recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Rikuzen-Takata** (jap. 陸前高田市, *Rikuzen-Takata-shi*) on Japanin kaupunki Honshūn saarella Tōhokun alueella Iwaten prefektuurissa. Se sijaitsee Tyynenmeren rannikolla prefektuurin kaakkoisosassa. Rikuzen-Takata kuuluu Sanrikun rannikkoseutuun. Kaupungin keskusta on rakentunut Hirotanlahden pohjukkaan, jossa mereen laskee Kesenjoki. Sisämaassa siihen kuuluu alueita Kitakamivuorilta. Etelässä kaupunki rajautuu Miyagin prefektuuriin. Rikuzen-Takatassa on 18 702 asukasta (lokakuussa 2020) ja sen pinta-ala on 231,94 neliökilometriä.

Rikuzen-Takatan kaupunki perustettiin vuonna 1955 liittämällä yhteen Takatan, Hirotan ja Kesenin maaseutukaupungit sekä viisi kyläkuntaa. Vanhastaan alue tunnettiin kultakaivoksistaan. Edo-kaudella 1600–1800-luvuilla Takata kuului Sendain daimiokuntaan ja kehittyi kauppapaikkana. Perinteisiä elinkeinoja Hirotanlahdella ovat kalastus sekä *wakame*-merilevän, osterien ja kampasimpukoiden (*Mizuhopecten yessoensis*) vesiviljely, sisämaassa harjoitetaan riisin, vehnän, vihannesten ja hedelmien viljelyä. Vuonna 2011 Rikuzen-Takata kärsi huomattavia vahinkoja Tōhokun maanjäristyksen aiheuttamassa tsunamissa, kun 1 604 ihmistä sai surmansa ja 3 807 asuinrakennusta tuhoutui kokonaan. Samalla 1600-luvulla istutetusta Takata-matsubaran mäntymetsästä kaatui noin 70 000 puuta.

Rikuzen-Takatan nähtävyyksiä ovat Sanrikun rannikon kauniit luonnonalueet, kuten Jagasakin niemi ja Kurosaki-senkyō. Osa kaupungin rannikkoalueesta kuuluukin Sanriku-fukkyōn kansallispuistoon. Rikuzen-Takataa palvelee bussimetrolinjaksi muutettu JR Higashi-Nihonin Ōfunato-linja.

Kuvia
-----

* Rikuzen-Takatan bussimetroasemaRikuzen-Takatan bussimetroasema
* Rikuzen-Takatan kaupungintaloRikuzen-Takatan kaupungintalo
* Ihmeiden mäntyIhmeiden mänty
* Kannon-jiKannon-ji
* Rikuzen-Takata vuoden 1977 ilmakuvassaRikuzen-Takata vuoden 1977 ilmakuvassa

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6 7 8  市のプロフィール RIKUZENTAKATA-City.  Arkistoitu 20.4.2016. Viitattu 22.11.2020.
2. 1 2 3  ブリタニカ国際大百科事典 小項目事典: 陸前高田市 Kotobank. Viitattu 22.11.2020.
3. 1 2 3  日本大百科全書: 陸前高田（市） Kotobank. Viitattu 22.11.2020.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Rikuzen-Takata** Wikimedia Commonsissa

* Kaupungin internetsivut (japaniksi)

  


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * n
* k
* m
Iwaten prefektuuri |
| --- |
|  |
| Kaupungit | 
* Hachimantai
* Hanamaki
* Ichinoseki
* Kamaishi
* Kitakami
* Kuji
* Miyako
* Morioka (pääkaupunki)
* Ninohe
* Ōfunato
* Ōshū
* Rikuzen-Takata
* Takizawa
* Tōno

 |  |
|  |
| Kunnatpiirikunnittain | **Isawan piirikunta** (Kanegasaki) · **Iwaten piirikunta** (Iwate · Kuzumaki · Shizukuishi) · **Kamihein piirikunta** (Ōtsuchi) · **Kesenin piirikunta** (Sumita) · **Kunohen piirikunta** (Hirono · Karumai · Kunohe · Noda) · **Ninohen piirikunta** (Ichinohe) · **Nishi-Iwain piirikunta** (Hiraizumi) · **Shimohein piirikunta** (Fudai · Iwaizumi · Tanohata · Yamada) · **Shiwan piirikunta** (Shiwa · Yahaba) · **Wagan piirikunta** (Nishi-Waga) |

 |
**Bolšaja Višera** (ven. Больша́я Ви́шера) on kaupunkikunta ja sen keskustaajama Novgorodin alueen Malaja Višeran piirissä Venäjällä. Taajama sijaitsee Moskovan ja Pietarin välisen pääradan varrella kymmenen kilometriä Malaja Višerasta luoteeseen. Kunnan pinta-ala on 844 neliökilometriä. Taajamassa on 1600 ja kunnassa 2100 asukasta (vuonna 2009).

Kunta rajoittuu pohjoisessa Leningradin alueeseen, idässä Novgorodin alueen Ljubytinon piiriin, kaakossa Krasnaja Višeran piirin Burgan ja etelässä Malaja Višeran kuntiin sekä lounaassa Novgorodin ja lännessä Tšudovon piireihin. Pinta-alasta 82 % on metsää ja 15 % vesistöjä. Suurimmat joet ovat Oskuja ja Višeran alkujoki Bolšaja Višera. Varsinkin pohjoisessa on laajoja suoalueita.

Keskustaajaman lisäksi kuntaan kuuluvat Grjadyn aseman ja Datšnyin taajamat sekä neljä kylää: Gornešno, Grjady, Luga ja Paporotno. Bolšaja Višeran taajama on syntynyt 1800-luvun loppupuolella rautatieaseman yhteyteen. Aluksi sen nimenä oli Kontsy läheisen kylän mukaan. Vuonna 1874 asema nimettiin Bolšaja Višeraksi seudulla virtaavan joen mukaan. Vuonna 1938 paikkakunta sai kaupunkimaisen taajaman statuksen. Neuvostoaikana siellä toimi lasitehdas. Vuonna 2009 Bolšaja Višeran status muutettiin maaseututaajamaksi.

Taajamasta on linja-autoyhteydet Malaja Višeraan ja Novgorodiin. Kunnassa toimii kolme puunjalostusyritystä ja kaksi yksityistä sahalaitosta. Merkittäviä työnantajia ovat myös koulutus ja muut julkiset palvelut. Yli puolet työvoimasta työskentelee kunnan ulkopuolella.

Bolšaja Višerassa on lastentarha, keskikoulu, kulttuuritalo, kirjasto ja lääkärin vastaanotto, Grjadyssa keskikoulu, kirjasto ja ensiapuasema. Nähtävyyksiin kuuluvat muinaiset hautapaikat, Gornešnon kylän kirkko, 1900-luvun alussa pystytetyt Bolšaja Višeran tehdasrakennukset sekä toisen maailmansodan muistomerkit.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Generalnyi plan Bolševišerskogo gorodskogo poselenija *mvadm.ru*.  Arkistoitu 28.12.2011. Viitattu 29.10.2011. (venäjäksi)
2. ↑  *Bolšaja sovetskaja entsiklopedija, tom 3*, s. 529. Moskva: Sovetskaja entsiklopedija, 1970.
3. ↑  Postanovlenije Novgorodskoi oblastnoi Dumy "Ob izmenenii statusa (kategorii) rabotšego posjolka Bolšaja Višera Bolševišerskogo poselenija Malovišerskogo raiona" *duma.niac.ru*.  Arkistoitu 19.10.2013. Viitattu 29.10.2011. (venäjäksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Bolšaja Višeran kunnan sivusto (venäjäksi)
* Bolšaja Višeran kunta Malaja Višeran piirin sivustolla (Arkistoitu – Internet Archive) (venäjäksi)
**Sanguo yanyi** (yksink.: 三国演义; perint.: 三國演義; pinyin: *Sānguó yǎnyì*, "Kolmen kuningaskunnan kertomus") on Kiinan kirjallisuuden tunnetuimpia teoksia, yksi *neljästä huomattavasta romaanista*. Sen kirjoittajaksi nimetään Luo Guanzhong, joka eli noin 1300-luvulla. Ensimmäiset säilyneet merkit kirjasta ovat noin vuodelta 1500, joten kirjoittajasta ei ole täyttä varmuutta. Nykyiseen versioon on joka tapauksessa vaikuttanut paljon Mao Zhonggangin muokkaustyö 1700-luvulla.*lähde?*

*Kolme kuningaskuntaa* kertoo Han-dynastian hajoamisesta vuosina 168–280 ja kolmen kuningaskunnan muodostumisesta. Se perustuu tuhat vuotta vanhempaan Kolmen kuningaskunnan kronikkaan. Kirja on kiinalaisen sotataidon tärkeitä teoksia. Muita ovat *Sodankäynnin taito* ja *Yijing*.*lähde?*

Kiinassa kirjasta on tuotettu 84-osainen televisiosarja. Tarina on tunnettu Kiinan lisäksi muualla Itä-Aasiassa, ja monet katsovat teoksesta liike- ja kauppastrategioita. Teoksesta on tehty myös useita siihen pohjautuvia videopelejä ja sarjakuvia. Teosta ei ole julkaistu suomeksi.

Katso myös
----------

* *Xiyouji*
* *Honglou meng*
* *Jinpingmei*
* *Shui hu zhuan*

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Chen Jia Ci: 三國演義: Kolme kuningaskuntaa eli Three Kingdoms Jyväskylän yliopisto, Kielikeskus.  Arkistoitu 19.2.2015. Viitattu 3.7.2012.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Sanguo yanyi** Wikimedia Commonsissa

* Kirja selityksineen. (englanniksi)
* Näytteitä kirjasta. (englanniksi)
* Selityksiä televisiosarjan tapahtumista (Arkistoitu – Internet Archive). (englanniksi)

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Tšekki

 |

 |

. (englanniksi)
**Radwa Ashour** (26. toukokuuta 1946 Kairo – 30. marraskuuta 2014) oli egyptiläinen kirjailija ja englannin kielen professori Kairon Ain Shams -yliopistossa.

Ashour syntyi kairolaisen lakimiesperheen tyttäreksi. Hän suoritti alemman korkeakoulututkinnon englannin kielessä Kairon yliopistossa vuonna 1967 ja ylemmän 1972 pääaineenaan vertaileva kielitiede. Vuonna 1975 hän väitteli tohtoriksi Massachusettsin yliopistossa Yhdysvalloissa aiheenaan afroamerikkalainen kirjallisuus.

Vuonna 1967 Ashour aloitti pitkän rupeamansa kairolaisessa Ain Shams -yliopistossa. Vuonna 1986 hänestä tuli englannin kielen ja vertailevan kielitieteen professori ja vuosina 1990–1993 hän johti yliopiston englannin kielen laitosta.

Ashour oli tunnettu poliittisesta aktivismistaan. Kun Egyptin presidentti Anwar Sadat pyrki normalisoimaan maan suhteita Israelin kanssa, Ashour oli mukana perustamassa yliopistoissa esiintyvän sionismin vastaista komiteaa. Myöhemmin Hosni Mubarakin presidenttikaudella Ashour oli mukana yliopistojen itsenäisyyttä ajavassa liikkeessä.

Radwa Ashour oli yksi toimittajista vuonna 2004 julkaistussa neliosaisessa hakuteoksessa arabiankielisistä naiskirjailijoista. Hän on tutkinut myös William Blaken, Kahlil Gibranin ja palestiinalaisen Ghassan Kanafanin tuotantoa. Oman kaunokirjallisen uransa hän aloitti vasta 1980-luvulla. Vuoden 1983 muistelmia opiskeluvuosista Yhdysvalloissa seurasi esikoisromaani *Hajar Dafi* 1985. Hänen tunnetuin teoskokonaisuutensa on Granada-trilogia, joka julkaistiin 1994–1995.

Yksityiselämä
-------------

Vuonna 1970 Ashour avioitui palestiinalaisen runoilija Murid al-Barghuthin kanssa, ja he asuivat avioliittonsa aluksi lyhyen aikaa Kuwaitissa. Vuonna 1977 al-Barghuthi karkotettiin Egyptistä ja hän asettui Unkariin. Heidän poikansa Tamim El-Barghouti (s. 1977) on myös runoilija.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Radwa Ashour obituary, Courageous Egyptian writer, academic and translator known for her Granada trilogy, The Guardian 8.12.2014. Viitattu 15.12.2015.
2. 1 2 3  Booth, Marilyn: Ashour, Radwa (1946–) (Arkistoitu – Internet Archive), Biographical Encyclopedia of the Modern Middle East and North Africa, Thomson Gale 2008. Vaatii HighBeam-tilauksen. Viitattu 15.12.2015.
3. ↑  Egyptian writer Radwa Ashour dies at 68 (Arkistoitu – Internet Archive), Ahram Online 1.12.2014. Viitattu 15.12.2015.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Ruotsi
* Tšekki
* Australia
* Korea
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Novoselitsy** (ven. Новосе́лицы) on maalaiskunta ja sen keskuskylä Novgorodin alueen Novgorodin piirissä Venäjällä. Se sijaitsee Mstajoen rannalla 30 kilometriä Novgorodista itään. Kylässä on 1 800 ja kunnassa 3 900 asukasta (vuonna 2009).

Novoselitsyn kunnan pinta-ala on 522,3 neliökilometriä. Se rajoittuu pohjoisessa ja idässä Malaja Višeran piiriin, etelässä Novgorodin piirin Bronnitsan ja lännessä Savinon kuntiin sekä luoteessa Tšudovon piiriin. Pinta-alasta 86,8 % on metsää ja 8,8 % maatalousmaata. Kunnan etelärajalla virtaa Msta ja koillisesta lounaaseen Višerajoki.

Keskuskylän lisäksi kuntaan kuuluvat Aleksandrovskojen, Baranihan, Božonkan, Lahnovon, Ljudbitovon, Markovon, Mytnon, Pjatnitsan, Plaškonon, Posadin, Radotšan, Rušinovon, Ryševon, Sopkin, Sosnovkan ja Žabitsyn kylät. Puolentoista tuhannen asukkaan Božonka liitettiin Novoselitsyn kuntaan vuonna 2010. 

Kunnan läpi kulkee Moskovan ja Pietarin välinen M10-valtatie. Novoselitsyssa toimii varuskunta ja Božonkassa Novgorodin suurkanala. Lisäksi on kolme puunhankintayritystä, leipätehdas ja yksityinen maatila. Lähes puolet työvoimasta työskentelee kunnan ulkopuolella.

Novoselitsyssa on lastentarha, keskikoulu, lasten taidekoulu, kirjasto ja poliklinikka. Božonkan palveluihin kuuluvat lastentarha, keskikoulu, kulttuuritalo, kirjasto ja poliklinikka. Nähtävyyksiä ovat muinaiset hautapaikat, Štšegletsin kulttikivi, 1800-luvulta peräisin oleva Novoselitsyn sotilasasutuksen rakennuskokonaisuus sekä toisen maailmansodan muistomerkit.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Generalnyi plan: Novoselitskoje selskoje poselenije, Novgorodski raion, Novgorodskaja oblast. Tom 1: Obštšaja pojasnitelnaja zapiska  2010. Veliki Novgorod:  Novgorodgraždanprojekt. Viitattu 19.12.2011. (venäjäksi)[vanhentunut linkki]

Aiheesta muualla
----------------

* Novoselitsyn kunnan sivusto (Arkistoitu – Internet Archive) (venäjäksi)
**Shōhei Ōno** (jap. 大野将平, *Ōno Shōhei*; s. 3. helmikuuta 1992) on japanilainen judon olympiavoittaja ja maailmanmestari.

Ōno voitti olympiakultaa alle 73 kg:n painoluokassa Rio de Janeirossa 2016 kukistettuaan finaalissa Azerbaidžanin Rüstəm Orucovin. Hän voitti alle 73 kg:n sarjan maailmanmestaruuden Rio de Janeirossa 2013 kukistettuaan loppuottelussa ranskalaisen Ugo Legrandin, Astanassa 2015, jossa voitti finaalissa maanmiehensä Riki Nakayan ja Tokiossa 2019 kukistettuaan finaalissa jälleen Rüstəm Orucovin. Joukkuekilpailussa hän voitti maailmanmestaruuden 2014, 2015 ja 2019 sekä sai MM-pronssia 2013.

Tokion olympialaisissa 2020 Ōno voitti jälleen kultaa 73 kg:n sarjassa voitettuaan finaalissa Georgian Laša Šavdatuašvilin. Hän oli lisäksi mukana Japanin judojoukkueessa, joka voitti sekajoukkuekilpailun hopeaa.

Ōno voitti 73 kg:n sarjassa kultaa Jakartan Aasian kisoissa 2018 sekä saavutti Aasian-mestaruuskilpailuissa hopeaa Taškentissa 2012. Hän voitti alle 20-vuotiaiden maailmanmestaruuden samassa painoluokassa 2011.

Ōno voitti maailmancupin kilpailun Oberwartissa 2012, Grand Slam -kilpailun Tokiossa 2012, Osakassa 2018 sekä Düsseldorfissa 2018 ja 2019 sekä Grand Prix -kilpailun Düsseldorfissa 2015 ja 2016. Hän voitti Japanin-mestaruuden 2014, 2016 ja 2019.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Shohei Ono - Judoka *judoinside.com*. Viitattu 9.8.2016. (englanniksi)
2. ↑  Shohei Ono makes it another golden day for Japan in judo  26.7.2021. The Japan Times.  Arkistoitu 2.8.2021. Viitattu 2.8.2021. (englanniksi)
3. ↑  ONO Shohei Tokyo 2020.  Arkistoitu 26.7.2021. Viitattu 2.8.2021. (englanniksi)
**Suomen maalaisten keskinäinen vakuutusyhtiö** oli suomalainen vuosina 1857–1972 toiminut vakuutusyhtiö, joka on nykyisin osa Tapiola-ryhmää. Yhtiö perustettiin 1857 alkuaan nimellä *Suomen Yleinen Paloapuyhtiö omaisuutta varten maalla*, pian nimeksi tuli **Suomen maalaisten paloapuyhtiö**. Yhtiö palovakuutti kiinteää ja irtainta omaisuutta maaseudulla ja kaupunkien maaseutumaisilla alueilla.

Yhtiö toimi myöhemmin nimillä **Suomen maalaisten keskinäinen palovakuutusyhtiö** ja **Suomen maalaisten keskinäinen vakuutusyhtiö**. Vuonna 1931 Suomen maalaisten keskinäisen palovakuutusyhtiön toimitusjohtajaksi tuli presidenttikautensa päättänyt Lauri Kristian Relander. Yhtiö kilpaili maaseudun pienten palovakuutusyhdistysten kanssa asiakkaista ja vuonna 1935 perustettiin Maalaisten jälleenvakuutusosasto. Vuonna 1941 yhtiö aloitti tapaturmavakuutusten ja metsävakuutusten myynnin. 

Suomen maalaisten keskinäinen vakuutusyhtiö teki vuonna 1957 yhteistyösopimuksen vakuutusyhtiö Auran kanssa ja sai hoidettavakseen Auran palovakuutukset. Yhtiöt toimivat sitten itsenäisinä mutta yhteisen johdon alla ja yhteisellä myynti- ja palveluorganisaatiolla. Vuodesta 1964 alkaen Suomen Maalaisten Keskinäinen Vakuutusyhtiö keskittyi vain jälleenvakuutukseen nimellä **MAVA Keskinäinen Vakuutusyhtiö**. Yhtiö fuusioitiin lopulta Vahinko-Auraan vuonna 1972.

Lähteet
-------

1. ↑  Arkistojen Portti : Palovakuutukset
2. 1 2 3  Keskinäisyys - näkökulmia omistaja-asiakkuutteen, toim. Arja Suomi. Edita 2007, sivut 12-14, 22, 25
3. ↑  finfo Suomalainen asiasanasto- ja ontologiapalvelu : Suomalaiset yhteisönimet : Aura, keskinäinen henkivakuutusyhtiö
**Tuomiokirjakortisto** on Kansallisarkiston pitkäaikainen projekti, joka tunnetaan myös lyhenteellä TUOKKO. Sen tuloksena syntyi kortistokokonaisuus, joka käsittää suuren osan läntistä Suomea sekä Käkisalmen läänin. Näistä Käkisalmen läänin kortisto on julkaistu HTML-muotoisena hakemistona Internetissä osana Arkistolaitoksen verkkopalvelua vuonna 1997. Muun Suomen osalta kortiston aineistoa on korteilta kuvatiedostoiksi luettuina julkaistu internetissä 2000-luvulla osana Kansallisarkiston digitaaliarkistoa..

TUOKKO käsittää sekä yksityiskohtaisen aiheenmukaisen hakemiston, paikannimihakemiston että henkilöhakemiston, jossa säätyläiset ja rahvas on erotettu toisistaan. Henkilönnimitietueita Käkisalmen TUOKKO käsittää yli 40 000.

Tuomiokirjakortisto ei referoi itse oikeusjuttuja, mutta antaa alkuperäisasiakirjan tarkan signumin, jonka perusteella kyseinen oikeusjuttu on vaivattomasti löydettävissä muuten monimutkaisesta mikrofilmatusta alkuperäislähteestä.

Aiheesta muualla
----------------

* Tietoa tuomiokirjakortiston käyttämisestä (Arkistolaitos)

Lähteet
-------

1. ↑  Tuomiokirjakortisto. Käkisalmen lääni  19.4.1997. Arkistolaitos.  Arkistoitu 22.4.2009. Viitattu 16.10.2009.
2. ↑  Tuomiokirjakortisto -arkistonmuodostajan arkistot *Kansallisarkiston digitaaliarkisto*. Kansallisarkisto. Viitattu 16.10.2009.
**Lesozavodski** (ven. Лесозаво́дский) on taajama Murmanskin alueen Kantalahden piirin Zelenoborskin kunnassa Venäjällä. Se sijaitsee Vienanmeren Kantalahden Olenisaarella 29 kilometriä Zelenoborskista kaakkoon. Taajamassa on 631 asukasta (vuonna 2009).

Paikkakunta on saanut alkunsa 1800-luvun lopulla perustetun Koudan sahan työläisasutuksesta. Sahalaitos oli aikoinaan Pohjois-Venäjän suurin. Se toimi 1990-luvulle saakka, jolloin tuotanto lakkasi talousvaikeuksien takia. Yritykset aloittaa sahan toiminta uudelleen epäonnistuivat, ja se paloi vuonna 2003. Vuoteen 1995 saakka Lesozavodskilla oli kaupunkimaisen taajaman status. Nykyään siellä ei ole teollista toimintaa.

Lesozavodskiin johtaa kymmenen kilometrin pituinen soratie Pietarin ja Murmanskin väliseltä M18-valtatieltä. Sieltä on linja-autoyhteys Zelenoborskiin. Taajama koostuu etupäässä huonokuntoisista usean perheen asuintaloista sekä puutarhapalstojen ympäröimistä omakotitaloista. Palveluihin kuuluu lastentarha, koulu, kulttuuritalo, lääkintäasema, posti ja yksi kauppa.

Lähteet
-------

* Razrabotka generalnogo plana, pravil zemlepolzovanija i zastroiki munitsipalnogo obrazovanija gorodskoje poselenije Zelenoborski Kandalakšskogo raiona Murmanskoi oblasti. Tom II: Materialy po obosnovaniju projekta  2009. NIIPGradostroitelstva. Viitattu 26.2.2013. (venäjäksi)[vanhentunut linkki]

### Viitteet

1. ↑  Shema territorialnogo planirovanija Kandalakškogo raiona Murmanskoi oblasti: Pojasnitelnaja zapiska. Tom II: Obosnovanije shemy territorialnogo planirovanija, s. 80  2009. OAO NIIPGradostroitelstva. Viitattu 25.2.2013. (venäjäksi)[vanhentunut linkki]
2. ↑  Razrabotka, s. 10.
3. ↑  Razrabotka, s. 44–45.
4. ↑  Razrabotka, s. 28, 57.
**Valpuri Urpiainen** (k. 1692) tuomittiin kuolemaan avionrikkomuksesta Suomessa 1600-luvulla. Oikeudenkäynti on ollut historiallisen tutkimuksen kohteena.

Valpuri Urpiainen oli talonpoikaisen Matti Kotilaisen vaimo Pielisjärvellä. Mies oli valittu mieromieheksi eli viemään pitäjäläisten valitus raskaasta verotuksesta kuninkaan kuultavaksi Tukholmaan. Matkat kestivät kauan ja Kotilainen oli tehtävässä kaikkiaan neljä kertaa.

Toiselta matkaltaan palatessaan Matti sai tietää vaimonsa maanneen talon rengin kanssa ja tulleen raskaaksi. Säilyneiden asiakirjojen mukaan Valpuri oli puolustautunut sanoen: *"Se kuin isännän sijaan jätetään, se isännän työtä tekee."* Valpuri lähti tapauksen johdosta kotitilalta ensin Venäjälle ja sen jälkeen Sotkamoon. Synnytettyään pojan hän asettui asumaan vanhempiensa luo. Matti haki eroa ja sai sen samana vuonna 1689.

Valpuri Urpiainen yritti palauttaa kunniaansa talvikäräjillä 1691. Suotuisan päätöksen sijaan tuomari totesi hänen syyllistyneen kaksinkertaiseen huoruuteen ja tuomitsi hänet kuolemaan. Tuomiot raskaimmista rikoksista alistettiin Turun hovioikeuden vahvistettaviksi ja Valpuri vietiin käräjiltä kruunun tyrmään odottamaan oikeuden lopullista päätöstä.

Valpurin lopullista kohtaloa ei tiedetä, koska Turun hovioikeuden arkistot tuhoutuivat palossa 1827. Kaksinkertainen huoruus oli kuitenkin niin raskas rikos, että hovioikeus jätti kuolemantuomion usein voimaan. Valpuri Urpiainen todennäköisesti mestattiin vuoden 1691 tai 1692 aikana. Hänen miehensä Matti Kotilainen karkotettiin samoihin aikoihin maanpakoon kruunua vastaan niskoittelusta Ruotsin Pommeriin, missä hän luultavasti kuoli pian tämän jälkeen.

Lähteet
-------

* Haggrén, Georg: / Urpiainen, Valpuri *Kansallisbiografia-verkkojulkaisu (maksullinen)*. Helsinki:  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura. Viitattu 5.3.2017.

### Viitteet

1. ↑  Turun hovioikeus – Portti *wiki.narc.fi*. Viitattu 5.3.2017.

Kirjallisuutta
--------------

* K. Katajala: *Nälkäkapina : veronvuokraus ja talonpoikainen vastarinta Karjalassa 1683 - 1697*. Suomen historiallinen seura ry, 1994. ISBN 9789518915983.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Kansallisbiografia
* Biografiasampo

 |

 |
**Yleisjohtaja** voi Suomessa tarkoittaa yleisesti johtotehtävissä olevaa henkilöä, jonka toimenkuva on yleinen ja joka ei johda mitään erityistä toimialaa yrityksessä tai organisaatiossa. Yleisjohtajalla voidaan myös tarkoittaa ihmistä, joka kelpaa kaikenlaisiin johtotehtäviin. Tämä on enemmänkin kuvaileva sanonta kuin erityinen asema. Erityisessä merkityksessä yleisjohtaja on poliisissa tähän tehtävään määrätty poliisimies.*lähde?*

Poliisin yleisjohtaja
---------------------

Yleisjohtaja on paikallispoliisissa tähän tehtävään määrätty, päällystöön kuuluva poliisimies. Hän vastaa toimialueensa kenttätoiminnan operatiivisesta johtamisesta työvuoronsa aikana. Yleisjohtaja on oltava jokaisessa paikallispoliisissa.*lähde?*

Yleisjohtaja on tehtävässään toimialueellaan paikallispoliisin ja tehtävällään johdettavana olevan muun poliisin henkilöstön esimies, jollei johtosuhteista määrätä toisella tavalla. Yleisjohtajan toimialue voi käsittää yhden poliisilaitoksen taikka useamman poliisilaitoksen muodostaman yleisjohtoalueen.

Katso myös
----------

* Kenttäjohtaja

Lähteet
-------

1. ↑  Poliisiasetus (4 § 2. mom.) *Finlex*.  (8.9.1995/1112). Viitattu 9.9.2013.
**Kasaoka** (jap. 笠岡市, *Kasaoka-shi*) on Japanin kaupunki Honshūn saarella Chūgokun alueella Okayaman prefektuurissa. Se sijaitsee Seton sisämeren rannikolla prefektuurin lounaisosassa ja rajautuu lännessä Hiroshiman prefektuuriin. Kaupunkiin kuuluvat Seton sisämeren Kasaokasaaret. Kasaokassa on 47 918 asukasta (joulukuussa 2019) ja sen pinta-ala on 136,39 neliökilometriä.

Edo-kaudella Kasaoka kehittyi buddhalaisen Daisen-inin temppelin eduskaupunkina ja satamakaupunkina. Meiji-restauraation jälkeen sinne sijoittui tekstiiliteollisuutta, joka kuitenkin taantui toisen maailmansodan päätyttyä. 1960-luvulta lähtien viereisen Fukuyaman puolella toiminut terästehdas laajeni myös Kasaokaan Seton sisämeren rannikon täyttömaalle. Kaupunkiin on syntynyt myös lannoite-, elintarvike- ja huonekaluteollisuutta. Maaseutualueilla viljellään muun muassa riisiä ja hedelmiä. Manabeshiman saarella tuotetaan koristekukkia, Kitagishimalla taas graniittia. Saarialueet kärsivät väkiluvun vähenemisestä. Kaupunkioikeudet Kasaoka sai vuonna 1952, kun silloiseen Kasaokan maaseutukaupunkiin liitettiin Kanauran maaseutukaupunki.

Kasaokan kulttuuriperintöön kuuluvat Shiraishin saaren *Shiraishi-odori*-tanssiperinne ja Henshō-jin temppeli, jonka *tahōtō*-pagodi on nimitetty yhdeksi Japanin tärkeän kulttuuriomaisuuden kohteista. Manabeshima ja Kanauranlahti tunnetaan *Tachypleus tridentatus* -molukkiravun elinalueena. Valtaosa Kasaokasaarista kuuluu Seton sisämeren kansallispuistoon. Kaupunkia palvelee JR Nishi-Nihonin San’yō-päälinja.

Kuvia
-----

* Kasaokan kaupungintaloKasaokan kaupungintalo
* Kasaokan rautatieasemaKasaokan rautatieasema
* Manabeshiman rannikkoaManabeshiman rannikkoa
* Ōura Kitagishiman saarellaŌura Kitagishiman saarella

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  ブリタニカ国際大百科事典 小項目事典: 笠岡市 Kotobank. Viitattu 04.01.2020.
2. 1 2  人口推移表 Kasaoka City. Viitattu 04.01.2020.
3. 1 2 3  市の木・花・さかな Kasaoka City. Viitattu 04.01.2020.
4. 1 2 3  日本大百科全書: 笠岡（市） Kotobank. Viitattu 04.01.2020.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Kasaoka** Wikimedia Commonsissa

* Kaupungin internetsivut (japaniksi)

  


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * n
* k
* m
Okayaman prefektuuri |
| --- |
|  |
| Kaupungit | 
* Akaiwa
* Asakuchi
* Bizen
* Ibara
* Kasaoka
* Kurashiki
* Maniwa
* Mimasaka
* Niimi
* Okayama (pääkaupunki)
* Setouchi
* Sōja
* Takahashi
* Tamano
* Tsuyama

 |  |
|  |
| Kunnatpiirikunnittain | **Aidan piirikunta** (Nishi-Awakura) · **Asakuchin piirikunta** (Satoshō) · **Kagan piirikunta** (Kibichūō) · **Katsutan piirikunta** (Nagi · Shōō) · **Kumen piirikunta** (Kumenan · Misaki) · **Maniwan piirikunta** (Shinjō) · **Odan piirikunta** (Yakage) · **Tomatan piirikunta** (Kagamino) · **Tsukubon piirikunta** (Hayashima) · **Waken piirikunta** (Wake) |

 |
**Virkkilä** (ven. Ви́рки, *Virki*) on kylä Leningradin alueen Seuloskoin piirin Rosmittalan kunnassa Venäjällä. Se sijaitsee Kelton ylängöllä 3,5 kilometriä Rosmittalasta koilliseen. Kylässä on 78 asukasta (vuonna 2011).

Kylä lienee syntynyt Ruotsin vallan aikana 1600-luvulla. Se mainitaan vuoden 1727 kartassa. Seudun asukkaat olivat toiseen maailmansotaan saakka inkerinsuomalaisia, jotka kuuluivat Kelton luterilaiseen seurakuntaan.

1800-luvulla kylä jakaantui kahteen osaan, Suureen ja Pieneen Virkkilään. Peter von Köppenin mukaan vuonna 1848 siellä asui 107 savakkoa ja 58 suomalaista. 1860-luvulle saakka Virkkilän talonpojat olivat tilanomistajan maaorjia. 1800–1900-lukujen vaihteessa kylä kuului Pähkinälinnan kihlakunnan Kelton volostiin. Vuonna 1881 sinne avattiin zemstvon ylläpitämä koulu. 

Vuoden 1926 väestönlaskennan mukaan Kannisin kyläneuvostoon kuuluneessa Virkkilässä oli 325 asukasta, joista 289 oli inkerinsuomalaisia ja 27 suomensuomalaisia. Kylässä asui myös muutamia venäläisiä ja liettualaisia. 1930-luvulla Virkkilä kuului Kelton suomalaiseen kyläneuvostoon. Inkeriläiset karkotettiin muualle Neuvostoliittoon toisen maailmansodan aikana vuonna 1942.

Lähteet
-------

1. ↑  *Venäjän federaation paikannimiä*, s. 276. Helsinki: Kotimaisten kielten tutkimuskeskus, 2006. ISBN 952-5446-18-2. Teoksen verkkoversio (viitattu 9.5.2013).
2. ↑  Projekt generalnogo plana munitsipalnogo obrazovanija Razmetelevskoje selskoje poselenije Vsevoložskogo munitsipalnogo raiona Leningradskoi oblasti. Tom II: Materialy po obosnovaniju projekta generalnogo plana. Kniga 1: Pojasnitelnaja zapiska, s. 26  2011. Razmetelevo:  Matvejev i K. Viitattu 9.5.2013. (venäjäksi)[vanhentunut linkki]
**Viipurin ja Haminan konsistorit** olivat Vanhan Suomen alueella toimineita kirkollisia hallintoelimiä 1700-luvulla. 

Keskiajalla Suomi oli ollut yhtä Turun hiippakuntaa, mutta vuonna 1554 hiippakunnasta lohkaistiin Viipurin hiippakunta, johon kuului 1617 lähtien myös Käkisalmen lääni. Alueluovutuksien 1721 takia Viipurin hiippakunnasta tuli Porvoon hiippakunta ja sen alue pieneni tuntuvasti. Rajan taakse jääneitä varten Venäjän hallitus perusti tuomiokapitulin tehtäviä hoitavan Viipurin konsistorin. Vuoden 1743 alueluovutuksille perustettiin vastaavasti Haminan konsistori.

**Viipurin konsistori**

Konsistori oli kirkollinen hallintoelin joka perustettiin 1720 huolehtimaan Venäjälle luovutetun alueen eli Vanhan Suomen kirkollisista asioista. Konsistori oli aloittanut toimintansa jo 1714, kun kaupungin kirkkoherra Magnus Alopeus sai Riian konsistorilta luvan vihkiä ja tutkia pappeja. Konsistori koostui neljästä rovastikunnasta: Viipurin rovastikunta eli tuomiorovastikunta, Etelä-Karjalan, Pohjois-Karjalan pohjoinen ja Pohjois-Karjalan eteläinen (Ilmee, Parikkala) rovastikunta. Konsistorin esimiehenä toimi Viipurin maa- ja kaupunkiseurakunnan kirkkoherra eli tuomiorovasti.Vuonna 1720 konsistori sai hallitsijalta virallisen tunnustuksen. Konsistorin johdossa oli tuomiorovasti. Pikkuvihan aikana konsistori esitti piispanistuimen siirtämistä takaisin Porvoosta Viipuriin. Vuodesta 1800 esimiehenä oli Viipurin saksalaisen seurakunnan kirkkoherra. Vuonna 1738 sen viralliseksi kieleksi tuli saksa.

**Haminan konsistori**

Kun Kaakkois-Suomi liitettiin Venäjään Turun rauhassa 1743, esivallan myötä alue siirtyi ortodoksisen kirkon vaikutuspiiriin. Turun rauhassa oli kuitenkin sovittu, että Venäjän yhteyteen siirtynyt alue saisi säilyttää luterilaisen uskon. Venäläiset halusivat säilyttää valtaamansa alueen rauhallisena ja alueesta, *Kymenkartanon provinssista* muodostettiin oma konsistori, jonka puheenjohtajana tuomiorovastin arvonimellä toimi Haminan ja Vehkalahden kirkkoherra. 

Konsistorin johdossa oli lähes neljänkymmenen vuoden ajan Fabian Niklas Gudseus, jolle venäläinen esivalta oli antanut tehtäväksi alueen kirkollisten olojen järjestämisen. Gudseus pyrki säilyttämään olot entisellään ja jätti voimaan ns. "Ruotsin mallin", joka tarkoitti esimerkiksi ruotsin säilymistä seurakuntien virkakielenä. Kirkolla oli näin vahva vaikutus alueen suomalaispiirteiden säilymiseen.

Konsistorit lakkautettiin vuonna 1812, jolloin alue liitettiin osaksi Suomen suuriruhtinaskuntaa.

Lähteet
-------

1. ↑  Tuomiokapitulit *wiki.narc.fi*. Viitattu 16.1.2021.
2. 1 2 3  Kauko PIrinen: *Suomen kirkollisen aluejaotuksen kehitys*, s. 16. Suomen evankelis-luterilaisen kirkon matrikkeli II Seurakuntamatrikkeli. Suomen kirkon Pappisliitto, 1969.
3. ↑  Kymenlaakson kirkot (Arkistoitu – Internet Archive)
4. ↑  Haminan seurakunta - Historia
5. ↑  Paikalliset persoonat (Arkistoitu – Internet Archive)
**Isadore "Friz" Freleng** (21. elokuuta 1905 – 26. toukokuuta 1995) oli yhdysvaltalainen animaattori, sarjakuvapiirtäjä, ohjaaja ja tuottaja.

Varhainen ura
-------------

Freleng syntyi Kansas Cityssä, Missourissa. Valmistuttuaan lukiosta 1923 Freleng kutsuttiin Walt Disneyn tilalle Kansas City Film Ad Companyyn, jossa hän tutustui toisiin animaattoreihin, Hugh Harmaniin ja Ub Iwerksiin. Muutaman vuoden kuluttua Harman ja Iwerks muuttivat Kaliforniaan työskentelemään Disneyn perustamalle studiolle, ja Freleng seurasi perässä mutta ajautui pian riitoihin Walt Disneyn kanssa.

Freleng vaihteli studiosta toiseen, kunnes 1933 sai paikan Warnerilta. Siellä alle 30-vuotias Freleng kohosi pian pääohjaajaksi, ja hänet houkuteltiin muutamaksi vuodeksi Metro-Goldwyn-Mayerille. Vuonna 1939 Freleng palasi Warnerille ja alkoi saada lyhytanimaatioilleen Oscar-ehdokkuuksia. Vuonna 1945 syntyivät pitkäaikaiset animaatiohahmot Sylvesteri-kissa ja Viiksi-Vallu, jälkimmäinen Mike Maltesen kynästä esikuvana lyhyt ja punaviiksinen Freleng. Freleng perusti myöhemmin David H. DePatien kanssa oman tuotantoyhtiön DePatie-Freleng Enterprisesin, ja hän tuotti 1960-luvulla suositut Vaaleanpunainen pantteri -animaatiot.

26. toukokuuta 1995 Freleng kuoli luonnollisista syistä. Warner Bros -animoitu tv-sarja *Sylvester ja Tipin Mysteerit* oli omistettu hänen muistolleen.

Lähteet
-------

1. 1 2  Lehtinen, Jari: *Animaation historia*, s. 116–118. Finn Lectura, 2013. ISBN 978-951-792-572-3.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Korea
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Taiteenala | 
* RKD Artists

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Trove
* Elonet

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**Riisikkala** (ven. Ры́жики, *Ryžiki*) on kylä Leningradin alueen Seuloskoin piirin Rosmittalan kunnassa Venäjällä. Se sijaitsee Kelton ylängöllä kilometrin päässä Rosmittalasta luoteeseen. Kylässä on viisi asukasta (vuonna 2011).

Riisikkalan uudiskylä mainitaan vuoden 1896 kyläluettelossa. Vuosisadan vaihteessa se kuului Pähkinälinnan kihlakunnan Kelton volostiin. 

Vuoden 1926 väestönlaskennan mukaan Mähnälän kyläneuvostoon kuuluneessa Riisikkalassa asui 57 suomensuomalaista ja viisi inkerinsuomalaista. Myöhemmin se liitettiin Pappilanaution kyläneuvostoon. Suomalaiset karkotettiin muualle Neuvostoliittoon toisen maailmansodan aikana vuonna 1942.

Riisikkalassa toimii maatalousyritys Vsevoložskin karjatila.

Lähteet
-------

* Projekt generalnogo plana munitsipalnogo obrazovanija Razmetelevskoje selskoje poselenije Vsevoložskogo munitsipalnogo raiona Leningradskoi oblasti. Tom II: Materialy po obosnovaniju projekta generalnogo plana. Kniga 1: Pojasnitelnaja zapiska  2011. Razmetelevo:  Matvejev i K. Viitattu 9.5.2013. (venäjäksi)[vanhentunut linkki]

### Viitteet

1. ↑  Projekt, s. 26.
2. ↑  Projekt, s. 17.
**Ari Kutila** (12. huhtikuuta 1961 Helsingin maalaiskunta – 13. heinäkuuta 2010 Kemi) oli suomalainen sarjakuvapiirtäjä. Kutilan tunnetuin sarjakuva oli sanaton, visuaaliseen huumoriin perustunut *Mustapukuinen mies*. Vähemmän tunnettu *Lahja&Niukkanen* ilmestyi *Kuntalehdessä* 11 vuoden ajan.
Kutila oli yksi Tampereen sarjakuvaseuran perustajista.

Henkilöhistoria
---------------

Kutila kouluttautui ammattiinsa Kankaanpään grafiikkalinjalla. Vuonna 1980 hänen ensimmäinen sarjakuvansa *Ynjevi Koff* ilmestyi *Aamulehdessä*. Seuraavana vuonna Kutila oli mukana perustamassa Tampereen sarjakuvaseuraa ja sen lehteä *Sarjaria*. Se on Suomen pitkäaikaisin pelkästään suomalaisiin sarjakuviin keskittyvä lehti. Kutilan tunnetuin sarjakuva oli *Mustapukuinen mies*, joka ilmestyi vuodesta 1983 lähtien muun muassa *Hymyssä*, *Helsingin Sanomissa*, *Poljarnaja Pravdassa* ja *Dagens Nyheterissä*. *Mustapukuinen mies* julkaistiin albumina vuonna 1995 ja siitä on tehty myös tanssiesitys.
Kutilan pitkäikäisin sarjakuva oli kuitenkin strippisarjakuva *Lahja&Niukkanen*, jota julkaistiin *Kuntalehdessä* 1995–2006. Tämän yhteiskuntasatiirisen sarjakuvan käsikirjoitti Simeoni Hellman (aik. Hannu Sainio), joka käsikirjoitti myös useita hyötysarjakuvia sekä Kutilalle että Keijo Ahlqvistille, muun muassa ainakin Suomen ensimmäisen sarjakuvallisen kunnalliskertomuksen vuodelta 1985. Ari Kutila aloitti myös strippisarjakuvan *Finne igjen* Hellmanin kanssa kveeninkieliseen pohjoisnorjalaiseen *Ruijan Sanomiin* vuonna 2005. Projekti kuitenkin tyrehtyi ainoastaan viiteen julkaistuun strippiin lehden rahaongelmien vuoksi. 

Kutila muutti 1980-luvulla sarjakuvakaupunkina tunnetuksi tulleeseen Kemiin. Siellä hän ryhtyi yhteistyöhön Keijo Ahlqvistin sekä Hannu Sainion sittemmin Simeoni Hellmanin kanssa kehittääkseen sarjakuvia eri tarkoituksiin. Vuonna 1987 hän sai Lapin läänin taiteilija-apurahan; hakemuksensa hän oli piirtänyt sarjakuvan keinoin. Seuraavana vuonna Kutila piirsi ensimmäisen suomalaisen sarjakuvan tekemisen oppikirjan *Piirrä sarjakuvaa*. Vuonna 1992 hän teki yhdessä Ilpo Koskelan kanssa *Sarjakuvakeittokirjan*. Seuraavana vuonna Kutila piirsi Kemin kunnalliskertomuksen otsikolla *Jyviä ja papanoita*,
jonka käsikirjoitti Simeoni Hellman. Tämä toistettiin vuonna 1998. Kutila, Ahlqvist ja Sainio (nyk. Hellman) tuottivat 1980- ja 1990-luvulla vastaavia hyötysarjakuvia muun muassa oppilaitoksille ja pelastustoimelle. Kutila kuoli 49-vuotiaana pitkälliseen sairauteen Länsi-Pohjan keskussairaalassa.

Albumeja
--------

* *Mustapukuinen mies*. Kemin sarjakuvakeskus, 1995. ISBN 952-9686-11-0.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Römpötti, Harri: Mustapukuisen miehen piirtäjä kehitti sarjakuvien hyötykäyttöä.  *Helsingin Sanomat*, 16. heinäkuuta 2010, s. B 9. Artikkelin verkkoversio.
2. ↑  YLE: Sarjakuvapiirtäjä Ari Kutila kuoli (Arkistoitu – Internet Archive)


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)

 |

 |
**Suuriselkä** (ven. Больша́я Се́льга, *Bolšaja Selga*, virallisesti Се́льга, *Selga*) on kylä Karjalan tasavallan Aunuksen piirin Kuittisen kunnassa Venäjällä. Se sijaitsee Alavoisenjoen ja Mäkriänjoen välisellä vedenjakajalla viisi kilometriä Kuittisesta pohjoiseen. Kylässä on 45 asukasta (vuonna 2012).

Suuriselkä mainitaan ensimmäisen kerran vuonna 1707. Sen kanta-asukkaat ovat aunuksenkarjalaisia. 1900-luvun alussa kylä kuului Riipuskalan volostin Ulvanan kyläkuntaan. 1930-luvulla se toimi Ulvanan kyläneuvoston keskuksena. Vuonna 1933 siellä oli lähes 300 asukasta. Suuriselkä ja sen kaakkoispuolella sijaitseva Pieniselkä (ven. *Malaja Selga*) yhdistettiin virallisesti vuonna 1957. Niistä jälkimmäinen on nykyään autiona. Lähistöllä on myös toinen autio kylä Hattu (*Kamennyi Rutšei*).

Tienhaarassa pienen järven lähellä sijaitseva Suuriselkä on poikkeuksellisen hyvin säilynyt kansanomaisen rakennustaiteen kokonaisuus. Sen suojelukohteisiin kuuluu joukko 1800–1900-lukujen vaihteessa pystytettyjä perinteisiä asuintaloja talousrakennuksineen. Aunuksen tien varressa on tsasounan ja hautausmaan jäännökset. Kylällä on historiallisen asutuksen status. Rakennusmuistomerkkejä on myös Pienessäselässä ja Hatussa.

Karjalaisten lisäksi kylässä asuu nykyään myös tadžikkeja. Sen kautta kulkee Kuittisen ja Yllösen välinen maantie. Palveluihin kuuluu kauppa-auto.

Lähteet
-------

* Generalnyi plan Kuitežskogo selskogo poselenija: Materialy po obosnovaniju. Tom III: Pojasnitelnaja zapiska  2013. Sankt-Peterburg:  GeoInformProjekt. Viitattu 13.10.2013. (venäjäksi)

### Viitteet

1. ↑  EKI kohanimeandmebaasi Eesti Keele Instituut. Viitattu 13.10.2013. (venäjäksi)
2. 1 2 3  Generalnyi plan, s. 13.
3. 1 2 3  *Karelija: entsiklopedija. Tom 1*, s. 175. Petrozavodsk: PetroPress, 2007. ISBN 978-58430-0123-0. (venäjäksi)
4. 1 2  Generalnyi plan, s. 28.
5. ↑  *Spisok naseljonnyh mest Olonetskoi gubernii po svedenijam za 1905 god*, s. 74. Petrozavodsk: Olonetski gubernski statistitšeski komitet, 1907. (venäjäksi)
6. ↑  *Karjalan Autonominen Sosialistinen Neuvosto-Tasavalta: Asuttujen paikkojen luettelo (Vuoden 1933 väestönlaskun ainehiston mukaan)*, s. 47. Petroskoi: KASNT:n KTLH, Sojusorgutshet, 1935.
7. ↑  *Karelskaja ASSR: administrativnoje delenije*, s. 78. Petrozavodsk: Gosudarstvennoje izdatelstvo Karelskoi ASSR, 1960. (venäjäksi)
8. ↑  Objekty istoriko-kulturnogo nasledija Karelii *monuments.karelia.ru*.  Arkistoitu 14.10.2013. Viitattu 13.10.2013. (venäjäksi)
9. ↑  Generalnyi plan, s. 13–14.
**Anna Quirentia Nilsson** (30. maaliskuuta 1888 Ystad, Ruotsi – 11. marraskuuta 1974 Sun City, Kalifornia, Yhdysvallat) oli ruotsalais-amerikkalainen näyttelijä, joka tunnetaan yhtenä suurena mykkäelokuvatähtenä. 

Anna Nilsson oli poliisikonstaapeli Per Nilssonin tytär. Hän muutti perheensä kanssa Hasslarpin ulkopuolella olevaan Helsingborgiin kahdeksanvuotiaana. Teininä hän haaveili löytävänsä onnen Amerikasta. Viisi vuotta hän työskenteli sokerijuurikaspellolla Hasslarpissa sekä hän toimi myös Halmstadissa virkailijana. Näin hän keräsi rahaa lippuun, jolla toivoi pääsevänsä Amerikkaan. Vuonna 1905 hän matkusti New Yorkiin.

Elokuvien pariin hän lähti vuonna 1911, jolloin hän näytteli osaa Molly Pitcherissä. Tämän jälkeen hän näytteli noin 200:ssa elokuvassa ja niiden lisäksi hän näytteli useasti omaa itseään. Elokuvat olivat amerikkalaisia. 

Vuonna 1926 hänet nimettiin Hollywoodin suosituimmaksi naiseksi. Hän on ensimmäinen ruotsalainen nainen, joka on saanut nimensä Hollywood Walk of Famelle.

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Yhdysvallat
* Ruotsi
* Tšekki

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Elonet

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC

 |

 |
Liechtensteinin lippu 24. kesäkuuta 1937–
Liechtensteinin lippu 1719–1852
Liechtensteinin lippu 1852–1921
Liechtensteinin lippu 1921–23. kesäkuuta 1937
**Liechtensteinin lippu** on Liechtensteinin kansallistunnus vaakunan ja kansallislaulun ohella. Siinä on ruhtinaskunnan kansalliset värit punainen ja sininen samankokoisina vaakasuuntaisina raitoina, sininen ylhäällä. Sinisen raidan vasemmassa reunassa on kultainen ruhtinaan kruunu. Sininen väri kuvaa kirkasta taivasta ja punainen kotilieden hiillosta. Kultainen kruunu kuvaa ruhtinassuvun ja kansan yhteyttä.

Lipun mittasuhteet ovat 3:5. Kruunu lisättiin vuonna 1937 sen jälkeen, kun Liechtensteinin lippu oli vuonna 1936 Berliinin olympialaisissa sekoittunut identtiseen Haitin lippuun. Kruunun ulkomuotoa muutettiin hiukan vuonna 1982.*lähde?*

Lähteet
-------

1. ↑  Johnson Barker, Brian: "Liechtenstein", *Maailman liput*, s. 58. Gummerus, 2006. ISBN 951-20-7135-5.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Liechtensteinin lippu** Wikimedia Commonsissa

Euroopan liput

|  |  |
| --- | --- |
| Valtiot | 
* Alankomaat
* Albania
* Andorra
* Azerbaidžan
* Armenia
* Belgia
* Bosnia ja Hertsegovina
* Bulgaria
* Espanja
* Georgia
* Islanti
* Irlanti
* Italia
* Itävalta
* Kroatia
* Kreikka
* Kypros
* Latvia
* Liechtenstein
* Liettua
* Luxemburg
* Malta
* Moldova
* Monaco
* Montenegro
* Norja
* Pohjois-Makedonia
* Portugali
* Puola
* Ranska
* Romania
* Ruotsi
* Saksa
* San Marino
* Serbia
* Slovakia
* Slovenia
* Suomi
* Sveitsi
* Tanska
* Tšekki
* Turkki
* Ukraina
* Unkari
* Yhdistynyt kuningaskunta
	+ Englanti
	+ Skotlanti
	+ Wales
* Valko-Venäjä
* Vatikaanivaltio
* Venäjä
* Viro

 |
| Itsehallintoalueet | 
* Ahvenanmaa
* Färsaaret
* Gibraltar
* Guernsey
* Jersey
* Mansaari

 |
| Tunnustamattomat valtiot | 
* Abhasia
* Artsakh
* Kosovo
* Transnistria
* Pohjois-Kypros

 |
**Riihenselkä** (ven. Ригосельга, *Rigoselga*; karjalaksi *Riihenšelg*) on entinen kylä Venäjällä Karjalan tasavallan Kontupohjan piirin Hirvaksen ja Tedjärven kuntien rajalla. Se sijaitsee Sandaljärven itäpuolella 39 kilometriä Hirvaksesta itään.

Riihenselän lyydiläiskylä kuului 1800- ja 1900-lukujen vaihteessa Kontupohjan volostin Niinisaaren kyläkuntaan. Vuonna 1905 kylässä oli 18 taloa ja 169 asukasta.

Neuvostoaikana Riihenselkä toimi Kontupohjan piiriin kuuluneen Selkien kyläneuvoston keskuspaikkana. Kyläneuvostoon kuuluivat myös Joršši (ven. *Jerši*), Kautvaara, Koukoiselkä (*Kovgoiselga*), Kondjärvi (*Kondozero*), Kontu (*Vladmirskaja*), Niinisaari, Ojainen (*Ojaža*) ja Timoimäki (*Timoigora*). Vuonna 1933 niissä oli lähes 1 300 asukasta, joista 90 % oli karjalaisia. Kondjärven kylä oli kokonaan venäläinen. Riihenselässä asukkaita oli 108. Myöhemmin kyläneuvoston keskus siirrettiin Jorššiin. 

Nykyään seudun kylissä ei ole vakituista asutusta. Niinisaaren vuonna 1620 rakennettu Pietarin-Paavalin kirkko on valtakunnallinen suojelukohde. Jorššissa on 1700-luvulla pystytetty tsasouna.

Lähteet
-------

1. ↑  EKI kohanimeandmebaasi *eki.ee*. Viitattu 21.8.2015.
2. ↑  Nissilä, Viljo: *Die Dorfnamen des alten lüdischen Gebietes*, s. 69. Helsinki: Suomalais-ugrilainen seura, 1967.
3. ↑  *Spisok naseljonnyh mest Olonetskoi gubernii po svedenijam za 1905 god*, s. 10–11. Petrozavodsk: Olonetski gubernski statistitšeski komitet, 1907.
4. ↑  *Karjalan Autonominen Sosialistinen Neuvosto-Tasavalta: Asuttujen paikkojen luettelo (Vuoden 1933 väestönlaskun ainehiston mukaan)*, s. 54. Petroskoi: KASNT:n KTLH, Sojusorgutshet, 1935.
5. ↑  *Karelskaja ASSR: administrativnoje delenije*, s. 16. Petrozavodsk: Gosudarstvennoje izdatelstvo Karelskoi ASSR, 1960.
6. ↑  Objekty istoriko-kulturnogo nasledija *monuments.karelia.ru*. Viitattu 21.8.2015. (venäjäksi)
**Solidaarisuusveroksi** kutsutaan Suomen valtion ansiotuloveroasteikkoon vuonna 2013 lisättyä korkeinta progressioporrasta.

Valtion ansiotulovero on Suomessa progressiivinen. Veroprosentti nousee portaittain tulojen noustessa. Vuonna 2013 veroasteikkoon lisättiin uusi porras 100 000 euroa ylittäville vuosituloille. Niille määrättiin 31,75 prosentin vero, kun aiemmin korkein veroprosentti oli ollut 29,75 %. Tätä veroporrasta kutsutaan solidaarisuusveroksi.

Solidaarisuusveroa kiristettiin myöhemmin laskemalla progressioporrasta 90 000 euroon vuonna 2015 ja lopulta 72 300 euroon vuosiksi 2016–2017. Vuonna 2018 solidaarisuusveron alaraja on 74 200 euroa ja veroprosentti 31,25.

Alkuperäisen suunnitelman mukaan solidaarisuusveron oli tarkoitus olla väliaikainen veronkiristys. Koska tuloveroasteikosta päätetään vuosittain, ei ole takeita, että solidaarisuusveron periminen lopetettaisiin. Rinteen hallituksen on tarkoitus jatkaa solidaarisuusveroa kauden loppuun.

Orpon hallitus on nostamassa solidaarisuusveron alarajaa 150 000 euroon.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Korpela, Vesa: Veromuutokset vuodelle 2018. Tyyntä myrskyn edellä?.  *Taloustaito*, 12/2017.
2. ↑
3. ↑  Budjettiehdotuksen veromuutokset ennakoidun laihoja – solidaarisuusvero uhkaa jäädä pysyväksi | Keskuskauppakamari *www.sttinfo.fi*. Viitattu 14.9.2023.
Volga-Ural Volgan federaatiopiirin keskellä.
**Volga-Ural** (tat. Идел-Урал, *İdel-Ural*, ven. Идель-Урал, Волго-Уралье, *Idel-Ural, Volgo-Uralje*) on historiallinen alue Itä-Euroopassa, nykyisessä Venäjän federaatiossa. Termiä *İdel-Ural* on käytetty etenkin tataarinkielisissä lähteissä kuvaamaan kuutta tämän alueen tasavaltaa: Baškortostan, Tšuvassia, Mari, Mordva, Tatarstan ja Udmurtia.

Ennen kuin Venäjän tsaarikunta valloitti sen 1500-luvulla, aluetta hallitsivat alkuperäiset uralilaiset heimot ja peräkkäiset valtakunnat, kuten Volgan Bulgaria, kasaarit, Kultainen orda ja Kazanin kaanikunta. Pietari Suuren kuoltua 1700-luvun alussa alueella oli noin miljoona ihmistä, joista noin puolet oli tataareja, tšuvasseja ja baškiireja.

Lähteet
-------

1. ↑  S. K. Belyh: История народов Волго-Уральского региона *udmurt.info*.  2018. Viitattu 12.9.2023.
2. ↑  В России режим Путина подавляет самоидентификацию коренных народов – активисты *zmina.info*. Viitattu 12.9.2023.
3. ↑  Bushkovitch, Paul (2012). *A concise history of Russia*. New York: Cambridge University Press. s. 111. ISBN 978-0-521-54323-1.
**Zimányin mitali** on teoreettisen raskasionifysiikan alalla jaettava mitali. Mitalin ohella palkittaville myönnetään 2000 Yhdysvaltain dollarin rahapalkinto. Zimányin mitali on arvostetuin ydinfysiikan alalla nuorelle tutkijalle myönnettävä palkinto.

Historia
--------

Zimányin mitali perustettiin unkarilaisen professori Jozsef Zimányin (1931–2006) muistoksi. Se perustettiin Zimányin perheen, Unkarin tiedeakatemian hiukkas- ja ydinfysiikan tutkimusinstituutin (*KFKI Research Institute of Particle and Nuclear Physics*; nyk. nimellä *Wigner Research Center for Physics*) ja Unkarin ydinfysiikan yhteisön tuella. Mitalin on suunnitellut unkarilainen kuvanveistäjä Imre Varga.

Palkinnon myöntäminen
---------------------

Zimányin mitali myönnetään alle 40–vuotiaalle teoreettisen fysiikan tutkijalle, jolla on poikkeukselliset ansiot ja lupaava tulevaisuus suurienergiaisia raskasionitörmäyksiä koskevan fysiikan teorian kehittämisessä. Palkinnon saajan valitsee 16-jäseninen kansainvälinen valintakomitea.

Palkinnon saajat
----------------

Zimanyin mitalin ovat saaneet seuraavat tutkijat:

* 2011: Tetsufumi Hirano (Tokion yliopisto (Sophia University), Japani)
* 2012: Péter Petreczky (Brookhavenin kansallinen tutkimuslaboratorio, Yhdysvallat)
* 2014: Tuomas Lappi (Jyväskylän yliopisto, Suomi)
* 2015: Chihiro Sasaki (Wroclavin yliopisto, Puola)
* 2017: Schenke Björn (Brookhavenin kansallinen tutkimuslaboratorio)
* 2018: Hannah Petersen (Frankfurt Institute for Advanced Studies)
* 2019: Aleksi Kurkela (CERN)
* 2022: Sören Schlichting (Bielefeldin yliopisto

Palkinnon 2014 saanut suomalainen fyysikko Tuomas Lappi on tehnyt teoreettiseen fysiikkaan luettavaa ultrarelativististen raskasionitörmäysten teoreettista tutkimusta Jyväskylän yliopiston fysiikan laitoksella vuodesta 2013 lähtien. Vuonna 2015 palkittu Chihiro Sasaki puolestaan on tehnyt merkittävää tutkimustyötä auttamalla ymmärtämään kiraalien molekyylien dynamiikkaa sekä tekemällä vahvaan vuorovaikutukseen perustuvan yhdisteiden tutkimusta suurenergiaisten ionitörmäyskokeiden avulla.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  *Akatemiatutkija Tuomas Lapille vuoden 2014 teoreettisen raskasionifysiikan Zimányin mitali* (Arkistoitu – Internet Archive) Annual Report 2014, s. 31 (PDF). *Jyväskylän yliopiston matemaattis-luonnontieteellinen tiedekunta*, 2014. Viitattu 20.1.2016
2. ↑  Zimányi Medál Magyar tudományos akadémia. Viitattu 14.9.2023. (englanniksi)
3. ↑  The Zimányi Medal WIGNER Research Centre for Physics, 2015. (englanniksi) Viitattu 20.1.2016.