recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
yhfysvaltalainen Nike Zeus, ensimmäinen ballististen ohjusten torjuntaohjus
**Anti-Ballistic Missile Treaty** (ven. Договор об ограничении систем противоракетной обороны) eli **ABM-sopimus** oli Yhdysvaltojen ja Neuvostoliiton välinen aseidentariisuntasopimus, joka rajoitti ballististen ohjusten torjuntaohjuksia (engl. *Anti-Ballistic Missile*). Sen oli tarkoitus vähentää painetta rakentaa uusia ydinaseita ydinpelotteen ylläpitämiseksi. 

Sopimus allekirjoitettiin vuonna 1972 ja sen oli tarkoitus olla voimassa 30 vuotta. Sopimus päättyi vuoden 2002 aikana, kun Yhdysvallat oli ilmoittanut vetäytyvänsä sopimuksesta ydinasekiristyksen ja terrorismin pelossa joulukuussa 2001. On sanottu, että se on johtanut uuteen asevarusteluun.

Sopimus
-------

Sopimus rajoitti Strategisten ballististen ohjusten torjuntaan käytettävien ohjusten määrää niin, että kummallakin maalla sai olla kaksi enintään sadalla tämmöisellä ohjuksella varustettua laukaisupaikkaa, jolloin toinen suojasi pääkaupunkia ja toinen omien ydinohjusten laukaisupaikkaa. Niiden piti olla tarpeeksi kaukana toisistaan, jolloin vain kaksi pienehköä aluetta koko maassa olivat vihollisen ohjuksilta suojattuina. Molemminpuoleisen heikon puolustuksen ideana oli vähentää tarvetta uusien ydinaseiden valmistamiselle, sillä jo olemassa oleva määrä riittäisi hyvin suurtuhoon. Vuoden 1974 lisärajoitus vähensi puolustettavien alueiden ja torjuntaohjusten tukikohtien määrän kahdesta yhteen.

Sopimuksen allekirjoittivat Moskovassa 26. toukokuuta 1972 Yhdysvaltain presidentti Richard Nixon ja Neuvostoliiton kommunistisen puolueen pääsihteeri Leonid Brežnev. Sopimus tuli voimaan ratifiointien jälkeen 3. lokakuuta 1972.

Lähteet
-------

1. ↑  Yhdysvallat vetäytyy ABM-sopimuksesta *Yle Uutiset*.  13.12.2001. Viitattu 9.8.2023.
2. ↑  Dave Majumdar: Russia's Nuclear Weapons Buildup Is Aimed at Beating U.S. Missile Defenses *The National Interest*.  1.3.2018. Viitattu 9.8.2023. (englanniksi)
3. ↑  Anti-Ballistic Missile (ABM) Treaty *U.S. Department of State*. Viitattu 9.8.2023.
4. ↑  Anti-Ballistic Missile Treaty *nuke.fas.org*. Viitattu 9.8.2023.

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Anti-Ballistic Missile Treaty
Jumalansynnyttäjän ikoni 1400-luvulta.
**Akatistos** (kreik. Ακάθιστος Ύμνος, *Akatistos hymnos*) on ortodoksisessa jumalanpalveluksessa käytettävä runoelma.

Alkuperäisen akatistoksen Jumalansynnyttäjälle uskotaan olevan pyhän Romanos Melodoksen käsialaa ja kirjoitettu Konstantinopolissa vuonna 556. Akatistosruno koostuu 24 kontakista ja iikossista, jotka vuorottelevat. Kontakit päättyvät sanaan *hallelujaa* ja iikossit lauseeseen *Iloitse morsian, aviota tuntematon*.

Myöhemmin akatistoksen muotoon on kirjoitettu uusia akatistoshymnejä, muun muassa akatistos Kristuksen kärsimyksille, suloisimmalle Jeesukselle ja metropoliitta Tiihonin Stalinin vankileirillä kirjoittama akatistos luomakunnalle, joka tunnetaan John Tavenerin sävellyksenä.

Lähteet
-------

* Akatistoksen teksti englanniksi (englanniksi)
* Akatistos / Ortodoksi.net
* Penttinen, Riitta: *Laulettua perinnettä : akatistos Jumalansynnyttäjälle ortodoksisuuden ja ylistyslaulujen kontekstissa*. Pro gradu -tutkielma : Jyväskylän yliopisto, taiteiden ja kulttuurin tutkimuksen laitos, kirjallisuus. Jyväskylä: R. Penttinen, 2012. Teoksen verkkoversio.
**Alexandros Ioannis "AJ" Ginnis** (kreik. Αλέξανδρος Ιωάννης Γκιννής, *Aléxandros Ioánnis Gkinnís*; s. 17. marraskuuta 1994 Ateena) on kreikkalais-yhdysvaltalainen alppihiihtäjä.

AJ Ginnis varttui Ateenan eteläpuolella sijaitsevassa Vouliagménin rannikkokaupungissa. Hänen isänsä oli tavannut vaimonsa, AJ:n äidin, pitäessään hiihtokoulua. AJ Ginnis aloitti hiihdon harrastamisen kaksivuotiaana Parnassóksen rinteillä. AJ Ginnis muutti vanhempiensa mukana 12-vuotiaana Itävaltaan isän saatua hiihdonopettajan töitä sieltä. Ginnisin perhe muutti Yhdysvaltoihin AJ:n ollessa 15-vuotias. Ginnis sai Yhdysvaltojen kansalaisuuden, ja kohensi alppihiihtotaitojaan opiskelleessan vermontilaisessa Green Mountain Valley Schoolissa. Hän kuului Yhdysvaltojen maajoukkueeseen vuosina 2011–2018, mutta pettyi pudottuaan olympiajoukkueesta 2018. Koronapandemian alettua hän tiedusteli mahdollisuutta edustaa synnyinmaataan Kreikkaa, ja tämä onnistui sponsorin löydyttyä.

Ginnis saavutti nuorten MM-kilpailuissa pronssia pujottelussa 2015. St. Moritzin MM-kilpailuissa 2017 hän oli joukkuekilpailussa Yhdysvaltojen joukkueessa yhdeksäs.

Ginnisin nousua huipulle ovat hidastaneet virheherkkyys ja useat vammat; hänelle on tehty kuusi polvileikkausta. Näiden vuoksi häneltä jäivät väliin Pekingin olympialaiset 2022. Courchevelin / Méribelin MM-kilpailuissa 2023 Ginnis saavutti pujottelussa hopeaa ollen alppihiihdon ensimmäinen kreikkalainen arvokilpailumitalisti.

Ginnis kilpaili maailmancupissa ensimmäisen kerran Madonna di Campiglion pujottelussa joulukuussa 2014. Ensimmäiset maailmancupin pisteensä hän sai oltuaan 26:s niin ikään Madonna di Campiglion pujottelussa joulukuussa 2016. Seuraavan kerran hän sai maailmancupin pisteitä vasta tammikuussa 2021 oltuaan yhdestoista Flachaun pujottelussa. Ensimmäisen palkintosijansa hän saavutti oltuaan toinen Chamonix'n pujottelussa helmikuussa 2023. Se oli Kreikan kaikkien aikojen ensimmäinen palkintosija alppihiihdon maailmancupissa.

Ginnis on voittanut kaksi Nor-Am Cupin pujottelukilpailua, ja oli Nor-Am Cupin pujottelucupissa kolmas kaudella 2019–2020. Eurooppa-cupissa hänellä on yksi kaupunkikilpailun kakkossija.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Skier AJ Ginnis Makes History Winning Silver for Greece in World Cup Slalom *greekreporter.com*.  4.2.2023. Viitattu 19.2.2023. (englanniksi)
2. 1 2 3 4 5  AJ Ginnis Kansainvälinen hiihtoliitto (FIS).  (englanniksi)
3. 1 2 3 4  AJ Ginnis teki erikoista alppihiihtohistoriaa – Kalle Palander puhui maailmancupin isoimmasta reidestä: "Hirveä härkä" *yle.fi*.  17.2.2023. Viitattu 19.2.2023.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **AJ Ginnis** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa

 |

 |
**Synnynnäinen myasteeninen oireyhtymä** (CMS) on synnynnäinen myasteeninen oireyhtymä. Sitä aiheuttavat hermo-lihasliitoksen eri proteiineja tuottavien geenien virheet. Tiedossa ovat yli 20:n eri geenin mutaatioista johtuvat tautimuodot.

Synnynnäisen myasteenisen oireyhtymän oireet alkavat lähes poikkeuksetta vastasyntyneisyyskaudella tai varhaislapsuudessa. Yleisimmin oireita on silmien ja kasvojen lihaksissa, mutta synnynnäinen myasteeninen oireyhtymä voi aiheuttaa myös pysyvän laajemmalla alueella ilmenevän lihasheikkouden. Jo vastasyntyneellä voi olla hypotonian ja lihasheikkouden lisäksi hengitysvaikeuksia. Elimistön rasitustilaan voi liittyä kohtauksittaisia hengityshalvausoireita. Ptoosi voidaan todeta yhdessä tai molemmissa silmäluomissa. Synnynnäiset nivelten virheasennot ovat harvinaisia. Eri tautimuodot aiheuttavat huomattavasti vaihtelevia taudinkuvia. Taustalla olevasta geenivirheestä riippuen esimerkiksi silmänliikuttajalihakset voivat olla toimintakykyiset tai pysyvästi halvaantuneet.

Synnynnäisen myasteenisen oireyhtymän aiheuttavan geenivirheen yksilöiminen vaikuttaa lääkitysvalintoihin. Vääränlainen lääkitys saattaa pahentaa oireita. Eri tautimuodot ovat peittyvästi tai vallitsevasti periytyviä. Vaikeusaste ja taudinkulku ovat hyvin vaihtelevia mutaatiosta riippuen. Synnynnäisen myasteenisen oireyhtymän esiintyvyys on 1–9/1 000 000. Suomessa on Suomen MG-yhdistyksen mukaan yhdeksän potilasta.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Mikä on CMS? Suomen MG-yhdistys Ry, viitattu 2.8.2023
2. 1 2 3  Synnynnäinen myasteeninen oireyhtymä Terveyskylä, viitattu 2.8.2023
3. 1 2  Angela Abicht, Juliane S Müller, Hanns Lochmülle, Congenital Myasthenic Syndromes Overview National Library of Medicine 9.5.2003, viitattu 2.8.2023
4. ↑  Congenital myasthenic syndrome Orphanet, viitattu 2.8.2023
**Paulino Alcántara Riestrá** (7. lokakuuta 1896 Iloilo City, Filippiinit – 13. helmikuuta 1964 Barcelona, Espanja) oli filippiiniläis-espanjalainen jalkapalloilija. Pelipaikaltaan 170 senttimetriä pitkä Alcántara oli hyökkääjä. Hänen äitinsä oli filippiiniläinen ja isänsä espanjalainen sotilas. Siksi Alcántara on syntynyt Filippiineillä. Alcántara on ensimmäinen aasialaispelaaja, joka on pelannut jalkapalloa Euroopan sarjoissa.

Seurajoukkueura
---------------

Alcántara debytoi FC Barcelonan paidassa jo 15-vuotiaana vuonna 1912. Vielä nykyisinkin hän on seuran kaikkien aikojen nuorin edustusjoukkueen pelaaja. Alcántaran ensimmäinen jakso Barcelonassa kesti vuodesta 1912 vuoteen 1916. Hän teki 47 pelaamassaan Espanjan pääsarjan ottelussa 55 osumaa.

Vuodet 1916–1918 Alcántara edusti synnyinmaansa pääsarjan Bohemian Sporting Clubia. 23 pelatussa ottelussa syntyi 24 maalia ja Alcántara voitti Filippiinien mestaruuden kausilla 1916–1917 ja 1917–1918. 

Vuonna 1918 Alcántara palasi takaisin FC Barcelonaan. Alcántaran toinen jakso katalonialaisseurassa kesti vuoteen 1927 asti. Vuodet 1920–1927 hän toimi myös seuran kapteenina. Toisen jaksonsa aikana Alcántara teki 130 pääsarjaottelussa hienot 145 osumaa. Hän voitti seuran paidassa yhteensä viisi Espanjan mestaruutta, viisi Copa del Reytä ja kymmenen Katalonian mestaruutta. Maaleja hän teki kaikki kilpailut mukaan lukien Barcelonalle 369 kappaletta 357 ottelussa, joka oli myös seuran uusi ennätys. Tuo ennätys piti lähes 90 vuotta, kunnes Lionel Messi maaliskuussa 2014 rikkoi sen. Suurin osa Alcántaran maaleista syntyi kuitenkin ystävyysotteluissa. Alcántara lopetti uransa vuonna 1927.

Maajoukkueura
-------------

Alcántara edusti urallaan kolmea maajoukkuetta, sillä tuolloin siihen oli vielä mahdollisuus. Vuodet 1915–1924 hän edusti Katalonian jalkapallomaajoukkuetta, jossa hän teki neljässä pelaamassaan ottelussa yhtä monta maalia. Vuonna 1917 hän pelasi synnyinmaansa Filippiinien jalkapallomaajoukkueessa kahdessa ottelussa onnistuen kerran maalinteossa. Vuosina 1921–1923 Alcántara kuului myös Espanjan jalkapallomaajoukkueeseen, jossa otteluita kertyi viisi ja maaleja kuusi.

Uran jälkeen
------------

Lopetettuaan uransa vuonna 1927 Alcántara ryhtyi lääkäriksi. Vuonna 1951 hän toimi hetken aikaa myös Espanjan jalkapallomaajoukkueen päävalmentajana. Hän kuoli Barcelonassa vuonna 1964, 67-vuotiaana.

Lähteet
-------

1. ↑  Paulino Alcántara Transfermarkt-sivustolla (englanniksi)
2. 1 2 3 4 5 6 7  Radnedge, Keir; World Football Records 2015, s. 178
3. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive)
4. ↑  Paulino Alcántara National Football Teams -sivustolla (englanniksi)


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa | 
* VIAF

 |

 |

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.
**Pandemonium!** (nimellä **Magical Hoppers**, jap. マジカルホッパーズ Japanissa) on Toys for Bobin kehittämä tasohyppelypeli. Peli on julkaistu vuonna 1996 PlayStationille, Sega Saturnille, Microsoft Windowsille ja myöhemmin N-Gagelle ja iPhonelle.

Pelille on julkaistu vuonna 1997 jatko-osa *Pandemonium 2* (*Miracle Jumpers* Japanissa).

Pelaaminen
----------

Pandemoniumissa pääosassa ovat hovinarri Fargus ja Nikki, joka vahingossa tekee loitsun joka tuhoaa heidän kaupunkinsa. Pelin päämäärä on päästä Wishing Enginelle (toivomuskoneelle), jossa he voivat toivoa kaupungin takaisin normaaliksi. Pelaaja voi valita joka tason välillä Farguksen ja Nikin välillä. Fargus osaa pyörähdyshyökkäyksen ja Nikki osaa tuplahypyn. Pelissä ovat tärkeässä osassa erilaiset interaktiiviset objektit, kuten vesimelonit, pilvet, hämähäkin seitit ja tukit. N-Gage -versiossa on 11 tasoa, muissa versioissa on 18.

PlayStation ja Saturn-versioissa ei tallenneta muistikortille vaan käytetään vanhempaa salasanasysteemiä.

Pelin japanilaisessa versiossa on tehty muutoksia tarinaan, hahmoihin ja välivideoihin.

Aiheesta muualla
----------------

* *Pandemonium!* MobyGamesissa (englanniksi)
Eräs näkemys Slobodan alueesta (keltaisella).
**Sloboda-Ukraina** (ukr. Слобідська Україна, Слобожанщина, *Slobidska Ukrajina, Slobožanštšyna*, ven. Слобожанщина, Слободска́я Украи́на, *Slobožanštšina, Slobodskaja Ukraina*) on historiallinen alue Koillis-Ukrainassa ja siihen rajautuvalla Venäjän lähialueella.

Sloboda-Ukraina oli Moskovan Venäjän lounaista rajamaata, jolla oli laaja autonomia 1600–1700-luvuilla kasakoiden hallinnassa. Venäjän keisarikunnassa alueelle perustettiin vuonna 1765 Sloboda-Ukrainan kuvernementti, josta vuonna 1835 tuli Harkovan kuvernementti.

Nykykartalla historiallisen Sloboda-Ukrainan alue kattaa Ukrainan Harkovan alueen kokonaan ja osan Sumyn aluetta, Donetskin aluetta ja Luhanskin aluetta sekä osia Venäjän Belgorodin alueesta, Kurskin alueesta ja Voronežin alueesta.

Katso myös
----------

* Sloboda
* Harkovan yliopisto

Lähteet
-------

1. ↑  Volodymyr Kubijovyč, Oleksander Ohloblyn: Slobidska Ukraine *Encyclopedia of Ukraine, vol. 4*.  1993. University of Toronto Press & Canadian Institute of Ukrainian Studies, Encyclopedia of Ukraine, encyclopediaofukraine.com. Viitattu 23.9.2022. (englanniksi)
2. ↑  V. Pilipenko & G. Kasjanov: *Ukrainan historia*, s. 89/261. Suomentanut E. Kapanen. Helsinki: Venäjän ja Itä-Euroopan instituutti, 1997. ISBN 951-707-080-2.
3. ↑  Svitlana Potapenko: What Makes Kharkiv Ukrainian ukrainianweek.com 23.11.2014 (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Sloboda-Ukraina** Wikimedia Commonsissa

* Sloboda (Selite sloboda -aluekäsitteelle) *Internet Encyclopedia of Ukraine*. University of Toronto Press & Canadian Institute of Ukrainian Studies, Encyclopedia of Ukraine, encyclopediaofukraine.com. Viitattu 2.4.2014. (englanniksi)
*
**Oļegs Znaroks** (ven. Олег Валерьевич Знарок, *Oleg Valerjevitš Znarok*; s. 2. tammikuuta 1963 Ust-Katav, Neuvostoliitto) on venäläissyntyinen latvialainen jääkiekkovalmentaja ja entinen jääkiekkoilija. Hänellä on ollut myös Saksan kansalaisuus vuodesta 2001 lähtien. Znaroks valmensi SKA Pietaria. Hän on valmentanut myös Venäjän maajoukkuetta. Vuoden 2018 olympiakisojen jälkeen hän siirtyi sivuun maajoukkuetehtävistä. Znaroksin isä Valeri Znarok on entinen jalkapalloilija ja jalkapallovalmentaja.

Omalla peliurallaan hän edusti Riian Dynamon lisäksi muun muassa useita saksalaisseuroja. Vuonna 1991 Znaroks teki sopimuksen Porin Ässien kanssa, mutta se purettiin jo ennen kauden alkua hänen käytyään Ruotsissa pelatussa harjoitusottelussa linjatuomarin kimppuun. Znaroks on pelannut Latvian jääkiekkomaajoukkueessa ja edustanut myös Neuvostoliittoa junioritasolla. Minskin MM-kisoissa 2014 hän rikkoi toimitsijakieltoa olemalla yhteydessä apuvalmentajaan radiopuhelimen välityksellä. Znaroks valmensi OAR:n olympiaurheilijoiden joukkuetta Venäjältä, joka voitti miesten jääkiekon olympiakultaa Pyeongchangin talvikisoissa 2018.

Seurat pelaajana
----------------

* Neuvostoliitto Traktor Tšeljabinsk 1979–1982
* Neuvostoliitto Dinamo Riika 1983–1992
* Yhdysvallat Maine Mariners 1992
* Saksa EV Landsberg 1992–1995
* Tšekki HC Vítkovice 1994
* Saksa EHC Freiburg 1995–2000
* Saksa Heilbronner EC 2000–2002

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Olegs Znaroks Elite Prospects. Viitattu 11.5.2014.
2. ↑   (saksaksi)
3. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive)
4. ↑  "Ässät passittaa Znarokin Riikaan", Satakunnan Kansa 31.8.1991, s. 16. Viitattu 11.5.2014. Artikkelin verkkoversio.[vanhentunut linkki]
5. ↑


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa | 
* VIAF

 |

 |
Sinistä farkkukangasta
**Denim** eli **farkkukangas** on puuvillatekstiili, josta valmistetaan muun muassa farmarihousuja, paitoja ja takkeja. Denim on paksuhkoa palttinaa tai toimikasta (*twilli*), jossa indigovärjättyyn puuvillaloimeen (pituussuuntaiset langat) on kudottu luonnollisen valkoiseksi jätetty kude (poikkisuuntaiset langat). Tästä syystä farkkukangas on useimmiten nurjalta puoleltaan vaaleaa. 

Denim on saanut nimensä sanoista "de Nîmes", eli "Nîmesin kaupungista" tai *serge de Nîmes*, Nîmesin sarssi.

Taide­his­torioitsijat löysivät vuonna 2010 kolme maalausta vuodelta 1655. Maalaukset aiheena on muun muassa denimiin pukeutunut ompelijatar ja kerjäläispoika. Yhden uskomuksen mukaan denim syntyi Italiassa Genovassa, jonka ranskalainen nimi Gênes olisi perustana farkku­jen englanninkieliselle nimelle *jeans*. Toisen uskomuksen mukaan denim kehittyi dunga­ree-kankaasta, jota britit alkoivat tuoda Intiasta Eurooppaan 1600-luvulla.

* Denimistä valmistettuja paitoja ja farkkujaDenimistä valmistettuja paitoja ja farkkuja
* Yhdysvaltain armeijan sotilas, jolla farkkukankainen haalari ja M-1928-mallin reppu Yhdysvaltain armeijan sotilas, jolla farkkukankainen haalari ja M-1928-mallin reppu

Lähteet
-------

1. ↑  Hannelore Eberle, Hermann Hermeling, Marianne Hornberger, Roland Kilgus, Dieter Menzer, Werner Ring, suom. Pirjo Luoto ja Irma Boncamper: *Ammattina vaate*, s. 114. Alkuteos *Fachwissen Bekleidung*. WSOY, 2002. ISBN 951-0-26522-5.
2. ↑  Mikkonen, Minttu: Farkut testissä.  *Helsingin Sanomat*, 22.8.2023. Artikkelin maksullinen verkkoversio. Viitattu 22.8.2023.
3. ↑  *Lonely Planet France*, s. 733. , 2005. Teoksen verkkoversio (viitattu 5.6.2010).
4. ↑  Missä farkut keksittiin? *historianet.fi*.  9.11.2016. Viitattu 22.12.2019.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Denim** Wikimedia Commonsissa
**Suomalaisen kansakoulun ystävät** oli vuosina 1889–1964 toiminut suomalainen yhdistys, joka pyrki edistämään suomenkielisten kansakoulujen perustamista. 1800-luvun lopulla monissa Suomen ruotsinkielisissä kunnissa ei ollut lainkaan suomenkielisiä kansakouluja, eivätkä kunnat olleet halukkaita perustamaan niitä.

Perustaminen
------------

Yhdistys syntyi Helsingin suomalaisen klubin piirissä vuonna 1889. Helsingin pitäjässä ei ollut ainoatakaan suomenkielistä koulua, vaikka suomenkielisiä asukkaita oli yli kaksituhatta. Klubin jäsenet Herman Liikanen ja Antti Almberg ajoivat yhdistyksen perustamista suomenkielisen väestön sivistystilanteen parantamiseksi.

Yhdistys perustettiin Suomalaisen klubin vuosikokouksessa 6. huhtikuuta 1889, ja 24. toukokuuta senaatti vahvisti sen säännöt. Säännöissä yhdistys määritteli tehtäväkseen edistää suomenkielisten kansakoulujen perustamista sekä toimia kansansivistyksen hyväksi muillakin tavoin, kuten kansankirjastoja perustamalla, kirjallisuutta levittämällä ja luentoja pitämällä.

Yhdistyksen johtokuntaan valittiin esimieheksi Lars Neovius ja jäseniksi P. W. Hannikainen, A. H. Kallio, Lauri Kivekäs sekä Theodor Schwindt.

Toiminta
--------

Toiminta alkoi väestötilanteen ja koulutustarpeiden selvittämisellä, ja eri puolille Suomea värvättiin asiamiehiä, jotka tekivät tiedusteluja. Muutamassa vuodessa asiamiehiä oli lähes kaksisataa.

Yhdistys perusti kouluja, antoi apurahoja koulujen perustamiseen ja ylläpitämiseen sekä pyrki saamaan yksityisiä kouluja kuntien ylläpitämiksi. Ensimmäinen yhdistyksen perustama koulu oli Helsingin pitäjään vuoden 1891 alussa perustettu kiertokoulu. Parissa vuosikymmenessä maaseudun kouluolot paranivat merkittävästi: lukuvuonna 1890–1891 suomenkielisiä kansakouluja oli noin 700, 1900–1901 noin 1 600 ja 1910–1911 jo noin 2 500.

Alkuvuosina varoja toimintaan saatiin jäsenmaksuista ja arpajaisten järjestämisestä. Myöhemmin yhdistys sai myös merkittäviä lahjoituksia ja testamentteja.

Lakkauttaminen
--------------

Yhdistys lakkautti toimintansa vuonna 1964 ja luovutti Suomen Kulttuurirahastolle pääoman, josta perustettiin Suomalaisen
Kansakoulun Ystävien rahasto. Rahasto edistää ja tukee suomenkielistä kansansivistystyötä.

Lähteet
-------

* Lehmusto, Heikki: *Kappale suomalaista sivistyshistoriaa. Suomalaisen kansakoulun ystävät 1889–1929*. Helsinki: Otava, 1930.

### Viitteet

1. ↑  Lehmusto, s. 11–16
2. ↑  Lehmusto, s. 17–18
3. ↑  Lehmusto, s. 18
4. ↑  Lehmusto, s. 20 ja 68
5. ↑  Lehmusto, s. 30–31
6. ↑  Lehmusto, s. 113
7. ↑  Suomen Kulttuurirahaston keskusrahaston nimikkorahastot *skr.fi*.  Arkistoitu 30.10.2007. Viitattu 24.6.2008.
**John Oscar Lindholm** (18. huhtikuuta 1870 Riika, Venäjän keisarikunta – 1. syyskuuta 1938 Helsinki) oli suomalainen konsuli ja liikemies.

Lindholmin vanhemmat olivat merikapteeni Berndt Oskar Lindhollm ja Karolina Lillia. Lindholm kävi Riiassa Städtische Realschulen kurssin 1887 ja oli sitten harjoittelijana 1888–1891 G. F. Schultzin liikkeessä Riiassa. Hän opiskeli kieliä Moskovassa 1891, asui myös Englannissa ja teki opintomatkoja eri maihin. Lindholm muutti Suomeen 1892. Hän työskenteli ensin Victor Ekin liikkeessä 1892–1896 ja oli sitten konttoripäällikkönä Heinr. Reicke & Co:n liikkeessä 1896–1903. Vuonna 1903 Lindholm perusti oman John O. Lindholmin agentuuriliikkeen Helsinkiin. Liikkeestä muodostettiin 1928 osakeyhtiö *Osakeyhtiö John O. Lindholm Aktiebolag* ja Lindholm oli yhtiön toimitusjohtajana. Hän toimi useiden ulkomaisten liikkeiden edustajana Suomessa. Lindholmin liike toi maahan elintarvikkeita, alkoholijuomia ja kangastavaroita sekä viimeksi hedelmiä ja siirtomaatavaroita. Lindholm oli 1920–1923 Nestlén ja *Anglo-Swiss Condensed Milk Co*:n johtajana Helsingissä ja kuului vuodesta 1910 *Ab G. J. Sundbergin* johtajistoon.

Lindholm oli Uruguayn pääkonsulina vuodesta 1907, Italian v.t. konsulina 1915–1919 ja lisäksi hän toimi Suomen sisällissodan aikana myös Espanjan ja Romanian konsulina. Lindholmilla harrasti mysö historiaa ja maantiedettä ja hänet kutsuttiin jäseneksi Pariisin Sosiété Académique d’histoire Internationaleen.

Lindholm oli naimisissa vuodesta 1907 Amanda Falckin kanssa, heillä oli yksi tytär.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Kuolleita, Helsingin Sanomat, 02.09.1938, nro 235, s. 8, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
2. 1 2 3 4  Lindholm, John Oscar (Suomen Liikemiehiä 1930), Pörssitieto G. Kock
3. ↑  Täydentäviä yhtiötietoja : Osakeyhtiö John O. Lindholm Aktiebolag, Pörssitieto G. Kock
Noin vuodelta 1870 peräisin oleva allegoria Japanin uuden ja vanhan välisestä taistelusta.
**Meiji-restauraatiossa** (jap. 明治維新, *Meiji ishin*) Tokugawa-shōgunaatti syöstiin vallasta ja valta siirtyi Meiji-keisari Mutsuhitolle. Japani luopui kertaheitolla feodaalisesta yhteiskuntajärjestelmästä ja aloitti nopean modernisoinnin ja teollistumisen.

Restauraation jälkeen Japani ei eristäytynyt enää länsimaista, kuten Kiina, vaan omaksui länsimaiden parhaimpia puolia omaan yhteiskuntaansa. Maa sai perustuslain ja parlamentin. Koulutus uudistettiin ranskalaisen mallin mukaan ja oppivelvollisuus laajennettiin koskemaan kaikkia yhteiskuntaluokkia. Japani omaksui muun muassa preussilaisen armeijan, brittiläisen laivaston, yhdysvaltalaisen pankkilaitoksen ja ranskalaisen aluehallinnon mallit.*lähde?*

Restauraation vuosiksi edeltävine sotineen lasketaan yleensä kausi vuodesta 1866 vuoteen 1869. Meiji-kausi alkoi virallisesti 3. helmikuuta 1867 15-vuotiaan Mutsuhiton noustessa isänsä keisari Kōmein seuraajaksi valtaistuimelle ottaen nimekseen Meiji, mutta restauraation huipentumana pidetään 19. marraskuuta 1867, jolloin shōgun Tokugawa Yoshinobu luopui virallisesta asemastaan. Sota shōgunaatin kannattajien ja keisarillisten joukkojen välillä todellisesta vallasta kuitenkin jatkui vielä seuraavan vuoden ajan.*lähde?*

Keisari Meijin varmistettua asemansa Japanin pääkaupunki siirrettiin Kiotosta Tokioon syyskuussa 1868 ja feodaaliset luokkarajat, mukaan lukien samurai-soturit, lakkautettiin asteittain.

Lähteet
-------

1. ↑  Meiji Restoration *Encyclopædia Britannica*. Viitattu 16.11.2014. (englanniksi)
2. ↑  Meiji Restoration *HISTORY*. Viitattu 16.11.2014. (englanniksi)
3. 1 2  Meiji Period (1868 - 1912) *japan-guide.com*. Japan Guide. Viitattu 16.11.2014. (englanniksi)
4. ↑  Szczepanski, Kallie: What Was the Meiji Restoration? *about.com*.  Arkistoitu 6.11.2014. Viitattu 16.11.2014. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Meiji-restauraatio** Wikimedia Commonsissa
*Rtveli Kakhetissa*, Grigori Gagarin, 1847.
**Rtveli** (georg. რთველი) on perinteinen georgialainen viinin- ja sadonkorjuujuhla. Siihen kuuluu juhla-aterioita, musiikkia ja muita juhlallisuuksia. Sitä vietetään tavallisesti syyskuun lopussa maan itäosassa ja lokakuun puolivälissä Länsi-Georgiassa. 

Georgiassa viinillä on ikoninen merkitys, ja rtveli-perinne ulottuu muinaisiin aikoihin saakka. Sen juuret ovat syksyn yltäkylläisyyden ja sadonkorjuun juhlinnassa. Rtveli kestää yleensä useita päiviä. Sen aikana juhlijat aloittavat työt varhain aamulla ja päättävät päivän juhla-ateriaan, joka nautitaan viininkorjuusta kertovien kansanlaulujen säestyksellä.

Lähteet
-------

1. ↑  Robert Parsons: Revelling in Georgia's grape harvest  26. lokakuuta 2003. The BBC News.
2. ↑  Nato Alapishvili: Move to Revive Georgian Wine Industry (Caucasus Reporting Service No. 307.)  6. lokakuuta 2005. Institute for War and Peace Reporting.
3. ↑  Kakheti - Wine Homeland The Regional Government of Kakheti.  Arkistoitu 21.7.2011. Viitattu 7.9.2009.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Rtveli** Wikimedia Commonsissa
Nikolai Kiseleff. Valokuvaaja C. A. Hårdh.
**Nikolai Kiseleff** (ven. Николай Фёдорович Киселёв, *Nikolai Fjodorovitš Kiseljov*; 15. helmikuuta 1820 Helsinki – 18. maaliskuuta 1883 Helsinki) oli suomenvenäläinen kauppaneuvos ja mesenaatti. Kiseleffit nousivat Helsingin varakkaimpien kauppiassukujen joukkoon 1800-luvun alussa ja pyrkivät sulautumaan Helsingin ruotsinkieliseen eliittiin. Nikolai Kiseleff johti Kiseleffin kauppahuoneen ohella Töölön sokeritehdasta ja Helsingin kaasulaitosta 1870- ja 1880-luvulla.

Nikolai Kiseleff työskenteli isänsä Feodor (Fjodor) Kiseleffin perustamassa kauppahuoneessa. Hän hankki myös yliopistokoulutuksen, valmistui Helsingin yliopistosta filosofian kandidaatiksi vuonna 1844 ja täydensi opintojaan Moskovan yliopiston oikeustieteellisessä tiedekunnassa. Isänsä kuoltua vuonna 1847 Nikolai Kiseleff johti F. P. Kiseleff & Söner -nimiseksi muutettua perheyritystä yhdessä veljensä Feodorin kanssa. Tärkeimmän osan siitä muodosti Töölön sokeritehdas, joka muutettiin vuonna 1859 Tölö Sockerbruks Bolag -nimiseksi osakeyhtiöksi. Feodor nuorempi toimi molempien yritysten toimitusjohtajana vuonna 1874 tapahtuneeseen kuolemaansa asti, minkä jälkeen Nikolai oli F. P. Kiseleffin toimitusjohtajana ja Töölön sokeritehdasyhtiön isännöitsijänä omaan kuolemaansa saakka. Molemmat Kiseleffin veljekset olivat myös tärkeitä osakkaita ja johtokunnan jäseniä vuonna 1860 perustetussa Helsingin kaasulaitoksessa. Nikolai Kiseleff omisti 1850-luvulta alkaen Oitbackan kartanon Kirkkonummella ja käytti sitä kesäasuntonaan. Hän rakennutti kartanoon yhdessä Feodor-veljensä kanssa uuden päärakennuksen, jonka suunnitteli kolmas veli, arkkitehti Constantin Kiseleff.

Kiseleff oli myös huomattava mesenaatti. Hän keräsi ulkomaista ja kotimaista taidetta. Hän omisti muun muassa Helene Schjerfbeckin maalauksen *Tanssiaiskengät*. Kiseleff tuki Helsingin Svenska Teaternin (tuolloin Nya Teatern) toimintaa ja oli teatterin johtajana vuosina 1867–1876 ja 1878–1880. Hän esiintyi itsekin näyttämöllä ja käänsi ulkomaisia näytelmiä ruotsiksi. Lisäksi Kieseleff kuului vuosikymmenten ajan Suomalaisen Kirjallisuuden Seuraan (SKS), Suomen Taideyhdistyksen johtokuntaan ja Societas pro Fauna et Flora Fennica -tiedeseuraan. Hän lahjoitti SKS:lle 150 hopearuplaa annettavaksi parhaalle suomenkieliselle kirjalliselle teokselle. Kilpailun voitti vuonna 1860 ylioppilas Alexis Stenvall eli Aleksis Kivi tragediallaan *Kullervo*.

Kiseleff kuului vuodesta 1875 Helsingin kaupunginvaltuustoon. Hän sai vuonna 1876 kauppaneuvoksen arvonimen. Hän kuoli vuonna 1883 sydänkohtaukseen.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Maare Valtonen: Kauppaneuvos Nikolai Kiseleff (1820–1883). *Suomen talouselämän vaikuttajat* -verkkojulkaisu (maksullinen). 5.9.2009. Suomalaisen Kirjallisuuden Seura.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Kansallisbiografia
* Talousvaikuttajat
* Uppslagsverket Finland
* Biografiasampo
* Ylioppilasmatrikkeli 1640–1852

 |

 |
**Sian vesikulaaritauti** (lyh. SVD) on sioilla esiintyvä helposti leviävä virustauti, jonka aiheuttaja on enteroviruksiin kuuluva sian vesikulaaritautivirus. Tautia esiintyy hajanaisesti Euroopassa ja Aasiassa, mutta toistaiseksi sitä ei ole tavattu Suomessa. Sikojen vesikulaaritauti on tärkeä erotusdiagnoosi suu- ja sorkkataudille, sillä kyseisten tautien oireita ei voi erottaa toisistaan ilman tarkempia laboratoriokokeita.

Oireet
------

Oireiden vakavuus riippuu tartunnanlähteestä, infektion aiheuttajaviruksen lajista ja sikojen elinympäristöstä. Yleensä tartunnat ovat oireettomia, mutta usein tartunnan saaneilla eläimillä on lievää kuumetta. Kuumeilua seuraa rakkuloiden muodostuminen sorkkiin, etenkin ruununrajan alueelle. Harvinaisempi oire on rakkuloiden esiintyminen myös pään alueella huulissa, kärsässä ja kielessä. Rakkulat saattavat aiheuttaa kipua jaloissa ja suussa, minkä vuoksi oireiksi voivat ilmestyä myös liikkumishaluttomuus, ontuminen ja syömättömyys.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  P. J. Quinn ym.: "69", *Veterinary Microbiology and Microbial Disease*, s. 403-404. Cornwall: Blackwell Publishing, 2002. ISBN 0-632-05525.1. (englanniksi)
2. 1 2  Evira: Eläinten terveys ja eläintaudit, Sian vesikulaaritauti (SVD) (html) *evira.fi*. Viitattu 13.10.2010. (suomeksi)[vanhentunut linkki]
**Kong Kristian stod ved højen mast i røg og damp** ('Kuningas Kristian seisoi korkean maston juurella, savussa ja sumussa') on Tanskan kuningashymni ja siten toinen maan kansallislauluista. Laulun alkuperäinen versio esiintyy Johannes Ewaldin (1743–1781) kirjoittamassa historiallisessa draamassa *Kalastajat* vuodelta 1780. Laulun melodia esiintyy ensi kerran nimettömässä viululle sävellettyjen kappaleiden kokoelmassa, joka ilmestyi vuosina 1762–1777. Säveltäjä Friedrich Kuhlau (1786–1832) antoi laululle sen nykyisin vakiintuneen sävelen oopperassaan *Keijukukkula* (Elverhøj, 1828). 

Kong Kristian esitetään yleensä, kun Tanskan kuningashuoneen jäseniä on läsnä. Virallisissa yhteyksissä lauletaan vain laulun ensimmäinen säkeistö. Maan kansallislauluna käytetään yleensä hymniä Der er et yndigt land.

Sanat
-----

Kong Kristian stod ved højen mast
i røg og damp;
hans værge hamrede så fast,
at gotens hjelm og hjerne brast.
Da sank hvert fjendtligt spejl og mast
i røg og damp.
Fly, skreg de, fly, hvad flygte kan!
hvo står for Danmarks Kristian
hvo står for Danmarks Kristian
i kamp?
Niels Juel gav agt på stormens brag.
Nu er det tid.
Han hejsede det røde flag
og slog på fjenden slag i slag.
Da skreg de højt blandt stormens brag:
Nu er det tid!
Fly, skreg de, hver, som véd et skjul!
hvo kan bestå mod Danmarks Juel
hvo kan bestå mod Danmarks Juel
i strid?
O, Nordhav! Glimt af Wessel brød
din mørke sky.
Da ty'de kæmper til dit skød;
thi med ham lynte skræk og død.
Fra vallen hørtes vrål, som brød
den tykke sky.
Fra Danmark lyner Tordenskjold;
hver give sig i himlens vold
hver give sig i himlens vold
og fly!
Du danskes vej til ros og magt,
sortladne hav!
Modtag din ven, som uforsagt
tør møde faren med foragt
så stolt som du mod stormens magt,
sortladne hav!
Og rask igennem larm og spil
og kamp og sejer før mig til
og kamp og sejer før mig til
min grav!

Aiheesta muualla
----------------

* MP3 File
**Pekka Tapio Sahenkari** (10. helmikuuta 1939 Helsinki – 5. toukokuuta 2016 Espoo) oli suomalainen amatöörinäyttelijä, joka näytteli miespääosan Aito Mäkisen elokuvassa *Vaaksa vaaraa* (1965) ja Pentti Lähteenmäen ohella toisen miespääosan Erkko Kivikosken elokuvassa *Käyntikorttini...* (1964). Hän teki pieniä rooleja myös Aarne Tarkaksen elokuvassa *Tyttö ja hattu* (1961), Erkko Kivikosken elokuvassa *Kesällä kello 5* (1963) sekä neljän ohjaajan episodielokuvassa *Tunteita* (1965). Elokuvarooleja Sahenkari alkoi saada yhä enemmän vuonna 1963 alkaneen näyttelijälakon aikana näyteltyään muun muassa Helsingin Nuorisoteatterin ja Teatteri Jurkan tuotannoissa.

Sahenkari toimi nuoruudessaan myös valokuvamallina. Varsinaisen elämäntyönsä hän teki ravintola-alalla.

Lähteet
-------

1. ↑  Pekka Sahenkari Elonetissä.
2. ↑  *Vaaksa vaaraa* Elonetissä. Taustaa.
3. ↑  Salo, Merja: *Muodin ikuistajat. Muotivalokuvaus Suomessa*, s. 151. Taideteollinen korkeakoulu, 2005. ISBN 951-558-170-2.
4. ↑  Lax, Kaj: Pohjanmaan Voutikunnan historia[vanhentunut linkki], Chaîne des Rôtisseurs Finlande, päiväämätön, 2013 tai myöhemmin. Viitattu 21.9.2016.
5. ↑  Kulttuurijohtaja Timonen: ruoka on luonnollinen osa designpääkaupunkia[vanhentunut linkki], *Ruokatieto* 4.6.2010. Viitattu 21.9.2016.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Elonet

 |

 |
*Tämä artikkeli kertoo vuosina 1772–1847 eläneestä kauppaneuvoksesta. Hänen pojastaan kerrotaan artikkelissa Feodor Kiseleff nuorempi.*
Feodor (Fjodor) Kiseleff
**Feodor (Fjodor) Pantelejevitš Kiseleff** (ven. Фёдор Пантелеевич Киселёв, *Kiseljov*; 1. maaliskuuta (J: 17. helmikuuta) 1772 Hamina – 9. toukokuuta (J: 27. huhtikuuta) 1847 Helsinki) oli Helsingissä vaikuttanut suomenvenäläinen kauppaneuvos, liikemies, tehtailija ja rakennusurakoitsija.

Kiseleffin isä oli ostaškovilainen kauppias Pantelei Kiseljov (Kiseleff), joka asettui Haminaan pian vuoden 1743 Turun rauhan jälkeen. Fjodor Kiseleffkin aloitti porvarina Haminassa, mutta siirtyi vuonna 1809 Viaporiin ja sieltä vuonna 1812 pääkaupungiksi korotettuun Helsinkiin, jossa hän sai uudet porvarioikeudet seuraavana vuonna. Venäläisen sotaväen tavarantoimittajana vaurastunut Kiseleff oli jo tuolloin Helsingin suurimpien veronmaksajien listalla jaetulla kolmannella sijalla.

Kiseleffin merkittävimmäksi omistukseksi muodostui Aleksanterin- ja Unioninkatujen kulmassa sijainnut sokeritehdas, jonka hän osti vuonna 1812 Bernhard Maneckelta. Helsingin kasvaessa tilat kävivät pian ahtaiksi ja Kiseleff siirsi 1820-luvun alussa tehtaan kaupungin ulkopuolelle Töölönlahden rannalle, mistä alkaen se tunnetaan Töölön sokeritehtaana. Vuosina 1839–1859 se oli Suomen ainoa sokeritehdas. Naapurissa toimi Kiseleffin niin ikään omistama tiilitehdas. Carl Ludvig Engel suunnitteli vanhasta Unioninkadun tehdasrakennuksesta Kiseleffin talona tunnetun liikerakennuksen. Kiseleff oli myös lukuisia merkittäviä tilauksia saanut rakennusurakoitsija. Hän muun muassa suoritti Hietaniemen hautausmaan perustustyöt vuonna 1829 ja rakennutti Nikolainkirkon (nyk. Helsingin tuomiokirkko) julkisivuportaikon vuosina 1839–1843.

Kiseleff valittiin ensimmäisenä venäläisenä Helsingin kaupunginvanhimpien joukkoon vuonna 1829 ja hän sai vuonna 1833 kauppaneuvoksen arvon. Ortodoksisen uskonsa säilyttäneestä Kiseleffin suvusta tuli yksi Helsingin porvariston eliittisukuja. Fjodor Kiseleffin lapsia olivat tehtailijat Nikolai Kiseleff ja Feodor Kiseleff nuorempi, yliarkkitehti Konstantin Kiseleff ja kartanonomistaja Anton Kiseleff.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Jouni Yrjänä: / Kiseleff, Feodor (1772–1847) *Kansallisbiografia-verkkojulkaisu*.  13.10.2004 (päivitetty 30.9.2008). Helsinki:  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura.
2. 1 2 3  Harry Halén: *Venäläisperäinen kauppiaskunta Suomessa 1808–1917*, s. 84. Unholan aitta 42. Helsinki 2015.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Kansallisbiografia
* Biografiskt Lexikon
* Uppslagsverket Finland
* Biografiasampo

 |

 |
**Perivléptoksen luostari** eli *Peribleptoksen luostari* (kreik. Μονή Παναγίας Περιβλέπτου, *Moní Panagías Perivléptou*) on bysanttilaisaikainen entinen ortodoksinen luostari Mystraksessa Spártin kunnassa Kreikassa. Se on osa Mystraksen arkeologista aluetta, joka on Unescon maailmanperintökohde.

Luostari on omistettu Neitsyt Maria Peribleptokselle eli "Arvossapidetylle" Neitsyt Marialle. Se on rakennettu 1300-luvulla, ja sen rakennuttivat todennäköisesti ensimmäinen Morean despootti Manuel Kantakuzenos sekä hänen puolisonsa Isabella de Lusignan. Luostari sijaitsee Mystraksen linnavuoren kaakkoisrinteessä.

Luostarin pääkirkko eli katholikon on ristinmuotoinen ja siinä on kupoli ja kolme viisikulmaista apsista. Kirkon sisäänkäynti on pohjoispuolelta. Kirkkoon on myöhemmin lisätty erillisiä kappeleita. Kirkko on koristelty seinämaalauksin, jotka ovat noin vuosilta 1350–1375. Maalaukset ovat neljän eri henkilön tekemiä ja ne ovat huomattavia myöhäisen bysanttilaisen ajan ikonimaalauksen edustajia.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Περίβλεπτος Υπουργείο Πολιτισμού και Αθλητισμού.  Arkistoitu 4.3.2016. Viitattu 28.11.2016.
2. ↑  Archaeological site of Mistras: Description Ministry of Culture and Sports.  Arkistoitu 17.8.2016. Viitattu 28.11.2016.
Suomen Kylät 

* Aktion Österbotten
* Etelä-Karjalan Kylät
* Eteläpohjalaiset Kylät
* Hämeen Kylät
* Järvi-Suomen Kylät
* Kainuun Nuotta
* Keskipohjalaiset Kylät
* Keski-Suomen Kylät
* Kymenlaakson Kylät
* Lappilaiset Kylät
* Pirkan Kylät
* Pohjois-Karjalan Kylät
* Pohjois-Pohjanmaan Kylät
* Pohjois-Savon Kylät
* Päijät-Hämeen kylät
* Satakylät
* SILMU-Kylät
* Uudenmaan Kylät/Nylands Byar
* Varsinais-Suomen Kylät


**Varsinais-Suomen Kylät ry** on vuonna 2000 Marttilassa perustettu kaksikielinen maakunnan kylätoiminnan kattojärjestö. Varsinais-Suomen Kylät ry toimii maakunnan kylä- ja asukastoiminnan asiantuntijana, yhteisten etujen valvojana ja ajatusten välittäjänä sekä kyläyhdistysten ja niiden toimintaa lähellä olevien järjestöjen yhteistyöelimenä.

Yhdistys edistää Varsinais-Suomen maaseudun ja saariston asukkaiden omatoimisuutta ja alueen elinkelpoisuutta sekä kehittää yhteistyötä toiminta-alueen päättäjien ja viranomaisten kanssa. Tarkoituksena on säilyttää Varsinais-Suomen maaseutu ja saaristo elinvoimaisena sekä lisätä koko seudun kehittämiseen liittyvää osaamista ja lisätä kokemusten vaihtoa toiminta-alueen osien välillä kansainvälinen yhteistyö mukaan lukien.

Yhdistyksen keskeisimmät palvelut ovat:

* Kylien yhdistysten avustaminen ja neuvonta
* Alueella tarvittavan koulutuksen järjestäminen
* Ajankohtaisista asioista tiedottaminen
* Kylärekisterin ja muun tietoaineiston ylläpitäminen

Varsinais-Suomen kyläasiamiehenä on vuodesta 2002 asti työskennellyt FM Tauno Linkoranta. Varsinais-Suomen Kylät ry:n hallituksen puheenjohtaja vuonna 2022 on Henrik Hausen.

Varsinais-Suomen Kylät ry palkitsee vuosittain Varsinais-Suomen vuoden kylän.
Petteri Kortelainen elokuussa 2023 Koskenkorvan Urheilijoiden lyöjäjokerina.
**Petteri Kortelainen** (s. 8. marraskuuta 1994) on suomalainen Koskenkorvan Urheilijoita edustava pesäpalloilija.  Hän on edustanut Superpesiksessä myös kasvattajaseuraansa Kankaanpään Mailaa. Kortelainen pelaa lyöjäjokerina. Toukokuussa 2023 hänet valittiin Superpesiksen kuukauden pelaajaksi.

Kortelainen on pelannut ennen kauden 2020 alkua 138 Superpesiksen runkosarjaottelua. Näissä hän on lyönyt kuusi kunnaria ja 185 tavallista juoksua, tuonut 18 juoksua ja kerännyt 334 kärkilyöntiä. Kortelainen on pelannut kolme Superpesiksen alempaa pudotuspeliottelua. Näissä hän on lyönyt kaksi tavallista juoksua ja kerännyt kuusi kärkilyöntiä. Kortelainen on pelannut viisi Superpesiksen karsintasarjan ottelua. Näissä hän on lyönyt neljä tavallista juoksua ja kerännyt 14 kärkilyöntiä.

Lähteet
-------

1. ↑  Kauden 2021 Härkälauma on viimein koossa *koskenkorvanurheilijat.fi*.  2020. Koskenkorvan Urheilijat.  Arkistoitu 6.11.2020.
2. ↑  Jouni Itävalo jatkaa Kankaanpäässä, Petteri Kortelaiselle kaksivuotinen sopimus *superpesis.fi*.  3.11.2018.  Arkistoitu 4.8.2021.
3. ↑  Petteri Kortelainen ja Maria Kaakinen äänestettiin Oomin kuukauden pelaajiksi! *superpesis.fi*.  2.6.2023.  Arkistoitu 3.6.2023.
4. ↑
Ainoa suomalainen turnauksen voittaja oli HIFK vuonna 1970. Pokaalin kanssa poseeraavat Göran Stubb ja Esko Rekomaa. Samana vuonna HIFK voitti myös Suomen-mestaruuden.
**Ahearne Cup** oli jääkiekkoturnaus vuosina 1952-1977. Turnaus nimettiin brittiläisen J.F. Ahearnen mukaan. Kilpailu pelattiin Ruotsissa ja finaali pelattiin Tukholman Hovetissa. Ahearne Cup jäi pelaamatta ainoastaan kaudella 1956-1957. Turnaus pelattiin aina vuodenvaihteessa ja siinä pelasi sekä maa-, että seurajoukkueita. Useimmin turnaukseen osallistuivat Djurgårdens IF ja Södertälje SK, jotka olivat kummatkin mukana 20 kertaa. Djurgårdens IF johtaa myös voittojen määrässä, sillä se vei voiton neljä kertaa. Englantilainen Harringay Racers ja HK Spartak Moskova voittivat Ahearne Cupin kolmesti. Ainut suomalainen voittaja oli vuonna 1970 Helsingin IFK, kun se paransi otteitaan edellisen vuoden neljännen sijan jälkeen. HIFK osallistuikin kilpailuun viisi kertaa peräkkäin, vuosina 1969-1973. Tämän lisäksi seura osallistui vielä viimeisen pelattuun turnaukseen. HIFK:n lisäksi Suomesta Ahearne Cupiin osallistui Suomen B-maajoukkue vuonna 1964. Sen sijoitus oli tuolloin neljäs. 

Ahearne Cupin nimellä on pelattu turnaus myös vuosina 2002, 2003 ja 2006. Vuonna 2002 kilpailu pelattiin Britannian ja Saksan liigojen kesken ja vuonna 2003 Britannian ja Norjan liigojen kesken. Vuonna 2006 kilpailussa olivat jälleen mukana brittiläiset ja saksalaiset seurat. Näissä uuden Ahearne Cupin otteluissa maan seurat taistelivat oman liigansa voitosta, eikä niissä tavoiteltu yksittäisen seuran voittoa.

Turnauksen voittajat
--------------------

**Alkuperäinen Ahearne Cup**

* 1952 Kanada Edmonton Mercurys
* 1953 Iso-Britannia Harringay Racers
* 1954 Iso-Britannia Harringay Racers
* 1955 Iso-Britannia Nottingham Panthers
* 1956  Neuvostoliitto
* 1958 Iso-Britannia Harringay Racers
* 1959 Iso-Britannia Wembley Lions
* 1960 Ruotsi Djurgårdens IF
* 1961 Neuvostoliitto Krylja Sovetov
* 1962 Kanada Port Arthur Bear Cats
* 1963 Ruotsi Djurgårdens IF
* 1964  Neuvostoliitto
* 1965 Ruotsi Brynäs IF
* 1966 Kanada Sherbrooke Beavers
* 1967 Ruotsi Leksands IF
* 1968 Neuvostoliitto Krylja Sovetov
* 1969 Ruotsi Djurgårdens IF
* 1970 Suomi HIFK
* 1971 Neuvostoliitto Moskovan Spartak
* 1972 Neuvostoliitto Moskovan Spartak
* 1973 Neuvostoliitto Moskovan Spartak
* 1974 Ruotsi Djurgårdens IF
* 1975 Neuvostoliitto Moskovan Dynamo
* 1976 Neuvostoliitto Moskovan Dynamo
* 1977 Ruotsi AIK

**Uusi Ahearne Cup**

* 2002 Saksa DEL (Saksa)
* 2003 Iso-Britannia ISL (Iso-Britannia)
* 2006 Saksa DEL
**Mostafa Hicham Al-Gamal** (s. 1. lokakuuta 1988 Giza) on egyptiläinen moukarinheittäjä. 191 senttimetriä pitkä ja 96 kilogrammaa painava Al-Gamal edustaa Al-Ahly-seuraa.

Al-Gamal oli mukana kesäolympialaisissa 2012 Lontoossa ja 2021 Tokiossa, joissa hän jäi karsintaan. Vuoden 2015 MM-kilpailuissa Pekingissä hän oli finaalin seitsemäs tuloksella 76,81. MM-kilpailuissa Daegussa 2011, Dohassa 2019 ja Budapestissa 2023 Al-Gamal karsiutui.Afrikan-mestaruuskilpailuista hänellä on kaksi kultaa, yksi hopea ja kaksi pronssia. Afrikan kisoista Al-Gamal on saavuttanut kolme kultaa ja Välimeren kilpailuista yhden kullan. Hän oli toinen maanosien cupissa 2014 ja 2018..

Al-Gamal on kilpaillut myös useasti Suomessa ja voittanut muun muassa vuoden 2015 Kaustisen moukarikarnevaalit.

Ennätykset
----------

* 81,27 **AR** (Kairo 2014)

**AR** = maanosan ennätys

Lähteet
-------

1. ↑  Men's Hammer throw - 16th September *the-sports.org*. Viitattu 7.10.2015. (englanniksi)
2. 1 2  Mostafa Hicham Al-Gamal *Olympedia*.  (englanniksi)
3. 1 2 3  Mostafa Hicham Al-Gamal Kansainvälinen yleisurheiluliitto.  (englanniksi)
4. ↑


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* World Athletics
* Tilastopaja 🔒

 |

 |
**Tervajärvi** (ruots. *Tjäruträsket*) on uimajärvi Porvoossa. Se sijaitsee nelisen kilometriä kaupungin keskustasta itään ja noin kilometrin Kevätkummun kaupunginosasta itään. Sen pinta-ala on 12,9 hehtaaria.

Maantiede
---------

Tervajärven ulottuvuus etelästä pohjoiseen on noin kilometrin ja rantaviivan pituus on 2 919 metriä. Järvi on saareton ja sen rannoilla on runsaasti pientaloja. Pohjoisrannalla on suoalue. Maaston korkeimmat kohdat järven läheisyydessä ovat noin 25–30 metriä järvenpintaa ylempänä. Noin 300 metriä Tervajärveltä pohjoiseen sijaitsee Veckjärvi.

Tervajärvi (17.004.1.004) kuuluu Vadbäckenin valuma-alueeseen (17.004), joka on kolmannen jakovaiheen vesistö Ilolanjoen vesistössä (17). Tervajärvi sijaitsee Vadbäckenin valuma-alueen eteläosassa. Valuma-alueen selkeästi laajin järvi on Veckjärvi. Lisäksi alueeseen kuuluu Tervajärveä laajempi Tunnträsket ja Tervajärveä pienempi Lillträsket. Järvet sijaitsevat valtatie 7:n eteläpuolella, mutta valuma-alue ulottuu myös tien pohjoispuolelle.

Suomessa on 52 vähintään hehtaarin laajuista Tervajärveä. Niistä laajin on Posion Tervajärvi.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Tervajärvi (sijainti maastokartalla) *Karttapaikka*. Helsinki:  Maanmittauslaitos. Viitattu 1.8.2023.
2. 1 2 3  Ympäristö.fi : Ympäristötiedon hallintajärjestelmä Hertta Ympäristötiedon hallintajärjestelmä Hertta. Viitattu 1.8.2023.
3. 1 2  Tervajärvi (17.004.1.004) *Järviwiki*. Suomen ympäristökeskus. Viitattu 1.8.2023.
4. ↑  Wahlström, Marko: Tervajärven vanhan kioskirakennuksen purku alkoi – Perimätiedon mukaan kioski on 1950–60-luvun vaihteesta *Itäväylä.fi*. Viitattu 1.8.2023.
5. ↑  Vadbäckenin valuma-alue (17.004) *Järviwiki*. Suomen ympäristökeskus. Viitattu 1.8.2023.
6. ↑  Tervajärvi *Järviwiki.fi*. Viitattu 1.8.2023.

Aiheesta muualla
----------------

* Porvoo.fi: Uimarannat ja talviuinti : Tervajärven uimaranta
* Hagerlund.net: Porvoon uimarannat: Tervajärven uimaranta
**Puolan Legioona Suomessa** (*Legion Polski w Finlandii*) oli liitto, jonka puolalaista syntyperää olevat sotilaat Venäjän armeijassa perustivat helmikuun vallankumouksen jälkeen Suomessa kesällä 1917. Heidän tarjoamansa apu Suomen sisällissodan valkoisille hylättiin. 

Liittoon kuului 1 700 sotilasta ja 37 upseeria. Päämiehenä toimi vänrikki Stanisław Robert Prus-Bogusławski. Erityisesti Viipurissa liiton toiminta oli voimakasta. Muutamaa päivää ennen sisällissodan puhkeamista Viipurissa ollut kolmisataamiehinen puolalainen pataljoona tarjosi sotilaallista apuaan suomalaisten valkoisten melko heikoille joukoille, ns. maalaispataljoonalle, mutta tarjous torjuttiin. Vaikka puolalaisiin ei luotettu, suurin syy avun torjumiseen oli ilmeisesti valkoisten pelko siitä, että punaiset väittäisivät myöhemmin puolalaisten auttaneen valkoiset voittoon. Puolalaiset tarjoutuivat myös luovuttamaan aseensa Viipurin valkoisille, mutta neuvottelut jäivät kesken taisteluiden puhjetessa. Puolalaiset sotilaat ottivat oma-aloitteisesti osaa Viipurin kahakkaan 22. tammikuuta 1918, jolloin he taistelivat venäläistä sotaväkeä vastaan ja suojasivat näin valkoisten perääntymistä kaupungista. Puolalaiset olivat kertomansa mukana myös sisällissodan alla riisuneet aseista Suomesta poistuneita venäläisiä sotilaita ja luovuttaneet heidän aseitaan Karjalan suojeluskunnille.

Puolalaiset yksiköt lakkautettiin huhtikuussa 1918.

Lähteet
-------

1. ↑  Heikki Muilu, *Venäläiset sotilaat valkoisessa Suomessa*. Keuruu 2010, s. 87–90.
2. ↑  Lars Westerlund, "Puolalaisten surmaamat venäläiset", *Venäläissurmat Suomessa 1918-1922* Toim: Lars Westerlund. Helsinki: 2004, s. 233–236.