recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
*Tämä artikkeli kuvaa Yhdysvaltain laivaston Canonicus-luokan monitoria. Muita saman nimisiä aluksia on täsmennyssivulla.*

**USS Canonicus** oli Yhdysvaltain laivaston vuonna 1863 vesillelaskettu Canonicus-luokan monitori.

Valmistus
---------

*Pääartikkeli: Canonicus-luokka*
Harrison Loring Bostonista Massachusettsista laski aluksen vesille 1. elokuuta 1863. Alus otettiin palvelukseen 16. huhtikuuta 1864 Bostonissa päällikkönään E. G. Parrott.

Palvelus
--------

Alus lähti 22. huhtikuuta Bostonista ja se saapui 3. toukokuuta Newport Newsiin Virginiaan, missä alus liitettiin James-joen laivueeseen. Aluksen raskaat tykit tulittivat konfederaation pesäkkeisiin asentamia tykistöpattereita pitkin James-joen rantoja 21. kesäkuuta, 16. elokuuta ja 5.-6. joulukuuta.

Alus liitettiin Pohjois-Atlantin sulkulaivastoon ja se saapui 15. joulukuuta Beaufortiin North Carolinaan. Alus osallistui hyökkäyksiin Fort Fisheriin, joista ensimmäinen tehtiin 24.-25. joulukuuta. Alukseen osui neljästi, mutta miehistö ei kärsinyt tappioita ja aluksen vauriot jäivät vähäisiksi. Aluksen tykkituli sitä vastoin lopetti kahden linnakkeen tykin tulitoiminnan. Toisessa linnakkeeseen tehdyssä hyökkäyksessä 13. tammikuuta 1865 alus koki konfederaation tykistön tehon, kun alukseen osui 36 kertaa. Aluksen lippu ammuttiin kahdesti pois ja kummallakin kerralla nostettiin uusi lippu. Yksikään aluksen miehistönjäsen ei tälläkään kertaa saanut surmansa, mutta kolme haavoittui. Aluksen tulitus tuhosi kaksi linnakkeen tykeistä.

Helmikuussa 1865 alus liittyi Charlestonin edustalla Pohjois-Atlantin sulkulaivueeseen. Sisällissodan loppukuukausina alus osallistui muutaman saarronmurtajan valtaamiseen South Carolinan rannikolla. Lisäksi alus matkasi Havannaan Kuubaan etsiessään *CSS Stonewallia*.

Alus saapui 25. kesäkuuta 1869 Philadelphian laivastontelakalle, jossa se viisi päivää myöhemmin poistettiin palveluksesta. Alus nimettiin 15. kesäkuuta 1869 *USS Scyllaksi*, mutta vanha nimi palautettiin 10. elokuuta.

Alus palautettiin palvelukseen 22. tammikuuta 1872. Palveluksessa ollessaan alus partioi Atlantin ja Meksikonlahden rannikolla. Alus poistettiin lopullisesti palveluksesta 1877 Pensacolassa ja se myytiin 19. helmikuuta 1908.

Lähteet
-------

* Gardiner, Robert (toim.): *Conway's All the World's Fighting Ships 1860–1905*. Lontoo, Englanti: Conway Maritime Press, 2002. ISBN 0-85177-133-5. (englanniksi)

### Viitteet

1. 1 2 3 4 5 6  history.navy.mil

*Canonicus*-luokan monitorit

|  |  |
| --- | --- |
| Yhdysvaltain laivasto | *USS Canonicus* - *USS Mahopac* - *USS Ajax* - *USS Manhattan* - *USS Saugus* - *USS Tecumseh* - *USS Wyandotte* - *USS Catawba* - *USS Oneola* |
| Perun laivasto | *BAP Atahualpa* - *BAP Manco Cápac* |

|  |
| --- |
| Edeltäjä: *USS Puritan* – Seuraaja: Kalamazoo-luokka |
**USS Baron** (runkonumero DE-166) oli Yhdysvaltain laivaston Cannon-luokan saattuehävittäjä toisessa maailmansodassa Tyynellä valtamerellä suojaten saattueita.

Valmistus
---------

*Pääartikkeli: Cannon-luokka*
Alus tilattiin Newarkista New Jerseystä Federal Shipbuilding and Drydock Companyltä, missä köli laskettiin 30. marraskuuta 1942. Alus laskettiin vesille 9. toukokuuta 1943 kumminaan komentajakapteeni Richard S. Baronin leski Anne Pl. Baron ja otettiin palvelukseen 12. marraskuuta 1943 Philadelphian laivastontelakalla ensimmäisenä päällikkönään komentajakapteeni D. McVicker.

Palvelus
--------

Alus lähti 8. syyskuuta 1943 New Yorkista Tyynelle valtamerelle. Lokakuusta 1943 elokuuhun 1944 alus suojasi keskisen Etelä-Tyynenmeren alueen saariryhmien välisiä saattueita, minkä lisäksi se osallistui Hollandian maihinnousuun 21.-24. huhtikuuta, Truk-Satawan-Ponape alueelle tehtyyn syöksyyn 29. huhtikuuta-1. toukokuuta, Saipanin maihinnousuun 20. kesäkuuta-11. heinäkuuta ja Guamin valtaukseen 22.-29. heinäkuuta ollen operaatioissa laivasto-osaston suojana ja/tai tulitukitehtävissä. Alus saapui 7. syyskuuta 1944 Mare Islandin laivastontelakalle huoltoon.

Palattuaan Tyynellemerelle marraskuun alussa se liitettiin sukellusveneiden koulutusosastoon, missä alus oli toukokuun 1945 loppuun. Sodan lopun alus oli Marshallinsaarilla torjuen sukellusveneitä, ollen lentopelastustehtävissä, valvoen merialuetta sekä saattueiden suojana. Alus määrättiin 27. elokuuta Maloelapin, Wotjen ja Jaluitin atolleille ottamaan vastaan japanilaisten antautuminen. Antautumistoimet saatiin päätökseen 6. syyskuuta ja *Baron* viipyi Wotjella 18. syyskuuta saakka valvomassa aseistariisuntaa. Alus lähti San Diegoon, jonne se saapui 29. syyskuuta. Seuraavana päivänä alus jatkoi matkaansa New Yorkiin, jonne se saapui 14. lokakuuta.

Alus siirrettiin reserviin 26. huhtikuuta 1946 Green Cove Springsissä Floridassa.

ROU Uruguay
-----------

Alus siirrettiin MDAP nojalla 3. toukokuuta 1952 Uruguayn laivastolle, joka nimesi sen *ROU Uruguayksi* runkonumerolla DE-1.

Lähteet
-------

* Whitley, M. J.: *Destroyers of World War Two – an international encyclopedia*. Lontoo: Arms and Armour, 1988. ISBN 0-85368-910-5. (englanniksi)

### Viitteet

1. 1 2 3 4  DANFS- USS Baron (Arkistoitu – Internet Archive)
*Tämä artikkeli kuvaa Yhdysvaltain laivaston Casco-luokan monitoria. Muita saman nimisiä aluksia on täsmennyssivulla.*

**USS Casco** oli Yhdysvaltain laivaston vuonna 1864 vesillelaskettu Casco-luokan monitori.

Valmistus
---------

*Pääartikkeli: Casco-luokka (monitori)*
Alus laskettiin vesille toukokuussa 1864 Atlantic Worksillä Bostonissa Massachusettsissa. Lähes valmis alus todettiin merikelvottomaksi, jolloin tilattiin 25. kesäkuuta muutostyöt torpedoalukseksi ilman tornia ja raskasta tykkiä. Alus otettiin palvelukseen 4. joulukuuta virkaa tekevänä päällikkönään C. A. Crooker.

Palvelus
--------

Muutostöiden päätyttyä alus hinattiin Hampton Roadsiin maaliskuussa 1865. Alus avusti Jamesjoen miinanraivauksessa, mikä mahdollisti laivaston pääsyn Richmondiin. Huhtikuun puolivälissä alus siirrettiin Potomacin laivueeseen, jonka mukana alus oli toukokuun loppuun. Alus poistettiin palveluksesta 10. kesäkuuta 1865 Washingtonin laivastontelakalla, missä se romutettiin huhtikuussa 1875. Telakalla ollut alus nimettiin 15. kesäkuuta 1869 uudelleen *Heroksi*.

Lähteet
-------

1. 1 2  history.navy.mil
2. ↑  history.navy.mil - 2
*Tämä artikkeli kuvaa Yhdysvaltain laivaston panssariristeilijää. Muita saman nimisiä aluksia on täsmennyssivulla.*

**USS Brooklyn** (runkonumerot ACR-3 ja CA-3) oli Yhdysvaltain laivaston vuonna 1895 vesille laskettu panssariristeilijä ja myöhemmin A-luokan (raskas) risteilijä.

Valmistus
---------

Alus tilattiin 19. heinäkuuta 1892 William Cramp and Sonsilta Philadelphiasta, missä köli laskettiin 2. elokuuta 1893. Alus laskettiin vesille 2. lokakuuta 1895 kumminaan Brooklynin pormestarin Charles A. Schierenin tytär neiti Ida May Schieren ja otettiin palvelukseen 1. joulukuuta 1896 päällikkönään Francis Augustus Cook.

Aluksen aseistuksena oli valmistuessa kahdeksan kappaletta kahdeksan tuuman 35 pituuskaliiperin tykkiä, jotka oli sijoitettu torneihin. Näistä kaksi oli kokeellisia sähkömoottoriavusteisia aiemman höyryvoiman sijaan. Kokeilun osoittauduttua onnistuneeksi vastaavat tornit tilattiin myös *USS Kearsargelle*, *USS Kentuckylle*, *USS Illinoisille* ja *USS Alabamalle*. Aluksen apuaseina oli kaksitoista viiden tuuman 40 pituuskaliiperin tykkiä. Torpedoveneiden torjuntaan aluksella oli kaksitoista kuuden naulan tykkiä ja kunnialaukaustykkeinä neljä yhden naulan tykkiä. Aseistuksen täydensivät viisi kahdeksantoista tuuman torpedoputkea.

Aluksen suojana oli paksuimmillaan kahdeksan tuuman panssarointi.

Palvelus
--------

Lähteet
-------

* Gardiner, Robert (toim.): *Conway's All the World's Fighting Ships 1860–1905*. Lontoo, Englanti: Conway Maritime Press, 2002. ISBN 0-85177-133-5. (englanniksi)

### Viitteet

1. 1 2 3  history.navy.mil

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **USS Brooklyn (ACR-3)** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  | Edeltäjä:***USS New York*** | **Yhdysvaltain laivaston panssariristeilijät** | Seuraaja:**Pennsylvania-luokka** |
**USS Cannon** (runkonumero DE-99) oli Yhdysvaltain laivaston Cannon-luokan saattuehävittäjä toisessa maailmansodassa, jossa se suojasi Atlantilla saattueita. Alus oli nimetty George H. Cannonin mukaan.

Valmistus
---------

*Pääartikkeli: Cannon-luokka*
Alus tilattiin Wilmingtonista Delawaresta Dravo Corporationilta, missä köli laskettiin 14. marraskuuta 1942. Alus laskettiin vesille 25. toukokuuta 1943 kumminaan rouva E. H. Cannon ja otettiin palvelukseen 26. syyskuuta 1943 ensimmäisenä päällikkönään G. Morris.

Palvelus
--------

Alus lähti 30. marraskuuta Philadelphiasta Trinidadiin, jonne se saapui 5. joulukuuta. Alus aloitti saattueiden suojaamisen Recifestä ja Rio de Janeirosta. Täältä alus teki muun muassa yhden matkan Gibraltarille öljyä Välimeren operaatioihin kuljettavien tankkereiden suojana.

Alus saapui 4. joulukuuta 1944 Nataliin, missä sille siirtyi brasilialainen miehistö, joka aloitti alukseen tutustumisen. *Cannon* poistettiin Yhdysvaltain laivaston palveluksesta ja siirrettiin Brasilialle 19. joulukuuta Natalissa.

Baependi
--------

*CTE Baependi*
Brasilian laivasto nimesi aluksen *CTE Baependiksi* (port. *Contratorpedeiro de Escolta*) runkonumerolla D-17. Alus poistettiin 1974 Brasilian laivaston alusluettelosta ja romutettiin.

Lähteet
-------

* Whitley, M. J.: *Destroyers of World War Two – an international encyclopedia*. Lontoo: Arms and Armour, 1988. ISBN 0-85368-910-5. (englanniksi)

### Viitteet

1. 1 2 3  DANFS- USS Cannon (Arkistoitu – Internet Archive)
**Riihivalkaman työväentalo** on Tammelan kunnan Riihivalkaman kylässä sijaitseva työväentalo.

Historiaa
---------

Riihivalkaman työväenyhdistys perustettiin vuonna 1906. Talo rakennettiin talkoilla, ja se valmistui vuonna 1914. Ilmeisesti tämä talo ei kuitenkaan ollut yhdistyksen ensimmäinen. Jo vuonna 1909 se ilmoitti järjestävänsä talollaan iltaman. Vuonna 1911 suunniteltiin talon purkamista ja isomman talon rakentamista, ja vuonna 1913 ilmoitettiin "Riihivalkaman työväenyhdistyksen vanhan talon" myynnistä. Aivan vuoden 1914 lopussa ilmoitettiin lehdessä, että yhdistys oli tullut tontiltaan häädetyksi ja talo määrätty siirrettäväksi. Talon siirrosta ei ole muuta mainintaa, joten ei ole varmaa, toteutuiko häätö. 

Vuoden 1932 alussa Lapuanliikkeen kannattajat rikkoivat työväentalon kaikki kahdeksan ikkunaa.

Talo siirtyi Tammelan sosialidemokraattiselle yhdistykselle 1970-luvun alussa. 1990-lukuun mennessä talon käyttö oli supistunut lähes olemattomiin, ja se oli lähinnä Tammelan Eläkkeensaajien kesäkäytössä. Hoito oli rajoittunut pääasiassa ylläpidon kannalta välttämättömiin toimiin. Mahdollisesti toiminta on sittemmin vilkastunut, sillä asemakaavassa vuonna 2016 talo mainittiin edelleen käytössä olevana kokoontumispaikkana.

Toimintaa työväentalolla
------------------------

Talolla on järjestetty kokouksia, nuorisotoimintaa, tansseja, urheiluharjoituksia ja juhlia. Lisäksi sitä käytettiin kyläläisten kokoontumispaikkana 1990-luvun alussa.

Rakennus
--------

Talossa on juhlasali näyttämöineen, ravintola, keittiö, naistenhuone ja eteinen. Ulkorakennuksessa on varasto, käymälät ja puuvaja. Vuonna 1974 taloa laajennettiin, se vuorattiin pystylaudoilla, ja pärekate vaihdettiin peltiin.

Lähteet
-------

1. ↑  Kivisalo, Väinö: *Työväenliike Etelä-Hämeessä 1906–1931*. Hämeen eteläinen sos.dem. piiritoimikunta, 1931.
2. 1 2 3 4  Pohjakallio, Lauri: *Lounaishämäläisiä työväentaloja. Julkaisussa Lounais-Hämeen kotiseutu- ja museoyhdistys Vuosikirja 68*. Forssa: Lounais-Hämeen kotiseutu- ja museoyhdistys, 1999.
3. ↑  Hämeen Voima *digi.kansalliskirjasto.fi*.  16.12.1909, no 142. Viitattu 12.1.2023.
4. ↑  Hämeen Voima *digi.kansalliskirjasto.fi*.  30.5.1911, no 58. Viitattu 12.1.2023.
5. ↑  Hämeen Voima *digi.kansalliskirjasto.fi*.  20.12.1913, no 146. Viitattu 12.1.2023.
6. ↑  Työ *digi.kansalliskirjasto.fi*.  29.12.1914, no 300. Viitattu 12.1.2023.
7. ↑  Hämeen Kansa *digi.kansalliskirjasto.fi*.  29.1.1932, no 18. Viitattu 12.1.2023.
8. ↑  Tuki, Miika: Kallio-Riihivalkama-Ruostejärvi -osayleiskaava (pdf) Tammelan kunta. Viitattu 12.1.2023.
Lasipurkeissa umpioituja elintarvikkeita.
**Umpiointi** on elintarvikkeen säilömistä kuumennuksen ja ilmatiiviin astian avulla. Umpiointia voidaan käyttää kotioloissa etenkin hedelmien, marjojen ja sienten säilöntään.

Umpiointi aloitetaan kuumentamalla elintarviketta hitaasti vesihauteessa säilytysastiassa, jonka kansi on suljettu tiiviisti. Vesihauteen lämpötila on 80–100 celsiusastetta, ja kuumennus kestää 20 minuutista runsaaseen tuntiin. Kuumennus tuhoaa elintarvikkeen pieneliötoiminnan ja parantaa siten sen säilyvyyttä. Samalla vesihöyry työntää astiasta ilman pois. Kuumennuksen jälkeen astia jäähdytetään, jolloin astian sisältö pienenee jäähtyessään. Syntyvä alipaine sulkee astian ilmatiiviiksi ja estää uusien mikrobien pääsyn säilykkeeseen. Pikaumpioinnissa tölkki tai pullo vain täytetään piripintaan kuumalla sisällöllä ja suljetaan välittömästi twist-off-kannella tai kumituppilolla.

Umpiointiin käytetään nykyisin usein lasitölkkejä. Aikaisemmin siihen on käytetty kumirenkailla ja jousilla varustettuja umpiotölkkejä sekä erityistä umpiokattilaa.

Lähteet
-------

1. 1 2  Kaarina Turtia: *Gastronomian sanakirja*, s. 602. Otava, 2009. ISBN 978-951-1-18546-8.
2. 1 2 3  Umpiointi Marttaliitto. Viitattu 2.7.2014.

Aiheesta muualla
----------------

* How Do I? ...*Can*, National Center for Home Food Preservation (englanniksi)
* Directions for Home Water Bath Canning: Step by Step Instructions to Use your Waterbath Canner, pickyourown.org (englanniksi)
Belgian perustuslaki tunnustaa uskonnonvapauden. 50 % asukkaista kuuluu katoliseen kirkkoon, 5 % on muslimeja, 2,5 % protestanttisia kristittyjä, 0,4 % juutalaisia ja 0,3 % buddhalaisia. Uskontokuntiin kuulumattomia on 41 %, joista 9 % on ateisteja. Roomalaiskatolisuus oli Belgian ainoa sallittu uskonto vuoteen 1781, jolloin Joosef II antoi määräyksen uskonnonvapaudesta. Vuoden 2010 eurobarometrin mukaan belgialaisista 37 % uskoo Jumalan olemassaoloon, 31 % uskoo jonkinlaiseen henkeen tai elämänvoimaan ja 27 % ei usko mihinkään jumalaan tai henkeen.

Lähteet
-------

1. ↑  Belgium *International Religious Freedom Report 2015*. Yhdysvaltain ulkoministeriö. Bureau of Democracy, Human Rights, and Labor. Viitattu 17.5.2017. (englanniksi)
2. ↑  Special Eurobarometer, biotechnology, page 204 (PDF) *Fieldwork: Jan-Feb 2010*.

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Uskonto Belgiassa**.

|  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * n
* k
* m
Uskonto Euroopassa |
| --- |
|  |
| Valtiot | 
* Alankomaat
* Albania
* Andorra
* Armenia
* Belgia
* Bosnia ja Hertsegovina
* Bulgaria
* Espanja
* Irlanti
* Islanti
* Italia
* Itävalta
* Kreikka
* Kroatia
* Latvia
* Liechtenstein
* Liettua
* Luxemburg
* Montenegro
* Norja
* Pohjois-Makedonia
* Portugali
* Puola
* Ranska
* Romania
* Ruotsi
* Saksa
* Serbia
* Slovakia
* Slovenia
* Suomi
* Sveitsi
* Tanska
* Tšekki
* Ukraina
* Unkari
* Valko-Venäjä
* Venäjä
* Viro
* Yhdistynyt kuningaskunta

 |

 |
**Uskonpuhdistajat** eli **reformaattorit** olivat uskonpuhdistusta ajaneita ihmisiä, jotka toimivat etupäässä katolista kirkkoa arvostelleiden tahojen johdossa tai vain muuten arvostelivat voimakkaasti kirkon oppia. Uskonpuhdistajat levittivät mielipiteitään esimerkiksi julkaisemalla kirjoja, joissa nostettiin esiin katolisen kirkon opin epäkohtia.

Uskonpuhdistuksen katsotaan alkaneen varsinaisesti Martti Lutherin toiminnasta vuonna 1517, mutta jo tätä ennen niin kutsutut *esiuskonpuhdistajat*, kuten englantilainen John Wycliffe ja böömiläinen Jan Hus, arvostelivat katolisen kirkon virallista oppia.

Historia
--------

Keskiajan lopulla pitkään uskonnollista ja myös maallista valtaa käyttäneen paavin asema alkoi heikentyä. Käytössä ollut feodaalijärjestelmä alkoi rakoilla, ja maalliset hallitsijat alkoivat eri puolilla Eurooppaa irtautua paavin vallasta tavoitteenaan luoda omia valtioita. 1300-luvulta lähtien Euroopassa oli syntynyt kristillisiä liikkeitä, jotka arvostelivat katolisen kirkon ja ennen kaikkea paavin taloudellista valtaa ja rikkautta. Lopulta 1500-luvulla katolista kirkkoa arvostelleet tahot irtautuivat siitä ja perustivat omia kirkkojaan. Tämän Länsi-Euroopasta alkunsa saaneen, katolisen kirkon epäkohtien korjaamiseen pyrkivän liikkeen toimintaa kutsutaan uskonpuhdistukseksi ja joskus myös reformaatioksi.

Tunnettuja uskonpuhdistajia
---------------------------

* John Wycliffe
* Jan Hus
* Martti Luther
* Philipp Melanchthon
* Mikael Agricola
* Ulrich Zwingli
* Jean Calvin

Lähteet
-------

1. ↑  Katri Hanki, Outi Könni ja Seppo Nyyssönen: *Verso 2, Maailmanlaajuinen kristinusko*. Helsinki: Sanoma, 2016.
**Lauri Seppo Antero Lamminmäki** (s. 21. kesäkuuta 1955 Helsinki) on Kouvolan kaupunginjohtaja heinäkuusta 2009 alkaen.

Lamminmäki valmistui valtiotieteen kandidaatiksi Helsingin yliopistosta 1985 ja sai maisterin arvon 1994. Hän työskenteli vuosina 1985–2000 Keskisen Uudenmaan kumppanuusyhdistyksen projektipäällikkönä, Espoon kauppakamarin asiamiehenä, Kirkkonummen kunnan elinkeinoasiamiehenä, Juankosken elinkeinoasiamiehenä ja vs. kunnanjohtajana sekä Helsingin seutukaavaliiton tutkijana. Lamminmäki työskenteli Kuntaliitossa 2000–2007 ensin alue- ja elinkeinokehitysyksikön asiantuntijana, sitten Brysselin toimiston johtajana ja lopulta kehittämispäällikkönä.

Elokuusta 2007 Lamminmäki toimi Kuusankosken kaupunginjohtajana ja tammikuusta 2008 kuuden kunnan yhdistymisprosessin muutosjohtajana. Hän oli tammikuusta 2009 uuden Kouvolan vt. kaupunginjohtajana, kunnes hänet valittiin varsinaiseen kaupunginjohtajan virkaan. Lokakuussa 2016 hän ilmoitti siirtyvänsä vuoden 2017 alussa Kuntaliiton yhteysjohtajaksi.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Kaupunginjohtaja  22.3.2016. Kouvolan kaupunki. Viitattu 28.10.2016.
2. ↑  Masalin, Satumiia: Kaupunginjohtaja Lauri Lamminmäki jättää Kouvolan *Kouvolan Sanomat*.  28.10.2016.  Arkistoitu 28.10.2016. Viitattu 28.10.2016.
**Yksiulotteinen ihminen: Teollisen yhteiskunnan tarkastelua** on Herbert Marcusen vuonna 1964 julkaistu kirja, jossa hän kritisoi laajalti sekä nykyaikaista kapitalismia että Neuvostoliittoa. Marcuse dokumentoi samanlaisten sosiaalisen sorron muotojen nousua molemmissa yhteiskuntamalleissa, samoin kuin vallankumouksellisen potentiaalin vähenemistä lännessä. Hänen nähdäkseen "edistynyt teollisuusyhteiskunta" luo vääriä tarpeita, jotka integroivat yksilöt vallitsevaan tuotanto- ja kulutusjärjestelmään joukkoviestimien, mainonnan, tuotantotalouden ja nykyaikaisten ajattelutapojen avulla.

Tästä seuraa yksiulotteinen ajattelu- ja käyttäytymistapojen maailma, missä taipumukset ja kyvyt kriittiseen ajatteluun ja vastarintaan kuihtuvat. Vastustaakseen vallitsevaa ilmastoa Marcuse kannattaa "suurta kieltäytymistä" ainoana riittävänä vastustamisen keinona kaikenkattavia valvontamenetelmiä kohtaan. Kirjassa hän puolustaa "kielteistä ajattelua" häiritsevänä voimana hallitsevaa positivismia vastaan.

Aiheesta muualla
----------------

* One-Dimensional Man: Studies in the Ideology of Advanced Industrial Society
Vuonna 2015 **Alankomaiden väestöstä** enemmistö, 50,1 prosenttia, oli uskontokuntiin kuulumattomia. Katoliseen kirkkoon kuului 23,7 prosenttia. Hollannin protestanttiseen kirkkoon (PKN) kuului 5,7 prosenttia ja muita protestantteja oli 9,8 prosenttia. Muslimeja oli 4,9 prosenttia, hinduja 0,6 prosenttia, buddhalaisia 0,4 prosenttia ja juutalaisia 0,1 prosenttia. Muita uskontoja edusti 4,6 prosenttia väestöstä.

Uskonnollisiin yhdyskuntiin kuuluminen on ollut Alankomaissa laskussa ja vuoden 2018 tienoilla maassa suljettiin keskimäärin kaksi kirkkoa viikossa. Jäsenkato on vaivannut sekä Alankomaiden katolista kirkkoa että Hollannin protestanttikirkkoa. Vuonna 2018 arvioitiin, että katolinen kirkko joutuisi luopumaan noin tuhannesta kirkkorakennuksesta vuoteen 2025 mennessä ja että katolilaisten osuus väestöstä putoaisi silloisesta 23%:sta 16%:iin.

Alankomaissa on kuitenkin alueita, joilla erilaiset reformoidut kirkot ovat edelleen vahvassa asemassa. Näitten pienempien kirkkojen jäsenten jumalanpalvelusaktiivisuus on myöskin esimerkiksi katolilaisia korkeampi. Nämä, kuten esimerkiksi konservatiivinen reformoitu kirkko Gereformeerde Gemeente ovat olleet 1990-luvulta lähtien rakentamassa maahan suuria kirkkorakennuksia, kuten vuonna 1999 Opheusdeniin 2850-paikkaisen kirkon. Vuonna 2018 suunniteltiin maan lounaisosissa sijaitsevassa 7000 asukkaan Yersekeessä 2000-paikkaista kirkkoa, sillä edellistä pidettiin liian pienenä jopa 1400 hengen kokoontuessa sunnuntaisin kyseisessä Gereformeerde Gemeenten seurakunnassa.

Lähteet
-------

1. ↑  Schmeets, Hans: De religieuze kaart van Nederland, 2010–2015 (PDF)  12/2016. Centraal Bureau voor de Statistiek. Viitattu 20.5.2021. (hollanniksi)
2. 1 2  Minadis, Ari: HS: Jäsenkato on pakottanut myymään kirkkoja Hollannissa – suunnitteilla silti uusi megakirkko  4.7.2018. Kotimaa. Viitattu 20.5.2021.


|  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * n
* k
* m
Uskonto Euroopassa |
| --- |
|  |
| Valtiot | 
* Alankomaat
* Albania
* Andorra
* Armenia
* Belgia
* Bosnia ja Hertsegovina
* Bulgaria
* Espanja
* Irlanti
* Islanti
* Italia
* Itävalta
* Kreikka
* Kroatia
* Latvia
* Liechtenstein
* Liettua
* Luxemburg
* Montenegro
* Norja
* Pohjois-Makedonia
* Portugali
* Puola
* Ranska
* Romania
* Ruotsi
* Saksa
* Serbia
* Slovakia
* Slovenia
* Suomi
* Sveitsi
* Tanska
* Tšekki
* Ukraina
* Unkari
* Valko-Venäjä
* Venäjä
* Viro
* Yhdistynyt kuningaskunta

 |

 |
**Bernhard Klemens Maria Grzimek** (24. huhtikuuta 1909 Neisse, Saksa – 13. maaliskuuta 1987 Frankfurt am Main, Saksa) oli saksalainen eläintieteilijä ja eläinlääkäri. Hän oli Frankfurtin eläintarhan johtaja vuodesta 1945 lähtien ja maailman tunnetuimpia luonnonsuojelijoita. Hänen tuotannostaan on suomennettu muun muassa kirja *Serengeti ei saa kuolla* (suom. 1960).

Grzimek syntyi aikanaan Saksan Sleesiaan kuuluneessa Neissessä (nyk. Nysa Puolassa). Hänen isänsä oli ammatiltaan poliisituomari. Hän opiskeli eläinlääkäriksi suorittaen tohtoritutkinnon Berliinin yliopistossa vuonna 1932. Grzimek palveli eläinlääkintäupseerina toisessa maalimansodassa.

Grzimekin silhuetti Frankfurtin eläintarhassa
Grzimekin ura alkoi toden teolla sodan jälkeen. Hän nosti sodassa pahoin vaurioituneen Frankfurtin eläintarhan uuteen kukoistukseen. Eläintarhassa oli hänen aloittaessaan jäljellä enää kaksitoista eläintä ja sen rakennukset olivat palaneet lähes poroksi. Grzimekin varainhankintakeinot tunnettiin epätavanomaisina; hän järjesti urheilufestivaaleja ja juhlia eläintarhan alueella. Hänen johdollaan perustettiin myös eräs maailman johtavia zoologisia puutarhoja ja eläintarha tuli tunnetuksi myös eläinten siemennys- ja kasvatustoiminnastaan. Hän jäi eläkkeelle johtajan toimesta vuonna 1974. Grzimek tunnettiin myös televisiosta, jossa hän isännöi luonto-ohjelmia vuodesta 1956 lähtien. Saksan liittokansleri Willy Brandt nimitti Grzimekin valtakunnalliseen ympäristönsuojeluasioiden asiantuntijavirkaan, josta hän erosi 1977 vastalauseena valtion puutteellisina pitämilleen toimenpiteille luonnonsuojelun suhteen.

Grzimek ohjasi luontodokumenttielokuvan *Serengeti ei saa kuolla* vuonna 1959, jonka kuvausten aikana hän menetti poikansa Michaelin lento-onnettomuudessa. Elokuva voitti parhaan dokumenttielokuvan Oscar-palkinnon 1960. Hän kuoli sydänkohtaukseen seuratessaan sirkusesitystä Frankfurtissa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  John Tagliabue: Bernhard Grzimek, zoologist and wildlife champion dies *New York Times*.  15.3.1987. Viitattu 5.12.2014. (englanniksi)
2. ↑  *Weilin + Göösin tietosanakirja 2*, s. 538. Espoo: Weilin + Göös, 1992.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Chile
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Belgia
* Yhdysvallat
* Ruotsi
* Latvia
* Japani
* Tšekki
* Australia
* Kroatia
* Alankomaat
* Puola
* Portugali

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie
* Elonet

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC
* IdRef

 |

 |
Tiken Jah Fakoly
**Tiken Jah Fakoly** (alun perin **Doumbia Moussa Fakoly**; s. 23. kesäkuuta 1968 Odienné) on norsunluurannikkolainen reggaemusiikin laulaja-lauluntekijä.

Fakoly syntyi griotperheeseen ja kiinnostui varhain reggaesta. Hän perusti ensimmäisen yhtyeensä (Djelys) vuonna 1987. Hänen laatimansa sanoitukset pohjautuivat aikansa tapahtumiin ja yhteiskunnalliseen epäoikeudenmukaisuuteen. Fakoly saavutti Félix Houphouët-Boignyn kuolemaa käsittelevällä kappaleella suosiota afrikkalaisnuorison keskuudessa. Vuonna 1998 hän teki ensimmäisen ulkomaisen esiintymisensä Pariisissa. Fakolyn varhaiset levytykset tuotettiin levitykseen vain Afrikassa. Levytykset *Françafrique* (2002) ja *Coup de Gueule* (2004) äänitettiin Tuff Gongin studioilla Jamaikalla, ja niistä tuli myyntimenestyksiä Ranskassa. Vuonna 2007 Fakoly nousi albumilla *L'Africain* Euroopan maailmanmusiikin Top 20 -listoille.

Fakoly lähti poliittisten sanoitustensa takia maanpakoon Norsunluurannikon sisällissodan puhjettua syyskuussa 2002. Hän asettui Bamakoon, Maliin. Fakolyn albumi *Coup de Gueule* kiellettiin eteläisessä Norsunluurannikossa, koska se tulkittiin Laurent Gbagboon kohdistetuksi kritiikiksi. Albumi sisältää hänen suositun laulunsa "Quitte le pouvoir". Joulukuussa 2007 hän piti ensimmäisen konserttinsa Norsunluurannikossa maan sisällissotaan joutumisen jälkeen esiintymällä urheilustadionilla Abidjanissa. Tuolloin myös *L'Africain*-albumia mainostettiin Norsunluurannikon televisiossa ja radiossa.

Fakoly kampanjoi vuonna 2009 Un concert, une école -projektilla, jonka kautta saatiin rahoitusta koulun ja korkeakoulun rakentamiseen Maliin. Hänestä tuli vuonna 2008 SACEM:n pysyvä jäsen, ja hän sai vuonna 2012 maailmanmusiikin Grand prix Sacemin.

Lähteet
-------

1. 1 2  Tiken Jah Fakoly AllMusic
2. 1 2  Tiken Jah Fakoly Musée SACEM
3. 1 2 3  Reggae star Fakoly returns to Ivory Coast after war Reuters
4. 1 2  Tiken Jah Fakoli Stand Up for Human Rights


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Yhdysvallat
* Alankomaat

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* IdRef

 |

 |
**Madchild** (oikealta nimeltään **Shane Bunting**, s. 21. lokakuuta 1975) on kanadalainen Vancouverista kotoisin oleva hip hop -artisti. Hänen ensimmäinen sooloalbuminsa julkaistiin 1995 nimeltään "Clausterphobic EP". Vasta 2009 Madchild julkaisi uuden EP:n nimeltä "Madchild EP". Madchild kuuluu myös Swollen Members-yhtyeeseen rap-artisti Prevailin kanssa. 

Hän käytti 3 vuoden ajan OxyContin nimistä morfiinijohdannaista kipulääkettä huumaustarkoitukseen ja on väittänyt käyttäneensä 3 miljoonaa dollaria huumeisiin elämänsä rankimpina vuosina. Artisti on sittemmin raitistunut ja monet hänen sanoituksistaan kertovat päihderiippuvuuden raadollisuudesta ja sen voittamisen vaikeudesta.*lähde?*

Vuonna 2011 häneltä evättiin pääsy Yhdysvaltoihin, koska viranomaiset luulivat tätä Helvetin Enkelit -moottoripyöräkerhon jäseneksi hänen tatuoitujen kasvojensa vuoksi. Bunting perusti itse BattleAxe Warriors ryhmittymän. Madchild on tehnyt yhteistyötä useiden eri rap-artistien kanssa, esimerkiksi Snak The Ripperin, Indeliblen sekä Yak Dollazin kanssa.*lähde?*

Madchildin sanoituksissa ja visuaalisessa tyylissä yhdistellään usein mustan huumorin keinoin populaarikulttuurista ammentavia, usein fantasia ja kauhuvaikutteisia tekstejä arkipäivän ongelmista kertoviin tarinoihin. Artistille on muodostunut vuosien saatossa myös taustojen suhteen tunnusomainen äänimaailma, jossa yhdistyvät usein vaikutteet mm. 90-luvun hiphopista, elektronisesta musiikista ja vanhojen toiminta ja piirroselokuvien soundtrackeista.*lähde?*

Madchild on taustaltaan puoliksi puolalainen.

Lähteet
-------

1. ↑  Hip-hop artist comes through addiction *nanaimobulletin.com*.  18.12.2013.  Arkistoitu 20.11.2016. Viitattu 18.11.2016.

Aiheesta muualla
----------------

* Madchild Myspacessa (englanniksi)
* Music Pusher
* VK

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana

 |

 |
**Marlene Judith Mathews** (s. 14. heinäkuuta 1934 Sydney) on australialainen pikajuoksija ja olympiamitalisti. Hän edusti Australiaa kaksissa olympialaisissa Melbournessa 1956 ja Roomassa 1960.

Ura
---

Mathews osallistui vuonna 1950 Australian mestaruuskilpailuihin juosten 80 metrin aidat. Hän sijoittui neljänneksi. Hän oli samoissa kisoissa mukana viestimestaruuden voittaneessa joukkueessa. Mathews ei voinut osallistua Helsingin olympialaisiin vuonna 1952 loukkaantumisen vuoksi. Hän joutui jättämään väliin myös vuoden 1954 Kansainyhteisön kisat. Melbournen olympialaisissa vuonna 1956 Mathews sijoittui kolmanneksi sekä 100 m että 200 m matkoilla sijoittuen Betty Cuthbertin ja Christa Stubnickin jälkeen. Häntä ei valittu 4 × 100 m viestijoukkueeseen, joka voitti olympiakultaa. Vuonna 1957 Mathews juoksi sekä 400 metrin että 440 jaardin maailmanennätykset. Seuraavana vuonna hän juoksi sadan jaardin maailmanennätykseksi 10,3 sekuntia sekä 200 jaardin maailmanennätykseksi 23,4 sekuntia. Roomassa 1960 Mathews jäi 100 metrin välieriin, jonka jälkeen lopetti urheilu-uransa. Urheilu-uransa jälkeen Mathews on toiminut Australian olympiajoukkueen varavalmentajana Münchenin olympialaisissa. Hänet on valittu myös Australian ritarikuntaan sekä Australian urheilun Hall of Fameen vuonna 1985.

Henkilökohtaiset ennätykset
---------------------------


| Matka | Tulos | Aika | Paikka |
| --- | --- | --- | --- |
| 100 yd | 10,3 | 20. maaliskuuta 1958 | Sydney |
| 100 m | 11,5 |  | Melbourne |
| 220 yd | 23,4 | 22. maaliskuuta 1958 | Sydney |
| 200 m | 23,4 | 22. maaliskuuta 1958 | Sydney |
| 400 m | 57,0 | 6. tammikuuta 1957 | Sydney |
| 440 yd | 57,0 | 6. tammikuuta 1957 | Sydney |
|

Lähteet
-------

1. ↑  Mathews, Marlene (1934 - ) Australian Women's Register. Viitattu 30.8.2015. (englanniksi)
2. ↑  Marlene Matthews athletics.com. Viitattu 30.8.2015. (englanniksi)
3. ↑  Marlene Mathews (O'Shea) corporate.olympics.com. Viitattu 30.8.2015. (englanniksi)
4. ↑  Marlene Mathews-Willard sports-reference.com.  Arkistoitu 26.2.2009. Viitattu 30.8.2015. (englanniksi)
5. ↑  Graham Thomas: Profile - Marlene Mathews geocities.com.  Arkistoitu 27.10.2009. Viitattu 30.8.2015. (englanniksi)


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Australian Women's Register

 |

 |
**Väinö Ilmari Puranen** (1. huhtikuuta 1902 Karttula – 4. kesäkuuta 1978 Kuopio) oli suomalainen maanviljelijä ja osuustoimintamies, joka sai maanviljelysneuvoksen arvonimen vuonna 1968.

Purasen vanhemmat olivat maanviljelijä Herman Puranen ja Amalia Korhonen ja puoliso vuodesta 1929 hammaslääkäri Aili Finne. Puranen valmistui agronomiksi vuonna 1927 ja palasi omistamansa Aron sukutilan viljelijäksi Tervoon, josta kehittyi alueensa parhaita. Puranen valittiin Suomen Osuuskauppojen Keskuskunnan hallintoneuvoston jäseneksi 1938 ja 1970-luvun alussa SOK:n hallintoneuvoston puheenjohtajaksi. Hän toimi myös Keskinäisen vakuutusyhtiö Pohjan hallintoneuvoston puheenjohtajana ja Pellervo-seuran valtuuskunnan jäsenenä sekä Tervon kunnanvaltuuston jäsenenä ja puheenjohtajana.

Puranen osallistui koulupoikana sisällissotaan Porin suojeluskunnassa ja sai vapaussodan muistomitalin. Talvi- että jatkosotaan hän osallistui pääsääntöisesti sotilasvirkamiehenä elintarvikevarikon hankintatoimiston päällikkönä kapteenin virka-asemassa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Väinö Puranen *Biografiasampo*. Viitattu 17.8.2022.
2. 1 2 3  Helsingin Sanomat. 09.06.1978. Kuolleita.
**Bernhard Kristian Daniel Procopaeus** (17. tammikuuta 1830 – 1914) oli Venäjän keisarillisessa armeijassa palvellut suomalainen kenraalimajuri.[1]

Procopaeuksen vanhemmat olivat kaupunginmaistraatin sihteeri Gabriel Erik Procopaeus ja Charlotta Sofia Stewen. Hän tuli oppilaaksi Haminan kadettikouluun 1843 ja hänet määrättiin sieltä 1848 valmistuttuaan vänrikkinä palvelukseen 8. Libaun, H.K.K. Preussin prinssi Karlin jalkaväkirykmenttiin, jonka mukana hän oli kukistamassa Unkarin kapinaa 1849. Procopaeus ylennettiin aliluutnantiksi 1850, luutnantiksi 1854 ja alikapteeniksi 1855. Hän osallistui sekä Krimin sotaan 1854–1855 että tammikuun kansannousun jälkiselvittelyihin Puolassa 1863–1864. Jälkimmäisenä vuonna Procopaeus siirrettiin majurina 86. Lappeenrannan jalkaväkirykmenttiin ja seuraavana vuonna 88. Pietarin jalkaväkirykmenttiin. Hänet ylennettiin everstiluutnantiksi 1870 ja siirrettiin 1877 pataljoonankomentajaksi 87. Savonlinnan jalkaväkirykmenttiin. Hän toimi samalla Arkangelin kuvernementin sotilaskäskynhaltijana. Everstiksi Procopaeus ylennettiin 1880, eron sotapalveluksesta hän sai kenraalimajurina 1889.[1]

Lähteet
-------

1. 1 2  Bernhard Kristian Daniel Procopaeus *Suomalaiset kenraalit ja amiraalit Venäjän sotavoimissa 1809–1917*. Biografiakeskus, Suomalaisen Kirjallisuuden Seura. (Viitattu 12.4.2020)
**Marla Runyan** (s. 4. tammikuuta 1969) on yhdysvaltalainen kestävyysjuoksija. Hän kilpaili vaikeasta näkövammastaan huolimatta kesäolympialaisissa Sydneyssä 2000 ja kesäolympialaisissa Ateenassa 2004.

Aiemmin seitsenottelijana kilpaillut Runyan voitti vuonna 1999 kultaa naisten 1 500 metrin juoksusta Pan-Amerikan kisoissa. 

Runyan on kilpaillut myös useissa maratoneissa. Hän nai 4. elokuuta 2002 miehensä Matt Lonerganin, jonka kanssa hänellä on 2005 syntynyt tytär Anna Lee. Hän on ollut vuodesta 2001 Perkins School for the Blindin lähettiläänä. Hän on opiskellut yliopistossa kuurojen ja kuurosokeiden opetustiedettä.

Näkövamma
---------

Runyan oli yhdeksänvuotias, kun hänellä todettiin näkövamman aiheuttava Stargardtin tauti. Hänen näkönsä on sittemmin heikentynyt siinä määrin, että hänet määritellään virallisesti sokeaksi.

Aiheesta muualla
----------------

* Wade, Alison: Retired Pro Marla Runyan Continues to Inspire *Runner's World*.  1.10.2014.  (englanniksi)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Yhdysvallat
* Japani

 |
|  |
| Henkilöt | 
* World Athletics

 |

 |
Väinö Peltonen vuonna 1964.
**Väinö Rafael Peltonen** (23. kesäkuuta 1902 Askola – 18. tammikuuta 1988 Helsinki) oli suomalainen Aamulehden päätoimittaja 1964–1970.

Peltosen vanhemmat olivat pientilallinen, kiertokoulun opettaja Johan Peltonen ja Ida Maria Mikkola. Kirjailija Johannes Linnankoski eli Vihtori Peltonen oli hänen setänsä. Peltonen osallistui 1918 koulupoikana Suomen sisällissotaan. Talvisodassa ja jatkosodassa hän oli rintamalehtien kuten Karjalan Viestin toimittaja ja TK-komppanian kirjeenvaihtaja. Toimittajan kokemusta Peltosella oli jo opiskeluajalta, Keski-Uusimaasta ja Iltalehdestä. Valmistuttuaan filosofian kandidaatiksi 1928 hän tuli Aamulehden kaupunki- ja artikkeliosaston toimittajaksi Tampereelle. Hän toimi toisaalta jopa muotitoimittajana ja perusti lehteen mainostoimiston. 1933 hän siirtyi aikakauslehtien pariin, sitten mainosmieheksi, opettajaksi ja ammattiyhdistystyöhön, mutta palasi 1951 Aamulehteen päätoimittajan työpariksi, ensin Jaakko Tuomikoskelle ja sitten Jaakko Hakalalle. Päätoimittajana hän työskenteli itse vuodesta 1964 aina eläkkeelle jäämiseensä asti vuonna 1970. Lehtimiehenä Peltosta kiinnostivat erityisesti politiikka ja talous, kolumnistina hän käytti nimimerkkiä *Jumi*. Poliittiseen keskusteluun Peltonen osallistui aktiivisesti vielä eläkkeellä ollessaankin.

Peltosen puoliso vuodesta 1932 oli Anna-Maija Ritala.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Raimo Seppälä: *Peltonen, Väinö (1902-1988). Suomen Kansallisbiografia. Osa 7*. Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, 2006. ISBN 951-746-448-7.  Sivu 614.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Kansallisbiografia
* Uppslagsverket Finland
* Biografiasampo

 |

 |
Bernhard Landauer vuonna 2009.
**Bernhard Landauer** (s. 20. heinäkuuta 1970 Innsbruck) on itävaltalainen kontratenori. Hän oli kuoropoikana luostarissa ennen kuin pääsi Wienin musiikkiakatemiaan, jossa häntä opettivat muiden muassa Helena Karusso ja Kurt Equiluz.

Landauer erikoistui varhaiseen musiikkiin, jota hän on esittänyt muiden muassa Amsterdamin barokkiorkesterin, Cantus Cöllnin, Ensermble Clément Janequinin ja King's Consortin kanssa. Hän on tehnyt yhteistyötä Ton Koopmanin, René Clemencicin, René Jacobsin ja Thomas Hengelbrockin kanssa. Hän on työskennellyt esiintyessään periodisoittimilla. Hänen ohjelmistoonsa kuitenkin kuuluu myös tuoreempaa musiikkia, kuten Franz Schubertin, Robert Schumannin, Richard Straussin ja Benjamin Brittenin teoksia. Hän esiintyi Alfred Schnittken *Gesualdo*-oopperan kantaesityksessä.

Lähteet
-------

1. 1 2  Bach-Cantatas.com: Bernhard Landauer (Counter-tenor)

  


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Puola

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* IdRef

 |

 |
**Yaa Asantewaa** oli Ašantivaltakuntaan kuuluneen Ejisun kuningatar, joka vuonna 1900 johti ašantien Yaa Asantewaan sotana tunnettua kapinaa brittejä vastaan. Britit kukistivat kapinalliset ja karkottivat Yaa Asantewaan Seychelleille, jossa hän kuoli vuonna 1921.

Elämäkerta
----------

Yaa Asantewaan patsas Ejisussa.
Yaa Asantewaa syntyi vuoden 1830 paikkeilla Beseasessa nykyisessä Ghanasa. Yaa Asantewaan äidin nimi oli Nana Ataa Po tai Nana Teepo ja hän kuului Asonan kuninkaalliseen marilineaariseen klaaniin. Yaa Asantewaan veli Kwasi Afrane Panin oli Ejisun päällikkö.

Britit olivat alkaneet kasvattaa vaikutusvaltaansa Ašantivaltakunnassa 1800-luvun lopulla. Vuosina 1891 ja 1894 he yrittivät turhaan tehdä sopimusta ašantien kanssa alueen alistamisesta brittien protektoraatiksi. Kuningas Prempeh I ei suostunut brittien vaatimuksiin, jolloin britit päättivät vallata ašantien alueet voimakeinoin. Prempeh päätti olla tekemättä vastarintaa, mutta hänet vangittiin ja karkotettiin ensin Sierra Leoneen vuonna 1896 ja Seychelleille vuonna 1900. Brittiläisen kuvernöörin vielä vaatiessa itselleen ašantien symbolina toiminutta kultaista istuinta ašantit nousivat kapinaan Yaa Asantewaan johdolla vuonna 1900. 6 000 ašantia piiritti brittikuvernööriä Kumasin linnoituksessa huhtikuusta kesäkuuhun, jolloin hän viimein pakeni rannikolle.

Ašantien taistelutapaan kuului linnoitusvarustuksien rakentaminen eri puolille alueitaan, joista käsin he hyökkäsivät brittien sisämaahan lähettämiä joukkoja vastaan. Ašantien onnistui tehdä tähän tapaan vastarintaa aina marraskuuhun saakka, jolloin britit pidättivät Yaa Asantewaan ja muita kapinajohtajia. Yaa Asantewaa karkotettiin kuninkaan tapaan Seychelleille, jossa hän kuoli 17. lokakuuta 1921.

Lähteet
-------

1. ↑  Carole E. Boyce Davies: *Encyclopedia of the African diaspora : origins, experiences, and culture*, s. 117-118. ABC-CLIO, 2008. 978-1-85109-705-0. (englanniksi)
2. 1 2  Kevin Shillington: *Encyclopedia of African History*, s. 567-568. New York: Fitzroy Dearborn, 2005. 1-57958-245-1. (englanniksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Lauri Lemberg** (9. kesäkuuta 1887 Kangasala, Suomen suuriruhtinaskunta – 24. syyskuuta 1965 Duluth, Minnesota, Yhdysvallat) oli amerikansuomalainen näytelmäkirjailija sekä teatterin- ja kuoronjohtaja.

Lemberg kävi kansakoulun ja käsityökoulun, työskenteli kauppa-alalla ja kiinnostui jo nuorena näyttämötoiminnasta. Hän muutti vuonna 1903 Yhdysvaltoihin, jossa hän toimi useiden näytelmäseurojen ja sekakuorojen johtajana, työskenteli *Toverin* kirjapainossa, *Sosialistin* toimittajana ja vuosina 1920–1921 *Industrialistin* liikkeenhoitajana. Myöhemmin Lemberg työskenteli *Päivälehden* kirjapainossa sekä vuodesta 1940 lähtien *Siirtokansan Kalenterin* julkaisijana ja toimittajana.

Lemberg oli Felix Hyrskeen ohella yksi tunnetuimmista amerikansuomalaisista näytelmäkirjailijoista. Hän aloitti vasemmistolaisilla poliittisilla teemoilla, mutta siirtyi 1920-luvun lopulla etupäässä romanttisiin komedioihin ja musiikkinäytelmiin. Lemberg myös suomensi lukuisia näytelmiä ja toimi vuosina 1929–1945 Suomen Näytelmäkirjailijaliiton edustajana Yhdysvalloissa ja Kanadassa.

Lemberg oli 1900-luvun alussa vähän aikaa naimisissa ensimmäisen Suomen kansalaisuuden saaneen afrikkalaisen Rosa Emilia Clayn kanssa. Pariskunnalle syntyi kaksi lasta.

Painettu teos
-------------

* *St. Croix Avenue*. Translated by Miriam Leino Eldridge. Superior, WI: Työmies Society, 1992.

Lähteet
-------

1. ↑  *Siirtokansan Kalenteri 1966*, s. 114. .
2. 1 2  Sulkanen, Elis: *Amerikan suomalaisen työväenliikkeen historia*, s. 493. Fitchburg, Massachusetts: Amerikan Suomalainen Kansanvallan Liitto, Raivaaja Publishing Company, 1951. Teoksen verkkoversio.  (Arkistoitu – Internet Archive)
3. 1 2  *Who’s Who Among Finnish Americans*, s. 88. Fitchburg: Raivaaja Publishing Company, 1949. Teoksen verkkoversio.
4. ↑  Sporn, Paul: *Against Itself: The Federal Theater and Writers’ Projects in the Midwest*, s. 102. Detroit: Wayne State University Press, 1995. ISBN 0-8143-2590-4.
5. ↑  Kansallisbiografia-verkkojulkaisu *kansallisbiografia.fi*. Viitattu 14.9.2016.


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)
* Yhdysvallat

 |

 |
**Marlene Niemi** (s. 17. elokuuta 1992) on suomalainen uimari. Hän edustaa seuratasolla Kampuksen Plaania ja harjoittelee Marko Malvelan valmennuksessa Sprinttitallissa, joka on aloittanut toimintansa vuonna 2013. Aiemmin urallaan hän on edustanut Simmis Wandaa ja Helsingfors Simsällskapia. 

Niemi kuului Suomen joukkueeseen sen voittaessa pronssia Eindhovenin lyhyen radan EM-kilpailuissa 2010. Samoissa kisoissa Niemi ui 50 metrin vapaauinnin välieriin sijoittuen lopulta 15:nneksi. Lisäksi hän ollut Suomen edustajana 50 metrin vapaauinnissa pitkän radan EM-uinneissa Budapestissa 2010 ja lyhyen radan EM-uinneissa Kroatiassa 2008 ja Istanbulissa 2009. 

Vuoden 2009 pitkän radan SM-kilpailuissa Niemi teki SM-kisojen kilpailuennätyksen ja voitti samalla matkalla*selvennä* SM-kultaa jättäen Hanna-Maria Seppälän toiseksi. Niemi on voittanut päämatkallaan 50 metrin vapaauinnissa SM-kultaa kolmesti Oulussa 2010 ja viimeksi Espoonlahdessa 2014. Lisäksi hänellä on SM-pronssia kahdesti 50 metrin rintauinnista.

Niemi on ollut vuosina 2008 ja 2009 nuorten suomenmestari vapaauinnin 50 metrin ja 100 metrin matkoilla. Lisäksi hän on voittanut nuorten Pohjoismaisen mestaruuden vapaauinnissa vuosina 2006 ja 2007. Nuorten EM-uinneissa Niemi oli Suomen edustajana Belgradissa vuonna 2008. Päämatkallaan 50 metrin vapaauinnissa hän ylsi kisojen parhaaseen suomalaissuoritukseen, kun hän kauhoi finaalissa kuudenneksi. 

Vuosina 2011–12 Niemi opiskeli Yhdysvalloissa Baton Rougessa Lousianassa ja ui Louisianan osavaltionyliopiston yliopistojoukkueessa. Hänet on palkittu SEC All-Freshman Honors tunnustuksella päästyään 50 jaardin vapaauintimatkalla SEC-finaaliin. Lukion hän on käynyt Mäkelänrinteen urheilulukiossa, missä hänet on nimetty Mäkelänrinne Hall Of Fameen vuonna 2011.

Soutu
-----

Uinnin lisäksi hän kilpaillut sisäsoudussa saavuttaen SM-mitaleita nuorissa (18-vuotiaiden hopeaa 500 metriltä vuonna 2010 ja 14-vuotiaiden 1000 metrin parikisan kultaa vuonna 2005) ja yleisessä sarjassa (avoimen luokan hopeaa 500 metriltä vuonna 2014).

Lähteet
-------

1. ↑  Marlene Niemi *LSU*.  3.7.2019. Viitattu 14.9.2022. (englanniksi)
2. ↑
3. ↑
4. ↑

Aiheesta muualla
----------------

* Kilpailutuloksia OctoOpen.fi -sivustolla[vanhentunut linkki]
**Yaduveer Krishnadatta Chamaraja Wadiyar** (s. 24. maaliskuuta 1992) on intialainen aatelinen, joka kruunattiin Mysoren titulaariseksi maharadžaksi 28. toukokuuta 2015.

Yaduveer Gopal Raj Urs syntyi Swarup Anand Gopal Raj Ursin ja Tripurasundari Devin ainoana poikana. Hänen isosetänsä Mysoren maharadža Srikantadatta Narasimharaja Wadiyar kuoli lapsettomana vuonna 2013. Edesmenneen maharadžan vaimo Pramoda Devi ilmoitti vuonna 2015, että he adoptoivat Yaduveer Gopal Raj Ursin jatkamaan ruhtinaslinjaa. Devin mukaan hän teki päätöksen itse ja kysyi hyväksyntää muilta suvun jäseniltä. Adoption jälkeen Yaduveerista tuli perillinen ja hänen nimensä vaihdettiin Yaduveer Krishnadatta Chamaraja Wadiyariksi. Wadiyar opiskeli tuolloin Yhdysvalloissa Massachusettsin yliopistossa taloustiedettä. Hän valmistui toukokuussa 2015, jonka jälkeen loppukuussa hänet kruunattiin uudeksi maharadžaksi. Hän kommentoi sopeutuvansa uuteen asemaansa hyvin, vaikkakin moderni yliopistokoulutus ei valmistanut häntä uusiin velvollisuuksiinsa. Hänen mukaansa intialaiset uskonnolliset kirjoitukset ja vedalainen filosofia olivat hänelle vieraita asioita, joita hänen täytyi oppia ymmärtämään.

Wadiyar meni naimisiin rajasthanilaisen Dungarpurin maharadžan tyttären Trishika Kumari Singhin kanssa vuonna 2016. Hänen biologisen isänsä mukaan Wadiyar on tuntenut Singhin lapsuudestaan asti. Juhlia todistamaan osallistui noin tuhat henkeä ja iltapäivän vastaanotolle 2 500. Heille syntyi poika 6. joulukuuta 2017, joka oli ensimmäinen Wadiyar-dynastialle syntynyt lapsi vuosikymmeniin. Lapsettomuuden vuoksi useat Wadiyar-hallitsijat joutuivat adoptoimaan serkkujaan ja veljenpoikiaan. Ruhtinassuvun lapsettomuutta pyrki selittämään myös kansantarina, jonka mukaan satoja vuosia sitten elänyt Srirangapatnan hallitsijan vaimo Alemalemma teki itsemurhan, aviomiehensä maat vallanneiden, Wadiyarien sotilaiden jahdatessa häntä. Alemalemma kirosi kuollessaan Wadiyar-sukua, jotta he kuolisivat lapsettomina. Suku on yrittänyt lepyttää Alemalemmaa tekemällä uskonnollisia rituaaleja hänen puolestaan ja pystyttämällä hänelle patsaan.

Lähteet
-------

1. 1 2  Yaduveer Urs is new Mysore scion *Deccan Herald*.  13.2.2015. Viitattu 22.10.2020.
2. ↑  Kumar, R. Krishna: Yaduveer Krishnadatta Chamaraja Wadiyar is Mysuru’s new ‘Maharaja’ *The Hindu*.  28.5.2015. Viitattu 22.10.2020.
3. ↑  Foster, Stuart: UMass graduate crowned head of 600-year-old Indian kingdom *Daily Collegian*.  11.6.2015. Viitattu 22.10.2020.
4. ↑  24-year-old prince of Mysore set to marry a royal from Rajasthan *India Today*.  25.6.2016. Viitattu 22.10.2020.
5. ↑  Fairytale wedding for India royals *BBC*.  27.6.2016. Viitattu 22.10.2020.
6. ↑  Mysuru royal baby boy ends 400-year-old curse on the Wodeyar family *India TV News*.  8.12.2017. Viitattu 22.10.2020.