recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Shoshenk A** (myös **Sesonq**, **Sesonk**, kutsutaan joskus myös nimellä **Shoshenk vanhempi**), oli muinaisessa Egyptissä libyalaisen Meshwesh-heimon (myös nimellä *Ma*) suuri johtaja 21. dynastian aikaan. Hänet tunnetaan pääosin siitä, että hän on 22. dynastian faaraoiden esi-isä.

Elämäkerta
----------

Hänen vaimonsa oli *Kuninkaan äiti* Mehtenweshkhet A, josta on itse asiassa enemmän arkeologisia todisteita kuin miehestä. Näitä todisteita on kerrottu Pasenhorin steelassa, joka määrittelee joitakin Shoshenk-suvun perhesuhteita. Shoshenk A:lla ja Mehtenweshkhetilla oli vähintään kaksi lasta, 21. dynastian faarao Osorkon vanhempi ja Nimlot A, josta tuli 22. dynastian perustajan, faarao Shoshenk I:n isä. Tämän lisäksi Nimlotin vaimoa Tentshepehiä ilmeisesti pidetään Shoshenk A:n tyttärenä, mutta ei ole varmuutta, onko hänellä eri äiti.

```
              Paihuty
                 |
                 |
                 |    
             Shoshenk A = Mehtenweskhet A
                        |
               +--------+--------+
               |                 | 
       Osorkon vanhempi      Nimlot A = Tentsepeh A                       
                                      |
                                      |
                                      |
                                  Shoshenk I
```

Lähteet
-------

1. ↑  Kenneth Kitchen, The Third Intermediate Period in Egypt (1100–650 BC), 1996, Aris & Phillips Limited, Warminster, ISBN 0-85668-298-5, § 90.
2. ↑  Wikigenealogy, Tentsepeh A (Tentshepeh A) (Arkistoitu – Internet Archive)

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Shoshenq A
Ryynimakkara
 **Ryynimakkara** on makkara, jossa on mukana ryynejä. Makkarassa on huomattavan alhainen rasvapitoisuus, yleisesti 10–15 prosentin luokkaa. Ryynimakkaroissa on käytetty ohrasuurimoita noin viidennes sen painosta, mikä alentaa lihan ja rasvan suhteellista määrää. Ryynimakkaroita on valmistettu perinteisesti myös kokonaan ilman lihaa.

Ryynimakkaran läheisiä sukulaisia ovat erilaiset verimakkarat, Kotivaran Kärkkäri ja tamperelainen mustamakkara. Mainitsemisen arvoinen on hämäläinen perunamakkara, jossa käytetään perunoita ohrasuurimoiden tilalla. 

Ulkomailla on olemassa myös joitakin ryynimakkaran tapaisia makkaroita. Erityisesti Britteinsaarilla aamiaispöydässä tarjottava Black Pudding on tutun tuntuinen, vaikkakin ulkomuodoltaan erilainen, paksu ja lyhyt makkara. Myös skotlantilainen perinneherkku Haggis kuuluu samaan perheeseen, vaikkakin se suolen sijaan valmistetaankin lampaan mahalaukkuun.

Ryynimakkara valmistetaan perinteisesti seuraavista raaka-aineista: sianliha, vesi, ohrasuurimot, perunajauho, mausteet, suola, verijauhe tai tuore veri.

Aiheesta muualla
----------------

* Makkaraportaali
**Israelin kansalliskirjasto** (hepr. ‏הספרייה הלאומית‎‎, *HaSifria HaLeumit*; arab. المكتبة الوطنية في إسرائيل‎‎, engl. *National Library of Israel*, lyhennys NLI) on Israelin kansalliskirjasto. Se sijaitsee Heprealaisen yliopiston kampuksilla. Kirjasto toimii myös yliopistokirjastona ja käytössä on myös nimi Juutalainen kansallis- ja yliopistokirjasto (hepr. ‏‎בית הספרים הלאומי והאוניברסיטאי‎, *Beit Ha-Sfarim Ha-Le'umi ve-Ha-Universita'i*, engl. *Jewish National and University Library*, lyh. JNUL). 

Israelin kansalliskirjastolle rakennetaan uudisrakennus, jonka on suunnitellut sveitsiläinen arkkitehtitoimisto Herzog & de Meuron. Uuden kirjastorakennuksen peruskivi muurattiin 2016 ja rakennushankkeen on tarkoitus valmistua vuonna 2020.

Kirjaston tavoitteena on kerätä kaikki Israelissa kaikilla kielillä julkaistu aineisto, kaikki Israeliin ja juutalaisuuteen liittyvä missä tahansa maassa millä tahansa kielellä julkaistu kirjallisuus. Siellä on yli 5 miljoonaa teosta.

Galleria
--------

* 
*

Lähteet
-------

1. ↑  Liisa Savolainen: Arkistoitu kopioCNDL Address  Updated 23.10.2017. Conference of Directors of National Libraries, cdnl.info.  Arkistoitu 12.6.2018. Viitattu 23.6.2018. (englanniksi)
2. ↑  Karissa Rosenfield: Herzog & de Meuron to Design the National Library of Israel  29.4.2013. archdaily.com. Viitattu 23.6.2018. (englanniksi)
3. ↑  Vladimir Gintoff: Herzog & de Meuron Share New Images of the National Library of Israel  14.4.2016. archdaily.com. Viitattu 23.6.2018. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Israelin kansalliskirjasto** Wikimedia Commonsissa

* Israelin kansalliskirjasto

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:National Library of Israel
**Motoral Oy** on suomalainen tekninen tukkukauppa, jonka tuotteita ovat autojen varaosat, tarvikkeet ja lisävarusteet, automaalit ja maalaustarvikkeet sekä juoma-automaatit. Einar Strömin vuonna 1958 perustama perheyritysryhmä työllistää parisataa ihmistä, ja sen liikevaihto vuonna 2021 oli 83,8 miljoonaa euroa.

Historiaa
---------

Motoralin perustaja Einar Ström oli innokas autourheilun harrastaja, joka osallistui muun muassa Monte Carlon ralliin. Hän oli vuodesta 1948 omistanut Voimaöljy-nimisen voiteluöljyjä maahantuovan yrityksen. Motoralin perustamisen myötä Voimaöljyn liiketila Lönnrotinkadulla muutettiin autourheiluhenkiseksi Motoral-tarvikemyymäläksi, ja Einar Ström alkoi pian keskittyä päätoimisesti tähän liiketoimintaan. Motoralilla oli markkinointisyistä myymälä myös vuonna 1966 avatun Keimolan moottoriradan varikolla.

Vuonna 1978 Motoralin tytäryhtiöksi perustettiin rotaatiovalun avulla muovituotteita tekevä Motoplast. 1980-luvun keskivaiheilla Motoral osti Hankkijalta Oy Tarvikeyhtymä Ab:n ja pian Ilmajoen Koskenkorvalla toiminnen P. Siivonen Oy:n, joka oli laajentunut autojen istuinpäällisistä autotarvikekauppaan. Konsernin työnjaossa Tarvikeyhtymä palveli huoltoasemia ja P. Siivonen autotarvikekauppoja. Vuonna 2011 Tarvikeyhtymä osti Carlake-tuotteistaan tunnetun M. Järvi Oy:n, ja seuraavana vuonna Tarvikeyhtymä sulautettiin Motoral-yhtiöön hallinnon helpottamiseksi.

Tuote-edustuksia
----------------

2010-luvun keskivaiheilla Motoralista tuli Valvoline-voiteluaineiden ja Tectyl-ruostesuojausaineiden maahantuoja. Autotarvikkeissa ja -varaosissa Motoral edusti 2010-luvun lopulla muun muassa Alcoscan-alkometrejä, Bosch-autotuotteita, Autogauge- ja Trisco-mittareita, Knott-perävaunutarvikkeita, Nexen-sisärenkaita, NGK-sytytystulppia, Osram- ja Philips-autolamppuja, SilverTop-ajoneuvopeitteitä, Trico-pyyhkimensulkia ja Wunderbaum-ilmanraikastimia. Autokemikaalien edustuksia ovat muun muassa Carlake, CRC, Korrek ja Simoniz. Pintakäsittelyn tuotemerkkeinä ovat saksalaiset Mipa-ammattimaalaustuotteet ja ruotsalaisen Trion Tensid -yhtiön AGS-töhrynpoistoaineet.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Motoral Oy *Kauppalehti*. Viitattu 7.3.2022.
2. 1 2 3  Jokilampi, Irmeli: Motoral 60v. Kim Ström Motoralin toimitusjohtajaksi *Bensiiniuutiset*.  5/2018.  Arkistoitu 4.6.2019. Viitattu 4.6.2019.
3. ↑  Motoral Oy Valvoline ja Tectyl -tuotteiden maahantuojaksi *Kuljetus.net*.  25.8.2015. Viitattu 5.6.2019.
4. ↑  Brändit Motoral. Viitattu 5.6.2019.

Kirjallisuutta
--------------

* Hägg, Niina (toim.), 2018: *Monipuolisempi Motoral. Perheyhtiön historiaa vuodesta 1958.* Motoral Oy.
**Jyrki Juhani Tähtinen** (s. 16. marraskuuta 1961 Helsinki) on suomalainen asianajaja ja Borenius Asianajotoimisto Oy:n osakas. Hän on pääomarahastojen muodostamiseen ja pääomasijoituksiin liittyvien asioiden asiantuntija. Tähtinen toimii neuvonantajana pääomasijoitukseen ja yrityskauppoihin liittyvissä kysymyksissä. Hän on lisäksi toiminut pesänhoitajana, selvittäjänä ja valvojana useissa suurissa yrityssaneerauksissa
ja konkursseissa.

Jyrki Tähtinen on muun muassa Tulikivi Oyj:n hallituksen puheenjohtaja. Hän kirjoittaa artikkeleita ja luennoi säännöllisesti omaan erityisosaamiseensa liittyvistä aiheista.

Tähtinen on ollut Borenius Asianajotoimisto Oy:n osakas vuodesta 1991 ja hallituksen puheenjohtaja vuosina 2008 - 2020. Vuosina 1997–2008 hän toimi Boreniuksen toimitusjohtajana. Vuonna 2023 Tähtiselle myönnettiin Laamannin arvonimi.

Julkaisut
---------

Hidén, Paulus – Tähtinen, Jyrki: *Pääomarahastot ja niiden sijoitustoiminta*. Talentum Oy, 2005. ISBN 952-140754-9.

Lähteet
-------

1. ↑  Laurila, Petri (toim.): *Suomen lakimiehet 2015 Finlands jurister*, s. 1121. Helsinki: Talentum, 2015. ISBN 978-952-14-2536-3.
2. 1 2
3. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive)
**Saint Croix**, (tansk. *Sankt Croix* ääntämys:[ˌsɑŋd̥ ˈkʁ̥ʌjs-da]; engl. *Saint Croix*, ääntämys: [ˌseɪnt ˈkɹɔɪ]; ransk. *Sainte-Croix*, ääntämys: [sɛ̃tˈkʁwa]; esp. *Santa Cruz*) on aiemmin Tanskan Länsi-Intiaan kuulunut saari, joka on vuodesta 1917 kuulunut Yhdysvaltain Neitsytsaariin.

Saari on 40 km pitkä, 10 km leveä, pinta-ala on 218 km². Saint Croix on yleensä vuorinen (korkein kohta 352 metriä merenpinnan yläpuolella), etelässä alavaa laguunirannikkoa. Ilmasto trooppinen, vuoden keskilämpö noin +27 °C, sademäärä 1 183 mm. Kuivat kaudet haittaavat usein maanviljelystä. Vuonna 1841 siellä oli 25 624 asukasta, vuonna 1911 asukkaita oli 15 467 ja nykyisin 41 004 (2020).

Historia
--------

Saint Croix kuului vuodesta 1733 Tanskalle. Se oli suurin Tanskan Länsi-Intiassa omistamista saarista. Saaren löysi Kolumbus 1493. Kiisteltyään espanjalaisten ja muiden kanssa saaren omistuksesta ranskalaiset kaappasivat sen 1651 haltuunsa. Samana vuonna se läänitettiin johanniitoille. Tanska osti saaren 1733 ja maksoi siitä 750 000 lireä.

Ennen orjuuden lakkauttamista 184S melkein yksinomaan viljellyn sokeriruo'on ohella on ruvettiin viljelemään puuvillaa, tupakkaa, banaaneja ja harjoittamaan karjanhoitoa. Tanskan aikana saaren pääkaupunki oli Christianssted (4,592 asukasta 1911) ja toinen kaupunki Fredrikssted, jotka ovat edelleen saaren suurimmat kaupungit.

Tanska myi 1916 saaren Yhdysvalloille, jonka hallintaan se siirtyi virallisesti 1917.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Sankt Croix, Tietosanakirja. Osa 8, palsta 768–769. Tietosanakirja-osakeyhtiö 1917
2. ↑  2020 Island Areas Censuses: U.S. Virgin Islands *US Census Bureau*.  (englanniksi)
3. 1 2  St. Croix i dag Dansk Vestindisk Selskab. Viitattu 11.10.2023. (englanniksi)
4. ↑  Dansk Vestindien *Dansk Vestindien - Kilder til historien*. Riksarkivet. Viitattu 11.10.2023. (tanskaksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Saint Croix (Yhdysvaltain Neitsytsaaret)** Wikimedia Commonsissa
Hannu Kankkonen (vas.) maajoukkuepelaajana.
**Hannu Kankkonen** (26. tammikuuta 1934 Helsinki – 23. syyskuuta 2013 Loviisa) oli suomalainen jalkapalloilija. Hän pelasi keskikentällä hyökkäävässä roolissa tai kärjessä. Kankkonen nousi HIFK:n edustusjoukkueeseen 1950-luvun alussa, kun seura pelasi Suomi-sarjassa (toiseksi ylin sarjataso). Kankkonen edusti HIFK:ta läpi seuran 1950–60-luvun taitteen menestysvuosien. Hän voitti Suomen mestaruuden 1959 ja 1961 sekä SM-pronssia 1958.

Vuonna 1963 Kankkonen siirtyi yllättäen paikalliskilpailija HJK:n riveihin. Kankkonen edusti HJK:ta kolme vuotta ja voitti tuona aikana Suomen mestaruuden 1964. Hän päätti uransa KUV:ssa.

Suomen A-maajoukkueessa Kankkonen pelasi 25 ottelua ja teki niissä 6 maalia.

Koulutukseltaan Kankkonen oli merkonomi. Urheilu-uransa jälkeen hän työskenteli Viktor Ek’in ja Vakuutusyhtiö Tarmon palveluksessa.

Lähteet
-------

* Vuorinen, Juha – Kasila, Markku: *Pelimiehet: Suomen jalkapallon pelaajatilastot 1930–2006.* Urheilumuseosäätiö (2007).
* Pallokirjat 1953–1966.

Aiheesta muualla
----------------

* Hannu Kankkosen muistokirjoitus Helsingin Sanomissa
**Domenico Fioravanti** (s. 31. toukokuuta 1977 Novara) on entinen italialainen uimari, kaksinkertainen rintauinnin olympiavoittaja.

Fioravanti osallistui ensimmäisiin uintikilpailuihinsa yhdeksänvuotiaana ja vuotta myöhemmin hän aloitti päivittäisen harjoittelun; tuolloin hänen harjoittelukumppaninaan oli Massimiliano-veli, joka oli myös kilpauimari.

Fioravanti osallistui ensimmäisiin EM-kilpailuihinsa vuonna 1995 ja neljä vuotta myöhemmin Istanbulissa hän voitti 100 metrin rintauinnin pitkien ratojen Euroopan mestaruuden. 

Vuonna 2000 Fioravanti uusi 100 metrin Euroopan mestaruutensa Helsingissä. Sydneyn olympialaisissa hän voitti ensimmäisenä italialaisuimarina olympiakultaa oltuaan paras sekä 100 että 200 metrin rintauinnissa. Samana vuonna hän voitti vielä 50 ja 100 metrin rintauinnit lyhyiden ratojen EM-kisoissa Valenciassa.

Vuonna 2001 Fioravanti saavutti Fukuokan MM-kilpailuissa hopeaa 100 metrin ja pronssia 50 metrin rintauinnissa. 

Italian mestaruuden kaikkiaan 30 kertaa voittanut Fioravanti joutui lopettamaan uintiuransa vuonna 2004 syntyperäisen sydämen poikkeavuuden vuoksi. Hän julisti ainoan dopinginsa olleen "spagetti tomaateilla".

Ennätykset
----------

50 m allas
50 m rintauinti – 27,72
100 m rintauinti – 1.00,46
200 m rintauinti – 2.10,87 (entinen Euroopan ennätys)
25 m allas
50 m rintauinti – 27,10
100 m rintauinti – 58,89
200 m rintauinti – 2.08,76

Lähteet
-------

Domenico Fioravantin virallinen sivusto (italiaksi)

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:it:Domenico Fioravanti 

Miesten 100 metrin rintauinnin olympiavoittajat

|  |
| --- |
| 1968: Donald McKenzie |
1972: Nobutaka Taguchi |
1976: John Hencken |
1980: Duncan Goodhew |
1984: Steve Lundquist |
1988: Adrian Moorhouse |
1992: Nelson Diebel |
1996: Frederik Deburghgraeve |
2000: Domenico Fioravanti |
2004: Kōsuke Kitajima |
2008: Kōsuke Kitajima |
2012: Cameron van der Burgh |
2016: Adam Peaty |
2020: Adam Peaty |

Miesten 200 metrin rintauinnin olympiavoittajat

|  |
| --- |
| 1908: Frederick Holman |
1912: Walter Bathe |
1920: Håkan Malmrot |
1924: Robert Skelton |
1928: Yoshiyuki Tsuruta |
1932: Yoshiyuki Tsuruta |
1936: Tetsuo Hamuro |
1948: Joseph Verdeur |
1952: John Davies |
1956: Masaru Furukawa |
1960: William Mulliken |
1964: Ian O’Brien |
1968: Felipe Muñoz |
1972: John Hencken |
1976: David Wilkie |
1980: Robertas Žulpa |
1984: Victor Davis |
1988: József Szabó |
1992: Mike Barrowman |
1996: Norbert Rózsa |
2000: Domenico Fioravanti |
2004: Kōsuke Kitajima |
2008: Kōsuke Kitajima |
2012: Dániel Gyurta |
2016: Dmitrij Balandin |
2020: Izaac Stubblety-Cook |
**Hämeenjärvi** on matala, saariluvultaan runsas ja rantaviivaltaan mutkainen metsäjärvi Lieksanjoen reitillä Lieksan pohjoisosassa Pohjois-Karjalan maakunnassa. Sen pinta-ala on 1,6 neliökilometriä. Etäisyys Joensuusta on 98 kilometriä pohjoiseen.

Maantiede
---------

Hämeenjärven ulottuvuus kaakosta luoteeseen on 3,45 kilometriä. Luvussa on mukana järven luoteisosan muodostava Hämeenlampi. Useat niemet pirstovat allasta. Pohjoisessa sijaitsee Hämeenniemi ja idässä Kokkoniemi, jonka itäpuolella on matala Kokkolahti. Etelässä sijaitsee Muuraisniemi, jonka eteläpuolinen järvenosa on saarten, niemien ja saarista pistävien niemien leimaamaa vesialuetta. Kahdeksisen hehtaaria Hämeenjärvestä on vähintään kuusi metriä syvä. Kalkkosaarten ja Kokkoniemen välissä on 13-metrinen syvänne.

Hämeenjärven saariluku on 25. Saarista kolme on alle aarin laajuisia luotoja ja kolmen pinta-ala ylittää hehtaarin. Hämeenjärven ranta-alueet ovat metsää ja suota (Hämeensuo, Lahnasuo). Pientaloja on etenkin järven lounais- ja koillisrannalla ja Hämeenniemellä. Pohjoisella rannalla on Ritojoki-niminen asutus. Hämeenjärven länsipuolitse kulkee seututie 524.

Hämeenjärveen laskee Lieksanjoki (Mukajoki) kaakosta Naarajärveltä (122,8 metriä mpy). Joki tekee mutkan Hämeenjärven kohdalla, ja se jatkuu kaakkoon kohti Pankajärven luoteisosan Lonttaa. Hämeenjärven ja Lontan välisen jokiosuuden pituus on karkeasti kuusi kilometriä ja Lontan korkeustaso on 30 senttimetriä Hämeenjärveä alempi. Pohjoisesta Sauvonjärveltä (115,5 metriä mpy) Hämeenjärveen laskee Ritojoki, joka on alle kilometrin pituinen uoma.

Hämeenjärven vesitilavuus on 3 180 000 kuutiometriä.

Hämeenjärvi (04.431.1.001) kuuluu Hämeenjärven alueeseen (04.431), joka on kolmannen jakovaiheen vesistö Vuoksen vesistössä (04). Toinen jakovaihe on Nurmijärven alue (04.43) ja ensimmäinen jakovaihe on Pielisen reitin valuma-alue (04.4). Hämeenjärvi on toiseksi laajin Hämeenjärven alueen 34:stä vähintään hehtaarin laajuisesta vakavedestä. Laajin on Puuruunjärvi.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Hämeenjärvi (sijainti maastokartalla) *Karttapaikka*. Helsinki:  Maanmittauslaitos. Viitattu 28.9.2023.
2. 1 2 3 4 5 6 7 8 9 10  Ympäristö.fi : Ympäristötiedon hallintajärjestelmä Hertta Ympäristötiedon hallintajärjestelmä Hertta. Viitattu 28.9.2023.
3. ↑  Hämeenjärvi (04.431.1.001) *Järvi-meriwiki*. Suomen ympäristökeskus. Viitattu 28.9.2023.
4. ↑  Hämeenjärven alue (04.431) *Järvi-meriwiki*. Suomen ympäristökeskus. Viitattu 28.9.2023.
**Václav Korunka** (s. 25. joulukuuta 1965) on entinen tšekkiläinen maastohiihtäjä, joka aktiiviurallaan edusti Tšekkoslovakiaa ja Tšekkiä.

Korunka saavutti kaksi pronssimitalia arvokisojen viestikilpailuissa. Hän hiihti toisen osuuden Tšekkoslovakian joukkueessa, joka sijoittui kolmanneksi Calgaryn olympialaisissa 1988 Ruotsin ja Neuvostoliiton jälkeen. Joukkueessa hiihtivät hänen lisäkseen Radim Nyč, Pavel Benc ja Ladislav Švanda. Lahden MM-kilpailuissa 1989 Korunka hiihti ankkuriosuuden Tšekkoslovakian pronssijoukkueessa, joka hävisi kilpailun voittaneelle Ruotsille vain 1,6 sekuntia; Suomi oli toinen. Joukkueeseen kuuluivat myös Švanda, Martin Petrásek ja Nyč.

Korunka sijoittui Lahden MM-kilpailujen 15 kilometrin perinteisen tyylin kilpailussa kahdeksanneksi ja saman matkan vapaan hiihtotavan kilpailussa neljänneksitoista. Val di Fiemmen MM-kisoissa 1991 hän oli 10 kilometrillä kolmastoista. Albertvillen 1992 olympialaisissa Korunka sijoittui 50 kilometrillä kolmanneksitoista ja takaa-ajossa neljänneksitoista. Falunin MM-kilpailujen 1993 50 kilometrillä Korunka oli yhdeksäs.

Korunka sijoittui maailmancupin osakilpailuissa kolme kertaa kolmanneksi: Minskissä 15 kilometrillä tammikuussa 1991, Ramsaussa 10 kilometrillä joulukuussa 1992 sekä Lahdessa 30 kilometrillä maaliskuussa 1993.

Lähteet
-------

* Václav Korunka FIS:n tietokannassa (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
**Erik Johnsen** (s. 4. heinäkuuta 1965) on entinen norjalainen mäkihyppääjä, joka kilpaili maailmancup-tasolla vuosina 1987–1991.

Johnsen saavutti Matti Nykäsen jälkeen hopeaa suurmäen kilpailussa Calgaryn olympialaisissa 1988. Hän kuului samoissa kisoissa myös Norjan joukkueeseen, joka sai Suomen ja Jugoslavian jälkeen pronssia joukkuemäen kilpailussa. Joukkueessa hyppäsivät hänen lisäkseen Ole Christian Eidhammer, Jon Inge Kjørum ja Ole Gunnar Fidjestøl. Normaalimäen kilpailussa sijoitus 41.

Johnsen sijoittui maailmancupin kokonaiskilpailussa seitsemänneksi kaudella 1987–1988. Hän voitti Meldalin ja Oslon suurmäen kilpailut, oli toinen St. Moritzin normaalimäessä sekä kolmas Lahdessa niin normaali- kuin suurmäessäkin.

Johnsen sijoittui viimeisen kerran maailmancup-kisan kärkikolmikkoon oltuaan toinen Thunder Bayn suurmäessä joulukuussa 1988. Lahden MM-kilpailuissa 1989 hän oli suurmäessä kymmenes ja normaalimäessä 37.

Lähteet
-------

* Erik Johnsen FIS:n tietokannassa (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
*Tämä artikkeli kertoo jääkiekkoilijasta. Kansanedustajasta katso artikkeli Aaro Salo.*

**Ari Salo** (s. 3. lokakuuta 1963 Jyväskylä) on suomalainen entinen jääkiekkoilija ja valmentaja. Salo pelasi urallaan SM-liigaa JyP HT:n ja Jokereiden joukkueissa.

Pelaajaura
----------

Salo aloitti uransa JyP HT:n 1-divisioonajoukkueessa kaudella 1980–1981. Joukkueen noustessa liigaan kaudeksi 1985–1986 Salo pääsi näyttämään taitojaan liigakaukaloissa. Salo oli mukana voittamassa JyP HT:n ensimmäistä SM-mitalia (hopeaa) keväällä 1989, jonka jälkeen pelasi jyväskyläläisjoukkueessa vielä yhden kauden. Syksyllä 1990 hän siirtyi Ruotsin Elitserieniin MoDon riveihin yhdeksi kaudeksi. Ruotsista Salo siirtyi Helsingin Jokereihin, jossa hän pelasikin SM-liigauransa lopun. SM-liigapelien loputtua keväällä 1995 hän suuntasi Ranskaan, missä hän pelasi 5 kautta kolmessa eri joukkueessa.

Ari Salo toimi urallaan puolustajana keräten SM-liigassa vuosina 1985–1995 yhdeksän kauden aikana 121 pistettä (32 maalia, 89 syöttöä) 387 ottelussa. Salo sai urallaan kaksi kultaista ja kaksi hopeista mitalia SM-liigassa.

Pelaajauransa loputtua Salo on toiminut valmennustehtävissä, muun muassa JYPin joukkueen apuvalmentajana 2002–2005.
Carl Cederström
Carl Cederström, 1911
**Carl Cederström** (5. maaliskuuta 1867 Tukholma Ruotsi – 29. kesäkuuta 1918) oli vapaaherra, agronomi ja ruotsalainen lentopioneeri, jota sanottiin lentoparoniksi.

Cederström aikoi näyttelijäksi, mutta hänen isänsä lähetti hänet sen sijaan Alnarpin maatalouskouluun, josta hän valmistui agronomiksi 1890. Valmistuttuaan hän lähti Yhdysvaltoihin, jossa hän hankki elantonsa lammaskauppiaana ja varieteelaulajana. 1890-luvun lopussa hän palasi Ruotsiin ja ryhtyi vuokraviljelijäksi Ingaröön Brunnsin kartanoon, joka kuului hänen isänsä sääntöperintöomaisuuteen. Lopulta hän kyllästyi maanviljelyyn ja perusti 1907 Ruotsin ensimmäisen autoalan yrityksen, Bilbolaget i Stockholm, joka tarjosi vuokrattavaksi sen ajan todellisia luksusautoja.

Tuolloin hän kiinnostui lentämisestä, matkusti Pariisiin keväällä 1910 saadakseen lentäjänkoulutuksen, ja niin hänestä tuli Ruotsin ensimmäinen lentäjä. Palattuaan Ruotsiin hän lensi 24. elokuuta 1910 Öresundin yli, ja 19. toukokuuta 1911 tehtiin lento Ladugårdsgärdetissä Tukholmassa suuren yleisön edessä. Vuonna 1911 hän perusti Skandinaviska Aviatik AB:n ja perusti Malmslättiin lentokoulun "jolla oli kaksi lentokonetta, auto ja mekaanikko, kaikki ranskalaista alkuperää". Loppuvuodesta 1916 hän muodosti Nordiska Aviatik AB:n. Hän ryhtyi itse toimitusjohtajaksi, ja yhdessä työnjohtaja P. Wadenstiernan ja 30-henkisen työntekijäjoukon kanssa rakennettiin lentokone valtion laskuun.

5. maaliskuuta 1917 Carl Cederström täytti 50 vuotta. Hän suunnitteli tarkoin syntymäpäivänsä, ja lehdet kirjoittivat tapahtumasta runsaasti. Henkilökohtaisen onnittelun kävivät esittämässä muun muassa hänen ystävänsä Albert Engström, Bruno Liljefors ja Anders Zorn, jokainen toi oman maalauksensa. Näiden ystäviensä kanssa hän kuului Bullerölagetiin, joka oli muodostettu Bullerön saaristoon, jonka Bruno Liljefors oli ostanut 1908. Cederström oli itseoikeutettu keskushahmo ja jätti harvoin väliin keväistä merilintumetsästystä. 

Cederström oli vuosina 1900–1906 naimisissa kirjailija Marika Stiernstedtin kanssa, ja he saivat tyttären Lena Cederströmin. 1909 hän avioitui taidemaalari Minna Poppiuksen (1883–1984) kanssa, ja he saivat tyttären Ulla-Metta Cecilia (Mascha) Cederströmin.

Cederström kuoli 29. kesäkuuta 1918 Ahvenanmerellä, jossa hän oli pilotti C. G. Krokstedtin kanssa siirtolennolla Furusundista Suomeen. Hänet on haudattu Ingarön hautausmaalle toisen vaimonsa Minna Cederströmin viereen.

Lentoparoni Carl Cederströmin hauta Ingarön kirkon hautausmaalla Värmdössä Suur-Tukholmassa.

Kirjallisuutta
--------------

* Hasse Zetterström, Carl Cederström – en minnesbok, 1919, Albert Bonniers förlag
* Kåa Wennberg, Flygbaronen Carl Cederström, 1999

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Ruotsi
* Alankomaat

 |
|  |
| Taiteenala | 
* KulturNav

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Danny Wilde** (s. 1956 Maine, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen muusikko. Hän on The Rembrandtsin laulaja-kitaristi, mutta hän on julkaissut myös sooloalbumeita.

Nuoruus
-------

Wilden lapsuus oli hyvin köyhä, mutta hän kävi koulua normaalisti niin kuin muutkin lapset. Kun Wilde sai päättötodistuksen, hän oli taitava kitaristi ja hänellä oli hyvä ääni. Hän kasasi pienimuotoisia klubibändejä, jotka kaikki ajan mittaan hajosivat. Loppujen lopuksi, kun mikään yhtye ei menestynyt, hän päätti vuonna 1986 lähteä soolouralle. Samana vuonna julkaistiin Wilden ensimmäisen albumi nimeltä *The Boyfriend* joka sai paljon radiosoittoa ja joka menestyi kohtalaisen hyvin. Vuonna 1988 julkaistiin hänen toinen levynsä *Any Man's Hunger*, jonka jälkeen hän alkoi tehdä ylijäämistä kappaleista uutta levyä. Vuonna 1988 hän alkoi tehdä kolmatta soololevyään nimeltä *Danny Wilde*. Wilden kolmas albumi julkaistiin vuonna 1989. Albumit julkaisi Geffen Records, joka julkaisi myös niihin aikoihin huippusuosiossa olevan Guns N' Rosesin albumeita.

The Rembrandts ja suursuosio
----------------------------

Vuonna 1990 Wilde kasasi ympärilleen yhtyeen, jolle hän antoi nimen The Rembrandts. Bassoon hän valitsi Phil Solemin, joka oli hänen lukioaikainen opiskelukaveri, joka aina tuki Dannya kun muut kiusasivat. Rumpuihin tuli Pete McRae, joka ei koskaan ollut yhtyeen täysvaltainen jäsen. The Rembrandts teki kolme studiolevyä 1990-luvulla, hajosi vuonna 1996 ja julkaisi kokoelmia kunnes palasi vuonna 2000 ja teki uuden studioalbumin, Lost Togetherin vuonna 2001.

Diskografia
-----------

### The Rembrandts

* The Rembrandts (1990)
* Untitled (1992)
* L.P (1995)
* Spin This (1998, kokoelma)
* Lost Together (2001)
* Choice Picks (2005, kokoelma)
* The Rembrandts (2006)

### Sooloura

* The Boyfriend (1986)
* Any Man's Hunger (1987)
* Danny Wilde (1989)
* BeeSides (1999)
* N-Progress (2000)
* Scragglers (2002)

### The Quick

* Mondo Deco (1976)¨

### Great Buildings

* Apart From The Crowd (1981
* The Second Album (1983)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Israel
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana

 |

 |
**Matti Rafael Pihlaja** (20. helmikuuta 1923 Turku – 13. kesäkuuta 1973 Turku) oli suomalainen näyttelijä.

Pihlajan vanhemmat olivat näyttelijät Katri ja Rafael Pihlaja. Pihlaja muistetaan turkulaisena taiteilijana, sillä Pihlaja näytteli pitkään Turun kaupunginteatterissa ja Vartiovuoren kesäteatterissa Turussa. Pihlaja oli vuosina 1950–1973 naimisissa Ritva Vuoren kanssa.

Matti Pihlaja näytteli kaikkiaan kuudessa elokuvassa. Hänen ensimmäinen elokuvaroolinsa oli Edmund Palmqvist Ilmari Unhon ohjaamassa elokuvassa *"Minä elän"* (1946). Viimeiseksi elokuvarooliksi (ja samalla ainoaksi isommaksi rooliksi) jäi Matti Kassilan ohjaaman *Päämajan* (1970) päätoimittaja. Päämajassa nähtiin niin ikään muitakin Turun kaupunginteatterin näyttelijöitä. Muistettava on myös pienehkö sivuosa kiroilevana autonkuljettajana elokuvassa Tähdet kertovat, komisario Palmu (1962).

Pihlaja kuului Turun Teatterikerhoon ja saikin kerholta paljon tunnustuksia. Pihlaja kuoli vain 50-vuotiaana äkilliseen sairauteen vuonna 1973.

Elokuvat
--------

* *"Minä elän"* (1946)
* *Ruusu ja kulkuri* (1948)
* *Serenaadiluutnantti* (1949)
* *Jälkeen syntiinlankeemuksen* (1953)
* *Tähdet kertovat, komisario Palmu* (1962)
* *Päämaja* (1970)

Aiheesta muualla
----------------

* Matti Pihlaja Elonetissä.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Elonet

 |

 |
**Jerzy Chromik** (15. kesäkuuta 1931 Kosztowy – 20. lokakuuta 1987) oli puolalainen estejuoksija.

Chromik paransi vuonna 1955 kahdesti 3 000 metrin estejuoksun maailmanennätystä. Hän juoksi Brnossa 31. elokuuta ajan 8.41,2 ja Budapestissa 11. syyskuuta ajan 8.40,2 voittaen samalla lajin ensimmäisen ME-miehen Sándor Rozsnyóin. Vuonna 1956 hän saavutti 3 000 metrin juoksussa huippuajan 7.56,4; tuon Trondheimin kilpailun voitti Gordon Pirie maailmanennätystä sivunneella ajalla 7.55,6. Terveysongelmien vuoksi Chromik ei osallistunut Melbournen olympialaisiin.

Varsovassa 2. elokuuta 1958 Chromik juoksi ajan 8.32,0 ottaen kesällä 1956 menettämänsä maailmanennätyksen takaisin haltuunsa Semjon Ršištšiniltä. Tämän ennätyksen rikkoi maanmies Zdzisław Krzyszkowiak kesällä 1960. Tukholman EM-kilpailuissa 1958 tuore ME-mies kukisti Ršištšinin loppukirissä ja voitti kultaa ajalla 8.38,2. Rooman 1960 olympialaisissa hän karsiutui alkuerissä vaikka juoksikin vielä lokakuussa 1960 huippuajan 8.35,2.

Henkilökohtaiset ennätykset
---------------------------

* 1 500 metriä: 3.44,8
* 2 000 metriä: 5.10,6
* 3 000 metriä: 7.56,4
* 2 mailia: 8.33,4
* 5 000 metriä: 13.51,0
* 10 000 metriä: 29.10,0
* 3 000 metrin esteet: 8.32,0

Lähteet
-------

* Quercetani, Robert L: *Kilpakenttien kuninkaat, 4. painos*, s. 190, 223–224. , 1966.
* Hannus, Matti: *Yleisurheilu: Tuhat tähteä*, s. 61. WSOY, 1983. ISBN 951-0-11900-8.
* Laitinen, Esa: *Suomen yleisurheilun tilasto-osa*, s. 540. , 1987.

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie
* World Athletics

 |

 |
**Jean-Charles Trouabal** (s. 20. toukokuuta 1965 Pariisi) on entinen ranskalainen pikajuoksija, jonka päämatka oli 200 metrin juoksu.

Trouabal saavutti Splitin EM-kilpailuissa 1990 hopeaa 200 metrin juoksussa ajalla 20,31 s. Lisäksi hän voitti kultaa 4 × 100 metrin viestijuoksussa, jossa hän juoksi kolmannen osuuden ja teki yhdessä Max Morinièren, Daniel Sangouman ja Bruno Marie-Rosen kanssa maailmanennätyksen 37,79 s. Seuraavana vuonna Tokion MM-kilpailuissa hän sijoittui 200 metrillä parhaana eurooppalaisena kuudenneksi ajalla 20,58 s ja saavutti viestin kolmannen osuuden juoksijana hopeaa ajalla 37,87 s Yhdysvaltain parantaessa maailmanennätystä aikaan 37,50 s.

Stuttgartin MM-kilpailuissa 1993 Trouabal sijoittui 200 metrillä kuudenneksi omalla ennätyksellään 20,20 s. Viestin välierissä Ranska hylättiin. Helsingin EM-kilpailuissa 1994 Trouabal sijoittui 200 metrillä viidenneksi ajalla 20,70 s ja voitti viestissä kultaa Ranskan joukkueen saadessa loppuajan 38,57 s. Göteborgin MM-kilpailuissa 1995 hän karsiutui 200 metrin välierissä ja keskeyttämiseen välierissä päättyi Ranskan viestijoukkueenkin urakka.

Trouabal voitti Ranskan mestaruuden 100 metrillä vuosina 1992–1994 sekä 200 metrillä vuosina 1988 ja 1990–1995.

Henkilökohtaiset ennätykset
---------------------------

* 60 metrin juoksu (hallissa): 6,65 (1992)
* 100 metrin juoksu: 10,19 (1993)
* 200 metrin juoksu: 20,20 (1993)
* 300 metrin juoksu: 32,42 (1989)
* 400 metrin juoksu: 46,92 (1990)

Lähteet
-------

* Butler, Mark (toim.): *IAAF Statistics Handbook: Helsinki 2005*. IAAF, 2005. (englanniksi)
* Siukonen, Markku & Ahola, Matti: *Suuri EM-kirja*. Sporttikustannus Oy, 1990. ISBN 951-8920-11-7.
* Siukonen, Markku & Ahola, Matti: *Urheilun vuosikirja 16*. Sporttikustannus Oy, 1995.
* *Docathlé 2003*, s. 532. Fédération Française d'Athlétisme, 2003. ISBN (mahdollisesti virheellinen) 2-951243-4-3. (ranskaksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Jean-Charles Trouabal Kansainvälinen yleisurheiluliitto.  (englanniksi)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* World Athletics
* Tilastopaja 🔒

 |

 |
Päijät-Hämeen vaakuna
**Päijät-Hämeen vaakuna** on Päijät-Hämeen maakunnan heraldinen tunnus. Vuonna 1997 vahvistettu vaakunaselitys kuuluu: "Sinisessä kentässä vedenneito ja oikeassa yläkulmassa käki; kaikki kultaa." Vaakunan aihetta kutsutaan yleisesti Vellamoksi.

Vaakunan historiaa
------------------

Päijät-Hämeen maakuntalippu.
Päijät-Hämeen vaakunaviiri.
Päijät-Häme alkoi muotoutua omaksi alueekseen Lahden ja Heinolan kaupunkien ympäristöön 1950-luvulta alkaen seutukaava- ja maakuntaliittojen syntyessä. Päijät-Hämeen maakuntaliiton ensimmäisen vaakunan suunnitteli vuonna 1986 heraldikko Olof Eriksson. Eriksonin vaakunassa oli nelijakoinen puna-hopeinen kenttä, joka oli jaettu aaltokorolla. Punainen ja hopea ovat Hämeen perinteiset tunnusvärit ja esiintyvät muun muassa Hämeen isännänviirissä. Kyseinen vaakuna ei kuitenkaan vakiintunut uutta maakuntaa kuvaavaksi tunnukseksi.

Vuoden 1997 lääniuudistuksessa ja maakuntien hallinnollisen aseman virallistuessa Päijät-Häme sai uuden, professori Tapani Aartomaan suunnitteleman vaakunan. Vaakuna pohjautuu Johan Jacob Ahrenbergin vuosien 1904 ja 1912 hylättyihin ehdotuksiin Lahden vaakunaksi, joissa oli kuvattuna kruunua pitelevä vedenneito.

Vellamon on katsottu viittaavan maakunnan järviin ja harjuihin, sekä käen kuvastavan alueen karjalaisväestöä. Vaakunan pohjalta on tehty myös maakuntalippu, jonka Päijät-Hämeen maakuntavaltuusto hyväksyi 1.6.1998 ja vihki käyttöön lipun naulaustilaisuudessa Vellamon maakuntajuhlassa 3.12.1998 Lahdessa. Lipun ohella käytössä on myös vaakunaviiri.

Galleria
--------

* Olof Eriksonin tekemä Päijät-Hämeen maakuntaliiton vaakuna vuodelta 1986.Olof Eriksonin tekemä Päijät-Hämeen maakuntaliiton vaakuna vuodelta 1986.
* Johan Jacob Ahrenbergin hylätty ehdotus Lahden kaupungin vaakunaksi vuodelta 1904.Johan Jacob Ahrenbergin hylätty ehdotus Lahden kaupungin vaakunaksi vuodelta 1904.
* Johan Jacob Ahrenbergin hylätty ehdotus Lahden kaupungin vaakunaksi vuodelta 1912.Johan Jacob Ahrenbergin hylätty ehdotus Lahden kaupungin vaakunaksi vuodelta 1912.

Katso myös
----------

* Päijät-Hämeen maakunnan kuntien vaakunat

Lähteet
-------

* Iltanen, Jussi: *Suomen kuntavaakunat* (2013), Karttakeskus, ISBN 951-593-915-1
* 

### Viitteet

1. ↑  Europeana Heraldica *extranet.narc.fi*.  Arkistoitu 22.6.2020. Viitattu 21.6.2020.
2. 1 2  Jussi Iltanen: *Suomen kuntavaakunat*, s. 75. Karttakeskus, 2013.
3. 1 2  Maakuntatunnukset *Päijät-Hämeen liitto*. Viitattu 21.6.2020.

Suomen maakuntien vaakunat
Ahvenanmaan vaakuna |
Etelä-Karjalan vaakuna |
Etelä-Pohjanmaan vaakuna |
Etelä-Savon vaakuna |
Kainuun vaakuna |
Kanta-Hämeen vaakuna |
Keski-Pohjanmaan vaakuna |
Keski-Suomen vaakuna |
Kymenlaakson vaakuna |
Lapin maakunnan vaakuna |
Pirkanmaan vaakuna |
Pohjanmaan vaakuna |
Pohjois-Karjalan vaakuna |
Pohjois-Pohjanmaan vaakuna |
Pohjois-Savon vaakuna |
Päijät-Hämeen vaakuna |
Satakunnan vaakuna |
Uudenmaan vaakuna |
Varsinais-Suomen vaakuna
  
**Entisten maakuntien vaakunat**  

*Itä-Uudenmaan vaakuna*
Itä-Uudenmaan vaakuna
**Itä-Uudenmaan vaakuna** oli entisen Itä-Uudenmaan maakunnan heraldinen tunnus. Vuonna 1997 hyväksytty vaakunaselitys kuuluu: "Sinisellä kilvellä kolme hopeista liekkiä."

Vaakuna otettiin käyttöön vuoden 1997 lääniuudistuksen myötä uuden Itä-Uudenmaan maakunnan tunnukseksi. Vaakunan on suunnitellut Jouko Jäppinen ja sen kolme liekkiä kuvaavat Askolan kivikautisen kulttuurin nuotiotulia, Mikael Agricolaa ja kirjapainoa, sekä alueen energiateollisuutta. Vaakunan sini-hopeiset värit ovat perinteiset Uudenmaan värit. 

Kansallisarkisto ehdotti uuden maakunnan vaakunaksi vuonna 1997 Porvoon kaupunkiin liitetyn Porvoon maalaiskunnan lohiaiheista vaakunaa, mutta Itä-Uudenmaan maakuntaliitto kuitenkin hylkäsi ehdotuksen.

Vaakuna oli käytössä 31.12.2010 asti, jolloin Itä-Uusimaa liitettiin kokonaisuudessaan osaksi Uudenmaan maakuntaa. Se kuitenkin esiintyy yhä muun muassa Itä-Uudenmaan pelastuslaitoksen tunnuksessa.

Katso myös
----------

* Itä-Uudenmaan maakunnan kuntien vaakunat

Lähteet
-------

* Iltanen, Jussi: *Suomen kuntavaakunat* (2013), Karttakeskus, ISBN 951-593-915-1

### Viitteet

1. ↑  Europeana Heraldica *extranet.narc.fi*.  Arkistoitu 2.7.2020. Viitattu 2.7.2020.
2. 1 2  Itä-Uudenmaan maakunnan rajoille pystytettiin opastustaulut *Helsingin Sanomat*.  6.7.1997. Viitattu 2.7.2020.
3. ↑  Tarvitseeko Itä-Uusimaa omaa vaakunaa? *Helsingin Sanomat*.  24.11.1995. Viitattu 2.7.2020.

Suomen maakuntien vaakunat
Ahvenanmaan vaakuna |
Etelä-Karjalan vaakuna |
Etelä-Pohjanmaan vaakuna |
Etelä-Savon vaakuna |
Kainuun vaakuna |
Kanta-Hämeen vaakuna |
Keski-Pohjanmaan vaakuna |
Keski-Suomen vaakuna |
Kymenlaakson vaakuna |
Lapin maakunnan vaakuna |
Pirkanmaan vaakuna |
Pohjanmaan vaakuna |
Pohjois-Karjalan vaakuna |
Pohjois-Pohjanmaan vaakuna |
Pohjois-Savon vaakuna |
Päijät-Hämeen vaakuna |
Satakunnan vaakuna |
Uudenmaan vaakuna |
Varsinais-Suomen vaakuna
  
**Entisten maakuntien vaakunat**  

*Itä-Uudenmaan vaakuna*
**Tšekin senaatti** (tšek. *Senát*) on Tšekin parlamentin ylähuone. Se koostuu 81 edustajasta.

Senaatissa toimii yhdeksän valiokuntaa.

Senaatin tärkein tehtävä on väitellä alahuoneen valmistelemista laiesta sekä tehdä niihin mahdollisia muutosehdotuksia. Senaatilla, muttei yksittäisellä senaattorilla, on oikeus tehdä lakialoitteita alahuoneelle. Lisäksi senaatti on tärkein linkki Tšekin ja Euroopan unionin välillä..

Syyskuussa 2020 senaatin presidentti Miloš Vystrčil vieraili Taiwanissa ja tapasi presidentti Tsai Ing-Wenin, mikä aiheutti skandaalin Pekingissä ja Kiinan ulkoministeriön tiedottaja uhkasi Tšekkiä kostotoimilla.

Senaattorien valinta
--------------------

Senaatin vaalit pidetään kahden vuoden välein, jolloin valitaan aina 27 edustajaa kerrallaan eli yksi kolmannes. Senaattorin toimikausi on siis kuusi vuotta kerrallaan..

Senaattorien tulee olla vähintään 40-vuotiaita Tšekin kansalaisia, jotka voidaan valita uudelleen ilman toimikausien rajoituksia. Mikäli senaattorin ura katkeaa kesken toimikauden, senaatin presidentti määrää ennenaikaiset vaalit kyseisessä vaalipiirissä. Senaattorien vaaleissa saavat äänestää 18-vuotiaat kansalaiset..

Tasavallan presidentti ja virassa olevat tuomarit eivät toimia senaattoreina. Sen sijaan hallitukseen kuuluvat henkilöt voivat toimia senaattoreina..

Lähteet
-------

1. ↑  Senate Committees *www.senat.cz*.  1.1.2012. Viitattu 12.10.2020. (englanniksi)
2. ↑  Information about the Senate of the Parliament of the Czech Republic *www.senat.cz*.  1.1.2012. Viitattu 12.10.2020. (englanniksi)
3. ↑  How Will China Respond to the Czech Senate President’s Visit to Taiwan? *thediplomat.com*. Viitattu 12.10.2020. (englanniksi)
4. 1 2  The Senate of the Czech Republic *www.senat.fr*.  2020.  Arkistoitu 7.1.2020. Viitattu 12.10.2020.
5. ↑  How are senators elected? *www.senat.cz*.  1.1.2012. Viitattu 12.10.2020. (englanniksi)
**Ameena Ahmad Ahuja** on intialainen taiteilija, kielitieteilijä ja kalligrafi. Hän osaa sujuvaa englantia, hindiä, ranskaa, saksaa, venäjää ja farsia.

Ahujan isä oli Nuruddin Ahmed, joka toimi Delhin pormestarina kolme kertaa. Ameena opiskeli taidetta Slade School of Fine Art -koulussa. Hän asunut Lontoossa, New Yorkissa, ja Tokiossa ja palannut sitten Intiaan. Hän oli naimissa Vishnu Ahujan kanssa, joka oli toiminut Intian Neuvostoliiton suurlähettiläänä..

Ahuja toimi valtion virallisena tulkkina mm. Brežnevin valtiovierailujen aikana. Lisäksi hän käänsi Tšehovin novelleja urduksi ja englanniksi. Lisäksi hän opetti Columbian ja Jawaharlal Nehrun yliopistoissa..

Taiteilijana Ahuja tunnetaan etenkin kuvarunoista, joissa runon teksti on kirjoitettu kuvan muotoon. Ahujan kuva-aiheet ovat usein eläimiä ja runot kirjoitettu urduksi. Ahuja lahjoitti 33 taideteostaan Jamia Millia Islamia -yliopistolle vuonna 2007. Vuonna 2009 hänelle myönnettiin Padma Shri -mitali palkintona hänen taideurastaan.

Lähteet
-------

1. ↑  Ameena Ahmed *www.the-south-asian.com*. Viitattu 21.4.2021.
2. 1 2  Ameena Ahmad Ahuja *veethi.com*. Viitattu 21.4.2021.
3. 1 2  Wisdom of Birds and Animals: Exhibition of calligraphic paintings by Ameena Ahmed Ahuja *India Today*.  5.3.2001. Viitattu 21.4.2021. (englanniksi)
4. ↑  Ameena Ahmad Ahuja donates 33 paintings to Jamia Millia Islamia.  16.5.2007. Viitattu 21.4.2021. (englanniksi)
5. ↑  Padma Awards Directory *mha.nic.in*.  2013.  Arkistoitu 15.11.2014. Viitattu 21.4.2021. (englanniksi)
**Lin Ying-meng** (kiin.: 林穎孟; pinyin: *Lín Yǐngmèng*; s. 20. lokakuuta 1983) on taiwanilainen poliitikko, joka toimii Taipein kaupunginvaltuustossa vuodesta 2018 alkaen. Hän oli yksi ensimmäisistä taiwanilaisista avoimesti seksuaalivähemmistöön kuuluneista poliitikoista, jotka ovat tulleet valituksi.

Tausta ja yksityiselämä
-----------------------

Lin syntyi Taichungissa vuonna 1983 Lin on valmistunut kansallisesta Tsing Hua -yliopistosta pääaineenaan sosiologia. Valmistumisensa jälkeen Lin toimi muun muassa mobiilisovellusten kehittäjätiimissä.

Lin on biseksuaali. Hän ollut parisuhteessa sosiaalidemokraattista puoluetta edustavan Miao Po-yan kanssa. Marraskuussa 2019 kerrottiin, että Lin oli parisuhteessa Carlos-nimisen miehen kanssa..

Poliittinen ura
---------------

Lin asettui ehdolle Uusi valta -puolueen listoilta. Hän erosi puolueesta elokuussa 2020, koska katsoi puolueen hylänneen alkuperäisen ideologiansa. Hän siirtyi itsenäiseksi edustajaksi..

Taiwanin laillistaessa samaa sukupuolta olevien avioliitot vuonna 2019 Lin oli vaatimassa Taipein kaupunginvaltuustossa, että kaikki halukkaat pääsisivät naimisiin 25. toukokuuta. Lopulta kaupungin kotitalousrekisterin työntekijät päättivät jäädä ylitöihin asian varmistamiseksi.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Taiwan to see first-ever openly lesbian council members *Taiwan News*.  25.11.2018. Viitattu 27.4.2021. (englanniksi)
2. ↑  政治立場不同 林穎孟：我爸說我是怪咖 - 政治 *中時新聞網*.  27.2.2017. Viitattu 27.4.2021. (kiinaksi)
3. ↑  同婚公投挫敗 林穎孟：希望苗博雅有負責態度 *自由時報電子報*.  3.12.2018. Viitattu 27.4.2021. (kiinaksi)
4. ↑  【獨家照】斷開苗博雅女女戀 林穎孟認愛男助理「他讓我重新相信愛」 *蘋果新聞網*.  13.3.2019. Viitattu 27.4.2021. (kiinaksi)
5. ↑  Former Taiwan party leader to leave NPP amid corruption allegations *Taiwan News*.  5.8.2020. Viitattu 27.4.2021. (englanniksi)
6. ↑  議員林穎孟質詢獲北市府三點承諾：「5月24日想結婚的同志都結得到」！ *LalaTai 拉拉台*.  11.4.2019. Viitattu 27.4.2021. (kiinaksi)
**Joe Daley** (s. 20. helmikuuta 1943 Kildonana, Manitoba, Kanada) on entinen NHL:ssä ja WHA:ssa pelannut jääkiekkomaalivahti.

Ura
---

Joe oli Buffalo Sabresin ensimmäinen draftivalinta vuonna 1970. Hän oli NHL:n viimeisiä maalivahteja, jotka pelasivat ilman maskia. 

Daleyn pisin jakso yhdessä joukkueessa ammattilaisliigassa oli Winnipeg Jetsissä, jossa hän oli vuodesta 1972 vuoteen 1979. Hän voitti joukkueen kanssa kolme mestaruutta. Joe oli kaudella 1975–1976 WHA:n toiseksi paras maalivahti. Hän pelasi lisäksi urallaan NHL:ssä joukkueissa Pittsburgh Penguins, Buffalo Sabres ja Detroit Red Wings.

Palkinnot ja saavutukset
------------------------

* SJHL:n Toinen All-Star joukkue (1962)
* EHL:n Vuoden tulokas (1964)
* Avco Cupin (WHA) mestari (1976, 1978, & 1979)
* WHA:n ensimmäinen All-Star joukkue (1976)
* WHA:n toinen All-Star Team (1977)
* "Kunnioitettu jäsen" Manitoba Hockeyn Hall of Famessa

Lähteet
-------

* Joe Daley The Internet Hockey Databasessa (englanniksi)
* Joe Daley Legends of Hockey -sivustolla (englanniksi)
* Buffalo Sabres profile
* Joe Daleyn elämäkerta Manitoba Hockey Hall of Famen sivustolla (Arkistoitu – Internet Archive)
Alexander Behmin muistolaatta entisellä asunnolla Kielissä (Hardenbergstraße 31).
Kaikuluotaimen toimintaperiaate vedessä.
**Alexander Behm** (11. marraskuuta 1880 – 22. tammikuuta 1952) oli saksalainen fyysikko, joka tunnetaan parhaiten yhtenä kaikuluotaimen keksijöistä.

Alexander Behm toimi 1910-luvulla erään tutkimuslaboratorion johtajana Wienissä. Tällöin hän teki varsinkin ääniaaltojen etenemiseen liittyviä kokeita. Kun hänen tietoonsa huhtikuussa 1912 tuli uutinen Titanicin haaksirikosta sen törmättyä jäävuoreen, hän ryhtyi uusien samankaltaisten onnettomuuksien ennalta ehkäisemiseksi suunnittelemaan laitetta, jonka avulla jäävuoret voitaisiin ajoissa havaita niistä heijastuvien vedenalaisten ääniaaltojen avulla. Osoittautui kuitenkin, että meren pohja heijasti ääniaaltoja paremmin kuin jäävuoret, minkä vuoksi laite soveltui paremmin meren syvyyden mittaamiseen kuin jäävuorten havaitsemiseen. Seuraavana vuonna, 22. heinäkuuta 1913, hänelle myönnettiin saksalainen patentti nro 282009 kaikuluotaimelle eli "laitteelle meren syvyyden mittaamiseksi sekä laivojen ja esteiden havaitsemiseksi heijastuvien ääniaaltojen avulla".

Vuonna 1920 Behm perusti kaikuluotainten kaupallista tuotantoa varten Kieliin yhtiön nimeltä *Behm-Echolot-Gesellschaft*.

Lähteet
-------

* G.H. Ziehm, Kiel - Ein frühes Zentrum des Wasserschalls, Deutsche Hydrographische Zeitschrift, Ergänzungsheft Reihe B, Nr.29, 1988, ISSN 0070-4172
* Georg Popp, Ellen Schöler: Hengen jättiläiset, taiteilijoita, löytöretkeilijöitä, keksijöitä, tiedemiehiä, suom. Aarno Peromies, WSOY 1960
* T. Kalweit, Alexander Behm als Erfinder (Alexander Behm keksijänä)[vanhentunut linkki]

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |

 |
Cristina Elena Grigoraș
**Cristina Elena Grigoraș** (s. 11. helmikuuta 1966 Satu Mare) on entinen romanialainen telinevoimistelija ja olympiavoittaja.

Grigoraș saavutti 14-vuotiaana Moskovan 1980 olympialaisten telinevoimistelun joukkuekilpailussa hopeaa. Hän keräsi 15:nneksi parhaat pisteet mutta ei päässyt moniottelun finaaliin, koska hän oli vasta viidenneksi paras romanialainen ja finaaliin sai osallistui maksimissaan kolme voimistelijaa yhdestä maasta. Los Angelesin 1984 olympialaisissa hän voitti joukkuekilpailussa kultaa. Henkilökohtaisissa pisteissä hän oli kahdeksanneksi paras mutta ei tälläkään kertaa selviytynyt moniottelun finaaliin, koska hänen edellään oli kolme muuta romanialaista.

Parhaat henkilökohtaiset menestyksensä Grigoraș saavutti Madridin EM-kilpailuissa 1981. Tuolloin hän voitti kultaa hypyssä ja saavutti hopeaa moniottelussa ja nojapuilla sekä pronssia permannolla.

Lähteet
-------

* Kluge, Volker: *Olympische Sommerspiele, die Chronik III*, s. 755–756, 988–990. Sportverlag, 2000. ISBN 3-328-00741-5. (saksaksi)
* Cristina Elena Grigorașin olympiasijoitukset Sports Reference LLC.  Arkistoitu 19.5.2011. Viitattu 12.06.2009. (englanniksi)
* Sports123.com: Voimistelutilastot *sports123.com*. Viitattu 12.6.2009. (englanniksi)
**Ari Kankaanperä** (s. 27. huhtikuuta 1955 Jyväskylä) on suomalainen entinen jääkiekkopuolustaja. Hän pelasi jääkiekon SM-liigassa kahdeksan kauden ajan edustaen Ilvestä (1973–1979), jossa voitti voitti kaksi SM-pronssia ja JYPiä (1982–1987, kolme kautta 1. divisioonassa), jonka kapteenina hän oli kaudella 1985–1986. Kankaanperä pelasi myös kolme kautta Elitserien -joukkue Skellefteå AIK:ssa. Kankaanperä lopetti uransa vuonna 1987 JYPissä.

Kankaanperä pelasi alle 18-vuotiaiden EM-kisoissa 1974, alle 20-vuotiaiden MM-kisoissa 1975 ja miesten MM-kisoissa 1976. 

Kankaanperän kolme poikaa ovat pelanneet jääkiekkoa: Markus (s. 1980), Mikko (s. 1982) ja Samuli (s. 1992). Yli 1000 SM-liigaottelua pelannut Markus pelaa tällä hetkellä Saksassa DEL2-liigan Frankfurt Lionsissa puolustajana. Hyökkääjänä pelannut Mikko on pelannut neljänä kautena SM-liigassa TPS:n ja Pelicansin riveissä lopettaen Jukureissa keväällä 2006. Puolustajana pelanut Samuli puolestaan pelasi kolme kautta Mestiksessä JYP-Akatemiassa ja yhden liigapelin JYPissä lopettaen uransa kevääseen 2014. 

Ari Kankaanperän nuorempi veli Risto Kankaanperä on myös entinen jääkiekkoilija ja pelasi urallaan 173 liigaottelua Ilveksen ja Reippaan joukkueissa. 

Viime vuosina Ari Kankaanperä on toiminut myyntitehtävissä.

Lähteet
-------

* Ari Kankaanperä European Hockey.net -sivustolla
**Leif Gøran Jenssen**  (s. 19. maaliskuuta 1948 Fredrikstad, Østfold, Norja) on entinen norjalainen painonnostaja ja olympiavoittaja.

Leif Jenssen sijoittui Méxicon 1968 olympialaisissa 14:nneksi alle 75-kiloisten sarjassa tuloksella 405 kg. Hän nosti punnerruksessa 127,5 kg, tempauksessa 120 kg sekä työnnössä 157,5 kg. Münchenin 1972 olympialaisissa Jenssen voitti kultaa alle 82,5-kiloisissa tuloksella 507,5 kg. Hän sai punnerruksessa tuloksen 172,5 kg, tempauksessa 150 kg ja työnnössä 185 kg. Montréalin 1976 olympialaisissa hän ei saanut ylös tempauksen aloituspainoaan 160 kg ja jäi ilman tulosta.

Jenssen saavutti MM-hopeaa alle 75-kiloisissa vuosina 1970 ja 1971 sekä alle 82,5-kiloisissa vuonna 1974. Hän saavutti EM-hopeaa alle 82,5-kiloisissa vuonna 1972. Vuonna 1973 hän teki tempauksessa maailmanennätyksen.

Lähteet
-------

* Leif Jenssenin olympiasijoitukset Sports-Reference.com.  Arkistoitu 26.1.2011. Viitattu 1.1.2010. (englanniksi)
* Painonnoston arvokisamitalistit Sports123.com. Viitattu 1.1.2010. (englanniksi)