recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Hypereides.
**Hypereides** (m.kreik. Ὑπερείδης) (n. 390-322 eaa.) oli antiikin kreikkalainen logografi eli oikeusjuttujen ja puheiden kirjoittaja. Hänet luetaan kymmenen attikalaisen puhujan joukkoon.

Hypereides oli Glaukippoksen poika Kollytoksen demoksesta Ateenasta. Hän opiskeli Platonin Akatemiassa, sekä logografiaa Isokrateen oppilaana. Hypereides oli mukana syyttämässä muun muassa Autoklesta ja Aristofonia.

Hypereides tuki Demosthenestä kamppailussa Filippos II:ta vastaan, mutta veti tukensa Harpaloksen tapauksen jälkeen. Demostheneen tultua karkotetuksi vuonna 324 eaa. Hypereideestä tuli patrioottisen puolueen johtaja.

Aleksanteri Suuren kuoleman jälkeen Hypereides oli yksi äänekkäimpiä sodan kannattajia makedonialaishallintoa vastaan. Hänen puheidensa uskotaan olleen yksi syy Lamian sotaan (323-322 eaa.), jossa Ateena, Aitolia ja Thessalia kapinoivat Makedoniaa vastaan. Ateenan hävittyä Hypereides tuomittiin kuolemaan yhdessä muiden puhujien kanssa. Hän pakeni Aiginalle, mutta jäi kiinni. Kuolemantuomion täytäntöönpanon jälkeen hänen ruumiinsa vietiin Kleonaihin ja näytettiin Antipatrokselle, ennen kuin se palautettiin Ateenaan haudattavaksi.

Hypereideen nimiin on laitettu 77 puhetta. Suurimman osan uskotaan säilyneen vielä 1400-luvulle Matias Corvinuksen kirjastossa, mutta ne tuhoutuivat turkkilaisten vallattua Budan 1500-luvulla. Puheista tunnettiin pitkään vain katkelmia. Vuonna 1847 laajoja katkelmia hänen puheistaan *Imosthenestä vastaan* ja *Lykofronille* löydettiin haudasta Thebasta Egyptistä. Myöhemmin on löydetty lisää osia puheista *Filippidestä vastaan*, *Athenogenestä vastaan*, *Timandrosta vastaan* ja *Diondasta vastaan*.

Toistaiseksi kadoksissa ovat muun muassa puhe *Deliakos* sekä puolustuspuhe tunnetulle hetairalle Frynelle.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Hypereides (*Encyclopaedia Britannica 11th ed.* (1911). Encyclopaedia Britannica Company, Cambridge, Englanti.) *1911encyclopedia.org*. Viitattu 8.8.2008.
Päällikkö Wahunsunacock pitkätalossaan Werowocomocossa, yksityiskohta John Smithin kartasta vuodelta 1612
**Werowocomoco** oli Virginiassa sijainnut powhatan-intiaanien kylä ja heidän poliitinen keskuksensa 1500–1600-luvuilla. Ensimmäiset kirjalliset lähteet kylästä ovat vuodelta 1608 peräisin olevia tekstejä, jotka kirjoittivat alueelle tulleet englantilaiset siirtolaiset. Näiden tekstien mukaan kylä sijaitsi Yorkjoen rannalla melko lähellä englantilaisten Jamestownin siirtokuntaa.

Historia
--------

Werowocomocon historiasta ennen siirtolaisten tuloa ei tiedetä paljoa. Sen mahdollisesta sijaintipaikasta Gloucesterin piirikunnasta on merkkejä asutuksesta jo 1200-luvulta ja sinne ilmestyi selviä merkkejä tiheämmästä asutuksesta 1400-luvulla. Werowocomoco toimi powhatanien liittouman perustajan Wahunsunacockin keskuksena jo ennen siirtolaisten tuloa. Powhatanit kutsuivat hallitsemiaan alueitaan nimellä Tsenacommacah. Werowocomocon nimi tulee luultavasti powhatanin kielen sanasta *werowans*, joka tarkoittaa päällikköä, ja sanasta *komakah*, joka tarkoittaa asutusta.

Englantilaiset siirtolaiset rakennuttivat Werowocomocoon saksalaistyylisen talon osana vaihtokauppaa, jossa powhatanit antoivat ruokaa ankaran talven aiheuttamasta nälänhädästä kärsivälle Jamestownin siirtokunnalle. Kun englantilaisten oli tarkoitus lähteä hakemaan ruoka Werowocomocosta 29. joulukuuta 1608, he päättivät John Smithin johtamina varastaa ne. Smith saapui paikalle 12. tammikuuta, ja hänen onnistui yllättää powhatanit ja varastaa ruoka. Pian tapahtuman jälkeen päällikkö Wahunsunacock siirsi keskuksensa Werowocomocosta kylään nimeltä *Orapakes* ja sieltä myöhemmin edelleen *Matchutiin*. Wahunsunacockin kuoltua 1618 hänen seuraajansa Opechancanough piti omana keskuksenaan Matchutin lähellä ollutta *Youghtanundia*.

Sijainti
--------

Powhatanien hylättyä Werowocomocon tieto sen sijainnista unohtui. Werowocomocon uskottiin pitkään sijainneen paikalla, jolta oli löydetty savupiipun raunio, jonka uskottiin olleen peräisin englantilaisten Werowocomocoon rakennuttamasta talosta. Raunion läheltä ei kuitenkaan löydetty merkkejä muusta asutuksesta. Vuonna 2002 löydettiin Gloucesterin piirikunnasta merkkejä intiaanien asutuksesta ja englantilaisperäisiä tavaroita. Tämän paikan uskotaan olleen historiallinen Werowocomoco.

Lähteet
-------

1. ↑  Werowocomoco ditches date back to at least early 1400s[vanhentunut linkki]
2. 1 2  Werowocomoco at the Time of English Settlement, 1607-1609 (Arkistoitu – Internet Archive)
3. ↑  The New York Times: Virginia Site Is Considered Possible Home Of Pocahontas
**Wesley Arthur Moodie** (s. 14. helmikuuta 1979 Durban, Etelä-Afrikka) on eteläafrikkalainen tennispelaaja. Hänen paras sijoituksensa ATP-rankinglistalla on ollut kaksinpelissä 57:s (lokakuussa 2005) ja nelinpelissä kahdeksas (elokuussa 2009).

Nuorempana Moodie oli kiinnostunut lukuisista urheilulajeista kuten uinnista, juoksusta ja kriketistä. Lukioiässä hän valitsi päälajikseen tenniksen ja helmikuussa 1996 hän voitti Etelä-Afrikan juniorimestaruuden. 

Moodie on syöttövolley-tyylin spesialisti, joka on kehittänyt myös takakenttäpeliään paremmaksi. Hänen voimakas syöttönsä lähtee korkealta – Moodiella on pituutta 195 senttimetriä – ja on tehokas varsinkin nurmikentillä.

Moodie pelasi collegetennistä Yhdysvalloissa tammikuusta 1997 toukokuuhun 2000 asti. Kesäkuussa 2000 hän siirtyi ammattilaiseksi.

Ensimmäisen kerran Moodie nousi suuremman yleisön tietoisuuteen vuoden 2003 Wimbledonin turnauksessa, jossa hän selvisi kolmannelle kierrokselle, kunnes hävisi Ranskan Sébastien Grosjeanille. Ensimmäisen turnausvoittonsa Moodie hankki vuonna 2005 Japanin avoimissa, kun hän voitti loppuottelussa Kroatian Mario Ančićin eräluvuin 1–6, 7–6, 6–4.

Wesley Moodiesta ja Stephen Hussista tuli vuonna 2005 ensimmäinen pari, joka karsintojen kautta pääsarjaan selviydyttyään voitti Wimbledonin miesten nelinpelin. Tämän jälkeen Moodien nelinpeliparina on pelannut muun muassa Intian Mahesh Bhupathi, aikanaan maailman ykköseksi rankattu nelinpelaaja.

Moodie voitti ammattilaisurallaan yhden kaksinpeliturnauksen ja viisi nelinpeliturnausta, viimeisimmän kesäkuussa 2009.

Moodie lopetti uransa vuonna 2011.

Lähteet
-------

1. 1 2  *ATP:n kotisivut*View and modify data on Wikidata. Tieto on haettu Wikidatasta.
2. ↑  Here's who's enjoying their downtime espn.go.com. Viitattu 30.12.2011. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Wesley Moodie** Wikimedia Commonsissa

* Wesley Moodie ATP:n sivuilla (englanniksi)
*Tämä artikkeli käsittelee yhdysvaltalaista kenraalia. Tietojenkäsittelytieteilijästä katso Wesley A. Clark.*

**Wesley Kanne Clark** (s. 23. joulukuuta 1944 Chicago, Illinois, Yhdysvallat) on Yhdysvaltain armeijan neljän tähden kenraali evp. Hän oli Yhdysvaltain Euroopan joukkojen komentaja (CINCEUR) ja Naton joukkojen komentaja (Supreme Allied Commander Europe; SACEUR) 1997–2000 ja komensi joukkoja operaatio Allied Forcessa Kosovon konfliktissa.

Clark meni seitsentoistavuotiaana, heinäkuussa 1962 West Pointin sotilasakatemiaan, jonka jälkeen teki 38 vuoden uran Yhdysvaltain asevoimissa. Hän opiskeli myös filosofiaa, taloustiedettä ja valtiotieteitä Oxfordin yliopistossa ja suoritti ylemmän korkeakoulututkinnon elokuussa 1968. Vietnamin sodassa Clark komensi kapteenina mekanisoitua jalkaväkikomppaniaa, mutta haavoittui tarkka-ampujan tulituksessa. Vuodet 1996–1997 Clark komensi USA:n eteläisiä joukkoja Panamassa. Hän jäi eläkkeelle armeijasta kesäkuussa 2000. Clark oli ehdokas demokraattipuolueen ehdokkaaksi vuoden 2004 presidentinvaaliin, mutta vetäytyi 11. helmikuuta 2004 ja tuki John Kerrya.

Clark on palkittu lukuisin mitalein ja kunniamerkein.

Lähteet
-------

1. ↑  Wesley Clark Biography (Arkistoitu – Internet Archive) *Biography.com*. Viitattu 3.8. 2011. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Wesley Clark** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Espanja
* Saksa
* Israel
* Belgia
* Yhdysvallat
* Latvia
* Tšekki
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* NARA
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**Uusi-Kaskisto** (myös **Vähä-Kaskisto**, **Uuskaskisto**) on kulmakunta ja entinen koulupiiri Somerolla. Kulmakunnalla toimi vuosina 1923–1967 Uuskaskiston kansakoulu. Kulmakunnan sivuitse etelässä virtaa Uskelanjoen latvahaara Terttilänjoki, johon pohjoisesta yhtyy läheltä Someron kirkkoa alkunsa saava Mustjoki. Tärkein liikennereitti on Somerolta Terttilään johtava yhdystie 2410.

Historiallisesti Uusi-Kaskisto on osa Someron Kaskiston kylää, josta samoin kuin sen naapurikylistä Suojoelta ja Mäyrämäestä oli Somerniemen kappeliseurakunnan perustamisesta alkaen 1600-luvulla käyty kirkossa Somerniemellä, vaikka kylät muuten luettiinkin Someron emäseurakuntaan. Kun Somerniemen seurakunta 1900-luvun alussa itsenäistyi Somerosta oli Kaskisto ja sen naapurikylät Suojoki ja Mäyrämäki tarkoitus liittää vuonna 1901 itsenäistyneeseen ja vuonna 1917 oman kirkkoherran saaneeseen Somerniemeen, mutta liitos toteutui vasta vuonna 1927. Tätä ennen kuitenkin osa Kaskiston kylän asukkaista oli anonut saada jäädä edelleen osaksi Someron seurakuntaa ja anomus hyväksyttiin vuonna 1921. Näin Uuden-Kaskiston kulmakunta jäi vuonna 1927 toteutuneen alueliitoksen ulkopuolelle ja pysyi edelleen osana Someroa.

Lähteet
-------

1. ↑  *Peruskartta* 1:20 000. 2024 04 Terttilä.  Helsinki: Maanmittaushallitus, 1960.
2. 1 2  Horila, Tapio: *Someron kunnan koululaitos 1882-1982*, s. 62. Somero: Someron kunta, 1982.
3. ↑  Uusi-Kaskisto *Kansalaisen karttapaikka*. Maanmittauslaitos. Viitattu 17.9.2013.
4. ↑  Timo Alanen, Markus Hiekkanen, Jussi Härme, Manu Kärki, Osmo Turkki: *Somero ja Somerniemi 1449-1999*, s. 192-196. Someron seurakunta ja Somerniemen seurakunta, 1999. ISBN 952-91-1221-1.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * n
* k
* m
Somero |
| --- |
|  |
| Taajamat | 
* Someron keskustaajama

 |
|  |
| Rekisterikyliä Somerolla | 
* Harju
* Hirsjärvi
* Häntälä
* Härkälä
* Ihamäki
* Jaatila
* Joensuu
* Jurvala
* Kerkola
* Kimala
* Kivisoja
* Kultela
* Kärilä
* Lahti
* Lammi
* Lautela
* Ollila
* Pajula
* Paltta
* Pappila
* Pitkäjärvi
* Pusula
* Pyöli
* Rautela
* Ruunala
* Ryhtä
* Saarentaka
* Sillanpää
* Sylvänä
* Syvänoja
* Talvisilta
* Terttilä
* Viluksela
* Ylenjoki

 |
|  |
| Kulmakuntia Somerolla | 
* Isoniittu
* Kauraketo
* Koisthuhta
* Laitiainen
* Lehtimäenkulma
* Palojoki
* Uusi-Kaskisto

 |
|  |
| Rekisterikyliä Somerniemellä | 
* Härjänlahti
* Härjänoja
* Jakkula
* Kaskisto
* Keltiäinen
* Kopila
* Mäyrämäki
* Oinasjärvi
* Palikainen
* Salkola
* Suojoki
* Vesanoja
* Viuvala

 |

 |
**Riina Susanna Nevamäki** (s. 15. marraskuuta 1975 Kortesjärvi) suomalainen konsultti ja lobbari.
Hän oli pääministeri Juha Sipilän henkilökohtainen erityisavustaja ja määräaikainen valtiosihteeri. 
Nevamäestä tuli viestintäyhtiö Rud Pedersenin osakas lokakuun alussa 2019.

Nevamäen toimeksiantoihin on kuulunut ainakin menestyksekäs sidosryhmäviestintä Valtion kehitysyhtiö Vaken puolesta. Sipilän aikoinaan perustama kehitysyhtiö oli viisi vuotta ilman toimintaa, mutta Marinin hallitus päätti olla lakkauttamatta yhtiötä.

Elämä ja ura
------------

Nevamäki on koulutukseltaan valtiotieteiden maisteri Turun yliopistosta. Vuosina 2002–2003 hän työskenteli Esko Ahon eduskunta-avustajana. Nevamäki on avustanut myös Matti Vanhasta puolustus- ja pääministerinä sekä Vanhasen I hallituksen kauppa- ja teollisuusministerinä toiminutta Mauri Pekkarista. Vanhasen II hallituksen aikana Nevamäki toimi pääministerin EU-asioiden avustajana (2007–2008) sekä työ- ja elinkeinoministeriön valtiosihteerinä. Vuonna 2009 Nevamäki toimi Veikkauksen yhteysjohtajana. Hän on toiminut keskustan puoluejohdon neuvonantajana vuodesta 2012. Nevamäki on työskennellyt myös keskustan puoluetoimistossa. Nevamäki on keskustan koordinaattori vuoden 2019 hallitusneuvotteluissa.

Nevamäki oli ehdolla vuoden 2007 eduskuntavaaleissa Helsingin vaalipiirissä. Vuoden 2012 kuntavaaleissa Nevamäki oli ehdolla Espoon valtuustoon. Hän kuuluu keskustan liberaalisiipeen.

Nevamäki asuu Espoossa ja hänellä on kaksi lasta.

Lähteet
-------

1. 1 2  Keskusta-puolue nimitti pohjalaisia puoluetoimistoon *Ilkka.fi*.  29.8.2012. Viitattu 18.1.2016.
2. ↑  Nevamäki, Riina Susanna OECD. Viitattu 18.1.2016. (englanniksi)
3. 1 2  SK: Pääministerien ex-avustajat konsultoimassa valtionyhtiön jatkosta – näin Vake kommentoi: "Jo pidempään toimittu pidättyväisesti sidosryhmätyössä"  3.10.2020. iltalehti.fi.
4. 1 2  Pääministerille avustajia  10.6.2015. Valtioneuvoston kanslia. Viitattu 18.1.2016.
5. 1 2 3  Riina Nevamäki ministeri Pekkarisen valtiosihteeriksi  29.5.2009. Työ- ja elinkeinoministeriö. Viitattu 18.1.2016.
6. 1 2 3  Junkkari, Marko: Kuka on tuo salaperäinen nainen pääministerin rinnalla? Sipilän ykkösavustajalla on valtaa kuin ministerillä *HS.fi*.  17.1.2016. Viitattu 18.6.2016.
7. ↑  Hallitusneuvotteluihin osallistuvat neuvottelijat ja asiantuntijat  9.5.2019. Valtioneuvosto. Viitattu 10.5.2019.
**Pyhä tie** (m.kreik. Ἱερὰ ὁδός, *Hiera hodos*) oli antiikin aikainen tie Delfoissa Apollonin pyhäkköalueella. Se kulki Kastalian lähteeltä ja Apollonin pyhäkköalueen temenos-muurin sisäänkäynniltä ylös Apollonin temppelille ja sen alttarille.

Historia
--------

Pyhä tie voi olla reitiltään ikiaikainen. Sen varrelle rakennettujen rakennusten myötä sen reitti vakiintui viimeistään arkaaisella kaudella. Nykyisin tie on pitkälti sellainen kuin miksi se muotoutui bysanttilaisella kaudella, jolloin se palveli antiikin Delfoin paikalle muodostunutta Kastrín kylää. Nykyisin tietä on kunnostettu paikalla vierailevien lukuisten turistien käyttöön, jotka kulkevat edelleen samaa antiikin aikaista reittiä.

Pyhä tie mahdollisti vierailijoiden ja pyhiinvaeltajien kulun ylös temppelille, mutta sillä oli myös tärkeä rituaalinen rooli Delfoissa. Delfoin oraakkelilta neuvoa kysymään tulleet otettiin vastaan aina kuun yhdeksäs päivä. He puhdistautuivat ensin Kastalian lähteessä tien alkupäässä, kulkivat tietä ylös, uhrasivat alttarilla ja saattoivat tämän jälkeen esittää kysymyksensä oraakkelille. Ainoastaan tiettyjen kaupunkien kansalaisilla tai merkittävillä yksityishenkilöillä oli *promanteia*-oikeus eli oikeus ohittaa jono. Näitä olivat muun muassa khioslaiset, naksoslaiset ja thebalaiset sekä Makedonian kuningas Filippos II.

Reitti ja rakennukset
---------------------

Pyhän tien pituus oli noin 200 metriä. Se kulkee temenoksen sisäänkäynniltä suunnilleen länteen päin ja tekee sitten jyrkän mutkan hieman ennen Ateenalaisten aarrekammiota, joka on nykyisin koottu uudelleen, jonka jälkeen se suuntautuu koilliseen ylös temppelille. Tietä reunusti suuri joukko aarrekammioita, patsaita ja muita muistomerkkejä, jotka olivat eri kaupunkivaltioiden votiivilahjoja pyhäkölle tai muistivat merkittäviä tapahtumia, kuten sota- tai urheiluvoittoja. Pausanias sanoo pyhäkköalueella olleen 3 000 patsasta. Tien alaosassa oli erityisesti veistoksia, ylempänä aarrekammioita ja tien päässä alttarin ympärillä voitonpylväitä.

Tärkeimmät Pyhän tien varrella olevat rakennukset ja muistomerkit alhaalta ylöspäin noustaessa olivat:

| Oikealla | Vasemmalla |
| --- | --- |
| Kastalian lähde |  |
| Roomalainen agora |
| Temenoksen sisäänkäynti |
| Korkyralaisten härkä |  |
| Argoksen kuninkaiden eksedra | Epigonien eksedra |
|  | Taraslaisten votiivialttari |
| Aiolialaisten aarrekammio | Sikyonilaisten aarrekammio |
| Megaralaisten aarrekammio | Sifnoslaisten aarrekammio |
|  | Thebalaisten aarrekammio |
|  | Boiotialaisten aarrekammio |
|  | Potidaialaisten aarrekammio |
|  | Ateenalaisten aarrekammio |
| Knidoslaisten aarrekammio | Buleuterion |
|  | Delfoin sibyllan kivi |
| Halos |
|  | Ateenalaisten stoa |
| Korinttilaisten aarrekammio |  |
| Käärmepylväs | Aemilius Paulluksen pylväs |
|  | Apollonin temppeli ja alttari |

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6  Ιερά Οδός Υπουργείο Πολιτισμού και Αθλητισμού. Viitattu 18.1.2021.
2. 1 2  Delphi – The Sacred Way *Odyssey – Adventures in Archaeology*. Viitattu 18.1.2021.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Pyhä tie** Wikimedia Commonsissa
**Robert Wilhelm Ekblom** (10. marraskuuta 1839 Litsena, Uplanti, Ruotsi – 26. toukokuuta 1917 Porvoo) oli suomalainen panimoalan yritysjohtaja ja yrittäjä, joka sai kauppaneuvoksen arvonimen.

Ekblomin puoliso vuodesta 1865 oli Emma Karolina Westling. Ekblom oli ennen Suomeen tuloaan opiskellut Tukholmassa ja teki myös useita opintomatkoja. Hän oli panimomestari Viksbergin panimossa Forssassa, Kingelinin panimossa Turussa noin 1865–1872 ja Victor Wulffin panimossa Porvoossa 1872–1875. R. W. Ekbloms Bryggeri – R. W. Ekblomin Panimon omistaja ja johtaja hän oli 1875–1899. Ekblom oli myös Borgå Ångfartygs -yhtiön perustajaosakas vuodesta 1891 ja Porvoon Sähkö -yhtiön perustajaosakas 1900–1911. Hän oli Porvoon kaupunginvaltuuston jäsen 1876–1914, toimien valtuuston puheenjohtajana 1906–1914, ja hänellä oli myös useita muita luottamustehtäviä Porvoossa. Kauppaneuvoksen arvonimen Ekblom sai 1909.

Lähteet
-------

1. 1 2  Robert Wilhelm Ekblom *Biografiasampo*. Viitattu 13.7.2022.
2. ↑  Kommerserådet Robert Wilhelm Ekblom.  *Lördagen*, 2.6.1917, nro 22, s. 7. Kansalliskirjasto. Viitattu 13.7.2022.
**Valkoisen yön sävelmät** (televisioesityksessä **Valkeiden öiden sävelet**, *Мелодии белой ночи*, *Melodi beloi notshi*) on Sergei Solovjovin ohjaama neuvostoliittolais-japanilainen draamaelokuva vuodelta 1977. Ohjaaja teki myös elokuvan käsikirjoituksen yhdessä Tasiuki Kasikuran kanssa.

Elokuvassa japanilainen pianistinainen (Komaki Kurihara) matkustaa Neuvostoliittoon tutustuakseen paremmin maan säveltäjien tuotantoon. Hän rakastuu neuvostosäveltäjä Iljaan (Juri Solomin), joka on menettänyt vanhempansa Leningradin piirityksessä ja vaimonsa heidän esikoisensa synnytyksessä. Rakastavaiset nauttivat Leningradin valkeista kesäöistä, ja Ilja alkaa säveltää pianokonserttoa Jukon inspiroimana. Vuosi pari myöhemmin he tapaavat uudelleen Japanin Kiotossa, jonne Ilja on tullut johtamaan pianokonserttoaan, solistina Juko. Ilja saa kuulla Jukon jääneen leskeksi ja tuntevan asiasta syyllisyyttä.

Lähteet
-------

1. ↑  Japanilais-neuvostoliittolainen "Valkeiden öiden sävelet".  *Helsingin Sanomat*, 4.8.1978, s. 30. Artikkelin verkkoversio. Viitattu 22.10.2017.
**Valkoista valkoisella** on venäläisen avantgarden johtohahmon Kazimir Malevitšin (1878–1935) suprematistinen öljyvärimaalausten aihe vuosina 1917–1918 ja sitä on pidetty hänen suprematisminsa huipentumana. Sarjan teoksista on suomeksi käytetty myös nimeä *Valkoinen neliö valkoisella pohjalla*.

Valkoinen suprematismi
----------------------

*Valkoista valkoisella* -sarjan teoksissa valkoinen neliö erottuu valkoiselta taustalta ainoastaan erilaisen pintakäsittelyn ansiosta.

Siitä huolimatta ettei työ viittaa millään tavoin ulkoiseen todellisuuteen se ei kuitenkaan ole persoonaton, vaan taiteilijan kädenjälki näkyy maalauksen siveltimen vedoissa ja valkoisen hienovaraisissa sävyeron vaihteluissa selvästi. Epäsymmetrisen neliön epätäsmälliset reunat synnyttävät pikemminkin vaikutelman äärettömästä tilasta kuin selkeistä rajoista.

Malevitšin oman lausunnon mukaan:

> »Valkoinen suprematismi ei enää tunne aineen käsitettä samalla tavalla kuin se esiintyy keskivertoihmisen maailmassa... Valkoisessa suprematismissa tajunta ei enää toimi eri aineitten kautta, vaan ainoastaan impulssien kautta. Vasta sitten kun idea taiteen itsenäisyydestä on saavuttanut jokaisen ihmisen tietoisuutta hän pystyy irtautumaan animaalisesta olotilastaan...» 
> 
> 

Sarjan teoksista luultavasti kuuluisin vuoden 1918 maalaus kuuluu nykyään New Yorkin Museum of Modern Artin kokoelmiin. Mitoiltaan 79,4x79,4 cm olevaa täysin abstraktia maalausta pidetään eräänä aikansa radikaaleimmista taideteoksista. Se on ollut Museum of Modern Artissa vuodesta 1935 alkaen.

Samaa teemaa ovat myöhemmin kehitelleet muutkin minimalistit muun muassa saksalainen Wolfgang Laib.

Katso myös
----------

* Musta neliö

Lähteet
-------

1. 1 2  Venäläinen modernismi (Arkistoitu – Internet Archive), Jyväskylän yliopisto, Taiteiden ja kulttuurin tutkimuksen laitos
2. 1 2  MoMA.org - The Collection - Kazimir Malevich. Suprematist Composition: White on White, 1918 (englanniksi)
3. ↑  Enckell, Carolus: Maalaus, väri ja henkisyys varhaismodernistisessa utooppisessa realismissa, Kuvataideakatemia
4. ↑  Provenance Research Item, The Museum of Modern Art Provenance Research Project
5. ↑  Ravi, Reetta: Täyskädellinen laadukasta kuvataidetta Kiasmassa, Ilkka, 15.10.2008

Aiheesta muualla
----------------

* *Valkoinen neliö valkoisella pohjalla*, 1918
* *Valkoinen neliö valkoisella pohjalla*, 1918, MoMAn sivuilla (englanniksi)
**International Federation of Library Associations and Institutions** (IFLA) on kirjastojen kansainvälinen kattojärjestö. Iso osa järjestön toiminnasta tapahtuu työryhmissä, jotka keskittyvät erilaisiin kirjastoalan kysymyksiin. Järjestöön kuuluu 1 600 jäsentä noin 150 maasta. Järjestön pääkonttori sijaitsee Alankomaiden kansalliskirjastossa (Koninklijke Bibliotheek) Haagissa.

Historia
--------

Järjestö perustettiin Edinburghissa Skotlannissa 26. syyskuuta 1927. Järjestön ensimmäiseksi presidentiksi valittiin Ruotsin kansalliskirjaston johtaja Isak Collijn. Perustamisvaiheessa mukana oli 15 maan kirjastoseurat. Vuoteen 1958 mennessä järjestöön kuului 64 kirjastoseuraa 42 eri maasta. Vuoteen 1974 toiminnassa oli mukana 600 jäsentä 100 maasta.

Alun perin jäsenyys oli mahdollista vain kirjastoseuroille. Vuodesta 1976 eteenpäin IFLA:n jäsenyyttä saivat hakea myös muut toimijat, kuten kirjastot ja koulukirjastot.

Lähteet
-------

* Taarasti, Riitta; Lipponen, Tuomas; Tammisto, Jonni: 5 askelta kohti Helsingin IFLAA - Askel 1: Mikä on IFLA?  14.8.2011. Kirjastokaista. Viitattu 5.12.2012. (suomeksi)

### Viitteet

1. ↑  Päätös kansainvälisen kirjastoyhteistyön aloittamisesta.

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **International Federation of Library Associations and Institutions**.
* IFLA:n kotisivut

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
	+ 2
* VIAF
	+ 2

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Argentiina
* Katalonia
* Saksa
* Italia
* Israel
* Yhdysvallat
* Latvia
* Japani
* Tšekki
* Australia
* Kreikka
* Korea
* Kroatia
* Puola
* Portugali

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
Suurempaa osaa ja Suuri portaikko
Pienemmän osan puustoa ja nurmikkoa
**Kalemegdanin puisto** (serb. Калемегдански парк, *Kalemegdanski park*) sijaitsee Serbian pääkaupungissa Belgradissa Savan ja Tonavan yhtymäkohdan kaakkoispuolella. etelärannalla lähellä ottomaanien ajan Kalemegdanin linnoitusta. Sanan alkuperä tulee turkin kielestä, *kale* on linnoitus ja *megdan* on taistelu. Puisto on kaupungin merkittävimpiä virkistys- ja matkailukohteita. Siellä sijaitsee muun muassa Pobednik-monumentti, joka on Belgradin keskeinen maamerkki, sekä Ranskalle osoitettu kiitosmonumentti. Puiston perustaminen aloitettiin vuonna 1869. Puisto on jakautunut suurempaan ja pienempään osaan, ja sinne vievät romanttista tyylisuuntaa edustava Suuri portaikko vuodelta 1928 sekä vanhempi arkkitehti Jelisaveta Načićin suunnittelema Pieni portaikko vuodelta 1903. Puistossa on myös sotamuseo ja metsätalouteen erikoistunut museo.

Lähteet
-------

1. ↑  Branka Vasiljević: Malo stepenište u novom – starom ruhu *Политика*.  3.9.2018. Viitattu 25.4.2021 (serbokroaatiksi).
2. ↑  Stari Grad nähtävyydet: Kalemegdan Park *expedia.fi*. Viitattu 25.4.2021.
3. ↑  Jelena Mirković: Rekonstrukcija Velikog stepeništa na Kalemegdanu počela njegovim razbijanjem *N1.sr*.  15.3.2019. Viitattu 25.4.2021 (serbokroaatiksi).
**Steve Guerdat** (s. 10. kesäkuuta 1982 Bassecourt) on sveitsiläinen esteratsastaja ja olympiavoittaja. Guerdat on 183 senttimetriä pitkä ja painaa 70 kilogrammaa.

Ura
---

Guerdat saavutti yksilökilpailun olympiakultaa hevosellaan *Nino des Buissonnets* vuoden 2012 kesäolympialaisista Lontoosta. Vuoden 2008 kesäolympialaisista Guerdat ja *Jalisca Solier* saavuttivat joukkuekilpailun pronssia. Guerdat oli mukana myös vuoden 2004 kesäolympialaisissa. EM-kilpailuista Guerdat on saavuttanut joukkuekilpailun kultaa vuodelta 2009, hopeaa vuodelta 2005 ja pronssia vuodelta 2003. Guerdat on valmentanut muun muassa Formula 1 -kuljettaja Kimi Räikkösen ex-vaimoa Jenni Dahlmania.

Myös Guerdat'n isä Philippe Guerdat on esteratsastaja, joka kilpaili kaksissa kesäolympialaisissa.

Lähteet
-------

1. ↑
2. 1 2 3 4   (Arkistoitu – Internet Archive)
3. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Steve Guerdat** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa

 |

 |
| "Higher"Clean Bandit ft. Iann Dior |
| --- |
| Singlen "Higher" kansikuva |
| Singlen tiedot |
|  Julkaistu | 29. tammikuuta 2021 |
|  Formaatti | digitaalinen lataus |
|  Tuottaja(t) | Grace Chatto, Patterson, Mark Ralph |
|  Tyylilaji | tanssipop |
|  Kesto | 03.23 |
|  Levy-yhtiö | Atlantic, Warner Music |
| Clean Banditin muut singlet |
| "Tick Tock"2020 | "Higher"2021 | "Drive"2021 |
| Iann Diorin muut julkaisut |
| "Holding On"2020 | "Higher"2021 | "Happy Endings"2021 |

**Higher** on brittiläisyhtyeen Clean Banditin musiikkikappale, jolla vierailee myös puertoricolaisamerikkalainen laulajaräppäri Iann Dior. Sen julkaisivat Atlantic Records ja Warner Music Group digitaalisesti ladattavana singlenä 29. tammikuuta 2021. Kappaleen ovat sanoittaneet Dan Smith, Jack Patterson ja Mark Ralph, joista kaksi viimeisintä myös tuottivat sen Grace Chatton kanssa. Kappaleen musiikkivideo julkaistiin singlen julkaisupäivänä ja sillä nähdään mies sekä laulamassa että tanssimassa trooppisella saarella.

"Higher" oli kaupallisesti huono menestys, sen päästyä singlelistan kymmenen parhaan ainoastaan Uudessa-Seelannissa.

Lähteet
-------

1. 1 2  Higher (feat. iann dior) - Single by Clean Bandit *music.apple.com*.
2. ↑  Iann Dior Gets 'Higher' With Clean Bandit: Listen *billboard.com*.
3. ↑  Credits / Higher (feat. iann dior) / Clean Bandit – TIDAL *listen.tidal.com*.
4. ↑  "Clean Bandit - Higher (feat. iann dior) (Official Video) *youtube.com*.
5. ↑  NZ Hot Singles Chart *nztop40.co.nz*.

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Higher (Clean Bandit song)
***High Times*** on kannabisaiheinen lehti, jonka perusti Tom Forcade vuonna 1974. Kahden vuoden sisällä lehti sai neljä miljoonaa kuukausittaista lukijaa. Lukuisat lehden henkilökuntaan kuuluneet, esimerkiksi Forcade itse, ovat myös salakuljettaneet ja myyneet kannabista. Forcade teki itsemurhan 1970-luvun lopulla, ja lehden päätoimittajaksi myöhemmin noussut Richard Stratton istui 1980-luvulla kahdeksan vuotta vankeudessa salakuljetuksesta.

1980-luvun puolessavälissä *High Times* siirsi kirjoitustensa pääpainoa kannabiksen salakuljetuksesta kohti sen kotikasvatusta. Ongelmat lain kanssa ovat jatkuneet. Lehden kolumnistina toiminut Ed Rosenthal jäi kahdesti kiinni hampusta; vuonna 2007 hänet tuomittiin yli sadan kasvin kasvattamisesta.

*High Times* julkaistaan kuukausittain. Se myös järjestää vuosittaisen Cannabis Cupin.

*High Timesissa* oli alusta pitäen keskiaukeamilla kukkivien kannabiskasvien kuvia, ja siinä annettiin myös markkinoilla olleen kannabiksen hintatietoja.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  The Daily Beast: Behind the Latest Bust at High Times Magazine
2. ↑  HighTimes.com
3. ↑  Cannabis Cup

Aiheesta muualla
----------------

* Viralliset sivut (englanniksi)
**Bomba** on päähahmo yhdysvaltalaisen Roy Rockwoodin Tarzan-tyylisiä viidakkopojan seikkailuja sisältävässä kirjasarjassa ja kirjojen pohjalta tehdyissä elokuvissa.

Kirjasarjasta on suomennettu ilmeisesti vain *Bomba vieraassa viidakossa* (Vaasa Oy, 1973). Roy Rockwood oli yhdysvaltalaisen Stratemeyer Syndicate -kustantamon käyttämä nimimerkki, jonka takana oli kustantamon omistaja Edward Stratemeyer. Hän kirjoitti ja kustansi 1920-luvulla Bomba-sarjan lisäksi monia muitakin poikien seikkailukirjoja.

Kirjoja tunnetumpia Suomessa ovat vuosina 1949–1955 tuotetut Ford Beeben ohjaamat ja kirjojen tarinoihin pohjautuvat elokuvat, jossa nuorukaisikäistä viidakkopoika Bombaa näyttelee Johnny Sheffield. Kaikki sarjan 12 elokuvaa esitettiin 1950-luvulla myös Suomessa. Elokuvien markkinoinnissa ratsastettiin Sheffieldin maineella tämän näyteltyä Tarzanin poikaa Johnny Weissmullerin tähdittämissä Tarzan-elokuvissa vuosikymmen aiemmin. Monien elokuvien suomenkielisissä nimissä Bombaa kutsutaankin "Tarzanin pojaksi", vaikka elokuvasarjoilla on yhteistä vain aihepiiri ja tyylilaji.

Elokuvat
--------

* Aarniometsän poika (*Bomba, the Jungle Boy*, 1949)
* Viidakon musta pantteri (*Bomba on Panther Island*, 1949)
* Bomba ja kätketty kaupunki (*Bomba and the Hidden City*, 1950)
* Bomba ja kadonnut tulivuori (*The Lost Volcano*, 1950)
* Tarzanin pojan seikkailut (*Bomba and the Elephant Stampede*, 1951)
* Viidakon nuori Tarzan (*Bomba and the Lion Hunters*, 1951)
* Bomba – Tarzanin poika (*African Treasure*, 1952)
* Tarzanin poika ja viidakkotyttö (*Bomba and the Jungle Girl*, 1952)
* Viidakon rummut (*Safari Drums*, 1953)
* Tarzanin pojan kosto (*The Golden Idol*, 1954)
* Tarzanin poika ja tappajaleopardi (*Killer Leopard*, 1954)
* Bomba, viidakon valtias (*Lord of the Jungle*, 1955)

Lähteet
-------

1. ↑  Kidd, Kenneth B.: *Making American Boys: Boyology and the Feral Tale*, s. 106. University of Minnesota Press, 2004. ISBN 9780816642953. Google Books (viitattu 26.9.2022).
2. ↑  Bomba, the Jungle Boy *howretro.com*. Viitattu 26.9.2022.
3. ↑  Ford Beebe Elonetissä.
**Bomarsundin linnanseurakunta** eli **Skarpansin linnanseurakunta** oli 1842–1854 Ahvenanmaan Skarpansissa toiminut seurakunta. Venäjä alkoi rakentaa Sundin seurakunnan alueelle 1832 linnoitettua sotilasleiriä. Bomarsundin linnoituksen evankelis-luterilaisia sotilaita ja heidän perheitään varten palkattiin oma saarnaaja 9. huhtikuuta 1842 annetulla keisarillisen majesteetin käskykirjeellä. Seurakunta sai oman väliaikaisen kirkon 1844, kun erääseen linnoituksen holvaukseen sisustettiin jumalanpalvelustila. Englantilaiset ja ranskalaiset sotalaivat tuhosivat linnoituksen Krimin sodassa 1854. Rauhanteossa Venäjä suostui luopumaan linnan korjaamisesta, minkä yhtenä seurauksena oli väliaikaisen seurakunnan lakkauttaminen.

Seurakunnan saarnaajana toimi 1842–1851 Henrik Johan Hjorth ja 1851–1854 Karl Gustaf Lindström. Lindström työskenteli aluksi virkaa toimittavana saarnaajana ja 1854 hänen virkansa lakkautettiin. Vuonna 1847 seurakunnassa oli virkaa toimittavana saarnaajana ylimääräinen pappi, jonka nimi oli Johan Josef Fogelberg.

Lähteet
-------

1. 1 2  O. I. Colliander: *Suomen kirkon paimenmuisto. 19:n vuosisadan alusta nykyaikaan,* Otava 1910, nide I, osa II Suomen kirkon seurakunnat, palstat 647–648.
**Kaarlo Kokkonen** (23. tammikuuta 1848 Nurmes – 7. kesäkuuta 1914 Kajaani) oli suomalainen toimittaja, opettaja, lukkari ja moninkertainen valtiopäivämies.

Kokkosen vanhemmat olivat talollinen Tahvo Kokkonen ja Kristiina Heikintytär Turunen ja puoliso Emma Schildt. Kokkonen valmistui opettajaksi Jyväskylän seminaarista 1871 ja toimi ensin opettajana Limingassa ja vuodesta 1873 Kajaanissa. Vuodesta 1881 hän toimi myös Kajaanin kaupungin ja maaseurakunnan lukkarina. Kokkonen oli *Kajaanin Lehden* vastaava toimittaja 1899–1907. Hän oli myös Kajaanin kaupunginvaltuuston jäsen ja toimi valtuuston sihteerinä. Kokkonen oli talonpoikaissäädyssä Kajaanin tuomiokunnan edustaja valtiopäivillä 1885, 1897, 1899 ja 1900 ja Kajaanin kaupungin edustaja porvarissäädyssä valtiopäivillä 1904–1905 ja 1905–1906. Hän oli useiden eri valtiopäivävaliokuntien jäsen ja kerran valitsijamies.

Lähteet
-------

1. 1 2  Geni: Kaarlo Kokkonen Viitattu 9.2.2021.
2. 1 2  Viljo Hytönen: *Talonpoikaissäädyn historia. II Osa: Säädyn jäsenet, sihteerit ja tulkit*, s. 135. Helsinki: Otava, 1926.
3. 1 2  Sigurd Nordenstreng: *Porvarissäädyn historia Suomen valtiopäivillä 1809–1906: Osa V*, s. 168. Helsinki: Otava, 1921.
Kupittaan ruotsalaistalot ovat Ruotsin lahja Suomelle talvisodan jälkeen.
**Kupittaan ruotsalaistaloalue** on Turkuun talvisodan jälkeen 1940-luvun alussa rakennettu tehdasvalmisteisten puutalojen alue, jonka taloista suurin osa saatiin Ruotsista lahjoituksena. Kupittaan läheisyydessä, kaupunginosissa II ja III sijaitseva ruotsalaistaloalue sijoittuu Kunnallissairaalantien, Kupittaankadun, Uudenmaankatuun ja Sepänkadun rajaamalle alueelle. Alue on inventoitu Valtakunnallisesti merkittäväksi rakennetuksi kulttuuriympäristöksi.

Jo 1920-luvulla Kupittaasta oli tarkoitus muodostaa puutarhakaupunginosa, jossa pienasutuksen asumismukavuus olisi yhdistetty maaseutumaiseen viihtyisyyteen ja terveellisyyteen. Ajatus ei toteutunut ennen talvisodan loppumista. Ruotsissa järjestettiin tuolloin kansalaiskeräys sodan nuijiman naapurimaan hyväksi. Koska valuutanvientikiellon vuoksi Ruotsista ei voinut tuoda Suomeen rahaa, keräysvaroilla kustannettiin tyyppitaloja helpottamaan Suomen jälleenrakentamista ja asuntopulaa. Alun perin talot oli tarkoitettu karjalaiselle siirtoväelle, sotainvalideille ja pommituksista kärsineille. Ruotsi lahjoitti Suomeen kaikkiaan 2000 tehdasvalmisteista puutaloa, joista 75 on pystytetty Kupittaan ruotsalaistaloalueelle.

Suomeen toimitettujen talojen yleisin tyyppi oli kaksi huonetta ja keittiön käsittävä kokonaisuus. Suurempia kolmen huoneen taloja toteutettiin vain Helsinkiin ja Turkuun. Lahjoitustalotyypit suunniteltiin Suomessa, Ruotsissa tehtiin työ- ja asennuspiirustukset teollista tuotantoa varten. Muun muassa arkkitehti Lauri Pajamies suunnitteli kaupunkeihin tulevia yleensä reilun 50 neliön asuntoja ilman ullakkoa. Maaseudulle tarkoitettuja asuntoja suunnittelivat arkkitehdit Urho Orola ja Jalmari Peltonen. Ne olivat puolitoistakerroksisia ja huoneita oli myös ullakolla. Näistä suurin osa päätyi kuitenkin kaupunkeihin.

Kupittaan ruotsalaistaloalueen rakennukset ovat ulkoasultaan hyvin samanlaisia. Talojen valmistuessa ulkovuoraus oli toteutettu pystyrimalautauksena, taloissa oli huopakatot ja kaksi- tai kolmijakoiset ikkunat. Turun kaupunki vastasi talojen pystyttämisestä ja kaupunki rakennutti myös talojen perustukset ja kellarit.

Lähteet
-------

1. 1 2  Kupittaan ruotsalaistaloalue Museovirasto. Viitattu 3.5.2018.
2. ↑  Kupittaa kertoo monta tarinaa Kupittaan omakotiyhdistys. Viitattu 3.5.2018.
3. ↑  Ruotsi lahjoitti sota-aikana Suomelle pieniä puutaloja, joita jonotetaan nyt kilpaa – idylliset lahjatalot ovat monen perheen unelma *Helsingin Sanomat*.  19.6.2017. Viitattu 3.5.2018.
4. ↑  Nostalginen Turku: Lahjataloja tarpeeseen *Aamuset*.  29.8.2015.  Arkistoitu 3.5.2018. Viitattu 3.5.2018.
**Kupla** (*Soap*) on yhdysvaltalainen tilannekomediasarja, jota tehtiin vuosina 1977–1981. Suomessa MTV aloitti sarjan esitykset 1980. Sarja parodioi perinteisiä saippuaoopperoita ja iltapäiväsarjoja, joten sen tapahtumat saivat hulvattomia ja eriskummallisia käänteitä, joita edustivat esimerkiksi muistinmenetys, ufojen tekemä sieppaus, murha ja kidnappaus. Suomessa tilanne oli sikäli erikoinen, että saippuasarjan lajityyppi oli maassa tuntematon siinä vaiheessa kun sitä parodioiva *Kupla* tuli ohjelmistoon.

*Kuplan* pääosassa on kaksi sisarusta: Jessica Tate (Katherine Helmond) ja Mary Campbell (Cathryn Damon) sekä heidän aviomiehensä Chester Tate (Robert Mandan) ja Burt Campbell (Richard Mulligan). Muita keskeisiä henkilöitä: Burtilla on kaksi poikaa aikaisemmasta avioliitostaan, Peter (Robert Urich) ja Chuck (Jay Johnson). Chuckin oma persoona jää hänen rääväsuisen vatsastapuhujanukkensa, Bobin, varjoon. Marylla on myös kaksi poikaa aikaisemmasta avioliitostaan, homoseksuaali Jodie Dallas (Billy Crystal) sekä vankilakundi Danny Dallas (Ted Wass). Jessicalla ja Chesterilla on kaksi tytärtä Corinne (Diana Canova) ja Eunice (Jennifer Salt). Tateilla on palveluksessaan mainion kyyninen hovimestari Saunders (Roscoe Lee Browne), jota edelsi sarkastinen Benson (Robert Guillaume).

Ohjelma oli kiistelty omana aikanaan, sillä se käsitteli avoimesti homoseksuaalisuutta, impotenssia, eri rotujen välistä avioliittoa, homovanhemmuutta ja pettämistä. Tästä huolimatta tai juuri sen ansiosta se nousi suureen suosioon muun muassa Yhdysvalloissa ja Britanniassa.

Aina *Kupla*-jakson aluksi sarjan kuuluttaja Rod Roddy esitti legendaarisen kysymyksen, johon ei katsojan liene vaikea vastata: "Oletko hämmentynyt? Et tule olemaan katsottuasi tämän jakson *Kuplasta*." Lopuksi hän esitti osuvasti samoja kysymyksiä, joita katsojallekin saattoi tulla mieleen jakson aikana, ja totesi: "näihin kysymyksiin – ja moniin muihin – vastataan seuraavassa *Kuplan* jaksossa".

Sarjan kirjoittaja Susan Harris kehitti juonikuvion viidelle kaudelle, mutta sarja lopetettiin neljännen kauden loppuun osittain laskevien katsojalukujen ja toisaalta kristillisen oikeiston ("Moral Majority") painostuksesta. Sen vuoksi viimeinen jakso jää moninkertaiseen cliffhangeriin: itsetuhoinen Chester aikoo ampua Dannyn ja Annien löydettyään heidät sängystä, Burt oli hiipimässä kuolettavaan ansaan ja Jessica oli joutunut teloitusryhmän eteen. Sarjan viimeinen kohtaus pysähtyy juuri, kun *tulta*-komento annetaan ja laukaukset kajahtavat. Avoimiin kysymyksiin luvattiin vastata seuraavassa jaksossa.

Robert Guillaumen esittämä palvelija Benson sai oman sarjan *Benson* vuonna 1979.

Suomessa *Kuplan* uusintoja esitettiin viimeksi 2000-luvun alussa Subtv:llä ja sitä edeltäneellä TVTV!-kanavalla. Sarja esitettiin uudestaan myös Yle Teemalla vuosina 2008–2009.

Lähteet
-------

1. ↑  Dan Kronqvist: Parodin blev verklighet.  *Hufvudstadsbladet*, 2008, nro 3.4. s. 48.
2. ↑  ks. Jerry Falwell

Aiheesta muualla
----------------

* Sarjan esittely (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
* *Kupla* Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Kupittaan lukiolla on opetustiloja myös ICT-talossa.
**Kupittaan lukio** oli Turussa vuoteen 2012 toiminut lukio. Kupittaan yhteiskoulusta vuonna 1957 alkunsa saanut lukio toimi Vasaramäen kaupunginosassa Syreenikujalla (nyk. Vasaramäen koulun yläkoulu) ja ICT-talossa Kupittaan rautatieaseman vieressä. Syksyllä 2012 IT-painotteinen Kupittaan lukio yhdistyi urheilupainotteisen Aurajoen lukion kanssa Kerttulin lukioksi.

Lukiossa opiskeli vuosittain noin 360 oppilaista, joista 90 kävi vuonna 2000 perustettua Informaatioteknologian ja median (ITM) erikoislinjaa. Lukion erikoisuuksia olivat lukiossa toimiva Cisco Networking Academy (CCNA-koulutus) sekä yhteistyö Turun yliopiston informaatioteknologian laitoksen ja Turun kauppakorkeakoulun tietojärjestelmätieteen laitoksen kanssa.

Lähteet
-------

1. ↑  Mäkelä, Kalle: Uusi Kerttulin lukio panostaa moderniin tekniikkaan *Yle Uutiset*.  13.8.2013. Viitattu 8.7.2018.
2. ↑  Aurajoen urheilulukio piti meteliä oppilaistaan *Aamuset*.  2.4.2017.  Arkistoitu 8.7.2018.
Lehden ensimmäisen varsinaisen numeron etusivu kesäkuun 3. päivältä 1897.
**Kotkan Uutiset** oli Kotkassa vuosina 1897–1906 ilmestynyt sanomalehti.

Ruotsinmielisen *Kotka Nyheterin* julkaisuyhtiö perusti *Kotkan Uutiset* suomenmielisten *Kotkan Sanomien* kilpailijaksi. Sortovuosina linjaltaan perustuslaillisen lehden päätoimittaja Ville Finnberg joutui eroamaan kenraalikuvernööri Bobrikovin vaatimuksesta. Suurlakon jälkeen lehden ohjelmaan tuli nuorsuomalaisten kansanvaltaisia vaatimuksia. *Kotkan Uutiset* ei pystynyt kilpailemaan kaupungin muiden suomenkielisten lehtien kanssa ja se lopetettiin kannattamattomana.

Lehti ilmestyi aluksi kerran, vuodesta 1898 lähtien kahdesti ja viimeisenä vuotenaan kolmesti viikossa. Vuonna 1900 sillä oli 1 500 tilaajaa. Päätoimittajina työskentelivät A. W. Odenwall (1897), Hjalmar Reinholm (1897–1898), Ville Finnberg (1898–1903), Karl Israel Forsman (1903–1905) ja Verneri Vesterdahl (1905–1906).

Lähteet
-------

1. 1 2 3  *Suomen lehdistön historia 5: Hakuteos Aamulehti – Kotka Nyheter*, s. 370–371. Kuopio: Kustannuskiila Oy, 1988. ISBN 951-657-239-1.

Aiheesta muualla
----------------

* *Kotkan Uutiset* digitoituna kansalliskirjastossa
**Konedirektiivi** on Euroopan unionin koneturvallisuuden säännösten yhtenäistämiseksi ja kaupan esteiden poistamiseksi laadittu direktiivi. Yleiseen tietoisuuteen se on tullut näkyvimmin CE-merkinnän kautta.

Konedirektiivin periaatteisiin kuuluu oma valvonta, jonka mukaan koneen valmistaja vastaa siitä, että laite on turvallinen. Esimerkiksi sähkölaitteissa oli aikaisemmin tuotteen markkinoimiselle pakollisena kunkin maan viranomaisten hyväksyntä, mikä muodosti käytännössä kaupan esteen. Nykyään valmistaja vastaa, että laite vastaa yhtenäistetyn koneturvallisuuslainsäädännön vaatimuksia. Varustaessaan koneen CE-merkinnällä valmistaja antaa samalla vaatimustenmukaisuusvakuutuksen. Jos koneessa tai laitteessa ilmenee ongelmia, viranomaiset voivat vaatia valmistajalta niin sanottua rakennetiedostoa, josta käy ilmi, että kone on suunniteltu ja valmistettu koneturvallisuusdirektiiviin perustuvan lainsäädännön mukaisesti.

Ensimmäinen konedirektiivi vuodelta 1989 kumottiin vuonna 1998 voimaan tulleella versiolla. Suomessa konedirektiivi tuli voimaan Suomen liittyessä Euroopan unioniin vuonna 1994. EU hyväksyi uusimman konedirektiivin 2006/42/EY huhtikuussa 2006. 

Uuden konedirektiivin tavoitteena on yksinkertaistaa valmistajalle asetettuja velvoitteita ja poistaa vanhan direktiivin ongelmallisia kohtia. Konedirektiivin soveltamisaluetta on laajennettu ja samalla on poistettu viimeisiä konekaupan teknisiä esteitä. Uudessa direktiivissä vaihtoehdoksi erityisen vaarallisille koneille, joille on vaadittu tyyppihyväksyntää, tulee lisävaihtoehdoiksi joko koneen valmistaminen eurooppalaisen standardin mukaisesti tai kolmannen osapuolen hyväksymän valmistajan laatujärjestelmän käyttäminen.

Aiheesta muualla
----------------

* Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi 2006/42/EY, annettu 17 päivänä toukokuuta 2006, koneista ja direktiivin 95/16/EY muuttamisesta (uudelleenlaadittu)
* Sosiaali- ja terveysministeriön sivu
* Teknologiateollisuuden koneturvallisuustiedote
* Koneturvallisuus 2010 standardit
**Koneenelin** tarkoittaa koneen osaa, joka vastaa jostakin koneen rakenteen toiminnosta. Näitä osia on kolmea perustyyppiä:

1. *rakenneosat*, joilla tarkoitetaan koneen runko-osia, laakereita, akseleita, kiiloja, tiivisteitä ja voiteluaineita,
2. *Mekanismit, jotka ohjaavat koneen toimintaa jollakin tavalla kuten vaihteisto, hihna- tai ketjukäytöt, vipumekanismit, kampilaitteet, jarrut ja säpit, ja*
3. *ohjausjärjestelmän komponentit* kuten painikkeet, kytkimet, osoittimet, tunnistimet, toimilaitteet ja tietokonepohjaiset ohjausjärjestelmät.

Koneen ulkoasulle tärkeiden suoja- ja kotelointirakenteiden muotoa, kuviointia tai väriä ei pidetä yleisesti koneeneliminä, vaikka ne ovat koneen muotoilun kannalta tärkeitä ominaisuuksia koneen osien ja käyttäjän välillä

Erityisesti koneenelimellä tarkoitetaan sellaisia koneen osia, joita käytetään monissa eri koneissa samantyyppisinä, kuten ruuveja, kiiloja, laakereita, paineilmasylintereitä, venttiilejä ja muita vastaavia. Valmistajat tarjoavat näitä osia tyypillisesti eri rakennemitoilla ja jonkun standardin mukaisina. Koneenelimet voivat olla koneen piirteitä, kuten kierteytettyjä reikiä ja liukupintoina toimivia tasoja tai ne voivat olla erillisiä osia, kuten pyöriä, akseleita, taljoja, rullalaakereita tai vaihteita. Kaikki yksinkertaiset koneet ovat kuvattavissa koneeneliminä ja monet koneenelimet sisältävät yksinkertaisia koneita. Esimerkiksi johderuuvi on kuvattavissa kaltevana tasona joka kiertyy akselin ympäri. Moni konesuunnitelma, keksintö tai suunnittelutyö vaatii eri koneenelimien tuntemusta sekä näiden osaavaa ja luovaa yhdistämiskykyä koneenosaksi tai kokoonpanoksi, joka täyttää kunkin toiminnon vaatimukset. Useita koneenelimiä, kuten paineastoita koskevat erilaiset viranomaismääräykset ja hyväksyntäkäytännöt, joita on annettu tarvallisuussyistä.

Lähteet
-------

1. ↑  Robert L. Norton, Machine Design, (4th Edition), Prentice-Hall, 2010
2. ↑  Wuolijoki, Jaakko: "osa I", *Koneenelinoppi*, s. 18. Helsinki: Otava, 1972.
3. ↑   Bhandari V. B.Design of machine elements, sivu 10 , julkaisija: Tata McGraw-Hill, 2007, toinen laitos,  , ISBN 978-0-07-061141-2
4. ↑  Wuolijoki, Jaakko: "osa I", *Koneenelinoppi*, s. 21. Helsinki: Otava, 1972.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Koneenelin** Wikimedia Commonsissa
**Medical Subject Headings** (**MeSH**) on metadatajärjestelmä biologiaa ja muita luonnontieteitä käsittelevien julkaisujen ja kirjojen hierarkkiseen indeksointiin. Sen on luonut ja sitä ylläpitää Yhdysvaltain kansallinen lääketieteellinen kirjasto, ja sitä käytetään MEDLINE/PubMed-tietokannassa. Järjestelmä on vapaasti käytettävissä internetissä.

Järjestelmä sisältää useita pääluokkia, jotka merkitään kirjaimella: anatomia (A), organismit (B), taudit (C), kemikaalit ja lääkkeet (D) ja niin edelleen. Luokkien lisämääreet on numeroitu hierarkkisesti siten, että yksittäinen aihe, esimerkiksi tietty sairaus, saa numerosarjan, josta selviää mihin yläluokkiin sairaus kuuluu.

Lähteet
-------

1. 1 2  N. Baumann: How to use the medical subject headings (MeSH) (pdf) *Int J Clin Pract, Feb. 2016, 70 (2): 171–174*.  13.1.2016. John Wiley & Sons Ltd, wiley.com. Viitattu 1.7.2021. (englanniksi)
2. ↑  Introduction: What is MeSH? (useita präkkäisiää verkkosivuja) Yhdysvaltain kansallinen lääketieteellinen kirjasto, nlm.nih.gov. Viitattu 1.7.2021. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* MeSH (englanniksi)