recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Subaru BRZ** on Subarun vuodesta 2012 lähtien valmistama takavetoinen coupé-korinen urheiluautomalli. BRZ on kehitetty yhteistyössä Toyotan kanssa, ja sen lähes identtinen sisarmalli on Toyota GT86.

Subaru BRZ ZC6 (2012–2020)
--------------------------

Ensimmäisen sukupolven Subaru BRZ:ssa on vapaasti hengittävä nelisylinterinen 2,0-litrainen bokserimoottori, joka tuottaa tehoa 200 hevosvoimaa. Moottori on Subarun kehittämä, mutta siinä käytetään Toyotan D-4S-suorasuihkutusjärjestelmää. Voimansiirtona on kuusivaihteinen manuaali- tai automaattivaihteisto.

Vuonna 2016 malli koki kasvojenkohotuksen, jossa näkyvimpänä uudistuksena oli uudelleenmuotoiltu etupuskuri. Sekä etu- että takavalot on toteutettu LED-tekniikalla. Lisäksi moottorin teho nousi 205 hevosvoimaan.

Ensimmäisen sukupolven facelift-malli.

Subaru BRZ ZC8 (2020–)
----------------------

Toisen sukupolven BRZ esiteltiin marraskuussa 2020. Sitä ei enää myydä Euroopassa toisin kuin Toyotan uutta mallia, joka sai nimen GR 86.

Voimanlähteenä on 2,4-litraiseksi kasvanut nelisylinterinen vapaasti hengittävä bokserimoottori, jonka teho on 228 hevosvoimaa. Vaihteistoksi voi edelleen valita kuusivaihteisen manuaali- tai automaattivaihteiston.

Lähteet
-------

1. ↑  Subaru BRZ gets a subtle makeover *Top Gear Philippines*.  28.5.2016. Viitattu 1.10.2019. (englanniksi)
2. ↑  Hyvästi Toyota GT 86, tervetuloa Toyota GR 86 – Tämä urheiluauto nähdään myös Euroopassa *Tekniikan Maailma*.  6.4.2021. Viitattu 8.8.2021.
3. ↑  Uusi mallivuoden 2022 Subaru BRZ pyrkii poistamaan viimeisetkin moitteet *Moottori*.  21.11.2020. Viitattu 8.8.2021.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Subaru BRZ** Wikimedia Commonsissa
Subh-i azal vuonna 1868.
**Subh-i azal** (myös kirjoitusasussa Ṣubḥ-i-Azal, suomeksi *Ikuisuuden aamukoitto*, 1831–1921), syntymänimeltään **Mirza Yahya Nuri**, oli persialainen uskonnollisen baabilaisuus-liikkeen johtaja sekä myöhemmin vähemmistöön jääneen azalien johtaja.

Elämäkerta
----------

Mirza Yahya Nuri syntyi teheranilaiseen ylempiluokkaiseen perheeseen. Hänen isänsä oli korkea virkamies, visiiri, Qajarin kuninkaan Faith Ali Shahin aikana. Vuonna 1844, hänen olleessaan 14-vuotias, Mirza Yahya tutustui baabilaiseen uskonnolliseen liikkeeseen. Samoihin aikoihin liikkeeseen liittyi myös hänen vanhempi veljensä Mirza Husain Ali Nuri, myöhemmältä nimeltään Baha’ullah.

Baabilaisuuden johtajan Babin kuoleman vuonna 1850 jälkeen johtajaksi nousi testamentin perusteella Subh-i azal. Liike oli menettänyt suuren joukon kannattajiaan hallituksen vainoissa. Subh-i azalin johdolla baabilaisuus etääntyi aiemmasta radikaalisuudestaan. Vuonna 1852 šaahi Nasiraddania vastaan tehtiin murhayritys. Tapahtuman johdosta koko baabilaisuus joutui vainon alle. Tapahtuman johdosta vanhempi veli joutui neljäksi kuukaudeksi vankeuteen.

Huhtikuussa 1853 liikkeen johto karkotettiin yhdessä veljensä kanssa Osmanien valtakuntaan kuuluvaan Bagdadiin. Tältä ajalta ajoittuivat veljesten väliset riidat. Vuonna 1854 Baha’ullah vetäytyi yksin Kurdistaniin, missä hän viipyi seuraavat kaksi vuotta. Samaan aikaan baabilaisen liikkeen Subh-i azalin syrjäänvetäytyvä johtamistapa herätti kasvavaa arvostelua. Käytännössä Baha’ullahista tuli heti Bagdadiin paluun jälkeen baabilaisten johtaja, koska Subh-i azal pysyi pitkälti piilossa. Vuoteen 1866 mennessä Baha’ullah oli saanut liikkeen enemmistön taakseen.

Viimeistään vuonna 1866 Baha’ullah ilmoitti julkisesti, että hän oli Babin mainitsema "Se, jonka Jumala tuo esiin". Tosin hänen väitetään esittäneen asian lähipiirilleen jo vuonna 1863, saatuaan ilmestyksen Bagdadin Ridvanin puutarhassa. Baha’ullahin ilmoituksen jälkeen liike hajosi kolmeen osaan: enemmistön Baha’ullahin kannattajiin, vähemmistön Subh-i azalin kannattajiin *(azalit)* sekä neutraaleihin *(bayanit)*. Viimeksi mainittu hajosi pian. Bahait ja azalit joutuivat pysymään viranomaisten vuoksi Edirnessä vuoteen 1868 asti. Tällöin valtaosa bahaista siirrettiin Akkoon, kun vastaavasti azalit siirrettiin Kyprokselle.

Lähteet
-------

* Hämeen-Anttila, Jaakko: *Islamin monimuotoisuus*. Helsinki: Gaudeamus, 1999. ISBN 951-662-749-8.

### Viitteet

1. 1 2  Hämeen-Anttila 1999, s. 188
2. 1 2  Hämeen-Anttila 1999, s. 189
3. ↑  Hämeen-Anttila 1999, s. 190
4. ↑  Hämeen-Anttila 1999, s. 191

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Subh-i azal** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Yhdysvallat
* Alankomaat

 |

 |
**N’Golonianasso** on maalaiskunta ja sen keskuskylä Sikasson alueen Koutialan piirissä Malissa. Se sijaitsee 25 kilometriä Koutialasta länteen. Kunnassa on 19 800 ja kylässä 4 400 asukasta (vuonna 2009).

N’Golonianasson kunta rajoittuu pohjoisessa Koutialan piirin M’Pessoban, idässä Koutialan ja N’Goutjinan, etelässä Faguin ja lännessä Konséguélan ja N’Tossonin kuntiin. Maisemaa leimaavat tasangot ja laaksot. Kasvillisuus on pensassavannia.

Kuntaan kuuluu 12 kylää. Asukkaat ovat etupäässä miniankoja. Lisäksi on bambaroita.

Seudun pääelinkeinot ovat maanviljely ja karjanhoito. Tärkeimmät viljelykasvit ovat maissi, durra ja hirssi. Myytäväksi kasvatetaan puuvillaa. Kotieläimiä ovat naudat, lampaat, vuohet, aasit ja siipikarja. Lisäksi harjoitetaan käsityöammatteja ja pienimuotoista kaupankäyntiä.

Lähteet
-------

1. 1 2  4ème recensement général de la population et de l’habitat. Résultats définitifs, tome 0: Répertoire des villages *instat-mali.org*.  Arkistoitu 7.1.2017. Viitattu 10.3.2018.
2. ↑  Mali - Région de Sikasso: Carte de référence *reliefweb.int*. Viitattu 10.3.2018.
3. 1 2 3  Plan de Sécurité Alimentaire: Commune Rurale de N’Golonianasso 2006-2008 *fsg.afre.msu.edu*.  2006.  Arkistoitu 2.2.2017. Viitattu 10.3.2018.
Myyntikoju Nürnbergin joulumarkkinoilla.
**Nürnbergin joulumarkkinat** (*Christkindlesmarkt*) on perinteinen joulunalusajan tapahtuma Nürnbergissä Saksassa. Ne kuuluvat Euroopan kuuluisimpiin joulumarkkinoihin, vaikka eivät ole vanhimmat eivätkä suurimmat. Markkinat on järjestetty vuodesta 1628 alkaen. Ne tunnetaan erityisesti ruokavalikoimastaan: makkaroita, hehkuviiniä ja hunajasta tehtyjä piparkakkuja.

Markkinat avataan ensimmäistä adventtia edeltävänä perjantaina. Frauenkirchen parvekkeelle nousee poikalapsi, joka avaa markkinat vakavalla puheella, jota seuraa torvimusiikki ja "Jouluyö, juhlayö" -laulu. Jeesuslasta edustava vaaleakiharainen nuori on avannut markkinat vuodesta 1948 alkaen, ja rooliin valitaan uusi esittäjä kahden vuoden välein.

Lähteet
-------

1. ↑  The 10 Best Christmas Markets in Europe Travel Intelligence.  Arkistoitu 14.12.2012. Viitattu 19.12.2012. (englanniksi)
2. ↑  Das Nürnberger Christkind - Ein Himmelsgeschöpf steht im Rampenlicht *Das Nürnberger Christkindlesmarkt*. Viitattu 19.12.2012. (saksaksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Nürnbergin joulumarkkinat** Wikimedia Commonsissa
**N’Golobougou** on maalaiskunta ja sen keskuskylä Koulikoron alueen Dioïlan piirissä Malissa. Se sijaitsee 40 kilometriä Dioïlasta etelään. Kunnassa on 21 800 ja kylässä 1 900 asukasta (vuonna 2009, väestönlaskenta).

N’Golobougoun kunnan pinta-ala on 213 neliökilometriä. Se rajoittuu pohjoisessa Dioïlan piirin Dégnékoron, idässä Bancon, etelässä Massiguin ja lännessä Kémékafon kuntiin.

Kuntaan kuuluu 24 kylää. Asukkaat ovat etupäässä fulbeja ja djulia. Vallitseva uskonto on islam.

N’Golobougoun kautta kulkee Koulikoron ja Norsunluurannikon rajan välinen maantie RN30. Seudun pääelinkeinot ovat maanviljely ja karjanhoito. Tärkeimmät viljelykasvit ovat hirssi, durra, maissi, maapähkinä, bataatti, puuvilla ja seesami. Kotieläimiä ovat naudat, lampaat, vuohet, aasit ja siipikarja. Lisäksi harjoitetaan käsityöammatteja ja kaupankäyntiä. N’Golobougoussa pidetään viikoittain suuret markkinat.

Lähteet
-------

1. 1 2  4ème recensement général de la population et de l’habitat. Résultats définitifs, tome 0: Répertoire des villages *instat-mali.org*.  Arkistoitu 7.1.2017. Viitattu 30.3.2018.
2. 1 2 3  Plan de sécurité alimentaire: Commune rurale de N’Golobougou 2008-2012 *aec.msu.edu*.  2008.  Arkistoitu 13.6.2010. Viitattu 7.7.2018.
3. ↑  Région de Koulikoro: Carte de référence *reliefweb.int*. Viitattu 7.7.2018.
**N’Golodiana** on maalaiskunta Sikasson alueen Kolondiéban piirissä Malissa. Sen keskuskylä Toutiala sijaitsee 30 kilometriä Kolondiébasta lounaaseen. Kunnassa on 6 900 ja kylässä 1 000 asukasta.

N’Golodianan kunta rajoittuu pohjoisessa Kolondiéban piirin Kébilan, idässä Kolondiéban ja lännessä Bougounin piirin Yiridougoun ja Définan kuntiin.

Kuntaan kuuluu 12 kylää. Asukkaat ovat etupäässä bambaroita ja fulbeja.

Seudun pääelinkeinot ovat maanviljely ja karjanhoito. Tärkeimmät viljelykasvit ovat durra, maissi, hirssi, maapähkinä ja riisi. Kotieläimiä ovat naudat, lampaat ja vuohet. Lisäksi harjoitetaan pienimuotoista kaupankäyntiä.

Lähteet
-------

1. 1 2  4ème Recensement Général de la Population et de l’Habitat du Mali (RGPH). Resultats definitifs. Tome 0: Repertoire des villages *instat-mali.org*.  2013.  Arkistoitu 7.1.2017. Viitattu 25.2.2018.
2. ↑  Mali - Région de Sikasso: Carte de référence *reliefweb.int*. Viitattu 25.2.2018.
3. 1 2  Plan de sécurité alimentaire: Commune rurale de N’Golodiana 2006–2010 *fsg.afre.msu.edu*.  2005. Viitattu 25.2.2018. [vanhentunut linkki]
**N’Koumandougou** on maalaiskunta Ségoun alueen Ségoun piirissä Malissa. Sen keskuskylä Doura sijaitsee Nigerjoesta haarautuvan Sahelin kanavan varrella 85 kilometriä Ségousta maanteitse pohjoiseen. Kunnassa on 14 200 asukasta (vuonna 2009).

N’Koumandougoun kunta rajoittuu luoteessa Ségoun piirin Bellenin, etelässä Souban, Diganidougoun ja Baguindadougoun, kaakossa Dougabougoun sekä idässä Nionon piirin Siribalan ja Kala Siguidan kuntiin. Pinnanmuodostukseltaan alue on tasankoa. Kunnan itäosan läpi virtaa Office du Nigerin kastelukanava. Muita vesistöjä ei ole.

Kuntaan kuuluu 15 kylää ja kolme paimentolaisryhmää. Asukkaat ovat etupäässä bambaroita. Heidän lisäkseen kunnassa asuu fulbeja, maureja ja tuaregeja.

Seudun pääelinkeinot ovat maanviljely ja karjanhoito. Tärkeimmät viljelykasvit ovat hirssi ja riisi. Kotieläimiä ovat naudat, lampaat ja vuohet. Lisäksi harjoitetaan kalastusta. Dourassa pidetään viikoittaiset markkinat.

Dourasta on maantieyhteys Ségou’un. Palveluihin kuuluvat koulut ja terveysasema.

Lähteet
-------

1. ↑  Resultats Provisoires RGPH 2009 (Région de Ségou) *instat.gov.ml*.  Arkistoitu 22.7.2011. Viitattu 2.12.2014. (ranskaksi)
2. ↑  Mali - Région de Ségou: Carte de référence *reliefweb.int*. Viitattu 2.12.2014. (ranskaksi)
3. 1 2 3 4  Plan de Securite Alimentaire: Commune Rurale de N’Koumandougou 2007–2011 *fsg.afre.msu.edu*.  Arkistoitu 7.3.2016. Viitattu 2.12.2014. (ranskaksi)
**Oleksandr Ivanovitš Muzytško** (ukr. Олександр Іванович Музичко, tunnettu myös lempinimellä **Saško Bilyi** ukr. Сашко Білий, 19. heinäkuuta 1962 Kizel, Neuvostoliitto – 24. maaliskuuta 2014 Rivne, Ukraina) oli ukrainalainen äärioikeistolainen poliitikko, joka kuului vuoden 2014 vallankumouksen jälkeen maan hallitukseen nousseen Oikea sektori -puolueen johtohahmoihin.

Poliittinen ura ja rikosepäilyt
-------------------------------

Ukrainan itsenäistyttyä vuonna 1991 Muzytško perusti äärioikeistolaisia ryhmiä kotiseudullaan Rivnen kaupungin ympäristössä. Hänen poliittiseen agendaansa kuului viha kommunisteja, juutalaisia ja venäläisiä kohtaan. Ensimmäisessä Tšetšenian sodassa vuosina 1994–1996 Muzytško komensi ukrainalaisen UNA-UNSO -järjestön "Viking"-nimistä osastoa, joka taisteli tšetšeenikapinallisten puolella Venäjää vastaan. Venäjän viranomaiset syyttivät häntä myöhemmin sotavankien kiduttamisesta ja surmaamisesta.

Vuonna 1997 Muzytško oli syytteessä toisen UNA-UNSO:n jäsenen Kiovassa tapahtuneessa murhayrityksestä ja 2003 hän sai 3,5 vuoden vankeustuomion muun muassa ihmisryöstöstä. Muzytško oli ehdolla Ukrainan korkeimpaan neuvostoon vuoden 2012 parlamenttivaaleissa. Hän sai omassa vaalipiirissään kuudenneksi eniten ääniä, mutta ei tullut valituksi.

Kuolema
-------

Ukrainan vallankumouksen aikana Muzytško oli uhannut Rivnessä kokoontunutta maakuntaparlamenttia rynnäkkökiväärillä. Kahta päivää myöhemmin hän esiintyi sotilaspuvussa aseen kanssa uhaten surmata Ukrainan sisäministeriksi nousseen Arsen Avakovin "kuin koiran". Päivää myöhemmin viranomaiset aloittivat häntä koskevat rikostutkinnat.

Muzytško sai surmansa 24. maaliskuuta Rivnessä tapahtuneessa tulitaistelussa sisäministeriön erikoisjoukkojen yrittäessä pidättää häntä.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Ukraine far-right leader Muzychko dies 'in police raid'  25.3.2014. BBC News. Viitattu 30.3.2014.
2. ↑  Blind eye turned to influence of far-right in Ukrainian crisis  7.3.2014. Global News. Viitattu 30.3.2014.
3. 1 2 3  Ukrainan äärioikeistojohtaja surmattiin  25.3.2014. Kansan Uutiset Verkkolehti. Viitattu 30.3.2014.
4. ↑  Сашко Білий: я знищу Авакова і повішу як собаку (ВІДЕО)  1.3.2014. Press Ukraina. Viitattu 30.3.2014.
**Sphaerosepalaceae** on pieni madagaskarilainen kasviheimo koppisiemenisten Malvales-lahkossa.

Tuntomerkit
-----------

Sphaerosepalaceae sisältää kausivihantia puita, joilla on erityskanavia ja pihkan täyttämiä sekä oksalaattikiteitä sisältäviä soluja. Lehdet sijaitsevat kierteisesti tai kahdessa rivissä ja ovat isokorvakkeisia; ruodissa on pullistuma (pulvinus). Kukat ovat ryhmittyneet lähes sarjamaisiksi pikkuviuhkoiksi ja ovat tavallisesti nelilukuisia. Verhiö on tavallisesti kaksikiehkurainen; kummassakin kiehkurassa on kaksi erikokoista verholehteä, jotka ovat pian karisevia. Terälehtiä on 3–9 ja ne ovat kynnellisiä ja niin ikään varisevia. Heteenponsissa on leveät konnektiivit eli lokerositeet. Yhdis- tai erilehtinen sikiäin sijaitsee lyhyen varsimaiseksi venyneen pohjuksen osan eli gynoforin päässä, jossa on myös mesiäinen. Siemenaiheet kiinnittyvät pohjaistukkaan. Vartalo on toisinaan gynobaasinen eli kiinnittyy sikiäimen tyveen. Luotti on pistemäinen tai epäselvästi liuskainen. Hedelmä on vaihtelevissa määrin marjamainen, pinnaltaan kuviollinen ja vaihtelevasti liuskainen. Siemenet ovat toisinaan vaipallisia, toisinaan niissä on kirjava endospermi.

Levinneisyys
------------

Sphaerosepalaceae kasvaa Madagaskarilla.

Luokittelu
----------

Sphaerosepalaceae muodostaa monen muun Malvales-lahkon heimon kanssa yhteisen kehityshaaran, jossa karvoitus koostuu tähtikarvoista, korvakkeet ovat usein hyvin kehittyneet, heteitä on paljon viideksi, kymmeneksi tai 15 kimpuksi jakautuneina ja siemenaiheita on useita kussakin emilehdessä. Kehityshaaraan (kladiin) kuuluvat heimot ovat Sphaerosepalaceae, annattokasvit (Bixaceae), päivännoutokasvit (Cistaceae), Sarcolaenaceae, siipipuukasvit (Dipterocarpaceae), Muntingiaceae, Cytinaceae ja malvakasvit (Malvaceae). Ikää kladilla on arvioitu olevan noin 40 miljoonaa vuotta.

Sphaerosepalaceae-heimossa on kaksi sukua (*Dialyceras* ja *Rhopalocarpus*) ja 18 lajia.

Lähteet
-------

* Stevens, P. F. (2001 onwards). Angiosperm Phylogeny Website. Version 12, July 2012 [and more or less continuously updated since]. .

### Viitteet

1. 1 2 3 4 5  Stevens 2001 –, Viitattu 13.2.2015
2. ↑

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia:

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Taksonitunnisteet | 
* Wikidata: Q132795
* Wikispecies: Sphaerosepalaceae
* APNI: 154273
* CoL: GH2
* EoL: 6860621
* EPPO: 1SPEF
* Fossilworks: 183042
* GBIF: 3233918
* GRIN: 1049
* iNaturalist: 71625
* IPNI: 77126616-1
* IRMNG: 114312
* ITIS: 845712
* NCBI: 66676
* Open Tree of Life: 287347
* POWO: urn:lsid:ipni.org:names:77126616-1
* Tropicos: 42000083
* Watson & Dallwitz: sphaeros
* WFO: wfo-7000000575

 |

 |
**Stolzen järjestelmä** on saksalaisen Wilhelm Stolzen kehittämä pikakirjoitusjärjestelmä saksan kielelle. Siitä tuli Saksassa 1800-luvun loppupuolella toiseksi suosituin järjestelmä Gabelsbergerin järjestelmän jälkeen.

Järjestelmän rakenne
--------------------

Stolzen järjestelmässä sanojen kirjoittaminen on hyvin säännönmukaista. Keskeisenä periaatteena on jokaisen sanan kaikkien äänteiden merkitseminen: kutakin merkkiä vastaa äänne ja puuttuville merkeille on säännöt.

Suljetulla vartalotavulla (konsonantti + vokaali + konsonantti) on järjestelmässä keskeinen rooli. Konsonanteille on omat merkkinsä, ja niiden väliin jäävä vokaali merkitään joko konsonantteja laskemalla tai nostamalla, vahventamalla edellistä konsonanttia tai venyttämällä konsonanttien etäisyyttä.

Järjestelmän kehittyminen
-------------------------

Stolzen järjestelmällä kirjoitettua tekstiä oppikirjassa vuodelta 1852
Stolze julkaisi järjestelmän vuonna 1841 teoksessa *Theoretisch-practisches Lehrbuch der deutschen Stenographie*. Myöhemmissä oppikirjan painoksissa tehtiin joitakin muutoksia. Vuonna 1872 järjestelmään tehtiin suurempia muutoksia, muun muassa lyhenteiden määrää pienennettiin ja järjestelmää yksinkertaistettiin muutenkin. Kaikki eivät kuitenkaan hyväksyneet muutoksia, ja järjestelmästä jäi käyttöön kaksi eri versiota, joista käytettiin nimityksiä *vanhastolze* (saks. *Altstolze*) ja *uusstolze* (*Neustolze*). Järjestelmien yhdistämiseksi tehtiin useita yrityksiä, jotka eivät kuitenkaan johtaneet tulokseen.

Ferdinand Schrey julkaisi vuonna 1887 oman järjestelmänsä, josta tuli Saksan kolmanneksi suosituin, ja sen pohjalta laadittiin 1890-luvulla Stolze–Schrey-järjestelmä yhdistämään Schreyn ja Stolzen koulukuntia. Vuonna 1897 sekä uus- että vanhastolzen koulukunnat hyväksyivät siirtymisen Stolze–Schreyhyn, ja Stolzen järjestelmän käyttö jäi vähäiseksi.

Sovitukset muille kielille
--------------------------

Stolzen järjestelmästä tehtiin sovituksia useille muille kielille. Merkittävää käyttöä oli hollannin-, puolan-, venäjän- ja unkarinkielisillä sovituksilla.

Lähteet
-------

* David, Fritz: *Ausführliche Zeittafeln zur Geschichte der Stenographie*. Wilhelm Reuters Stenographie-Verlag, 1922. (saksaksi)
* Johnen, Christian: *Allgemeine Geschichte der Kurzschrift*. 4. painos. Berliini: H. Apitz, 1940. (saksaksi)
* Melin, Olof Werling: *Stenografiens historia, 2. osa*. Tukholma: Nordiska Bokhandeln, 1929. (ruotsiksi)
* Schneider, L.; Blauert, G.: *Geschichte der deutschen Kurzschrift*. Heckners Verlag, 1936. (saksaksi)

### Viitteet

1. ↑  Johnen, s. 103.
2. ↑  Schneider & Blauert, s. 348.
3. ↑  Räty, Unto: Pikakirjoituksen historia. Saksalainen pikakirjoitus.  *Pikakirjoituslehti*, 1977, nro 3.
4. ↑  Johnen, s. 104.
5. ↑  Melin, s. 122.
6. ↑  Melin, s. 124.
7. ↑  Johnen, s. 141.
8. ↑  Melin, s. 202.
9. ↑  Johnen, s. 146.
10. ↑  Johnen, s. 114.
11. ↑  David, s. 73–76.

Aiheesta muualla
----------------

* Theoretisch-praktisches Lehrbuch der deutschen Stenographie für höhere Schulen und zum Selbstunterricht – järjestelmän oppikirja vuodelta 1888 (saksaksi)
"**Stompin’ at the Savoy**" on jazzkappale vuodelta 1934. Se kuului swing-aikakaudella Chick Webbin ja Benny Goodmanin orkesterien repertuaariin ja siitä on tullut yksi jazzmusiikin standardeista.

Kappaleen sävelsi Edgar Sampson, joka soitti saksofonia Chick Webbin orkesterissa. Sampson oli aikaisemmin soittanut muun muassa Duke Ellingtonin ja Fletcher Hendersonin yhtyeissä ja säveltänyt vuoden 1933 kappaleen "Blue Lou". "Stompin’ at the Savoyn" säveltäjiksi merkitään tavallisesti Sampson, Webb ja Benny Goodman, jonka orkesterilla oli tärkeä osuus kappaleen suosituksi tekemisessä. Kappale esitetään usein instrumentaalina; sanoituksen kirjoitti Andy Razaf.

Chick Webbin orkesterin nauhoitus nousi listoilla kymmenenneksi vuonna 1934. Vuonna 1936 kappaleella nousivat listoille Ozzie Nelson, Benny Goodman sekä Webbin uudelleen julkaistu versio. Kappaleen ovat nauhoittaneet myös muun muassa Charlie Christian (1941), Art Tatum (1941), Clifford Brown ja Max Roach (1954), Ella Fitzgerald ja Louis Armstrong (1956), Jim Hall (1957), Ahmad Jamal (1958) sekä Sarah Vaughan (1964).

Kappale sai nimensä New Yorkin Harlemissa sijaitsevasta Savoy-tanssisalista, jossa Webbin orkesteri soitti vakituisesti. Kun tanssisali purettiin vuonna 1958, sen muistoksi pystytettiin paikalle kyltti, jossa kerrotaan tanssisalin historiasta ja viitataan myös "Stompin’ at the Savoy" -kappaleeseen.

Rakenteeltaan kappale on AABA-muotoinen ja alun perin C-duurissa.

Lähteet
-------

* Harrison, Max et al.: *The Essential Jazz Records: Modernism to Postmodernism*. Continuum International Publishing Group, 2000. ISBN 978-0-7201-1822-3. (englanniksi)

### Viitteet

1. ↑  Studwell, William Emmett & Baldin, Mark: *The Big Band Reader: Songs Favored by Swing Era Orchestras and Other Popular Ensembles*, s. 234. Routledge, 2000. ISBN 978-0-7890-0914-2. (englanniksi)
2. 1 2 3 4 5 6  Wilson, Jeremy: Stompin’ at the Savoy *JazzStandards.com*. Viitattu 2.12.2011. (englanniksi)
3. ↑  Harrison et al, s. 1.
4. ↑  Harrison et al, s. 160.
5. ↑  Harrison et al, s. 282.
6. ↑  McElrath, K. J.: Stompin’ at the Savoy *JazzStandards.com*. Viitattu 2.12.2011. (englanniksi)
**Valkopyrstöriekko** (*Lagopus leucura*) on pohjoisamerikkalainen kanalintu.

Koko ja ulkonäkö
----------------

Linnun pituus on 30–35 cm ja paino 0,4–0,5 kg. Koiras on hieman kookkaampi. Valkopyrstöriekko on metsäkanoista pienin. Talvella se on valkoinen, vain nokka ja silmät ovat mustat. Kesäpuvussa siivet, pyrstö ja maha ovat valkoiset ja muu höyhenpuku on harmaanruskea.

Esiintyminen
------------

Valkopyrstöriekko elää Pohjois-Amerikan länsiosissa New Mexicon pohjoisosista Alaskaan. Sen elinalueen laajuus on noin 1,6 miljoonaa neliökilometriä, maailman populaation koko on noin 2 miljoonaa yksilöä ja sen kanta on elinvoimainen.

Elinympäristö
-------------

Valkopyrstöriekko on korkeiden vuoristojen laji, joka pesii puurajan yläpuolella. Talveksi linnut laskeutuvat usein puurajan alapuolelle ja palaavat huhti–toukokuussa pesimäalueilleen.

Lisääntyminen
-------------

Valkopyrstöriekko on yksiavioinen. Pesä on maassa ja munia on 4–8. Naaras hautoo noin 23 päivää. Poikaset osaavat lentää 10-12 päivän ikäisinä ja saavuttavat täyden koon 12-14 viikon ikäisinä. Poikaset ovat pesäpakoisia.

Ravinto
-------

Talvella valkopyrstöriekot syövät etupäässä pajunsilmuja. Keväällä ja kesällä ne syövät kukkia ja lehtiä sekä hyönteisiä ja tatarten ituja. Hiekkaa ne syövät ruuansulatuksen edistämiseksi.

Lähteet
-------

1. 1 2  BirdLife International: *Lagopus leucura* *IUCN Red List of Threatened Species. Version 2013.2*.  2012. International Union for Conservation of Nature, IUCN, Iucnredlist.org. Viitattu 31.3.2014. (englanniksi)
2. ↑  White-tailed Ptarmigan *Audubon*.  13.11.2014. Viitattu 8.5.2021. (englanniksi)


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Taksonitunnisteet | 
* Wikidata: Q19055
* Wikispecies: Lagopus leucura
* ABA: whtapt
* ADW: Lagopus\_leucura
* Avibase: C53F49406DDCE5E7
* BirdLife: 22679473
* BOLD: 10357
* CoL: 6NTVG
* BOW: whtpta1
* eBird: whtpta1
* Fossilworks: 369247
* GBIF: 5227717
* GNAB: white-tailed-ptarmigan
* iNaturalist: 974
* IRMNG: 10229303
* ITIS: 677541
* IUCN: 22679473
* NatureServe: 2.102622
* NCBI: 30410
* Xeno-canto: Lagopus-leucura

 |

 |
Yleinen esimerkki Dakin–West-reaktiosta
**Dakin–West-reaktio** on kemiallinen reaktio, jossa aminohapot reagoivat happoanhydridien kanssa emäksen esimerkiksi pyridiinin läsnä ollessa. Tuotteena reaktiossa muodostuu ketoamidi. Reaktio on nimetty kehittäjiensä Henry Drysdale Dakinin ja Randolph Westin mukaan ja he julkaisivat sen ensimmäisen kerran vuonna 1928.

Reagenssit ja mekanismi
-----------------------

Dakin–West-reaktion olosuhteissa sekä α- että β-aminohapot reagoivat, mutta β-aminohapot muodostavat tuotteina vain typestä asyloituneita tuotteita. Tyypillisin käytetty happoanhydridi on etikkahappoanhydridi, mutta muitakin voidaan käyttää. Reaktio tapahtuu yleensä yli 100 °C:n lämpötilassa käyttäen emäksisenä katalyyttinä ja liuottimena pyridiiniä. Katalyyttinä voidaan käyttää myös natriumasetaattia. Dakin–West-reaktio voi tapahtua jo huoneenlämpötilassa, kun katalyyttinä käytetään 4-dimetyyliaminopyridiiniä.

Dakin–West-reaktion reaktiomekanismin ensimmäisessä vaiheessa aminohapon nukleofiilinen aminoryhmä reagoi elektrofiilisen happoanhydridin karbonyyliryhmän kanssa muodostaen asyloidun johdannaisen. Muodostuvan asyloidun aminohapon karboksyyliryhmän nukleofiilisin happiatomi reagoi toisen happoanhydridimolekyylin kanssa muodostaen niin kutsutun sekahappoanhydridin. Tämä syklisoituu oksatsolonijohdannaiseksi eli atslaktoniksi. Pyridiini tai muu emäs deprotonoi atslaktonin, jolloin muodostuu karbanioni, joka reagoi kolmannen happoanhydridimolekyylin kanssa ja setyloituu. Karboksylaatti-ioni reagoi asyylisubstituutiolla, jolloin atslaktonin rengasrakenne avautuu ja muodostuu uusi sekahappoanhydridi. Tämä välituote reagoi uudelleen karboksylaatti-ionin kanssa muodostaen uuden sekahappoanhydridin ja karboksyylihapon. Tästä karboksyylihaposta eliminoituu hiilidioksidia ja muodostuu tuotteena ketoamidi.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Michael B. Smith & Jerry March: *March's Advanced Organic Chemistry*, s. 722. John Wiley & Sons, 2013. ISBN 9780470462591. (englanniksi)
2. 1 2 3  Susan Budavari (päätoim.): *Merck Index*, s. ONR 20-21. 12th Edition. Merck & Co. 1996. ISBN 0911910-12-3. (englanniksi)
3. 1 2 3  Thomas Scott, Mary Eagleson: *Concise encyclopedia chemistry*, s. 301. Walter de Gruyter, 1994. ISBN 978-3110114515. (englanniksi)
4. 1 2 3  László Kürti, Barbara Czakó: *Strategic applications of named reactions in organic synthesis*, s. 120. Elsevier, 2005. ISBN 978-0124297852. Kirja Googlen teoshaussa (viitattu 6.6.2016). (englanniksi)
Kala namak -kiteitä.
**Kala namak** tai **musta suola** on erityisesti intialaisessa keittiössä ja ayurvedisessa ruoanlaitossa käytetty kivisuolavalmiste. Kala namakin valmistuksessa käytettävä suola louhitaan Himalajan vuoristosta tai tuodaan Intiaan Pakistanista. Nimityksestä *musta suola* huolimatta kala namak on väriltään tummanvioletinruskeaa tai aivan hienoksi jauhettuna jopa vaaleanpunaista.

Historia
--------

Kala namakin löysi Maharishi Charak 300-luvulla eaa.. Sen historia kuitenkin ulottunee vieläkin kauemmas, sillä se mainitaan jo Veda-kirjojen hymneissä.

Valmistusprosessi
-----------------

Aluksi suola maustetaan ja suljetaan tölkkeihin puuhiilen kanssa, minkä jälkeen sitä kuumennetaan vuorokauden ajan korkeassa lämpötilassa. Kuumennuksen jälkeen sen annetaan ikääntyä. Käsittelyn seurauksena on kala namakin voimakas rikin tuoksu, jonka kuvaillaan muistuttavan myös kananmunan tuoksua. Myös suolan rautapitoisuus kasvaa valmistusprosessin myötä.

Käyttö
------

Jauhettua kala namakia.
### Ruoanlaitossa

Intialaisessa keittiössä kala namakia on käytetty perinteisesti esimerkiksi chaateissa, jal-jeerassa ja naan-leivän päällä. Lisäksi sitä saatetaan käyttää myös länsimaisten herkkujen, kuten popcornin, focaccian ja bageleiden, kanssa. Lännessä kala namak on kuitenkin melko tuntematon, joskin vegaanit usein käyttävät sitä ruoanlaitossa kananmunan maun jäljittelemiseksi.

### Muu käyttö

Kala namakia käytetään joskus hengellisissä rituaaleissa. Ayurvedassa parantajat väittävät sillä olevan myös lääkinnällistä potentiaalia. He käyttävät kala namakia muun muassa suoliston rauhoittamiseen, ruokahalun lisäämiseen, painonhallintaan, apuna hysteriaan ja hampaidenhoidossa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Bitterman, Mark: *Salted: A Manifesto on the World's Most Essential Mineral, with Recipes*. Potter/TenSpeed/Harmony, 2010. Teoksen verkkoversio (viitattu 7.2.2017). (englanniksi)
2. 1 2 3 4  Bilderback, Leslie: *Salt: The Essential Guide to Cooking with the Most Important Ingredient in Your Kitchen*, s. 19. St. Martin's Press, 2016. Teoksen verkkoversio (viitattu 7.2.2017). (englanniksi)
3. ↑  Chapman, Pat: *India Food and Cooking: The Ultimate Book on Indian Cuisine*, s. 58. St. Martin's Press, 2009. Teoksen verkkoversio (viitattu 7.2.2017). (englanniksi)
**Niamana** on maalaiskunta Koulikoron alueen Naran piirissä Malissa. Sen keskuskylä Mourdiah sijaitsee 95 kilometriä Narasta etelään. Kunnassa on 28 100 ja keskuskylässä 5 500 asukasta (vuonna 2009).

Niamanan kunnan pinta-ala on 4 985 neliökilometriä. Se rajoittuu lännessä Naran piirin Falloun, pohjoisessa Dillyn ja Ouagadoun, idässä Guirén ja etelässä Banamban piirin Sébétén ja Boronin kuntiin.

Kuntaan kuuluu 39 kylää. Asukkaat ovat bambaroita, soninkeja, maureja ja fulbeja.

Mourdiahin kautta kulkee Bamakon ja Naran välinen maantie. Seudun pääelinkeinot ovat maanviljely, karjanhoito, käsityöammatit ja kaupankäynti. Tärkeimmät viljelykasvit ovat hirssi, maapähkinä, pavut ja hibiskus. Kotieläimiä ovat naudat, lampaat, vuohet, aasit ja hevoset.

Lähteet
-------

1. ↑  4ème Recensement Général de la Population et de l’Habitat du Mali (RGPH). Resultats definitifs. Tome 0: Repertoire des villages *instat-mali.org*.  2013.  Arkistoitu 7.1.2017. Viitattu 5.7.2018.
2. 1 2 3  Plan de sécurité alimentaire: Commune rurale de Niamana 2007-2011 *aec.msu.edu*.  2007.  Arkistoitu 14.6.2010. Viitattu 5.7.2018.
3. ↑  Région de Koulikoro: Carte de référence *reliefweb.int*. Viitattu 5.7.2018.
Esther ja Abi Ofarim vuonna 1963.
**Esther & Abi Ofarim** oli israelilainen 1960-luvulla toiminut folktyylinen lauluduo. Heidän tunnetun hittinsä oli "Cinderella Rockefella", jonka suomenkielisen version kirjoitti Juha Vainio ja levyttivät Jarkko ja Laura nimellä "Rakkahin Rokkefeller".

Yhtyeen jäsenet olivat aviopari Esther Ofarim ja hänen miehensä Abi Ofarim (alkujaan Abraham Reichstadt). Esther Ofarim oli noussut julkisuuteen edustettuaan Sveitsiä ja tultuaan toiseksi Eurovision laulukilpailussa 1963 kappaleella "T’en va pas".

Esther & Abi Ofarim oli erityisen suosittu Saksassa, jossa heidän ensimmäinen hittinsä oli vuoden 1966 "Noch einen Tanz". Sen englanninkielinen versio nousi heidän esittämänään myös brittilistalle nimellä "One More Dance". Saksassa menestyi vieläkin paremmin heidän singlensä "Morning of My Life" (1967), joka oli Bee Gees -yhtyeen tuotantoa. Seuraavan vuoden "Cinderella Rockefella" nousi listaykköseksi useassa maassa, muun muassa Britanniassa.

Pariskunta erosi vuonna 1970, mutta Esther Ofarim on jatkanut menestyksekästä soolouraansa vuosituhannen vaihteen yli. Abi Ofarim kärsi läpi 1970-luvun päihdeongelmista mutta jatkoi uraansa musiikkituottajana Saksan Münchenissä.

Lähteet
-------

1. ↑  Cinderella rockefella (Arkistoitu – Internet Archive), Äänitearkisto. Viitattu 6.8.2017.

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäiset artikkelit: en:Esther Ofarim & sv:Esther & Abi Ofarim
Lark Voorhies vuonna 2008.
**Lark Voorhies** (s. 25. maaliskuuta 1974 Nashville, Tennessee) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hän esiintyi Lisa Turtlen roolissa televisiosarjassa *Saved by the Bell*, josta hän voitti kaksi Young Artist -palkintoa vuosina 1990 ja 1993. Hän on esiintynyt myös muissa televisiosarjoissa kuten *Päivien viemää* sekä elokuvissa, joihin lukeutuu *Pilvessä* (2001).

Voorhies on toiminut paitsi näyttelijänä, myös laulajana. Hän syntyi Tennesseessä, mutta kasvoi Pasadenassa, Kaliforniassa. 

Voorhies haastoi *The National Enquirer* -lehden oikeuteen, kun se oli kesäkuussa 2005 julkaistussa artikkelissaan esittänyt virheellisen väittämän, jonka mukaan näyttelijä olisi joutunut sairaalahoitoon kokaiiniriippuvuuden takia. Voorhies on Jehovan todistaja. Hän oli naimisissa Miguel Colemanin vuosina 1996–2004. Vuonna 2007 hän meni uusiin naimisiin Andy Princen kanssa; parilla on lapsi.

Lähteet
-------

1. ↑  'Saved By the Bell' Actress Lark Voorhies Sues for Libel
2. ↑  Famous Active & Former Jehovah's Witnesses
3. ↑  Lark Voorhies Trivia

Aiheesta muualla
----------------

* Lark Voorhies Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
* Näyttelijän fanisivut (englanniksi)

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Yhdysvallat

 |

 |
**Hilkka Siipola** (4. helmikuuta 1927 Mynämäki – 22. syyskuuta 2003 Turku) oli suomalainen kuoronjohtaja ja musiikinopettaja. Hän sai director musiceksen arvonimen vuonna 1977.

Siipola suoritti tutkinnot Turun kirkkomusiikkiopistossa ja Sibelius-Akatemiassa. Hän opiskeli lisäksi laulua ja suoritti kuoronjohtajakurssin Klemetti-opistossa. Siipola johti kahdeksan vuoden ajan Turun akateemista naiskuoro Aurattaria ja vuosina 1966–1991 Turun Naislaulajia. Turun Naislaulajat saavutti Siipolan johdolla sekä kotimaisia että kansainvälisiä voittoja kuorokilpailuissa. Siipola johti Turun Naislaulajia myös levytyksillä. Hän toimi kahdenkymmenen vuoden ajan Suomen Naiskuoroliiton taiteellisena johtajana. Hänestä tuli liiton kunniajäsen vuonna 1994.

Kuoronjohtotyönsä lisäksi Siipola työskenteli Juhana Herttuan yhteiskoulun pitkäaikaisena musiikinopettajana Turussa. Hän toimi myös urkurina ja yksityisenä pianonsoiton opettajana. Eläkkeelle jäätyään Siipola oli jäsenenä Turun kaupungin musiikkilautakunnassa. Hän kuoli syyskuussa 2003 vaikeaan sairauteen.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Muistot: Hilkka Siipola Markku Vähätalo, Helsingin Sanomat 22.9.2003, viitattu 4.1.2023
2. 1 2  Historia Turun Naislaulajat, viitattu 4.1.2023
**Hilkka Annikki Ollikainen** (4. lokakuuta 1928 Kajaani – 7. helmikuuta 2002 Pori) oli suomalainen näyttelijä.

Ura
---

Ollikainen aloitti teatteriuransa Kemissä vuonna 1951 ja siirtyi Joensuun kaupunginteatteriin vuonna 1965. Vuodesta 1971 lähtien Ollikainen oli kiinnitettynä Porin teatteriin eläkkeelle siirtymiseensä 1991 saakka. Hän esiintyi muun muassa elokuvissa *Pirtua, pirtua* ja *Pekka & Pätkä ja tuplajättipotti*, televisioelokuvassa *Amalia* sekä televisiosarjoissa *Vetää kaikista ovista*, *Elämän rouva, rouva Glad* ja *Kiinnisidottu*. *Amalian* nimiroolista Ollikainen sai Jussi-palkinnon vuonna 1973.

Vuonna 1991 Ollikainen oli yksi porilaisen Rakastajat-teatterin perustajista. Hänen mukaansa on myös nimetty teatterin käytössä oleva sali Studio Hilkka.

Ollikaisen puoliso oli näyttelijä Aimo Heino.

Lähteet
-------

1. 1 2  Suvalo, Kari: Näyttelijä Hilkka Ollikainen teki teatterityön ohella elämänmakuisia tv-rooleja (vain tilaajille)  6.3.2002. Helsingin Sanomat. Viitattu 2.4.2021.
2. 1 2  Hilkka Ollikainen Internet Movie Database. Viitattu 6.5.2016.
3. ↑  Grand Old Hilkka sai oman näyttämön  25.1.2011. Yle Satakunta. Viitattu 2.4.2021.
**Vérité** oli 1908 valmistunut Ranskan laivaston Liberté-luokan pre-dreadnought-taistelulaiva.

Valmistus
---------

*Pääartikkeli: Liberté-luokka*
Alus tilattiin Bordeaux'sta Forges et Chantiers de la Girondelta, missä köli laskettiin huhtikuussa 1903. Alus laskettiin vesille 28. toukokuuta 1907 ja otettiin palvelukseen kesäkuussa 1908.

Palvelus
--------

Alus kuljetti heinäkuussa 1908 Ranskan presidentin Armand Fallièresin Tallinnaan, jonne se saapui 27. heinäkuuta. Tsaari Nikolai II tarkasti aluksen. Syyskuussa 1909 alus vieraili sisaraluksineen Yhdysvalloissa ottaen osaa Hudson-Fulton juhlallisuuksiin. Kontra-amiraali Jules le Pordin johtama osasto lähti Brestistä ja se saapui seitsemän päivää myöhemmin New Yorkiin tehtyään matkaa keskimäärin 16 solmun nopeudella. Alkuvuodesta 1911 laivasto testasi langattomia lähettimiä *Véritéllä* ja *Justicella*. Viestien vastaanottoon kyettiin 116 kilometrin päästä lähettäjästä. *Libertén* tuhoutuessa 25. syyskuuta 1911 makasiinien räjähtäessä Toulonissa vaurioitui *Vérité* lievästi lentävistä kappaleista.

Ensimmäisen maailmansodan alkaessa alus oli Ranskan Välimeren laivaston 2. laivueen 1. viirikössä yhdessä République-luokan alusten kanssa. Alukset suojasivat aluksi XIX armeijakunnan siirron Algeriasta Ranskaan. Sen jälkeen tärkein tehtävä oli estää Itävalta-Unkarin laivaston pääsy Adrianmereltä. Vuonna 1914 alus osallistui Antivarin taisteluun, jossa upotettiin *SMS Zenta*. Ranskan laivaston taistelulaivat tulittivat tämän jälkeen Cattaroa houkutellakseen tuloksetta Itävalta-Unkarin laivaston taisteluun.

Alus poistettiin alusluettelosta 1922 ja se myytiin romutettavaksi.

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:French battleship Vérité

Lähteet
-------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **FS Vérité (1907)**.
* Gardiner, Robert (toim.): *Conway's All the World's Fighting Ships 1860–1905*. Lontoo, Englanti: Conway Maritime Press, 2002. ISBN 0-85177-133-5. (englanniksi)

### Viitteet

1. ↑  Gardiner, Robert 1860-1905 s. 297

*Liberté*-luokan taistelulaivat

|  |
| --- |
| *Liberté* – *Justice* – *Vérité* – *Démocratie* |
| Edeltäjä: République-luokka – Seuraaja: Danton-luokka |
*Tämä artikkeli kertoo vuoden 1989 tv-sarjasta. Myös 13-osainen brittisarja* Game, Set and Match *(1988) esitettiin Suomessa nimellä Vakoilupeli.*

**Vakoilupeli** (*The Endless Game*) on Bryan Forbesin oman romaaninsa pohjalta käsikirjoittama ja ohjaama brittiläinen television minisarja vuodelta 1989. Sen pääosia näyttelevät Albert Finney, George Segal, Ian Holm ja viimeiseksi jääneessä roolissaan Anthony Quayle. Kuvauksia tehtiin Lontoon lisäksi Itävallassa ja Suomessa: Neuvostoliittoon sijoittuva loppukohtaus on kuvattu talvisella Seurasaaren sillalla.

*Los Angeles Timesin* aikalaisarvioija piti kaksituntisesta amerikkalaisversiosta, mutta valitteli ettei kaikkia sivujuonia täysin ymmärtänyt. *Video-oppaassa* vuodelta 1994 Sam Inkinen luonnehti *Vakoilupeliä* tavalliseksi tv-trilleriksi, jossa Britannian tiedustelupalvelu selvittää naisen salamyhkäistä murhaa ja päätutkija joutuu keskelle korruption ja kansainvälisen rikollisuuden vyyhtiä. Hän antoi kolmituntiselle videojulkaisulle kaksi tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota "keskinkertainen".

Lähteet
-------

1. 1 2  "Vakoilupeli 1–2", *Video-opas 95*, WSOY 1994.
2. ↑  *Vakoilupeli* Elonetissä.
3. 1 2  Loynd, Ray: TV Reviews : ‘Endless Game’ Is a Devious Spy Tale.  *Los Angeles Times*, 20.1.1990. Artikkelin verkkoversio. Viitattu 29.4.2023.
**Vakuuslaki** eli **takuulaki** on 1922 säädetty suomalainen laki, joka sisältää Ahvenanmaan maakunnan asukkaita koskevia säännöksiä. Se tuli voimaan 11. elokuuta 1922 ja kumottiin Ahvenanmaan itsehallintolailla, joka tuli voimaan vuoden 1952 alussa.

Ahvenanmaan maakunnan väestön keskuudessa syntyi kansanliike, jonka tarkoituksena oli erottaa maakunta Suomesta ja liittää se Ruotsiin. Suomen hallitus halusi maakunnan säilyvän osana Suomea. Erimielisyyksiin pyydettiin Kansainliiton ratkaisua. Kansainliiton neuvosto tunnusti Suomen suvereeniuden Ahvenanmaahan, mutta se katsoi samalla, että Ahvenanmaan itsehallinnosta annettuun lakiin sisältyviä maakunnan asukkaiden kansallisuustakeita oli laajennettava. Tätä tarkoitusta varten säädettiin laki sisältävä eräitä Ahvenanmaan maakunnan väestöä koskevia säännöksiä eli vakuuslaki.

Vakuuslakiin sisältyi säännöksiä Ahvenanmaan maaherran nimittämisestä, koulujen opetuskielestä, Suomen kansalaisten kunnallisen ja maakunnallisen äänioikeuden saamisesta, verotulojen käytöstä ja lunastusoikeudesta, jos kiinteistö myytiin henkilölle, jonka kotipaikka ei ollut Ahvenanmaalla.

Lähteet
-------

1. ↑  *Iso tietosanakirja*. Osa 14, palsta 1002, hakusana vakuuslaki. Helsinki: Otava, 1938.
2. 1 2  Laki sisältävä eräitä Ahvenanmaan maakunnan väestöä koskevia säännöksiä, Suomen asetuskokoelma 189/1922.
3. ↑  Ahvenanmaan itsehallintolaki, Suomen asetuskokoelma 670/1951.
4. ↑  Hallituksen esitys Eduskunnalle eräiksi Ahvenanmaan maakuntaa koskeviksi laeiksi, HE 42/1921.
**Puolan Augsburgin tunnustuksen evankelinen kirkko** (puol. *Kościół Ewangelicko-Augsburski w Rzeczypospolitej Polskiej*) on luterilainen kirkko, joka toimii Puolassa. Kirkon jäsenmäärä on 61 270.

Historia
--------

Luterilainen uskonpuhdistus levisi varhain Puolan alueelle. Sen saapumisreittinä toimi Itä-Preussi, jossa saksalaiset ja puolalaiset elivät hyvissä keskinäisissä väleissä. Itä-Preussin luterilainen kirkko käytti puolaa jumalanpalveluskielenä 1800-luvulle asti. Vastauskonpuhdistus oli kuitenkin voimakas ja hävitti suurimman osan Puolaan syntyneestä luterilaisuudesta. Puolan jako vuonna 1795 Venäjän, Itävallan ja Preussin kesken muutti jälleen alueen uskonnollista tilannetta. Suuria luterilaisia seurakuntia syntyi kaupunkeihin. Preussin hallitsemassa osassa Puolaa vahvoja luterilaisia seurakuntia syntyi Sleesian alueelle. Puolan itsenäistyessä vuonna 1918 sen alueella toimi seitsemän eri evankelista kirkkoa, jotka olivat pääosin luterilaisia. Niihin kuului noin 500 000 jäsentä. Toisen maailmansodan aikana monia pastoreita pidätettiin ja vietiin keskitysleireille. Vuoden 1945 jälkeen luterilaisten määrä putosi noin 80 000:een Saksaan suuntautuneen muuttoliikkeen vuoksi.

Nykytilanne
-----------

Kirkolla on 61 270 jäsentä. Hiippakuntia on kuusi ja seurakuntia 133. Lähes puolet kirkon jäsenistä elää Sleesiassa Cieszynin alueella. Pienempiä yhteisöjä löytyy Ylä-Sleesian ja Masurian alueilla. Muualla maassa luterilaiset seurakunnat sijaitsevat suurissa kaupungeissa, ja niiden jäsenmäärä vaihtelee hyvin pienestä muutamiin tuhansiin.

Lähteet
-------

1. ↑  Evangelical Church of the Augsburg Confession in Poland World Council of Churches. Viitattu 11.10.2018.
2. ↑  Churches in Poland The Lutheran World Federation.  Arkistoitu 3.2.2018. Viitattu 11.10.2018.
3. ↑  About us The Evangelical Church of the Augsburg Confession in Poland. Viitattu 11.10.2018.

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Puolan Augsburgin tunnustuksen evankelinen kirkko**.
* Kirkon kotisivut
**Puolaisten autonominen piiri**, **Marchlewszczyzna** (puol. *Polski Rejon Narodowy im. Juliana Marchlewskiego*) oli Ukrainassa vuosina 1925–1935 sijainnut autonominen hallintoalue, jonka väestöstä noin 70 prosenttia oli puolalaisia. Hallintopiiri sijaitsi Volyniassa noin sata kilometriä länteen Žytomyristä. Sen pääkaupunki oli Marchlewsk (aikaisemmin *Dołbysz*, nykyisin ukr. Довбиш, *Dovbiš*). Piiri oli nimetty puolalaisen bolševikin Julian Marchlewskin mukaan.

Piiri perustettiin 1925. Sen kokonaisväkiluku oli alkuun noin 41 000 ja kasvoi aluelisäysten myötä 52 000:een, puolalaisten osuus pysyi samana. Piiriin sisältyi noin sata kylää, pikkukaupunkia tai muuta asutuskeskusta. Piirin väestö vastusti omaisuuden kollektivisointia. Poliittisista syistä tähän vastarintaan ei kuitenkaan aluksi puututtu rajuilla toimenpiteillä. Vuonna 1935 piiri kuitenkin lakkautettiin osana 1930-luvun Neuvostoliiton suuria poliittisia puhdistuksia. Suurin osa piirin johdosta ja hallinnosta teloitettiin. Väestö karkotettiin Kazakstanin ASNT:aan.

Katso myös
----------

* Puolalaisten autonominen piiri (Valko-Venäjän SNT)
**Niambia** on maalaiskunta Kayesin alueen Bafoulabén piirissä Malissa. Sen keskuskylä Horokoto sijaitsee piirin länsiosassa 85 kilometriä Bafoulabésta länteen. Kunnassa on 7 400 ja keskuskylässä 800 asukasta (vuonna 2009).

Niambian kunta rajoittuu idässä Bafoulabén piirin Mahinan ja Gounfanin, lounaassa Kéniéban piirin Dialafaran ja pohjoisessa Kayesin piirin Sadiolan ja Diamoun kuntiin. Pinnanmuodostusta leimaavat tasangot ja kukkulat. Pysyviä vesistöjä ei ole. Seutu kuuluu Sudanin vyöhykkeeseen.

Kuntaan kuuluu 11 kylää. Niistä suurin on 2 600 asukkaan Neguetabal. Asukkaat ovat etupäässä mandinkoja. Lisäksi on fulbeja ja soninkeja.

Paikallisia elinkeinoja ovat maanviljely, karjanhoito, keräily, kalastus, kaupankäynti ja käsityöammatit. Tärkeimmät viljelykasvit ovat durra, hirssi, riisi, fonio, maissi, bataatti, pavut ja vihannekset. Myytäväksi kasvatetaan maapähkinää ja puuvillaa. Kotieläimiä ovat naudat, lampaat, vuohet, hevoset, aasit ja siipikarja.

Kunnassa toimii viisi alakoulua. Terveyspalveluja ei ole. Vesihuolto käsittää joukon porakaivoja.

Lähteet
-------

1. 1 2  4ème recensement général de la population et de l’habitat. Résultats définitifs, tome 0: Répertoire des villages *instat-mali.org*.  Arkistoitu 7.1.2017. Viitattu 10.2.2018.
2. ↑  Mali - Région de Kayes: Carte de référence *reliefweb.int*. Viitattu 10.2.2018.
3. 1 2 3 4  Plan de Securite Alimentaire: Commune Rurale de Niambia 2007–2011 *fsg.afre.msu.edu*.  2006. Viitattu 10.2.2018. [vanhentunut linkki]
**Niagara** on 58 kilometriä pitkä, runsasvetinen joki Pohjois-Amerikassa. Se saa vetensä Eriejärvestä ja laskee Ontariojärveen, jonka laskujoki on puolestaan Saint Lawrence. Joki virtaa etelästä pohjoiseen ja sen keskivaiheilla ovat suuret Niagaran putoukset. Niiden kohdalla joki jakautuu kahteen haaraan, joiden välissä on Goat Island.

Niagara on koko pituudeltaan rajana Yhdysvaltojen ja Kanadan välillä. Sen Yhdysvaltojen puoleinen ranta kuuluu New Yorkin osavaltioon ja Kanadan puoleinen ranta Ontarion provinssiin.

Joen alkukohdassa Eriejärven rannalla Yhdysvaltojen puolella sijaitsee Buffalon kaupunki. Niagaran putousten kohdalla joen kummallakin rannalla on Niagara Falls -nimiset kaupungit.

Lähteet
-------

1. 1 2  Facts & Figures - Niagara Parks, Niagara Falls, Ontario, Canada *niagaraparks.com*.
2. ↑  Water Resources Data New York Water Year 2003, Volume 3: Western New York, USGS

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Niagara** Wikimedia Commonsissa
**Vjatšeslav Anatoljevitš Štyrov** (Вячеслав Анатольевич Штыров, s. 23. toukokuuta 1953 Xaandyga, Tompon uluus, Jakuuttien ASNT) on Venäjän federaatioon kuuluvan Sahan tasavallan toinen presidentti. Hän toimi presidenttinä vuosina 2002–2010. Hänen puolisonsa on nimeltään Lidija Ivanovna Štyrova.

Štyrov valmistui rakennusinsinööriksi Kaukoidän Teknillisestä Instituutista vuonna 1975. Valmistumisensa jälkeen hän työskenteli Neuvostoliiton energianministeriön alaisuuteen kuuluneen Viljuin vesivoimalan rakennusosastolla erilaisissa johtotehtävissä vuoteen 1988 asti. Vuosina 1986–1988 hän toimi Neuvostoliiton kommunistisen puolueen NKP:n Jakutskin aluekomitean rakennusosastolla apulaisjohtajana. Vuosina 1988–1991 hän opiskeli NKP:n keskuskomitean yhteiskuntatieteellisessä akatemiassa ja valmistui tohtoriksi.

Štyrov nimitettiin Jakutia–Sahan sosialistisen neuvostotasavallan rakennus- ja sijoitusministeriksi vuonna 1991 ja joulukuussa samana vuonna hänet valittiin tasavallan varapresidentiksi. Vuosina 1992–1996 hän toimi varapresidenttinä ja pääministerinä. Vuosina 1996–2002 hän toimi ALROSA-timanttiyhtiön pääjohtajana. Štyrov valittiin kansanedustajaksi Sahan parlamenttiin, Il Tumeniin, vuonna 1997.

Sahan presidentiksi hänet valittiin 13. tammikuuta 2002 pidetyllä presidentinvaalin toisella kierroksella, jossa hän sai 59,2 prosenttia äänistä voittaen Fedot Tumusov. Štyrovin virkakausi alkoi 27. tammikuuta 2002. Štyrov valittiin toiselle kaudelle 7. joulukuuta 2006 Sahan parlamentin, Il Tumenin, hyväksyessä Venäjän federaation presidentin asiasta tekemän esityksen äänin 60–3, yhden äänestäessä tyhjää. Toinen kausi päättyi ennenaikaisesti Štyrovin jätettyä eroanomuksensa henkilökohtaisiin syihin vedoten. Venäjän presidentti Dmitri Medvedev hyväksyi eroanomuksen 31. toukokuuta 2010 ja nimitti virkaa tekeväksi presidentiksi pääministeri Jegor Borisovin.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6 7 8 9 10  YakutiaToday.Com – People – Shtyrov, Vyacheslav
2. 1 2  Janyary 13, 2002 *Rulers*. Viitattu 4.4.2011. (englanniksi)
3. ↑  December 7, 2006 *Rulers*. Viitattu 3.6.2008. (englanniksi)
4. 1 2  Yakutia’s President Vyacheslav Shtyrov Quits *eYakutia (English Yakutia)*.  1.6.2010.  Arkistoitu 2.9.2010. Viitattu 4.4.2011. (englanniksi)
5. ↑  May 31, 2010 *Rulers*. Viitattu 4.4.2011. (englanniksi)


|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
| Sahan vaakuna | Edeltäjä:**Mihail Nikolajev** | **Sahan presidentti**27. tammikuuta 2002–31. toukokuuta 2010 | Seuraaja:**Jegor Borisov** |

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |