recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Castrovillari** on kunta Cosenzan maakunnassa Calabrian hallintoalueella Etelä-Italiassa. Kunnan vanha keskusta sijaitsee Monte Pollinon rinteellä kun taas uusi osa on vuoren juurella.

Nähtävyyksiä
------------

Aragonialainen linna
Kunnan nähtävyyksiä on vuonna 1490 valmistunut aragonialainen linna, jonka rakennutti Napolin kuningas Ferdinand I. Linna on neliskulmainen ja sen jokaisessa nurkassa on torni.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  www.tuttitalia.it
2. ↑  Giro d’Italia 2017
3. ↑  Kunnan kotisivut (Arkistoitu – Internet Archive)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Castrovillari** Wikimedia Commonsissa

Cosenzan maakunta
Acquaformosa | Acquappesa | Acri | Aiello Calabro | Aieta | Albidona | Alessandria del Carretto | Altilia | Altomonte | Amantea | Amendolara | Aprigliano | Belmonte Calabro | Belsito | Belvedere Marittimo | Bianchi | Bisignano | Bocchigliero | Bonifati | Buonvicino | Calopezzati | Caloveto | Campana | Canna | Cariati | Carolei | Carpanzano | Casole Bruzio | Cassano all’Ionio | Castiglione Cosentino | Castrolibero | Castroregio | Castrovillari | Celico | Cellara | Cerchiara di Calabria | Cerisano | Cervicati | Cerzeto | Cetraro | Civita | Cleto | Colosimi | Corigliano Calabro | Cosenza | Cropalati | Crosia | Diamante | Dipignano | Domanico | Fagnano Castello | Falconara Albanese | Figline Vegliaturo | Firmo | Fiumefreddo Bruzio | Francavilla Marittima | Frascineto | Fuscaldo | Grimaldi | Grisolia | Guardia Piemontese | Lago | Laino Borgo | Laino Castello | Lappano | Lattarico | Longobardi | Longobucco | Lungro | Luzzi | Maierà | Malito | Malvito | Mandatoriccio | Mangone | Marano Marchesato | Marano Principato | Marzi | Mendicino | Mongrassano | Montalto Uffugo | Montegiordano | Morano Calabro | Mormanno | Mottafollone | Nocara | Oriolo | Orsomarso | Paludi | Panettieri | Paola | Papasidero | Parenti | Paterno Calabro | Pedace | Pedivigliano | Piane Crati | Pietrafitta | Pietrapaola | Plataci | Praia a Mare | Rende | Rocca Imperiale | Roggiano Gravina | Rogliano | Rose | Roseto Capo Spulico | Rossano | Rota Greca | Rovito | San Basile | San Benedetto Ullano | San Cosmo Albanese | San Demetrio Corone | San Donato di Ninea | San Fili | San Giorgio Albanese | San Giovanni in Fiore | San Lorenzo Bellizzi | San Lorenzo del Vallo | San Lucido | San Marco Argentano | San Martino di Finita | San Nicola Arcella | San Pietro in Amantea | San Pietro in Guarano | San Sosti | San Vincenzo La Costa | Sangineto | Sant’Agata di Esaro | Santa Caterina Albanese | Santa Domenica Talao | Santa Maria del Cedro | Santa Sofia d’Epiro | Santo Stefano di Rogliano | Saracena | Scala Coeli | Scalea | Scigliano | Serra Pedace | Serra d’Aiello | Spezzano Albanese | Spezzano Piccolo | Spezzano della Sila | Tarsia | Terranova da Sibari | Terravecchia | Torano Castello | Tortora | Trebisacce | Trenta | Vaccarizzo Albanese | Verbicaro | Villapiana | Zumpano
Merihirviö Jules Vernen kirjasta *Sukelluslaivalla maapallon ympäri*
**Merihirviö** tarkoittaa tieteelle tuntematonta suurikokoista merieläintä tai myyttiä sellaisesta. Merenkulkijat ovat pelänneet merihirviöitä jo ammoisista ajoista. Niitä lisättiin usein karttoihin koristeiksi. Alkujaan myös jotkin valaat, airokalat ja jättiläiskalmarit olivat merihirviöitä, sillä niistä ei tiedetty juuri mitään. Jättiläismustekalat saattoivat upottaakin pienikokoisia laivoja ja valaiden syöksemä höyrypatsas toi mieleen lohikäärmeen.

Nykyajan suosituimpia merihirviöitä ovat joutsenliskot. Tällaisia asuu kansanperinteen mukaan sisämaavesistöissäkin, esimerkiksi Loch Nessin hirviö.

Muutamia merihirviöitä:
Kraken, Iku-Turso , hippokamppi, Skylla ja Kharybdis, valaskala eli cetus, merimunkki tai -piispa, merenneito, merikäärme, Leviatan, Ceto eli Keto, Cadborosaurus willsi eli Caddy*lähde?*.

* Piirros Cape Annissa Massachusettsissa vuonna 1639 nähdyksi ilmoitetusta merikäärmeestä.Piirros Cape Annissa Massachusettsissa vuonna 1639 nähdyksi ilmoitetusta merikäärmeestä.
* 1800-luvun piirros merikäärmeestä.1800-luvun piirros merikäärmeestä.

Lähteet
-------

* Leikola, Anto: *Seireenejä, kentaureja ja merihirviöitä : myyttisten olentojen elämää*. Helsinki: Tammi, 2002. ISBN 951-31-2372-3.

Viitteet
--------

1. ↑  Lindemans, Micha F.: Kraken *Encyclopedia Mythica from Encyclopedia Mythica Online*. Encyclopedia Mythica. Viitattu 26.11.2011.
2. ↑  Ganander, Kristfried: *Mythologia Fennica*, s. 154. Salakirjat (2016), toimittanut Juha Pentikäinen, 1789.

Aiheesta muualla
----------------

* Vaarallinen merihirviö Raippaluodon vesillä puoli vuosisataa sitten, Suomen Kuvalehti, 27.03.1934, nro 13-14, s. 42, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Basalttipylväitä Giant’s Causeway, Irlannissa.
**Basalttipylväs** on basaltista muodostuva rakenne. Basalttipylväitä muodostuu joko laavan tai vulkaanisen tuhkan jäähtyessä, jolloin laava tai tuhka kutistuu. Tämä kutistuminen aiheuttaa jännitteitä, joiden purkautuessa laavan tai tuhkan ylä- ja alapinta rakoilee. Raot syvenevät, kunnes ylä- ja alapuolella olevat raot kohtaavat ja basalttipylväs on muodostunut. Yleisimmin basalttipylväissä on viisi tai kuusi tahoa.

Tunnetuimpia basalttipylväitä sisältäviä rakenteita ovat Devils Tower, joka on vuori Wyomingissa, Yhdysvalloissa, sekä Giant’s Causeway, joka sijaitsee Pohjois-Irlannissa. Muita basalttipylväiden esiintymispaikkoja ovat Tasmaniassa, Australiassa sijaitseva Cape Raoul, New Yorkissa sijaitseva Palisades ja Columbiajoen kanjoni.

Katso myös
----------

* Basalttityyny
* Laavatunneli

Lähteet
-------

1. ↑  Arthur B. Busley III, Robert R. Coenraads, Paul Willis, David Roots: "Pylväsrakoilu", *Kivet & fossiilit*, s. 188. Suomentanut Kaarlo Taipale, Riikka Taipale. Jyväskylä: Gummerus, 2010. ISBN 951-20-5347-0.

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Basalttipylväs**.
* Internationally rare acidic polygonal volcanic rock columns － High Island *Hong Kong UNESCO Global Geopark*. Viitattu 30.1.2020. (englanniksi)
* Geology – Unusual Geologic Features of the Park *North Dakota History – Geology of the South Unit, Theodore Roosevelt National Memorial Park*. Viitattu 30.1.2020. (englanniksi)
Castro Valleyn sijainti Alamedan piirikunnassa.
**Castro Valley** on Yhdysvalloissa Kaliforniassa Alamedan piirikunnassa sijaitseva paikkakunta, joka ei ole itsenäinen kunta vaan väestötilastoa varten määritelty paikka, niin sanottu Census designated place. Paikkakunnalla on runsaasti maineikkaita Eichler-taloja, jotka uudistivat kalifornialaista asumistyyliä.

Castro Valley noin vuonna 1970.
Castro Valley on saanut nimensä meksikolaisen sotilaan Guillermo Castron mukaan, jonka omistuksiin alue aikoinaan kuului. Vielä 1940–1950-luvuilla seudulla oli runsaasti kanankasvatukseen keskittyviä tiloja, mutta sen jälkeen siitä kehittyi lähiseudun työpaikkojen työntekijöiden asuinalue.[1]

Vuonna 2000 paikkakunnan väkiluku oli 57 292. Castro Valleylla ei ole itsenäistä kunnallishallintoa vaan se on Alamedan piirikunnan hallinnon alainen. Asukkaat ovat äänestyksissä hylänneet mahdollisuuden itsenäiseen kuntamuotoon.[1]

Ennen eurooppalaisten siirtolaisten tuloa seudulla asui ohlone-heimon alaheimon chocheño-intiaaneja.

Metallican edesmennyt basisti Cliff Burton oli syntynyt Castro Valleyssä.

Lähteet
-------

1. 1 2  Lorge, L, Phelps, R, Weston, D. "Castro Valley" Arcadia Publishing, 2005. 128 ss.

Aiheesta muualla
----------------

Commons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Castro Valley**.
* Castro Valleyn historia
**Ammoniumheptamolybdaatti** ((NH4)6Mo7O24) on ammonium- ja heptamolybdaatti-ionien muodostama epäorgaaninen ioniyhdiste. Yhdistettä käytetään muun muassa korroosionestoaineena, muiden molybdeeniyhdisteiden valmistamiseen, katalyyttinä ja analyyttisenä reagenssina.

Ominaisuudet
------------

Huoneenlämpötilassa ammoniumheptamolybdaatti on valkoista tai hieman kellertävää tai vihertävää kiteistä ainetta. Yhdiste liukenee veteen sekä happo- ja emäsliuoksiin. Kuumennettaessa ammoniumheptamolybdaattia se hajoaa ammoniakiksi, molybdeenitrioksidiksi ja vedeksi. Ammoniumheptamolybdaatilla on kidevedelliset muodot dihydraatti ((NH4)6Mo7O24·2H2O) ja tetrahydraatti ((NH4)6Mo7O24·4H2O).

Valmistus ja käyttö
-------------------

Ammoniumheptamolybdaattia voidaan valmistaa liuottamalla molybdeenitrioksidia ammoniakin vesiliuokseen ja kiteyttämällä muodostunut suola.

Ammoniumheptamolybdaattia voidaan käyttää vesiliukoisena ammoniumsuolana muun muassa lannoitteissa, fosfaattien, silikaattien ja arsenaattien pitoisuuden määrittämiseen sekä katalyyttinä ja katalyyttien valmistuksessa. Lisäksi yhdistettä käytetään korroosionestoaineena, lasitteiden ja emalien valmistuksessa, alkaloidien saostamiseen ja palonestoaineena.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  E. M. Karamäki: *Epäorgaaniset kemikaalit*, s. 431. Kustannusliike Tietoteos, 1983. ISBN 951-9035-61-3.
2. 1 2  Edward I. Stiefel: *Molybdenum Compounds, Kirk-Othmer Encyclopedia of Chemical Technology*, John Wiley & Sons, New York, 2011. Viitattu 18.4.2016
3. 1 2 3  Roger F. Sebenik, A. Richard Burkin, Robert R. Dorfler, John M. Laferty, Gerhard Leichtfried, Hartmut Meyer-Grünow, Philip C. H. Mitchell, Mark S. Vukasovich, Douglas A. Church, Gary G. Van Riper, James C. Gilliland & Stanley A. Thielke: *Molybdenum and Molybdenum Compounds, Ullmann's Encyclopedia of Industrial Chemistry*, John Wiley & Sons, New York, 2000. Viitattu 18.4.2016
4. ↑  George W. A. Milne: *Gardner's commercially important chemicals*, s. 34. John Wiley and Sons, 2005. ISBN 978-0-471-73518-2. Kirja Googlen teoshaussa (viitattu 18.4.2016). (englanniksi)
**Seksuaalisuuden historia** (ransk. *Histoire de la sexualité*) on ranskalaisen filosofin ja tieteenhistorioitsijan Michel Foucaultin vuosina 1976–2018 julkaistu ihmisen seksuaalisuutta käsittelevän tutkimuksen aloitus. Tutkimus jäi kesken hänen kuollessaan, mutta sen viimeisen 4. osan käsikirjoitus julkaistiin postuumisti tekijän kuolemn jälkeen.

Alkuperäisteos ilmestyi neljässä osassa, jotka ovat *Tiedontahto* (*La volonté de savoir*, 1976), *Nautintojen käyttö* (*L’usage des plaisirs*, 1984), *Huoli itsestä* (*Le souci de soi*, 1984) sekä *Lihan tunnustukset* (*Les Aveux de la chair*, 2018). Kirjan ensimmäisessä osassa Foucault pohtii seksuaalisuuden ja vallan suhdetta, sekä seksuaalisuuden sidosta moraaliin. Osiossa käsitellään myös kielen säätelyä seksuaalisuudesta puhuttaessa. Osiot *Nautintojen käyttö* ja *Huoli itsestä* puolestaan käyttävät lähteenä antiikin Kreikan filosofien elämäntapaoppeja. Kahdessa viimeisessä luvussa käsitellään muun muassa moraalia, seksuaalipolitiikkaa, erotiikkaa ja rakkautta. Viimeinen osa keskittyy myöhäisantiikin kristillisten kirjailijoiden ja filosofien seksuaalikäsityksen analysointiin. Teoksen kolme ensimmäistä osaa ilmestyivät suomeksi vuonna 1998 (uudistettu painos 2010) Kaisa Siveniuksen kääntämänä yksiniteisenä laitoksena.

Foucault painottaa kirjassaan ruumista, ja näin myös seksuaalisuutta, vallankäytön välineenä.

Kirjallisuutta
--------------

* Foucault, Michel: *Seksuaalisuuden historia*. (Histoire de la sexualité, 1976–1984.) Suomentanut Kaisa Sivenius. 2. uudistettu laitos (1. laitos 1998). Helsinki: Gaudeamus, 2010. ISBN 978-952-495-049-7.
* Teema: Seksuaalisuuden symposium: puheenvuoroja Michel Foucault’n *Seksuaalisuuden historiasta*. *Tiede & edistys* 1/1999.

Aiheesta muualla
----------------

* Karkulehto, Sanna: Foucault: *Seksuaalisuuden historia* *Logos-ensyklopedia*. Filosofia.fi.
* Kekäläinen, Markku: Seksuaalisuuden historia (Arkistoitu – Internet Archive). *Kumppani* 6/1998.
* Wahlstedt, Pekka: Seksuaalisuuden historiaa (Arkistoitu – Internet Archive). *Niin & näin* 4/1998.
* Vuori, Jaana: Sukupuolisuuden käänteet ja käännökset. *Agricolan kirja-arvostelut* 28.10.1998.
**Ammoniumvetyfluoridi** (NH4HF2) eli **ammoniumvetydifluoridi** tai **ammoniumbifluoridi** on ammonium- ja vetyfluoridi-ionien muodostama epäorgaaninen ioniyhdiste. Yhdistettä voidaan käyttää lasin syövytyksessä, puhdistusaineissa, öljyn pumppauksessa ja muiden fluoridien valmistamiseen.

Ominaisuudet
------------

Huoneenlämpötilassa ammoniumvetyfluoridi on väritöntä ja hygroskooppista kiteistä ainetta. Yhdisteen alkeiskoppi on ortorombinen. Aine liukenee erittäin hyvin veteen ja liuokset ovat happamia. Ammoniumvetyfluoridi liukenee vähäisessä määrin myös etanoliin. Yhdisteen liuokset kykenevät syövyttämään lasia. Ammoniumvetyfluoridi reagoi monien metallioksidien kanssa muodostaen ammoniumin ja metallin kakssoisfluoridisuoloja.

Valmistus ja käyttö
-------------------

Ammoniumbifluoridia voidaan valmistaa kaasufaasissa tapahtuvalla reaktiolla, jossa ammoniakki reagoi vetyfluoridiylimäärän kanssa. Toinen tapa on haihduttaa kuivaksi ammoniumfluoridin vesiliuoksia, jolloin muodostuu ammoniumvetyfluoridia.

NH3 + 2 HF → NH4HF2
2 NH4F → NH4HF2 + NH3
Ammoniumvetyfluoridin vesiliuoksia käytetään lasin etsauksessa. Teollisuudessa sitä käytetään myös kankaiden puhdistamiseen, emästen neutralointiin sekä vetyfluoridin ja metallifluoridien valmistukseen. Ammoniumvetyfluoridi reagoi maaperän fluoridimineraalien kanssa ja liuottaa ne, minkä vuoksi sitä käytetään apuaineena pumpattaessa öljyä öljylähteistä.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6 7  Charles W. Weston, John R. Papcun & Maurice Dery: *Ammonium compounds, Kirk-Othmer Encyclopedia of Chemical Technology*, John Wiley & Sons, New York, 2003.
2. 1 2 3  Jean Aigueperse, Paul Mollard, Didier Devilliers, Marous Chemla, Robert Faron, René Romano, Jean Pierre Cuer : *Fluorine Compounds, Inorganic, Ullmann's Encyclopedia of Industrial Chemistry*, John Wiley & Sons, New York, 2000
3. 1 2 3  Thomas Scott, Mary Eagleson: *Concise encyclopedia chemistry*, s. 66. Walter de Gruyter, 1994. ISBN 978-3110114515. (englanniksi)
4. 1 2 3  E. M. Karamäki: *Epäorgaaniset kemikaalit*, s. 221. Kustannusliike Tietoteos, 1983. ISBN 951-9035-61-3.
5. 1 2 3  Pradyot Patnaik: *Handbook of inorganic chemicals*, s. 26-27. McGraw-Hill Professional, 2002. ISBN 9780070494398. (englanniksi)
**Ekokompassi** on käytännönläheinen organisaatioiden ympäristöjärjestelmään tehty työkalu, jonka avulla tunnistetaan, vähennetään ja seurataan organisaation ympäristövaikutuksia. 

Ekokompassissa luodaan organisaatiolle asiantuntijan tuella ympäristöohjelma, joka sisältää konkreettiset tavoitteet ja toimenpiteet ympäristövaikutusten vähentämiseksi ja positiivisen kädenjäljen lisäämiseksi omaan toimintaympäristöön. Järjestelmä räätälöidään organisaatiokohtaisesti ja se sopii kaikille organisaatioille koosta ja toimialasta riippumatta. Ekokompassi-ympäristöjärjestelmässä noudatetaan 10 kriteeriä ja se pohjautuu kansainväliseen ISO 14001 -standardiin.

Ekokompassi-ympäristösertifikaatti myönnetään organisaatiolle, joka on ympäristövaikutusten arvioinnin kautta tunnistanut merkittävimmät ympäristövaikutuksensa, laatinut ympäristöohjelman näihin pohjautuen ja toteuttanut sitä. Ympäristöohjelma sisältää tavoitteet, toimenpiteet ja mittarit ympäristöasioiden jatkuvaan parantamiseen. Ekokompassi-ympäristöjärjestelmässä vaaditaan vuosiraportointi ympäristötyön vaikuttavuuden varmistamiseksi, ja se auditoidaan kolmen vuoden välein kolmannen osapuolen toimesta. 

Ekokompassin omistaa Suomen vanhin ja vaikuttavin ympäristöjärjestö, Suomen luonnonsuojeluliitto.

Lähteet
-------

* Ekokompassi.fi

Aiheesta muualla
----------------

* Tapahtumien ympäristökuorma on järjestäjälle iso huoli, Yle.fi, uutiset 28.2.2020
* Suuri festari ei ole ekoteko, toisaalta niiden yleisö testaa rohkeasti uusia ideoita, Yle.fi, uutiset 12.7.2019
* Suomi näyttää esimerkkiä muille maille urheilun ympäristövastuusta HS.fi, mielipide 18.7.2018
**Bülent Ecevit** (28. toukokuuta 1925 Istanbul – 5. marraskuuta 2006) oli turkkilainen poliitikko, joka toimi maansa pääministerinä neljään otteeseen neljän vuosikymmenen aikana. 

Ecevit pääsi Turkin parlamenttiin ensimmäisen kerran jo vuonna 1957. Vuonna 1974 hän nousi tasavaltalaisen kansanpuolueen johtoon ja pääministeriksi koalitiohallitukseen, joka muistetaan vuoden 1974 Kyproksen kriisistä – hallitus määräsi sotilaallisen operaation estämään Kreikan tukemaa vallankaappausta Kyproksella. Tapahtumat johtivat Kyproksen saaren kahtiajakoon.

Ecevitin muut hallituskaudet olivat vuosina 1974, 1977, 1978–1979 ja 1999–2002. Vuonna 2002 hän oli jo silminnähden hauras eikä onnistunut viemään puoluettaan kansalliskokoukseen. Ecevit jättäytyi pois päivänpolitiikasta vuonna 2004.

Ecevit opiskeli muun muassa sanskritin, bengalin ja englannin kieltä Lontoon yliopistossa ja käänsi Rabindranath Tagoren, T. S. Eliotin ja Bernard Lewisin runoutta turkiksi. Hän toimi ennen politiikkaan ryhtymistään toimittajana ja kääntäjänä. Hänellä ei ollut yliopistotutkintoa, minkä takia hän ei voinut asettua presidenttiehdokkaaksi.

Ecevitiä on luonnehdittu yhdeksi Turkin politiikan merkittävimmistä hahmoista 1900-luvulla. Kulturellina persoonana hän vei maata kohti Eurooppaa. Kyproksen kriisin vuoksi hänen jälkimaineensa on kuitenkin ristiriitainen.

Ecevitin puoliso oli vuodesta 1946 lähtien hänen opiskelutoverinsa kuvataiteilija Rahşan Ecevit, joka johti parin vuoden ajan vuonna 1985 perustettua Demokraattista vasemmistopuoluetta.

Lähteet
-------

* Helsingin Sanomat 7.11.2006 muistokirjoitus Artikkelin verkkoversio[vanhentunut linkki]

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Ruotsi
* Kreikka
* Alankomaat

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef
* İslâm Ansiklopedisi

 |

 |
**Tamás Gruborovics** (s. 3. heinäkuuta 1984 Szeged, Unkari) on unkarilainen jalkapalloilija, joka edustaa Ykkösessä pelaavaa Ekenäs IF:iä. Hän on pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja.

Ura
---

Unkarilaissyntyinen Gruborovics muutti jo nuorena perheensä mukana Suomen Mikkeliin. Gruborovics on toisen polven jalkapalloilija. Hänen isänsä Tibor Gruborovics pelasi 177 ottelua Mikkelin Palloilijoissa vuosina 1989–1995. Nuorempi Gruborovics nähtiin pelikentillä jo pienestä pitäen. Hän aloitti jalkapallon seuraamalla isänsä otteita kentän laidalta.

Kaudella 2004 MP:ssa valokeilaan noussut Gruborovics siirtyi kaudeksi 2005 Kuopion Palloseuraan ja pelasi 21 Veikkausliiga-ottelua. Kauden 2006 alussa Gruborovics voitti KuPSin kanssa Liigacupin. Hän oli lopulta joukkueensa kauden toiseksi tehokkain pelaaja viidellä maalilla.

Kaudella 2007 Gruborovics teki Ykkösessä kuusi maalia ollen joukkueensa kolmanneksi paras maalintekijä. Kaudeksi 2008 hän siirtyi Kotkan KooTeePeehen, kaudeksi 2009 Ahvenanmaalle IFK Mariehamniin ja lopulta kaudeksi 2011 JJK:hon.

Kauden 2012 jälkeen Gruborovics siirtyi FC Interiin kahden vuoden sopimuksella.

Helmikuussa 2016 Gruborovics siirtyi Ykkösessä pelaavan EIF:n riveihin.

Gruborovics opiskelee psykologiaa Jyväskylän yliopistossa.

Saavutukset
-----------

* Liigacupin voitto 2006 (KuPS)
* KuPSin paras pelaaja 2006
* Ykkösen mestaruus ja liiganousu 2007 (KuPS)

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Tamás Gruborovics spelar för Ekenäs IF 2016 (ruotsiksi)
2. ↑  Tamás Gruborovics Soccerway-sivustolla (englanniksi)
3. ↑  Koistinen, Wesa: Gruborovics haluaa jatkaa KuPS:ssa.  *Savon Sanomat*, 22.10.2007, 100. vsk, s. A17.

Aiheesta muualla
----------------

* Gruborovics IFK Mariehamnin sivustolla (Arkistoitu – Internet Archive)
**Algofobia** (kreikan ἄλγος, álgos, "kipu" ja φόβος, phóbos, "pelko") on sairaalloinen kivun kokemisen tai toisen kivun näkemisen pelko. Algofobia on muista fobioista poiketen yleisempää aikuisilla kuin lapsilla. Yleisintä se on ihmisillä, joilla on henkilökohtaista kokemusta kroonisesta kivusta. Sen voivat kehittää myös esimerkiksi ihmiset, jotka ovat todistaneet toisen ihmisen kipua. Fobiaa voidaan hoitaa terapialla ja meditaatiolla.

Joissain, mutta ei kaikissa tapauksissa, algofobia on opittu pelko. Esimerkiksi kun vanhempi henkilö kuulee muiden kärsivän erilaisista kivuista ja tuskista, hän alkaa myös ennakoida niitä ennen kuin todellisuudessa kärsii kiputiloista. Lapsi saattaa puolestaan todennäköisemmin kehittää itselleen algofobian, jos hänen perheenjäsenelläänkin on sama fobia.

Algofobia saattaa esiintyä yhdessä kuolemanpelon, veren pelon, lääkärien pelon, julkisten paikkojen pelon tai sairaaloiden pelon kanssa.

Lähteet
-------

1. ↑  algophobia *Collins*. Viitattu 4.3.2023. (englanniksi)
2. 1 2 3  Murphy, Nicole: What is Algophobia? *CPD Online College*.  23.11.2022. Viitattu 4.3.2023. (englanniksi)
**Bonnie++** on tiedostojärjestelmien suorituskyvyn mittaamiseen kehittetty tietokoneohjelma, joka toimii myös hajautetuille levyjärjestelmille. Ohjelma mittaa kolmea asiaa: tiedon luku- ja kirjoitusnopeutta; hakuja per sekunti; ja metadataoperaatioiden määrää per sekunti.

Ohjelmaa on sanottu makro-IO -testien *de facto* -standardiksi.

Ohjelmassa on useita toimintoja välimuistin vaikutuksen minimomiseksi tuloksissa.

Russell Coker omien sanojensa mukaan kehitti ohjelman koska Tim Brayn ohjelma Bonnie oli rajattu 2 gigatavun tiedostoihin, joka ei ollut riittävä suuren muistimäärän laitteilla. Koska Bray ja Coker eivät olleet samaa mieltä C ja C++ kielien käytöstä Bray ehdotti että Coker julkaisee työnsä omana erillisenä projektina.

Esimerkkitulostus ohjelman tuloksista:

```
 Version  1.96         ------Sequential Output------- --Sequential Input-- --Random-
 Concurrency   1       -Per Chr- --Block--- -Rewrite- -Per Chr- --Block--- --Seeks--
 Machine       Size    K/sec %CP K/sec  %CP K/sec %CP K/sec %CP K/sec  %CP /sec  %CP
 localhost     15720M  779   96  103178 9   78934 8   3969  96  323041 11  644.2 7
 Latency               13834us   701ms      227ms     28637us   65919us    84964us
 Version  1.96         ------Sequential Create------- --------Random Create--------
 localhost             --Create-- --Read--- -Delete-- -Create-- --Read--- -Delete--
               files   /sec  %CP  /sec %CP  /sec %CP  /sec %CP  /sec %CP  /sec %CP
               16      21576 23   ++++ +++  ++++ +++  ++++ +++  ++++ +++  ++++ +++
 Latency               97us       538us     409us     87us      20us      36us

```

Lähteet
-------

1. 1 2  Ben Martin: Using Bonnie++ for filesystem performance benchmarking  1.7.2008. Linux.com. Viitattu 26.5.2019. (englanniksi)
2. ↑  IO Benchmarking: How, Why and With What *cuddletech.com*.  22.5.2007. Viitattu 26.5.2019. (englanniksi)
3. ↑  Benchmark disk IO with DD and Bonnie++ *jamescoyle.net*.  11.9.2013. Viitattu 26.5.2019. (englanniksi)
4. 1 2  Russell Coker: Differences between Bonnie and Bonnie++ *coker.com.au*. Viitattu 26.5.2019. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Benchmark disk IO with DD and Bonnie++ (englanniksi)
* Ohjelman kotisivut (englanniksi)
Veden vyöhykkeitä 

* Vuorovesivyöhyke
* Neriittinen vyöhyke
* Rantavyöhyke
* Sublitoraalivyöhyke
* Foottinen vyöhyke
* Pelaginen vyöhyke
* Epipelaginen vyöhyke
* Mesopelaginen vyöhyke
* Batypelaginen vyöhyke
* Bentaalinen vyöhyke
* Abyssopelaginen vyöhyke
* Hadaalivyöhyke
* Pohjavyöhyke
* Abyssaalivyöhyke


Kerroksellisuus 

* Harppauskerros
* Isopykni
* Kemokliini
* Halokliini
* Termokliini
* Termohaliini


 

malline: näytä • keskustele • muokkaa

**Neriittinen vyöhyke** on meren vyöhyke vuorovesivyöhykkeen alapuolella yleensä melko lähellä maaperää. Tavallisesti se ulottuu 200 metrin syvyyteen vedenpinnasta. Siellä on yleensä melko valoisaa lukuun ottamatta vyöhykkeen syvimpiä osia. Valon ansiosta mikrolevät ja muut vesikasvit kykenevät yhteyttämään siellä. Neriittiselle vyöhykkeelle on ominaista suhteellisen runsas ravinnepitoisuus ja biologinen aktiivisuus. Sen pohjasedimentin muodostavat yleensä karkeat, maaperästa peräisin olevat hiukkaset. Joillakin eteläisillä alueilla se kuitenkin muodostuu kalsiumkarbonaateista, jotka ovat peräisin organismeista kuten levistä, bakteereista ja koralleista.

Lähteet
-------

1. ↑  Varjo, Markku & Lehtonen, Hannu: *Suomen ja pohjolan kalat*, s. 15. Readme, 2017. ISBN 9789523213722. (suomeksi)
2. ↑  Neritic zone *Encyclopædia Britannica*. Viitattu 2.4.2020. (englanniksi)
Carl Benedicks noin vuonna 1910
**Carl Benedicks** (27. toukokuuta 1875 Tukholma, Ruotsi – 1958 Tukholma) oli ruotsalainen fyysikko, kemisti ja ufo-skeptikko.

Benedicks aloitti 1893 opiskelut Uppsalan yliopistossa. Filosofian kandidaatiksi hän valmistui 1896 ja lisensiaatiksi 1902. Tohtorin arvon hän sai 1904. Samana vuonna hän aloitti fysikaalisen kemian dosenttina. Kemian professoriksi hänet valittiin 1908 ja Tukholman yliopiston fysiikan professoriksi 1910. Benedicksin tutkimustyö oli laaja-alaista, ja hänen tutkimuksensa käsittelivät geologiaa, mineralogiaa, tähtitiedettä ja matematiikkaa. Hänen merkittävimmät tutkimuksensa koskivat erityisesti metallografiaa.

Benedicks julkaisi myös 1951 tutkielman, jossa hän selitti ufojen aiheutuvan pallosalamista. Teorian mukaan helminauhasalamista syntyy pallosalamia, joissa on vesihöyryn sisältämää vetyä ja happea. Tästä syntyy Benedicksin mukaan pintajännityskupla, jolla on monia lentävien lautasien ominaisuuksia.

Lähteet
-------

1. ↑  Carl A F Benedicks *Svenskt biografiskt lexikon*. Viitattu 21.2.2013. (ruotsiksi)
2. ↑  Kyröläinen, Juhani & Teerikorpi, Pekka: *Ufojen arvoitus*, s. 207–. Helsinki: Tähtitieteellinen yhdistys Ursa, 1980. ISBN 951-9269-11-8.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Ruotsi
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* zbMATH

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**Christina Regina von Birchenbaum** (k. 1651 jälkeen) on Suomen kirjallisuuden historiassa ensimmäinen nimeltä tunnettu suomalainen naisrunoilija. Hänen henkilöllisyydestään ja elämänvaiheistaan tiedetään kuitenkin varsin vähän, eikä tietoja voida todistaa asiakirjalähteistä.

Von Birchenbaum kirjoitti omista kokemuksistaan *En ny visa* (suom. *Uusi laulu*) -nimisen runon, joka on määritelty eroottiseksi elegiaksi. Runoilijaa on verrattu kansanrunojen *Annikaiseen*, sillä tämän tavoin hän onnistuu antamaan elävän kuvan elämänpiiristään ja omista tunteistaan. Hän kuvaa muun muassa kokemuksiaan etsiessään kadonnutta puolisoaan 30-vuotisen sodan runtelemasta Saksasta. Runo on niin sanottu *akrostikon*, jossa säkeistöjen alkukirjaimet muodostavat von Birchenbaumin koko nimen. Runossa on sen mukaisesti kaikkiaan 29 säkeistöä. Teoksen käsikirjoitus on päivätty 24. heinäkuuta 1651.

Runon oletetaan kertovan runoilijan elämästä hänen lapsuudestaan alkaen suunnilleen runon kirjoittamisaikaan saakka. Runon mukaan von Birchenbaum syntyi Karjalassa ja menetti isänsä jo kolmivuotiaana. Hän meni nuorena naimisiin majuri *Axel Pauli Liljenfeldtin* kanssa, joka oli mukana 30-vuotisessa sodassa ja kaatui Saksassa taistelukentällä. Runoilija lähti etsimään sodassa kadonnutta miestään Saksaan, mutta sai siellä vain tiedon miehensä kuolemasta ja jäi leskeksi kolmen lapsen äitinä. Kaksi lapsistaan hän menetti vielä näiden ollessa pieniä, ja kolmas, tytär, naitiin sittemmin ulkomaille. Seitsemäntoista vuoden leskeyden jälkeen hän kohtasi uuden palavan rakkauden nuoren aatelismiehen kanssa, mutta suhde päättyi pahojen kielten vuoksi onnettomasti. Tämä viimeinen pettymys kävi kovia kokeneen runoilijan sieluun niin syvästi, että hän päätti jättää hyvästit maailmalle ja etsiä lohtua taivaallisesta sulhasesta.

Von Birchenbaumin liikuttavaa elegiaa pidetään yhtenä Suomen runouden varhaisaikojen huomattavimmista teoksista. Siinä on omien elämänkokemusten tuomaa välittömyyttä ja aitojen tunnekuohujen sinisilmäistä suloa. Runo muistuttaa luonteeltaan vanhoja kansanlauluja mutta osoittaa, että täysipainoinen runoilmaisu on mahdollista myös tässä muodossa.

Lähteet
-------

1. ↑ . Tieto on haettu Wikidatasta.
2. ↑  Birchenbaum, Christina Regina von (Kansallisbiografia)
3. 1 2  Finnische Literatur von Frauen in der Universitätsbibliothek. Informationen aus dem Frauenbüro der Universität Göttingen
4. 1 2 3  Den svenska vitterheten i Finland under stormaktstiden 1640–1720. Valda vitterhetsarbeten jämte litteraturhistorisk inledning av Arvid Hultin. Svenska litteratursällskapet i Finland, 1904.
5. ↑  Jaakko Ahokas 1973. A history of Finnish literature. Indiana University Publications. Uralic & Altaic series, vol. 72. Taylor & Francis. S. 21. ISBN 9780877501725


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Kansallisbiografia

 |

 |
**BMJ** on vertaisarvioitu lääketieteen alan aikakauslehti ja www-sivusto. BMJ:tä julkaisee brittiläinen BMJ Publishing Group, jonka omistaa British Medical Association. Lehti on englanninkielinen, ja sen toimitus sijaitsee pääosin Lontoossa. Lehti tunnettiin aiemmin nimellä *British Medical Journal*.

BMJ:n printtiversio julkaistaan viikoittain, ja sen levikki on noin 122 000. Lehteä on julkaistu keskeytyksettä vuodesta 1840 lähtien. Sillä on ollut useita nimiä: *Provincial Medical and Surgical Journal* (1840–52), *Association Medical Journal* (1853–56), *British Medical Journal* (1857–1988), *BMJ* (1988–2014), ja vuodesta 2014 alkaen virallisesti *The BMJ*.

Lähteet
-------

1. 1 2  About The BMJ BMJ.com. Viitattu 6.8.2014.
2. ↑  David Payne, Kamran Abbasi, Fiona Godlee, Tony Delamothe: The BMJ, the definite article  2014. The BMJ. Viitattu 6.8.2014.

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **BMJ**.
* bmj.com, lehden virallinen sivusto

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Saksa
* Australia

 |

 |
**Carl Billsten vanhempi** (1605–1673) oli Pinjaisten ja Fagervikin ruukkien perustaja sekä Suomen ensimmäinen varsinainen ruukinpatruuna. Hän toimi Turussa tullin vuokraajana eli satamamakasiinien vuokraajana. Viimeistään vuonna 1639 Billsten alkoi rakentaa Pinjaisten eli Billnäsin ruukkia Pohjan pitäjään. Tehdas valmistui vuonna 1640, ja hän sai privilegion vuonna 1641. Ruukki käytti Ojamon malmia, mutta kaivoksen ehdyttyä Billsten tuotti malmia Tukholman saaristosta. Valmistamiaan tuotteita Billsten vei omilla laivoillaan Tukholmaan ja Tallinnaan. Lisäksi ruukkiin kuului huomattava maaomaisuus, josta saatiin puuta masuunin lämmittämiseen sekä ruokatarpeita työntekijöitä varten.

Billstenin kuoltua ruukin patruunana jatkoi hänen poikansa Carl Billsten nuorempi.

Kirjallisuutta
--------------

* *Suomen kansallisbiografia*. Osa 1. Helsinki: Suomalaisen kirjallisuuden seura, 2003. ISBN 951-746-442-8.

Lähteet
-------

1. ↑  Suomen kansallisbiografia, s. 603
2. ↑  Suomen kansallisbiografia, s. 604
3. ↑  Suomen kansallisbiografia, s. 605


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Kansallisbiografia
* Biografiskt Lexikon
* Uppslagsverket Finland
* Biografiasampo

 |

 |
**Christine Day** (s. 23. elokuuta 1986) on jamaikalainen pikajuoksija, joka on erikoistunut 400 metrin juoksuihin.

Day karsiutui 400 metrin välierissä Berliinin MM-kilpailuissa 2009. Hän edusti Jamaikaa vuoden 2012 kesäolympialaisissa 400 metrin juoksussa ja 4 × 400 metrin viestissä. Day putosi 400 metrin juoksussa semifinaalissa, mutta voitti joukkuetoveriensa Rosemarie Whyten, Shericka Williamsin ja Novlene Williams-Mills kanssa pronssia viestissä. Glasgow'n Kansainyhteisön kisoissa 2014 hän saavutti pronssia 400 metrillä ajalla 51,09 ja kultaa 4 × 400 metrin viestissä. Hän sai IAAF World Relays -kilpailuissa hopeaa 4 × 400 metrin viestissä 2015. Pekingin maailmanmestaruuskilpailuissa 2015 Day oli neljäs 400 metrin juoksussa ennätyksellään 50,14 ja voitti kultaa 4 × 400 metrin viestissä.

Rio de Janeiron olympialaisissa 2016 Day karsiutui 400 metrin välierissä. Hän juoksi 4 × 400 metrin viestin alkuerissä. Loppukilpailussa Jamaika saavutti toisella kokoonpanolla hopeaa. Hän saavutti IAAF World Relays -kilpailuissa 2017 pronssia juostuaan 4 × 400 metrin alkueräjuoksussa. Gold Coastin Kansainyhteisön kisoissa 2018 hän voitti kultaa 4 × 400 metrin viestissä.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Christine Day *Tilastopaja*. Viitattu 12.5.2018. (englanniksi)[vanhentunut linkki]
2. ↑  Christine Day Kansainvälinen yleisurheiluliitto.  (englanniksi)


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* World Athletics

 |

 |
**Carl Christoffer Ekman** (15. toukokuuta 1750 Boteå, Ruotsi – 22. tammikuuta 1818 Uusikaupunki) oli suomalainen varanotaari ja pormestari. Hän on parhaiten tunnettu päiväkirjasta jota hän piti Kustaa III:n sotaan osallistuessaan.

Ekmanin isä oli Boteån Gålsjön ruukinpehtori Karl Ekman. Hän kävi Härnösandissa triviaalikoulua ja lukiota ja pääsi ylioppilaaksi Turussa 1769. Ekman opiskeli sitten Turun akatemiassa ja valmistui filosofian maisteriksi 1775. Hän oli auskultanttina Turun hovioikeudessa 1776 ja varanotaarina vuodesta 1779.

Ekman toimi Turun läänin jalkaväkirykmentin palkattomana sotatuomarina ja oli katselmuskirjurina 1787–1788. Ekman osallistui rykmentin mukana Kustaa III:n sotaan ja hän piti sodan aikana päiväkirjaa joka on säilynyt ja julkaistu vuonna 1900. Päiväkirjassa Ekman kuvasi sotatapahtumia ja kuningas Kustaa III:n kannattajana hän tuomitsi jyrkästi Anjalan liiton miesten toiminnan.

Ekman valittiin 1795 Uudenkaupungin pormestariksi ja hän hoiti tätä tehtävää vuoteen 1816 saakka.

Ekman oli naimisissa vuodesta 1792 Perniön kirkkoherran Anders Gadolinin tyttären Sara Elisabet Gadolinin (k. 1818) kanssa. Heillä oli kymmenen lasta joista tunnettuja olivat taidemaalari Robert Wilhelm Ekman ja Turun kappalaisena toiminut Fredrik Joakim Ekman (1798–1872).

Teoksia
-------

* *Dagbok förd under kriget i Finland 1788-1790 af auditören Carl Christopher Ekman*, utgifven af Reinh. Hausen. Skrifter utgifna af Svenska Literatursällskapet i Finland n:r 44. Helsingfors 1900 (Päiväkirja löytyy myös digitoituna Internet Archivesta)

Lähteet
-------

* Kotivuori, Yrjö: Karl Kristoffer Ekman. *Ylioppilasmatrikkeli 1640–1852*. Helsingin yliopiston verkkojulkaisu 2005. Luettu 3.8.2013.
* Biografiskt lexicon för Finland : Fredric Joachim Ekman

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Alankomaat

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Ylioppilasmatrikkeli 1640–1852

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Jari Hietanen** (s. 1962) on suomalainen näyttelijä ja ohjaaja.

Hietanen on näytellyt sekä teatterissa, televisiossa että elokuvissa. Hänen muistetaan epäonnisen venäläisen rosvon roolista elokuvassa *Raid* (2003). Tämän lisäksi hän on näytellyt elokuvissa *Lunastus* (1997), *Neitoperho* (1997) ja *Populäärimusiikkia Vittulajänkältä* (2004). Hietanen on yksi tamperelaisen Teatteri Telakan vakionäyttelijöistä sekä Yövieraat-teatteriryhmän perustajajäsen ja Juha Hurmeen pitkäaikainen työpari.

Hietanen on näytellyt useissa kuunnelmissa, muun muassa Yleisradion dramatisoimassa Väinö Linnan *Täällä Pohjantähden alla* -sarjassa Anttoo Laurilaa.

Elokuvantekijänä, ohjaajana ja kirjoittajana, Hietanen on ollut mieluummin yhteistyökumppani kuin ottanut töitä omiin nimiinsä – niitä ovat vain lyhytelokuva *Virkistysalue* (1994) sekä dramatisointi Elmer Diktoniuksen romaanista *Janne Kuutio* (1989), televisioelokuva *Janne Kuutio* (1990, yhdessä Timo Harakan kanssa). Hietanen on ollut apulaisohjaajana ja toisena käsikirjoittajana useissa Tero Jartin elokuvissa. Lisäksi hän on ollut apulaisohjaaja Auli Mantilan elokuvassa *Neitoperho* (1997) ja Olli Saarelan elokuvassa *Bad Luck Love* (2000). 

Hietanen oli myös yksi nelihenkisen Jumalan teatteri -ryhmän jäsen. Ryhmä muistetaan Oulun teatteripäivien 1987 esityksestä, johon kuului ulosteen heittely teatteriammattilaisista koostuvan seminaariyleisön päälle.

Jari Hietanen työskentelee Vaasan kaupunginteatterin kiinnitettynä näyttelijänä.

Lähteet
-------

1. ↑  YLEn Elävä arkisto
Guayanaa ja Amazonin allasta erottava vuoristo piirrettynä 1890-luvun kartalle.
**Tumuc-Humac** (ranskankielinen nimitys, port. *Tumucumaque*, holl. *Toemoek-Hoemak*) on ylänköalue Brasilian, Surinamen ja Ranskan Guayanan rajalla. Se muodostaa vedenjakajan Amazonin ja pohjoiseen virtaavien jokien välille. Aikaisemmin uskottiin, että Tumuc-Humac on korkea vuoristo.

Vaikeapääsyisessä viidakossa sijaitseva alue kiehtoi tutkimusmatkailijoita 1700-luvulta lähtien. Käsityksen vedenjakajalla kohoavasta vuoristosta loivat varsinkin ranskalaiset tutkijat Jules Crevaux ja Henri Coudreau. Vasta 1950-luvulla kävi ilmi, ettei mitään vuoristoa ole olemassa, vaan alue on Guayanan ylängön itäinen jatke. Sen keskikorkeus on 500 metriä lännessä ja 350 metriä idässä, ja vain muutamat yksittäiset jäännösvuoret kohoavat yli sata metriä korkeammalle. Korkein kohta on 681 metrin korkuinen Mitarakan massiivi lähellä Brasilian, Surinamen ja Ranskan Guayanan rajojen yhtymäkohtaa.

Alueen intiaaniväestö on hävinnyt lähes kokonaan 1900-luvun aikana, ja varsinkin Brasiliassa sen luontoa uhkaa kullankaivajien eteniminen jokien koskemattomille yläjuoksuille. Brasilia perusti alueelle Tumucumaquevuorten kansallispuiston vuonna 2002 ja Ranska Guayanan Amazonian kansallispuiston vuonna 2007.

Lähteet
-------

1. ↑  *Uusi tietosanakirja, 21. osa*, s. 574. Helsinki: Tietosanakirja Oy, 1961.
2. ↑  Tumuc-Humac Mountains *Britannica*. Viitattu 13.3.2022.
3. 1 2 3  François-Michel Le Tourneau: Peut-on traverser les Tumuc Humac? Réflexions autour de la configuration historique et géographique de l’extrême sud de la Guyane *Confins*.  33/2017. Viitattu 13.3.2022.
Barakonin kirkko.
**Barakonin jumalansynnyttäjän kirkko** (georg. ბარაკონის ღვთისმშობლის ტაძარი, *Barak'onis ghvtismšoblis t'adzari*), joka tunnetaan yleisesti nimellä **Barakoni** (georg. ბარაკონი), on ortodoksinen kirkko Georgiassa. Se sijaitsee Länsi-Georgian vuoristoisella Ratšan alueella, joka kuuluu Ratša-Letškhumi ja Kvemo Svanetin hallintoalueeseen.

Kirkko sijaitsee lähellä Ambrolaurin kaupunkia. Sen tilasi vuonna 1753 Ratšan paikallinen herra (eristavi) Rostom arkkitehti Avtandil Šulavrelilta, jota muistetaan kirkon itäisen julkisivun kaiverruksessa. Barakoni on ristikirkko, jossa on kupoli. Se on yksi viimeisistä merkittävistä keskiaikaisen georgialaisen arkkitehtuuriperinteen muistomerkeistä. Kirkko on rakennettu siististi leikatusta, tasaisesta hiekkakivestä ja koristeltu rikkaasti. Se suljettiin ja häpäistiin*selvennä* neuvostokaudella, ja se kärsi lisävahinkoja, joskaan ei vakavia, Ratšan maanjäristyksessä vuonna 1991, mutta se korjattiin nopeasti.

Lähteet
-------

1. ↑  Sergiei Balassanian, Armando Cisternas, Mikael Melkumyan: *Earthquake Hazard and Seismic Risk Reduction*, s. 130. Springer, 2000. ISBN 0792363906.
2. ↑  M. Dvali: ბარაკონის ღვთისმშობლის ტაძარი.  *Dzgelis Megobari*, 1993, nro 2, s. 23–27.
**Jari Hanska** (s. 29. huhtikuuta 1983 Porvoo) on suomalainen käsikirjoittaja, toimittaja ja näyttelijä. Hän on työskennellyt lokakuusta 2021 *Iltalehden* politiikan ja talouden toimittajana.

Hanska on koulutukseltaan valtiotieteiden maisteri Helsingin yliopistosta pääaineenaan poliittinen historia. Hän toiminut Viestintätoimisto Pohjoisrannassa ja *Voima*-lehden määräaikaisena vastaavana päätoimittajana. Hän on kirjoittanut myös *Suomen Kuvalehteen*, *Seuraan* ja *Imageen*. Hanska on käsikirjoittanut Ryhmäteatteriin *Eduskunta-trilogian* Susanna Kuparisen kanssa.

Lokakuussa 2015 valtiovarainministeriön viestintäjohtaja Liinu Lehto kielsi freelancetoimittajana työskennelleeltä Hanskalta pääsyn ministeriön järjestämään hallintarekisteriä koskevaan tilaisuuteen. Taustalla oli se, että Hanska oli siteerannut *Eduskunta I* -näytelmässä valtiovarainministeriön virkamiehiä. Julkisen sanan neuvoston puheenjohtaja Risto Uimosen mukaan perusteet kiellolle eivät olleet asiallisia, sillä näytelmiin ei sovelleta journalistin ohjeita. Hän totesi kuitenkin, että tiedotustilaisuuksien järjestäjillä on oikeus valikoida, keitä he niihin kutsuvat ja päästävät. Kielto sai julkisuutta ja päätös peruttiin myöhemmin. Hanska kanteli asiasta oikeusasiamiehelle, jonka mukaan viestintäjohtaja käyttäytyi sopimattomasti leimatessaan Hanskan toiminnan journalistin ohjeiden vastaiseksi.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Päivikki Karhula: Jari Hanska *Sananvapauteen.fi*.  28.9.2015. Viitattu 21.1.2017.
2. 1 2 3  Ristamäki, Juha: Jari Hanska Iltalehden politiikan ja talouden toimittajaksi *Iltalehti*.  13.9.2021. Helsinki:  Alma Media Suomi Oy. Viitattu 13.9.2021.
3. ↑  Laura Koljonen, "Jari Hanska", Suomen Kuvalehti nro 19, 10.5.2013 sivu 52–55
4. ↑  Kauhanen, Anna-Liisa: JSN:n Uimonen: Ministeriö epäsi Jari Hanskan pääsyn taustatilaisuuteen asiattomilla perusteilla (maksullinen artikkeli) *Hs.fi*.  22.10.2015. Viitattu 28.2.2022.
5. ↑  Risto Uimonen: Journalistin ohjeet eivät koske näytelmiä  22.10.2015. Julkisen Sanan Neuvosto. Viitattu 22.10.2015.
6. ↑  Rautio, Marjatta: Oikeusasiamies: Porttikiellon saaneen toimittajan julkinen leimaaminen sopimatonta *Yle Uutiset*.  28.10.2016. Viitattu 28.2.2022.

Aiheesta muualla
----------------

* Jari Hanska Twitterissä
* Tekijänä: Jari Hanska Yle Areena. 13.10.2014.
BaranofinsaariBaranofinsaaren ympäristöä

|  |  |
| --- | --- |
| Muut nimet | 
Sitka Island |
| Sijainti | 
AlaskaSitka City and Borough, PetersburgYhdysvallat |
| Saariryhmä | 
Alexanderin saaristo |
| Vesialue | 
Alaskanlahti |
| Korkein kohta | 
Peak 5390, 1 463 m |
| Pinta-ala | 
1 584 km² |

Väestö| Asukasluku | 
8 532 |
| Asutuskeskukset | 
Sitka, Port Alexander, Baranof Warm Springs, Port Armstrong, Port Walter |

Karttamuokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa WikidataaTietolaatikon dokumentaatioNäytä Wikidatasta tulevat arvot

**Baranofinsaari** (engl. *Baranof Island*, joskus myös **Baranov Island** tai **Sitka Island**) on saari Alexanderin saaristossa Kaakkois-Alaskassa. Saaren alkuperäisasukkaat tlingitit kutsuvat saarta nimellä Sheet’-ká X'áat'l*lähde?*. Pinta-ala on 1 584,36 km². Baranofinsaaren asukasluku oli vuoden 2000 väestönlaskennassa 8 532.*lähde?*

Baranofinsaari on Alaskan kahdeksanneksi suurin saari ja koko Yhdysvaltain yhdeksänneksi suurin. Se on Alexanderin saariston vuoristoisin saari. Maailman saarista Baranofinsaari on 135. suurin. Saaren suurin kaupunki on yli 8 000 asukkaan Sitka, joka kattaa suurimman osa saaresta. Muita asutuskeskuksia ovat Port Alexander, Baranof Warm Springs, Port Armstrong ja Port Walker. Saarella on myös aavekaupunki Goddard.

Ensimmäisen länsimaisen asutuskeskuksen perusti saarelle 1799 Aleksandr Baranov, Venäläis-amerikkalaisen kauppakomppanian johtaja ja ensimmäinen kuvernööri. Alexanderin saaristo ja Baranofinsaari ovat saaneet nimensä hänen mukaansa. Baranof Island oli venäläisten hallinnollinen ja turkiskaupan keskus Alaskassa 1804–1867. 1900-luvun vaihteessa saarella oli pienimuotoista kaivosteollisuutta, joka keskittyi etenkin Sitkan ympärille saaren pohjoisosiin. Ruoanjalostus, valaanpyynti ja kettutarhat olivat yleisimmät elinkeinot. Ne kuitenkin loppuivat toiseen maailmansotaan mennessä. Vielä tänäänkin saarella on nähtävissä todisteita näistä elinkeinoista. Nykyään tärkeimmät elinkeinot ovat kalastus, kalastustuotteiden jalostus ja turismi. Saari on tunnettu karhuistaan ja sitkan hirvestä.

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.
**Tummasyyskorento** (*Sympetrum danae*) on syyskorentoihin kuuluva sudenkorento.

Ulkonäkö ja koko
----------------

Naaras
Tummasyyskorento on muiden syyskorentojen kaltainen ulkonäöltään. Koiras on sukukypsänä väriltään lähes täysin musta, nuoremmat yksilöt ovat keltaisempia. Monille muille syyskorennolle ominaiset punaiset kuviot puuttuvat tummasyyskorennolta kokonaan. Myös jalat ovat mustat, kun punasyyskorennolla ne ovat kaksiväriset. Kaikenikäisillä yksilöillä on tummat juovat keskiruumiin sivuilla. Siivet ovat kirkkaat, mutta niiden tyvessä saattaa olla pieni määrä keltaista väriä. Naaraalla on keskiruumiissa silmien takana tumma kolmion muotoinen kuvio. Naaraalla on myös koirasta paksumpi takaruumis.

Tummasyyskorennon takaruumiine pituus on 18–24 mm ja takasiiven pituus 21–27 mm. Laji on Suomen aitosudenkorentolajeista pienikokoisin.

Levinneisyys ja elinympäristö
-----------------------------

Lajin levinneisyysalueeseen kuuluvat maanosan eteläosia lukuun ottamatta melkein koko Eurooppa, Aasia aina Japaniin asti ja Pohjois-Amerikka. Enimmässä osassa Suomea laji esiintyy erittäin yleisenä ja runsaana. Pohjois-Suomessa laji on harvinaisempi.

Tummasyyskorento elää melkein millaisissa vesissä tahansa, erityisesti monentyyppisissä seisovissa vesissä.

Elintavat
---------

Aikuiset tummasyyskorennot lentävät heinäkuun alusta lokakuun alkupuolelle. Päälentoaika ajoittuu elokuuhun ja syyskuun alkupuolelle.

Lähteet
-------

1. ↑  Paulson, D.R.: *Sympetrum danae* *IUCN Red List of Threatened Species. Version 2022-1*.  2017. International Union for Conservation of Nature, IUCN, Iucnredlist.org. Viitattu 16.9.2022. (englanniksi)
2. 1 2 3 4 5  Karjalainen, Sami: *Suomen sudenkorennot*, s. 168–169. Uudistettu laitos. Kustannusosakeyhtiö Tammi, 2010. ISBN 978-951-31-5425-7.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Taksonitunnisteet | 
* Wikidata: Q784592
* Wikispecies: Sympetrum danae
* ADW: Sympetrum\_danae
* BioLib: 1664
* BOLD: 198425
* BugGuide: 18322
* CoL: 53P6Q
* EoL: 131110
* EPPO: SYMEDA
* EUNIS: 241336
* Fauna Europaea: 214399
* Fauna Europaea (new): c93cb5e4-522e-4ab5-9c39-f989ce3054a3
* GBIF: 1428334
* iNaturalist: 113503
* IRMNG: 11330701
* ITIS: 101991
* IUCN: 165473
* NatureServe: 2.110107
* NBN: NBNSYS0000005651
* NCBI: 197175

 |

 |
**Pohjoismaiden Suomen instituutti (Nifin)** oli Pohjoismaiden ministerineuvoston alaisuuteen kuuluva pohjoismainen kulttuuri-instituutti. Instituutin tehtävänä oli levittää tietoa ja herättää kiinnostusta Pohjoismaita ja pohjoismaista kulttuuria kohtaan Suomessa sekä välittää tietoa Suomesta ja suomalaisesta kulttuurista muualle Pohjolaan. Lisäksi Nifin toimi yhteistyössä muiden pohjoismaisten instituuttien kanssa ja loi monikulttuurista yhteistyötä Pohjoismaiden sekä Pohjolan naapurimaiden välille. 

Nifin ylläpiti pohjoismaista erikoiskirjastoa. Kirjaston kokoelmista löytyi noin 
16 000 nimikettä kauno- ja tietokirjallisuutta sekä av-materiaalia. 

Nifinin keskeisiä toimintamuotoja olivat mm. kirjallisuuteen, elokuviin, ajankohtaisiin yhteiskuntakysymyksiin, musiikkiin tai johonkin muuhun erityiseen teemaan liittyvät ohjelmaillat. Nifin järjesti myös seminaareja ja luentoiltoja sekä julkaisee materiaalia Pohjoismaista ja pohjoismaisista kielistä niin verkossa kuin painetussakin muodossa. 

Nifin järjesti paljon ohjelmaa lapsille ja nuorille, ja yhteistyötä tehtiin myös monien eri organisaatioiden kanssa.

Vuonna 1997 perustettu Nifin sijaitsi Helsingin keskustassa, Kaisaniemenkatu 9:ssä, Pohjoismaiden Investointipankin talossa. Vuonna 2012:n lähtien instituutti toimii uudella nimella: Pohjoismainen kulttuuripiste

Katso myös
----------

* Ahvenanmaan Pohjola-instituutti

* Grönlannin Pohjola-instituutti

* Reykjavikin Pohjolan-talo

Aiheesta muualla
----------------

* - Pohjoismainen kulttuuripiste (Arkistoitu – Internet Archive)

* Pohjoismaiden ministerineuvosto