recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Aparna P. Nair** (malajalamiksi അപർണ്ണ നായർ, *Apaṟṇṇa Nāyṟ*; 30. marraskuuta 1989 Chelari – 31. elokuuta 2023 Thiruvananthapuram) oli intialainen elokuva- ja televisionäyttelijä.

Nair esiintyi malajalamin kielellä. Hän osallistui muiden muassa televisio-ohjelmiin *Chandanamazha* ja *Athmasakhi*. Elokuvien joukossa ovat *Meghatheertham* (2009), *Mudhugauv* (2016), *Mythily Veendum Varunnu* (2017), *Achayans* (2017), *Neeranjana Pookkal* (2017), *Devasparsam* (2018), *Pen Masala* (2018), *Kodathi Samaksham Balan Vakeel* (2019), *British Bungalow* (2019), *Nalla Vishesham* (2019) ja *Kalki* (2019). 

Nair teki itsemurhan hirttäytymällä 31-vuotiaana. Hänet löydettiin kuolleena kotoaan Karamanan alueelta Thiruvananthapuramista, jossa hän oli yksityisten ongelmien takia ollut poikkeavassa mielentilassa viime päivät. Nair oli naimisissa ja hänellä oli lapsia.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Malayalam Actor Aparna P. Nair Found Dead At Her Thiruvananthapuram Home ABP News 1.9.2023, viitattu 2.9.2023
2. ↑  Aparna Nair, viitattu 2.9.2023
3. 1 2 3  Malayalam actor Aparna Nair found hanging at her house in Kerala Times of India 1.9.2023, viitattu 2.9.2023

Aiheesta muualla
----------------

* Aparna Nair Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
**Charles Arthur Russell Jr.** (21. toukokuuta 1951 Oskaloosa, Iowa – 4. huhtikuuta 1992 New York) oli yhdysvaltalainen avantgarde-säveltäjä ja -muusikko, pääinstrumenttinaan sello. Hänen musiikissaan sirpaleinen ja luonnosmainen ilmaisu yhdistyy usein 1970-luvun diskovaikutteisiin.

Yhdysvaltojen Keskilännestä New Yorkiin muuttanut Russell teki läpi 1970-luvun yhteistyötä runoilija Allen Ginsbergin kanssa. Miehiä yhdistivät buddhalaisuus ja homoseksuaalisuus. Russellin yhtye The Flying Hearts säesti usein Ginsbergin lavaesiintymisiä. 1970-luvun puolivälissä Russell toimi pari vuotta The Kitchen -avantgarde-klubin musiikkipäällikkönä ja kiinnitti esiintyjiksi muun muassa yhtyeet Talking Heads ja The Modern Lovers.

Elinaikanaan Russell julkaisi vain diskotyylisen albumin *24→24 Music* (1981) taiteilijanimellä Dinosaur L ja sen jälkeen omalla nimellään instrumentaalialbumin *Tower of Meaning* (1983) ja lauluakin sisältävän levyn *World of Echo* (1986). Näistä *Tower of Meaning* oli tarkoitettu musiikiksi Robert Wilsonin ohjaamaan teatteriproduktioon *Medea*, mutta Wilson riitaantui Russellin kanssa ja musiikin julkaisi minimalistisäveltäjä Philip Glass omalla pienellä levymerkillään.

Russell kuoli aidsiin vain 40-vuotiaana vuonna 1992 ja jätti jälkeensä paljon julkaisematonta materiaalia. Audika Records -levymerkin perustanut Steve Knutson on parinkymmenen vuoden ajan koonnut materiaalista useita julkaisuja yhteistyössä Russellin lähipiirin kanssa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Seppänen, Arttu: Arthur Russell kuoli nuorena aidsiin ja jätti jälkeensä valtavan määrän ihmeellistä musiikkia, jota vain harva ymmärsi.  *Helsingin Sanomat*, 29.8.2023. Artikkelin maksullinen verkkoversio. Viitattu 29.8.2023.
2. 1 2  Rhoades, Lindsey: Echo In Eternity: The Indelible Mark Of Arthur Russell *stereogum.com*.  8.3.2017. Viitattu 29.8.2023.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* SNAC
* IdRef

 |

 |
Felix Mendelssohn Bartholdyn **neljäs sinfonia** A-duurissa (op. 90) tunnetaan lisänimellä *Italialainen*. Teoksen historia juontaa juurensa Mendelssohnin vuosien 1829–1831 Euroopan-kiertueeseen. Säveltäjä luonnosteli teostaan jo Italiassa, mutta jätti työnsä kesken. Se kuitenkin valmistui myöhemmin Berliinissä vastauksena Lontoon filharmonisen seuran pyyntöön. Säveltäjä itse johti teoksensa kantaesityksen Lontoossa 13. toukokuuta 1833. Hän kuitenkin oli tyytymätön siihen ja teki sinfoniasta uudistetun version vuonna 1837. Hän jopa suunnitteli säveltävänsä vaihtoehtoiset versiot kolmesta viimeisestä osasta. Teosta ei julkaistu Mendelssohnin elinaikana, vaan se painettiin vasta vuonna 1851.

Teoksen vaatima orkesteri koostuu kahdesta huilusta, kahdesta oboesta, kahdesta klarinetista, kahdesta fagotista, kahdesta käyrätorvesta, kahdesta trumpetista, patarummuista ja jousista.

Osat
----

Sinfonia nro 4I. Allegro vivaceII. Andante con motoIII. Con moto moderatoIV. Saltarello: PrestoKaikki osat Musopen Symphony Orchestra.Äänitiedostojen kuunteluohjeet

1. Allegro vivace
2. Andante con moto
3. Con moto moderato
4. Saltarello: Presto

Riemukas ensimmäinen osa on sonaattimuotoinen. Sitä seuraava osa on d-mollissa ja perustuu vaikutelmaan uskonnollisista menoista, joita säveltäjä todisti Napolissa. Kolmas osa on menuetti. Neljäs osa on mollissa, ja siinä on vaikutteita roomalaisesta saltarellosta sekä napolilaisesta tarantellasta. Koko teoksen tyypillinen esitys kestää puolisen tuntia.

Aiheesta muualla
----------------

* Allmusic.com: Symphony No. 4 in A major ("Italian"), Op. 90 (englanniksi)
* IMSLP: Symphony No.4, Op.90 (Mendelssohn, Felix) (nuotteja)

Felix Mendelssohnin sinfoniat

* 12 jousisinfoniaa
* Sinfonia nro 1 (c-molli, op. 11)
* Sinfonia nro 2, *Ylistyslaulu* (B-duuri, op. 52)
* Sinfonia nro 3, *Skottilainen* (a-molli, op. 56)
* Sinfonia nro 4, *Italialainen* (A-duuri, op. 90)
* Sinfonia nro 5, *Uskonpuhdistus* (D-duuri, op. 107)


Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Symphony No. 4 (Mendelssohn)
Orchestral Manoeuvres in the Dark.
**Orchestral Manoeuvres in the Dark** eli **OMD** on brittiläinen syntikkapop-yhtye. Yhtyeen perustivat 1970-luvun lopulla Andy McCluskey ja Paul Humphreys, jotka muodostivat OMD:n rungon vuoteen 1989 asti, jolloin yhtyeen ensimmäisillä levyillä soittanut kokoonpano hajosi. McCluskey jatkoi myöhemmin OMD:n nimellä uuden kokoonpanon kanssa. OMD:n menestynein kappale on ollut "Enola Gay" vuodelta 1980.

Toistaiseksi viimeinen OMD-levy ilmestyi vuonna 2017. 1. tammikuuta 2006 Andy McCluskey ilmoitti suunnitelmista koota OMD uudelleen vanhalla 1980-luvun OMD-kokoonpanolla McCluskey, Humphreys, Malcolm Holmes ja Martin Cooper. Yhtyeen tarkoituksena oli lähteä kiertueelle soittaen materiaalia *Architecture & Morality*-levyltä sekä muuta ennen 1983 julkaistua tuotantoa.*selvennä*

Diskografia
-----------

* *Orchestral Manoeuvres in the Dark* (1980)
* *Organisation* (1980)
* *Architecture & Morality* (1981)
* *Dazzle Ships* (1983)
* *Junk Culture* (1984)
* *Crush* (1985)
* *The Pacific Age* (1986)
* *Sugar Tax* (1991)
* *Liberator* (1993)
* *Universal* (1996)
* *OMD Live: Architecture & Morality & More* (2007) livetaltiointi 19.5.2007
* *History of Modern* (2010)
* *English Electric* (2013)
* *The Punishment of Luxury* (2017)
* *Souvenir* (2019) kokoelma
* *Architecture & Morality Singles* (2021) kokoelma
* *Bauhaus Staircase* (2023)

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Orchestral Manoeuvres in the Dark**.
* Virallinen kotisivu
**Elenora Pons Maronese** (s. 25. kesäkuuta 1996 Caracas, Venezuela), joka tunnetaan paremmin nimellä **Lele Pons,** on sosiaalisen median vaikuttaja. Lele tunnetaan parhaiten hänen viihdytystaidoistaan musiikin ja komedian avulla. Lempinimi *Lele* on lyhenne Elenorasta. Lelellä on Youtubessa 9 miljoonaa seuraajaa ja Instagramissa 23 miljoonaa seuraajaa (2018).

Elämä ennen julkisuutta
-----------------------

Ennen nousua julkisuuteen Lele kävi koulua Miamissa. Häntä kiusattiin paljon, koska hän oli nörtti. Lele itse kommentoi olleensa ylpeä nörttiydestään. Kiusaamista edisti myös Lelen dysleksia, jonka takia Lele ei osannut lukea tai kommunikoida englanniksi. Ennen julkisuutta Lele haaveili laulajan urasta.

Ura
---

Lelen ura alkoi teini-ikäisenä Vine-sovelluksesta, jossa hän loi teini-ikään kohdistuvia sketsejä. Lele oli ensimmäinen ihminen, jonka Vine-videoita oli katsottu miljardi kertaa. Hänen videoitaan Vinessä katsottiin yhteensä yli 7 miljardia kertaa. Näiden saavutuksien johdosta hän sai kunnianosoituksia, kuten: *Vinen katsotuin henkilö* ja *Maailman vaikutusvaltaisin teini*. 

Vinen kuollessa Lele jatkoi sketsien tekoa Youtubessa ja Instagramissa. Lelen suosion kasvaessa hän perusti Shot Studios-nimisen yhtiön auttamaan häntä Youtube-kanavan ylläpidossa.

Palkintoja ja tunnustuksia
--------------------------

* *Vinen katsotuin henkilö*
* *Maailman vaikutusvaltaisin teini*
* *Lista 30 maailman vaikutusvaltaisimmista henkilöistä netissä*
* *THR:n lista maailman 25 digitaalisesta tähdestä*
* *Ehdolla vuoden youtubettajaksi (2018)*

Lähteet
-------

1. ↑  Lele Pons *IMDb*. Viitattu 25.12.2020.
2. 1 2 3 4  17 Facts About YouTube Royalty: Lele Pons *TheTalko*.  20.4.2018. Viitattu 25.12.2020. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Lele Pons** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Argentiina
* Katalonia
* Yhdysvallat
* Puola

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Ibara** (jap. 井原市, *Ibara-shi*) on Japanin kaupunki Honshūn saarella Chūgokun alueella Okayaman prefektuurissa. Se sijaitsee sisämaassa prefektuurin lounaisosassa ja rajautuu lännessä Hiroshiman prefektuuriin. Takahashijoen sivujoki Oda virtaa kaupungin läpi. Kaupungin pohjoisosat ulottuvat Kibin ylängölle. Ibarassa on 40 016 asukasta (marraskuussa 2019) ja sen pinta-ala on 243,54 neliökilometriä.

Ibara kehittyi Edo-kaudella San’yōdō-tien varren postiasemana (*shukuba*). Siellä viljeltiin puuvillaa ja *Persicaria tinctoria* -kasvia, josta saadaan indigoväriä. *Sankin kōtai* -käytännön mukaisesti Edoon matkustavat daimiot veivät niistä valmistettuja tuotteita mukanaan tuliaisiksi. Meiji-restauraation jälkeen Ibaraan syntyi paljon pieni- ja keskisuuria tekstiiliteollisuuden yrityksiä. Ne tuottivat aluksi monia erityypisiä kankaita, toisen maailmansodan jälkeen erityisesti denimiä. Myöhemmin kaupunkiin on sijoittunut myös tekokuitujen ja autonosien valmistusta. Kaupunkioikeudet Ibaralle myönnettiin laajan kuntaliitoksen yhteydessä vuonna 1953. Kaupunki kasvoi huomattavasti vuonna 2005, kun siihen yhdistettiin Bisein ja Yoshiin maaseutukaupungit. Tärkeä elinkeino Yoshiissa on kalkkikiven louhinta, Biseissä harjoitetaan karjataloutta ja puutarhaviljelyä. Maaseutualueilla tuotetaan myös esimerkiksi viinirypäleitä ja männyntuoksuvalmuskaa.

Ibaran nähtävyyksiä ovat muun muassa Tenjinkyōn luonnonkaunis laakso, Kōzan-jin buddhalainen temppeli ja kaupungista kotoisin olleen kuvanveistäjän Hirakushi Denchūn töitä esittelevä museo. Kaupunkia palvelee Ibara-rautatien Ibara-linja.

Kuvia
-----

* Tenjinkyōn laaksoTenjinkyōn laakso
* Ibaran rautatieasemaIbaran rautatieasema
* Näkymä IbaraanNäkymä Ibaraan
* Ibaran aseman edustaaIbaran aseman edustaa

Lähteet
-------

1. 1 2  井原市の位置・面積 Ibara City. Viitattu 03.01.2020.
2. 1 2  井原市の人口と世帯数 Ibara City. Viitattu 03.01.2020.
3. 1 2 3  市木　市花　草花 Ibara City. Viitattu 03.01.2020.
4. 1 2 3  ブリタニカ国際大百科事典 小項目事典: 井原市 Kotobank. Viitattu 03.01.2020.
5. 1 2 3  日本大百科全書: 井原（市） Kotobank. Viitattu 03.01.2020.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Ibara** Wikimedia Commonsissa

* Kaupungin internetsivut (japaniksi)

  


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * n
* k
* m
Okayaman prefektuuri |
| --- |
|  |
| Kaupungit | 
* Akaiwa
* Asakuchi
* Bizen
* Ibara
* Kasaoka
* Kurashiki
* Maniwa
* Mimasaka
* Niimi
* Okayama (pääkaupunki)
* Setouchi
* Sōja
* Takahashi
* Tamano
* Tsuyama

 |  |
|  |
| Kunnatpiirikunnittain | **Aidan piirikunta** (Nishi-Awakura) · **Asakuchin piirikunta** (Satoshō) · **Kagan piirikunta** (Kibichūō) · **Katsutan piirikunta** (Nagi · Shōō) · **Kumen piirikunta** (Kumenan · Misaki) · **Maniwan piirikunta** (Shinjō) · **Odan piirikunta** (Yakage) · **Tomatan piirikunta** (Kagamino) · **Tsukubon piirikunta** (Hayashima) · **Waken piirikunta** (Wake) |

 |
Racingin kannattajia
**Racing Club** on urheiluseura Avellanedasta, Buenos Airesin maakunnasta, Argentiinasta. Seuran päälaji on jalkapallo, jossa se pelaa maan pääsarjassa.

Racing Club luetaan kuuluvaksi Argentiinan viiden suurseuran joukkoon yhdessä Boca Juniorsin, River Platen, San Lorenzon ja Independienten kanssa, vaikkakin sen suurimman menestyksen vuodet ajoittuvat useiden vuosikymmenten taakse. Ennen ammattilaissarjan perustamista vuonna 1931 seura voitti Argentiinan amatöörisarjojen mestaruuden kaikkiaan yhdeksän kertaa. 

Ammattilaisliigassa seuran suurinta aikaa olivat 1950- ja 1960-lukujen tienoo, jolloin se voitti Argentiinan mestaruuden kaikkiaan kuusi kertaa. Vuonna 1967 seura voitti Copa Libertadoresin sekä ensimmäisenä argentiinalaisjoukkueena Euroopan ja Etelä-Amerikan mestarien välisen cupin, kun se kukisti Glasgow'n Celticin kolmiosaiseksi venyneessä ottelussa. Pitkän tauon ja suurien talousvaikeuksien jälkeen joukkue kykeni vuonna 2001 voittamaan syyskauden mestaruuden.

Kotiottelunsa Racing Club pelaa Juan Domingo Perón -stadionilla, josta käytetään nimitystä *"Avellanedan sylinteri"*. Seuran historiallinen paikallisvastustaja on naapuriseura Independiente. Joukkueitten kiihkoisat kohtaamiset tunnetaan nimellä *Avellanedan klassikko*.

Saavutuksia
-----------

* Argentiinan amatöörimestaruus 1913, 1914, 1915, 1916, 1917, 1918, 1919, 1921 ja 1925
* Ammattilaisliigan mestaruus 1949, 1950, 1951, 1958, 1961, 1966, apertura-sarjan voitto 2001, 2014.
* Copa Libertadoresin voitto 1967
* Euroopan/Etelä-Amerikan cupin voitto 1967
* Etelä-Amerikan supercupin voitto 1988

Peliasu
-------

|  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 




}}

**1903**
 | 




}}

**1904**
 | 




}}

**1904–08**
 | 




}}

**1908–10**
 | 




}}

**1910–nykyhetki**
 |

Aiheesta muualla
----------------

* Virallinen sivu
**Jānis Kalniņš** (s. 13. joulukuuta 1991 Limbaži) on latvialainen jääkiekkomaalivahti, joka pelaa KHL-joukkue Amur Habarovskissa.

Ura
---

Kalniņš on Liepājas Metalurgsin kasvatti. Hän pelasi seuran edustusjoukkueessa ensimmäisen kerran kaudella 2008–2009. Metalurgs pelasi sekä Latvian pääsarjassa että Valko-Venäjän Ekstraligassa. Kaudella 2010–2011 Kalniņš voitti Latvian mestaruuden ja hänet valittiin koko sarjan parhaaksi maalivahdiksi.

Kalniņš siirtyi kaudella 2013–2014 unkarilaiseen Dunaújvárosi Acélbikákiin, joka pelasi monikansallisessa MOL ligassa. Kaudeksi 2015–2016 hän siirtyi saman sarjan Fehérvár AV19:iin.

Kaudeksi 2016–2017 Kalniņš siirtyi KHL-joukkue Dinamo Riikaan vuoden mittaisella sopimuksella. Hän vakiinnutti nopeasti joukkueen ykköstorjujan paikan ja pelasi lopulta kauden aikana 30 ottelussa. Keväällä 2017 Kalniņš teki vuoden mittaisen jatkosopimuksen Dinamon kanssa.

Kesäkuussa 2018 Kalniņš solmi vuoden mittaisen sopimuksen KHL-seura Jokereiden kanssa. Joulukuussa 2018 Kalniņš solmi 1+1-vuotisen jatkosopimuksen Jokereiden kanssa.

Huhtikuussa 2020 uutisoitiin Jokereiden ja Kalniņšin välisen sopimuksen optiovuoden käyttöönotosta. Kalniņš siis jatkoi Jokereissa kaudella 2020–2021. Maaliskuussa 2021 uutisoitiin Kalninsin jatkavan uraansa muualla. Kalnins on Jokereiden seurahistorian 5. eniten otteluita pelannut maalivahti.

### Maajoukkueura

Latvialaismaalivahti on edustanut maataan neljissä MM-kilpailuissa vuosina 2015, 2016, 2017 ja 2018 sekä olympialaisissa 2022. Hän sai porttikiellon maajoukkueeseen syksyllä 2022 siirryttyään pelaamaan hyökkäyssotaa käyvän Venäjän KHL-liigaan.

Lähteet
-------

1. 1 2  Jānis Kalniņš *Elite Prospects*. Everysport Media Group AB.  (englanniksi)
2. ↑  Entinen Jokerien huippuvahti sai ikuisen pannan kotimaassaan *Iltalehti*.  1.10.2022. Viitattu 25.6.2023.

Aiheesta muualla
----------------

* Jānis Kalniņš The Internet Hockey Databasessa (englanniksi)
**Albert Emil Tallroth** (3. toukokuuta 1840 Pori – 6. toukokuuta 1890 Nurmo) oli suomalainen pappi. Tallrothille myönnettiin rovastin arvonimen vuonna 1888. Tallroth valmistui ylioppilaaksi Åbo gymnasiumista vuonna 1861 ja vihitiin papiksi vuonna 1865. Tallroth toimi Nurmon kirkkoherrana vuodesta 1884 lähtien kuolemaansa saakka.

Valmistumisensa jälkeen Tallroth toimi ensin apulaispappina parin vuoden ajan Pohjanmaalla. Vuonna 1867 hänet nimitettiin kappalaiseksi Pirkkalaan, jossa hän toimi vuoteen 1872 asti. Kirkkoherrantutkinnon suorittamisen jälkeen hänet nimitettiin Nurmon kappalaiseksi. Tallroth tunnettiin kutsumanimellä *Nurmon piispa*. Vuosina 1874–1877 Tallroth hoiti Seinäjoen ylimääräisen papin tehtäviä. Tallroth oli herännäismielinen ja halusi lopettaa kappalaisen viran hoitamisen Seinäjoella vuonna 1875. Seinäjokelaisten anomuksesta tuomiokapituli jatkoi tämän virkakautta.

Vuonna 1879 Tallroth sai varapastorin arvonimen. Kun Nurmon kappeliseurakunta päätti itsenäistyä, Tallroth nimitettiin uuden seurakunnan kirkkoherraksi. Tallroth kehitti määrätietoisesti rippi- ja pyhäkoulutyötä ja hänen kaudella Nurmoon perustettiin ensimmäinen kansakoulu vuonna 1884. Tallroth toimi myös Nurmon kuntakokouksen puheenjohtajana ja edisti maanviljelyn kehittämistä sekä tieolojen parantamista.

Tallroth avioitui Alma Cecilia Forsmanin kanssa vuonna 1870 ja lapsia olivat mm. kuvanveistäjä Albert Tallroth (1871–1899), näyttelijä-elokuvaohjaaja Konrad Tallroth (1872–1926) sekä kansanedustaja, KOP:n pääjohtaja Mauri Honkajuuri (1882–1948). Albert Emil Tallrothin vanhemmat olivat kultaseppä Mikael Tallroth ja Maria Amalia Lindqvist.

Lähteet
-------

* Junnila, Heikki: *Ruutimakasiinista Lakeuden ristiin*. Seinäjoen seurakunnan historia 1863-2004. Seinäjoki: Historiatoimikunta, 2009. ISBN 978-952-92-5208-4.

### Viitteet

1. 1 2  Helsingin yliopisto: TALLROTH Albert Emil *Ylioppilasmatrikkeli*. Viitattu 27.5.2022.
2. 1 2  Kuolinilmoitus: Pohjalainen 09.05.1890 *Kansalliskirjasto*. Viitattu 27.5.2022.
3. ↑  Junnila 2009, s. 47
4. ↑  Luukko, Kerttu: *Nurmon kansakoululaitoksen vaiheita*, s. 227–255. Teoksessa Nurmon kirja (toim. Kivisaari, Vuokko). Nurmo: Nurmoo-seura, 1974.
5. ↑  No 3. / 1899 *Kuuromykkäinlehti*.  1.4.1899. Viitattu 27.5.2022.
**New Balance Athletic Shoe Inc.** eli **New Balance** on yhdysvaltalainen vuonna 1906 perustettu, nykyisin yksityisomistuksessa oleva yritys, joka keskittyy pääosin jalkineiden valmistukseen. Yhtiön päämaja sijaitsee nykyisin Bostonissa, Massachusettsissa. Vuonna 2009 yhtiöllä oli 3 908 työntekijää ympäri maailman.

Historiaa
---------

William J. Riley, brittiläinen maahanmuuttaja, perusti New Balancen vuonna 1906 nimellä New Balance Arch Support Company. Vuodesta 1991 lähtien New Balance on tuottanut suurin piirtein 40 miljardia dollaria. Pelkästään vuonna 2012 yhtiön tuotto oli 2,29 miljardia Yhdysvaltain dollaria. 

Vuonna 2004 New Balance osti vuonna 1992 perustetun urheiluvälinevalmistaja Warrior Sportsin, joka on toiminut myös vuodesta 2012 perinteikkään englantilaisen jalkapalloseuran Liverpool FC:n paitojen valmistajana. Helmikuussa 2015 New Balance kuitenkin solmi vuodessa Liverpoolille 25 miljoonaa puntaa tuottavan sopimuksen, jolla yhtiö itse valmistaa Liverpoolin pelipaidat kaudesta 2015-2016 lähtien. Paitasopimus Liverpoolin kanssa on yhtiön ensimmäinen välinevalmistussopimus jalkapallojoukkueen kanssa, ellei Warrior Sportsia lasketa. New Balance valmistaa pelivarusteet myös Australian Football Leaguessa pelaavalle aussifutisseura Melbourne Football Clubille. Yhtiöllä on ollut sopimus myös pyöräilytalli Cannondale-Garminin kanssa.

Nykyisin New Balance valmistaa pääosin jalkineita moneen eri urheilulajiin. Lisäksi yhtiöllä on myös työ- ja vapaa-ajankenkiä sekä erilaisia vaatteita, kuten paitoja ja housuja, eri tarkoituksiin.

Lähteet
-------

1. ↑
2. 1 2

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **New Balance** Wikimedia Commonsissa
**Arthur Rudolf Gauffin** (20. heinäkuuta 1880 Turku – 20. helmikuuta 1936 Helsinki) oli suomalainen arkkitehti.

Gauffinin vanhemmat olivat puutarhuri Oskar Rudolf Gauffin ja Kristina Elisabet Appelström. Hän pääsi ylioppilaaksi 1899 Turun ruotsalaisesta yhteiskoulusta ja suoritti arkkitehtitutkinnon Polyteknillisessä opistossa 1903.

Gauffin oli aluksi kolme vuotta apulaisena eri arkkitehtitoimistoissa. Hän oli sitten Wasastjema & Lindbergin arkkitehtitoimiston johtajana ja vuosina 1906–1913 Helsingin kaupungin asuntotarkastajana. Ensimmäisen maailmansodan aikana Gauffin siirtyi liikealalle Tampereelle ja hän oli täällä myös asemakaavatoimiston johtajana. Vuodesta 1924 alkaen Gauffinilla oli Helsingissä oma arkkitehtitoimisto, joka erikoistui erilaisten huoltolaitosten, kuten kunnalliskotien, sairaaloiden yms. suunnitteluun. Gauffin oli lisäksi muutamia vuosia puolustusministeriön rakennusjaoston päällikkönä ja toimi arkkitehtuurin opettajana.

Gauffin oli naimisissa vuodesta 1903 Ellen Sofia Falckin kanssa. Heidän poikansa oli maanviljelysneuvos Gunnar Kauste (vuoteen 1933 Gauffin).

Rakennuksia
-----------

* Antintalon Immanuel-kappelin muutos jugendtyyliseksi ja pihan kaksikerroksinen asuintalo, Turku 1906
* Huvilakatu 19-21-23, Helsinki 1909, Richard Willmanin kanssa
* Wasaborgin eli Sjöblomin talon länsisiipi, Raastuvankatu 21, Vaasa 1912
* Tehtaankatu 34, Helsinki 1913, Richard Willmanin kanssa
* Liisankatu 15, Helsinki

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899
2. 1 2 3  Kuolleita, Uusi Suomi, 21.02.1936, nro 50, s. 5, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
3. ↑  Gunnar Kauste *Biografiasampo*. Viitattu 13.8.2022.
4. ↑  Huvilakatu 19-21-23. Richard Willmanin ja Arthur Rudolf Gauffinin suunnittelema rakennus vuodelta 1909, Helsingin kaupunginmuseo (Finna)
5. ↑
Yksi vuodetuista verotuspäätöksistä
**Luxemburg-vuodot** eli **Luxembourg Leaks** (tunnetaan myös lyhenteillä **Lux Leaks** tai **LuxLeaks**) on kansainvälisistä tutkivista journalisteista koostuvan International Consortium of Investigative Journalists -ryhmän vuonna 2014 tekemä paljastus, jossa julkaistiin salassa pidettävää aineistoa Luxemburgin veroparatiisissa tapahtuneesta ulkomaisten yritysten veronkevennysohjelmasta. LuxLeaks ei nimestään huolimatta ole osa Wikileaksin suurta asiakirjapaljastusta vaan erillinen tapahtumaketju.

LuxLeaksissa paljastettiin noin 300 ulkomaalaisyritystä, jotka ovat tehneet veronkierroksi määriteltävää verosuunnittelua suoraan Luxemburgin viranomaisten myötävaikutuksella.

Luxemburg Leaks-paljastus alkoi 6.11.2014 kun eräiden sanomalehtien yhteenliittymä julkaisi ensimmäisen osittaisen luettelon erinäisistä verosopimuksista (LuxLeaks 1), joita oli tehty joidenkin kansainvälisten yritysten sekä Luxemburgin veroviranomaisten välillä. Toinen osa luettelosta (LuxLeaks 2) julkaistiin joulukuun alkupuolella 2014, sisältäen tiedostoja mm seuraavista yrityksistä: Deloitte, KPMG ja Ernst & Young.

Asiakirjat julkisuuteen vuosi PricewaterhouseCoopers -konsulttitoimiston entinen työntekijä Antoine Deltour, joka omien sanojensa mukaan kopioi dokumentit työpaikallaan vuonna 2010. Hänen alkuperäisenä tarkoituksenaan ei ollut vuotaa dokumenttien sisältöä julkisuuteen. Hän tosin antoi ne ranskalaiselle journalistille, joka julkaisi ne kaksi vuotta myöhemmin kansainvälisen tutkivien journalistien yhteenliittymän, ICIJ:n (International Consortium of Investigative Journalists:in) nettisivuilla.

Paljastetuissa asiakirjoissa mainitaan myös neljä suomalaisyritystä: rakennusyhtiö SRV, pakkausyhtiö Huhtamäki, Suomen Lähikauppa (johon kuuluvat muiden muassa Siwa ja Valintatalo) ja metsäalan rahaston konsulttiyhtiö Dasos Capital Oy. Mukana on myös kolme Suomeen kiinteässä yhteydessä olevaa ulkomaalaisyritystä, joista kaksi on pohjoismaisia sijoitusyhtiöitä: IK Investment Partners ja Altor Funds. Kolmas yhtiö on yhdysvaltalainen vahinkovakuutusyhtiö AIG, jonka suomalainen tytäryhtiö kuuluu Luxemburgin verottajan kanssa tehtyyn ennakkosopimukseen.

Suomalaisia yhtiöitä avusti "verotuksen optimoinnissa" luxemburgilainen rahoitusviranomainen Marius Kohl. Asiakirjojen tultua julkisuuteen alettiin julkisuudessa monella taholla kutsumaan näitä, sinänsä Luxemburgin lain mukaisia, yritysten vero-optimointeja (eng. "fiscal optimization") veronkierroksi.[1] [2][3][4]

Katso myös
----------

* Hallintarekisteri
* Harmaa talous
* Veropetos

Lähteet
-------

1. ↑
2. ↑  
 - Luxemburg Leaksin kaikki dokumentit julkaistuna
3. ↑
4. ↑
**Liisa Ulrika Teodora Holm** (s. 1961) on suomalainen biokemisti ja Helsingin yliopiston bioinformatiikan professori.

Holm kirjoitti ylioppilaaksi Tapiolan lukiosta vuonna 1980. Hän valmistui Helsingin yliopistosta filosofian kandidaatiksi vuonna 1985 ja filosofian tohtoriksi vuonna 1990. Hänen biokemian alaan kuuluva englanninkielisen väitöskirjansa käsitteli laskennallista proteiinien rakenteen tutkimusta ja työn otsikkona oli *Computational chemistry in protein research: structural models of cytochrome oxidase, alpha-amylase and antibody-antigen complexes*.

Holm toimi tutkijana VTT:n biotekniikan laboratoriossa vuosina 1986–1990, tutkijana Euroopan molekyylibiologian laboratoriossa (EMBL) Saksan Heidelbergissä vuosina 1990–1995, tutkijana (EMBL-EBI, Hinxton, Britannia) 1995–1997 ja tutkimusryhmän johtajana EMBL-EBI:ssä vuosina 1997–2002. Hän on ollut bioinformatiikan professori Helsingin yliopistossa (2002–2007 määräaikaisena). Vuosina 2007–2008 hän vieraili Harvardin yliopistossa Yhdysvalloissa (Radcliffe Institute), ja jatkoi sen jälkeen tutkimustyötään Helsingin yliopistossa.

Professori Holm on Euroopan biotieteitä edustavan Euroopan molekyylibiologian järjestön (EMBO) jäsen. Kesäkuussa 2017 alussa EMBO:ssa oli 22 jäsentä Suomesta; koko järjestössä oli yhteensä noin 1 700 tieteilijää. Alkuvuonna 2017 Holm mainittiin eräänä Helsingin yliopiston siteeratuimmista bio- ja ympäristötieteilijöistä.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Highly cited re­seach­ers: bio­logy, mi­cro­bi­o­logy and en­vir­on­ment (suomeksi)  Päivitetty: 29.5.2017. Helsingin yliopisto, helsinki.fi. Viitattu 16.6.2017. (englanniksi)
2. 1 2 3 4 5  Ellonen, Leena (toim.): *Suomen professorit 1640–2007*, s. 185. Helsinki: Professoriliitto, 2008. ISBN 978-952-99281-1-8.
3. ↑  Liisa Holm: Computational chemistry in protein research : structural models of cytochrome oxidase, α-amylase and antibody-antigen complexes (ISBN 951-38-3576-6, PhD thesis)  1990. Technical Research Centre of Finland (teostiedot via kansalliskirjasto.finna.fi). Viitattu 16.6.2017. (englanniksi)[vanhentunut linkki]
4. ↑  Find a Member (EMBO:n suomalaiset jäsenet valinnalla: Country=Finland) EMBO, embo.org.  Arkistoitu 21.3.2020. Viitattu 16.6.2017. (englanniksi)
5. ↑  About EMBO EMBO, embo.org. Viitattu 16.6.2017.

Aiheesta muualla
----------------

* Google Scholar: Liisa Holm (englanniksi) (scholar.google.com)
* Liisa Holm (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi) (biocenter.helsinki.fi)
**Rich Brian** (s. 3. syyskuuta 1999) on indonesialainen rap-artisti- ja laulaja-lauluntekijä. Hän nousi julkisuuteen kappaleella "Dat Stick", joka julkaistiin vuonna 2016.

Nuoruus ja ura
--------------

Brian syntyi Jakartassa vuonna 1999. Hän aloitti 11-vuotiaana komediavideoiden tekemisen ja julkaisi niitä sosiaaliseen mediaan. Hän opetteli englantia katsomalla YouTube-videoita ja kuuntelemalla englanninkielistä räppiä.

Brian alkoi julkaista ensimmäisiä kappaleita nimellä Rich Chigga vuonna 2015. Kappaleiden aiheita oli muun muassa Indonesian hallituksen korruptio ja katuväkivalta. Vuonna 2018 hän vaihtoi keskustelua herättävän taiteilijanimensä Rich Brianiksi. Ensimmäisen albumi *Amen* julkaistiin 88rising-levytysyhtiön kautta vuonna 2018. Seuraavana vuonna kappale "Yellow" debytoi Brianin lauluäänen.

Diskografia
-----------

### Studioalbumit

* *Amen*  (2018)
* *The Sailor*  (2019)

### EP-levyt

* *1999*  (2020)
* *Brightside* (2022)

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Z. Yeung, Neil: Artist Biography *AllMusic*. Viitattu 17.12.2021. (englanniksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |

 |
**Linda Stenman-Langhoff** (s. 1978 Turun saaristo) on suomalainen sommelieri. 15-vuotiaana hän muutti Tammisaareen opiskellakseen markkinointia. Valmistuttuaan vuonna 1997 hän tunsi vetoa ravintola-alaan ja hän suoritti tarjoilijan tutkinnon vuonna 1999. Norjaan hän muutti vuonna 2001, jossa hän työskenteli eri ravintoloissa ja hotelleissa opiskellen samaan aikaan sommelieriksi. Valmistuttuaan hän muutti Barcelonaan, jossa työskenteli sommelierina La Vinya del Senyor -ravintolassa. Vuonna 2005 hän palasi Norjaan, jossa työskenteli sommelierina Restaurant Orossa. Lindalla on myös kokemusta viinien maahantuonnista. 

Yli kymmenen ulkomailla vietetyn vuoden jälkeen Linda muutti takaisin Suomeen perheensä kanssa. Helsingissä hän työskenteli kahden Michelin tähden ravintola Chez Dominiquessa, yhden Michelin tähden Ravintola Olossa ja sommelierina hotelli Kämpissä. 

Elokuussa 2013 Linda avasi yhdessä miehensä, Filip Langhoffin, kanssa restaurant Askin Helsingin Kruununhakaan. Maaliskuuhun 2014 mennessä Ask sai Michelin tähden ja on pitänyt sen siitä asti.  Joulukuussa 2016 Linda avasi Filipin kanssa Helsingin Kampin kauppakeskuksen viidennen kerroksen Kortteliin Askin sisar-ravintola Jordin.

Lähteet
-------

1. ↑  Michelin-palkittu pariskunta: "Huikeaa saada tunnustusta" *Me Naiset*.  12.3.2014. Viitattu 16.11.2017.
2. ↑  Restaurant Ask *www.restaurantask.fi*. Viitattu 16.11.2017. (espanjaksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Restaurant Ask (Arkistoitu – Internet Archive)
* Restaurant Jord
* CIBUS by Langhoff
**Hangbe** (tai **Hangbè**, myös **Ahangbe** tai **Na Hangbe**) oli Dahomeyn kuningaskunnan hallitsija lyhyen aikaa, ennen Agajan valtaan nousua vuonna 1718. Hangbe on keskeinen Allagahonun kuningassuvun sukujuurissa, koska hänen osuutensa oli tärkeä kruununperimystaistelussa, joka johti Agajan hallitsemiseen. Hangbe oli Agajan vanhempi sisko. Hänen veljensä ja edeltäjänsä Akaban kuoltua hän käytti auktoriteettiaan edistämällä ehdokasta kuninkaaksi. Historioitsija Edna Bayn mukaan hän on saattanut toimia sijaishallitsijana Akaban ja Agajan välisen interregnumin ajan.

Suullisten 1900-luvun lähdetietojen mukaan Hangben aikana toistettiin usein sitä, että Akaba kuoli nopeasti ja ennen aikojaan, jolloin hänen poikansa Agbo Sassa jäi alaikäiseksi, että Hangbesta tuli sijaishallitsija koska hän oli Akaban kaksoissisar ja että kumpaakin kaksosta pitäisi kohdella tasa-arvoisesti. Kerrotaan, että Hangbe hallitsi kolme kuukautta tai kolme vuotta, ja että hänellä oli armeija jonka lopulta Agaja kukisti. Tarinan eri versiot puhuvat Hangben pojan salamurhasta, jota seurasi julkinen kruunusta luopuminen ja Dahomeyn kansan kirous. 

Edna Bayn mukaan Hangbea ei tunneta Daomeyn kuninkaiden luettelossa, eikä häntä mainita missään kirjallisissa selvityksissä ennen 1900-lukua. Hangben sukulaiset kuitenkin elivät vielä 1970-luvulla Abomeyssa.

Katso myös
----------

* Dahomeyn kuningaskunta

Lähteet
-------

1. ↑  Bay, Edna G.: *Wives of the Leopard*, s. 53, 54. University of Virginia Press, 1998.

|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
| 

| * n
* k
* m
Dahomeyn kuningaskunnan hallitsijat |
| --- |
|  |
| 
* Gangnihessou (n. 1600)
* Dakodonou (n. 1625 – 1645 )
* Houégbadja (1645 – 1685)
* Akaba (1685 – 1716)
* Hangbe (1716 – 1718)
* Agaja (1718 – 1740)
* Tegbesu (1740 – 1774)
* Kpengla (1774 – 1789)
* Agonglo (1789 – 1797)
* Adandozan (1797 – 1818)
* Guézo (1818 – 1858)
* Glele (1858 – 1889)
* Béhanzin (1889 – 1894)
* Agoli-Agbo (1894 – 1900)

 |

 |
Nygaardsvoldin aukio vuonna 2005.
**Oslon hallintokortteli** (norj. *Regjeringskvartalet*) on Oslossa Akersgatan varrella sijaitseva hallintorakennusten ryhmä. Se vahingoittui pahasti heinäkuun 2011 terrori-iskussa, minkä jälkeen monet ministeriöt siirtyivät väliaikaisiin tiloihin muualle Osloon. Jälleenrakennustyöt ovat kesken vuonna 2021 ja niiden odotetaan valmistuvan vuonna 2029.

Rakennukset
-----------

Rakennusten sijoittuminen kartalla: 1) R4 3) S-blokka 40) G-blokka 42) Høyblokka 44) Y-blokka 59) R5
### Høyblokka

Høyblokka
Høyblokka on nimensä mukaisesti korkein hallintokorttelin rakennus, ja se valmistui vuonna 1958. Vuonna 1990 sitä korotettiin kahdella kerroksella, jotka saivat silloisen pääministerin mukaan lempinimen "Sysen ullakko". Pääministerin konttori sijaitsi talossa vuoteen 2011. Høyblokka kuuluu jälleenrakennuksessa säilytettäviin rakennuksiin.

### G-blokka

G-blokka
G-blokka eli Gamle regjeringsbygning on Henrik Bullin suunnittelema jugend-tyylinen rakennus, joka valmistui vuonna 1906. Se on ollut valtiovarainministeriön käytössä vuodesta 1978, eikä kärsinyt suuria tuhoja terrori-iskussa.

### Y-blokka (purettu)

Y-blokka
Pohjaratkaisultaan Y-kirjainta muistuttava Y-blokka vaurioitui terrori-iskussa. Sen kohtalosta käytiin pitkä vääntö, jonka tuloksena se päätettiin korvata uudelle rakennuksella ja purettiin kesällä 2020. Y-blokka valmistui vuonna 1970 ja sai vaikutteita Unescon päämajasta Pariisissa. Sen ulkoseinässä oleva koristelu oli Pablo Picasson suunnittelema. Rakennuksessa toimi opetusministeriö.

### S-blokka (purettu)

S-blokka
Vuonna 1978 valmistuneessa rakennuksessa toimivat työministeriö sekä terveys- ja sosiaaliministeriö terrori-iskuun saakka. S-blokka vaurioitui niin pahasti, että se purettiin.

### R4 (purettu)

S-blokkan viereen valmistui vuonna 1988 R4, jossa oli öljy- ja energiaministeriön sekä elinkeino- ja ulkomaankauppaministeriön toimitilat. Rakennuksen katolla oli laskeutumispaikka helikopterille. R4 vaurioitui pahasti terrori-iskussa ja purettiin vuonna 2019.

### R5

R5
Vuosina 1994–1996 valmistuneessa R5:ssa toimivat liikenne- ja viestintäministeriö, kunta- ja modernisaatioministeriö, öljy- ja energiaministeriö sekä lapsi- ja tasa-arvoministeriö. Rakennus ei juuri vahingoittunut terrori-iskussa.

R4
### R6

R6
Kolmesta rakennuksesta koostuva R6 valmistui vuonna 2012. Siinä toimivat terveys- ja sosiaaliministeriö sekä maatalous- ja ruokaministeriö.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Grønwold, Ulf: Regjeringskvartalet *Store norske leksikon*.  24.8.2021. Viitattu 31.8.2023. (norjaksi)
2. 1 2 3 4 5 6 7 8  Regjeringskvartalet *Oslo byleksikon*. Viitattu 20.8.2023. (norjaksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Oslon hallintokortteli** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa | 
* VIAF

 |

 |
**Hollannin kielioppi** käsittää morfologian ja syntaksin. Fonologiaa käsitellään erikseen.

Substantiivit
-------------

Hollannissa sanoilla on kaksi sukua: aiemmasta maskuliinista ja feminiinistä muodostunut yhteinen suku sekä neutri, eli samoin kuin esimerkiksi ruotsin kielessä. Epämääräinen artikkeli kaikilla suvuilla on *een* ja määräinen yhteisessä suvussa *de* ja neutreilla *het*. Monikossa on vain määräinen artikkeli ja se on kummallakin suvulla *de*.

|  | Epämääräinen | Määräinen |
| --- | --- | --- |
| Yksikkö | Monikko | Yksikkö | Monikko |
| **Yht. suku** | een man (mies) | mannen | de man | de mannen |
| **Neutri** | een boek | boeken | het boek | de boeken |

Monikko muodostetaan yleensä päätteellä *-en*.

### Sijamuodot

Hollannin substantiiveilla on englannin ja ruotsin tapaan kaksi sijamuotoa: nominatiivi ja genetiivi. Akkusatiivimuoto erotetaan nominatiivista kuitenkin persoonapronomineissa. Datiivi on nykykielestä käytännössä kuollut.

Pronominit
----------

### Persoonapronominit

|  | Yksikkö | Monikko |
| --- | --- | --- |
| **I pers.** | ik | wij / we |
| **II pers.** | jij / je / u | jullie / u |
| **III pers.** | hij (m.) | zij |
| ze (f.) |
| het (n.) |

Lähde:

Tuntemattomia ihmisiä puhuteltaessa käytetään *u*-pronominia

Verbit
------

Hollannin kielessä on neljäntyyppisiä verbejä: 3:ntyyppiset heikot verbit, jotka luokitellaan imperfektintunnusten mukaan (-d-, -t-, -cht-) ja vahvat verbit. Verbit päättyvät yleensä *-en* perusmuodossa, mutta poikkeuksia on myös (esimerkiksi *zijn*). Hollannin kielen yleinen pitkä-/lyhytvokaalivaihtelu esiintyy heikossa verbeissä seuraavasti: lyhyt vokaali esiintyy perusmuodossa, preesensin monikkomuodossa ja konjunktiivin preesensissä (**e**ren, **e**re), pitkä esiintyy kaikissa muissa muodoissa (**ee**rt, **ee**rde, ge**ëe**rd). Samalla tavalla toimii myös pitkä-/lyhytkonsonanttitoiminta (e**gg**en, e**g**t, geë**g**d). Samaa vaihtelua on f-v-vaihtelu (ho**v**en, hoo**f**den) ja s-z-vaihtelu (verhui**z**en, verhui**s**de).

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| **Verbityyppi** | **Perusmuoto** | **Imperfektin yksikkömuoto** |
| **heikot -d-verbit** | moorden *(murhata)* | moordde *(murhasin/-sit/-si)* |
| **heikot -t-verbit** | wachten *(odottaa)* | wachtte *(odotin/-tit/-tti)* |
| **heikot -cht-verbit** | kopen *(ostaa)* | kocht *(ostin/-it/-i)* |
| **vahvat verbit** | schieten *(ampua)* | schoot *(ammuin/-mmuit/-mpui)* |

### Verbin taivutusmuodot

Kuten saksassa, hollannissakin verbin liittotempukset (perfekti ja pluskvamperfekti) muodostetaan joko verbillä *hebben* tai *zijn* ja pääverbin supiinilla (*had gedood*, *was geweest*).

Lähteet
-------

1. ↑  Dutch Articles *mylanguages.org*. Viitattu 31.8.2023.
2. ↑  Grammatical Cases in Dutch *Polly Lingual*.  2023. Viitattu 31.8.2023. (englanniksi)
3. ↑  Personal pronouns *Taalportaal*.  2023. Viitattu 31.8.2023. (englanniksi)
**Lina Hurtig** (s. 5. syyskuuta 1995 Avesta, Ruotsi) on ruotsalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan hyökkääjä. Hän edustaa italialaisseura Juventusta, johon hän siirtyi vuonna 2020 Linköpingistä. Aiemmin hän pelasi Umeå IK:ssa. Hurtig voitti jalkapallon naisten alle 19-vuotiaiden Euroopan-mestaruuskilpailuissa 2012 kultaa Ruotsin joukkueessa.

Hurtig on syyskuun 2022 loppuun mennessä pelannut Ruotsin naisten maajoukkueessa 60 maaottelua ja tehnyt niissä 20 maalia. MM-kilpailuissa 2019 hän saavutti pronssia. Hän pelasi avauskokoonpanossa kahdessa ottelussa ja tuli vaihdosta kentälle viidessä ottelussa. Hän teki maalin alkulohko-ottelussa Thaimaata vastaan. EM-kilpailuissa 2022 Ruotsi ylsi välieriin ja Hurtig pelasi neljä ottelua.

Lähteet
-------

1. 1 2  Sweden - L. Hurtig - Profile with news, career statistics and history - Women Soccerway *int.women.soccerway.com*. Viitattu 9.4.2019.
2. ↑  Lina Hurtig *Linköpings Fotboll Club*.  Arkistoitu 14.4.2019. Viitattu 9.4.2019. (ruotsiksi)
3. ↑  L. Hurtig *Soccerway*. Viitattu 23.7.2021. (englanniksi)
4. ↑  Lina Hurtig Svenska Fotbollförbundet. Viitattu 2.10.2022. (ruotsiksi)
5. ↑  Sweden *FIFA Women's World Cup France 2019*. FIFA.  Arkistoitu 8.6.2019. Viitattu 13.7.2019. (englanniksi)
6. ↑  Lina Hurtig UEFA. Viitattu 2.10.2022. (englanniksi)

  

Ruotsin joukkue – Jalkapallon naisten MM-kilpailut 2019
1 Lindahl |
2 Andersson |
3 Sembrant |
4 Glas |
5 Fischer |
6 Eriksson |
7 Janogy |
8 Hurtig |
9 Asllani |
10 Jakobsson |
11 Blackstenius |
12 Falk |
13 Ilestedt |
14 Roddar |
15 Björn |
16 Zigiotti Olme |
17 Seger |
18 Rolfö |
19 Anvegård |
20 Larsson |
21 Mušović |
22 Schough |
23 Rubensson |
Valmentaja Gerhardsson

Ruotsin joukkue – Kesäolympialaiset 2020
1 Lindahl |
2 Andersson |
3 Kullberg |
4 Glas |
5 Bennison |
6 Eriksson |
7 Janogy |
8 Hurtig |
9 Asllani |
10 Jakobsson |
11 Blackstenius |
12 Falk |
13 Ilestedt |
14 Björn |
15 Schough |
16 Angeldal |
17 Seger |
18 Rolfö |
19 Anvegård |
20 Roddar |
21 Blomqvist |
22 Mušović |
Valmentaja Gerhardsson

Ruotsin joukkue – Jalkapallon naisten EM-kilpailut 2022
1 Lindahl |
2 Andersson |
3 Sembrant |
4 Glas |
5 Nildén |
6 Eriksson |
7 Kullberg |
8 Hurtig |
9 Asllani |
10 Jakobsson |
11 Blackstenius |
12 Falk |
13 Ilestedt |
14 Björn |
15 Blomqvist |
16 Angeldal |
17 Seger |
18 Rolfö |
19 Rytting Kaneryd |
20 Bennison |
21 Mušović |
22 Schough |
23 Rubensson |
Valmentaja Gerhardsson

Ruotsin joukkue – Jalkapallon naisten MM-kilpailut 2023
1 Mušović |
2 Andersson |
3 Sembrant |
4 Lennartsson |
5 Sandberg |
6 Eriksson |
7 Janogy |
8 Hurtig |
9 Asllani |
10 Jakobsson |
11 Blackstenius |
12 Falk |
13 Ilestedt |
14 Björn |
15 Blomqvist |
16 Angeldal |
17 Seger |
18 Rolfö |
19 Rytting Kaneryd |
20 Bennison |
21 Enblom |
22 Schough |
23 Rubensson |
Valmentaja Gerhardsson
**Keitele-museo** on Suolahdessa sijaitseva toiminnallinen erikoismuseo, joka tallentaa Keiteleen vesialueen sekä Suolahden seudun rautatieliikenteen perinnettä. Museojunan - esimerkiksi Lättähatun - kyytiin voi myös päästä museomatkalle.

Keitele-museon yksityiskohta.
Keitele-Museo kerää ja kunnostaa vanhaa rautatiekalustoa ja pitää sitä käyttökunnossa talkoovoimin. Kesän 2020 näkyvin toiminta oli avoimet ovet viikonloppuisin, jolloin paikalla vieraili yli 3 000 vierailijaa. Museojunamatkoilla käytetään useimmin Lättähattua eli dieselmoottrijunaa Dm7, mutta jonkin verran matkoja tehdään myös muulla kalustolla eli Tka7 ratakuorma-autolla tai Tk3 höyryveturilla. Museojunamatkojen lisäksi Keitele-museo järjestää yhteistyössä muiden toimijoiden kanssa muun muassa tapahtumia ja avointen ovien päiviä, jolloin veturitallin alueeseen ja tiloihin pääsee tutustumaan lähemmin.

Keitele-Museo on suurelta osin ulkomuseo, jossa museokalustoa käytetään edelleen. Museolla on käytössään laaja ratapiha, jonka kiskojen pituus on reilut kolme kilometriä. Ratapihalta on yhteys valtakunnan rataverkkoon. Ratapihalla kohtaavat harvinaislaatuisesti niin vesitie, maantie kuin rautatiekin. Junakalustoon kuuluu ainutlaatuista kalustoa, jollaista ei ole Suomessa muissa museoissa. Ratapihan ohella museoalueeseen kuuluu vuonna 1898 valmistunut veturitalli, vuonna 1898 käyttöön otettu Suolahden Wanha Asema ja vuonna 2020 valmistunut kalustohalli.

Lähteet
-------

1. ↑ . Tieto on haettu Wikidatasta.
2. ↑  Kaisa Kumpula: Erikoiset museot x 8 (7. Keitele-museo – lättähattujunat kolkuttelevat edelleen Suolahdella)  9.8.2020. Yleisradio, yle.fi. Viitattu 4.7.2021.
3. 1 2  Keitele-Museo Keitele-museo Oy, keitelemuseo.fi. Viitattu 4.7.2021.
4. ↑  Keitele Museo: Keitele-Museo - unohdettu aarre *visitaanekoski.fi*.  25.6.2020. Viitattu 4.7.2021.

Aiheesta muualla
----------------

* Museon kotisivut
* Egenlandin matkakohteet: Keitele-museo, Suolahti, Äänekoski (video, kesto 6 min; 19.2.2019) (yle.fi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * n
* k
* m
Perustiedot Wikidatassa: Keitele-museo (Q100741206)ohje |
| --- |
|  |
| esiintymä kohteesta | rautatiemuseo |
|  |
| valtio | Suomi |
|  |
| sijaitsee hallinnollisessa yksikössä | Äänekoski |
|  |
| sijainti | Suolahti |
|  |
| katuosoite | Lämmittäjäntie, 44200 Suolahti |
|  |
| koordinaatit | 62°34′10″N 25°51′16″E﻿ / ﻿62.5694167°N 25.8544722°E﻿ / 62.5694167; 25.8544722 |
|  |
|  |

 |
**Hai-vene** on suomalainen retki- ja kilpakäyttöön suunniteltu klassinen purjevene. Veneen suunnitteli Gunnar L. Stenbäck vuonna 1931.

Historiaa
---------

Aikaisemmin suurin osa köliveneistä oli erilaisten mittasääntöjen mukaan yksin kappalein suunniteltuja ja rakennettuja, mikä teki niistä verraten kalliita. Stenbäckin mielestä oli luotava edullinen yksityyppiluokka jota voitiin valmistaa sarjatyönä, vain tällä keinoin purjehdus tulisi myös laajempien kansankerrosten ulottuville. Niinpä Stenbäck suunnitteli veneestä yksinkertaisen rakentaa, materiaaleina käytettiin pääasiassa suomalaista mäntyä ja tammea, köli valettiin raudasta ja se piirrettiin matalaksi jotta se olisi turvallinen karikkoisillakin vesillä. Purjepinta-ala oli pieni joten vene oli merikelpoinen ja purjeet helposti hallittavissa ilman vinssejä. Hai-veneen piirustukset esiteltiin Frisk Bris-lehden numerossa 9/1930 ja omaksi luokakseen se hyväksytiin 1932. Hai-veneen synnyn keskeisenä taustavaikuttajana oli 30-luvulla HSS ja seuran tuolloinen kommodori Eric Nummelin

Veneestä tuli Suomessa erittäin suosittu ja sitä rakennettiin 1930- ja 40-luvuilla suuria määriä, jopa sota-aikana. Veneitä vietiin myös ulkomaille, lähinnä Ranskaan, Saksaan, Baltian maihin ja jopa Yhdysvaltoihin. Hai-veneiden rakentaminen alkoi hiipua 50-luvun loppupuolella Pohjoismaisen Kansanveneen saavuttaessa suosiota. Hai pysyi kuitenkin Suomen suurimpana köliveneluokkana 60-luvun lopulle asti jolloin H-vene alkoi syrjäyttää vanhoja puuveneluokkia. Uusien Hai-veneiden rakentaminen on silti hiljaksiin jatkunut näihin päiviin asti. Käytetyt veneet ovat nykyään suhteellisen edullisia ja Hai on edelleen aktiivinen kilpaveneluokka jossa vuosittain purjehditaan Suomenmestaruudesta. Hain luokkaliitto perustettiin 1963. Kaiken kaikkiaan Hai-veneitä on Suomessa rekisteröity melkein 300. Kansainvälistä luokkaliittoa ei ole, mutta joka toinen vuosi kilpaillaan maailmancupista suomalaisten, ranskalaisten ja saksalaisten veneiden kesken.

Hai-veneitä kilpailussa. Etualalla näkyvä vene voitti luokan Suomen mestaruuden 2007.

Requin
------

Ranskalainen **Requin**, jossa on Haita suurempi purjeala ja alumiinimasto.
Ranskassa Haista (siellä nimellä **Requin**) tuli suosittu purjeveneluokka ja veneitä on rekisteröity melkein 500. Requinin luokkasäännöt poikkeavat jonkun verran suomalaisesta, purjepinta-alaa on enemmän, masto on alumiinia ja lasikuitu on sallittu runkomateriaalina.

Hai 2000
--------

Hai 2000 on suomalainen Hai-veneen jatkokehitelmä. Runko on lasikuitua ja perustuu Requiniin. Purjepinta-ala on nostettu 26 neliömetriin. Hai 2000:lla on oma luokkaliitto. On myös mahdollista rikata puinen Hai-vene Hai 2000-luokkasääntöihin.

Lähteet
-------

1. ↑  "Hajen" - Christian Illner: Puuvene.net - The Finnish Ford T-Model (Arkistoitu – Internet Archive). (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Haipurjehtijat, Hai-veneiden luokkaliitto.
* Hai 2000 luokkaliitto (Arkistoitu – Internet Archive).
* Ranskan luokkaliitto (Arkistoitu – Internet Archive). (ranskaksi)
* Hai-purjehdussivusto (Arkistoitu – Internet Archive).
Taiteilijat Sakari Tohka ja Ernst Krohn järjestämässä Lokakuun ryhmän ensimmäistä näyttelyä Helsingissä vuonna 1933.
**Lokakuun ryhmä** on suomalainen 1933 perustettu ekspressionistinen taiteilijaryhmä, joka oli marraskuun ryhmän perillinen. Ryhmän perustajajäseniä olivat jo perustusvuonna kuollut Ernst Krohn, Sven Grönvall, Eemu Myntti, Carl Wilhelms ja Sakari Tohka.

Lokakuun ryhmä syntyi hyvää palautetta saaneen reputettujen näyttelyn jälkimainingeissa. Näyttely oli ollut vastalause Suomen Taideakatemian näyttelylle. Näyttelystä reputettujen tukena oli tunnettu väritaiteilija Eemu Myntti. Lokakuun ryhmä ajoi modernismia ja vastusti niin eristäytyvää kansallismielisyyttä kuin poliittista sitoutumista ja kielellisiä vastakkainasetteluja. Lokakuun ryhmän muita nimiehdotuksia olivat olleet *Uusekspressionistit*, *Tyko-ryhmä* Sallisen mukaan, *Antica nova* ja *Vita classica*. Ryhmän ensimmäinen näyttely oli vuonna 1934.

Alkuperäisen ryhmän aktiivinen kausi jäi lyhyeksi talvisodan alkamisen vuoksi, vaikka toimintaa viriteltiinkin sodan jälkeen osin uusien taiteilijoiden voimin. Ryhmässä toimivat myös Aimo Kanerva, Mikko Laasio, Oskari Jauhiainen ja Helge Dahlman.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Valtion taidemuseo (Arkistoitu – Internet Archive) Viitattu 27.11.2009
2. 1 2 3  Valkonen, Markku: *Kuvien Suomi. Suomen taiteen vuosisadat*, s. 126. Helsinki: Otava, 1992. ISBN 951-1-12418-8.

Kirjallisuutta
--------------

* Poutasuo, Tuula (toim.): *Lokakuun ryhmä, Oktobergruppen 1933–1951*. Näyttelyluettelo (Porin taidemuseo, Helsingin taidehalli ja Turun taidemuseo). Helsinki: Suomen taideyhdistys, 1987. ISBN 951-99874-6-0.