recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Chang’e 5** on Kiinan kuuluotain. Satelliitti laukaistiin kohti Kuuta 23. marraskuuta 2020. 1. joulukuuta 2020 Chang’e 5 laskeutui Kuuhun, ja 17. joulukuuta se palasi Maahan.

Chang’e 5:n tehtävä oli tuoda Kuusta kivinäyte Maahan ensimmäistä kertaa yli neljäänkymmeneen vuoteen. Luotaimen oli tarkoitus kerätä kaksi kilogrammaa materiaalia Oceanus Procellarumista. Chang’e 5 palasi Maahan 17. joulukuuta. Luotain laskeutui Kiinan Sisä-Mongoliaan, ja Kiinan avaruushallinnon johtaja Zhang Kejian ilmoitti pian tämän jälkeen luotaimen tehtävän onnistuneen. Edellisen kerran näytteitä oli tuonut Neuvostoliiton Luna 24 -luotain vuonna 1976. Yhdysvallat toi Kuun kiviä ensimmäisen kerran Maahan Apollo-lennoillaan vuosina 1969–1972.

Luotain pystytti Kuun pinnalle toisena maana maailmassa maansa lipun, joka on kaksi metriä leveä ja 90 senttiä korkea. Kiinan tavoite on kansainvälisen tutkimusaseman rakentaminen ja miehitettyjen avaruuslentojen aloittaminen Kuuhun 2030-luvulla.

Katso myös
----------

* Chang'e 1
* Chang'e 2
* Chang'e 3
* Chang'e 4

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6  NSSDCA/COSPAR ID: 2020-087A *NSSDCA Master Catalog Search*. Viitattu 17.12.2020. (englanniksi)
2. ↑  Chinese spacecraft carrying rocks and soil from the moon returns safely *The Guardian*.  16.12.2020. Guardian News & Media Limited. Viitattu 17.12.2020. (englanniksi)
3. ↑  Avaruus | Kiina pystytti lippunsa Kuuhun toisena valtiona maailmassa *Helsingin Sanomat*.  4.12.2020. Viitattu 4.12.2020.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Chang’e 5** Wikimedia Commonsissa
Azhuuranin uskonto. ELi mursu uskonto on osa Buddhalaisuutta ja Evankelisluterilaisuuta. Uskonto syntyi 1392 Goryeossa eli nykyisessä koreassa. suurin osa munkeista lähti levittämään uskontoa lopultakin he päätyivät eurooppan pohjoismaihin. Gwangjong oli mukana levitämässä uskontoa mutta palasi omaan maahan Goryeoon. Alussa uskonolla ei ollut jumalaa ja ajan myötä uskonto hiipui vuonna 1673 oli Azhuuralaisia oli noin 500 heitä kutsutiin viimeisiksi Azhuuralaisiksi. Vuonna 1939 oli vielä yksi Azhuuralainen Charles Rusakonpää hän oli talvisodassa että toisessa maailman sodassa mukana. Hän ei ollut kovin kuuluisa. hän näki Azhuuralaisen jumalan nimeltään Suur Mursu Sitten hän uskoi taas millaista olla tosi uskovainen. Vuonna 1960 Charles kirjoitti kirjan Azhuuranin jumala se ei myynyt yhtään kaikki nauroivat hänelle ja sanoivat pelkäksi taruksi. Azhuuranin uskonnossa elää monta hahmoa ja tarinoita. Charles muutti sukunimensä Sotaniemeksi. Goryeossa Buddhalaisuutta Evankelisluterilaisuuta talvisodassa maailman sodassa
Pinkki osterivinokas  
*Pleurotus djamor*
**Pinkki osterivinokas** (*Pleurotus djamor*) on Pleurotaceae-suvun sienilaji. Saksalaissyntyinen kasvitieteilijä Georg Eberhard Rumphius nimesi sen alun perin *Agaricus djamoriksi*, ja Elias Magnus Fries hyväksyi tämän nimen vuonna 1821. Se tunnettiin monilla eri nimillä ennen kuin Karel Bernard Boedijn siirsi sen osterivinokkaiden sukuun vuonna 1959.

Ominaisuudet
------------

Pinkin osterivinokkaan makua kuvaillaan lihaisaksi ja kalaisaksi. Kuten useimmat sienet, se on varsin umamimainen. Sen rakenne on sekä lihaisa että pureskeltava. Kun se paistetaan rapeaksi, se muistuttaa pekonia tai jopa kinkkua. Raakana sillä on kuitenkin hapan maku. Pinkki osterivinokas on nimensä mukaisesti vaaleanpunainen. Sillä on kihartuva, halkaisijaltaan 2–5 cm oleva lakki. Lakin suojukset ovat myös melko ohuet. Varsi on hyvin lyhyt tai sitä ei ole lainkaan. Koska pinkin osterivinokkaan säilyvyysaika on vain noin vuorokauden, sitä on vain hyvin harvoin saatavilla kaupoissa. Koska sieni tuottaa satoa vain keväästä syksyyn, sitä on saatavilla vain tuona aikana.

Käyttö
------

Pinkit osterivinokkaat soveltuvat parhaiten kypsennettäviksi, keitettäviksi, paahdettaviksi tai paistettaviksi. Niitä voidaan paistaa tai sekoittaa muiden vihannesten kanssa, lisätä pastaruokiin, ripotella pizzan päälle, paistaa kananmunien kanssa, lisätä keittoihin, muhennoksiin tai risottoon. Niitä voidaan myös paistaa ja sekoittaa kermapohjaisiin valkoisiin kastikkeisiin maun lisäämiseksi. Lihaisan rakenteensa vuoksi nämä sienet vaativat perusteellista kypsentämistä, jotta niiden maku ja syötävä koostumus kehittyvät. Pinkit osterivinokkaat sopivat hyvin yhteen korianterin, persiljan, mintun, basilikan, valkosipulin, inkiväärin, sipulin, seesamiöljyn, soijakastikkeen, paprikan, punakaalin, broccolinin, maissin, purjon, kvinoan, nuudelien, riisin ja perunoiden kanssa.

Esiintyvyys
-----------

Pinkkejä osterivinokkaita tavataan yleisesti Meksikon keskiosissa. Se on tunnetuin sieni Tlayacapanissa, Morelosissa, ja 98,8 prosenttia kyselyyn osallistuneista paikallisista pystyy tunnistamaan sen. Siellä sen on todettu kasvavan toukokuusta marraskuuhun. Paikalliset keräävät sientä ja sitä myydään usein markkinoilla. Paikalliset kutsuvat sitä eri nimillä: "seta", "cazahuate", "orejón", "hongo de pino", "blanco", "oreja de cazahuate".

Lähteet
-------

1. ↑  , Pink Flamingo Oyster Mushrooms *specialtyproduce.com*. Viitattu 15.8.2023. (englanniksi)
2. ↑  Álvarez-Farias ZJ, Díaz-Godínez G, Téllez-Téllez M, Villegas E & Acosta-Urdapilleta ML: Ethnomycological knowledge of wild edible mushrooms in Tlayacapan, Morelos.  *Mycosphere*, 2016, nro 7 (10), s. 1491-1499.  Guizhou Academy of Agricultural Sciences. Artikkelin verkkoversio (pdf).

Aiheesta muualla
----------------

* Growing pink oyster mushrooms
**Oliver Ruutu** (s. 25. helmikuuta 2004) on suomalainen kilpagolfaaja, joka edustaa Archipelagia Golfia (ArGC). Ruutu on voittanut 2020 Finnish International Junior Championship -kilpailun 16-vuotiaiden poikien sarjassa. Ruutu voitti myös tammikuussa 2023 Espanjan Parador de Malagan kentällä järjestetyn Lauro Finnish Open -kilpailun. Kaudella 2023 Ruutu pelaa Finnish Tourilla.

Urheilu-ura
-----------

Ruutu aloitti golfin vuonna 2011 ja liittyi heti Achipelagia Golf Clubiin Paraisille. Ensimmäisinä vuosina Oliverin valmentajana toimi Janne Vellamo. Timo Rauhala aloitti Ruudun valmentajana vuonna 2019. Ruudun fysiikkavalmentajana toimii Ville Rintala. Ruutu on pelannut aktiivisesti kansainvälisissä kisoissa 14-vuotiaasta lähtien. Vuonna 2022 Ruutu kuului poikien maajoukkueeseen ja kausi huipentui poikien EM-kisoihin Saksassa, jossa Ruutu toimi joukkueen kapteenina.

Saavutukset
-----------

* Voitto 2020 Finnish International Junior Championship hosted by Mikko Ilonen/ Boys 16
* Voitto 2023 Lauro Finnish Open hosted by Fuge team/ Boys 21

Lähteet
-------

* Ehjä alkukausi toi Oliver Ruudulle ensimmäisen mestaruuden – "En oikein itsekään uskonut, että nousu voittoon olisi mahdollinen" – Turun Sanomat
**Kulhon koulu** on Pohjois-Karjalassa Kontiolahden Kulhon kylässä Rekilammen rannalla sijaitseva alakoulu. Koulussa on noin 130 oppilasta ja noin kymmenen opettajaa. Koulu sijaitsee noin kymmenen kilometrin päässä Joensuusta ja noin 20 kilometrin päässä Kontiolahden kuntakeskuksesta. Koulussa on oppilaskunta ja koulun yhteydessä toimii esikoulu.

Historia
--------

Koulun rakentaminen aloitettiin vuonna 1928 ja koulussa oli aluksi vain kaksi opettajaa.

Vuonna 1963 koulua laajennettiin rakentamalla kouluun keittiö ja laajentamalla luokkatiloja. Koulu peruskorjattiin 1990-luvulla. Peruskorjauksen yhteydessä koulu sai uuden lisärakennuksen, johon kuului liikuntasali. Vuonna 2006 koulua laajennettiin vielä rakentamalla neljä uutta luokkahuonetta sekä tilat tietotekniikalle, terveydenhoitajalle ja lääkärille.

Lähteet
-------

1. ↑  Kulhon koulu Kontiolahden kunta. Viitattu 14.9.2021.
2. 1 2  Tietoja koulusta (Arkistoitu versio) Kontiolahden kunta.  Arkistoitu 12.10.2017. Viitattu 14.9.2021.

Aiheesta muualla
----------------

* Kulhon koulun kotisivut
* Peda.net: Kulhon koulu
EUFOR Althean tunnus
 **EUFOR Althea** on Euroopan unionin 2. joulukuuta 2004 aloittama sotilaallinen kriisinhallintaoperaatio Bosnia ja Hertsegovinassa. Se jatkaa Naton SFOR-operaation kaltaisella toimeksiannolla ja nivoutuu kiinteästi yhteen EU:n maassa jo pidempään ylläpitämien poliisi- ja tarkkailijaoperaatioiden kanssa. Althea-operaatio on ensimmäinen EU:n johtama huomattava sotilaallinen rauhanturvaoperaatio.

Suomalaiset Althea-operaatiossa
-------------------------------

Operaatioon osallistuu yhteensä noin 7 200 rauhanturvaajaa, joista 176 on Suomesta (2/2006). Suomalaisista valtaosa palvelee operaation Pohjoisessa taisteluosastossa (Multinational Task Force North, MNTF N), joka oli aluksi suomalaisen prikaatikenraalin johdossa. Taisteluosaston päätukikohta on Tuzlan kaupungin lähistöllä sijaitsevassa Zivinicen kunnassa oleva Camp Eagle Base (CEB).

Suomen päävastuualueena on vastata osaston viesti- ja johtamisjärjestelmästä. Järjestelmässä käytetään TETRA-teknologiaa, joka on sama kuin suomalaisessa viranomaisverkossa VIRVE:ssä käytetty.

Aiheesta muualla
----------------

* Althea-operaation kotisivu
* Althea Puolustusministeriön sivuilla (Arkistoitu – Internet Archive)
* Althea Puolustusvoimien sivuilla (Arkistoitu – Internet Archive)
Vakkilan tsasouna lähellä Raudun kirkonkylää.
**Profeetta Elian tšasouna** oli Palkealan ortodoksiseen seurakuntaan kuuluva tšasouna Vakkilan kylässä Raudun entisessä kunnassa luovutetussa Karjalassa.

Profeetta Elian tšasouna rakennettiin hirrestä vuonna 1901 Pyhän Synodin varoilla. Se oli pyhitetty profeetta Elian muistolle. Varsinaisen tšasounan pinta-ala oli 45 m² ja lisäksi siinä oli 10 m² avoeteinen. Tšasouna oli 3,4 metriä korkea ja siinä oli pärekatto. Profeetta Elian tšasounaan siirrettiin irtaimistoa vuonna 1929 lakkautetusta Petäjärvellä sijainneesta Apostolien Pietarin ja Paavalin tsasounasta. Tšasounaa korjattiin vuonna 1939. Talvisodan aikana tšasouna vaurioitui ja venäläiset ovat sen sittemmin hävittäneet.

Lähteet
-------

* Koponen Paavo, Karjalan kirkkokummut. Tammi, Sulkava 1999. ISBN 951-31-1431-7
* Karjalan ja Petsamon ortodoksiset kirkot ja kirkkotaide, toimittanut Kristina Thomenius ja Minna Laukkanen. Etelä-Karjalan taidemuseon julkaisuja 18:1b, Jyväskylä 1997. ISBN 951-785-018-2
Koiskalan kartanon kuistilla istumassa kenraali Alexander Stjernvall ja herra Munsterhjelm (n. 1900).
**Alexander Leonard Theodor Alfons Stjernvall** (27. joulukuuta 1842 Vaasa – 25. maaliskuuta 1910 Helsinki) oli Venäjän keisarillisessa armeijassa palvellut suomalainen kenraalimajuri.

Stjernvallin vanhemmat olivat everstiluutnantti, pankinjohtaja Kurt Gustaf Stjernvall ja Sofia Carolina Krook ja puoliso vuodesta 1883 Vera Vladimirovna Muromtseva. Kenraali  Gustav Alexander Robert Stjernvall oli hänen veljensä. Alexander Leonard Theodor Alfons Stjernvall tuli oppilaaksi Haminan kadettikouluun 1856 ja määrättiin sieltä 1864 valmistuttuaan aliluutnanttina palvelukseen 1. H.M. Mecklenburg-Strelitzin herttua Georgin krenatööritarkk’ampujapataljoonaan. Hänet siirrettiin vänrikkinä Henkivartioväen Preobraženskojen rykmenttiin 1867 ja ylennettiin aliluutnantiksi samana vuonna, luutnantiksi 1869, alikapteeniksi 1871 ja kapteeniksi 1876. Turkin sotaan Stjernvall osallistui komppanianpäällikkönä Henkivartioväen Preobraženskojen rykmentin reservipataljoonassa 1877–1878. Hänet ylennettiin everstiksi 1883 ja asetettiin Henkivartioväen jalkaväen reserviin. Seuraavan vuoden lopulla Stjernvall nimitettiin Ukrainan alueella olleen Tšigirin piirin sotilaskäskynhaltijaksi, merkittynä uudelleen armeijan jalkaväen upseeriluetteloihin. Vuonna 1887 hänet siirrettiin Kaunasin piirin sotilaskäskynhaltijaksi Liettuaan, vuonna 1896 Stjernvall kutsuttiin Rjazanin piirin kunniasotilaskäskynhaltijaksi. Hän sai eron sotapalveluksesta kenraalimajurina lokakuussa 1899.

Lähteet
-------

1. 1 2  Alexander Leonard Theodor Alfons Stjernvall *Suomalaiset kenraalit ja amiraalit Venäjän sotavoimissa 1809–1917*. Biografiakeskus, Suomalaisen Kirjallisuuden Seura. (Viitattu 26.4.2020)
Liedon Parman logo
**Liedon Parma** on vuonna 1907 perustettu lietolainen urheiluseura. Seuralla on toimintaa hiihdossa, lentopallossa, mäkihypyssä, suunnistuksessa ja yleisurheilussa. Seuran puheenjohtaja on Maarit Lempiäinen.

Mäkihyppy
---------

Parmaharjun hyppyrimäki.
Liedon Parmalla on kolme hyppyrimäkeä Liedon Parmaharjulla.*lähde?* Normaalimäki otettiin käyttöön alkuvuonna 1969 ja siinä kilpailtiin Suomen-mestaruuksista ensimmäisen kerran vuonna 1971. Lietolaisia mäkihyppääjiä ovat muun muassa olleet Parmaharjun mäkien rakentamista puuhannut ja aikanaan Varsinais-Suomen ainoaksi mäkihyppääjäksi tituleerattu Pekka Vento sekä SM-kilpailussa kotimäessään kuudenneksi vuonna 1983 sijoittunut Timo Raidisto.

Lentopallo
----------

Seuran lentopallon miesten edustusjoukkue pelasi 1-sarjassa.*milloin?*

Suunnistus
----------

Liedon Parmalla ja Mynämäen Suunnistajat -52:lla on yhteinen edustusseura, MS Parma. Vuodesta 2003 kaikki Parman ja MS-52:n suunnistajat edustavat MS Parmaa.

Liedon Parma voitti Jukolan viestin vuosina 1969, 1972 ja 1974 sekä Venlojen viestin vuosina 1995, 2000 ja 2001. Maailmanmestarit Liisa Veijalainen ja Reeta-Mari Kolkkala edustivat huippuvuosinaan Parmaa.

Yleisurheilu
------------

Parma oli Suomen Urheiluliiton seuraluokittelun 42:s vuonna 2011). Seuralla on noin 100 lisenssin lunastanutta yleisurheilijaa, muiden muassa kestävyysjuoksijat Laura Skyttä ja Saara Skyttä sekä seitsenottelija Maiju Mattila. Kestävyysjuoksija Tuomas Jokinen edusti Parmaa vuoteen 2008.

Lähteet
-------

1. ↑  Vahtola, Jouko: *Suomen mäkihypyn historia*, s. 262, 274. Suomalaisen kirjallisuuden seura, 2012. ISBN 978-952-222-313-5.
2. ↑  Vahtola, Jouko: *Suomen mäkihypyn historia*, s. 274. Suomalaisen kirjallisuuden seura, 2012. ISBN 978-952-222-313-5.
3. ↑  Siukonen, Markku & Ahola, Matti: *Urheilun vuosikirja 5*, s. 293. Oy Scandia Kirjat Ab, 1983. ISBN 951-9466-36-3.
4. ↑  Pihlaja, Juhani: *Urheilun käsikirja*, s. 698. TietoSportti, 1994. ISBN 951-97170-0-5.
5. 1 2  Jukolan historia *jukola.com*. Viitattu 15.1.2021.
6. ↑  MM-naisjoukkue vuoden suunnistaja *Helsingin Sanomat*.  20.11.1995. Viitattu 15.1.2021.
7. ↑  Pihlaja, Juhani: *Urheilun käsikirja*, s. 691, 695–696. TietoSportti, 1994. ISBN 951-97170-0-5.
8. ↑  Seuraluokittelu 2011 *tilastopaja.org*.  Arkistoitu 13.6.2015. Viitattu 13.9.2012.

Aiheesta muualla
----------------

* Liedon Parman viralliset sivut
**Teodor Sillman** (ven. Фёдор Фёдорович Си́льман, *Fjodor Fjodorovitš Silman*; 17. tammikuuta 1854 Helsinki – 12. maaliskuuta 1926 Hatsina, Pietarin kuvernementti, Neuvostoliitto) oli suomalainen Venäjän laivaston vara-amiraali, joka toimi myös jonkin aikaa senaattorina Markovin johtamassa senaatissa.

Sillmanin vanhemmat olivat eversti Claes Gustaf Fredrik Sillman ja hänen 1. puolisonsa Xenia Sokoloff. Hänen veljensä oli kenraalimajuri Nikolai Sillman. Sillman opiskeli 1871–1879 Pietarin merikadettikoulussa yleten midshipmaniksi kurssin lopulla. Luutnantiksi ylennetty Sillman oli 1881–1886 Pietarin merikadettikoulussa nuorempana luokanjohtajana, vuosina 1886–1891 vanhempana upseerina 1. luokan risteilijä *Vladimir Monomahilla* ja 1891–1893 kapteeniluutnantiksi ylennettynä vanhempana upseerina ristelijä *¨Pamjat Azovalla*.

Sillman oli sitten päällikkönä satamahöyryvene *Mogutšilla* 1893–1895, monitori *Smertšillä* 1895-1896, tykkivene *Koreetsilla* 1896–1897 ja torpedoristeilijä *Gaidamakilla* 1898–1900. Hän teki tykkivene Koreetsilla edestakaisen matkan Kronstadtista Tyynellemerelle ja osallistui torpedoristelijä Gaidamakilla Kiinan boksarikapinallisia vastaan käytyyn sotaan ja Takun linnoituksen valtaukseen kesällä 1900.

1. luokan kapteeniksi ylennetty Sillman siirrettiin vuonna 1900 Siperian meriekipaasista Itämeren laivastoon. Hänestä tuli tammikuussa 1901 panssaripatterilaiva *Pervenetsin* päällikkö ja joulukuussa 1901 12. meriekipaasin komentaja ja ristelijä *Pamjat Azovan* päällikkö.

Vuosina 1906–1909 kontra-amiraaliksi ylennetty Sillman toimi *Keisari Paavalin invalidikodin* johtajana. Hänestä tuli 13. lokakuuta 1909 Markovin senaatin talousosaston jäsen ja hän oli tässä tehtävässä helmikuuhun 1910 saakka. Sillman palasi vielä joksikin aikaa Keisari Paavalin invalidikodin johtajaksi mutta sai sitten 3. lokakuuta 1911 eron vakinaisesta palveluksesta. Sillman muutti tämän jälkeen asumaan Hatsinaan Inkerinmaalle jossa hän vietti loppuvuotensa.

Sillman oli naimisissa Ekaterina Vasiljevna Nikolajevan kanssa.

Lähteet
-------

* Teodor Sillman *Suomalaiset kenraalit ja amiraalit Venäjän sotavoimissa 1809–1917*. Biografiakeskus, Suomalaisen Kirjallisuuden Seura.

Aiheesta muualla
----------------

* Landsmän i ryska marinen 1808-1918, s. 146; Suomen sukututkimusseuran julkaisuja XIV 1938

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Kenraalit ja amiraalit

 |

 |
**Juho Emil Lehén** (27. marraskuuta 1883 Jämsänkoski – 9. toukokuuta 1918 Viipuri) oli toimittaja, kirjailija ja Lappeenrannan punakaartin johtajia Suomen sisällissodan aikana. 

Emil Lehénin vanhemmat olivat puuseppä Juho Lehén ja Erika Samulintytär. Hänen nuorempi veljensä oli Tuure Lehén.

Lehén toimi vuoteen 1903 saakka Jämsänkosken tehtaalla konttoriapulaisena. Muutettuaan paikkakunnalta hän työskenteli työväen osuuskaupan palveluksessa ensin Viialassa ja sitten Lempäälässä. Lehén oli vuosina 1904-1905 viipurilaisen Työ-lehden ensimmäisenä päätoimittajana. Vuosina 1906–1907 hän toimi *Pohjolan tukkityömiesten ammatillisen järjestön* kiertävänä asiamiehenä ja puhujana ja oli mukana organisoimassa Pohjolan tukkityöläisten suurta lakkoa. Tämän jälkeen Lehén palasi osuuskauppaliikkeen palvelukseen, ensin vuosina 1907–1908 Forssassa ja sitten osuuskaupanhoitajana Ruovedellä, Pyhäjärvellä, Porvoon Hamarissa ja Riihimäellä. Vuodesta 1913 Emil Lehén oli Lappeenrannassa ilmestyneen *Kansan Ääni* -lehden toimittajana. Hän toimi myös kirjailijana kirjoittaen proosaa, runoja ja näytelmän.

Sisällissodan alettua Lehén jatkoi Kansan Äänen toimittajana, minkä lisäksi hän toimi Lappeenrannan vankilan johtajana punaisen vallan aikana. Hän ei kyennyt estämään valkoisten vankien joukkomurhaa Saimaan jäällä 22. huhtikuuta 1918 ja katsoi parhaaksi paeta Viipuriin. Hän jäi siellä valkoisten vangiksi, sai moninkertaisen kuolemantuomion ja teloitettiin Viipurin vankileirillä, tarinan mukaan Mannerheimin seuratessa tapahtumia. Lehénille oli myös tarjottu mahdollisuus paeta vankileiristä, mutta hän kieltäytyi.

Teoksia
-------

* *Elon myrskyissä*. Ammattilaisten kirjapaino, Turku 1903
* *Se oli pettäjän palkka : novelli*. Ammattilaisten kirjapaino, Turku 1903
* *Savua ja tulta : kokoelma runoja*. Reino Drockila, Kotka 1904
* *Elämän aallokossa : kertomuksia ja kuvauksia*. Työväen sanomalehti, Tampere 1905
* *Revontulia I : kokoelma runoja*. Atte Mantere, Kemi 1906
* *Pohjolan tukkityöläisten lakko sen synty ja kehitys*. Atte Mantere, Kemi 1907
* *Vastanaineitten vastukset. 3-näytöksinen huvinäytelmä*. Tekijä, Lappeenranta 1916

Lähteet
-------

* Palmgren, Raoul: *Työläiskirjallisuus (proletaarikirjallisuus) : kirjallisuus- ja aatehistoriallinen käsiteselvittely*, s. 149, 206. Porvoo, Helsinki: WSOY, 1965.
* Suomen kirjailijat -tietokanta (Arkistoitu – Internet Archive)
* Jämsänkoskelaisia kirjailijoita - Emil Lehén *Museo24.fi*. Museo24 - Jämsän seudun virtuaalimuseo. Viitattu 23.7.2019.
* Tiedot henkilöstä: Lehén Juho Eemil Juhonpoika *Suomen sotasurmat 1914-1922 -tietokanta*. Arkistolaitos.  Arkistoitu 31.1.2018. Viitattu 23.7.2019.

Aiheesta muualla
----------------

* Lisää luettavaa aiheesta **Emil Lehén** on Wikiaineistossa
* Sitaatteja aiheesta **Emil Lehén** Wikisitaateissa

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Kansallisbiografia
* Biografiasampo

 |

 |
**Stig Lindberg** (syntyjään **Frederick Stigurd Lindberg**; 17. elokuuta 1916 Uumaja – 7. huhtikuuta 1982 San Felice Circeo, Italia) oli ruotsalainen muotoilija, keraamikko ja kuvittaja.

Elämä
-----

Lindberg kasvoi synnyinkaupungissaan Uumajassa ja myöhemmin Jönköpingissä. Hän opiskeli piirtämistä Tukholman taideteollisessa korkeakoulussa Konstfackissa ja jatkoi myöhemmin taideopintoja Kööpenhaminassa ja Pariisin kuulussa Académie Colarossissa. Lindberg aloitti työuransa kesätyöntekijänä muotoilija Wilhelm Kågen alaisuudessa Gustavsbergin posliinitehtaalla, jossa pysyi eri tehtävissä aina vuoteen 1980 saakka. Hän oli erityisesti keraamisista tuotteistaan tunnetun Gustavsbergin taiteellinen johtaja vuosina 1949–1959 ja 1972–1978.

Stig Lindbergin Gustavsbergille suunnittelemat Berså- ja Spisa-sarjojen kahvikupit
Gustavsbergin tehtaalla muotoilijoita rohkaistiin kokeilemaan monipuolisesti erilaisia tekniikoita. Lindberg osoitti muotoilijana idearikkauttaan ja sai ottaa huomattavia taiteellisia vapauksia. Hän käytti työssään monia eri materiaaleja kuten muovia, metallia, savea ja paperia. Hänen muotoilemansa tuotteet olivat usein hyvin värikkäitä ja leikkisiä. Lindbergin huomattavimpiin töihin kuuluvat 1930- ja 1940-lukujen käsinmaalatut fajanssiastiat, 1940-luvun pariaaniposliinista muotoiltu veistossarja sekä 1950–1970-luvuilla esitellyt Spisa-, Berså- ja Birka-astiasarjat. Muotoilun ohella hän kuvitti surrealistisen leikkisillä piirroksillaan Lennart Hellsingin ja muiden lastenkirjailijoiden teoksia.

Lindberg sai työstään useita huomattavia tunnustuksia kuten Milanon triennaalin kultamitalit vuosina 1951 ja 1954 sekä Prinssi Eugenin mitalin vuonna 1968.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Lindberg Stig Design Addict. Viitattu 24.11.2019. (englanniksi)
2. 1 2  About Stig Linderg *Mother Sweden*. Viitattu 24.11.2019. (englanniksi)
3. ↑  Stig Lindberg (1916–1982) Bukowskis. Viitattu 24.11.2019. (ruotsiksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Stig Lindberg** Wikimedia Commonsissa

* Stig Lindberg Europeanassa

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Yhdysvallat
* Ruotsi

 |
|  |
| Taiteenala | 
* KulturNav
* Museum of Modern Art
* Victoria
* RKD Artists
* Te Papa (New Zealand)
* ULAN

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* IdRef

 |

 |
**Victor Gerhardi** (22. tammikuuta 1893 Pietari, Venäjä – 4. tammikuuta 1958 Hythe, Englanti) oli englantilainen insinööri ja kilparatsastaja.

Insinööri Gerhardi työskenteli Manchesterissa Jersey & Co. Ltd:ssä, ja vuonna 1920 hän tuli Suomeen yrityksen tytäryhtiön johtajaksi. Oltuaan Suomessa lähes 30 vuotta hän muutti joksikin aikaa yrityksen edustajaksi Tukholmaan ja palasi sen jälkeen Englantiin työskentelemään yrityksen pääkonttoriin Lontooseen.

Gerhardi oli omistautunut ratsastusurheilun harrastaja. Hän kilpaili aktiivisesti ja osallistui muun muuassa Suomen Kenttäratsastusseuran hallinnollisiin tehtäviin. Gerhardi järjesti myös merkittäviä kilpailupalkintoja sekä suorina lahjoituksina että kansainvälisten kontaktiensa kautta.

Gerhardi kilpaili este- ja kouluratsastuksessa sekä laukkakilpailuissa. Hänen menestyneitä kilpahevosiaan olivat muun muassa Lady Sprig, Black Prince, Paradox ja Desert Guide. Gerhardi palkittiin vuonna 1934, ensimmäisten palkittavien joukossa Suomen Ratsastajainliiton kultaisella ratsastajamerkillä. Merkkejä myönnettiin suoritettujen kokeiden ja aikaisempien kilpailusaavutusten perusteella.

Victor Gerhardi avioitui Helsingissä vuonna 1936 Joan Burburyn (o.s. Storm) kanssa. Myös Joan Burbury tunnettiin kilparatsastajana. Englantiin paluun jälkeen Gerhardi jatkoi yhteydenpitoa suomalaisiin ystäviinsä. Hän menehtyi kotonaan Hythessä tammikuussa 1958.

Lähteet
-------

1. ↑  Insinööri Victor Gerhardi 60-vuotias.  *Helsingin Sanomat*, 22.1.1953.
2. 1 2 3 4 5  Lavonius, Henrik: In Memoriam – Victor Gerhardi.  *Suomen Ratsastajainliiton kalenteri*, 1958, nro 2, s. 2–3.  SRL.   (ruotsiksi)
3. ↑  Suomen Ratsastajamerkki.  *Uusi Suomi*, 13.2.1934, nro 42, s. 11. Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot. Viitattu 25.7.2023.
4. ↑  Päivästä päivään.  *Helsingin Sanomat*, 8.4.1936, nro 96, s. 6. Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot. Viitattu 25.7.2023.
5. ↑  Huippujännitystä Grand Nationalissa.  *Helsingin Sanomat*, 16.9.1935, nro 249, s. 7. Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot. Viitattu 25.7.2023.
**Sífnoksen arkeologinen museo** (kreik. Αρχαιολογικό Μουσείο Σίφνου, *Archaiologikó Mouseío Sífnou*) on arkeologinen museo Kástron kylässä Sífnoksen saarella Kreikassa. Se esittelee saarelta löydettyä pääosin antiikin aikaista esineistöä.

Museo aloitti toimintansa vuonna 1986. Se toimii 1980-luvun alussa kunnostetussa kaksikerroksisessa rakennuksessa, joka on osa Sífnoksen venetsialaisaikaista linnoitusta eli Kástroa. Sífnoksella toimii myös toinen arkeologinen museo, Ágios Andréaksen arkeologinen museo.

Kokoelmat
---------

Museon kokoelmiin kuuluu löytöjä esihistorialliselta ajalta aina antiikin ajan loppuun ja roomalaisajalle. Pääosin esineet ajoittuvat geometriselta ja arkaaiselta kaudelta hellenistiselle kaudelle. Esineet olivat alun perin pääosin löytöjä Kástrosta, joka oli saaren antiikin aikaisen kaupungin paikka, sekä sen ympäristöstä. Myöhemmin museoon on asetettu näytille myös Ágios Andréaksen mykeneläisaikaisen asutuksen löydöt. Esineisiin lukeutuu muun muassa veistoksia, hautakiviä, rakennusten koristeosia, keramiikkaa ja rahoja.

* Museon sisätiloja.Museon sisätiloja.
* Museon kokoelmia.Museon kokoelmia.
* Varhaiskykladinen lamppu, 2000-luku eaa.Varhaiskykladinen lamppu, 2000-luku eaa.
* Korinttilaisten vaasien sirpaleita, 600–500 eaa.Korinttilaisten vaasien sirpaleita, 600–500 eaa.
* Kuroksen pää, n. 550 eaa.Kuroksen pää, n. 550 eaa.
* Roomalaisaikaisia lasiesineitä, 1. vuosisata–200-luku jaa.Roomalaisaikaisia lasiesineitä, 1. vuosisata–200-luku jaa.

Lähteet
-------

1. 1 2  Αρχαιολογικό Μουσείο Σίφνου: Ιστορικό Υπουργείο Πολιτισμού και Αθλητισμού.  Arkistoitu 25.9.2022. Viitattu 4.4.2016.
2. ↑  Archaeological Museum of Sifnos *Greeka.com*. Viitattu 4.4.2016.
3. ↑  Αρχαιολογικό Μουσείο Σίφνου: Περιγραφή Υπουργείο Πολιτισμού και Αθλητισμού.  Arkistoitu 15.8.2016. Viitattu 4.4.2016.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Sífnoksen arkeologinen museo** Wikimedia Commonsissa
**John Robins** (s. 4. toukokuuta 1982) on brittiläinen koomikko ja radiojuontaja.

Ura
---

Robins aloitti uransa stand-up -koomikkona vuonna 2005.
Hän on esiintynyt soolona Edinburghin Fringe Festivaaleilla vuosina 2009-2015 sekä 2017. Jokaisen esityksen myötä hän on ollut myös kiertueella ympäri Britanniaa. 

Robins on esiintynyt useissa brittiläisissä visailu- ja komediaohjelmissa, kuten *Alan Davies: As Yet Untitled*, *Live at the Apollo*, *Mock the Week*, *Celebrity Deal or No Deal*, *8 Out of 10 Cats Does Countdown*.

Helmikuusta 2014 alkaen Robins on juontanut viikoittaista radio-ohjelmaa *Elis James and John Robins*  yhdessä ystävänsä ja kollegansa Elis Jamesin kanssa brittiläisellä indierock-musiikkiin erikoistuvalla kaupallisella Radio X -kanavalla. Vuonna 2016 he kiersivät Britanniaa nimellä *The Elis James and John Robins Experience*. Maaliskuussa 2017 ohjelma voitti Chortle award -palkinnon.

Elokuussa 2017 Robins jakoi Hannah Gadsbyn kanssa Edinburgh Comedy Award -palkinnon esityksestään *The Darkness of Robins*.

Yksityiselämä
-------------

Robins kasvoi Bristolissa Lounais-Englannissa. Hän opiskeli St Anne's Collegessa Oxfordissa, pääaineenaan englannin kieli. Valmistuttuaan Oxfordista vuonna 2006 Robins muutti takaisin Bristoliin, jossa hän jakoi asunnon kolmen jo ammattilaisuransa aloittaneen koomikon, Jon Richardsonin, Russell Howardin ja Mark Olverin kanssa. 

Robins muutti Lontooseen vuonna 2012. Hän oli parisuhteessa näyttelijä ja koomikko Sara Pascoen kanssa 2013-2016. Robinsin vuoden 2017 Edinburgh Fringe Festivaalien esitys *The Darkness of Robins* käsitteli eroa Pascoesta. Pascoe kirjoitti erosta oman esityksensä *Lads Lads Lads* jonka hän esitti samoilla festivaaleilla.

Robins on intohimoinen Queen-fani. Uudenvuodenaattona 2014 Robins esiintyi yleisön lämmittelijänä Queenin ja Adam Lambertin konsertissa. Queenin lisäksi Robinsin suurimpiin idoleihin kuuluu englantilainen snooker-ammattilainen Ronnie O'Sullivan.

Robins on numismaatikko, ja hän keräilee brittiläisiä farthing-kolikoita.

Lähteet
-------

1. ↑  John Robins homepage *johnrobins.com*. Viitattu 27.2.2018. (englanniksi)
2. ↑  Radio X – Elis James and John Robins podcast Radio X. Viitattu 27.2.2018. (englanniksi)
3. ↑  Edinburgh festival fringe comedy award shared for first time The Guardian. Viitattu 27.2.2018. (englanniksi)
4. ↑  John Robins review – painfully funny account of a break up The Guardian. Viitattu 27.2.2018. (englanniksi)
5. ↑  Sara Pascoe: LadsLadsLads review – breakup tales from a woman reborn The Guardian. Viitattu 27.2.2018. (englanniksi)
6. ↑  Radio X *radiox.co.uk*. Viitattu 10.3.2018. (englanniksi)
7. ↑  John Robins homepage *johnrobins.com*. Viitattu 27.2.2018. (englanniksi)
8. ↑  The Guardian *theguardian.com*. Viitattu 10.3.2018. (englanniksi)
9. ↑  A Robins Amongst the Pigeons, Chapter 3 *arobinsamongstthepigeons.tumblr.com*. Viitattu 27.2.2018. (englanniksi)[vanhentunut linkki]


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa | 
* Europeana

 |

 |
Taatelisiirappia astiassa.
**Taatelisiirappi** on taateleista tehtyä tummaa siirappia ja hunajan ohella yksi vanhimmista makeutusaineista. Se sisältää hiilihydraatteja noin 73 prosenttia. Taatelisiirappia valmistetaan puristamalla, mutta koska taatelit sisältävät vähän vettä, niin ennen puristusta niihin lisätään vettä ja keitetään, minkä jälkeen niistä saadaan puristettua siirappia.

Taatelisiirappia käytetään esimerkiksi myslien, jugurtin ja jälkiruokien makeutukseen sekä ruuanlaittossa mausteena.

Lähteet
-------

1. 1 2  Everything You Wanted To Know About Date Syrup. *Date Lady*. Viitattu 28.8.2021. (englanniksi)
2. ↑  Taatelisiirappi kalorit 301 kcal / 100 g *Sulamo.fi*. Viitattu 28.8.2021.
3. ↑  Taatelisiirappi luomu, 250 g *Ruokavaliot.fi*.  Arkistoitu 28.8.2021. Viitattu 28.8.2021.
4. ↑  Taatelisiirappi *Sevan*.  Arkistoitu 28.8.2021. Viitattu 28.8.2021.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Taatelisiirappi** Wikimedia Commonsissa

* Dates processing *Bertuzzi*. Viitattu 28.8.2021. (englanniksi)
**Eusapia Palladino** (21. tammikuuta 1854 Minervino Murge – 16. toukokuuta 1918 Milano) oli italialainen nainen, jonka väitetään esiintymisissään tehneen useita yliluonnollisia asioita, kuten kanavointia, henkien aineellistamista ja levitointia. Menestyessään hän herätti myös skeptikkojen huomion. Hänen väitettyjä kykyjään tutkittiinkin useaan otteeseen vaihtelevin tuloksin.

Palladino syntyi Barin lähellä ja jäi 12-vuotiaana orvoksi. Hän lähti Napoliin, jossa paikallinen perhe työllisti hänet. Palladinon ympärille keskittyneiden outojen ilmiöiden on sanottu häirinneen perhettä. Ilmiöt jatkuivat, ja Palladino aloitti pian työnsä alueen pienissä spiritualistisissa piireissä. Hänet "löysi" sitten tohtori Ercole Chiaia, joka kuvasi kirjeessään psykiatri ja kriminologi Cesare Lombrosolle muun muassa tytön levitointia. Lombroso ei aluksi vastannut kirjeeseen, mutta myöhemmin hän kiinnostui aiheesta ja päätti tutkia Palladinon väitettyjä kykyjä. Hän ei löytänyt ilmiöille selitystä. Myöhemmin eri tutkijat kuitenkin päätyivät Palladinon kykyjen suhteen vaihteleviin tuloksiin, ja Palladinon todettiin myös syyllistyneen huijauksiin.

Palladinon kykyjen muiden tutkijoiden joukkoon kuului Charles Richet. Myös Bolesław Prus sekä Marie ja Pierre Curie osallistuivat hänen istuntoihinsa. Marie Curie pidätteli Palladinoa, kun Pierre Curie tarkkaili huoneessa esiintyneitä ilmiöitä. Pierre Curie vakuuttui ilmiöiden aitoudesta ja puolusti näkemystään kirjeissään ystävälleen Georges Gouylle. Pierre Curie kuvasi sellaisia ilmiöitä kuin pöydän leijumista ilmassa, esineiden liikkumista, käsien kosketuksia ja valonväläyksiä. Hänen mukaansa Palladinolla ei ollut paikalla ketään mahdollista avustajaa. Huoneen valaistus oli riittävä, jotta kaiken siellä tapahtuneen saattoi nähdä.

Palladino (keskellä) levitoi pöytää vuonna 1894. Julian Ochorowicz (vas.) kontrolloi oikealla kädellään ja tohtori Ségard (oik.) kontrolloi vasemmalla kädellään ja jalallaan.
Palladinon ikääntyessä hänen kykynsä heikkenivät. Skeptikkojen mukaan tämä johtui siitä, että tarkkailijat olivat tulleet tietoisemmiksi mahdollisista huijausmenetelmistä, minkä seurauksena istuntojen valvonta oli tiukentunut.

Lähteet
-------

1. ↑  Encyclopedia of the Unusual and Unexplained: Mediums and Channelers
2. ↑  The Mediumship of Eusapia Palladino.
3. 1 2  Paranormal-Encyclopedia.com: Eusapia Palladino.
4. ↑  Eusapia Palladino – Psychic Wonder or Blatant Fraud? (Arkistoitu – Internet Archive)
5. ↑  Famous Scientists and the Paranormal: Implications for Consciousness Research

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Eusapia Palladino** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
	+ 2
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Italian People
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**Ferdinand Mülhens** oli saksalainen kosmetiikka-alan yrittäjä, joka omisti vuonna 1792 perustetun kosmetiikkatehtaan Kölnissä.

Yhtiön täydellinen nimi oli **Eau de Cologne & Parfumerie Fabrik Glockengasse 4711 gegenűber pferdepost, Ferd. Mülhens, Köln, Rhein**. Yhtiön alkuperäinen nimi oli **Farina**, mutta oikeuden päätöksellä Mülhensiä kiellettiin käyttämästä sitä.

Ranskalaiset miehittivät Kölnin kaupungin vuonna 1794 ja numeroivat talot ja korttelit; parfyymitehtaan korttelin numeroksi tuli 4711. Koska alkuperäinen nimi meni kieltoon, yrittäjä päättikin käyttää tehdaskorttelin numeroa tavaramerkkinään; päätös oli sattumoisin erinomainen, ja numerosta tuli hänen tuotteidensa maailmankuulu tavaramerkki.

Valmistuslisenssejä myönnettiin kitsaasti, ja niiden saamisen ehdoton edellytys oli spriin korkea laatu sekä muiden raaka-aineiden ostaminen alkuperäiseltä valmistajalta.

Yksi lisenssi myönnettiin Suomeen Valtion Alkoholiliikkeelle vuonna 1920, ja se oli voimassa kieltolain loppuun asti eli vuoteen 1932, vaikkei kosmetiikan valmistus koskaan mikään suuri menestys ollutkaan. Tarkoitukseen perustettiin oma osasto, Teknokemia eli Tekno.

Teknon kosmetiikkaa Rajamäen tehdasmuseossa.
Yhtiö lähetti opettajaksi ja hajuvesimestariksi Rajamäen tehtaille erittäin ammattitaitoisen naiskemistin, neiti Elly Buchholzin, joka ehti lopulta lyhyeksi jääneen olonsa aikana oppia hiukan suomeakin; hänen mielisanontansa Teknon väelle oli:

> »*Te on tysmät kuin lesmät*!» 
> 
>

Lähteet
-------

* Rajamäen tehdasmuseo
* Olli Vehviläinen: Rajamäen tehtaat 1888–1963
Carn Dûm
**Angmar** oli fiktiivinen valtakunta J.R.R. Tolkienin kirjassa *Taru sormusten herrasta*.

Historia
--------

**Varoitus:  Seuraava kirjoitus paljastaa yksityiskohtia juonesta.**
Angmar perustettiin vuonna 1300 Kolmatta Aikaa pohjoisessa Sumuvuorten lähellä, ja sen perusti Nazgûlien johtaja, joka tunnettiin sittemmin nimellä Angmarin Noitakuningas, jonka tarkoitus oli raivata tie puhtaaksi herransa Sauronin tieltä. Angmar oli naapurikuningaskuntansa Arnorin vihollinen. Angmarin pääkaupunki oli Carn Dûm (= Punainen hauta).

Pian sen jälkeen kun Angmar perustettiin, se aloitti sodan jäljellä olevaa Dúnedainin valtakuntia Arthedainia, Rhudauria ja Cardolania vastaan. Noitakuningas valloitti Rhudaurin, Arnorin heikoimman valtakunnan.

Noitakuninkaan vallan alainen Rhudaur valloitti Arthedainin vuonna 1356 Kolmatta Aikaa ja hyökkäyksessä Arthedainin kuningas Argeleb I kuoli. Kuitenkin Cardolanin armeijan avulla, Arthedain saatiin takaisin. Vuonna 1409 Kolmatta Aikaa Angmar hyökkäsi Cardolaniin, tuhoten sen. Tällä kertaa Rhudaur katosi, jättäen Arthedainin viimeiseksi Dúnedainin kuningaskunnaksi. Arthedain sinnitteli vielä toiset 500 vuotta. Vuonna 1974 Kolmatta Aikaa Angmar keräsi joukkonsa ja iski Arthedainiin. Angmar valloitti Arthedainin pääkaupungin Fornostin, tuhoten Dúnedainin viimeisen kuningaskunnan.

Vuotta myöhemmin, Gondorin Prinssi Eärnur saapui Arthedainin avuksi, mutta liian myöhään. Hänen armeijansa löi Angmarin joukot Fornostin Taistelussa, mutta Noitakuningas säilyi hengissä. Hän pakeni ja meni Mordoriin, eikä Angmaria enää ollut. Voidaan sanoa, että Noitakuningas onnistui tehtävässään osittain: hänhän onnistui tuhoamaan Dúnedainin viimeisen kuningaskunnan.

**Juonipaljastukset päättyvät tähän.**

Angmar peleissä
---------------

Angmar esiintyy pelissä *The Lord of the Rings: The Battle for Middle-earth II - The Rise of the Witch-king*.
*Savon Työmiehen* ensimmäisen varsinaisen numeron etusivu.
**Savon Kansa** (1930–1944 **Savon Työmies**) oli Kuopiossa vuosina 1930–1958 ilmestynyt sosiaalidemokraattinen sanomalehti.

Kommunistisen *Savon Työn* lakkauttamisen jälkeen sen kustannusyhtiö Savon Kansan Kirjapaino Oy joutui sosiaalidemokraattien haltuun ja alkoi julkaista SDP:n uutta piirilehteä *Savon Työmiestä*. Vuonna 1944 se sai nimen *Savon Kansa*. Lehden taloudellinen tilanne oli alusta lähtien heikko ja muuttui 1950-luvulla täysin kestämättömäksi. Myös lehden journalistinen taso oli vaatimaton, ja SDP:n hajaannus 1950-luvun lopulla vähensi ennestään sen kannatusta. Syksyllä 1958 *Savon Kansa* lopetettiin taloudellisten vaikeuksien vuoksi.

Lehti ilmestyi aluksi kolme ja vuodesta 1942 lähtien neljä kertaa viikossa. Vuonna 1950 kokeiltiin kuusipäiväisyyttä, mutta jo samana vuonna jouduttiin palaamaan neljään ja seuraavana vuonna kolmeen viikoittaiseen ilmestymiskertaan. Levikki nousi vuonna 1939 kolmeen ja vuonna 1946 neljään tuhanteen kappaleeseen. Vuonna 1957 se oli 5 100 kappaletta. Päätoimittajina työskentelivät Eero Kaukinen (1931–1934), Eino Heinonen (1934–1942), Kalle Lampinen (1943–1949), Viljo Hyvönen (1949–1950), Sulo Jokela (1950–1951), Mauno Ojamo (1951), Tuomo Salo (1951–1953), Erkki Virtanen (1953–1955), Aimo Siltari (1955–1956) ja Eino Kyyhkynen (1956–1958).

Lähteet
-------

1. 1 2 3  *Suomen lehdistön historia 7: Hakuteos Savonlinna – Övermarks Tidning*, s. 365. Kuopio: Kustannuskiila, 1988. ISBN 951-657-241-3.
2. 1 2  *Suomen lehdistön historia 7: Hakuteos Savonlinna – Övermarks Tidning*, s. 366. Kuopio: Kustannuskiila, 1988. ISBN 951-657-241-3.

Aiheesta muualla
----------------

* *Savon Työmies* digitoituna Kansalliskirjastossa
Vaasan pommitukset. Vasemmalla Vaasan vesitorni. Raastuvankatu, VaasaVaasan pommitukset. Vasemmalla Vaasan vesitorni. Raastuvankatu, Vaasa
**Talvisodan pommitukset Vaasassa** oli osa Neuvostoliiton pyrkimystä painostaa paremmat rauhanehdot sodan päättyessä. Vaasa oli ainoana isona kaupunkina pommitusten pääkohde Etelä-Pohjanmaalla. Pommeja pudotettiin kuutena päivänä yhteensä 82 pommikoneella. Joulukuussa 1939 oli kolme pommitusta, tammikuussa 1940 kaksi ja helmikuussa yksi. Pommitusten yhteydessä pudotettiin noin 800 pommia.

Pommitukset
-----------

### Pommitus 19.12.1939

Pommituksiin osallistui kuusi Tupolev SB-2 konetta, jotka lähtivät Pohjois-Virosta Sinalepan tukikohdasta kohteena Vaasan satama.

### Pommitus 29.12.1939

Seitsemän pommikonetta pudotti 1000 - 1500 metrin lentokorkeudelta kantakaupungin, Vöyrin kaupunginosan ja rautatieaseman alueelle 35 - 40 räjähdyspommia. Hyökkäyksessä kuoli 4 ihmistä.

### Pommitus 31.12.1939

Uudenvuoden aattona 31 pommikonetta pudotti 260 pommia kohteenaan Vaasan tehtaat. Pommeista 22 oli suutaria. Hyökkäyksessä kuoli 6 ihmistä. Pommitus aiheutti seitsemän tulipaloa ja 13 taloa sortui.

### Pommitus 12.1.1940

Pommituksiin osallistui kymmenen konetta kahdessa aallossa. Kaksi päivää aikaisemmin saapunut ilmatorjuntajaos sai aikaan sen, että koneet pysyttelivät korkealla, ensimmäinen aalto 3500 metrin korkeudella ja toinen 5000 metrin. Pommeja tiputettiin 95 ja kuolleita oli yksi.

### Pommitus 14.1.1940

Vaasan pahin pommitus koettiin 14.1.1940, jolloin 28 pommikonetta pudotti 220 pommia. Eniten pommeja tuli Kirkkopuistikon ja Koulukadun sekä ratapihan alueelle. Kuolleita oli 11.

### Pommitus 17.2.1940

Viimeinen pommitus kolmella koneella suuntautui Vaskiluodon alueelle, jonne pudotettiin muutama pommi. Merkittäviä vahinkoa ei syntynyt.

Lähteet
-------

1. ↑  Pommikonelaivueet jylisivät taivaalla talvisodan kuukausina *Yle Uutiset*. Viitattu 6.2.2021.
2. 1 2 3 4 5 6 7  Vapausotiemme Lakeuden Perinneyhdistys ry: Vaasan pommitukset *Puheenjohtaja Tapani Tikkalan esitelmä Vaasan sotilaskodissa 27.11.2019*.  27.11.2019. Viitattu 6.2.2021.

Aiheesta muualla
----------------

Digitaaliarkisto - Ilmapuolustusaluekeskus Vaasa 1939-1945 *digi.narc.fi*.  Arkistoitu 14.2.2021. Viitattu 6.2.2021.
**Henschel P.135** oli suunnitteluasteelle jäänyt saksalainen yksipaikkainen suihkuhävittäjä. Sitä ei ehditty saada tuotantoon ennen toisen maailmansodan loppua.

P.135:n suunnittelu
-------------------

Arado ja Henschel tekivät laajan yhteistyösopimuksen vuoden 1944 lopulla, jonka puitteissa yhtiöt jakoivat toisilleen keräämiään tietoja aerodynamiikasta ja nuolisiivistä. Tämän lisäksi Alexander Lippisch jakoi omaa aerodynamiikan tietämystään yhtiön kanssa. Vuoden 1945 alussa Henschelillä työskennellyt Friedrich Nicolaus aloitti saatujen tietojen pohjalta deltasiipisen peräsimettömän hävittäjän kehityksen. Koneen esittelyä edeltänyt esiprojekti saatiin valmiiksi helmikuussa 1945.

P.135:stä oli tarkoitus tulla lyhytrunkoinen puu-metallirakenteinen peräsimetön hävittäjä. Aseistus, ohjaamo ja HeS 011A -suihkumoottori oli tarkoitus mahduttaa koneen metallirakenteiseen runkoon. Viisiosaiset siivet oli tarkoitus valmistaa puusta parempien materiaalien puutteen takia.

Projektia arvioinut komitea oli yleisesti tyytyväinen siihen, mutta oli kriittinen P.135:n moottorin imuilma-aukon pituuden suhteen, ja olisi halunnut koneeseen perinteisen peräsimen. Komitean 27-28. helmikuuta 1945 pidetyssä kokouksessa P.135 sijoittui toiseksi Messerschmittin ehdokkaan jälkeen.

P.135 sai sodan lopulla täydelliset tulokset sille tehdyissä lisätuulitunnelikokeissa, ja niiden seurauksena sen massatuotannon valmistelu aloitettiin. Projekti keskeytyi lopulta toisen maailmansodan loppumiseen.

Tekniset tiedot
---------------

*Lähde:* 

**Yleiset ominaisuudet**

* **Miehistö:** 1
* **Pituus:** &&&&&&&&&&&&&&07.07500007,75 m
* **Kärkiväli:** &&&&&&&&&&&&&&09.02000009,20 m
* **Korkeus:** &&&&&&&&&&&&&&04.02000004,20 m
* **Siipipinta-ala:** &&&&&&&&&&&&&020.&&&&0020,0 m²
* **Suurin lentoonlähtöpaino:** &&&&&&&&&&&04100.&&&&004 100 kg
* **Voimalaite:** &&&&&&&&&&&&&&01.&&&&001 × Heinkel HeS 011A -suihkuturbiini; &&&&&&&&&&&&&012.087000012,87 kN

**Suoritusarvot**

* **Suurin nopeus:** &&&&&&&&&&&&0984.&&&&00984 km/h 7 000 metrissä
* **Lentomatka:** &&&&&&&&&&&01000.&&&&001 000 km
* **Lakikorkeus:** &&&&&&&&&&014000.&&&&0014 000 m

Lähteet
-------

Ryś, Marek: *German Air Projects Vol. 2 - Fighters*, s. 23-24. Redbourn, UK: Mushroom Model Publications, 2004. ISBN 83-89450-07-0. 

### Viitteet

1. 1 2 3 4 5  Ryś 2004, s. 23–24
2. ↑  Ryś 2004, s. 96
**Metos Oy Ab** on suomalainen ammattikeittiölaitteita ja niihin liittyviä palveluja tarjoava yritys. Metos perustettiin vuonna 1922 nimellä Oy Metalliteos. Perheyrityksenä aloittanut Metos siirtyi 1959 Instrumentarium Oy:n omistukseen, ja vuosina 1994 ja 1998 tehdyillä kaupoilla siitä tuli osa Hackman Oyj:tä. Nykyisin Metos kuuluu erillisenä liiketoimintayksikkönä italialaiseen Ali Group -konserniin, joka osti koko Hackman Oyj:n osakekannan vuonna 2004. Metos on ensimmäisiä ruostumatonta terästä hyödyntäviä teollisuusyrityksiä Suomessa. Se on oman toimialansa markkinajohtaja Pohjois-Euroopassa.

Vuonna 1938 Metos esitteli maailman ensimmäisen tehdasvalmisteisen sähkökiukaan. Kiukaiden valmistus lopetettiin 1983.

Vuonna 2005 Hackman Oyj:n toiminimi muutettiin Metos Oy Ab:ksi, uusi. Metoksen pääkonttori sijaitsee Keravalla. Yrityksen liikevaihto vuonna 2012 oli 91,8 miljoonaa euroa. Toimitusjohtajana toimii Jarkko Ahlsten.

Lähteet
-------

1. 1 2  Metoksen historia pähkinänkuoressa  25.2.2013. Metos Oy Ab.
2. 1 2  Metos *Kauppalehti*. Viitattu 25.2.2013.
3. ↑  Lievästä kasvusta huolimatta Metos Oy Ab:n tulos heikkeni tuntuvasti *Kauppalehti*.  Arkistoitu 4.3.2016. Viitattu 25.2.2013.

Aiheesta muualla
----------------

* Metoksen kotisivut
*
**Hensbackan kulttuuri** oli noin 9 000–6 000 vuotta sitten jääkauden lopun aikainen Ruotsissa esiintynyt metsästäjä – keräilijäkulttuuri. Se syntyi luultavimmin Norjan rannikon Fosnan kulttuurin ja eteläisemmän Ahrensburgin kulttuurista peräisin olevien siirtolaisten sulautuessa yhteen. Ei tiedetä, kumpi vaikutti voimakkaammin. Fosnalaiset alkoivat vaeltaa 9 300 vuotta sitten Köli-vuoriston yli. Ahrensburgin tai Brommen kulttuurin ihmisiä vaelsi Etelä-Ruotsiin jo aikaisemmin, 11 000 vuotta sitten.

Hensbackaa seurasivat Sandarna- ja Lihult-kulttuurit. Asutus laajeni vähin erin koilliseen ja Pohjois-Ruotsiin vasta 8 000 vuotta sitten.

Asutus oli edennyt pitkälle Etelä-Skandinaviaan boreaalikauden päättymiseen 6800 eaa. mennessä, jolloin asutusta oli Garaseletissa Byskefloden-joen varressa (C-14-ajoitus).
Noin 6300 eaa. levisivät mikroliitit myös pohjoiseen, kuten ehkä kalliomaalauksetkin .

Ruotsissa oli tuohon aikaan asuttavaksi huonosti soveltuvaa tundraa. Noin 9 000–7 000 vuotta sitten ilmaantui Pohjois-Suomeen ns. "botninen kulttuuri", joka oli aivan eri asia kuin eteläisempi Suomusjärven kulttuuri.

Lähteet
-------

1. ↑
**Alta Valle Intelvi** on kunta Pohjois-Italiassa Comon maakunnassa Lombardian alueella. Se sijaitsee Sveitsin rajalla Luganojärven läheisyydessä.

Kunta perustettiin 1. tammikuuta 2017, kun kolme kuntaa, Lanzo d'Intelvi, Pellio Intelvi ja Ramponio Verna, yhdistyivät uudeksi Alta Valle Intelvin kunnaksi.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  www.tuttitalia.it
2. ↑  Nuovo comune di Alta Valle Intelvi

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Alta Valle Intelvi** Wikimedia Commonsissa

Comon maakunta
Albavilla | Albese con Cassano | Albiolo | Alserio | Alta Valle Intelvi | Alzate Brianza | Anzano del Parco | Appiano Gentile | Argegno | Arosio | Asso | Barni | Bellagio | Bene Lario | Beregazzo con Figliaro | Binago | Bizzarone | Blessagno | Blevio | Bregnano | Brenna | Brienno | Brunate | Bulgarograsso | Cabiate | Cadorago | Caglio | Cagno | Campione d’Italia | Cantù | Canzo | Capiago Intimiano | Carate Urio | Carbonate | Carimate | Carlazzo | Carugo | Casasco d’Intelvi | Caslino d’Erba | Casnate con Bernate | Cassina Rizzardi | Castelmarte | Castelnuovo Bozzente | Castiglione d’Intelvi | Cavargna | Cerano d’Intelvi | Cermenate | Cernobbio | Cirimido | Claino con Osteno | Colonno | Colverde | Como | Corrido | Cremia | Cucciago | Cusino | Dizzasco | Domaso | Dongo | Dosso del Liro | Erba | Eupilio | Faggeto Lario | Faloppio | Fenegrò | Figino Serenza | Fino Mornasco | Garzeno | Gera Lario | Grandate | Grandola ed Uniti | Gravedona ed Uniti | Griante | Guanzate | Inverigo | Laglio | Laino | Lambrugo | Lasnigo | Lezzeno | Limido Comasco | Lipomo | Livo | Locate Varesino | Lomazzo | Longone al Segrino | Luisago | Lurago Marinone | Lurago d’Erba | Lurate Caccivio | Magreglio | Mariano Comense | Maslianico | Menaggio | Merone | Moltrasio | Monguzzo | Montano Lucino | Montemezzo | Montorfano | Mozzate | Musso | Nesso | Novedrate | Olgiate Comasco | Oltrona di San Mamette | Orsenigo | Peglio | Pianello del Lario | Pigra | Plesio | Pognana Lario | Ponna | Ponte Lambro | Porlezza | Proserpio | Pusiano | Rezzago | Rodero | Ronago | Rovellasca | Rovello Porro | Sala Comacina | San Bartolomeo Val Cavargna | San Fedele Intelvi | San Fermo della Battaglia | San Nazzaro Val Cavargna | San Siro | Schignano | Senna Comasco | Solbiate | Sorico | Sormano | Stazzona | Tavernerio | Torno | Tremezzina | Trezzone | Turate | Uggiate-Trevano | Val Rezzo | Valbrona | Valmorea | Valsolda | Veleso | Veniano | Vercana | Vertemate con Minoprio | Villa Guardia | Zelbio