recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
*Persialaisten viikatevaunujen rynnäkkö Gaugamelan taistelussa*, Andre Castaigne.
**Viikatevaunu** on sotavaunu, jonka akseleihin on kiinnitetty pyörivät, leikkaavat terät. Se keksittiin Persiassa noin 500–400 eaa. Se oli muunnelma tavallisesta sotavaunusta. 

Viikatevaunu on yleensä kahden tai neljän hevosen vetämä vaunu. Vaunussa on yhdestä kolmeen matkustajaa. Vaunussa yksi ohjasti ja kaksi muuta toimi taistelijoina. Taistelijoiden aseina oli yleensä heittokeihäitä tai jousipyssyjä, jolloin heidän oli helpompi suojella vaunua matkan päästä. Viikatevaunun käyttö oli yleisimmillään antiikin aikana, jolloin niitä käytettiin murtamaan tiukkoja jalkaväkiryhmittymiä ja ratsuväen rynnäköitä. 

Viikatevaunu-sana tulee akselissa olevasta terävästä, 30–60 cm pitkästä vaakasuorasta terästä joka pyörii nopeaa vauhtia leikaten kaiken, mikä sen eteen tuli. Tällainen vaunu oli siis hyödyllinen ainoastaan avoimella maalla, missä se pystyi liikkumaan kunnolla. Muihin tällaisen vaunun huonoihin puoliin kuuluu mm. se, että se toimii vain hyökkäyksessä ja ne on helppo torjua ja piirittää esimerkiksi falangeilla. 

Viikatevaunuja toiminnassa voi nähdä elokuvissa Gladiaattori, Aleksanteri ja Ben-Hur.

Lähteet
-------

* Cotterell, Arthur: *Chariot : from chariot to tank, the astounding rise and fall of the world’s first war machine*. Woodstock, NY: Overlook Press, 2005. ISBN 1-58567-667-5. (englanniksi)
* Nefiodkin, Alexander K.: On the Origin of the Scythed Chariots.  *Historia: Zeitschrift für Alte Geschichte*, 2004, 53. vsk, nro 3, s. 369–378.
**Matti Viljo Kajander** (15. marraskuuta 1928 Pyhäjärvi – 7. syyskuuta 1998 Espoo) oli suomalainen yritysjohtaja, joka sai kauppaneuvoksen arvonimen.

Kajanderin vanhemmat olivat kauppias, maanviljelijä Kalle Kajander ja Lempi Katariina Haapasaari ja puoliso vuodesta 1954 ekonomi Hilkka Margit Björses. Kajander kävi keskikoulun Kannuksen yhteislyseossa, tuli ylioppilaaksi Kokkolan yhteislyseosta 1949 ja valmistui ekonomiksi Helsingin kauppakorkeakoulusta 1954. Hän suoritti myös useita koti- ja ulkomaisia liikkeenjohdon kursseja. Kajander oli Keskon pääkonttorin kirjanpito-osaston kirjanpitäjä ja tilinhoitaja 1951–1954, neuvontaosaston projektitehtävissä 1954–1956, järjestelyosaston rationalisointitoimiston toimistopäällikkö 1956–1958, sisäisen ja luottotarkastuksen toimistopäällikkö 1958–1959, luotto-osaston johtaja 1960–1962, Lahden konttorin johtaja 1963–1967 ja elintarvikekonttorin, vuodesta 1970 Helsingin konttori, johtaja 1967–1986. Hänellä oli myös useita asiantuntija- ja luottamustehtäviä. Sotilasarvoltaan Kajander oli reservin yliluutnantti. Hän sai kauppaneuvoksen arvonimen 1980.

Lähteet
-------

1. 1 2  Hoffman, Kai: Kauppaneuvos Matti Kajander (1928–1998). *Suomen talouselämän vaikuttajat* -verkkojulkaisu (maksullinen). 5.9.2011. Suomalaisen Kirjallisuuden Seura. Viitattu 1.12.2022.
2. 1 2  Matti Kajander *Biografiasampo*. Viitattu 1.12.2022.
3. ↑  Ihmiset. Kuolleet. Kauppaneuvos Matti Kajander. (Tilaajille) *Helsingin Sanomat*.  24.9.1998. Viitattu 1.12.2022.
*Tämä artikkeli kertoo Jussi Mäntysen kolmea lentoon lähtevää joutsenta kuvaavasta veistoksesta Turussa. Mäntysen Tampereella olevasta kahta ylös kurottuvaa joutsenta kuvaavasta veistoksesta kertoo artikkeli Joutsenet (Jussi Mäntysen veistos, Tampere).*

**Joutsenet** (myös *Joutsenlento*) on suomalaisen kuvanveistäjä Jussi Mäntysen suunnittelema pronssinen suihkukaivoveistos Turun Puolalanmäellä. Se kuvaa kolmea lentoon nousevaa joutsenta ja se on paljastettu vuonna 1959. *Joutsenista* on tehty myös toinen valos, joka on paljastettu vuonna 1961 Lahden Fellmaninpuistossa. Lahden veistos tunnetaan nimellä **Ylös kirkkauteen**.

Veistos
-------

Pitkään eläintentäyttäjänä ollut Jussi Mäntynen ei pyrkinyt veistoksissaan toistamaan orjallisesti eläinten fyysistä ulkonäköä vaan luomaan vaikutelman niiden luontaisesta käyttäytymisestä, liikkeestä ja luonteesta. *Joutsenet*-veistosta on kuvattu paljon Mäntysen aikaisemmin tekemiä suuria nisäkäsveistoksia kepeämmäksi.

Kolmea lentoon lähtevää joutsenta kuvaava veistos on pronssia ja korkeudeltaan 310 senttimetriä. Veistoksen punagraniittinen jalusta on 140 senttimetriä korkea ja sen juurella on suihkukaivo. Patsaan lahjoitti Turun kaupungille Keskinäinen vakuutusyhtiö Sampo.

Lahden valos
------------

Lahden kaupunki hankki uusintavaloksen veistoksesta ja sijoitti sen Fellmaninpuistoon, jossa se paljastettiin vuonna 1961. *Ylös kirkkauteen* -nimisenä tunnettu patsas on sijoitettu puistossa olevan lammen vierelle.

### Kuvia teoksista

* Joutsenet, 1938, Tampere.*Joutsenet*, 1938, Tampere.
* Jussi Mäntynen: Ylös kirkkauteen, 1961, Lahti.Jussi Mäntynen: *Ylös kirkkauteen*, 1961, Lahti.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Jussi Mäntynen (1888–1978): Joutsenet  29.7.2013. Turun museokeskus.  Arkistoitu 10.6.2015. Viitattu 19.6.2016.
2. 1 2 3 4 5  Jussi Mäntynen: Joutsenet Turun kaupunki. Viitattu 19.6.2016.
3. 1 2 3 4  Lindström, Vili: Lahti - patsaiden kaupunki (Internet Archivesta) *Ess.fi*.  20.4.2007. Etelä-Suomen Sanomat.  Arkistoitu 29.9.2007. Viitattu 19.6.2016.
Misha Ge vuonna 2011
**Misha Ge** (s. 17. toukokuuta 1991 Moskova, Venäjän SFNT) on uzbekistanilainen taitoluistelija.

Moskovassa venäläis-kiinalais-korealaiseen perheeseen syntynyt Ge on edustanut Uzbekistania vuodesta 2010 lähtien. Hänen molemmat vanhempansa ovat luisteluvalmentajia, ja toimivat myös poikansa valmentajina.

Ge sijoittui 17:nneksi niin Sotšin olympialaisissa 2014 kuin neljä vuotta myöhemmin Pyeongchangin olympialaisissakin. MM-kisoissa hän on sijoittunut parhaimmillaan kuudenneksi vuonna 2015 ja hänen muut MM-sijoituksensa ovat 30:s vuonna 2011, 19:s vuonna 2012, 16:s vuonna 2013, 27:s vuonna 2014, 15:s vuonna 2016, 12:s vuonna 2017 sekä yhdeksäs vuonna 2018.

Lähteet
-------

1. 1 2  Misha Ge  25.6.2018. International Skating Union. Viitattu 13.7.2018. (englanniksi)
2. ↑  Flade, Tatjana: The international Misha Ge *News*.  12.8.2012. Golden Skate. Viitattu 16.10.2021. (englanniksi)
3. ↑  Olympic Games: Misha Ge finishes on 17th place *News*.  15.2.2014. UZ Daily. Viitattu 16.10.2021. (englanniksi)
4. ↑  Misha GE *Athletes*. The International Olympic Committee (IOC). Viitattu 16.10.2021. (englanniksi)

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.
**Misin hautausmaa** on Rovaniemen seurakunnan hautausmaa Rovaniemen Misin kylässä 52 kilometrin päässä kaupungin keskustasta. Hautausmaa on vihitty käyttöön vuonna 1950.

Misin kyläläiset olivat vuonna 1948 esittäneet, että saisivat perustaa ja itse rakentaa kylälle yksityisen hautausmaan. Hautausmaaksi lahjoitettava maa-aluekin oli tiedossa. Seurakunnan kirkkovaltuusto laati ja hyväksyi keväällä 1949 hautausmaasuunnitelman, jossa Sodankylään ja Kemijärvelle johtavien teiden suunnassa olevien hautausmaiden sijaintia kaavailtiin. Suunnitelmassa misiläisten toive ei saanut kannatusta, koska kylän katsottiin olevan liian kaukana muista kylistä ja asukasluvultaankin liian pieni. Seuraavaksi kirkkohallintokunta esitti kesällä 1949, että Misiin rakennettaisiin hautausmaa yhdessä Kemijärven seurakunnan kanssa. Rovaniemen seurakunta kuitenkin muutti aikaisempaa kantaansa ja päätti perustaa hautausmaan Misiin Arvi Kontion lahjoittamalle 0,75 hehtaarin maa-alueelle, johon mahtuu noin 900 hautapaikkaa. Hautausmaa vihittiin käyttöön 12. marraskuuta 1950. Hautauksia on muutamia vuodessa.

Misin sankarivainajien muistolaatta oli aikaisemmin kylän koululla. Maamiesseuran aloitteesta kivitaulu kiinnitettiin hautausmaalle hankittuun luonnonkivipaateen vuonna 1993. Kivipaaden vieressä on kynttiläkivet muualle haudattujen vainajien muistamista varten.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Misin hautausmaa Rovaniemen seurakunta. Viitattu 11.12.2022.
2. 1 2  Pulkamo, Seija: *Rovaniemen seurakunnan hautausmaat*, s. 82, 84. Rovaniemi: Rovaniemen seurakunta, 1994.

Rovaniemen hautausmaat

* I hautausmaa
* II hautausmaa
* III hautausmaa
* IV hautausmaa
* Paloniemen hautausmaa
* Viirin hautausmaa
* Auttin hautausmaa
* Maijasen hautausmaa
* Jouttikeron hautausmaa
* Misin hautausmaa
* Meltauksen hautausmaa
* Leipeen hautausmaa
* Sinetän hautausmaa
* Saksalaisten sotilaiden hautausmaa
* Tavivaaran hautausmaa
Päättäjäisten kyynelehtivä Miska.
**Miska-karhu** (myös **Misha** tai **Mishka**, ven. Миша, *Miša*) oli vuoden 1980 Moskovan kesäolympialaisten maskotti. Sen suunnitteli venäläinen lastenkirjojen kuvittaja Viktor Tšižikov. Miska oli ensimmäinen laajasti tuotteistettu suurten urheilutapahtumien maskotti.

Miska-karhu valittiin olympialaisten maskotiksi joulukuussa 1977 samana vuonna järjestetyn kilpailun perusteella. Hahmo esiintyi muun muassa postimerkeissä, avaimenperissä, rintamerkeissä, pehmoleluissa ja erilaisissa vaatteissa. Neuvostoliittolainen animaatiostudio Sojuzmultfilm teki Miskasta lyhyen piirroselokuvan. Lisäksi japanilainen Nippon Animation tuotti 26-osaisen animaatiosarjan, jota esitettiin muun muassa Japanin televisiossa syksyn 1979 ja kevään 1980 välillä. Kisojen aikana Miska oli näyttävimmin esillä kisojen avajaisissa ja päättäjäisissä, joista muistetaan erityisesti päättäjäisten kyynelehtivä Miska. Se toteutettiin katsomossa olleiden ihmisten erivärisillä pahvinpaloilla tekemällä koreografialla. 

Maskotin venäjänkielinen nimi Miša on yleisesti käytetty Mihailin lempinimi. Lisäksi se on karhusta käytetty kiertoilmaus, jonka alkuperä on vastaava kuin suomenkielisillä kontio- tai otso-nimityksillä.

Lähteet
-------

1. ↑  Olympic Games Museum (Arkistoitu – Internet Archive) Viitattu 24.10.2013.
2. 1 2  Kun maskottikin itki… *Yle Urheilu*.  3.4.2012. Viitattu 24.10.2013.
3. ↑  Koguma no Misha (TV) Anime News Network. Viitattu 24.10.2013.

Kirjallisuutta
--------------

* Pihlström, Sami: *Mishka-karhu Moskovan olympialaisissa*. Helsinki: Otava, 1980. ISBN 951-10604-9-X.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Miska-karhu** Wikimedia Commonsissa
**Puebla de Sanabria** on pikkukaupunki Espanjassa Zamoran maakunnassa. Se on Sanabrian comarcan hallinnollinen ja taloudellinen keskus. Kaupunki sijaitsee Zamoran maakunnan luoteisosassa Tera- ja Castro-jokien välisellä alueella. Sanabriajärvi sijaitsee noin kahdeksan kilometrin päässä kaupungista.

Puebla de Sanabriassa on useita historiallisesti ja arkkitehtonisesti merkittäviä kohteita eri vuosisadoilta. Runsaan kulttuuriperintönsä myötä kaupunki merkittiinkin vuonna 1994 historialliseksi kokonaisuudeksi ja vuodesta 2017 lähtien se on ollut osa Espanjan kauneimpien kylien verkostoa (*Pueblos más bonitos de España*).

Puebla de Sanabrian merkittävimpiä kohteita ovat Benaventen kreivin linna sekä Santa María del Azoguen kirkko. Benaventen kreivin linna on Benaventen neljännen kreivin, Rodrigo Alonso Pimentelin 1400-luvun puolessavälissä rakennuttama täydellinen keskiaikainen linnoitus. Santa María del Azoguen kirkko on puolestaan 1100-luvulla rakennettu romaanilaistyylinen kirkko, jota on kuitenkin muokattu merkittävästi 1500-, 1600- ja 1700-luvuilla. Lisäksi kaupungintalo merkitty rakennusmonumentiksi.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Puebla de Sanabria – a historical complex *All Pyrenees*.  15.9.2021. Viitattu 30.12.2022. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Puebla de Sanabria** Wikimedia Commonsissa
*Tämä artikkeli kertoo ratkaisumenetelmästä. Aikaisemmin kalkyylilla tarkoitettiin levyä jolla siirrettiin pieniä kiviä jotta voitiin tehdä yksinkertaisia laskutoimituksia.*
**Kalkyyli** on yksinkertaisimmillaan aksioomista ja syntaktisista päättelysäännöistä muodostuva merkkijonoihin liittyvä formaali systeemi.*lähde?* Aksioomat ja päättelysäännöt (tai laskusäännöt) esittävät, mitä kalkyylissä voidaan päätellä, eli ne esittävät sen, kuinka mielivaltaista lausetta on lupa käsitellä.*lähde?*

Yleensä vaaditaan, etteivät päättelysäännöt saa olla liian monimutkaisia ollakseen periaatteessa ihmisen käytettävissä.*lähde?* Tämän ajatellaan usein tarkoittavan sitä, että päättelysääntöjä voi olla vain äärellinen määrä, ja että on oltava mekaanisesti ratkaistavissa, milloin sääntöä on sovellettu oikein, milloin väärin. *lähde?*

Esimerkki kalkyylistä
---------------------

Määritellään yksinkertainen kalkyyli:

**Määritelmä.** Merkki. Symbolit "U" ja "I" ovat merkkejä.

**Määritelmä.** Merkkijonon induktiivinen määritelmä. 

1. Jos *x* on merkki, niin *x* on merkkijono.
2. Jos *x* ja *y* ovat merkkijonoja, niin jono *xy* on merkkijono.
3. Kaikki merkkijonot saadaan ehdoilla 1–2.

**Aksiooma.** "I" voidaan päätellä.

**Päättelysääntö 1.** Jos *x* voidaan päätellä, niin se merkkijono, joka muodostuu liittämällä yhteen "U", *x* ja "U" tässä järjestyksessä, voidaan päätellä. 

**Päättelysääntö 2.** Jos *x* voidaan päätellä, niin se merkkijono, joka muodostuu liittämällä yhteen *x* ja "I" tässä järjestyksessä, voidaan päätellä.

Yllä olevat säännöt ovat hiukan monimutkaiset siksi, että ne huomioivat muuttujan ja merkin nimen välisen eron.*lähde?* Esimerkiksi päättelysääntöjen käytöstä voimme todeta, että koska "I" voidaan päätellä, voidaan "UIU" päätellä. Tällä perustella myös "UIUI" voidaan päätellä säännön 2 nojalla.*lähde?*

Kalkyyli ja ristiriitaisuus
---------------------------

Väite kalkyylin ristiriidattomuudesta ymmärretään usein väitteenä, että kaikkia mahdollisia merkkijonoja ei voida johtaa.*lähde?*Semanttinen perustelu tälle on, että ristiriidasta seuraa jokaisen lauseen totuus, ja toisaalta jotta kalkyylin päättelysysteemi olisi mielekäs, on sen tuotettava tosia lauseita jos aksioomat ovat tosia.*lähde?* Yllä oleva kalkyyli on tässä mielessä ristiriidaton, koska merkkijonoa "UI" ei voida johtaa aksioomasta eikä päättelysääntöjen avulla muodostetuista merkkijonoista.*lähde?*

Jos kalkyyli sisältäisi symbolin negaatiolle (ks. predikaattilogiikka), voitaisiin täsmentää yllä käytettyä syntaktista ristiriidan käsitettä.*lähde?* Tällöin sanoisimme, että jos lause ja sen negaatio ovat pääteltävissä kalkyylissä, on se ristiriitainen.*lähde?* Jos vielä antaisimme semanttisen teorian kalkyylille, voisimme ottaa käyttöön semanttisen ristiriidan käsityksen, jonka mukaan kalkyyli on ristiriitainen jos se sisältää lauseen joka on sekä tosi ja epätosi.*lähde?*

Katso myös
----------

* Logiikka
* Matematiikka
* von Wright, Georg Henrik, 1945, *Looginen Empirismi; Eräs nykyisen filosofian pääsuunta*, suom. Hilppa Kinos, Otava, Helsinki, s. 141–69.

Lähteet
-------

1. ↑  Facya 2001 s. 508
{{{alt}}}KallangKallangin sijainti Singaporen kartalla
Kallang-joki
**Kallang** (kiin. 加冷, tamiliksi காலாங்) on yksi Singaporen alueista (engl. *urban planning area*). Se sijaitsee Keskisellä suuralueella Etelä-Singaporessa. Kallang rajoittuu etelässä Newtoniin, Orchoriin, Downtown Coreen ja Marina Eastiin, idässä Marine Paradeen ja Geylangiin, pohjoisessa Toa Payohiin ja idässä Novenaan. Alueella on paljon asuntoja. Kallangissa sijaitsi aikaisemmin lentokenttä. Alueella sijaitseva joki on suosittu vesiurheilukohde.

Kallangin asukasluku vuoden 2010 väestölaskennassa oli 99 559 ja vuoden 2015 ennusteessa 101 210. Alueen pinta-ala on 9,17 km2.

Aluejako
--------

Kallang jaetaan yhdeksään osa-alueeseen (engl. *subzone*).

| Nimi | Väkiluku (ennuste 2015) | Pinta-ala [km2] |
| --- | --- | --- |
| Bendemeer | 33 830 | 1,38 |
| Boon Keng | 10 970 | 0,41 |
| Crawford | 9 740 | 0,85 |
| Geylang Bahru | 12 870 | 0,74 |
| Kallang Bahru | 30 | 0,84 |
| Kampong Bugis | 890 | 0,74 |
| Kampong Java | 11 260 | 1,02 |
| Lavender | 10 320 | 0,76 |
| Tanjong Rhu | 11 310 | 2,43 |
|

* Kallang-joki ja asuntojaKallang-joki ja asuntoja
* Singaporen kansallisstadionSingaporen kansallisstadion
*

Lähteet
-------

1. ↑  Kallang streetdirectory.com. Viitattu 26.2.2016. (englanniksi)
2. 1 2 3  Singapore: Subdivision citypopulation.de. Viitattu 26.2.2016. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Kallang** Wikimedia Commonsissa
**Nicholas "Nick" Miller** (s. 1. toukokuuta 1993 Carlisle, Cumbria) on brittiläinen moukarinheittäjä.

Glasgow’n Kansainyhteisön kisoissa 2014 Miller saavutti hopeaa tuloksella 72,99. Euroopan joukkuemestaruuskilpailuiden Superliigassa 2015 hän oli toinen heitettyään 75,91. Tallinnan alle 23-vuotiaiden EM-kisoissa Miller voitti kultaa. Pekingin MM-kilpailuissa 2015 Miller oli 11:s ja Lontoon MM-kilpailuissa 2017 kuudes. Hän voitti kultaa Gold Coastin Kansainyhteisön kisoissa 2018 Britannian ennätystuloksella 80,26. Saman vuoden Berliinin EM-kilpailuissa hän oli kymmenes. Dohan MM-kilpailuissa 2019 hän sijoittui kymmenenneksi tuloksella 75,31. Vuonna 2021 järjestetyissä Tokion olympialaisissa hän oli kuudes tuloksella 78,15. Eugenen MM-kilpailuissa 2022 hän sijoittui 11:nneksi tuloksella 73,74. Saman vuoden Birminghamin Kansainyhteisön kisoissa hän voitti kultaa tuloksella 76,43. Münchenin EM-kilpailuissa 2022 hän oli kahdeksas.

Miller on opiskellut Oklahoman osavaltionyliopistossa Yhdysvalloissa.

Miller on heittänyt painoa parhaimmillaan 23,07 metriä.

Henkilökohtaiset ennätykset
---------------------------

* moukarinheitto: 80,26 m (Gold Coast 2018)

Lähteet
-------

1. 1 2  Nick Miller Tilastopaja (vaatii kirjautumisen, maksullinen palvelu).  (englanniksi) Viitattu 18.4.2019
2. ↑  European Athletics U23 Championships - Tallinn 2015: Results European Athletics. Viitattu 24.12.2017. (englanniksi)
3. 1 2 3 4  Nick Miller Kansainvälinen yleisurheiluliitto.  (englanniksi)
4. ↑  Hammer Throw Men, Results  17.7.2022. World Athletics. Viitattu 17.7.2022.
5. ↑  Nick Miller – 2012-13 – Men’s Cross Country & Track – Oklahoma State University Athletics *Oklahoma State University Athletics*. Viitattu 17.9.2019.

  


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* World Athletics
* Tilastopaja 🔒

 |

 |
**Nick Hopkins** on brittiläinen tutkiva journalisti, joka on parhaiten tunnettu kotimaassaan työstään sanomalehti *The Guardianilla* ja BBC:n Newsnight-ajankohtaisohjelmassa.

Ura
---

### Tutkiva journalismi

Nick Hopkins kuului *The Guardianin* tutkivan journalismin työryhmään vuonna 2013, kun Edward Snowdenin tietovuodot julkaistiin suurilta osin kyseisessä lehdessä. Tätä työtä ylistettiin Pulitzer-palkinnolla. Vuoden 2014 aikana Hopkins siirtyi BBC:n palvelukseen työskennelläkseen ajankohtaisohjelma Newsnightin parissa. Siirtyminen markkinoitiin BBC:n toimesta ja tässä yhteydessä annetun lausunnon yhteydessä Hopkins sanoi ihailleensa Newsnight-ohjelmaa koko uransa aikana.

Hopkins palasi *The Guardianiin* tammikuussa 2016 toimittajan ja tutkivan journalismin johtajan rooliin. Pian paluun jälkeen lehti lopetti silloisen tutkivan journalismin työryhmänsä kehottaen työryhmän jäseniä etsimään muita tehtäviä lehden toimituksessa. Tammikuussa 2018 Hopkins on edelleen virassaan The Guardianin tutkivan journalismin johtajan roolissa.

### Uran alkuvaiheet

BBC:n julkaistessa Hopkinsin palkkaamisen vuonna 2014, Hopkins kommentoi kaksi vuosikymmentä jatkunutta uraansa. Hän viittaa lausunnossaan sanomalehtiin *Surrey Comet* ja *Wolverhampton Express & Star* ensimmäisinä työpaikkoina. Vuonna 1994 hän siirtyi *Daily Mailin* toimittajaksi, missä hän eteni lehden New Yorkin kirjeenvaihtajaksi. Hopkinsin ensimmäinen, 16 vuotta kestänyt aika *The Guardianilla* alkoi 1998 ja päättyi 2014. Ensimmäisiin työtehtäviin kuuluivat kotimaan ja ulkomaan toimittajuudet, neljä vuotta rikostoimittajana, sekä kolme vuotta puolustus- ja turvallisuustoimittajana.

Profiilissaan journalistielämänkertoja kokoavalla Muckrack-sivustolla, Hopkins mainitsee työkokemusta myös Yahoolla, *The Irish Timesilla*, AlterNetilla, CIO Todaylla, *Teton Valley Newsilla* ja *Der Freitagilla*.

Lähteet
-------

1. ↑  Newsnight appoints Nick Hopkins as new Investigations Correspondent - Media Centre *www.bbc.co.uk*. Viitattu 30.1.2018. (englanniksi)
2. ↑  The 2014 Pulitzer Prize Winner in Public Service *www.pulitzer.org*. Viitattu 30.1.2018. (englanniksi)
3. ↑  Pilkington, Ed: Guardian and Washington Post win Pulitzer prize for NSA revelations *the Guardian*.  14.4.2014. Viitattu 30.1.2018. (englanniksi)
4. ↑  Newsnight - Nick Hopkins (Youtube -soittolista) *BBC Newsnight*. BBC. Viitattu 30.1.2018.
5. ↑  Jackson, Jasper: Newsnight's Nick Hopkins returns to the Guardian as head of investigations *the Guardian*.  6.1.2016. Viitattu 30.1.2018. (englanniksi)
6. ↑  Ponsford, Dominic: Guardian set to break up six-strong team of investigative reporters as journalists told to find other roles – Press Gazette *www.pressgazette.co.uk*. Viitattu 30.1.2018. (englanniksi)
7. ↑  Nick Hopkins *the Guardian*. Viitattu 30.1.2018. (englanniksi)
8. ↑  Nick Hopkins | The Guardian Journalist *muckrack.com*. Viitattu 30.1.2018. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Nick Hopkinsin kirjoittajaprofiili ja yhteystiedot The Guardianin verkkojulkaisulla
* Nick Hopkins Twitterissä
* BBC Newsnightin Youtube-soittolista Nick Hopkinsin työnäytteillä
Samon puhuma-alue harmaalla.
**Samo** (myös *san*) on samojen puhuma mandelainen kieli Burkina Fason luoteisosassa ja lähiseudulla Malissa.

Samon puhujia on noin 200–250 tuhatta (vuonna 1992, arvio). He asuvat etupäässä Burkina Fason Boucle du Mouhounin alueen Souroun ja Nayalan provinsseissa. Muutamia erillisiä kyliä on Mouhounin provinssissa. Malin Bankassin piirissä Bayen kaakkoispuolella on noin tuhat puhujaa.

Samo kuuluu mandekielten kaakkoishaaran itäiseen ryhmään. Se koostuu murteista, jotka voidaan jakaa etelä- ja pohjoisryhmään. Kolmelle murteelle tai kielelle on annettu keinotekoiset nimet maya (koillisessa), matya (luoteessa) ja maka (etelässä). Niiden lisäksi on erotettu keskimurre. Lähin sukukieli on bisa.

Äidinkielensä ohella monet samot puhuvat djulaa tai moorea. Kouluopetuksen kieli on ranska. Samoksi on julkaistu uskonnollista kirjallisuutta ja sillä järjestetään lukutaito-opetusta.

Samo on usein sekoitettu samogokieliin.

Lähteet
-------

* *Jazyki mira: jazyki mande*. Sankt-Peterburg: Nestor-Istorija, 2017. ISBN 978-5-4469-0824-0.

### Viitteet

1. 1 2 3  Jazyki mira, s. 24.
2. 1 2 3 4  Berthelette, John: Survey report on the San (Samo) language *SIL International*.  2002. Viitattu 22.10.2019.
3. ↑  Mali: Languages *Ethnologue*. Viitattu 22.10.2019.
4. ↑  Jazyki mira, s. 25.
Laboratoriospektrofotometri.
**Spektrofotometri** on laite, joka mittaa aineiden sähkömagneettisen säteilyn absorptiota eri aallonpituuksilla. Aineen absorptio tietyillä aallonpituuksilla riippuu aineen kemiallisesta koostumuksesta. Spektrofotometrillä selvitetään tutkittavan näytteen absorboimat aallonpituudet eli esimerkiksi näkyvän valon tapauksessa värit.

Käyttö
------

Värisävyjen mittaamiseen graafisessa teollisuudessa käytettävä käsikäyttöinen spektrofotometri.
* Orgaanisten ja epäorgaanisten aineiden kvantitatiivinen ja kvalitatiivinen analyysi.
* Värillisyyden mittaaminen ja värieron määrittäminen. Spektrofotometri on paras mittari sävyn oikeellisuuden määrittämiseen ja se myös analysoi mistä väreistä väri koostuu. Graafisessa teollisuudessa spektrofotometriä käytetään painoprosessin värinpidon tarkkailuun ja hallintaan.
* Tutkimuksessa ja tuotekehityksessä, kun halutaan perehtyä tarkemmin värien käyttäytymiseen esimerkiksi haettaessa uusia raaka-aineita tai sävytettäessä.

Toimintaperiaate
----------------

Spektrofotometri perustuu Lambert–Beerin lakiin, jonka mukaan valon absorption määrä on suoraan verrannollinen valon aineessa kulkemaan matkaan ja aineen konsentraatioon liuoksessa. Laki pitää paikkansa vain osittain. On olemassa tietty väkevyysalue, jossa absorptio kasvaa lineaarisesti konsentraation kasvaessa. Tämä alue on riippuvainen aineesta, kuten myös alueen leveys. Spektrofotometriassa käsiteltävät pitoisuudet ovat luokkaa 1 mg/l,*lähde?* joillakin aineilla huomattavasti matalampiakin.

Spektrofotometrin pääkomponentit ovat säteilylähde, näytetila, monokromaattori ja ilmaisin. Spektrofotometrin säteilylähde lähettää sähkömagneettista säteilyä tietyllä aallonpituusalueella. Säteily osuu monokromaattoriin, josta vain kapea aallonpituuskaista heijastuu itse näytteeseen. Osa tästä säteilystä menee näytteen lävitse ja osa absorboituu. Absorptiota tapahtuu sitä enemmän mitä vahvempi liuos on ja se riippuu myös näytteen kemiallisesta koostumuksesta. Monokromaattoria säätämällä voidaan valita eri aallonpituuksia ja tutkia näytteen absorptio koko säteilylähteen aallonpituusalueella mittaamalla säteilyn intensiteetti näytteen toisella puolella olevalla ilmaisimella. Absorption määrästä tietyillä aallonpituuksilla voidaan päätellä tutkitun aineen kemiallinen koostumus.

Katso myös
----------

* Spektrometria

Lähteet
-------

1. ↑  ISO 12647-2 *Graphic technology — Process control for the production of halftone colour separations, proof and production prints — Part 2: Offset lithographic processes*. Geneva: International Organization for Standardization, 2013.  (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Spektrofotometri** Wikimedia Commonsissa

Laboratoriolaitteet ja tarvikkeet
Autoklaavi | Bunsenlamppu | Lämpökaappi | Lämpömittari | Mikroskooppi | Sentrifugi | Spaatteli | Spektrofotometri | Vaaka | Vesi-imu | Vetokaappi

**Lasi- ja posliinitarvikkeet**

Byhnersuppilo | Byretti | Erlenmeyer | Erotussuppilo | Imupullo | Kaasupipetti | Kellolasi | Keitinlasi | Koeputki | Kyvetti | Mittalasi | Mittapullo | Petrimalja | Pipetti | Ruiske | Soxhlet | Upokas
**RN Flavio Gioia** (ital. *Regia Nave Flavio Gioia*) oli Italian kuninkaallisen laivaston vuonna 1881 vesillelaskettu teräsrunkoinen parkkitakiloitu korvetti.

Valmistus
---------

Carlo Vignan suunnittelema alus tilattiin Castellammare di Stabiasta Regio Cantiere di Castellammare di Stabialta ja sen köli laskettiin 26. kesäkuuta 1879. Alus laskettiin vesille 12. kesäkuuta 1881 ja se liitettiin laivastoon 26. tammikuuta 1883.

Aluksen höyrykoneen valmisti lontoolainen Penn. Alus oli varustettu laidoilta viistotulla panssarikannella ja kennokerroksella.

Palvelus
--------

Vuonna 1892 alus muutettiin koululaivaksi, jolloin sen aseistukseksi tuli neljä 4,7 tuuman 40 pituuskaliiperin tykkiä ja kaksi 14 tuuman torpedoputkea. Alus poistettiin palveluksesta 10. syyskuuta 1920, minkä jälkeen se oli poikien koulualuksena Napolissa nimettynä *CM181*:ksi. Aluksen epävirallisena nimenä oli *Caracciolo*. Alus poistettiin kokonaan käytöstä 4. maaliskuuta 1923.

Lähteet
-------

* Gardiner, Robert (toim.): *Conway's All the World's Fighting Ships 1860–1905*. Lontoo, Englanti: Conway Maritime Press, 2002. ISBN 0-85177-133-5. (englanniksi)

### Viitteet

1. 1 2 3  Gardiner, Robert 1860-1905 s. 345


|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  | Edeltäjä:***Cristoforo Colombo*** | **Regia Marinan risteilijät** | Seuraaja:***Amerigo Vespucci*** |
**Tšerma** (ven. Черма) on Luoteis-Venäjällä Pihkovan alueen Outovan piirissä virtaava joki, joka laskee Peipsijärven itärantaan. Venäjän kielessä *tšerma* tarkoittaa korkeaa epätasaista paikkaa.

Joen kulku
----------

Joen pääuoma alkaa mäellä sijaitsevalla niityllä Borisovon (ven. Борисово) kylän pohjoispuolella. Uoma virtaa aluksi kohti pohjoista kulkien Tušinsij Mohin (ven. Тушинсий Мох) ja Pesij Mohin (ven. Песий Мох) soiden välistä. Kun uoma virtaa Tšeremskojen järven kautta, yhtyy siihen pohjoisesta Tsibulihin sivu-uoma (ven. Цибулихин). Noin 7 kilometrin jälkeen joki alittaa maantien 58K-089 kohdassa, jossa joen korkeudeksi on merkitty 47 m mpy. Tie seuraa jokea jonkin matkaa. Joki virtaa vielä toiset 7 kilometriä eteenpäin, jolloin se saapuu Ljubimetsiin (ven. Любимец). Taajamassa sijaitsee lentotukikohta Aerodrom Smurovjovo (ven. Аэродром Смуровьёво). Täällä joki alkaa kaartaa ensin länteen ja sitten kohti lounasta. Noin kolme kilometriä ennen Peipsijärveä se alittaa ensin rautatien ja sitten maantien 58K-096. Viimeisten kilometrien aikana se virtaa Tšerman kylän (ven. Черма) vierestä.

Valuma-alue ja sivujoet
-----------------------

Tšerma sijaitsee Narvanjoen vesistöalueessa Peipsijärven alueella. Tšerma laskee Peipsijärveen, jonka pohjoispäästä Narvanjoki jatkaa pohjoiseen päin ja laskee lopuksi Suomenlahteen. Tšerman valuma-alue sijaitsee kokonaan Pihkovan alueella ja sen pinta-ala on 220 neliökilometriä. Se rajautuu idässä Pljussan valuma-alueeseen, pohjoisessa Zadubkan (ven. Задубка) valuma-alueeseen ja etelässä Gdovkan valuma-alueeseen.

Tšerman kaksi suurinta sivu-uomaa ovat Krutik (ven. Κрутик) ja Tsibulihin (ven. Цибулихин), jotka ovat puroja. Tsibulihinin uomassa sijaitsee Ozertsyn järvi samannimisessä kylässä.

Hallintoalue
------------

Valtiollisen vesistörekisterin mukaan joki ja sen valuma-alue kuuluu Itämeren valuma-alueen piiriin (ven. Балтийский бассейновый округ). Venäjän puoleisten vesistöjen hallintorakenteesta ei ole tässä tietoa, mutta alue sisältyy kokonaan Pihkovan alueeseen. Joen vesistörekisterin numero on 01030000312102000027374 .

Huomautuksia
------------

1. 1 2 3 4  Teksti on osittain käännös venäjänkielisestä artikkelista ru:Черма (река), jonka tiedot on vielä tarkistamatta muista lähteistä.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Tšerma (*textual.ru*) *Venäjän valtion vesistötietokanta*. Viitattu 2.6.2020. (venäjäksi)
2. 1 2 3  Pihkovan alueen kartta: sivu 5, viitattu 2.6.2020
3. 1 2 3 4  Neuvostoajan kartta: Лист O-35-Б, Луга (Luga), 1:200 000

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: ru:Черма (река)
**Alexander Gullichsen** (18. elokuuta 1865 Drammen Norja – 16. heinäkuuta 1917 Kotka) oli norjalaissyntyinen yritysjohtaja, jonka johdolla W. Gutzeit & Co -yhtiö, sittemmin Enso-Gutzeit, muuttui suuryritykseksi.

Gullichsenin vanhemmat olivat laivanvarustaja Alexander Julius Gullichsen ja Karen Claudine Cordsen ja puoliso vuodesta 1892 Ines Edit Maria Brunila. Hovineito Ragni Østgaard ja vuorineuvos Harry Gullichsen olivat heidän lapsiaan. Alexander Gullichsen sai Suomen kansalaisuuden vuonna 1890, mutta oli toiminut jo vuodesta 1884 W. Gutzeit & Co -yhtiössä, ensin konttoriharjoittelijana. Vuonna 1888 hänestä tuli yhtiön konttoripäällikkö ja 1908 toimitusjohtaja, mitä tehtävää hän hoiti kuolemaansa asti. Gullichsenin vaikutus yhtiön kehitykseen, ns. Gullichsenin aika, alkoi kuitenkin jo mainitusta vuodesta 1888. Hänen aloitteestaan yritys ryhtyi hankkimaan metsiä, sillä oli 1895 maata noin 2 000 hehtaaria, mutta vuonna 1914 jo noin 435 000 hehtaaria. Toinen Gullichsenin pyrkimyksistä oli ostaa kokonaisia muita liikeyrityksiä. Tämä johti siihen, että yhtiöön tuli muutakin liiketoimintaa kuin puun sahausta, kuten puuhiokkeen, kartongin, selluloosan ja jonkin verran paperin valmistusta. Viimeksi mainitussa edettiin kuitenkin hitaasti ja myös Gullichsenin yksityinen sijoitus Venäjälle 1913 perustettuun paperitehtaaseen epäonnistui. Tämä ilmeisesti vaikutti hänen terveytensä murtumiseen.

Lähteet
-------

1. 1 2  Biografia-sampo: Alexander Gullichsen Viitattu 9.9.2021.
2. ↑  Död. Alexander Gullichsen.  *Tekniska föreningens i Finland förhandlingar*, 1.11.1917, nro 11, s. 14. Kansalliskirjasto. Viitattu 9.9.2021.


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Kansallisbiografia
* Biografiskt Lexikon
* Biografiasampo

 |

 |
**Alexander Joakim von Minkwitz**, vuoteen 1876 **Mickwitz** (4. huhtikuuta 1851 Juustila, Viipurin pitäjä – 13. joulukuuta 1928 Helsinki) oli Venäjän keisarillisessa armeijassa palvellut kenraalimajuri ja suomalainen aatelinen, joka toimi myös Uudenmaan läänin vt. kuvernöörinä.

Von Minkwitzin vanhemmat olivat kenraalimajuri, ylijohtaja Julius Adalbert Joakim von Minkwitz ja Helena Sophie von Kruse af Blumenhoff ja puoliso vuodesta 1875 Varvara Arsenjevna Šabiševa. Alexander Joakim Mickwitz opiskeli Helsingfors Lyceumissa 1859–1866 ja tuli vuonna 1867 oppilaaksi Haminan kadettikouluun. Sieltä 1873 valmistuttuaan hänet määrättiin vänrikkinä palvelukseen Henkivartioväen Semenovskojen rykmenttiin. Sotapalveluksesta hän erosi aliluutnanttina maaliskuussa 1876. Mickwitzin isä jälkeläisineen aateloitiin ja suku merkittiin Suomen ritarihuoneeseen vuonna 1876.

Alexander Joakim von Minkwitz palasi toukokuussa 1877 vänrikkinä aktiivipalvelukseen entiseen rykmenttiinsä, jonka mukana hän osallistui Turkin sotaan 1877–1878 ja yleni sodan aikana aliluutnantiksi. Hän suoritti Nikolain yleisesikunta-akatemian kurssin 1881–1883, luutnantiksi ja alikapteeniksi hänet ylennettiin kurssin aikana vuonna 1883. Kurssin jälkeen von Minkwitz määrättiin 4. jalkaväkidivisioonan esikunnan vanhemmaksi adjutantiksi. Suomen sotilaspiirin esikunnan vanhemman adjutantin apulaiseksi hänet siirrettiin 1884, kapteeniksi hän yleni seuraavana vuonna.

Vuoden 1890 tammikuussa von Minkwitz ylennettiin everstiluutnantiksi ja määrättiin erikoistehtäviin 13. armeijakunnan esikuntaan. Suomen sotilaspiirin esikunnan vanhempi adjutantti hänestä tuli saman vuoden joulukuussa. Everstiksi von Minkwitz ylennettiin 1894 ja nimitettiin Suomen kenraalikuvernöörin kanslian vt. johtajaksi seuraavana vuonna. Hänet nimitettiin Uudenmaan läänin vt. kuvernööriksi elokuussa 1900, mistä virasta hän sai eron maaliskuussa 1901, asetettuna armeijan jalkaväen reserviin. Sotapalveluksesta von Minkwitz erosi kenraalimajurina heinäkuussa 1901. Hän asui 1901–1906 omistamallaan tilalla Kalugan kuvernementissa, kunnes tuli nimitetyksi keisarin kanslian toimistopäälliköksi Pietariin elokuussa 1906. Tästä tehtävästä hän sai eron marraskuussa 1913 ja muutti asumaan Suomeen.

Von Minkwitz oli aatelissäädyssä edustaja valtiopäivillä 1885, 1897 ja 1905–1906.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Alexander Joakim von Minkwitz *Suomalaiset kenraalit ja amiraalit Venäjän sotavoimissa 1809–1917*. Biografiakeskus, Suomalaisen Kirjallisuuden Seura. (Viitattu 5.4.2020)
2. ↑   Protokoll förda hos Finlands Ridderskap och Adel vid Landtdagen 1885. Första häftet. Helsingfors: Hufvudstadsbladets Tryckeri, 1886, ss. 1-3.
3. ↑  Förteckning öfver Finlands till landtdagen i Helsingfors år 1897 församlade Ridderskap och Adel. Protokoll förda hos Finlands Ridderskap och Adel vid Landtdagen 1897. Tredje häftet. Helsingfors: Helsingfors Centraltryckeri, 1897, ss. 1699-1707.
4. ↑  Förteckning öfver Finlands till urtima landtdagen i Helsingfors år 1905–1906 församlade Ridderskap och Adel. Protokoll förda hos Finlands Ridderskap och Adel vid Landtdagen år 1905–1906. Andra häftet. Helsingfors: Helsingfors Centraltryckeri, 1907, ss. 945-954.
**Alexander Imich** (4. helmikuuta 1903 Częstochowa, Kongressi-Puola, Venäjän keisarikunta – 8. kesäkuuta 2014 Manhattan, New York, Yhdysvallat) oli puolalais-yhdysvaltalainen kemisti, parapsykologi ja kirjailija ja Anomalous Phenomena Researchin presidentti New Yorkissa. Hän syntyi vuonna 1903 juutalaiseen perheeseen Częstochowassa Puolassa, joka oli silloin osa Venäjän keisarikuntaa.

Imichistä tuli maailman vanhin elävä mies italialaisen Arturo Licatan kuoltua 24. huhtikuuta 2014. Guinness World Records todisti Imichin maailman vanhimmaksi eläväksi mieheksi tämän omaan kuolemaan saakka. Imich kuoli puolitoista kuukautta Licatan jälkeen 111 vuoden ja 124 päivän iässä.

Imich oli myös viimeinen elossa ollut Puolan–Neuvosto-Venäjän sodan veteraani.

Lähteet
-------

1. ↑  Donna, Caruso: Alexander Imich At 105, Reveals His Longevity Secrets *lifeextension.com*.  lokakuu 2008.
2. ↑  Current Validated Living Supercentenarians Gerontology Research Group.  Arkistoitu 24.2.2001. Viitattu 16.9.2013.
3. ↑  "Meeting Alexander Imich 111-years-old", *The Jewish Press*, 28.2.2014. Luettu 5.3.2014.
4. ↑  "Rabbi Meets Oldest Man in America, Resulting in a Flurry of Good Deeds", *chabad.org*, 26.3.2014. Luettu 23.4.2014.
5. ↑  University of Manitoba Libraries: Alexander Imich profile *University of Manitoba Archives*.  Arkistoitu 23.8.2014. Viitattu 9.6.2014.
6. ↑  New Yorker officially deemed oldest living man on Earth


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Israel
* Yhdysvallat
* Puola

 |

 |

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Alexander Imich
Alexander Kartveli
**Alexander Kartveli** (georg. ალექსანდრე ქართველიშვილი, *Aleksandre Kartvelišvili*, 1896–1974) oli georgialaissyntyinen insinööri, joka oli eräs Yhdysvaltain ilmailun pioneeriaikojen insinööreistä. 

Kartveli syntyi Tbilisissä, jossa hän päätti koulunsa vuonna 1914. Hän valmistui Pariisin ilmailukoulusta vuonna 1922. Hän työskenteli vuodet 1922–1927 Louis Bleriot'n lentokonetehtaalla. Tällöin hän suunnitteli "Bernard"- ja "Ferbois"-lentokoneet. Vuonna 1924 eräs hänen suunnittelemistaan koneista saavutti lentonopeuden maailmanennätyksen.

Vuonna 1927 yhdysvaltalainen liikemies Charles Levine palkkasi Kartvelin, joka muutti New Yorkiin. Vuonna 1928 hän meni töihin hollantilaisen Fokkerin tytäryritykseen, Fokker American Companyyn. Vuonna 1931 Kartveli tapasi venäläisen emigrantin, Alexander de Severskyn, joka oli myös kotoisin Georgiasta. Hänestä tuli Seversky Aircraft Corporation -tehtaan tekninen päällikkö. Vuonna 1939 yhtiö amerikkalaisti nimensä muotoon Republic Aviation Company.

Kartveli ja de Seversky suunnitelivat useita sotilaslentokoneita II maailmansodan aikana. Niistä kuuluisin oli Republic P-47. 1950- ja 1960-luvuilla Kartveli suunnitteli muun muassa Republic F-84 Thunderjet ja Republic F-105 Thunderchief -hävittäjälentokoneet.

Kartveli kuoli New Yorkissa vuonna 1974.

Aiheesta muualla
----------------

* Aviation Pioneers - Alexander Kartveli (Arkistoitu – Internet Archive)
* Alexander Kartveli (Arkistoitu – Internet Archive)
* Alexander Kartveli The Man Behind Legends

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC

 |

 |
Alexander Geschwendt.
Maratin- ja Stremjannajakatujen kulmatalo (1881–1882) on yksi Geschwendtin töistä Pietarissa.
**Alexander Daniel Geschwendt** (ven. Александр Романович Гешвенд, *Aleksandr Romanovitš Gešvend*, 2. marraskuuta 1833 Helsinki – 5. marraskuuta 1905 Pietari) oli suomalaissyntyinen Venäjällä työskennellyt arkkitehti.

Alexander Geschwendtin vanhemmat olivat Wesenbergissä syntynyt sotilasapteekkari Samuel Reinhold Geschwendt ja Lokalahdessa syntynyt Renata Lovisa Ehrenmalm. Hänen veljensä Johan Reinhold palveli Venäjän armeijassa ja toinen veli Mauritz Fredrik työskenteli rakennusinsinöörinä Kiovassa. Perhe muutti Pietariin vuonna 1846.

Geschwendt opiskeli Pietarin rakennuskoulussa (myöhemmässä siviili-insinööri-instituutissa), josta hän valmistui arkkitehdin oppilaaksi vuonna 1853. Hän työskenteli aluksi rautatiehallinnossa ja vuodesta 1857 Pietarin tie- ja rakennuslautakunnassa ja sai ylennyksen arkkitehdiksi vuonna 1859. Geschwendt toimi Pietarin kuvernementin arkkitehtina vuodesta 1873, mutta jatkoi myös kaupungin palveluksessa vuoteen 1881 saakka. Vuonna 1879 hänet määrättiin keisarillisten teatterien arkkitehdiksi ja vuodesta 1889 hän toimi muiden tehtäviensä ohella liikenneministeriön neuvoston varajäsenenä. Vuodesta 1892 lähtien Geschwendt työskenteli kuvernementin insinöörinä Pietarissa. Hän oli Pietarin kaupunginduuman jäsen vuodesta 1881 ja toimi muun muassa kansanopetuslautakunnan arkkitehtina.

Geschwendtin rakentajan ura alkoi Nicholas Benois’n apulaisena vuosina 1856–1861. Hän on suunnitellut Pietariin lukuisia liike- ja asuintaloja sekä koulu- ja tehdasrakennuksia.

Geschwendt oli Pietarin ruotsalaisen seurakunnan kirkkovaltuuston jäsen. Hänet on haudattu Smolenskin luterilaiselle hautausmaalle.

Lähteet
-------

1. ↑  Helsinki: kastetut *Hiski*. Viitattu 17.8.2020.
2. 1 2  Dödsfall.  *Helsingfors-Posten*, 11.11.1905, s. 2. Artikkelin verkkoversio.
3. ↑  Släkten Geschwendt *Wiborgs Nyheter*.  7.1.2019. Viitattu 17.8.2020.
4. ↑  Tatartšuk, V. V.: F. R. Hešvend – vynah’idnyk litalnoho aparata z reaktyvnym dvyhunom.  *Nauka ta naukoznavstvo*, 1/2016, s. 115–122. Artikkelin verkkoversio.
5. ↑  Venäläistä Helsingissä, suomalaista Pietarissa *Rakennustaiteen Seuran jäsentiedote*.  3/2010. Viitattu 17.8.2020.
6. 1 2  Baranovski, G. V.: *Jubileinyi sbornik svedeni o dejatelnosti byvših vospitannikov Instituta graždanskih inženerov (Stroitelnogo utšilištša) 1842–1892*, s. 79–81. Sankt-Peterburg: Institut graždanskih inženerov, 1893. Teoksen verkkoversio.  (Arkistoitu – Internet Archive)
7. ↑  Gešvend Aleksandr Romanovitš *Smolenskoje ljuteranskoje kladbištše*. Viitattu 17.8.2020.
**Alexander Julius Silfversvan** (23. joulukuuta 1831 Pietari – 14. maaliskuuta 1908 Tallinna, Vironmaan kuvernementti, Venäjä) oli suomalainen Venäjän keisarillisen laivaston kontra-amiraali.[1]

Silfversvanin vanhemmat olivat kenraalimajuri Claes Ernst Silfversvan ja Albertina Gustava Ammondt ja puoliso vuodesta 1859 Elisabet Mihailovna Ruzi. Kenraalimajuri Otto Johan Niklas Silfversvan oli hänen veljensä ja kontra-amiraali Teodor Ernst Silfversvan hänen velipuolensa. Alexander Julius Silfversvan tuli oppilaaksi Pietarin merikadettikouluun 1841, jossa hänet ylennettiin gardemariniksi 1846. Valmistuttuaan hänet ylennettiin midshipsmaniksi 18. meriekipaasiin 1849 ja hän palveli 1849–1853 Itämerellä höyryfregateilla Hrabryj ja Rurik ja linjalaivoilla Sisoi Veliki ja Andrei. Syksyllä 1853 Silfversvan siirrettiin 7. meriekipaasiin. Krimin sodan aikana hän oli Rurikilla suojaamassa Kronstadtia 1854–1855. Huhtikuussa 1855 hänet ylennettiin luutnantiksi ja siirrettiin 8. meriekipaasiin Krimille. Hän haavoittui vaikeasti Sevastopolin puolustustaisteluissa, sodan loputtua hänet määrättiin höyrylaiva Fontankan päälliköksi huhtikuussa 1856.[1]

Helmikuussa 1858 Silfversvan siirrettiin 25. meriekipaasiin ja hän tuli höyrylaiva Ilmenin päälliköksi 1860. Hänet siirrettiin takaisin 8. meriekipaasiin Krimille 1863, määrättiin höyrylaiva Nevan päälliköksi 1864 ja ylennettiin kapteeniluutnantiksi 1865. Tammikuussa 1870 hänet määrättiin monitori Sotnikin päälliköksi ja marraskuussa uudelleen Nevan päälliköksi. Hänet ylennettiin 2. luokan kapteeniksi 1873 ja 1. luokan kapteeniksi 1877. Vuosina 1880–1881 Silfversvan toimi Pietarin sotasataman merituomioistuimen va. jäsenenä, maaliskuussa 1883 hänet nimitettiin laivaston puolimeriekipaasin komentajaksi Tallinnaan. Eron sotapalveluksesta hän sai joulukuussa 1886 kontra-amiraalina.[1]

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Silfversvan, Alexander Julius *Suomalaiset kenraalit ja amiraalit Venäjän sotavoimissa 1809–1917*. Biografiakeskus, Suomalaisen Kirjallisuuden Seura.
Ba Be -järvi kuivalla kaudella
**Ba Bển kansallispuisto** on luonnonsuojelualue Vietnamin koillisosassa Đông Bắcin alueella, Bắc Kạnin maakunnassa. Matkaa Vietnamin pääkaupunkiin Hanoihin on noin 240 km. 

Puisto käsittää Vietnamin suurimman järven Ho Ba Bển ympäristöineen. Järvi on 8 kilometriä pitkä ja noin 800 metriä leveä. Se on syvimmillään 29 metriä syvä, ja siinä on lukuisia pieni kalkkikiviluotoja. Järvi on 178 metrin korkeudella merenpinnasta; puistoalueen korkeus vaihtelee 150 metristä 1098 metriin. Se on rosoista kalkkikivialuetta jossa on jyrkkäseinäisiä rotkoja ja luolia. Suurin luola on 300 metriä pitkä Phuongin luola, jonka läpi järven laskujoki Nang-joki virtaa.

Puistossa elää karhuja, tiikereitä ja apinoita, joista harvinaisin on tonkininpystynenäapina (*Rhinopithecus avunculus*). Puisto tunnetaan myös 350 perhoslajistaan. Siellä järjestetään veneretkiä, joilla pääsee katsomaan luolia, vesiputouksia ja etnisten vähemmistöjen asuttamia kyliä.

Lähteet
-------

1. ↑  Ba Be lake overview (Arkistoitu – Internet Archive) Vietnam Travel Tour
2. ↑  Dodd, Lewis, Emmons: *The Rough Guide to Vietnam (5th ed.)*, s. 507 & 584. , 2006.
**Christopher J. Biotti** (s. 22. huhtikuuta 1967 Waltham, Massachusetts) on yhdysvaltalainen pankkiiri, lakimies ja entinen jääkiekkoilija. Calgary Flames varasi Biottin NHL:än varausnumerolla 17, mutta hän ei pelannut liigassa yhtäkään ottelua.

Jääkiekkoura
------------

Biotti pelasi juniorijääkiekkoa kotikaupunkinsa Belmontin Belmont Hill Schoolin jääkiekkojoukkueessa high school -sarjaa. Hän pelasi myös koulun baseball-joukkueessa. Biotti pelasi vuoden 1985 jääkiekon nuorten maailmanmestaruuskilpailuissa. NHL:n Central Scouting Bureau piti häntä vuoden 1985 varaustilaisuuden 20. lupaavimpana pelaajana. Calgary Flames varasi hänet kesällä 1985 vuorolla 17. High schoolin jälkeen Biotti siirtyi Harvardin yliopistoon, jossa hän pelasi jääkiekkoa yliopiston joukkueessa vuosina 1985–1987. Vuonna 1985 hän loukkasi olkapäänsä, ja oli sivussa kauden 1985–1986 ensimmäisen puoliskon. Olkapään korjaamiseksi tehtiin iso leikkaus. Biotti pelasi jälleen vuosina 1986 ja 1987 Yhdysvaltojen joukkueessa nuorten maailmanmestaruuskilpailuissa. Vuonna 1986 joukkue sai pronssia. Biotti oli vuonna 1987 eniten nuorten maailmanmestaruuskilpailuissa pelejä (21 peliä) pelannut yhdysvaltalainen. Myöhemmin ennätys on rikottu.

Biotti jätti Harvardin vuonna 1987 ja ryhtyi jääkiekkoammattilaiseksi. Tosin hän suoritti yliopistotutkinnon loppuun pelikausien välissä. Biotti pelasi vuodet 1987–1990 Calgary Flamesin farmijoukkue Salt Lake Golden Eaglesissä IHL:ssä. Vuonna 1990 hän siirtyi Italian pääsarjaan pelaamaan HC Brunico -seuraan. Hän pelasi seurassa vuoteen 1993, jolloin lopetti uransa.

Ura liike-elämässä
------------------

Biotti lopetti jääkiekkouransa vuonna 1993 ja ryhtyi opiskelemaan lakia. Hän valmistui vuonna 1997 Suffolkin yliopistosta. Biotti työskenteli lakimiehenä Bostonissa vuosina 1997–2001. Hän muutti vuonna 2001 San Franciscoon ja aloitti työskentelyn piirisyyttäjän toimistossa. Myöhemmin hän siirtyi Bank of American palvelukseen ja vuonna 2006 Deutsche Bank Private Wealth Managementin San Franciscon toimiston varajohtajaksi ja pankkiiriksi.

Lähteet
-------

* Chris Biotti Eurohockey-sivustolla (englanniksi)
* 1985 NHL Entry Draft - Chris Biotti *hockeydraftcentral.com*. Viitattu 11.8.2009. (englanniksi)
* Chris Biotti The Internet Hockey Databasessa (englanniksi)

### Viitteet

1. ↑
2. ↑
**Christopher "Chris" Allen Bouchillon** (21. elokuuta 1893 Oconeen piirikunta, Etelä-Carolina – 18. syyskuuta 1968 West Palm Beach, Florida) oli yhdysvaltalainen country- ja bluesmuusikko, jota usein pidetään "talking blues" -tyylin kehittäjänä.

Perhe
-----

Chris Bouchillon syntyi Oconeen piirikunnassa John ja Hester Patterson Bouchillonille. Hän oli naimisissa kahdesti ensin Indien kanssa, jonka kanssa hänellä oli yksi poika (Robert Anderson Bouchillon 1918–1988), ja sitten Ethel Mae Watersin kanssa.

Bouchillon työskenteli veljiensä Charley ja Urisin sekä isänsä Johnin kanssa paikallisessa metallivalimossa. Perhe oli musikaalinen ja veljekset soittelivat usein yhdessä – Chris mandoliinia, Charley viulua ja Uris kitaraa.

Musiikki
--------

Veljekset levyttivät neljä kappaletta Bouchillon Trio -nimellä vuonna 1925 ja kaksi lisää vuotta myöhemmin nimellä Greenville Trio. Vuoden 1926 sessiossa Chris äänitti kappaleen "Talking Blues". Oletettavasti huonona laulajana Bouchillon "puhui" blueskappaleensa ja tuli kehittäneeksi tyylin, joka myöhemmin vaikutti moniin artisteihin, kuten Woody Guthrieen ja Bob Dylaniin.

Chris Bouchillon alkoi esiintyä toisen vaimonsa Ethelin kanssa vuoden 1928 tienoilla, mutta 1930-luvun laman jälkeen hän vetäytyi musiikkielämästä ja perusti kuivapesulan Greenvilleen. Hän kuoli vanhainkodissa 1960-luvun lopulla.

Lähteet
-------

1. ↑   [vanhentunut linkki]
2. ↑

Aiheesta muualla
----------------

* Chris Bouchillon Allmusicissa
* Kuvitettu diskografia

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* SNAC
* IdRef

 |

 |