärensä. Joe ja Ann ryhtyvät uudelleen suhteeseen. Pian Annille käy ilmi, että Joen tunteista kilpailee myös Joanna, joka on selkeästi kiinnostunut tästä komeasta ja vanhemmasta miehestä.

**Juonipaljastukset päättyvät tähän.**

Näyttelijät
-----------

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
|  Vanessa Redgrave  | … |  Ann
  |
|  Cliff Robertson  | … |  Joe Tanner
  |
|  Susan George  | … |  Joanna
  |
|  Edward Evans  | … |  Charlie
  |
|  Frank Jarvis  | … |  postimies
  |

Tuotanto
--------

Alun perin näytelmäkirjailija Harold Pinterin oli tarkoitus ohjata elokuva, mutta hänet korvasi Alan Bridges. *Syksyn tultua* kuvattiin Technicolor-elokuvausmenetelmällä Dorsetin Portlandissa. Elokuvan tuotantoyhtiönä oli Lorimar Productions.

Julkaisu
--------

*Syksyn tultua* sai ensi-iltansa Isossa-Britanniassa kesäkuussa 1975. Saman vuoden heinäkuussa elokuva esitettiin myös Berliinin elokuvajuhlilla. Elokuvan Suomen ensi-ilta oli 13. elokuuta 1976.

Palkinnot ja ehdokkuudet
------------------------

| Palkinnot ja ehdokkuudet |
| --- |
| Palkinto | Kategoria | Ehdokas | Tulos |
| Berliinin elokuvajuhlat: Kultainen karhu | Paras elokuva | Alan Bridges | Ehdokkuus |
| Chicagon elokuvajuhlat: Kultainen Hugo | Paras elokuva | Ehdokkuus |
|

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Out of Season (1975) *elonet.fi*. Elonet.fi. Viitattu 11.5.2015. (suomeksi)
2. 1 2 3 4 5  Out of Season (1975) *allmovie.com*. Allmovie.com. Viitattu 11.5.2015. (englanniksi)
3. 1 2  OUT OF SEASON (1975) *tcm.com*. TCM.com. Viitattu 11.5.2015. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* *Syksyn tultua* Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
* *Syksyn tultua* Elonetissä.
* *Syksyn tultua* AllMoviessa. (englanniksi)
**Aquarela do Brasil** ([akwaˈɾɛlɐ du bɾaˈziw], "Akvarelli Brasiliasta"), paremmin tunnettu nimellä **Brazil**, on yksi brasilialaisen musiikin tunnetuimmista sambakappaleista, jonka on säveltänyt Ary Barroso vuonna 1939.

Jo monia hittejä Carmen Mirandalle kirjoittanut Barroso voitti iloisella sävelmällään ensimmäisen palkinnon eräässä sävellyskilpailussa. *Brazil* aloitti Brasiliassa uuden riemukkaiden ja kotimaata ylistävien sambasävelmien aallon, jonka sanottiin hyödyttäneen silloista yksinvaltaista presidenttiä Getúlio Vargasia. Vargas valitsi tietoisesti politiikkansa välineiksi kolme Brasilian suosituinta ilmiötä: samban, jalkapallon ja karnevaalit. Sävelmä on vuodesta toiseen yksi Rion sambakarnevaalin eniten soitettuja. 

Walt Disney kuuli kappaleen erään brasilialaishotellin ravintolassa ja otti sen pari vuotta myöhemmin mukaan lyhyeen piirroselokuvaan *Oppitunti* (Saludos Amigos, 1942), mistä alkoi sävelmän suosio aluksi Yhdysvalloissa ja vähitellen ympäri maailmaa sekä laulettuna että erilaisina instrumentaalisovituksina.

Kappaleesta on satoja levytyksiä, tunnetuimpina esittäjinä Carmen Miranda, Xavier Cugat orkestereineen 1943, Frank Sinatra 1956 sekä myöhemmin muun muassa Bing Crosby, Ray Conniff, Django Reinhardt ja Paul Anka. Suomessa siitä tehtiin vuonna 1956 sekä Matti Viljasen yhtyeen instrumentaaliversio että Sacy Sandin laulettu versio Kari Tuomisaaren sanoin.

Sävelmää on käytetty yli 20 elokuvassa, muun muassa Rioon sijoittuvassa Alfred Hitchcockin jännityselokuvassa *Kohtalon avain* (1946) ja Terry Gilliamin dystopiassa *Brazil – tämän hetken tuolla puolen* (1985), joka sai nimensäkin kappaleesta.

Lähteet
-------

1. ↑  Hiihtola, Pasi: Muistojen bulevardi: Unforgettable *Yle Areena*.  20.3.2014. Viitattu 24.10.2018.
2. 1 2  Nyman, Jake: Muistojen bulevardi: Legenda lasivuoresta *Yle Areena*.  26.2.2014. Viitattu 24.10.2018.
3. ↑  Smashed Hits: Aquarela do Brasil  25.6.2014. BBC News. Viitattu 25.10.2018. (englanniksi)
4. ↑  Hakutulos kappaleelle Brazil *Suomen äänitearkiston tietokanta vuosilta 1901–1999*. Suomen äänitearkisto ry.  Arkistoitu 25.10.2018. Viitattu 24.10.2018.
5. ↑  *Ary Barroso* Internet Movie Databasessa. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Ary Barroson muistosivusto, taustamusiikkina lyhyt pianonäyte kappaleesta "Brazil" (Arkistoitu – Internet Archive) (portugaliksi)

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Aquarela do Brasil
**Misao Ōkawa** (jap. 大川ミサヲ, 5. maaliskuuta 1898 – 1. huhtikuuta 2015 Osaka) oli japanilainen kimonokauppiaiden sukuun kuulunut nainen. Hän syntyi ja asui Osakan prefektuurissa.

Ōkawasta tuli maailman vanhin elävä nainen Koto Ōkubon kuoltua 12. tammikuuta 2013. Myöhemmin Ōkawasta tuli maailman vanhin elävä ihminen hänen maanmiehensä Jirōemon Kimuran kuoltua 12. kesäkuuta 2013. Ōkawa oli Hatsue Onon kuoltua 17. lokakuuta 2012 toinen kahdesta elossa olleesta henkilöstä, joka oli vahvistetusti syntynyt vuonna 1898. Toinen oli yhdysvaltalainen Gertrude Weaver (s. 4. heinäkuuta 1898). Ōkawasta tuli 28. elokuuta 2014 vanhimmaksi elänyt japanilainen ja aasialainen nainen hänen ohitettuaan Tane Ikain iän. Ōkawa oli viimeinen elossa ollut 1800-luvulla syntynyt japanilainen ja aasialainen. Ōkawa täytti 117 vuotta 5. maaliskuuta 2015. Hän oli ensimmäinen japanilainen ja aasialainen ja viides henkilö maailmassa, joka todistettavasti on saavuttanut vähintään 117 vuoden iän. Shigechiyo Izumin on aiemmin uskottu olleen vanhin koskaan elänyt japanilainen. 117 vuoden 27 päivän iän saavuttanut Ōkawa on kaikkien aikojen yhdeksänneksi vanhimmaksi vahvistetusti elänyt ihminen.

Lähteet
-------

1. ↑  World’s oldest person Misao Okawa dies at 117 *Mainichi*.  1.4.2015. Viitattu 1.4.2015. (englanniksi)
2. ↑  114-vuotiaasta japanilaisesta maailman vanhin nainen *Iltalehti*.  27.2.2013. Viitattu 27.2.2013.
3. ↑  Julian Ryall: Oldest woman in the world dies *The Telegraph*.  28.1.2013. Telegraph Media Group Limited.
Misao Fujimura
**Misao Fujimura** (jap. 藤村 操, *Fujimura Misao*; 20. heinäkuuta 1886 – 22. toukokuuta 1903) oli japanilainen filosofian opiskelija ja runoilija, joka muistetaan pääasiassa jäähyväisrunostaan.

Elämäkerta
----------

Fujimura syntyi Hokkaidolla. Hänen isoisänsä oli entinen samurai, ja hänen isänsä muutti Hokkaidolle Meiji-restauraation aikaan. Fujimura kävi yläkoulua Sapporossa ja muutti sitten Tokioon, missä hän otti osaa Tokion Yliopistoa varten valmistavaan koulutukseen.

Myöhemmin Fujimura matkusti Kegon-putouksille. Paikka on kuuluisa näköalastaan, ja siellä Fujimura kirjoitti jäähyväisrunonsa suoraan puunrunkoon ennen kuin teki itsemurhan. Hänen hautansa on Aoyaman hautausmaalla Tokiossa.

Fujimuran tarinasta tuli nopeasti sensaatio, ja sitä kommentoi jopa kuuluisa kirjailija Natsume Soseki.

Lähteet
-------

* 土門公記（Domon Kouki）: 藤村操の手紙－華厳の滝に眠る16歳のメッセージ. Shimotsuke Shimbunsha, 2002,  ISBN 4-88286-175-5

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Yhdysvallat
* Japani
* Korea

 |

 |

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Misao Fujimura
**Sakari Mikael Salminen** (14. tammikuuta 1932 Viiala – 16. syyskuuta 2019 Espoo) oli suomalainen insinööri ja yritysjohtaja, joka sai teollisuusneuvoksen arvonimen.

Salmisen vanhemmat olivat liikkeenharjoittaja Urho Albinus Salminen ja Enne Matilda Pekkala ja puoliso vuodesta 1955 Liisa Annikki Mäkinen ja vuodesta 1974 Pirkko Annikki Lahdenperä. Keskikoulun käytyään Salminen opiskeli Helsingin teknillisessä opistossa ja valmistui sähköinsinööriksi 1957. Hän oli työskennellyt jo ennen valmistumistaan radiotekniikan parissa ja meni valmistuttuaan apulaisinsinööriksi Posti- ja lennätinlaitoksen palvelukseen. Sieltä hän siirtyi Imatran Voiman sähkölaboratorion päälliköksi. Vuonna 1965 Salmisesta tuli Suomen Kaapelitehtaan elektroniikka-osaston koekenttäpäällikkö.

Kun Nokia muodostettiin 1966, Salmisesta tuli yhtiön elektroniikkaosaston ja sittemmin teollisuusryhmän johtohenkilöitä, vuodesta 1972 kantoaalto-osaston johtaja. Nokian myöhempien yritysjärjestelyjen myötä syntyneen tietoliikenneteollisuusryhmän johtaja ja Telenokia-yhtiön toimitusjohtaja Salminen oli vuodesta 1975 aina eläkkeelle jäämiseensä saakka, vuoteen 1993. Tehtävässä häntä seurasi Matti Alahuhta. Salminen oli Nokian johtokunnan jäsen 1986–1993. Teollisuusneuvoksen arvonimen hän sai vuonna 1990.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Sakari Salminen *Biografiasampo*. Viitattu 18.12.2021.
2. 1 2  Muistot. Sakari Salminen 1932–2019. Teollisuusneuvos. (Tilaajille) *Helsingin Sanomat*.  27.10.2019. Viitattu 18.12.2021.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Talousvaikuttajat

 |

 |
**Sysisara** (*Carex atrofusca*) on sarakasvien heimoon ja sarojen sukuun kuuluva monivuotinen kasvilaji. Sysisara muistuttaa jonkin verran nokisaraa (*Carex fuliginosa*).

Sysisara esiintyy yksittäisversoina tai löyhästi mätästävänä ja kasvaa 10–25 senttimetriä korkeaksi. Sen lehdet ovat litteitä, harmahtavanvihreitä, muutaman millimetrin levyisiä ja pituudeltaan noin puolet varren pituudesta.

Sysisaran kukinnon tähkät näyttävät samannäköisiltä, mutta sysisara on valeyhtäläistähkäinen, sillä hede- ja emikukat ovat yleensä omissa tähkissään. Kukinnon muodostavassa tähkistössä on ylinnä yksi, 7–12 mm pitkä hedetähkä, jossa voi joskus olla myös osittain emikukkia, ja sen alapuolella kahdesta neljään kappaletta, 8–20 mm pitkiä ja nuokkuvia emitähkiä. Hedekukat ovat kolmiheteisiä ja emikukat kolmeluottisia. Tähkäsuomut ovat mustavioletteja, ja pullakot muuttuvat kypsyessään suunnilleen samanvärisiksi. Sysisara on tuulipölytteinen ja kukkii heinäkuussa.

Sysisara on kalkinvaatija ja kasvaa monenlaisilla kosteilla paikoilla tunturialueilla. Sysisaraa kasvaa Pohjois-Kanadassa, Alaskassa, Grönlannissa sekä pohjoisessa Euraasiassa. Suomessa sysisaraa kasvaa vain käsivarren Lapissa, aivan käsivarren kärjessä. Sysisara on Suomessa silmälläpidettävä laji (NT).

Sysisara löydettiin Lapista vuonna 1803. Sysisaran tieteellinen lajinimi tulee latinan kielen mustaa (lat. *ater*) ja mustanruskeaa (lat. *fuscus*) tarkoittavien sanojen yhdistelmästä viitaten sysisaran tummiin pullakoihin.

Lähteet
-------

* Pinkka – Lajintuntemuksen oppimisympäristö: Sysisara (*Carex atrofusca*)
* Flora of North America: *Carex atrofusca* (englanniksi)
* Den virtuella floran: Svedstarr (*Carex atrofusca*) (ruotsiksi)
* Lampinen, R. & Lahti, T. 2016: Kasviatlas 2015 – Helsingin Yliopisto, Luonnontieteellinen keskusmuseo, Helsinki:

Aiheesta muualla
----------------

* Suomen Lajitietokeskus: Sysisara (*Carex atrofusca*)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Taksonitunnisteet | 
* Wikidata: Q1025273
* Wikispecies: Carex atrofusca
* CoL: R874
* EoL: 1124911
* EPPO: CRXAU
* EUNIS: 187347
* FNA: 242101035
* GBIF: 2722359
* iNaturalist: 159880
* IPNI: 298703-1
* IRMNG: 10683549
* ITIS: 39511
* NatureServe: 2.128097
* NBN: NBNSYS0000002455
* NCBI: 241197
* Open Tree of Life: 174053
* PFI: 7983
* Plant List: kew-224773
* PLANTS: CAAT7
* POWO: urn:lsid:ipni.org:names:30016513-2
* Tropicos: 9900118
* VASCAN: 4762
* WFO: wfo-0000344723

 |

 |
**Sakari Pykälä** (8. lokakuuta 1926 Nastola – 14. maaliskuuta 1996 Helsinki) oli suomalainen kuvanveistäjä, joka tunnetaan erityisesti lintuaiheisista puuveistoksistaan. Pykälän merkittävimpiin töihin kuuluu Rooman Minervan kirkkoon sijoitettu suurikokoinen jalavaveistos Suomen kansallispyhimyksestä Pyhästä Henrikistä. Pykälä toimi uransa alussa kolmisen vuotta Riihimäen Lasin muotoilijana.

Pykälä opiskeli 1951–1954 Taideteollisen oppilaitoksen ammattikoulussa kolmivuotisella koristeveistäjä- ja muovailijalinjalla ja vuonna 1959 Rooman Accademia di Belle Artissa. Hän asui 1980-luvun alussa uudelleen joitakin vuosia Roomassa ja toimi siellä muun muassa American Academyn ohjaavana taiteilijana.

Pykälän teoksia on ollut esillä Suomen lisäksi Sveitsissä ja Italiassa. Hänen töitään on muun muassa New Yorkin modernin taiteen museossa ja The Brooklyn Museumissa. Syksyllä 2017 hänen tuotantoaan esiteltiin näyttelyssä Suomen lasimuseossa Riihimäellä.

Lähteet
-------

1. 1 2  Sakari Pykälä, kuvanveistäjä ja muotoilija *Museot.fi-sivusto*.  22.9.2017. Suomen lasimuseo. Viitattu 23.5.2018.
2. 1 2 3  Vehkakoski, Vellamo: Kuvanveistäjä Sakari Pykälä *Helsingin Sanomat*.  13.4.1996. Viitattu 23.5.2018.
3. ↑  Örmä, Simo: Pyhän Henrikin juhla Roomassa  2011. Suomen Ekumeeninen Neuvosto.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Kansalliset Muokkaa Wikidatassa | 
* Suomi (KANTO)

 |

 |
**Sysilatikka** eli **savulatikka** (*Aradus aterrimus*) on latikoihin kuuluva ludelaji. Suomen lajiston uhanalaisarvioinnissa 2010 se on luokiteltu alueellisesti hävinneeksi (RE), sillä lajista ei ole tehty havaintoja yli sataan vuoteen.

Koko ja ulkonäkö
----------------

Muiden latikoiden tapaan sysilatikka on leveä ja erittäin litteä lude, jonka pinta on lähes karvaton ja nystermien peittämä. Peitinsiipien kärkikalvossa on siipisuonia ja selän keskellä näkyvä pikkukilpi on teräväkärkisen kolmiomainen. Sysilatikan peitinsiivet ovat kärkikalvoa myöten yksivärisen mustat ja etuselän kulmat ovat pyöristyneesti ulkonevat. Tuntosarvien toinen jaoke on tasaisesti kärkeä kohti paksuuntuva ja eläimen päätä lyhyempi. Ruumiin pituus on 5,0–6,8 mm.

Levinneisyys ja lentoaika
-------------------------

Lajin levinneisyys ulottuu Keski-Euroopasta ja Skandinavian eteläosista Keski-Aasian ja Siperina poikki Venäjän kaukoitään, joskin lajia tavataan koko esiintymisalueellaan vain harvoin. Suomessa lajista on tehty vain kaksi havaintoa, joista toisen sijainti on määrittelemätön ja viimeisin havainto on Pohjois-Karjalan Kontiolahdella 1800-luvun lopulta.

Elinympäristö ja elintavat
--------------------------

Keski-Euroopassa sysilatikka elää kuolleilla tammilla, kastanjoilla sekä muilla puilla, joita vyökäävät (*Trametes*) ovat lahottaneet. Sitä tavataan myös metsäpalojen polttamilla kuusilla ja männyillä. Suomessa sitä on pidetty metsäpaloalueiden lajina, mutta havaintojen vähäisyyden vuoksi elinympäristövaatimukset ovat käytännössä tuntemattomat. Ruotsissa löytö Gotlannin Fåröltä, kaukana mantereelta, viittaa lajin kykyyn tarvittaessa lentää pitkiäkin matkoja.

Suomen lajistosta sysilatikka on luokiteltu hävinneeksi vuosien 1985, 1992, 2000 ja 2010 uhanalaisarvioinneissa. Ruotsissa laji on äärimmäisen uhanalainen.

Lähteet
-------

1. ↑  Anders Albrecht, Heidi Viljanen, Pasi Sihvonen: sysilatikka – *Aradus aterrimus* *Suomen Lajitietokeskus*.  2019. Viitattu 23.3.2022.
2. ↑  Hyvärinen, Esko & Juslén, Aino & Kemppainen, Eija & Uddström, Annika & Liukko, Ulla-Maija: *Suomen lajien uhanalaisuus - Punainen kirja 2019*, s. 369, 373. YM, SYKE, 2019. ISBN 978-952-11-4973-3. PDF.
3. 1 2 3 4  Teemu Rintala & Veikko Rinne: *Suomen luteet*. Helsinki: Hyönteisarvika TIBIALE Oy, 2010. ISBN 978-952-92-7512-0.  s. 190 ja 276
4. 1 2 3  Svart barkskinnbagge Artdatabanken. Viitattu 1.12.2022. (ruotsiksi)
5. ↑  Suomen latikat (Arkistoitu – Internet Archive)
6. ↑  Latikoiden uhanalaisluokkien muutokset (Arkistoitu – Internet Archive)
7. ↑  Svart barkskinnbagge (vain arkistossa)  2010. SLU: Artfakta.  (ruotsiksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Global Biodiversity Information Facility: Luokittelu ja levinneisyyskartta (englanniksi)
* Luomus: Aradus aterrimus (Arkistoitu – Internet Archive)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Taksonitunnisteet | 
* Wikidata: Q10684388
* EUNIS: 246411
* Fauna Europaea (new): 2c4bf6d3-3906-474e-ae6a-a23e2ee54452
* GBIF: 4485561
* iNaturalist: 987842
* NBN: NHMSYS0020308954

 |

 |
**Thelma Pirkko Annikki Saastamoinen** (17. syyskuuta 1922 Viipuri – 14. syyskuuta 2015) oli suomalainen näyttelijä.

Saastamoinen esiintyi Iitan roolissa Havukka-ahon ajattelija tv-sarjassa 1971 ja gynekologin roolissa Edvin Laineen 1986 ohjaaman elokuvan Akallinen mies tv-sarjaversiossa. Jatkosodan aikana Saastamoinen oli näyttelijänä Aunuksen Teatterissa. Vuonna 1969 hänet palkittiin Lahden Teatterikerho ry:n jakamalla Iivari-veistoksella.

Saastamoinen oli kiinnitettynä näyttelijänä Lappeenrannan Työväen Teatterissa 1945–1947, Tampereen Teatterissa 1947–1949, Kotkan Maakuntateatterissa 1949–1950, Oulun Teatterissa 1957–1961, Mikkelin Teatterissa 1961–1963, Imatran Teatterissa 1963–1965, Lappeenrannan kaupunginteatterissa 1965–1967, ja Lahden kaupunginteatterissa vuodesta 1967. Saastamoinen oli Glory Leppäsen oppilaana Lappeenrannan teatteriseminaarissa.

Saastamoisen huomattavia teatterirooleja olivat Opaali (Rakas Murhakoplani ja Opaali on timantti), Rva Tót (Tótin perhe), Ellen Salpakari (Pohjantähti II ja III), Mrs. Higgins (My Fair Lady), Volumnia (Coriolanus), Lily Piper (Touhutäti yllättää), Kattaiska (Savu-uhri), Connie-täti (Juurakon Hulda), Nadezda Petrovna (Anastasia ja valtakirja), ja Serafina Iljitsna (Eläköön itsemurhaaja).

Jäähyväisnäytännön Lahden Kaupunginteatterissa Saastamoinen piti komediassa Lysistrate 1985.

Saastamoisen vanhemmat olivat työnjohtaja Viktor Saastamoinen ja ompelija Alma Saastamoinen.

Lähteet
-------

* Veistäjä, Verneri: *Teatterin maailma 1965 - Suomen teatterilaitos ja teatteriväki*. Helsinki: Suomen Teatterijärjestöjen Keskusliiton julkaisuja n:o 8, 1965.
* Martin, Timo; Niemi, Pertti; Tainio, Ilona: *Suomen teatterit ja teatterintekijät - Yhteisö- ja henkilöhakemisto*. Helsinki: Suomen Teatterijärjestöjen Keskusliiton julkaisu n:o 28, 1974. ISBN 951-30-2505-5.
* Tainio, Ilona (toim.): *Suomen teatterit ja teatterintekijät 1983 - Yhteisö- ja henkilöhakemisto*. Helsinki: Suomen Teatterijärjestöjen Keskusliiton julkaisu, 1983. ISBN 951-30-5727-5.

### Viitteet

1. ↑  Tampereen seurakuntayhtymä: Saastamoinen Thelma Pirkko Annikki, Kalevankankaan hautausmaa, Tampere, kortteli 046 *hautahaku.fi*. Viitattu 7.5.2022.
2. ↑  Thelma Saastamoinen *BillionGraves*. Viitattu 15.4.2023. (englanniksi)
3. 1 2  IMDb : Thelma Saastamoinen
4. ↑  Aunuksen teatterin ensi-ilta: Fodorin "Kypsyyskoe". Seppo Sariola, Thelma Saastamoinen, Kim Borgin valokuva 24.11.1942 (Sotasampo)
5. ↑  Lahden kaupunginteatteri : Iivari-veistoksen saajat 1960-luvulla
6. ↑  Etelä-Suomen Sanomat, julkaistu 16.3.1985


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Elonet

 |

 |
**Ville Sakari Sohlberg** (6. kesäkuuta 1907 Helsinki – 25. syyskuuta 2000 Helsinki) oli korkeimman oikeuden jäsen 1952–1955 ja 1957–1975 ja huomattava teollisuusmies, vuorineuvos Wilhelm Aleksanteri Sohlbergin poika ja sukuyhtiö Oy G. W. Sohlberg Ab:n hallituksen jäsen ja puheenjohtaja 1938–1984.

Sohlberg toimi erilaisissa tehtävissä sotaoikeuksissa syyttäjästä sotaylituomariin 1937–1948. Hänen puolisonsa, esittelijäneuvos Päivikki Tulenheimo-Sohlberg oli Helsingin yliopiston kanslerin Antti Tulenheimon tytär. Sakari Sohlberg hoiti lukuisia luottamustoimia järjestöissä ja yrityksissä.

Helsingin Katajanokalla pariskunnan entisessä asunnossa toimii Päivikki ja Sakari Sohlbergin kotimuseo. Heidän nimeään kantava säätiö (Päivikki ja Sakari Sohlbergin säätiö rs.) on merkittävä lääketieteellisen ja terveydenhuollollisen tutkimuksen rahoittaja.

Lähteet
-------

1. ↑  Sakari Sohlbergin muistokirjoitus *Helsingin Sanomissa*.
2. ↑  Tolonen, Jaana (toim.): *Suomen lakimiehet – Finlands jurister 1988*, s. 1023. Suomen Lakimiesliiton kirjasarja, 99. Helsinki: Lakimiesliiton kustannus, 1988. ISSN 0585-9530. ISBN 951-640-395-6.
3. ↑  *Kuka kukin on 1978*. Helsinki: Otava, 1978.
4. ↑  Säätiön perustajat Päivikki ja Sakari Sohlbergin säätiö rs.  Arkistoitu 6.10.2012. Viitattu 6.10.2012.
5. ↑  *Kuka kukin on 1974*. Helsinki: Otava, 1974.
6. ↑  Päivikki ja Sakari Sohlbergin säätiö rs Päivikki ja Sakari Sohlbergin säätiö rs.  Arkistoitu 6.10.2012. Viitattu 6.10.2012.
**Thekla von Schober**, o.s. **von Gumpert** (28. kesäkuuta 1810 Kalisch, Preussi – 1. huhtikuuta 1897 Dresden, Saksa) oli saksalainen lasten- ja nuortenkirjailija. Kirjoillaan *Töchter-Album* ja *Herzblättchens Zeitvertreib* hän on saksalaisen tyttökirjallisuuden perustaja.

Thekla von Gumpert syntyi kolmantena lapsena lääkintäneuvos Christian Gottlieb von Gumpertin ja hänen vaimonsa Henrietten, o.s. von Eckartsberg und Weißtrupp, perheeseen. Vanhempien avioliittoa ja perheen elämää on kuvattu "äärettömän onnelliseksi". Perheen muutettua Poseniin Thekla von Gumpert pääsi kosketuksiin Preussin prinsessa Louisen ja tämän tyttären Wandan kanssa. Gumpertin perheen köyhdyttyä Thekla von Gumpert toimi kotiopettajana. Siirryttyään Czartoryskin perheen mukana Dresdeniin hän tutustui lastentarhojen perustajaan Friedrich Fröbeliin, jonka tunnuslause oli "Kommt, lasset uns unseren Kindern leben!" (Sallikaa lastemme elää!')

Gumpert julkaisi 1848 paljon sekä kielteistä että myönteistä huomiota saaneen kirjasen *Für deutsche Frauen*, jossa hän hahmotteli lastentarhojen toimintaa ja nuorten tyttöjen opetusta. Hän ilmoittautui seuraavana talvena pidettävälle Fröbelin lastentarhanopettajien koulutuskurssille, mutta sairastuminen esti hänen osallistumisensa. Puolisonsa kuoleman jälkeen Czartoryski avioitui pian uudelleen, ja Gumpert muutti äitinsä luokse Berliiniin ja keskittyi kirjoittamiseen. Gumpert avioitui 46-vuotiaana 60-vuotiaan weimarilaisen lähetystöneuvoksen Franz von Schoberin kanssa. Avioliitto ei kuitenkaan tuonut hänen toivomaansa onnea, ja pariskunta asettui asumaan erilleen 1860.

Suomennetut teokset
-------------------

* *Kerjäläis-poika eli Rukoile sekä te'e työtä: kertoelmia lapsille*. Porvoo: Söderström, 1862.
* *Suutarin oppi-poika tahi Mihin uskollisuus juurtuu, siihen kasvaa Jumalan siunauksesta hedelmä-puu: kertoelma lapsille*. Porvoo: Söderström, 1863.
* *Risto setän kirjeet lasten hyödyksi: 12:lla kuvalla*. Turku: Edlund, 1869.
	+ *Risto setän kirjeet, lasten hyödyksi*. Helsinki: Edlund, 1882

Lähteet
-------

1. ↑  Hyacinth Holland, Gumpert, Thekla von, *Allgemeine Deutsche Biographie, 49th volume (käännä suomeksi)*, Leipzig, osa 49,‎ 1904, s. 628–630View and modify data on Wikidata. Tieto on haettu Wikidatasta.
2. 1 2 3  Manfred Berger: Frauen in der Geschichte des Kindergartens: Thekla von Gumpert, viitattu 4.4.2019

Aiheesta muualla
----------------

* Vapaasti ladattavia Thekla von Gumpertin e-kirjoja Projekti Lönnrotista ja Project Gutenbergista.
* Suutarin oppipoika Projekti Runebergissä

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Suomi (KANTO)
* Yhdysvallat
* Latvia
* Tšekki
* Kreikka
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Afrikansirohaukka** (*Chelictinia riocourii*) on haukkojen heimon *Chelictinia*-sukuun kuuluva lintu. Sitä tavataan seuraavissa maissa: Benin, Burkina Faso, Kamerun, Keski-Afrikan tasavalta, Tšad, Norsunluurannikko, Djibouti, Etiopia, Gambia, Ghana, Kenia, Mali, Mauritania, Niger, Nigeria, Senegal, Somalia, Etelä-Sudan, Sudan, Togo, Uganda. Vaeltavana sitä tavataan myös Eritreassa, Liberiassa ja Jemenissä.

Laji on luokiteltu vaarantuneeksi, koska sen kannan epäillään laskevan elinympäristöjen vähenemisen seurauksena. Lajin kannaksi arvioidaan 46 000–100 000 yksilöä.

Elinympäristö
-------------

Kaksi afrikansirohaukkaa Etiopiassa.
Laji on levinnyt tropiikin alueelle kapeana kaistaleena leveyspiirien 15°N ja 8°N väliin. Satunnaisesti sitä tavataan Länsi-Afrikassa leveyspiirillä 19°N ja Keniassa leveyspiirillä 1°S. Se pesii Sahelin vyöhykkeellä, ja Pohjois-Keniassa ja Ugandassa on pieni pysyvä populaatio. Se on muuttolintu, joskin pysyttelee pohjoisella pallonpuoliskolla. Se siirtyy etelämmäksi marraskuussa pesimäajan jälkeen kuivan kauden alkaessa ja palaa pohjoiseen sadekauden alkaessa helmikuussa.

Laji elää kuivalla savannilla ja puoliaavikossa merenpinnan tasosta noin 500 metrin korkeuteen. Sen pääasiallista ravintoa ovat matelijat, esimerkiksi liskot ja käärmeet, hyönteiset ja hämähäkit ja satunnaisesti pienet jyrsijät. Se on laumaeläin ja kerääntyy ruohikkopalojen reunalle saalistamaan heinäsirkkoja ja karjan lähelle saalistamaan hyönteisiä.

Laji rakentaa pieniä, halkaisijaltaan 30–40 cm:n kokoisia pesiä puihin usein lähelle suurempien petolintujen, kuten sihteerilinnun, pesiä ja toisinaan myös ihmisasutuksen lähelle. Pesintäaikaa on toukokuusta syyskuuhun mutta Senegalissa se pesii joulukuusta helmikuuhun ja Keniassa maaliskuusta heinäkuuhun sekä jälleen elokuusta eteenpäin.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  BirdLife: *Chelictinia riocourii* *IUCN Red List of Threatened Species. Version 2022-2*.  2021. International Union for Conservation of Nature, IUCN, Iucnredlist.org. Viitattu 30.3.2023. (englanniksi)
2. ↑  Integrated Taxonomic Information System (ITIS): *Chelictinia riocourii* (TSN 559183) *itis.gov*. Viitattu 25.11.2014. (englanniksi)
3. 1 2 3  Scissor-tailed Kite *Chelictinia riocourii* (Arkistoitu versio) BirdLife International. Viitattu 25.11.2014. (englanniksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Taksonitunnisteet |
| --- |
|  |
| Chelictinia riocourii | 
* Wikidata: Q1050275
* Wikispecies: Chelictinia riocourii
* ADW: Chelictinia\_riocourii
* Avibase: 22832FF4C1180B06
* BirdLife: 22695042
* CoL: 69R8H
* CMS: chelictinia-riocourii
* BOW: sctkit1
* eBird: sctkit1
* Euring: 31150
* GBIF: 2480364
* IBC: scissor-tailed-kite-chelictinia-riocourii
* iNaturalist: 5428
* IRMNG: 11407222
* ITIS: 559183
* IUCN: 22695042
* NCBI: 2763549
* Species+: 9136
* Xeno-canto: Chelictinia-riocourii

 |
|  |
| Elanoides riocourii | 
* Wikidata: Q41215375
* CoL: 38YJ3
* GBIF: 6066261
* ITIS: 824195

 |

 |
**Niilo Sakari Sihvola** (8. syyskuuta 1919 Kärkölä – 15. maaliskuuta 2003 Lahti) oli suomalainen insinööri ja yritysjohtaja, joka sai teollisuusneuvoksen arvonimen.

Sihvolan vanhemmat olivat maanviljelijä Esa Sihvola ja Olga Tommola ja puoliso vuodesta 1948 Sylvi Kojo. Sihvola tuli ylioppilaaksi Lahden lyseosta 1938 ja valmistui sotien jälkeen diplomi-insinööriksi Teknillisestä korkeakoulusta 1949. Hän oli valmistuttuaan Suur-Savon Sähkön jakeluinsinööri ja vuodesta 1950 yhtiön teknillinen johtaja. Revon Sähkö -yhtiön toimitusjohtajaksi Sihvola tuli vuonna 1952, kun yhtiön hallintoneuvosto oli helmikuussa vapauttanut edellisen toimitusjohtajan Onni Mäkelän tehtävästään. Sihvola toimi puolestaan tässä tehtävässä aina syksyyn 1984 asti, yli kolmekymmentä vuotta. Sihvolan johtamana yhtiötä kehitettiin merkittävästi ja se kasvoi sekä asiakasmääränsä että ostamiensa ja rakennuttamiensa voimaloiden suhteen. Yhtiön rakennuttamia vesivoimaloita olivat muun muassa Vesikosken voimalaitos, Uljuan voimalaitos, Oksavan voimalaitos ja Kalliokosken voimalaitos. Yritys hankki myös osuuden Olkiluodon ydinvoimalasta. Enimmillään Oulaisissa pääkonttoria pitäneellä yhtiöllä oli Sihvolan aikana liki kaksisataa työntekijää. Sihvolan luottamustoimiin kuuluivat muun muassa Suomen Sähkölaitosyhdistyksen valtuuskunta ja Voimalaitosten työnantajaliiton hallitus. Teollisuusneuvoksen arvon hän sai vuonna 1971. Sotilasarvoltaan Sihvola oli reservin insinöörikapteeni (1968).

Lähteet
-------

1. 1 2  Biografia-sampo: Sakari Sihvola Viitattu 30.10.2021.
2. ↑  Biografia-sampo: Onni Mäkelä Viitattu 6.11.2021.
3. ↑  Ihmiset. Kuolleet. Diplomi-insinööri kehitti maakuntien sähköhuoltoa. Teollisuusneuvos Sakari Sihvola. *Helsingin Sanomat*, 3.4.2003. (Tilaajille). Viitattu 30.10.2021.
4. ↑  Kuka kukin on 1970, s. 956.
**Meidän Mirri** on alun perin vuonna 1952 julkaistu Tammen kultaiset kirjat -lastenkirjasarjan ensimmäinen osa, josta on tullut erittäin suosittu. Tästä Kathryn ja Byron Jacksonin kirjoittamasta sekä Alice ja Martin Provensenin kuvittamasta tarinasta on vuonna 2006 otettu Suomessa jo 13. painos. Kirjan suomentajaksi on merkitty Lea Karvonen. Karvonen on kuitenkin vain Tammen käyttämä nimimerkki, jonka takana toimi usea eri henkilö. Kirjan todellinen suomentaja ei siis ole tiedossa. Alkuperäinen englanninkielinen *Katie the Kitten* -kirja julkaistiin jo vuonna 1949, Little Golden Books -lastenkirjasarjassa.

Kathryn ja Byron Jacksonin teoksiin kuuluu myös mm. Tammen kultaiset kirjat -sarjan 17. kirja, *Hiekkarannalla*. Kathryn Jacksonin käsialaa on myös esimerkiksi sarjan 147. kirja, *Luiseva puiseva leijona*. Byron Jackson on kirjoittanut puolestaan muun muassa sarjan kolmannen kirjan *Pikku Viu Viu*. Alice ja Martin Provensen ovat kuvittaneet useita muitakin Tammen kultaisia kirjoja.

Juoni
-----

Kirja keskittyy kuvaamaan pienen kissanpennun elämää yhden lyhyen valveillaolohetken aikana. Tarinan kahdellatoista sivulla on kullakin yksi kuva, johon liittyy yleensä noin kaksi riviä tekstiä. Koko tarina on kerrottu preesensissä.

Kirjan ensimmäisellä sivulla esitellään kirjan päähenkilö, meidän Mirri, joka nukkuu vanhassa hatussa eteisen lattialla. Seuraavilla sivulla Mirri herää, kiipeää tuolille ja huitaisee ilmassa surisevia kärpäsiä. Tämän jälkeen Mirri menee keittiöön, jossa se säikäyttää koiran, mutta joutuu itse pienen hiiren säikäyttämäksi ja pakenee ulos.

Myös ulkona Mirri kohtaa monia seikkailuja. Piilouduttuaan pensaan alle se havaitsee sammakon, jota se lähtee jahtaamaan. Saalistus kuitenkin päättyy epäonnisesti. Haisteltuaan kukkasia Mirri yrittää myös kiivetä puussa olevaan linnunpesään, pyydystää mehiläisen sekä oman häntänsä. Pudottuaan penkiltä vesisankoon ja kuivattuaan itsensä Mirri pyytää naukuen ruoakseen maitoa, jonka se litkii taitavasti. Tarina päättyy onnellisesti, kun maidon juotuaan Mirri nukahtaa uudelleen hattuun.

Lähteet
-------

1. ↑  Suomalainen Kirjakauppa: Meidän Mirri *suomalainen.com*. Viitattu 14.8.2007. [vanhentunut linkki]
2. ↑  iGS-toimitus: Keitä kirjallisia kääntäjiä on "Suomentanut Lea Karvonen" -salanimen takana? *Kysy mitä vain*.  2005. Helsingin kaupunginkirjasto. Viitattu 8.6.2009. [vanhentunut linkki]
3. 1 2  Byron ja Kathryn Jackson (teksti), Alice ja Martin Provensen (kuvat): *Meidän Mirri*. Tammen kultaiset kirjat 1. Hämeenlinna: Tammi, 2006. ISBN 951-30-0010-9.
4. ↑  Kustannusosakeyhtiö Tammi: Satutammi - Näyttely Tammen kultaisista kirjoista Leikkilinnassa WeeGee-talossa 13.10. 2006 - 1.10. 2007 *lastenparhaatkirjat.net*.  6.11.2006. Viitattu 14.8.2007. [vanhentunut linkki]
**Kairo-trilogia** on egyptiläisen kirjailijan Naguib Mahfouzin teossarja, jonka osat ovat *Palatsikatu*, *Intohimon palatsi* ja *Sokerikuja*. Alkuperäisteokset ilmestyivät 1956 ja 1957, Pekka Sunin suomennokset 1990-luvulla Tammen kustantamana. 

Aloitusteos *Palatsikatu* kertoo Sayyid Ahmad Abd al-Jawadista ja hänen perheestään. Kauppias Sayyid on menestyvä, varakas kaksinaamainen perheenpää, jolta vaimo ja lapset saavat osakseen ankaran kohtelun. Sayyid on kuitenkin kotinsa ulkopuolella hurmaava seuramies, joka ottaa vapauden pitää rakastajattaria ja joka on seurueen keskipiste ystävien tapaamissa. Sayyidin vaimo Amina on miehensä edessä nöyrä ja kohtelee poikiaan pehmeästi. Kodin seinien sisään suljetut naiset näkevät ulkomaailmaa vain ikkunasta kurkkien. 

J. P. Pulkkinen sanoo Ylen sivulla kirjoituksessaan, että hänet yllätti Mahfouzin kerronnallisten keinojen tuttuus, vaikka hän ennakkoon oli varautunut joutuvansa kamppailemaan ymmärtääkseen orienttia ja islamia:

> »Mahfouz tuntuikin tutulta, hänen henkilönsä tulivat lähelle, heidän ajattelunsa ja motiivinsa ymmärrettäviltä. Itse asiassa jouduin tekemisiin oman vieraaseen kohdistuvan ennakkoasenteeni ja torjuntani kanssa. Tai ehkä tämä egyptiläinen klassikko on hyvä osoitus kirjallisuuden kyvystä rakentaa siltoja, olla universaali kieli ja rajojen ylittäjä. - - [O]lin yllättynyt siitä, miten tuttuja ja toimivia Mahfouzin kerronnalliset keinot olivat, miten eepos solahti tuntemaani kirjallisuuden kaanoniin. Kirja tuntui ikään kuin länsimaiselta ja jostain lukemani vertaus Thomas Mannin *Buddenbrookeihin* osuvalta.» 
> 
>

Lähteet
-------

1. ↑  Pulkkinen, J. P.: Kairo Mahfouzista Ondaatjeen *Yle Kulttuuri*.  26.11.2014, päivitetty 9.12.2014. Viitattu 1.6.2020.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Kansalliset Muokkaa Wikidatassa | 
* Saksa

 |

 |
*Kaira*-albumin kansi. Levy julkaistiin vuoden 2017 April Jazzissa.
**Kaira** on vuonna 2017 perustettu suomalainen jazzyhtye.

Kaira-albumi
------------

Yhtyeen ensimmäinen levy *Kaira* (Svart Records, 2017) julkistettiin April Jazzissa vuonna 2017. Levy yhdistelee jazzin, soulin ja funkin aineksia. Levyllä ovat mukana Markus Niittynen (piano), Sampo Tiittanen (basso), Jussi Lehtonen (rummut ja perkussiot), Joonatan Rautio (saksofoni) sekä vokalistit Nina Mya ja Sam Huber. 

Soundin arviossa Juha Seitz piti tulkintoja kohtuullisen irtonaisina, joskin ajoittain yökerhomaisina. Hän olisi kaivannut jamitteluja tai kulmikkuutta virkistämään äänitettä.

Tuleva albumi *Air*
-------------------

Kairan on määrä julkaista uusi levy nimeltä *Air* vuodenvaihteessa 2022–2023. Uusi albumi on instrumentaalista mainstream-jazzia. Air-albumilla soittavat Markus Niittynen (piano), Timo Lassy (saksofoni ja huilu), Heikko Remmel (basso), Jussi Lehtonen (rummut), Abdissa Assefa (perkussiot), Kalevi Louhivuori (trumpetti ja flyygelitorvi) sekä Kasperi Sarikoski (pasuuna).

Sävellykset ja sanoitukset
--------------------------

Kairan levyjen kappaleet on säveltänyt parivaljakko Lauri Kaira ja Markus Niittynen. Osan sanoituksista on tehnyt New Yorkissa asuva ruotsalainen jazz-artisti ja säveltäjä Emma Larsson ja osan Lasse Kurki.

Lähteet
-------

* Jazzrytmit – Kaira: Urban Sagas of Northern Cities
* virallinen sivusto

### Viitteet

1. ↑  Seitz, Juha: Svengaavaa jazzia yökerhotaajuuksilla – Kaira taitaa kutemisen soundtrackin mutta missaa jamittelun paikat - Soundi.fi *www.soundi.fi*.  14.5.2017. Viitattu 10.8.2022.