recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
*Tämä artikkeli kuvaa Sydfinska Ångfartygs Aktiabolaget 1866-1887 omistamaa alusta. Artikkeli liikenteessä 1850–1851 olleesta aluksesta.*

**S/S Constantin** oli vuonna 1866 Palmers Ship Building and Iron Companyn telakalla Newcastlessa valmistunut Sydfinska Ångfartygs Aktiabolagetin matkustajahöyrylaiva.

Aluksen pituus oli 200 jalkaa ja siinä oli 120 hevosvoiman höyrykone. *Constantin* oli aikansa ylellisimpiä matkustajalaivoja; sen tiloja kuvailtiin: *"Etusalonki on verhoiltu arvokkailla puulajeilla ja hytit kalustettu mukaviksi mitä suurimmalla huolellisuudella."*

Laiva aloitti valmistuttuaan palveluksensa reitillä Tukholma–Turku- Helsinki-Pietari linjalla, josta se vaihtoi jo seuraavana vuonna Pietari-Tallinna- Riika linjalle. Tukholmassa siipirattaat vaihdettiin 1872 kahteen potkuriin, jolloin aluksen nopeus kasvoi ja sen lastiruumat suurenivat. Muutostöiden jälkeen alus palasi alkuperäiselle reitilleen Tukholmasta Viipuriin. 

Aluksen ajettua karille se huutokaupattiin 1887 Helsingissä F. Kjöllerstedille, joka myi sen edelleen 1890 Riikaan Rigaer Dampfschiffahtille. Se myytiin 1919 riikalaiselle Russian East Asiatic Steamship Companylle.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Constantin *turkusteamers.com*. Viitattu 15.7. 2015. (englanniksi)
**S/S Jussi H** oli suomalainen rahtilaiva, joka joutui 12. syyskuuta 1942 Pohjanlahdella venäläisen sukellusveneen torpedoimaksi ja upposi. Laivan 23 hengen miehistöstä vain yksi selvisi hengissä.

*Jussi H* oli ostettu Englannista vuonna 1937, ja sen omisti Laiva Oy -niminen laivaisännistöyhtiö, jonka takana oli porilainen kauppaneuvos Werner Hacklin. *Jussi H* kuljetti ennen sotia pääasiassa puutavaraa Suomesta Itämeren alueen ja Länsi-Euroopan satamiin sekä toi paluulastina kappaletavaraa ja kivihiiltä. 

*Jussi H* lähti perjantaina 11. syyskuuta 1942 Raumalta kohti Königsbergiä. Laivan lastina oli kappaletavaraa ja puisten parakkien osia. Päällikkönä oli nuori ja pystyvä merikapteeni Heikki Pietilä.

Laivan oli tarkoitus suunnata aluksi Selkämeren poikki Ruotsin rannikolle ja sitten jatkaa matkaa suojatussa saattueessa lähellä Ruotsin rannikkoa. Lauantaiaamuna kello 4 aikaan laivaan osui kaksi venäläisen *S-13* sukellusveneen laukaisemaa torpedoa. Laivan kattilat räjähtivät pian tämän jälkeen, jolloin laiva upposi, niin että meren pinnalle jäi ajelehtimaan vain sekalaista kansilastia. Laivan miehistöstä onnistui pelastautumaan vain 18-vuotias lämmittäjä Pauli Kankaala, joka ajelehti pelastuslautan mukaan eräälle Ahvenanmaan saariston karille. Paikalle tulleet kalastajat pelastivat hänet sieltä 15. syyskuuta. Merestä onnistuttiin löytämään vain *Jussi H:n* ajelehtivaa kansilastia ja laivan emännöitsijän ruumis.

Laivan upottanut sukellusvene *S-13* kuului kymmenen veneen ryhmään, joka oli lähetetty elokuussa 1942 partioimaan Suomenlahden länsiosiin ja Itämerelle. *S-13* oli saanut tehtäväkseen tunkeutua Pohjanlahdelle, ja siinä se onnistuikin sukellettuaan ruotsalaisten Ahvenanmerelle asettaman miinakentän ali. *S-13* upotti Pohjanlahdella ensin S/S *Heran* 12. syyskuuta heti puolenyön jälkeen ja sitten muutamia tunteja myöhemmin S/S *Jussi H:n*. Ennen paluutaan sukellusvene kävi vielä Merenkurkussa ja ampui siellä 18. syyskuuta tuleen hollantilaisen M/S *Anna W:n*. Vene onnistui palaamaan Leningradiin, vaikka se kärsikin paluumatkalla pahoja vaurioita syvyyspommituksessa.

S/S *Jussi H* oli rakennettu Ranskassa Dunkerquessa vuonna 1910 *Ospringe*-nimisenä. Laivan pituus oli 87,89 metriä, leveys 13,06 metriä ja ruuman korkeus 5,96 metriä. Laivan kantavuus oli 2 215,61 bruttorekisteritonnia, ja sen kolmipaisunta-höyrykoneen teho oli 1 150 hevosvoimaa. *Ospringe* myytiin vuonna 1931 Englantiin, jossa sen omisti lontoolainen Constants (South Wales) Limited. Tältä yhtiöltä Hacklin osti laivan tammikuussa 1937.

Porin Reposaaressa sijaitsee *Jussi H:n* ja toisen samana vuonna upotetun Hacklinin omistaman kauppalaivan, *Betty H:n*, muistomuuri.

Lähteet
-------

* Seppo Salosen merihistoriasivut: Höyrylaiva Jussi H:n kohtalonhetket Pohjanlahdella
**S/S Karhula** oli suomalainen Ragnar Nordströmin varustamon rahtilaiva joka upposi sunnuntaiaamuna 12. helmikuuta 1950 Pohjanmerellä Alankomaiden rannikolla lähellä Den Helderiä. Onnettomuudessa kuoli 11 ja pelastui 16 henkilöä.

*Karhula* oli rakennettu 1909 Flensburgissa Saksassa ja sen vetoisuus oli 2 103 bruttorekisteritonnia. Laivan pituus oli 93 metriä, leveys 12,9 metriä ja syväys 5,8 metriä. Laivan kolmisylinterinen kompoundihöyrykone oli teholtaan 192 hevosvoimaa ja laivan nopeus oli 10,5 solmua. Nordströmin varustamon omistukseen laiva tuli 1932. Aiemmin se oli saksalaisessa omistuksessa 1909–1920 nimillä *S/S Gluckauf* ja *S/S Franz Dahl* sekä sen jälkeen Englannin hallituksen omistuksessa vuoteen 1927 ja cardiffilaisen Stranaghan J. S. & Co. Ltd-varustamon omistuksessa nimellä *S/S Clyne Rock*, kunnes Nordström osti laivan.

*Karhula* oli puumassalastissa matkalla Hangosta ranskalaiseen St. Louis de Rhonen satamaan Välimerellä. Laiva sai myrskyn aikana vuodon ja kallistui sunnuntaiaamuna 12. helmikuuta noin kello 10 aikaan niin paljon, että kahta pelastusvenettä ei voitu laskea vesille. Yksi pelastusvene saatiin laskettua ja muutamat miehistön jäsenet hyppäsivät mereen ja pääsivät sitten tähän veneeseen. Laivan komentosillalla oli vielä muutamia henkilöitä, kun laiva katkesi kahtia ja upposi sitten. Hukkuneista kymmenen kuului laivan miehistöön ja yksi oli laivaan Hangosta tullut salamatkustaja. Pelastuneista 14 oli suomalaisia ja 2 saksalaisia.

Lähteet
-------

1. 1 2  11 suomalaista merimiestä hukkui, Laatokka, 14.2.1950, nro 36, s. 1, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
2. 1 2  Wrecksite.eu : D/S Karhula

Aiheesta muualla
----------------

* S/S Karhula oli ilmeisesti myös hyväkuntoinen rahtilaiva , Seteli ry 5.8.2014
**Chayaphol Moonsuree** (aiemmalta nimeltään *Seansuree Moonsuree*) tunnetaan paremmin nimellä **Wanheng Menayothin** (s 27. lokakuuta 1985 Maha Sarakham Thaimaa) on thaimaalainen korsisarjan nyrkkeilijä ja hallitseva World Boxing Council liiton maailmanmestari.

Nyrkkeilyura
------------

Moonsuree debytoi vuonna 2007. Vuonna 2013 Moonsuree kohtasi Paul Rustan WBC liiton kansainvälisessä mestaruusottelussa voittaen ottelun kymmenennen erän tyrmäyksellä. Vuonna 2014 Monsuree kohosi WBC liiton kiistattomaksi mestariksi voittamalla Oswaldo Novoan luovutusvoitolla yhdeksännen ja kymmenennen erän välisellä tauolla. Toukokuussa 2018 hän nousi Floyd Mayweatherin rinnalle voitettuaan kaikki 50 ammattilaisotteluaan, tappiottomana edellään vain 51 ottelua voittanut ja yhden ratkaisemattomaan päättänyt Ricardo López.

Aiheesta muualla
----------------

* Luettelo ammattinyrkkeilyotteluista boxrec.com sivustolla

|  |  |
| --- | --- |
| Edeltäjä:**Oswaldo Novoa** | **WBC liiton korsisarjan maailmanmestari**6. marraskuuta 2014 -

 |

Lähteet
-------

1. ↑
2. ↑
3. ↑
**Suoliljakasvit***lähde?* (Nartheciaceae) on koppisiemenisten Dioscoreales-lahkoon kuuluva kasviheimo, johon kuuluvat muun muassa suoliljat (*Narthecium*). Niiden mukaan heimoa kutsutaan seuraavassa suoliljakasveiksi.

Tuntomerkit
-----------

Suoliljakasveihin kuuluu ruohoja, joiden juurten kuorikerroksessa on ilmaonteloita ja soluissa oksalaattikiteitä. Lehdet ovat kierteisesti tai kaksirivisesti järjestyneet ja ovat toisinaan syrjittäisiä. Kukinto on terttumainen ja suojuslehdellinen. Kukat ovat melko tyypillisiä yksisirkkaisille. Kehälehdet ovat osittain kasvaneet yhteen, samoin hetiö. Sikiäimessä voi olla mesirauhasia, ja sikiäin on kehänpäällinen tai puoleksi kehänalainen. Kehälehtien suojaama hedelmä on kotamainen, ja muodoltaan vaihtelevat siemenet ovat siinä vinoissa riveissä.

Levinneisyys
------------

Suoliljakasvien levinneisyys on hajanainen ja sijoittuu pääasiassa pohjoiseen lauhkeaan vyöhykkeeseen. Amerikassa niitä on Pohjois-Amerikan länsi-, itä- ja kaakkoisosassa sekä Guyanassa. Euraasiassa esiintymisalueita ovat Länsi-Eurooppa, Kaukasus, Himalajalta Kiinaan ja Japaniin ulottuva alue sekä paikoitellen Malaijien saaristo.

Luokittelu
----------

Suoliljakasveihin kuuluu neljä tai viisi sukua ja 41 lajia. Runsaslajisin suku on *Aletris*, jossa on lajeista 30.

Suvut:

* *Aletris* L.
* *Lophiola* Ker Gawl.
* *Metanarthecium* Maxim.
* *Narthecium* Huds. – suoliljat
* *Nietneria* Klotzsch ex Bentham

Lähteet
-------

* Stevens, P. F. (2001–). Angiosperm Phylogeny Website. Version 12, heinäkuu 2012 [and more or less continuously updated since]. .

### Viitteet

1. 1 2  Stevens 2001–, Viitattu 16.12.2014
2. ↑
3. ↑

Aiheesta muualla
----------------

* Flora of China, *Aletris*:

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Taksonitunnisteet | 
* Wikidata: Q133286
* Wikispecies: Nartheciaceae
* CoL: D6D
* EoL: 8155
* EPPO: 1NTCF
* Fossilworks: 182978
* GBIF: 3734
* GRIN: 756
* iNaturalist: 51879
* IPNI: 326442-2
* IRMNG: 115000
* ITIS: 810128
* NBN: NHMSYS0020824570
* NCBI: 114201
* NZOR: 1e17bba6-88ab-4d20-86ab-a0e82a5b5194
* Open Tree of Life: 285509
* POWO: urn:lsid:ipni.org:names:326442-2
* Tropicos: 50324677
* VASCAN: 27133
* WFO: wfo-7000000406

 |

 |
**Daniel Lioneye** on suomalainen heavy metal -ja hard rock -yhtye, joka koostui pääosin HIM-yhtyeen jäsenistä.

King of Rock 'n Roll
--------------------

King of Rock 'n Roll julkaistiin vuonna 2001 sisältäen psykedeelisiä sävytteitä omaavaa itseriittoista hard rockia. Albumi äänitettiin viidessä päivässä Finnvox-studiolla. Albumin tuottajana toimi pitkän linjan HIM-luottomies Hiili Hiilesmaa. Yhtye esiintyi tasan kolmella festivaalilla saaden hyvin ristiriitaista palautetta viinanhuuruisista ja äänekkäistä keikoistaan. Yhtye lopetti toimintansa laulajakitaristi Linden vedottua yhtyeen raastavuuteen. Mika Karppinen siteerasi Lindeä Kuopion klassillisen lukion haastattelussa 2003. "Huhuja on kuulunut, että bändi ei enää jatka, mutta eihän sitä koskaan tiedä. Linde kertoi, että ne ei jaksaisi enää. Se on liian rankkaa, koska koko ajan pitää olla kännissä, myös koko crewn. Mä olin rumputeknikkona niiden rundilla ja Burton oli kitarateknikkona. Kaikki sanoi, että viikonlopun reissu, jossa taisi olla Tuska ja Ilosaarirock, ei ole koskaan ollut niin rankka kuin tällä bändillä. Yksi viikonloppu aamusta iltaan kännissä. Oli se sen verran hc:tä, sitä paitsi tällä hetkellä ei olisi edes aikaa. Tuosta pitäisi ehkä kuitenkin kysyä Lindeltä enempi. Tiedä siitä, jos ne vaikka joku päivä läväyttäisivät."

2008-2011: Vol.II
-----------------

Vuonna 2008 Linde ilmoitti kirjoittavansa biisejä seuraavalle Daniel Lioneye-albumille. Albumi itsessään julkaistiin 2010 keväällä ja musiikki oli edellistä paljon raskaampaa ja aggressiivisempaa sisältäen vihamielistä Black Metallia. Albumin sanoitukset olivat koostuneet lähinnä Lindströmin elämän viimeisestä viidestä vuodesta käsitellen muun muassa avioeroaan Mariam Jäntistä, painajaisunista ja yleisestä vihasta. Yhtye soitti kourallisen klubikeikkoja suomessa vuoden 2011 alussa ja siirtyi mittavalle kiertueelle Yhdysvaltoihin Cradle of Filthin ja Turisaksen kanssa. Vuoden 2011 Toukokuussa Linde ilmoitti suunnittelevansa myös kolmatta Lioneye-lättyä, joka olisi tällä kertaa Heavy Rockin hengessä. Albumin teko on vain vahvasti sidonnainen HIMin aikatauluihin, joten toistaiseksi Daniel Lioneye on jäissä.

2016-: Vol.III
--------------

Vuoden 2016 elokuussa yhtye julkaisi uuden pitkäsoittolevyn joka on edeltäjiä hevimpi, siinä on enemmän fuzz-kitaraa, enemmän laulua ja vähemmän örinää.

Jäsenet
-------

### King of Rock 'n' Roll -kokoonpano

* Daniel Lioneye (Mikko Lindström) – laulu, kitara
* Bad Mize Amour (Mikko Paananen) - bassokitara, taustalaulu
* Cosmic Pope (Ike) – koskettimet
* Bil Bao (Ville Valo) – rummut
* Doctor Skepper (Hiili Hiilesmaa) – taustalaulu

### Vol.II-kokoonpano

* Linde – kitara, laulu, basso
* Bolton – rummut (vain studiossa)
* Burton – koskettimet

### Vol.III-kokoonpano

* Linde - kitara, laulu
* Burton - koskettimet
* Mige - basso
* Sepi - rummut

### Kiertuejäsenet

* Mige – basso
* Seppo Tarvainen – rummut
* Manu Patel – laulu

Lähteet
-------

1. ↑  HIM-kitaristin Daniel Lioneye -projektilta uusi studioalbumi *Soundi.fi*.  29.6.2016. Viitattu 17.7.2016.
Nuutajärven työväentalo **Iirilä** on Urjalan kunnan Nuutajärven kylässä sijaitseva työväentalo/tanssilava.

Historiaa
---------

Nuutajärven työväenyhdistys Työ perustettiin vuonna 1905. Rakennusrahastoa työväentaloa varten alettiin koota vuonna 1906 muun muassa arpajaisia järjestämällä. Lisäksi otettiin Urjalan Säästöpankista 1 000 markan laina. Seuraavana vuonna yhdistys osti Iirilä-nimisen rantahuvilan. Lisäksi ostettiin meijerirakennus, jonka hirsistä rakennettiin Iirilään sivusiipi, johon tuli juhlasali näyttämöineen. Talon vihkiäisiä vietettiin helluntaina 1908. Tontti oli alkuun vuokralla, kunnes vuonna 1927 yhdistys lunasti sen omaksi.

Tanssilava rakennettiin talon yhteyteen mahdollisesti jo pian talon valmistumisen jälkeen. Lava uusittiin vuosina 1946 ja 1958. Myös lavaa alettiin kutsua Iiriläksi. Vuonna 1963 talon saliosuus purettiin ja myytiin, ja taloon tehtiin myös pienempiä korjauksia ja muutoksia. Nykyään (vuonna 2023) ainakin lava on yhä pystyssä ja Nuutajärven työväenyhdistyksen omistuksessa. Talon kohtalosta 1990-luvun jälkeen ei ole varmuutta.

Rakennus
--------

Talo oli hirsirakenteinen, ja siihen kuului kamari, keittiö sekä sali näyttämöineen. Se oli punaiseksi maalattu, paitsi ovien ja ikkunoiden pielet, jotka olivat vaalean keltaisia. Talo sähköistettiin vuonna 1927. Vuoden 1963 remontin yhteydessä siirryttiin puulämmityksestä öljylämmitykseen.

Toimintaa työväentalolla
------------------------

Talossa pidettiin yhdistyksen kokouksia, ja lisäksi siellä toimi eri harrastepiirejä, torvisoittokunta harjoitteli, pidettiin kursseja, iltamia ja teatteriesityksiä, ja taloa myös vuokrattiin esimerkiksi hää- ja syntymäpäiväjuhlia varten. Myös lasityöntekijäin ammattiosasto vuokrasi taloa. Ainakin 1920-luvulla taloa vuokrasivat myös kiertävät elokuvien esittäjät ja sirkukset. Näiltä "humpuukiseuroilta" perittiin 100 markan vuokra; toisaalta esimerkiksi Marttayhdistys sai pitää keittokurssin ilman vuokraa. Myös joitakin perhejuhlia annettiin pitää ilman vuokraa. Taloon tuli myös heti alusta vuokralle Nuutajärven Työväen Osuuskauppa. 1990-luvulla taloa vuokrattiin kesäisin tanssien järjestäjille, urheiluseura Esalle sekä häitä ja muita juhlia varten yksityisille. Lisäksi siellä kokoontuivat eläkeläiset säännöllisesti.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Pohjakallio, Lauri: *Lounaishämäläisiä työväentaloja. Julkaisussa Lounais-Hämeen kotiseutu- ja museoyhdistys Vuosikirja 68*. Forssa: Lounais-Hämeen kotiseutu- ja museoyhdistys, 1999.
2. ↑  Juhli & kokousta Visit Urjala. Viitattu 10.1.2023.
**Malawin yliopisto** (engl. *University of Malawi*, lyhennys: **UNIMA**) on vuonna 1964 perustettu julkinen yliopisto. Sen pääkampus sijaitsee Malawin aiemmassa pääkaupungissa Zombassa. Yliopiston sivukampukset sijaitsivat ainakin kevääseen 2021 saakka Blantyressä ja Lilongwessa.

Malawin yliopiston Chancellor collegen rakennus Zombassa.
Yliopiston rakenne on muuttunut 2000-luvulla huomattavasti. Vuonna 2021 UNIMA jaettiin kolmeksi uudeksi yliopistoiksi: Malawin yliopisto (UNIMA), Malawi University of Business and Applied Sciences (MUBAS, sis. aiempi Blantyren polytekninen korkeakoulu), ja Kamuzun terveystieteiden yliopisto (Kamuzu University of Health Sciences, lyhennys KUHeS, sis. aiemmat sairaanhoidon ja lääketieteen korkeakoulut). Malawin yliopistoon jäivät humanististen tieteiden, kasvatustieteiden, luonnontieteiden, yhteiskuntatieteiden (social sciences) ja oikeustieteiden tiedekunnat. Vuosikymmen aiemmin (2011) Malawin yliopistosta oli irroitettu maataloustieteiden korkeakoulu (Bunda College of Agriculture), josta tuli osa Lilongwen maatalouden ja luonnonvarojen yliopistoa (Luanar).

Malawin yliopisto on ollut maansa arvostetuin yliopisto. Webometrics-yliopistoranking (heinäkuu 2022) luokitteli Malawin yliopiston tasoltaan maailmanlaajuisesti sijalle 4 513.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Malawi - Education *britannica.com*. Viitattu 11.10.2022. (englanniksi)
2. 1 2  University of Malawi uniRank University Ranking, 4icu.org. Viitattu 11.10.2022. (englanniksi)
3. 1 2 3  Joy VC Ndovi: University of Malawi delinking finally accomplished  4.5.2021. universityworldnews.com. Viitattu 11.10.2022. (englanniksi)
4. ↑  University of Malawi delinking: New universities to start operating from May 4  10.4.2021. Nyasa Times, nyasatimes.com. Viitattu 11.10.2022. (englanniksi)
5. ↑  Maneno Chimulala: University of Malawi delinking process finalized  26.4.2021. maravipost.com. Viitattu 11.10.2022. (englanniksi)
6. ↑  Best Universities in Malawi  8.4.2021. businessmalawi.com. Viitattu 11.10.2022. (englanniksi)
7. ↑  Top Universities in Malawi. 2022 Malawian University Ranking uniRank University Ranking, 4icu.org. Viitattu 11.10.2022. (englanniksi)
8. 1 2  Webometrics Ranking of World Universities: Malawi (espanjalaisen tutkimuskeskus Consejo Superior de Investigaciones Científicas (CSIC):n yliopistolistaus, Edition 2022.2.beta)  July 2022. Cybermetrics Lab/ CSIC, webometrics.info. Viitattu 11.10.2022. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Malawin yliopisto** Wikimedia Commonsissa

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:University of Malawi 

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
Kannabisleivonnainen
**Kannabisleivonnainen** on leivonnainen, jonka valmistamiseen on käytetty jotain kannabistuotetta. Syötynä kannabiksen vaikutusaika on pitkäkestoisempi kuin poltettuna ja se alkaa vaikuttaa hitaammin, koska kannabiksen vaikuttavan yhdisteen tetrahydrokannabinolin (THC) imeytyminen ruuansulastuselimistössä kestää jonkin aikaa. Kannabispäihtymys kestää 6–8 tuntia, jos se on saatu syömällä eli kaksi kertaa kauemmin kuin siinä tapauksessa, että päihtymys johtuu kannabiksen polttamisesta.[1]

Koska syötynä THC:n täytyy kulkeutua ruuansulastuselimistön läpi päästääkseen verenkiertoon, paljon suurempi osa siitä metabolisoituu aktiiviseksi aineenvaihduntatuotteeksi 11-hydroksi-THC:ksi kuin poltettaessa.[2] 11-hydroksi-THC on noin 20 % THC:tä voimakkaampaa ja läpäisee veri-aivoesteen nopeammin.[3][4]

Kannabisleivonnaisia voi valmistaa itse tai ostaa esimerkiksi kannabistuotteita myyvistä kahviloista maissa, joissa kannabiksen myyminen on sallittua. Kannabista lisätään yleensä voihin, koska sen vaikuttavat aineet, kannabinoidit, ovat rasvaliukoisia. Voita kuumennetaan pannulla tai kattilassa, ja sitä käytetään aineksena leivonnaisten valmistuksen yhteydessä.

Kannabisleivonnaisille on monia nimityksiä, joista yleisin lienee *space cake* eli avaruuskakku. Muita syötäviä/juotavia kannabistuotteita on mm. bhang ja green dragon.

Lähteet
-------

1. ↑  Päihdelinkki, Pikatieto, Kannabis
2. ↑  Government Marijuana Researcher Speaks Favorably About Marijuana's Medical Utility NORML September 26, 1996.
3. ↑  Possible hepatotoxicity of chronic marijuana usage Sao Paulo Med. J. vol.122 no.3 São Paulo May 2004.
4. ↑  The health and psychological consequences of cannabis use - chapter 1 National Drug Strategy Monograph Series No. 25. Department of Health, Commonwealth of Australia.

Aiheesta muualla
----------------

* Drugs and the body Animaatio näyttää miten kannabis kulkeutuu elimistön läpi eri tavalla syötynä kuin poltettuna. Jellinek Prevention. (englanniksi)
Myrtin marjojen poimintaan käytetty puinen marjanpoimuri Italiassa Sardiniassa.
**Marjanpoimuri** (myös **marjapoimuri** tai **poimuri**) on työväline, jota käytetään helpottamaan metsämarjojen, erityisesti mustikan ja puolukan, poimintaa. 

Perinteinen marjanpoimuri on valmistettu ohuesta pelti- tai muovilevystä ritiläpohjaiseksi laatikoksi, jonka päällä on kädensija. Laatikon avoimessa päässä pohjaritilä jatkuu harvana kampana, jonka yläpuolisesta kapeasta aukosta marjat putoavat poimuriin, kun sitä kallistetaan. Kun poimuria liikutellaan marjanvarvuissa, marjat irtoavat, ja kun poimuria kallistetaan taaksepäin, marjat putoavat poimurin säiliöön. Samalla lehtiä ja roskia putoaa ritiläpohjan läpi, mutta niitä jää myös yleensä marjojen sekaan. Siksi poimurilla poimitut marjat vaativat enemmän perkaamista kuin käsin poimitut.

Uudenaikaisemmissa poimureissa voi olla pitkä varsi, jolloin poimija voi käyttää poimuria kumartumatta. Poimureita voi olla myös kokoontaitettavina. Tällaiset poimurit ovat pienempiä, ja ne voidaan kiinnittää esimerkiksi vyöhön tai reppuun.

Katso myös
----------

* Marjalävikkö
* Marjanpuhdistin

Aiheesta muualla
----------------

* Marjapoimuri Suomen maatalousmuseo Sarka.  Arkistoitu 14.11.2012. Viitattu 30.9.2012.

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: sv:Bärplockare
**Arvo Yrjö Rafael Räikkönen** (9. heinäkuuta 1906 Lempaala, Inkeri – 23. kesäkuuta 1978 Rauma) oli suomalainen kuoronjohtaja, säveltäjä ja musiikkipedagogi. 

Räikkönen valmistui filosofian maisteriksi Helsingin yliopistosta vuonna 1931 ja toimi musiikinopettajana Turun kansakouluissa vuosina 1931–1937 sekä musiikin lehtorina Rauman seminaarissa vuosina 1937–1973. Hänen ns. vanhaa musiikkia kohtaan tuntemansa kiinnostus toi uusia ideoita etenkin mieskuorolauluun. Hän oli tuottelias säveltäjä, jonka teoksia palkittiin useissa sävellyskilpailuissa. Räikkösen sävellyksiä on tallentanut muun muassa mieskuoro Laulu-Miehet. Räikkönen sai professorin arvonimen vuonna 1977.

Arvo Räikkösen isä oli Pietarin Pyhän Marian kirkon kanttori Pekka Bernhard Räikkönen. Hänen veljiään olivat oopperalaulaja Sulo Räikkönen ja äärioikeistolainen poliitikko Erkki Räikkönen.

Lähteet
-------

* Plosila, Eva: *Arvo Räikkönen - Elämän laulu*. Sibelius-Akatemia, 1989.

### Viitteet

1. ↑  Marjut Hjelt: Arvo Räikkösen arkiston luettelo Kansalliskirjasto 22.10.1999. Viitattu 17.3.2018.
2. ↑  Toivo Haapanen ym. (toim.): *Musiikin tietokirja*, s. 420. Helsinki: Otava, 1948.
3. ↑  Keijo Virtamo (toim.): *Otavan musiikkitieto (2. painos), s. 362. Helsinki: Otava, 1997.*
4. ↑  Anni-Meri Räikkönen: "Räikköset Inkerinmaalla", *Inkeriläisten viesti* 3/2014, s. 12–13 Viitattu 17.3.2018.


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)

 |

 |
**Arvo Relander** (23. syyskuuta 1936 Helsinki – 5. joulukuuta 2012 Helsinki) oli filosofian lisensiaatti ja sairaalanjohtaja, joka sai ensimmäisenä Suomessa sairaalaneuvoksen arvonimen, vuonna 1999.

Henkilöhistoria
---------------

Relander työskenteli Valtion seerumlaitoksen tutkimusapulaisena 1959–1962, HYK:sin lastenklinikan apulaiskemistinä 1962–1966 ja Auroran sairaalan kemistinä 1966–1978. Vuonna 1978 Relander tuli HYKS:in hallintojohtajaksi ja vuonna 1981 sairaalanjohtajaksi. Hän toimi tässä tehtävässä aina eläkkeelle jäämiseensä asti, vuoteen 2000. Johtajana Relander vaikutti muun muassa akateemisen opetuksen ja sairaalatyön liityntöihin, sairaalassa tehtyyn tutkimustyöhön sekä kansalliseen ja kansainväliseen yhteistyöhön. Hän ajoi voimakkaasti esimerkiksi Biomedicumin asiaa. Relanderilla oli myös useita luottamustehtäviä ja hän oli Espoon kaupunginvaltuuston jäsen 1973–1978.

Julkaisuja
----------

* *Klinikat työssä: HYKS:n klinikat ja niiden tehtävät 1991*, 1991

Lähteet
-------

1. 1 2  Karma, Pekka: Arvo Relander. HS Muistot, 22.1.2013. (Tilaajille, Viitattu 10.7.2020)
2. ↑  Aho, Seppo: *Valtionhoitajan ja tasavallan presidenttien 1918–2005 myöntämät arvonimet*, s. 200. Alavus: Aholis Oy, 2006. ISBN 952-91-9535-4.
3. ↑  Ihmiset. 60-vuotias. Hyksin sairaalanjohtaja on "ihmeellisen terve mies". HS, 23.9.1996. (Tilaajille, Viitattu 10.7.2020)
**Malayala Manorama** (malajalamiksi മലയാള മനോരമ ദിനപ്പത്രം) on Intiassa julkaistava malajalaminkielinen sanomalehti. Lehden kotipaikka on Kottayamin piirikunta Keralan keskiosassa. Se luokiteltiin heinä-joulukuun 2019 levikkitutkimuksessa Intian 4. laajalevikkisimmäksi sanomalehdeksi. Lehden päivittäinen levikki oli tuolloin keskimäärin 2,309 miljoonaa.

Malayala Manorama -lehden perusti Kandathil Varghese Mappillai. Lehden ensimmäinen numero julkaistiin 22. maaliskuuta 1890. Aluksi Malayala Manorama oli nelisivuinen, lauantaisin julkaistava sanomalehti. Julkaisupäivien lukumäärä kasvoi vähitellen, ja heinäkuusta 1928 lähtien sanomalehteä on julkaistu päivittäin. Vuonna 1938 lehti kuitenkin kiellettiin sen arvosteltua Travancoren kuninkaan jälkeen seuraavaksi korkea-arvoisinta johtajaa (diwan). Intian itsenäistymisen jälkeen ja Travancoren diwanin aseman päätyttyä Malayala Manorama säännöllinen julkaiseminen jatkui (1947-). 

Lehteä kustantaa vuonna 1889 perustettu intialainen Malayala Manorama Company Limited. Kustantamo on yksityisesti omistettu. Yhtiön kotipaikka on Kochi (Ernakulam).

Intialainen postimerkki Malayala Manoraman 125-vuotisjuhlan kunniaksi (2013).
Malayala Manoraman rakennus Keralan Kozhikodessa.
Heinä-joulukuussa 2019 Malayala Manorama oli tuolloin ylivoimaisesti laajalevikkisin Intiassa ja koko maailmassa julkaistava malajinkielinen sanomalehti. Malajalaminkielellä julkaistavien sanomalehtien yhteinen päivittäinen painosmäärä oli tuolloin keskimäärin 4,302 miljoonaa. Malajalam oli loppuvuonna 2019 kolmanneksi suurin sanomalehtipainosten kieli Intiassa hindin (20,246 milj.) ja englannin (7,348 milj.) jälkeen. Kuitenkin vain noin kolme prosenttia intialaisista osaa lukea malajalamin kielellä julkaistua tekstiä. Keralassa luetaan väkilukuun suhteutettuna sanomalehtiä eniten koko Intiassa. Tämä osaltaan selittää julkaisun poikkeuksellista asemaa intialaisessa sanomalehtikentässä. 

Malayala Manoraman uutissivusto verkossa on nimeltään Manorama Online (manoramaonline.com). Sivustosta on olemassa malajalamin ja englannin kieliset versiot.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6  Highest Circulated Dailies, Weeklies & Magazines amongst Member Publications (across languages) (pdf)  2022. Audit Bureau of Circulations (India), auditbureau.org. Viitattu 6.11.2022. (englanniksi)
2. 1 2 3  Malayalam news papers and Malayalam news paper list *Media Ownership Monitor India 2018, india.mom-gmr.org*. Viitattu 6.11.2022. (englanniksi)
3. 1 2 3 4 5 6  Malayalam news papers and Malayalam news paper list mediabuzz.org. Viitattu 6.11.2022. (englanniksi)
4. ↑  The Malayala Manorama Co Ltd The Economic Times, indiatimes.com. Viitattu 6.11.2022. (englanniksi)
5. ↑  Language wise certified circulation figures for the Audit periods July-December 2019 & January-June 2019 (pdf)  2022. Audit Bureau of Circulations (India), auditbureau.org. Viitattu 6.11.2022. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Malayala Manorama** Wikimedia Commonsissa
Karakulinon piiri Udmurtian kartalla.
**Karakulinon piiri** (ven. Кара́кулинский райо́н, *Karakulinski raion*, udmurtiksi Каракулино ёрос, *Karakulino joros*) on kunnallishalintoalue Udmurtian tasavallassa Venäjällä. Vuonna 1926 perustetun piirin pinta-ala on 1192,5 neliökilometriä. Asukkaita on 12 200 henkeä (vuonna 2010).

Karakulinon piiri sijaitsee Udmurtian kaakkoisosassa Kamajoen rannalla. Se rajoittuu pohjoisessa Sarapulin piiriin, idässä Baškortostaniin ja etelässä Tatarstaniin. Pinta-alasta 12 % on metsää. Hyötykaivannaisiin kuuluvat öljy, savi ja kalkkikivi.

Piiriin kuuluu 12 maalaiskuntaa: Arzamastsevo, Bojarka, Byrgynda, Galanovo, Karakulino, Kolesnikovo, Kuljuševo, Malyje Kalmašy, Nyrgynda, Pinjaz, Tšeganda ja Vjatskoje. Hallinnollinen keskus on Karakulinon kylä.

Asukkaista 72,6 % on venäläisiä, 16,9 % mareja, 5,0 % udmurtteja ja 3,7 % tataareja. Kaupunkiväestöä ei ole.

Karakulinosta on maantieyhteys Sarapuliin. Kesäisin Kama on tärkeä liikenneväylä. Seudulla tuotetaan öljyä, hiekkaa ja soraa. Lisäksi on tiilitehdas, rakennusteollisuutta, meijeri ja mylly. Maatalous on erikoistunut maidon ja lihan tuotantoon sekä viljan ja perunan viljelyyn. Joilla ja järvillä harjoitetaan kalastusta.

Piirissä toimii ammattikoulu, lasten luomistyön keskus, kansanperinnekeskus ja kotiseutumuseo. Venäläisillä, mareilla ja udmurteilla on omat kulttuuriseuransa. Paikallislehtenä ilmestyy *Prikamskaja pravda*.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  *Udmurtskaja Respublika: Entsiklopedija*, s. 391. Iževsk: Udmurtija, 2000. ISBN 5-7659-0732-6.
2. 1 2  Tšislennost naselenija raionov i gorodskih naseljonnyh punktov subjektov Rossijskoi Federatsii *perepis-2010.ru*.  Arkistoitu 18.1.2012. Viitattu 18.1.2012. (venäjäksi)
3. 1 2  *Udmurtskaja Respublika: Entsiklopedija*, s. 392. Iževsk: Udmurtija, 2000. ISBN 5-7659-0732-6.

Aiheesta muualla
----------------

* Karakulinon piirin sivusto (venäjäksi)

Udmurtian hallinnollinen jako

|  |  |
| --- | --- |
| Kaupunkipiirikunnat | **Iževsk** (pääkaupunki) · Glazov · Možga · Sarapul · Votkinsk |
| Piirit | Alnaši · Balezino · Debjosy · Glazov · Grahovo · Igra · Jar · Jukamenskoje · Kambarka · Karakulino · Kez · Kijasovo · Kizner · Krasnogorskoje · Malaja Purga · Možga · Sarapul · Selty · Šarkan · Sjumsi · Uva · Vavožin · Votkinsk · Jakšur-Bodja · Zavjalovo |
Villu Jaanisoon ja Jorma Mukalan taideteos *Valolähde* Tampereen Kalevassa.
**Jorma Mukala** (s. 1954 Kotka) on valmistunut arkkitehdiksi Tampereen teknillisestä korkeakoulusta vuonna 1986. Hän on ollut vuodesta 2009 Arkkitehti-lehden päätoimittajan tehtävissä, mutta kertoi Ylen radion Ajantasa -ohjelmassa 7.12.2017 ettei enää jatka päätoimittajan tehtävässä. Sitä ennen hän on ollut arkkitehtinä Tampereella ja ollut mukana Lapinniemen tehtaan saneerauksen suunnittelussa. Hän perusti vuonna 1990 arkkitehtitoimiston joka on toiminnassa vieläkin. Vuonna 1998 hänet nimitettiin Tampereen teknillisen korkeakoulun suunnitteluperusteiden assistenttintiksi, minkä lisäksi hän on ollut muun muassa opettajana Tampereen ammattikorkeakoulussa. Hän on kirjoittanut suuren määrän artikkeleja lehtiin ja muihin julkaisuihin, sekä antanut kohahduttavia lausuntoja Suomalaisen arkkitehtuurin tilasta.

Jorma Mukala sai vuonna 1992 Rakennustietosäätiön Pietilä-palkinnon, ja vuonna 1996 Viron kulttuurisäätiön kuvataiteen vuosipalkinnon. Jorma Mukala voitti yhdessä kuvanveistäjä Villu Jaanisoon kanssa vuonna 1995 M/S Estonia -laivan uhrien muistomerkkikilpailun teoksella Katkennut linja joka paljastettiin 28. syyskuuta 1996, päivä on sama minä Estonia upposi vuonna 1994. He voittivat yhdessä myös vuonna 1997 Tampereen työväenopiston ja Kansalais- ja työväenopistoliikkeen 100-vuotismonumenttikilpailun, ensimmäisen palkinnon teoksellaan Valolähde. Kilpailu oli kutsukilpailu. Monumetti on teos jossa vesi ja valo nousevat keskeiseksi, se on koottu valmiista teollisuuden rakenneosista.

  

Luettelo kirjoista, jotka Jorma Mukala on kirjoittanut, tai joiden kirjoittamisessa hän on ollut mukana:

* Lahti, Markku & Mukala, Jorma: *Tampereen arkkitehtuuriopas 1900-2021*. Tampere: Tampereen museoiden julkaisuja, 2021. ISBN 978-952-371-023-8.
* Mukala, Jorma: *Metso, Voima, Tuulensuu : Tampereen arkkitehtuuria*. Tampere: Tampere-seura, 1999. ISBN 951-9080-78-3.
* Mukala, Jorma: *Näkökulmia maisemaan*. Kankaanpää: Kankaanpään taidekoulu, 1993. ISBN 951-96921-0-X.
* Toimittaneet Kari Lind, Ulla Markelin, Jorma Mukala: *Oikeat ja väärät arkkitehdit : 2000 vuotta arkkitehtuuriteoriaa*. Gaudeamus, 2013. ISBN 978-952-495-311-5.
* Mikkola, Kirmo ; Mukala, Jorma: *Arkkitehtuurilinjoja : Kirmo Mikkolan kirjoituksia*. Helsinki: Rakennustieto, 2009. ISBN 978-951-682-930-5.

Lähteet
-------

1. ↑  Pöppönen, Hannu: Jorma Mukalasta Arkkitehti-lehden päätoimittaja. (maksullinen) *Helsingin sanomat*, 14.6.2008.  Sanoma Oy. Artikkelin verkkoversio. Viitattu 18.12.2017.
2. ↑  ARKKITEHTI: Yhteystiedot *ark.fi*. Viitattu 18.12.2017.
3. ↑  Yle radio: Ajantasa: Viime hetki karjalalle *areena.yle.fi*. Viitattu 18.12.2017.
4. 1 2 3 4  Jaanisoo, Villu - Mukala, Jorma - Teosluettelo Tampere kaupunki. Viitattu 18.12.2017.
5. ↑  Suomi on jämähtänyt jumbosijoille nykyarkkitehtuurin rankingissä *Rakennuslehti*.  24.10.2014. Viitattu 18.12.2017.
6. ↑  Pietilä-palkinto 2014 Rakennustieto.  Arkistoitu 1.9.2020. Viitattu 18.12.2017.
7. ↑  Tampereen patsaat -Mukala, Jorma *tampereenpatsaat.fi*.  Arkistoitu 1.9.2020. Viitattu 18.12.2017.
**Jorma Markos** (oik. **Jorma Matikainen**  1946–2017 Kotka*lähde?*) oli suomalainen iskelmälaulaja ja lauluntekijä.

Markoksen levytysura alkoi vuonna 1977 kokoelmakaseteilla. Hän teki paljon myös itse musiikkia säveltäen ja sanoittaen. 
Vuonna 1979 Markos teki Kalevi Nymanin kanssa yhdessä pitkäsoiton, joka laulettiin puoliksi. Sen jälkeen Markos aloitti oman uransa tehden pitkäsoittoja ja keikkaillen. Keikkailua Jorma Markos jatkoi aina viimeisiin elinvuosiinsa asti La Mer orkesterin kanssa. Jorma Markos kuoli sairauden uuvuttamana vuonna 2017 Kotkassa.

Jorma Markoksen tytär Terhi Matikainen on jatkanut isänsä uraa musiikillisissa jalanjäljissä laulajana ja lauluntekijänä.

Diskografia
-----------

* Öinen kulkija (1980)
* Ikivihreitä vuosien varrelta (1981)
* Kauneimmat hetket (1983)
* Torero – Ayrton Senna (1995)

Lähteet
-------

1. ↑

Aiheesta muualla
----------------

* Spotify Jorma Markos *Spotify*. Viitattu 27.12.2021.
* Kotisivu (Arkistoitu – Internet Archive)
* Jorma Markoksen esitystuotanto Suomen äänitearkistossa (1901–1999)
* Jorma Markoksen sävellystuotanto Suomen äänitearkistossa (1901–1999)
* Jorma Markoksen sanoitustuotanto Suomen äänitearkistossa (1901–1999)
*Tämä artikkeli käsittelee rehtoria. Kuulantyöntäjä Jorma Lempisestä on eri artikkeli.*
Jorma Lempinen vuonna 2006
**Jorma Kalevi Lempinen** (s. 28. huhtikuuta 1946 Joensuu) on suomalainen rehtori ja koulualan vaikuttaja. Hän oli rehtorina Jyväskylän Lyseon lukiossa vuodesta 1984 ja lukion IB-linjalla sen perustamisvuodesta 2001 vuoteen 2010 saakka, jolloin Lempinen jäi eläkkeelle.

Lempinen on ollut Suomen Rehtorit ry:n puheenjohtaja vuosina 1999–2007 (kunniapuheenjohtaja 25. tammikuuta 2008 alkaen) sekä Euroopan rehtorijärjestön ESHA:n (European School Heads Association) pääsihteeri vuosina 2004–2007. Maailman rehtorijärjestössä ICP:ssä (International Confederation of Principals) hän on ollut neuvoston jäsen vuodesta 1997. Lempinen on toiminut useissa opetusalan työryhmissä ja neuvottelukunnissa. Hänelle myönnettiin kouluneuvoksen arvonimi 1998. Lempinen valittiin Viro-säätiön hallituksen puheenjohtajaksi vuonna 1999. Opetushallitus myönsi hänelle Cygnaeus-palkinnon keväällä 2010.

Jorma Lempinen kirjoitti ylioppilaaksi Lievestuoreen yhteiskoulusta 1965 ja valmistui filosofian kandidaatiksi Jyväskylän yliopistosta 1969. Hän toimi yliopiston historian laitoksessa tuntiopettajana 1971–73. Vuodet 1973–84 hän oli Hankasalmen lukion rehtorina. Lempinen oli mukana tekemässä lukion oppikirjasarjaa *Historian linjoja* 1970- ja 1980-luvuilla.

Lähteet
-------

1. 1 2  Järjestön historiaa  4.2.2008. Suomen Rehtorit ry. Viitattu 28.4.2008.
2. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive)
3. ↑  HelMet-haku [vanhentunut linkki]
**Sulo Emil Honkanen** (1. tammikuuta 1905 Turku – 10. heinäkuuta 1962 Iisalmi) oli suomalainen kuvataiteilija. Muotokuviakin tehnyt Honkanen kuvasi iisalmelaisia ja yläsavolaisia näkymiä maisemamaalauksissaan.

Honkanen kävi oppikoulua Iisalmessa vuosina 1915–1919, josta siirtyi Kajaanin yhteiskouluun. Kadettikoulussa hän oli vuosina 1923–1924. Honkanen opiskeli Turun Taideyhdistyksen piirustuskoulussa 1930–1934 ja teki opintomatkan Ruotsiin vuonna 1936 sekä oli professori Wilho Sjöströmin oppilaana. Vuonna 1935 Honkanen opetti piirustusta ja kaunokirjoitusta Iisalmen yhteislyseossa. Sotavuosien jälkeen Honkanen toimi opettajana Iisalmen Kuvaamataidekerhossa.

Honkanen järjesti ensimmäisen yksityisnäyttelynsä Iisalmen seurahuoneella vuonna 1933. Siilinjärven seurakunta päätti vuonna 1934 tilata Siilinjärven kirkon alttaritaulun Honkaselta, ja hän toteutti alttaritaulun yhdessä Santeri Salokiven kanssa. Nuoruusvuosinaan Honkanen oli innokas urheilija.

Honkanen oli suojeluskuntaupseeri. Toisessa maailmansodassa hän toimi jalkaväenkomppanian päällikkönä vuosina 1939–1940 ja 1941–1944. Sotilasarvoltaan Honkanen oli luutnantti. Honkasen vanhemmat olivat kirjansitoja Eemil Viktor Honkanen ja Maria Vilhelmiina (o.s. Ihalainen). Puoliso oli kassanhoitaja Hulda Sofia (o.s. Kavander).

Lähteet
-------

1. ↑  Honkanen Sulo Emil, Iisalmen Vanha hautausmaa, Iisalmi, osasto 9, rivi 18, paikka 5–6, viitattu 25.2.2023
2. 1 2 3 4  Muistokirjoitus, † Sulo Honkanen, Iisalmen Sanomat, 1962, No 135, sivu 3, julkaistu 12.7.1962
3. 1 2 3  Honkanen, Sulo Emil, sivut 240 ja 323, matrikkelissa: E. Jylhävaara, Iisalmen yhteislyseo 1896–1946, Kuopio, 1947, Savon Sanomain Kirjapaino Oy
4. ↑  Iisalmen Kuvataideseura: Kuvataideseuran historiaa *iisalmenseudunkuvataideseura.fi*. Viitattu 25.2.2023.
5. ↑  Huomattava taidenäyttely *Salmetar 11.02.1933 no 17*. Viitattu 10.09.2021.
6. ↑  Siilinjärven kirkon alttaritaulu *Savon Sanomat 24.03.1934 no 35*. Viitattu 10.09.2021.
**Sulo Albert Huhma**, vuoteen 1935  **Hällström** (12. syyskuuta 1893 Helsinki – 1970 Madeira) oli suomalainen osuustoimintaliikkeen vaikuttaja ja yritysjohtaja, joka sai kauppaneuvoksen arvonimen.

Huhman vanhemmat olivat työmies Albert Hällström ja Matilda Friman ja puoliso vuodesta 1918 Alina Adele Hellström. Huhma kävi neljä luokkaa Helsingin normaalilyseota 1903–1910 ja suoritti Helsingin kauppakoulun 1911. Opintomatkoja hän teki useisiin eri maihin. Huhma oli SOK:n Helsingin konttorin konttoristi 1913–1915, SOK:n pääkonttorin ruokatavaraosaston konttoristi 1915–1917 ja marja- ja sienikaupan neuvoja 1917–1919, SOK:n Tampereen konttorin ruokatavaramyyjä ja kirjeenvaihtaja 1919–1927, SOK:n pääkonttorin ruokatavaraosaston apulaishoitaja ja sittemmin elintarvikeosaston hedelmä- ja säilykekaupan hoitaja 1927–1941, SOK:n Kokkolan konttorin johtaja 1941–1957 ja Helsingin konttorin johtaja vuodesta 1958. Hän oli myös Oy Sokle Ab:n toimitusjohtaja ja johtokunnan puheenjohtaja 1941–1958 ja hänellä oli useita osuustoiminnallisia ja muita luottamustehtäviä. Kauppaneuvoksen arvonimen Huhma sai 1960.

Lähteet
-------

1. 1 2  Sulo Huhma *Biografiasampo*. Viitattu 25.9.2022.
2. ↑  Kauppaneuvos Sulo Huhma 75-vuotias.  *Uusi Suomi*, 12.9.1968, nro 247, s. 20. Kansalliskirjasto. Viitattu 25.9.2022.
Marina Ginestà vuonna 1936 Colón-hotellin katolla Barcelonassa.
**Marina Ginestà** (29. tammikuuta 1919 Toulouse – 6. tammikuuta 2014 Pariisi) oli ranskalainen toimittaja ja Espanjan sisällissodan veteraani, joka esiintyy yhdessä sodan tunnetuimmista valokuvista.

Elämä
-----

Ranskalaisessa Toulousen kaupungissa syntynyt Ginestà muutti perheineen 11-vuotiaana Barcelonaan. Espanjan sisällissodan sytyttyä vuonna 1936 hän palveli vapaaehtoisena toimittajana ja tulkkina. Ginestà oli muun muassa Kansainvälisten prikaatien mukana kulkeneen Pravdan kirjeenvaihtajan, kirjailija Mihail Koltsovin avustajana. Hän oli tulkkina myös kuuluisassa haastattelussa, jossa Espanjan anarkistien johtohahmoihin kuulunut Buenaventura Durruti arvosteli kärkkäästi liittolaisensa Neuvostoliiton poliittista järjestelmää ja diktaattori Stalinia.

Sodan päätyttyä vuonna 1939 Ginestà pakeni Meksikon kautta Dominikaaniseen tasavaltaan, josta hän joutui lähtemään diktaattori Rafael Trujillo vainojen takia vuonna 1949. Belgialaisen diplomaatin kanssa avioitunut Ginestà palasi 1950-luvun alussa Barcelonaan, josta hän muutti myöhemmin Pariisiin.

Valokuva
--------

Marina Ginestàn kuuluisan valokuvan otti saksalaisen sotakuvaaja Hans Gutmann (myöh. Juan Guzmán) 21. heinäkuuta 1936 Barcelonassa sijaitsevan Colón-hotellin katolla. Mustavalkoisessa kuvassa 17-vuotias Ginestà poseeraa kivääri selässään. Se on yksi tunnetuimmista Espanjan sisällissodan aikaisista valokuvista, joka on myöhemmin esiintynyt muun muassa kirjojen kansikuvissa.

Vaikka kuvasta tuli vuosien saatossa yksi sodan hävinneiden tasavaltalaisten ikoneista, ei Ginestà itse ollut tietoinen valokuvan olemassaolosta, eikä kukaan myöskään tiennyt vuosikymmeniin siinä esiintyneen tytön henkilöllisyyttä. Vasta vuonna 2006 Gutmannin arkistoja tutkinut toimittaja onnistui jäljittämään kuvassa esiintyvän henkilön muun muassa Mihail Koltsovin päiväkirjamerkintöjen sekä muiden otettujen valokuvien perusteella. Hans Gutmann oli Ginestàn kuvaa arkistoidessaan kirjoittanut hänen sukunimensä väärin, jonka vuoksi henkilöllisyys pysyi tuntemattomana.

Valokuvan ottanut Hans Gutmann (1911–1982) pakeni sodan jälkeen kotimaansa Saksan natsihallintoa Meksikoon, jossa hän loi merkittävän uran valokuvaajan nimellä Juan Guzmán. Hän tuli tunnetuksi kuvattuaan 1950-luvulla meksikolaisten taiteilijoiden Frida Kahlon ja Diego Riveran tuotantoa ja työskentelyä.

Katso myös
----------

* Kaatuva sotilas

Lähteet
-------

1. 1 2  Muere Marina Ginestà, la sonrisa que plantó cara al fascismo  6.1.2014. Público. Viitattu 11.1.2014.
2. 1 2  Marina Ginestà - obituary  8.1.2014. The Telegraph. Viitattu 11.1.2014.
3. ↑  Frida Kahlo: Images of an Icon – Photographer Biographies Tacoma Art Museum. Viitattu 11.1.2014.

  


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Espanja
* Katalonia
* Saksa
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Marina Gamba** (noin 1570 Venetsia – 1619 Toscana) oli Galileo Galilein kolmen aviottoman lapsen äiti.

Yhdellä lukuisista käynneistään Venetsiassa Galilei tapasi Marina di Andrea Gamba -nimisen nuoren naisen. Marina Gamba muutti Galilein Padovan asuntoon ja synnytti hänelle kolme lasta. Lapset olivat Virginia (s. 1600), myöhemmin sisar Maria Celeste; Livia (s. 1601), myöhemmin sisar Arcangela ja Vincenzio (s. 1606). Kenenkään kolmen kastetodistuksessa ei mainita Galileita isäksi. Virginia on merkitty Marina Venetsialaisen haureuden tuotteeksi, Livian isää ei ole merkitty lainkaan ja Vincenzion isä on merkitty epäselväksi.

Kun Galilei jätti Padovan lopullisesti ottaakseen vastaan paikan Medicien hovissa Firenzessä 1610 hän otti kaksi tytärtään mukaansa mutta jätti Marina Gamban ja neljävuotiaan Vincenzion. Muutama vuosi myöhemmin Vincenziokin muutti Firenzeen. 1613 Marina Gamba nai Giovanni Bartoluzzin. Galilei piti kuitenkin ilmeisesti hyvät yhteydet Marinaan ja Bartoluzziin.

Galilei laittoi tyttärensä luostariin. Hänellä ei olisi ollut varaa tyttäriensä myötäjäisiin.

Lähteet
-------

1. ↑  Marina Gamba *Scientific Itineraries in Tuscany*.  2008. Viitattu 12.12.2020. (englanniksi)
2. 1 2 3 4  Marina Gamba *The Galileo Project*. Viitattu 12.12.2020. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Naess, Atle: *Galileo Galilei - When the World Stood Still*, s. 32–. Springer Science & Business Media, 23.2.2006. Teoksen verkkoversio.
**Kolmisoppi** on pieni ja syvähkö metsäjärvi Tohmajärven itäosassa Pohjois-Karjalassa. Sen pinta-ala on 6,4 hehtaaria ja vesitilavuus 0,64 kuutiohehtometriä. Etäisyys Joensuusta on 62 kilometriä kaakkoon. Kolmisoppi sijaitsee alle kahden kilometrin päässä Suomen ja Venäjän rajalta.

Maantiede
---------

Kolmisopin pituus on 400 metriä ja rantaviivan pituus 1 313 metriä. Saaria ei ole. Noin viidesosa järvestä on vähintään 15 metriä syvä. Syvin kohta sijaitsee järven keskiosassa. Länsirannalla kymmenen metrin syvyyskäyrä kulkee noin kymmenen metrin päässä rantaviivasta. Kolmisopin rantavyöhykkeellä on muutamia pientaloja ja järven kaakkoispuolitse kulkee maantie.

Kolmisopin vesitilavuus on 642 000 kuutiometriä eli 642 miljoonaa litraa.

Kolmisoppi (01.011.1.008) kuuluu Jänisjoen alaosan alueeseen (01.011), joka on kolmannen jakovaiheen vesistö Jänisjoen vesistöalueella (01). Toinen jakovaihe on Jänisjoen alue (01.01). Kolmisoppi on syvin Jänisjoen alaosan alueen 20:stä vähintään hehtaarin laajuisesta vakavedestä. Alueen laajimman järven, Sääperin, keskisyvyys on alle 2,5 metriä. Alueen pienimmän järven, Humalalammen, keskisyvyys on noin 5,2 metriä.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Kolmisoppi, vakavesi, Tohmajärvi
2. 1 2 3 4 5 6 7 8  Ympäristö.fi : Ympäristötiedon hallintajärjestelmä Hertta Ympäristötiedon hallintajärjestelmä Hertta. Viitattu 5.10.2021.
3. ↑  Kolmisoppi. Järviwiki. Viitattu 28.3.2022.
4. ↑  Jänisjoen alaosan alue (01.011). Järviwiki. Viitattu 28.3.2022.
**Nanny Kaunisto** (o.s. **Rivas**, ent. **Ringvall**, 7. toukokuuta 1911 Hämeenlinna – 22. joulukuuta 2006 Helsinki) oli silmätautien erikoislääkäri ja taiteenkerääjä.

Kaunisto ja hänen puolisonsa, lääketieteen tohtori Yrjö Kaunisto, keräsivät huomattavan, 78 teoksen suuruisen, taidekokoelman, jonka hän lahjoitti Ateneumille vuonna 2005 yhteisen testamentin perusteella. Kokoelmassa oli muun muassa 35 Helene Schjerfbeckin työtä. Lahjoitukseen liittyi myös muuta omaisuutta, josta muodostettiin Yrjö ja Nanny Kauniston rahasto Suomen Kulttuurirahastoon. Rahastosta myönnettävillä varoilla Valtion taidemuseo hankkii uusia töitä.

Kokoelman alku juontuu vuoteen 1943, jolloin Yrjö Kaunisto lääkintäkapteenina kävi äitinsä kanssa tapaamassa Schjerfbeckiä Luontolan parantolassa ja osti ensimmäiset maalaukset, kukka-aiheiset guassit. Kaunistot toivoivat Kuusisaaren-kodistaan museota teoksille, mutta Viljo Revellin suunnittelemaan rakennukseen olisi tarvittu niin suuria muutoksia, että ajatuksesta luovuttiin.

Nanny Kaunisto valmistui lääkäriksi 1938. Hän julkaisi artikkeleita sokeuden syistä ja sarveiskalvon dystrofiasta. Hän avioitui Yrjö Kauniston kanssa 1937. He olivat tavanneet opiskellessaan lääketiedettä Helsingin yliopistossa.

Lähteet
-------

* Helsingin Sanomat 8.2.2007 s. C7
* Suomen kulttuurirahasto (Arkistoitu – Internet Archive)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Suomi (KANTO)
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |