recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Antikulttiliike** on uususkontojen sosiaalisia ongelmia vastaan toimivia ryhmiä. Yleensä sekulaaria kulttien vastaista toimintaa sanotaan antikulttiliikkeeksi, uskonnollista vastakulttiliikkeeksi. Antikulttiliike syntyi vastauksena 1960-luvun lopun ja 1970-luvun alun uusien uskonnollisten liikkeiden aaltoon. Monien uususkontojen vastaisten järjestöjen toiminta keskittyy neuvontaan, tietoisuuden lisäämiseen ja poliittiseen kampanjointiin.

Historia ja toiminta
--------------------

1900-luvun alussa kulttien vastainen toiminta oli lähinnä kristillisten kirkkojen harjoittamaa "harhaoppisina" pidettyjen, monesti lahkoiksi kutsuttujen yhteisöjen kuten Jehovan todistajien ja mormonien arvostelua.

Uusia uskontoja nousi 1960-luvuilla. Ne saattoivat olla voimakkaan johtajan hallitsemia pieniä eristyneitä yhteisöjä. Ulkopuoliset huolestuivat muun muassakulttien jäsenten määräilystä ja "aivopesusta", mahdollisista huonoista elinoloista kulttien sisällä sekä kulttien johtajien harjoittamasta kulttiin kuuluvien hyväksikäytöstä. 1970-luvun lopulla kulttivastaisuus sai pontta Jonestownin joukkoitsemurhasta.

Vuonna 1972 yhdysvaltalainen Ted Patrick aloitti jyrkän kulteista pois käännyttämisen, jota kutsui poisohjelmoinniksi. Siinä kulttiin joutunut sieppattiin lainvastaisesti ja pidettiin vankina soveltaen siepatun uskon vastaisia taktiikoita. Poisohjelmointi oli muodissa 1980-luvulla, mutta se on nyt harvinaista. Uudelleenohjelmointi on antikulttiliikkeissä pyritty korvaamaan vapaaehtoisuuteen pohjautuvalla "poistumisneuvonnalla". Monet antikulttiliikkeen väitteistä kulttien toimintaa selittävinä tekijöinä on useissa tieteellisissä tutkimuksissa kiistetty, muun muassa kulttien harjoittama aivopesu.

Patrickin antikulttijärjestöä FREECOG kutsuttiin lopulta nimellä CAN (Cult Awareness Network). Skientologiakirkko haastoi CAN:n oikeuteen ja CAN kaatui oikeusjutun kuluihin ja korvauksiin. CAN joutui Skientologiakirkon haltuun.

Muun muassa Ranskassa on voimakas kulttien vastainen liike. Suuret kirkot ovat olleet varovaisia kulttien vastaisten liikkeiden tukemisessa, koska ne ovat pelänneet mahdollisten uskontoja koskevien hallinnollisten toimien kaventavan myös kirkkojen omaa liikkumatilaa.

Suomen antikulttijärjestö on Uskontojen uhrien tuki UUT, joka perustettiin 1987 ja rekisteröitiin 1993.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6  Chryssides, George D.: Antikultti-liike ja kulttien vastainen liike. Teoksessa Partridge, Christopher (toim.): *Uusien uskontojen käsikirja. Uudet uskonnolliset liikkeet, lahkot ja vaihtoehtoisen henkisyyden muodot*, s. 75–76. (Encyclopedia of New Religions. New Religious Movements, Sects and Alternative Spiritualities, 2004.) Suomentaneet Kanerva Heikkinen ym. Helsinki: Kirjapaja, 2006. ISBN 951-607-327-1.
**Doris Maletzki** (o.s. **Romanowsky**, s. 11. kesäkuuta 1952 Salzwedel, Saksan demokraattinen tasavalta) on saksalainen entinen pikajuoksija, joka aktiiviurallaan edusti DDR:ää ja seuratasolla SC Dynamo Berliniä.

Maletzki sijoittui 1973 Rotterdamin sisäratojen EM-kilpailuissa 60 metrin juoksussa kuudenneksi. Saman vuoden Moskovan universiadeissa hän oli 200 metrillä neljäs ja saavutti 4 × 100 metrin viestissä pronssia. Hän juoksi Rooman EM-kilpailuissa 1974 avausosuuden DDR:n 4 × 100 metrin viestijoukkueessa, joka voitti kultaa maailmanennätysajalla 42,51. Samojen kisojen 200 metrillä hän karsiutui välierissä. Montrealin olympialaisissa 1976 hän juoksi avausosuuden Itä-Saksan voittaessa kultaa 4 × 400 metrin viestissä ajalla 3.19,23.

Maletzki juoksi sisäratojen maailmanennätyksen 200 ja 400 metrillä sekä kolme ulkoratojen viestimaailmanennätystä. Hän voitti DDR:n sisäratojen mestaruuden 400 metrillä 1976 sekä maan viestimestaruuden ulkoradoilla 1975 ja 1976 ja sisäradoilla 1973.

Maletzki valmistui talousekonomiksi ja toimi johtotehtävissä Berliinin alueen jalkapallo-organisaatiossa. Saksojen yhdistyttyä hän työskenteli Saksan olympiainstituutissa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Doris Maletzki *Olympedia*.  (englanniksi)
2. 1 2  Doris Maletzki Tilastopaja (vaatii kirjautumisen, maksullinen palvelu).  (englanniksi)
3. ↑  Doris Maletzki-Romanowsky *worldathletics.org*. Viitattu 2.12.2021. (englanniksi)


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* World Athletics

 |

 |
**Antikytheran efebi** tai *Antikytheran nuorukainen* on nuorta miestä esittävä antiikin kreikkalainen pronssiveistos. Se on ajoitettu klassisen kauden lopulle vuosille 340–330 eaa. Veistos on saanut nimensä siitä, että se löydettiin niin kutsutusta Antikytheran hylystä läheltä Antikytheran saarta vuonna 1900. Veistos on sijoitettu Kansalliseen arkeologiseen museoon (sali 28) Ateenassa.

Antikytheran efebi.
Veistos esittää nuorukaista seisomassa oikea käsi kohotettuna. Paino on vasemmalla jalalla. Nuorukaisen kädessä on ollut joku esine, joka on kadonnut. Veistoksesta puuttuvat myös silmät. Nuorukaisesta on esitetty useita eri tulkintoja. Yhden yleisen tulkinnan mukaan kyseessä olisi Perseus, joka roikottaa hiuksista Medusan päätä. Toisen myös yleisen tulkinnan mukaan veistos esittäisi Parista kädessään Eriksen omena. Nuorukainen on tulkittu myös muun muassa Apolloniksi, Hermeeksi kädessään kerykeion, Herakleeksi kädessään sauva tai leijonantalja, urheilijaksi kädessään voittopalkinto, sekä nuoren miehen hautaveistokseksi. Patsaan korkeus on 1,96 metriä.

Kuvanveistäjää ei tunneta varmuudella. Nykyisin monet tutkijat uskovat veistoksen olevan Polykleitoksen seuraajien niin kutsutun argoslais-sikyonilaisen koulukunnan tuotantoa, ja kuvanveistäjäksi arvellaan usein Kleon Sikyonilaista. Taiteilijaksi on ehdotettu myös Skopas Paroslaista sekä Eufranor Isthmialaista.

Hylyssä veistos oli osina, joista se on koottu uudelleen. Veistos kunnostettiin alun perin 1901–1902. Tulos osoittautui epätyydyttäväksi, ja siksi veistos purettiin ja koottiin uudelleen vuonna 1947.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  The Antikythera Youth National Archaeological Museum.  Arkistoitu 3.10.2016. Viitattu 22.8.2016.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Antikytheran efebi** Wikimedia Commonsissa
**Kultajyvä** on Suomen Markkinointiliiton vuodesta 1966 järjestämä kilpailu sanomalehti- ja aikakauslehti-ilmoituksille ja julisteille.

Vuosittaisen kilpailun tarkoituksena on nostaa esiin ja palkita parasta suomalaista printti- eli painettua mainontaa. Kunkin vuoden tuomaristo kootaan mainos-, media- ja markkinointialan ammattilaisista.

Kilpailu käydään neljässä sarjassa:

1. Kuluttajamainonta: kuluttajatuotteiden ja -palveluiden ilmoitukset, ilmoitussarjat tai lehtien liitteet
2. Tuotantohyödykemainonta: yrityksille ja ammattikäyttöön tarkoitettujen tuotteiden ja palveluiden ilmoitukset, ilmoitussarjat tai lehtien liitteet
3. Yhteiskunnallinen mainonta: julkisen sektorin, järjestöjen ym. ilmoitukset, ilmoitussarjat tai lehtien liitteet
4. Julistesarja: sisä- tai ulkojulisteet, julistesarjat tai muu painettu ulkomainonta.

Kussakin sarjassa jaetaan vuosittain enintään yksi *Kultajyvä* sekä harkinnan mukaan useampia *Hopeajyviä*. Lisäksi Kultajyvä-kilpailussa jaetaan *Rautajyvä*-palkinto yleisön suosikki-ilmoitukselle, jonka valitsevat Kärkimedia-sanomalehtien paneelit eri puolilla Suomea. 2000-luvun puolestavälistä alkaen kilpailussa on palkittu myös monessa eri mediassa julkaistavia kampanjoita *Titaanijyvä*-sarjassa.

Kultajyvä-kilpailuun lähetettyjen töiden määrä on 2000-luvulla vähentynyt printtimainonnan suhteellisen merkityksen pienentyessä.

Lähteet
-------

1. ↑  Kilpailun tarkoitus, Kultajyvä.fi (Arkistoitu – Internet Archive)
2. ↑  Kilpailun säännöt, Kultajyvä.fi (Arkistoitu – Internet Archive)
3. 1 2  *Tupakoinnin vastustaminen palkittiin,* Taloussanomat 26.10.2007

Aiheesta muualla
----------------

* Vuodesta 2000 lähtien palkittujen töiden arkistohaku (Arkistoitu – Internet Archive)
**Bengt-Göran Fernström** (s. 12. toukokuuta 1941) on entinen 1960-luvun alun pikajuoksija. 

B-G Fernström nousi Ruotsin kansalliseen kärkeen 1960-luvun alussa. Ensimmäisen Ruotsin mestaruutensa hän otti vuonna 1962 400 metrillä. Saman syksyn EM-kisoissa Fernström oli mukana 4 x 400 metrin viestijoukkueessa. Ruotsalaisnelikko menestyikin hyvin, sillä se jäi vain 0,7 sekuntia pronssimitalista. Henkilökohtaisella 400 metrillä hän jäi alkueräänsä. Vuonna 1963 hän otti mestaruudet niin 200 kuin 400 metrillä. Saman vuoden Suomi-Ruotsi -maaottelussa ja PM-kisoissa hän otti myös tuplan eli voitot 200 ja 400 metrillä. Kauden 1963 jälkeen ei Fernströmillä tullut samanlaista menestystä. Bo Althoff nousi tällöin Ruotsin ykköseksi 100, 200 ja 400 metrin matkoilla. Fernström saavutti tukholmalaisen seuransa SoIK Hellasin riveissä 4 x 400 metrillä neljä mestaruutta vuosina 1963-1966 ja 4 x 100 metrillä vuonna 1966.

Bengt-Göran Fernström päätti urheilu-uransa kauteen 1966. Myöhemmin hänen kolme tytärtään Maria, Helena ja Linda ovat esiintyneet Ruotsin yleisurheilumaajoukkueessa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Nr. 220 – Bengt-Göran Fernström  30.8.2017. Friidrottens Stora - Grabbar & Tjejer. Viitattu 11.5.2023. (ruotsiksi)
2. ↑  Jonas Hedman: Det äldsta rekordet fyller 50 – fantastisk tid i München 1972  10.9.2022. friidrottaren.com. Viitattu 11.5.2023. (ruotsiksi)
**Jonas Jeremias (J. J.) Laherma**, sukunimi vuoteen 1906 **Vikman** (28. syyskuuta 1888 Jyväskylä – 24. marraskuuta 1977 Helsinki) oli suomalainen Suomen Työväen Säästöpankin toimitusjohtaja ja sosialidemokraattien kansanedustaja.

Laherman vanhemmat olivat kauppias Jeremias Vikman ja Anna Helena Hautala. Hän pääsi ylioppilaaksi 1907 ja valmistui filosofian kandidaatiksi 1912 ja maisteriksi 1913. Laherma opiskeli vielä Moskovassa 1913–1915.

Laherma toimi Haukiputaan lastausyhdistyksen kassanhoitajana Haukiputaan Kurtinhaudalla kahtena kesänä 1908–1909, Iin työosuuskunnan toimitusjohtajana kesäkausina 1909–1912 ja 1914–1915 sekä Helsingin Työväen Säästöpankin, myöhemmin Suomen Työväen Säästöpankin toimitusjohtajana 1916–1959.

Laherma oli SDP:n kansanedustaja vuosina 1919–1922, edustaen Oulun läänin pohjoista vaalipiiriä. Hän kuului myös Suomen Pankin tilintarkastajiin ja oli Helsingin kaupunginvaltuuston ja rahatoimikamarin jäsen.

Laherma oli naimisissa vuodesta 1917 Enni Leontine Lindstedtin kanssa. Hänen veljensä oli voimistelunopettaja, urheilujohtaja ja -virkamies Väinö Laherma.

Lähteet
-------

* .aspx Jonas Laherma *Suomen kansanedustajat*. Eduskunta.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Eduskunta

 |

 |
**Levantin kyy** on Matti Röngän kirjoittama vuonna 2013 julkaistu rikosromaani, jonka kustansi Gummerus. Rönkä on ilmoittanut Levantin kyyn päättävän Viktor Kärppä -sarjan.

Juoni
-----

**Varoitus:  Seuraava kirjoitus paljastaa yksityiskohtia juonesta.**
Maahanmuuttajanuorten joukko tekee ilkivallantekoja Kärpän kotilähiössä. Hänellä on edelleen rakennusalan yrityksensä jonka kaikki toimet eivät ole aina lainmukaisia. Yhdessä veljensä Aleksein kanssa Viktor myy Ikealle puutavaraa metsäpalstalta Venäjän Karjalassa. Samaan aikaan Viktorin vanhan ystävän tytär Darja saapuu Helsinkiin ja muuttaa Kärpän omistamaan vuokra-asuntoon. Kysymys ei kuitenkaan ole pelkästä opiskelusta, sillä Darja alkaa harjoittaa asunnossa prostituutiota. Tapahtumien keskellä Viktor alkaa tuntea itsensä vanhaksi. Romaanin lopussa tapahtumat johtavat ampumavälikohtaukseen jossa sarjan keskeistä henkilöä ylikonstaapeli Teppo Korhosta ammutaan. 

**Juonipaljastukset päättyvät tähän.**

Lähteet
-------

1. ↑  Levantin kyy Gummerus. Viitattu 27.6.2015.
2. ↑  Leppänen, Veli-Pekka: Matti Rönkä lopettaa tyylikkäästi Viktor Kärppä -sarjan *Helsingin Sanomat*.  1.9.2013.  Arkistoitu 1.7.2015. Viitattu 27.6.2015.
3. ↑  Varis, Mikko: Matti Rönkä - Levantin kyy *Savon Sanomat*.  15.9.2013.  Arkistoitu 1.7.2015. Viitattu 27.6.2015.
**Bengasin yliopisto** (arab. جامعة بنغازي‎; engl. *University of Benghazi*, lyh. UoB) on Libyan Bengasiissa ja maan itäosassa toimiva suuri julkinen yliopisto. Se perustettiin alkujaan vuonna 1955 nimellä Libyan yliopisto. Vuonna 1976 Libyan yliopisto jakautui Tripolissa ja Bengasissa jatkaviin erillisyliopistoihin; Bengasissa yliopiston nimeksi tuli Qaryounis-yliopisto. Vuonna 2011 nimi vaihdettiin Bengasin yliopistoksi.

Bengasin yliopiston molemmat pääkampukset sijaitsevat Bengasissa. Lisäksi UoB:llä on yhdeksän pienempää kampusaluetta muualla Libyan itäosissa. Opiskelijamäärältään UoB on ollut Libyan suurin yliopisto: sillä oli noin 82 000 alemman korkeakoulututkinnon opiskelijaa ja 3 000 maisteri- tai tohtoriopiskelijaa. Akateemiseen opettajakuntaan kuului 2 000 henkeä, jonka ohella yliopistolla työskenteli 4 500 muuta työntekijää.

Bengasin yliopisto on Libyan parhaimpia yliopistoja. Espanjalainen, yliopistojen verkkonäkyvyyttä korostava Webometrics-yliopistoranking sijoitti sen kesällä 2022 maailmanlistansa sijalle 2 400. EduRankin maailmanlistalla sija oli 5 172.

Lähteet
-------

1. 1 2  History Bengasin yliopisto, uob.edu.ly. Viitattu 10.1.2023. (englanniksi)
2. 1 2 3  University of Benghazi *topuniversities.com*. Viitattu 10.1.2023. (englanniksi)
3. ↑  Ahmad El-Assasy: QS Classification Ranks Benghazi University First in Libya *libyareview.com*.  12.10.2021. Viitattu 11.1.2023. (englanniksi)
4. 1 2  Webometrics Ranking of World Universities: Libya (espanjalaisen tutkimuskeskus Consejo Superior de Investigaciones Científicas (CSIC):n yliopistolistaus)  Jyly 2022. Cybermetrics Lab/ CSIC, webometrics.info. Viitattu 10.1.2023. (englanniksi)
5. 1 2  List of 13 best universities in Libya *edurank.org*. Viitattu 11.1.2023. (englanniksi)
6. ↑  2022 Libyan University Ranking *4icu.org*. Viitattu 11.1.2023. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Bengasin yliopisto** Wikimedia Commonsissa

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:University of Benghazi 

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
	+ 2
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Yhdysvallat

 |

 |
**Sven Gustaf Nieminen** (30. toukokuuta 1908 Helsinki – 21. tammikuuta 2000 Helsinki) oli suomalainen siemenkaupan uranuurtaja sekä monialayrittäjä ja yritysjohtaja, joka sai kauppaneuvoksen arvonimen.

Niemisen vanhemmat olivat kauppias Väinö Nieminen ja Ida Holmberg ja puoliso Raisa Maija Jerkku. Nieminen kävi kauppakoulun ja kauppaopiston. Hän oli Anglo-Importin konttoristi 1925–1926, tuontiliikkeiden palveluksessa Saksassa 1926–1927, Suomalais-Unkarilainen Kauppa Oy:n osastonhoitaja ja prokuristi 1927–1932, Toiminimi S. G. Niemisen, vuodesta 1944 S. G. Nieminen Oy, perustaja, toimitusjohtaja ja hallituksen puheenjohtaja vuodesta 1932, Sumeko Oy:n perustaja, toimitusjohtaja ja hallituksen puheenjohtaja vuodesta 1963 ja Agritek Oy:n perustaja ja toimitusjohtaja vuodesta 1986. Nieminen oli myös maataloustuotekaupan neuvottelija Viron, Latvian ja Liettuan viranomaisten ja viejien kanssa 1935–1940 ja kylvösiemenhankintojen neuvottelija Pohjoismaissa, Saksassa, Hollannissa, Belgiassa, Unkarissa ja Bulgariassa 1939–1944. Hänellä oli lisäksi useita luottamustehtäviä. Kauppaneuvoksen arvonimen Nieminen sai 1968. Hänen mukaansa on nimetty S. G. Niemisen erikoisrahasto, Agronomiliiton agronomien jatkokoulutusrahasto ja Liikesivistysrahaston Raisa ja S. G. Niemisen rahasto.

Lähteet
-------

1. 1 2  Sven G. Nieminen *Biografiasampo*. Viitattu 23.10.2022.
2. ↑  Kauppaneuvos Sven G. Nieminen 70-vuotias.  *Etelä-Suomen Sanomat*, 29.4.1978, nro 114, s. 6. Kansalliskirjasto. Viitattu 23.10.2022.
École Militaire, päärakennus.
**École Militaire** on historiallinen sotilasakatemia ja sen rakennuskompleksi Pariisin 7. arrondissementissa, Marskentän kaakkoispuolella. École Militairen tiloissa toimii edelleen useita Ranskan valtion sotilaskouluja.

École Militairen perusti Ranskan kuningas Ludvig XV vuonna 1751 kuninkaalliseksi sotilasakatemiaksi, jossa vähävaraisten aatelisperheiden pojista koulutettaisiin upseereita. Aloitteen koulun perustamiseen olivat tehneet markiisitar Madame de Pompadour ja pankkiiri Joseph Pâris Duverney.[1] Rakennuksen suunnitteli arkkitehti Ange-Jacques Gabriel. Kuningas antoi hänelle ohjeeksi, että rakennuksen tulisi olla mittasuhteiltaan yhtä suuri kuin Ludvig XIV:n aikana rakennettu läheinen Hôtel des Invalides.[2] Rakennushanke venyi. Vaikka ensimmäiset oppilaat otettiin sisään jo vuonna 1756, päärakennus valmistui kokonaisuuden ensimmäisenä osana vasta 1773. Kun viereistä Marskenttää alettiin käyttämään akatemian kadettien harjoituskenttänä, Gabriel päätti suunnata päärakennuksen julkisivun kentän puolelle. Arkkitehti Alexandre-Théodore Brongniart vei sivusiipien suunnittelutyön loppuun Gabrielin jälkeen.[1] École Militairea pidetään arkkitehtonisesti merkittävänä kokonaisuutena ja ranskalaisen klassismin malliesimerkkinä. Sisätilojen koristelu edustaa Ludvig XVI:n ajan tyyliä.[3]

École Militairen alkuperäinen sotilasakatemia suljettiin vuonna 1787. Laitoksessa itsekin opiskellut kenraali Napoleon Bonaparte teki rakennuksesta päämajansa vuonna 1795, ja myöhemmin se toimi Ranskan keisarillisen kaartin kasarmina.[1] Vuodesta 1878 tiloissa toimi Ranskan yleisesikunta-akatemia *École supérieure de guerre* ja vuodesta 1911 *Centre des hautes études militaires*.[4] Nykyään Ècole Militairen tiloissa toimivia oppilaitoksia ovat muun muassa *École de guerre*, *Institut des hautes études de défense nationale* (IHEDN) ja *Centre des hautes études militaires* (CHEM).

Koko École Militaire Eiffel-tornista kuvattuna.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Ecole Militaire - Champs-de-Mars Military School (englanniksi) Napoleon.org. Viitattu 6.4.2016.
2. ↑  Martina Padberg: *Taide & Arkkitehtuuri: Pariisi* (suom. Tapani Kilpeläinen), s. 325. Tandem Verlag (h. f. ullmann) 2007. Alkuteos *Kunst & Architektur Paris*.
3. ↑  *Kaupunkikirjat: Pariisi* (suom. Ilkka Rekiaro), s. 191. Kuudes, uudistettu painos. WSOY, Helsinki 2009. Alkuteos *Travel Guides Paris*, julkaistu ensimmäisen kerran Isossa-Britanniassa 1993, Dorling Kindersley Ltd, Lontoo.
4. ↑  L'Ecole Militaire (ranskaksi) Paris1900. Viitattu 6.4.2016.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **École Militaire** Wikimedia Commonsissa
Çeşmen kirkko Pietarissa.
**Çeşmen kirkko** (ven. Че́сме́нская це́рковь, *Tšesmenskaja tserkov*) on vuosina 1777–1780 rakennettu, Johannes Kastajalle pyhitetty kirkkorakennus Pietarissa Venäjällä.

Juri Feltenin suunnittelema kirkko on pystytetty Venäjän laivaston Turkista vuonna 1770 Egeanmeren Çeşmen lahdella saaman voiton kunniaksi. Neliapilan muotoinen puhdaslinjainen ja sopusointuinen rakennus edustaa venäläisessä kirkkoarkkitehtuurissa harvinaista uusgoottilaista tyyliä. Toisessa maailmansodassa vaurioitunut kirkko restauroitiin vuosina 1965–1977. Neuvostoaikana siinä toimi Çeşmen taistelulle omistettu merisotamuseon näyttely.

Kirkkoon liittyy sen vieressä sijaitseva, Juri Feltenin vuosina 1774–1780 rakentama Çeşmen palatsi, jota Katariina II käytti pysähtymispaikkana matkustaessaan Pietarin ja kesäasuntonsa Tsarskoje Selon välillä. Tornien reunustamaan kolmion muotoiseen palatsiin on myöhemmin liitetty kolme sivurakennusta, jotka häiritsevät sen arkkitehtonista vaikutelmaa. 1830-luvulta lähtien rakennuksissa toimi sotainvalideille tarkoitettu vanhainkoti.

Çeşmen kirkon osoite on Lensovetinkatu 12. Lähin metroasema on Moskovskaja.

Lähteet
-------

1. 1 2  *Sankt-Peterburg. Petrograd. Leningrad: Entsiklopeditšeski spravotšnik*, s. 659. Moskva: Bolšaja Rossijskaja Entsiklopedija, 1992. ISBN 5-85270-037-1.
2. ↑  Kirikov, B.M.: *Arhitekturnyje pamjatniki Sankt-Peterburga*, s. 131–133. Sankt-Peterburg: Kolo, 2005. ISBN 5-901841-33-6.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Çeşmen kirkko** Wikimedia Commonsissa
**N:o 8. Porin rykmentin 1. pataljoona** entinen Porin pataljoona oli valkoisten armeijan Satakunan ryhmään kuuluva joukko-osasto, joka sittemmin liitettiin länsiarmeijan Linderin ryhmän N:o 8. Porin rykmenttiin. Pataljoona muodostettiin Pomarkussa, pois lukien pataljoonan 2. komppania. Pataljoonan komentajina olivat kapteeni Allan Aalto, joka kaatui Noormarkun taistelussa 16. maaliskuuta 1918, jääkärikapteeni Gunnar Emil von Hertzen, Pataljoonan komentajan tehtäviä hoiti hetken myös jääkäriluutnantti Väinö Aleksander Alasmaa.

Pataljoona oli osin koottu myös Ikaalisten suojeluskuntalaisista.

Joukko-osastot
--------------

### 1. komppania

**Päällikkö**: eläinlääkäri Åström, jääkärivänrikki Kaino Eino Niemeläinen (30. maaliskuuta alkaen), jääkärivänrikki Aarne Aleksander Peltonen (osallistui Uudenkaupungin suojeluskuntajoukkojen Turun pataljoona) mukana 3. maaliskuuta Ikaalisten valtaukseen, siirrettiin 20. huhtikuuta Porin rykmentin 3. pataljoonaan).

### 2. komppania

**Päällikkö**: jääkäriluutnantti Yrjö Johannes Ylänkö (haavoittui 30. maaliskuuta 1918 Harjakankaalla) ja jääkärivänrikki Karl Teodard (Tiddy) Nordman. Komppania ryhmittyi muusta pataljoonasta poiketen Lassilassa.

**Joukkueenjohtajat**: jääkärivääpeli Akseli Rikhard Isopuro (toimi myös sapotööriosaston päällikkönä)
### 3. komppania

**Päällikkö**: jääkärivaravääpeli Sulo Emil Virén myöh. Vireoja (haavoittui 9. maaliskuuta ja siirrettiin 20. huhtikuuta Porin rykmentin täydennyspataljoonaan), luutnantti Arvo Lyytinen.

### 4. komppania / Konekiväärikomppania

**Päällikkö**: jääkärivääpeli Yrjö Ilmari Nikolai Nahi (21. helmikuuta alkaen ja Porin valtaukseen asti), jääkäriluutnantti Väinö Aleksander Alasmaa.

Pataljoonassa palvelleen Saksan jääkärit
----------------------------------------

Tiedustelukomppaniassa ja myöhemmin polkupyöräkomppaniassa jääkäri Kauko Ikonen.

Lähteet
-------

* Toim. Ignatius, Theslöf, Palmén, Grotenfelt, Nordenstreng ja Soikkeli, Suomen vapaussota 1918 osat V ja VI, Otava Helsinki 1924-1925.
* Sotatieteen Laitoksen Julkaisuja XIV, Suomen jääkärien elämäkerrasto 1975, Vaasa 1975 ISBN 951-99046-8-9.
* Puolustusministeriön Sotahistoriallisen toimiston julkaisuja IV, Suomen jääkärien elämäkerrasto, WSOY Porvoo 1938.

### Viitteet

1. ↑  Suomen sotasurmat 1914-1922 (Allan Aalto) (Arkistoitu – Internet Archive)
**Sven Ille Agaton Jalavisto**, vuoteen 1925 **Elmgren** (29. elokuuta 1905 Hamina – 5. elokuuta 1974 Helsinki) oli diplomi-insinööri ja yritysjohtaja, joka sai kauppaneuvoksen arvon.

Henkilöhistoria
---------------

Sven Jalaviston vanhemmat olivat ylilääkäri Robert Elias Elmgren ja Inez Helena Meurman ja puoliso vuodesta 1934 Alli Hilja Tuulikki Hupa (entinen Höglund). Fysiologian professori Eeva Jalavisto ja laulaja Tuomi Elmgren-Heinonen olivat hänen sisariaan. Jalavisto tuli ylioppilaaksi Suomalaisesta normaalilyseosta 1923 ja valmistui diplomi-insinööriksi Teknillisestä korkeakoulusta 1928, insinööriupseerin tutkinnon hän suoritti Kadettikoulussa 1929. Jalavisto oli Suomenlinnan ja Santahaminan teknisten laitosten käyttöinsinööri 1929–1931, Valtion laivatelakan Suomenlinnan sähkölaitoksen käyttöinsinööri 1932–1934, Suomen Sähkö -yhtiön palveluksessa 1934–1936, Oulu Oy:n voimalaitos- ja sähköinsinööri 1936–1941, Weilin & Göös -yhtiön teknillinen johtaja 1941–1948 ja HPY:n toimitusjohtaja 1948–1970. Jalavistolla oli useita luottamustoimia, kuten Puhelinlaitosten Liiton puheenjohtajuus 1949–1965. Kauppaneuvoksen arvon hän sai 1969. Sotilasarvoltaan Jalavisto oli insinöörimajuri.

Julkaisuja
----------

* *Piirteitä graafisesta teollisuudestamme 50 vuoden ajalta*, 1946

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Pentti Huovinen, L. Arvi P. Poijärvi, Keijo Virtanen (toim.): *Kuka kukin on (Aikalaiskirja). Henkilötietoja nykypolven suomalaisista 1970*, s. 310–311. Helsinki: Otava, 1970.
2. 1 2  Kuolleita. *Helsingin Sanomat*, 6.8.1974, s. 9.
3. ↑  Kirpilä, Juhani – Motti, Sisko – Oksa, Anna-Marja (toim.): *Suomen lääkärit 1962*, s. 199–200. Helsinki: Suomen Lääkäriliitto, 1963.
4. ↑  Fraser, Ole (toim.): *Suomen Sähköinsinööriliitto r.y. Matrikkeli. Finlands Elektroingenjörsförbund r.f. Matrikel 1926–1951*, s. 112. Helsinki: Suomen Sähköinsinööriliitto, 1951.

  


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)

 |

 |
**Cardillac** on Paul Hindemithin säveltämä kolminäytöksinen ooppera vuodelta 1926. Sen libreton on kirjoittanut Ferdinand Lion E. T. A. Hoffmannin novellin *Das Fräulein von Scuderi* pohjalta. *Cardillac* sai ensiesityksensä 9. marraskuuta 1926 Dresdenin valtionoopperassa Fritz Buschin johdolla. Jo tuolloin teos herätti suurta huomiota ja oli musiikkiteatterin muotoa koskeneiden kiihkeiden keskustelujen aihe. Aiheeltaan ja libretoltaan ooppera liittyy verismin perinteeseen, mutta Hindemithin musiikki viitoittaa konsertoivine muotoineen ja polyfonisine sävelkielineen tietä uudempaan musiikkiteatteriin.

Oopperan esityskesto on noin kaksi tuntia. Orkesterissa on 2 huilua, 2 oboeta, 3 klarinettia, tenorisaksofoni, 3 fagottia, käyrätorvi, 2 trumpettia, 2 pasuunaa, tuuba, patarummut, lyömäsoittimet, piano ja jouset. Lisäksi näyttämömusiikkia soittavat oboe, 2 käyrätorvea, trumpetti, pasuuna, viulu ja 2 kontrabassoa. Teoksessa on myös sekakuoro, joka esittää hoviherroja ja -naisia, poliiseja sekä kansaa.

Hindemith laati vuonna 1952 teoksesta uudistetun version, jossa on neljä näytöstä ja joka kestää puoli tuntia kauemmin. Alkuperäisversiota pidetään yleensä kuitenkin dramaturgisesti uskottavampana ja musiikillisesti yhtenäisempänä, ja sitä esitetään useammin.

Roolit
------

* Cardillac, kultaseppä, baritoni
* hänen tyttärensä, sopraano
* upseeri, tenori
* kultakauppias, basso
* kavaljeeri, tenori
* nainen, sopraano
* poliisipäällikkö, baritoni
* kuningas, mykkä rooli

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Rudolf Kloiber, Wulf Konold, Robert Maschka: *Handbuch der Oper*, s. 301–303. Bärenreiter-Verlag, 2002. ISBN 3-423-32526-7. (saksaksi)
PalawanPalawanin sijainti kartalla

|  |  |
| --- | --- |
| Sijainti | 
Palawan, MimaropaFilippiinit |
| Merialue | 
Tyynimeri |
| Korkein kohta | 
Mantalingajan, 2 085 m |
| Pinta-ala | 
12 189 km² |

Väestö| Asukasluku | 
430 000 |
| Suurin kaupunki | 
Puerto Princesa |

muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa WikidataaTietolaatikon dokumentaatioNäytä Wikidatasta tulevat arvot

**Palawan** on Filippiinien Palawanin provinssin suurin saari. Se sijaitsee Sulunmeren ja Etelä-Kiinan meren välissä. Se on Filippiinien suurista saarista lounaisin. Saari on 39 kilometriä leveä ja 434 kilometriä pitkä. Saarta pitkin kulkee vuorijono, jonka korkein huippu on Mantalingajan (2 085 m).

Maanalaisen joen suu.
Saaren länsirannikolla, vajaat 80 kilometriä Puerto Princesan kaupungista luoteeseen, on Puerto Princesan kansallispuisto. Sen karstimaahan on muodostunut luolia, joissa virtaa ainutlaatuinen maanalainen joki, joka laskee suoraan mereen. Joen alajuoksulla on murtovettä, ja siellä tuntuu vuorovesien vaikutus. Kansallispuisto on Unescon maailmanperintökohde.

Palawan voitti vuonna 2014 *Condé Nast Traveler* -matkailulehden äänestyksen "maailman parhaasta saaresta". Matkailijoita houkuttelevat saaren viidakon peittämät vuoret, kauniit rannat ja hyvät sukellusmahdollisuudet.

Lähteet
-------

1. ↑  Palawan *Encyclopedia Britannica*. Viitattu 28.9.2015. (englanniksi)
2. ↑  Puerto-Princesa Subterranean River National Park *Unesco World Heritage*. Viitattu 28.9.2015. (englanniksi)
3. ↑  The best island in the world! Travellers vote the little-known Philippines outcrop of Palawan as the most exotic on Earth *Daily Mail*.  22.10.2014. Viitattu 28.9.2015. (englanniksi)
4. ↑  Palawan, The Most Beautiful Island In The World, Is Sheer Perfection *Huffington Post*. Viitattu 28.9.2015. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Palawan** Wikimedia Commonsissa
**Svjatlana Usovitš** (s. 14. lokakuuta 1980) on valkovenäläinen yleisurheilija, joka on kilpaillut pääasiassa 400 metrin ja 800 metrin juoksussa.

Usovitš karsiutui 2002 Wienin sisäratojen EM-kisoissa 400 metrin alkuerissä ajalla 52,59. Myöhemmin samana vuonna hän sijoittui Münchenin EM-kisoissa matkan seitsemänneksi ajalla 52,10. Seuraavana vuonna hän juoksi Birminghamin sisäratojen MM-kisoissa kuudenneksi, mutta karsiutui Pariisin MM-kisoissa välierissä ajalla 51,36. Budapestin sisäratojen MM-kisoissa 2004 hän karsiutui 400 metrin henkilökohtaisen kilpailun välierissä, mutta oli samoissa kisoissa mukana Valko-Venäjän joukkueessa, joka voitti 4 x 400 metrin viestijuoksussa MM-hopeaa. Myöhemmin samana vuonna hän karsiutui Ateenan olympialaisissa 400 metrin välierissä ajalla 51,42.

Usovitš voitti 2005 Madridin sisäratojen EM-kisoissa hopeaa 400 metrillä ajalla 50,55. Myöhemmin samana vuonna hän karsiutui Helsingin MM-kisoissa 800 metrin välierissä ajalla 2.02,34. Seuraavana vuonna hän oli Göteborgin EM-kisoissa mukana voittamassa EM-hopeaa 4 x 400 metrin viestissä. Osakan MM-kisoissa 2007 hän sijoittui 800 metrillä kuudenneksi ajalla 1.58,92. Valencian MM-hallikisoissa 2008 hän voitti hopeaa 4×400 metrin viestissä. Pekingin olympialaisissa 2008 hän karsiutui 800 metrin välierissä ajalla 2.02,79 ja Barcelonan EM-kisoissa 2010 alkuerissä ajalla 2.02,74. Daegun MM-kisoissa 2011 hän karsiutui 800 metrin alkuerissä.

Vuonna 2016 Usovitšin Pekingin olympialaisissa 2008 antama dopingnäyte tutkittiin uudelleen ja hän jäi kiinni Turinabol-nimisen steroidin käytöstä. Hän sai kahden vuoden kilpailukiellon ajalle 4.7.2016–3.7.2018 ja hänen tuloksensa aikavälillä 15.8.2008–14.8.2010 hylättiin takautuvasti.

Henkilökohtaiset ennätykset
---------------------------

* 400 metrin juoksu: 50,79 (2004)
* 800 metrin juoksu: 1.58,11 (2007)

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6 7  Svjatlana Vusovitš Kansainvälinen yleisurheiluliitto.  (englanniksi)
2. ↑
3. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive), s. 113
4. ↑  Valencia 2008 –Naisten 4×400 metrin viestin tulokset, IAAF (englanniksi)
5. ↑  IOC sanctions seven athletes for failing anti-doping tests at Beijing 2008 and London 2012 *International Olympic Committee*.  21.4.2017. Viitattu 25.2.2018.
6. ↑  IAAF Newsletter 187 IAAF


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* World Athletics

 |

 |
**Ex List** (*The Ex List*) on yhdysvaltalainen draama-/komediasarja vuodelta 2008. Sen kehitti Diane Ruggiero israelilaisen televisiosarjan *Mythological X* pohjalta. Sarjan tuotti Fox Television Studios. Sarjan ensimmäinen jakso esitettiin Yhdysvalloissa CBS-televisiokanavalla 3. lokakuuta 2008. Se keskeytettiin vain neljän jakson jälkeen huonon vastaanoton takia. Suomessa sarjaa on esittänyt MTV3 25. kesäkuuta 2009 alkaen.

Lähtökohta
----------

Bella Bloom (Elizabeth Reaser) vierailee meediolla ja saa kuulla, että on jo tapaillut tulevaa aviomiestään. Ennustuksen mukaan Bella jää sinkuksi loppuelämäkseen ellei löydä tulevaa aviomiestään vuoden kuluessa. Bella alkaa tutkia vanhoja suhteitaan ja poikaystäviään löytääkseen tulevan aviomiehensä heidän joukostaan.

### Jaksot

1. *Pilot*
2. *Climb Every Mountain Biker*
3. *Protect and Serve*
4. *Do You Love Me, Do You Surfer...Boy*
5. *Momma's Boy*
6. *Daphne's Idealized Wedding*
7. *Art Professor*
8. *Trustafarian*
9. *Flower King*
10. *The Spark*
11. *The Babysitter*
12. *Metro Guy and the Non Ex*
13. *The Other Foot*

Tuotanto
--------

Sarjaa kuvattiin Ocean Beachillä ja Corondon seudulla San Diegossa, Kaliforniassa, kuten myös Seacost Drivella Imperial Beachissa, Kaliforniassa.

12. syyskuuta 2008 sarjan luoja ja tuottaja Diane Ruggiero jätti sarjan, koska ei päässyt yhteisymmärrykseen sarjan suunnasta sitä esittäneen televisiokanava CBS:n kanssa. Ennen Ruggieron lähtöä sarjasta oli ehditty kuvata kuusi jaksoa. Tuottaja Rick Eid otti sarjan vetäjän *show runnerin* vastuun ja viimeisteli kolmetoista tilattua jaksoa, mutta sarja lopetettiin kun vain neljä jaksoa oli esitetty.

Näyttelijät
-----------

* Elizabeth Reaser: Bella Bloom
* Rachel Boston: Daphne Bloom
* Alex Breckenridge: Vivian
* Mark Deklin: Elliot
* Adam Rothenberg: Augie
* Amir Talai: Curys
* Anne Bedian: Meedio Marina
* Josh Braaten: Marty (Daphnen mies)

**Exät**

* Eric Balfour: Johnny Diamont (Jakso 1)
* Eric Winter: Jake Turner (Jakso 2)
* Michael Weaver: Ronny (Jakso 3)
* Brian Van Holt: Shane Gallagher (Jakso 4)
* Michael Landes: Josh Dubinsky (Jakso 5)
* Reid Scott: Steve Bolla (Jakso 6)
* Kevin Sorbo: Professori Harris Bertram (Jakso 7)
* Josh Cooke: Luke Crane (Jakso 8)
* James Tupper: DP ja Jay Hindle, Steele Calvert (Jakso 9)
* Ben Weber: James Thorp (Jakso 10)
* Wade (Jakso 11)

DVD-julkaisu
------------

*Twilight – Houkutus* -elokuvan ensi-illassa Elizabeth Reaser kertoi sarjan kansainvälisen DVD-julkaisun sisältävän kaikki 13 jaksoa. Reaser kertoi: "Kuvaan vieläkin sarjaa, mikä on outoa. Käsikirjoitukset on kirjoitettu uudelleen, jotta tarina saisi ratkaisun. Bella saa tietää kuka existä on Se Oikea. Löydän miehen ja se on joku jonka tapasimme aikaisemmissa jaksoissa."

Lähteet
-------

1. 1 2  The Ex-List Becomes an Ex-Show IGN. Viitattu 4.8.2009. (englanniksi)
2. 1 2 3  Diane Ruggiero quits 'Ex List' Variety. Viitattu 4.8.2009. (englanniksi)
3. 1 2  The Ausiello Files Entertainment Weekly.  Arkistoitu 20.6.2010. Viitattu 4.8.2009. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* *Ex List* MTV3:n sivuilla
**Tyyni Ilta Helena Schulman**, o.s. *Krank* (17. kesäkuuta 1895 Pietarsaari – 27. kesäkuuta 1956 Porvoo) oli suomalainen ruotsin kielellä kirjoittanut toimittaja ja kirjailija. Hän käytti myös nimimerkkejä *Negrita*, *T.S-n* ja *Fru Helena*.

Tyyni Schulmanin vanhemmat olivat Karl Rudolf Krank ja Anna Ella Helena von Essen. Hän oli naimisissa vuodesta 1917 Carl Allan Morgan Schulmanin (1889–1954) kanssa. Heidän poikansa Allan Schulman (1919–2003) oli toimittaja ja tv-tuottaja.

Neljä romaania kirjoittanut Schulman oli toimittajana Nyland- ja Nya Nyland -lehdissä 1947–1949. Hän kirjoitti myös pakinoita, novelleja ja arvosteluja, joita julkaistiin muun muassa Vecko-Spegeln, Nya Pressen, Borgåbladet ja Hangö Tidning -lehdissä.

Teoksia
-------

* *En stjärna tänds − och slocknar*: roman. Söderström, Helsingfors 1949
* *Sju år för Johannes*: roman. Söderström, Helsingfors 1950
* *Stendalen*: roman. Söderström, Helsingfors 1951
* *Slut är fiestan*: roman. Söderström, Helsingfors 1954

Lähteet
-------

* Tyyni Schulman SKS:n kirjailijamatrikkelissa (toimimaton linkki)
* Anneli Kotisaari : Catharina Lundinuksen jälkeläisten sukuselvitys, taulu 249 (Arkistoitu – Internet Archive)
* Svenskösterbottniska författare: Tyyni Schulman (1895–1956)[vanhentunut linkki]

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)

 |

 |
**Care.com** on yhdysvaltalainen kotipalveluja välittävää internet-portaalia ylläpitävä osakeyhtiö. Portaalilla on 22 miljoonaa jäsentä 19 maassa, ja sivustolla vierailee 6,4 miljoonaa ihmistä kuukaudessa. Uusi työtarjous sivustolle lisätään keskimäärin 30 sekunnin välein  Care.com listautui New Yorkin pörssiin 24. tammikuuta 2014.

Historia
--------

Aiemmin Upromise ja TheLadders.com-sivujen parissa työskennellyt Sheila Lirio Marcelo sai ajatuksen Care.comin perustamisesta, kun hän kohtasi ongelmia löytää hoitoapua esikoislapselleen. Hänen isänsä sai sydänkohtauksen hoitaessaan Marcelon toista lasta, ja Marcelolla oli ongelmia löytää sekä lasten- että sairaanhoitoapua. 
Kun Care.com-sivusto aloitti toimintansa vuonna 2007, se välitti lastenhoitajia, tukiopettajia, eläintenhoitoa ja vanhustenhoitoa. Tämän jälkeen sivusto on laajentanut toimintaansa muun muassa kodinhoitoon ja erityistarpeisille lapsille suunnattuihin palveluihin.

Sivuston käyttö
---------------

Care.comin käyttö perustuu profiilin luomiselle. Sivustolle on mahdollista luoda joko profiili avun etsimiseen tai profiili, jonka avulla voi etsiä töitä. Apua etsivät voivat etsiä palveluntarjoajia, lisätä työtarjouksia ja selata palveluntarjoajien profiileja ilmaiseksi. Voidakseen ottaa yhteyttä palveluntarjoajiin, avunhakijoiden tulee hankkia yhden, kolmen tai kuuden kuukauden Premium-jäsenyys.  Työtä etsiville palvelun käyttö on maksutonta.

Laajentuminen
-------------

Care.com laajeni Isoon-Britanniaan huhtikuussa 2012, ja samana vuonna palvelu aloitti toimintansa myös Kanadassa. 
Heinäkuussa Care.com hankki saksalaisen Besser Betreut GmbH –osakeyhtiön laajentuen samalla viiteentoista maahan. 
Elokuussa 2012 Care.com hankki teksasilaisen Breedlove & Associates-yrityksen. *lähde?*

Lähteet
-------

1. ↑  Care.com, "Company Overview, Care.com, 4. helmikuuta, 2017.
2. ↑  Rebecca Grant, "Care.com raising $80M IPO to capture early (and massive) care market, Venture Beat, 12. joulukuuta, 2013.
3. ↑  Jordan Graham, "Experts: Care.com IPO shows Boston’s Web savvy, Boston Herald, 24. tammikuuta, 2014.
4. ↑  Beth Pitts, "Sheila Marcelo, Founder & CEO, Care.com, on Raising $111m (Arkistoitu – Internet Archive)," 'The NextWomen magazines', 5. helmikuuta, 2013.
5. ↑  Susan Chaityn Lebovits, "Tapping Web of caregivers, Boston Globe, 9. joulukuuta, 2007.
6. ↑  Dan Kaplan, "Care.com, one-stop shop for child, pet, and elderly care," VentureBeat, 1. elokuuta, 2007.
7. ↑  Kyle Alspach, "Care.com sets IPO share range at $14-$16; could raise up to $86M," *Boston Business Journal*, 10. tammikuuta, 2014.
8. ↑  Daryl Nelson, "Care.com: Is it the Craiglist of the future? ConsumerAffairs, 21. tammikuuta, 2013.
9. ↑  Olivia Solon, "Carer marketplace Care.com launches in UK (Arkistoitu – Internet Archive)", Wired UK, 19. huhtikuuta, 2012.
10. ↑  Brian Womack, "Care.com Acquires Besser Betreut as Website Expands Internationally," Bloomberg.com, 11. heinäkuuta, 2012.
Francisco António de Almeida
**Francisco António de Almeida** (n. 1702 – 1755 Lissabon?) oli portugalilainen säveltäjä.

Kuningas Juhana V lähetti Almeidan toisen säveltäjän, António Teixeiran tavoin opiskelemaan musiikkia Roomaan. Almeida palasi Portugaliin ja saavutti keskeisen aseman sen musiikkielämässä 1700-luvun alkupuoliskolla. Hänen elämästään on kuitenkin säilynyt hyvin vähän tietoa.

Almeidalta säilyneeseen tuotantoon kuuluu muun muassa motetteja, *Te Deum*, oratorio *La Giuditta* (1726) ja näyttämöteoksia. Hänen teoksensa *La pazienza di Socrate* (1733, sittemmin kadonnut) tunnetaan ensimmäisenä portugalilaisena oopperana. Almeida sävelsi myös kaksi koomista oopperaa, joista vain *La Spinalba* (1739) on säilynyt. Hänen uskotaan kuolleen Lissabonin maanjäristyksessä 1755.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Francisco Antonio de Almeida Naxos
2. 1 2 3  Review: Almeida La Guiditta Gramophone

Aiheesta muualla
----------------

* IMSLP: nuotteja

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Latvia
* Tšekki
* Alankomaat
* Portugali
* Vatikaani

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* RISM
* IdRef

 |

 |
Svetozar Marović
**Svetozar Marović** (montenegroksi Светозар Маровић, s. 31. maaliskuuta 1955 Kotor, Jugoslavia) on montenegrolainen poliitikko, joka oli Serbia ja Montenegron presidentti 7. maaliskuuta 2003 – 3. kesäkuuta 2006.*lähde?* Hänen kautensa päättyi Montenegron julistautuessa itsenäiseksi.

Elämäkerta
----------

Marović suoritti oikeustieteen tutkinnon silloisessa Titogradissa (nykyisin Podgorica) Veljko Vlahovićin yliopistossa. Hän on naimisissa Đina Prelevićin kanssa ja heillä on kaksi lasta.

Marović oli perustamassa Montenegron demokraattista sosialistipuoluetta (Demokratska partija socijalista Crne Gore), jonka edeltäjä oli Montenegron kommunistinen puolue. Marović valittiin 1990 Montenegron parlamenttiin, ja hän toimi sen puheenjohtajana kolme kautta. 

Marović keksi 1990-luvun alussa moton: "Sota rauhan puolesta", jolla hän kuvasi ja oikeutti Montenegron reserviläisten hyökkäyksen Dubrovnikiin ja Konavleen 1991.

Vuonna 2001 entinen Montenegron presidentti Momir Bulatović syytti muistelmateoksessaan *Pravila ćutanja* Marovićia lahjusten ottamisesta öljyn ja tupakan salakuljetuksen jättämiseksi huomiotta.

Presidentiksi Marović valittiin heinäkuussa 2003 nelivuotiskaudelle Serbia ja Montenegron parlamentin valitsemana. Hän pyysi anteeksi Kroatian ja Bosnia-Hertsegovinan kansalaisilta. Kroatian Stjepan Mesić vastasi anteeksipyyntöön omallaan, mutta kukaan Bosnian presidenttineuvostosta ei esittänyt vasta-anteeksipyyntöä.

Syyskuun alussa 2005 Serbian valtiovarainministeri Mlađan Dinkić kertoi lehdistökonferenssissa Marovićin solmineen Mile Dragićin puolustusvälinetarviketarvikkeiden valmistajan kanssa 296 miljoonan euron sopimuksen muun muassa 69 000 kypärän ja 60 000 luotiliivien toimittamisesta Serbia ja Montenegron 28 000 miehen asevoimille.

Marovićin DSP-puolue kannatti Montenegron itsenäisyyttä, ja Marović kampanjoi sen puolesta 2006. Kun 55,5 prosenttia äänesti 21. toukokuuta 2006 itsenäisyyden puolesta, Montenegro julistautui itsenäiseksi 3. kesäkuuta.

Vuonna 2016 Marović tuomittiin talousrikoksista vankilaan ja suuriin vahingonkorvauksiin. Hän vältti rangaistuksen pakenemalla Serbiaan.

Lähteet
-------

1. 1 2  Ex-top Montenegrin politician to serve 46 months in prison *AP News*.  2016. Viitattu 21.9.2021.
2. ↑  Serbia Stays Silent on Call to Extradite Ex-President Marovic *Balkan Insight*.  2020. Viitattu 21.9.2021.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Svetozar Marović** Wikimedia Commonsissa

Jugoslavian liittotasavallan lippuJugoslavian liittotasavallan presidentit
Dobrica Ćosić (1992–1993) | Zoran Lilić (1993–1997) | Slobodan Milošević (1997–2000) | Vojislav Koštunica (2000–2003)  

**Serbia ja Montenegron presidentti**  

Svetozar Marović (2003–2006)



|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |

 |
Sviritsaa
**Sviritsa** (ven. Сви́рица, joskus suom. *Syvärinsuu*) on maaseututaajama ja maalaiskunta Leningradin alueen Olhavan piirissä Venäjällä. Se sijaitsee lähellä Syvärijoen suuta 176 kilometriä Pietarista koilliseen. Asukkaita on 750 henkeä.

Paikkakunta on syntynyt 1700-luvulla Laatokan kanavan rakentamisen yhteydessä. Se on rakennettu jokien ja kanavien erottamille seitsemälle saarelle. Tärkein työnantaja on jokiliikenne. Palveluja ovat lastentarha, keskikoulu, kulttuuritalo, ensiapuasema ja posti. Nähtävyyksiin kuuluu Uuden Laatokan kanavan rakennuttajalle Aleksanteri II:lle pystytetty muistomerkki. Taajaman pohjoispuolella sijaitsee Ala-Syvärin luonnonpuisto.

Sviritsa on myös Paksujoen vasemmanpuoleisen suuhaaran nimi.

Lähteet
-------

1. ↑  *Venäjän federaation paikannimiä*, s. 229. Helsinki: Kotimaisten kielten tutkimuskeskus, 2006. ISBN 952-5446-18-2. Teoksen verkkoversio (viitattu 9.10.2015).
2. ↑
3. ↑  Administratsija Volhovskogo munitsipalnogo raiona: Sviritskoje selskoje poselenije *volkhov-raion.ru*. Viitattu 29.10.2010. (venäjäksi)
4. ↑  *Vokrug Peterburga: putevoditel "Afiši"*, s. 129. Sankt-Peterburg: Izdatelski dom "Afiša", 2007. ISBN 978-91151-024-4.
5. ↑  *Entsiklopeditšeski slovar Brokgauza i Jefrona (CD-rom)*. Moskva: Adept, 2002 (alkuperäisjulkaisu 1890–1907).

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Sviritsa**.
* Sviritsan kunta Olhavan piirin sivustolla (venäjäksi)
**IBM 1130** oli IBM:n 11. helmikuuta 1965 julkaisema minitietokone, jonka toimitukset alkoivat vuonna 1966. Tietokonetta mainostettiin sanoen sen olevan ensimmäinen IBM-tietokone, jonka voit vuokrata alle tuhannella dollarilla kuukaudessa. Tietokoneen myyntihinta oli 32 280 dollaria.

SLT-kortti IBM 1130:stä.
Tietokonetta käytettiin tieteellisen ja matemaattiseen käyttöön sekä insinöörityössä. Aluksi IBM arvioi että mallille olisi 100 kappaleen markkinat, mutta pelkästään saksassa oli 385 tietokonetta vuoteen 1970 mennessä. Koska tietokoneessa oli levyjärjestelmä ja se oli halpa verrattuna muiden valmistajien vastaaviin noin 50 % järjestelmistä oli käytössä kirjanpidollisissa tehtävissä. Tietokoneessa käytettiin IBM:n Solid Logic Technology (SLT) -teknologiaa.

Tietokonetta valmistettiin noin 10 000 kappaletta.

Vaikutus
--------

Charles H. Moore kehitti Forth-kielen 1130:lla.

Chris Crawford kehitti ensimmäisen pelinsä *Tanktics* 1130:lla.

Signetics 2650 mikroprosessorin rakenne vastaa läheisesti 1130:n arkkitehtuuria.

Alan Kay käytti tietokonetta testialustana varhaiselle graafiselle käyttöliittymälle.

Grady Booch oppi ohjelmoimaan 1130:lla.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  IBM 1130 Computing System *technikum29.de*. Viitattu 22.1.2020. (englanniksi)
2. 1 2 3  The IBM 1130 computing system *ibm.com*. Viitattu 22.1.2020. (englanniksi)
3. ↑  Gordon Bell: Rise and Fall of Minicomputers *ethw.org*. Viitattu 22.1.2020. (englanniksi)
4. ↑  Naomi Hamilton: The A-Z of Programming Languages: Forth  27.6.2008. Computerworld.  Arkistoitu 11.6.2019. Viitattu 27.5.2019. (englanniksi)
5. ↑  Simon Carless: An Interview With Chris Crawford  5.6.2003. Gamasutra. Viitattu 7.3.2019.
6. ↑  Signetics 2650: An IBM on a Chip The Cpushack Museum. Viitattu 2.10.2017.
7. ↑  IBM 1130 *columbia.edu*. Viitattu 22.1.2020. (englanniksi)
8. ↑  Alan Kay: The Reactive Engine *mprove.de*.  1969. Viitattu 22.1.2020. (englanniksi)
9. ↑  A. C. Kay: The Reactive Engine *chilton-computing.org.uk*.  1969. Viitattu 22.1.2020. (englanniksi)
10. ↑  Grady Booch polishes his crystal ball *106.ibm.com*.  3.4.2003.  Arkistoitu. Viitattu 22.1.2020. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* IBM 1130 sävellystyössä
* Dokumentaatiota bitsavers.org-palvelussa
**IBM 650** oli IBM:n ensimmäinen sarjavalmistettu tietokone, jota myytiin 450 kappaletta yhdessä vuodessa. IBM valmisti sitä 2 000 kappaletta vuosina 1954–1962. Suomen ensimmäinen toimiva tietokone Ensi oli mallia IBM 650, ja se käynnistettiin ensi kerran Postisäästöpankissa 17. lokakuuta 1958.

IBM 650 oli toteutettu elektroniputkilla, ja se käytti binäärijärjestelmän sijaan kymmenjärjestelmää. Keskusmuistina oli rumpumuisti, joka tallensi 2 000 10-numeroista lukua. Yleisimpänä ulkoisena tallennusvälineenä toimivat reikäkortit. Lisävarusteina oli saatavilla magneettinauha-asema IBM 727 sekä pieni mutta nopea ferriittirengasmuistiyksikkö IBM 653.

Katso myös
----------

* Ensi

Lähteet
-------

1. ↑  Timeline of Computer History Computer History Museum. Viitattu 4.9.2019. (englanniksi)
2. ↑  Siljamäki, Heikki: Suomen ensimmäinen tietokone täyttää tänään 50 vuotta *Tivi*.  17.10.2008. Viitattu 26.10.2018.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **IBM 650** Wikimedia Commonsissa

* IBM-arkistot: IBM 650. (englanniksi)
* Columbian yliopisto: IBM 650. (englanniksi)
* Kuvia Computer History -sivustolla
* Dokumentaatiota bitsavers.org-palvelussa (englanniksi)