recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Sasson Photokina-messuilla vuonna 2010.
**Steven J. Sasson** (s. 4. heinäkuuta 1950) on yhdysvaltalainen Eastman Kodak -yhtiössä työskennellyt tutkimusinsinööri, joka keksi digitaalikameran.

New Yorkin Brooklynissä varttunut Sasson opiskeli Rensselaer Polytechnic Institutessa Connecticutin osavaltiossa. Hän suoritti sähkötekniikan bachelor-tutkinnon 1972 ja master-tutkinnon 1973.

Sassonin ensimmäinen digitaalisen valokuvauskameran prototyyppi syntyi Kodakin palveluksessa vuonna 1975. Se oli suunnilleen leivänpaahtimen kokoinen, painoi 3,6 kiloa ja kykeni ottamaan 100 × 100 pikselin kokoisia mustavalkokuvia. CCD-kennon muodostama sähköinen kuva tallennettiin C-kasetille, ja tallennus kesti 23 sekuntia.

Vuonna 1989 Sasson ja työtoveri Robert Hills kehittivät ensimmäisen nykyaikaisen kaltaisen digitaalisen järjestelmäkameran. Siinä oli 1,2 megapikselin kenno, ja siinä sovellettiin jo kuvanpakkaustekniikkaa ja muistikortteja. Kodakin markkinointiosasto ei silti vielä tuolloinkaan kiinnostunut uudesta keksinnöstä, koska se olisi vaarantanut yhtiön perinteisen filmikuvaustekniikan menestymismahdollisuuksia.

Steven J. Sasson on saanut valokuvauksen mullistaneesta keksinnöstään monia palkintoja. Vuonna 2009 presidentti Barack Obama luovutti hänelle National Medal of Technology and Innovation -mitalin. Samana vuonna Rochesterin yliopisto nimitti Sassonin kunniatohtorikseen ja brittiläinen *The Economist* -talouslehti myönsi hänelle yhden vuosittaisista innovaatiopalkinnoistaan. Vuonna 2012 brittiläinen Royal Photographic Society antoi Sassonille korkeimman palkintonsa, Progress-mitalin.

Lähteet
-------

1. 1 2  Steven J. Sasson, Class of 1972, Inventor of the Digital Camera, 1950-, Rensselaer Polytechnic Institute 17.12.2010. Viitattu 21.5.2016.
2. ↑  Estrin, James: Kodak’s First Digital Moment, *The New York Times* 12.8.2015. Viitattu 21.5.2016.
3. ↑  Digital camera inventor Steve Sasson collects honorary PhD, Economist award, Engadget.com 29.10.2009. Viitattu 21.5.2016.

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Steven Sasson 

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa

 |

 |
**SGI Onyx** on Silicon Graphicsin (SGI) valmistama tietokone, joka julkaistiin vuonna 1993.

Mallit
------

Tietokonetta oli saatavilla kahtena vaihtoehtona: pyödän viereen tai räkkiin asennettavana. Pöydän vierelle asennettavaan sai yhden suoritinkortin ja räkkiasennettavaan malliin sai kuusi suoritinkorttia. Onyx käytti aluksi VTX- tai RealityEngine2-grafiikkakorttia ja vuonna 1995 InifiniteReality-grafiikkakorttia. VTX on edullisempi "pikkuveli" RealityEngine2:lle.

Tietokoneeseen sai kolmea MIPS-arkkitehtuurin suoritinta: R4400, R8000 ja R10000. Yhdellä suoritinkortilla voi olla enintään neljä suoritinta, jolloin kuusi suoritinkorttia räkkiasennettavassa mallissa voi sisältää 24 suoritinta. Muistipiirit asennettiin SGI:n omille muistimoduuleille, joiden valmistus lisensoitiin eri tahoille. Järjestelmäväylä on nimeltään PowerPath-2. Tietokoneessa on VME64-laajennusväylät.

Käyttökohteet
-------------

Tietokonetta käytettiin Nintendo 64:n ohjelmiston kehitysalustana, kunnes Nintendo päätti siirtyä edullisempaan SGI Indy -malliin.

Kuvia
-----

* IP19-suoritinkortti neljällä MIPS R4400 -prosessorilla.IP19-suoritinkortti neljällä MIPS R4400 -prosessorilla.
* Geometry Engine -piirilevy RealityEngine2-grafiikkajärjestelmästä.Geometry Engine -piirilevy RealityEngine2-grafiikkajärjestelmästä.
* Onyx-tietokoneita Tokion yliopistossa.Onyx-tietokoneita Tokion yliopistossa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Onyx Graphics Supercomputers *sgidepot.co.uk*. Viitattu 13.10.2022. (englanniksi)
2. 1 2 3 4 5  SGI Onyx *hardware.majix.org*. Viitattu 13.10.2022. (englanniksi)
3. ↑  Back in 1993, You Could Have Bought a Supercar or the SGI Onyx Supercomputer for $250K *techeblog.com*.  27.8.2018. Viitattu 13.10.2022. (englanniksi)
4. ↑  Reality Engine *sgistuff.net*. Viitattu 13.10.2022. (englanniksi)
5. ↑  Dustin Hubbard: Project Reality – Nintendo Ultra 64 and SGI *gamingalexandria.com*.  24.12.2019. Viitattu 5.1.2021. (englanniksi)
Uladzimir Njakljajeu vuonna 2010.
**Uladzimir Prakopavitš Njakljajeu** (valkoven. Уладзі́мір Прако́павіч Някля́еў, łacinkaksi *Uładzimir Prakopavič Niaklajeŭ*, ven. Влади́мир Проко́фьевич Некля́ев, *Vladimir Prokofjevitš Nekljajev*, s. 11. heinäkuuta 1946 Smorgon, Smorgon (piiri), Grodno (alue), Valko-Venäjän SNT, Neuvostoliitto, nykyinen Smarhon, Smarhon (piiri), Hrodna (alue), Valko-Venäjä) on entinen neuvostoliittolainen ja nykyinen valkovenäläinen runoilija, kirjailija ja oppositiopoliitikko.

Vuoden 2010 presidentinvaaleissa Njakljajeu oli opposition presidenttiehdokas. Hänet vangittiin vaaleja seuranneissa mielenosoituksissa. Toukokuussa 2011 hän sai kahden vuoden vankeustuomion, ja oli kotiarestissa heinäkuuhun 2013 asti. Hänen nimensä ja tuotantonsa on poistettu oppikirjoista ja julkisuudesta.

Njakljajeu sai Ruotsin PENin myöntämän Tucholsky-palkinnon vuonna 2011.

Njakljajeulla on hyvät suhteet myös Suomen PENiin: hän oli 2000-luvun alussa neljä vuotta Suomessa turvakaupunkikirjailijana. Pen kutsui häntä luennoimaan Suomeen kotiarestin päätyttyä. Hänen tyttärensä Eva Neklyaeva asuu Helsingissä. Njalljajeun 70-vuotispäiviä vietettiin Suomessa elokuussa 2016..

Teokset
-------

* *Adkryccio* Minsk, 1976
* *Vynachodcy viatrou* Minsk, 1979
* *Znak achovy* Minsk, 1983
* *Местное время* Moskova 1983
* *Naskroz*, Minsk, 1985
* *Halubinaja posta*, Minsk, 1987
* *Дерево боли*, Moskova 1989
* *Prosca* Minksk, 1996
* *Vybranaje* Minsk, 1998
* *Labuch* , Pietari 2003
* *Tak* Minsk, 2004
* *Centar Europy* Minsk, 2009 (proosaa)
* *Kon* Minsk, 2010
* *Listy da Voli*, Vilna, 2011

### Suomennetut teokset

* *Punainen auringonlasku*, runokokoelma, suom. Jukka Mallinen, Savukeidas, 2012 ISBN 978-952-268-048-8

Kirjallisuus
------------

уклад. Дз. Падбярэзскі і інш.: "НЯКЛЯЕЎ УЛАДЗІМІР (Некляев Владимир, Nekliaev Vladimir)", *Энцыклапедыя беларускай папулярнай музыкі*, s. 210–211. Мінск: Зміцер Колас, 2008. ISBN 978-985-6783-42-8. be

Lähteet
-------

### Huomioita

1. ↑  valkovenäjäksi Уладзі́мер Прако́павіч Някля́еў, *Uladzimer Prakopavitš Njakljajeu*, łacinkaksi *Uładzimier Prakopavič Niaklajeŭ* (käytetään Valko-Venäjän).

### Viitteet

1. 1 2 3  Valko-Venäjä jäi "Venäjän vangiksi", Hs.fi
2. ↑  Kirjailija Vladimir Nekljajev vapaaksi Valko-Venäjällä  25.7.2013. Yle. Viitattu 21.1.2014.
3. ↑  Tucholsky-priset till Nekljajev Sveriges Radio. Viitattu 21.1.2014. (ruotsiksi)
4. ↑  Vladimir Nekljajev Suomeen. Runoilta Pressiklubilla 3.10.2013 Suomen PEN. Viitattu 21.1.2014.

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Uladzimir Njakljajeu**.
* Uladzimir Njakljajeun (Arkistoitu – Internet Archive) verkkosivusto

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Saksa
* Yhdysvallat
* Ruotsi
* Tšekki
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Kamakura-shōgunaatti** (jap. 鎌倉幕府, *Kamakura bakufu*) hallitsi Japania Kamakura-kaudella, vuosina 1192–1333. Shōgunaatin perusti sotilasjohtaja Minamoto no Yoritomo. 

Minamoto-klaani voitti Genpei-sodassa Taira-klaanin vuonna 1185, ja Minamoto no Yoritomo saavutti sodan jälkeen kiistattoman sotilaallisen valta-aseman Japanissa. Yoritomo omaksui shōgunin arvon vuonna 1192 ja perusti Kamakuran päämajaansa ensimmäisen shōgunaatin, *bakufun* ("telttahallinto"). Kamakuran shōgunaatti otti vähitellen haltuunsa kaikki sotilaalliset, hallinnolliset ja oikeudelliset tehtävät Japanissa, vaikka keisarillinen hallinto tunnustettiinkin yhä nimellisesti ylimmäksi vallaksi. Shōgunaatti asetti kuhunkin maakuntaan omat sotilaskuvernöörinsä eli shugot sekä virkamiehet hallitsemaan maaomaisuutta.

Yoritomon kuoleman jälkeen seuraavien shōgunien asema heikkeni, ja todellista valtaa piti bakufussa Hōjō-klaani. Klaanin jäsenet toimivat shōgunin sijaishallitsijoina.

Kamakura-shōgunaatin hallintokoneisto alkoi menettää otettaan valtakunnasta 1300-luvun alussa. Vuonna 1331 keisari Go-Daigo kapinoi shōgunaattia vastaan ja pyrki palauttamaan keisarivallan Japaniin. Yksi shōgunaatin komentajista, Nitta Yoshisada, osallistui Go-Daigon kukistamiseen. Sen jälkeen keisari karkotettiin Okisaarille. Shōgunaattiin tyytymätön Nitta vaihtoi kuitenkin puolta ja hyökkäsi vuonna 1333 armeijansa kanssa Kamakuraan. Samaan aikaan myös kenraali Ashikaga Takauji kääntyi shōgunaattia vastaan ja valloitti Kioton. Hōjō-klaanin johtaja Hōjō Takatoki teki itsemurhan Kamakurassa, ja Kamakura-shōgunaatti kaatui.

Shōgunit
--------

1. Minamoto no Yoritomo 1192–1199
2. Minamoto no Yoriie 1202–1203
3. Minamoto no Sanetomo 1203–1219
4. Kujō Yoritsune 1226–1244
5. Kujō Yoritsugu 1244–1252
6. Prinssi Munetaka 1252–1266
7. Prinssi Koreyasu 1266–1289
8. Prinssi Hisaaki 1289–1308
9. Prinssi Morikuni 1308–1333

Lähteet
-------

1. 1 2  The Editors of Encyclopedia Britannica: Shogunate *Encyclopedia Britannica*. Viitattu 9.3.2021. (englanniksi)
2. ↑  The Editors of Encyclopaedia Britannica: Kamakura period *Encyclopedia Britannica*. Viitattu 9.3.2021. (englanniksi)
3. ↑  The Editors of Encyclopaedia Britannica: Nitta Yoshisada *Encyclopedia Britannica*. Viitattu 11.3.2021. (englanniksi)
4. ↑  Harrison, John A: Hōjō Family *Encyclopedia Britannica*. Viitattu 11.3.2021. (englanniksi)
Kamahl vuonna 2012.
**Kamahl** (oik. **Kandiah Kamalesvaran**, tamiliksi கந்தையா கமலேஸ்வரன், s. 13. marraskuuta 1934 Kuala Lumpur, Malesia) on australialainen matalaääninen viihdelaulaja, jonka uran kansainvälinen huippu ajoittui 1970-luvulle. Hän on saavuttanut kymmeniä listasijoituksia sekä jopa satakunta kulta- ja platinalevyä eri maissa. Hän on syntyperältään Sri Lankan tamili, mutta syntynyt Malesiassa. Teini-iässä hän muutti Australiaan, jossa opiskeli pari vuotta arkkitehtuuria kunnes päätyi laulajanuralle.

Euroopassa Kamahl koki lyhyen suosion 1970-luvun puolivälissä luonnonsuojeluaiheisella laulullaan "The Elephant Song", joka nousi listojen kärkeen Alankomaissa, Belgiassa, Irlannissa ja Tanskassa. Ainakin joissakin maissa tuon levyn tuotto lahjoitettiin Maailman luonnon säätiölle. Laulutekstin suomennoksessa "Ihminen on tehnyt sen" Juha Vainio vaihtoi norsun karhuksi, ja tämän tekstin levyttivät vuonna 1976 sekä Pasi Kaunisto, Tapio Heinonen että Reino Lauanne. Kamahl käväisi keväällä 1976 myös Suomessa nauhoittamassa televisiolle viihdeohjelman tunnetuimmista hiteistään, ajan tapaan "playbackinä" eli valmiin ääniraidan päälle elehtien.

Luonnonsuojelutyön lisäksi Kamahl on tukenut muun muassa Unicefia ja Pelastakaa Lapset -järjestöä. Vuonna 1994 Kamahlille myönnettiin filantropiastaan Member of the Order of Australia -arvonimi ja vuonna 2004 Centenary-mitali.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Laine, Riitta-Eliisa: Tänään tästä: Kamahl kävi pikavisiitillä.  *Helsingin Sanomat*, 10.4.1976, s. 12. Näköislehti (maksullinen). Viitattu 21.3.2021.
2. 1 2 3  Niiniluoto, Maarit: Kuka uskoo Kamahliin.  *Suomen Kuvalehti*, 1976, nro 17, s. 80. Näköislehti (maksullinen) (PDF). Viitattu 21.3.2021.
3. ↑  Fenno-musiikkiarkisto, viitattu 21.3.2021.
4. ↑  Kamahl - Precious Words & Soothing Songs *glasshouse.org.au*.  Arkistoitu 25.4.2018. Viitattu 21.3.2021.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Kamahl** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
	+ 2
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Yhdysvallat
* Australia

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana

 |

 |
Kirjakäärö entisestä Kölnin Glockengassen synagogasta
**Kirjakäärö** on rullalle kääritty teksti. Se oli aina 300-luvulle asti yleisin tapa kirjoittaa kirjoituksia, kunnes koodeksi eli kirjamuoto korvasi sen. Kirjakäärön materiaaleina käytettiin aluksi papyrusta ja myöhemmin pergamenttia sekä paperia, jotka oli yleensä rullattu toisesta tai molemmista päistä sauvan tai tikun ympärille.

Vaikka kirjakäärön materiaali on yhtenäinen, se saattaa koostua useasta reunoistaan yhteen liimatusta sivusta. Sivuille on kirjoitettu tekstiä yleensä palstoihin, joiden molemmat reunat on tasattu. Kirjakääröä luetaan sivu kerrallaan rullaamalla sitä auki toisesta suunnasta ja rullaamalla kääröä kiinni toisesta suunnasta. Kuten nykyajan kirjoissakin, joissakin kielissä teksti etenee käärössä oikealta vasemmalle ja joissakin kielissä vasemmalta oikealle.

Kirjakääröt korvanneet koodeksit yleistyivät suhteellisen nopeasti. Ensimmäiset koodeksit kirjoitettiin ensimmäisellä vuosisadalla, ja ne yleistyivät Euroopassa ja Euroopan lähialueilla kristinuskon levitessä. Egyptin arkeologisista löydöistä tiedetään, että 400-luvulla koodekseja oli käytössä jo 10-kertainen määrä kirjakääröihin nähden. Viimeistään 500-luvulla kirjakääröjen käyttö oli jo lähes kokonaan loppunut. Kirjakääröjä käytetään kuitenkin yhä joissakin yhteyksissä. Esimerkiksi juutalaisten Sefer Tora, eli toorakäärö, kirjoitetaan perinteen mukaan edelleen eläimennahasta tehdylle kirjakäärölle.

Lähteet
-------

1. ↑  Valentine, Patrick: *A Social History of Books and Libraries from Cuneiform to Bytes*, s. 16. Scarecrow Press, 2012. ISBN 0810885719. (englanniksi)
2. 1 2  Andrews, Edward: *THE TEXT OF THE NEW TESTAMENT: A Beginner's Guide to New Testament Textual Criticism, [Second Edition]*, s. 10-12. Christian Publishing House, 2016. ISBN 9781945757013. (englanniksi)
3. ↑  Scharfstein, Sol: *Torah and Commentary: The Five Books of Moses : Translation, Rabbinic and Contemporary Commentary*, s. 28. , 2008. ISBN 9781602800205. (englanniksi)

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Kirjakäärö**.
Kūkō-linja (oranssi)
Mallin 2000 metrojuna.
Lentoaseman portteja.
**Kūkō-linja** (jap. 空港線, *Kūkō-sen*) on Fukuokan kaupungin metron (jap. 福岡市地下鉄, *Fukuoka-shi Chikatetsu*) pisin linja. Se kulkee idästä Meinohamasta 13,1 km matkan keskustan kautta Fukuokan lentoasemalle. Linjalla on 13 asemaa ja se on aloittanut toimintansa 1972 ja sen viimeiset osat on valmistettu 1993. Osittain samoilla asemilla toimii myös Fukuokan metron Hakozaki-linja. Metrojunat jatkavat matkaansa Meinohamasta Chikuzen-linjalle.

Radan väri kartalla on punainen. Virallisesti sen nimi on **Linja 1 (Kūkō-linja)** (jap. 1号線(空港線), *1-gō-sen (Kūkō-sen)*). Linjan asemat ovat suojattu myös automaattisilla porteilla, kuten muutkin Fukuokan metron asemat. Samoin junat ovat automaattisesti ohjattuja.

Kūkō-linja on Japanin ainut metrolinja joka kulkee suoraan lentoasemalta kaupunkiin. Vaikka Tokion Toei Asakusa-linja kulkee Naritan sekä Hanedan kautta, ne eivät kuitenkaan ole Toei Asakusa-linjan omia asemia. Lentokentät kuuluvat paikallislinjoille, joiden kautta Toei Asakusa-linja kulkee.

Kūkō-linja kulkee Fukuokan kaupungin tärkeimpien alueiden läpi, kuten Nishijin, Tenjin, Hakata ja lentoasema. Kūkō-linja on myös Fukuokan kaupungin käytetyin metrolinja.

Perustietoa
-----------

* Pituus: 13,1 km
* Asemia: 13
* Raideleveys: 1067 mm
* Kaksoisraidetta: koko matkalta
* Sähköistys: koko matkalla 1500 V DC
* Kulunvalvonta: ATC
* Ratapiha: Meinohaman ratapiha
* Maanpäällinen osa: Meinohamasta Muromiin

Aiheesta muualla
----------------

* Fukuokan metron kotisivut (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
* Fukuokan metron kotisivut (Arkistoitu – Internet Archive) (japaniksi)

  


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Fukuokan kaupungin metron Kūkō-linja** |
| **Asemat**: Chikuhi-linja **<<** | Meinohama | Muromi | Fujisaki | Nishijin | Tōjinmachi | Ōhorikōen | Akasaka | Tenjin | Nakasu-Kawabata | Gion | Hakata | Higashi-Hie | Fukuokan lentoasema |
Kəngərlin piiri Azerbaidžanin kartalla.
**Kəngərlin piirikunta** (azer. *Kəngərli rayonu*, ven. Кенгерлинский район, *Kengerlinski raion*) on paikallishallintoalue Azerbaidžaniin kuuluvassa Nahitševanin autonomisessa tasavallassa. Vuonna 2004 perustetun piirin pinta-ala on 682 neliökilometriä. Asukkaita on 27 900 henkeä (vuonna 2010).

Kəngərlin piiri sijaitsee Nahitševanin pohjoisosassa. Se rajoittuu pohjoisessa Armeniaan, idässä Babəkin piiriin, etelässä Iraniin ja lännessä Şərurin piiriin. Iranin vastaisella rajalla virtaa Araksjoki.

Piirin keskus on Qıvraqin taajama. Kuntia on yhteensä 11 ja kyliä 10. 

Piirin kautta kulkee Nahitševanin ja Sədərəkin välinen maantie ja rautatie. Seudun pääelinkeino on maatalous, joka on erikoistunut karjanhoitoon sekä viljan, vihannesten, sokerijuurikkaan, perunan ja rehukasvien viljelyyn. Lisäksi on pienimuotoista elintarvike- ja rakennustarviketeollisuutta.

Nähtävyyksiin kuuluvat 1300-luvulla rakennettu Qarabağlarin kylän mausoleumi, Qıvraqin 1700-luvun alusta peräisin oleva moskeija ja 1800-luvun sauna, Çalxanqalan ja Şahtaxtı Govurin muinaisten linnoitusten rauniot sekä Çalxanqalan mausoleumi.

Lähteet
-------

1. ↑  Azərbaycan Respublikası Dövlət Statistika Komitəsi: Azərbaycanın regionları *azstat.org*. Viitattu 15.3.2011. (azeriksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Azerbaidjan: Territorial and administrative units (azeriksi), (englanniksi), (venäjäksi)

Azerbaidžanin piirikunnat ja kaupungit

|  |  |
| --- | --- |
| Piirikunnat | Ağcabədi • Ağdam • Ağdaş • Ağstafa • Ağsu • Apšeron • Astara • Babək\* • Balakən • Bərdə • Beyləqan • Biləsuvar • Cəbrayıl • Cəlilabad • Culfa\* • Daşkəsən • Füzuli • Gədəbəy • Goranboy • Göyçay • Göygöl • Hacıqabul • İmişli • İsmayıllı • Kəlbəcər • Kəngərli\* • Kürdəmir • Laçın • Lənkəran • Lerik • Masallı • Neftçala • Oğuz • Ordubad\* • Qax • Qazax • Qəbələ • Qobustan • Qubadlı • Quba • Qusar • Saatlı • Sabirabad • Şabran • Şahbuz\* • Salyan • Şamaxı • Samux • Sədərək\* • Şəki • Şəmkir • Şərur\* • Siyəzən • Şuşa • Tərtər • Tovuz • Ucar • Xaçmaz • Xızı • Xocalı • Xocavənd • Yardımlı • Yevlax • Zaqatala • Zəngilan • Zərdab |
| Kaupungit | Baku • Gəncə • Lənkəran • Mingəçevir • Naftalan • Nahitševan\* • Şəki • Şirvan • Sumqayıt • Xankəndi • Yevlax |

Tähdellä \* merkityt piirikunnat ja kaupungit kuuluvat Nahitševanin autonomiseen tasavaltaan.
**Al-Turbah** tai **Turba** on kaupunki Jemenin Taizin maakunnassa.

Maantiede
---------

Al-Turbah sijaitsee Jemenin Taizin maakunnassa Taizin kaupungin eteläpuolella. Kaupunki sijaitsee paikalla, jonka läheltä maa laskee jyrkästi useita satoja metrejä kohti Adenia kaakossa. Kaupungin kautta kulkee Taizista Adeniin johtava maantie.

Historia
--------

Al-Turbah käsittää kaupungin linnan. Paikallinen Numanin suku oli hyvin vaikutusvaltainen lähialueen politiikassa aina 1970-luvulle saakka.

Jemenin sisällissodan sytyttyä al-Turbahiin saapui pakolaisia muualta Jemenistä. Se oli myös ainut huoltoreitti huthien muuten piirittämään Taizin kaupunkiin. Kaupungissa on käyty yhteenottoja myös Arabiemiraattien tukemien salafistien joukkojen ja presidentti Abdrabuh Mansur Hadia kannattavien joukkojen välillä.

Lähteet
-------

1. 1 2  Yemen’s displaced in dire need of food *aljazeera.com*. Viitattu 5.8.2021. (englanniksi)
2. 1 2  Robert D. Burrowes: "Turba", *Historical dictionary of Yemen*. The Scarecrow Press, 1995. ISBN 0-8108-2987-8. (englanniksi)
3. 1 2  Yemen's southern tensions crack open deadly faultlines in Taiz *Middle East Eye*. Viitattu 5.8.2021. (englanniksi)
**Al-jumhuriyatu l-muttahida** (arab. الجمهورية المتحدة‎‎) (suom. *Yhdistynyt tasavalta*) on Jemenin kansallislaulu. Laulun on sanoittanut Abdallah "al-Fadhool" Abdulwahab Noman ja säveltänyt Ayoob Tarish. Se oli alun alkaen Jemenin demokraattisen kansantasavallan ("Etelä-Jemenin") kansallislaulu. Laulusta tuli yhdistyneen Jemenin tasavallan kansallislaulu Etelä- ja Pohjois-Jemenin yhdistyessä vuonna 1990.

Arabialaisen tekstin translitteraatio
-------------------------------------

Raddidi Ayyatuha 'D-dunya Nashidi   

Raddidihi Wa-a 'idi Wa-a idi  

Wa 'Dhkuri Fi Farhati Kulla Shahidi  

Wa'Mnahihi Hullalan Min Daw'i Idi  

Raddidi Ayyatuha 'D-dunya Nashidi  

'Ishtu Imani Wa-hubbi Umamiyya  

Wa-masiri Fawqa Darbi Arabiyya  

Wa-sayabqa Nabdu Qalbi Yamaniyya  

Lan Tara 'D-dunya Ala Ardi Wasiyya.

Käännös
-------

Toista, oi maailma, minun lauluni.  

Anna sen kaikua yhä uudestaan.  

Muista minun iloni kautta jokaisen marttyyrin.  

Pue hänet kimaltavin vaattein  

Meidän juhlamme väreihin.  

Toista, oi maailma, minun lauluni.  

Uskossa ja rakkaudessa minä olen osa ihmiskuntaa.  

Olen arabi koko ikäni.  

Sydämeni lyö Jemenin tahtiin.  

Kukaan ulkomaalainen ei tule hallitsemaan Jemeniä.

Lähteet
-------

1. 1 2  YEMEN : Yemen National Anthem United Republic *Anthems*. National Anthems of the World Organisation (NAW). Viitattu 9.10.2022. (englanniksi)
2. 1 2  Yemen National Anthems.info. Viitattu 9.10.2022. (englanniksi)
3. 1 2 3  Yemen *The World Factbook*. Central Intelligence Agency (CIA). Viitattu 9.10.2022. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Sanat arabialaisin kirjaimin (Arkistoitu – Internet Archive)
**Peter Edvin Holmberg** (27. kesäkuuta 1938 Helsinki – 23. toukokuuta 2018 Helsinki) oli suomalainen fyysikko ja professori.

Holmberg opiskeli fysiikkaa Helsingin yliopistossa ja väitteli tohtoriksi vuonna 1967. Hän työskenteli 1960-luvulla muun muassa atomienergiakomission palveluksessa, vuosina 1970–1974 Oulun yliopiston fysiikan apulaisprofessorina ja vuosina 1974–2001 Helsingin yliopiston lääketieteellisen tiedekunnan fysiikan apulaisprofessorina sekä HYKSin säteilyhoitoklinikan johtavana fyysikkona. Hän oli myös Åbo Akademin fysiikan dosentti 1986–2006.

Päivätyönsä ohella Holmberg hoiti useita luottamustahtäviä kotimaassa ja Pohjoismaissa, muun muassa Suomen Fyysikkoseurassa 1960–1990-luvulla (puheenjohtajana 1980–1982) ja Nordisk förening för klinisk fysik -yhdistyksessä sekä Pohjoismaisen Säteilysuojeluseuran hallituksessa. Hän julkaisi oppi- ja tietokirjat mukaan luettuna noin 500 tieteellistä kirjoitusta erityisesti ydinfysiikan ja lääketieteellisen fysiikan sekä fysiikan historian alalta.

Julkaisuja
----------

* Investigations of excited nuclear states (1967)
* Biotieteiden fysiikka ja säteilyfysiikka (1988)
* The History of Physics in Finland (1992)
* Füüsika 1–3: Üldkursus näidetega bioloogiast ja meditsiinist (1997–1999)
* Galenos: Ihmiselimistö kohtaa ympäristön (2001)
* Santorius: Biotieteiden fysiikka (2002)
* Viktor Theodor Homén: Vetenskapsman och politiker (2005)

Lähteet
-------

1. ↑  Kuolinilmoitus. *Hufvudstadsbladet* 3.6.2018, s. 44.
2. 1 2 3  Ellonen, Leena (toim.): *Suomen professorit 1640–2007*, s. 186–187. Helsinki: Professoriliitto, 2008. ISBN 978-952-99281-1-8.
3. ↑  *Vem och vad 1996*, s. 188. Helsingfors 1996. ISBN 951-50-0800-X

Aiheesta muualla
----------------

* Holmberg, Peter hakuteoksessa *Uppslagsverket Finland* (2012). (ruotsiksi)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Suomi (KANTO)
* Belgia
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Alankomaat

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Talbot Express** on vuosina 1982–1992 valmistettu pakettiautomalli, joka on viimeinen PSA-konsernin Talbot-merkillä markkinoima automalli. Se on ulkoisesti lähes identtinen sisarmalliensa Fiat Ducaton, Citroën C25:n, Alfa Romeo AR6:n ja Peugeot J5:n kanssa. Expressiä valmistettiin edellä mainittujen autojen kanssa samalla tehtaalla Italiassa, mutta sitä myytiin vain Ison-Britannian markkinoilla. Talbot Expressistä tuli sisarmalliensa tavoin erityisen suosittu matkailuautojen alustana.

PSA:n valmistamat bensiinimoottorit olivat kahdeksanventtillisiä, kaasuttimella varustettuja ja perustuivat työntötankotekniikkaan. Tarjolla oli 1,8- (69 hv) ja 2,0-litraiset (78/84/86 hv) versiot. 84-hevosvoimainen oli varustettu katalysaattorilla. Dieselkäyttöiset voimanlähteet olivat PSA-konsernin kahdeksanventtiilisiä SOHC-moottoreita. Pienempi oli 1,9-litrainen vapaasti hengittävä (69 hv) ja suurempi 2,5-litrainen turbolla (95 hv) tai ilman (73 hv). Voimansiirtona oli viisivaihteinen manuaalivaihteisto. Etuvetoisten lisäksi valmistettiin myös pieniä määriä nelivetoisia Expressejä.

Facelift-mallin Talbot Express -matkailuauto.
Talbot Express sisarmalleineen koki vuonna 1990 pienen kasvojenkohotuksen, jossa ajovalot ja etusäleikkö vaihdettiin uusiin.

Lähteet
-------

1. ↑  Talbot Express: la dernière Talbot s’est éteinte en 1992 ! *Boîtier Rouge*.  11.1.2015. Viitattu 10.8.2016. (ranskaksi)
2. ↑  Talbot Express / Peugeot J5 / Citroën C25 Gearbox & Linkage *JKTowers*.  Arkistoitu 10.6.2010. Viitattu 30.1.2016. (englanniksi)
3. 1 2  Common problems on the Mk1 Fiat Ducato / Talbot Express *Practical Motorhome*.  27.2.2013. Viitattu 28.9.2015. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Talbot Express** Wikimedia Commonsissa
**Talbot Samba** on PSA-konsernin Talbot-merkillä vuosina 1981–1986 valmistama pieni henkilöautomalli, joka korvasi Talbot Sunbeamin. Samba jakaa suuren osan tekniikastaan Citroën LNA- ja Peugeot 104 -mallien kanssa.
Samban korin muotoilu on hyvin samanlainen kuin LNA- ja 104-malleissa. 3,5 metriä pitkä auto oli kuitenkin pidempi kuin 104:n kolmiovinen versio ja lyhyempi kuin viisiovinen. Vuonna 1982 Sambasta tuotiin markkinoille kaksiovinen avomalli, jollaista ei Citroënin ja Peugeot’n valikoimissa ollut.

Sambaan oli aluksi tarjolla 1,0-, 1,1- ja 1,4-litraiset moottorit. Vuonna 1983 markkinoille tuli urheilullinen Samba Rallye 1,2-litraisella (80 hv) moottorilla. Sen tunnisti konepellin ilmanottoaukosta ja kylkien raidoista. Vuonna 1985 esiteltiin myös 1,4-litraisella (90 hv) moottorilla varustettu versio Rallyesta.

Talbot Samba Cabrio
Samba ei saanut itselleen seuraajaa, sillä vuonna 1983 esitelty Peugeot 205 osoittautui erittäin suosituksi, eikä uudelle pikkuautomallille olisi siten ollut tilaa PSA-konsernin mallivalikoimassa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Talbot Samba (1981–1986) – Timeline *Honest John Classics*. Viitattu 10.9.2018. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Talbot Samba** Wikimedia Commonsissa
**Talbot Tagora** on PSA-konsernin Talbot-merkillä vuosina 1980–1983 valmistama edustusluokan sedan, joka korvasi edeltäneen Talbot 1610/2 litres -mallin. Autoa valmistettiin alle 20 000 kappaletta.

Tagora oli alun perin Chrysler Europen suunnittelema, ja projekti tunnettiin nimellä C9. Prototyypeissä oli valtavirrasta poikkeavia suunnitteluratkaisuja, joihin Chryslerin yhdysvaltalainen johto puuttui. Mallin kehitystyö siirtyi PSA Groupille sen ostettua Chrysler Europen osaksi konserniaan. Yhtiö katsoi, että hanke oli jo niin pitkällä, että se olisi saatettava loppuun. Malli sijoittui kuitenkin PSA:lle epäedulliseen luokkaan, koska sillä oli valikoimissaan jo kaksi edustusautoa, Citroën CX ja Peugeot 604. Peugeot’lla oli suunnitelmissa uudistaa Tagoraa ja tehdä siitä seuraaja jo ikääntyvälle 604-mallilleen, mutta suunnitelmaa pidettiin liian riskialttiina ja se päätettiin hylätä.

Lähteet
-------

1. ↑  Meh Car Monday: The Talbot Tagora Proves Even Rare And Exotic Can Be Meh *Jalopnik*.  30.10.2017. Viitattu 26.6.2018. (englanniksi)
2. 1 2  The cars: Talbot Tagora (C9) development story *AROnline*.  7.6.2018. Viitattu 26.6.2018. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Talbot Tagora** Wikimedia Commonsissa
**Salme Aulikki Paasilinna** (28. toukokuuta 1933 Petsamo – 11. lokakuuta 2006 Helsinki) oli suomalainen näyttelijä. Paasilinnalla oli useita kiinnityksiä 1957–1968, minkä jälkeen hän työskenteli vapaana taiteilijana. Hänen teatteriroolejaan oli muun muassa Niskavuoren Heta.

Ura
---

Salme Paasilinnan vanhemmat olivat Väinö Paasilinna (ent. Gullstén) ja Hilda Maria (Maija o.s. Niva). Salme Paasilinna oli mukana Lapin ilta -kiertueella 1953–1955. Vuosina 1957–1964 hän työskenteli näyttelijäharjoittelijana ja eräissä muissa tehtävissä Kemin kaupunginteatterissa. Myöhemmin 1960-luvulla hänellä oli kolme lyhyttä näyttelijänkiinnitystä: Kajaanin kaupunginteatteri 1965–1965, Joensuun kaupunginteatteri 1965–1967 ja Studioteatteri 1968, kunnes hän 1969 aloitti pitkän rupeamansa vapaana taiteilijana.

Paasilinnan rooleja olivat muun muassa nimiosa draamassa *Niskavuoren Heta* ja rouva Varavaara komediassa *Kuriton sukupolvi* sekä Varvara (*Ukonilma*), Katrin (*Lemmen oppituoli*) ja Juanita (*Laulu valkoiselle miehelle*).

Paasilinna näytteli teatteriroolien ohella sivuosia muutamassa elokuvassa (*Aika hyvä ihmiseksi*, *Ulvova mylläri*, *Kolme miestä*, *Uppo-Nalle*). Lisäksi hänellä oli erilaisia televisiotehtäviä vuodesta 1974.

Lähteet
-------

* Seppälä, Riitta; Tainio, Ilona (toim.): *Suomen teatterit ja teatterintekijät 1993 - Yhteisö- ja henkilöhakemisto*. Helsinki: Suomen Teatterijärjestöjen Keskusliitto ry, 1993. ISBN 951-31-0236-X.

### Viitteet

1. 1 2 3 4 5  Suomen teatterit ja teatterintekijät 1993, s. 329
2. 1 2 3  Salme Paasilinna Elonetissä.
**Timo Matti Kontula** (18. helmikuuta 1916 Kymi – 24. syyskuuta 1998 Helsinki) oli suomalainen yritysjohtaja, joka sai kauppaneuvoksen arvonimen.

Kontulan vanhemmat olivat vaatturimestari Toivo Kontula ja Maria Räsänen ja puoliso vuodesta 1944 pankkivirkailija Valva Maria Volanen. Kontula kävi Kotkan kauppaopiston 1935, tuli ylioppilaaksi Helsingin suomalaisesta lyseosta 1942, suoritti Kulutusosuuskuntien Keskusliiton liikkeenhoidon harjoittelun 1946 ja valmistui ekonomiksi Helsingin kauppakorkeakoulusta 1948. Hän oli myyjä Liike Oy Sepossa Kotkassa 1932–1939, Osuustukkukaupan pääkonttorissa hinnoittelija, konttorimyyjä ja liikkeenjohdon harjoittelija 1939–1949, Kauppiaitten Kustannus -yhtiön toimitusjohtaja 1949–1976 ja Suomen Vähittäiskauppiasliiton talousjohtaja 1949–1976. Kontula oli myös Vähittäiskaupan Ammattikasvatussäätiön taloudenhoitaja 1951–1976, Kauppakillan kiltajohtaja 1958–1976, Lentomatkat Oy:n varatoimitoimitusjohtaja 1961–1962 ja Kirja-Pirkan johtaja vuodesta 1968. Hänellä oli lisäksi useita asiantuntija- ja luottamustehtäviä. Sotilasarvoltaan Kontula oli reservin kapteeni. Hän sai kauppaneuvoksen arvonimen 1976.

Lähteet
-------

1. 1 2  Möttönen, Tuomas: Kauppaneuvos Timo Kontula (1916–). *Suomen talouselämän vaikuttajat* -verkkojulkaisu (maksullinen). 5.9.2011. Suomalaisen Kirjallisuuden Seura. Viitattu 18.11.2022.
2. ↑  Timo Matti Kontula Geni. Viitattu 18.11.2022.
Pieris ja muut Makedonian valtakunnan alueet (n. 334–323 eaa.) kartalla.
**Pieris** (m.kreik. Πιερίς) oli antiikin aikainen alue ja myöhempi Makedonian valtakunnan osa Traakiassa Egeanmeren pohjoisrannikolla, nykyisen Kreikan koillisosassa.

Maantiede
---------

Pieris käsitti Strymon- ja Nestos-jokien välisen rannikkoalueen Strymoninlahden pohjoisrannalla sen ja Pangaion-vuoren välissä, Chalkidikína nykyisin tunnetun niemimaan koillispuolella. Thukydideen mukaan alue tunnettiin myös "Pierian laaksona". Sisämaassa sijaitsi Edoniin alue ja lännempänä muu Traakia. Rannikon edustalla hieman itään sijaitsi Thassoksen saari.

### Polikset

Pieriin polikset eli kreikkalaiset kaupunkivaltiot olivat:

* Apollonia
* Fagres
* Galepsos

Historia
--------

Pieristä asutti traakialainen pierien (*Pieres*, Πίερες) heimo. Heimo siirtyi alueelle sen jälkeen kun se oli karkotettu idempää Makedonian Pierian alueelta, jonka nimi on samaa juurta, kuningas Perdikkas I:n aikana 600-luvulla eaa. Alueen polikset olivat joonialaisten kreikkalaisten siirtokuntinaan 600–400-luvuilla eaa. perustamia.

Nykyinen samalla seudulla sijaitseva Pangaíon kunnan osa Piereíksen kunnallisyksikkö, entinen itsenäinen kunta, on ottanut nimensä alueesta.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Hansen, Mogens Herman & Nielsen, Thomas Heine: *An Inventory of Archaic and Classical Poleis*, s. 858, 861, 865. An Investigation Conducted by The Copenhagen Polis Centre for the Danish National Research Foundation. Oxford: Oxford University Press, 2004. ISBN 0-19-814099-1.
2. ↑  Herodotos: *Historiateos* 7.112; Thukydides: *Peloponnesolaissota* 2.99.
**Léopard** oli Ranskan laivaston 1924 vesille laskettu Chacal-luokan hävittäjä toisessa maailmansodassa.

Valmistus
---------

*Pääartikkeli: Chacal-luokka (hävittäjä)*
Alus tilattiin Ateliers et Chantiers de la Loirelta St. Nazairesta, missä köli laskettiin elokuussa 1923. Alus laskettiin vesille 29. syyskuuta 1924 ja valmistui 10. lokakuuta 1927.

Palvelus
--------

Toisen maailmansodan alussa alus siirrettiin sisaralustensa *Chacalin* ja *Jaguarin* kanssa Biskajanlahdelta Englannin kanaaliin. Saksan aloitettua hyökkäyksensä länteen aluksen ilmatorjunta osoittautui riittämättömäksi. Lisäksi suuren aluksen liikuttelu ahtailla vesillä ei ollut mahdollista.

Ranskan antauduttua *Léopard* joutui 3. heinäkuuta 1940 Britannian kuninkaallisen laivaston valtaamaksi. Aluksen miehistö liittyi 31. elokuuta Vapaan Ranskan laivastoon. Aluksen ilmatorjuntaa täydennettiin asentamalla neljän tuuman ilmatorjuntatykki kolmostornin tilalle sekä lisäämällä alukselle 2 naulan ilmatorjuntatykki ja kuusi ilmatorjuntakonekivääriä. Samalla aluksen syvyyspommien määrä lisättiin 52:een ja sen masto poistettiin painopisteen laskemiseksi. Talven 1940–1941 alus suojasi Pohjois-Atlantin saattueita kotisatamanaan Clyde, vaikkei soveltunut tehtävään lyhyen toimintasäteensä vuoksi. Aluksen kattilat oli huollettava kesällä 1941, jolloin päätettiin poistaa osa puutteista. Aluksen etummainen kattilahuone savuhormeineen poistettiin ja ne korvattiin öljytankeilla sekä majoitustiloilla. Samalla ilmatorjunta-aseistusta vahvistettiin siten, että se muodostui kymmenestä 37 millimetrin ja seitsemästä 20 millimetrin ilmatorjuntatykistä sekä kahdesta kaksipiippuisesta 13,2 millimetrin ja neljästä 8 millimetrin ilmatorjuntakonekivääristä. Alukselle asennettiin myös tutka.

Palvelukseen palattuaan alus suojasi saattueita. Se tuhoutui Libyan rannikolla ajettuaan karille 27. toukokuuta 1943.

Lähteet
-------

* Whitley, M. J.: *Destroyers of World War Two - an international encyclopedia*. Lontoo: Arms and Armour, 1988. ISBN 0-85368-910-5. (englanniksi)
* Gardiner, Robert (toim.): *Conway's All the World's Fighting Ships 1922–1946*. Lontoo, Englanti: Conway Maritime Press, 1987. ISBN 0-85177-146-7. (englanniksi)

### Viitteet

1. ↑  Whitley, M. J. s. 36
2. 1 2 3  Whitley, M. J. s. 37

*Chacal*-luokan hävittäjät

|  |
| --- |
| *Chacal* – *Jaguar* – *Léopard* – *Lynx* – *Panthére* – *Tigre* |
| Edeltäjä: ? – Seuraaja: Bourrasque-luokka |
Piero della Francescan maalaama muotokuva Federico da Montefeltrosta Uffizin taidemuseossa
**Federico da Montefeltro** (7. kesäkuuta 1422 –  10. syyskuuta 1482) oli italialainen renessanssi-ihminen, kondottieeri sekä Urbinon herttua.

Renessanssi
-----------

Federico da Montefeltro tunnettiin myös lisänimellä "*Italian valo*", sillä hän palvoi taiteita ja tieteitä. Hän rakennutti Urbinoon palatsin, joka tehtiin kaikkien renessanssi-ihanteiden mukaisesti. Palatsin hovi oli 1500-luvulle tultaessa Italian johtavia hoveja.

Kondottieeri
------------

Palkka-armeijan johtajana, kondottieerina, hän ei hävinnyt yhtään taistelua. Hän menetti kuitenkin toisen silmänsä taistelussa. Tämän jälkeen hän poistatti nenänsä yläosasta palasen, jotta näkökenttä olisi laajempi.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Joonas Konstig: Vuoren ja meren Marche.  *Mondo*, 9/2012, s. 29.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Federico da Montefeltro** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Argentiina
* Katalonia
* Saksa
* Italia
* Israel
* Yhdysvallat
* Ruotsi
* Tšekki
* Alankomaat
* Vatikaani

 |
|  |
| Taiteenala | 
* RKD Artists
* ULAN

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Italian People
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC
* IdRef

 |

 |
Fedchenkon jäätikkö, Landsat 7 satelliittikuva, 22.8.2008
**Fedtšenkon jäätikkö** (ven. Ледник Федченко) on suuri jäätikkö Pamirvuoristossa Tadžikistanissa. Sen pituus on 77 kilometriä ja laajuus yli 700 km², ja se on siten maailman suurin napa-alueiden ulkopuolella sijaitseva jäätikkö. Vahvimmillaan jäätikön vahvuus on noin kilometri, ja sen tilavuudeksi arvioidaan sivuhaarat mukaan lukien 144 km³. Jäätikkö alkaa 6,2 kilometrin korkeudesta Qullai Garmon itäpuolelta ja virtaa kohti pohjoista, jossa se päätyy Balandkiikjokeen 2 909 metrin korkeudessa lähellä Kirgisian rajaa. Muutamien laskujokien kautta jäätikön sulamisvedet laskevat Amudarjajokeen ja sitä pitkin Araljärveen, joskaan vedet eivät aina yllä sinne asti vaan joki kuivuu matkalla.

Löytöhistoria
-------------

Jäätikkö löydettiin vuonna 1878, mutta sitä tutki perusteellisemmin vasta saksalais-neuvostoliittolainen retkikunta vuonna 1928.

Lähteet
-------

1. ↑  Shrinking Aral Sea *earthobservatory.nasa.gov*. Viitattu 27.1.2015. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Encyclopædia Britannica online
* "Tajikistan—Topography and Drainage". Federal Research Division of the Library of Congress.
**Ahmed Khalil** (arab. أحمد خليل‎, s. 21. joulukuuta 1994 Kairouan) on tunisialainen jalkapalloilija. Keskikentällä pelaava Khalil edustaa Tunisian pääsarjassa pelaavaa Club Africainia.

Maajoukkueura
-------------

Khalil pelasi ensimmäisen maaottelunsa 26. tammikuuta 2016 Nigeriä vastaan CHAN-turnauksessa.

Khalil oli mukana myös 2017 Afrikanmestaruuskilpailuissa, jossa Tunisian turnaus päättyi puolivälieriin.

Kesäkuussa 2018 Khalil valittiin Tunisian maajoukkueeseen 2018 MM-kilpailuihin Venäjälle. Hän pelasi kisoissa yhden ottelun Panamaa vastaan.

Lähteet
-------

1. ↑  Tunisia World Cup squad: Leicester City’s Benalouane in 23-man squad *bbc.co.uk* Viitattu 19.6.2018 (englanniksi)

Tunisian joukkue – Jalkapallon AM-kilpailut 2017
1 Jridi |
2 Ben Youssef |
3 Abdennour |
4 Boughattas |
5 Kchouk |
6 Dhaouadi |
7 Msakni |
8 Lahmar |
9 Akaïchi |
10 Khazri |
11 Khenissi |
12 Maâloul |
13 Sassi |
14 Ben Amor |
15 Azouni |
16 A. Mathlouthi |
17 H. Mathlouthi |
18 Khalil |
19 Khalifa |
20 Yacoubi |
21 Nagguez |
22 Ben Cherifia |
23 Sliti |
Valmentaja Kasperczak

Tunisian joukkue – Jalkapallon MM-kilpailut 2018
1 Ben Mustapha |
2 S. Ben Youssef |
3 Benalouane |
4 Meriah |
5 Haddadi |
6 Bedoui |
7 Khaoui |
8 F. Ben Youssef |
9 Badri |
10 Khazri |
11 Bronn |
12 Maâloul |
13 Sassi |
14 Ben Amor |
15 Khalil |
16 Mathlouthi |
17 Skhiri |
18 Srarfi |
19 Khalifa |
20 Chaalali |
21 Nagguez |
22 Hassen |
23 Sliti |
Valmentaja Maâloul
Henry le Despenseriä esittävä veistos 1300-luvulta.
**Henry le Despenser** (k. 1406) oli englantilainen aatelismies ja Norwichin piispa, joka sai mainetta "taistelevana piispana" vuoden 1381 talonpoikaiskapinan kukistamisen yhteydessä.

Henry le Despenser oli Edward le Despenserin nuorin poika. Hän syntyi samana vuonna kun hänen isänsä kuoli Vannesin piirityksessä.

Kun Urbanus VI valittiin paaviksi vuonna 1378, Avignonissa valittiin vastapaaviksi Genevan Robert, joka otti nimekseen Klemens VII. Paavi Urbanus valitsi Henryn johtamaan ristiretkeä Klemensin seuraajia vastaan Flanderissa.

Despenser vihittiin Norwichin piispaksi Roomassa 20. tai 21. huhtikuuta 1370. Hän toimi aktiivisesti John Wycliffen seuraajia vastaan. Kronikoitsija Thomas Walsingham ylisti hänen työtään harhaoppia vastaan. Ketään ei kuitenkaan tästä syystä teloitettu hänen ollessaan piispana. Hän kuoli 23. elokuuta 1406 ja hänet on haudattu Norwichin tuomiokirkkoon.

Lähteet
-------

* Allington-Smith, Richard: *Henry Despenser: The Fighting Bishop*. Larks Press, 2003. ISBN 1904006167. Google books (viitattu 22.9.2015). (englanniksi)

### Viitteet

1. ↑  Henry Despenser *Oxford Dictionary of National Biography*. Oxford University Press. Viitattu 22.9.2015. (englanniksi)
2. ↑  Bishops of Norwich *Fasti Ecclesiae Anglicanae 1300-1541: Volume 4, Monastic Cathedrals (Southern Province)*.  1963. Institute of Historical Research. Viitattu 22.9.2015. (englanniksi)
3. ↑  Allington-Smith, s. 107
4. ↑  Fasti ecclesiae Anglicanae Oxford University Press. Viitattu 22.9.2015. (englanniksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Yhdysvallat
* Alankomaat

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC

 |

 |
Ahmed Jasawin mausoleumi Türkistanissa.
**Ahmed Jasawi** (kazakiksi Ахмед Ясауи; 1103–1166) oli keskiaasialainen sufilainen runoilija ja uskonnollinen vaikuttaja.

Ahmed Jasawi syntyi turkkilaiseen perheeseen Sairamin kaupungissa Šymkentin lähellä nykyisessä Kazakstanissa. Hänen ensimmäinen uskonnollinen opettajansa oli paikallinen šeikki Arystanbab (Arslan-bab). Tämän kuoleman jälkeen Ahmed opiskeli sufismia Buharassa šeikki Jusuf Hamadanin johdolla. Hän toimi jonkin aikaa Buharan sufilaisyhdyskunnan johtajana, mutta muutti pian Jasyn kaupunkiin (nykyinen Türkistan), jossa hän tuli tunnetuksi saarnaajana. Ahmed Jasawin pääteos on hengellinen runokokoelma *Hikmat* ("Syvimmät ajatukset"), jossa hän esittää sufilaisuuden perusajatuksia, antaa elämänohjeita, pohtii rikkauden turhuutta ja puolustaa oikeudenmukaisuutta. Teos on yksi horezminturkin eli karluk-horezmin kirjakielen tärkeimmistä muistomerkeistä.

Ahmed Jasawia pidettiin kansallisena pyhimyksenä, jonka hautapaikasta Türkistanissa tuli suosittu pyhiinvaelluskohde. Timur Lenk rakennutti 1390-luvulla alkuperäisen hautamuistomerkin paikalle suurenmoisen mausoleumin, joka on yksi Keski-Aasian merkittävimmistä keskiaikaisista rakennuksista ja joka valittiin vuonna 2003 Unescon maailmanperintöluetteloon.

Lähteet
-------

1. ↑  Нұрмұхаммедов, Н.: *Ахмед Ясауи сәулет ғимараты / Архитектурный комплекс Яхмеда Ясави*, s. 70–72. Алматы: Өнер, 1988.
2. ↑  Baskakov, N.A.: *Tjurkskije jazyki. Izd. 2-je, ispr.*, s. 173, 181–182. Moskva: KomKniga, 2006. ISBN 978-5-484-00515-4.
3. ↑  Нұрмұхаммедов, Н.: *Ахмед Ясауи сәулет ғимараты / Архитектурный комплекс Яхмеда Ясави*, s. 65, 72–76. Алматы: Өнер, 1988.
Howell Cobb
**Howell Cobb** (7. syyskuuta 1815 Jeffersonin piirikunta, Georgia – 9. lokakuuta 1868 New York) oli yhdysvaltalainen poliitikko. Hän vastusti alun perin etelä-Yhdysvaltain pyrkimyksiä irtautua maasta, mutta toimi lopulta maasta eronneen Amerikan konfederaation väliaikaishallituksen puheenjohtajana Yhdysvaltain sisällissodassa.

Cobb syntyi plantaasinomistajasukuun ja vietti suuren osan nuoruuttaan Athensissa Georgiassa. Hän valmistui Georgian yliopistosta vuonna 1834 ja sai oikeuden harjoittaa lakia kaksi vuotta myöhemmin. Hänet valittiin edustajainhuoneeseen ensimmäisen kerran vuonna 1842 demokraattina. Hän kannatti Texasin liittämistä Yhdysvaltoihin, sotaa Meksikoa vastaan ja orjuuden sallimista Yhdysvaltain uusilla alueilla.

Cobb toimi edustajainhuoneen puhemiehenä 1849–1851 ja Georgian kuvernöörinä. Kuvernöörinvaalissa hän voitti etelän unionista eroamista kannattaneen vastaehdokkaansa, mikä toi hänelle poliittisia vihamiehiä. Tämä esti häntä pääsemästä senaattiin vaaleissa vuonna 1854. Hänet valittiin uudelleen edustajainhuoneeseen vuonna 1854.

Cobbilla oli tärkeä rooli James Buchananin presidentinvaaleissa ehdokkaaksi pääsyssä ja vaalien voittamisessa. Buchanan nimitti presidenttinä Cobbin valtiovarainministeriksi, missä tehtävässä Cobb toimi vuodet 1857–1860.

Vaikka oli aiemmin ollut etelän unionista eroamista vastaan, Cobb jätti tehtävänsä valtiovarainministerinä 10. joulukuuta 1860 Abraham Lincolnin vaalivoiton jälkeen vuoden 1860 presidentinvaaleissa. Hän matkusti takaisin Georgiaan ja alkoi kampanjoida voimakkaasti unionista eroamisen puolesta. Hänestä tuli Alabaman Montgomeryssä muodostetun Amerikan konfederaation väliaikaisen hallituksen puheenjohtaja 24. helmikuuta 1861. Myöhemmin vuonna 1862 hänestä tuli konfederaation armeijan prikaatikenraali ja hän muodosti oman sotilasyksikkönsä, jota johti rintamalla. Hänet ylennettiin kenraalimajuriksi 9. syyskuuta 1863. Hän antautui Maconissa Georgiassa 20. huhtikuuta 1865.

Sisällissodan jälkeen Cobb vastusti jälleenrakennusprosessia ja harjoitti lakia Maconissa. Hän kuoli New York Cityssä 9. lokakuuta 1868 ja hänet haudattiin Athensiin Georgiaan.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6 7  Howell Cobb *britannica.com*. Viitattu 20.4.2020. (englanniksi)
2. 1 2  COBB, Howell (1815-1868), *Biographical Dictionary of the United States Congress*

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Howell Cobb** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  | Edeltäjä:**Robert Charles Winthrop** | **Yhdysvaltain edustajainhuoneen puhemies**1849 – 1851 | Seuraaja:**Linn Boyd** |

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Alankomaat

 |
|  |
| Henkilöt | 
* US Congress

 |
|  |
| Muut | 
* NARA
* SNAC
	+ 2

 |

 |
Kaksi vishapakaria Goghtin kylän lähellä Armeniassa. Ne on ajoitettu ajalle 2000–3000 eaa.
Naudan pää vishapakarissa.
Kalan muotoinen vishapakar, joka on siirretty jerevanilaiseen puistoon, noin. 2000 eaa.
**Vishapakarit** (arm. višapak‘ar , *višap* lohikäärme ja *k‘a* kivi) eli **lohikäärmekivet** ovat Armeniassa olevia megaliittisia monoliittejä. Ne saattavat olla yli viisi metriä korkeita. 

Nykyisen tiedon mukaan vishapakareiden tihein esiintymisalue on nyky-Armenia, mutta niitä esiintyy myös ympäröivillä seuduilla. Vastaavien monoliittien esiintymisalueita on tavattu myös Pohjois-Kaukasukselta Mongoliaan ulottuvalta vyöhykkeeltä.

Vishapakareita on pääasiassa kolmea eri tyyppiä. Yksi niistä ovat kivet, joiden kaiverrus muistuttaa urosnaudan taljaa. Erityisesti eläimen pään veistämiseen on kiinnitetty huomiota. Lisäksi kiviin saattaa olla veistetty vesilintujen kuvia, jotka esiintyvät aina kaksittain, antiteettisinä pareina. Näiden kivien muoto on prismaattinen tai tetragonaalinen ja alapää on tavallisesti kapeampi kuin yläosa.

Toinen vishapakarien luokka ovat kalan muotoiset tasoitetut megaliitit. Niissä on usein mukana anatomisia yksityiskohtia, kuten kalan sieraimet, evät, kylkiviivat tai kiduskannet. Näiden visapakarien muoto on usein sukkulamainen ja joskus kaareva. Kalan pyrstö on jätetty veistämättä, mikä viittaa siihen, että ne on alun perin tarkoitettu esitettävän pystyasennossa.

Kolmas vishapakarien tyyppi on edellisten sekamuoto. Monoliitit ovat kalan muotoisia, ja kalan vatsa on muotoiltu tasaiseksi, ja siihen on kaiverrettu yksi tai useampia urosnaudan taljaa. Ne ovat kiven pystyakselilla, ja taljan pää saattaa osoittaa megaliitin ylä- tai alaosaan.

Tutkijat olettavat vishapakareilla olleen uskonnollista merkitystä. Oletetaan, että ne olivat mukana rituaaleissa ja että jotkut niistä myös verhottiin oikean eläimen taljalla.

Oleellista on myös, että kiviä on löydetty korkeiden seutujen kesälaitumilta ja vesien läheltä. Armenialainen arkeologi Ashkharbek Kalantar tutki vuosina 1929–1933 Argatsvuoren etelärinteitä ja huomasi, että kivien ohella siellä oli monimutkainen, keinotekoinen kastelujärjestelmä, jonka kanaviin kerättiin vuorten huipulta sulavaa vettä. Kalantar ajoitti tämä vesiverkoston Urartun valtakunnan ajoille.

Katso myös
----------

* Armenian risti
* Khatškar
* Steela

Lähteet
-------

1. ↑  Hnila, Pavol: *Deer stones, not dragon stones:"vishapoids" of North Caucasus and Mongolia reconsidered*, s. 211–218. kirjassa Petrosyan, Armen ja Bobokhyan, Arsen, The Vishap Stone Stelae. Yerevan: Gitutyun, 2015. Teoksen verkkoversio (viitattu 13.9.2016). (englanniksi) (vaatii kirjautumisen)
2. 1 2  Gilibert, Alessandra: *The Armenian dragon stones and a seal impression from Acemhöyük*, s. 205–210. kirjassa Petrosyan, Armen ja Bobokhyan, Arsen, The Vishap Stone Stelae. Yerevan: Gitutyun, 2015. Teoksen verkkoversio (viitattu 13.9.2016). (englanniksi) (vaatii kirjautumisen)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Vishapakarit** Wikimedia Commonsissa