recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Muinainen makedonian kieli** oli muinaiskreikalle läheistä sukua ollut kieli tai muinaiskreikan murre, jota puhuttiin antiikin aikana Makedonian valtakunnassa. Nykyinen slaavilaisiin kieliin kuuluva makedonian kieli ei ole muinaisen makedonian jälkeläinen.

Suhde kreikan kieleen ja murteisiin
-----------------------------------

Makedonialaiset käyttivät makedonian kieltä jo kauen ennen kuin Makedonian valtakunnasta tuli suuri tekijä alueen politiikassa. Tutkijat ovat olleet erimielisiä makedonian suhteesta kreikan kieleen. Erään näkemyksen mukaan makedonia oli erillinen kieli, joka oli sukua illyrialaisten ja traakialaisten kielille. Toisen näkemyksen mukaan makedonia oli kuitenkin yksi luoteiskreikkalaisista murteista eli doorilaisista murteista termin laajassa merkityksessä. Muun muassa niin kutsutun Pellan kiroustaulun kieli sekä monien Makedoniasta löydettyjen varhaisten piirtokirjoitusten kieli on doorilaista kreikkaa. Myös Makedoniassa käytetty nimistö vaikuttaa olleen kreikkalaista.

Makedonian murteessa saattoi kuitenkin olla illyrialaisia ja traakialaisia vaikutteita. Ateenalaisille ja muille kreikkalaisille makedonian murre oli ilmeisesti vain rajallisesti ymmärrettävissä, ja sitä kuvattiin "barbaariseksi". Makedoniaa kirjoitettiin kreikkalaisella kirjaimistolla.

Filippos II teki klassisella kaudella 300-luvulla eaa. attikalaisesta kreikasta Makedonian valtakunnan virallisen kielen. Makedonian valloitusten kautta tämä muoto levisi laajalle alueelle ja oli keskeisenä osatekijänä hellenistisellä kaudella kehittyneessä koinee-kreikassa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  The Ancient Macedonian Language according to Modern Sources *History of Macedonia (1)*. Viitattu 15.1.2018.
2. ↑  Panayotou, A.: "The position of the Macedonian dialect". Teoksessa Christidis, A.-F. (toim.): *A History of Ancient Greek. From the Beginnings to Late Antiquity*, s. 433–443. Cambridge University Press, 2007. ISBN 978-0-521-83307-3.
3. ↑  Shea, John: Ancient Macedonian Language - a distinct Indo-European language *History of Macedonia (2)*. Viitattu 15.1.2018.
*Tämä artikkeli käsittelee esinettä. Televisio-ohjelmien lajityyppiä käsitellään artikkelissa Joulukalenteri (televisio-ohjelma) ja musiikkialbumia artikkelissa Joulukalenteri (Niskavuoren Aarnet).*

Joulukalenteri, jossa on pieni lahja jokaiselle päivälle.
**Joulukalenteri** eli **adventtikalenteri** on adventin aikaan eli joulun odotukseen liittyvä esine, jonka avulla lasketaan päiviä jouluun. Joulukalenteri on usein koriste-esine*kenen mukaan?*, ja siihen kuuluu usein päivittäinen yllätys esimerkiksi pahvisen kalenterin kuvan täydentymisen*selvennä* tai pienen lahjan muodossa.

Joulukalenterissa on 24 luukkua tai taskua, joita avataan yksi kerrallaan joka päivä joulukuun 1. päivästä jouluaattoon. Joulukalenterin variaatio adventtikalenteri alkaa yleensä ensimmäisestä adventtisunnuntaista, joten joinakin vuosina ensimmäiset luukut ovat jo marraskuun puolella. Aikaisintaan ensimmäinen adventti on 27. marraskuuta, joten sellaisina vuosina luukkuja on 28. 

Joulukalenteri on usein pahvinen kuva, jossa on jokaista päivää kohden avattava luukku, jonka takaa löytyy pieni kuva, ja usein myös esimerkiksi makeinen tai pieni lelu. Kaupallisia versioita kalenterista on lukemattomia. Ensimmäiset suklaakalenterit tulivat Saksassa markkinoille vuonna 1958.

Historia
--------

Ensimmäisen painetun adventtikalenterin toi markkinoille saksalainen Gerhard Lang -yhtiö vuonna 1904.

Adventtikalenterin toivat Suomeen partiolaiset, jotka edelleen myyvät kalentereita toimintansa rahoittamiseksi. Tessi Fazer näki Ruotsissa kalenterin ja ehdotti, että Partiotytöt teettäisivät oman kalenterin. Ensimmäisen kalenterin suunnitteli Ulla von Wendt ja se ilmestyi vuonna 1947. Ensimmäisinä vuosina kalenteri meni huonosti kaupaksi, koska sen ideaa ei ymmärretty. Vuonna 1949 kauppa sujui jo hyvin.

Lähteet
-------

1. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive)
2. ↑  Partiolaisten adventtikalenteri Partiolaiset
3. ↑  Joulukalenteri suomalainenjoulu.fi. Viitattu 21.12.2016.

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Joulukalenteri**.
* Avoimen museon vuotuisjuhlat: Adventti ja joulukalenteri (Arkistoitu – Internet Archive)
* Yle.fi: Joulukalenterin keksi kärsimättömän pikkupojan äiti
* Joulukalenteri Arvostelut-sivusto: Joulukalenterin alkuperä ja lyhyt historia
**Alauddin Ali** (bengaliksi আলাউদ্দিন আলী; 24. joulukuuta 1952 – 9. elokuuta 2020 Dhaka) oli bangladeshilainen elokuvasäveltäjä.

Ali syntyi Ustad Jadob Alin ja Zohora Khatunin pojaksi. Hän sai varhaista musiikkikasvatusta sukulaismieheltään Sadeq Alilta. Vuonna 1968 hän aloitti työskentelyn Altaf Mahmudin avustajana. Hänen ensimmäinen elokuvansa oli *Shondhikkhon* (1975). Ali sai Bangladeshin kansallisen elokuvapalkinnon parhaana musiikkijohtajana elokuvista *Golapi ekhon traine* (1978), *Sundori* (1979), *Koshai* (1980), *Jogajog* (1988) ja *Lakhe ekta* (1990). Parhaana sanoittajana hän sai saman palkinnon elokuvasta *Premik* (1985) ja parhaana säveltäjänä elokuvasta *Laal Doriya* (2002). Kaikkiaan Ali teki noin 5 000 laulua ja vastasi yli kolmensadan elokuvan musiikista.

Alin yhteistyökumppaneiden joukossa olivat Anwar Pervez, Sabina Yasmin, Amjad Hossain, Runa Laila, Rafiqul Alam ja Abida Sultana. Hän sai useita lapsia, joista myös Alif Alauddin saavutti suosiota laulajana.

Alilla todettiin syöpä ensi kertaa kesäkuussa 2015. Heinäkuussa 2015 hän lähti hoitoja varten Thaimaahan. Hän kuoli elokuussa 2020 sairaalassa, johon oli tullut kirjatuksi elintoimintojen ylläpitoon kuolemaansa edeltäneenä päivänä keuhkokomplikaatioista kärsineenä.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Classics remain, their composer no more: Alauddin Ali (1952-2020) The Daily Star
2. 1 2 3  Music composer Alauddin Ali passes away Dhaka Tribune

Aiheesta muualla
----------------

* Alauddin Ali Internet Movie Databasessa. (englanniksi)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Taiteenala Muokkaa Wikidatassa | 
* MusicBrainz

 |

 |
*Tämä artikkeli kertoo Kirkkonummen kylästä. Muhoksen kylästä kertoo artikkeli Kylmälänkylä.*
Risteys Sjökullan koulun liepeillä.
**Kylmälä** on kylä Kirkkonummen pohjoisosassa, lähellä Lapinkylää. Kylä on rakenteeltaan maaseutumainen, taajama-alueella on lievää rakennuskantatihentymää. Vuonna 2011 kylässä oli 855 asukasta.

Kylässä harjoitetaan kasvihuoneviljelyä sekä hevosia. Kylässä on vapaaehtoinen palokunta (Kylmälä FBK).

Koulun uimaranta
----------------

Kylmälässä sijaitseva Sjökullan koulu sijaitsee Tampaja-järven rannalla, lähellä Evitskogin risteystä. Koulun rannassa on hyvä uintipaikka. Laiturin päässä veden syvyys on aikuisella suurin piirtein kainaloihin asti veden pinnan ollessa normaalikorkeudella. Rannalla on pukukopit. 60°14.11′N, 024°24.19′E

Liikenneyhteys
--------------

Pohjolan Liikenne ajaa Helsingistä Veikkolaan Kylmälän kautta muutamia kertoja arkipäivässä. Linja-auto lähtee Helsingin linja-autoasemalta laiturista 17. Kirkkonummen linja-autoasemalta Kylmälään menevät linja-autot lähtevät laitureilta 9 ja 10.

Metsähovi
---------

Aalto-yliopiston Metsähovin radiotutkimusaseman 14-metrisen radioteleskoopin suojakupu.
Kylmälässä sijaitsevat myös Metsähovin tutkimuslaitokset, joihin kuuluvat Helsingin yliopiston Observatorio, Aalto-yliopiston radioteleskooppi ja Paikkatietokeskuksen havaintoasema.

Lähteet
-------

1. ↑  Kunnan väestö suuralueittain ja tilastoalueittain (2011) *Kirkkonummi*.  Arkistoitu 25.6.2017. Viitattu 14.6.2016.

Aiheesta muualla
----------------

* Ratsastusseura Tampajan Torpedot (Arkistoitu – Internet Archive)
* Ratsastusseura Cool Riders
**Oy Kylmäkoski Ab** oli suomalainen Kylmäkoskella vuosina 1916−1967 toiminut huonekaluja, valmispuutaloja ja muita puusepäntuotteita valmistanut yritys. Yhtiön perusti ja omisti tohtori Friedrich Schuffert (myöhemmin Sumari, 1888−1961). Hän omisti puoliksi myös Auran asemalla toimineen vuonna 1917 perustetun Tekovilla ja Tilke Osakeyhtiön, joka valmisti shoddyksi kutsuttua tekovillaa ja tilkkeitä jätevillasta sekä tavallisia ja tervattuja tilkkeitä hirsirakentamiseen.

Yhtiön tytäryhtiöitä olivat Hillosensalmen Saha Oy, Kylmäkosken Taimisto Oy, Kälviän Puutavara Oy, Kurun Parkkuussa 1950-luvun alkuun saakka toiminut Leppälahden Saha Oy, Asikkalassa vuoteen 1955 saakka toiminut Salonsaaren Saha Oy, Oy Kylmäkosken valmistamia huonekaluja Helsingissä myynyt Kalusto-Oy Sekta, Suomen Liesitehdas Oy, Taloteollisuus Oy ja Ullavan Saha Oy. Oy Kylmäkoski Ab fuusioitiin vuonna 1967 Otto Wuorio Oy:hyn ja tämä yritys fuusioitiin oston jälkeen Perusyhtymä Oy:hyn vuonna 1985. Yhtiön Kylmäkosken tehdas toimi vuoteen 1983 saakka.

Lähteet
-------

1. 1 2  Täydentäviä yhtiötietoja : Tekovilla ja Tilke Osakeyhtiö, Pörssitieto G. Kock
2. ↑  Tohtori Fr. Sumari 50 v. Suomen paperi- ja puutavaralehti : Suomen paperi-insinöörien yhdistyksen äänenkannattaja, 15.08.1938, nro 15, s. 52, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot

Aiheesta muualla
----------------

* Oy Kylmäkoski Ab, Kylmäkoski-Seura ry:n sivut
* Hanna Sumarin blogi 21.08.2019 : Matka juurilleni – Kylmäkoski ja Sumarintie
* Oy Kylmäkosken pienpainatteita Kansalliskirjastossa
* Kylmäkoski-huonekalujen mainos, Suomen Kuvalehti, 17.11.1934, nro 47, s. 37, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
* Oy Kylmäkosken lehti-ilmoitus, Helsingin Sanomat, 27.09.1936, nro 261, s. 13, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
* Kylmäkosken huonekalustojen mainos, Suomen Kuvalehti, 16.10.1937, nro 42, s. 39, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Sieradzin voivodikunnan sijainti Puolan kartalla.
**Sieradzin voivodikunta** (puol. *województwo sieradzkie*) oli vuosina 1975–1998 yksi Puolan 49 voivodikunnasta. Sen hallintokeskus oli Sieradz. Sieradzin voivodikunnan alueesta tuli vuoden 1999 hallintouudistuksen tuloksena osa nykyistä Łódźin voivodikuntaa.

Lähteet
-------

1. ↑  Sieradzkie województwo *Encyklopedia Internautica*. Viitattu 24.10.2020. (puolaksi)
2. ↑  Dz.U. z 1975 r. nr 16, poz. 91.
3. ↑  Wykaz Nowych Deskryptorów Geograficznych (151) (1-13.04.2017)

Puolan voivodikunnat 1975–1998
Biała Podlaska • Białystok • Bielsko-Biała • Bydgoszcz • Chełm • Ciechanów • Częstochowa • Elbląg • Gdańsk • Gorzów • Jelenia Góra • Kalisz • Katowice • Kielce • Konin • Koszalin • Krakova • Krosno • Legnica • Leszno • Lublin • Łomża • Łódź • Nowy Sącz • Olsztyn • Opole • Ostrołęka • Piła • Piotrków • Płock • Poznań • Przemyśl • Radom • Rzeszów • Siedlce • Sieradz • Skierniewice • Słupsk • Suwałki • Szczecin • Tarnobrzeg • Tarnów • Toruń • Wałbrzych • Varsova • Włocławek • Wrocław • Zamość • Zielona Góra
**Robert Renner** (s. 8. maaliskuuta 1994) on slovenialainen seiväshyppääjä.

Renner voitti alle 18-vuotiaiden maailmanmestaruuden Lillessä 2011 tuloksella 525. Hän voitti samana vuonna kultaa Euroopan nuorten olympiafestivaaleilla Trabzonissa tuloksella 531. Se oli hänen ensimmäinen ulkoratojen yleisen sarjan Slovenian ennätyksensä. Ensimmäisen sisäratojen maansa aikuisten ennätyksen, 512, hän oli hypännyt Ljubljanassa saman vuoden helmikuussa.

Renner sijoittui viidenneksi Barcelonan alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa 2012. Hän karsiutui loppukilpailusta sisäratojen EM-kilpailuissa Göteborgissa 2013 ja Prahassa 2015. Hän voitti alle 23-vuotiaiden Euroopan-mestaruuden Tallinnassa 2015 tuloksella 555. Saman vuoden Pekingin MM-kilpailuissa hän sijoittui 13:nneksi.

Renner saavutti pronssia Amsterdamin EM-kilpailuissa 2016 tuloksella 550. Hän karsiutui loppukilpailusta Rio de Janeiron olympialaisissa 2016. Hän karsiutui 2022 loppukilpailusta sekä Eugenen MM- että Münchenin EM-kilpailuissa.

Renner hyppäsi ennätyksensä 570 cm Pekingissä 22. elokuuta 2015. Hallissa hän on hypännyt parhaimmillaan 562 Villeurbannessa 10. helmikuuta 2013. Molemmat tulokset ovat myös Slovenian ennätyksiä.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Robert Renner SLO *tilastopaja.org*. Viitattu 16.8.2016. (englanniksi)[vanhentunut linkki]
2. ↑  Lavillenie pettyi pahoin - seipäässä yllätysmestari *yle.fi*.  8.7.2016. Viitattu 8.7.2016. (englanniksi)


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* World Athletics
* Tilastopaja 🔒

 |

 |
Keskiniemen tunnusmajakka  
Karvon pooki

|  |  |
| --- | --- |
| Sijainti | 
Keskiniemi, HailuotoSuomi |

Arkkitehtuuri| Suunnittelija | 
Albin Stjerncreutz |

Historia| Valmistunut | 
1858 |

Kartta

|  |  |
| --- | --- |
| Koordinaatit | 
65° 04′ 51″ P, 24° 39′ 15″ IView and modify data on Wikidata  |

muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa WikidataaTietolaatikon dokumentaatioNäytä Wikidatasta tulevat arvot

**Keskiniemen tunnusmajakka** eli **pooki**, joskus myös **Karvon pooki**, on tunnusmajakka Keskiniemessä Hailuodon pohjoisrannalla. Se sijaitsee Keskiniemessä Karvon rannalla, noin kuusi kilometriä koilliseen Marjaniemen kylästä. 

Pookin on suunnitellut Albin Stjerncreutz ja se valmistui vuonna 1858 varoittamaan merenkulkijoita Keskiniemestä pohjoiseen levittäytyvistä hiekkasärkistä. Se on Hailuodon vanhin säilynyt merimerkki ja kulttuurihistoriallisesti arvokas rakennelma. Pooki on rakenteeltaan samankaltainen vuonna 1857 rakennetun Härkmeren pookin kanssa.

Tornin alaosa on kuutiomainen kuuden metrin korkeudelle saakka, ja siitä ylöspäin torni on tylppäkärkisen pyramidin muotoinen. Pookin sisällä on noin 70 senttimetrin vahvuinen tuuliankkuriksi tarkoitettu kivikerros. Tuuliankkuri on kuitenkin liian kevyt, joten torni on tuettu jokaisesta nurkastaan myös viistoparruin. Tornin rakentamiskustannukset olivat 439 hopearuplaa. Pookin ulkopinnat ovat valkoiseksi maalattua lautaa, ja sen huipulla on tunnuskuviona puinen kuusikulmainen nuppi. Alun perin tornin alaosa oli maalattu punaiseksi. Tornin korkeus maanpinnasta on 18,9 metriä ja merenpinnasta 20,4 metriä.

Nykyisin tunnusmajakan vieressä on metallitelineen varaan rakennettu sektoriloisto.

Keskiniemessä on ollut merimerkki jo vuonna 1785, sillä sellainen on merkitty Henrik Wacklinin julkaisemaan merikarttaan.

Lähteet
-------

1. ↑  Eino Merilä: Koirantakkua ja karupäitä: Luonnon monimuotoisuuden yleissuunnitelma Hailuodon maatalousympäristölle (sivu 13)  2005. Pohjois-Pohjanmaan ympäristökeskus.  Arkistoitu 9.10.2007. Viitattu 03.06.2007.
2. ↑  Virtuaalinen veneretki: Härkmeri Merenkulkulaitos.  Arkistoitu 26.9.2007. Viitattu 03.06.2007.
3. 1 2  Seppo Laurell: *Suomen majakat*, s. 69. Merenkulkulaitos, 1999. ISBN 952-5180-21-2.

Keskiniemen loisto on rakennettu pookin rinnalle.
Hailuoto

|  |  |
| --- | --- |
| Kylät ja alueet | Kirkonkylä · Huikku · Järventakusta · Koivukylä · Marjaniemi · Ojakylä · Pöllä · Santonen · Ulkokarvo · Vaski |
| Vesistöt ja vesialueet | Haaralampi · Hannuksenlampi · Hannuksenrantalampi · Iso Sunijärvi · Kaakkurijärvi · Kangasjärvi · Kaunislampi · Kestinperä · Kurajärvi · Maasyvänlahti · Mäntylampi · Nuottajärvi · Ojakylänlahti · Pajuperänlampi · Pikku Sunijärvi · Pitkäjärvi · Potinlahti · Riestenkulju · Simpukkalampi · Syväkulju · Valkjärvi · Ämmänarkku |
| Muuta Hailuotoon liittyvää | Hailuotolaiva · Hyypänmäki · Kirkko · Vanha kirkko · Hiidenniemen pooki · Keskiniemen pooki · Kotiseutumuseo · Luotokeskus · Merisilta-lautta · Meriluoto-lautta · Marjaniemen majakka · Retkeilyreitit · Hailuodon lentokenttä · Hailuodon Panimo |
Teeviljelmä Duareilla, taustalla Himalajan vuoristoa.
**Duarit** tai **Duaarit***lähde?* (engl. *Duars*, *Dooars* tai *Dwars*) ovat kukkuloita ja tulvatasankoja Himalajan itäosan juurella. Osa alueesta kuuluu Intiaan, osa Bhutaniin.

Sankoshjoki jakaa kukkulat kahteen osaan: itäosaa kutsutaan Assamin Duareiksi, länsiosaa Länsi-Bengalin Duareiksi. Duarit ovat oikeastaan itäinen osa alavaa Himalajan eteläpuolista Teraita ja sama maastotyyppi jatkuu Nepalin puolella.

Duarien nimi tarkoittaa ovea tai porttia. Se on kulkuväylä Bhutanista Koillis-Intiaan. Alueella on monia kansallispuistoja ja suojelualueita. Siellä elää gaureja, norsuja ja leopardeja.

Bhutan ja Brittiläinen Intia kävivät Bengalin Duareiden hallinnasta Duar-sodan vuosina 1864–1865. Sota kesti viisi kuukautta ja päättyi Bhutanin häviöön.

Duarien laajudeksi mainitaan 8 800 neliökilometriä.
Läntiset Duarit on merkittävä teentuotantoalue. Länsi-Bengalin Duarien keskeisimmät kaupungit ovat Siliguri, Jalpaiguri ja Darjeeling. Näistä viimeksi mainittu on rekisteröity muista Duareista erilliseksi teentuotantoalueeksi.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6 7  Duars Encyclopedia Britannica. Viitattu 13.8.2015. (englanniksi)
2. ↑  Dooars (Arkistoitu – Internet Archive) Northeast India Tours, Päivitä: toimimaton linkki 13.8.2015
3. ↑  Andrea Matles Savada (toim.): British Intrusion, 1772-1907 *Bhutan: A Country Study.*.  1991. Washington: GPO for the Library of Congress. Viitattu 2.12.2010. (englanniksi)
4. ↑  West Bengal Duars Encyclopedia Britannica. Viitattu 13.8.2015. (englanniksi)
5. ↑  Tea Varieties teacoffeespiceofindia.com.  Arkistoitu 26.1.2021. Viitattu 13.8.2015. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Duarit** Wikimedia Commonsissa

* Dooars (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi) (dooarstravel.com)
* Dooars|Dooar|Duars|Dooars Hotel|Gorumara National Park|Gorumara (englanniksi) (dooarstourism.com)
* Indian Tea Association: Tea Growing Regions (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi) (indiatea.org)
Lasia ja painolastikiviä lasitehtaanrannasta.
**Ristiniemen lasitehdas** oli entisellä Vehkalahdella, nykyisen Haminan kaupungin alueella, Haminanlahden rannalla Ristiniemen länsiosassa 1896–1926 toiminut yritys. Tehtaan perustaja kauppaneuvos Carl Henrik Ahlqvist omisti Ristiniemessä myös höyrysahan. Lasitehdas valmisti pääasiassa ikkunalasia Venäjän markkinoille.

*Suomen Akkunalasikonttori* osti tehtaan 1910 lakkauttaakseen sen, mutta tehdas saattoi kuitenkin jatkaa toimintaansa vuonna 1911 perustetun *Haminan Lasitehdas Osakeyhtiön* omistuksessa.

Tehdas lopetettiin 1926 sen jälkeen, kun *Ikkunalasi Oy* oli ostanut sen.

Lähteet
-------

* Suomen lasitehtaat (Arkistoitu – Internet Archive)
* Pörssitieto: Lisätietoja 1865–1912 perustetuista osakeyhtiöistä (hakusana "Haminan Lasitehdas")

Aiheesta muualla
----------------

* Annala, Vilho: *Suomen lasiteollisuus vuodesta 1681 nykyaikaan. II osa. Kehitys vuoden 1809 jälkeen. Ensimmäinen nide*, s. 390–400. Helsinki: Suomen lasiteollisuusliitto, 1948.
**Rääpys-Rytky** on järvi Kuopiossa Pohjois-Savon maakunnassa. Sen pinta-ala on 83 hehtaaria. Etäisyys Kuopion keskustasta on 17 kilometriä länsilounaaseen.

Maantiede
---------

Rääpys-Rytkyn pituus etelästä pohjoiseen on kolmisen kilometriä. Järvi koostuu melko syvästä eteläisestä altaasta ja matalasta pohjoisesta altaasta. Syvin kohta, 23 metriä, sijaitsee lounaisrannan tuntumassa. Pohjoisosa on enimmäkseen alle kuusi metriä syvä. Rääpys-Rytkyn pohjoisosassa sijaitsee nimetön puolen hehtaarin laajuinen saari. Vesitilavuus on 4 313 000 kuutiometriä.

Rääpys-Rytkyn rannoilla on peltotilkkuja, eteläinen ranta on osin melko jyrkkä. Kaakkoisen rannan Repomäki on ylänköä, joka kohoaa noin 60 metriä järven pintaa korkeammalle.

Rääpys-Rytkyn kanssa samaan kolmannen jakovaiheen valuma-alueeseen kuuluvat Soukka-Rytky (147,7 metriä mpy) ja Rainta-Rytky (146,8 metriä mpy). Ne sijaitsevat kaakkois–luoteissuuntaisessa linjassa siten, että Soukka-Rytky on eteläisin ja Rääpys-Rytky pohjoisin. Vesi virtaa Soukka-Rytkystä Rainta-Rytkyn kautta Rääpys-Rytkyyn. Rääpys-Rytkyn luoteisrannalta lähtee Pulkinjoki luoteeseen Iso Salinjärveen (128,4 metriä mpy).

Puolisentoista kilometriä Rääpys-Rytkyltä itään sijaitsee Rytky.

Rääpys-Rytky (04.284.1.029) kuuluu Suovunjärven valuma-alueeseen (04.284), joka on kolmannen jakovaiheen vesistö Vuoksen päävesistössä (04). Toinen jakovaihe on Kallaveden yläosan alue (04.28) ja ensimmäinen on Haukiveden–Kallaveden alue (04.2). Suovunjärven alueeseen kuuluu 47 vähintään hehtaarin laajuista vakavettä, joista laajimmat ovat Naarajärvi, Suuri-Palonen-Pieni-Palonen, Iso Salinjärvi ja Rääpys-Rytky. Alueen järvistä seitsemäntoista on yli kymmenen hehtaarin laajuisia.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6  Rääpys-Rytky, vakavesi, Kuopio
2. 1 2 3 4 5 6 7 8  Ympäristö.fi : Ympäristötiedon hallintajärjestelmä Hertta Ympäristötiedon hallintajärjestelmä Hertta. Viitattu 23.8.2021.
3. ↑  Rääpys-Rytky. Järviwiki. Viitattu 23.8.2021.
4. 1 2  Suovunjärven valuma-alue (04.284). Järviwiki. Viitattu 23.8.2021.
**Råbäck** on jugendvaikutteinen hirsihuvila Espoonkartanossa läntisimmässä Espoossa. Kauppaneuvos August Ivar Lindforsin (1872–1950) kerrotaan suunnitelleen sen tupakka-askin kanteen. Råbäck on osa Kuninkaantien historiallista maisemakokonaisuutta. 1800-luvun lopulla Råbäckin paikalla sijaitsi Espoon kartanolle kuulunut torppa.

Råbäck on kaksikerroksinen. Sen jugendvaikutteisuus näkyy muun muassa epäsymmetrisissä arkkitehtonisissa ratkaisuissa ja päätyjen sisäänvedetyissä verannoissa.

Råbäckin puistosta tehtiin näyttävä, sillä Lindfors harrasti puutarhanhoitoa. Puistosuunnitelman laati Paul Olsson vuonna 1923. Puistoakseli päättyy huvilan länsisivun poikkipäätyyn. Huvilan itäpuolella sijaitsee lohkokivistä rakennettu vesisäiliö, jonka päällä on aikoinaan ollut huvimaja.

Lähteet
-------

* Härö, Erkki: *Espoon rakennuskulttuuri ja kulttuurimaisemat : Byggnadskulturen och kulturlandskapet i Esbo*. Toinen, tarkistettu painos. Helsinki: Espoon kaupunginmuseo/Esbo stadsmuseum, 1991. ISBN 951-857-182-1.

### Viitteet

1. ↑  Råbäck Espoon opaskartalla
2. 1 2 3 4  Härö, s. 41


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * n
* k
* m
Perustiedot Wikidatassa: Råbäck (Q100310474)ohje |
| --- |
|  |
| esiintymä kohteesta | huvila |
|  |
| valtio | Suomi |
|  |
| sijaitsee hallinnollisessa yksikössä | Espoo |
|  |
|  |

 |
Tofiq Quliyev.
**Tofiq Ələkbər oğlu Quliyev** (ven. Тофик Алекпер оглы Кули́ев, *Tofik Alekper ogly Kulijev*, 7. marraskuuta 1917 Baku – 4. lokakuuta 2000 Baku) oli azerbaidžanilainen säveltäjä, kapellimestari ja pianisti.

Tofiq Quliyev syntyi virkailijaperheeseen. Hän opiskeli pianonsoittoa ja orkesterin johtamista Azerbaidžanin ja Moskovan konservatorioissa. Vuosina 1954–1958 Qulijev työskenteli Azerbaidžanin konservatorion opettajana, vuodesta 1958 lähtien Azerbaidžanin filharmonian taiteellisena johtajana ja vuosina 1961–1964 sen johtajana. Hän on säveltänyt lauluja, musiikkikomedioita, kantaatteja, orkesteri- ja pianokappaleita sekä elokuvamusiikkia. Parhaiten Quliyev tunnetaan kevyen musiikin säveltäjänä. Erityisen hedelmällistä oli hänen yhteistyönsä laulaja Rəşid Behbudovin kanssa.

Quliyev liittyi NKP:n jäseneksi vuonna 1959. Vuosina 1973–1979 hän toimi Azerbaidžanin säveltäjäliiton johtajana. Vuonna 1964 Quliyeville myönnettiin Azerbaidžanin SNT:n kansantaiteilijan arvonimi ja vuonna 1980 hän sai tasavallan valtionpalkinnon.

Lähteet
-------

1. 1 2  Strana ognei Azerbaidžan: Vidnyje azerbaidžantsy *files.preslib.az*. Viitattu 23.3.2012. (venäjäksi)
2. 1 2  *Muzykalnyi entsiklopeditšeski slovar*, s. 284. Moskva: Sovetskaja entsiklopedija, 1990. ISBN 5-85270-033-9.

Aiheesta muualla
----------------

* Tofiq Quliyeville omistettu sivusto (englanniksi), (venäjäksi), (azeriksi)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Yhdysvallat
* Puola

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana

 |

 |
The Spencer Davis Group esiintymässä Saksassa vuonna 2006
**The Spencer Davis Group** on englantilainen yhtye, joka perustettiin Birminghamissa vuonna 1963. Siihen kuuluivat Spencer Davis (kitara ja laulu), Steve Winwood (kitara, urut ja laulu), Muff Winwood (bassokitara) ja Pete York (rummut). Vaikka yhtye oli Davisin perustama, Steve Winwood oli sen ehdoton keulahahmo, koska hän lauloi hämmästyttävällä mustalla soundilla. Yhtyeen parhaimpia hittejä ovat "Keep on Running", "Somebody Help Me", "When I Come Home", "Gimme Some Lovin" ja "I’m a Man". Vuonna 1967 Winwoodit jättivät yhtyeen, minkä jälkeen Steve vaikutti vielä yhtyeissä Traffic ja Blind Faith. Davis pestasi Winwoodien tilalle Eddie Hardinin (kosketinsoittimet ja laulu) ja Phil Sawyerin (kitara ja bassokitara), jonka paikkasi pian Ray Fenwick (kitara). Tällä kokoonpanolla syntyivät vielä pikkuhitit "Time Seller" ja "Mr. Second Class". Hardinin ja Yorkin erottua vuonna 1968 tilalle tulivat Dee Murray (bassokitara) ja Nigel Olsson (rummut), mutta yhtye hajosi seuraavana vuonna. Davis yritti vuonna 1973 kasata Hardinin, Fenwickin, Yorkin ja Charlie McCrackenin kanssa uutta The Spencer Davis Groupia, mutta turhaan.

The Spencer Davis Group kävi Suomessa helmikuussa 1967. He konsertoivat Kulttuuritalolla ja esiintyivät Yleisradion Pasilan televisiostudio 2:ssa nauhoitetussa ohjelmassa *Valmiina... pyörii!*, jossa he olivat Tapani Karhun haastateltavina. Ohjelman tuotti ja ohjasi Erkki Pohjanheimo.

Diskografia
-----------

* *Their First LP* (1965)
* *The Second Album* (1966)
* *Autumn ’66* (1966)
* *With Their New Face On* (1968)
* *Funky* (1969)
* *Gluggo* (1973)
* *Living in a Back Street* (1974)

Lähteet
-------

1. ↑  Huhtamäki, Mikael: *Live in Finland – Kansainvälistä keikkahistoriaa Suomessa 1955–1979*. Gummerus, 2013. ISBN 978-951-20-8730-3.
2. ↑  Gronow, Pekka; Lindfords, Jukka; Nyman, Jake: *Suomi soi 3: Ääniaalloilta parrasvaloihin*, s. 54. Kustannusosakeyhtiö Tammi, 2002. ISBN 951-31-2507-6.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **The Spencer Davis Group** Wikimedia Commonsissa

* The Spencer Davis Group Pasilan tv-studiossa helmikuussa 1967 Ylen Elävä arkisto
**Togoré-Coumbé** (myös *Toguéré Coumbé*) on maalaiskunta ja sen keskuskylä Moptin alueen Ténenkoun piirissä Malissa. Se sijaitsee Nigerjoen sivuhaaran Diakan varrella 75 kilometriä Ténenkousta koilliseen. Kunnassa on 27 100 asukasta (vuonna 2009).

Togoré-Coumbén kunnan pinta-ala on 1 448 neliökilometriä. Se rajoittuu kaakossa Ténenkoun piirin Togoro Kotian, etelässä Diondiorin ja lännessä Karérin, pohjoisessa Youwaroun piirin Farimakén ja Bembéré Taman sekä idässä Moptin piirin Dialloubén kuntiin. Osa kunnasta sijaitsee Nigerin tulva-alueella.

Kuntaan kuuluu 33 kylää. Asukkaat ovat etupäässä fulbeja ja heidän entisiä orjiaan rimaibeja sekä bozoja. Lisäksi on muutamia belloja. Paikallisia elinkeinoja ovat maanviljely, karjanhoito, kalastus ja kaupankäynti.

Liikennöinti tapahtuu kuivana aikana maitse ja tulva-aikaan vesiteitse. Palveluihin kuuluvat kolme alakoulua, yläkoulu, kolme koulutus- ja kehittämiskeskusta (CED) sekä terveysasema.

Lähteet
-------

1. ↑  Resultats Provisoires RGPH 2009 (Région de Mopti) *instat.gov.ml*.  Arkistoitu 22.7.2011. Viitattu 15.10.2014. (ranskaksi)
2. 1 2 3 4  Plan de Securite Alimentaire: Commune Rurale de Toguere Coumbe 2006–2010 *fsg.afre.msu.edu*.  Arkistoitu 7.3.2016. Viitattu 15.10.2014. (ranskaksi)
3. ↑  Mali - Région de Mopti: Carte de référence *reliefweb.int*. Viitattu 15.10.2014. (ranskaksi)
**James Rossiter** (s. 25. elokuuta 1983 Oxford, Englanti[1]) on brittiläinen moottoriurheilija.

Ura
---

Rossiter aloitti kartinguransa 14-vuotiaana. Vuonna 2002 hän kilpaili Britannian Formula Renault -sarjassa sijoittuen ensimmäisellä kaudellaan sarjan 13:ksi. Vuonna 2003 Rossiter jatkoi sarjassa saavuttaen yhden voiton ja yhden paalupaikan sijoittuen sarjan kolmanneksi.[1]

Vuonna 2004 Rossiter siirtyi Britannian Formula 3 -sarjaan jossa hän saavutti kolme voittoa ja neljä paalupaikkaa sijoittuen loppupisteissä kolmanneksi.[1]

Vuonna 2005 Rossiter ajoi Formula 3 Euroseries -sarjassa sijoittuen sarjan seitsemänneksi voittaen kauden aikana yhden kilpailun. Samana vuonna hän toimi BAR:n Formula 1 -tallin testikuljettajana. Seuraavaksi vuodeksi Rossiter siirtyi World Series by Renault -sarjaan sijoittuen sarjan 14:ksi. Vuonna 2007 Rossiter toimi Super Aguri -tallin testikuljettajana. Vuonna 2008 hän oli Honda -tallin testikuljettajana. Samana vuonna hän ajoi kolme kilpailua American Le Mans Series -sarjassa. [1]

F1-kauden 2010 alla Rossiter oli vahvasti ehdolla uuden US F1-tallin toiseksi kuljettajaksi, mutta tallin konkurssin myötä sopimusta ei koskaan syntynyt. Vuonna 2011 Rossiter kilpaili Le Mansin 24 tunnin ajossa. Vuonna 2012 hänet vahvistettiin F1-talli Force Indian testi- ja simulaattorikuljettajaksi. Samana vuonna hän kilpaili yksittäisiä kilpailuja FIA World Endurance Championship -sarjassa.[1]

Vuonna 2013 Rossiter ajoi uutta Force Indian VJM06-autoa Jerezin talvitesteissä. Samana vuonna hän on myös kilpaillut FIA World Endurance Championship-sarjassa, ja Le Mansin 24 tunnin kilpailussa. Nykyisin Rossiter kilpailee Japanin Super GT -sarjassa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5   Viitattu 23.10.2013.
Kaaviokuva Kepler 62:ta kiertävistä planeetoista ja oman aurinkokuntamme sisäosista.
**Kepler-62** on Lyyran tähdistössä sijaitseva tähti, joka on 1 200 valovuoden päässä Maasta. Kepler-62 on K2V-tyypin oranssi pääsarjan tähti, joka on aurinkoa metalliköyhempi.

Planeetat
---------

Taiteilijan näkemys
planeetasta f, ja planeetasta e, joka näyttää kaukaa katsoen tähdeltä.
Nasan Kepler-satelliitti on löytänyt tähdeltä Kepler-62 planeettoja, jotka saattavat muistuttaa Maata ja olla jopa elämälle soveltuvia. Varmasti tätä ei osata sanoa, koska vain näiden planeettojen tähden valoon aiheuttama jaksoittainen himmeneminen on havaittu. Näin ollen lähinnä planeettojen säteet, kiertoajat ja niistä lasketut etäisyydet tunnetaan hyvin. Esimerkiksi planeettojen massoja tai kemiallista koostumusta ei tunneta. 

Löydetyt "elinkelpoiset" planeetat ovat maata suuremmat *Kepler-62 e* ja *Kepler-62 f*.

Mittauksen mukaan e:n säde on 1,61 ja f:n säde on 1,41 Maan sädettä. Tällöin ne ovat supermaita. Planeettojen uskotaan olevan joko kivisiä ja/tai jäisiä. Planeettojen e ja f kiertoajat 122 ja 267 vuorokautta. Etäisyydet 0,43 ja 0,72 AU. Planeetat vastaanottavat keskustähtensä säteilyä e 1,2 ± 0,2 ja f 0,41 ± 0,05 kertaa sen minkä aurinko säteilee Maan etäisyydellä. Planeetoille on olettaen albedoksi 0,3 laskettu pintalämpötilat 270 K ja 208 K eli noin 0 °C ja -65 °C

Esimerkiksi Lisa Kaltenegger on väittänyt molempia kohteita vesiplaneetoiksi, mutta Jon Jankinsin mukaan ei voida varmasti sanoa olisivatko nämä kaksi planeetta veden peitossa. Väite siitä että planeetat saattavat olla syvän meren peitossa, perustuu ajatuksiin veden yleisyydestä planeettakuntien syntyvaiheissa. Ulompi Kepler 62f on ensimmäinen Kepler-satelliitin elinkelpoiselta vyöhykkeeltä löytämä planeetta. 

Vaikka planeetat ovat teoriassa elinkelpoisella vyöhykkeellä, niiden todellinen elinkelpoisuus vaatisi planeetoilta tietynlaisia kaasukehän ominaisuuksia, asia jota ei tunneta.

Alustavien laskujen mukaan ilman erityisiä oletuksia *Kepler-62 e* on liian kuuma ja *Kepler-62 f* liian kylmä elämälle.

Jottei Kepler-62 f:n mahdollinen vesi jäätyisi, sillä täytyisi olla hiilidioksidipitoinen kaasukehä, joka lämmittäisi planeettaa kasvihuoneilmiöllä elämälle sopiviin lämpötiloihin. Laskujen mukaan Kepler-62e on hieman Maata pilvisempi. Tällä planeetalle täytyisikin olla suojaava pilvipeite, koska se kiertää keskustähteään lähempänä kuin Maata vastaava etäisyys Auringosta.

Planeetat b, c ja d kiertävät hyvin lähellä keskustähteään, ja ovat liian kuumia tuntemallemme elämälle.

Lähteet
-------

1. ↑  Kepler-62 (Arkistoitu – Internet Archive)
2. ↑  Table of confirmed planets. (Arkistoitu – Internet Archive)
3. 1 2 3  Tähdet ja avaruus 2013, nro 4, s. 6, Kaksi vesiplaneettaa yhdellä iskulla"
4. 1 2  Kepler-62: A Five-Planet System with Planets of 1.4 and 1.6 Earth Radii in the Habitable Zone Borucki, Agol et al, Published Online April 18 2013 Science 3 May 2013: Vol. 340 no. 6132 pp. 587-590 DOI: 10.1126/science.1234702
Trakain linna
**Trakain linna** on 1300-luvulla rakennettu linna, joka sijaitsee Liettuan historian ajallisesti toisessa pääkaupungissa Trakaissa, 27 kilometriä Vilnasta länteen. Linna sijaitsee Galve-järven saarella. Linna edustaa pääosin goottilaista arkkitehtuuria ja on Liettuan suosituimpia turistikohteita etenkin kesäaikaan.

Rakennusvaiheet
---------------

Liettuan suurherttua Kęstutis käynnisti linnan rakennustyöt 1300-luvun jälkipuoliskolla. Kęstutisin kuoleman jälkeen rakennustöitä jatkoi hänen poikansa Vytautas Suuri, joka myös asui linnassa ajoittain ja sittemmin kuoli siellä 1430.  Linnan eteläosaan rakennettiin kuusikerroksinen, 35 metriä korkea päälinna. Päälinna toimi paitsi puolustusrakenteena myös asuintilana, ja siellä sijaitsi linnan kappeli. Rakennusmateriaalina käytettiin pääasiassa punaisia, poltettuja tiiliä. *lähde?*

Esilinnan laajennustyöt jatkuivat 1400-luvun alussa. Esilinnan muurit vahvistettiin 2,5-metrisiksi, ja niitä korotettiin entisestään. Muureille lisättiin ampumatasanteet, ja esilinnan nurkkiin rakennettiin kolme suurikokoista puolustustornia.

Linna menetti sotilaallisen merkityksensä pian Tannenbergin taistelun (1410) jälkeen. Tämän jälkeen se toimi asuinlinnana. 1500-luvulla linna sisustettiin renessanssityyliseksi, ja se toimi kuninkaallisena kesäasuntona. Myöhemmin linna toimi vankilana, kunnes se vaurioitui 1600-luvulla sodassa ja hylättiin. 

Trakain linnan rauniot Wojciech Gersonin maalauksessa vuodelta 1855.

Linnan kunnostaminen
--------------------

Ensimmäiset suunnitelmat linnan kunnostamiseksi esiteltiin jo 1800-luvulla, mutta varsinaisiin kunnostustöihin päästiin vasta vuosina 1935–1941, jolloin muureja vahvistettiin ja esilinnan kaakkoistorni rakennettiin uudelleen. Toinen maailmansota kuitenkin keskeytti työt. Sodan jälkeen korjaussuunnittelu käynnistettiin vuonna 1946. Kunnostustyöt jatkuivat vuoden 1956 jälkeen ja vuoteen 1961 mennessä linna oli kunnostettu 1400-luvun tyyliin. *lähde?*

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Castles in Lithuania - Trakai Castle (Linnoja Liettuassa - Trakain linna) Travel Lithuania. Viitattu 18.11.2011. (englanniksi) ja (liettuaksi)
2. 1 2  Kari K. Laurila: *Pitkin ja poikin Vilnaa*. Helsinki: Tallinna Kustannus Oy. ISBN 952-5293-32-7.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Trakain linna** Wikimedia Commonsissa
Julkisivu vuodelta 1777
**Adam-tyyli** on alkujaan skotlantilainen arkkitehtuurin, sisustussuunnittelun ja huonekaluvalmistuksen tyylisuunta, jonka loi skotlantilainen arkkitehti Robert Adam. Se on osa varhaista uusklassismia. Adam-tyyli levisi tehokkaasti, koska Robert Adam painatti kaiverruksia sisältävän kuvakirjan, eräänlaisen varhaisen postimyyntiluettelon, jota luettiin 1760-luvulla ahkerasti niin Britanniassa, Venäjällä kuin Yhdysvalloissakin.

Vastikään löytyneiden Herculaneumin ja Pompejin innoittamina Adams veljineen haki esikuvia antiikista: pylväät, medaljongit ja uurnat tulivat sisustukseen, pystysuorat linjat ja maalatut nauhat seinien kuviointiin. Tyypillisiä olivat vaaleat pastellivärit ja harmahtavat sävyt, sekä klassiset koristeaiheet (juokseva koira, akantin lehti).

Suomessa ja Ruotsissa sitä vastaa Kustaa III:lta nimensä saanut kustavilaisuus, Ranskassa Ludvig XVI:n tyyli.

Katso myös
----------

* Palladiolainen arkkitehtuuri

Lähteet
-------

1. ↑  The Adam Style Encyclopedia Britannica
2. ↑  Kustavilaisuus Verhoilutyö

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Adam-tyyli** Wikimedia Commonsissa
Täysikuu tuo esille Tycho-kraatterin ja säteet Kuun alareunassa.
Tycho-kraatteri lähikuvassa. Keskushuippu ja porrasmainen reunavallin sisärinne näkyvät selvästi.
**Tycho** eli *Tyko* on Maahan jo peruskiikarilla näkyvä 85,29 km läpimittainen, 4,6 km syvä asteroiditörmäyksen synnyttämä kraatteri Kuussa. Kraatteri on nimetty tanskalaisen tähtitieteilijän Tyko Brahen mukaan.

Varsinkin täydenkuun aikana Tycho erottuu selvästi kirkkaiden sädeviirujensa ansiosta Kuun alareunalla. Sädeviirut ovat kraatterin syntyessä viskautunutta kiviainesta. Niiden pituus on jopa 1500 km. Kraatterissa on keskushuippu ja reunavallien sisäpuoli on porrasmainen.

Tychon uskotaan olevan Apollo 17 -lennolla otettujen sädeviirumateriaksi uskottujen näytteiden pohjalta vain 108 miljoonaa vuotta vanha, eli liitukaudelta. Monet muut kuun kraatterit syntyivät varhemmin, yli 3,5 miljardia vuotta sitten. 

Tychoa muistuttavia sädeviirukraattereita ovat Kopernikus ja Aristarkhos.

Kuuluotain Surveyor 7 laskeutui lähelle Tychoa.

Lähteet
-------

1. ↑  Gazetteer of Planetary Nomenclature

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Tycho (kraatteri)**.
* Tycho *Google Moon*.
**Jorge Meré Pérez** (s. 17. huhtikuuta 1997 Oviedo, Espanja) on espanjalainen jalkapalloilija. Hän edustaa Saksan Bundesliigassa pelaavaa 1. FC Kölniä ja on pelipaikaltaan keskuspuolustaja.

Seurajoukkueura
---------------

Meré on kotoisin Oviedosta, josta hän siirtyi vuonna 2010 Sporting Gijónin nuorisoakatemiaan. Seuran reservijoukkueeseen hän nousi kaudella 2013–2014, joka pelasi maan kolmanneksi korkeimmalla sarjatasolla Segunda División B:ssä. 24. heinäkuuta 2014 Meré solmi seuran kanssa viisivuotisen sopimuksen, joka sisälsi 25 miljoonan euron purkupykälän.

11. huhtikuuta 2015 hän teki ensiesiintymisensä seuran edustusjoukkueessa vierasottelussa Real Zaragozaa vastaan. Loppukauden aikana hän pelasi yhteensä viisi ottelua, minkä päätteeksi seura palasi maan pääsarjaan Primera Divisióniin kolmen vuoden tauon jälkeen. 23. syyskuuta 2015 Meré pelasi ensimmäisen ottelunsa maan korkeimmalla sarjatasolla, kun joukkue kohtasi vieraskentällä Rayo Vallecanon. Hän pelasi kauden aikana 31 pääsarjaottelua.

Meré siirtyi saksalaiseen FC Kölniin seitsemän miljoonan euron siirtosummalla kesällä 2017. Hän on kauden 2019–2020 loppuun mennessä pelannut 33 bundesliigaottelua, joissa hän on tehnyt kaksi maalia ja syöttänyt yhden. 2. Bundesliigassa hän on pelannut 26 ja Eurooppa-liigassa kolme ottelua.

Maajoukkueura
-------------

Meré pelasi kaikki viisi ottelua Espanjan voittaessa alle 19-vuotiaiden Euroopan-mestaruuden 2015. Alle 21-vuotiaiden EM-kilpailuissa hän pelasi neljä ottelua Espanjan saavuttaessa hopeaa 2017 ja kolme ottelua joukkueen voittaessa Euroopan-mestaruuden 2019.

Lähteet
-------

1. ↑  Julio y Meré, dos joyas en la zaga ante el Oviedo (Arkistoitu – Internet Archive) GolAverage. Viitattu 26.12.2016. (espanjaksi)
2. ↑  El Sporting 'ata' a Jorge Meré: la nueva perla de Mareo El Desmarque. Viitattu 26.12.2016. (espanjaksi)
3. ↑  Ni Zaragoza ni Sporting abandonan sus malas rachas Marca. Viitattu 26.12.2016. (espanjaksi)
4. ↑  El Rayo sabe contemporizar ante un valiente Sporting Marca. Viitattu 26.12.2016. (espanjaksi)
5. 1 2 3  Jorge Meré Transfermarkt-sivustolla (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Jorge Merén tilastot BDFutbol-sivustolla (englanniksi)
* Jorge Merén tilastot Soccerway-sivustolla (englanniksi)
*Tämä artikkeli käsittelee Ranskan ja Espanjan yhteistä sotasuunnitelmaa vuodelta 1807. Fontainebleaun edikti oli Ranskan kuninkaan vuonna 1685 antama julistus ja Fontainebleaun sopimus (1814) voittajavaltioiden 13. huhtikuuta 1814 tekemä sopimus Napoleonin karkottamisesta Elban saarelle.*
Fontainebleaun sopimukseen (1807) sisältynyt suunnitelma Portugalin jakamiseksi. Maan pohjoisosasta olisi tullut Pohjois-Lusitanian kuningaskunta, keskiosa olisi jaettu myöhemmin ja eteläosasta olisi tullut Algarven ruhtinaskunta, joka luvattiin Espanjan pääministerin Manuel de Godoyn henkilökohtaiseen omistukseen.
**Fontainebleaun sopimus** oli Ranskan ja Espanjan 27. lokakuuta 1807 tekemä salainen sopimus, jonka mukaan maat hyökkäisivät Portugaliin ja jakaisivat sen kolmeen osaan. Suunnitelma ei kuitenkaan toteutunut sopimuksen mukaisesti. Espanjalle sopimus oli kuitenkin jatkossa epäedullinen, sillä sopimuksen mukaan Ranskan joukoilla oli vapaa läpikulku Espanjan läpi Portugaliin. Ranska käytti tätä Espanjan alistamiseen.

Sopimuksen solmivat Ranskan keisari Napoleon I ja Espanjan kuninkaan Kaarle IV:n puolesta pääministeri Manuel de Godoy. Sopimuksen toteuttaminen alkoi, kun ranskalainen kenraali Jean-Andoche Junot vei 20 000 miehen joukkonsa Lissaboniin marraskuun 1807 lopussa. Portugalin kuningasperhe joutui pakenemaan Brasilian Rio de Janeiroon. Riosta tuli väliaikaisesti Portugalin ja portugalilaisen imperiumin pääkaupunki. Valloitus kuitenkin mutkistui ja alueella syttyi monivuotinen Pyreneiden niemimaan sota.

Godoy joutui kokemaan espanjalaisten vihan, sillä nämä pitivät häntä isänmaanpetturina. Vuoden 1808 alussa julkisuuteen tuli tieto, että Napoleon aikoi liittää joitakin Espanjan alueita Ranskaan, mikä johti Godoyn vastaisen vihan purkautumiseen. Kun hovi oli pakenemassa maasta, he joutuivat Aranjuezissa 18. maaliskuuta väkijoukon vangeiksi. Godoy piestiin ja melkein tapettiin, mutta hän säästi henkensä julistamalla olevansa uskollinen Espanjan uudelle hallitsijalle Ferdinand VII:lle. Sen jälkeen kuningas vangitutti hänet. Godoy kuitenkin vapautettiin Napoleonin pyynnöstä jo toukokuussa 1808, jotta hän voisi osallistua Ferdinandin ja Kaarlen kanssa kokoukseen, jossa molemmat kuninkaat pakotettiin luopumaan kruunusta ja se annettiin Napoleonin veljelle Joseph Bonapartelle.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Knut Mykland: "Kuninkaallinen farssi ja Espanjan murhenäytelmä", *Otavan suuri maailmanhistoria 13: Suuret vallankumoukset*, s. 247–250, 253. Helsinki: Otava, 1985. ISBN 951-1-08772-X.
**Adal** (somaliksi *Adaal*, ge'eziksi አዳል *ʾAdāl*, arab. عدل‎) oli islamilainen sulttaanikunta 1300–1500-luvuilla nykyisen Etiopian itäosassa ja Somalian pohjoisosassa. Sen väestö koostui seemiläisiä ja kuušilaisia kieliä puhuvista argobbista, afareista, somaleista ja muista kansoista.

Aluksi Adal oli yksi Ifatin vasalleista. Myöhemmin siitä tuli Walashma-dynastian keskusalue. Asukkaat harjoittivat maanviljelyä, karjanhoitoa ja kaupankäyntiä. Pääkaupunkina toimi Dakar ja vuodesta 1520 lähtien Harar.

1400-1500-lukujen vaihteessa Adalin hallitsijat kävivät jatkuvia uskonsotia kristityn Etiopian kanssa. 1400-luvun lopusta lähtien maata hallitsivat Zeilan emiiri Muhfuz sekä Ahmad Gran, jonka onnistui valloittaa suurin osa Etiopiaa. Etiopialaiset valtasivat alueensa takaisin portugalilaisten avulla vuonna 1543. Oromot hävittivät Adalin lopullisesti 1500-luvun jälkipuoliskolla. Sen perinteiden jatkajia olivat Hararin emiirikunta sekä afarien sulttanikunnat Aussa ja Tadjoura.

Lähteet
-------

1. ↑  *Afrika: entsiklopeditšeski slovar, tom 1*, s. 218. Moskva: Sovetskaja entsiklopedija, 1986.
2. ↑  *Afrika: entsiklopeditšeski slovar, tom 1*, s. 218–219. Moskva: Sovetskaja entsiklopedija, 1986.
3. ↑  *Encyclopedia of African History and Culture, volume III*, s. 3. New York: Facts on File, 2005. ISBN 0-8160-5271-9.
4. ↑  *Afrika: entsiklopeditšeski slovar, tom 1*, s. 219. Moskva: Sovetskaja entsiklopedija, 1986.
Pietarin kartta vuodelta 1776. Fontanka laskee mereen vaaleanpunaisen keskusta-alueen eteläreunaa seuraten, erottuaan Nevasta tummanvihreän puistoalueen itäpuolella (merkitty kirjaimella "O").
**Fontanka** (ven. Фонтанка) on Nevan suuhaara Pietarin kaupungissa Venäjällä. Se irtautuu Nevasta vasemmalle Liteinin ja Troitskin siltojen puolivälistä Kesäpuiston kohdalla ja laskee Nevan suistoon Gutujevskin saaren pohjoispuolella lähellä Pietarin satamaa. Fontanka on pituudeltaan 6,7 km, leveydeltään enimmillään 70 m ja syvyydeltään enimmillään 3,5 m.

Historia
--------

Ennen vuotta 1719 jokea kutsuttiin "Nimettömäksi" (ven. Безымянный ерик, *Bezymjannyi jerik*), sittemmin Fontannajaksi (ven. Фонтанная река, *Fontannaja reka*). Nimi *Fontanka* ("suihkulähde") juurtui käyttöön 1737 sen jälkeen, kun Kesäpuiston suihkukaivot rakennettiin, sillä niiden vesi nostettiin Fontankasta. 1700-luvun puoliväliin saakka Fontanka toimi Pietarin eteläisenä rajana. Arkkitehti Andrei Kvasov suunnitteli kanavan penkeröinnin 1780-1789.

Nähtävyyksiä
------------

### Palatsit

Fontankan rantakadun varsilla on monia huomattavia aatelispalatseja, kuten Pietari Suuren kesäpalatsi, Šuvalovin palatsi, Ostankinon palatsi, jossa toimii nykyään Anna Ahmatovan museo, Beloselski-Belozerskin palatsi ja keisarillinen Anitškovin palatsi, jossa Nikolai II asui ennen valtaistuimelle nousuaan.

### Fontankan sillat

Nevan valtakatu ylittää Fontankan Anitškovin siltaa pitkin.
Anitškovin palatsi Nevan valtakadun ja Fontankan kulmassa.
Lomonosovin silta.
Egyptiläinen silta ylittää Fontankan Lermontovin prospektin kohdalla.
Fontankan ylittää viisitoista siltaa, joista näyttävimmät ovat Nevan valtakadun kohdalla joen ylittävä Anitškovin silta, Lomonosovin silta, ja sfinksein koristeltu Egyptiläinen silta. Alla luetellaan Fontankan sillat.

* Pesulasilta (Прачечный мост,  *Pratšetšnyi most*)
* Panteleimonin silta (Пантелеймоновский мост, *Panteleimonovski most*)
* Belinskin silta (Мост Белинского, *Most Belinskogo*)
* Anitškovin silta (Аничков мост, *Anitškov most*)
* Lomonosovin silta (Мост Ломоносова, *Most Lomonosova)*
* Leštukovin silta (Лештуков мост, *Leštukov most*)
* Semjonovin silta (Семёновский мост, *Semjonovski most*)
* Gorstkinin silta (Горсткин мост, *Gorstkin most*)
* Obuhovon silta (Обуховский мост, *Obuhovski most*)
* Izmailovin silta (Измайловский мост, *Izmailovski most*)
* Puna-armeijan silta (Красноармейский мост, *Krasnoarmeiski most*)
* Egyptiläinen silta (Египетский мост, *Jegipetski most*)
* Englantilainen silta (Английский мост, *Anglijski most*)
* Vanha Kalinkinin silta (Старо-Калинкин мост, *Staro-Kalinkin most*)
* Kaleerisilta (Галерный мост, *Galernyi most*)

Katso myös
----------

* Moika
* Gribojedovin kanava

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Fontanka** Wikimedia Commonsissa

* Fontankan kuvia venäläisessä kuvapalvelussa (Arkistoitu – Internet Archive)
**Jorge Luis Campos Velázquez** (s. 11. elokuuta 1970) on paraguaylainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja. Hän pelasi Paraguayn maajoukkueessa 46 maaottelua ja teki niissä kuusi maalia vuosina 1995–2004.

Campos edusti kotimaansa seurojen lisäksi kiinalaista Beijing Guoania, meksikolaista Cruz Azulia, chileläistä Universidad Católicaa ja argentiinalaista Quilmesiä.

Lähteet
-------

1. 1 2  Jorge Luis Campos *Transfermarkt*. Viitattu 13.2.2019. (englanniksi)
2. ↑  Mamrud, Roberto: Paraguay - Record International Players  10.1.2019. RSSSF. Viitattu 13.2.2019. (englanniksi)

  

Paraguayn joukkue – Jalkapallon MM-kilpailut 1998
1 Chilavert
2 Arce
3 Rivarola
4 Gamarra
5 Ayala
6 Aguilera
7 Yegros
8 A. Rojas
9 Cardozo
10 Acuña
11 Sarabia
12 Aceval
13 Paredes
14 R. Rojas
15 Benítez
16 Enciso
17 Brizuela
18 Ramírez
19 Morales Santos
20 Caniza
21 Campos
22 Ruiz Díaz
Valmentaja Carpegiani

Paraguayn joukkue – Jalkapallon MM-kilpailut 2002
1 Chilavert |
2 Arce |
3 Sarabia |
4 Gamarra |
5 Ayala |
6 Struway |
7 Báez |
8 Alvarenga |
9 Santa Cruz |
10 Acuña |
11 Campos |
12 Villar |
13 Paredes |
14 Gavilán |
15 Bonet |
16 Morínigo |
17 Franco |
18 Cáceres |
19 Sanabria |
20 Cardozo |
21 Caniza |
22 Tavarelli |
23 Cuevas |
Valmentaja Maldini
**Svante Wilhelm Jägerroos** (10. kesäkuuta 1898 Pyhäjärvi Ul – 30. elokuuta 1956 Helsinki) oli suomalainen yrittäjä ja yritysjohtaja, joka sai kauppaneuvoksen arvonimen.

Jägerroosin vanhemmat olivat työnjohtaja Johan Wilhelm Jägerroos ja Emilia Sofia Isaksson ja puoliso vuodesta 1923 Elsa Lydia Korhonen. Jägerroos tuli ylioppilaaksi Jyväskylän lyseosta 1919 ja sai päästötodistuksen Helsingin kauppakorkeakoulusta 1922. Hän oli Högforsin Tehdas Oy:n harjoittelija Pyhäjärvellä 1920, Joh. Parviaisen Tehtaat Oy:n harjoittelija Jyväskylässä 1921, Suomen Ratapölkkykonttori Oy:n konttoripäällikkö Helsingissä 1922–1925 ja Viipurissa 1925–1927 sekä yhtiön toimitusjohtaja 1927–1930 ja osakas ja johtokunnan jäsen. Valtion Rikkihappo- ja superfosfaattitehtaiden, vuodesta 1933 Valtion Rikkihappo- ja Superfosfaattitehtaat Oy, konttoripäällikkö Lappeenrannassa Jägerroos oli 1930–1940 ja Helsingissä 1940–1945, hallinnollisen osaston johtaja 1945–1953 ja johtokunnan jäsen 1946–1952. Hän oli Vihtavuori Oy:n hallinnollisen osaston johtaja ja johtokunnan jäsen 1946–1950, Oy Helsingin Kyllästyslaitoksen perustajia ja johtokunnan jäsen vuodesta 1947 sekä Oy Impregno Ab:n perustajia ja johtokunnan jäsen samasta vuodesta. Lappeenrannan kaupunginvaltuuston jäsen Jägerroos oli 1934–1940 ja hänellä oli myös useita muita luottamustehtäviä. Sotilasarvoltaan hän oli reservin luutnantti. Jägerroos sai kauppaneuvoksen arvonimen 1954.

Lähteet
-------

1. 1 2  Wilhelm Jägerroos *Biografiasampo*. Viitattu 17.9.2022.