recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**1001 elokuvaa jotka jokaisen on nähtävä edes kerran eläessään** (*1001 Movies You Must See Before You Die*) on *1001 edes kerran eläessään* -sarjaan kuuluva Steven Jay Schneiderin toimittama kirja, johon on listattu 1001 elokuvahistorian merkittävää elokuvaa. 

Ensimmäinen kirjassa esitelty elokuva on Georges Mélièsin *Matka kuuhun* vuodelta 1902. Kirjan valikoima kattaa kaikki elokuvan lajityypit, kuten kauhu, sota, toiminta, jännitys, seikkailu, animaatio, tieteisfiktio, rakkaus, draama, dokumentti ja jopa avantgarde-elokuvat. Kirjan tarkoituksena on nostaa lukija innokkaaksi elokuvafaniksi ja houkutella katsomaan merkittävimmät elokuvat kautta aikojen. Sisällysluettelosta voi etsiä elokuvan sen nimen, ohjaajan tai genren avulla. Joukossa on elokuvia monista maista. Kirjan suomenkielisessä painoksessa on myös 20 merkittävintä suomalaista elokuvaa, joiden esittelyt on kirjoittanut Pasi Nyyssönen.

Kirjaa on julkaistu useilla kielillä, kuten englanti, hollanti, ruotsi, kreikka, norja, suomi, tanska, portugali (Brasilian ja Portugalin painokset), unkari, ranska, espanja sloveeni, kroatia, turkki ja puola. Lokalisoidut painokset sisältävät muutamia kyseisen maan omia elokuvia.

Katso myös
----------

* *1001 albumia jotka jokaisen on kuultava edes kerran eläessään*

Lähteet
-------

* Schneider, Steven Jay (päätoim.): *1001 elokuvaa jotka jokaisen on nähtävä edes kerran eläessään*. (1001 Movies You Must See Before You Die, 2003.) Suomalaisten elokuvien kirjoittaja Pasi Nyyssönen. Suomentajat: Asko Alanen ym. Helsinki: WSOY, 2008. ISBN 978-951-0-34155-1.

Aiheesta muualla
----------------

* Kirjan esittely kustantajan sivuilla (Arkistoitu – Internet Archive) (WSOY)
* 1001 Before You Die -kirjasarjan kotisivut. (englanniksi) (Arkistoitu 10.12.2015)
* Täydellinen luettelo kirjan kaikkien englanninkielisten painosten elokuvista (Arkistoitu – Internet Archive) filmsquish.com (englanniksi)
* Hannu Waarala: 1001 elokuvaa jotka jokaisen on nähtävä edes kerran eläessään (Arkistoitu – Internet Archive), Savon Sanomat 31.1.2009.
Kirjan suomenkielinen painos.
**1001 albumia jotka jokaisen on kuultava edes kerran eläessään** (engl. *1001 Albums You Must Hear Before You Die*) on *1001 edes kerran eläessään* -sarjaan kuuluva Robert Dimeryn toimittama musiikkikirja, joka julkaistiin vuonna 2006.

Kirjan englanninkielisessä painoksessa on listattu 90 kansainvälisen musiikkikriitikon valitsemat 1001 merkittävintä populaarimusiikin albumia vuodesta 1955 vuoteen 2005. Albumit ovat kirjassa aikajärjestyksessä alkaen Frank Sinatran *In the Wee Small Hoursista* päättyen The White Stripesin *Get Behind Me Sataniin*. Albumeista on lyhyt tietopakkaus, jossa on albumin kansikuva, kappalelista, kappaleiden kesto, suositellut kappaleet, tuottaja, levy-yhtiö ja muuta tietoa levystä.

Kirja painottuu vahvasti Pohjois-Amerikan ja Britannian rockiin ja jazziin, ja mukana on kultakin vuosikymmeneltä vain muutamia ei-englanninkielisiä albumeja.

Suomenkielisessä painoksessa esitellään ulkomaisten albumien lisäksi 80 suomalaista albumia. Albumivalinnoista ja esittelyistä vastaavat Jake Nyman sekä Pekka Laine ja Tero Liete.

Katso myös
----------

* *1001 elokuvaa jotka jokaisen on nähtävä edes kerran eläessään*

Lähteet
-------

* Dimery, Robert (toim.): *1001 albumia jotka jokaisen on kuultava edes kerran eläessään*. (1001 Albums You Must Hear Before You Die, 2006.) Suomalaisen laitoksen päätoimittaja Jake Nyman. Kääntäjät: Esa Kuloniemi ym. Helsinki: WSOY, 2010. ISBN 978-951-0-36217-4.

### Viitteet

1. ↑  1001 Albums You Must Hear Before You Die
2. ↑  Dimery, Robert: 1001 albumia, jotka jokaisen on kuultava WSOY.  Arkistoitu 24.5.2013. Viitattu 30.6.2014.
3. ↑

Aiheesta muualla
----------------

* 1001 Before You Die -kirjasarjan kotisivut. (englanniksi) (Arkistoitu 10.12.2015)
**Casparin rengas** eli **Casparin juova** eli **Casparyn vyö** (engl. *Casparian strip*) on kasvin juuren endodermin solujen kautta kulkeva paksujen soluseinien rengasmainen ketju. Endodermissä oleva Casparin rengas löytyy kaikilta putkilokasveilta, ja koppisiemenisillä vastaavanlainen rakenne löytyy myös eksodermistä eli ulkoketosta. Casparin renkaan paksut soluseinät on muodostuvat täyttämällä primaarisen soluseinän huokoset ja kolot ligniinillä ja suberiinilla. Näiden lisäksi soluseinissä on erilaisia rakenneproteiineja.

Casparin renkaan eli endodermin solujen välisten paksujen ja tiiviiden soluseinien ansiosta vesi ja sen mukana kulkevat aineet eivät pääse juuren keskuslieriöön ja johtosolukkoon endodermin solujen väleistä, vaan kaikkien maaperästä juuren keskuslieriöön ja johtosolukkoon kulkevien aineiden on mentävä endodermin solujen läpi. Näin kasvi voi yleisesti ottaen säädellä sekä seurata, mitä aineita ja kuinka paljon, juurista johtosolukkoon ja sitä kautta koko kasviin pääsee.

Casparin rengas on saanut nimensä saksalaisen kasvitieteilijän Robert Casparyn mukaan.

Lähteet
-------

1. 1 2  Tieteen termipankki (Casparyn vyö) *Tieteen termipankki*. Viitattu 12.4.2017.
2. 1 2  Tong Chen, Xia Cai, Xiaoqin Wu, Ichirou Karahara, Lucas Schreiber, Jinxing Lin: Casparian strip development and its potential function in salt tolerance.  *Plant Signaling & Behavior*, 12.4.2017, nro 10, s. 1499–1502. PubMed:21904117. doi:10.4161/psb.6.10.17054. ISSN 1559-2316. Artikkelin verkkoversio.  (englanniksi)
**Charline Van Snick** (s. 2. syyskuuta 1990 Liège) on belgialainen judon olympia- ja MM-mitalisti sekä Euroopan-mestari sarjasta 48 kg.. 

Van Snick saavutti alle 20-vuotiaiden EM-kilpailujen 48 kg:n painoluokassa pronssia 2008 ja kultaa 2009. Hän sai samassa sarjassa pronssia Wienin EM-kilpailuissa 2010 ja sijoittui viidenneksi Pariisin MM-kilpailuissa 2011. Tšeljabinskin EM-kilpailuissa 2012 hän sai hopeaa hävittyään loppuottelussa romanialaiselle Alina Dumitrulle.

Van Snick saavutti olympiapronssia 48 kg:n sarjassa Lontoossa 2012. Hävittyään välieräottelussa brasilialaiselle Sarah Menezesille hän kukisti pronssiottelussa Argentiinan Paula Pareton. Budapestin EM-kilpailuissa 2013 hän saavutti hopeaa hävittyään finaalissa unkarilaiselle Éva Csernoviczkille. Saman vuoden Rio de Janeiron MM-kilpailuissa hän sai pronssia.

Van Snick voitti 48-kiloisissa kultaa Bakun Euroopan kisoissa 2015 kukistettuaan loppuottelussa Turkin Ebru Sahinin ja Kazanin EM-kilpailuissa 2016, jossa voitti finaalissa Éva Csernoviczkin.

Van Snick on kilpaillut alle 52 kg:n painoluokassa loppuvuodesta 2016 lähtien. Hän sijoittui sarjassa viidenneksi Bakun MM-kilpailuissa 2018. Tokion MM-kilpailuissa 2019 hän oli seitsemäs. Hän saavutti pronssia Prahan EM-kilpailuissa 2020.

Van Snick on saavuttanut Masters-, Grand Slam- ja Grand Prix -kilpailuissa yhdeksän turnausvoittoa, kolme kakkossijaa ja neljätoista kolmossijaa. Maailmancupeissa/Continental Open -kilpailuissa hänellä on neljä turnausvoittoa.

Lähteet
-------

1. 1 2  Charline Van Snick *sports-reference.com*.  Arkistoitu 15.12.2012. Viitattu 31.5.2016. (englanniksi)
2. 1 2 3 4 5 6 7  Charline Van Snick *judoinside.com*. Viitattu 31.5.2016. (englanniksi)
**Prinsessa Charlotte** (*Charlotte Louise Juliette Grimaldi*, 30. syyskuuta 1898 – 16. marraskuuta 1977) oli Monacon ruhtinaskunnan perintöprinsessa, ruhtinas Ludvig II:n ainoa lapsi ja ruhtinas Rainier III:n äiti.

Charlotten vanhemmat olivat ruhtinas Ludvig II ja kabareetanssija Marie Juliette Louvet, jonka tuleva ruhtinas oli tavannut 1897 suorittaessaan asepalvelusta Ranskaan kuuluneessa Algeriassa. Seuraavana vuonna syntynyt Charlotte varttui äitinsä kanssa Pohjois-Afrikassa. Vasta vuonna 1911 Ludvig tunnusti tyttärensä, sillä hänellä ei ollut muita perillisiä. Tällöin lapsesta tuli prinsessa Charlotte ja Valentinois'n herttuatar.

Isä järjesti Charlotten avioliiton kreivi Pierre de Polignacin kanssa. Pari sai kaksi lasta, prinsessa Antoinetten (1920–2011) ja prinssi Rainierin (1923–2005). Avioliitto oli onneton ja päättyi asumuseroon kymmenisen vuotta myöhemmin.

Vuonna 1944 prinsessa Charlotte luopui oikeudestaan Monacon kruunuun poikansa hyväksi. Ludvig II kuoli 1949, ja Rainier III seurasi isoisäänsä ruhtinaaksi.

Lähteet
-------

1. ↑  Person Page *www.thepeerage.com*. Viitattu 5.4.2021.
2. 1 2 3  The House of Grimaldi : Louis II *HelloMonaco*.  17.9.2016. Viitattu 5.4.2021. (englanniksi)
3. ↑  The House of Grimaldi: Rainier III- The Builder Prince of Monaco *HelloMonaco*.  27.9.2016. Viitattu 5.4.2021. (englanniksi)
4. ↑  History of Monaco *monacodc.org*. Viitattu 5.4.2021.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Huaceae** on pieni afrikkalainen puuvartisheimo koppisiemenisten Oxalidales-lahkossa, johon muun muassa käenkaalikasvit (Oxalidaceae) kuuluvat.

Tuntomerkit
-----------

Heimon kasvit ovat ainavihantia ja valkosipulintuoksuisia puita, pensaita tai liaaneja. Niiden karvat ovat tähti- tai kilpikarvoja, joskus kaksihaaraisia. Kasveissa on oksalaattikiteitä sisältäviä kivisoluja. Lehtiasento on kaksirivinen, lehdet ovat ehytlaitaisia, verkkosuonisia ja lavan tyvellä tai alapinnalla on rauhasia. Varteen kiinnittyvät korvakkeet varisevat varhain. Kukinto on lehtihankainen. Verhiö on toisinaan täysin yhdislehtinen, teriö kynnellinen tai vastapuikea. Yhdislehtinen sikiäin koostuu viidestä emilehdestä ja on yksilokeroinen. Siinä on yksi tai muutamia siemenaiheita pohjaistukassa. Pistemäinen luotti sijaitsee vartalon päässä. Hedelmä on kota tai luumarja, yksisiemeninen.

Levinneisyys
------------

Huaceae kasvaa trooppisessa Afrikassa.

Luokittelu
----------

Heimossa on vain kaksi sukua (*Hua* ja *Afrostyrax*) ja kolme lajia. Menneisyydessä heimo on ollut systemaattiselta asemaltaan hyvin epävarma. Cronquist (1981) sisällytti sen heterogeeniseen Violales-lahkoonsa (mm. orvokkikasvit), Takhtajan (1997) puolestaan Malvales-lahkoon.

Lähteet
-------

* Stevens, P. F. (2001 onwards). Angiosperm Phylogeny Website. Version 12, July 2012 [and more or less continuously updated since]. .

### Viitteet

1. 1 2 3  Stevens (2001 –), viittaus 18.2.2015

Aiheesta muualla
----------------

* Levinneisyyskartta:

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Taksonitunnisteet | 
* Wikidata: Q131498
* Wikispecies: Huaceae
* CoL: B6K
* EoL: 6875254
* EPPO: 1HUAF
* Fossilworks: 55598
* GBIF: 3232020
* GRIN: 551
* iNaturalist: 71536
* IRMNG: 119632
* ITIS: 955082
* NCBI: 85713
* Open Tree of Life: 36015
* POWO: urn:lsid:ipni.org:names:77126606-1
* Tropicos: 42000113
* Watson & Dallwitz: huaceae
* WFO: wfo-7000000281

 |

 |
**Hu Yaobang** (yksink. 胡耀邦, 20. marraskuuta 1915 – 15. huhtikuuta 1989) oli Kiinan kansantasavallan johtajia.

Hu liittyi Kiinan kommunistiseen puolueeseen vuonna 1933 ja piti hallussaan useita puolueen virkoja. Kulttuurivallankumouksen aikana hänestä leivottiin tärkeä poliittinen johtaja.

Kun Deng Xiaoping hiljalleen saavutti kommunistipuolueen uudestaan hallintaansa, Dengin äänekäs kilpailija Hua Guofeng korvattiin Zhao Ziyangilla, joka sai hänen pääministerin salkkunsa, ja Hu sai puolueen puheenjohtajan viran. Hänestä tehtiin myös puolueen pääsihteeri 1980-luvulla, mutta 1990-luvun puoleenväliin asti Deng oli silti vaikutusvaltaisin Kiinan johtajista, vaikkakin hänen ainoa virallinen tittelinsä olikin *Kommunistisen puolueen keskussotilaskomitean puheenjohtaja*.

Vaikkakin Hu oli omistautunut uudistaja ja yksi Deng Xiaopingin tärkeimpiä kumppaneita, hänet pakotettiin vuonna 1987 eroamaan kommunistipuolueen pääsihteerin virastaan – Deng pakotti Hu’n eroamaan tämän osoittauduttua kyvyttömäksi hallitsemaan vuoden 1986 opiskelijamielenosoituksia.

Kaksi vuotta myöhemmin Hu Yaobang kuoli sydänkohtaukseen 15. huhtikuuta 1989. Hänen kuolemansa auttoi synnyttämään Tiananmenin aukion mielenosoitukset.

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Yhdysvallat
* Japani
* Tšekki
* Australia
* Korea
* Kroatia
* Alankomaat

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Huancavelica** on Huancavelican alueen pääkaupunki Perussa. Vuoden 2017 väestönlaskennassa siellä oli 49 570 asukasta.

Huancavelican katedraali
Kaupunki perustettiin vuonna 1573, kun sen lähistöltä oli löytynyt elohopeaa, jota tarvittiin Perun suurten hopeavarojen hyödyntämiseen. Kaupungin keskustassa on säilynyt siirtomaatyylistä arkkitehtuuria edustavia rakennuksia.

Huancavelican kaupunki sijaitsee Andien länsirinteellä Ichujoen varrella noin 3700 metrin korkeudessa. Ympäröivät vuorenhuiput kohoavat lähes 5300 metriin. Alueella on viitteitä asutuksesta jo 12 000 vuotta eaa. 

Kaupungissa on yliopisto, Universidad Nacional de Huancavelica, vuodesta 1992 alkaen.
Vuonna 1926 sieltä valmistui rautatieyhteys Huancayoon. Junamatka sinne kestää kuutisen tuntia, automatka pääkaupunki Limaan lähes 12 tuntia.

Lähteet
-------

1. ↑  Peru: Regions & Cities citypopulation.de:  Citypopulation. Viitattu 2.1.2019. (englanniksi) (saksaksi)
2. ↑  Peru.info[vanhentunut linkki]

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Huancavelica** Wikimedia Commonsissa

Perun lippuPerun alueet ja niiden pääkaupungit
**Amazonas:** Chachapoyas
**Ancash:** Huaraz
**Apurímac:** Abancay
**Arequipa:** Arequipa
**Ayacucho:** Ayacucho
**Cajamarca:** Cajamarca
**Callao:** Callao
**Cusco:** Cusco
**Huancavelica:** Huancavelica
**Huánuco:** Huánuco
**Ica:** Ica
**Junín:** Huancayo
**La Libertad:** Trujillo
**Lambayeque:** Chiclayo
**Lima:** Huacho
**Liman metropolialue:** Lima
**Loreto:** Iquitos
**Madre de Dios:** Puerto Maldonado
**Moquegua:** Moquegua
**Pasco:** Cerro de Pasco
**Piura:** Piura
**Puno:** Puno
**San Martín:** Moyobamba
**Tacna:** Tacna
**Tumbes:** Tumbes
**Ucayali:** Pucallpa
**Diplomaatti** on vierasta valtiota tai kansainvälistä organisaatiota kuten Yhdistyneitä kansakuntia tai Euroopan unionia edustava lähettiläs tai yleensä diplomaattikunnan jäsen. Valtioiden välisiä suhteita ylläpidetään yleensä diplomaattien välityksellä. Diplomaatin tehtävänä on harjoittaa diplomatiaa, ylläpitää kontaktipintaa ja keskusteluyhteyttä, kun taas voimakkaat reaktiot ovat poliittisen päätöksenteon alaisia ratkaisuja. Kansainväliset sopimukset syntyvät yleensä diplomaattien neuvottelemina ennen kuin poliitikot allekirjoittavat ne. 

Diplomaattiseen henkilökunnan käytössä olevilla ajoneuvoilla saattaa olla käytössään erityinen rekisterilaatta. Joissain maissa diplomaattisen edustajiston ajoneuvon rekisterilaatassa on CD-tunnus.
Diplomaattien tehtäviin kuuluu lähettäjävaltion edustaminen vastaanottajamaassa, lähettäjävaltion ja sen kansalaisten etujen suojaaminen kansainvälisen oikeuden puitteissa, vastaanottajavaltion hallituksen kanssa neuvotteleminen, vastaanottajavaltion oloihin ja tapahtumiin tutustuminen sekä niistä raportointi, sekä ystävällisten suhteiden edistäminen lähettäjävaltion ja vastaanottajavaltion välillä sekä maiden välisten taloudellisten, sivistyksellisten ja tieteellisten suhteiden kehittäminen. Diplomaattikunta myös valvoo valtiosopimusten toimeenpanoa asemamaissa.

Diplomaattikunnaksi kutsutaan jossakin valtiossa toimivia ulkovaltojen lähettiläitä, tai kaikkia jossain maassa diplomaattisissa tehtävissä toimivia lähetystöjen virkamiehiä (diplomaattinen henkilökunta). Diplomaattikunnan vanhin eli esimies (*doyen*) on se korkeimman arvoluokan lähettiläs, joka on pisimmän ajan ollut asianomaisessa valtiossa. Joissain tapauksissa hän saattaa puhua kaikkien maahan sijoittuneiden diplomaattien puolesta esimerkiksi lausumalla diplomaattikunnan yhteisen tervehdyksen valtiollisessa juhlatilaisuudessa. Katolisissa maissa diplomaattikunnan vanhimman asemassa on usein paavin lähettiläs (*nuntius*).

Suurlähettiläs on valtion toisessa valtiossa, toiselle hallitukselle tai kansainvälisessä järjestössä ylläpitämän diplomaattisen edustuston johtaja.

Katso myös
----------

* Diplomaattinen koskemattomuus

Lähteet
-------

1. ↑  Pirkko Kukko-Liedes, Anne Orjala: Jari Vilén nimitettiin EU:n suurlähettilääksi  11.4.2014. Yleisradio, yle.fi. Viitattu 28.6.2021.
2. 1 2  4/1970 Diplomaattisia suhteita koskeva Wienin yleissopimus *Finlex, finlex.fi*. Viitattu 28.6.2021.
3. ↑  Jaana Laitinen: Diplomaattikunnan vanhin lähtee takaisin kotiin (tilaajille) *hs.fi*.  7.12.2005. Viitattu 28.6.2021.
4. ↑  Kerstin Kronvall: Venäjän suurlähettiläs Ylelle Suomen Nato-keskustelusta: "Venäjällä ei voi olla vapaata rajaa Naton kanssa"  27.3.2017. Yleisradio, yle.fi. Viitattu 28.6.2021.
5. ↑  Markku Uhari: Niinistö heitti diplomaattien kanssa huulta säästä: "Jotkut autothan ovat aivan lumen peitossa" *aamulehti.fi*.  1.2.2018. Viitattu 28.6.2021.

Aiheesta muualla
----------------

* Ura ulkoasiainhallinnossa (um.fi)
* Diplomaatit, Seura, 09.11.1938, nro 45, s. 6, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
**Dimetyylitinadikloridi** (C2H6SnCl2) on tinan organometalliyhdisteisiin kuuluva orgaaninen yhdiste. Yhdistettä voidaan käyttää polymeeriteollisuudessa muovien stabiloijana ja elektroniikkateollisuudessa tinadioksidiohutkalvojen muodostamiseen.

Ominaisuudet
------------

Huoneenlämpötilassa dimetyylitinadikloridi on valkoista kiteistä ainetta. Kiinteässä olomuodossa yhdisteen rakenne on polymeerimäinen ja koostuu tinan ja klooriatomien muodostamasta tasomaisesta polymeeristä, johon nähden metyyliryhmät osoittavat tason ylä- ja alapuolelle. Dimetyylitina liukenee veteen ja voi dissoisioitua ioneiksi. Yhdiste myös liukenee useisiin orgaanisiin liuottimiin. Dimetyylitinadikloridi muodostaa komplekseja muun muassa pyridiinin, trietyyliamiinin, dimetyyliformamidin, dimetyylisulfoksidin ja kruunueettereiden kanssa.

Valmistus ja käyttö
-------------------

Dimetyylitinadikloridia voidaan valmistaa tetrametyylitinan ja tina(IV)kloridin välisellä niin kutsutulla Kocheshkov-reaktiolla. Nykyään käytetympi tapa on kuitenkin metallisen tinan ja kloorimetaanin välinen reaktio ja katalyyttinä reaktiossa toimii metalli kuten kupari tai sinkki tai kvaternäärinen ammoniumsuola tai kvaternäärinen fosfoniumsuola.

Dimetyylitinadikloridia voidaan käyttää parantamaan PVC-muovin lämpötilankestoa ja siitä myös valmistetaan tähän tarkoitukseen käytettäviä yhdisteitä kuten dimetyylitinabis(iso-oktyylitioglykollaatti)a ja dimetyylitinabis(2-merkaptoetyylioleaatti)a. Yhdistettä voidaan käyttää myös lähtöaineena valmistettaessa tinadioksidikalvoja kemiallisella kaasufaasipinnoituksella.

Lähteet
-------

1. ↑  Dimethyltin dichloride – Substance summary *PubChem*. NCBI. Viitattu 9.6.2015.
2. 1 2 3 4 5 6  M. N. Gitlitz & M. K. Moran: *Tin Compounds, Kirk-Othmer Encyclopedia of Chemical Technology*, John Wiley & Sons, New York, 2006. Viitattu 9.6.2015
3. 1 2  Alén, Raimo: *Kokoelma orgaanisia yhdisteitä: Ominaisuudet ja käyttökohteet*, s. 807. Helsinki: Consalen Consulting, 2009. ISBN 978-952-92-5627-3.
4. 1 2  Jane E. Macintyre: *Dictionary of Organometallic Compounds*, s. 4127. CRC Press, 1994. ISBN 9780412430602. Kirja Googlen teoshaussa (viitattu 9.6.2015). (englanniksi)
5. ↑  Alwyn G. Davies: *Organotin Chemistry*, s. 173. John Wiley & Sons, 2006. ISBN 978-3-527-60631-3. Kirja Googlen teoshaussa (viitattu 9.6.2015). (englanniksi)
6. 1 2  Robert D. Ashford: *Ashford's Dictionary of Industrial Chemicals*, s. 416. 2nd Edition. Wavelength Publications, 2001. ISBN 0-9522674-2-X. (englanniksi)
**Dimitri (Demetrius) Troitski** (16. maaliskuuta 1866 – 25. heinäkuuta 1933 Helsinki) oli teologian kandidaatti, rovasti ja Helsingin ortodoksisen seurakunnan kirkkoherra.

Troitski kävi Pietarin Hengellisen akatemian ja toimi aluksi uskonnon opettajana. Hänet määrättiin sitten Suomen kenraalikuvernöörin seurakunnan kirkkoherraksi ja hän toimi samalla Aleksanterin ja Marian kimnaasien uskonnonopettajana. Helsingin ortodoksisen seurakunnan kirkkoherraksi Troitski valittiin vuonna 1926. 

Troitski käänsi useita oppikirjoja venäjän kielestä ruotsin kielelle ja kirjoitti uskonnollisaiheisia teoksia. 

Dimitri Troitski vihki 1914 Veran, Nadezhdan, Ljubovin ja heidän äitinsä Sofian muistoksi pyhitetyn kirkon Hämeentien varrelle Sörnäisiin vuonna 1913 rakennetun Venäläisen hyväntekeväisyysyhdistyksen Suomessa omistaman lastenkodin, koulun ja vanhainkodin (nykyinen *Helena hoiva- ja palvelukoti*) kolmanteen kerrokseen. Troitski oli yhdistyksen puheenjohtajana vuodrsta 1930 alkaen ja kuului Helsingin ortodoksisen seurakunnan kuratoriumin hallitukseen. Hänelle myönnettiin helmikuussa 1933 Valkoisen Ruusun ritarimerkki.

Lähteet
-------

1. ↑  Kuolinilmoitus, Helsingin Sanomat, 26.07.1933, nro 196, s. 1, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
2. 1 2 3 4  Rovasti Troitskij, Helsingin Sanomat, 26.07.1933, nro 196, s. 1, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
3. ↑  Helsingin ortodoksinen seurakunta 8.9.2022 : 150 vuotta venäläistä hyväntekeväisyyttä Suomessa
**Joseph Henry "Jo Jo" White** (16. marraskuuta 1946 Saint Louis, Missouri – 16. tammikuuta 2018 Boston, Massachusetts) oli yhdysvaltalainen koripalloilija. White oli NBA:n pelaajien parhaimmistoa 1970-luvulla: hän voitti Boston Celticsissä sarjan mestaruuden vuosina 1974 ja 1976, ja jälkimmäisenä vuonna hän oli NBA:n finaalien arvokkain pelaaja. Lisäksi White muun muassa pelasi seitsemän kertaa peräkkäin NBA:n tähdistöottelussa. Yhdysvaltain maajoukkueessa White voitti olympiakultaa Méxicossa 1968. Hänet on nimetty Basketball Hall of Fameen, ja Boston Celtics on jäädyttänyt hänen pelinumeronsa.

Elämä ja ura
------------

White pelasi vuodet 1965–1969 Kansasin yliopiston joukkueessa ja voitti Yhdysvaltain miesten maajoukkueessa olympiakultaa Méxicossa 1968 sekä Pan-Amerikan kisojen kultamitalin Winnipegissä 1967. Boston Celtics varasi Whiten NBA:han yhdeksännellä vuorolla vuoden 1969 varaustilaisuudessa. White edusti Celticsiä menestyksekkäästi vuodet 1969–1979, minä aikana hän voitti NBA:n mestaruuden vuosina 1974 ja 1976. Jälkimmäisenä mestaruusvuonnaan White valittiin NBA:n finaalien arvokkaimmaksi pelaajaksi. NBA:n tähdistöottelussa hän pelasi vuosina 1971–1977. Vuonna 1970 White valittiin NBA:n tulokkaiden tähdistöjoukkueeseen ja vuosina 1975 ja 1977 NBA:n kakkostähdistöjoukkueeseen. Celticsin jälkeen White pelasi NBA:ssa vielä kaudet Golden State Warriorsissa ja Kansas City Kingsissä.

Boston Celtics on jäädyttänyt Whiten pelipaidan tämän 10-numerolla. Basketball Hall of Fameen hänet nimettiin vuonna 2015. White kuoli syöpää sairastettuaan Bostonissa 71-vuotiaana 16. tammikuuta 2018.

Lähteet
-------

* Jo Jo White Stats Basketball-Reference.com (englanniksi)
* Profiili Basketball Hall of Fame (englanniksi)

### Viitteet

1. ↑  Basketball-Reference.com
2. ↑

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Jo Jo White** Wikimedia Commonsissa
**Joachim-Ernst Berendt** (20. heinäkuuta 1922 Berliini – 4. helmikuuta 2000 Hampuri) oli saksalainen jazzmusiikkiin erikoistunut toimittaja ja tietokirjailija, äänilevytuottaja ja konserttien järjestäjä. "Jazzin paaviksikin" kutsuttu Berendt kirjoitti 33 musiikkiaiheista kirjaa. Niistä tunnetuin on yleistajuinen jazzmusiikin historiikki *The Jazz Book*, jonka ensimmäinen painos julkaistiin 1953. Siitä on vuosikymmenten varrella tehty monia päivitettyjä laitoksia ja se on käännetty 18 kielelle, ei kuitenkaan suomeksi. Kirjaa on eri kieliversioina myyty yli puolitoista miljoonaa kappaletta.

Kirjallisen tuotantonsa loppuvaiheissa Berendt keskittyi musiikin filosofiseen ja henkiseen tarkasteluun kirjoissa *Nada Brahma – die Welt ist Klang* ja *Das dritte Ohr – Vom Hören der Welt*. Hän myös tuotti meditaatioon soveltuvia äänitteitä.

Berendt oli myös merkittävä levytuottaja, joka oli mukana perustamassa ensimmäistä jazziin erikoistunutta saksalaista levymerkkiä MPS Recordsia ja osallistui yli 250 albumin tuotantoon myös muille levy-yhtiöille, kuten Columbialle ja Atlanticille. Berendt kuului myös Berliner Jazztage -festivaalin ja monien muiden musiikkitapahtumien perustajiin ja aktiiveihin.

Joachim-Ernst Berendt kuoli 4. helmikuuta 2000 jouduttuaan edellisenä päivänä auton töytäisemäksi. Hän oli ollut matkalla esittelemään uutuuskirjaansa *Es gibt keinen Weg, Nur gehen*, joka kertoi hänen kokemuksistaan kävelyn harrastajana.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  The Man Who Wrote The Book On Jazz, Jazzhouse.org 2000, julkaistu alun perin The Scotsman -lehdessä 2000, viitattu 28.9.2015.
2. ↑  J. E. Berendt – ein Klang, Die Zeit Online 10.2.2000, viitattu 28.9.2015.
3. ↑  Joachim-Ernst Berendt 1922-2000, Cosmopolis, huhtikuu 2000, viitattu 28.9.2015.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Italia
* Israel
* Belgia
* Yhdysvallat
* Latvia
* Japani
* Tšekki
* Australia
* Korea
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Joachim Aurland** (s. 28. maaliskuuta 1996) on norjalainen maastohiihtäjä. Hän edustaa seuratasolla Kjellmyra IL:ää.

Kausi 2016–2017
---------------

9. joulukuuta 2016 Aurland kilpaili ensimmäisen kerran Skandinavia Cupissa, kun hän oli 28:s Norjan Lillehammerissa perinteisen hiihtotavan sprintissä. Seuraavana päivänä hän saavutti ensimmäisen palkintopallisijoituksensa toisessa Skandinavia Cup -kilpailussaan ollen kymmenen kilometrin vapaan hiihtotavan kisassa kolmas.

Alle 23-vuotiaiden MM-kilpailuissa 2017 Soldier Hollow’ssa Aurland saavutti MM-pronssia perinteisen hiihtotavan sprintissä. Hän hiihti kisoissa myös kaksi muuta matkaa ollen 15 kilometrin vapaan hiihtotavan kilpailuissa 17:s ja yhdistelmäkilpailussa 16:s.

Kausi 2017–2018
---------------

Maailmancupissa Aurland kilpaili ensimmäisen kerran 7. maaliskuuta 2018, kun hän oli 32:s perinteisen hiihtotavan sprintissä Drammenissa.

Norjan-mestaruuskilpailuissa Vangissa tammikuussa 2018 Aurland oli 13:s perinteisen hiihtotavan sprintissä. Se on hänen paras sijoituksensa NM-tasolla (tilanne 28. lokakuuta 2019).

Kausi 2018–2019
---------------

Ensimmäisen pistesijansa maailmancupissa Aurland saavutti toisessa maailmancup-kilpailussaan 12. maaliskuuta 2019 Drammenissa, kun hän oli 22:s perinteisen hiihtotavan sprintissä.

Alle 23-vuotiaiden MM-kilpailuissa Lahdessa 2019 Aurland saavutti MM-pronssia perinteisen hiihtotavan sprintissä toistaen vuoden 2017 kisojen saavutuksensa. Toisella kisamatkallaan 30 kilometrin perinteisen hiihtotavan yhteislähdössä hän oli 43:s.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6 7 8  Joachim Aurland Kansainvälinen hiihtoliitto (FIS).  (englanniksi)
Gabriella Ullberg Westin vuonna 2022.
**Gabriella Ullberg Westin** (s. 1973 Hudiksvall) on ruotsalainen kirjailija. Hänet tunnetaan rikostarkastaja Johan Rokan tutkimuksia käsittelevistä dekkareistaan.

Elämä
-----

Gabriella Ullberg Westin syntyi ja varttui Hudiksvallissa. Nuoruudessaan hän asui Italiassa ja työskenteli siellä valokuvamallina. Mallintöiden ohella hän kouluttautui muotisuunnittelijaksi. Muotialan koulutuksen lisäksi Ullberg Westin on suorittanut opintoja yliopistoissa. Hän opiskeli kriminologiaa Tukholman yliopistossa. Sen ohella hän on opiskellut viestintätieteitä Keski-Ruotsin yliopistossa. Valmistumisen jälkeen hän on työskennellyt viestintäalalla. Ennen siirtymistään vapaaksi kirjailijaksi hän työskenteli viestintätehtävissä Ruotsin suurimman puhelinyhtiön palveluksessa. Vuonna 2014 Ullberg Westin aloitti täysipäiväisenä kirjailijana.

Ullberg Westin asuu Tukholmassa ja hän on naimisissa poliisina työskentelevän miehen kanssa. Pariskunnalla on kaksi lasta. Vapaa-ajalla Ullberg Westin harrastaa juoksua ja hän on ottanut osaa useisiin pitkän matkan juoksukilpailuihin.

Kirjallinen tuotanto
--------------------

Ullberg Westinin ensimmäinen dekkari *Yksinäinen perhonen* (ruots. *Ensamfjäril*) ilmestyi vuonna 2014 ja suomennettuna 2015 HarperCollins Nordicin kustantamana. Se oli uuden dekkarisarjan (*Murha Hudiksvallissa*) avausosa. Sarjan keskeinen henkilö on rikostarkastaja *Johan Rokka*, joka on palannut kotikaupunkiinsa Hudiksvalliin. Vuonna 2017 ilmestyi sarjan kolmas osa *Fixaren*.

Teokset
-------

* *Yksinäinen perhonen*. (Ensamfjäril, 2014). Tukholma: HarperCollins Nordic, 2015.
* *Juoksupoika*. (Springpojken, 2016). Suomentanut Pirjo Lintuniemi. Tukholma: HarperCollins Nordic, 2016. ISBN 978-91-509-0966-1
* Pahan asiamies (Fixaren). Tukholma: HarperCollins Nordic, 2017.

Lähteet
-------

1. ↑  Gabriella Ullberg Westin (Arkistoitu – Internet Archive) *Harpercollins.fi* HarperCollins Publishers. 2017. Viitattu 8.9.2017.
2. 1 2 3 4 5  Gabriella Ullberg Westin (Arkistoitu – Internet Archive) *Harpercollins.se*. HarperCollins Publishers. 2017. Viitattu 8.9.2017. (ruotsiksi)
3. 1 2 3  Ensamfjäril *bokus.com* Bokus. 22.10.2014. Viitattu 8.9.2017. (ruotsiksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Gabriella Ullberg Westin Ensamfjäril *Nuoren opettajattaren kirjablogi* 24.5.2016.
* Gabriella Ullberg Westinin blogi (ruotsiksi)

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Yhdysvallat
* Ruotsi

 |

 |
Iso-Hunkeri

|  |  |
| --- | --- |
| Sijainti | 
KuhmoinenPirkanmaaSuomi |
| Vesialue | 
Päijänne |
| Korkein kohta | 
105 m  |
| Pinta-ala | 
3,3 ha  |

muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa WikidataaTietolaatikon dokumentaatioNäytä Wikidatasta tulevat arvot

**Iso-Hunkeri**  on Päijänteen saari Pirkanmaalla Kuhmoisissa.

Maantietoa
----------

Saari on 310 metriä pitkä, 210 metriä leveä ja sen pinta-ala on 3,3 hehtaaria .
Se sijaitsee Tehinselän länsiosassa aivan Kuhmoisten kirkonkylän edustalla olevassa saaristoisessa lahdessa. Saarijoukon pääryhmä sijaitsee Sarvisalon ympärillä lahden edustalla. Saari on muuten pyöreän muotoinen, mutta sillä on 100 metriä pitkä niemi, joka työntyy kohti Vähä-Hunkerin saarta. Saarien välissä on vain 100 metriä matkaa ja tässä salmessa on kivinen matalikko ja yksi luoto. Iso-Hunkerin vastakkaisella puolella on kolme muutakin pikkusaarta ja koillisessa veneväylän lähellä sijaitsevat lisäksi Pikku-Hunkerit ja Someronluoto. Saaret ovat jo lahden suojassa ja lahdensuulla olevat Huhtsaaret suojaavat niitä lisää. Vain kaakosta tulevat tuulet aiheuttavat saarille suojaamatonta aallokkoa, joka saa voimaa Varpusenlinnanselältä asti. Saari keskellä kohoaa kallioinen mäki Päijänteestä noin 27 metrin korkeuteen. Mäen pohjoisrannassa on kalliojyrkänne. Saari on metsän peittämä ja sinne on rakennettu viisi vapaa-ajan asuntoa.

Historiaa
---------

Vuoden 1938 taloudellisessa kartassa on saarten nimet kirjoitettu "Hunkarisaaret". Nykyisen Iso-Hunkerin pohjoisosat on piirretty keltaisiksi eli ne alueet ovat peltomaata. Vuoden 1965 peruskartassa on saaren niemenkärjessä jo kesämökki. Myös luoteispään pikkusaaressa oli tuolloin mökki. Saarten karttanimenä on "Hunkarisaaret", mutta se on vaihdettu vuoden 1985 kartassa nykyisiksi nimiksi. Viimeisessä kartassa on saareen piirretty viisi kesämökkiä.

Huomautukset
------------

1. 1 2  Saaren pinta-ala on otettu saaren ruotsinkielisen Wikipedian artikkelista, jossa tiedolla on ollut oma lähde.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Iso-Hunkeri, Kuhmoinen (sijainti maastokartalla) *Karttapaikka*. Helsinki:  Maanmittauslaitos. Viitattu 13.10.2019.
2. ↑  Paikkatieto: Iso-Hunkeri, *paikkatietoalusta.fi*, viitattu 13.10.2019
3. ↑  Iso-Hunkeri, Kuhmoinen (sijainti varjokartalla) *Karttapaikka*. Helsinki:  Maanmittauslaitos. Viitattu 13.10.2019.
4. ↑  Iso-Hunkeri, Kuhmoinen (sijainti ilmavalokuvassa) *Karttapaikka*. Helsinki:  Maanmittauslaitos. Viitattu 13.10.2019.
5. ↑  Maanmittaushallitus: Kuhmoisten seudun taloudellinen kartta (1:100 000), 1938, Timo Meriluodon karttakokoelma, viitattu 14.9.2019
6. ↑  *Peruskartta* 1:20 000. 2143 09 Kuhmoinen.  Helsinki: Maanmittauslaitos, 1965.  Kartta *Vanhat painetut kartat* -palvelussa (JPG) (viitattu 11.10.2019)
7. ↑  *Peruskartta* 1:20 000. 2143 09 Kuhmoinen.  Helsinki: Maanmittauslaitos, 1985.  Kartta *Vanhat painetut kartat* -palvelussa (JPG) (viitattu 11.10.2019)
8. ↑  *Peruskartta* 1:20 000. 2143 09 Kuhmoinen.  Helsinki: Maanmittauslaitos, 1996.  Kartta *Vanhat painetut kartat* -palvelussa (JPG) (viitattu 11.10.2019)
**Aikateríni "Katerína" Vóngoli** (kreik. Αικατερίνη "Κατερίνα" Βόγγολη, usein muodossa *Ekateríni Vóggoli*, s. 30. lokakuuta 1970, Lárisa, Kreikka) on kreikkalainen entinen kiekonheittäjä.

Vóngoli sijoittui Sevillan MM-kisoissa 1999 yhdenneksitoista tuloksella 61,00. Seuraavana vuonna Sydneyn olympialaisissa hän oli yhdeksäs heitettyään 61,57. Hän karsiutui Edmontonin MM-kisoissa 2001, mutta Münchenin EM-kisoissa 2002 hän voitti EM-kultaa tuloksella 64,31. Myöhemmin samana vuonna hän heitti yleisurheilun maailmancupissa toiseksi. Vuonna 2003 Vóngoli voitti Kreikan mestaruuden ja Euroopan cupin. Samana vuonna hän voitti MM-pronssia Pariisin MM-kisoissa tuloksella 66,73 sekä heitti kolmanneksi IAAF:n yleisurheilufinaalissa. Seuraavana vuonna hän voitti maansa mestaruuden ja sijoittui kahdeksanneksi sekä Ateenan olympialaisissa että IAAF:n yleisurheilufinaalissa.

Vóngoli pitää ennätyksellään hallussaan kiekonheiton Kreikan ennätystä.

Ennätykset
----------

* Kiekonheitto: 67,72 (2004)

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Aikateríni Vóngoli Kansainvälinen yleisurheiluliitto.  (englanniksi)
2. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive)


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* World Athletics

 |

 |
**Kadonnut maailma** (*The Lost World*) on brittiläinen BBC:n tuottama kaksiosainen televisioelokuva vuodelta 2001. Se perustuu Arthur Conan Doylen kirjaan *Kadonnut maailma* vuodelta 1912. Elokuva kuvattiin Uuden-Seelannin länsirannikolla.

Juoni
-----

**Varoitus:  Seuraava kirjoitus paljastaa yksityiskohtia juonesta.**
Professori George Challenger (Bob Hoskins) ampuu Etelä-Amerikan tutkimusmatkalla eläimen jonka hän väittää olevan esihistoriallinen lentolisko. Englannissa hänen kollengansa tieteelliseltä laitokselta eivät hyväksy hänen väitettään professori Summerlee (Edward Fox) etunenässä.

Sir John Roxton (Tom Ward), joka on kunnianhimoinen metsästäjä ja toimittaja Edward Malone (Matthew Rhys) ovat valmiita tekemään Challengerin kanssa uuden tutkimusmatkan Etelä-Amerikkaan. He lähtevät Challengerin ja Summerleen kanssa Brasiliaan mukanaan pastori Theo Kerr (Peter Falk) ja hänen veljentyttärensä Agnes Cluny (Elaine Cassidy). Brasiliassa heidän kimppuunsa hyökkää dinosauruksia joita he pakenevat ja löytävät sattumalta intiaaniheimon kylän jossa viettävät useita viikkoja.

**Juonipaljastukset päättyvät tähän.**
Arthur Conan Doylen kirjassa ei ollut Agnes Clunya ja pastori Theo Kerria jotka on lisätty elokuvan käsikirjoitukseen ja myös joitakin muita eroja on.

Elokuva kuvattiin Uudessa-Seelannissa sen sademetsät ja vuoristo muodostivat hyvät puitteet elokuva taustalle. Uudessa-Seelannissa oli myös pitkät valoisat päivät jotka sopivat hyvin kuvaamiseen. Elokuvan tehosteet luotiin käyttämällä kuvauksissa mekaanisia dinosaurusnukkeja yhdessä tietokoneella luodun CGI-grafiikan kanssa. Elokuva julkaistiin myöhemmin yksiosaisena DVD:llä.

Roolit
------

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
|  Bob Hoskins  | … |  Professori George Challenger
  |
|  James Fox  | … |  Professori Leo Summerlee
  |
|  Peter Falk  | … |  Pastori Theo Kerr
  |
|  Matthew Rhys  | … |  Toimittaja Edward Malone
  |
|  Tom Ward  | … |  Sir John Roxton
  |
|  Elaine Cassidy  | … |  Agnes Cluny
  |

Lähde:

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  The Lost World *BBC Drama*.  28.10.2014. Viitattu 29.3.2021. (englanniksi)
2. ↑  The Lost World (TV movie 2001) *The Arthur Conan Doyle Encyclopedia*.  23.7.2015. Viitattu 29.3.2021. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* The Lost World (TV) *Filmaffinity*. Viitattu 29.3.2021. (englanniksi)
* Delahoyde, Michael: The Lost World (2001/2002) Washington State University. Viitattu 29.3.2021. (englanniksi)
* Lost World (2001), The *DVDTalk.com*. Viitattu 29.3.2021. (englanniksi)
**Kadonneiden sanojen metsästys** on vuonna 2000 julkaistu opetus/seikkailupeli. Peli julkaistiin Windows 95 ja Windows 3.1 koneille. Peli on tarkoitettu englanninkielen opetukseen 9-14 -vuotiaille. Pelissä on tarkoitus auttaa sinistä taikaolentoa löytämään kadonneet englanninkieliset sanat osoita ja klikkaa -tyylillä.*lähde?*

Pelin intro
-----------

"3000 vuotta sitten lähetettiin maahan taikamuna. Sen sisällä oli sininen olento, jonka tehtävänä oli tuoda rauha maahan. Muna joutui pahaksi onneksi vääriin käsiin. Ilkeä kuningas Bondo, joka hallitsi muinaista kuningaskuntaa sai sen haltuunsa. Hän esti sotilaidensa avulla sinistä olentoa kuoriutumasta munasta ja käytti siihen piilotettuja taikavoimia maailman tuhoamiseen ja valloittamiseen. Kuningas Bondo rakennutti perhossaarelle temppelin, jonne hän halusi ruumiinsa haudattavan kuolemansa jälkeen. Ennen kuolemaansa hän vielä vannoi palaavansa saattamaan tehtävänsä päätökseen. Käsillä on nyt aika, jolloin kuningas Bondon on määrä palata. Sininen olento on juuri kuoriutumaisillaan munasta pelastaakseen maailman kuningas Bondon tihutöiltä. Eräänä myrskyisenä yönä, kellarista kantautuu omituista ääntä...".*lähde?*
Nikolai Kamov 
Nikolai Kamov venäläisessä postimerkissä
**Nikolai Iljitš Kamov** (ven. Николай Ильич Камов, 14. syyskuuta 1902 Irkutsk – 24. marraskuuta 1973 Moskova) oli neuvostoliittolainen helikopterien suunnittelija. 

Kamov valmistui insinööriksi Tomskin teknologisesta instituutista vuonna 1923. Yhdessä Nikolai Skršinskin kanssa hän suunnitteli Neuvostoliiton ensimmäisen helikopterin (KaSkr-1) vuonna 1929. 

Kamov suunnitteli ensimmäisen täysin oman helikopterinsa, Ka-8:n, vuonna 1944. Siinä oli vastakkain pyörivät roottorit, joka vähentää lapojen helikopteria vääntävää momenttia.

Muita Kamovin suunnittelemia helikoptereita

* Ka-10
* Ka-15
* Ka-18
* Ka-22
* Ka-25
* Ka-26

Suunnittelutoimisto jatkoi Kamovin nimellä hänen kuoltuaan ja Venäjän aikana Kamov-yhtiö on jatkanut helikoptereiden tuotantoa.

Aiheesta muualla
----------------

* OKB Kamovin historiaa (englanniksi)
* Kamovin sunnittelemat ilma-alukset (englanniksi)

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Yhdysvallat

 |

 |
Paola Barbara ja Vittorio De Sica elokuvassa *La peccatrice* (1940).
**Paola Barbara** (oikealta nimeltään *Paola Proto*, 22. heinäkuuta 1912 Rooma – 2. lokakuuta 1989 Anguillara Sabazia) oli italialainen näyttelijä.

Barbaran ensimmäinen pieni rooli oli Giovacchino Forzanon elokuvassa *Campo di maggio* (1935). Varsinaisesti hänen uransa alkoi hänen itsensä rahoittamasta elokuvasta *Amazzoni bianche* (1936), jonka ohjasi Gennaro Righelli. 1930-luvun lopulla Barbara oli yksi Italian suosituimmista elokuvanäyttelijöistä. Hänen parhaana näyttelijänsuorituksenaan pidetään Amleto Palermin ohjaamaa melodraamaa *La peccatrice* (1940).

Toisen maailmansodan loppuvaiheessa Barbara muutti miehensä, elokuvaohjaaja Primo Zeglion kanssa Espanjaan, jossa hän näytteli useissa elokuvissa. Hän palasi Italiaan pysyvästi vuonna 1949. Barbara esitti sivuosia monissa viihde-elokuvissa ja käytti 1960-luvulla miehensä ohjaamissa spagettiwesterneissä taiteilijanimeä *Pauline Baards*. Hän työskenteli myös teatterissa ja televisiossa.

Lähteet
-------

1. 1 2  Poppi, Roberto: *Dizionario del cinema italiano: Le attrici*, s. 21–22. Roma: Gremese, 2003. ISBN 88-8440-214-X.

Aiheesta muualla
----------------

* Internet Movie Database: Paola Barbara (englanniksi)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Italia

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Italian People
* Elonet
	+ 2

 |

 |
**Paikallishistoria** on historiantutkimusta maantieteellisesti rajatulla alueella, ja se keskittyy usein paikallisyhteisöön. Paikallishistoriassa korostuvat historian kulttuuri- ja sosiaalihistorialliset näkökulmat. Menneisyyden merkittäviksi koettuja tapahtumia on paikallisyhteisössä usein dokumentoitu esimerkiksi muistolaattoihin ja suulliseksi historiaksi.

Paikallisyhteisön historiaa dokumentoivat usein paikalliset historialliset yhdistykset (esimerkiksi kylä- ja kaupunginosayhdistykset) tai ryhmät, jotka ovat muodostuneet jonkin paikallisen historiallisen rakennuksen tai muun historiallisen kohteen säilyttämiseksi. Paikallishistoriaa käsitelevät teokset voivat olla joko harrastajahistorioitsijoiden tai jonkin organisaation palveluksessa toimivien ammattihistorioitisijoiden kirjoittamia. Yksi paikallishistorian merkittävä ulottuvuus on sellaisten dokumenttien julkaisu ja luettelointi, joita säilytetään jonkin tietyn aihepiirin paikallisissa tai kansallisissa arkistoissa.

Useissa maissa tunnetaan paikallishistorian ohella laajempi **paikallisperinteen käsite**, joka tarkoittaa kaiken tiettyyn paikkakuntaan littyvän perinteen tutkimusta (esimerkiksi historia, kansatiede, maantiede, luonnontieteet, historia ja niin edelleen).

Aiheesta muualla
----------------

* Digi: Yleisten kirjastojen digitoimaa aineistoa (avainsana "paikallishistoriat", digitoitu mm. Suomen kuntien historiateoksia)
**Bror Birger Lönnberg** (22. lokakuuta 1908 Helsinki – 21. lokakuuta 1972 Helsinki) oli suomalainen urheiluvaikuttaja, yrittäjä ja yritysjohtaja, joka sai kauppaneuvoksen arvonimen.

Lönnbergin vanhemmat olivat kauppias Karl Gunnar Lönnberg ja Impi Matilda Sandén ja puoliso vuodesta 1934 Birgit Sigrid Nordberg. Lönnberg kävi kansakoulun, suoritti erilaisia kursseja ja opiskeli omatoimisesti 1926–1937. Hän oli Ab Stockmann Oy:n juoksupoika, hissipoika, harjoittelija ja edustaja 1926–1934, oman liikeyrityksen pitäjä Hyvinkäällä 1934–1937 ja Stockmannin edustaja 1937–1943, tukkuosaston ostaja 1943–1947, tukkutoiminnan myyntipäällikkö 1947–1954, prokuristi vuodesta 1949, tukkuosaston päällikkö 1954–1956, tukkuosaston johtaja 1956–1968, saneerausryhmän puheenjohtaja 1968–1969 ja suunnitteluryhmän puheenjohtaja 1969–1971. Hänellä oli lukuisia kaupan alan ja muita liike-elämän asiantuntija- ja luottamustehtäviä, mutta myös urheiluun ja erityisesti suunnistukseen liittyviä kotimaisia ja kansainvälisiä tehtäviä. Lönnberg oli suunnistuksessa Suomen mestari 1938 ja pronssimitalisti 1945, samoin viestisuunnistuksessa pronssimitalisti 1938 ja hopeamitalisti 1944. Suomen mestaruuden suunnistuksessa hän voitti myös ikämiessarjassa 1945 ja 1946. Hän toimi suunnistuksessa myös kilpailujen järjestäjänä, johtajana, valvojana ja ratamestarina. Lönnberg oli perustamassa suunnistusseura IK Örneniä 1933 ja toimi seuran puheenjohtajana 1944–1948. Hän oli perustamassa myös Suomen Suunnistusliittoa 1945 ja kansainvälistä suunnistusliitto IOF:ia 1961. Lönnberg toimi Suomen ruotsinkielisten urheilujärjestöjen keskusliitto CIF:n varapuheenjohtajana ja puheenjohtajana. Kauppaneuvoksen arvonimen Lönnberg sai 1971.

Lähteet
-------

1. 1 2  Birger Lönnberg *Biografiasampo*. Viitattu 30.10.2022.
2. ↑  Kuolleita.  *Uusi Suomi*, 25.10.1972, nro 281, s. 12. Kansalliskirjasto. Viitattu 30.10.2022.
Sarjakuvalehti Kilroy n:o 13, Kauhujen talo
**Kilroy**-sarjakuvalehti ilmestyi Suomessa vuosina 1953–1954. Sitä julkaistiin 32 numeroa. Lehti ilmestyi maanantaisin vuorotellen Kädet ylös! -lehden kanssa. Kumpaakin lehteä julkaisi Suomessa Tähti-Sarjat.

Samoihin aikoihin ilmestyi useita muita suosittuja italialaisia sarjakuvia Suomessa kuten Tex Willer (ilmestyy yhä Suomessa), Villi Länsi, Viidakko ja Gordon Jim. Ne olivat liuskakokoisia (ital. *piccolo*). Kilroy oli kooltaan niitä suurempi (noin A5).

Italiassa sarja ilmestyi 1946–1951 nimellä **Amok**. 1940-luvulla amerikkalaisilta kalskahtavat tekijänimet ovat varmaankin lisänneet sarjakuvan "hienoutta" vähän samaan tapaan kuin 1960-luvulla italowesterneissä. II maailmansodan aikaan ympäri maailmaa levisi amerikkalaisten sotilaiden mukana iskulause ja seinäteksti: "Kilroy was here!"

Kilroyn juonet olivat pulp-tyyliä ja se oli selvästi saanut vaikutteita Mustanaamio-sarjakuvasta. Kilroyn rakastettu oli nainen nimeltä Nikita. Lemmikkinään hänellä oli pantteri Kyo ja apurinaan lehtimies Bill. Tarinat sisälsivät paljon toimintaa ja eksoottisia paikkoja.

*Antonio Canale* (alias Tony Chan) ja *Cesare Solini* (alias Phil Anderson) ovat sarjakuvan alkuperäiset luojat. Canale piirsi myös Suomessakin julkaistua sarjakuvaa Agentti 13.

Ruotsissa Kilroy oli aikoinaan hyvin suosittu. Siellä sitä yritettiin viimeksi julkaista 1970-luvulla tavallisen sarjakuvalehden kokoisena, mutta suosio ei enää ollut entisensä. Piirtäjänä oli Francisco Cueto. Myös Rolf Gohs on piirtänyt Kilroyta Ruotsissa.

Kilroy 1953-1954 Suomessa:

* 1/1953 Naamiomies
* 2/1953 Poliisit tulevat
* 3/1953 Edmean kosto
* 4/1953 Jaavalaiset salakuljettajat
* 5/1953 Kohtaus kuoleman kanssa
* 6/1953 Taikajuoma
* 1/1954 Temppeli ja Itämaan kuu
* 2/1954 Kalliosaarella
* 3/1954 Viisi lohikäärmettä
* 4/1954 Rampa mies
* 5/1954 Katala Punjab
* 6/1954 Viidakko palaa
* 7/1954 Nikita vaarassa
* 8/1954 Saavuttamaton aarre
* 9/1954 Krollin yllätys
* 10/1954 Kilroy vankina
* 11/1954 Taistelu jatkuu
* 12/1954 Kyon kosto
* 13/1954 Kauhujen talo
* 14/1954 Skorpionit
* 15/1954 Senaattori Topper
* 16/1954 Skorpioniliiga
* 17/1954 Salaperäinen luola
* 18/1954 Käärmeet
* 19/1954 Mustekala
* 20/1954 Roiston loppu
* 21/1954 Sähkökammiossa
* 22/1954 Suihku
* 23/1954 Raivoisa Kilroy
* 24/1954 Räjähdys
* 25/1954 Salaperäinen valtias
* 26/1954 Pelastus

Aiheesta muualla
----------------

* Kilroy-lehden kannet ja Kilroy, Moog Konttinen
* Antonio Canale (Arkistoitu – Internet Archive)
* Amok
* Fumetto Amok
* Cesare SOLINI (Phil Anderson)
Kilpitulivuori Mauna Kea.
**Kilpitulivuori** on leveä ja loivarinteinen tulivuorityyppi. Kilpitulivuoret syntyvät virtaavasta ja nopeasti juoksevasta laavasta, minkä vuoksi tulivuorten keilat muodostuvat mataliksi. Niiden purkaukset ovat muihin räjähdysmäisesti purkautuviin tulivuoriin verrattuna rauhallisia. Pienet kilpitulivuoret voivat muodostua yhdessä jatkuvassa purkauksessa, mutta suuret kilpitulivuoret ovat syntyneet noin miljoonan vuoden aikana sadoista tai tuhansista peräkkäisistä purkauksista.

Laavan juoksevuus ja nopea virtaus johtuvat laavan emäksisyydestä. Kilpitulivuorten laava on juuri tällaista basalttista laavaa. 

Monet maapallon suurimmista tulivuorista ovat kilpitulivuoria. Suurin tulivuorista on Havaijin suurimmalla saarella sijaitseva Mauna Loa. Kilpitulivuoria on myös mm. Galápagossaarilla sekä Luoteis-Yhdysvalloissa Oregonin ja Washingtonin osavaltioissa. Réunionin saarella sijaitseva *Piton de la Fournaise* on yksi maapallon aktiivisimpia tulivuoria. Se purkautuu keskimäärin kerran vuodessa.

Purkautuvan magman viskositeetti riippuu sen lämpötilasta ja koostumuksesta. Havaijilaisista kilpitulivuorista magma purkautuu noin 1 200 °C:n lämpötilassa, kun taas useimpien mantereella sijaitsevien tulivuorten magma saavuttaa vain 850 °C:n lämpötilan. Laavan juoksevuuden takia purkauksessa ei tapahdu suurempia räjähdyksiä, jollei vettä pääse purkautumisaukkoon. Myös laajenevat kaasut voivat aiheuttaa huomattavaa suihkuamista matalaviskositeettisessa laavassa. 

Myös muilla planeetoilla on kilpitulivuoria. Marsissa sijaitsevan Olympus Monsin, joka on suurin tunnettu vuori aurinkokunnassamme, on arveltu olevan sammunut kilpitulivuori. Marsilaiset kilpitulivuoret ovat korkeampia ja paljon suurempia kuin maapallon vastaavat. Mannerlaattojen liikkeen takia maapallon kuumissa pisteissä syntyvät tulivuoret siirtyvät ajan myötä syrjään eivätkä ehdi kasvaa suuremmiksi.

Lähteet
-------

1. ↑  Shield Volcanoes Encyclopedia Britannica. Viitattu 3.3.2013.

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Kilpitulivuori**.
* Erityyppisiä tulivuoria *Tieteen kuvalehti*