recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Koneenrakentajakilta ry** (lyhenne **KoRK**) on Tampereen yliopiston tekniikan ja luonnontieteiden tiedekuntaan kuuluva konetekniikan opiskelijoiden ainejärjestö. Kilta toimii Tampereen yliopiston ylioppilaskunnan TREYn piirissä ja on myös Tampereen Teekkarit ry:n perustasajäsen. Killan tarkoituksena ja tehtävänä on tukea opintoja tarjoamalla erilaisia opiskeluun ja sosiaaliseen kanssakäymiseen liittyviä tapahtumia ja palveluja. Kilta järjestää monenlaista toimintaa jäsenistölle. Kiltalaisille järjestetään mm. kurssitilaisuuksia, illanviettoja, tutustumismatkoja sekä hankkii opinto- ja ammattiohjausta. Kiltaan kuuluu noin 400 jäsentä.

Koneenrakentajakilta on Tampereen Teekkarit ry:n perustajajäsen ja Tampereen ylioppilaskunnan TREYn piirissä toimiva järjestö.

Historia
--------

Koneenrakentajakilta on perustettu 7.12.1967. Hervannassa kilta on toiminut vuodesta 1974, jolloin Konetalo valmistui yliopistokampukselle. Alkujaan kilta kuului Tampereen teknillisen korkeakoulun ja sittemmin Tampereen teknillisen yliopiston teknisten tieteiden tiedekuntaan. Vielä 1990-luvulla KoRKilla oli jäseniä yli 1 000, mutta tämän jälkeen killasta ovat erkaantuneet Automaatiotekniikan kilta Autek, Materiaali-insinöörikilta MIK, Ympäristöteekkarikilta YKI ja Tuotantotalouden kilta Indecs. Kilta rekisteröityi yhdistykseksi vuonna 2017.

Katso myös
----------

* Teekkarikulttuuri
* Kilta (ainejärjestö)
* Luettelo Suomen teekkarikilloista
* Tampereen teknillinen yliopisto

Aiheesta muualla
----------------

* Koneenrakentajakillan internetsivusto
* Koneenrakentajakillan LinkedIn
* Koneenrakentantajakillan Instagram
* Tampereen Teekkarit

Lähteet
-------

1. ↑  Killan hallitus Koneenrakentajakilta. Viitattu 21.1.2024.
2. 1 2 3  Historia Koneenrakentajakilta. Viitattu 26.2.2019.
3. ↑  Tampereen Teekkarit ry perustajat Tampereen Teekkarit ry.  Arkistoitu 25.1.2022. Viitattu 12.12.2020.
4. ↑  TREYn piirissä toimivat järjestöt TREY. Viitattu 12.12.2020.
**Stāmerienan pitäjä** sijaitsee Gulbenen kunnassa, Vidzemen maakunnassa Latviassa noin 100 km Riiasta itään. Pitäjän nimen kirjoitusasuja ovat myös Myza Stameriena, Stameriena, Stameriene, Stameriyena ja Stāmeriene. Sen väkiluku on noin 1 200 henkeä.  Kuntakeskus on nimeltään Vecstāmeriena.

Stāmerienan kartano
Kartano on kunnostuksen tarpeessa.
Stāmerienan Aleksanteri Nevskille omistettu ortodoksinen kirkko
Stāmerienan rautatieasema

Maantiede
---------

Pitäjänkeskus Vecstāmeriena sijaitsee kahden järven (Stāmeriena ja Poga) välisellä kannaksella ja sen pinta-ala on 130 km². Pitäjän alueella kulkee Gulbenen-Alūksnen välinen kapearaiteinen rautatie (engl. *The Bānītis heritage railway*).

Kaupunkikuva ja nähtävyydet
---------------------------

Pitäjän keskeisin nähtävyys on Stāmerienan kartano (lat. *Stāmeriena pils*, saks. *Stomersee Palast*). Sen rakennutti 1800-luvun jälkipuolella baltiansaksalainen Johann Gottlieb von Wolff. Rakennus sai historismi-tyylisuunnan mukaisia romanttisia piirteitä. Vuoden 1905 kapinassa kartano paloi, sillä kapina suuntautui baltiansaksalaisia vastaan. Se kunnostettiin seuraavina vuosina jugend-tyylin mukaiseksi. Kartanon ympärillä on laaja puistoalue. 

Kartanon alueella, Stāmeriena-järven rannalla on Stamerienan ortodoksinen kirkko. Se on rakennettu vuosina 1902–1904, jolloin suuri osa kylän asukkaista oli ortodokseja, Lisäksi kartanonherra Johann Gottlieb von Wolff oli naimisissa venäläisen Sofia Potyomkinan kanssa. Rakennus edustaa klassista tyyliä. Vuonna 2004 kirkko entisöitiin huolellisesti.

Toinen nähtävyys on Kalnienan kartano (lat. *Kalnienas muiža*, saks. *Alt-Kalnemoise*).

Kulttuuri
---------

Vecstāmerienan kuuluisin asukas oli italialainen kirjailija Giuseppe Tomasi di Lampedusa, joka kirjoitti 1950-luvulla kartanossa asuessaan teoksen *Il Gattopardo*. Teoksen pohjalta Luchino Visconti ohjasi tunnetun elokuvan Tiikerikissa. Kartanon omistaa nykyisin Stāmerienan kunta. Sitä käytetään kulttuuritilana sekä yksityisten ja julkisten tapahtumien näyttämönä. Kartanon puisto sopii ulkoilutapahtumien ja kultturitilaisuuksien pitopaikaksi.

Lähteet
-------

1. 1 2  Stāmierna Worldsplaces-sivustossa (Arkistoitu – Internet Archive) Viitattu 16.11.2012
2. 1 2  Palatsin esittely Travel Latvia -sivustossa Viitattu 16.11.2012

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Stāmerienan pitäjä**.
* Pitäjän viralliset kotisivut Stāmerienas pagasta pārvalde (Arkistoitu – Internet Archive) (latviaksi)
*Tämä artikkeli kertoo karnevaalipäivästä. Artikkeli CCR:n albumista, katso Mardi Gras.*
Mardi Gras'n juhlijoita naamioissaan.
**Mardi Gras** (suom. *rasvatiistai*) on laskiaistiistain ranskalaisperäinen nimitys. Sitä vietetään laajalti varsinkin katolisissa maissa karnevaaliajan huipennuspäivänä. Se on päivää ennen tuhkakeskiviikkoa, jolloin kirkkovuodessa alkaa paastonaika. Sitä vietetään 46 päivää ennen pääsiäistä, minkä vuoksi myös Mardi Gras'n ajankohta vaihtelee vuosittain.

Mardi Gras -karnevaaleistaan tunnetuimpia kaupunkeja ovat New Orleans, Mobile, Rio de Janeiro, São Paulo, Venetsia, Salvador ja Mazatlán.

Juhlaa vietetään erityisesti Louisianassa, sillä nykyistä osavaltiota edeltäneen Louisianan siirtokunnan perusti ranskalainen tutkimusmatkailija Pierre Le Moyne D’Iberville laskiaistiistaina vuonna 1699. Louisianan Mardi Gras kestää 10 päivää.

Ajankohdat lähivuosina
----------------------

* 2007 – 20. helmikuuta
* 2008 – 5. helmikuuta
* 2009 – 24. helmikuuta
* 2010 – 16. helmikuuta
* 2011 – 8. maaliskuuta
* 2012 – 21. helmikuuta
* 2013 – 12. helmikuuta
* 2014 – 4. maaliskuuta
* 2015 – 17. helmikuuta
* 2016 – 9. helmikuuta
* 2017 – 28. helmikuuta
* 2018 – 13. helmikuuta
* 2019 – 5. maaliskuuta
* 2020 – 25. helmikuuta
* 2021 – 16. helmikuuta
* 2022 – 1. maaliskuuta
* 2023 – 21. helmikuuta
* 2024 – 13. helmikuuta
* 2025 – 4. maaliskuuta
* 2026 – 17. helmikuuta

Lähteet
-------

1. 1 2  Mardi Gras | Definition & Facts *Encyclopædia Britannica*.  2022. Viitattu 29.11.2022. (englanniksi)
2. ↑  Mardi Gras FAQs *neworleans.com*.  2022. Viitattu 29.11.2022. (englanniksi)
Karl Friedrich von Steinmetz.
**Karl Friedrich Steinmetz** (27. joulukuuta 1796 Eisenach – 4. elokuuta 1877 Bad Landeck) oli preussilainen sotapäällikkö.

Steinmetz valmistui upseeriksi vuonna 1813 ja osallistui Napoleonin sotiin 1813–1815. Tanskaa vastaan käydyn sodan aikana 1848 hän komensi jalkaväkirykmenttiä ja sai 1854 ylennyksen kenraalimajuriksi sekä nimityksen Magdeburgin komendantiksi. Vuonna 1864 hänet ylennettiin kenraaliksi. Preussin–Itävallan sodassa 1866 hän oli viidennen armeijakunnan komentaja ja voitti itävaltalaiset Nachodin, Skalitzin ja Schweinschädelin taisteluissa 27.–29. kesäkuuta. Ranskan–Saksan sodassa 1870 Steinmetz komensi ensimmäistä armeijaa, joka osallistui Spicherenin, Colombey-Nouillyn ja Gravelotten taisteluihin sekä Metzin saartamiseen. Hän kuitenkin ajautui erimielisyyksiin sodanjohdon kanssa ja joutui eroamaan jo syyskuussa 1870, minkä jälkeen hänet nimitettiin Posenin ja Sleesian kenraalikuvernööriksi. Hän jätti tämänkin tehtävän seuraavana vuonna ja sai samassa yhteydessä sotamarsalkan arvon.

Lähteet
-------

1. ↑  *Nordisk familjebok* (1917), s. 1189–1190 (ruotsiksi) Runeberg.org. Viitattu 10.8.2013.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Karl Friedrich von Steinmetz** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Puola

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |

 |
**Frans Mikael (Michael) Gripenberg** (6. marraskuuta 1882 Helsinki – 7. huhtikuuta 1941 Helsinki) oli suomalainen everstiluutnantti ja Suomen Punaisen Ristin pitkäaikainen pääsihteeri.

Gripenbergin vanhemmat olivat todellinen valtioneuvos, vankeinhoitohallituksen ylijohtaja Claes Alexis Konstantin Gripenberg (1852–1927) ja Helena Rosina von Born (1854–1882). Hän oli naimisissa marsalkka Mannerheimin sisarpuolen Olga Sofia Marguérite (Kissie) Mannerheimin (1884–1958) kanssa.

Paul Gustafssonin kirjan *Suurta unta* (Kirjayhtymä 1992) mukaan Gripenbergin ylennys majuriksi vuonna 1918 oli liikaa jääkäreille ja saksalaisille ja tämä johti Mannerheimin eroon ylipäällikön tehtävistä. Jääkärit olivat olleet tyytymättömiä Mannerheimin nimityspolitiikkaan koska heidän mielestään siviilejä ja ruotsalaisia nimitettiin korkeisiin virkoihin ja autonomian aikaisessa Suomen sotaväessä palvelleita upseereita ylennettiin aiheetta. Valkoisten päämajassa palvellut Mannerheimin lanko Gripenberg ei ollut osallistunut varsinaisiin sotatoimiin.

Gripenberg toimi vuodesta 1922 Suomen Punaisen Ristin pääsihteerinä. Hänet ylennettiin reservissä everstiluutnantiksi tammikuussa 1941. Gripenberg oli myös appensa Carl Robert Mannerheimin perustamassa toimistotarvikkeiden maahantuontia harjoittaneessa *Oy Systema Ab*:ssä johtotehtävissä.

Gripenbergin velipuoli oli suurlähettiläs Georg Achates Gripenberg.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Geni.com : Frans Michael Gripenberg
2. ↑  Sukutausta *mannerheim.fi*. Viitattu 2.3.2024.
3. ↑  "Tapaus Gripenberg" – suomalaisen diplomatian ja päällekarkauksien historiaa, Agricolan uutis- ja keskustelufoorumit 4.10.2012
**Anitta Ahonen** (s. 27. tammikuuta 1964 Juupajoki) on suomalainen stand up -koomikko. Ahonen tutustui stand up -komiikkaan ensimmäisten joukossa Suomessa 1990-luvulla ja on esiintynyt 1990-luvun lopulta saakka. Ahonen käyttää stand upissa taiteilijanimeä Iso A. Hänet tunnetaan ronskista huumoristaan, jossa hän käsittelee esimerkiksi ylipainoaan, sairastamaansa syöpää ja läheisiä ihmisiä. 

Ahonen haaveili aikoinaan näyttelijän urasta, mutta ei päässyt Teatterikorkeakouluun. Hän kuitenkin osallistui laitoksen järjestämälle stand up -kurssille, jonka veti yhdysvaltalainen näyttelijä ja koomikko Ron Ruth. Vuonna 2003 Ahonen osallistui Vuoden stand up -tulokas -kilpailuun ja oli kisan ainoa naisosallistuja. Vuodesta 2005 lähtien Ahonen on työskennellyt stand up -koomikkona kokopäiväisesti. Hän osallistui samana vuonna SubTV:llä esitettyyn Get Up, Stand Up! -kilpailuun, jossa etsittiin uusia stand upin kykyjä.

Ahonen pitää stand up -kursseja aloitteleville koomikoille, opastaa Tampereen kesäyliopistossa tutkijoita tekemään humoristisia science slam -esityksiä  ja valmentaa työyhteisöjä komiikan keinoin.

Ahonen on opiskellut muun muassa yleistä kirjallisuustiedettä ja draamaa Tampereen yliopistossa ja näytellyt harrastajateatterissa. Ennen koomikon uraa Ahonen työskenteli telealan yrityksessä.

Lähteet
-------

1. ↑  Kytölä, Laura: 60-vuotias | Koomikko Anitta Ahonen on oppinut, mitä elämä on: "lyhyt matka kahden jarrusukkavaiheen välissä" *Helsingin Sanomat*.  24.1.2024. Viitattu 23.2.2024.
2. 1 2  Hämyisiltä klubeilta televisioon – Näin stand up -komediasta tuli koko kansan viihdettä *Seura.fi*.  22.6.2018. Viitattu 11.4.2021.
3. ↑  "Ei enää vain valkoisen, lihaa syövän heteromiehen show" – Ilari Johansson ja Anitta Ahonen kertovat neljä tärppiä stand up -festareille *Aamulehti*.  21.3.2018. Viitattu 11.4.2021.
4. 1 2 3  Stand up -koomikko Anitta Ahonen: "Helpompi minun on pilkata lihavia kuin laihoja" *Helsingin Sanomat*.  27.8.2015. Viitattu 11.4.2021.
5. 1 2  Nyt tulevat keski-ikäiset, hauskat naiset *Anna.fi*.  15.1.2016. Viitattu 11.4.2021.
6. 1 2  Elämysten eturivissä: stand up -koomikko Anitta Ahonen janoaa voimakkaita elämyksiä ja joukkohurmosta *UROS LIVE*.  2.2.2021. Viitattu 11.4.2021.
7. 1 2  Anitta Ahonen *Work goes happy*. Viitattu 11.4.2021.
8. ↑  Anitta Ahonen *IMDb*. Viitattu 11.4.2021.
9. ↑  Stand up -koomikko *Työmarkkinatori*. Viitattu 11.4.2021.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuusi kuvaa stand up -koomikko Anitta Ahosen elämästä, 1.5.2022 Yle Areena

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Yle

 |

 |
**Reino Aleksander (Retu) Kukkonen** (26. toukokuuta 1903 Ruokolahti – 1. toukokuuta 1979) oli urheilujohtaja, joka toimi myös liike-elämän palveluksessa ja näytteli elokuvassa.

Henkilöhistoria
---------------

Retu Kukkosen vanhemmat olivat kauppias Aleks Kukkonen ja Ida Maria Ikonen ja puoliso Anna Ester Hakanen. Urheiluselostaja Anssi Kukkonen on heidän poikansa. Kukkonen kävi keskikoulun 1918 ja kauppaopiston 1924. Hän työskenteli Enso Gutzeitin palveluksessa 1920–1940 edeten juoksupojasta aina apulaisosastopäälliköksi, Suomen urheiluliiton toiminnanjohtajana 1940–1952, SVUL:n osastopäällikkönä 1952–1943 ja eläköidyttyään isännöitsijänä. Kukkonen, joka harrasti nuorempana yleisurheilua, voittaen pikajuoksumestaruuksia, työskenteli myös *Urheilulehden* toimittajana, *Veikkaaja*-lehden toimitussihteerinä, *Helsingin Sanomien* avustajana, urheilukilpailujen selostajana ja joukkuejohtajana sekä monissa eri urheilun ja sanomalehtialan luottamustehtävissä.

Kukkonen esiintyi elokuvassa *On lautalla pienoinen kahvila* (1952) Hurma-Jussi -nimisenä kahvilanpitäjänä.

Julkaisuja
----------

* *Yleisurheilu 1945–1946, ... 1951–1952: Suomen Urheiluliiton vuosikirja*, toim. Sulo Kolkka, Reino Kukkonen

Lähteet
-------

1. 1 2   Kuka kukin on (Aikalaiskirja) 1954, s. 413 (Viitattu 16.3.2019)
2. 1 2  Elonet: Retu Kukkonen (Viitattu 16.3.2019)
3. ↑  Kuolleita. Retu Kukkonen. *Helsingin Sanomat*, 3.5.1979, s. 20.
4. ↑  Reino Kukkonen 50v. *Helsingin Sanomat*, 26.5.1953, s. 10.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Elonet

 |

 |
**Dumppi ry** on Jyväskylän yliopistossa pääaineenaan tietojärjestelmätiedettä, kognitiotiedettä, turvallisuutta ja strategista analyysiä tai kyberturvallisuutta opiskelevien opiskelijoiden ainejärjestö. Liittymällä Suomen Ekonomien jäseniksi KTK/KTM-opiskelijajäsenet liittyvät automaattisesti Dumppi ry:n jäseneksi. Aiemmin tämä tapahtui sisarjärjestön Pörssi ry:n kautta. Yhdistys on perustettu vuonna 1968 ja sen jäseneksi voivat liittyä kaikki Jyväskylän yliopiston Informaatioteknologian tiedekunnassa kauppatieteiden maisterin tai kandidaatin tutkintoa suorittavat opiskelijat sekä filosofian maisterin tutkintoa pääaineenaan kognitiotiede, turvallisuus ja strateginen analyysi tai kyberturvallisuus suorittavat opiskelijat.

Dumppi ry:ssä on noin 1100 jäsentä. Järjestön toimintaa johtaa hallitus, joka valitaan vuosittain marras-joulukuun aikana järjestettävässä sääntömääräisessä syyskokouksessa. Dumpin toimitilat ovat Jyväskylän yliopiston Mattilanniemen kampuksella, jossa sijaitsee yhdistyksen toimisto sekä opiskelijoiden oleskelutila.

Dumppi ry:n toiminta
--------------------

Yhdistyksen tehtävänä on jäsentensä etujen valvominen ja erilaisten opiskelua tehostavien sekä helpottavien palveluiden tarjoaminen. Dumppi ry toteuttaa tätä tehtävää muun muassa olemalla aktiivisesti mukana opetuksen kehittämisessä yhdessä opiskelijoiden ja tiedekunnan kanssa. Yhdistyksen edustajat osallistuvat Jyväskylän yliopiston Informaatioteknologian tiedekunnan tiedekuntaneuvoston kokouksiin ja tiedekunnan työryhmiin, joissa yhdistys edustaa jäseniään ja tuo opiskelijoiden ääntä kuuluviin. Lisäksi Dumppi tekee yhteistyötä opiskelijoille hyödyllisten verkostojen kanssa, tukee opiskelijoiden urheilu- ja liikuntatoimintaa sekä järjestää esimerkiksi erilaisia yritysvierailuita, ekskursioita sekä juhlia. 

Dumppi ry on vahvasti esillä Jyväskyläläisessä opiskelijakulttuurissa. Dumpin järjestämiä tapahtumia ovat mm. Poikkitieteelliset Suursitsit, VappuAppro sekä ura- ja rekrytointitapahtuma DuunIT-messut. Dumppi järjestää lisäksi jäsenilleen monipuolisesti erilaisia aktiviteetteja ja tapahtumia ympäri vuoden.

Dumppi ry:n kulttuuri
---------------------

Dumppi ry:n jäseniä kutsutaan tuttavallisesti dumppareiksi. Ensimmäisen vuoden opiskelijat ovat fukseja; virallisesti heistä tulee dumppareita fuksiaisissa Harjun päällä vannottavan "Dumpparien valan" jälkeen. Dumpin järjestämiin vapaa-ajan tapahtumiin dumpparit pukeutuvat viininpunaisiin opiskelijahaalareihin. Agora Centerissä sijaitsevaa Dumpin jäsenten oleskelutilaa kutsutaan Dumpin toimistoksi. Oleskelutilassa jäsenet voivat viettää aikaa kahvitellen ja toistensa seurasta nauttien.

Lähteet
-------

* Dumppi ry:n kotisivut

### Viitteet

1. ↑  Liity jäseneksi *dumppi.fi*. Viitattu 29.3.2021.

Aiheesta muualla
----------------

* Dumppi ry:n kotisivut
* Dumppi alumnit ry:n kotisivut
**Garp** oli saksalaisperäinen, Suomessa vaikuttanut rälssisuku. Se on tullut Varsinais-Suomeen jo 1300-luvulla. Suomessa on ollut kaksi Garp-nimistä sukuhaaraa, jotka eivät välttämättä olleet sukua toisilleen.

Mynämäen Garp
-------------

Suvun ensimmäinen jäsen, Tore Garper, mainitaan 1367 pantin yhteydessä Ahvenanmaalla. Nimestä päätellen hän oli Anders Garpin sukulainen, isä tai veli.

Anders Garp oli sinettitodistajana Turussa 1373. Vuonna 1376 hänestä sanotaan "Bo Jonssons fogadhe i Löpsta", mikä viittaa Lepistön kylään Mynämäen pitäjässä. Viimeinen maininta Anders Garpista on vuodelta 1387 Tukholmassa, jolloin hän luovutti maata Suomessa. Garp omisti Storgården-nimisen tilan Laitilan pitäjässä, Viiasten Taivassalon pitäjässä ja omaisuutta Vehmaan pitäjässä. Hän oli luultavasti naimisissa ainakin kaksi kertaa sillä hänen lastensa ikäero oli suuri.

Anders Garpin poika Jöns mainitaan vuosien 1373 ja 1407 välisenä aikana. Jöns Garpin poika Gregers mainitaan vuosien 1417 ja 1449 välillä ja vuonna 1450 hän oli jo kuollut. Nimeltä tuntematon poika mainitaan mahdollisesti 1402.

Storgårdin Garp
---------------

Toinen Garp-suku on niinsanottu Storgårdin suku Laitilasta. Sen esi-isä oli Valdemar, jonka puoliso luultavasti oli Katarina Rötkersdotter Djäkn-sukua. Valdemarin lapsia olivat Jaakob, Anna, Magnus ja Ingeborg.

Magnus Garp oli Mynämäen kirkkoherra. Hän panttasi vuonna 1458 pääkartanonsa Sauvon Koskessa langolleen ritari Olavi Tavastille, sillä hän tarvitsi rahaa voidakseen lähteä piispa Olavin kanssa toivioretkelle Roomaan. 

Jaakob Garpin poika oli asemies Hartikka Jaakonpoika Garp (k. 1486 tai 1487), joka toimi myös kihlakunnantuomarina ja laamannina. Hänet tunnetaan myös Laitilan kirkon rakentajana.

Ingeborgin puoliso oli ritari Olavi Niilonpoika Tavast, joka toimi linnanvoutina Hämeen linnassa vuosina 1435–1460.

Lähteet
-------

* Anthoni, Eric (1957). Wernstedt, Folke. red.. Garp. Äldre svenska frälsesläkter: ättartavlor. Bd 1. H. 2. Stockholm: Riddarhusdirektionen. sid.148–155.
* Frälsesläkter i Finland intill stora ofreden - Garp Ruberg-projekti (ruotsiksi)
Maurice-Quentin de La Tour, 1771, *Isabelle de Charrière*.
Jens Juel, 1777, *Isabelle de Charrière*.
**Isabelle de Charrière**, koko nimeltään **Isabelle-Agnès Élisabeth van Tuyll van Serooskerken** (20. lokakuuta 1740 Zuilen, Alankomaat – 27. joulukuuta 1805 Colombier, Sveitsi) oli sveitsiläinen kirjailija.

De Charrière syntyi Hollannissa lähellä Utrechtiä. Hän avioitui veljensä sveitsiläisen kotiopettajan kanssa ja asettui asumaan Sveitsiin lähelle Neuchâtelia. Häen kirjallinen työnsä sai vaikutteita Denis Diderot’lta ja Jean-Jacques Rousseaulta. Teoksissaan de Charrière ilmaisi kriittisiä mielipiteitä ylhäisön etuoikeuksista, perinteisistä moraalikäsityksistä ja uskonnollisesta puhdasoppisuudesta. De Charrièren romaaneissa on paljon filosofista pohdiskelua.

Hollannissa de Charrière tunnetaan paremmin tyttönimellään **Belle van Zuylen**. Hän syntyi vanhaan aristokraattiseen perheeseen, ja aiheutti pienen skandaalin julkaisemalla 22-vuotiaana nimettömänä satiirisen kertomuksen Hollannin aatelisista.

Keskeiset teokset
-----------------

* *Le Noble* (1763)
* *Lettres neuchâteloises* (1784)
* *Lettres de Mistriss Henley publiées par son amie* (1784)
* *Lettres écrites de Lausanne* (1785)
* *Caliste; ou lettres écrites de Lausanne* (1786)
* *Lettres trouvées sous la neige* (1794)
* *L’Émigré* (1794)
* *Trois femmes* (1797)

Lähteet
-------

1. 1 2  Isabelle de Charrière *Britannica.com*. Encyclopædia Britannica. Viitattu 5.1.2022. (englanniksi)
2. ↑  Biographie d'Isabelle de Charrière *Universite Neuchâtel*. Viitattu 19.5.2019. (ranskaksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Isabelle de Charrière** Wikimedia Commonsissa

* Belle de Zuylen / Isabelle de Charrière Women Writers (englanniksi)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Italia
* Israel
* Yhdysvallat
* Australia
* Korea
* Alankomaat
* Puola
* Vatikaani

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Taiteenala | 
* RKD Artists

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Alankomaat
* Deutsche Biographie
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* Historical Dictionary of Switzerland
* RISM
* SNAC
* IdRef

 |

 |
Erik Julin
**Erik Julin** (13. marraskuuta 1796 Oulu – 21. kesäkuuta 1874 Turku) oli Turun kaupunginapteekkari, yritysjohtaja ja kauppaneuvos (1854).

Henkilöhistoria
---------------

Julinin vanhemmat olivat apteekkari, kollegiasessori Johan Julin ja Albertina Karberg ja puoliso vuodesta 1822 Christina Sofia Sundbäck. Vuorineuvos Johan Jacob Julin oli hänen vanhempi veljensä.

Erik Julin oli aloitteellinen monissa yleishyödyllisissä yrityksissä. Hän oli Turussa toimivan Turun konepajan omistajia, Turun laivatelakan toimitusjohtaja vuodesta 1857. Hän oli vuosina 1825–1830 toimineen Bolaget för Österbottniska Kustfarten -purjelaivayhtiön päävarustaja ja mukana perustamassa Pohjanmaan höyrylaivayhtiötä. Turun ensimmäinen vapaapalokunta perustettiin hänen ansiostaan vuonna 1838.

Julkaisu
--------

* *Erik Julins anteckningar om Åbo stad* 1918 (muistelmat)

Lähteet
-------

1. ↑  *Nordisk familjebok: konversationslexikon och realencyklopedi*, s. 265. Uggleupplagan. 13. Johan - Kikare. Tukholma: , 1910. Project Runeberg (viitattu 31.7.2013). (ruotsiksi)
2. 1 2  Erik Julin *Biografiasampo*. Viitattu 7.7.2022.
3. 1 2  Otavan Iso tietosanakirja osa 3 p. 1667
4. ↑  Schybergson, Per: *Aktiebolagsformens genombrott i Finland*, s. 115. Helsingfors: Finska vetenskaps-societeten, 1964.


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Biografiskt Lexikon
* Uppslagsverket Finland
* Ylioppilasmatrikkeli 1640–1852

 |

 |
**Georg Fredrik Palmroth** (21. huhtikuuta 1881 Helsinki – 11. maaliskuuta 1951) oli Venäjän keisarikunnan sekä Suomen armeijoissa palvellut ratsuväen upseeri. 

Georg Palmrothin vanhemmat olivat Suomen senaatin kauppa- ja teollisuustoimituskunnan esittelijäsihteeri, valtioneuvos Fredrik Immanuel Palmroth (1848–1900) ja Naëma Fredrika Aline Essen. Hän pääsi ylioppilaaksi Helsingin reaalilyseosta vuonna 1900. 

Palmroth suoritti Jelisavetgradin ratsuväenopiston 1905 ja eteni Venäjän armeijassa everstiluutnantiksi asti osallistuen ensimmäiseen maailmansotaan. Suomen armeijassa hän palveli vuodesta 1918 alkaen. Karjalan ratsujääkärirykmentissä hän palveli esiupseerina 1918–1920 ja sotaväen yleisesikunnassa 1921–1926. Sotakorkeakoulun komentajakurssin Palmroth kävi 1926. Ratsuväkiprikaatin komentajana Palmroth toimi noin 13 vuotta 12.4.1927–10.2.1940 sekä 10.4.1940–27.4.1941. Suomessa hänet ylennettiin everstiksi 1924 ja kenraalimajuriksi 1932.

Lähteet
-------

* Aikalaiskirja 1934

### Viitteet

1. ↑  Kuolleita (maksullinen artikkeli) Helsingin Sanomat 17.3.1951, HS Aikakone. Viitattu 22.3.2018.
2. ↑  Ylioppilasmatrikkeli 1900, matrikkelinumero 27024
3. ↑  Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899 : Fredrik Immanuel Palmroth
**Aulis Olavi Saikku** (21. maaliskuuta 1909 Sääksmäki – 14. heinäkuuta 2003) oli suomalainen diplomaatti ja ulkoasiainministeriön virkamies. Hän oli koulutukseltaan filosofian maisteri.

Saikku oli ulkoasiainministeriön palveluksessa vuodesta 1934. Hän oli avustaja Riiassa 1934–1935, Oslossa 1936–1938, Roomassa 1938–1939, ulkoasiainministeriön avustaja 1939, avustaja ja konsuli Roomassa 1940–1943, ulkoasiainministeriön jaostosihteeri 1943–1944, kaupallinen edustaja Tukholmassa 1944–1945, ulkoasiainministeriön jaostosihteeri ja jaostopäällikkö 1945–1946, lähetystösihteeri Kööpenhaminassa 1947–1950, lähetystöneuvos ja va. asiainhoitaja Méxicossa 1950–1955, ulkoasiainministeriön jaostopäällikkö 1955–1956, Transaco oy:n vientiosaston päällikkö 1956–1958, ulkoasiainministeriön jaostosihteeri ja jaostopäällikkö 1959–1963, lähetystöneuvos Lontoossa 1964–1966, suurlähettiläs Lagosissa 1966–1969, samalla Yaoundéssa, Abidjanissa ja Dakarissa 1967–1969, suurlähettiläs Algerissa 1969–1972, samalla Tunisissa ja Tripolissa 1969–1972, ulkoasiainministeriön neuvotteleva virkamies (ulkoasiainneuvos) 1972–1974.

Olavin Saikun vanhemmat olivat kouluneuvos Rufus Saikku ja koulunjohtaja, päätoimittaja Hanna Saikku. Metsäneuvos Tapio Saikku ja kansanedustaja Tuomas Saikku olivat hänen veljiään.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Kuka kukin on 1978 (Runeberg.org)
2. ↑  *Kuka kukin on 2005*, s. 1198. Otava, Helsinki 2004.
3. ↑  Facta 2001, WSOY 1985, 14. osa, palsta 246
4. ↑  Kuka kukin on 1954, s. 744. Viitattu 1.3.2023
5. ↑  Kansanedustajat Viitattu 1.3.2023.
**Mercator** oli Helsingissä vuosina 1906–1971 ilmestynyt ruotsinkielinen talouslehti.

Amos Andersonin perustama *Mercator* oli aikanaan Suomen johtava yleistaloudellinen aikakauslehti. Vuosina 1910–1914 se ilmestyi ruotsin lisäksi myös saksaksi, vuosina 1910–1917 englanniksi ja vuosina 1915–1917 ranskaksi. Suomen talouselämää teki tunnetuksi myös *Mercatorin* ja *Kauppalehden* yhteinen venäjänkielinen versio *Ekonomist Finljandii* vuosina 1912–1917. Vuonna 1946 *Mercatoriin* yhdistettiin Erik von Frenckellin vuonna 1923 perustama *Handels- och Finansbladet*. Vuonna 1971 *Mercator* liitettiin ruotsinkielisten talouden ja tekniikan järjestöjen lehteen *Forum för Ekonomi och Teknik*.

*Mercator* ilmestyi aluksi kuukausilehtenä, vuodesta 1907 lähtien kahdesti kuukaudessa ja vuodesta 1910 viikkolehtenä. Sen päätoimittajana työskenteli vuoteen 1936 saakka Amos Anderson, vuodesta 1937 Per Nyström, vuodesta 1946 Göran Stjernschantz, vuodesta 1954 Eige Cronström ja 1966–1971 Inger Ehrström.

Lähteet
-------

1. ↑  *Suomen lehdistön historia 9. Aikakauslehdistön historia: Erikoisaikakauslehdet*, s. 381–383. Kuopio: Kustannuskiila, 1991. ISBN 951-657-326-6.
2. ↑  Kurikka, Jussi & Takkala, Marketta: *Suomen aikakauslehdistön bibliografia 1782–1955*, s. 159–160. Helsinki: Helsingin yliopiston kirjasto, 1983. ISBN 951-45-3158-2.
3. ↑  Kuka kukin on (Aikalaiskirja) 1978, s. 115 (Viitattu 23.6.2019)

Aiheesta muualla
----------------

* *Mercator* digitoituna kansalliskirjastossa
* *Mercatorin* saksankielinen painos digitoituna
* *Mercatorin* englanninkielinen painos digitoituna
**Ainejärjestö** on yleensä yliopiston tai korkeakoulun opiskelijakunnan piirissä toimiva yhdistys, jonka tarkoituksena on yhdistää saman oppiaineen tai alan opiskelijoita, ajaa näiden etuja ja järjestää toimintaa. Teknillisissä yliopistoissa ainejärjestöjä kutsutaan yleensä killoiksi.

Ainejärjestöt ovat ylioppilaskunnassa nuorempia toimijoita kuin poikkitieteelliset ja perinteiset osakunnat, joiden historia juontaa juurensa 1600-luvulle ja Turun Akatemian aikaan asti.*lähde?* Esimerkiksi Helsingin yliopiston vanhin ainejärjestö, Teologian Ylioppilaiden Tiedekuntayhdistys eli TYT, on perustettu vuonna 1853. Tampereen yliopiston vanhin ainejärjestö, luokanopettajaopiskelijoiden OKA ry, on perustettu vuonna 1919. Ainejärjestöt yleistyivätkin varsinaisesti vasta toisen maailmansodan jälkeen.*lähde?* Nykyään lähes jokaisen alan opiskelijoilla on oma ainejärjestönsä, ja uusia syntyy edelleen lisää sitä mukaa kun yliopistoissa käynnistetään uusia koulutusohjelmia. 

Ainejärjestöjen koko vaihtelee suurista, kokonaisen tiedekunnan kattavista pieniin, muutaman kymmenen jäsenen yhdistyksiin. Helsingin yliopistossa pienissä ja homogeenisissä tiedekunnissa, kuten teologian, farmasian tai eläinlääketieteen tiedekunnissa, on vain yksi ainejärjestö. Suuremmissa ja monitieteellisemmissä tiedekunnissa on useita ainejärjestöjä, joilla saattaa olla yhteistyöelimenä toimiva koko tiedekunnan laajuinen kattojärjestö. Esimerkiksi Helsingin yliopiston valtiotieteellisessä tiedekunnassa toimii kuusitoista ainejärjestöä ja kattojärjestö Kannunvalajat, suurimmassa eli humanistisessa tiedekunnassa 34 ainejärjestöä ja kattojärjestö Humanisticum. Kaikkiaan Helsingin yliopistossa toimii vuoden 2005 Ylioppilaskalenterin mukaan 107 aine- tai kattojärjestöä. 

Jotkin ainejärjestöt hyväksyvät myös sivuaineopiskelijoita jäsenikseen.

Katso myös
----------

* Kilta (ainejärjestö)
* Luettelo Tampereen yliopiston ainejärjestöistä
* Luettelo Helsingin yliopiston ainejärjestöistä
* Luettelo Turun yliopiston ainejärjestöistä
* Luettelo Itä-Suomen yliopiston ainejärjestöistä
* Luettelo Jyväskylän yliopiston ainejärjestöistä
* Luettelo Oulun yliopiston ainejärjestöistä

Lähteet
-------

1. ↑  Historia *okablogi.wordpress.com*.
**Aarnet (Aarne) Kauppinen** (4. heinäkuuta 1889 Rantasalmi – 7. heinäkuuta 1927 Rantasalmi) oli suomalainen poliitikko, joka toimi SDP:n kansanedustajana vuosina 1919–1922.

Elämä
-----

Aarne Kauppisen vanhemmat olivat torppari Johan Wilhelm Kauppinen ja Anna Josefina Lind. Kansakoulun käytyään hän työskenteli sekatyömiehenä ja käsityöläisenä sekä viljeli kotitorppaansa Osikonmäen kylässä. Kauppinen liittyi sosialidemokraattiseen puolueeseen vuonna 1907. Hän oli perustamassa Rantasalmen työväenyhdistys Sovintoa ja toimi Mikkelissä ilmestyneen *Vapaus*-lehden avustajana sen perustamisesta lähtien. Kauppinen oli myös Rantasalmen kunnallislautakunnan jäsen ja toimi myöhemmin kunnanvaltuuston puheenjohtajana. Vuonna 1919 Kauppinen valittiin kansanedustajaksi, mutta sEuraavissa vaaleissa hän jäi varasijalle. Eduskuntatyönsä jälkeen Kauppinen viljeli pientilaansa Rantasalmella. Hän kuoli kotonaan sydänkohtaukseen heinäkuussa 1927.

Perhe
-----

Aarne Kauppoisen puoliso oli Hilda Kauppinen. Perheessä oli neljä lasta.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  .aspx Aarne Kauppinen *Suomen kansanedustajat*. Eduskunta. Viitattu 1.11.2008.
2. ↑  Torpan kauppa.  *Vapaus*, 1.10.1920, nro 108, s. 2. Kansalliskirjasto. Viitattu 26.2.2024.
3. ↑  "Sosialidemokratiset kansanedustajat maalisk. 1 ja 3 p:nä 1919 valitussa eduskunnassa", *Työväen kalenteri XIII : 1920*, s. 87. Helsinki: Suomen sosialidemokraattinen puoluetoimikunta, 1919. Kansalliskirjasto.
4. ↑  † Arnet Kauppinen.  *Vapaus*, 11.7.1927, nro 78, s. 2. Kansalliskirjasto. Viitattu 26.2.2024.
5. 1 2  Rantasalmi: † Aarnet Kauppinen.  *Itä-Savo*, 9.7.1927, nro 74 A, s. 2. Kansalliskirjasto. Viitattu 26.2.2024.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Eduskunta

 |

 |
**Sunjong** (kor. 융희제; 25. maaliskuuta 1874 Soul, Joseon – 24. huhtikuuta 1926 Keijō (Soul), Japanin keisarikunta) oli Korean toinen ja viimeinen keisari sekä Yi-dynastian 27. hallitsija vuosina 1907–1910. Hänet tunnettiin myös nimellä **Yung-hui**.

Varhainen elämä
---------------

Hän oli keisari Gojongin neljäs poika. Hänestä tuli kruununprinssi 18. helmikuuta 1875. Tämän kunniaksi Gojong antoi kullatulle taululle kaiverretun käskyn, jolla teki pojastaan kruununprinssin.

Avioliitto ja lapset
--------------------

Sunjong nai ensimmäisen vaimonsa, Sunmyeongin (1872–1907) ollessaan 8-vuotias vuonna 1882; tämä kuoli hieman ennen kuin Sunjong asetettiin valtaistuimelle vuonna 1907. Vuosina 1907–1926 Sunjong oli naimisissa keisarinna Sunjeongin (1894–1966) kanssa.

Sunjong ei koskaan saanut omia lapsia.

Keisarina
---------

Vuonna 1907 Gojong pakotettiin luopumaan vallasta Sunjongin hyväksi. Valtaan noustuaan Sunjong joutui heti allekirjoittamaan Japanin–Korean sopimuksen, joka antoi japanilaisten valvoa ja vaikuttaa Korean sisäisiin asioihin, ja tämä mahdollisti myös japanilaisten ministerien nimittämisen Korean hallitukseen.

Sunjongin koko nimi oli *hänen keisarillinen korkeutensa, Korean keisari Sunjong Munon Muryeong Donin Seonggyeong* (kor. 대한제국순종문온무령돈인성경황제폐하).

Sunjongin valtakaudella Korea menetti vähitellen itsenäisyytensä ja lopulta Yi-dynastian 518 vuotta kestänyt valtakausi Koreassa päättyi, kun Japani liitti Korean itseensä 29. elokuuta 1910, minkä jälkeen Korea oli osana Japania 35 vuoden ajan. Sunjong ja tämän vaimo asuivat käytännössä vankeina Changdeokgungin palatsissa kuolemaansa saakka.

Sunjongin kuoltua hänen nuorempi veljensä Yi Un nousi virallisesti "Changdeokgungin palatsin kuninkaaksi", koska japanilaiset olivat Korean valloitettuaan luvanneet, että maalla olisi oma hallitsija Japanin keisarin suomalla oikeudella. Käytännössä japanilaiset siirtomaaisännät kuitenkin hallitsivat Koreaa ilman tätä.

Kunnianosoituksia
-----------------

### Korealaiset

* Kultaisen hallitsijan ritarikunta (1900)
* Hyväenteisten tähtien ritarikunta (1900)
* Luumukukan ritarikunta (1900)
* Hyväenteisen feeniksin ritarikunta (perustaja)

Lähde:

### Ulkomaalaiset

* Krysanteemiritarikunta (Japani, 1907)
* Leopoldin ritarikunta (Belgia)

Lähde:

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6  KOREA9 *royalark.net*.  2023. Viitattu 7.11.2023. (englanniksi)
2. ↑  Gold-coated Book to Celebrate the Investiture of the Crown Prince *National Museum of Korea*.  2023. Viitattu 7.11.2023. (englanniksi)[vanhentunut linkki]
3. 1 2  Photos and History of Korea's Imperial Family *ThoughtCo*. Viitattu 7.11.2023. (englanniksi)
4. ↑  Korea's Forgotten 28th King *The Korea Times*.  21.7.2020. Viitattu 7.11.2023. (englanniksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Yhdysvallat
* Korea

 |

 |
**Hedvig Sofia** (26. kesäkuuta 1681 – 12. joulukuuta 1708) oli Ruotsin prinsessa ja Holstein-Gottorpin herttuatar.

Hedvig Sofia oli kuningas Kaarle XI:n ja kuningatar Ulriika Eleonooran tytär. Hän oli läheinen veljensä, tulevan kuningas Kaarle XII:n kanssa. Isoäitinsä leskikuningatar Hedvig Eleonooran myötävaikutuksella hänet naitettiin vastoin omaa tahtoaan serkulleen, Holstein-Gottorpin herttua Fredrik IV:lle vuonna 1698. Avioliitto ei ollut onnellinen.

Herttuapari muutti Hollstein-Gottorpiin syksyllä 1698, ja jo vuonna 1699 Hedvig Sofia tuli vierailulle Tukholmaan. Suuri Pohjan sota pakotti hänet jäämään kaupunkiin pidemmäksi aikaa, ja hän synnytti siellä keväällä 1700 poikansa Kaarle Fredrikin. Aviomies sai surmansa Kliszówin taistelussa vuonna 1702, jolloin parivuotiaasta pojasta tuli uusi herttua. Hedvig Sofia ryhtyi poikansa sijaishallitsijaksi mutta jäi asumaan Tukholmaan, joten Holstein-Gottorpiin asetettiin hänen lankonsa Kristian Augustin johtama erityinen hallitus. Hedvig Sofia sairastui loppuvuonna 1708 isorokkoon ja menehtyi vain pari päivää sairastettuaan. Hänet on haudattu Tukholman Riddarholmskyrkaniin.

Lähteet
-------

1. ↑  Hedvig Sofia, 1681-1708, prinsessa av Sverige hertiginna av Holstein-Gottorp *Nationalmuseum*. Viitattu 14.4.2022.
2. 1 2  Sven Grauers: Hedvig Sofia *Svenskt biografiskt lexikon*. Viitattu 12.9.2023.
3. ↑  Hedvig Sofia *Dansk Biografisk Leksikon*. Viitattu 14.4.2022.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |

 |
**Aarne Vilhelm Kaitila** (15. elokuuta 1886 Nakkila – 25. marraskuuta 1965 Rauma) oli suomalainen kirkkoherra ja filosofian maisteri.

Kaitilan vanhemmat olivat Wilhelm Kaitila (1853–1903) ja tämän ensimmäinen puoliso Hanna Maria Colérus (1862–1887). Hän oli naimisissa 1911–1952 yhteiskoulun opettaja Helmi Sofia Honkavaaran, aik. Helin (k. 1952) kanssa.

Kaitila pääsi ylioppilaaksi 1904 ja hän valmistui filosofian kandidaatiksi 1908 ja maisteriksi 1910. Hänet vihittiin papiksi 1911.

Kaitila oli merimiespappina Hampurissa 1911–1914 ja matkasaarnajana kotimaassa 1914–1915. Hän oli Paimion kappalaisena 1916–1923, Lapin Tl. kirkkoherrana 1924–1937 ja välillä Suomen Kirkon Sisälähetysseuran toimitusjohtajana Sortavalassa 1931 sekä Vehkalahden kirkkoherrana 1937–1951. Hän sai rovastin arvon 1937.

Kaitila kirjoitti Suomen evankelis-luterilaisen kirkon virsikirjan virren 493 *Jeesus, lasten auttaja* säkeistöt 2–4. Virren sävelsi Armas Maasalo.

Teoksia
-------

* *Matti Paavola ja Satakunnan herännäisyys* teoksessa *Satakunta-sarja. Kotiseutututkimuksia II*. 1911
* *Myrskyä ja tyventä*. Suomen merimieslähetysseura, Helsinki 1935
* *Kun isää odotettiin kotiin ... y.m. kertomuksia merimieselämästä*. Suomen merimieslähetysseura, Helsinki 1937
* *"Teille on tänä päivänä syntynyt Vapahtaja" : Luuk. 2:11 : kotiseurakunta tervehtii poikiaan rintamilla sotajouluna 1942*. Tekijä, Hamina 1942

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Kuka kukin on 1954 (Projekt Runeberg)
2. 1 2  Suomen evankelis-luterilaisen kirkon virsikirja : Hyväksytty kirkolliskokouksessa 13. helmikuuta 1986 : Virsien tekijätiedot, sivu 35 (RTF-dokumentti) (Arkistoitu – Internet Archive)
3. ↑  Kuolleita (maksullinen artikkeli) Helsingin Sanomat 27.11.1965, HS Aikakone. Viitattu 8.3.2018.
4. ↑  Martti Strangin Geneanet-sivusto : Aarne Wilhelm Kaitila


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)

 |

 |
Ruusu kasvoissa
Ruusu kädessä
**Ruusu** (lat. *erysipelas*) on ihon syvä bakteeri-infektio. Sen aiheuttaa A-ryhmän (joskus C- tai G-ryhmän) beetahemolyyttinen streptokokki, ja se hoidetaan antibiooteilla. Ruusu on vakava, septinen infektio, joka saattaa hoitamattomana johtaa merkittävään kudostuhoon ja hengenvaarallisiin komplikaatioihin. Vesirokkoviruksen aiheuttama vyöruusu ja bakteerin aiheuttama ruusu ovat eri sairauksia. Ruusua (erysipelas) ei pidä sekoittaa myöskään ruusufinniin tai sikaruusuun.

Etiologia
---------

Bakteeri pääsee harvoin ehjän ihon läpi. Tavallisimmin ruusuun sairastuneella on lähialueen ihorikko, esimerkiksi varvasvälin sieni-infektio. Myös alaraajan heikentynyt verenkierto altistaa haavaumille, ja diabeettinen neuropatia heikentäessään jalkaterän tuntoa vaikeuttaa haavaumien havaitsemista. Ruusuinfektio onkin diabeetikoilla keskimääräistä yleisempi.

Oireet
------

Ruusun tyypillinen esiintymispaikka on jalkaterän, nilkan tai säären alueella, mutta toisinaan se on yläraajassa tai kasvoissa. Tarkkarajainen ja nopeasti leviävä ihon punoitus, kuumotus ja särky ovat tyypilliset oireet. Ihomuutokseen saattaa kehittyä myös voimakas turvotus. Usein potilaalla on korkea kuume.

Diagnostiikka
-------------

Kliininen kuva on yleensä selkeä. Keskeinen laboratoriotutkimus on tulehdusarvon eli CRP:n mittaaminen, sillä tulehdusarvo on ruusussa aina suurentunut, mikäli oireet ovat kestäneet riittävän pitkään. Ennen antibioottihoidon aloitusta otetaan veriviljelyt. Myös valkosolujen arvot ovat osaltaan tärkeässä asemassa diagnoosia tehdessä.

Hoito
-----

Suonensisäinen antibioottihoito G-penisilliinillä on ensilinjan vaihtoehto. 3-5:n vuorokauden kuluttua voidaan yleensä siirtyä suun kautta otettavaan antibioottiin, mutta erityisen pahoissa tapauksissa suonensisäinen hoito saattaa kestää 10-14 vuorokautta annostelutiheyden ollessa neljäkin suurehkoa annosta vuorokaudessa. Joissakin kaupungeissa potilaalla on mahdollisuus tehostettuun kotihoitoon. Penisilliinille yliherkkiä hoidetaan kefalosporiineilla tai – allergian ollessa vakava – klindamysiinillä. Immuunipuutteisilla, kuten diabeetikoilla, käytetään todennäköisen sekainfektion vuoksi penisilliiniä laajakirjoisempia antibiootteja. Pahoissa tapauksissa suun kautta otettava antibioottikaan ei vielä riitä infektion taltuttamiseen.

Lähteet
-------

* Huovinen, P. et al (toim.). Mikrobiologia ja infektiosairaudet, kirja II. Duodecim 2003
* Suomen Ihotautilääkäriyhdistys ry, Ihon bakteeri-infektiot, Käypä hoito -suositus 2002

Aiheesta muualla
----------------

* Terveyskirjasto: Satu Tunturi, Ruusu (erysipelas), Lääkärikirja Duodecim 5.3.2021
* Duodecim: Matti Karppelin ja Jaana Syrjänen, Ruusutulehduksen hoito, 2008;124(9):1041-7
* Kyoto Encyclopedia of Genes and Genomes (KEGG): Erysipelas (englanniksi)
**Nikolaus Heinrich Ferdinand Herbert von Bismarck** (28. joulukuuta 1849 Berliini – 18. syyskuuta 1904 Friedrichsruh) oli saksalainen diplomaatti ja poliitikko, joka toimi vuosina 1886–1890 Saksan ulkoministerinä. Hän oli valtakunnankansleri Otto von Bismarckin poika.

Herbert von Bismarck opiskeli Berliinissä ja Bonnissa, ja kohosi Preussin armeijan upseeriksi Ranskan–Saksan sodan aikana, jossa hän myös haavoittui Mars-la-Tourin taistelussa. Vuonna 1873 hän siirtyi diplomaatiuralle. Hän avusti usein henkilökohtaisesti kanslerina toiminutta isäänsä ja toimi joitain vuosia tämän yksityissihteerinä. Bismarck työskenteli ensin Saksan lähetystöissä Bernissä ja Wienissä, toimi 1882–1884 lähetystöneuvoksena Lontoossa ja 1884 Pietarissa sekä 1884–1885 lähettiläänä Haagissa. Sen jälkeen hänet nimitettiin ulkoministeriön alivaltiosihteeriksi ja 1886 valtiosihteeriksi eli ulkoministeriksi. Vuonna 1888 hänestä tuli myös Preussin valtionministeri. Kun Otto von Bismarck vuonna 1890 joutui eroamaan kanslerin tehtävistä, myös Herbert joutui jättämään hallituksen. Hän oli Saksan valtiopäivillä konservatiivien edustajana vuosina 1881–1886 ja uudelleen vuodesta 1893 kuolemaansa asti, mutta ei onnistunut luomaan siellä näyttävää poliittista uraa. Isänsä kuoltua hän peri tämän ruhtinaan arvon.

Lähteet
-------

1. 1 2  *Nordisk familjebok* (1905), s. 512 (ruotsiksi) Runeberg.org. Viitattu 20.3.2014.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
	+ 2

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Alankomaat
* Puola
* Vatikaani

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**Intel QuickPath Interconnect** (QPI) on Intelin väyläteknologia, joka korvaa vanhemman suoritinväyläteknologian (engl. *front side bus*). Väylä on julkaistu vuonna 2007 ja se on otettu käyttöön Intel Xeon -malleissa vuonna 2009.

Vastaava käytössä oleva teknologia on AMD:n käyttämä HyperTransport (2003).

Aiemmin Intelin moniprosessointituki keskittyi olemassa olevaan suoritinväylään ja lisäsi välimuistia sekä väylän haistelua (*bus snooping*).
Intelin ostettua Compaqilta DEC Alphan Intel sai mukana tämän suunnitteluosaston. Alphan suunnittelijat kehittivät Common System Interface (CSI) -kytkennän, joka tuli käyttöön Intel Itanium ja Intel Nehalem -suorittimissa markkinointinimellä QuickPath. CSI kehitettiin paketteja käyttäväksi verkoksi aiemman väylän sijaan.

QPI:n on korvannut Intel UltraPath Interconnect (UPI).

Katso myös
----------

* RapidIO

Lähteet
-------

1. ↑  Kanter, David: Intel’s Quick Path Evolved real world technologies. Viitattu 13.3.2017.
2. 1 2  Intel's New Core i7 and Xeon 5500 CPUs electronicsnexus. Viitattu 15.1.2017.
3. ↑  Stokes, Jon: API Networks Launches Switch; HyperTransport Moves Closer (sivu 1) ars technica. Viitattu 13.3.2017. (englanniksi)
4. 1 2 3  David Kanter: The Common System Interface: Intel’s Future Interconnect *realworldtech.com*.  28.8.2007. Viitattu 4.12.2021. (englanniksi)
5. ↑  George Ou: Details of Intel CSI "QuickPath" released *zdnet.com*.  28.8.2007. Viitattu 4.12.2021. (englanniksi)
6. ↑  David Kanter: The Common System Interface: Intel’s Future Interconnect (sivu 2) *realworldtech.com*.  28.8.2007. Viitattu 4.12.2021. (englanniksi)
7. ↑  Intel Plans to Replace Xeon with Its New Skylake-Based "Purley" Super Platform softpedia. Viitattu 15.1.2017.
8. ↑  Intel Xeon Processor Scalable Family Technical Overview *intel.com*.  10.7.2017. Viitattu 4.12.2021. (englanniksi)

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Intel QuickPath Interconnect
**Kuopion Uusi Kesäteatteri** oli Kuopion Rauhalahdessa toimiva ammattikesäteatteri, joka toimi vuosina 2010-2017. Teatteri piti esityspaikkanaan vuonna 2003 rakennettua Rauhalahden kesäteatteriareenaa. Kuopion Uutta kesäteatteria operoi Tahtiteatteri. Teatterin perustivat Johanna Keinänen, Kimmo Virtanen ja Sami Kojonen. Kuopion Uuden Kesäteatterin tuottajana toimi kokoaikaisesti Juha Kojonen.

Esityksiä
---------

Kuopion Uusi Kesäteatteri teki kantaesityksinä musikaaleja ja musiikkinäytelmiä, joita on nähty teattereissa ympäri Suomen. Kantaesityksinä nähtiin:

* Kaiken takana on nainen! -Matti & Teppo -rakennusmusikaali 2010
* Olen Suomalainen! -urheilumusikaali 2011
* Buona Sera Signorina -italomusikaali 2012
* Toivotaan Toivotaan -hilpeä C-kasettimusikaali 2013
* Jos Sä tahdot niin -häämusikaali 2014
* Solistina Olavi Virta 2015
* Tapsan Tähti! 2016
* Katri Helena -Laulajatyttö 2017

Kaikki musiikkinäytelmät ja musikaalit ovat käsikirjoittaneet Johanna Keinänen, Kimmo Virtanen (ei Tapsan Tähti! - dramaturgina) ja Sami Kojonen. Kimmo Virtanen on ohjannut kaikki muut teokset paitsi Tapsan Tähti! -musiikkinäytelmän, jonka ohjasi Johanna Sorjonen.

Kuopion Uuden Kesäteatterin jatko
---------------------------------

Kuopion kaupunki myi koko Rauhalahden campinalueen ja sen mukana kesäteatteriareenan. Uusi omistaja Suomi-Camping ei halunnut enää jatkaa vuokrasopimusta, jolloin Kuopion Uuden Kesäteatterin toiminta päättyi. Tahtiteatteri jatkaa toimintaansa kiertueteatterina sekä laajeni myös mediatuotantoihin, joita tekee Tahtiteatteri-Media.

Katso myös
----------

* Tahtiteatteri
* Rauhalahden kesäteatteri

Lähteet
-------

1. ↑  Keijo Salokangas: Tapio Rautavaaran elämästä musiikkinäytelmä Rauhalahden kesäteatterilavalle *yle.fi*.  17.2.2016. Viitattu 17.7.2021.

Aiheesta muualla
----------------

* Tahtiteatteri
**Veikko William Koppinen**, salanimi: *Viljami Korpi*, (31. maaliskuuta 1910 Multia – 15. huhtikuuta 1993) oli suomalainen kenraaliluutnantti, joka palveli myös rajavartiolaitoksessa ja oli sissitoiminnan asiantuntija. 

Koppinen valmistui kadettikoulusta 1932, kävi sodan jälkeen sotakorkeakoulun 1946 ja tuli nimitetyksi yleisesikuntaupseeriksi 1948. Koppisen sotilasuran alku sijoittui Karjalan kaartiin, jossa hän oli nuorempana upseerina 1932–1935. Vuodet 1935–1939 hän toimi yleisesikunnassa toimistoupseerina. Talvisodan alettua hänet sijoitettiin JR 33:een komppanianpäälliköksi. Välirauhan aikana hän työskenteli mm. 2. prikaatissa ja jatkosodan alettua JR 23:ssa. 11. divisioonan esikunnassa Koppinen työskenteli toimistopäällikkönä 1942–1943 sekä 1944 esikuntapäällikkönä.

Sodan jälkeen Koppinen toimi pääesikunnassa ja sotakorkeakoulun jälkeen hän myös opetti siellä 1947–1949. Vuosina 1949-1951 hän toimi pataljoonan komentajana JR 6:ssa. Lounais-Suomen sotilasläänin esikuntapäällikkönä hän työskenteli 1951–1952. Taistelukoulun johtajan apulaisena Koppinen toimi 1952–1957, ja vuodet 1957–1962 Sotakorkeakoulussa. Pääesikunnassa komentopäällikkönä hän työskenteli 1962–1965, mistä siirtyi rajavartiostojen päällikön apulaiseksi seuraavaan vuoteen asti. Vuonna 1966 hänet nimitettiin rajavartiostojen päälliköksi, mitä tehtävää hän hoiti vuoteen 1970 asti.

Ylennykset: Vänrikki 1930, luutnantti 1934, kapteeni 1940, majuri 1942, everstiluutnantti 1952, eversti 1957, kenraalimajuri 1962, kenraaliluutnantti 1966.

Koppinen kirjoitti sissisodankäyntiä Suomessa kuvaavan fiktiivisen teoksen *Räjähtävä tyhjyys*, joka julkaistiin postuumisti vuonna 2012.

Teokset
-------

* *Räjähtävä tyhjyys*, Apali 2012 978-952-5877-17-5

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Kuka kukin on 1978 Projekt Runeberg
2. ↑  Kuolleita suomalaisia. Mitä Missä Milloin 1994 s. 148. Otava 1993 ISBN 951-1-12765-9

Kirjallisuutta
--------------

* Kallio, Kaiju (toim.): *Mun kaunis kultasein! : vanhempieni Veikko ja Martta Koppisen rintamakirjeitä vuosilta 1941-1945*. Espoo: Kaiju Kallio, 2009.

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)
* Yhdysvallat

 |

 |