recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Joanna Fiodorow** (s. 4. maaliskuuta 1989 Augustów) on puolalainen moukarinheittäjä. 168 senttimetriä pitkä ja 77 kilogrammaa painava Fiodorow edustaa AZS Poznańia. Hänen valmentajanaan toimii Czesław Cybulski.

Fiodorow saavutti hopeaa vuoden 2011 alle 23-vuotiaiden EM-kilpailuista Ostravasta. Vuoden 2011 MM-kilpailuissa Daegussa hän jäi karsintaan. Hän oli mukana vuoden 2012 kesäolympialaisissa Lontoossa, jossa hän sijoittui finaalin seitsemänneksi. Vuoden 2014 EM-kilpailuista Zürichistä hän saavutti pronssia tuloksella 73,67. Kesäuniversiadeissa 2015 Gwangjussa Fiodorow oli hopealla tuloksella 69,69. Pekingin MM-kilpailuissa 2015 hän karsiutui loppukilpailusta.

Fiodorow sijoittui 2016 Amsterdamin EM-kilpailuissa kymmenenneksi ja Rio de Janeiron olympialaisissa yhdeksänneksi. Lontoon MM-kilpailuissa 2017 hän oli kuudes tuloksella 73,04. Hän sai saman vuoden Taipein universiadeissa pronssia tuloksella 71,33. Berliinin EM-kilpailuissa 2018 hän saavutti pronssia tuloksella 74,00. Dohan MM-kilpailuissa 2019 hän sai hopeaa omalla ennätyksellään 76,35. Vuodelle 2021 siirretyissä Tokion olympialaisissa hän sijoittui seitsemänneksi.

Ennätykset
----------

| *Laji* | *Tulos* | *Paikka* | *Päivä* |
| --- | --- | --- | --- |
| **Moukarinheitto** | 76,35 m | Doha | 28. syyskuuta 2019 |

Lähteet
-------

1. ↑
2. ↑
3. 1 2 3 4  Joanna Fiodorow Tilastopaja (vaatii kirjautumisen, maksullinen palvelu).  (englanniksi)
4. 1 2  Joanna Fiodorow Kansainvälinen yleisurheiluliitto.  (englanniksi)
5. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive)


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Puola

 |
|  |
| Henkilöt | 
* World Athletics
* Tilastopaja 🔒

 |

 |
**Konstantin Pavlovitš Jakovleff** (24. heinäkuuta 1845 Kostroman kuvernementti, Venäjän keisarikunta – 25. helmikuuta 1904 Viipuri) oli yritysjohtaja, yrittäjä ja laivanvarustaja, joka sai kauppaneuvoksen arvonimen.

Jakovleffin vanhemmat olivat kauppaneuvos Paul Jakovleff ja Katherina Jakovleff ja puoliso vuoteen 1903 Jekatrina (Katharina) Mihailovna Beloff. Jakovleff oli K. & J. Jakovleff -toiminimen osakas Viipurissa vuodesta 1878, Kelkkalan tulitikkutehtaan osakas Viipurin pitäjässä vuodesta 1878, Luukkalan sahan omistaja Lappeen pitäjässä 1880–1888, kylpylaitoksen omistaja Viipurissa vuodesta 1880, viinanpolttimon omistaja 1890–1901 ja Oy K. Jakovleffin viinapolttimo ja tislaustehtaan pääosakas ja toimitusjohtaja vuodesta 1901. Hän oli myös laivanvarustaja, joka omisti sekä sisävesialuksia että valtamerikelpoisen höyrylaivan. Jakovleff sai kauppaneuvoksen arvonimen 1885. Hänelle myönnettiin myös kunniaporvarin arvo.

Lähteet
-------

1. 1 2  Konstantin Jakovleff *Biografiasampo*. Viitattu 10.7.2022.
2. ↑  Kuolleita.  *Uusi Suometar*, 27.2.1904, nro 48, s. 3. Kansalliskirjasto. Viitattu 10.7.2022.
Ranskalainen ylioppilastutkintotodistus vuodelta 1964.
**Baccalaureus** (latinaa, ransk. *baccalauréat*, romaniaksi *bacalaureat*) on useissa ranskan- ja romaniankielisissä maissa järjestettävä ylioppilastutkinto, joka on käytössä ainakin Algeriassa, Kamerunissa, Marokossa, Moldovassa, Ranskassa, Romaniassa, Senegalissa ja Tunisiassa. Espanjassa vastaava tutkinto tunnetaan nimellä *bachillerato*.

Tutkintoa ei tule sekoittaa Belgiassa ja Kanadassa käytettyyn nimitykseen *baccalauréat*, jolla tarkoitetaan alempaa korkeakoulututkintoa. Venäjällä käytössä oleva vastaava nimitys on бакалавр (*bakalavr*; vrt. esim. kandidaatin tutkielma = бакалаврская работа, *bakalavrskaja rabota*).

Historia
--------

Termi *baccalaureus* on peräisin eteläisestä Ranskasta, jossa se tarkoitti maanomistajaa ja myöhemmin myös ritareita ja aatelisia. 1200-luvulta baccalaureus oli eräs alemmista yliopistotutkinnoista. Ensimmäiset tutkintosäädökset muodostettiin vuonna 1252 Pariisissa. Ansaitakseen nimityksen *"Baccalaureus"* oli suoritettava 4–5 vuoden opinnot filosofian alalla. Myöhemmin tutkinto otettiin käyttöön muidenkin alojen tiedekunnissa. Tältä ajalta on peräisin tutkinnon merkitys korkea-asteen tutkintona joissakin maissa. Ajan saatossa baccalaureus muuttui yliopiston pääsykokeeksi ja siirtyi edelleen lukion lopussa suoritettavaksi ylioppilastutkinnoksi.
**Bach Alto Cantatas** on mezzosopraano Monica Groopin resitaalilevy joka julkaistiin vuonna 1998. Yhdessä Keski-Pohjanmaan kamariorkesterin ja sen johtajan Juha Kankaan kanssa nauhoitettu levy sisältää kolme J.S. Bachin kantaattia, järjestysnumeroiltaan 35 *(Geist und Seele wird verwirret)*, 169 *(Gott soll allein mein Herze haben)* ja 170 *(Vergnügte Ruh, beliebte Seelenlust)*. Yleisradion musiikkiosasto valitsi sen vuoden levykseen 1998.

Kappaleet
---------

* Cantata BWW 170 *Vergnügte Ruh, beliebte Seelenlust*

1. Aaria *Vergnügte Ruh, beliebte Seelenlust* - 6.22  

2. Resitatiivi *Die Welt, das Sündenhaus* - 1.15  

3. Aaria *Wie jammern mich doch die verkehrten Herzen* - 6.56  

4. Resitatiivi *Wer sollte sich demnach wohl hier zu leben wünschen* - 1.04  

5. Aaria *Mir ekelt mehr zu leben* - 5.43  

* Cantata BWW 35 *Geist und Seele wird verwirret*

6. Sinfonia - 5.33  

7. Aria - *Geist und Seele wird verwirret* - 7.30  

8. Resitatiivi - *Ich wundre mich* - 1.26  

9. Aaria - *Gott hat alles wohlgemacht* - 3.33  

10. Sinfonia - 3.36  

11. Resitatiivi *Ach, starker Gott* - 1.06  

12. Aaria *Ich wünsche nur, bei Gott zu leben* - 3.06  

* Cantata BWW 169 *Gott soll allein mein Herze haben*

13. Sinfonia - 7.43  

14. Arioso ja resitatiivi *Gott soll allein mein Herze haben* - 2.28  

15. Aaria *Gott soll allein mein Herze haben* - 6.31  

16. Resitatiivi *Was ist die Liebe Gottes?* - 0.45  

17. Aaria *Stirb in mir, Welt und alle deine Liebe* - 5.08  

18. Resitatiivi *Doch meint es auch dabei* - 0.25  

19. Koraali *Du süsse Liebe, schenk und deine Gunst* - 0.48  

Kruunupyyn kirkko, jossa albumi nauhoitettiin.

Tuotanto
--------

* Recording engineer - Matti Heinonen
* Recording producer - Laura Heikinheimo
* Digitaalinen editointi - Matti Heinonen ja Laura Heikinheimo
* Masterointi - Pauli Saastamoinen
* Kansikuvat - Riitta Sourander
* Asemointi - Birgit Pulkkinen
* Vastaava tuottaja - Jari Tiessalo

Keski-Pohjanmaan kamariorkesterin kokoonpano
--------------------------------------------

* 1. viulut: Reijo Tunkkari, Elar Kuiv, Liisa Lankila, Katri Niemelä ja Virpi Taskila.
* 2. viulut: Signe Steimane, Jukka Mäkelä, Maria Pulakka, Kristine Lilientale ja Denice Sjöbacka.
* alttoviulut: Timo Kangas, Ari Hanhikoskwi ja Anna-Leena Kangas.
* sellot: Lauri Pulakka, Niiles Outakoski ja Esa Laasanen.
* kontrabassot: Ahti Lassila ja Timo Miettinen.
* oboe / oboe d’amore I: Päivi Kärkäs
* oboe / oboe d’amore II: Satu Ala
* englannintorvi: Regina Hamarikivi
* fagotti: Visa Jämsä
* urut (obbligato): Håkan Wikman
* urut (continuo): Kai Alestalqo
* kuoro: Vaasan Kamarikuoro, johtajanaan Leif-Johan Höckert
**Rutakko** oli nykyisen Sonkajärven alueella vuosina 1872–1906 toiminut laiton kunta. Paikallisesti tätä yhteenliittymää kutsuttiin "Rutakon ruhtinaskunnaksi".

Historia
--------

### Toive paikallishallinnosta

Vuonna 1854 perustettiin Rutakon rukoushuonekunta osaksi Iisalmen maaseurakuntaa. Rukoushuonekuntaan kuuluivat silloiset Rutakon, Kilpisaaren, Sonkajärven, Oinasjärven ja Petäjäjärven kylät. 556 seurakuntalaista anoi oman kappeliseurakunnan perustamista, mutta anomus hylättiin 1862.

Rutakkolaiset jatkoivat taistelua oman paikallishallinnon puolesta suunnittelemalla omaa itsenäistä seurakuntaa. Hanke raukesi 1866 saarnaajan muutettua pois paikkakunnalta.

### Kunnallishallinto

Uuden mahdollisuuden omaan paikallishallintoon tarjosi vuoden 1865 kunnallisasetus. Siihen nojautuen perustettiin 1872 Rutakon kunta, vaikka Rutakko ei ollutkaan asetuksen edellyttämä kappeli- tai itsenäinen seurakunta. Perustettuun kuntaan liittyi kyliä myös rukoushuonekunnan ulkopuolelta.

Rutakon kunta toimi kunnallisasetusten mukaisesti. Se keräsi asukkailtaan veroja, järjesti kunnallishallinnon, perusti lainajyvästön ja kunnallisrahastoja kuten vaivaiskassa, äyrikassa, koiraverokassa, köyhäin lasten opetuskassa, Englannin ystäväin lahjarahasto, hätäapukassa, lainamakasiinin tili- ja manttaalikassa. Lisäksi perustettiin Sukevan (1887), Jyrkän (1888) ja Rutakon (1896) koulut sekä lainakirjasto.

Samaan aikaan rutakkolaiset talolliset osallistuivat kuitenkin Iisalmen maalaiskunnan kuntakokouksiin. Viimein 1900-luvulle tultaessa iisalmelaiset valittivat Rutakon omalaatuisen kunnan olemassaolosta valtiolle. Vuonna 1902 kuvernööri totesi Rutakon kunnan olevan laiton ja 34 vuotta toimittuaan kunta lakkautti itsensä 1906.

### Sonkajärveksi

Anomus oman seurakunnan perustamisesta hyväksyttiin viimein 1897. Ilmeisesti oma-aloitteinen kunnallishallinto kuitenkin viivytti sen toiminnan aloittamista aina vuoteen 1921 saakka.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Suomen sukututkimusseura: Sonkajärvi (Arkistoitu – Internet Archive)
2. 1 2  Eero Sillanpää: Lyhyt Sonkajärven historia (Arkistoitu – Internet Archive)

Aiheesta muualla
----------------

* Eero Sillanpää: Lyhyt Sonkajärven historia.  (Arkistoitu – Internet Archive)
**Bignan** (bretoniksi *Begnen*) on kunta läntisessä Ranskassa Morbihanin departementissa Bretagnen alueella. Se sijaitsee noin 28 kilometriä Pontivyn kaupungista kaakkoon.

Château de Kerguéhennec
Kunnan nähtävyys on 1700-luvulta peräisin oleva linna *Château de Kerguéhennec*. Se on rakennettu Versailles’n palatsin innoittamana. Päärakennuksen kummallakin puolella on symmetriset paviljongit, jollaisia valistuksen aikana ihailtiin. Linnaa ympäröi Denis Bülhlerin suunnittelema 175 hehtaarin laajuinen muotopuutarha.

Nykyään linnassa pidetään nykytaiteen näyttelyitä. Linnan puisto on myös veistospuisto, jossa on esillä muiden muassa Jean-Pierre Raynaudin, Élisabeth Balletin ja Julien Laforgen veistoksia. Linnassa on bretonitaiteilija Pierre Tal-Coatin pysyväisnäyttely.

*Allée couverte de Kergonfalz* on neoliittiselta kaudelta peräisin oleva historiallinen muistomerkki. Se on yhdeksän ja puoli metriä pitkä graniittikuja, missä on kaksitoista pylvästä ja kolme kattolevyä.

Lähteet
-------

1. ↑  Insee
2. 1 2  The Kerguéhennec estate, A château where life revolves around art and nature Official website of tourism in Brittany. Viitattu 6.3.2021. (englanniksi)
3. ↑  Allée couverte de Kergonfalz en Bignan Agence de Développement du Tourisme du Morbihan. Viitattu 6.3.2021. (ranskaksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Bignan** Wikimedia Commonsissa
Ruth-Esther Hillilä
**Ruth-Esther Hillilä-Bickel** (28. helmikuuta 1928 Ishpeming, Michigan, Yhdysvallat – 21. lokakuuta 2001 Mentor, Michigan, Yhdysvallat) oli amerikansuomalainen musiikin tohtori, joka kehitti ja johti poikakuoroja eri puolilla maailmaa. Nuorena stipendiaattina Suomessa hänestä tuli Tarmo Nuotion ohella toinen helsinkiläisen Cantores Minores -poikakuoron perustajista.

Kolmannen polven amerikansuomalainen Ruth-Esther Hillilä toimi pastori-isänsä eri seurakunnissa urkurina ja kuoronjohtajana, minkä lisäksi hän soitti huilua. Vuonna 1951 hän suoritti kirkkomusiikin maisterin tutkinnon Bostonin yliopistossa ja sai sitten Suomen evankelisluterilaisen kirkon Yhdysvaltojen Suomi-synodille kustantaman jatko-opintostipendin Suomeen, jossa hän oli käynyt jo lapsena vuonna 1939 vanhempiensa mukana. Syksyllä 1952 hän aloitti opintonsa Sibelius-Akatemiassa.

Opintojensa ohella Ruth-Esther Hillilä alkoi harjoituttaa laulua suomalaispoikien kanssa, joiden "huutavaa" rintaääntä hän pyrki korjaamaan luontevammaksi. Maaliskuussa 1953 poikia oli yksitoista, syyskuussa 55 ja lokakuussa jo kahdeksankymmentä. 25. lokakuuta 1953 kuoro vihittiin Suurkirkossa kirkollisen poikakuoron tehtäväänsä nimellä Cantores Minores.

Isänsä sairastuttua Ruth-Esther Hillilä joutui vuoden 1954 alussa palaamaan Yhdysvaltoihin, jossa hän suoritti musiikin tohtorin tutkinnon 1964. Hänen väitöskirjansa aiheena ovat Toivo Kuulan ja Leevi Madetojan yksinlaulut. Opintojensa ohella hän perusti ja johti poikakuoroja myös kotimaassaan. Vuonna 1966 Hillilä nimitettiin lähetystyöntekijäksi Hongkongiin, jonne hän perusti kansainvälisen poikakuoron.

Vuonna 1976 Ruth-Esther Hillilä sai uudelleen Suomi-synodin apurahan, joka riitti neljän vuoden oleskeluun Suomessa.

Yhdysvaltoihin palattuaan Hillilä avioitui vuonna 1994 nuoruudenystävänsä, kirkkoherra Ottomar Bickelin kanssa, joka oli jäänyt leskeksi. Yhdessä Barbara Hongin kanssa Hillilä julkaisi vuonna 1997 pitkään valmisteilla olleen hakuteoksen *Historical Dictionary of the Music and Musicians of Finland*.

Lähteet
-------

1. 1 2  Virkkunen, Juha: Pikku kanttorien äiti.  *Suomen Kuvalehti*, 1966, nro 12, s. 28. Näköislehti (maksullinen) (PDF). Viitattu 12.11.2020.
2. 1 2 3 4 5 6  Otonkoski, Pirkko-Leena: Stipendiaatti perusti laatukuoron Helsinkiin. (Muistokirjoitus) *Helsingin Sanomat*, 31.10.2001. Digilehti (maksullinen). Viitattu 12.11.2020.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Israel
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Muut | 
* RISM
* IdRef

 |

 |
Muixeranga
**Muixeranga** (valenciaksi /muiʃeˈɾaŋɡa/) on nimitys Valenciasta peräisin olevalle tanssi- ja ihmistorniperinteelle, joka on säilynyt pääasiassa Ribera Altan piirikuntaan kuuluvassa Algemesíssa. Muixeranga-ryhmiä löytyy myös joiltakin muilta Valencian paikkakunnilta.

Muixeranga ei ole pelkkä tanssi- ja taidenäytös, sillä se liittyy olennaisesti vuosittaiseen *Pelastuksen Jumalan äidin juhlaan* (les Festes de la Mare de Déu de la Salut) ja sen juhlakulkueeseen. Juhlaa vietetään Algemesíssa 7. ja 8. syyskuuta.

Uskonnollisen merkityksensä kautta muixeranga eroaa muista Katalonian ihmistorniperinteistä. Lisäksi muixerangassa tornin korkeutta tärkeämpi tekijä on tornin tanssi. Usein esitetyn teorian mukaan sekä muixeranga että muut ihmistornit (*castells*) ovat kehittyneet vanhemmasta moixiganga-perinteestä. Kuitenkin vain muixerangassa on säilynyt alkuperäinen uskonnollinen ajatus ja tornien liikkuvuus. Nykyään muiden tornien ainoana tarkoituksena on ulottua niin korkealle kuin mahdollista.
**Juan José Bigas Luna** (19. maaliskuuta 1946 Barcelona, Espanja – 6. huhtikuuta 2013 Riera de Gaia, Espanja) oli espanjalainen elokuvaohjaaja. Hänen elokuviaan ovat muun muassa eroottisesti latautuneet teokset *Kinkkua, kinkkua* sekä *Tissi ja kuu*.

Ura
---

Bigas Luna aloitti työuransa teollisena muotoilijana. Elokuvaohjaajana hän debytoi 1970-luvun puolivälissä. Vuonna 1978 ensi-iltansa saanut *Bilbao* huomioitiin myös kansainvälisesti. Bigas Lunan elokuville tyypillisiä aiheita ovat erotiikka, seksi, väkivalta ja intohimo. Tematiikkansa puolesta häntä on verrattu Pedro Almodóvariin. Hänen ohjaustöidensä kautta maailmanmaineeseen ovat nousseet muun muassa näyttelijät Ariadna Gil, Javier Bardem, Penélope Cruz ja Jordi Mollà. Bigas Lunan tunnetuin teos on *Kinkkua, kinkkua* (*Jamón Jamón*), joka voitti Venetsian elokuvajuhlilla Hopeisen leijonan.

Bigas Lunan taiteellisen uran monipuolisuutta ilmentää esimerkiksi hänen "Microcosmos"-niminen projektinsa, joka oli esillä Galería Metropolitana de Barcelonassa vuonna 1990. Shanghain maailmannäyttelyn Espanjan paviljongissa vuonna 2010 oli esillä Bigas Lunan suurisuuntainen multimediainstallaatio "Origins".

Yksityiselämä
-------------

Bigas Luna avioitui Celia Orósin kanssa syyskuussa 1996. Hän kuoli syöpään 6. huhtikuuta 2013.

Elokuvat
--------

* Historias impúdicas
* Tatuaje (1976)
* Bilbao (1978)
* Caniche (1979)
* Renacer (1981)
* Lola (1986)
* Anguish (1987)
* Las edades de Lulú (1990)
* Jamón, jamón (Kinkkua, kinkkua) (1992)
* Huevos de oro (Kultaiset munat) (1993)
* La teta y la luna (Tissi ja kuu) (1994)
* Lumière et compagnie (1996)
* Bámbola (1996)
* La camarera del Titanic (1997)
* Volavérunt (1999)
* Son de mar (2001)
* Yo soy la Juani (2006)
* Di Di Hollywood (2010)

Lähteet
-------

1. 1 2
2. ↑

Aiheesta muualla
----------------

* Viralliset sivut (Arkistoitu – Internet Archive)
* Vidas de Cine: Bigas Luna (Arkistoitu – Internet Archive)
* Archivo de noticias sobre Bigas Luna
* Bigas Luna Elonetissä.
* Bigas Luna Internet Movie Databasessa. (englanniksi)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Katalonia
* Saksa
* Italia
* Yhdysvallat
* Japani
* Tšekki
* Korea
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie
* Trove
* Elonet

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**Perhosten synty** (myös *Perhosten syntyminen*, ital. *La vita delle farfalle*, "Perhosten elämä") on vuonna 1911 valmistunut italialainen mykkä dokumenttielokuva. Roberto Omegnan tekemä filmi kuvaa perhosten kehitystä toukasta aikuiseksi.

Ambrosio Filmin tuottama *Perhosten synty* on kuvattu puolentoista kuukauden aikana kesällä 1911. Siinä hyödynnetään lähikuvia ja stop motion -tekniikkaa. Runoilija Guido Gozzanon osallistumisesta elokuvan tekemiseen on erilaisia käsityksiä.

*Perhosten synty* sai ensimmäisen palkinnon dokumenttielokuvien sarjassa Torinon maailmannäyttelyn yhteydessä järjestetyssä kansainvälisessä elokuvakilpailussa. Suomessa sitä esitettiin vuodenvaihteessa 1912. Tamperelaisen *Suomi*-lehden toimittajan mukaan elokuva oli "kovin hauska ja samalla opettava".

Italian kansallisessa elokuva-arkistossa ja Torinon elokuvamuseossa säilynyt elokuva on restauroitu vuonna 2011. Se on nähtävissä arkiston mykkäelokuvasivustolla.

Lähteet
-------

1. 1 2  Enciclopedia del cinema in Piemonte *torinocittadelcinema.it*. Viitattu 3.8.2017.
2. ↑  Scala-elokuvateatterin mainos.  *Hufvudstadsbladet*, 24.12.1911, s. 4. Artikkelin verkkoversio.
3. ↑  Kulmahalli-elokuvateatterin mainos.  *Karjala*, 21.1.1912, s. 1. Artikkelin verkkoversio.
4. ↑  Pieniä tietoja: Elävät kuvat.  *Suomi*, 17.2.1912, s. 3. Artikkelin verkkoversio.
5. ↑  Elokuvan alkutekstit.
6. ↑  Portale Cinema Muto Italiano *ilcinemamuto.it*. Viitattu 3.8.2017.

Aiheesta muualla
----------------

* *Perhosten synty* Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
**József Kreul "Joe" Bugner** (13. maaliskuuta 1950 Szőreg, Unkari) on entinen raskaan sarjan nyrkkeilijä, jolla on Unkarin, Yhdistyneen kuningaskunnan ja Australian kolmoiskansalaisuus. Hän hallitsi uransa aikana raskaan sarjan EBU:n mestaruutta kahdesti ja nousi myös Britannian ja Australian liittojen valtakunnalliseksi mestariksi. Lisäksi hän oli haastajana nyrkkeilyn maailmanmestari Muhammad Alia vastaan käydyssä titteliottelussa vuonna 1975, mutta hävisi pisteillä. 

Vuonna 1998 Bugner voitti James Smithin ristiriitaisen tunnustuksen saaneessa WBF:n maailmanmestaruusottelussa, mikä teki hänestä 49 vuotta ja 110 päivää vanhana kaikkien aikojen vanhimman raskaan sarjan maailmanmestarin.

Lähteet
-------

1. ↑  Apu, Joe: Why I want my name in Guinness World Records (Arkistoitu – Internet Archive). *Daily Sun* 21.1.2006. Viitattu 18.10.2010. (englanniksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie
* Elonet

 |

 |
Peridotiittia
IUGS:n ultramafisten kivien luokittelu. Kuvaan on merkitty harmaalla tyypillisten vaipan peridotiittien koostumus.
**Peridotiitti** on musta, usein vihreään vivahtava karkearakeinen ultramafinen syväkivi. Se on asultaan tavallisesti tasarakeinen tai poikiliittinen. Myös kumulusrakenteet ovat yleisiä. Sen päämineraaleja ovat oliviini ja pyrokseenit. Muita peridotiitissa esiintyviä mineraaleja voivat olla amfibolit, granaatit, Ca-rikas plagioklaasi. Aksessorisina mineraleina voi esiintyä magnetiittia, ilmeniittiä ja kromiittia.

Peridotiitit luokitellaan niiden päämineraalikoostumuksen mukaan lherzoliitteihin, harzburgiitteihin, duniitteihin ja wehrliitteihin. Lherzoliitin päämineraaleja ovat oliviini, klinopyrokseeni ja ortopyrokseeni, hartsburgiitissa ne ovat ortopyrokseeni ja oliviini, wehrliitissä oliviini ja klinopyrokseeni; duniitti koostuu lähes yksinomaan oliviinista.

Peridotiittia esiintyy ns. ofioliiteissa, joiden on tulkittu olevan muinaisen merellisen kuoren ja vaipan kappaleita, jotka ovat tektonisten prosessien myötä joutuneet osaksi vuorijonoa. Lisäksi peridotiittia esiintyy ns. alppiperidotiitteina, joiden on tulkittu olleen alun perin ofioliittien osia, mutta jotka ovat joutuneet tektonisissa prosesseissa erilleen alkuperäisestä kivilajiyksiköstään, ja esiintyvät nyt erillisinä, ultramafisina kivilajiyksiköinä.

Osittain ofioliiteista tehtyihin havaintoihin perustuen on tulkittu, että ainakin Maan vaipan yläosan koostumus on peridotiittinen.

Peridotiitti sopii ominaisuuksiensa vuoksi hyvin kiuaskiveksi.

Lähteet
-------

1. ↑  Eklund,O.; Nyström,A.; Kilpeläinen,T.; Ylander,I.: *Kivilajit (GEOL1006)*, s. 22. Turku: Turun yliopisto, geologian laitos, 2005.
2. ↑  Streckeisen, A.L.: Plutonic rocks, classification and nomenclature recommended by IUGS subcomission on the systematics of igneous rocks..  *International Journal of Earth Sciences*, 1974, 63. vsk, nro 2, s. 773–786. Heidelberg:  Springer Berlin. ISSN 1437-3254. Artikkelin verkkoversio (pdf).  (englanniksi)[vanhentunut linkki]
3. 1 2  Winter,J.D.: *An introduction to igneous and metamorphic petrology*, s. 182. Upper Saddle River, New Jersey: Prentice Hall, 2001. ISBN 0-13-240342-0. (englanniksi)
4. ↑  Peridotiitti (Arkistoitu versio)

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **peridotiitti**.
**Antti Juhani Arjava** (s. 18. heinäkuuta 1961 Helsinki) on suomalainen klassillinen filologi. Hän toimi vuodesta 2003 Suomen Kulttuurirahaston yliasiamiehenä. Hän sai professorin arvonimen vuonna 2013. Arjava jäi eläkkeelle toukokuun lopussa 2023.

Arjava aloitti korkeakouluopintonsa Helsingin kauppakorkeakoulussa. Hän kuitenkin jätti opinnot kesken ja siirtyi yliopistoon, missä oli jo opiskellut muiden opintojensa ohessa latinaa ja muinaiskreikkaa. Arjava valmistui filosofian kandidaatiksi 1987 ja lisensiaatiksi 1990. Hän väitteli filosofian tohtoriksi 1995 Helsingin yliopistossa latinan kielestä ja Rooman kirjallisuudesta. Hän on ollut klassillisen filologian dosentti Helsingin yliopistossa vuodesta 1998.

Arjava työskenteli Akateemisessa kirjakaupassa oppikirjaosaston esimiehenä 1986–1988. Helsingin yliopistossa hän on toiminut klassillisen filologian tutkijana ja yliassistenttina 1988–2000, tutkimuksen arvioinnin arviointiasiamiehenä 1998–1999, tutkijakollegiumin selvitysmiehenä ja vt. johtajana 2000–2001 sekä Suomen Akatemian akatemiatutkija 2001–2003. Tutkijana hän perehtyi naisten asemaan antiikissa sekä Jordanian Petrasta tehtyihin papyruslöytöihin.

Arjava kutsuttiin Suomalaisen Tiedeakatemian jäseneksi vuonna 2017.

Arjavan isoisä oli Helsingin yliopistossa pitkän hallinnollisen uran tehnyt Antero Manninen.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Antti Arjava *375 humanistia*.  31.8.2015. Helsingin yliopiston humanistinen tiedekunta. Viitattu 18.6.2023.
2. ↑  Näveri, Anna: Susanna Pettersson nousee Kulttuurirahaston johtoon, irtisanoutui hiljattain Ruotsin kansallismuseon pääjohtajan pestistä *Yle Uutiset*.  13.2.2023. Viitattu 18.6.2023.
3. 1 2  Yliopisto vääjäämättömänä kohtalona *375 humanistia*.  31.8.2015. Helsingin yliopiston humanistinen tiedekunta. Viitattu 18.6.2023.
4. ↑  Varsinaiset jäsenet  25.5.2023 (päivitetty). Suomalainen Tiedeakatemia. Viitattu 18.6.2023.

Aiheesta muualla
----------------

* Antti Arjava Helsingin yliopiston tutkimusportaalissa

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Suomi (KANTO)
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* ORCID

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
| "No Me Ames"Jennifer Lopez |
| --- |
| Singlen "No Me Ames" kansikuva |
| Singlen tiedot |
|  Albumilta | *On the 6* |
|  Äänitetty  | 1998 |
|  Julkaistu | 27. kesäkuuta 1999 |
|  Formaatti | CD-single |
|  Tuottaja(t) | Dan Shea |
|  Tyylilaji | latin pop |
|  Kesto | 04.38 |
|  Levy-yhtiö | Epic |
| Jennifer Lopezin muut singlet |
| "If You Had My Love"1999 | "No Me Ames"1999 | "Waiting for Tonight"1999 |

**"No Me Ames"** on yhdysvaltalaisen laulajan Jennifer Lopezin esikoisalbumilta *On the 6* toisena julkaistu single. Singlen rajoitetusta julkaisusta johtuen monet pitävät kuitenkin "Waiting for Tonight" -kappaletta albumin toisena singlenä. "No Me Ames", Lopezin ja Marc Anthonyn espanjankielinen duetto, julkaistiin kesäkuussa 1999 ja se julkaistiin ainoastaan Latinalaisen Amerikan markkinoilla. Single oli Billboardin *Latin Tracks* -listan kärjessä seitsemän peräkkäistä viikkoa. "No Me Ames" -kappaleesta tehty salsa-versio julkaistiin Anthonyn vuonna 1999 julkaistulla kokoelma-albumilla *Desde Un Principio: From the Beginning*. Singlen alkuperäinen versio julkaistiin puolestaan Anthonyn vuoden 2006 kokoelma-albumilla, *Sigo Siendo Yo (Grandes Exitos)*.

"No Me Ames" oli ehdokkaana vuoden 2000 Latin Grammy Awards -tapahtumassa "Best Pop Duo or Group with Vocal Performance" ja "Best Short Form Music Video" -kategorioissa. Saman vuoden Billboard Latin Music Awards -tapahtumassa kappale voitti palkinnon "Tropical/Salsa Track of the Year", "Hot Latin Track of the Year" ja "Hot Latin Track of the Year By Duo" -kategorioissa.

Kappaleen italiankielinen alkuperäisversio, "Non Amarmi", julkaistiin vuonna 1992 ja sen kirjoittivat Giancarlo Bigazzi, Marco Falagiani ja Aleandro Baldi.

Raidat
------

### USA:n ja Meksikon CD-single

1. "No Me Ames" (duetto Marc Anthonyn kanssa) - 4:38
2. "No Me Ames" (Tropical Remix Marc Anthonyn kanssa) - 5:03

### Argentinan CD-single

1. "No Me Ames" (duetto Marc Anthonyn kanssa) - 4:38
2. "If You Had My Love" - 4:25

Remix-versiot
-------------

* "No Me Ames" (Pablo Flores Club Mix) (Marc Anthonyn kanssa)
* "No Me Ames" (Tropical Remix) (Marc Anthonyn kanssa)
* "No Me Ames" (Salsa-versio) (Marc Anthonyn kanssa)

Lähteet
-------

1. ↑  Top Latin Songs, Latin Music Hits & Popular Latin Music Charts Billboard.com
**Tatjana Goldfarb** (ven. Татьяна Гольдфарб; 27. marraskuuta 1914 Odessa – 17. marraskuuta 1964 Tbilisi) oli ukrainalainen pianisti.

Goldfarb opiskeli pianonsoittoa Odessassa Berta Reingbaldin johdolla ja valmistui vuonna 1932. Vuosina 1935–1938 hän jatkoi opintojaan Kiovan konservatoriossa Abram Luferin ja vuosina 1939–1941 Moskovan konservatoriossa Heinrich Neuhausin johdolla. Jälkimmäisten opintojen aikana hän myös matkusti esiintymässä solistina Neuvostoliitossa. Hän erikoistui Frédéric Chopinin musiikkiin ja sai yhdeksännen sijan kolmannessa kansainvälisessä Frédéric Chopin -pianokilpailussa (1937). Goldfarbin ohjelmistoon kuului myös klassismin ja aikansa ohjelmistoa. Hän edisti ukrainalaissäveltäjien, kuten Viktor Kosenkon ja Levko Revutskin teosten näkyvyyttä.

Goldfarb soitti Odessan filharmonikkojen solistina vuosina 1932–1935 ja Kiovan filharmonikkojen solistina kolmen seuraavan vuoden ajan. Vuodesta 1958 kuolemaansa saakka hän opetti Tbilisin konservatoriossa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Tatiana Goldfarb The Fryderyk Chopin Institute


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Yhdysvallat
* Puola

 |

 |
**Semangit** on ylätermi, joka tarkoittaa ainakin yhdeksää negriittiryhmää Malakan niemimaalla Malesiassa ja Thaimaassa. Semangeja on arviolta noin 2 000. Semangeista ja muista Malakan niemimaan alkuperäiskansoista käytetään yleisnimitystä orang aslit. Semangit puhuvat aslialaisia kieliä.

Historia
--------

Semangimies valokuvassa vuodelta 1906.
Semangit polveutuvat todennäköisesti metsästäjä-keräilijöistä, jotka saapuivat Malakan niemimaalle 10 000–3 000 vuotta sitten. Maanviljelyksen saavuttua alueelle noin 4 000 vuotta sitten osa näistä varhaisista asukkaista siirtyi maanviljelykseen ja osa jatkoi perinteistä elintapaa. Jälkimmäiset ovat semangien esi-isiä. Semangien ja heidän jälkeen Malesian alueelle saapuneiden malaijien välit lienevät olleen alun perin hyvät osapuolten käydessä kauppaa keskenään. 1800-luvulla malaijit alkoivat kuitenkin orjuuttaa semangeja ja muita alueen alkuperäiskansoja. Orjuuden kielsi vasta vuosisadan lopulla brittiläinen siirtomaahallinto. Malaijan kriisin myötä vuonna 1954 perustettiin alkuperäiskansojen virasto, jonka tarkoituksena oli alun alkaen pitää alkuperäiskansat poissa kommunistien vaikutusvallasta. Sittemmin se on keskittynyt tarjoamaan alkuperäiskansoille esimerkiksi koulutusta ja terveydenhuoltoa. Semangien ja malaijien välit ylipäätänsä eivät ole kovin hyvät, sillä semangit kokevat valtion painostavan heitä kääntymään islamiin. Sen sijaan välit Malesian muihin vähemmistöihin ovat paremmat.

Kulttuuri
---------

Semangeilla ei alun perin ollut kiinteitä asumuksia, vaan he perustivat väliaikaisia leirejä vaihtelevan pituisiksi ajoiksi yhdestä yöstä kuuteen viikkoon. Osa semangeista asuu edelleen tällä tavalla, kun taas osa on asettunut muulle väestölle tyypillisempiin kiinteisiin asumuksiin. Tätä kehitystä on tukenut alkuperäiskansojen virasto, joka on myös pyrkinyt saamaan semangit harjoittamaan maanviljelystä perinteisen metsästys-keräilyn sijaan.

Semangit harjoittavat edelleen perinteistä uskontoaan. Uskonnolliset tavat vaihtelevat eri ryhmien kesken. Uskonnollisia auktoriteetteja tai pyhiä kirjoituksia ei ole. Osa uskonnon piirteistä on kuitenkin samoja eri semangiryhmien ja muiden alueen alkuperäiskansojen kanssa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Paul Hockings: *Encyclopedia of World Cultures - v. 5. East and Southeast Asia*, s. 233-236. G. K. Hall & Company, 1993. (englanniksi)
**Vital Uladzimiravitš Bjalinski** (valkoven. Віталь Уладзіміравіч Бялінскі, ven. Виталий Владимирович Белинский, *Vitali Vladimirovitš Belinski*, 27. marraskuuta 1989 Minsk, Valko-Venäjän SNT) on valkovenäläinen jääkiekkomaalivahti, joka edustaa Serbian jääkiekkoliigassa pelaavaa KHK Crvena Zvezdaa.

Bjalinski on edustanut suurimman osan urastaan kasvattajaseuraansa Junost Minskiä, jonka riveissä hän on voittanut Valko-Venäjän mestaruuden kausina 2009–2010 ja 2010–2011. Kaudella 2008–2009 hän edusti kuitenkin saman liigan Šynnik Babruiskia ja kaudella 2011–2012 kolmen ottelun verran H’K Vitsebskia. Hän oli myös Junost Minskin mukana pelaamssa Venäjän VHL-liigaa kaudella 2012–2013.

Bjalinski pelasi ensimmäisen miesten arvoturnauksen vuoden 2013 MM-kisoissa, jossa hän vartioi Valko-Venäjän maalia viidessä ottelussa. Hänet valittiin Aleh Haroškan ja Kanstantsin Kaltsoun kanssa joukkueen parhaiksi pelaajiksi.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  EliteProspects – Vitali Belinsky *eliteprospects.com*. www.eliteprospects.com. Viitattu 12.3.2017. (englanniksi)
2. ↑  Hockey Awards & Achievements – World Championship Top 3 Player on Team *eliteprospects.com*. www.eliteprospects.com. Viitattu 20.1.2014. (englanniksi)
**König-luokka** oli Saksan keisarikunnan laivaston neljän dreadnought-taistelulaivan muodostama alusluokka. Kaikkien alusten rakennustyöt aloitettiin syksyllä 1911 eri telakoilla Kielillä, Wilhelmshavenissa ja Bremenissä ja alukset otettiin käyttöön syksyn 1914 kuluessa. Kaikki alukset selviytyivät sodasta ja niiden kohtaloksi tuli upottaminen 21. kesäkuuta 1919 Scapa Flow'ssa.

Suunnittelu
-----------

Luokka oli parannettu versio edeltäneestä Kaiser-luokasta. Pääaseistuksena oli kymmenen 30,5 cm SK L/50 -tykkiä kaksoistorneissa, jotka oli sijoitettu aluksen keskiakselille. Kaksi tornia oli sijoitettu eteen ja kaksi taakse portaittain ja yksi keskilaivaan. Edeltäjäänsä nähden tämä järjestely mahdollisti laajemman ampumasektorin. Tykkien suurin korotuskulma oli alun perin 13,5 astetta, joka mahdollisti 16,2 kilometrin ampumaetäisyyden. Myöhemmin korotuskulmaa kasvatettiin 16 asteeseen, mikä mahdollisti 20,4 km ampumaetäisyyden.

Apuaseina oli neljätoista 15 cm SK L/45 -tykkiä sijoitettuna kasematteihin ylemmälle kannelle rungon sivuihin. Aluksilla oli vielä kuusi 8,8 cm SK L/45 -tykkiä, jotka korvattiin vuodesta 1915 lähtien kaksiputkisilla 8,8 cm ilmatorjuntatykeillä. Aseistuksen täydensivät viisi vedenalaista torpedoputkea, yksi keulassa ja kaksi molemmilla sivulla.

Alukset
-------

Aluksen tilattiin Laivastolain 1908 hyväksytyn toisen lisäyksen myöntämin varoin. Taustalla oli Toinen buurisota, jossa saksalaiset tunsivat sympatiaa buureja kohtaan, ja tämän laukaisema varustelukilpa.

**König-luokan taistelulaivat**| Nimi | Telakka | Kölinlasku | Vesille | Valmis | Kohtalo |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| *SMS König* | Kaiserliche Werft Wilhelmshaven | lokakuu 1911 | 1. maaliskuuta 1913 | tammikuu 1915 | miehistönsä upottama 21. kesäkuuta 1919 |
| *SMS Grosser Kurfürst* | AG Vulcan Stettin | lokakuu 1911 | 5. toukokuuta 1913 | syyskuu 1914 | miehistönsä upottama 21. kesäkuuta 1919 |
| *SMS Markgraf* | Weser, Bremen | marraskuu 1911 | 4. kesäkuuta 1913 | tammikuu 1915 | miehistönsä upottama 21. kesäkuuta 1919 |
| *SMS Kronprinz* | Germaniawerft, Kiel | toukokuu 1912 | 21. helmikuuta 1914 | helmikuu 1915 | miehistönsä upottama 21. kesäkuuta 1919 |
|

Lähteet
-------

* Gardiner, Robert (toim.): *Conway's All the World's Fighting Ships 1906-1921*. Lontoo, Englanti: Conway Maritime Press, 1985. ISBN 0-85177-245-5. (englanniksi)
* Gröner, Erich: *German Warships 1815-1945 Volume One: Major Surface Vessels*. Lontoo, Englanti: Conway Maritime Press, 1990. ISBN 0-85177-533-0. (englanniksi)
* Herwig, Holger H.: *Luxury Fleet: The Imperial German Navy 1888-1918*. New York: Humanity Books, 1987. ISBN 978-1-57392-286-9. (englanniksi)

### Viitteet

1. ↑  Gardiner, Robert s. 147

*König*-luokan taistelulaivat

|  |
| --- |
| *SMS König* – *SMS Grosser Kurfürst* – *SMS Markgraf* – *SMS Kronprinz* |
| Edeltäjä: Kaiser-luokka – Seuraaja: Bayern-luokka |
**Aika** oli Helsingissä 1907–1922 ilmestynyt kulttuurialan aikakauslehti. Sen päätoimittajana toimi Gunnar Suolahti 1907–1912 ja V. A. Koskenniemi 1913–1922. *Aika* yhdistyi *Valvojan* kanssa ja ne ilmestyivät vuoden 1923 alusta lähtien *Valvoja-Aika*-nimisenä aikakauslehtenä. Vuodesta 1944 lähtien lehden nimenä oli taas *Valvoja*.

Vuonna 1904 perustetusta *Raatajasta* kehittynyt *Aika* puhutteli nuoria ihmisiä ja oli vanhasuomalaisuuden kirjallinen suunnannäyttäjä. *Aika* kilpaili liberaalin nuorsuomalaista ajattelua edustaneen *Valvojan* kanssa aikakauden vilkkaassa kulttuurielämässä. Suomen itsenäisyyden ajan myötä vanha puoluejako siirtyi menneeksi tapahtumaksi, jolloin molemmat aikakauslehdet voitiin yhdistää uudeksi julkaisuksi, josta kehittyi edeltäjiään akateemisempien ajatusten levittäjä.

Kun Valvoja myöhemmin yhdistyi Suomalaisen Suomen kanssa, oli lehden nimenä vuosina 1970–1972 jälleen *Aika*, mutta vuonna 1973 sen nimeksi tuli *Kanava*.

Lähteet
-------

1. ↑  *Iso tietosanakirja*. Osa 1, palsta 192, hakusana Aika. Helsinki: Otava, 1931.
2. ↑  *Uusi tietosanakirja*. Osa 1, palsta 250, hakusana Aika. Helsinki: Tietosanakirja oy, 1963.
3. ↑  *Uusi tietosanakirja*. Osa 22, palstat 680–681, hakusana Valvoja. Helsinki: Tietosanakirja oy, 1966.
Henry Holiday, *Dante kohtaa Beatricen Ponte Santa Trinitalla*, 1883.
**Vita Nuova: Uusi elämä** (ital. *La Vita Nuova*) on Danten varhaisteos, jonka aiheena on ihannoitu rakastettu Beatrice. Dante kirjoitti teosta vuodesta 1283 lähtien lähes kymmenen vuotta, ja se valmistui noin vuonna 1294.*lähde?*

*Vita Nuova* on prosimetrum-muotoinen eli yhdistelee sekä runomuotoista että suorasanaista tekstiä. Se sisältää 25 sonettia, yhden ballatan ja neljä canzonea sekä 42 lyhyttä proosamuotoista kappaletta, jotka sekä pohjustavat että selittävät runoja. Teos käsittelee Danten palavaa mutta täyttymättömäksi jäänyttä rakkautta Beatrice Portinaria kohtaan, joka oli häntä vuotta nuorempi naapuriperheen tytär. Viimeisessä, kesken jääneessä canzonessa Dante kuvaa Beatricen kuolemaa. Dante kuitenkin kohtaa hänet vielä uudelleen *Jumalaisessa näytelmässä*. Vaikka teoksessa ei mainita Dantea itseään nimeltä, se on selvästi omaelämäkerrallinen kuvaus Danten nuoruusvuosista.*lähde?*

Teos on sisältönsä ohella merkittävä myös siinä mielessä, että se on kirjoitettu italiaksi ja se vaikutti yhdessä *Jumalaisen näytelmän* kanssa Toscanan murteen muodostumiseen italian kielen standardiksi.

Lähteet
-------

1. ↑  The Italian Language (Arkistoitu – Internet Archive)

Kirjallisuutta
--------------

* Dante Alighieri: *Vita nuova (Uusi elämä)*. (Vita nuova, 1295.). Suomentanut Tyyni Haapanen-Tallgren. Porvoo: WSOY, 1920.  Näköispainos: Helsinki: Ntamo, 2013. ISBN 978-952-215-458-3. 47-sivuinen näyte tekstin alusta Google Booksissa.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Vita nuova** Wikimedia Commonsissa

* La Vita Nuova. (italiaksi)
* La Vita Nuova. (pdf) (italiaksi)
* Helen Vendler: Dante’s Vita Nova. The New Republic 5.10.2012. (englanniksi)
Blesle
**Blesle** [blel] on kunta Ranskan Auvergnen alueella Haute-Loiren departementissa. Sen asukasluku vuonna 2014 oli 622. Blesle sijaitsee samannimisessä kantonissa Briouden arrondissementissa.

Bleslessä on toiminut 800-luvulla perustettu benediktiiniläisluostari, josta on jäljellä joitakin raunioita. 1300-luvulla rakennetusta Saint-Martin-kirkosta on jäljellä gargoilein koristettu torni. Kylä on valittu kauneimpien ranskalaiskylien *Les Plus Beaux Villages de France* -järjestön jäseneksi.

Lähteet
-------

1. ↑  Blesle, France This Way -sivusto. Viitattu 8.7.2017.
2. ↑  List of The Most Beautiful Villages of France (Arkistoitu – Internet Archive), Les plus beaux villages de France. Viitattu 5.7.2017.

Aiheesta muualla
----------------

* Bleslen matkailusivusto (Arkistoitu – Internet Archive)

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Blesle** Wikimedia Commonsissa

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: fr:Arlempdes
**Virolahden kirkko** on Virolahdella sijaitseva puukirkko, joka on rakennettu kirkonrakentaja Tuomas Ragvaldinpoika Suikkasen johdolla vuosina 1765–1768. Kirkkotarhassa on keskiaikainen Virolahden sakaristo, jonka yhteyteen liittynyt puukirkko on purettu 1846. Tämä puukirkko oli järjestyksessään kolmas. Kirkkotarhaa reunustaa vuonna 1857 rakennettu kiviaita. 

Kirkon nykyinen kellotapuli on arkkitehti Veli Klamin suunnittelema vuodelta 1958. Kellotapuli sijaitsee samalla paikalla kuin Eskil Colleniuksen rakentama kellotapuli vuodelta 1778, joka tuhoutui salaman sytyttämänä vuonna 1957.

Virolahden kirkko on puinen tasavartinen ristikirkko, jossa ristivarret kapenevat kärkiin päin. Kirkossa on ollut varhaisimmassa asussaan tervatut paanukatto ja hirsiseinät. Kirkon alttaritaulu on Oskari Paatelan Kristuksen hautaamista esittävä maalaus vuodelta 1914. Alttarin, parvekkeiden ja penkkien koristeaiheena on käytetty puuhun kaiverrettuja tiimalaseja. Kirkkosalin katosta riippuu kirkkolaiva, jonka on lahjoittanut seurakunnalle Pitkäpaasi-seura.

Kirkkoon hankittiin urut vuonna 1891. Seuraavat urut olivat Kangasalan urkutehtaan valmistamat vuodelta 1946. Nykyiset 24-äänikertaiset urut ovat urkurakentamo Hans Heinrichin vuodelta 1987.

Lähteet
-------

* Virolahden kirkko ja kivisakasti *Valtakunnallisesti merkittävät rakennetut kulttuuriympäristöt RKY*.  22.12.2009. Museovirasto.
* Virolahden kirkko (rakennusperintörekisteri) *Kulttuuriympäristön palveluikkuna kyppi.fi*.  10.7.2008. Museovirasto.

### Viitteet

1. ↑  Virolahden kirkko Haminan seurakunta. Viitattu 8.8.2020.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Virolahden kirkko** Wikimedia Commonsissa
**Lumihyönteiset** ovat hyönteisiä, jotka useimmista hyönteisistä poiketen ovat aktiivisia ja liikkuvat myös talvella osana elinkiertoaan. Useimmat niistä viettävät talvella suurimman osan ajastaan lumen eristämässä mikroilmastossa, ja ne nousevat lumen päälle erityisesti suojasäällä. Kylmänkestävyys vaihtelee eri lajien välillä. Kulkukäytävinä lumenalaisen ja lumenpäällisen mikroilmaston välillä toimivat puut ja muu lumen läpi työntyvä kasvillisuus. On myös lajeja, jotka liikkuvat pelkästään lumen päällä.

Lumihyönteisiä tavataan holarktisella alueella ja vuoristoseuduilla myös etelämmässä. Suurissa osissa Fennoskandiaa on talvisin usean kuukauden säilyvä lumipeite, jonka eristämää mikroilmastoa hyödyntävät useat lumihyönteiset, kuten lumikorennot, lumikirsikkäät ja talvisääsket. Vähintään noin 20 senttiä paksu lumikerros takaa sen, että lämpötila pysyy nollan celsiusasteen liepeillä. Myös monet kärpäslajit ovat aktiivisia talvella ja liikkuvat lumen päällä. Lisäksi lumessa voi nähdä joitakin surviaissääskiä ja koskikorentoja, jotka kuoriutuvat talvisin joissa ja puroissa. Hyönteisten lisäksi samanlaista elämäntapaa noudattavat monet hämähäkit, hyppyhäntäiset ja punkit, joista osa on niin pieniä, että ne voivat liikkua lumikiteiden välisiä rakoja pitkin ja siten elää myös lumen sisällä.

Kuvagalleria
------------

* Lumikorento (Boreus westwoodi)Lumikorento (*Boreus westwoodi*)
* Lapinlumikirsikäs (Chionea crassipes)Lapinlumikirsikäs (*Chionea crassipes*)
* Trichocera maculipennis -talvisääski*Trichocera maculipennis* -talvisääski

Lähteet
-------

1. ↑  Koivisto, Ilkka (päätoim.): *Kodin suuri eläinkirja. 9. Sko–Tör*, s. 187. Espoo: Weilin+Göös, 1981. ISBN 951-35-1712-8.
2. 1 2 3  Hågvar, Sigmund: A review of Fennoscandian arthropods living on and in snow.  *European Journal of Entomology*, 20.7.2010, 107. vsk, nro 3, s. 281–298. doi:10.14411/eje.2010.037. ISSN 1802-8829. Artikkelin verkkoversio. Viitattu 3.12.2020.  (englanniksi)
**Blendio** on maalaiskunta ja sen keskuskylä Sikasson alueen Sikasson piirissä Malissa. Se sijaitsee 100 kilometriä Sikassosta luoteeseen. Kunnassa on 12 300 ja kylässä 2 200 asukasta (vuonna 2009).

Blendion kunta rajoittuu pohjoisessa Sikasson piirin Dembelan ja Mirian, idässä Kofanin, etelässä Niénan ja lännessä Watenin ja Benkadin kuntiin. Maisemaa leimaavat kukkulat, ylängöt, laaksot ja tasangot. Pysyviä vesistöjä ei ole. Seutu kuuluu sudanilais-sahelilaiseen vyöhykkeeseen. Kasvillisuus on pensassavannia.

Kuntaan kuuluu 14 kylää. Asukkaat ovat etupäässä fulbeja ja bambaroita. Vallitseva uskonto on islam, mutta kunnassa on myös kristittyjä ja animisteja.

Blendiosta on yhteys RN7-maantielle Niénaan. Seudun pääelinkeinot ovat maanviljely ja karjanhoito. Tärkeimmät viljelykasvit ovat hirssi, maissi, riisi, fonio, pavut, maapähkinä, hedelmät ja vihannekset. Myytäväksi kasvatetaan puuvillaa. Kotieläimiä ovat naudat, lampaat, vuohet ja siipikarja. Lisäksi harjoitetaan kaupankäyntiä, käsityöammatteja, kalastusta ja keräilyä.

Lähteet
-------

1. ↑  4ème recensement général de la population et de l’habitat. Résultats définitifs, tome 0: Répertoire des villages *instat-mali.org*.  Arkistoitu 7.1.2017. Viitattu 9.6.2018.
2. ↑  Mali - Région de Sikasso: Carte de référence *reliefweb.int*. Viitattu 9.6.2018.
3. 1 2 3  Plan de Sécurité Alimentaire: Commune Rurale de Blendio 2006-2010 *aec.msu.edu*.  2006.  Arkistoitu 13.6.2010. Viitattu 9.6.2018.
**Virolahden veneonnettomuus** tapahtui Virolahden Laitsalmella yöllä 17. – 18. syyskuuta 1922, kun laivalleen palaamassa olleita merimiehiä kuljettanut vene kaatui myrskyssä. Onnettomuudessa hukkui yksitoista henkilöä, joista yhdeksän oli tanskalaisia merimiehiä, heidän joukossaan laivan kapteeni J. Sörensen.

Tanskalainen Kööpenhaminaa kotipaikkanaan pitänyt höyrylaiva *Rödfaxe* oli saapunut 12. syyskuuta 1922 lastaamaan propseja Virolahdelle Tormoon lastauspaikalle. Osa laivan miehistöstä oli käynyt sunnuntaina 17. syyskuuta maissa ja he halusivat illalla palata laivalleen. Laitsalmella asunut kalastaja Jeremias Kiiski lähti vaimonsa kanssa viemään heitä veneellään parin kilometrin päässä sijainneelle Tormoon lastauspaikalle ja siellä olleelle laivalle. Venekunta lähti Laitsalmelta illalla kello 23 aikaan, eikä heistä enää kuultu mitään. Yöllä raivosi ankara myrsky, joka kaatoi veneen ja veneessä olleet yksitoista henkilöä hukkuivat. Onnettomuuden uhrien ruumiita löydettiin sitten seuraavina päivinä. *Rödfaxe* kuljetti onnettomuudessa hukkuneiden merimiesten ruumiit Tanskaan.

Lähteet
-------

1. 1 2  Virolahden Laitsalmen hukkumisonnettomuus, Suomen Kuvalehti, 06.01.1923, nro 1, s. 40, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
2. 1 2  Surkea hukkumisonnettomuus, Iltalehti, 19.09.1922, nro 216, s. 3, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
**Oikeuskäytäntö** eli **oikeuspraksis** on tuomioistuinten, erityisesti ylimpien tuomioistuinten, ja niihin rinnastettavien muiden lakeja soveltavien toimielinten ratkaisuista muodostuva lakien soveltamistapa. Varsinkin ennakkopäätöksillä luodaan oikeuskäytäntöä. Tällainen suppea määritelmä on oikeustieteessä vakiintunut, mutta oikeuskäytäntö voidaan määritellä myös laajemmin, jolloin se tarkoittaa oikeusnormien säätämistä, soveltamista ja noudattamista. Seuraavassa pitäydytään suppeassa määritelmässä.

Oikeuskäytäntö kuvaa oikeusnormien soveltamista erilaisiin oikeustapauksiin. Oikeudellista ratkaisua tehtäessä otetaan kantaa tapauksen ja oikeusjärjestyksen suhteeseen. Tehdyn ratkaisun perusteella valitaan oikeusvaikutukset, joista etenkin tavalliset ihmiset ovat kiinnostuneita. Ratkaisun tekemisessä tarvittava aineisto jaetaan tosiasioihin ja oikeusnormeihin. Käytettävät normit löytyvät oikeuslähteistä ja ne ovat joko säädännäistä oikeutta tai tapaoikeutta. Normien valinnassa jutulle on löydettävä oikea paikka oikeussystematiikassa. Yleisissä tuomioistuimissa puhutaan todistelusta ja näytöstä, hallinnollisissa tuomioistuimissa asian selvittämisestä.

Suurin osa oikeudellisista ratkaisuista on rutiiniratkaisuja, joissa juridisen tulkinnan osuus on vähäistä. Vaativimmissa ratkaisuissa tulkinta on ensisijaista. Tulkinta voi olla suppeaa eli sanamuodon mukaista tai laajaa ja laventavaa. Vaativaa tulkintaa tarvitaan esimerkiksi jutuissa, joissa on sovellettava uutta lainsäädäntöä. Silloin argumentteja on etsittävä lainvalmistelu- ja lainsäätämisasiakirjoista.

Lakimiesten koulutuksessa ja ammatissa oikeuskäytännön ja ennakkopäätösten analysointi on hyvin keskeistä. Se on tärkeää sekä oikeustieteilijöille että käytännön lakimiehille.

Lähteet
-------

* Encyclopædia iuridica fennica, Suomalainen lakimiesyhdistys 1999, ISBN 951-855-135-9, osa VII palstat 761–766