recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Obockin alue** (ransk. *région d’Obock*) on hallintoalue Djiboutin koillisosassa. Sen hallinnollinen keskus on Obockin kaupunki. Alueen pinta-ala on 5 700 neliökilometriä ja väkiluku 37 900 henkeä (vuonna 2009, väestölaskenta).

Maantiede
---------

Obockin alue käsittää 25 prosenttia Djiboutin pinta-alasta. Se rajoittuu lännessä Tadjourahin alueeseen, pohjoisessa Eritreaan, idässä Adeninlahteen ja etelässä Tadjouranlahteen. Maisemaa leimaavat sisäosan Mablavuoret ja rannikon alanko. Hiekkarantoja ympäröivät koralliriutat.

Hallinnollinen jako ja asutus
-----------------------------

Alue jakautuu Obockin prefektuuriin sekä Alayloun ja Khor Angarin aliprefektuureihin. Prefekti ja aliprefektit ovat valtiovallan edustajia. Alueella on vaaleilla valittava itsehallintoelin.

Obockin alueella asuu 4,6 prosenttia Djiboutin väestöstä. Asutus on keskittynyt Obockiin ja sen lähiympäristöön. Muita asutuskeskuksia ovat Alaylou, Khor Angar, Médého ja Wadi. Nomadiväestön osuus on 43,2 ja kaupunkiväestön 30,9 prosenttia. Markazin pakolaisleirillä on 5 400 Jemenistä tullutta pakolaista. Obockissa on siirtolaisia myös Etiopiasta, Eritreasta ja Somaliasta.

Liikenne, talous ja palvelut
----------------------------

Obockiin johtaa päällystetty maantie Tadjourahista ja Djiboutin kaupungista (240 kilometriä). Sisämaan liikenneyhteydet ovat heikot. Obockiin on Djiboutista lauttayhteys (70 kilometriä).

Paikallisia elinkeinoja ovat kalastus, karjanhoito ja maanviljely. Lisäksi harjoitetaan pienimuotoista kaupankäyntiä.

Alueella toimii 15 alakoulua, yläkoulu, lyseo ja tekninen lyseo. Terveyspalveluihin kuuluvat Obockin sairaala ja kuusi terveysasemaa. Kaupungissa on vesijohtoverkko, mutta maaseutu kärsii juomaveden puutteesta. Obockissa on myös sähkölaitos.

Matkailu ja nähtävyydet
-----------------------

Alueen nähtävyyksiä ovat Bab al-Mandabin salmessa sijaitsevat tuliperäiset Sawabi- eli "Seitsemän veljeksen saaret", Godoriyan, Khor Angarin ja Ras Siaynin mangrovemetsät, rannikon hiekkarannat ja sisämaan maisemat. Matkailupalveluja on vähän.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6 7 8 9  Plan de développement régional: Région Obock *Portail du ministère d l’économie*. Viitattu 26.9.2021.
2. 1 2  Annuaire statistique de Djibouti 2012 *Portail du ministère d l’économie*. Viitattu 26.9.2021.
Viktor Brack Nürnbergissä vuonna 1947.
**Viktor Brack** (9. marraskuuta 1904 – 2. kesäkuuta 1948) oli saksalainen lääketieteen tohtori ja natsi-Saksan sotarikollinen. Hän oli natsien eutanasiaohjelman eli Aktion T4:n organisoija, jossa natsit tappoivat vammaisia, mielisairaita tai muuten yhteiskunnallisesti arvottomiksi katsottuja saksalaisia. Tämän jälkeen hän järjesteli juutalaisten tappamista kaasukammioissa ja työskenteli Odilo Globocnikin kanssa lopullisen ratkaisun käytännön toteuttamisessa.

Vuonna 1929 Viktor Brackista tuli Saksan kansallissosialistisen työväenpuolueen ja SS:n jäsen. Vuonna 1936 hän järjesti toimisto 2:n (Amt 2) toimintaa Adolf Hitlerin kansliassa Berliinissä. Toimisto tutki Führerin saamia valituksia kaikkialta Saksasta. Marraskuussa 1940 hänet ylennettiin SS-Oberführeriksi. Sodan jälkeen Brack joutui syytetyksi Nürnbergin lääkärioikeudekäynnissä. Oikeudenkäynnissä Brack todisti, että vuodesta 1941, jolloin juutalaisten tuhoaminen alkoi, Heinrich Himmler käski häntä ottamaan yhteyttä eutanasiaohjelman kanssa työskennelleisiin lääkäreihin ja suunnittelemaan kuinka nuoria juutalaisia voitaisiin steriloida ja käyttää työvoimana. Ajatuksena oli kehittää menetelmä, josta uhrit eivät edes olisi tietoisia.

Maaliskuussa 1941 Brack jättikin Himmlerille raportin, jossa todettiin voitavan käyttää röntgensäteitä laajamittaisena sterilointivälineenä. Hän vakuutti kesäkuussa 1941 Himmlerille järjestelmän toimivuutta kirjeellä, ja sitä alettiin heti testata Auschwitzin vangeilla. Todistajana lääkärien oikeudenkäynnissä olleen ranskalaissyntyisen Auschwitzissa syyskuusta 1943 tammikuuhun 1945 vankina olleen juutalaislääkärin mukaan leirin SS-lääkärit sterilisoivat ja kastroivat vankeja, ja toimenpiteet olivat erittäin tuskallisia. Brack tuomittiin niin sanotussa lääkärioikeudenkäynnissä kuolemaan ja hirtettiin 2. kesäkuuta 1948.

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |

 |
**Viktor Mihailovitš Burajev** (ven. Виктор Михайлович Бураев, s. 23. elokuuta 1982) on venäläinen kävelijä.

Burajev saavutti pronssia 10 000 metriltä Santiago de Chilen juniorien MM-kisoista 2000 ajalla 40.56,57. Seuraavana vuonna hän käveli niin ikään pronssille Edmontonin MM-kisojen 20 kilometrillä. Münchenin EM-kilpailuissa 2002 hän käveli ajalla 1.20.36 neljänneksi. 

Ateenan olympialaisissa 2004 hän sijoittui kahdenneksikymmenneksineljänneksi ja sijoittui samana vuonna kävelyn maailmancupissa Naumburgissa seitsemänneksi ajalla 1.20.14. Vuonna 2006 hän käveli Göteborgin EM-kisoissa neljänneksi ja La Coruñan maailmancupissa seitsemänneksi. Tšeboksaryn maailmancupissa 2008 hän oli kahdeskymmenesneljäs ajalla 1.22.29.

Syyskuussa 2008 Venäjän yleisurheiluliitto langetti Burajeville kahden vuoden kilpailukiellon EPOn käytöstä.

Ennätykset
----------

* 10 000 metrin kävely: 38.46,4 (2000)
* 10 kilometrin kävely: 38.58 (2003)
* 20 000 metrin kävely: 1.21.29,2 (2001)
* 20 kilometrin kävely: 1.18.06 (2001)

Lähteet
-------

1. 1 2  Viktor Burajev Kansainvälinen yleisurheiluliitto.  (englanniksi)
2. ↑  Viisi venäläistä kävelijää kilpailukieltoon  23.9.2008. Helsingin Sanomat.  Arkistoitu 25.9.2008. Viitattu 26.9.2008.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* World Athletics
* Tilastopaja 🔒

 |

 |
**Lucayanit** olivat nykyisen Bahamasaarten alkuperäisasukkaita. Bahamasaarten asutus syntyi 600-luvulla ja esimerkiksi keramiikan perusteella saarten asukkaat edustivat esimerkiksi Hispaniolan ja Jamaikan saarten kaltaista taino-kulttuuria. Lucayaneja oli hieman ennen eurooppalaisten saapumista arviolta 80 000, mutta Kristoffer Kolumbuksen saavuttua Karibialle heidän määränsä romahti kulkutautien ja orjuutuksen myötä. Bahamasaaria on tavallisesti pidetty tyhjentyneinä vuoteen 1513 mennessä, mutta on mahdollista että lucayaneja eli saarilla vielä jonkin aikaa tämän jälkeenkin.

Historia
--------

Bahamasaaret asutettiin suhteellisen myöhään, todennäköisesti vasta 600-luvulla. Tuolloiset Bahamasaaret olivat metsien tai savannien peitossa ja niiltä löytyi Karibian saarten olosuhteissa tärkeitä makean pohjaveden lähteitä, vaikka matalilla saarille ei muuten esimerkiksi jokia ollutkaan. Bahaman asukkaat saapuivat Hispaniolasta tai Kuubasta. Samaan aikaan Bahamasaarten kanssa ihmisasutus levisi Jamaikalle, mikä saattaa viitata olosuhteiden muuttumiseen muualla siten, että ihmisten oli pakko lähteä etsimään uusia asuinalueita. Muuttoaalto Bahamalle kesti kaksi tai kolme vuosisataa. Lucayanien jälkeensä jättämä keramiikka on samankaltaista, kuin Jamaikan ja Hispaniolan keramiikka, joten heidän voidaan olettaa edustaneen samaa taino-kulttuuria. Lucayanien asuinpaikkoja tunnetaan Bahamasaarten 19 suurimmalla saarella, tai pienemmillä saarilla niiden välittömässä läheisyydessä. Asuinpaikkoja tunnetaan nykyisen Bahaman alueen ohella Turks- ja Caicossaarilta.

Kristoffer Kolumbus saapui ensimmäisenä eurooppalaisena Karibialle vuonna 1492. Lucayaneja oli eurooppalaisten saapuessa ehkä noin 80 000, mutta heidän määränsä romahti sittemmin nopeasti. Lucayanit kärsivät todennäköisesti samoista kulkutaudeista, jotka tuhosivat Karibian alueen tainoyhteisöjä. Suuria määriä kaapattiin myös orjuuteen ja kuljetettiin esimerkiksi Hispaniolaan ja Venezuelaan. Peter Martyrin mukaan orjuuteen päätyi jopa 40 000 lucayanilaista. Bahamasaaria on pidetty usein kokonaan tyhjentyneinä vuoteen 1513 mennessä, jolloin espanjalainen Juan Ponce de León matkusti Floridaan. Joidenkin esimerkiksi asuinpaikkojen ajoitukseen perustuvan tutkimuksien mukaan lucayaneja asui Bahamasaarilla kuitenkin vielä jonkin aikaa vuoden 1513 jälkeenkin.

Lähteet
-------

1. ↑  Valtonen, Pekka: "Ensimmäiset ihmiset Isoilla-Antilleilla", *Karibian historia*. Gaudeamus, 2017. ISBN 978-952-345-516-0.
2. ↑  The first people in the Turks & Caicos Turks & Caicos National Museum. Viitattu 10.5.2018. (englanniksi)
3. ↑  The People Who Discovered Columbus: The Prehistory of the Bahamas University Press of Florida. Viitattu 10.5.2018. (englanniksi)
4. ↑  Joost Morsink: Spanish-Lucayan interaction: continuity of native economies in early historic times (pdf) *Journal of Caribbean Archaeology*. Viitattu 10.5.2018. (englanniksi)
Kazanin Jumalanäiti, 1649 v.
**Kazanin Jumalanäiti** (ven. Казанская Богоматерь,  *Kazanskaja Bogomater*) tai **Kazanin Theotokos** eli *Kazanin Jumalansynnyttäjä* on Venäjän ortodoksisen kirkon merkittävimpiä ikonityyppejä. Kuva esittää Kazanin kaupungin suojelijaa Neitsyt Mariaa. Kazanin jumalanäidin ikonia pidettiin vuosisatojen ajan koko Venäjän suojelijana eli palladionina. Ikonin tunnetuin kappale, pieni, 22,5 × 27,5 cm:n kokoinen ikoni varastettiin vuonna 1904 ja ilmeisesti tuhottiin.

Nykyään Kazanin Jumalanäiti on Venäjällä suosittu häälahja. Ikoni yhdistetään usein venäläiseen  nationalismiin .

Alkuperä
--------

Ikonia Kazanissa säilyttänyt Kazanin Jumaläidin luostari vanhassa valokuvassa.
Tradition mukaan ikoni saapui Venäjälle Konstantinopolista 1400-luvun alussa. Tataarien piiritettyä ja poltettua Kazanin kaupungin vuonna 1438 se joutui kadoksiin, kunnes ikoni jälleen löytyi 1500-luvun jälkipuoliskolla. Matrona Onutshina -nimisen kymmenvuotiaan tytön kerrotaan löytäneen ikonin tulipalossa tuhoutuneen Kazanin kaupungin raunioista 8. heinäkuuta 1579. Ikonin olinpaikan oli hänelle kertonut Neitsyt Maria ilmestyksessä. Ikonia säilytettiin sen löytöpaikan päälle myöhemmin rakennetussa luostarissa. Kazanin Jumalanäidistä tehtiin useita kopioita, joita oli nähtävissä muun muassa Moskovan, Pietarin sekä Jaroslavin kaupungeissa.

Varkaus
-------

Alkuperäisenä pidetty Kazanin Jumalanäidin ikoni varastettiin sitä säilyttäneen luostarin kirkosta 29. kesäkuuta 1904. Varkaat ja ikonin kultaiset jalokiviupotuksin koristellut kehykset löydettiin muutamaa vuotta myöhemmin, mutta itse kuva jäi kadoksiin. Osa varkaista väitti sen olevan poltettu ja yksi kertoi sen olevan kaukaisessa siperialaisessa luostarissa. Poliisi ei kuitenkaan jatkanut ikonin jäljittämistä, koska se piti mahdollisesti löydettävän kuvan aitouden varmistamista mahdottomana.*lähde?*

Pyhitetyt kirkot
----------------

Kazanin Jumalanäidin ikonille on Venäjällä pyhitetty useita kirkkoja ja katedraaleja, muun muassa Pietarissa ja Moskovassa sijaitsevat Kazanin Jumalanäidin katedraalit. Suomessa ikonille on pyhitetty Järvenpään ja Loviisan ortodoksiset kirkot sekä Porin venäläinen ortodoksikirkko. Luovutettujen alueiden kirkoista Terijoen ortodoksinen kirkko on myös pyhitetty Kazanin Jumalanäidin ikonille.

Lähteet
-------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Kazanin Jumalanäidin ikoni**.
* Ortodoksi.net (Arkistoitu – Internet Archive)
**Luupuveden työväentalo** oli Kiuruveden kaupungin Luupuveden kylässä sijainnut työväentalo.

Historiaa
---------

Luupuveden työväenyhdistys perustettiin todennäköisesti vuonna 1912, sillä kyseisenä vuonna yhdistys ilmoitti ensimmäisen kerran jäsenmääränsä SDP:n puoluetilastoon, ja elokuussa 1912 se myös järjesti ensimmäisen iltamansa Konolanmäen Wallan talossa. Iltamien ohjelmassa oli "kaikenlaista iloa nuorille ja vanhoille" ja tervetulleiksi toivotettiin sekä köyhät että rikkaat. Vuonna 1912 yhdistyksellä oli 15 jäsentä, vuonna 1916 jäseniä oli 14.  Vuoteen 1925 mennessä yhdistys oli saanut käyttöönsä oman talon. Kyseisen vuoden elokuussa uutisoitiin, että Luupuveden työväenyhdistyksen talollaan järjestämissä iltamissa oli syntynyt tappelu, jonka yhteydessä yksi henkilö oli kuollut. Vuonna 1930 talo suljettiin väliaikaisesti kommunistilakien nojalla. Talon myöhemmästä kohtalosta ei ole tietoa.

Lähteet
-------

1. ↑  Salmetar *digi.kansalliskirjasto.fi*.  1.8.1912, no 83. Viitattu 28.9.2022.
2. ↑  Matti Turkkila (toim.): SDP:n puoluetilasto 1912  1913. Sos.dem puolue/ Työväen Arkisto. Viitattu 26.9.2022.
3. ↑  Matti Turkkila (toim.): SDP:n puoluetilasto 1916  1917. Sos.dem puolue/ Työväen Arkisto. Viitattu 23.9.2022.
4. ↑  Uusi Suomi *digi.kansalliskirjasto.fi*.  30.8.1925, no 198. Viitattu 28.9.2022.
5. ↑  Pohjois-Savo *digi.kansalliskirjasto.fi*.  26.8.1930, no 94. Viitattu 28.9.2022.
Red Sucker LakeRed Sucker Laken sijainti Kanadan kartalla

**Red Sucker Lake** on kylä samannimisen järven pohjoisosassa sijaitsevalla noin kolmen kilometrin mittaisella saarella Manitoban provinssin koillisosassa Kanadassa, lähellä Ontarion rajaa. Kylän asukasluku on 33 ja siellä on yhdeksän taloutta. Kylän lähellä mannermaalla sijaitsee **Red Sucker Lake No. 1976** -intiaanireservaatti, jonka asukasluku on 740.

Kylä sijaitsee linnuntietä noin 350 kilometriä koilliseen Winnipegistä ja noin 285 kilometriä itään Thompsonista. Kylällä on oma koulu ja sekatavarakauppa. Lähin sairaala sijaitsee Norway Housessa.

Alueen liikenne hoidetaan pääasiassa lentokonein, lentoliikennettä palvelee Red Sucker Laken lentoasema. Kiinteää tieyhteyttä ei ole, talvisin helmi–maaliskuussa käytössä on talvitieyhteys Garden Hilliin.

Lähteet
-------

1. ↑  Broadband.gc.ca: Community profiles: Red Sucker Lake, MB[vanhentunut linkki]
2. ↑  Broadband.gc.ca: Community profiles: Red Sucker Lake No. 1976, MB[vanhentunut linkki]

Aiheesta muualla
----------------

* Red Sucker Lake First Nation (Arkistoitu – Internet Archive)
* Frontier Schools: Disbrowe School (Arkistoitu – Internet Archive)
* Government of Manitoba: Community profile (PDF)
**Robert "Bob" Cochran** on televisiotuottaja, joka tunnetaan parhaiten televisiosarja *24:n* luojana yhdessä Joel Surnowin kanssa.

Cochran käsikirjoitti 1987–1988 kaksi jaksoa televisiosarjaan *L.A. Law*. Kahtena seuraavana vuonna hän oli käsikirjoittamassa sarjaa *Viinitila Falcon Crest*. Vuonna 1991 hän toimi myös sarjojen *Sons and Daughters* ja *The Antagonists* käsikirjoittajana sekä sarjan *The Commish* tuottajana ja käsikirjoittajana. Cochran tuotti 1995 sarjaa *Kunnian miehet*, johon hän käsikirjoitti kolme jaksoa. Vuosina 1997–2001 Cochran oli luovana konsulttina sarjassa *La Femme Nikita*. Hän myös käsikirjoitti sarjaan 13 jaksoa. Vuonna 2001 hän käsikirjoitti minisarja *Attilan* ja loi televisiosarja *24:n*, jonka tuottajana hän on alusta asti toiminut. Cochran on käsikirjoittanut 17 jaksoa *24:ään*. Tämän jälkeen hän on tuottanut ja käsikirjoittanut vuonna 2007 sarjaa *Company Man*, tuottanut ja käsikirjoittanut pilottijakson sarjaan *The Call* ja vuonna 2008 tuottanut sarjaa *The Madness of Jane*. Hän on myös ollut mukana käsikirjoittamassa *24:stä* elokuvaa, jonka tuotantoa ei ole kuitenkaan aloitettu.

Cochran on voittanut 2002 Emmy-palkinnon parhaasta draamasarjan käsikirjoituksesta yhdessä Joel Surnowin kanssa. Seuraavana vuonna hän oli voittamassa Yhdysvaltain tuottajakillan parhaan draamasarjan tuottajan palkintoa yhdessä muiden 24:n tuottajien kanssa. Vuonna 2006 *24:n* tuottajatiimi voitti Monte Carlon TV-festivaaleilla parhaan kansainvälisen tuottajan palkinnon ja Emmy-palkinnon parhaasta draamasarjasta.

Lähteet
-------

1. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive)
2. ↑
3. ↑
4. ↑


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Yhdysvallat
* Japani
* Alankomaat

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
Robert Christgau vuonna 2010 Seattlessa
**Robert Christgau** (s. 1942) on yhdysvaltalainen rock-kriitikko ja kirjailija.

Christgau alkoi kirjoittaa rock-arvosteluja *Esquire*-lehteen vuonna 1967. Hän ryhtyi newyorkilaisen *The Village Voicen* kolumnistiksi 1969, siirtyi *Newsday*-lehteen 1972 ja palasi *Village Voiceen* 1974 kymmeneksi vuodeksi musiikkitoimittajaksi. Vuosina 1985–2006 Christgau toimi lehdessä vanhempana toimittajana ja sen johtavana musiikkikriitikkona. Hän on kirjoittanut lukuisiin muihinkin lehtiin ja julkaisuihin. Christgau tunnetaan erityisesti *Consumer Guide* -palstastaan, jossa hän on vuodesta 1969 lähtien antanut albumeille kirjainarvosanoja.

Christgau on julkaissut kuusi kirjaa: kokoelmat *Any Old Way You Choose It* (1973) ja *Grown Up All Wrong* (1998), muistelmat *Going Into the City: Portrait of a Critic as a Young Man* (2015) sekä kolme levyopasta, jotka perustuvat hänen kolumneihinsa.

Christgau on opettanut useissa collegeissa ja yliopistoissa, kuten New Yorkin yliopistossa, missä hän on opettanut englantia, journalismia ja musiikin historiaa. Hän on Ferris Professor of Journalism Princetonin yliopistossa 2007.

Christgau sai kandidaatintutkinnon Dartmouthista 1962. Hän meni naimisiin vuonna 1974 ja hänellä on tytär.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Robert Christgau: Music Reviewer, All Things Considered NPR. Viitattu 19.9.2016.
2. ↑  Dave Itzkoff: Robert Christgau’s ‘Going Into the City’ *The New York Times*.  6.3.2015. Viitattu 19.9.2016.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Robert Christgau** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Espanja
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Latvia
* Tšekki
* Australia
* Kroatia
* Alankomaat

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**Knut Gustaf Ferdinand Grönhagen** (10. toukokuuta 1823 Hämeenkyrö – 8. tammikuuta 1909 Vilna) oli suomalainen Venäjän keisarillisessa armeijassa palvellut jalkaväenkenraali.

Grönhagenin vanhemmat olivat luutnantti, kruununnimismies Berndt August Grönhagen ja Eva Sofia Granfelt ja puoliso vuodesta 1855 Natalia Ivanovna Dvoržitskaja. Grönhagen tuli nuoremmaksi aliupseeriksi Henkivartioväen Suomen tarkk’ampujapataljoonaan 1840 ja ylennettiin porte-épée-vänrikiksi 1842. Seuraavana vuonna hänet ylennettiin vänrikiksi ja siirrettiin Muromin jalkaväkirykmenttiin Vladimirin kuvernementtiin ja edelleen vuonna 1845 1. venäläiseen tarkk’ampujapataljoonaan. Aliluutnantiksi hänet ylennettiin 1846, luutnantiksi 1847, alikapteeniksi 1850 ja kapteeniksi 1853.

Grönhagen siirrettiin helmikuussa 1855 2. reservitarkk’ampujapataljoonaan, mutta ylennettiin heinäkuussa majuriksi 1. tarkk’ampujapataljoonassa ja nimitettiin pataljoonan komentajaksi tammikuussa 1856. Hänet siirrettiin vuoden päästä 3. krenatööritarkk’ampujapataljoonan komentajaksi ja ylennettiin everstiluutnantiksi 1859. Grönhagen osallistui Tammikuun kansannousun kukistamiseen Puolassa 1863. Seuraavana vuonna hänet ylennettiin everstiksi. Vuonna 1866 hänet määrättiin 99. Ivangorodin jalkaväkirykmentin komentajaksi ja vuonna 1873 Mogilevin alueen sotilaskäskynhaltijaksi sekä Mogilevin sotasairaalan päälliköksi. Grönhagen ylennettiin kenraalimajuriksi 1875 ja komennettiin Mogilevin alueelle sijoitettujen joukkojen 6. prikaatin komentajaksi vuonna 1881. Hänet ylennettiin kenraaliluutnantiksi 1885 ja jalkaväenkenraaliksi siirrettynä armeijan jalkaväen reserviin tammikuussa 1893. Eron sotapalveluksesta hän sai saman vuoden kesäkuussa.

Grönhagenin veli oli eversti Berndt Adolf Grönhagen.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Knut Gustaf Ferdinand Grönhagen *Suomalaiset kenraalit ja amiraalit Venäjän sotavoimissa 1809–1917*. Biografiakeskus, Suomalaisen Kirjallisuuden Seura. (Viitattu 2.2.2020)
2. ↑  Adelsvapen-wiki: Adliga ätten Grönhagen nr 929, Tab 24 Viitattu 31.7.2021.
**Andros** on Bahaman suurin saari, joka on kooltaan noin 6 000 km². Saaren 225 kilometriä pitkä koralliriutta on maailman kolmanneksi suurin. Saarella oli 9 221 asukasta vuonna 2011.

Vuonna 1550 espanjalaiset saapuivat saarelle etsimään orjia ja tuhosivat alkuperäisväestön väkivalloin ja taudein. Saarelle annettiin nimeksi *Espiritu Santo* ("Pyhä Henki"), mutta eräässä vuoden 1782 kartassa saarta kutsutaan myös nimellä *San Andreas*. Nykyinen nimi on todennäköisesti annettu Edmund Androsin kunniaksi. Hän toimi Barbadoksella brittiläisten joukkojen komentajana sekä New Yorkin, Massachusettsin ja Uuden-Englannin kuvernöörinä. Saarta asuttivat 1700-luvulla merirosvot. Vuosisadan loppupuolella myös lojalistit ja heidän orjansa asuivat Androksella.

Androksella on 104 km² sademetsää ja suota. Suolla tavataan yli 50 erilaista orkidealajia. Oikeastaan Andros koostuu kahdesta saaresta, joita tämä suoalue yhdistää. Saarella tavataan noin 200 lintulajia. Androksen luonto on säilynyt hyvin, sillä se ei ole yhtä kaupallistunut turismin tarpeisiin kuin monet muut Bahamasaaret. Tästä huolimatta saarella käy vuosittain tuhansia vierailijoita, joista monet ovat sukeltajia tai kalastajia. Hurrikaanit iskevät saarelle keskimäärin kahden ja puolen vuoden välein.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Andros (Bahama)** Wikimedia Commonsissa

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.
*Tämä artikkeli kertoo Ranskan laivaston Suffren-luokan risteilijästä. Muita samannimisiä aluksia on täsmennyssivulla.*

**Suffren** oli Ranskan laivaston 1920-luvun lopulla valmistunut Suffren-luokan raskas risteilijä toisessa maailmansodassa.

Palvelus
--------

*Suffren* liitettiin 1929 palvelukseen otettaessa Ranskan Välimeren laivaston 1. kevyeen viirikköön, jossa se osallistui seuranneet vuodet normaaliin rauhanajan palvelukseen. Alus määrättiin keväällä 1939 vapauttamaan *Primauguet*. Se lähti 21. kesäkuuta Toulonista Saigoniin. Alus aloitti 23. heinäkuuta Indo-Kiinan aseman lippulaivana.

Toisen maailmansodan alkaessa alus partioi Etelä-Kiinan merellä etsien saksalaisia saarronmurtajia Hollannin Itä-Intian vesiltä. Marraskuun lopulla alus saapui Singaporeen saattaakseen Australian joukkojenkuljetussaattueen Intian valtameren yli *HMS Kentin* kanssa. Saattuetehtävät jatkuivat huhtikuun loppuun ja *Suffren* lähti 5. toukokuuta Colombosta paluumatkalle Adenin ja Suezin kautta Välimerelle. Alus saapui 18. toukokuuta Aleksandriaan, jossa se liittyi amiraali René-Émile Godfroyn johtamaan laivueeseen. Alus osallistui ainoastaan yhteen purjehdukseen Aigeianmerellä Italian sodanjulistuksen ja Ranskan aselevon välillä.

*Suffrenin* toinen operaatio, jonka se teki *Duguay-Trouanin* ja *Lorrainen* kanssa, 21. kesäkuuta Bardian satamaan oli onnistunut. Aselepoehtojen mukaisesti alus makasi ankkurissa aina toukokuuhun 1943, jolloin amiraali Godfroy päätti liittyä taisteluun liittoutuneiden rinnalla. Kierrettyään Afrikan alus saapui 3. syyskuuta Dakariin, josta se aloitti akselivaltojen saarronmurtajien etsinnän eteläiseltä Atlantilta. Toiminta jatkui vuoteen 1944 aluksen matkatessa aina Recifeen. Tämän jälkeen alus siirrettiin telakalle Casablancassa.

Toisen maailmansodan päätyttyä alus teki 26. helmikuuta 1946 - 21. maaliskuuta 1947 useita joukkojenkotiutusmatkoja Ranskan emämaan ja Indokiinan välillä ennen paluutaan Touloniin. Alus siirrettiin 1. lokakuuta 1947 reserviin ja sitä käytettiin kelluvana tukikohtana ennen romuttamistaan 1974.

Lähteet
-------

* Gardiner, Robert (toim.): *Conway's All the World's Fighting Ships 1922–1946*. Lontoo, Englanti: Conway Maritime Press, 1987. ISBN 0-85177-146-7. (englanniksi)
* Whitley, M. J.: *Cruisers of World War Two - an international encyclopedia*. Lontoo: Arms and Armour, 1996. ISBN 1-86019-874-0. (englanniksi)

### Viitteet

1. ↑  Whitley, M. J. s. 32
2. ↑  Whitley, M. J. s. 32-33
3. 1 2  Whitley, M. J. s. 33

*Suffren*-luokan risteilijät

|  |
| --- |
| *Suffren* – *Colbert* - *Foch* - *Dupleix* |
| Edeltäjä: *Duquesne*-luokka – Seuraaja: *Jeanne d'Arc* |
**Maatalousoikeus** eli agraarioikeus on oikeudenala, jonka piiriin kuuluvat maatilaa tuotannollisena yksikkönä, maataloutta taloudellisena toimintana ja valtakunnallista maatalouden ohjaamista koskevat oikeussäännöt ja tutkimus. Se on osa maaseudun elinoloja sääntelevää maaseutuoikeutta. Maatalousoikeuden rajat ovat liukuvia, sillä se on tiettyyn teemaan perustuva oikeudenala, jonka rajoja ei määritä perinteinen oikeusalajaottelu. Alan tutkimuksessa tarkastelun lähtökohtana on maataloudellinen yritystoiminta.

Maatalousoikeuden piiriin kuuluvat maatalouteen liittyvät normistot, joita ei voi luontevasti liittää mihinkään muuhun oikeudenalaan. Keskeiset säännökset liittyvät maatalouden tuotannonohjaukseen. Maataloudelliseen yritystoimintaan liittyy kuitenkin monia normistoja, jotka kuuluvat muiden oikeudenalojen piiriin. Kiinteistönmuodostamisoikeus on maa- ja vesioikeuden osa-alue, maatilaperimys kuuluu perintöoikeuteen, maatalousmaan vuokra esineoikeuteen, maatalousyrittäjien eläkkeet sosiaalioikeuteen, maatilaverotus vero-oikeuteen, kasvinjalostus immateriaalioikeuteen ja ympäristönsuojelu ympäristöoikeuteen.

Maatalousoikeudellinen tutkimus on osa oikeustieteellistä tutkimusta, mutta siinä oikeuspoliittinen näkökulma on tavallista enemmin esillä. Toisaalta tulkintajuridiikalla on vähäisempi merkitys kuin muussa oikeustieteellisessä tutkimuksessa. Maatalousoikeudella on oma käsitteistönsä ja se käyttää aputieteenä maatalous- ja metsätieteitä.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  *Encyclopædia iuridica fennica,* Suomalainen lakimiesyhdistys 1994–1999, ISBN 951-855-135-9, osa II palstat 328–338.
**Gaius Julius Caesar Strabo** oli roomalainen poliitikko. Hänen veljensä Lucius Julius Caesar oli merkittävä poliitikko. Strabo eteni urallaan aina ediiliksi asti. Hän oli diktaattori Julius Caesarin isän setä.

Strabon ensimmäinen poliittinen tehtävä oli jäsenenä komiteassa jonka tuli valvoa *Lex frumentaria* -lain toimeenpanoa vuonna 103 eaa. Strabosta tuli pontifex vuonna 99 eaa. kvestori 96 eaa. ja ediili vuonna 90 eaa.

Sullan kaapattua vallan Strabo yritti päästä valituksi konsuliksi, vaikka cursus honorumin mukaan hänen olisi tullut olla preettori ennen tätä virkaa. Sulla kannatti ilmeisesti Strabon aikomusta. Sullan lähti sotimaan Mithridates VI:ta vastaan vuonna 87 eaa. Sullan vihollinen Marius palasi Roomaan ja hänen veljensä Lucius tapettiin seuranneissa mellakoissa. 

Strabon tiedetään kirjoittaneen kolme tragediaa, ja hänet tunnettiin humoristisena oraattorina.

Lähteet
-------

* Jona Lendering: Gaius Julius Caesar Strabo Livius.org.  Arkistoitu 1.3.2010. Viitattu 1.8.2009.
**Gaius Ummidius Durmius Quadratus** (k. 60) oli roomalainen poliitikko.

Ummidius oli uransa aikana kaksi kertaa konsulina. Toisen kerran keisari Claudiuksen aikana. Vuonna 51 hänet nimitettiin Syyrian maaherraksi, jossa hän palveli kuolemaansa saakka. Ummidius oli Juudeassa vuonna 52, jolloin hän korjasi roomalaisten prokuraattorien tekemiä vahinkoja. Vuonna 55 roomalainen kenraali Gnaeus Domitius Corbulo lähetettiin Galatian ja Kappadokian legaatiksi. Ummidius joutui luovuttamaan puolet armeijastaan Corbulon komentoon. Myöhemmin miesten välille tuli riitaa parthialaisista panttivangeista mutta erimielisyydet eivät kehittyneet vakavammaksi. Ummidius kuoli vuonna 60 ja Corbulo nimitettiin hänen tilalleen Syyrian maaherraksi.

Lähteet
-------

* Adrian Goldsworthy: *Rooman puolesta - sotilaat, jotka loivat Rooman valtakunnan*, s. 330, 333. Ajatus Kirjat, 2009. ISBN 978-951-20-8232-2.
* Matthew Bunson: *Encyclopedia of the Roman empire*, s. 561. Infobase Publishing, 2002. ISBN 0816045623. (englanniksi)
**Gaius Julius Priscus** (k. noin 248 tai 249 jälkeen?) oli roomalainen sotilas ja poliitikko sekä keisari Philippus Arabsin veli.

Priscus oli kotoisin Arabian tai Syyrian provinssista ja hänen isänsä oli Julius Marinus. Keväällä 242 hänet nimitettiin pretoriaanikaartin prefektiksi ja tätä ennen hän oli toiminut Mesopotamian prefektinä. Jos Roomasta löytynyt katkonainen piirtokirjoitus voidaan yhdistää Priscukseen, niin hänen uransa sai Gordianus III:n aikana nopean sysäyksen eteenpäin ja Priscus toimi muun muassa Macedonian provinssin prokuraattorina, Aegyptuksen eli Egyptin provinssin varaprefektinä sekä tuomarina Aleksandriassa. Vuonna 243 Gordianuksen ja Pricuksen kollegan Timesitheuksen johtama Rooman armeija hyökkäsi Persian sassanideja vastaan Mesopotamiassa. Sotaretki sujui hyvin mutta yllättäen Timesitheus sairastui ja kuoli, jonka jälkeen Pricuksen veli Philippus nimitettiin Timesitheuksen tilalle. Pian myös Gordianus sai surmansa, ja Philippus huudettiin uudeksi keisariksi. Hän solmi rauhansopimuksen Persian kuningas Sapor I:n kanssa ja palasi armeijansa kanssa takaisin Eurooppaan.

On epäselvää miksei Philippuksen paljon kokeneempaa veljeä Priscusta nimitetty keisariksi mutta tämä sai ainakin suunnattomasti valtaa idässä. Yhdessä piirtokirjoituksessa Priscusta kutsutaan Rooman itäisten provinssien hallitsijaksi (*rector Orientis*). Sotien ja Rooman 1000-vuotisjuhlallisuuksien järjestämiseksi jouduttiin kuitenkin nostamaan verotusta mikä aiheutti levottomuutta. Vuonna 248 Syyriassa kapinoitiin erään Jotapianuksen johdolla. Kapina kukistettiin helposti mutta Priscuksesta ei enää tämän jälkeen tiedetä mitään. Luultavasti hän kuoli kapinassa tai luonnollisesti.

Lähteet
-------

* Arto Kivimäki ja Pekka Tuomisto: *Rooman keisarit*, s. 239. Karisto, 2005. ISBN 951-23-4546-3.
* Christian Körner: Philip the Arab and Rival Claimants of the later 240s: Jotapianus  7.6.1999. Roman Emperors DIR. Viitattu 29.10.2009. (englanniksi)
* Michael L. Meckler: Philip the Arab (244-249 A.D.)  7.6.1999. Roman Emperors - DIR. Viitattu 29.10.2009. (englanniksi)
**Macquarienpingviini**, vanhalta nimeltään **töyhtöpingviini**, (*Eudyptes schlegeli*, saksalaisen Hermann Schlegelin mukaan) on töyhtöpingviineihin kuuluva pingviinilaji, joka asuttaa Etelämannerta ympäröivää merta. Sillä on useimmista muista pingviineistä poiketen valkoinen naaman väritys. Ne voivat kasvaa 70 sentin pituisiksi ja painaa 4–5 kiloa. Macquarienpingviinit lisääntyvät vain Macquariensaarella ja viettävät paljon aikaa meren pintasyvyyksissä.

Tutkijat epäilevät, että macquarienpingviini olisi kultatöyhtöpingviinin alalaji. Näiden lajien yksilöiden on tiedetty lisääntyvän keskenään, mutta sitä tapahtuu muidenkin pingviinilajien kesken.

Pesintä ja poikaset
-------------------

Macquarienpingviinit pesivät rannoilla tai rinteiden sileillä alueilla. Kuten useimmat muutkin merilinnut, macquarienpingviinit muodostavat yhdyskuntia. Lisääntymiskausi alkaa syyskuussa ja muninta lokakuussa. Kahta munaa haudotaan noin 35 päivää ja hautomisjaksot kestävät jopa kaksi viikkoa. Kuoriutuneita poikasia hoidetaan vielä kolme viikkoa ja sen jälkeen molemmat vanhemmat käyvät säännöllisesti hankkimassa ruokaa merestä. Yksin jätetyt poikaset muodostavat suuria ryhmiä.

Kahden kuukauden jälkeen poikaset ovat tarpeeksi kasvaneita jättääkseen pesänsä ja ne myös tekevät niin. Nuoret linnut yleensä palaavat synnyinsijoilleen pesimään noin kuuden vuoden iässä.

Macquarienpingviinejä ei pidetä uhanalaisina. Vuosien 1870 ja 1919 välisenä aikana näitä pingviinejä tapettiin niistä saatavan öljyn vuoksi. Tasmanian hallitus antoi ihmisille luvan tappaa keskimäärin 150 000 pingviiniä (sekä töyhtö- että kuningaspingviinejä) vuosittain. Kiellon voimaanastumisen jälkeen Macquariensaaren pingviinien määrä on kasvanut noin 850 000 pariin.

Lähteet
-------

1. ↑  BirdLife International: *Eudyptes schlegeli* *IUCN Red List of Threatened Species. Version 2022-1*.  2022. International Union for Conservation of Nature, IUCN, Iucnredlist.org. Viitattu 21.7.2022. (englanniksi)

Macquarienpingviinejä Macquariensaarella.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Taksonitunnisteet | 
* Wikidata: Q745262
* Wikispecies: Eudyptes schlegeli
* ADW: Eudyptes\_schlegeli
* ARKive: eudyptes-schlegeli
* Avibase: 01A11B3AEBD2A3BD
* BirdLife: 22697797
* CoL: 6GWJ3
* BOW: roypen1
* eBird: roypen1
* Fossilworks: 372415
* GBIF: 2481641
* iNaturalist: 3824
* IRMNG: 11342729
* ITIS: 559998
* IUCN: 22697797
* NCBI: 57240
* NZBO: royal-penguin
* NZOR: e90557ba-cd38-45c0-a0fb-b704ed269ef5
* SeaLifeBase: 79165
* WoRMS: 225926
* Xeno-canto: Eudyptes-schlegeli

 |

 |
**Saarijärvi** (ven. Сариярви, *Sarijarvi*) on Venäjällä Karjalan tasavallan Suojärven piirissä sijaitseva järvi, jonka laskuoja yhtyy Sarkajokeen.

Maantietoa
----------

Saarijärvi on 1,3 kilometriä pitkä, 1,0 kilometriä leveä ja sen pinta-ala on noin 100 hehtaaria. Se sijaitsee 9 kilometriä Leppäsyrjästä itään ja 15 kilometriä Loimolasta lounaaseen päin. Lähempänä sijaitsee pieni Raikonkoski (Райконкоски), joka kuuluu Uuksunjoen valuma-alueeseen. Järvi on muodoltaan kaksialtainen järvi, jonka vesialtaita yhdistää hyvin kapea salmi. Suurempi järvenosa jää salmen itäpuolelle ja siinä sijaitsee suuri saari. Se on järven ainoa saari, joka on lähes 500 metriä pitkä ja yli 400 metriä leveä metsäsaari. Salmen länsipuolinen järvenosa on 1,5 kilometriä pitkä ja 250 metriä leveä. Järvenosia erottaa toisistaan kilometrin pituinen kapea niemi. Voidaan myös tulkita, että itäosassa olisi kolmas järvenosa, joka liittyy järveen kapean salmen kautta. Vanhoissa suomalaiskartoissa on järvi piirretty autioksi järveksi, jonka lähin asutus on sijainnut puoli kilometriä lounaaseen päin. Maatilan vierestä on kulkenut tie, joka tulee nykyään Suistamolta ja Leppäsyrjältä ja yhtyy Loimolan ja Koiriojan yhdistävään tiehen. Lisäksi järven pohjoispuolelta kulkee ohi Matkaselkä–Suojärvi-rautatie.

Näkymä eteläosan lahdelta saaren suuntaan.

Vesistösuhteita
---------------

Saarijärvi kuuluu Nevan vesistöalueessa Laatokan valuma-alueen Jänisjoen vesistöalueeseen, jossa Ulmosenjoen valuma-alue sijaitsee Jänisjärven lähialueella. Jänisjärvi laskee vuorostaan Laatokkaan, jonka laskujoki Neva laskee Pietarissa Itämeren Suomenlahteen.

Ulmosenjoen valuma-alueen pääuomana sen keskijuoksulla sijaitseva Sarkajoki, johon Saarijärvikin laskee pientä laskuojaa pitkin. Saarijärven kapeasuiseen lahteen tulee lyhyt suo-oja kaakkoispuoliselta suolta, jossa sijaitsee pieni Rikijärvi (Рикиярви eli Пистъярви, *Pistjarvi*). Ympäröivät lammet ovat pieniä ja suurin lammista on Särkkälampi (Сярккалампи), josta ei tule järveen laskuojaa. Saarijärven laskuoja on yhteinen pohjoispuolella sijaitsevan Hirsikkojärven (Хирсиккоярви) laskuojan kanssa. Kilometrin pituinen laskuoja yhtyy Sarkajokeen, jota on kutsuttu myös Vaaherjoeksi, sen yläjuoksulla. Järven erottaa viereiseltä Uuksunjoen valuma-alueesta vedenjakajamäki Valkeaselkä (Гора Вялиселькя, *Gora Vjaliselkja*), jonka huippu yltää 126 metriä korkealle mpy.

Lähteitä
--------

### Huomioita

1. 1 2 3 4  Asia katsottu ja mitattu Internetin karttapalveluista kuten esimerkiksi Google Earth, GeoMixer tai ACME.
2. ↑  Asia on luettu venäjänkielisen Wikipedian artikkelista ru:Сариярви (озеро, исток Саркайоки).

### Viitteet

1. ↑  Saarijärvi, Сариярви (*textual.ru*) *Venäjän valtion vesistötietokanta*. Viitattu 9.2.2022. (venäjäksi)
2. 1 2 3  Saarijärvi. *Kartassa:* *Topografinen kartta* 1:100 000. Kartan verkkoversio Maanmittauslaitoksen Karjalan kartat -palvelussa (viitattu 9.2.2022)

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: ru:Сариярви (озеро, исток Саркайоки)
| "Mummolleni / Ei seikkailuun"Anita Hirvonen |
| --- |
|  |
| Singlen tiedot |
|  A-puoli | "Mummolleni "|
|  Julkaistu | 1981 |
|  Tyylilaji | iskelmä |
|  Kesto | 03.25 |
|  Levy-yhtiö | CBS |
| muut singlet |
|  | "Mummolleni / Ei seikkailuun" |  |

**Mummolleni** on iskelmätaiteilija Anita Hirvosen single vuodelta 1981. Kappaleen sävelsi Anita Hirvonen ja sanoitti Chrisse Johansson. Singlen b-puolena on "Ei seikkailuun", joka on Raul Reimanin sanoittama suomenkielinen versio kappaleesta "Lección de amor". Singlen molemmat puolet julkaistiin Anita Hirvosen studioalbumilla *Ovi sydämeen* (1981).

"Mummolleni" on haikeaa muistelua, jossa laulun kertoja palaa lapsuuteensa. "Ei seikkailuun" on iskelmä, jossa kertoja haikailee rakkauden perään, mutta korostaa hakevansa vakavaa suhdetta lyhyen romanssin sijaan. "Mummolleni" valittiin Anita Hirvosen kokoelma-albumille *40 unohtumatonta laulua* vuonna 2006..

Lähteet
-------

1. ↑  Anita Hirvonen – Mummulleni / Ei Seikkailuun *Discogs.com*. Viitattu 2.10.2022. (englanniksi)
2. ↑  Anita Hirvonen – Ovi Sydämeen *Discogs.com*. Viitattu 2.10.2022. (englanniksi)
3. ↑  Anita Hirvonen *Discogs.com*. Viitattu 2.10.2022. (englanniksi)
Mumbain modernin taiteen kansallisgalleria
**Mumbain modernin taiteen kansallisgalleria** on Mumbaissa, Intiassa toimiva taidegalleria. Se perustettiin vuonna 1996 intialaisen taiteen modernien trendien tukemiseksi. Galleria sijaitsee eteläisen Mumbain Colaban Cowasji Jehangir Hall -rakennuksessa. Jo ennen museon avaamista rakennuksessa oli järjestetty konsertteja ja muita taidetapahtumia. Museo avattiin kahdentoista vuoden remontin jälkeen.

Mumbain modernin taiteen kansallisgalleriassa on esillä muiden muassa Gaganendranath Tagoren, M. F. Husainin, F. N. Souzan, Amrita Sher-Gilin, Ravi Varman, Thomas Daniellin, Nandalal Bosen, Jamini Royn ja Pablo Picasson teoksia sekä egyptiläisiä artefakteja. Siellä myös järjestetään intialaisten ja ulkomaalaisten taiteilijoiden teosten näyttelyitä. Rakennuksessa on viisi näyttelyhuonetta ja muita tiloja, kuten auditorio sekä kirjasto. Taideteoksia on museon hallussa kaikkiaan lähes 14 000.

Mumbain modernin taiteen kansallisgallerialla on sivuhaarat Bangaloressa ja New Delhissä.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  National Gallery of Modern Art Mumbai.org.uk

Aiheesta muualla
----------------

* Viralliset sivut (englanniksi)
**Viktor Gabriel Valfrid Lönnbohm** (15. syyskuuta 1864 Paltamo – 6. elokuuta 1899 Käkisalmi) oli suomalainen rakennusmestari, joka oli yksi lyhytaikaiseksi jääneen wrightiläisen työväenliikkeen aktiiveja. Hänet tunnetaan myös runoilija Eino Leinon veljenä.

Elämä
-----

Lönnbohm kävi Oulussa viisi vuotta kansakoulua ja toimi myöhemmin isänsä maanmittari Anders Lönnbohmin oppipoikana. Vuonna 1887 metsästystä harrastanut Lönnbohm suomensi Onni Wetterhoffin muistelmateoksen *Saloilta ja vesiltä* nimimerkillä "Koura". Isänsä kuoltua vuonna 1890 hän muutti Helsinkiin ja valmistui rakennusmestariksi teollisuuskoulusta.

Lönnbohm oli Helsingin työväenyhdistyksen jäsen ja aktiivisesti mukana porvarillisessa wrightiläisessä työväenliikkeessä. Vuonna 1891 perustettiin Lönnbohmin aloitteesta Helsingin Työväen Sekakuoro, jonka johtajaksi tuli säveltäjä Oskar Merikanto. Hän ajautui pian taloudellisiin vaikeuksiin takaamalla ystäviensä lainoja ja kärsi myös mielenterveysongelmista. Vuonna 1895 Lönnbohm palasi synnyinkotiinsa Hövelöön, josta hänet pian siirrettiin viimeisiksi vuosikseen Käkisalmen mielisairaalaan.

Lähteet
-------

1. ↑  Viktor Gabriel Valfrid Lönnbohm  6.2.2015. Geni. Viitattu 25.4.2016.
2. 1 2 3  Perhe Kainuun Eino Leino -seura ry. Viitattu 25.4.2016.
3. ↑  Öfverstyrelsen för landtmäteriet, kirje Viktor Lönnbohmille Digi – Yleisten kirjastojen digitoimaa aineistoa. Viitattu 25.4.2016.
**Peppe Femling** (s. 24. maaliskuuta 1992) on ruotsalainen ampumahiihtäjä. Hän edustaa Tullus SG -seuraa.

Femling hiihti avausosuuden Ruotsin voittaessa kultaa miesten viestissä Pyeongchangin olympialaisissa 2018 sekä saavuttaessa hopeaa Pokljukan MM-kilpailuissa 2021 ja pronssia Oberhofin MM-kilpailuissa 2023. Hän oli Pokljukassa lisäksi viidestoista normaalimatkalla.

Femling debytoi ampumahiihdon maailmancupissa vuonna 2014 Oberhofissa sijoittuen sprintissä sijalle 91. Ensimmäiset maailmancupin pisteensä hän saavutti helmikuussa 2015 sijoittuen Holmenkollenin normaalimatkan kilpailussa sijalle 21. Toistaiseksi parhaan maailmancup sijoituksensa yhdeksännen-sijan Femling saavutti normaalimatkan kilpailussa Canmoressa helmikuussa 2019 ja Kontiolahden pikakilpailussa maaliskuussa 2022.

Femling on kilpaillut myös maastohiihdossa esimerkiksi Scandinavian Cupissa. Maastohiihdossa hän edustaa Högby GIF -seuraa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Peppe Femling IBU. Viitattu 18.2.2023. (englanniksi)
2. ↑  Femling är i storform: Bästa loppet i karriären *Expressen*.  7.2.2019. Viitattu 6.4.2019. (ruotsiksi)
3. ↑  Peppe Femling Kansainvälinen hiihtoliitto (FIS).  (englanniksi)
**Planescape** on Dungeons & Dragons -roolipeliä varten luotu kuvitteellinen maailma, joka julkaistiin vuonna 1994. Perinteisistä kampanjamaailmoista poiketen se sijoittuu pääulottuvuuden sijasta ulottuvuuksien välille. Näiden ulottuvuuksien välillä kuljetaan portaaleista. Sigil-niminen kaupunki, joka on tärkeä tapahtumapaikka, sijaitsee valtavan donitsin muotoisen rakennelman sisässä.

Maailma tunnetaan ehkä parhaiten Planescape: Torment -tietokoneroolipelistä, joka julkaistiin vuonna 1999. Sille on tehty myös keräilykorttipeli *Blood Wars* sekä fantasianovelleja.

Seikkailut
----------

* The Eternal Boundary
* Well of Worlds
* In the Abyss
* The Deva Spark
* Fires of Dis
* Harbinger House
* Something Wild
* Doors to the Unknown
* The Great Modron March
* Faction War
* Dead Gods
* Tales From the Infinite Staircase

Lähteet
-------

1. ↑  The History of TSR Wizards of the Coast.  Arkistoitu 24.9.2008. Viitattu 12.11.2015. (englanniksi)
2. ↑  Vainio, Joona: Mikä-mikä-maailma.  *Pelit*, 2000, nro 2, s. 24.
3. ↑  Dahlen, Chris: Planescape: Torment *The Escapist*.  23.8.2005.  Arkistoitu 17.11.2015. Viitattu 16.11.2015. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Planescape (Arkistoitu – Internet Archive) Open Directory Project
**Planckin lämpötila** on lämpötilan yksikkö, jonka tunnus on TP. Se on Planckin yksikkö, joka asettaa rajan kvanttimekaniikalle.*lähde?* Planckin lämpötila on lämpötilan yläraja; ei ole mielekästä puhua mistään sitä lämpimämmästä. Se oli maailmankaikkeuden lämpötila ensimmäisellä hetkellään (kun alkuräjähdyksestä oli kulunut yksi Planckin aika).*lähde?*

{\displaystyle T\_{\mathrm {P} }={\frac {m\_{\mathrm {P} }c^{2}}{k}}={\sqrt {\frac {\hbar c^{5}}{Gk^{2}}}}=} 1,416 784(16) × 1032 K,
missä:

*m*P on Planckin massa,
*c* on valonnopeus tyhjiössä,
\hbar  on Diracin vakio (eli redusoitu Planckin vakio),
*k* on Boltzmannin vakio,
*G* on gravitaatiovakio.

Katso myös
----------

* Alin mahdollinen lämpötila: Absoluuttinen nollapiste

Lähteet
-------

* The Physics Hypertextbook: Blackbody Radiation

Aiheesta muualla
----------------

* 

  

Planckin yksiköt

|  |  |
| --- | --- |
| Planckin perusyksiköt: | Planckin aika | 
Planckin pituus | 
Planckin massa | 
Planckin varaus | 
Planckin lämpötila |
| Planckin johdetut yksiköt: | Planckin energia | 
Planckin voima | 
Planckin teho | 
Planckin tiheys | 
Planckin pinta-ala | 
Planckin tilavuus | 
Planckin kulmataajuus | 
Planckin paine | 
Planckin sähkövirta | 
Planckin jännite | 
Planckin impedanssi | 
Planckin liikemäärä |
**Planckin massa** on massan luonnollinen yksikkö, jota merkitään *m*P, ja jonka suuruus SI-yksiköissä on noin 2,176 × 10−8 kg eli 21,76 mikrogrammaa. Se on myös massa, jonka Schwarzschildin säde vastaa Planckin pituutta eli pienintä mahdollista pituuden yksikköä ( ≈ 1,6 × 10−35 m). Planckin massa asettaa alarajan mustan aukon massalle, sillä tätä kevyempien mustien aukkojen täytyisi olla Planckin pituutta pienempiä, mikä ei nykytietämyksen valossa ole mahdollista. Planckin massan kaava on 

{\displaystyle m\_{\mathrm {P} }={\sqrt {\frac {\hbar c}{G}}}} ≈ 1,220 890(14) × 1019 GeV/c2 = 2,176 434(24) × 10−8 kg   

missä: 

\hbar \  on Diracin vakio eli Planckin vakio jaettuna 2π
c on valon nopeus tyhjiössä
G on gravitaatiovakio.
Suuruusluokaltaan Planckin massa vastaa likipitäen pienimpien paljain silmin näkyvien kohteiden kuten pölyhiukkasten massaa.

Lähteet
-------

1. ↑  Leonard Susskind: *The black hole war : my battle with Stephen Hawking to make the world safe for quantum mechanics*, s. 114. New York: Backbay, 2009. ISBN 978-0-316-01641-4.

Planckin yksiköt

|  |  |
| --- | --- |
| Planckin perusyksiköt: | Planckin aika | 
Planckin pituus | 
Planckin massa | 
Planckin varaus | 
Planckin lämpötila |
| Planckin johdetut yksiköt: | Planckin energia | 
Planckin voima | 
Planckin teho | 
Planckin tiheys | 
Planckin pinta-ala | 
Planckin tilavuus | 
Planckin kulmataajuus | 
Planckin paine | 
Planckin sähkövirta | 
Planckin jännite | 
Planckin impedanssi | 
Planckin liikemäärä |
Ora Patoharjun kehittämä syvyysmittari noin vuodelta 1952; kuvattu Sukeltajien liiton juhlanäyttelyssä 7. lokakuuta 2006
**Ora Patoharju** (7. elokuuta 1927 Helsinki – 18. maaliskuuta 2012 Helsinki) oli suomalainen kemisti, ympäristönsuojelija ja sukelluksen harrastaja.

Patoharju oli koulutukseltaan diplomi-insinööri. Vuonna 1971 hänestä tuli Helsingin kaupungin ensimmäinen ympäristönsuojelija, ja hänen aikanaan tehtäväkenttä laajeni niin että nykyisin työntekijöitä on noin 40.

Patoharju sai vuonna 1950 häälahjakseen sveitsiläisen sukellusnaamarin ja sitä mallina käyttäen hän ja hänen puolisonsa alkoivat valmistaa kotimaisia naamareita ja sittemmin myös räpylöitä. Markkinoinnista huolehti urheiluliike; näin he rahoittivat opintojaan. Myöhemmin Patoharju kehitti myös kapillaari-ilmiöön perustuvan kotimaisen syvyysmittarin.

Hän teki alkuaikoina tiivistä yhteistyötä ensimmäisen urheilusukellusalan liikkeen Optomec Oy:n perustajan majuri evp. Bror Hjeltin kanssa.

Patoharju kasvatti nuorisoa sukelluksen pariin, toimitti alan käsikirjoja ja kemistinä oli asiantuntijana, kun fregatti St. Nikolain tykkejä pelastettiin. Hänestä kehittyi vedenalaisten esineiden konservoinnin asiantuntija.

Patoharju oli myös sukeltajien perinnejärjestön Sukeltaja-Kilta ry:n perustajajäsen ja oltermanni.

Teokset
-------

* Urheilusukelluksen aakkoset; toim.: Ora Patoharju. Suomen urheilusukeltajain liitto, 1965; 2. täyd. p. 1969.

* Urheilusukelluksen ensi askeleet Suomessa; Ora Patoharju. Verkkojulkaisu, Urheilusukeltajat ry, 2.1.2008.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Ilpo V. Salmi, Katseli maailmaa sukellusmaskin läpi. Helsingin Sanomat 10.5.2012 s. C 10 (Artikkelin verkkoversio (Arkistoitu – Internet Archive))
2. ↑  Sukeltajan tie, s. 222


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)

 |

 |
Opus esiintymässä Wienissä 2008.
**Opus** on itävaltalainen poprock-yhtye joka perustettiin vuonna 1973.

Yhtyeen historia
----------------

Vuonna 1985 Opus julkisti kappaleen "Live Is Life", joka ponnahti myyntilistojen kärkeen monessa maassa ja Yhdysvalloissa live-nauhoitus pääsi Top 40 -albumilistalle vuonna 1986. Se saavutti kuudennen sijan Britannian myyntilistoilla 15. kesäkuuta 1985 ja pysyi sijalla 15 viikkoa.

Opus on edelleen toiminnassa. Yhtyeellä on ollut joitain onnistumisia muilla kappaleilla Itävallassa, Saksassa ja Sveitsissä, mutta ei maissa, joissa ei puhuta saksaa.

Jäsenet
-------

* Herwig Rüdisser (sanoitus, laulu)
* Ewald Pfleger (kitara, taustalaulu)
* Kurt-Rene Plisnier (koskettimet, taustalaulu)
* Günter Grasmuck (rummut)

Diskografia
-----------

* DayDreams (1980)
* Eleven (1981)
* Opusition (1982)
* Up and Down (1984)
* Live Is Life (live, 1984)
* Solo (1985)
* Opus (1987)
* Magical Touch (1990)
* Walkin' on Air (1992)
* Jubileé (live, 1993)
* Love, God & Radio (1996)
* Flyin' Higher – Greatest Hits (kokoelma, 2003)
* The Beat Goes On (2004)

Triviaa
-------

* Jääkiekkojoukkue Tappara käyttää kappaletta "Live Is Life" maalilaulunaan.

Aiheesta muualla
----------------

Commons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Opus**.
* Yhtyeen sivusto