recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Gabriele Oriali** (s. 25. marraskuuta 1952) on italialainen jalkapalloilija. Hän pelasi pääosin puolustavana keskikenttäpelaajana, mutta pystyi pelaamaan myös keskuspuolustajana. Nykyisin Oriali kuuluu italialaisen Inter Milanon henkilöstöön.

Ura pelaajana
-------------

Gabriele Oriali aloitti uransa Inter Milanon junioriseurassa ja pelasi siellä neljä kautta kunnes nousi seuran edustusjoukkueeseen. Hän debytoi Interin paidassa kaudella 1970–1971 Interin voittaessa mestaruuden.

Oriali ei ollut teknisilta taidoiltaan parhaimmistoa, mutta hän oli erinomainen puolustamaan ja merkkaamaan vastustajan pelaajan.

Ensimmäisen kerran Oriali kutsuttiin Italian maajoukkueeseen 21. joulukuuta 1978 ystävyysotteluun Espanjaa vastaan. Ansaittuaan nopeasti paikkansa aloituskokoonpanossa, hän teki ensimmäisen ja myös ainoan maalinsa Italian maajoukkueessa ystävyysottelussa Ruotsia vastaan Firenzessä 26. syyskuuta 1979 ottelussa, joka päättyi Italian 1-0 voittoon.

Voitettuaan scudetton Interin kanssa 1979–1980 hän pelasi Italian joukkueessa 1980 EM-kisoissa. Italia sijoittui kisoissa neljänneksi hävittyään rangaistuspotkukilpailussa Tšekkoslovakialle. Interissä Oriali voitti toisen Italian cupin kaudella 1981–1982. Kaikkiaan hän pelasi Interin paidassa Italian cupissa 70 ottelussa tehden 8 maalia.

Oriali pelasi Interissä 45 ottelua eurocupeissa tehden 3 maalia. Hän kuului Interin joukkueeseen sen hävitessä Ajaxille Euroopan cupin finaalissa kaudella 1971–1972.

Oriali muistetaan myös sankarimaisesta esityksestä Milanon derbyssä AC Milania vastaan 1981, jossa hän teki voittomaalin. Samana vuonna Inter voitti molemmat paikalliskamppailut Milania vastaan, missä se onnistui seuraavan kerran vasta 2007.

Oriali oli maajoukkueen avainpelaaja vuoden 1982 MM-kisoissa Espanjassa. Oriali pelasi turnauksessa viisi ottelua mukaan luettuna loppuottelu Länsi-Saksaa vastaan. Finaali päättyi Italian 3–1-voittoon.

Orialin viimeinen maaottelu oli Göteborgissa 29. toukokuuta 1983 Ruotsia vastaan pelattu ottelu, joka päättyi Ruotsin 2–0-voittoon.

Kauden 1982–1983 päätteeksi Oriali siirtyi Fiorentinan joukkueeseen, jossa hän pelasi neljä kautta. Oriali lopetti jalkapallouransa 1987 pelattuaan 384 ottelua ja tehtyään 40 maalia Serie Assa ja 28 maalia muissa kilpailuissa.

Ura valmentajana
----------------

Lopetettuaan pelaajauransa Oriali siirtyi valmennuspuolelle. Hän aloitti Bolognan urheilutoimenjohtajana siirtyen sieltä Parman organisaatioon. Oriali palasi Inter Milanoon seuran tekniseksi johtajaksi. Vuonna 2001 hän siirtyi Interin pelaajakaupoista vastaavaksi johtajaksi ja toinen entinen Interin pelaaja Marco Branca otti hänen paikkansa teknisenä johtajana. Gabriele Oriali on myös Inter Milanon edustusjoukkueen edustaja.

Saavutukset
-----------

* Maailmanmestaruus 1982
* Serie A: 1971 ja 1980
* Italian cup: 1978 ja 1982

Lähteet
-------

1. ↑  Ekberg, Jari: *Kuin taivasta koskettaisi*, s. 312–313. Atena, 2014.

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Gabriele Oriali
Grunewald vuonna 2016
**Gabriele Grunewald** (o.s. **Anderson**, 25. kesäkuuta 1986 Perham, Minnesota – 11. kesäkuuta 2019 Minneapolis, Minnesota) oli yhdysvaltalainen juoksija, joka kilpaili 800–5 000 metrin matkoilla.

Grunewald oli vähällä päästä vuoden 2012 olympialaisiin 1 500 metrin matkalla. Hän voitti Yhdysvaltojen hallimestaruuden 3 000 metrin matkalla vuonna 2014.

Vuonna 2009 Grunewaldilla diagnosoitiin harvinainen adenokystinen sylkirauhassyöpä. Häneltä hoidettiin myös kilpirauhassyöpä vuonna 2011. Sylkirauhassyöpä uusiutui vuonna 2016, jolloin häneltä leikattiin puolet maksasta. Syöpä uusi taas vuonna 2017, ja Grunewald kuoli 11. kesäkuuta 2019.

Lähteet
-------

1. ↑  Vesander, Lari: Harvinainen syöpä vei huippujuoksijan vain 32-vuotiaana – aviomies julkaisi koskettavan viestin päivää ennen kuolemaa *Ilta-Sanomat*.  13.6.2019.
2. ↑  US distance runner Grunewald dies *Iaaf.org*.  12.6.2019. Viitattu 13.6.2019. (englanniksi)
3. ↑  Powell, Michael: Track Star Gabriele Grunewald Couldn’t Win This Race *The New York Times*.  12.6.2019. Viitattu 13.6.2019. (englanniksi)
4. ↑  Powell, Michael: Chemotherapy, Then the U.S. Championships, for Gabriele Grunewald *The New York Times*.  19.6.2017. Viitattu 13.6.2019. (englanniksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa

 |
|  |
| Henkilöt | 
* World Athletics
* Tilastopaja 🔒

 |

 |
Laila Dalseth vuonna 1966
**Laila Ellinor Dalseth** (s. 6. marraskuuta 1940 Bergen) on norjalainen jazzlaulaja.

Dalseth aloitti uransa Bergenissä, jossa teki yhteistyötä muiden muassa Victor Molvikin ja Knut Eide Haugsøenin kanssa. Radiodebyyttinsä hän teki vuonna 1957. Hän muutti vuonna 1960 Osloon, jossa jatkoi uraansa Kjell Karlsenin ja Helge Hurumin big bandeissa sekä Egil Kapstadin, Ditlef Eckhoffin ja Roy Hellvinin kanssa. Sittemmin Dalseth on toiminut omissa kvinteteissään, useimmiten yhteistyössä miehensä, saksofonisti Totti Berghin kanssa. Skandinavialaisten jazzfestivaalien lisäksi hän on esiintynyt esimerkiksi Hollywoodissa (1987), Sacramentossa (1990) ja kiertueella Indonesiassa (1992). Oslon jazzfestivaalilla Dalseth toteutti esitykset George Gershwinin (1998) ja Duke Ellingtonin (1999) satavuotisjuhlien kunniaksi. 1980–1990-luvuilla hän teki merkittävissä jazztapahtumissa esiintymisiä Major Holleyn, Flip Phillipsin, Roger Kellawayn, Frank Cappin, Jim Hughartin, Nat Piercen, Per Husbyn ja muiden kanssa.

Dalseth on tehnyt lukuisia levytyksiä, useimmiten Gemini Recordsille. Sooloalbumeillaan hän on esiintynyt Al Cohnin, Milt Hintonin, Red Mitchellin, Bucky Pizzarellin, Louis Stewartin ja Philip Catherinen kanssa. Hän on vieraillut Arne Domnéruksen, Bengt Hallbergin ja miehensä albumeilla. Dalseth on saanut Spellemannprisenin vuoden parhaasta norjalaisesta jazzlevytyksestä kolmesti: vuonna 1975 albumista *Just Friends*, 1978 albumista *Glad There Is You* ja 1984 albumista *Daydreams*. Muihin hänen saamiinsa palkintoihin ovat kuuluneet Buddyprisen (1976) ja Gammleng-palkinto (1986).

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Laila Dalseth Store norske leksikon
2. 1 2  Laila Dalseth: Biography AllMusic


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana

 |

 |
Rafael del Riego
**Rafael del Riego y Flórez** (9. toukokuuta 1784 – 7. marraskuuta 1823) oli espanjalainen kenraali ja liberaali poliitikko.

Del Riego syntyi Santa Maria de Tuñasissa, Asturiassa. Oviedon yliopistosta valmistumisensa jälkeen vuonna 1807 hän muutti Madridiin, jossa hän liittyi armeijaan. Espanjan itsenäisyyssodan aikana vuonna 1808 Ranska otti hänet vangiksi Escorialiin, josta hän myöhemmin karkasi.

Marraskuun 10. päivänä hän osallistui *Espinosa de los Monterosin* taisteluun, jossa hänet jälleen kerran otettiin vangiksi. Kolme päivää myöhemmin hänet lähettiin Ranskaan, ja hänet lopulta vapautettiin. Hän matkusti ympäri Englantia ja Saksaa, ja vuonna 1814 palasi Espanjaan liittyen jälleen armeijaan everstiluutnanttina.

Kuuden vuoden absolutismin aikana hän liittyi vapaamuurareihin ja liberaaleihin salaliitossa kuningas Ferdinand VII:tä vastaan. Vuonna 1819 kuningas muodosti 10 pataljoonaa taistelemaan eteläamerikkalaisia vastarintaliikkeitä vastaan. Riego otti Asturian pataljoonan komennon. Kuitenkin Cádiziin saapumisen jälkeen hän aloitti muiden upseerien kanssa kapinan 1. tammikuuta 1820, ja vaati vuoden 1812 perustuslain palauttamista. Tätä konfliktia kutsuttiin Espanjan sisällissodaksi, 1820–1823. Riegon joukot marssivat Andalusian kaupunkien läpi kuninkaallisvastaisen kansannousun syntymisen toivossa, mutta paikallinen väestö oli lähinnä väliinpitämätöntä. Kansannousu kuitenkin aloitettiin Galiciassa, josta se nopeasti levisi ympäri Espanjaa. 7. maaliskuuta 1820 Madridin kuninkaallinen palatsi piiritettiin kenraali Ballesteroksen alaisten sotilaiden toimessa, ja 10. maaliskuuta kuningas suostui palauttamaan perustuslain.

Vuonna 1823 Ranskan armeija hyökkäsi Espanjaan ja palautti Ferdinand VII:n absoluuttiseen valtaan. Del Riego vangittiin, tuomittiin kuolemaan ja hirtettiin Madridissa.

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Katalonia
* Saksa
* Israel
* Belgia
* Yhdysvallat
* Alankomaat

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**Anna-Marie Globenski** (2. heinäkuuta 1929 – 8. syyskuuta 2008) oli kanadalainen pianisti. Hän kuului yhteen ensimmäisistä Kanadaan asettuneista puolalaisperheistä. Hän opiskeli vuosina 1946–1951 École Vincent-d'Indyssä Jean Dansereaun ja Claude Champagnen johdolla. Ensin mainittu opetti hänelle pianonsoittoa ja jälkimmäinen musiikin teoriaa.

Globenski voitti vuonna 1951 Prix d'Europen. Hän opiskeli vuosina 1951–1952 Pariisin konservatoriossa Marcel Ciampin ja vuosina 1952–1956 Wienin musiikkiakatemiassa Bruno Seidlhoferin johdolla. Vuonna 1955 hän osallistui ensimmäisenä kanadalaisena Kansainväliseen Frédéric Chopin -pianokilpailuun Varsovassa.

Palattuaan Kanadaan Globenski kiersi vuosina 1956–1957 Jeunesses musicales'n kanssa ja esiintyi solistina sekä kamarimuusikkona CBC:nradiossa. Hän opetti vuosina 1960–1962 École Vincent-d'Indyssä ja työskenteli vuosina 1960–1963 säestäjänä Québecin musiikkikonservatoriossa. Hän kävi kesäkursseilla Indianan yliopistossa, Bloomingtonissa vuosina 1963–1967.

Sittemmin Globenski loi kolmikymmenvuotisen uran Lavalin yliopistossa. 1980-luvun loppupuolella hän keskittyi pianistina toimimisessaan kamarimusiikkiin sekä 1800–1900-lukujen kanadalaiseen pianomusiikkiin. Hän levytti lukuisien säveltäjien teoksia viulisti Liliane Garnier-Lesagen kanssa. Hänen oppilaidensa joukossa oli Jacinthe Couture. 
Vuonna 2005 Lavalin yliopiston musiikin preppauskoulu nimettiin Globenskin mukaan.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  The Canadian Encyclopedia: Anna-Marie Globenski


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Puola

 |

 |
**Petri Knape** on suomalainen virkamies ja Suomen sisäministeriön kansallisen turvallisuuden yksikön johtaja.

Koulutus
--------

Petri Knape on koulutukseltaan oikeustieteen kandidaatti.

Virkaura
--------

Petri Knape on tehnyt pääosan virkaurastaan Suojelupoliisin johdossa sekä strategisena että operatiivisena apulaispäällikkönä. Ennen Suojelupoliisia hän työskenteli pitkään Keskusrikospoliisissa talousrikostorjunnan tehtävissä. Knape on myös toiminut kansainvälisissä tehtävissä Interpolin pääsihteeristössä Lyonissa Ranskassa. Suojelupoliisin siirtyessä vuonna 2016 Poliisihallituksen alaisuudesta suoraan sisäministeriön alaisuuteen, Knape siirtyi virkavapaalle sisäministeriöön määräaikaiseksi poliisijohtajaksi valmistelemaan siviilitiedustelulakia. Ministeriössä Knape toimii suoraan kansliapäällikkö Ilkka Salmen alaisuudessa.

Lähteet
-------

1. ↑  Yhteystiedot – Sisäministeriö *Sisäministeriö*.  30.9.2019. Viitattu 30.9.2019.
2. ↑  Suojelupoliisin Petri Knape siirtyy sisäministeriöön – Ilta-Sanomat *Ilta-Sanomat*.  15.6.2016. Viitattu 30.9.2019.
3. ↑  Supon apulaispäällikkö Petri Knape siirtyy sisäministeriöön – Sisäministeriö *Sisäministeriö*.  15.6.2016. Viitattu 30.9.2019.
John Stappin USAF:n palveluskuva.
**John Paul Stapp** (11. heinäkuuta, 1910 Bahia, Brasilia – 13. marraskuuta, 1999 Alamogordo, USA) oli sekä yhdysvaltalainen lääkäri että sotilashenkilö. Ilmavoimien everstin arvoisena hän teki kiihtyvyyskokeen, testatakseen voiko ihminen selviytyä hengissä rajusta kiihtyvyydestä. Sellainen seuraa esimerkiksi lentäjän joutuessa turvautumaan heittoistuimeen suuresta lentonopeudesta.

Eversti Stapp loukkaantui rajun kiihtyvyyden ja suurten G-voimien (suurin kiihtyvyys oli 46.2 G) vaikutuksesta, muttei vakavasti. Stapp suoritti kokeensa rakettikäytöisellä vauhtikelkalla vuonna 1954. Stapp'in rakettikelkka oli kuomuton eli avonainen ja täysin suojaamaton. Kelkan nopeudeksi saatiin 632 mailia tunnissa eli 1 017 km/h. John Paul Stapp saikin tästä nimityksen: "Nopein mies maan päällä". Rakettikelkka kiihtyi 1,5 sekunnissa yli 1 000 km/h nopeuteen, vain 1 100 metrin mittaiselta radalta. Kelkka pysäytettiin vesijarrujen avulla.

Stapp vaikutti tuolloin uuden tieteenalan, avaruuslääketieteen, kehittymiseen merkittävästi. Koulutuspätevyydeltään John Stapp oli lääketieteen tohtori. Stapp oli toiminut myös vaikuttamalla muun muassa Joseph Kittingerin taustavoimana.

Eversti, tohtori J.P. Stapp'in käyttämä rakettikelkka.

Lähteet
-------

* Popp, Georg & Pleticha, Heinrich: *Miljoona Vuotta - Viisi sekuntia* (*Wir leben seit fünf sekunden*, alk. saks. 1958, Arena-Verlag. Würzburg, Länsi-Saksa, suom. Aarno Peromies), Wsoy, 1962

### Viitteet

1. ↑  Martin, Douglas: John Paul Stapp, 89, Is Dead; 'The Fastest Man on Earth' *nytimes.com*.  16.11.1999. Viitattu 21.8.2013. (englanniksi)
2. ↑  Popp & Pleticha: s. 272–275

Aiheesta muualla
----------------

* Fastest Man on Earth- John Paul Stapp ejectionsite.com (englanniksi)
* Badass of the Week: John Paul Stapp badassoftheweek.com (englanniksi)
* Stapp: History stapp.org
* International Space Hall of Fame nmspacemuseum.org (englanniksi)
* National Aviation Hall of Fame (Arkistoitu – Internet Archive) nationalaviation.org (englanniksi)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC

 |

 |
**Anna Alapuro** (s. 1953 Valkeala) on suomalainen taidegraafikko.

Anna Alapuro syntyi Valkealassa ja kasvoi Helsingissä. Hän opiskeli 1976–1979 Lahden taidekoulussa ja 1980–1981 Unkarin kuvataideyliopistossa sekä vielä vuonna 1997 Lahden taideinstituutissa.

Alapuron töitä oli esillä jo vuonna 1979 Helsingin taidehallin nuorten näyttelyssä. Sen jälkeen hänen töitään on ollut kymmenissä ryhmä- ja yksityisnäyttelyissä. Alapurolla on ollut yksityisnäyttelyitä muun muassa Lönnströmin taidemuseossa (2006), Hiekan taidemuseossa (2008), Imatran taidemuseossa (2010) ja Tampereen taidemuseossa (2020).

Alapuro käyttää teoksissaan erityisti työlästä carborundum-tekniikkaa, mutta hän on käyttänyt myös litografiaa, serigrafiaa ja monotypiaa. Alapuron teoksissa tunnusomaista on sarjallisuus. *Koski*-sarjassa (2015) hän kuvaa kotikaupunkinsa Tampereen Tammerkoskea ympäristöineen ja yksityiskohtineen, ja *Virtauksia*-sarja puolestaan on saanut innoituksensa Pietarin koristeellisista viemärinkansista. Pietarin lisäksi Alapuro on saanut inspiraatoita muiltakin ulkomaanmatkoiltaan ja muista kulttuureista.

Alapuron teokset sijoittuvat usein abstraktin ja esittävän taiteen välimaastoon. Teoksissa lähtökohtina ovat usein arkipäiväiset esineet, rakennukset ja maisemat, jotka on abstrahoitu graafiisiksi aiheiksi ja kuvioiksi. Alapuro käyttää taiteessaan varsin hehkuvia ja intensiivisiä värejä.

Alapurolle myönnettiin taiteilijaeläke vuonna 2017.

Lähteet
-------

1. 1 2  Anna Alapuro CV *annaalapuro.com*. Viitattu 8.2.2020.
2. 1 2 3  Anna Alapuron värikylläistä grafiikkaa  31.1.2020. Tampereen taidemuseo.  Arkistoitu 13.8.2020. Viitattu 8.2.2020.
3. ↑  Taiteilijaeläkkeiden saajissa eniten muusikoita, säveltäjiä ja kuvataiteilijoita *Taiteen edistämiskeskus (Taike)*.  30.3.2017.  Arkistoitu 6.3.2022. Viitattu 6.3.2022.

Aiheesta muualla
----------------

* Alapuron kotisivut
**Olha Vitalijivna Stefanišyna** (ukr. Ольга Віталіївна Стефанішина; s. 29. lokakuuta 1985) on ukrainalainen lakimies ja virkamies, joka on toiminut Ukrainan eurooppalaisen ja euroatlanttisen integraation varapääministerinä kesäkuusta 2020 lähtien.

Stefanišyna syntyi Odessassa. Hän opiskeli Kiovan kansallisessa yliopistossa kansainvälistä oikeutta ja valmistui vuonna 2008. Vuosina 2010–2015 hän työskenteli Ukrainan oikeusministeriön kansainvälisen oikeuden ja eurooppalaisen integraation osaston varajohtajana. Vuosina 2017–2019 hän toimi Ukrainan hallituksen eurooppalaisen ja euroatlanttisen integraation osaston johtajana. Vuoden 2019 parlamenttivaaleissa hän oli ehdolla Ukrainan parlamenttiin eli Verh’ovna Radaan Hroismanin ukrainalainen strategia -puolueen listan 25:ntenä, muttei tullut valituksi. Kesäkuussa 2020 hänet nimitettiin eurooppalaisen ja euroatlanttisen integraation varapääministeriksi.

Lähteet
-------

1. ↑  Стефанішина Ольга Віталіївна *kmu.gov.ua*.  Arkistoitu 20.2.2023. Viitattu 20.2.2023. (ukrainaksi)
2. ↑  Стефанішина Ольга Віталіївна *LB.ua*.  Arkistoitu 20.2.2023. Viitattu 20.2.2023. (ukrainaksi)
**Olhavanlahti** (ven. Во́лховская губа́, *Volhovskaja Guba*) on Venäjällä Leningradin alueella Laatokan etelärannassa sijaitseva leveäsuinen lahti.

Maantietoa
----------

Olhavanlahden suu erottuu Laatokan rannikolla lännessä Ptinovin saaren (остров Птинов) Voronovin (Мыс Воронов) pohjoiskärjestä ja idässä Šurjagsi Nosin (Шурягский Нос) niemeen. Niemien välimatkasta saadaan lahdensuun leveydeksi 29 kilometriä. Lahti on niemenkärjistä mitattuna 19 kilometriä pitkä.

Laatokan etelärannikolla on yleistä, että sen rannat ovat matalia ja tasaisia. Järven pohja muodostuu täällä hiekasta, savesta ja mudasta. Hiekkapohjan joukosta pilkistää kivikoita. Lahden keskellä on 12–20 metriä syvää ja lahden keskisyvyys on noin 8 metriä. Vedessä 10 metrin syvyyskäyrä kulkee 5–20 kilometrin päässä rannasta ja 5 metrin syvyyskäyrä noin viiden kilometrin päässä. Lahden länsiranta on itäistä matalampaa, sillä itärannassa kulkee viiden metrin käyrä 2–3 kilometrin päässä. Laatokan vedenpintaa ei säännöstellä ja se voi vaihdella luontaisesti eri vuodenaikoina 1,2 metriä.

Pohjoistuulella lahteen muodostuu korkeita aaltoja. Laivojen liikenteelle on vuosina 1861—1866 rakennettu Laatokan kanava (ven. Новоладожский канал, *Novoladožski kanal*), joka on riittävän leveä ja syvä nykyaikaiselle proomuliikenteelle. Laatokan vanha kanava (ven. Староладожский канал, *Staroladožski kanal*) rakennettiin vuosina 1719—1731 ei kelpaa kaupalliselle liikenteelle, sillä se on ruoppaamatta jätettynä liian matala ja tietyillä osuuksilla se on aivan tukossa. Laivat kulkevat kanavan lisäksi Olhavanjoella, joka laskee lahteen. Se on purjehduskelpoinen Ilmajärvelle asti. Myös Säsjokea voi nousta ylös, mutta vain sen alajuoksulla. Kolmas lahteen laskeva joki on esimerkiksi Voronežka, joka on pieni joki.

Lähteet
-------

### Huomioita

1. 1 2 3  Asia katsottu ja mitattu Internetin karttapalveluista kuten esimerkiksi Google Earth, GeoMixer tai ACME.
2. 1 2  Asia on luettu venäjänkielisen Wikipedian artikkelista ru:Волховская губа.
3. ↑  Asia on luettu venäjänkielisen Wikipedian artikkelista ru:Птинов.
4. ↑  Asia on luettu venäjänkielisen Wikipedian artikkelista ru:Шурягский Нос.

### Viitteet

1. ↑  Kuusisto, Esko: Luoteis-Venäjä on vetten Venäjä.  *Vesitalous*, 2006, 47. vsk, nro 5, s. 7–10. Helsinki:  Ympäristöviestintä YVT Oy. ISSN 0505-3838. Artikkelin verkkoversio (PDF). Viitattu 19.2.2022.
2. 1 2  Общая характеристика (Arkistoitu – Internet Archive) (suom. *Yleispiirteet*), Деревня Кобона (suom. *Kabonan kylä*), Viitattu 9.2.2022 (venäjäksi)
3. 1 2 3  Лоция Ладожского озера - Южный берег Ладожского озера *rivermaps.ru*.  Arkistoitu 9.2.2022. Viitattu 9.2.2022. (venäjäksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Ladoga (Laatokka), tietoa veneilijöille (ru)
* Волховская губа (Olhavanlahden merikortti)
Vanha Tuusulantie Mätäkivenmäen kohdalla.
Muistomerkki Vanhan Tuusulantien varressa Mätäkivenmäellä Helsingin olympiakisojen 1952 maratonjuoksun kääntöpaikalla.
**Mätäkivenmäki** on metsäinen kukkula, joka sijaitsee Tuusulan eteläosassa, Helsingistä Hyrylään johtavan moottoritien eli Tuusulanväylän itäpuolella. Se kohoaa noin 80 metrin korkeuteen merenpinnasta ja 30 metriä ympäristöstään. Alue on nykyisin yleistä ulkoilualuetta, jolle on rakennettu polkuverkosto. Suurin osa alueesta on kovaa hiekka- tai kangaspohjaa, mutta kivikoita ja suomaastoakin siellä on. Mätäkivenmäen alue on myös merkittävä pohjavesialue.

Alueella sijaitsee myös Firan hiekkakuoppa, johon on rakennettu motocrossrata sekä muutama hyppyri. Vuonna 1995 päätettiin, ettei kuoppaa saa käyttää motocross-ajeluun, mutta päätös kumottiin. Tuusulan kunta pystytti vuonna 2008–2009 alueelle Moottorikäyttöisellä ajoneuvolla ajo kielletty -liikennemerkkejä, jotka luultavasti harrastajat poistivat hyvin pian.*lähde?*

Paikan nimi johtuu alueella tien varressa aikoinaan olleesta suuresta rapakivilohkareesta, joka kuitenkin räjäytettiin 1920-luvulla tietä levennettäessä.

Vanha Tuusulantie kulkee mäen yli läheltä sen korkeinta kohtaa. Moottoritien valmistuttua se jäi sivutieksi, mutta alkujaan se on ollut osa jo 1600-luvulla Helsingistä Hämeenlinnaan johtanutta päätietä ja vielä 1950-luvulla osa valtateitä 4 ja 5. Menneinä aikoina, varsinkin 1800-luvulla, Mätäkivenmäellä oli pelottava maine Helsingin–Hämeenlinnan tien vaarallisimpana kohtana, jossa maantierosvojen kerrottiin usein ryöstävän tiellä kulkijoita, varsinkin kaupungista kauppamatkoilta palaavia maalaisia.

Vuoden 1952 olympialaisissa maratonjuoksun reitti kulki Helsingin olympiastadionilta Tuusulantielle, sitä pitkin Mätäkivenmäen rinteeseen ja takaisin stadionille. Juoksun kääntöpaikalle on tien varteen pystytetty kivinen muistomerkki.*lähde?*

Lähteet
-------

1. 1 2  Peltovuori, Risto O.: *Suur-Tuusulan historia 2, Seurakunnan perustamisesta Suomen sotaan 1643–1808*. Tuusulan kunta, 1975. ISBN 951-99058-4-7.
Mässkär

|  |  |
| --- | --- |
| Sijainti | 
PietarsaariPohjanmaaSuomi |
| Merialue | 
Pohjanlahti |
| Korkein kohta | 
22,5 m |
| Pinta-ala | 
0,35 km² |

Väestö| Luokitus | 
Valtakunnallisesti merkittävä rakennettu kulttuuriympäristöView and modify data on Wikidata  |

muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa WikidataaTietolaatikon dokumentaatioNäytä Wikidatasta tulevat arvot

**Mässkär** on Pohjanmaan rannikolla Pietarsaaren edustalla sijaitseva noin 35 hehtaarin kokoinen saari. Saarella sijaitsee tunnusmajakka ja entinen luotsiasema. Mäskärin kalliot tulivat esiin maankohoamisen ansiosta ensimmäisen kerran 700 eaa. Saarella on kallioita mutta myös reheviä lehtoja. Saarta käytettiin alun perin kalastustukikohtana ja karjan laiduntamiseen. Lampaiden laiduntaminen saarella päättyi 1950-luvulla ja tämän jälkeen saarelle alettiin rakentaa kesämökkejä joita on nykyisin noin 50 kappaletta.

Tunnusmajakka
-------------

Ensimmäinen tunnusmajakka Mässkärille pystytettiin 1700-luvun alussa. Majakka purettiin Krimin sodan aikaan. Nykyinen puinen tunnusmajakka on rakennettu 1856 samaan aikaan kun saarelle rakennettiin luotsitupa. Kuusikulmainen tunnusmajakka on punainen, katto on musta.

Luotsiasema
-----------

Vuonna 1858 rakennettu luotsitupa korvattiin 1956–1958 rakennetulla luotsiasemalla jossa toimi myös merivartioasema. Merivartioasema siirtyi pois 1991 ja vuonna 1994 myös luotsiasema siirtyi Alholmaan. Entisellä luotsiasemalla toimii nykyisin *Mässkärin Luontoasema* jota ylläpitää *Föreningen Mässkärs lotsstation r.f.*-yhdistys. Luontoasemalla on kahvila-ravintola, majoitustiloja, saunaosasto ja kokoustiloja. Luontoasemalla on vakinainen miehitys toukokuusta elokuulle, muina aikoina se on käytössä sopimuksen mukaan. Saarella on myös luontopolku opasteineen.

Lähteet
-------

* Storbjörk, Nicklas: *Pietarsaari tammikuusta joulukuuhun*. Wester Media Group Oy Ab 2013.

### Viitteet

1. 1 2   Storbjörk 2013, s. 22
2. ↑  Mässkärin historiaa
3. ↑  Mässkär yleistä tietoa
**Nanjing Automobile** on 1947 perustettu Kiinan vanhin autonvalmistaja Jiangshun maakunnassa. Sen omistajiin kuuluvat Yuejin Automobile Group (52,99%), Jiangsu Provincial Guoxin Asset Management Co. ja Jiangsu Communication Industry Co. jolle se siirtyi 2003 Yuejin Automobile Group in Jiangsu, and China Huarong Asset Management Companyn, China Cinda Asset Management Co:n osuuksin pääomien uudelleen järjestelyssä. Omistuksestaan luopuneet yhtiöt ovat hoitamattomien lainojen hallitsemiseen perustettuja valtionyhtiöitä.

2001 Shanghai Automotive Industry Corporation (SAIC) ja Nanjing Automobile suunnittelivat fuusiota, mikä keskeytyi siihen, että Kiinan keskushallinto siirsi Yuejin Automobile Groupin hallinnon Jiangsun maakuntahallinnolle, joka pyrkii järjestämään autotuotantoa alueperiaatteelle. 

Muita Jianshussa olevia autonvalmistajia ovat linja-autoja yhteistyössä Mercedes-Benzin kanssa yhteisyritys valmistava Yangzhou Yaxing ja Changzhou Bus Co, jolla on niin ikään linja-autojen valmistusyhteistyötä Ivecon kanssa sekä Chunlan Automobile Co. Kaiken kaikkiaan Kiinassa on noin 120 ajoneuvonvalmistajaa, joiden järjestäytymistä konserneiksi ja yhteisyrityksiksi Kiinan keskushallinto toivoo.

2003 Nanjing Automobilen tuotantokapasiteetti oli 180 000 Nanjing Iveco, Yuejin Light Truck Co ja Nanjing Fiat -yhteisyrityksiin perustuvaa kuorma- ja henkilöautoa.

2005 Nanjing Automobile osti 22. heinäkuuta voitettuaan tarjouskilpailun shanghailaisen SAICin kanssa brittiläisen Roverin sekä ilmoitti valmistavansa yhdessä General Motorsin kopioinnista epäilemän Cheryn kanssa 200 miljoonan Yhdysvaltain dollarin arvoisella tehtaalla vuoteen 2010 mennessä 40 000 kevyttä kuorma-autoa omalla tavaramerkillään Venäjällä.

Chery Automobile aikoo tuottaa Venäjällä myös Fengyun-merkkisiä SEAT Toledoa muistuttavia sedaneita ja Tiggo-autoja noin 6500 kappaletta vuosittain ensi vuodesta alkaen.

Nanjing Automobilella on Kiinassa 16 000 työntekijää ja sen tarkoituksena on valmistaa 300 000 autoa vuosittain. 22. heinäkuuta 2005 Nanjing Automobile osti brittiläisen MG Roverin.

Aiheesta muualla
----------------

* Yhtiön kotisivut (Arkistoitu – Internet Archive)
**Nandut** ovat nandulintujen lahkoon kuuluvia suuria lentokyvyttömiä lintuja. Ne elävät luonnonvaraisina Etelä-Amerikassa.

Nandut ovat moniavioisia, ja koiraat kosiskelevat kahdesta kahteentoista naarasta. Parittelun jälkeen koiras rakentaa pesän, jonne jokainen naaras munii omat munansa. Koiras hautoo 10–60 munaa, ja kun ensimmäinen muna on kuoriutunut muut kuoriutuvat vähintään 36 tunnin kuluessa ensimmäisen kuoriutumisesta. Sillä aikaa kun koiras hautoo, naaraat voivat lähteä pois ja paritella muiden koiraiden kanssa. Kun koiras huolehtii poikasista, se hyökkää kaikkien poikasia lähestyvien kimppuun, myös ihmisten ja naarasnandujen.

Nandut ovat kaikkiruokaisia ja pitävät leveälehtisistä kasveista, mutta syövät myös siemeniä, juuria, hedelmiä, hyönteisiä ja pieniä selkärankaisia.

Nanduilla on vain kolme varvasta. Niinpä ne voivat juosta nopeammin kuin jos niillä olisi neljä varvasta.

Nanduihin kuuluu kaksi lajia, nandu ja patagoniannandu.

Nandun kasvatus
---------------

Nanduja kasvatetaan Pohjois-Amerikassa ja Euroopassa (kuten myös emuja ja strutseja). Niistä käytetään lähinnä liha ja munat, mutta nanduöljyä käytetään myös kosmetiikkaan ja saippuoihin.

Lähteet
-------

1. ↑  Rheiformes *Integrated Taxonomic Information System*. Viitattu 2.2.2018. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Videoita nanduista Internet Bird Collection

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Taksonitunnisteet | 
* Wikidata: Q19171
* Wikispecies: Rhea
* ADW: Rhea
* BOLD: 4614
* CoL: 78GM
* EoL: 28487
* EPPO: 1RHEAG
* Fossilworks: 83729
* GBIF: 2495164
* iNaturalist: 20511
* ITIS: 174378
* NBN: NHMSYS0020930434
* NCBI: 8796

 |

 |
**Kosto rajan takaa** (engl. *The Wraith*) on vuonna 1986 ensi-iltansa saanut yhdysvaltalainen tieteiselokuva. Elokuvan on ohjannut ja käsikirjoittanut Mike Marvin. Pääosissa näyttelivät Charlie Sheen, Nick Cassavetes ja Sherilyn Fenn.

Suomessa elokuvan ensi-ilta esiteltiin MTV3:lle 20. huhtikuuta 1993.

Juoni
-----

Packard ja hänen jenginsä hallitsevat ja samalla myös terrorisoivat Arizonan aavikkokaupunkia, jossa he pakottavat ihmisiä kilpailemaan heitä vastaan "voittaakseen" autot itselleen. Yksi kilpailijoista, Jamie, kokee kuitenkin karun kohtalon, kun hän on viettämässä aikaa tyttöystävänsä Kerin kanssa. Packard haastaa Jamien kisaan, jonka hän myös voittaa epärehellisen keinoin. Packard vie auton ja antaa nuorukaisen kävellä tyttöystävänsä kanssa takaisin kotiin. Myöhemmin samana iltana Packard käy kuitenkin murhaamassa Jamien ja vie naisen itselleen. Kaksi päivää myöhemmin kaupunkiin ilmestyy nuorikainen nimeltä Jake Kesey. Hän ystävystyy Kerin ja Jamien veljen Billin kanssa. Samalla kaupunkiin on ilmestynyt salaperäinen henkilö, joka haastaa autollaan Packardin jengin yksitelleen kisoihin, joista vain toinen selviää hengissä.

Rooleissa
---------

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
|  Charlie Sheen  | … |  Jake Kesey/The Wraith
  |
|  Nick Cassavetes  | … |  Packard Walsh
  |
|  Sherilyn Fenn  | … |  Keri Johnson
  |
|  Randy Quaid  | … |  Sheriffi Loomis
  |
|  Matthew Barry  | … |  Billy Hankins
  |
|  David Sherrill  | … |  Skank
  |
|  Jamie Bozian  | … |  Gutterboy
  |
|  Clint Howard  | … |  Rughead
  |
|  Griffin O'Neal  | … |  Oggie
  |
|  Chris Nash  | … |  Minty
  |
|  Vickie Benson  | … |  tarjoilija
  |
|  Peder Melhuse  | … |  Murphy
  |
|  Jeffrey Sudzin  | … |  Redd
  |
|  Christopher Bradley  | … |  Jamie Henkins
  |

Lähteet
-------

1. ↑  *The Wraith* Elonetissä. Viitattu 6.3.2011.
Kostianvirran laskukohta Mallasveteen.
Kostianvirtaa itään Onkkaalantien sillalta.
**Kostianvirta** on Kokemäenjoen vesistöön kuuluva joki, joka sijaitsee Pirkanmaalla Pälkäneen kirkonkylässä. Sitä pitkin Pälkänevesi laskee Mallasveteen. Koska molempien järvien keskivedenkorkeus on noin 84 metriä merenpinnasta, Kostianvirran virtaussuunta vaihtuu toisinaan, erityisesti keväisten sulamisvesien vaikutuksesta.

Kostianvirran kautta kulkee laivaväylä, jolta on yhteydet Pälkäneveden ja Jouttesselän kautta Aitoon kylään sekä Mallasveden kautta Längelmäveden reitille, Hauhon reitille ja Valkeakoskelle. Laivareitti avattiin, kun joki oli ensi ruopattu nykyisen kaltaiseen kuntoon.

Synty
-----

Ennen vuotta 1604 Kostianvirran kohdalla oli pieni Hykiänkoski, mutta pääosa Pälkäneveden, Vesijärven ja Längelmäveden vesistä laski Roineeseen Kangasalla sijainneen Sarsanvirran kautta. Toukokuussa 1604 vesi uursi Hykiänkosken paikalle suuremman uoman, ja Pälkäneveden pinta laski useita metrejä Mallasveden tasolle. Myös Längelmäveden pinta aleni, joskin vähemmän, ja se alkoi laskea entisen salmen paikalle syntyneen Iharinkosken kautta Pälkäneveteen. Tämän takia Sarsanvirta kuivui yhdessä yössä 10. kesäkuuta 1604.

Kostianvirran taistelu
----------------------

*Pääartikkeli: Kostianvirran taistelu*
Lokakuussa 1713 käytiin Kostianvirran rannoilla Suureen Pohjan sotaan liittyvä Kostianvirran taistelu, jossa Fjodor Apraksinin johtama Venäjän armeija löi Carl Gustaf Armfeltin johtaman Ruotsin armeijan, ja isoviha alkoi. Venäläiset pitävät Kostianvirran taistelua sodan ratkaisutaisteluna, vaikka vielä helmikuussa 1714 käytiin Isossakyrössä Napuen taistelu.

Lähteet
-------

1. ↑  Kostianvirta, Pälkäne (sijainti maastokartalla) *Karttapaikka*. Helsinki:  Maanmittauslaitos. Viitattu 9.10.2019.
2. 1 2  Mäntylä, Jorma: Sarsan maisema mullistui yhdessä yössä *Tiede-lehti 4/2004*.  2004. Viitattu 15.6.2016.
3. ↑  Riihimäki, Irene: Sydän-Hämeen Lehti: Juhla, jota on odotettu 56 vuotta *shl.fi*.  Kesäkuu 16, 2014 17:08. Viitattu 21.7.2014.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Kostianvirta** Wikimedia Commonsissa

* Hurskainen, Tarmo: Kostianvirta, 2006
* Kostianvirran esittely ja kuvia
* Lisätietoa Kostianvirran taistelusta (Arkistoitu – Internet Archive)
Ripsa Koskinen-Papunen heinäkuussa 2015.
**Ripsa Koskinen-Papunen** (s. 22. huhtikuuta 1967) on MTV3:n uutisankkuri, toimittaja ja juontaja.

Koskinen-Papunen aloitti työnsä MTV3:n uutisankkurina vuonna 1991, kun hän oli valmistunut valtiotieteiden maisteriksi. Koskinen-Papunen toimii nykyisinkin uutisankkurina, mutta sen ohella hän on marraskuusta 2021 lähtien ollut MTV:n Viiden jälkeen -ohjelman juontaja.

MTV-uransa alussa Koskinen-Papunen esiintyi *Seitsemän uutisissa* ja myös *Kymmenen uutisissa*. Lisäksi hän teki juttuja uutisiin ja *Mediauutisiin*.

Vuosina 2003–2004 Koskinen-Papunen juonsi *Huomenta Suomea*, minkä jälkeen hän oli jälleen uutisankkurina syksyn ajan. Vuosina 2005–2014 hän juonsi ja teki juttuja suosittuun ja palkittuun *45 minuuttia* -ajankohtaisohjelmaan. Tuolloin hän teki uutisankkurin töitä vain kesäisin *45 minuuttia* -ohjelman ollessa kesätauolla.

MTVllä Koskinen-Papunen on juontanut myös lukuisia television erikoislähetyksiä kuten hyväntekeväisyysgaaloja, Linnan juhlia sekä Suuri Journalistipalkinto -gaaloja. Lisäksi hän on tehnyt TV-dokumentteja. Paljon kiitosta saanut, vakavasti loukkaantuneen nuoren tytön selviytymistarina *Ratikkaa vahvempi tyttö* näytettiin ensimmäisen kerran syksyllä 2012. Kouran kunniamaininnalla palkittu dokumentti *Kyynelten saari* (2013) puolestaan kertoo Sri Lankassa kovia kokeneen suomalaisnaisen vaikeasta taistelusta saada pahantekijät oikeuden eteen maassa, jossa naisten asema on erittäin huono.

Toukokuussa 2015 näytettiin Koskinen-Papusen dokumentti nimeltä *Yksinäisyyden yllättämät*. Dokumentissä viisi eri-ikäistä ja eri tavalla yksinäistä suomalaista kertoo avoimesti, miksi heistä on tullut yksinäisiä ja miten yksinäisyyden kanssa voi elää. Isänpäivänä 2015 esitettiin Koskinen-Papusen dokumentti *Lainsuojaton isä*. Dokumentti kertoo entisen liigakiekkoilija Mikael Jämsäsen sitkeästä ja monimutkaisesta isyystaistelusta. Dokumentissa seurattiin kuuden vuoden ajan, kuinka Jämsänen taisteli biologisen isyytensä vahvistamiseksi ja vanhentuneen isyyslain muuttamiseksi.

Ennen kevään 2019 eduskuntavaaleja Koskinen-Papunen teki pidetyn *Vapaalla Ripsan kanssa* -sarjan, jossa hän tapasi eduskuntapuolueiden puheenjohtajat vapaa-ajalla. Sarja kuului MTV Uutisten vaaliohjelmiin ja se toi vaaliväittelyiden vastapainona esiin minkälaisia ihmisiä puoluejohtajat ovat poliitikon roolin takana.

Koskinen-Papunen on ennen televisiouraansa toiminut muun muassa radiotoimittajana. Hän on työskennellyt Radio Etelän Äänessä, Radio Ykkösessä*lähde?* ja Radio Cityssä uutistoimittajana sekä tehnyt Yleisradion Lahden radiolle nuortenohjelmaa. Hänellä on myös cameorooli MTV:n jännityssarjassa *Ratamo*.

Ripsa Koskinen-Papunen on kouluttautunut myös personal traineriksi ja hyvinvointivalmentajaksi.

Teokset
-------

* *Ripsaus parempaa elämää: Vaivattomia vinkkejä hyvinvoinnin lisäämiseksi*. Kuvat: Jari Kivelä. Piirrokset: Atte Kalke. Helsinki: Tammi, 2021. ISBN 978-952-04-2310-0.

Lähteet
-------

1. ↑  Elonet *elonet.fi*. Viitattu 29.6.2016.
2. ↑  Iltalehti: Radio City jää historiaan
3. ↑  MTV3 Internet: Ripsa Koskinen-Papunen eläytyy iloihin ja suruihin
**Riot-E** eli **Riot Entertainment Ltd** oli vuosina 2000–2002 toiminut suomalainen mobiiliviihteeseen erikoistunut IT-alan yhtiö, jonka työntekijät tulivat tunnetuksi kalliista elämäntyylistä ja Helsingin Unioninkadulla sijainneen pääkonttorin vauhdikkaista juhlista. Riskirahoitusta yhtiöllä oli yli 20 miljoonaa euroa, ja sijoittajien joukossa olivat muun muassa Nokia ja Rupert Murdochin News Corporation. Yhtiöllä oli parhaimmillaan sivukonttorit jokaisessa maanosassa sekä henkilöstöä noin 100.

Yhtiö sai neuvotelluksi merkittäviä edustussopimuksia muun muassa *Taru sormusten herrasta-*, *Hämähäkkimies-* ja *Bridget Jones* -peliensä sisällöksi. Niitä ei kuitenkaan kyetty hyödyntämään, sillä tuotetut lähinnä tekstiviestipohjaiset kännykkäpelit eivät tuottaneet riittävästi. Yhtiö ajautui konkurssiin 19. marraskuuta 2002. Yhtiön slogan oli "Riot-E We don’t make games, we create riots".

Myöhemmin osa yhtiön perustajista teki yhtiöstä elokuvan *Riot-On!*, jossa kuvattiin yhtiön hulppeaa rahankäyttöä ja juhlimista.

Katso myös
----------

* IT-kupla

Lähteet
-------

* Kuorikoski, Juho: *Sinivalkoinen pelikirja – Suomen pelialan kronikka 1984–2014*. Saarijärvi: Fobos Kustannus, 2014. ISBN 978-952-67937-1-9.

### Viitteet

1. ↑
2. 1 2 3  Kuorikoski 2014, s. 64–65.

Aiheesta muualla
----------------

* City, Mellakka mobiilibisneksessä
* Digitoday: Pääomasijoittaja tarkastaa Riot-E:n tilit
*Tämä artikkeli käsittelee yhdysvaltalaista käsitettä. Helsinkiläisestä myös nimeä Lost Cause käyttäneestä yhtyeestä kerrotaan sivulla Loost Koos.*
United Daughters of the Confederacy -järjestön jäseniä Konfederaation muistomerkin luona Floridassa vuonna 1915.
**The Lost Cause of the Confederacy**, lyhyemmin **Lost Cause**, on yhdysvaltalainen näennäishistoriallinen mytologia, joka väittää, että Konfederaation syyt ja motiivit Yhdysvaltain sisällissodan aikana olivat oikeudenmukaisia ja kunniallisia, eivätkä ne johtuneet pyrkimyksistä orjuuden säilyttämiseksi.

Lost Causen kannattajat ylistävät tyypillisesti eteläisen Yhdysvaltain perinteistä kunnia- ja ritarikulttuuria. He väittävät, että orjuutettuja ihmisiä kohdeltiin hyvin, ja kiistävät, että heidän olotilansa olisi ollut sodan keskeinen syy. Sen sijaan he näkevät sodan "osavaltioiden oikeuksien" puolustamisena suojellakseen maataloustalouttaan "pohjoiselta aggressiolta". Unionin voitto selitetään siten sen suuremman koon ja teollisen vaurauden seurauksena, kun taas konfederaation puolestaan kuvataan olleen moraalisesti ylempi ja omanneen sotilaallisesti paremmat taidot.

Lähteet
-------

1. ↑  The Lost Cause: Definition and Origins
2. ↑  The Confederacy Was Built on Slavery. How Can So Many Southern Whites Think Otherwise?
3. ↑  Five Myths About the Lost Cause
4. ↑  Confederate Symbols Are Making Way for Better Things
5. ↑  *The False Cause: Fraud, Fabrication, and White Supremacy In Confederate Memory*

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Lost Cause of the Confederacy
S/S Wellamo lokakuussa 1970 Katajanokalla odottamassa romutusta *Örnen*-nimisenä.
**S/S Wellamo** (III) rakennettiin vuonna 1927 A/S Kjøbenhavns Flydedok & Skibsværftillä Suomen Höyrylaiva Oy:lle. Höyrylaiva Wellamo oli toinen samanniminen laiva yhtiön laivastossa, ensimmäinen Wellamo oli upotettu vuonna 1916. Wellamo suunniteltiin S/S Ariadnen pariksi Helsinki–Tallinna–Stettin-linjalle sekä kulkemaan Lyypekin ja Helsingin väliä. Vuonna 1931 S/S Oberonin haaksirikon jälkeen Wellamo siirtyi Helsinki–Kööpenhamina–Hull-reitille.

Toisen maailmansodan jälkeen 1945 Wellamo muutettiin öljylämmitteiseksi ja samalla varustettiin tutkalla − toisena suomalaisena aluksena. Wellamon suurta matkustajakapasiteettia tarvittiin kipeästi sodan jälkeen Turku–Maarianhamina–Tukholma-linjalla, mistä se siirtyi vuonna 1960 Helsinki–Travemünde-reitille sieltä poistuneen S/S Oihonnan tilalle.

Wellamo matkasi Tallinnaan 9. heinäkuuta 1965 ensimmäisenä suomalaisena matkustajalaivana toisen maailmansodan jälkeen.

Suomen Höyrylaiva Oy:n (SHO) M/S Finlandian uudistamisen valmistuminen Helsinki–Travemünde-linjalle teki Wellamon tarpeettomaksi ja vuoden 1966 purjehduskausi jäi laivan viimeiseksi SHO:n omistuksessa. Syyskuussa 1966 Wellamo laitettiin seisomaan Helsingissä, kunnes se myytiin lokakuussa 1967 M. Rauanheimo Oy:lle Kokkolaan.

Vuonna 1968 laiva kastettiin Ouluttareksi, ja se liikennöi Kokkolan ja Härnösandin välillä. Talvet 1967 ja 1968 alus toimi turistihotellina Härnösandissa. Laiva myytiin tammikuussa 1969 uudelleen Rederi AB Vasa-Umeålle. Toukokuussa uusi varustamo otti laivan vastaan ja kastoi sen S/S Örneniksi. Uudella nimellä laiva liikennöi kesän 1969 Vaasan ja Örnsköldsvikin välillä. Syyskuussa 1969 laiva myytiin Vasa Skrothandelille, joka myi sen eteenpäin Helsingin Romuliikkeelle purettavaksi Katajanokalla Helsingissä. Lokakuussa 1969 laiva saapui Helsinkiin. Talven 1969-1970 aikana laivan sisustus myytiin ja romuttaminen pääsi alkamaan keväällä 1970. Laivan kapteeninhytti otettiin romutuksen yhteydessä talteen ja se on museoituna Suomen merimuseossa Kotkassa.

S/S Wellamo (III):n pituus oli 80,01 metriä, leveys 12,23 metriä ja syväys 5,24 metriä. Laivan vetoisuus oli 1 944 bruttorekisteritonnia (890 nettorekisteritonnia) ja nopeus 13 solmua. Laivan kolmisylinterisen trippelihöyrykoneen teho oli 2 190 hevosvoimaa. Hyttipaikkoja oli I-luokassa 71 ja II-luokassa 106.

Katso myös
----------

* M/S Wellamo

Lähteet
-------

* Suomen Höyrylaiva Osakeyhtiön siirtolaislaivat – S/S Wellamo (III) (Arkistoitu – Internet Archive)

### Viitteet

1. ↑  HS 50-vuotta:Wellamo avasi suomalaisliikenteen Tallinnaan.  *Helsingin Sanomat*, 10.7.2015 (10.7.1965). Artikkelin verkkoversio. Viitattu 10.7.2015.

Aiheesta muualla
----------------

* Wellamo (3); www.turkusteamers.com
* S/S Wellamo; Fakta om Fartyg
**Rannan hallintopitäjä** (ruots. *Strand*) on keskiaikaisissa asiakirjoissa esiintyvä nimitys, jolla tarkoitetaan myöhempää Salon hallintopitäjää. Rannan perusti ilmeisesti kuningas Eerik Pommerilainen vuonna 1407 Suomeen tekemänsä matkan yhteydessä, jolloin hän teki maan asukkaiden kanssa verosopimuksen. Verosopimuksen ohella hän järjesti maan hallintoa myös muilta osin. Vuodelta 1413 on säilynyt verokirjaote, jossa Pohjanmaa on jaettu neljään suureen hallintopitäjään: Kyrössä on 160 taloa, Pietarsaaressa ja Mustasaaressa molemmissa 120 taloa sekä yhdeksi pitäjäksi merkityssä Kemissä ja Rannassa 20 ja 40 taloa. Kemin ja Rannan mainitseminen erikseen ennakoi ilmeisesti niiden tulevaa hallinnollista eroa. Myöhemmissä 1500-luvun alun asiakirjoissa Pohjanrannassa mainitaan kaksi hallintopitäjää Kemi ja Salo.
Tuolloin Salon hallintopitäjään kuuluivat laajat neljänneskunnat Ii, Liminka ja kaksi itse Salossa.

Lähteet
-------

* Raahen tienoon historia I, Pekka Toivanen, Aulis Forss 1990.
* Pohjois-Pohjanmaan ja Lapin historia II, Armas Luukko 1954.
Johan August Wahlberg
**Johan August Wahlberg** (9. lokakuuta 1810 Lagklarebäck, Ruotsi – 6. maaliskuuta 1856 Ngamijärvi, Betšuanamaa, nykypäivän Botswana) oli ruotsalainen luonnontutkija, lintutieteilijä ja tutkimusmatkailija.

Wahlberg aloitti opiskelun Uppsalassa vuonna 1829, opiskeli sitten jonkin aikaa kemiaa eräässä tukholmalaisessa apteekissa, minkä jälkeen hän opiskeli Tukholman Metsäinstituutissa ja Degebergin maatalousinstituutissa. Hän valmistui Metsäinstituutista 1834, jota ennen hän vuonna 1832 liittyi professori Carl Henrik Bohemanin seuraan, joka teki hyönteisten keruumatkan Norjaan. Vuosina 1833 ja 1834 Wahlberg matkusteli metsäasioissa Ruotsissa ja Saksassa. 1836 hän sai insinöörin viran Ruotsin maanmittauskonttorista.

Vuonna 1837 Ruotsin luonnonhistoriallinen museo etsi henkilöä tutkimusmatkalle Etelä-Afrikkaan ja Wahlberg hyväksyttiin. Hän saapui Kapkaupunkiin 1838 Ruotsin Tiedeakatemian rahoittamana ja keräsi suuren määrän luonnonhistoriallisia näytteitä, muun muassa 533 nisäkästä, 2 527 lintua, 480 sammakkoeläintä ja 5 000 hyönteislajia, jotka hän toimitti Ruotsiin 1840. Kesällä 1841 Wahlberg tutki Natalin kasvistoa ja eläimistöä ja teki retkiä myös muualle eteläiseen Afrikkaan. Hän palasi Kapkaupunkiin loppuvuonna 1844 ja lähetti keräämänsä näytteet Ruotsiin. 1845 hän matkusti takaisin kotimaahansa ja sai takaisin virkansa.

1853 Wahlberg palasi Afrikkaan ja saapui Kapkaupunkiin jouluna 1853, josta hän matkusti huhtikuussa 1854 Walvis Bayn kaupunkiin nykyiseen Namibiaan. Täällä hän liittyi Charles Anderssonin seurueeseen, joka lähti tutkimaan Ngamijärven seutua. Wahlberg osallistui norsujahtiin ja kuoli onnettomuudessa jäätyään haavoittuneen elefantin ruhjomaksi.

Samoihin aikoihin, 8. lokakuuta 1856, valitsi Tiedeakatemia hänet jäsenekseen, sillä viesti kuolemasta ei ollut vielä ennättänyt Tukholmaan. Wahlberg onkin ainoa, joka on valittu akatemian jäseneksi kuolemansa jälkeen.

Wahlberg nimesi useita uusia lintulajeja, muun muassa töyhtömerimetson (*Phalacrocorax coronatus*). Hänen kunniakseen on nimetty sirokotka (*Aquila wahlbergi*), epolettilepakko (*Epomophorus wahlbergi*) ja eräs puulaji *Entada wahlbergi*.

Lähteet
-------

1. ↑  ITIS


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Yhdysvallat
* Ruotsi
* Australia
* Alankomaat

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* International Plant Names Index

 |
|  |
| Taiteenala | 
* KulturNav

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
Kivikukko Oulussa vuonna 2013.
**Kivikukko** on kivirakennelma, joita rakennettiin Suomessa toisen maailmansodan aikana keskeisten rautatieasemien yhteyteen. Ne rakennettiin vara-asemiksi ja kriisiajan junansuorituspaikoiksi ja niiden tehtävänä oli turvata junien kulku kaikissa olosuhteissa. Kivikukkoja pystytettiin muun muassa Huutokoskelle, Iisalmeen, Kajaaniin, Kokkolaan, Kontiomäelle, Mikkeliin, Ouluun, Pieksämäelle, Riihimäelle, Seinäjoelle, Viinijärvelle ja Ylivieskaan.

Valtion Rautateiden vara-asemat rakennettiin kaikki samojen piirustusten mukaan 1940-luvun alussa. Kivikukot muodostuvat maanpäällisestä puolipallon muotoisesta osasta ja maanalaisesta lieriön muotoisesta sirpalesuojasta. Maanpäällinen osa on porakiveä ja sirpalesuoja teräsbetonia. Sirpalesuojat tehtiin täyttämään toisen luokan sirpalesuojan vaatimukset. Sirpalesuoja on halkaisijaltaan 7,5 metriä ja pinta-alaltaan noin 40 neliömetriä. Se sisältää pari pientä oleskelutilaa, ilmastointihuoneen ja käymälän.

Lähteet
-------

1. ↑  Kivikukko ja tutka-asema ovat sota-ajan salaisuuksia, katso kuvat!
2. ↑  Juhani Pihkala ja Liisa Pihkala: "Luku "Kaupungilla"", *Kotiportilta kouluun asti*, s. 66–67. BoD – Books on Demand, 2016. Suomeksi.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Kivikukko** Wikimedia Commonsissa
**Solaris** (ven. Солярис, *Soljaris*) on Andrei Tarkovskin 1972 ohjaama neuvostoliittolainen tieteiselokuva, joka pohjautuu Stanisław Lemin romaaniin *Solaris*. Päärooleissa esiintyvät Natalja Bondartšuk, Donatas Banionis, Jüri Järvet, Nikolai Grinko ja Anatoli Solonitsyn. Elokuvamusiikin sävelsi Eduard Artemjev.

Elokuva on palkittu Cannesin elokuvajuhlilla 1972 Juryn erikoispalkinnolla. Natalja Bondartšuk palkittiin parhaana näyttelijänä Panaman kansainvälisillä elokuvajuhlilla 1973. Vuonna 1979 *Solaris* pääsi mukaan suomalaiskriitikoiden kokoamalle sadan tärkeimmän elokuvan listalle. Vuonna 2018 BBC:n kansainvälinen asiantuntijaraati äänesti sen kaikkien aikojen sadan parhaan ei-englanninkielisen elokuvan joukkoon.

*Solaris* on meditatiivinen psykologinen draama, joka sijoittuu avaruudessa ajelehtivalle mystiselle muodostelmalle nimeltä Solaris. Siellä olevan avaruusaseman tieteellinen työ on ajautunut kriisiin ja tämän vuoksi psykologi Kris Kelvin matkaa paikalle selvittämään tilannetta. Hän huomaa, että Solariksella kaikki on todellista ja epätodellista. Solaris on elävää ainetta, joka toimii kuin jättiläisen aivot. Sen arvoitus kiehtoo ihmisiä, koska merellä on kyky muuttaa materiaksi kaikki heidän mielikuvansa ja muistonsa — kodista ja rakkaimmista kaukana Maassa. 

Elokuvassa ääretön maailmankaikkeus, mennyt ja tuleva, elämä ja kuolema kietoutuvat toisiinsa. Vaikka elokuva on maineikas, ei Lem ollut tyytyväinen Tarkovskin versioon. Syynä olivat näkemyserot, sillä Lem kuvasi romaanissaan ihmisen kyvyttömyyttä kommunikoida vieraan elämänmuodon kanssa, kun taas Tarkovski nosti keskiöön päähenkilöiden suhteet ja heidän sisäisen maailmansa.

Lähteet
-------

1. ↑  Astala, Erkki: Ne sata tärkeintä, *Projektio* 2/1980 s. 7.
2. ↑  The 100 greatest foreign-language films *BBC Culture*.  30.10.2018. Viitattu 14.11.2018. (englanniksi)
3. ↑  Lem's opinion *Stanisław Lemin viralliset kotisivut*. lem.pl. Viitattu 4.8.2010. englanti
4. ↑  Elitisti elokuvalehti

Aiheesta muualla
----------------

* Phillip Lopaten essee Criterion Collectionissa (englanniksi)