recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Realismit 

---

Jacob Riis, Mulberry Streetillä nukkuvia lapsia, 1890.
 Jacob Riis, *Mulberry Streetillä nukkuvia lapsia*, 1890. 

Realismi taiteessa | Realismi kirjallisuudessa 

 

Fantastinen realismi   
 Fotorealismi   
 Inhorealismi   
 Kapitalistinen realismi   
 Maaginen realismi   
 Naturalismi (taide)   
 Neorealismi   
 Sosialistinen realismi   
 Surrealismi   
 Uusi realismi   
 Yhteiskunnallinen realismi

Realismia 

*Akka ja kissa*   
 *Démasquée*   
 *Femme nue couchée*   
 *Kivenhakkaajat*   
 *Le Sommeil*   
 *Maailman alkuperä*   
 *Poika ja varis*   
 *Pyykkiranta*   
 *Raatajat rahanalaiset*   
 *Tanssiaiskengät*   
 *Toipilas*   
 *Wolgastin satamassa 15. kesäkuuta 1633*   
 *Zaporogit kirjoittavat pilkkakirjettä Turkin sulttaanille*

 

 

 

 

 

 

 

 

 

 

 

 

**Le Sommeil** (suom. *Uni*), joka tunnetaan myös nimellä **Les Dormeuses** on ranskalaisen realistisen taidemaalari Gustave Courbet'n (1819–1877) kooltaan 135 x 200 cm oleva öljyvärimaalaus vuodelta 1866.

Maalaus esittää kaksi alastonta nukkuvaa naista makaamassa vuoteella jalat yhteen kietoutuneina, vieressä rikkoutunut helminauha. Maalaus on samanaikaisesti sekä hämmentävän provokatiivinen että täynnä viattomuutta. Sitä on pidetty Courbet'n uneksimista ja ruumiin hekumallista kauneutta ylistävänä mestariteoksena.

Toimeksianto taulun maalaamiseksi tuli taiteen keräilijältä ja turkkilaiselta diplomaatilta Khalil-Beyltä. Sen toisena mallina tiedetään toimineen Courbet'n ja James McNeill Whistlerin kuuluisien maalausten mallin Joanna Hiffernanin, jonka uskotaan toimineen myös muun muassa Courbet'n samana vuonna maalaaman *Maailman alkuperän* mallina.

Gourbet'n signeeraus "*G. Courbet, 66*" löytyy maalauksen oikeasta alareunasta.

Maalaus kuuluu nykyään Pariisin Petit Palaisin kokoelmiin.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Courbet - Le Sommeil  24.3.2006. Paris.fr.  Arkistoitu 9.12.2008. Viitattu 23.9.2008. (ranskaksi)
2. ↑  Heidi Ellison: Gustave Courbet - Romantic Realism  2007. Paris Update.  Arkistoitu 30.4.2008. Viitattu 23.9.2008. (englanniksi)
3. ↑  James McNeill Whistler – Biography for Joanna Hiffernan  28.3.2008. University of Glasgow.  Arkistoitu 16.9.2007. Viitattu 23.9.2008. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* *Le Sommeil* Petit Palaisin sivuilla (Arkistoitu – Internet Archive) (ranskaksi)
Joensuun urheilutalo
**Joensuun urheilutalo** on urheilu- ja monitoimitalo Joensuun keskustassa Siltakadulla. Talo vihittiin käyttöön 25. helmikuuta 1962. Sen suunnitteli kaupunginarkkitehti Unto Tupala. Talo uusittiin täydellisesti vuosina 1997–98, jolloin sen pinta-ala kasvoi 2 800:sta 4 200:een neliömetriin. Talossa on suuren palloilusalin lisäksi erikoistilat muun muassa telinevoimistelulle, painonnostolle, painille ja budolajeille.

Katsomossa on istumapaikkoja 500 hengelle. Maksimiyleisömäärä on noin 1 000 henkeä.

Urheilutalossa pidetään lähes kaikkien sisälajien kilpailuja ja otteluja. Se on muun muassa lentopallojoukkueiden Karelian Hurmoksen, Joensuun Prihojen ja Riennon kotisali. Aikaisemmin salissa pelattiin kaikki tärkeimmät palloilu-ottelut, mutta Joensuu Areenan valmistuttua ylimmän sarjatason Joensuun Katajan koripallo- ja Josban salibandyottelut siirtyivät sinne. Urheilutalon kenttätila ei täytä Salibandyliiton vaatimuksia. Taloa käyttää liikuntasalina viereinen Joensuun lyseon peruskoulu.

Urheilutalo on myös juhlien ja konserttien pitopaikka. Joensuun lyseon lukion lakkiaisjuhla järjestetään siellä.

Vuoteen 1979 asti urheilutalossa oli Joensuun kaupungin ja eri urheilujärjestöjen toimistohuoneistoja ja vahtimestarin asunto. 1970-luvulle asti yläkerroksessa toimi myös päivittäin auki oleva kahvila.

Lähteet
-------

* Urheilutalo oli aikansa helmi.  *Karjalainen*, 25.2.2012, s. 17.
Vihreää titaniittia
Ruskehtavaa titaniittia
**Titaniitti** on silikaattimineraaleihin kuuluva mineraali. Sen värisävy vaihtelee vihreän ja ruskean sekä harmaan ja mustan välillä. Titaniitin kemiallinen kaava on CaTiSiO5.

Epäpuhtaudet
------------

Titaniitin seassa on usein rautaa ja alumiinia. Harvinaisempia epäpuhtauksia ovat cerium ja yttrium.

Esiintyminen
------------

Yleisimpiä titaniittia sisältäviä kivilajeja ovat pegmatiitti, gneissi ja liuskekivet. Jalokivilaatuista titaniittia on löydetty Meksikosta. Mineraalia on löydetty myös Sveitsistä, Yhdysvalloista, Uralin vuoristosta ja Kuolan niemimaalta.

Lähteet
-------

1. ↑  [www.energiakeskus.com/energiasivut/kivet/kivien-voima-t.php Muinaisten kivien voima] Energiakeskus Indigo. Viitattu 4.11.2013.
2. ↑  David C. Cook & Wendy L. Kirk: "Titaniitti", *Mineraalit ja jalokivet*, s. 217. Suomeksi julkaissut Gummerus Kustannus Oy. Suomentanut Kalle Taipale. Gummerus, 2009. ISBN 978-951-20-8083-0.

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Titaniitti**.
* Webmineral: Titanite Mineral Data (englanniksi)
* Mindat: Titanite (englanniksi)
* Handbook of Mineralogy: Titanite (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi) (pdf)
Verikunniamerkki
**Marraskuun 9. päivän 1923 muistomitali** (saks. *Medaille zur Erinnerung an den 9. November 1923*) eli **"Verikunniamerkki"** (saks. *Blutorden*) oli Saksan kansallissosialistisen työväenpuolueen ylin kunniamerkki. Adolf Hitler perusti mitalisäädyn vuonna 1934. Kuten kunniamerkin nimi kertoo, se säädettiin muistomitaliksi 9. marraskuuta 1923 Münchenissä tapahtuneelle kansallissosialistien oluttupavallankaappaukselle. Hitler myönsi kunniamerkin alun perin niille 1 500 miehelle (ja yhdelle naiselle), jotka olivat olleet mukana vallankaappausyrityksessä.

*Feldherrnhalle* Münchenissä
Toukokuusta 1938 kunniamerkki voitiin myöntää myös "ansioituneille puoluetovereille", jotka oli tuomittu kuolemaan puolueen "taistelun vuosina" 1919–1933, mutta jotka oli armahdettu ja tuomittu elinikäiseen vankeuteen. Kunniamerkki myönnettiin myös puolueen jäsenille, jotka olivat istuneet yli vuoden vankilassa tuomittuina "taistelun vuosina" rikoksista kansallissosialismin hyväksi tai jotka olivat haavoittuneet vakavasti katutaisteluissa. 

Viimeinen verikunniamerkki myönnettiin 4. kesäkuuta 1942 postuumisti Reinhard Heydrichille. Kaiken kaikkiaan kunniamerkki myönnettiin 436 sellaiselle, jotka eivät olleet mukana olutkapakan vallankaappausyrityksessä.

Lähteet
-------

1. ↑  Klaus W. Tofahrn: *Das Dritte Reich und der Holocaust*, s. 290. Peter Lang, 2008. ISBN 9783631577028. Teoksen verkkoversio (viitattu 30.9.2013).
**Harvey Dale Perrin** (20. heinäkuuta 1905 Batesville, Indiana, Yhdysvallat – 2. tammikuuta 1999 Toronto, Ontario, Kanada) oli kanadalainen viulisti, alttoviulisti, pedagogi, kuoronjohtaja ja sovittaja.

Perrin muutti Kanadaan vuonna 1910 ja opiskeli Kitchenerin konservatoriossa George Zieglerin johdolla. Sittemmin hän opiskeli Toronton yliopistossa Frank Blanchfordin, H. A. Frickerin, Luigi von Kunitsin, George Lambertin ja Ettore Mazzolenin johdolla. 1930–1940-luvun vaihteessa hän oli Toronton Mendelssohn-kuoron jäsenenä. Vuosina 1944–1956 hän johti Harvey Perrin -kuoroa ja vuosina 1958–1969 Toronto Men Teachers' Choiria.

Perrin toimi Toronton opetuslautakunnan johdossa vuosina 1958–1971. Hän oli yli 45 vuoden ajan tuomarina festivaaleilla, kunnes jäi eläkkeelle vuonna 1989. Hän sai vuonna 1995 Toronton kaupungin ansiopalkinnon. Hänen tyttärensä Patricia Perrin Kruger on kosketin- ja lyömäsoittaja.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  The Canadian Encyclopedia: Harvey Perrin


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Israel
* Yhdysvallat

 |

 |
**Kansallispukuraati** on Suomen kansallispukukeskuksen asiantuntijaelin, jonka jäseniä ovat kansallispukukulttuuriin perehtyneet asiantuntijat. Kansallispukuraatii päättää pukutarkistusten ja uusien pukujen kokoamisen aloittamisesta, nimeää pukuhankkeille asiantuntijan, hyväksyy mallipuvut ja ottaa kantaa sekä antaa lausuntoja erilaisissa kansallispukuihin liittyvissä kysymyksissä.

Historia
--------

Kansallispukuraadin perusti vuonna 1979 Suomen kansallispukuneuvosto ohjaamaan kansanpukujen ja kansallispukujen tutkimusta sekä dokumentointia, vastaamaan pukujen kokoamisesta sekä hyväksymään uudet ja tarkistetut kansallispuvut. Kansallispukuraati on laatinut kansallispuvun käyttöohjeet vuonna 1991.

Jäsenet
-------

Kansallispukuraadissa on 12 jäsentä. Toimikaudella 2020-2022 sen puheenjohtaja on KM Ktyö Inga Pihlhjerta, varapuheenjohtaja on FT Seija Johnson ja sihteeri on kansallispukukonsultti Taina Kangas. Raadin jäsenet ovat tekstiilityön opettaja KM Ritva Hänninen, FM tekstiilikonservaattori (AMK) Jaana Kataja, artenomi (AMK) Minna Koskinen, kansallispukukonsultti/folkdräktskonsult Maria Lindén, FM pääsihteeri Aila Nieminen, Eija Mendelin, Dessinatör, amauenssi Sari Tauriainen, koulutuspäällikko Marjo Vainio, ja kansallispukuamanuenssi Marja Liisa Väisänen.

Lähteet
-------

1. ↑  Suomen kansallispukukeskus *www.craftmuseum.fi*.  Arkistoitu 20.11.2017. Viitattu 28.1.2018.
2. ↑  Leena Holst: *Kansallispuku*, s. 201. Maahenki Oy, 2011.
3. ↑  Suomen kansallispukukeskus *www.craftmuseum.fi*.  Arkistoitu 27.12.2017. Viitattu 28.1.2018.
4. ↑  koskins2: Kansallispukuraati *www.craftmuseum.fi*.  31.8.2018. Viitattu 3.12.2021.
Harwell Dekatron.
**Harwell Dekatron** oli varhainen digitaalinen tietokone, joka rakennettiin Atomic Energy Research Establishmentille. Tietokonetta käytettiin ensi kerran vuonna 1951. Tietokoneen rakentaminen alkoi vuonna 1949.

Tietokonetta ei koskaan tarkoitettu nopeaksi vaan luotettavuutta painotettiin enemmän kuin nopeutta. Tarkoitus oli vähentää käsin tehtävää laskentaa.

Tietokone korvattiin vuonna 1956 ja se sai nimen "Witch" (lyhenne sanoista *Wolverhampton Instrument for Teaching Computation from Harwell*).
Tietokone restauroitiin käyttöön vuosien 2009–2012 aikana.
Guinness Book of Records nimesi tietokoneen vanhimmaksi toimivaksi digitaaliseksi tietokoneeksi vuonna 2013.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Harwell Dekatron recognised as oldest working computer *bbc.com*.  24.1.2013. Viitattu 1.2.2020. (englanniksi)
2. 1 2 3 4  Harwell Computers: Hollerith 555 and Dekatron *chilton-computing.org.uk*. Viitattu 1.2.2020. (englanniksi)
3. ↑  Gavin Clarke: DEKATRON reborn: Full details on World's Oldest Digital Computer  21.11.2012. The Register. Viitattu 1.2.2020. (englanniksi)
4. 1 2  Harwell Dekatron Computer aka W.I.T.C.H. *tnmoc.org*. Viitattu 1.2.2020. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Harwell Dekatron** Wikimedia Commonsissa
*Tämä artikkeli kertoo Britannian kuninkaallisen laivaston höyryfregatista. Muita merkityksiä on täsmennyssivulla.*

**HMS Amphion** oli Britannian kuninkaallisen laivaston vuonna 1846 vesillelaskettu 36-tykkinen puurunkoinen höyryfregatti, joka oli alun perin tilattu purjealuksena ja valmistuksen aikana muutettu höyrykäyttöiseksi.

Valmistus
---------

Alus tilattiin 13. toukokuuta 1828 Castor-luokan fregattina nimellä *HMS Ambuscade* Woolwichin telakalta. Se nimettiin 31. maaliskuuta 1831 uudelleen *HMS Amphioniksi*. Köli laskettiin 15. huhtikuuta 1840. Se tilattiin 18. kesäkuuta 1844 uudelleen Whiten suunnitelmien mukaisena potkurifregattina. Alus laskettiin vesille 14. tammikuuta 1846 ja valmistui 13. toukokuuta 1847. Alukseen East India Docksilla asennetun John Ericssonin suunnitteleman höyrykoneen valmisti Miller, Ravenhill and Company. Koneiston asentaminen rajoitti aluksen varasto- ja säilytystiloja merkittävästi. Aluksen rungon valmistuskustannukset olivat 36 115 puntaa ja koneiston valmistus- ja asennuskulut olivat 16 673 puntaa. Lisäksi aluksen varustaminen Sheernessissä merikelpoiseksi maksoi 22 794 puntaa.

Aluksen aseistus supistettiin vuonna 1848 kolmeenkymmeneen tykkiin, mutta tykkien määrä palautettiin vuonna 1856 takaisin 36:een.

Palvelus
--------

Alus palveli Krimin sodassa kesinä 1854 ja 1855 Itämerellä. Sillä palvellut ylimatruusi George Quinnell on haudattu Isosaareen.

Alus poistettiin palveluksesta 20. joulukuuta 1862 Sheernessissä ja myytiin 12. lokakuuta 1863 romutettavaksi W. Williamsille.

Lähteet
-------

* Winfield, Rif: *British Warships in the Age of Sail 1817-1863 – Design, Construction, Careers and Fates*. Barnsley: Seaforth Publishing, 2014. ISBN 978-1-84832-169-4. (englanniksi)

### Viitteet

1. ↑  Winfield, Rif s. 164–165
2. ↑  Rimaila, Elisa: Englantilaisen ylimatruusin viimeinen sija. Yleisölle viime kesänä avautuneessa Isosaaressa sijaitsee yksiäinen hauta, josta on tullut turistinähtävyys.  *Helsingin Sanomat*, 26.5.2018, s. A 28–29. Helsinki:  Sanoma Oyj. Artikkelin maksullinen verkkoversio. Viitattu 16.4.2019.
3. ↑  Winfield, Rif s. 165.
**HMS Alisma** (viirinumero K185) Britannian kuninkaallisen laivaston Flower-luokan korvetti.

Valmistus
---------

*Pääartikkeli: Flower-luokka (korvetti)*
Ranskan hallitus tilasi 8. huhtikuuta 1940 työnumerolla J3841 aluksen nimellä *Pertuisane* Belfastista Harland and Wolffilta. Alus laskettiin vesille 17. joulukuuta ja valmistui 13. helmikuuta 1941 *HMS Alismaksi* nimettynä. Britannian hallitus lunasti 6. heinäkuuta 1940 aluksen Kuninkaalliselle laivastolle Ranskan antautumisen jälkeen.

Palvelus
--------

Aluksen miehistö poimi 14. tammikuuta 1942 merestä kuusi merimiestä brittiläiseltä kauppalaivalta *Empire Surffilta*, joka oli joutunut Islannin eteläpuolella Saksan laivaston sukellusvene *U-43:n* torpedoimaksi (58°42′N, 19°16′W). Aluksen miehistö pelasti 1. lokakuuta 1943 *HMS Spiraean* kanssa 68 brittiläisen kauppalaivan *Fort Howen*, joka oli joutunut Bougien itäpuolella sukellusvene *U-410* torpedoimaksi (37°19′N, 06°40′E), eloonjäänyttä. Se pelasti samana päivänä vielä 51 brittiläisen kauppalaiva *Empire Commercen*, jonka oli torpedoinut sama sukellusvene (37°19′N, 06°40′E), eloonjäänyttä.

Alus myytiin 1947 intialaiselle Memsabe Maritimelle, joka muutti aluksen nimeksi 1948 *Laconia*. Alus myytiin 1950 kreikkalaiselle K. Samartzopoulokselle, joka nimesi aluksen *Constantinos S:ksi*. Aluksen omistajaksi tuli 1952 D. Efthimiou, joka nimesi aluksen *Parnoniksi*. Alus haaksirikkoutui 16. heinäkuuta 1954 ollessaan matkalla Marseillesta Eleusikseen.

### Päälliköt

Aluksen päälliköinä olivat:

* Maurice George Rose 2. tammikuuta 1941 – 1. toukokuuta 1943
* George Lanning 1. toukokuuta 1943 – 11. kesäkuuta 1945

Lähteet
-------

* Colledge, J. J. & Warlow, Ben: *Ships of the Royal Navy – The Complete Record of all Fighting Ships of the Royal Navy from the 15th Century to the Present*, s. 1. Newbury, UK: Casemate, 2010. ISBN 978-1-935149-07-1. (englanniksi)
* Gardiner, Robert (toim.): *Conway's All the World's Fighting Ships 1922–1946*. London: Conway Maritime Press, 1987. ISBN 0-85177-146-7. (englanniksi)
* Preston, Antony & Raven, Alan: *Flower Class Corvettes*. London: Arms and Armour Press, 1982. ISBN 0-85368-559-2. (englanniksi)
* Lynch, John: *Belfast Built Ships*. Stroud: The History Press, 2012. ISBN 978-0-7524-6339-5. (englanniksi)

### Viitteet

1. ↑  Uboat.net – HMS Abelia
2. 1 2  Lynch 2012 s. 200
3. ↑  Preston, Antony & Raven, Alan s. 56
4. 1 2  Uboat.net – HMS Alisma
Kekropsin tyttäret löytävät Erikhthonioksen, Jacob Jordaens, 1635–1640
**Erikhthonios** (m.kreik. Ἐριχθόνιος, lat. *Erichthonius*) oli kreikkalaisessa mytologiassa Ateenan muinainen kuningas, joka syntyi autoktoonisesti – maasta – ja jonka Athene kasvatti. Varhaisimmat kirjoitukset eivät erottele häntä Erekhtheuksesta, hänen pojanpojastaan, mutta neljännestä vuosisadasta eaa. alkaen heidät kuvataan eri hahmoiksi.

Pseudo-Apollodoroksen mukaan Athene vieraili Hefaistoksen luona pyytämässä tältä aseita, mutta Hefaistoksen valtasi halu Athenea kohtaan. Päättäneenä säilyttää neitsyytensä Athene pakeni, mutta vaikka Hefaistos olikin rampa, hänen onnistui tavoittaa Athene ja yrittää maata tämän. Kamppailun aikana hänen siementänsä tippui jumalattaren reidelle, joka vastenmielisyyttä tuntien pyyhki sen pois villan palalla. Athene heitti villan maahan hedelmöittäen siten Gaian. Gaia palautti syntyneen pienokaisen Athenelle, joka tämän Erikhthoniokseksi (kr. *eris*, "riita" ja *khthon*, "maa"), ja laittoi pieneen laatikkoon.

Athene antoi sen jälkeen laatikon Kekropsin, Ateenan kuninkaan, kolmelle tyttärelle – Herse, Pandrosos ja Aglauros – ja varoitti heitä koskaan avaamasta sitä. Uteliaisuus kuitenkin voitti heidät, ja Aglaulos ja Herse avasivat laatikon, josta paljastui lähteestä riippuen joko pienokainen, jonka ympärille käärme oli kietoutunut, tai joka oli puoliksi ihminen ja puoliksi käärme. Sisarukset joko tulivat hulluiksi ja heittäytyivät Akropoliilta alas, tai vaihtoehtoisesti käärme tappoi heidät. Toisen version mukaan varis kertoi Athenelle tapahtuneesta, jolloin tämä teki nämä kaksi sisarusta hulluiksi saaden heidät heittäytymään mereen.

Kun Erikhthonios kasvoi, hän karkotti Amfiktyonin, joka puolestaan oli anastanut vallan Kranaokselta kaksitoista vuotta aiemmin, ja tuli Ateenan kuninkaaksi. Hän nai Praksithean, najadin, ja he saivat pojan, Pandion I:n. Tänä aikana Pallas Athene suojeli häntä jatkuvasti. Hän perusti panathenaian Athenen kunniaksi ja nostatti tämän kunniaksi puisen patsaan Akropoliille. Paroksen marmorin mukaan hän opetti alamaisensa iestämään hevosia ja käyttämään niitä vaunojen vetämiseen, sulattamaan hopeaa ja kyntämään maata auralla. Lisäksi Erikthonioksen kerrottiin keksineen quadrigan, nelivaljakon.

Erikthoniosta seurasi valtaistuimelle hänen poikansa Pandion I.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Pseudo-Apollodoros, *Bibliotheke* ('Kirjasto') 3.14.6 (engl. käännös)
2. ↑  Hyginus, *Fabulae* clxvi (engl. käännös)
3. ↑  Pausanias: *Periegesis tes Hellados* ('Kreikan kuvaus') 1.2.6 (engl. käännös)
4. ↑  Hyginus, *Astronomica* ii.13 (engl. käännös)

  


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä:**Amfiktyon** | **Attikan kuningas**1487/5 – 1437/6 eaa.Kuvitteellinen kronologia | Seuraaja:**Pandion I** |
**Kansalliset puolustusvoimat** (engl. *National Defence Forces NDF*, arab. قوات الدفاع الوطني‎ *Quwat ad-Difāʿ al-Watanī*) ovat Syyrian hallinnon puolella taistelevia paikallisia puolisotilaallisia joukkoja. Nämä syntyivät, kun Syyrian sisällissota puhkesi täydessä mitassaan kesällä vuonna 2012. NDF on syyllistynyt laajaan ryöstelyyn, sieppaukseen, murhiin ja 
muihin tyypillisiin rikoksiin.

Historia
--------

Alkujaan nämä olivat kansankomiteoiden vapaaehtoisia militioita, joiden tarkoitus oli puolustaa naapurustoja. Näitä syntyi kesällä 2012 kapinallisten ja hallituksen käydessä raivoisia taisteluita suurkaupungeissa. lisäksi armeija alkoi luoda näitä militioita viimeistään elokuussa 2012. Vuoden 2013 alussa Assadin hallitus yhdisti sadat paikalliset itsepuolustusjoukot NDF:ksi.

NDF syntyi kesän 2012 jälkeen, jolloin kapinalliset olivat edenneet Aleppoon ja Damaskokseen ja sisällissota raivosi koko maassa. NDF syntyi Iranin ja Hizbollahin neuvojen pohjalta. Iran ja Hizbollah koulutavat NDF:än jäseniä kaupunkisissisotaan. NDF muistuttaakin Iranin Basij-militiaa. Vuonna 2013 NDF:ssä oli jopa 100 000 sotilasta.

NDF
---

Monet NDF:n jäsenet ovat työttömiä nuoria miehiä, jotka pitävät näitä joukkoja armeijaa kiinnostavampana. Monet kuuluvat Syyrian kansallisiin vähemmistöihin, joita ovat alaviitit, druusit, kristityt, armenialaiset jne. NDF:n taistelijat ovat mukana mm jalkaväkenä hallituksen hyökkäyksissä.
NDF:t toimivat pääosin paikallisesti, joskin yksittäiset taistelijat voivat lähteä mukaan armeijan operaatioihin.

Rikokset
--------

NDF:n jäsenillä toisin kuin armeijan sotilailla on lupa ryöstää kapinallisalueiden kodeista jne omaisuutta.
NDF:ää on syytetty monista rikoksista, mm ryöstelystä, sieppauksista ja murhista myös hallituksen alueella. Syyrian hallituksenkin valvomalla alueella asukkaat valittivat, että keskushallinto ei toimi ja paikalliset mafiatyyliset jengit, myös NDF, hallitsevat aluetta.

Lähteet
-------
**Derek Mayer** (s. 21. toukokuuta 1967 Rossland, Brittiläinen Kolumbia) on uransa päättänyt kanadalainen jääkiekkoilija ja jääkiekkovalmentaja. Hänen pelipaikkansa oli puolustaja.

Pelaajaura
----------

Mayer aloitti uransa Denverin yliopistossa Yhdysvaltain yliopistoliigan WCHA konferenssissa. Kolmen yliopistovuoden jälkeen Mayer pelasi kauden 1988–1989 Kanadan maajoukkueen mukana erinäisissä turnauksissa ja harjoitusotteluissa ennen liittymistään hänet varanneen Detroit Red Wingsin organisaatioon. Kolmella seuraavalla kaudella Mayer pelasi Detroitin farmijoukkue Adirondack Red Wingsissä sekä IHL-joukkue San Diego Gullsissa. Kaksi seuraavaa kautta Mayer pelasi jälleen Kanadan maajoukkueen mukana ja teki loppukaudesta vapaana agenttina sopimuksen Ottawa Senatorsin kanssa. Ennen kauden päätöstä hän ehti pelata NHL:ssa 17 ottelua joissa teki kaksi maalia ja neljä pistettä. Ottelut jäivät hänen ainoikeen NHL-tasolla.
Kauden 1994–1995 Mayer pelasi IHL-joukkue Atlanta Knightsin riveissä. Seuraavan kauden Mayer aloitti jälleen Kanadan maajoukkueen riveissä kunnes teki kesken kauden sopimuksen Suomeen ja Tapparaan. Tappara-kauden jälkeen Mayer pelasi viisi kautta Saksan DEL-liigassa Berliinin jääkarhujen joukkueessa. Kaudelle 2001–2002 Mayer siirtyi sarjaporrasta alemmas EC Bad Tölzin joukkueesee, jossa pelasi neljä kautta. Uransa viimeisen kauden 2005–2006 Mayer pelasi 3. sarjatasolla Oberligassa SC Riesserseen joukkueessa.

Mayer pelasi urallaan Kanadan joukkueessa MM-turnauksissa vuosina 1993 ja 1996 sekä Olympiaturnauksessa 1994.

Valmennusura
------------

Heti pelaajauransa lopetettuaan Mayer siirtyi valmentajaksi. Hän toimi kolme kautta Eisbären Berliinin juniorijoukkueen päävalmentajana ennen siirtymistään Nürnberg Ice Tigersin DEL-joukkueen apulaisvalmentajaksi. Kauden 2012–2013 Mayer toimi EC Bad Tölzin alle 16-vuotiaiden joukkueen apuvalmentajana. Tämän jälkeen hän toimi kaksi kautta itävaltalaisen Red Bull energiajuomayhtiön omistaman RB Hockey Juniors -joukkueen päävalmentajana. Joukkue pelasi Venäjän juniorisarja MHL:ssa.
Kaudelle 2015–2016 Mayer palasi takaisin DEL-liigaan. Hän toimi kaksi kautta EHC Münchenin joukkueessa ensin apuvalmentajana ja toisen vuoden videovalmentajana. Jälkimmäisellä kaudella hän toimi myös DEL2:ssa pelaavan SC Riesserseen apuvalmentajana. Kauden 2017–2018 Mayer oli sivussa valmennustehtävistä ja palasi sapattivuoden jälkeen Bad Tölzin alle 17-vuotiaiden joukkueen päävalmentajaksi. Kaudella 2019–2020 Mayer toimii Starbulls Rosenheimin organisaatiossa miesten Oberliga-joukkueen sekä A-juniorijoukkueen apuvalmentajana.

Lähteet
-------

* Derek Mayer The Internet Hockey Databasessa (englanniksi)

### Viitteet

1. ↑  Derek Mayer *Elite Prospects*. Everysport Media Group AB.  (englanniksi)
Karl-Josef Rauber

**Karl-Josef Rauber** (11. huhtikuuta 1934 Nürnberg – 26. maaliskuuta 2023 Rottenburg) oli saksalainen katolinen arkkipiispa, jonka elämänura oli kirkon diplomaattisissa tehtävissä. Hänet vihki papiksi Mainzin hiippakuntaan Albert Stohr 28. helmikuuta 1959. Hänet nimitettiin Iubaltianan titulaariarkkipiispaksi ja apostoliseksi pro-nuntiukseksi Ugandaan 18. joulukuuta 1982. Piispaksi konsekroinnin suoritti 6. tammikuuta 1983 paavi Johannes Paavali II, jota avustivat Eduardo Martínez Somalo ja Duraisamy Simon Lourdusamy.

22. tammikuuta 1990 Rauber nimitettiin Paavillisen kirkkoakatemian johtoon, ja hän toimi näissä tehtävissä, kunnes sai 16. maaliskuuta 1993 nimityksen apostoliseksi nuntiukseksi Sveitsiin ja Liechtensteiniin. 25. huhtikuuta 1997 hänet nimitettiin nuntiukseksi Unkariin ja Moldovaan, sitten 22. helmikuuta 2003 Belgiaan ja Luxemburgiin. Hän jäi eläkkeelle 75-vuotiaana; hän toimi nuntiuksena Belgiaan 18. kesäkuuta 2009 saakka ja Luxemburgiin 24. heinäkuuta 2009 saakka.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Catholic-Hierarchy.org: Archbishop Karl-Josef Rauber


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* Historical Dictionary of Switzerland

 |

 |
**Mohamed Farrah Hassan Aidid** (somaliksi *Maxamed Faarax Xasan Caydiid*; 15. joulukuuta 1934 – 2. elokuuta 1996) oli ristiriitainen somalijohtaja, jota usein kuvattiin sotaherraksi.. Hän oli Yhdistyneen somalikongressin (USC) ja myöhemmän Somalian kansallisen allianssin (SNA) puheenjohtaja, joka ajoi Mohamed Siad Barren diktatuurihallituksen pääkaupungista Mogadishusta ja lopulta koko Somaliasta. Myöhemmin hän haastoi YK:n ja sen joukkojen läsnäolon maassa ja onnistuikin tässä.

Elämäkerta
----------

Aidid syntyi Hawiye-klaaniin Mudugin alueella Somaliassa. Hän opiskeli Roomassa ja Moskovassa ja oli poliisivoimissa 1950-luvulla. Myöhemmin hän nousi Siad Barren joukoissa kenraaliksi ja palveli Ogadenin sodassa Etiopiaa vastaan. Hän oli myös Barren hallituksessa ja Somalian suurlähettiläänä Intiassa ennen kuin hänet nimitettiin tiedustelupäälliköksi.

Barre epäili Aididin suunnittelevan vallankaappausta ja vangitsi tämän ennaltaehkäisevänä toimena kuudeksi vuodeksi. Aididin klaanin onnistui lopulta kukistaa Barren hallinto ja kasvattaa vaikutusvaltaansa tulevassa Somalian sisällissodassa. Sisällissodassa Aididia pidettiin ylimpänä sotaherrana. Hän hävisi kuitenkin kilpailevalle sotaherralle, mikä mahdollisti YK:n rauhanturvaajien tulon alueelle. Aidid esti kansainvälisten YK:n rauhanturvajoukkojen toimintaa 1992.
Yhdysvallat lupasi hänen päästään 25 000 dollarin palkkion ja yritti pidättää hänet sekä tuomita sotarikoksista. Tapahtumat johtivat Mogadishun taisteluun 1993. Yhdysvaltalaiset joukot vetäytyivät Somaliasta maaliskuussa 1995.

Aidid julisti itsensä Somalian presidentiksi kesäkuussa 1995. Hänen hallintoaan ei tunnustettu kansainvälisesti, ja se kävi valtakamppailua muiden muassa entistä presidenttiä Ali Mahdi Mohamedia vastaan. Aidid kuoli 2. elokuuta 1996 viikkoa aikaisemmin saamiinsa ampumahaavoihin.

Lähteet
-------

1. ↑  Wanted: Warlord No. 1  28.6.1993. Web Archive:  TIME-magazine.  Arkistoitu 6.11.2010. Viitattu 30.6.2021. (englanniksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat

 |

 |
**Löyly löi** on Juice Leskisen säveltämä ja sanoittama kappale vuodelta 1975. Se ilmestyi Juice Leskinen & Coitus Intin esittämänä singlenä, b-puolella "Seminoloogie boogie woogie". Singlellä kappaleen esittivät Juice Leskinen (laulu), Mikko Alatalo (taustalaulu), Pena Penninkilammi (urut ja taustalaulu), Eetu Tuominen (sähkökitara ja taustalaulu), Juuso Nordlund (basso), Jukka "Juke" Aronen (rummut) ja Jarno Sinisalo (klavikordi). Sovittajana oli Juice Leskinen. Samaan aikaan Coitus Int julkaisi toisenkin singlen, "Se oli jautaa" b-puolellaan "Tarzanin kalsarit".

Kappaleen syntyyn vaikutti Helsingin Sanomien kriitikon Lauri Karvosen esittämä mielipide, että *ä-, ö-* ja *y*-vokaalit eivät sovi lauluihin ja siksi suomenkielinen kappale ei voi menestyä Eurovision laulukilpailussa. Leskisen mielestä tämä oli "paskapuhetta", minkä hän halusi osoittaa tekemällä kappaleen nimeltä "Löyly löi".

Lähteet
-------

1. 1 2  *Juice Leskinen. Syksyn sävel. Kaikki singlet 1974-2004*. CD-boksin liite. Johanna Kustannus, 2007.
2. ↑  Leskinen, Juice: *Siinäpä tärkeimmät : edellinen osa, e. ch.*, s. 81. Bluesway/Tammi, 2003. ISBN 978-951-31-3961-2.
**Karl-Liebknecht-Haus** on Berliinin keskustassa Rosa-Luxemburg-Platzin ja Volksbühnen vieressä sijaitseva rakennus, jossa nykyään toimii Die Linke -vasemmistopuolueen puoluetoimisto. Rakennus on nimetty Karl Liebknechtin mukaan.

Talo rakennettiin alkujaan vuonna 1912 uuden aukion reunalle tehdas- ja toimistorakennukseksi ovenpidikkeitä valmistaneelle tehtaalle. Vuosina 1926–1933 rakennuksessa toimi Saksan kommunistisen puolueen (KPD) päämaja, jolloin talo sai myös ensimmäisen kerran nykyisen nimensä. Siellä toimivat myös monet kommunistiseen puolueeseen sidoksissa olleet järjestöt, kuten nuorisoliitto KJVD ja taistelujärjestö Roter Frontkämpferbund, sekä *Die Rote Fahne* -lehden toimitus. Poliisi ja SA-joukot miehittivät rakennuksen 23. helmikuuta 1933 ja puoluetoimisto suljettiin viikkoa myöhemmin. Rakennus toimi sen jälkeen jonkin aikaa pidätyskeskuksena ja se nimettiin *Horst-Wessel-Hausiksi*. Talossa toimi vuodesta 1935 Preussin osavaltion valtiovarainministeriö ja vuodesta 1937 SA:n Berliinin–Brandenburgin osasto.

Toisen maailmansodan jälkeen talo palautettiin kommunisteille ja uusi Saksan sosialistinen yhtenäisyyspuolue (SED) ryhtyi kunnostamaan sodassa vaurioitunutta rakennusta päämajakseen. Karl-Liebknecht-Haus sai näin nykyisen ulkonäkönsä 1940-luvun lopussa. 1950-luvulta alkaen rakennusta käytti pääasiassa SED:n alainen Marxismi-Leninismin instituutti. Toukokuusta 1990 alkaen talossa on toiminut ensin Demokraattisen sosialismin puolueen (PDS) ja sitten Die Linken puoluetoimisto.

Rakennus suojeltiin vuonna 1977.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Die Geschichte des Karl-Liebknecht-Hauses (Arkistoitu – Internet Archive) (saksaksi) Die Linke. Viitattu 12.8.2014.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Karl-Liebknecht-Haus** Wikimedia Commonsissa
**HMS Anglesea** oli Britannian kuninkaallisen laivaston neljännen luokan alus, joka myöhemmin luokiteltiin aseistetuksi varastolaivaksi.

Valmistus
---------

Alus tilattiin 17. helmikuuta 1692. Se laskettiin vesille 17. huhtikuuta 1694 ja liitettiin laivastoon vielä saman vuoden aikana ensimmäisenä päällikkönään William Power.

Palvelus
--------

Alus valtasi lokakuussa 1694 tunnin taistelun jälkeen 38-tykkisen kaapparin *St. Louisin*. Alus toi kesäkuussa 1697 *HMS Plymouthin* kanssa Kinsaleen ranskalaisen 18-tykkisen kaapparin *Gaillarden*.

Aluksen siirryttyä Länsi-Intiaan se luokiteltiin Amiraliteetin 30. kesäkuuta 1719 annetulla määräyksellä viidennen luokan alukseksi. Se purettiin 1720 Chathamissa ja rakennettiin uudelleen. Alus laskettiin vesille 19. toukokuuta 1725. Alus tutkittiin elokuussa 1741 Woolwichissa, jolloin sen todettiin olevan korjauksen tarpeessa. Se siirrettiin proomuksi. Alus lähti 31. toukokuuta 1742 Woolwichista upotettavaksi aallonmurtajaksi Sheernessiin.

Lähteet
-------

* Winfield, Rif: *British Warships in the Age of Sail 1603-1714 - Design, Construction, Careers and Fates*. Barnsley: Seaforth Publishing, 2009. ISBN 978-1-84832-040-6. (englanniksi)
* Winfield, Rif: *British Warships in the Age of Sail 1714-1792 - Design, Construction and Fates*. Minnesota: Seaforth Publishing, 2007. ISBN 978-1-84415-700-6. (englanniksi)

### Viitteet

1. ↑  Winfield, Rif 1603-1714 s. 132
**Virve Erika Isolauri** (os. Kreula; s. 18. helmikuuta 1955, Pori) on suomalainen lastentautiopin professori Turun yliopistossa (vuodesta 2005) ja Turun yliopistollisen keskussairaalan Lasten ja nuorten klinikan ylilääkäri. Vuodesta 2014 lähtien hän on ollut Turun yliopiston Kliinisen laitoksen esimies. Vuoden 2016 alussa hänen todettiin olevan kansainvälisesti siteeratuin kliininen probioottitutkija maailmassa.

Isolauri tuli ylioppilaaksi vuonna 1974. Hän valmistui Tampereen yliopistosta lääkäriksi (LL, 1979), ja lääketieteen tohtoriksi (1986) ja lastentautien erikoislääkäriksi (1986). Tampereen yliopiston lastentautien dosentuurin hän sai 1990.

Työurallaan Isolauri oli Tampereen yliopistollisen sairaalan apulaislääkärinä (1980-1985), sitten apulaisopettajana Tampereen ja Turun yliopistoissa (1986-2000). Tänä aikana hän oli vierailevana tutkijana Ranskassa (Hôpital Saint-Lazare Inserm, 1987–1988) ja apulaisprofessorina Yhdysvalloissa (Cornell Medical College, NY, 1988), hoiti lastentautien profesuurin viransijaisuutta Tampereen yliopistossa (1993–1994) ja toimi Suomen Akatemian vanhempana tutkijana (1994–2009. Vuosina 2001-2004 lastentautien professorin viransijainen Turun yliopistossa, 2004-2005 Suomen Akatemian varttuneena tieteenharjoittajana. Turun yliopiston lastentautiopin professori ja Turun yliopistollisen keskussairaalan ylilääkäri vuodesta 2005.

Julkaisutoiminta
----------------

Isolaurin tieteellinen tuotanto käsittää yli 400 julkaisua. Hänet on kutsuttu tieteellisten kokousten puhujaksi yli 150 kertaa. 

Isolaurille on myönnetty tutkimustyöstään monia tunnustuksia ja palkintoja. Tammikuussa 2016 hänelle myönnettiin Matti Äyräpään palkinto.

Oppilaat
--------

Isolauri oli tammikuuhun 2016 mennessä ohjannut kaikkiaan 23 väitöskirjatyöntekijän tutkimustyötä. Moni heistä on luonut jo itsenäisen, menestyksekkään tutkijanuran.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6  Duodecim palkitsi probioottitutkimuksen uranuurtajan  12.1.2016. duodecim.fi. Viitattu 13.1.2016.
2. 1 2  Aleksi Hakala: Tyksin lastenklinikan ylilääkärille Matti Äyräpään palkinto probioottitutkimuksista  13.1.2016. Yleisradio, yle.fi. Viitattu 13.1.2016.
3. 1 2 3  *Suomen professorit 1640–2007*, Professoriliitto, 2008 (ISBN 978-952-99281-1-8 ja 978-952-99281-2-5, viitattu 8 tammikuuta 2020), s. 224View and modify data on Wikidata
4. ↑  Isolauri, Erika et al.: A Human Lactobacillus Strain (Lactobacillus Casei sp strain GG) Promotes Recovery From Acute Diarrhea in Children *Pediatrics, July 1991, Vol. 88/1*.  July 1991. pediatrics.aappublications.org. Viitattu 13.1.2015. (englanniksi)


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Tieteilijät Muokkaa Wikidatassa | 
* ORCID

 |

 |
**Muinainen Mesopotamia** 

 

* Eufrat – Tigris
* Assyriologia


**Imperiumit** ja kaupungit 

* **Sumer**: Uruk – Ur – Eridu – Kiš – Lagaš – Nippur
* **Akkadin valtakunta**: Akkad – Babylon – Isin – Susa
* **Assyria**: Assur – Ninive – Dur-Šarrukin – Nimrud
* **Babylonia** – **Kaldea**
* **Elam** – **Amorilaiset**
* **Hurrilaiset** – **Mitanni**
* **Kassiitit** – **Urartu**


**Kronologia** 

* Sumerilainen kuningasluettelo
* Assyrian kuninkaat
* Babylonian kuninkaat


**Kieli** 

* Nuolenpääkirjoitus
* Sumeri – Akkadi
* Elamiitti – Hurri


**Mytologia** 

* Enūma Eliš
* Gilgameš – Marduk
* Sumerien uskonto
* Babylonian uskonto


**Kulttuuri** 

* Taide – Kirjallisuus – Musiikki
* Babylonialaiset numerot
* Hammurabin laki


**Nebukadressar I** oli Babylonian kuningas 1100-luvulla eaa. Hän hallitsi maata Babylonin kaupungista vuosina 1137–1114 eaa. Isinin dynastian toisena hallitsijana.

Isinin dynastia (dynastia IV) esti Babylonian joutumisen sekasortoisessa tilassa Elamin valtakunnan alistamaksi. Esimerkiksi viimeinen kassilaisdynastian (kassiittien) kuningas oli joutunut Elamin vangiksi. Nebukadressar I pystyi lopullisesti häätämään elamilaisuhkan kokoamalla sotavaunujen armeijan Ulaijoen rannalle ja lyömällä Elamin kuninkaan Hultetutiš-Inšušinakin.

Rauhan aika ja kansallinen itsetunto synnyttivät voimakkaan renessanssin babylonialaisessa kulttuurissa. Niinpä kuninkaan neuvonantaja Saggil-kin-ubbib loi kirjallisuutta, joka tunnettiin vielä satoja vuosia myöhemmin. Kirjallisuus oli muutenkin vahva taiteen laji. Kertomus maailman synnystä ja Maan luomisesta eli babylonialainen luomiskertomus oli syntynyt tällä kaudella. Tähtitieteen oppikirjassa *Mul Apin* on ensimmäistä kertaa selkeästi todettu planeettojen kiertoaikojen jaksoittaisuus.

Katso myös
----------

* Babylonian kuninkaat
* Uus-Babylonia
* Nebukadressar II

Lähteet
-------

1. ↑  Kaisu-Maija Nenonen, Ilkka Teerijoki: *Historian suursanakirja*, s. 1003. WSOY, 1998. ISBN 951-0-22044-2.
2. 1 2  Erling Bjöl: *Otavan suuri maailmanhistoria. Osa 2, Jokilaaksojen valtakunnat*, s. 246–249. Otava, 1982. ISBN 951-1-06987-X.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä:**Ninurta-nadin-šumi** | **Babylonin kuningas**1137-1114 eaa. | Seuraaja:**Enlil-nadin-apli** |

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
	+ 2
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Israel
* Yhdysvallat
* Kreikka

 |

 |
**Erika Katarina Relander** (19. lokakuuta 1879 Sortavala – 21. syyskuuta 1937 Viipuri) oli suomalainen opettaja ja taidemaalari.

Relanderin vanhemmat olivat Sortavalassa apteekkarina toiminut kunnallisneuvos Erik Oskar Relander (1812–1890) ja hänen toinen puolisonsa Eugenia Elfvengren (1832–1880). Erika Relander pääsi ylioppilaaksi 1899 Helsingin suomalaisesta yhteiskoulusta ja hän opiskeli Suomen Taideyhdistyksen piirustuskoulussa 1904, Helsingin yliopiston piirustussalissa 1902–1904 ja ulkomailla Hendrik Maarten Krabbén johdolla Hollannissa vuosina 1905, 1908–1909 sekä 1912. Hän osallistui Suomen Taiteilijain näyttelyihin vuosina 1908–1913. Relander toimi piirustuksen ja käsityön opettajana tyttökouluissa ja lyseoissa Kotkassa ja Viipurissa 1904–1911 ja 1914–1937.

Erika Relanderin velipuoli oli pedagogi, kansanrunouden tutkija Oskar Relander.

Teoksia
-------

* *Yhinlahti* : öljymaalaus.
* *Kahvipöydän ääressä* : öljymaalaus.
* *Kamiinan lämmössä* : öljymaalaus. 1908

Lähteet
-------

1. 1 2  Suomen Kuvataiteilijamatrikkeli : Erika Relander
2. 1 2  Erika Relander. *Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899*. Helsingin yliopiston verkkojulkaisu.
3. ↑  Geni.com : Erika Katarina Relander

Aiheesta muualla
----------------

* Suomalaisen kuvataiteen bibliografia : Erika Relander

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899

 |

 |
Masaru Ibuka
**Masaru Ibuka** (11. huhtikuuta 1908 Nikko – 19. joulukuuta 1997 Tokio) oli japanilainen liikemies, joka perusti Sonyn yhdessä Akio Moritan kanssa. Ibuka oli Sonyn pääinsinööri. Ibukan johtamat nauhurin ja transistoriradion sekä monien muiden tuotteiden kehitystyöt nostivat Sonyn teknisen kehityksen kärkeen yli kolmeksi vuosikymmeneksi. Yhtiöstä tuli samalla yksi maailman menestyneimmistä ja tunnetuimmista elektroniikkayrityksistä.

Ibuka valmistui insinööriksi vuonna 1933 Tokion Wasedan yliopistosta. Hän voitti Pariisissa palkinnon kehittämästään moduloidusta valonsiirtojärjestelmästä. Ibuka työskenteli useissa tieteellisissä yrityksissä ennen kuin hän perusti Akio Moritan kanssa Tokyo Tsushin Kogyo K.K:n vuonna 1946. Yhtiö sai vuonna 1958 uuden nimen, Sony Corporation. Ibukan tekniset innovaatiot ja Moritan markkinointikyvyt johtivat siihen, että Sonysta tuli Japanin johtava elektroniikkateollisuuden yritys. Ibuka kehitti magnetofoninauhan vuonna 1949, ja vuosi sen jälkeen Sony esitteli Japanissa ensimmäisen nauhurin. Ibuka johti Japanin ensimmäisen transistoriradion kehitystä 1950-luvulla ja 1960-luvulla maailman ensimmäisen väritelevision sekä Trinitron-väritelevision kehitystä.

Ibuka toimi vuosina 1950–1971 Sonyn toimitusjohtajana ja 1971–1976 hallituksen puheenjohtajana. Hän jäi eläkkeelle 1976, mutta toimi edelleen hallituksen kunniapuheenjohtajana. Koulutus kiinnosti Ibukaa, ja hän kirjoitti aiheesta kirjoja sekä johti varhaiskasvatuksen yhdistystä. Hän toimi myös Japanin partiolaisten johtajana.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Amy Tikkanen and the Editors of Encyclopaedia Britannica: Masaru Ibuka *Encyclopædia Britannica*. Encyclopædia Britannica, inc. Viitattu 24.2.2020.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Japani
* Korea

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Ylva Erika Holst** (s. 8. elokuuta 1979 Varberg, Ruotsi) on ruotsalainen ammattilaistasolla 1990-, 2000- ja 2010-luvuilla pelannut jääkiekkoilija, jonka pelipaikka oli hyökkääjä. Hän pelasi Ruotsin naisten jääkiekkomaajoukkueessa olympialaisten naisten jääkiekkoturnauksessa 1998 Naganossa, 2002 Salt Lake Cityssä, jolloin Ruotsin joukkue saavutti pronssia, 2006 Torinossa, jolloin Ruotsi saavutti hopeaa sekä 2010 Vancouverissa. MM-kilpailuissa hän edusti maajoukkuettaan Kanadassa 1997, Suomessa 1999, Kanadassa 2000, Yhdysvalloissa 2001, Kanadassa 2004, Ruotsissa 2005, Kanadassa 2007, Kiinassa 2008, Suomessa 2009, Sveitsissä 2011 sekä Yhdysvalloissa 2012. Hän oli näistä vuosien 2002–2012 kilpailuissa Ruotsin kapteeni. EM-kilpailuissa Holst edusti Ruotsia Suomessa 1995 ja Ruotsissa 1996. Seuratasolla hän edusti Minnesota Duluthin yliopistoa naisten NCAA:ssa sekä Limhamn HK:ta, MB Hockeytä ja Segeltorps IF:tä Ruotsin naisten ylimmällä ja toiseksi ylimmällä jääkiekkosarjatasolla.

Lähteet
-------

1. ↑  Erika Holst *Elite Prospects*. Everysport Media Group AB.  (englanniksi)
2. ↑  Erika Holst Bio, Stats and Results *Sport-Reference.com*.  Arkistoitu 17.4.2020. Viitattu 8.5.2020. (englanniksi)
Lehden etusivu vuodelta 1899.
**Lördagen** oli Helsingissä vuosina 1888–1920 ilmestynyt ruotsinkielinen viikkolehti. Vuoteen 1898 sen nimenä oli *Lördagsqvällen*.

Viktor Petterssonin kustantama ja toimittama *Lördagsqvällen* oli kaunokirjallisuutta, yleishyödyllisiä artikkeleita, ajankohtaisaineistoa ja viihdettä sisältänyt perhelehti, alaotsikoltaan *Familjeläsning för alla*. Lehdestä tuli heti hyvin suosittu, ja sen painos oli jo ensimmäisinä vuosina 3 000 kappaletta. Vuosina 1892–1893 *Lördagsqvällenin* rinnalla yritettiin julkaista myös suomenkielistä *Lauantai*-lehteä. Ilmestymisajan muututtua lauantain aamupäivään lehden nimeksi tuli *Lördagen*.

1800- ja 1900-lukujen vaihteessa *Lördagen* sai perustuslaillista leimaa, ja se joutui usein sensuurin hampaisiin. Myöhemmin lehti oli myös voimakkaan ruotsinmielinen. *Lördagenissa* kirjoitettiin paljon teatterista, urheilusta ja tekniikasta sekä julkaistiin salapoliisitarinoita ja muita viihteellisiä kertomuksia sekä vuodesta 1913 lähtien pilapiirroksia. Kuvia lehdessä oli vain rajoitetusti, ja ruotsinkieliseksi kuvalehdeksi kehittyi sen kilpailija *Veckans Krönika*. Viktor Pettersonin kuoltua vuonna 1919 lehteä julkaisi runsaan vuoden ajan hänen poikansa Vicke. Sen eräänlaiseksi jatkajaksi perustettiin vuonna 1921 *Lördagens Krönika*, joka käytännössä oli *Veckans Krönikan* lyhytikäiseksi jäänyt liite. Seuraavana vuonna *Lördagenin* yleisöä ryhtyi tavoittelemaan myös tanskalais-ruotsalaisen *Allers Familj-Journalin* suomalainen muunnos *Allas Journal*.

Lähteet
-------

* *Suomen lehdistön historia 8. Aikakauslehdistön historia: Yleisaikakauslehdet*. Kuopio: Kustannuskiila, 1991. ISBN 951-657-325-8.

### Viitteet

1. ↑  Suomen lehdistön historia 8, s. 32–34.
2. ↑  Suomen lehdistön historia 8, s. 35.
3. ↑  Suomen lehdistön historia 8, s. 98–99.

Aiheesta muualla
----------------

* *Lördagsqvällen* digitoituna kansalliskirjastossa
* *Lauantai* digitoituna kansalliskirjastossa
* *Lördagen* digitoituna kansalliskirjastossa
**Masashi Watanabe** (jap. 渡辺 正; 11. tammikuuta 1936 Hiroshima, Japani - 7. joulukuuta 1995) oli japanilainen jalkapalloilija.

Jalkapallomaajoukkue
--------------------

Watanabe edusti Japanin maajoukkuetta vuosina 1958-1969. Hän osallistui muun muassa vuosien 1964 ja 1968 olympialaisiin, joista jälkimmäisissä Japani saavutti pronssia.

Tilastot
--------

| Japanin maajoukkueessa |
| --- |
| Vuodet | ottelut | maalit |
| 1958 | 2 | 1 |
| 1959 | 8 | 4 |
| 1960 | 1 | 0 |
| 1961 | 6 | 1 |
| 1962 | 3 | 0 |
| 1963 | 5 | 3 |
| 1964 | 1 | 0 |
| 1965 | 3 | 0 |
| 1966 | 2 | 1 |
| 1967 | 3 | 1 |
| 1968 | 2 | 0 |
| 1969 | 3 | 1 |
| Yhteensä | 39 | 12 |

Lähteet
-------

1. ↑  Wallechinsky, David: *The Complete Book of the Olympics*, s. 310–311. Penguin, 1988. ISBN 0-14-010771-1. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* National Football Teams
* Japan National Football Team Database

  

Japanin joukkue – Jalkapallo kesäolympialaisissa 1964
1 Hosaka |
2 Katayama |
3 M. Miyamoto |
4 Hiraki |
5 Yamaguchi |
6 Suzuki |
7 Kami |
8 Kamata |
9 Tomizawa |
10 Ogi |
11 Mori |
12 Kawabuchi |
13 Yaegashi |
14 Watanabe |
15 Kamamoto |
16 T. Miyamoto |
17 Tsugitani |
18 Sugiyama |
21 Yokoyama |
Valmentaja Naganuma

Japanin joukkue – Jalkapallo kesäolympialaisissa 1968
1 Yokoyama |
2 Katayama |
3 M. Miyamoto |
4 Yamaguchi |
5 Kamata |
6 Suzuki |
7 Tomizawa |
8 Mori |
9 Ogi |
10 Yuguchi |
11 Yaegashi |
12 T. Miyamoto |
13 Watanabe |
14 Kuwahara |
15 Kamamoto |
16 Matsumoto |
17 Sugiyama |
18 Hamazaki |
Valmentaja Naganuma

JapaniJapanin jalkapallomaajoukkueen päävalmentajat
Sasaki (1921) • Nishida (1923) • Yamada (1925) • Suzuki (1930) • Takenokoshi (1934) • Suzuki (1936) • Takenokoshi (1938–40) • Kudō (1942) • Ninomiya (1951) • Takenokoshi (1951–56) • Takahashi (1957) • Kawamoto (1958) • Takenokoshi (1958–59) • Takahashi (1960–62) • Naganuma (1962–69) • Okano (1970–71) • Naganuma (1972–76) • Ninomiya (1976–78) • Shimomura (1979–80) • Watanabe (1980) • Kawabuchi (1980–81) • Mori (1981–85) • Ishii (1986–87) • Yokoyama (1988–91) • Ooft (1992–93) • Falcão (1994) • Kamo (1994–97) • Okada (1997–98) • Troussier (1998–02) • Zico (2002–06) • Osim (2006–07) • Okada (2007–10) • Hara (2010) • Zaccheroni (2010–14) • Aguirre (2014–15) • Halilhodžić (2015–18) • Nishino (2018) • Moriyasu (2018–)
**Kutalanjoki** on Hämeenlinnassa virtaava joki, joka yhdistää Katumajärven Vanajaveteen. Jokea pidetään tärkeänä pienvesistönä. Se on luonnontilassa ja kesäisin sen rannoilla kasvavat risukot antavat suojaa useille pesiville linnuille.

Katumajärven rannassa kulkee polku pitkospuineen ja Kutalan joen ylittää järven puolella pieni silta. Reitille pääsee Idänpään uimarannalta.

Kutalanjoen kulkua on muutettu moneen otteeseen historian aikana. Alun perin joki on virrannut alaosaltaan kaksihaaraisena, mutta nykyään sen alajuoksu on yksihaarainen ja suoraksi kaivettu. Kutalanjoki on 1,7 kilometriä pitkä ja pudotuskorkeutta tällä matkalla on noin 1,6 metriä. Nimestään huolimatta se voidaan laskea vesistötyypiltään puroksi. Leveyttä sillä on keskimäärin 3 metriä ja laskennallinen keskivirtaama on 0,5 kuutiota sekunnissa. Vedenlaatu joessa on pääosan vuodesta vähintään tyydyttävää.

Kutalanjoen kunnostustarpeita selvitettiin alkukesästä vuonna 2013 maastokatselmuksin, joiden perusteella alueelle laadittiin Mikko Tiaisen opinnäytteenä kunnostussuunnitelma. Kesällä 2015 Vanajavesikeskus teetti Kutalanjokeen elinympäristökunnostuksen ja kahteen paikkaan rakennettiin uudet suvannot parantamaan kalojen elinolosuhteita. Samalla tehtiin onkipaikka Kutalan päiväkodin lähelle.

Lähteet
-------

1. 1 2  Kutalanjoki *Kansalaisen karttapaikka*. Maanmittauslaitos. Viitattu 11.10.2010.
2. ↑  Ekholm, Matti: *Suomen vesistöalueet*, s. 61. Vesi- ja ympäristöhallinnon julkaisuja – Sarja A 126. Helsinki: Vesi ja Ympäristöhallitus, 1993. ISBN 951-47-6860-4.
3. ↑  Hämeenlinnan Katisten asemakaava-alueen maisemaselvitys Mikkola, Marja; Mikola, Varpu. Viitattu 23.3.2010. (suomeksi)[vanhentunut linkki]
4. ↑  Katisten asukasyhdistys ry: Kyläsuunnitelma 2009 Katisten asukasyhdistys ry. Viitattu 23.3.2010. (suomeksi)[vanhentunut linkki]
5. ↑  Uimapaikat ja -rannat – www.hameenlinna.fi *www.hameenlinna.fi*.  Arkistoitu 3.1.2017. Viitattu 1.1.2017.