recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Michael C. Seto
**Michael C. Seto** (s. 1967) on kanadalainen psykologi. Hänen keskeisiä mielenkiinnon kohteitaan tutkijana ovat olleet muiden muassa pedofilia, lapsiin kohdistuvat seksuaalirikokset ja lapsiporno. Hän on lapsen seksuaalisen hyväksikäytön torjunnan asiantuntija.

Seto sai biopsykologiassa luonnontieteiden kandidaatin arvon Brittiläisen Kolumbian yliopistosta vuonna 1989. Humanististen tieteiden maisterin arvon (1992) ja filosofian tohtorin arvon (1997) hän sai kliinisessä psykologiassa Queen's University at Kingstonista. Seto on työskennellyt muun muassa Royal Ottawa Health Care Groupin forensisen tutkimuksen johtajana, Toronton Centre for Addiction and Mental Healthissa, Toronton, Ryersonin ja Ottawan yliopistoissa sekä Carleton Universityssa.

Seto on tehnyt laajalti julkaisuja parafilioista ja seksuaalirikollisuudesta. Hän on käsitellyt näitä aiheita myös laajalti mediassa. Hänen tutkimustyötään ovat rahoittaneet muiden muassa Correctional Service of Canada ja Mental Health Commission of Canada. Seton säännöllisiin yhteistyökumppaneihin ovat kuuluneet Ray Blanchard, James Cantor, Meredith Chivers, Angela Eke, Grant Harris ja Martin Lalumière.

Vuonna 2008 ilmestyi American Psychological Associationin julkaisemana Seton kirja *Understanding pedophilia and sexual offending against children: Theory, assessment, and intervention*. Myös hänen toinen kirjansa *Internet Sex Offenders* (2013) on American Psychological Associationin julkaisema. Seto on International Academy of Sex Researchin jäsen. Hän on naimisissa seksologi Meredith Chiversin kanssa. Transsukupuolisten oikeuksia ajava aktivisti Andrea James on syyttänyt Setoa asenteellisuudesta transsukupuolisia kohtaan ja gynandromorfi-termin käytöstä ihmisiä koskevassa asiayhteydessä.

Lähteet
-------

1. 1 2  Michael Seto vs. transgender people Andrea James: Transgender Map, viitattu 14.5.2023
2. 1 2 3 4 5  Michael C. Seto, Ph.D. C.Psych. UTORweb, viitattu 14.5.2023
3. 1 2 3  Q&A with Michael Seto on the psychology of pedophilia Psychwire, viitattu 14.5.2023


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
	+ 2
* VIAF
	+ 2
* WorldCat
	+ 2

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Alankomaat

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* ORCID
* Scopus

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**M/S Nordstern** oli saksalainen laiva, jonka Neuvostoliiton laivaston sukellusvene upotti torpedoimalla Itämerellä Klaipedan lähellä lokakuussa 1944. Laivalla oli noin 500 virolaisia pakolaista, joista suurin osa menehtyi.

*Nordstern* oli rakennettu opetusaluksena vuonna 1939 Bremenin Neptun -telakalla ja alkuperäinen nimi oli "Minos". Laivan vetoisuus oli 1 125 brt, pituus 72 metriä ja leveys 10,5 metriä. Toisen maailmansodan aikana siitä tuli kuljetusalus.

Laiva, jossa oli noin 500 pakolaista Virosta (heistä kolme neljäsosaa naisia ​​ja lapsia), lähti Kuressaaren Roomassaaren satamalta 4. lokakuuta 1944 aikaisin aamulla. Matkalla Saksaan alus pysähtyi Ventspilsissa, jossa alukseen nousi vielä 25 latvialaispakolaista ja noin kaksikymmentä venäläistä sotavankia, ja josta matkaa jatkettiin 5. lokakuuta klo 18.00 yhdellä saattoaluksella. Alus oli saavuttanut 6. lokakuuta Klaipėdan. Kello 10.05 *Nordsternin* keskilaivaan osui Neuvostoliiton laivaston sukellusveneen *Štš-407* (komentaja Pavel Bocharov, ven. Бочаров Павел Иванович) laukaisema torpedo. Vakavasti vaurioitunut alus hajosi puolittain ja upposi puolentoista minuutin sisällä upoten 70 metrin syvyyteen merenpohjaan.

Selviytyneiden lukumäärästä on useita lukuja: saksalainen merivoimien historioitsija Heinz Schön on väittänyt, että noin 100 pelastettiin; Ilmar Talve ilmoitti, että niitä oli 51, vuoden 1950 Võitleja-sanomalehti kirjoitti 67 henkiinjääjää (heistä 42 virolaista, kaksi latvialaista, noin 20 venäläistä sotavankia ja 3 miehistön jäsentä).*lähde?* Muiden lähteiden mukaan laivalla oli 625 ihmistä, heistä hukkui 531 ja pelastettiin 94.*lähde?* Selviytyneiden joukossa oli mukaan lukien Suomi-poika, tuleva tiedemies ja kirjailija Ilmar Talve ja tohtori Endel Rumma. Uhrien joukossa olivat astronomi Robert Livländer, pappi Ernst Puusepp, tuomari August Amon, ja tutkija Kusta Rumma.*lähde?*

Ilmar Talve kirjoitti aiheesta vuonna 1997 omaelämäkerrassa "Kevät Virossa" (suomennos: "Kolme kotimaata").

Lähteet
-------

* Ilmar Talve: *Kolme kotimaata: Omaelämäkerta*. (Lyhennelmä teoksista Kevad Eestis, 1997; Kutsumata külaline, 1998 ja Kolmas kodumaa, 1999.). Suomentanut Eva Gottberg. Turku: Kirja-Aurora, 2004. ISBN 951-29-2698-9.

### Viitteet

1. ↑  Minna MV (1940~1941) Nordstern MV (+1944) *wrecksite.eu*.
2. ↑  Sch-407 (venäjäksi) *sovboat.ru*.
**Ålands lyceum** on yleissivistävä lukio Maarianhaminassa Ahvenanmaalla. Koulun opetuskieli on ruotsi. Ålands lyceum on verrattain suuri lukio; Opetushallinnon vuoden 2018 tilaston mukaan siellä opiskeli 432 lukiolaista. Kyseessä on Ahvenanmaan maakunnan ainoa lukio.

Yleissivistävässä Ålands lyceumissa voi valita erilaisia painotuksia lukio-opinnoissaan: esteettisen, humanistis-yhteiskuntatieteellisen, luonnontieteellisen tai terveys- ja urheilulinjan.

Alands Lyceum Maarianhaminassa
Ålands lyceumin koulurakennuksen vanhimman osan on suunnitellut arkkitehti J. Ahrenberg, ja se valmistui vuonna 1903. Vuonna 1930 valmistui Torsten Montellin suunnittelema lisärakennus. *lähde?*

On huomattava, että Ahvenanmaalla voi lukio-opinnot suorittaa muuallakin, sillä Ahvenanmaan lukiokoulutuksen katto-organisaation *Ålands gymnasium* alaisuudessa toimii kaksi erilaista lukiokoulutusta tarjoavaa oppilaitosta. Nämä ovat yleislukio (Ålands lyceum) ja ammattiin valmistava lukio (Ålands yrkesgymnasium, Strandgatan 1 ja Neptunigatan 19), josta valmistuvat suorittavat tyypillisesti kaksoistutkinnon.

Lähteet
-------

1. ↑  Prinsessa Victoria tänään Suomeen *Iltalehti*.  14.5.2008.
2. ↑  Lukiokoulutuksen oppilaat (xlsb) (tieto löytyy klikkaamalla opetuksen järjestäjää *Ålands Landskapsregering*) Opetushallinnon tilastopalvelu Vipunen, vipunen.fi. Viitattu 29.5.2020.
3. ↑  Allmänbildande gymnasieutbildning Ålands gymnasium, gymnasium.ax. Viitattu 29.5.2020. (ruotsiksi)
4. ↑  Ålands gymnasium Ålands gymnasium, gymnasium.ax. Viitattu 29.5.2020. (ruotsiksi)
5. ↑  Ålands yrkesgymnasium Ålands gymnasium, gymnasium.ax. Viitattu 29.5.2020. (ruotsiksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Ålands lyseumin katto-organisaation eli Ålands gymnasiumin viralliset sivut (ruotsiksi)
*Tämä artikkeli käsittelee videopeliä. Muita merkityksiä varten katso Alien vs. Predator (täsmennyssivu).*

**Aliens versus Predator** on Rebellion Developmentsin kehittämä ja Fox Interactiven julkaisema tieteismaailmaan sijoittuva ensimmäisen persoonan ammuntapeli. Peli julkaistiin vuonna 1999 Microsoft Windowsille ja OS X:lle. Rebellion antoi pelin lähdekoodin jakeluun vuonna 2001, jonka jälkeen siitä tehtiin epävirallinen Linux-versio. 

Peli pohjautuu löyhästi samannimiseen sarjakuvaan, jota julkaisee DC Comics. Pelissä on kolme kampanjaa: Predator, Alien ja Colonial Marine (siirtokuntien merijalkaväki). Kaikki kampanjat nivoutuvat tavalla tai toisella yhteen, mutta niiden päämäärät ovat erilaiset.

Pelaaminen
----------

### Kampanjat

Predatorin tehtävänä on etsiä käsiinsä ja surmata alien-kuningatar saadakseen suunnattomasti kunniaa yhteisössään. Siinä sivussa predator teurastaa lukemattomasti alieneita, merijalkaväen sotilaita ja epäonnisia siviileitä. Predatorin pitää myös pelastaa vangittu klaanitoverinsa ihmisten tutkimuskeskuksesta. Predatorin kampanjaan kuuluu myös elokuvista tuttu elementti, eli surmattujen vihollisten kallojen kerääminen. Kerätyt kallot avaavat uusia koodeja, jotka muuttavat pelikokemusta. 

Alienin kampanjan tarkoituksena on suojella kuningatarta ja yhdyskuntaa ihmisiltä ja predatoreilta. Alien on ketterä ja nopea, voi kiivetä seinillä ja hypätä useita kymmeniä metrejä ja repiä vihollisensa palasiksi hetkessä. Aseina sillä on häntä, kynnet ja hampaat. Alien näkee pimeässä Navigation Sense:n avulla. Normaalinäöllä pelattaessa alienin näkökentässä olevia ihmisiä ympäröi sininen ja predatoreja vihreä feromoniaura.

Sotilaan tehtävänä on selviytyä hengissä ja surmata alien-kuningatar. Sotilaan kentät koostuvat ahtaista käytävistä, pimeistä huoneista ja vilkkuvista valoista ja on tunnelmaltaan hyvin ahdistava. Sotilas ei kestä juuri mitään, vaan menehtyy helposti vammoihinsa. Sotilaan valtti ovatkin raskaat aseet. Pelissä on kolme vaikeusastetta: training, realistic ja director’s cut. Pelin läpäistyään pelaaja pääsee pelaamaan lisäkenttiä esimerkiksi Alienin kenttiä predatorilla tai sotilaalla. Kenttiä saa lisää läpäisemällä pelin vaikeammilla asetuksilla.

Jatko-osa ja sovitukset
-----------------------

Pelillä on myös Monolithin kehittämä jatko-osa *Aliens versus Predator 2*, jonka Sierra ja Fox Interactive julkaisivat vuonna 2001. Molemmat pelit ovat saaneet pääasiassa hyviä arvioita pelisivustoilta ja alan lehdiltä. *Aliens versus Predator 2* sai vuonna 2002 nimellä *Aliens versus Predator 2: Primal Hunt* julkaistun laajennuksen. Vuonna 2010 *Aliens versus Predator* pelisarjaan julkaistiin kolmas osa *Aliens vs. Predator*.

Lähteet
-------

1. ↑  *Alien versus Predator* -arvostelujen tuloksia Game Rankingissa Game Rankings. Viitattu 22. helmikuuta 2008. (englanniksi)
2. ↑  *Alien versus Predator 2* -arvostelujen tuloksia Game Rankingissa Game Rankings. Viitattu 22. helmikuuta 2008. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* *Aliens Versus Predator* MobyGamesissa (englanniksi)
**Morgongiori** (sardiksi *Mragaxòri*) on kaupunki ja kunta Italiassa Sardinian hallintoalueella Oristanon maakunnassa. Kunnassa on arviolta 720 asukasta (vuonna 2016) ja sen pinta-ala on 45,2 neliökilometriä. Se sijaitsee 351 metrin korkeudella merenpinnan yläpuolella.

Lähteet
-------

1. 1 2  Istat - Istituto nazionale di statistica: Altitudini dei comuni tramite DEM *Italian kuntien pinta-alat ja korkeus merenpinnasta*. Viitattu 16.04.2019. (italiaksi)
2. 1 2  Istat - Istituto nazionale di statistica: Bilancio demografico al 30/11/2016 *Italian tilastokeskuksen väestötilasto alueittain, maakunnittain ja kunnittain*. Viitattu 16.04.2019. (italiaksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Morgongiori** Wikimedia Commonsissa

Oristanon maakunta
Abbasanta | Aidomaggiore | Albagiara | Ales | Allai | Arborea | Ardauli | Assolo | Asuni | Baradili | Baratili San Pietro | Baressa | Bauladu | Bidonì | Bonarcado | Boroneddu | Bosa | Busachi | Cabras | Cuglieri | Curcuris | Flussio | Fordongianus | Ghilarza | Gonnoscodina | Gonnosnò | Gonnostramatza | Laconi | Magomadas | Marrubiu | Masullas | Milis | Modolo | Mogorella | Mogoro | Montresta | Morgongiori | Narbolia | Neoneli | Norbello | Nughedu Santa Vittoria | Nurachi | Nureci | Ollastra | Oristano | Palmas Arborea | Pau | Paulilatino | Pompu | Riola Sardo | Ruinas | Sagama | Samugheo | San Nicolò d’Arcidano | San Vero Milis | Santa Giusta | Santu Lussurgiu | Scano di Montiferro | Sedilo | Seneghe | Senis | Sennariolo | Siamaggiore | Siamanna | Siapiccia | Simala | Simaxis | Sini | Siris | Soddì | Solarussa | Sorradile | Suni | Tadasuni | Terralba | Tinnura | Tramatza | Tresnuraghes | Ula Tirso | Uras | Usellus | Villa Sant'Antonio | Villa Verde | Villanova Truschedu | Villaurbana | Zeddiani | Zerfaliu
**Ap- ja Bp-tähdet** ovat spektriluokkiin A ja B kuuluvia kemiallisesti poikkeavia tähtiä (engl. *chemically peculiar stars*, mistä tulee "p"), joiden spektristä erottuu ylimäärin eräitä metalleja, kuten strontiumia, kromia ja europiumia. Lisäksi praseodyymiä ja neodyymiä havaitaan usein huomattavan suuria määriä. Nämä tähdet pyörivät paljon hitaammin kuin tyypilliset A- ja B-tyypin tähdet.

Magneettisuus
-------------

Näillä tähdillä on poikkeuksellisen voimakas magneettikenttä. Tähden HD 215441 tapauksessa se on 33,5 kG (3,35 T) Ap-tähtien magneettikenttä on tyypillisesti muutamasta kilogaussista kymmeniin kilogausseihin. Kenttä näyttäisi olevan yksinkertainen magneettinen dipoli. Koska sen navat eivät ole pyörimisakselin suuntaisia, tähden pyöriminen aiheuttaa ajoittaista vaihtelua kentän voimakkuudessa.

Voimakkaiden magneettikenttien selitykseksi on esitetty kaksi teoriaa. Ensimmäinen on niin sanottu fossiilisen kentän hypoteesi, jonka mukaan kyse on tähtienvälisen aineen magneettikentästä, joka on jäänyt muodostuvan tähden "vangiksi". Tämä ei kuitenkaan selitä, miksi tällaisia kenttiä havaitaan vain pienellä osalla A-tyypin pääsarjan tähdistä. Toinen selityksen mukaan tähden ydin toimii dynamon tavoin, mutta tämä ei selitä tähden pyörimisakselin ja magneettikentän napojen eroa, joka aiheuttaa kentän vaihtelua.

Lähteet
-------

1. ↑  Babcock, Horace W.: The 34-KILOGAUSS Magnetic Field of HD 215441.  *Astrophysical Journal*, 1960, nro 132, s. 521. doi:10.1086/146960. Bibcode:1960ApJ...132..521B.   (englanniksi)
2. ↑  Lanstreet, J. D. ym.: Searching for links between magnetic fields and stellar evolution: II. The evolution of magnetic fields as revealed by observations of Ap stars in open clusters and associations.  *Astronomy and Astrophysics*, 2007, 470. vsk, nro 2, s. 685. doi:10.1051/0004-6361:20077343. Bibcode:2007A&A...470..685L.   (englanniksi)
3. ↑  Gray, David F.: *The Observation and Analysis of Stellar Photospheres*, s. 13. Cambridge University Press, 2005. ISBN 978-0-521-85186-2. Teoksen verkkoversio. (englanniksi)
**Varsamóneron luostari** (kreik. Μονή Βαρσαμόνερου, *Moní Varsamónerou*) tai **Valsamóneron luostari** (Μονή Βαλσαμόνερου, *Moní Valsamónerou*, "Balsamiveden luostari") on bysanttilaisaikainen ortodoksinen luostari Kreetan saarella Kreikassa. Se sijaitsee saaren eteläisissä keskiosissa Faistóksen kunnassa lähellä Vorízian kylää. Luostari on rakennettu Ída- eli Psiloreítis-vuoren etelärinteeseen ja sieltä on matkaa Iraklioniin noin 54 kilometriä.

Luostarin Pyhän Fanurioksen kirkko.
Luostari on mahdollisesti perustettu noin vuonna 1332. Luostari on ollut autio 1700-luvulta saakka ja se on nykyisin Vrontísin luostarin sivuluostari. Luostarista on säilynyt ainoastaan sen pääkirkko (*katholikon*) Pyhän Fanurioksen kirkko. Kirkko tunnetaan ennen kaikkea sen bysanttilaisista kreetalaisen koulukunnan seinämaalauksista. Luostaria on kunnostettu vuodesta 1947 lähtien.

Lähteet
-------

1. 1 2  The Monastery of Valsamonero *Greeksislands.com*.  Arkistoitu 4.5.2015. Viitattu 31.3.2015.
2. ↑  Holy Monastery of Valsamonero *Orthodox Crete*. Viitattu 31.3.2015.
3. ↑  Monastery of Valsamonero *Kamilari*.  Arkistoitu 16.4.2017. Viitattu 31.3.2015.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Varsamóneron luostari** Wikimedia Commonsissa
**Ålands Hemvärn** oli Ahvenanmaalla toiminut suojeluskuntaa vastaava kodinturvajoukko, joka perustettiin talvisodan alettua. Enimmillään siihen kuului 1800 miestä. He jakautuivat 17 piiriin, ja lisäksi oli lottina ja marttoina noin tuhat naista.

Välirauhan aikana Hemvärn toimi ampumayhdistysten suojissa. Jatkosodan alettua aate heräsi jälleen, ja siihen kuului enimmillään 630 miestä ja 250 sotilaspoikaa. Heistä osa sai jalkaväkikoulutuksen, toiset rannikkotykistökoulutuksen. Källskärissä ja Björkörissä oli hoidettavana kevyet patterit. Lottia oli enimmillään kuutisensataa.

Perustaminen
------------

Kodinturvajoukkojen perustaminen hyväksyttiin 6. joulukuuta 1939 pidetyssä kansalaiskokouksessa. Siihen liittyivät lähes kaikki asekuntoiset ahvenanmaalaiset miehet, mikä oli hämmästyttävää siihen nähden, että vain vuosi aiemmin tehty ehdotus demilitarisoinnin purkamisesta oli torjuttu jyrkästi. Syynä pidettiin sitä, että sodan uhka oli todellinen, sota oli tullut liian lähelle ja jokainen katsoi velvollisuudekseen olla puolustamassa kotiaan. Osansa on voinut olla Ålandin päätoimittajalla, Landstingetin puheenjohtajalla Julius Sundblomilla mielipiteenmuokkaajana. Pienimuotoista värväystäkin käynnistyi, mutta se osoittautui tarpeettomaksi, kun kaikki liittyivät vapaaehtoisesti. Päällystön ja alipäällystön järjestäminen vei aikaa, mutta johtoon tuli kapteeni Arvid Lindberg. Aseistus oli runsasta, rekisteröityjä aseita oli 300, ja lisäksi oli sitäkin enemmän yksityisiä aseita, ja Ruotsista tuli lisää.

Lähteet
-------

* Ove Enqvist ja Heikki Tiilikainen: *Linnakesaaret: rannikkolinnakkeiden elämää sodassa ja rauhassa*. Tammi, 2014. ISBN 978-951-31-8005-8.
* Erik Tudeer: Ålands Hemvärn 1939–1940.  *Sotahistoriallinen Aikakauskirja*, 1990, 9. vsk, s. 89–133.  Suomen Sotahistoriallinen Seura. Artikkelin verkkoversio.  (ruotsiksi) Julkaistu myös eripainoksena *Ålands hemvärn 1939–1940*, ISBN 951-95218-2-8

### Viitteet

1. 1 2  Enqvist & Tiilikainen s. 88
2. ↑  Tudeer, s. 102–104
**Morganinhevonen** on lämminverinen hevosrotu, joka on peräisin Yhdysvalloista ja on vaikuttanut moniin amerikkalaisiin hevosrotuihin.

Ominaisuudet
------------

Morganinhevonen on säkäkorkeudeltaan 142-157 cm. Se on hyvin voimakas, kestävä, rohkea ja älykäs. Pää on hienopiirteinen. Kaula on kaartuva ja lihaksikas, lavat voimakkaat, rintakehä leveä, selkä lyhyt ja leveä, takaosa yleensä pitkä ja pyöreä. Häntä kiinnittyy ylös. Jalat ovat voimakkaat laadukkain nivelin, vuohiset lyhyet.

Morganinhevosilla sallitaan kaikki yksiväriset väritykset.

Historia
--------

Morganinhevonen polveutuu oriista Justin Morgan (aiemmin Figure), joka syntyi Massachusettsissa noin vuonna 1793. Se oli pienikokoinen: vain 142 cm korkea ruunikko. Sen syntyperästä ei ole varmaa tietoa, ja sen isäksi on arveltu englannintäysiveristä, friisiläishevosta ja welsh cob -ponia. Sen suvussa uskotaan olleen myös ainakin jonkin verran arabialaista ja englantilaista täysveristä.

Figure tuli kaksivuotiaana Justin Morganin omistukseen, missä se todisti erikoislaatuiset kykynsä. Kilpauransa ajan se oli voittamaton vetokilpailuissa ja nopeuskilpailuissa sekä ratsastettuna että ajettuna. Se oli siitosoriina erittäin suosittu ja jätti jälkeläisiinsä selkeän leiman. Omistajansa kuoltua Figure nimettiin uudelleen tämän mukaan Justin Morganiksi.

Lähteet
-------

* Pickeral, Tamsin: *The Encyclopedia of Horses & Ponies*. Dempsey Parr, 1999. ISBN 1-84084-506-6.

### Viitteet

1. 1 2 3 4 5  Pickeral 1999, s. 338

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Morganinhevonen** Wikimedia Commonsissa
Ruotsi suurimmillaan vuonna 1658 solmitun Roskilden rauhan jälkeen. Oranssi alue on varsinaista Ruotsia, jolla oli edustus Ruotsin säätyvaltiopäivillä. Muut alueet ovat vuoden 1561 jälkeen valloitettuja provinsseja. Oliivinvihreät ja vaaleansiniset alueet tulivat ajan myötä osaksi varsinaista Ruotsia.
**Varsinainen Ruotsi** (ruots. *Egentliga Sverige*) on*kenen mukaan?* käsite, jota käytetään erottamaan Ruotsin osaksi täysin integroituneet alueet Ruotsin muista omistuksista ja valtioista, jotka olivat maan kanssa unionissa.*lähde?*

Varhaiselta keskiajalta vuonna 1809 solmittuun Haminan rauhaan asti myös Suomi oli täysin valtakuntaan integroitunut osa, jota kutsuttiin aluksi nimellä Itämaa (ruots. *Österland*) mutta jo varsin varhain nimellä Suomi (ruots. *Finland*) samalla kun kuitenkin Pohjanmaa saatettiin pitkään lukea pikemminkin Norlantiin kuin Suomeen. Vuoden 1809 jälkeen käsite Ruotsi tuli tarkoittamaan maata sen nykyisten rajojen sisällä.

Skåneland eli Skånen, Blekingen ja Hallandin maakunnat olivat aikaisemmin osa Tanskaa, mutta ne liitettiin Ruotsiin Roskilden rauhassa vuonna 1658. Kuitenkin vasta vuonna 1719 alueet oli täysin integroitu ja niistä tuli osa varsinaista Ruotsia.

Erotukseksi Varsinais-Suomesta Varsinainen Ruotsi on maantieteellinen alue, jonka merkitys on muuttunut ajan myötä. Varsinais-Suomi sen sijaan on lounaissuomalainen maakunta, joka on antanut nimensä koko Suomen valtiolle.

Käsitteen varsinainen Ruotsi kehitti E. G. Geijer teoksessaan *Svenska folkets historia*.

Katso myös
----------

* Ruotsi-Suomi
* Ruotsin omistukset
* Ruotsin historialliset pääalueet

Lähteet
-------

1. ↑  Johanna Wassholm, Svenskt, finskt och ryskt. s. 225

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: sv:Egentliga Sverige
**Suomen Kaupunkien Hypoteekkikassa Osakeyhtiö** oli Suomessa toiminut kiinnitysluottolaitos. Sen pääosakkaat olivat Kansallis-Osake-Pankki ja Keskinäinen Henkivakuutusyhtiö Suomi.

Hypoteekkikassa ajautui umpikujaan 1920-luvun alussa. Se oli ottanut ulkomailta isoja valuuttalainoja, joista sen oli vaikea suoriutua valuuttakurssien muututtua epäedullisesti. Hypoteekkikassaa yritettiin pelastaa siirtämällä pääosa sen osakkeista Suomen Pankille. Eduskunta ei kuitenkaan hyväksynyt asiaa riittävän ajoissa, vaan Hypoteekkikassa asetettiin vararikkoon vuoden 1922 alussa. Asia herätti arvostelua "laittomuuksista" pankkivaliokunnassa ja eduskunnan täysistunnossa. Pelastussuunnitelman epäonnistuminen johti osaltaan Otto Stenrothin eroon Suomen Pankin johtokunnan puheenjohtajan tehtävistä.

Hypoteekkikassa toimi Hypoteekkiyhdistyksen talossa Helsingissä.

Lähteet
-------

1. 1 2  Blomstedt, Yrjö: *Kansallis-Osake-Pankin historia I: 1889–1939*, s. 292. Helsinki: Kansallis-Osake-Pankki, 1989. ISBN 952-90089-6-X.
2. ↑  Anu Latva-Aho: Hypoteekkiyhdistyksen pankkirakennus seisoo linnakkeena Eteläesplanadilla Viisas raha 30.4.2020. Viitattu 6.2.2021.
**Åkesoft** oli suomalainen videopelejä kehittänyt tiimi, jonka jäsenet eivät ole julkistaneet henkilöllisyyttään. Ryhmä teki ilmaisjakeluun yksinkertaisia, amatöörimäisiä ja humoristisia pelejä PC-tietokoneille vuosina 1993−1996. Pelit levisivät tuolloin vielä käytössä olleiden BBS-purkkien sekä myös internetin välityksellä.

Historia
--------

Åkesoft sai alkunsa keväällä 1993 nuorten poikien halusta julkaista huumoripitoisia ja omalaatuisia tietokoneohjelmia. Tiimin nimi perustui heidän ensimmäiseen graafiseen peliinsä, jossa uitiin Åke-nimisellä ankalla uima-altaassa. Alatyylinen huumori ja peli-ideat kumpusivat tiimin luonteesta kaveriporukkana. Pelit olivat pääasiassa vitsejä, sillä ohjelmointitaidot eivät riittäneet parempaan, eikä taitojen kehittämiseen myöskään ollut kiinnostusta. Ryhmän jäsenet toimivat alusta alkaen nimettömästi.

Peleissä ja julkaisupaketeissa irvailtiin usein BBS- ja demoskene-kulttuurien ominaispiirteille. Niillä myös koeteltiin käyttäjäänsä, sillä osa peleistä ei varsinaisesti ollut edes pelejä: esimerkiksi *Sokkomadossa* oli musta ruutu, joka pian ilmoitti pelaajan kuolleen.

*Invataxissa* pelaajan on valittava ruudulta oikea määränpää matkustajan epäselvän puheen perusteella.
Åkesoftin peleistä *Invataksi* on saanut kulttimaineen 1990-luvulla tietokoneita harrastaneiden keskuudessa. *Invataksissa* pelaaja on taksikuski, jonka pitää viedä asiakkaita määränpäihinsä heidän epäselvän puheensa perusteella. Pelaaminen tapahtuu kohdetta klikkaamalla. Tiimi sai idean peliin radiossa pyörineestä show’sta, jossa viikoittainen vitsi liittyi "invataksilla"-sanan lausumiseen. Peli esiteltiin lyhyesti *Mikrobitti*-lehdessä palstalla, jossa käytiin läpi lehden MBnet-purkkiin laitettuja uusia ohjelmia. Pelin sanottiin olevan "sairas" ja "lähinnä omituinen parodia tietokonepelistä". Tiimi arvelee *MikroBitin* mainoksen vaikuttaneen *Invataxin* suosioon.

Åkesoftin into julkaisutoimintaan hiipui, kun heidän *Bepa Quest* -pelinsä johti oikeudenkäyntiin. Ryhmän jäsenet olivat käyttäneet peliä henkilöön kohdistuvan kiusanteon välineenä. Åkesoft lopetti toimintansa vuonna 1996.

Tuotanto
--------

* *Invataxi*
* *Bepa Quest*
* *Sokkomato*
* *Kuolinilmoitusgeneraattori*
* *Seksipuhelinsimulaattori*
* *Iltapanomat-lehti*
* *Joulukalenteri*
* *Åkesoft megademo*
* *The Last Animal Action Hero*
* *Swedish Erotics* -demo
* *Kehkeytyksen riemulähteet*
* *Tampere-Rovaniemi* (junasimulaattori)

Lähteet
-------

* Kultima, Annakaisa & Peltokangas, Jouni: *Ylistetyt, rakastetut, paheksutut, unohdetut*. Mediamuseo Rupriikki, 2017. ISBN 978-951-609-853-4.

### Viitteet

1. 1 2 3 4 5  Kultima, 83
2. 1 2 3 4 5 6 7  Kultima, 84-85
3. 1 2 3 4  Kultima, 86.
4. ↑    *Mikrobitti*, 1995, nro 9, s. 66–67.
5. ↑  Kultima, 87.
**Varsala** (ven. Ва́рзолово, *Varzolovo*) on kylä Leningradin alueen Seuloskoin piirin Kuivaisin kunnassa Venäjällä. Se sijaitsee A120-maantien varrella puoli kilometriä Kuivaisista pohjoiseen. Kylässä on 15 asukasta (vuonna 2010).

Lempaalan luterilaiseen seurakuntaan kuuluneessa kylässä asui vuoden 1926 väestönlaskennan mukaan 26 suomensuomalaista, 16 inkerinsuomalaista ja 13 venäläistä. Suomalaiset karkotettiin muualle Neuvostoliittoon 1930-luvun lopussa. Omakotitaloista koostuvan kylän lähistöllä on nykyään puutarhapalsta-alueita sekä teollisuusalue.

Lähteet
-------

1. ↑  *Venäjän federaation paikannimiä*, s. 270. Helsinki: Kotimaisten kielten tutkimuskeskus, 2006. ISBN 952-5446-18-2. Teoksen verkkoversio (viitattu 9.10.2015).
2. 1 2  Projekt Generalnogo plana Kuivozovskogo selskogo poselenija Vsevoložskogo munitsipalnogo raiona Leningradskoi oblasti: Materialy po obosnovaniju projekta generalnogo plana. Tom II, kniga 1: Analiz sostojanija territorii, problem i napravleni jejo kompleksnogo razvitija  2011. Sankt-Peterburg:  NIIPG gradostoitelstva.  Arkistoitu 30.4.2013. Viitattu 18.11.2011. (venäjäksi)
**Oiva Jaakko Kentta** (14. maaliskuuta 1943 – 15. tammikuuta 2020 Korsnäs) oli suomalainen puuseppämestari ja koristeveistäjä. Häntä pidetään Suomen johtavana koristeveistomestarina, joka nosti erityisesti jurvalaisen tyylihuonekaluteollisuuden tasoa, kehitti veistotekniikkaa ja veistorautojen ylläpitoa ja teräystekniikkaa.

Kentta opiskeli 1960-luvun alussa Jurvan kotiteollisuuskoulussa. Puusepän opintoja hän täydensi Åke Skjöldin piirustuskurssilla. Hän työskenteli ensin koristeveistäjänä jurvalaisten tyylihuonekalutehtaiden palveluksessa ja suoritti koristeveistomestarin tutkinnon 1972. Hän toimi koristeveiston opettajana kotiteollisuuskoulussa, kansalaisopistossa, Koulutuskeskus Sedussa ja Seinäjoen ammattikorkeakoulun muotoilun koulutusohjelmassa.

Oiva Kentta osallistui lukuisiin koristeveistoalan näyttelyihin, kilpailuihin ja työmessuihin Suomessa ja muissa Pohjoismaissa.

Teoksia
-------

* *Koristeveistokirja* yhdessä Kalervo Puskalan ja Petri Karjalaisen kanssa, Ajatus 1999. ISBN 951-566-000-9.

Lähteet
-------

1. ↑  Kuolinilmoitus, *Vasabladet* 2.2.2020, s. 44
2. ↑  Veistäjä Oiva Kentta on kuollut.  *Jurvan Sanomat*, 6.2.2020, s. 2.
3. ↑  Mestarijäseniä Suomen Puuseppämestarit ry.  Arkistoitu 27.12.2013. Viitattu 26.12.2013.
4. ↑  Kalervo Puskala: "Huonekaluvalmistuksen perinteestä Jurvassa", *Samuli Paulaharjun Säätiön vuosikirja 2011*, s. 22–25. Samuli Paulaharjun Säätiö, Edita Prima, 2012.
5. ↑  Hannu Kumpula: Oiva Kentta  2013. Veisto.fi, Jurvan puuseppämuseo (Internet Archive).  Arkistoitu 27.12.2013. Viitattu 2.4.2018.

Aiheesta muualla
----------------

* Oiva Kentan ja hänen oppilaidensa töitä (pdf) (Arkistoitu – Internet Archive)
**Aoulef** on kunta ja piirikunnan keskus Adrarin maakunnassa Algeriassa. Se sijaitsee Tidikeltin keidasalueella 260 kilometriä Adrarista kaakkoon. Kunnassa on 21 700 asukasta (vuonna 2008, väestönlaskenta). 

Tademaïtin tasangon reunalla sijaitseva Aoulef koostui historiallisesti useasta linnoitetusta kylästä eli *ksarista*, joista vanhin on Chorfa. Nykyään sen osia ovat Aoulef-Chorfan lisäksi Timokten lännessä ja Aloulef el-Arab etelässä. Aikaisemmin Aoulef oli Tidikeltin suurin asutus, mutta nykyään sen on ohittanut liikenneyhteyksiltään parempi öljykaupunki In Salah.

Perinteisiä elinkeinoja ovat foggara-keinokastelujärjestelmään perustuva maanviljely sekä Maghrebin ja Sudanin välinen kaupankäynti. Puutarhaviljelmät tuottavat taateleita, sinimailasta, hirssiä, vihanneksia ja hedelmiä. 1970-luvulta lähtien kehitettiin varsinkin tomaattien ja vesimelonien tuotantoa vientiin. Karavaanikaupan lakattua Aoulefin taloutta on elvyttänyt Regganeen johtava maantie.

Lähteet
-------

1. ↑  Population résidente des ménages ordinaires et collectifs (MOC) selon la commune de résidence et le sexe et le taux d’accroissement (1998-2008) *Office National des Statistiques*. Viitattu 26.1.2022.
2. 1 2  *Encyclopédie berbère VI*, s. 805–807. Aix-en-Provence: Édisud, 1989. ISBN 2-85744-324-2.
**Oiva Helenius** (10. kesäkuuta 1910 – 15. marraskuuta 1976) oli suomalainen taidemaalari ja kuvanveistäjä joka asui Helsingin Pukinmäessä.

Heleniuksen vanhemmat olivat maalari Gustaf Sigrid Helenius ja Fanny Maria o.s. Nyberg. Hän teki akvarelleja ja lyijykynäpiirroksia Karjalan alueen kirkoista sekä maalasi muotokuvia. Heleniuksen tunnetuimpia töitä olivat Ruskealan taistelumuistomerkki ja Suomenlinnan 200-vuotismitali. 

Helenius oli naimisissa Linnea Theodora (Thora, "Toora", Dora") Kavanderin kanssa joka oli leipomoa Suutarilan Lestimäessä pitäneen Edla Markelinin (1863–1949) ottotytär.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Liisa Nordman : Edla Markelinin ottolapset, Lestimäki Edla Markelin Lärkbacka/1:38, Siltamäki - Suutarila kansalaismuisti
2. ↑  Oiva Helenius, Bukowskin Bukipedia (Arkistoitu – Internet Archive)
3. ↑  Maalari ja kuvanveistäjä Oiva Helenius. Arkistolinkki, Internet Archive 19.4.2019.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvanveistäjä Oiva Helenius Äänislinnassa, valokuva 26.5.1944 (Sotasampo)
**Massadistribuutio** on mittateorian käsite, jonka avulla voidaan kuvata "massan" jakautumista joukoissa.

Määritelmä
----------

Olkoon {\displaystyle (X,{\mathcal {A}},\mu )} mitta-avaruus varustettuna topologialla ja {\displaystyle F\subset X}. Nyt mitta \mu  on **massadistribuutio** joukossa *F*, jos

1. Perusjoukko *X* on äärellis- ja positiivimittainen, eli {\displaystyle 0<\mu (X)<\infty ,}
2. Mitan \mu  kantaja sisältyy joukkoon *F*, eli {\displaystyle \operatorname {spt} \,\mu \subset F.}

Tässä ajatellaan, että valitsemme äärellisen määrän massaa ja levitämme sen joukkoon *F*, jolloin saamme massan jakauman joukossa *F*. Triviaalisti jokainen mitta, joka toteuttaa ehdon 1. on aina massadistribuutio koko perusjoukossa *X* sillä kantaja on suoraan määritelmän nojalla aina X:n osajoukko.

Esimerkkejä
-----------

* Olkoon {\displaystyle L=\{(x,0):x\in [0,1]\}} väli [0,1] tasossa. Määritellään kuvaus {\displaystyle \mu :\operatorname {Leb} \,\mathbb {R} ^{2}\rightarrow [0,+\infty ]} kaavalla

{\displaystyle \mu (A)=m\_{1}(A\cap L),}
missä {\displaystyle m\_{1}} on 1-ulotteinen Lebesguen mitta ja joukko {\displaystyle A\cap L} tulkitaan tason sijasta lukusuoran osajoukoksi. Tällöin Lebesguen mitan ominaisuuksista seuraa, että \mu  on mitta. Lisäksi koska {\displaystyle \mu (\mathbb {R} ^{2})=m\_{1}([0,1])=1} ja kantaja {\displaystyle \operatorname {spt} \,\mu =L}, niin \mu  on massadistribuutio joukossa L.

Energia
-------

Avaruudessa {\displaystyle \mathbb {R} ^{n}} massadistribuution liittyy oleellisesti potentiaaliteoreettiset käsitteet *s-potentiaali* ja *s-energia*. Niiden avulla voidaan mittateoriassa muun muassa arvioida fraktaalien Hausdorffin dimensiota.

Määritellään, että jos {\displaystyle s>0}, {\displaystyle x\in \mathbb {R} ^{n}} ja \mu  massadistribuutio {\displaystyle \mathbb {R} ^{n}}:ssä, niin massadistribuution \mu  **s-potentiaali** pisteessä x on luku

{\displaystyle \phi \_{s}(x)=\int \limits \_{\mathbb {R} ^{n}}{\frac {d\mu (y)}{||x-y||^{s}}},}
missä integraali on massadistribuution \mu  määräämä mittaintegraali. Tapauksessa {\displaystyle n=3} ja {\displaystyle s=1} tämä kaava antaa tavallisen Newtonin gravitaatiopotentiaalin.

Vastaavasti massadistribuution \mu  **s-energia** on luku

{\displaystyle I\_{s}(\mu )=\int \limits \_{\mathbb {R} ^{n}}\phi \_{s}(x)d\mu (x),}
eli toisin sanoen

{\displaystyle I\_{s}(\mu )=\iint \limits \_{\mathbb {R} ^{n}\,\mathbb {R} ^{n}}{\frac {d\mu (x)d\mu (y)}{||x-y||^{s}}}.}
Esimerkiksi voidaan osoittaa, että jos {\displaystyle F\subset \mathbb {R} ^{n}} ja on olemassa massadistribuutio \mu  joukossa *F* siten, että {\displaystyle I\_{s}(\mu )<\infty }, niin Hausdorffin mitta {\displaystyle {\mathcal {H}}^{s}(F)=\infty } ja dimensio {\displaystyle \operatorname {dim} \_{\mathcal {H}}\,F\geq s.}
MM-tatti -kisojen yötatti-sarjan satoa vuodelta 2012.
**MM-tatti** on vuosittain pidettävä leikkimielinen kilpailu, missä kilpaillaan herkkutattien poimimisen mestaruudesta. MM-tatti-kisat järjestetään Joensuussa entisen Kiihtelysvaaran kunnan alueella. Kisapäivänä järjestetään kisakeskuksessa samanaikaisesti koko perheen tapahtuma, Tattikarnevaali.

Säännöt
-------

Kisoissa kilpaillaan siitä, kuka kerää eniten I ja II luokan herkkutatteja. Vuoden 2013 ja 2014 kisoissa voi kerätä myös kantarelleja. Kilpailuaika on kaksi tuntia. Kolmosluokan tatteja tai muita sieniä ei hyväksytä. Kilpailualue pysyy visusti salaisuutena lähtöhetkeen saakka. Järjestäjät huolehtivat mahdollisesta kuljetuksesta kilpailualueelle ja takaisin kisakeskukseen.

Kilpailijat asetetaan paremmuusjärjestykseen kerätyn tattimäärän painon mukaan. Kilpailuun hyväksytään sallitussa ajassa, sallitulta alueelta kerätyt tatit. Kilpailu sopii niin ammattilaisille, harrastajille kuin sienestämisestä ja luonnossa liikkumisesta kiinnostuneille. Varsinaista tattituntemusta ei kilpailussa tarvita, sillä kilpailutuomarit luokittelevat tatit.

Historia
--------

Herkkutatin keräämisen maailmanmestaruuskisat, MM-tatti pidettiin ensimmäisen kerran elokuussa 2008 Joensuun Kiihtelysvaarassa. Tällöin kisoissa oli yksilösarja. Vuonna 2009 yksilösarjan lisäksi mukana oli joukkuesarja ja vuoden 2010 kisoissa oli kolme sarjaa; yksilö-, joukkue ja nuorisosarja alle 18-vuotiaille. MM-tatin historia juontaa kuitenkin juurensa vuoteen 1994, jolloin silloisessa Kiihtelysvaaran kunnassa järjestettiin kylätapahtuma nimeltä Elosalama. Vuosittaisessa Elosalamassa oli ohjelmanumeroina erilaisia kilpailuja kyläläisille ja joka vuosi tapahtumassa oli eri teema. Tatit tulivat mukaan kuvioihin aluksi kilpailuna, jossa tapahtumaan piti tuoda suurin tatti. Myös reseptikilpailuja pidettiin. Ensimmäiset MM-kisat saivat syntynsä siitä, kun tapahtuman vetäjä Juhani Nuutinen pyysi rahaa tattien keruun SM-kilpailuihin. Silloinen kaupunginjohtaja Juhani Meriläinen vastasi kieltävästi, mutta lupari rahoitusta, jos järjestettäisiin MM-kisat.

Vuosien mittaan herkkutatin poimimisen MM-kisoissa ja tattikarnevaaleissa on ollut nimekkäitäkin juontajia ja esiintyjiä, kuten Riitta Väisänen, Aki Parviainen, Ari Vatanen, Sari Tamminen ja Jaakko Salonoja. Vuonna 2009 tapahtumassa oli jopa Tattiradio, joka teki suoraa lähetystä metsästä tapahtumapaikalle kylätalolle.

Lähteet
-------

1. ↑  MM-tatti *mmtatti.fi*.  Arkistoitu 8.8.2019. Viitattu 1.7.2014.
2. ↑  Sneck, Petra: Tatin poiminnassa kisataan taas MM-tasolla *kansanuutiset.fi*.  18.8.2010. Kansan Uutiset Oy. Viitattu 11.7.2014.
3. ↑  Tatin poiminnassa kisataan MM-tasolla jo kolmatta kertaa *yle.fi*.  20.7.2010. Yleisradio. Viitattu 11.7.2014.
4. 1 2  Vain Suomessa: Sinustakin voi tulla tattimestari – ilmoittaudu MM-kisoihin *makuja.fi*.  7.8.2012. MTV Internet. Viitattu 11.7.2014.
Aleksandrovski Zavodin piiri Taka-Baikalian aluepiirin kartalla.
**Aleksandrovski Zavodin piiri** (ven. Александрово-Заводский район, *Aleksandrovo-Zavodski raion*) on kunnallinen itsehallintoalue Taka-Baikalian aluepiirissä Venäjällä. Vuonna 1926 perustetun piirin pinta-ala on 7 100 neliökilometriä. Asukkaita on 9 500 henkeä (vuonna 2009).

Aleksandrovski Zavodin piiri sijaitsee Taka-Baikalian kaakkoisosassa. Pohjoisessa se rajoittuu Šelopuginon ja Gazimurski Zavodin piireihin, idässä Kalgan piiriin, kaakossa Priargunskin piiriin, etelässä Krasnokamenskin piirin sekä lännessä Borzjan ja Balein piireihin.

Piiriin kuuluu 19 maalaiskuntaa: Aleksandrovski Zavod, Bohto, Butuntai, Krasnojarovo, Kutugai, Kuznetsovo, Manketšur, Mankovo, Mulino, Nikolajevka, Novyi Aktaui, Onon-Borzja, Pervyi Kokui, Šara, Šarantša, Savvo-Borzja, Tšindagatai, Vasiljevski Hutor ja Vtoroi Kokui. Hallinnollinen keskus on Aleksandrovski Zavodin kylä. Asutuskeskuksia on yhteensä 27.

Aleksandrovski Zavodista on maantieyhteys Borzjaan ja aluepiiriin pääkaupunkiin Tšitaan, jonne on matkaa 510 kilometriä. Lentokenttä suljettiin 1990-luvun alussa.

1990-luvulle saakka piirin talous perustui kaivosteollisuuteen. Nykyään tärkein elinkeino on maatalous, joka on erikoistunut viljan, perunan ja vihannesten viljelyyn. Lisäksi harjoitetaan puunhankintaa.

Nähtävyyksiin kuuluvat Aktauin pakkotyövankilan jäänteet. Paikallislehtenä ilmestyy *Zarja* ("Aamunkoitto").

Lähteet
-------

1. ↑  Federalnaja služba gosudarstvennoi statistiki: Tšislennost naselenija Rossijskoi Federatsii po gorodam, posjolkam gorodskogo tipa i raionam na 1 janvarja 2009 g. *gks.ru*.  Arkistoitu 21.10.2011. Viitattu 26.12.2009. (venäjäksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Aleksandrovski Zavodin piiri Taka-Baikalian tietosanakirjassa (venäjäksi)

Taka-Baikalian piirit ja *kaupunkipiirit*
Aginskoje¹ • 
*Aginskoje*¹ • 
Akša • 
Aleksandrovski Zavod • 
Balei • 
Borzja • 
Duldurga¹ • 
Gazimurski Zavod • 
*Gornyi* • 
Hilok • 
Kalar • 
Kalga • 
Karymskoje • 
Krasnokamensk • 
Krasnyi Tšikoi • 
Kyra • 
Mogoitui¹ • 
Mogotša • 
Nertšinsk • 
Nertšinski Zavod • 
Olovjannaja • 
Onon • 
Petrovsk-Zabaikalski • 
*Petrovsk-Zabaikalski* • 
Priargunsk • 
Šelopugino • 
Šilka • 
Sretensk • 
Tšernyševsk • 
Tšita • 
*Tšita* • 
Tungir–Oljokma • 
Tungokotšen • 
Uljoty • 
Zabaikalsk

¹= kuuluu Agan Burjatian piirikuntaan
**Rälssitila** oli maaveron maksusta ikuisiksi ajoiksi vapautettu maatila. Sana *rälssi* juontaa juurensa ruotsinkieliseen *frälse*-sanaan, joka tarkoittaa juuri vapaata ja verosta vapautettua.

Historiaa
---------

Suomen alueelle syntyivät ensimmäiset rälssitilat 1200-luvulla, kun Alsnön säännöllä ryhdyttiin suomaan verovapauksia kuninkaalle suoritettavaa ratsupalvelua vastaan. 

Keskiajan lopulla tilanne kuitenkin muuttui ja verovapaus säilyi tilalla, vaikka ratsupalvelusta ei enää suoritettukaan. Rälssitilan keskus oli asuinkartano, jota kutsuttiin säteriksi. Myöhemmin rälssivapauden piiriin koettiin kuuluviksi alle peninkulman matkan päässä säteristä sijaitsevat saman omistajan maatilat, joita kutsutaan yleisesti rajapiiritiloiksi. 

Rälssitiloja saivat Ruotsissa ja siihen kuuluneessa Suomessa alkujaan omistaa vain aateliset, vuodesta 1723 lähtien lisäksi papit ja porvarit.

Vuonna 1789 säädetty yhdistys- ja vakuuskirja vahvisti, että rälssitilaa ei voitu muuttaa verotilaksi eikä päinvastoin.. Samalla myönnettiin talonpojillekin oikeus ostaa vero­vapaita rälssi­tiloja, jotka pysyivät rälssi­tiloina riippumatta siitä, kuka ne omisti. Säteritiloja saivat kuitenkin edelleen omistaa vain aateliset.

Yhdistys ja vakuuskirja pysyi Suomen suuriruhtinaskunnassa voimassa vuoden 1809 jälkeenkin. Aateliston yksinoikeus säteritilojen omistamiseen kumottiin vuonna 1864.

Rälssitilojen verovapaus menetti Suomessa merkityksensä vuonna 1925, kun vanhat maaverot lakkautettiin.. Ne pysyivät kuitenkin maakirjaan rälssitiloiksi merkittyinä tämän jälkeenkin, ja maanjakoja koskevassa lainsäädännössä oli niitä koskevia erikoismääräyksiä. Vasta vuonna 1951 säädetyllä lailla kaikki erot poistettiin ja rälssitilat muutettiin lopullisesti tavallisiksi perintötiloiksi.

Katso myös
----------

* Säteri
* Kruununtila
* Rälssivero

Lähteet
-------

* Historian suursanakirja: WSOY, Helsinki 1998, s. 444.

### Viitteet

1. 1 2 3  Johanna Aminoff-Winberg: *Ritarihuone ja Suomen aatelissuvut*, s. 70–71. Suomentanut Salla Korpela, Wilhelm Brummer. Helsinki: Minerva, 2013. 978-952-492-781-9.
2. 1 2 3  Iso tietosanakirja, 8. osa (Lokka-Mustola), art. Maanluonnot
3. ↑  Salme Vehvilä, Matti J. Castrén: *Suomen historia lukioluokkia varten*, s. 66–67. WSOY, 1975. ISBN 951-0-00592-3.
4. ↑  Keisarillisen Majesteetin Armollinen Sääntö, koskeva sen oikeuden kumoamista, joka Ritaristolla ja Aatelilla yksinänsä on omistamaan ja pitämään allodio-säteriä ja muuta vapaa-maata säteri-vapaudella. Annettu Helsingissä, Huhtikuun 2 p. 1864.
5. ↑  Otavan iso Fokus, 4. osa (Kr-Mn), art. Maanluonnot, ISBN 951-1-00388-7
Aleksandrovskin piiri Permin aluepiirin kartalla.
**Aleksandrovskin piiri** (ven. Алекса́ндровский райо́н, *Aleksandrovski raion*) on kunnallinen itsehallintoalue Permin aluepiirissä Venäjällä. Vuonna 1942 perustetun piirin pinta-ala on 5 513 neliökilometriä. Asukkaita on 34 200 henkeä (vuonna 2009).

Aleksandrovskin piiri sijaitsee Permin aluepiirin pohjoisosassa. Etelässä se rajoittuu Kizelin ja Gubahan, koillisessa Dobrjankan, lännessä Usoljen, luoteessa Solikamskin ja pohjoisessa Krasnovišerskin piireihin sekä idässä Sverdlovskin alueeseen. Pinta-alasta 80 % on metsää. Hyötykaivannaisia ovat öljy, maakaasu, timantit, kulta, kalkkikivi, turve ja savi.

Piiriin kuuluu Aleksandrovskin kaupunki, Jaivan ja Vsevolodo-Vilvan kaupunkimaiset taajamat (kaupunkikunnat) sekä Skopkortnajan maalaiskunta. Hallinnollinen keskus on Aleksandrovsk. Asutuskeskuksia on yhteensä 38.

Asukkaista on vuoden 2002 väestönlaskennan mukaan 91,2 % venäläisiä, 2,8 % tataareja ja 1,4 % ukrainalaisia. Kaupunkiväestön osuus on 84,7 %.

Piirin kautta kulkee Tšusovoin ja Bereznikin välinen maantie sekä Tšusovoin ja Solikamskin välinen rautatie, josta haarautuu kaksi sivurataa. Talous perustuu puunhankintaan ja teollisuuteen.

Piirissä toimii lasten taide- ja musiikkikoulut, ammattikoulu, Kizelin vuoriteknikumin filiaali, kirjastolaitos, kulttuuri- ja vapaa-ajankeskuksia sekä kaksi kotiseutumuseota. Paikallislehtenä ilmestyy *Bojevoi put* ("Taistelutie").

Seudulla on kivikautisia arkeologisia muistomerkkejä. Nähtävyyksiin kuuluu Aleksandrovskin ortodoksinen kirkko.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6 7  Entsiklopedija Permi: Aleksandrovski munitsipalnyi raion *enc.permkultura.ru*. Viitattu 16.2.2010. (venäjäksi)[vanhentunut linkki]
2. 1 2  Federalnaja služba gosudarstvennoi statistiki: Tšislennost naselenija Rossijskoi Federatsii po gorodam, posjolkam gorodskogo tipa i raionam na 1 janvarja 2009 g.  2009. Moskva:  Federalnaja služba gosudarstvennoi statistiki (Rosstat).  Arkistoitu 21.10.2011. Viitattu 16.2.2010. (venäjäksi)

Permin aluepiirin piirit ja *kaupunkipiirikunnat*
Aleksandrovsk • Barda • *Berezniki* • Berjozovka • Bolšaja Sosnova • Dobrjanka • Gainy • Gornozavodsk • Gremjatšinsk • Gubaha • Iljinski • Jelovo • Jurla • Jusva • Karagai • Kišert • Kizel • Kosa • Kotšovo • Krasnokamsk • Krasnovišersk • Kudymkar • *Kudymkar* • Kujeda • Kungur • *Kungur* • Lysva • Nytva • Ohansk • Oktjabrski • Orda • Osa • Otšor • Perm • *Perm* • Siva • Solikamsk • *Solikamsk* • Suksun • Tšaikovski • Tšastyje • Tšerdyn • Tšernuška • Tšusovoi • Uinskoje • Usolje • Vereštšagino • *Zvjozdnyi*
**Nikola Vučević** (s. 24. lokakuuta 1990 Morges, Sveitsi) on montenegrolainen koripalloilija, joka edustaa NBA:ssa pelaavaa Chicago Bullsia Pelipaikaltaan 213 senttimetriä pitkä ja 118 kilogrammaa painava Vučević on sentteri. Philadelphia 76ers varasi hänet ensimmäisen kierroksen 16. pelaajana vuoden 2011 NBA-varaustilaisuudessa.

Seurajoukkueura
---------------

Yliopistotasolla Vučević edusti Etelä-Kalifornian yliopistoa eli USC:ia, jossa hän pelasi vuodet 2008-2011. Vuonna 2011 Vučević pelasi myös kotimaansa pääsarjan KK Budućnost Podgoricassa. NBA-seura Philadelphia 76ers varasi hänet numerolla 16 vuonna 2011 ja hän debytoi seurassa kaudella 2011–2012. Hän pelasi kauden aikana 51 peliä. Elokuussa 2012 Vučević siirtyi Orlando Magiciin, jossa hän nykyisin on yksi tärkeimmistä pelaajista ja jossa hän pelaa numerolla 9.

Seitsemän Orlandossa pelaamansa kauden aikana Vučević on pelannut 485 runkosarjaottelua, joista 460 ottelussa hän on ollut avauskokoonpanossa ja joissa hän on pelannut keskimäärin yli 31 minuuttia. Kaudella 2018–2019 hän teki yhden kauden piste-ennätyksensä 20,8 pistettä ottelua kohden ja yhden kauden levypalloennätyksensä 12,0 levypalloa ottelua kohden. Tuolla kaudella hän oli koko liigan tilastoissa levypallojen kokonaismäärässä kolmas ja ottelukohtaisessa levypallomäärässä kahdeksas.

Maaliskuussa 2021 Vučević siirtyi Orlandosta Chicago Bullsiin.

NBA:n pudotuspelejä Vučević on pelannut yksitoista: yhden Philadelphiassa kaudella 2011–2012 sekä viisi Orlandossa niin 2018–2019 kuin seuraavallakin kaudella.

Maajoukkueura
-------------

Vučević debytoi Montenegron koripallomaajoukkueessa vuonna 2011. Hän kuului joukkueeseen vuosien 2011, 2013 ja 2017 EM-kilpailuissa.

Muuta
-----

Sveitsissä syntyneen, mutta teininä Montenegroon muuttaneen Vučevićin isä Borislav Vučević ja äiti Ljiljana Vučević ovat molemmat pelanneet Jugoslavian maajoukkueessa. Hänen isänsä on voittanut myös KK Bosnan kanssa European Champions Cupin eli nykyisen Euroliigan. Nikola Vučević oli 15-vuotiaana, tammikuussa 2006 osallisena Montenegron historian pahimmassa junaonnettomuudessa, Biočen junaonnettomuudessa, joka vaati 47 ihmisen hengen, mukaan lukien yhden hänen joukkuetovereistaan.

Lähteet
-------

1. 1 2 3
2. ↑
3. ↑  Bulls acquire all-star Nikola Vucevic and Al-Farouq Aminu in trade with Magic *Nba.com*.  25.3.2021. Viitattu 26.3.2021. (englanniksi)
4. ↑  Koikkalainen, Mikko: Kartalla. Urheilulehti 8/2015, s. 9
5. ↑

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.
*Tämä artikkeli käsittelee näyttelijää. Toinen Masood Akhtar on kriketinpelaaja.*
**Masood Akhtar** (urduksi ‏مسعود اختر‎; 5. syyskuuta 1938 Chichawatni – 5. maaliskuuta 2022 Lahore) oli pakistanilainen näyttelijä.

Akhtar suoritti oikeustieteen kandidaatin oppiarvon, mutta suuntautui näyttelijän uralle. Hän aloitti teatterissa esiintymisen 1960-luvulla ja elokuvauransa vuonna 1967. Hän teki myös esiintymisiä radiossa yli 40 vuoden ajan. Uransa aikana Akhtar esiintyi noin 400:ssa elokuvassa ja yli sadassa televisio-ohjelmassa. Hän sai Pride of Performance -tunnustuksen. Elokuvia, joissa Akhtar esiintyi, olivat muiden muassa *Dard* (1969), *Ansoo*, *Teri Surat Meri Aankhen* ja *Mera Naam Hai Mohabbat*. Hän työskenteli Lahore Arts Councilin hallintoelimessä.

Akhtarilla oli vaimo ja kaksi tytärtä. Hänen poikansa kuoli vuonna 2021. Akhtar itse kuoli Ittefaq-sairaalassa sairastettuaan keuhkosyöpää.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Masood Akhtar – a versatile actor Dawn
2. ↑  Veteran actor Masood Akhtar passes away in Lahore The Express Tribune

Aiheesta muualla
----------------

* Masood Akhtar Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
**Paul Ereng** (s. 22. elokuuta 1967 Kitale, Trans-Nzoia, Kenia) on kenialainen 400 ja 800 metrin juoksija, olympiavoittaja ja kaksinkertainen sisäratojen maailmanmestari.

Ereng oli lupaava 400 metrin juoksija, kunnes hän vuonna 1988, päästyään Virginian yliopistoon, vaihtoi päämatkakseen 800 metriä. Ereng juoksi vuoden aikana kilpailuja Yhdysvalloissa ja voitti ne kaikki. Kenian olympiakarsinnoissa hän sijoittui kolmanneksi ja pääsi viimeisenä miehenä mukaan Soulin 1988 kisojen joukkueeseen.

Vaikka Erengin kehitys 800 metrillä oli ollut nopeaa, ei hän ollut ennakkosuosikkien joukossa Soulissa. Erengin hyvät suoritukset kuitenkin jatkuivat ja kiinnittivät yhä enemmän ihmisten huomiota, kun hän voitti olympialaisissa oman välieränsä uudella henkilökohtaisella ennätysajallaan 1.44,55. Loppukilpailussa hän oli ennen loppusuoraa neljäntenä, mutta voimakkaan loppukirinsä ansiosta hän ohitti edellään olleet kolme juoksijaa ja voitti olympiakultaa. Seuraavana vuonna sisäratojen MM-kisoissa Budapestissa Ereng jatkoi menestyksekkäitä otteitaan ja voitti maailmanmestaruuden uudella maailmanennätysajalla 1.44,84. Kaksi vuotta myöhemmin sisäratojen MM-kisoissa 1991 hän puolusti maailmanmestaruuttaan menestyksekkäästi ja voitti jälleen kultamitalin.

Toisen maailmanmestaruutensa jälkeen Erengin ura kääntyi laskusuuntaiseksi, eikä hän Barcelonan 1992 olympialaisissa päässyt välieristä jatkoon. Vuonna 1993 hän suoritti Virginian yliopistossa alemman kandidaatintutkinnon uskontotieteissä sivuaineenaan sosiologia.

Nykyään Ereng elää El Pasossa, Texasissa ja toimii yleisurheiluvalmentajana Texasin yliopistossa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Paul Ereng (Arkistoitu – Internet Archive)

Miesten 800 metrin juoksun olympiavoittajat

|  |
| --- |
| 1896: Edwin Flack |
1900: Alfred Tysoe |
1904: James Lightbody |
1908: Melvin Sheppard |
1912: Ted Meredith |
1920: Albert Hill |
1924: Douglas Lowe |
1928: Douglas Lowe |
1932: Thomas Hampson |
1936: John Woodruff |
1948: Malvin Whitfield |
1952: Malvin Whitfield |
1956: Thomas Courtney |
1960: Peter Snell |
1964: Peter Snell |
1968: Ralph Doubell |
1972: Dave Wottle  |
1976: Alberto Juantorena |
1980: Steve Ovett |
1984: Joaquim Cruz |
1988: Paul Ereng |
1992: William Tanui |
1996: Vebjørn Rodal |
2000: Nils Schumann |
2004: Juri Borzakovski |
2008: Wilfred Bungei |
2012: David Rudisha |
2016: David Rudisha |
2020: Emmanuel Korir |


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* World Athletics

 |

 |