recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Temppeli A** on nimitys, jota käytetään eräästä antiikin aikaisesta kreikkalaisesta temppelistä Selinuksessa Sisiliassa Italiassa. Sen kohdejumaluutta ei tunneta varmuudella, mutta sen arvellaan olleen omistettu Letolle. Epävarmuudesta johtuen rakennus tunnetaan tutkimuksessa perinteisesti kirjainnimellään.

Temppelin pohjapiirros.
Temppeli A rakennettiin arkaaisen kauden lopulla noin vuonna 490–480 eaa. Se sijaitsi Selinuksen akropoliin eli yläkaupungin eteläosassa heti niin kutsutun Temppelin O pohjoispuolella. Temppeli edusti doorilaista tyyliä. Siinä oli lyhyillä sivuilla kuusi ja pitkillä sivuilla 14 pylvästä. Pylväiden korkeus oli noin 6,2 metriä. Temppelin stylobaatin koko on noin 16,2 × 40,2 metriä. Sisällä temppelissä oli pronaos, naos eli cella, jossa oli myös adyton, sekä opisthodomos. Naos oli askelman verran korkeammalla kuin pronaos, ja adyton puolestaan korkeammalla kuin naos. Pronaoksen ja naoksen välissä kummallakin sivulla oli ylempiin osiin johtaneet kierreportaat, jotka ovat lajissaan vanhimmat tunnetut.

Temppelin itäpuolella sijaitsi sen alttari sekä noin 5,6 × 13,1 metriä kooltaan ollut propylon-porttirakennus. Temppeli uudelleenkäytettiin kaupungin karthagolaisvallan ajalla pyhäkkönä tai asutuksena, sillä sen lattiaan on tehty tuolla ajalla mosaiikki, joka esittää Tanit-jumalatarta. Keskiajalla rakennuksen jäänteet muodostivat osan linnoitusta Temppelin O raunioiden ohella.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Stillwell, Richard & MacDonald, William L. & McAllister, Marian Holland (toim.): "SELINUS (Selinunte) Trapani, Sicily", *The Princeton Encyclopedia of Classical Sites*. Princeton, N. J.: Princeton University Press, 1976. Teoksen verkkoversio.
2. ↑  *DK Eyewitness Travel Guide: Sicily*, s. 104. Dorling Kindersley Ltd, 2011. ISBN 1405369574. Teoksen verkkoversio.
3. ↑  Selinunte *Trapani, Sicilia*. Viitattu 22.10.2018.
4. ↑  Dunbabin, Katherine M. D.: *Mosaics of the Greek and Roman World*, s. 20. Cambridge University Press, 1999. ISBN 0521002303. Teoksen verkkoversio.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Temppeli A** Wikimedia Commonsissa
Tempranillo-viinitarha Espanjassa
**Tempranillo** on viinin valmistukseen käytettävä rypälelajike, joka on kotoisin Pohjois-Espanjasta. Sieltä se on levinnyt muualle Eurooppaan, mm. Keski-Espanjaan, Etelä-Ranskaan ja Portugaliin, sekä Argentiinaan.

Lajike tunnetaan useilla eri nimillä: Espanjassa Riojan, Murcian, Valencian ja Somontanon viinialueilla se on *Tempranillo*, La Manchassa ja Valdepeñasissa *Cencibel*, Kataloniassa *Ull de Llebre* ja Ribera de Dueron alueella *Tinta de País* tai *Tinto Fino*. Portugalin Dourossa siitä tehdään portviiniä nimellä *Tinto Roriz* ja Alentejossa punaviiniä nimellä *Aragones*.

Tempranillo-viineille on tunnuksenomaista syvänpunainen väri.
Lajikkeena Tempranillo ei kestä kovaa kuumuutta eikä liiallista kuivuutta, minkä vuoksi sitä usein viljellään vuoristojen alarinteillä. Se on altis hyönteisvaurioille ja viljataudeille. Nimi Tempranillo viittaa espanjan kielen aikaista tarkoittavaan sanaan *temprano*, koska rypäleet kypsyvät 2–3 viikkoa aikaisemmin kuin muut Espanjan paikalliset lajikkeet.

Tempranillo-rypäleet ovat paksukuorisia ja sisältävät suhteellisen vähän happoja ja sokeria, minkä vuoksi niistä valmistetaan viinejä yleensä muiden rypäleiden kanssa. Riojassa Tempranillo-rypäleiden seuralaisina käytetään mm. Garnacha-, Mazuelo- ja Graciano-rypäleitä. Useat uudet viinintekijät Riojan ja Ribeira del Dueron alueilla käyttävät tempranillon vahvistuksena Cabernet Sauvignon -rypäleitä, mutta silloin viini ei saa alueen virallista DOC-laatuluokitusta.

Yleensä tempranilloja kypsytetään puolesta vuodesta aina kolmeen vuotta tammitynnyreissä ja 1–3 vuotta vielä pulloissa ennen myyntiä. Kypsyttämällä tempranilloista saadaan syvänpunaisia ja maultaan elegantin pehmeitä viinejä. Kypsytyksessä käytetään yleensä amerikkalaisesta tammesta tehtyjä tynnyreitä, joiden luovuttama vanilja-aromi sopii erittäin hyvin tempranillon omien mausteisten perusmakujen kanssa. Muutamat tempranillot ovat myös nuorena juotavia ns. *jovenes*-viinejä.
**Temppeli C** on nimitys, jota käytetään eräästä antiikin aikaisesta kreikkalaisesta temppelistä Selinuksessa Sisiliassa Italiassa. Sen kohdejumaluutta ei tunneta varmuudella, mutta sen arvellaan olleen omistettu Apollonille. Epävarmuudesta johtuen rakennus tunnetaan tutkimuksessa perinteisesti kirjainnimellään.

Historia
--------

Temppeli C oli rakennettu arkaaisella kaudella 500-luvun eaa. ensimmäisellä puoliskolla. Se oli oletettavasti omistettu Apollonille, mutta sitä on ehdotetu myös Herakleen temppeliksi. Temppeli ilmeisesti tuhoutui lopullisesti maanjäristyksessä 400-luvulla jaa. vaikka karthagolaiset olivatkin tuhonneet kaupungin jo vuosina 409 eaa. ja 250 eaa.

Temppelin rauniot ilmasta nähtynä.
Temppeli kaivettiin vuonna 1823. Kaivaukset suorittivat brittiläiset arkkitehtien Samuel Angell ja William Harris johdolla. Pohjoisenpuolisen pitkän sivun pylväistä 14 kunnostettiin vuosina 1925–1926. Rauniot kärsivät vaurioita maanjäristyksessä vuonna 1968.

Rakennus
--------

Temppeli C sijaitsi Selinuksen akropoliilla eli yläkaupungin alueella. Se oli akropoliin temppeleistä suurin ja sijaitsi kukkulan korkeimmalla kohdalla.

Temppelin pohjapiirros.
Temppelin metooppeja. Palermon arkeologinen museo.
Temppeli edusti doorilaista tyyliä. Siinä oli lyhyillä sivuilla kuusi ja pitkillä sivuilla 17 pylvästä. Pylväiden halkaisija niiden alaosassa oli noin kaksi metriä. Kulmapylväät olivat vielä paksumpia. Temppelin stylobaatin koko on noin 24 × 63,7 metriä. Sisällä temppelissä oli pronaos, pitkä ja kapea naos eli cella sekä adyton. Temppelin arkaaisuus näkyy erityisesti sen pitkänomaisessa muodossa.

Temppelin friisi oli koristeltu triglyfeillä ja kaiverretuilla metoopeilla. Sen päällä oli korniisi, joka oli päällystetty monivärisesti maalatuilla terrakotasta tehdyillä levyillä. Päätykolmiot oli koristeltu muun muassa gorgoilla, jotka olivat myös maalattua terrakottaa. Temppeliin liittyi kaksi alttaria, vanhempi sen kaakkoispuolella ja uudempi itäpuolella.

Temppelin koristeosia ja niiden rekonstruktioita on Palermon arkeologisessa museossa (Museo Archeologico Regionale Antonio Salinas).

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6 7  Stillwell, Richard & MacDonald, William L. & McAllister, Marian Holland (toim.): "SELINUS (Selinunte) Trapani, Sicily", *The Princeton Encyclopedia of Classical Sites*. Princeton, N. J.: Princeton University Press, 1976. Teoksen verkkoversio.
2. 1 2 3 4 5 6  Selinus, Temple C (Building) *Perseus*. Viitattu 1.2.2018.
3. 1 2  *DK Eyewitness Travel Guide: Sicily*, s. 104. Dorling Kindersley Ltd, 2011. ISBN 1405369574. Teoksen verkkoversio.
4. ↑  Marconi, Clemente et al.: *Temple Decoration and Cultural Identity in the Archaic Greek World: The Metopes of Selinus*, s. 133. Cambridge University Press, 2007. ISBN 052185797X. Teoksen verkkoversio.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Temppeli C** Wikimedia Commonsissa
Orapihlajan siementen kylmäkäsittelyä hiekassa.
Puutarhakasvien siementen **kylmäkäsittely** tarkoittaa luonnollisen talvijakson simuloimista syksyllä kerätyille kasvin siemenille. Useiden kasvien siemenet eivät idä ennen kuin ne ovat kokeneet luonnollisen kylmäkauden, joka luonnossa tapahtuu talven aikana. Pohjoisten ilmastovyöhykkeiden talvi saattaa olla kuitenkin liian kylmä joidenkin kasvien siemenille, jolloin ne paleltuvat eivätkä idä keväällä. Viljelyssä voidaan myös muusta syystä haluta toteuttaa kylmäkausi keinotekoisesti, sillä kylmäkäsittely on usein varmempi tapa taata siementen itävyys kuin kylvää ne talven ajaksi maahan. Syksyllä kerätty siemen itää keinotekoisen kylmäkäsittelyn jälkeen normaalisti.

Menetelmä
---------

Kylmäkäsittelyn voi toteuttaa laittamalla siemenet ilmavasti kostean sammaleen kanssa muovipussiin 2–3 kuukauden ajaksi jääkaappiin (+4 °C).

Lähteet
-------

* Rönnblom, Eva: *Kasvitarha ikkunalla*. Suomentanut Vainio, Hannele. Kustannus-Mäkelä Oy, 2003. ISBN 951-882-360-X.

Aiheesta muualla
----------------

* Kotipuutarha.fi: Siementen kylmäkäsittely (Arkistoitu – Internet Archive)
* YLE.fi: Siementen kylmäkäsittelyn ABC
**Temppeli B** on nimitys, jota käytetään eräästä antiikin aikaisesta kreikkalaisesta temppelistä Metapontionissa Suur-Kreikassa eli Magna Graeciassa, nykyisessä Italiassa. Sen kohdejumaluutta ei tunneta varmuudella, ja siksi se tunnetaan tutkimuksessa perinteisellä kirjainnimellään.

Historia
--------

Temppeli rakennettiin arkaaisella kaudella 500-luvulla eaa. Siinä oli kaksi rakennusvaihetta, joita kutsutaan nimillä BI ja BII. Vaiheen BI rakentaminen alkoi noin vuonna 570 eaa. ja se hylättiin keskeneräisenä noin vuonna 550 eaa. mahdollisesti koska kaupungin temppelialue suunniteltiin kokonaan uudelleen. Vaiheen BII rakentaminen ajoitetaan noin vuoteen 530 eaa. Vaiheen BI temppelissä on paljon yhtymäkohtia Poseidonian eli Paestumin Heran temppeliin I, joka tunnetaan myös "Basilikana".

Temppelin arvellaan olleen omistettu Heralle, joskin sen paikalta on löydetty myös Apollonille omistettuja votiiveja. Ainakin temppelin kattoa korjattiin 400-luvulla eaa. Temppeli tuhoutui 300-luvun eaa. lopulla.

Rakennus
--------

Temppeli sijaitsi Apollonin temppelin (Temppeli A) ja Temppelin C välissä, ensin mainitun pohjoispuolella ja viimeksi mainitun eteläpuolella. Temppelirakennus edusti doorilaista tyyliä. Se on säilynyt nykyaikaan vain huonosti, jonka vuoksi sen ylemmistä osista ei ole kovin hyvää kuvaa. Vaiheessa BI temppelin perustusten koko oli noin 19,9 × 38,4 metriä. Tuolloin temppelissä arvioidaan olleen 9 pylvästä lyhyillä ja 17 pylvästä pitkillä sivuilla, ja sen sisällä olivat pronaos, cella sekä adyton. Itäpään pylväiden ja pronaoksen väliin oli mahdollisesti varattu tilaa toiselle noin viiden pylvään riville. Erityisesti lyhyen sivun pylväiden pariton määrä muistuttaa Paestumin "Basilikan" arkkitehtuuria.

Vaiheessa BII temppelin perustusten koko oli noin 19,9 × 41,6 metriä, toisin sanoen se oli noin kolme metriä pidempi itäpäästään. Pylväitä saattoi olla nyt lyhyillä sivuilla 7 ja pitkillä sivuilla 15. Peristyyli oli osin suljettu seinällä, jossa oli puolipylväitä. Pitkillä sivuilla seinä ulottui pronaoksen etuosan tasolle, toisin sanoen peristyyli oli avoin itäosastaan. Temppeli on varhaisin tunnettu esimerkki puolipylväiden käytöstä kreikkalaisessa arkkitehtuurissa. Pronaoksen edustalla oli sisempi pylväikkö, jossa oli leveyssuunnassa viisi pylvästä ja sivuilla kaksi pylvästä. Myös tässä temppelissä oli pronaos, cella ja adyton. Pronaoksen suulla anta-seinien välissä oli kolme pylvästä (*tristylos in antis*). Rakentamisessa käytettiin vaiheen BI temppelissä olleita tai siihen alun perin tarkoitettuja osia.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6  Metapontum, Temple B (Building) *Perseus*. Viitattu 11.1.2021.
2. ↑  Metapontion site plan Brill. Viitattu 11.1.2021.
**Temppeli C** on nimitys, jota käytetään tutkimuksessa eräästä antiikin aikaisesta kreikkalaisesta temppelistä Korintin kaupungissa Kreikassa. Sen rauniot sijaitsevat antiikin Korintin arkeologisella alueella nykyisessä Archaía Kórinthoksen kylässä Kórinthoksen kunnassa.

Temppeli oli rakennettu keisari Augustuksen aikana ensimmäisen vuosisadan alussa jaa. Temppeli sijaitsi Korintin agoran eli torin luoteiskulman lähellä heti Glauken lähteen itäpuolella. Temppeliä kutsutaan tutkimuksessa nimellä *Temppeli C* siksi, ettei ole varmuutta siitä, mille jumalalle temppeli oli omistettu. Sitä on ehdotettu muun muassa Hera Akraian temppeliksi.

Temppeli edusti doorilaista tyyliä ja sen kummassakin päässä oli neljä pylvästä. Sen stylobaatin koko oli noin 11,3 × 19 metriä. Temppeli oli sijoitettu kolmiportaiselle korokkeelle ja se oli myöhemmässä vaiheessa ympäröity pohjois-, länsi- ja eteläpuolelta doorilaisella pylväiköllä, jolloin muodostui pyhäkköpiha. Sisäänkäyntinä toimi idässä ollut doorilainen portiikki. Länsipylväiköstä oli käynti Glauken lähteelle.

Lähteet
-------

1. 1 2  Temple C *The Corinth Computer Project*. Viitattu 3.2.2016.
2. ↑  Johnston, Sarah Iles & Clauss, James Joseph: *Medea: Essays on Medea in Myth, Literature, Philosophy, and Art*, s. 48, alaviite 13. Princeton University Press, 1997. ISBN 0691043760. Teoksen verkkoversio.
*Tämä artikkeli kertoo yhdenlaisesta asutustilasta. Kylmä tila on myös musiikkialbumi.*
**Kylmä tila** oli vuonna 1945 säädetyn maanhankintalain mukainen asutustila, jolla ei ollut kunnollisia rakennuksia. Kylmän tilan maanviljelykseen tarkoitetusta maa-alasta sai enintään 10 prosenttia olla aiemmin raivattua. Tilan asukkaille voitiin myöntää valtion varoista uudistilan perustamispalkkiota. Maanhankintalain mukaisen asutustoiminnan tarkoituksena oli viljelys- ja metsämaan hankinta siirtoväelle, sotainvalideille, sotaleskille, sotaorvoille, perheellisille rintamamiehille sekä ansiomahdollisuutensa menettäneille maataloustyöntekijöille ja maanvuokraajille. Asutustoimintaan tarvittavaa maata hankittiin sekä ostamalla että laajoilla pakkolunastuksilla. Perustamispalkkioiden lisäksi valtio lainoitti asutettavia ihmisiä ja suoritutti tiloilla muun muassa koneellista raivaustyötä.

Lähteet
-------

1. ↑  *Otavan iso tietosanakirja,* Otava 1960–1965, hakusana kylmä tila.
2. ↑  *Uusi tietosanakirja,* Tietosanakirja oy 1960–1966, hakusana kylmä tila.
3. ↑  *Otavan iso tietosanakirja,* hakusana asutustoiminta.
**Vincent Jay** (s. 18. toukokuuta 1985) on ranskalainen uransa lopettanut ampumahiihtäjä ja olympiavoittaja.

Jay sai junioreiden MM-kilpailuissa viestihopeaa Kontiolahdella 2005 sekä viestikultaa ja pikamatkan hopeaa Presque Islessä 2006. Langdorf-Arberseen EM-kilpailuissa 2006 hän sai hopeaa junioreiden pikamatkalla sekä pronssia takaa-ajossa ja viestissä. Pyeongchangin MM-kilpailuissa 2009 hän oli viestissä neljäs.

Jay sijoittui maailmancupissa ensimmäisen kerran kymmenen parhaan joukkoon oltuaan kymmenes Hochfilzenin pikakilpailussa kaudella 2008–2009. Ensimmäisen voittonsa hän sai myöhemmin samalla kaudella Vancouverin normaalimatkan kilpailussa.

Vancouverin olympialaisissa 2010 Jay voitti pikamatkalla kultaa ja sai takaa-ajossa pronssia. Lisäksi hän oli kahdeksas yhteislähdössä.

Maailmancupin palkintosijat
---------------------------

* Kausi 2008–2009: Vancouver normaalimatkalla voitto
* Kausi 2009–2010: Vancouver pikamatkalla voitto, takaa-ajossa kolmas, Kontiolahti takaa-ajossa kolmas

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Vincent Jay *biathlonresults.com*. Viitattu 2.12.2009. (englanniksi)


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa | 
* VIAF
* WorldCat

 |

 |
**Savonlinnan kansainvälinen luontoelokuvafestivaali** (engl. *Savonlinna International Nature Film Festival*; **SINFF**) on Savonlinnassa vuosittain elokuussa järjestettävä luontoelokuviin keskittynyt poikkitaiteellinen elokuvatapahtuma. Festivaali järjestettiin ensimmäisen kerran vuonna 2010 ja vuonna 2012 se laajentui nykyisenkaltaiseksi kaupunkifestariksi.

Vuonna 2021 festivaali järjestetään ensimmäistä kertaa nelipäiväisenä 19.-22.8.2021.

Ohjelma
-------

Festivaalin ohjelmisto koostuu vuosittain kansainvälisistä luonto- ja ympäristöelokuvista. Ohjelmiston kautta esiin nostetaan aiheita, jotka kytkeytyvät laajempiin yhteiskunnallisiin ympäristökeskusteluihin. Ohjelmistossa korostuvat ympäröivän maailman vuorovaikutussuhteet ja elokuvavalinnoissa ratkaisukeskeiset lähestymistavat. Elokuvavalinnat tarjoavat myös perspektiiviä antroposentrisen maailmankuvamme ulkopuolelle ja toisten lajien maailmoihin. Kiinnostavimpien elokuvauutuuksien ohella ohjelmistossa nähdään aina myös klassikkoja, kokeellisia lähestymistapoja ja ohjelmaa koko perheelle.

Oheisohjelma
------------

Elokuvapiknik RiihisaaressaElokuvapiknik Riihisaaressa
Elokuvien ohella festivaalin ohjelmistossa on vuosittain myös laaja kattaus erilaisia tapahtumia. Vakiopaikan oheisohjelmistosta ovat saaneet Riihisaaressa järjestettävä *Elokuvapiknik*, *Metsänäytös* Sulosaaressa sekä Kulttuurikellarissa pidettävä *Festivaaliklubi*, jonka esiintyjä vaihtuu vuosittain. Vuonna 2021 klubilla esiintyy Litku Klemetti. Vuosittain vaihtuva ohjelmisto on sisältänyt vuosien varrella muun muassa nukketeatteria, sanataidetta, retkiä, kuvataidetta, musiikkia eri genreistä sekä elokuva-, luonto- ja ympäristöaiheita käsitteleviä keskustelutilaisuuksia.

Arvot
-----

Luontoelokuvafestivaalin arvot pohjaavat vahvasti luonnon arvostukseen ja sen suojelemiseen. Festivaali haluaa lisätä ympäristöteemaisen elokuvan ja luonnon monimuotoisuuden arvostusta kaikissa ikäluokissa. Festivaalin avulla pyritään välittämään tietoa elokuvan ja taiteen kautta luonnosta ja ympäristöstä, sekä vaikuttamaan ruohonjuuritasolla ihmisten omaan toimintaan.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Savonlinnan kansainvälinen luontoelokuvafestivaali / Tietoa meistä *Sinff2021*. Viitattu 13.7.2021.
2. ↑  SINFF - Savonlinnan kansainvälinen luontoelokuvafestivaali *Sinff2021*. Viitattu 13.7.2021.
3. ↑  | SINFF - Tapahtumat | *Sinff2021*. Viitattu 13.7.2021.
4. ↑  | SINFF - Elokuvapiknik Riihisaaressa | *Sinff2021*. Viitattu 13.7.2021.
5. ↑  Savonlinnan luontoelokuvafestivaali / Metsänäytös *Sinff2021*. Viitattu 13.7.2021.
6. ↑  Savonlinnan luontoelokuvafestivaali / Litku Klemetti *Sinff2021*.  Arkistoitu 13.7.2021. Viitattu 13.7.2021.

Aiheesta muualla
----------------

* Festivaalin verkkosivusto
Duane Eddyn mainosjuliste vuodelta 1960.
**Duane Eddy** (26. huhtikuuta 1938 Corning, New York) on Grammy-palkittu kitaristi, joka on otettu Rock and Roll Hall of Fameen vuonna 1994.

Hän alkoi jo viiden vuoden iässä soittamaan kitaraa matkien cowboy-idoliaan Gene Autryä. Hänen perheensä muutti länteen, Arizonaan 1951. Vuoden 1954 alussa Eddyn tuli tavata Coolidgessä paikallinen tiskijukka Lee Hazlewood, josta myöhemmin tuli Eddyn pitkäaikainen partneri ja tuottaja. Yhdessä he kehittivät uniikin tyylinsä, joka perustui Eddyn kitaransoittoon ja Leen pitkäaikaiseen kokemukseen levytysstudiossa. Eddyn tunnetuimmaksi kappaleeksi tuli "Rebel Rouser". Toinen tunnettu kappale on Henry Mancinin säveltämä Peter Gunn -televisiosarjan teema. Hän teki siitä uuden version Art of Noise -yhtyeen kanssa 1986.

Guild Guitars esitteli 1960-luvulla Duane Eddy nimikkomallit DE-400 ja DeLuxe DE-500. 2003 Gibson Custom Shop teki Eddylle oman nimikkomallikitaransa, nimeltään Duane Eddy Signature Model.

Eddyltä on ilmestynyt muun muassa kokoelma-albumi *The Best of Duane Eddy* vuonna 1972.

Lähteet
-------

1. 1 2  Duane Eddy Biography Rock and Roll Hall of Fame Museum.  Arkistoitu 13.7.2012. Viitattu 13.7.2012. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Duane Eddy** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Suomi (KANTO)
* Belgia
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Alankomaat

 |
|  |
| Taiteenala | 
* Grammy Awards
* MusicBrainz

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* SNAC
* IdRef

 |

 |
Jovinianus
**Jovinianus** oli 400-luvulla vaikuttanut kristillinen teologi. Jovinianus vastusti asketismia, Marian ikuista neitsyyttä ja uskoi, että kun ihminen on kastettu ja uskova, paholainen ei voi ikinä voittaa häntä. Jovinianusta pidetään monesti hyvin varhaisena protestantismin edeltäjänä. Joidenkin mukaan Jovinianuksella oli myös protestanttinen idea Jumalan armosta ja pelastusopista. Jovinianus uskoi, että neitsyt, lesket ja naimisissa olevat naiset, jopa uudelleen naimisissa olevat lesket, ovat yhtä arvokkaita kristillisessä yhteisössä. Jovinianusta pidettiin harhaoppisena ja Hieronymus kirjoitti häntä vastaan. Jovinianus oli joskus munkki, mutta myöhemmin ryhtyi vastustamaan luostareita.

Lähteet
-------

1. ↑  Philip Schaff: History of the Christian Church, Volume III: Nicene and Post-Nicene Christianity. A.D. 311-600 - Christian Classics Ethereal Library *ccel.org*.
2. ↑  G. Hunter, David (1987). "RESISTANCE TO THE VIRGINAL IDEAL IN LATE-FOURTH-CENTURY ROME: THE CASE OF".  (Arkistoitu – Internet Archive)
3. ↑  Jovinianus.  *Catholic Encyclopedia*, {{{Vuosi}}}, nro Volume 8. Artikkelin verkkoversio.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
	+ 2
	+ 3
	+ 4
	+ 5
	+ 6
	+ 7
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Ruotsi
* Puola
* Vatikaani

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Joy Lynn Fawcett** (o.s. Biefeld, s. 8. helmikuuta 1968 Inglewood, Kalifornia, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen uransa päättänyt jalkapalloilija, joka pelasi puolustajana. Fawcett pelasi Yhdysvaltain naisten maajoukkueessa yli 200 maaottelua ja voitti kahdesti maailmanmestaruuden ja olympiakultaa.

Ura
---

Fawcett pelasi yliopistosarjaa Kalifornian yliopiston California Golden Bears -joukkueessa. Tämän jälkeen hän edusti seuratasolla Ajaxia ja Women’s United Soccer Association -ammattilaissarjassa San Diego Spiritiä.

Fawcett debytoi Yhdysvaltain maajoukkueessa 1987. Hän kuului joukkueeseen, joka voitti historian ensimmäiset naisten MM-kilpailut vuonna 1991. Fawcett voitti maailmanmestaruuden myös 1999. Olympialaisissa Fawcett edusti Yhdysvaltoja kolmesti. Hän voitti kultaa 1996 ja 2004 ja hopeaa 2000. Fawcett oli maajoukkueen avainpelaaja, sillä hän oli avauskokoonpanossa jokaisessa arvoturnauksen ottelussa. Maajoukkueessa Fawcett pelasi 239 ottelua ja teki niissä 27 maalia. Hänet valittiin National Soccer Hall of Fame -kunniagalleriaan 2009.

Pelaajauran jälkeen Fawcett on toiminut muun muassa Yhdysvaltain kuurojen naisten jalkapallomaajoukkueen apuvalmentajana.

Lähteet
-------

1. 1 2  Joy Fawcett worldfootball.net. Viitattu 21.9.2020. (englanniksi)
2. ↑  Joy Fawcett bio California Golden Bears. Viitattu 21.9.2020. (englanniksi)
3. ↑  Joy Fawcett Society for American Soccer History. Viitattu 21.9.2020. (englanniksi)
4. ↑  Joy Fawcett fbref.com. Viitattu 21.9.2020. (englanniksi)[vanhentunut linkki]
5. ↑  Meet Asst Coach Joy Fawcett US Deaf Women’s National Team.  Arkistoitu 26.10.2020. Viitattu 21.9.2020. (englanniksi)
Lehden ensimmäisen numeron etusivu.
**Savonlinna** oli Savonlinnassa vuosina 1883–1901 ilmestynyt sanomalehti.

Lehden perustaja oli edellisen *Savonlinna*-lehden kirjapainon ostanut kaupunginvouti K. G. Ekman. Se oli linjaltaan suomenmielinen ja myöhemmin nuorsuomalainen. *Savonlinnan* Maria Ramstedt oli vuonna 1889 *Sammon* Ida Grönroosin ohella Suomen ensimmäinen naispuolinen päätoimittaja. Sortovuosina perustuslailliselle kannalle asettunut lehti arvosteli kärkevästi hallituksen toimia ja se lakkautettiin yhden varoituksen jälkeen ainiaaksi.

*Savonlinna* ilmestyi aluksi kerran, vuodesta 1894 lähtien kahdesti ja vuodesta 1899 kolmesti viikossa. Sen levikki oli enimmillään 1950 kappaletta vuonna 1899. Päätoimittajina työskentelivät Emil Collan (1883–1884), Aleksander Ramstedt (1885–1889), Maria Ramstedt (1889–1894), Juho Alhola (1894–1895), Juho Seppälä (Lappi-Seppälä, 1895–1898), A. B. Sarlin (1898–1900), Matti Pärnänen (1900) ja V. A. Marjanen (1900–1901).

Lähteet
-------

1. 1 2 3  *Suomen lehdistön historia 7: Hakuteos Savonlinna – Övermarks Tidning*, s. 6. Kuopio: Kustannuskiila Oy, 1988. ISBN 951-657-241-3.
2. ↑  *Suomen lehdistön historia 1: Sanomalehdistön vaiheet vuoteen 1905*, s. 327. Kuopio: Kustannuskiila Oy, 1988. ISBN 951–657-220-0.

Aiheesta muualla
----------------

* Savonlinna digitoituna kansalliskirjastossa
**Vincent Hancock** (s. 19. maaliskuuta 1989 Port Charlotte, Florida) on yhdysvaltalainen skeet-ampuja ja kolminkertainen olympiavoittaja.

Hancock voitti skeetin olympiakultaa 2008 Pekingin olympialaisissa loppukilpailussa norjalaista Tore Brovoldia vastaan käydyn uusinnan jälkeen. Lontoon olympialaisissa 2012 Hancock voitti olympiakultaa kahden pisteen erolla tanskalaiseen Anders Goldingiin. Hancockista tuli näin ensimmäinen skeetampuja, joka on pystynyt voittamaan olympiakultaa perättäisissä kisoissa. Maailmanmestaruuden Hancock voitti 2005 Lonaton MM-kisoissa. 2007 Kyproksen MM-kisoissa hän saavutti pronssia. 2005 hän voitti myös Amerikan mestaruuden. Maailmancupissa Hancock on urallaan saavuttanut neljä voittoa. 

Hancock pitää hallussaan niin peruskilpailun (125) kuin loppukilpailunkin (150) maailmanennätystä yhdessä Brovoldin kanssa.

Lähteet
-------

* Henkilökuva Pekingin olympialaisten sivuilla
* MEDALLISTS ISSF WORLD CHAMPIONSHIPS (team events) *issf-shooting.org*. Viitattu 17.8.2008. (englanniksi)

### Viitteet

1. 1 2  Loppukilpailun tulokset (englanniksi)
2. ↑  Hancock retains Skeet title  31.7.2012. London 2012 Olympic and Paralympic Games. Viitattu 31.7.2012. (englanniksi)

Miesten skeetin olympiavoittajat
1968: Jevgeni Petrov •
1972: Konrad Wirnhier •
1976: Josef Panáček •
1980: Hans Kjeld Rasmussen •
1984: Matthew Dryke •
1988: Axel Wegner •
1992: Zhang Shan (nainen) •
1996: Ennio Falco •
2000: Mykola Miltšev •
2004: Andrea Benelli •
2008: Vincent Hancock •
2012: Vincent Hancock •
2016: Gabriele Rossetti •
2020: Vincent Hancock

Miesten skeetin maailmanmestarit
1947: G. Kjellin •
1950: Gerard Batten •
1952: C. T. Edwinson •
1954: Chester Crites •
1958: Arkadi Kaplun •
1959: Oleg Losev •
1961: Carlos Plaza Marquez •
1962: Nikolai Durnev •
1965: Konrad Wirnhier •
1966: Jorge Jottar •
1967: Konrad Wirnhier •
1969: Juri Tsuranov •
1970: Jevgeni Petrov •
1971: Juri Tsuranov •
1973: Vladimir Andrejev •
1974: Wieslaw Gawlikowski •
1975: Juri Tsuranov •
1977: Benny Seiffert •
1978: Luciano Brunetti •
1979: Ole Justesen •
1981: Tamaz Imnaišvili •
1982: Daniel Carlisle •
1983: Matthew Dryke •
1985: Bernhard Hochwald •
1986: Matthew Dryke •
1987: Andrea Benelli •
1989: Claudio Giovannangelo •
1990: Andrea Benelli •
1991: Bruno Rossetti •
1993: Dean Clark •
1994: Bruno Rossetti •
1995+1997+1998: Abdullah Alrashidi •
1999: Pietro Genga •
2001: Shawn Dulohery •
2002: Harald Jensen •
2003: Andrzej Glyda •
2005: Vincent Hancock •
2006: Andrei Inešin •
2007: Geórgios Achilléos •
2009: Vincent Hancock •
2010: Valeri Šomin •
2011: Juan Jose Aramburu •
2013: Jesper Hansen •
2014: Aleksandr Zemlin •
2015: Vincent Hancock •
2017: Gabriele Rossetti •
2018: Vincent Hancock •
2019: Tomáš Nýdrle
**Johannes Kastajan katedraali** (kreik. Καθεδρικός Ναός Αγίου Ιωάννη του Βαπτιστή, *Kathedrikós Naós Agíou Ioánni tou Vaptistí*) eli *Ntómo* (Ντόμο < ital. *Domo*) on katolinen kirkko Firán kaupungissa Santorínilla Kreikassa. Se on roomalaiskatolisen Santorínin hiippakunnan katedraali eli piispanistuin.

Katedraalia sisältä.
Katedraali sijaitsee Firán pohjoisosien katolisissa kortteleissa. Se valmistui vuonna 1823. Kirkko vaurioitui maanjäristyksessä vuonna 1956 ja sen kunnostaminen valmistui vuonna 1975. Väliaikana katedraalina toimi Neitsyt Marian perisynnittömän sikiämisen kirkko.

Kirkko edustaa arkkitehtuuriltaan barokkityyliä ja eroaa monin tavoin saaren useimmista muista, ortodoksisista kirkoista. Kirkkoon kuuluu kupoli ja koristeellinen kellotorni.

Santorínin ortodoksinen katedraali on samoin Firássa sijaitseva Vapahtajan temppeliintuomisen katedraali.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Santorini Catholic Cathedral *Greeka.com*. Viitattu 1.9.2021.
2. 1 2 3 4  Cathedral Saint John the Baptist *Giubileo della Misericordia*. Viitattu 1.9.2021.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Johannes Kastajan katedraali** Wikimedia Commonsissa
**Savonlinnan aikuislukio** on Savonlinnassa toimiva aikuislukio. Aikuislukiossa voi suorittaa joustavasti peruskoulu- ja lukio-opinnot, ylioppilastutkinnon sekä yksittäisen oppiaineen oppimäärän tai yksittäisiä kursseja. Koulu toimii samoissa tiloissa Savonlinnan lyseon lukion kanssa. Savonlinnan lyseon lukion rehtori Ismo Falck on myös aikuislukion rehtori. Savonlinnan aikuislukiossa opiskelee noin 600 opiskelijaa.

Koulu aloitti toimintansa syksyllä 1978 nimellä Piispanmäen lukion iltalinja. Nykyisen nimensä koulu sai 1.8.2003.

Savonlinnan aikuislukiossa voi suorittaa peruskoulu- ja lukio-opintoja ilta- tai etäopiskeluna. Aikuislukion opetussuunnitelmaan kuuluu useita kieliä: englanti, espanja, ruotsi, japani ja venäjä sekä suomi äidinkielenä ja maahanmuuttajille tarkoitettu suomi toisena kielenä -opetus. Koulu tarjoaa starttilukio-linjan sellaisille opiskelijoille, jotka haluaisivat lukio-opiskelijoiksi, mutta eivät jostain syystä ole päässeet lukion opiskelijoiksi. Maahanmuuttajataustaisille opiskelijoille on tarjolla lukioon valmistavaa koulutusta (luva-koulutus), jossa painotetaan suomen kielen ja lukio-opinnoissa tarvittavien opiskelutaitojen harjoittamista. Opiskelu on opiskelijalle maksutonta.*lähde?*

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Savonlinnan aikuislukio aikuislukio. Viitattu 25.7.2019.
2. ↑  Lukiot Savonlinnan kaupunki, savonlinna.fi. Viitattu 25.7.2019.
3. ↑  Savonlinnan lyseon lukio Savonlinnan lyseon lukio. Viitattu 25.7.2019.
4. ↑  Jaana Rautio-Teijonmaa: Savonlinnan aikuislukiossa opiskelu on joustavaa ja yksilöllistä — Valtakunnallisessa aikuislukiovertailussa Savonlinna oli viime keväänä paras *Itä-Savo, ita-savo.fi*.  9.8.2018. Viitattu 25.7.2019.
**Pajarin kivikautinen asuinpaikka** on Kouvolan Ruotilassa sijaitseva esihistoriallinen löydös.

Löytö
-----

Pajarin asuinpaikka löydettiin kesällä 1951, kun silloisen Sippolan kunnan alueella etsittiin esihistoriallisia asuinpaikkoja. Samojen etsintöjen tuloksena löydettiin myös Ankkapurhan asuinpaikka Inkeroisista. Pajarin paikka sijoittuu Keltakangas-Hamina-seututien (371) varteen, lähelle Summanjoen siltaa ja nykyistä Kouvolan ja Haminan rajaa. Löytöpaikalla oli pieni hiekanottopaikka, josta löytyi saviastioiden palasia, kvartsi- ja kivi-iskoksia, hiiliä ja poltettuja luita. Kaivaus suoritettiin syksyllä 1952. Löytökerroksen päällä oli ensin kymmenen sentin pintasammal-turvekerros, jonka jälkeen vielä samanpaksuinen kerros hienohkoa hiekkaa. Kaivauksissa paikalta löydettiin kaksi pyöreää tulisijaa, läpimitaltaan noin 80 senttimetriä, kvartsisia kaapimia ja ilmeinen keittoastioiden polttokuoppa. Kaivaus osui hyvin asuinpaikalle, kaivausten ulkopuolella tehdyt koekuoppasarjat eivät enää tuottaneet uusia löytöjä. Asuinpaikan keskus oli ilmeisesti sijainnut juurikin hiekanottokuopalla. Maanomistaja kertoi löytäneensä nokipesäkkeen, useita hiiliä ja palaneita kiviä aikanaan tehdessään hiekkakuoppaa.

Kuten Ankkapurhan asuinpaikka, myös Pajari kuului varhaiskampakeraamiseen aikakauteen.

Esihistoriallinen sijainti
--------------------------

Asuinpaikka sijaitsi kapealla, hiekkaisella niemellä, meren sisälahden rannalla. Löydösten määrä oli verrattain vähäinen, noin puolet Ankkapurhan löytöjen määrästä. Keramiikka oli kauttaaltaan myös hyvin samankaltaista, suurelta osin ehkä jopa yhden ihmisen valmistamaa. Asuinpaikka ei ollut siis kovinkaan pitkäikäinen, paikalla asuttiin ehkä vain yhtenä tai muutamana kesänä.

Katso myös
----------

* Kivikausi Suomessa

Lähteet
-------

* Hellgren, Kirsti: Sippolan historia. Sippolan kunta, 1957
**Walter Joseph Buczynski** (s. 17. joulukuuta 1933 Toronto) on kanadalainen säveltäjä. Hän opiskeli pianonsoittoa Earle Mossin ja sävellystä Godfrey Ridout'n johdolla. Hän sai opetusta myös muiden muassa Darius Milhaud'lta, Rosina Lhévinneltä ja Nadia Boulangerilta. Hän itse opetti The Royal Conservatory of Musicissa ja Toronton yliopistossa.

Pianosolistina Buczynski debytoi vuonna 1955 Toronton sinfoniaorkesterin kanssa soittamalla Frédéric Chopinin f-mollikonserton. Hänen uransa pianistina vei hänet New Yorkiin, Pariisiin, Varsovaan ja moniin kanadalaiskaupunkeihin. Hän esitti muiden säveltäjien teosten ohessa myös omaa tuotantoaan. Vuoden 1977 jälkeen hän on keskittynyt pikemminkin säveltämiseen ja opetustyöhönsä kuin pianonsoittoon. Häneltä ovat tilanneet teoksia muiden muassa Antonín Kubálek (Pianokonsertto, Pianosonaatti nro 3), William Aide, Joseph Macerollo ja Purcell-jousikvartetti (kvartetot nro 3 ja 4, pianokvintetto).

Buczynski jäi eläkkeelle opetustyöstä Toronton yliopistossa vuonna 1999.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  The Canadian Encyclopedia: Walter Buczynski


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Yhdysvallat
* Puola

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* SNAC

 |

 |
**Johannes Jernström** tai **Järnström** (14. huhtikuuta 1844 Helsinki – 19. huhtikuuta 1903 Helsingin maalaiskunta) oli suomalainen agronomi ja toimittaja, joka osallistui maatalousalan organisaatioiden perustamiseen ja kehittämiseen 1800-luvun lopulla.

Jernströmin vanhemmat olivat seppämestari Anders Jernström ja Amalia Sofia Collan ja puoliso vuodesta 1876 Anna Borodkin. Hän sai Mustialan maanviljelysopiston päästötodistuksen 1867 ja teki opintojensa päätteeksi tutustumismatkan Skotlantiin, perehtyen erityisesti turnipsin viljelyyn. Puotilan kartanon tilanhoitajana Jernström sai soveltaa oppimaansa käytäntöön. Hän ryhtyi sitten vuokraviljelijäksi, muun muassa Malminkartanoon, mutta toimi samalla Uudenmaan läänin ja Hämeen läänin maanviljelysseurojen sihteerinä. Jernström oli myös maatalouslehtien *Landtmannen*, *Biet* ja *Landtbrukare* toimittaja. Hän osallistui aktiivisesti maatalous-, meijeri- ja puutarha-alan järjestöjen perustamiseen ja toimintaan. Hän teki lehdessään ensimmäisen hahmotelman maanviljelyshallituksen perustamisesta, joskin kunnia asiasta annetaan usein sitä vasta myöhemmin esittäneelle Nils Grotenfeltille. Jernström edusti maatalousasioissa usein fennomaaneille vastakkaista näkökulmaa.

Lähteet
-------

1. 1 2  Mäkinen, Riitta: "Johannes Jernström", *Suomen kansallisbiografia, osa 4*, s. 426-427. Helsinki: Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, 2004. ISBN 951-746-445-2. / Teoksen verkkoversio.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Kansallisbiografia
* Biografiasampo

 |

 |
**Velskolan kartano** (ruots. *Vällskog gård*) sijaitsee Velskolassa Pohjois-Espoossa Velskolan Pitkäjärven pohjoisrannalla. Se on osa laajaa viljelysmaisemakokonaisuutta ja edustaa arkkitehtonisesti 1930-lukulaista tavoitetta valoisuuteen ja avaruuteen. Espoon seurakuntayhtymä osti Velskolan kartanon 1981.

Velskolan kartanonmäellä oli 1500-luvun alussa kolmen talon kylä. Yksi taloista yhdistettiin muihin 1500-luvun puolivälin jälkeen, jolloin syntyi Västergård ja Östergård. Ne olivat talonpoikien omistuksessa aina 1800-luvulle. Västergård määrättiin Siuntion Pölansin ratsutilan augmentiksi 1600-luvun lopulla, Östergård määrättiin Kirkkonummen Estbyn Nikun augmentiksi. Kartano muodostui 1850-luvulla, jolloin Västergård ja Östergård yhdistettiin. Vuosisadan jälkipuoliskolla se oli useiden säätyläissukujen omistuksessa, kunnes apteekkari John Juselius osti sen 1899. Velskola oli Juseliusten omistuksessa vuoteen 1980, jolloin Espoon seurakunnat ostivat sen vapaa-ajankeskukseksi.

Nykyisen yhtenäisen asunsa Velskolan kartanokokonaisuus sai 1930-luvulla arkkitehti Jarl Eklundin suunnitelman mukaan. Hän sijoitti talousrakennukset muutaman sadan metrin päähän asuinrakennuksista. Aumakattoinen päärakennus edustaa funktionalismia. Sitä edeltänyt päärakennus oli vaatimaton harjakattoinen hirsitalo.

Lähteet
-------

* Härö, Erkki: *Espoon rakennuskulttuuri ja kulttuurimaisemat : Byggnadskulturen och kulturlandskapet i Esbo*. Toinen, tarkistettu painos. Helsinki: Espoon kaupunginmuseo/Esbo stadsmuseum, 1991. ISBN 951-857-182-1.

### Viitteet

1. ↑  Velskolan kartano Espoon opaskartalla
2. 1 2 3  Härö, s. 272–273


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * n
* k
* m
Perustiedot Wikidatassa: Velskolan kartano (Q100723946)ohje |
| --- |
|  |
| esiintymä kohteesta | kartanon päärakennus |
|  |
| valtio | Suomi |
|  |
| sijaitsee hallinnollisessa yksikössä | Espoo |
|  |
| koordinaatit | 60°18′45″N 24°38′17″E﻿ / ﻿60.3125°N 24.638°E﻿ / 60.3125; 24.638 |
|  |
|  |

 |
Pajasaari ja Purjehdusseuran paviljonki.
**Pajasaari** on Tampereella Tammerkosken niskalla Näsijärven rannalla sijaitseva saari jolla sijaitsee nykyisin Tampereen Navigaatioseura ry:n toimintakeskus.

Saari on saanut nimensä siellä jo 1800-luvulla sijainneen pajan mukaan. Saarella oli pajarakennus varmuudella vuonna 1888. Vuonna 1895 valmistui saaren kautta kulkeva Tammerkosken ylittävä Porin radan rautatiesilta. Vuonna 1912 saarelle valmistui pajan tilalle arkkitehti Birger Federleyn suunnittelema Näsijärven Purjehdusseuran paviljonki sekä aallonmurtaja saaren edustalle venesatamaa suojaamaan. Purjehdusseura oli perustettu jo 1898 mutta sillä ei ollut aikaisemmin vakinaista venesatamaa eikä paviljonkia. Paviljonkia laajennettiin 1962 ja se sai silloin nykyisen ulkoasunsa. Laajennuksen suunnitteli arkkitehti Jaakko Tähtinen.

Näsijärven Purjehdusseuran vuokrasopimus päättyi 1974 kun purjehdustoiminta kävi mahdottomaksi saarelta käsin Paasikiventien sillan rakentamisen takia. Seura myi paviljonkirakennuksen Tampereen kaupungille ja rakensi uuden paviljongin ja venesataman Lentävänniemen Jänissaareen. Vuonna 1966 perustettu Tampereen Navigaatioseura vuokrasi 1976 saaren rakennuksineen Tampereen kaupungilta ja aloitti saaristolaivuri- ja rannikkolaivurikurssien pitämisen Pajasaaressa. Saaressa on myös seuran koulutusaluksen kotisatama. Pajasaaren rakennukset yhdistettiin vesi- ja viemäriverkostoon vasta vuonna 2008. Saarelle johtaa kävelysilta Tammerkosken länsirannalta.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Tampereen Navigaatioseura Toimintakeskus Pajasaari historiaa
2. 1 2 3  Tampere vanhoissa postikorteissa : Pajasta purjehduspaviljongiksi – Pajasaari postikorteissa
Pajulahden Seikkailupuisto
**Pajulahden Seikkailupuisto** on Liikuntakeskus Pajulahdessa Lahden Nastolassa sijaitseva seikkailupuisto. Puisto koostuu kahdesta harjoitteluradasta ja neljästätoista eritasoisesta varsinaisesta seikkailuradasta. Puistossa on 177 tehtävää ja elementtiä 2.4 km:n matkalla. Elementtien ja tehtävien määrä huomioiden Pajulahden Seikkailupuisto on Suomen suurin. Radoilta löytyy mm. kaksi 125 m pitkää liukua, tynnyrisilta, kiipeilyseinä, verkkoja, apinatikkaat ja Pajulahtea varten erityisesti suunnitellut Pajuketun sekä Petteri-poron ylitys. Ikäsuositus Pajulahden seikkailupuiston radoille on +6 vuotta ja pituusraja 120 cm.

Pajulahden Seikkailupuistolle on tehty standardin SFS-EN 15567-1 mukainen riippumaton TUV A-Tyypin tarkastus ja puisto on CE tyyppihyväksytty. Puiston ohjaajat ovat saaneet ERCA:n (European Ropes Course Association) virallisen seikkailupuisto-ohjaajan ja pelastajan koulutuksen. Asiakasvarusteina käytetään kokovartalovaljaita, älysulkurenkaita ja kypärää.

Pajulahden Seikkailupuistossa voidaan toimia läpi vuoden mutta sää asettaa seikkailulle tiettyjä rajoituksia. Toiminnan keskeyttämisen perusteita ovat ukonilma ja voimakas tuuli yli 6 Boforia = navakka tuuli 10,8–13,8 m/s. Lisäksi puiston toiminnan pakkasraja on -10 C°

Työnimeltään "Pajuketun Seikkailupuisto"-projektin juuret ovat 2013 tammikuussa alkaneessa strategiatyössä. Itse puisto valmistui huhtikuussa 2015. Tilauskäyttöön puisto otettiin toukokuussa 2015 ja varsinaiseen asiakaskäyttöön 1.6.2015. Puiston avajaisia vietettiin 14.6.2015 ja sen vihki käyttöön nastolalainen formulakuski Valtteri Bottas.

Lähteet
-------

1. ↑
2. ↑
Sheindlin vuonna 2012.
**Judith Susan "Judy" Sheindlin** (o.s. Blum, s. 21. lokakuuta 1942), joka tunnetaan paremmin nimellä **Judge Judy**, on yhdysvaltalainen tuomari ja televisiopersoona. Vuodesta 1996 lähtien hän on esiintynyt ohjelmassa *Judge Judy*, jossa hän ratkoo henkilöiden välisiä kiistoja. Ennen televisiouraansa Sheindlin toimi yli 20 vuotta syyttäjänä ja tuomarina New Yorkin perheoikeudessa. Hän on yksi parhaiten palkatuista televisiopersoonista Yhdysvalloissa.

Sheindlin valmistui New York Law Schoolista, ja aloitti lakiuransa vuonna 1965. Vuodesta 1972 lähtien hän oli syyttäjänä perheoikeudessa New Yorkissa, ja vuonna 1982 kaupungin pormestari Ed Koch nimesi hänet perheoikeuden tuomariksi.

Helmikuussa 1993 *Los Angeles Times* kirjoitti Sheidlinistä artikkelin, minkä jälkeen hänestä tehtiin juttu ohjelmaan *60 Minutes*. Tämän jälkeen hänelle tarjottiin omaa ohjelmaa. *Judge Judyn* ensiesitys oli 16. syyskuuta 1996. Ohjelmaa levittää CBS Corporationiin kuuluva CBS Television Distribution.

Maaliskuussa 2015 Sheindlin teki levitysyhtiön kanssa sopimuksen ohjelman jatkosta vuoteen 2020 asti. Sheindlinille maksetaan palkkaa yli 47 miljoonaa dollaria vuodessa, mikä tekee hänestä yhden Yhdysvaltain parhaiten palkatuista televisiopersoonista. Ohjelmaa katsoo maassa keskimäärin 10 miljoonaa ihmistä viikossa, ja se on katsotuin syndikoitu ohjelma Yhdysvalloissa.

Sheindlin asuu miehensä kanssa Naplesin kaupungissa Floridassa ja osan vuodesta Greenwichissä Connecticutissa. Hän matkustaa kaksi kertaa kuussa yksityiskoneella Los Angelesiin, jossa ohjelma kuvataan.

Sheindlin ei määrittele itseään feministiksi. Hänen mielestään hän on toiminut yksilönä, eikä hän laske menestystään ryhmän ansioksi. Sheindlinin mielestä jokaisen yksilön sisällä on kyky olla oman tarinansa sankari.

Lähteet
-------

1. 1 2  Judge Judy's Bio *judgejudy.com*. CBS Television Distribution. Viitattu 22.11.2015. (englanniksi)
2. ↑  Littleton, Cynthia: ‘Judge Judy’ Extends Big Bucks Contract With CBS Through 2020  2.3.2015. Variety Media,. Viitattu 22.11.2015. (englanniksi)
3. ↑  Hinckley, David: Judge Judy rules! TV court jurist is the highest paid television star *New York Daily News*.  8.8.2012. Viitattu 22.11.2015. (englanniksi)
4. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive)


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Yhdysvallat
* Japani
* Korea

 |

 |
Tuore asfaltti-ihottuma ja sen arpi vuotta myöhemmin.
**Asfaltti-ihottuma** on leikkimielinen ilmaus ihon vauriolle, joka on syntynyt asfalttia vasten hankautumisesta. Se tulee tavallisimmin kun kaksipyöräisellä ajoneuvolla kaadutaan asfalttitiellä. Termiä käytetään myös rullalauta- tai rullaluistinonnettomuuksien yhteydessä tulleista ihovaurioista.

Asfaltille tai soratielle kaaduttaessa polviin, kämmeniin, käsivarsiin ja/tai kasvoihin syntyy rosoisia haavoja, joihin tulee likaa sorasta tai mullasta. Useimmiten haavat kirvelevät ja ovat likaisia. Sellaiset haavat voi yleensä hoitaa itse. Kasvoihin saadut rosoiset haavat voivat aiheuttaa parantuessaan rumia arpia. Tällaiset haavat kuuluvat terveydenhoitajan tai lääkärin hoidettavaksi.

Moottoripyöräilijät käyttävät suoja-asua, joka vähentää vaaraa saada ihovaurioita kaaduttaessa. Rullalautailijat ja -luistelijat käyttävät myös suojia samasta syystä.

Haavan hoito
------------

Haavaa suihkutetaan haalealla juomakelpoisella vedellä noin 2-5 minuuttia. Veden sijasta voidaan käyttää fysiologista keittosuolaliuosta. Tarvittaessa voi suihkuttelussa käyttää antiseptistä pesuainetta ja pesulappua. Haava kuivataan taputtelemalla nukkaamattomalla pyyhkeellä. Jos haava on hyvin likainen, voidaan sen puhdistuksessa käyttää puhdistusliuosta tai mietoa vetyperoksidia. Haava puhdistetaan päivittäin, ja sidokset vaihdetaan aina, kun haava erittää läpi.

Lähteet
-------

1. ↑  Haavanhoito#Asfaltti-ihottuma (Arkistoitu – Internet Archive)
2. ↑  Opi hoitamaan kesäiset pikkuhaaverit[vanhentunut linkki]
**Vellu Halkosalmi** (aiemmin *Veli-Matti*, s. 1971) on suomalainen jazzmuusikko, -säveltäjä, -sovittaja, -pedagogi ja -kapellimestari. Hän on työskennellyt alankomaalaisten, saksalaisten ja suomalaisten big bandien ja muiden kokoonpanojen parissa ja toiminut opettajana Helsingin pop- ja jazzkonservatoriossa.

Halkosalmi on kotoisin Pyhäjärveltä Pohjois-Pohjanmaalta. Hän opiskeli ensin pasuunansoittoa klassisen musiikin tyyliin, kunnes vaihtoi kitaraan ja valmistui 1998 Helsingin pop- ja jazzkonservatoriosta, jossa toimi myös opettajana vuosina 1999–2008.

Vuonna 2005 Halkosalmen teossarja *Arctic Blues* saksofonisti Jukka Perkolle ja alun perin Hollannin radion Metropole Orchestralle kantaesitettiin useissa maissa, muun muassa Yhdysvalloissa ja Suomessa. Vuonna 2007 Halkosalmen teos *Solo Flight* voitti Imatra Big Band Festivalin Esko Linnavalli -sävellyskilpailun ja nousi myös yleisön suosikiksi. Vuonna 2008 Halkosalmi, Perko ja saksalainen WDR Big Band toteuttivat projektin *Finnish Folk Music and Tango*. Samana vuonna sai kantaesityksensä Halkosalmen teossarja *Mystery* kitaristi Teemu Viinikaiselle ja Lapin kamariorkesterille.

Halkosalmi on työskennellyt myös muun muassa Lahti Sinfonian, UMOn sekä Espoo ja Jyväskylä Big Bandien kanssa. Alankomaalaisia yhteistyökumppaneita ovat olleet Brass Band Schoonhoven ja Gustav Klimt -jousikvartetti.

Vuonna 2008 Halkosalmi toimi sovittajana, kapellimestarina ja tuottajana Kauko Röyhkän ja Mikkelin kaupunginorkesterin albumilla *Zaia*. Vuonna 2013 Halkosalmi esitti Quincy Jonesin levytyksistä ylös kirjoittamiaan ja Jonesilta henkilökohtaisesti saamiaan bigband-sovituksia UMOn ja Turku Jazz Orchestran kanssa.

Kirjallisia teoksia
-------------------

* *Tohtori Toonika*, säveltapailun ja nuottikirjoituksen oppikirja yhdessä Pasi Heikkilän kanssa, Otava 2005. ISBN 9789511199229.

Levytyksiä
----------

* Vellu Halkosalmi and the Metropole Orchestra Big Band: *Solo Flight* (CD-R, MP3, 2009)

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Veli-Matti "Vellu" Halkosalmi biografia, Jazz Finland -sivusto, Suomen Jazzliitto 2013. Viitattu 26.1.2014.
2. 1 2 3  Vellu Halkosalmi: Solo Flight, levyarvostelu (Arkistoitu – Internet Archive), Jazzrytmit.fi. Viitattu 26.1.2014.
3. ↑  Iiro Rantala & Espoo Big Band plays Vellu Halkosalmi (Arkistoitu – Internet Archive), April Jazz 2014. Viitattu 26.1.2014.
4. ↑  This Is How I Feel About Jazz – UMO Plays Quincy Jones (Arkistoitu – Internet Archive), UMO 2013. Viitattu 27.5.2015.
5. ↑  Talo-Oksala, Eija: Vellu Halkosalmi & TJO yhteistyössä Quincy Jonesin kanssa (Arkistoitu – Internet Archive), Jazzrytmit 14.05.2013. Viitattu 27.5.2015.
6. ↑  *Tohtori Toonika*, Pasi Heikkilä, Veli-Matti Halkosalmi (Arkistoitu – Internet Archive), adlibris.fi. Viitattu 26.1.2014.

Aiheesta muualla
----------------

* Vellu Halkosalmi Discogs-sivustolla

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |

 |
**Raimo Seppo Olavi Valjakka** (12. heinäkuuta 1931 Mikkeli – 26. kesäkuuta 2014 Hyvinkää) oli suomalainen arkkitehti. Hän suunnitteli useita julkisia rakennuksia Hyvinkäälle sekä uimahalleja ja maauimaloita eri puolille Suomea.

Raimo Valjakan veljiä olivat arkkitehti Ilmo Valjakka ja päätoimittaja Ari Valjakka. Veljekset olivat kotoisin Mikkelin maalaiskunnan Otavasta. Valmistuttuaan arkkitehdiksi Valjakka asettui vuonna 1962 Hyvinkäälle. Hänen ensimmäinen merkittävä työnsä oli voitto Hyvinkään keskustan suunnittelukilpailussa yhdessä Ilmo Valjakan kanssa vuonna 1964. Suunnitelmasta toteutui vain Hyvinkään pääkirjasto. Raimo ja Ilmo Valjakka suunnittelivat myöhemmin yhdessä myös Hyvinkään taidemuseon. Raimo Valjakan suunnittelemista uimaloista tunnetuimpia on vuonna 1969 avattu Sveitsin uimala Hyvinkäällä. Valjakan muita suunnittelutöitä ovat Riihimäen yhteiskoulu (nyk. Pohjolanrinteen koulu) ja Riihimäen urheilutalo, Keravan seurakuntatalo sekä Keravan ja Nokian uimahallit. Hän suunnitteli Hyvinkäälle myös Olympiasoihdun muistomerkin (1973).

Valjakka toimi muun uransa ohella Teknillisen korkeakoulun assistenttina.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6  Valjakka, Ari: Raimo S. O. Valjakka *Helsingin Sanomat* 1.8.2014. Viitattu 27.3.2021.
2. 1 2 3 4  Raimo S. O. Valjakka Hyvinkää. Viitattu 25.3.2021.
3. ↑  Kalevan seurakuntatalon historiaa ja taidetta Keravan seurakunta. Viitattu 27.3.2021.


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)

 |

 |