recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Naturalistinen virhepäätelmä** on useiden filosofien virheellisenä pitämä päättely, joka liittyy moraalisen hyvän luonteeseen. Brittiläinen filosofi G. E. Moore esittelee sen kirjassaan *Principia ethica*.

Moore väittää henkilön syyllistyvän naturalistiseen virhepäätelmään, jos hän yrittää palauttaa moraalisen "hyvän" johonkin luonnolliseen, maailmassa empiirisesti mitattavissa olevaan ominaisuuteen. 

Esimerkiksi hedonisti saattaa väittää moraalisen hyvän olevan mitattavissa ihmisissä esiintyvän mielihyvän tai onnellisuuden perusteella. Tällaiset hedonistit ovat laajentaneet näkökulmaansa hedonismin ydinteesistä, jonka mukaan mielihyvä tulee maksimoida. Mooren mukaan tämä on ankara virhe, ja moraalista hyvää tulee pitää sellaisena kuin se on, yksinkertaisena määrittelemättömänä epänaturalistisena arvona.

On huomattava, että Moore piti yhtä lailla virheenä hyvän palauttamista yliluonnollisiin tai metafyysisiin ominaisuuksiin (Jumalan lain tai kosmoksen järjestyksen mukaisuuteen tms.).

Mooren mukaan yritys määrittää moraalinen hyvä naturalistisen ominaisuuden avulla kaatuu aina **avoimen kysymyksen argumenttiin.** Ajatellaan esimerkiksi väitettä, että hyvää on se, mikä tuottaa mielihyvää (mielihyvän paikalle voidaan ajatella mikä tahansa muukin asia). Silloin voitaisiin päätellä seuraavasti: "P tuottaa mielihyvää – siis P on hyvä." Avoimeksi jää silti kysymys: "Onko hyvä, että P tuottaa mielihyvää?" Mooren mukaan tämä kysymys on aina mielekäs, eikä mikään hyvän analyysi siksi voi onnistua.

Hedonisti saattaisi vastata toteamalla vain moraalisen hyvän ja mielihyvän korreloivan täysin. Iso osa kritiikistä väittää myös Mooren yleisesti ottaen vain puhuvan analyysin paradoksista, eikä niinkään tietystä etiikan luonteeseen läheisesti liittyvästä ongelmasta.

Mooren näkökantaa kutsutaan eettiseksi epänaturalismiksi. Hän oli itse utilitaristi moraalin suhteen.

Moorea ei siis niinkään kiinnosta se, jos joku yrittää johtaa empiirisistä tosiasioista arvostelulauseita, vaan tämä on Humen giljotiinin käyttöalaan kuuluva asia. Moore puhuu pikemminkin moraalin semantiikasta, vaikka Humen giljotiinin vastainen päättely onkin aina myös naturalistinen virhepäätelmä.

Moraalifilosofi William Frankenan mielestä, jos Mooren vaatimuksessa pitäydyttäisiin tiukasti, mitään ei voitaisi määritellä. "Kun eettisen arvostelman samastamista tosiasiaa koskevan arvostelman kanssa kutsutaan virhepäätelmäksi ilman tähän sisältyvän virheellisyyden osoittamista, syyllistytään kehäpäätelmään", Frankena toteaa.

Katso myös
----------

* Humen giljotiini
* Moralistinen virhepäätelmä
* Essentialismi

Lähteet
-------

1. ↑  What is a naturalistic fallacy? The Ethics Centre Article *THE ETHICS CENTRE*.  15.3.2016. Viitattu 23.6.2020. (englanniksi)
2. ↑  Internet Encyclopedia of Philosophy *iep.utm.edu*.
3. ↑  Oksanen, Markku; Launis, Veikko; Sajama, Seppo (toim.): *Etiikan lukemisto*, s. 75. Tallinna: Gaudeamus, 2010. ISBN 9789524951562.
**Kuolonkylmyys** (lat. *algor mortis* *algor*: kylmä; *mors*: kuolema > gen. *mortis*) tarkoittaa ruumiinlämmön alenemista kuoleman jälkeen. Kylmeneminen tapahtuu tasaisella eksponentiaalisen hajoamisen nopeudella, kunnes ruumiin lämpötila vastaa ympäristön lämpötilaa. Ulkoiset tekijät vaikuttavat nopeuteen. Toisaalta, jos ympäristön lämpötila on korkeampi kuin kehon lämpötila, kuollut ruumis lämpenee, kunnes se saavuttaa ympäristön lämpötilan.

Ruumiin mätänemisen alettua lämpötila nousee jälleen joksikin aikaa.

Kuoleman ajankohdan määritys lämpötilan avulla
----------------------------------------------

Rektaalisen lämmön mittaus antaa jonkinlaisen arvion kuoleman ajankohdasta. Sääntönä voidaan pitää 2 °C ensimmäisen tunnin aikana ja 1 °C tuntia kohden, kunnes ruumiin ja ympäristön lämpötilat ovat samat. 

**Glaisterin yhtälön** avulla voidaan arvioida, kuinka kauan kuolemasta on tunteina kulunut:

{\displaystyle (36{,}9\,^{\circ }\mathrm {C} -T\_{\mathrm {r} })\cdot {\frac {6}{5}},}

missä {\displaystyle \scriptstyle T\_{\mathrm {r} }} on rektaalin lämpötila celsiusasteina.

Kuoleman tilat
Kuolonkalpeus (*pallor mortis*) • Lautuma (*livor mortis*) • Kuolonkylmyys (*algor mortis*) • Kuolonkankeus (*rigor mortis*)

Lähteet
-------

* Saferstein, Richard (2004). *Criminalistics An Introduction to Forensic Science*, 8th, Pearson Prentice Hall. ISBN 0-13-113706-9.
* Karen T. Taylor, "Forensic art and illustration", CRC Press, 2000, ISBN 0849381185, p. 308
* Robert G. Mayer, "Embalming: history, theory, and practice", McGraw-Hill Professional, 2005, ISBN 0071439501, p. 106
* Calixto Machado, "Brain death: a reappraisal", Springer, 2007, ISBN 038738975X, pp. 73-74

### Viitteet

1. ↑  *Color Atlas of Forensic Medicine and Pathology*, s. 111. CRC Press, 2009. ISBN 9781420043211. Teoksen verkkoversio (viitattu 23.9.2014). (englanniksi)
2. ↑  Forensic Medicine Archives Project
3. ↑  Guharaj, P. V. (2003). "Cooling of the body (algor mortis)", *Forensic Medicine*, 2nd, Hyderabad: Longman Orient, 61–62.

Aiheesta muualla
----------------

* Standards Employed to Determine Time of Death (Arkistoitu – Internet Archive)
*Tämä artikkeli käsittelee kuolonkankeutta. Metalliyhtyeestä kertoo artikkeli Rigor Mortis (yhtye).*
**Kuolonkankeus** (lat. *rigor mortis*) tarkoittaa ruumiin jäykistymistä kuolemisen jälkeen. Se on yksi merkittävimmistä kuoleman merkeistä (latinan *mors* (gen.*mortis*), kuolema). Sen aiheuttaa lihaksissa tapahtuva kemikaalitasapainon muunnos kuoleman jälkeen. Siinä lihakset tulevat koviksi (latinan *rigor*), jolloin niitä on vaikeaa tai mahdotonta liikuttaa. Käytännössä ihmisruumiilla on "kuuden tunnin nyrkkisääntö" eli kuolonkankeus alkaa ilmestyä ensimmäisen kuuden tunnin aikana, kehittyy täydelliseksi seuraavan kuuden tunnin aikana, pysyy seuraavat 12 tuntia ja alkaa hävitä seuraavan 12 tunnin aikana.

Mekanismi
---------

Kankeus tulee ensin esille pienten lihasten ympäröimiin niveliin ja leviää sitten muualle. Lämmin ympäristö nopeuttaa ja vastaavasti kylmä hidastaa kankeuden kehittymistä. Kuolonkankeutta ei tule sekoittaa jäätymisen aiheuttamiin muutoksiin. Kuolonkankeuden lihasjännitystila vastaa normaalissa lihastyössä syntyvää jännitystä. Normaalissa lihaksessa ATP pitää lihassyiden aktiini- ja myosiini-proteiinit erossa toisistaan. Kuolonkankeus alkaa, kun lihassolut ovat käyttäneet ATP-varastonsa loppuun ja kun aktiini ja myosiini liittyvät yhteen muodostaen aktomyosiinia. Tällöin lihakset asettuvat kuolonkankeuteen (sama ilmiö tapahtuu rankan harjoittelun jälkeen, jolloin lihaksissa ei ole enää energiaa antavaa ATP:tä ja lihakset ovat kovina). Lihasten
pH on normaalisti 5,9–6,0, kun kankeus alkaa. Tämän jälkeen lihasten pH laskee
hitaasti noin arvoon 5,5 (maitohapon muodostuminen), jolloin lihaksissa vapautuu proteiineja
pilkkovaa entsyymiä. Entsyymi pilkkoo aktomyosiinia aiheuttaen kuolonkankeuden laukeamisen.

Eläimillä
---------

Kuolonkankeus tulee kaikille eläimille, myös kaloille. Sillä on merkitystä varsinkin, kun lihaa ja kalaa valmistetaan ihmisravinnoksi. Teurastettuja ruhoja riiputetaan, kunnes kuolonkankeus on ohi. Vasta tämän jälkeen lihaa voi alkaa valmistaa elintarvikkeiksi. Riiputus nopeuttaa kankeuden laukeamista venytyksen ansiosta. Kaloilla kuolonkankeus kestää vain muutaman tunnin, esimerkiksi juuri pyydettyjä lohikaloja kannattaa riiputtaa 1–2 tuntia ennen ruoaksi valmistamista. Kuolonkankeus heikentää oleellisesti lihan leikattavuutta ja huonontaa kankeana paistetun kalan mureutta ja makua.

Lähteet
-------

1. ↑  Randall Skelton: *A Survey of the Forensic Sciences*, s. 267. , 2011. ISBN 9781435767621. Teoksen verkkoversio (viitattu 23.9.2014). (englanniksi)
2. 1 2  Hannu Laaksonen: Kuolemansyyn selvittäminen #kuolonkankeus Fennica.fi.  Arkistoitu 21.10.2007. "2.10.2007" Viitattu 7.9.2022.
3. ↑  Mistä johtuu kuolonkankeus? Tiede.fi 3.5.2002. Viitattu 5.7.2016.
4. ↑  Post mortem *seepia.org*.  Arkistoitu 11.6.2015. Viitattu 23.5.2022.  06.07.2007 Archive.org

Aiheesta muualla
----------------

* Mitä keholle tapahtuu kuoleman jälkeen?  05.02.2014. Studio55.fi.  Arkistoitu 11.9.2016. Viitattu 7.9.2022.  Archive.org

Kuoleman tilat
Kuolonkalpeus (*pallor mortis*) • Lautuma (*livor mortis*) • Kuolonkylmyys (*algor mortis*) • Kuolonkankeus (*rigor mortis*)
*Tämä artikkeli kertoo Britannian kuninkaallisen laivaston Iron Duke -luokan taistelulaivasta. Muita samannimisiä aluksia on täsmennyssivulla.*

**HMS Marlborough** oli Britannian kuninkaallisen laivaston Iron Duke-luokan taistelulaiva.

Valmistus
---------

*Pääartikkeli: Iron Duke -luokka (taistelulaiva)]]*
Alus tilattiin Devonportin telakalta, missä köli laskettiin 25. tammikuuta 1912. Alus laskettiin vesille 24. lokakuuta ja otettiin palvelukseen kesäkuussa 1914.

Palvelus
--------

Palvelukseen otettaessa alus liitettiin Kotilaivaston (myöhemmin Suuren Laivaston) 1. taistelulaivaviirikköön, jossa se palveli ensimmäisen maailmansodan. Alus osallistui 31. toukokuuta 1916 Skagerrakin taisteluun, jossa siihen osui torpedo juuri A-kattilahuoneen etupuolelle surmaten kaksi ja haavoittaen kahta miehistön jäsentä. Alus kykeni kuitenkin jatkamaan taistelua ja onnistui osumaan hieman myöhemmin Saksan keisarikunnan laivaston *SMS Königiin*. Aluksen saaman vuodon aiheuttama vesimäärä aiheutti kuitenkin yön kuluessa kasvavia ongelmia, jolloin aluksen oli vetäydyttävä rajoitetulla nopeudella Tyneen telakalle. Alus oli korjattavana Tynessä kolme seuraavaa kuukautta.

Palvelukseen palatessaan alus liitettiin Välimeren laivastoon. Se oli Venäjän sisällissodan aikana Mustallamerellä pelastaen saamiensa määräysten mukaisesti Yrjö V:n tädin Maria Fjodorovnan ja muita keisarillisen perheen jäseniä kuten suuriruhtinas Nikolai Nikolajevitš Romanovin ja ruhtinas Feliks Jusupovin.

Vuodesta 1926 alkaen alus oli Atlantin laivastossa, kunnes se poistettiin 1929 palveluksesta. Alus myytiin romutettavaksi 27. kesäkuuta 1932.

Lähteet
-------

* Coward, B. R.: *Battleships & Battlecruisers of the Royal Navy since 1861*. Runnymede, Englanti: Ian Allan Ltd, 1986. ISBN 0-7110-1573-2. (englanniksi)
* Gardiner, Robert (toim.): *Conway's All the World's Fighting Ships 1906–1921*. Lontoo, Englanti: Conway Maritime Press, 1985. ISBN 0-85177-245-5. (englanniksi)
* Hore, Peter: *Battleships of World War I*. Lontoo, Englanti: Anness Publishing Ltd, 2006. ISBN 1-84476-377-3. (englanniksi)

### Viitteet

1. 1 2  Conway's s. 23
2. 1 2  Coward, B. R. s. 79

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **HMS Marlborough (1912)**.
* Maritimequestin kuvagalleria HMS Marlborough

*Iron Duke* -luokan taistelulaivat

|  |
| --- |
| HMS *Iron Duke* –
HMS *Marlborough* –
HMS *Benbow* –
HMS *Emperor of India* |
| Edeltäjä: *King George V* -luokka – Seuraaja: *Queen Elizabeth* -luokka |
**Konditoriatuote** on jälkiruokana tai kahvin kanssa tarjottava ruokalaji. Yleensä ne ovat makeita ja melko rasvaisia.

Konditoriatuotteet voidaan jakaa kuuteen ryhmään: täytekakut, leivokset, kahvikakut, pikkuleivät, suolaiset konditoriatuotteet ja erikoistuotteet.

Konditoriatuotteissa on runsaammin kananmunia, rasvaa ja sokeria kuin kahvileivissä. Niitä ei voi muiden leipomotuotteiden tapaan nostattaa hiivalla, koska hiiva ei toimi tehokkaasti kovin rasva- tai sokeripitoisessa massassa. Konditoriamassat valmistetaan vaahdottamalla, vatkaamalla, sekoittamalla tai erilaisilla yhdistelmätekniikoilla.

Lähteet
-------

* Heinonen, Jouppila & Salovaara: *Kondiittorin käsikirja*. Helsinki: Vesanpaino Oy, 1993. ISBN 952-90-4677-4.
* Ijäs, T. & Välimäki, M-L.: *Tunne elintarvikkeet*. 2. painos. Helsinki: Otava, 2008. ISBN 978-951-1-23067-0.
* Peltomäki, Välimäki, Minni & Koponen: *Laatua leivontaan. Leipomotekniikka ja ammattisanastot*. Jyväskylä: Gummerus, 1997. ISBN 952-13-0057-4.

### Viitteet

1. ↑  Ijäs & Välimäki 2008, 84.
2. ↑  Peltomäki et al. 1997, 150
3. ↑  Heinonen et al. 1993, 7.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Konditoriatuote** Wikimedia Commonsissa
**RED95** on St1 Oy:n valmistama raskaalle kuljetuskalustolle tarkoitettu polttoaine. Tuote sisältää suomalaisesta biojätteestä tehtyä etanolia ja se sopii Scanian 3. sukupolven etanolidieselmoottoreihin.

RED95-biojätepolttoainetta nimitetään hieman harhaanjohtavasti etanolidieseliksi. Nimitys tulee siitä, että Scanian etanolimoottorit ovat dieselmoottoreista muokattuja. Etanolimoottoreissa ei voi kuitenkaan enää käyttää tavanomaista dieselöljyä eikä RED95-etanolipolttonestettä voi vastaavasti käyttää tavallisissa dieselmoottoreissa.

Koostumus
---------

RED95-polttonesteessä on noin 95 prosenttia biojätteestä valmistettua etanolia ja noin viisi prosenttia vettä sekä hieman syttyvyyttä parantavia lisäaineita. Koska etanolidieselmoottorit kestävät hyvin vettä, RED95-tuotantoprosessissa ei tarvitse poistaa vettä, kuten silloin, kun etanolia käytetään moottoribensiinin jatkeena.

Käyttö
------

Helsingin Bussiliikenne alkoi testata RED95-polttoaineella toimivia etanolibusseja vuonna 2013. RED95-etanolidieselistä on saatu hyviä kokemuksia hankkeesta, jossa on mukana St1:n lisäksi VTT, Scania Suomi, Lassila & Tikanoja, Sita Suomi, HSL, HSY ja Valio. Hankkeessa selvitetään etanolikäyttöisen raskaan kaluston ympäristövaikutuksia ja energiankulutusta. Lassila & Tikanoja ja Sita Suomi ovat käyttäneet etanolikuorma-autoa jätekuljetuksissaan ja Valio jakeluliikenteessään. Etanolidiesel vähentää fossiilisia hiilidioksidipäästöjä jopa 90 prosenttia. Kun etanolia tehdään kotimaisista jäteraaka-aineista, se on lähes hiilineutraalia ja vastaa siten konkreettisesti EU:n jäte- ja päästöongelmaan vähentämällä kaatopaikalle sijoitettavan jätteen määrää ja korvaamalla fossiilisia liikenteen polttoaineita.

Jakelu
------

RED95:n tankkauspisteitä on aluksi ainoastaan bussi- ja kuljetusyhtiöiden omilla varikoilla.

Katso myös
----------

* Refuel

Lähteet
-------

1. ↑  Etanolidiesel St1.  Arkistoitu 14.7.2014. Viitattu 4.7.2014.
2. 1 2 3 4  Viinan voimalla Kampista Kannelmäkeen  29.10.2013. Taloussanomat. Viitattu 4.7.2014.
3. ↑  Viinabussi rullaa Helsinkiin  25.10.2013. St1.  Arkistoitu 14.7.2014. Viitattu 4.7.2014.
Anthony Gordon elokuussa 2021.
**Anthony Michael Gordon** (s. 24. helmikuuta 2001 Liverpool) on englantilainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan hyökkääjä. Hän on pituudeltaan 182-senttimetrinen. Hän edustaa Englannin Valioliigassa pelaavaa Newcastle Unitedia. Hänen ensimmäinen valioliigaseuransa oli Everton.

Gordon pelasi Liverpoolin junioreissa vuoteen 2012 ja siirtyi sitten saman kaupungin toiseen seuraan Evertoniin. Hän pääsi Evertonin edustusjoukkueessa ensimmäisen kerran kentälle joulukuussa 2017 Eurooppa-liigan alkulohkon viimeisessä ottelussa Apollon Limassolia vastaan, kun hän tuli vaihdosta ottelun 88. minuutilla. Hän pelasi ensimmäisen valioliigaottelunsa tammikuussa 2020, ja kaudella 2019–2020 hän pelasi kaikkiaan 11 valioliigaottelua, joista neljä ottelua avauskokoonpanossa. Kaudella 2020–2021 hän pelasi kolme valioliigaottelua, joista yhden ottelun avauskokoonpanossa. Helmi-toukokuussa 2021 hän pelasi lainasopimuksella Preston North Endin joukkueessa mestaruussarjaa.

Gordon pelasi kaudella 2021–2022 Evertonissa 35 valioliigaottelua, joista 25 ottelua avauskokoonpanossa. Hän teki tammikuussa kaksi maalia Brightonia vastaan sekä helmikuussa yhden maalin Leedsiä ja huhtikuussa ottelun ainoan maalin Manchester Unitedia vastaan. Kaudella 2022–2023 Gordon pelasi Evertonissa 16 valioliigaottelua, joissa hän oli 12 kertaa avauskokoonpanossa. Hän teki maalin elokuussa Brentfordia ja Leedsiä sekä lokakuussa Crystal Palacea vastaan. Gordon siirtyi tammikuussa 2023 Newcastle Unitediin 45 miljoonan punnan kauppasummalla. Hän pelasi loppukauden aikana 16 valioliigaottelua, joista neljässä hän oli avauskokoonpanossa. Hän teki maalin päätöskierroksella Chelseaa vastaan.

Gordon on pelannut Englannin alle 18-, alle 19-, alle 20- ja alle 21-vuotiaiden maajoukkueissa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6  Anthony Gordon Transfermarkt-sivustolla (englanniksi)
2. ↑  Keith, Felix: Bitter end to Anthony Gordon's Everton career highlighted in statement on Newcastle move *Mirror*.  30.1.2023. Viitattu 2.2.2023. (englanniksi)

  

Newcastle United – Englannin Valioliiga
1 Dúbravka |
2 Trippier |
3 Dummett |
4 Botman |
5 Schär |
6 Lascelles |
7 Joelinton |
9 Wilson |
10 Saint-Maximin |
11 Ritchie |
12 Lewis |
13 Targett |
14 Isak |
17 Krafth |
18 Karius |
19 Manquillo |
21 Fraser |
22 Pope |
23 Murphy |
24 Almirón |
27 M. Longstaff |
28 Willock |
29 Gillespie |
32 Anderson |
33 Burn |
36 S. Longstaff |
39 Guimarães |
  Ashby |
  Gordon |
Manageri Howe
*Tämä artikkeli käsittelee Siperian jokea. Dravidakieliin kuuluvasta kondan kielestä on eri artikkeli.*

**Konda** (ven. Ко́нда) on Obin vesistöön kuuluvan Irtyšin sivujoki Tjumenin alueeseen kuuluvassa Hanti-Mansian autonomisessa piirikunnassa Venäjällä. Sen pituus on 1 097 kilometriä ja valuma-alueen laajuus 72 800 neliökilometriä. Joen virtaus vaihtelee voimakkaasti. Keskimääräinen virtaus 164 kilometrin päässä joen suusta on 231 kuutiometriä sekunnissa.

Konda virtaa Länsi-Siperian alangon länsireunalla ensin kohti kaakkoa ja sitten koilliseen. Joen vesistössä on paljon järviä. Tärkeimmät sivujoet ovat Mulymja, Bolšoi Tap, Jukonda, Kama, Jevra, Kuma ja Splavnaja.

Seudulla on öljyesiintymiä. Joen varrella sijaitsee Urain kaupunki ja Kondinskojen piirikeskus. Kanta-asukkaat ovat manseja.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  *Bolšaja Sovetskaja Entsiklopedija, tom 13*, s. 5. Moskva: Sovetskaja Entsiklopedija, 1973.
2. ↑  *Entsiklopeditšeski slovar Brokgauza i Jefrona (CD-rom)*. Moskva: Adept, 2002 (alkuperäisjulkaisu 1890–1907).

Aiheesta muualla
----------------

* Hydrologisia tilastoja 1936-1990: Konda at Bolchary (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi) (unesco.org)
**Leenamaija Forsberg-Johannesson** (s. 15. huhtikuuta 1954) on Tukholmassa asuva ruotsinsuomalainen kirjailija, joka on julkaissut paitsi tietokirjoja erityispedagogiikan alalta myös kaunokirjallisuutta. Hän kirjoittaa sekä ruotsiksi että suomeksi.

Ura
---

Forsberg-Johannesson muutti Tukholmaan Jyväskylästä vuonna 1973, ja hän on ammatiltaan erityisopettaja ja tulkki. Hän on käynyt Tukholman opettajakorkeakoulussa kaksikielisen luokanopettajakoulutuksen. Hän on ollut myös mukana perustamassa Tukholmaan ruotsinsuomalaisia kulttuuri- ja kirjamessuja, ja hän toimi messuorganisaation sihteerinä vuosina 2009–2015.

Forsberg-Johannesson on julkaissut kaksi tietokirjaa ruotsiksi: *Jorielskolan – Tid och rum att lära* (2009) ja *Konduktiv pedagogik och kommunikation/Jorielskolan/En tvärprofessionell modell* (2019). Näissä hän käsittelee ruotsalaisen Joriel-erityiskoulun pedagogiikkaa.

Forsberg-Johannessonin kaunokirjallinen debyyttiteos oli novellikokoelma *Tähdenlento* (2022). Sen novelleissa päähenkilöt joutuvat vastoinkäymisten eteen: he ovat tienhaarassa, jossa joutuvat punnitsemaan uudesta näkökulmasta elämäänsä. Tätä ennen Forsberg-Johannesson on osallistunut kaunokirjallisilla teksteillään mm. ruotsinsuomalaiseen antologiaan *Aavan meren täältä puolen* (2020).

Forsberg-Johannessonin novellikokoelma *Tähdenlento* palkittiin parhaalle ruotsinsuomalaiselle kaunokirjalliselle teokselle myönnettävällä Kaisa Vilhuinen -palkinnolla maaliskuussa 2023.

Teoksia
-------

**Tietokirjoja**

* *Jorielskolan – Tid och rum att lära* (2009), Stockholm, ISBN 978-91-633-5695-7
* *Konduktiv pedagogik och kommunikation/Jorielskolan/En tvärprofessionell modell* (2019), Stockholm, ISBN 978-91-519-1224-0

**Kaunokirjallisia teoksia**

* *Tähdenlento* (2022), Stockholm, ISBN 978-91-527-4944-9

**Kaunokirjallisia yhteisteoksia**

* *Aavan meren täältä puolen* (toim. Ani Henttonen ja Pirjo Lahdenperä) (2020), Stockholm, ISBN 978-91-519-7333-3

Lähteet
-------

1. 1 2  Kuukauden kirjailija: Leenamaija Forsberg-Johannesson  joulukuu 2022. Ruotsinsuomalaiset kieli- ja kulttuurimessut, kulttuuri.se. Viitattu 12.12.2022.
2. ↑  Leenamaija Forsberg-Johannesson: Rohkaistaan nuoria! *Kieliviesti 3/2004*. Viitattu 12.12.2022.
3. ↑  S. V. T. Nyheter, S. V. Uutiset: Leenamaija Forsberg-Johannesson saa Kaisa Vilhuinen -kirjallisuuspalkinnon *SVT Nyheter*.  2.3.2023. Viitattu 2.3.2023.
**Nizzan isku 2016** oli Nizzassa, Ranskassa 14. heinäkuuta 2016 tapahtunut autoisku. Iskun teki Mohamed Lahouaiej Bouhlel ajamalla kuorma-autolla väkijoukkoon Promenade des Anglais -rantakadulla. Iskussa kuoli 85 ja haavoittui 202 ihmistä, joista 50 oli kriittisessä tilassa. Ihmiset olivat kerääntyneet rantakadulle katsomaan Ranskan kansallispäivän kunniaksi järjestettyä ilotulitusta. Silminnäkijähavaintojen mukaan kuorma-autoa ajettiin lähes 90 km/h nopeudella. Isku on kaikkien aikojen tuhoisin autolla tehty terrori-isku lukuun ottamatta autopommi-iskuja.

Tekijä
------

Poliisi ampui auton kuljettajan, 31-vuotiaan Mohamed Lahouaiej Bouhlelin, jolla oli myös aiempaa rikostaustaa. Hänellä oli sekä Tunisian että Ranskan kansalaisuus. Iskussa käytetystä Renault Midlum -merkkisestä kuorma-autosta löytyi muun muassa tekijän kahdet henkilöllisyyspaperit, pistooli, rynnäkkökivääri, asejäljitelmiä ja kranaatti. Tekijä oli eronnut ja hänellä on kolme lasta. Nizzan isku on pahin yksittäisen ihmisen suorittama veriteko länsimaissa. Tekijällä on perheen mukaan ollut vakavia mielenterveydellisiä ongelmia, alkoholismia ja raivonpuuskia, mutta radikalisoitumista terrorismin suuntaan ei ollut havaittu.

Avustajat
---------

Hyökkäyksessä avustamisesta pidätettiin ja saa syytteet neljä miestä ja yksi nainen. He ovat nyt (heinäkuu 2016) tutkintavankeudessa. Kolmea epäillyistä syytetään avunannosta murhaan ja kahta aselakien rikkomisesta. He viisi ovat antaneet tekijälle muun muassa logistista apua hyökkäyksen valmistelussa.

Terrorismiepäily
----------------

Jihadistijärjestö Isis ilmoitti lauantaina 16. heinäkuuta olevansa vastuussa iskusta. Järjestön tiedotustoimisto Amaq kertoi, että iskun toteuttaja Mohamed Lahouaiej Bouhlel on Isisin sotilas, ja se oli vastaisku Isisiä vastaan taistelevia kansakuntia kohtaan.

Lähteet
-------

1. ↑  Nice Matin julkaisi epäillyn hyökkääjän nimen: Mohamed Lahouaiej Bouhlel – 3-vuotiaan lapsen isä, tavarankuljettaja *Iltalehti*.  15.7.2016. Viitattu 15.7.2016.
2. ↑  Nizzan iskun kuolonuhrien määrä nousi 85:een *iltalehti.fi*. Viitattu 5.8.2016.
3. 1 2  IL seuraa hetki hetkeltä: 202 ihmistä loukkaantunut ja 84 kuollut - epäillyn tekijän kuva julki *iltalehti.fi*. Viitattu 15.7.2016.
4. ↑  Kymmeniä kuollut Nizzan iskussa – Yle Uutiset seuraa hetki hetkeltä *Yle Uutiset*.  15.7.2016. Viitattu 15.7.2016.
5. ↑  Olli Anttonen väisti Nizzan kuorma-auton täpärästi - "Se mutkitteli, jotta mahdollisimman moni jäisi alle" *Etelä-Suomen sanomat*.  15.7.2016. Viitattu 15.7.2016.
6. ↑  Marika Kataja-Lian: Perhe: Nizzan hyökkääjä oli vuosia psykologisessa hoidossa *YLE Uutiset*.  16.7.2016. Viitattu 16.7.2016.
7. ↑  Nizzan hyökkäyksestä epäillyt viisi ihmistä saavat syytteet *iltalehti.fi*. Viitattu 22.7.2016.
8. ↑  IS claims Nice massacre *AFP.com*. AFP. Viitattu 16.7.2016. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Nizzan isku 2016** Wikimedia Commonsissa
**Leena Marita Vesala** (myöh. **Nikula**, 4. tammikuuta 1942 Helsinki – 24. huhtikuuta 1983) oli suomalainen yleisurheilija, joka saavutti useita SM-mitaleja vuosina 1956–1961. Hän edusti Suomea viisiottelun Pohjoismaiden-mestaruuskilpailuissa 1959. Kotimaassa hän edusti menestysvuosinaan Kouvolan Urheilijoita.

Vesala voitti Suomen-mestaruuden Kouvolan Urheilijoiden joukkueessa 3 × 800 metrin viestijuoksussa vuonna 1957, 4 × 100 metrin viestijuoksussa vuonna 1960 ja maastojuoksun joukkuekilpailussa vuonna 1958. Lisäksi hän saavutti viestijuoksuissa yhden SM-hopean ja kaksi SM-pronssia. Henkilökohtaisissa lajeissa hän saavutti neljä SM-pronssia: vuonna 1959 80 metrin aitajuoksussa ja viisiottelussa sekä vuonna 1960 pituushypyssä ja viisiottelussa.

Vesala avioitui seiväshyppääjä Pentti Nikulan kanssa. Heidän poikansa Kimmo Nikula kilpaili seiväshypyssä nuorten sarjoissa. Vesalan veli Harri Vesala saavutti SM-mitaleja 400 metrin aitajuoksussa.

Henkilökohtaiset ennätykset
---------------------------

| Laji | Tulos | Vuosi |
| --- | --- | --- |
| 100 metriä | 13,0 | 1960 |
| 200 metriä | 27,0 | 1959 |
| 80 metrin aidat | 12,5 | 1959 |
| Korkeushyppy | 145 | 1957 |
| Pituushyppy | 546 | 1960 |
| Lähde:  |

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6  Leena Vesala Tilastopaja (vaatii kirjautumisen, maksullinen palvelu).
2. ↑  Martiskainen, Seppo et al.: *Suomi voittoon - kansa liikkumaan*, s. 504. Yleisurheilun Tukisäätiö, 2006. ISBN 951-98952-2-1.
3. ↑  Laitinen, Esa: *Suomen yleisurheilun tilasto-osa*, s. 69. , 1987.
4. ↑  Laitinen, Esa: *Suomen yleisurheilun tilasto-osa*, s. 408–423. , 1987.
5. ↑  Hannus, Matti; Laitinen, Esa & Martiskainen, Seppo: *Kalevan kisat - Kalevan malja*, s. 270, 278, 289. Suomen Urheiluliitto, 2002. ISBN 951-96491-5-8.
6. 1 2 3  Hannus, Matti: *Yleisurheilu - Tuhat tähteä*, s. 494. 2. painos. WSOY, 1984. ISBN 951-0-11900-8.
7. ↑  Kimmo Nikula Tilastopaja (vaatii kirjautumisen, maksullinen palvelu).
8. ↑  Harri Vesala Tilastopaja (vaatii kirjautumisen, maksullinen palvelu).
Nizzan raitiovaunu
**Nizzan raitioliikenne** on yksi Nizzan julkisen liikenteen muodoista.

Kaupungissa oli ollut aiemminkin raitiovaunuliikennöintiä, mutta nykyinen raitiotie avattiin vuoden 2007 lopulla. Raitiotie osoittautui suosituksi liikennöintimuodoksi, sillä lähikuukausina avaamisen jälkeen päivittäiset matkustajamäärä olivat jo 65 000–70 000. Tämä synnytti myös tarvetta laajentaa linjastoa.

Vuonna 2013 valmistui raitiotien ensimmäinen laajennus Pont Micheliin asti. Vuotta myöhemmin aloitettiin raitiotien toisen linjan rakennustyöt. Linja 2 on 11,3 kilometriä pitkä ja kulkee Nizzan lentoasemalta Nizzan keskustan suuntaan. Uudesta linjasta 3,2 kilometriä kulkee tunnelissa maan alla. Linjan 2 ensimmäinen osuus avattiin liikenteelle kesällä 2018.

Lähteet
-------

1. 1 2  Info tramway.nice.fr. Viitattu 26.12.2016. (englanniksi)
2. 1 2  D’hier à aujourd’hui tramway.nice.fr. Viitattu 26.12.2016. (ranskaksi)
3. ↑  Beal, Sylvie: Nice - La ligne 2 du tram : tout de suite, plus tard, jamais ?  30.5.16. nice.maville.com.  Arkistoitu 23.11.2019. Viitattu 26.12.2016. (ranskaksi)
4. ↑  Contract awarded for Nice tram Line 2  18.11.13. railwaygazette.com.  Arkistoitu 27.12.2016. Viitattu 26.12.2016. (englanniksi)
5. ↑  Inauguration de la nouvelle ligne 2 du Tram à Nice de Cadam à Magnan  30.6.2018. France 3. Viitattu 3.7.2018. (ranskaksi)

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Nizzan raitiotieliikenne**.
* Viralliset kotisivut (ranskaksi)
Marius Bakken (numero 147).
**Marius Bakken** (s. 27. maaliskuuta 1978 Sanderfjord, Norja) on norjalainen kestävyysjuoksija.

Bakken osallistui ensimmäisiin aikuisten arvokisoihinsa Sevillan MM-kisoissa 1999, joissa hän karsiutui 5 000 metrin juoksun alkuerissä. Hän voitti samana vuonna hopeaa alle 23-vuotiaiden EM-kisoissa 5 000 metrillä. Seuraavana vuonna hän karsiutui Sydneyn olympialaisissa samalla matkalla. Edmontonin MM-kisoissa 2001 hän selviytyi 5 000 metrin finaaliin, jossa juoksi yhdeksänneksi ajalla 13.22,07. Seuraavana vuonna Münchenin EM-kisoissa hän oli neljästoista. Ateenan olympialaisissa 2004 hän karsiutui alkuerissä. Seuraavana vuonna Helsingin MM-kisoissa Bakken selvisi finaaliin 5 000 metrillä, jossa sijoittui kahdenneksitoista, oltuaan kisan paras eurooppalainen. Göteborgin EM-kisoissa 2006 hän keskeytti 5 000 metrin loppukilpailussa.

Henkilökohtaiset ennätykset
---------------------------

* 800 metrin juoksu: 1.51,19 (1997)
* 1 500 metrin juoksu: 3.38,84 (2005)
* Mailin juoksu: 4.09,2 (1996)
* 2 000 metrin juoksu: 5.01,48 (2003)
* 3 000 metrin juoksu: 7.40,77 (2001)
* 5 000 metrin juoksu: 13.06,39 (2004)
* 10 000 metrin juoksu: 28.26,36 (2000)

Lähteet
-------

* Marius Bakken Kansainvälinen yleisurheiluliitto.  (englanniksi)

### Viitteet

1. ↑  Results: 5000 Metres - M Final IAAF. Viitattu 27.7.2010.

Aiheesta muualla
----------------

* Marius Bakkenin kotisivut

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* World Athletics

 |

 |
Bent Melchior
**Bent Melchior** (24. kesäkuuta 1929 Beuthen – 28. heinäkuuta 2021) oli tanskalainen rabbi, joka toimi maansa päärabbina vuosina 1969–1996. Hän lukeutui myös Humanity in Action -ihmisoikeusjärjestön Tanskan paikallisosaston perustajiin.

Melchiorin isä Marcus Melchior pakeni kansallissosialismia Tanskaan vuonna 1933. Siellä hän oli keskeisessä asemassa juutalaisten evakuoinnissa Ruotsiin. Marcus Melchior palasi perheineen Tanskaan vuonna 1945 ja toimi Tanskan päärabbina vuosina 1947–1969. Isänsä kuoltua Bent Melchior peri hänen asemansa maansa päärabbina. Vuonna 1972 Melchior vaati Tanskan hallitusta kutsumaan lähettiläänsä takaisin arabimaista vastineena Münchenin verilöylylle. Hänen aloitteensa ei ollut juutalaisyhteisön keskuudessa yksimielinen, minkä seurauksena hän uhkasi erota, jos enemmistö ei tukisi häntä.

Melchior sai vaimonsa kanssa neljä poikaa, joihin lukeutuu israelilainen poliitikko ja rabbi Michael Melchior sekä Tanskan päärabbi Yair Melchior.

Lähteet
-------

1. ↑  Pedersen, Shani: Tidligere overrabbiner Bent Melchior er død *Altinget*.  28.7.2021. Viitattu 4.8.2021. (tanskaksi)
2. 1 2  Schwartz, Yaakov: Former Danish chief rabbi Bent Melchior dies at 92 *Times of Israel*.  2.8.2021. Viitattu 4.8.2021. (englanniksi)
3. ↑  Denmark’s Chief Rabbi Resigns *Jewish Telegraphic Agency*.  20.9.1972. Viitattu 4.8.2021. (englanniksi)
4. ↑  Rabbi Bent Melchior, former Chief Rabbi of Denmark, dead at 92 *Israel National News*.  28.7.2021. Viitattu 4.8.2021. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Yhdysvaltain holokaustimuseon haastattelu vuodelta 1996

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Puola

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Mariute** on vuonna 1918 valmistunut italialainen mykkäelokuva. Komediaa ja draamaa yhdistelevän elokuvan on ohjannut Eduardo Bencivenga. Sen kahta pääosaa esittää Francesca Bertini.

Juoni
-----

Kuuluisa näyttelijä Francesca Bertini herää myöhään ja saapuu lopulta elokuvastudiolle, jossa häntä on odoteltu jo tuntikausia. Kuvaustauolla armeijasta lomalle saapunut sotilas kertoo vihollisen julmuuksista miehitetyllä alueella. Yöllä Bertini näkee unta, jossa hän on friulilainen talonpoikaisnainen Mariute. Vihollisen sotilaat raiskaavat Mariuten ja hänen appensa kostaa teon. Seuraavana aamuna diivanelkeistään luopunut Bertini saapuu töihin lähes ajoissa valmiina palvelemaan isänmaata.

Näyttelijät
-----------

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
|  Francesca Bertini  | … |  Francesca Bertini / Mariute
  |
|  Gustavo Serena  | … |  Gustavo Serena
  |
|  Livio Pavanelli  | … |  Livio Pavanelli
  |
|  Camillo De Riso  | … |  Camillo De Riso
  |
|  Alberto Albertini  | … |  sotilas
  |

Tuotanto ja teemat
------------------

Roomalaisen Caesar Filmin sivutoiminimen Bertini Filmin tuottama *Mariute* oli osa ensimmäisen maailmansodan propagandaa. Sen tilaaja oli valtiollinen Kansallinen vakuutusinstituutti. Alkuperäisen version lopussa Francesca Bertini kääntyi suoraan katsojien puoleen kehottaen ostamaan instituutin sotaobligaatioita.

Elokuvan ensimmäinen osa, jossa Bertini esittää itseään, on ironinen kuvaus oikukkaan näyttelijädiivan arkielämästä. Elokuvastudiolla tapahtuva toinen osa parodioi näyttelijän esittämiä mykkäelokuvien intohimodraamoja. Juoni antaa vihjeitä Bertinin pyrkimyksistä kehittää itseään näyttelijänä, ja elokuvan kolmas, Mariutesta kertova osa onkin sen draamallisesti ja kuvaukselisesti vahvinta antia. Samalla esitetään kolme naisena olemisen mallia: yläluokan ylellinen ja toimeton elämä, perinteinen patriarkaalinen maalaisyhteisö sekä tietoinen kasvu kohti itsenäisyyttä ja vastuun ottamista. Elokuvan miehet ovat diivaan verrattuna heikkoja tai poissaolevia.

*Mariute* on säilynyt Italian kansallisessa elokuva-arkistossa vuonna 1954 tehtynä mustavalkoisena kopiona. Alkuperäisestä 743 metrin pituudesta on jäljellä 564 metriä. Elokuva on nähtävissä arkiston mykkäelokuvasivustolla. Sen alkuperäisestä asusta antavat käsityksen Torinon elokuvamuseon restauroidut katkelmat.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Martinelli, Vittorio: *Il cinema muto Italiano: I film della Grande Guerra. 1918*, s. 140–141. Bianco e Nero, numero speciale. Torino: Nuova Eri – Edizioni RAI, 1991. ISBN 88-397-0616-X. Teoksen verkkoversio.
2. 1 2  Zagarrio, Vito: Mariute: un metafilm del muto.  *Immagine. Note di Storia del Cinema*, prima serie, nro 6 (1983), s. 5–10. Artikkelin verkkoversio.
3. 1 2  Dalle Vacche, Angela: *Diva: Defiance and Passion in Early Italian Cinema*, s. 192–197. Austin: University of Texas Press, 2008. ISBN 978-0-292-71661-2.
4. ↑  Portale Cinema Muto Italiano *ilcinemamuto.it*. Viitattu 30.7.2017.
5. ↑  Cineteca MNC *vimeo.com*. Viitattu 30.7.2017.

Aiheesta muualla
----------------

* *Mariute* Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Toaff vuonna 2007.
**Elio Toaff** (30. huhtikuuta 1915 – 19. huhtikuuta 2015) oli italialainen rabbi. Hän toimi Rooman päärabbina 50 vuoden ajan ja lähensi juutalaisyhteisön ja katolisen kirkon välejä.

Elämä ja ura
------------

Toaffin isä Alfredo Sabato oli Livornon päärabbi ja toivoi pojastaankin rabbia. Opiskeltuaan teologiaa ja lakia 26-vuotiaasta Toaffista tulikin Anconan juutalaisyhteisön päärabbi.

Toisen maailmansodan aikana Toaff auttoi muita italianjuutalaisia piiloutumaan kansallissosialistien juutalaisvainoilta. Hän joutui lopulta itse natsien vangitsemaksi, mutta onnistui pakenemaan.

Toisen maailmansodan päätyttyä Toaff toimi alkuun Venetsian päärabbina. Hänet valittiin sodassa pahoin kärsineen Rooman juutalaisyhteisön johtajaksi vuonna 1951, ja hänellä katsotaan olleen huomattava rooli sen elävöittämisessä.

Toaff osallistui juutalaisten ja katolisen kirkon väliseen dialogiin ja hänen katsotaan lähentäneen yhteisöjen välisiä suhteita. Hän järjesti Johannes Paavali II:n vierailun Rooman suureen synagogaan vuonna 1986, joka oli tiettävästi ensimmäinen paavin visiitti synagogassa.

Toaff ilmoitti jäävänsä eläkkeelle vuonna 2001. Hän kuoli Roomassa 99-vuotiaana vuonna 2015.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6  Bruce Weber: Elio Toaff, Spiritual Leader of Italian Jews, Dies at 99 *The New York Times*.  21.4.2015. Viitattu 4.11.2021. (englanniksi)
2. 1 2 3  Philip Pullella: Elio Toaff, rabbi who hosted first pope visit to synagogue, dies at 99 *Reuters*.  20.4.2015. Viitattu 4.11.2021. (englanniksi)
3. 1 2  James Politi & Giulia Segreti: Elio Toaff, spiritual leader, 1915-2015 *Financial Times*.  24.4.2015. Viitattu 4.11.2021.
4. ↑  Eric J. Greenberg: Roman Rabbi Mentioned in Pope’s Will *The Forward*. Viitattu 4.11.2021. (englanniksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
	+ 2
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Italia
* Israel
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Alankomaat
* Puola
* Vatikaani

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Italian People
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef
	+ 2

 |

 |
**Marius Aleksejev** (s. 27. elokuuta 1982 Tallinna) on virolainen käsipallomaalivahti, joka edustaa käsipallon SM-liigassa pelaavaa Riihimäen Cocksia. Aleksejev on 195 senttimetriä pitkä ja painaa 93 kilogrammaa.

Aleksejev aloitti uransa kotimaansa HC Kehra Tallinnassa, jossa hän voitti kotimaansa mestaruuden kaudella 2008-2009. Kotimaassaan hän edusti myös HC Tallasta. Aleksejev pelasi kauden 2004-2005 SM-liigan SIF:issä, jolloin hän voitti Suomen mestaruuden. Sveitsissä Aleksejev edusti HC Kriens-Luzernia ja Kadetten Schaffhausenia. Kriens-Luzernin kanssa hän voitti kaudella 2010-2010 Sveitsin liigan pronssia ja Schaffhausenin kanssa kaudella 2012-2013 hopeaa. Riihimäen Cocksissa Aleksejev on pelannut vuodesta 2013 lähtien. Kaudella 2013-2014 hän voitti Suomen mestaruuden seuran kanssa. Aleksejevia pidetään yhtenä liigan parhaista maalivahdeista.

Viron käsipallomaajoukkueessa Aleksejev on pelannut vuodesta 2001 asti. Hän on pelannut maajoukkueessa 107 maaottelua. Juniorimaaotteluita Aleksejev on pelannut noin 30 kappaletta.

Lähteet
-------

* 
*
**Benoît Paire** (s. 8. toukokuuta 1989 Avignon) on ranskalainen tennispelaaja. Parhaimmillaan hän on ollut kaksinpelissä ATP-listan sijalla 18 tammikuussa 2016. Hän on voittanut urallaan kolme ATP-turnausta kaksinpelissä ja yhden nelinpelissä.

Tennisura
---------

Vuonna 2012 Paire pääsi puolivälieriin Aucklandin ATP-turnauksessa. Australian avoimissa hän hävisi ensimmäisellä kierroksella Stanislas Wawrinkalle. Huhtikuussa hän selviytyi puolivälieriin Casablancassa. Ensimmäisen loppuottelupaikkansa hän saavutti huhti-toukokuun vaihteessa Belgradin turnauksessa, jossa hän hävisi loppuottelussa Andreas Seppille.

Vuonna 2015 Paire voitti Ruotsin Båstadissa Swedish Openin kaksinpelin loppuottelussa Espanjan Tommy Robredon luvuin 7–6(7), 6–3. Samana vuonna hänet äänestettiin "Parhaan paluun tehneeksi pelaajaksi", koska hän onnistui nostamaan rankinginsa yhden vuoden aikana sijalta 118. sijalle 19.

Vuonna 2019 Paire voitti Casablancan ja Lyonin ATP-turnaukset. Winston Salemissa hän hävisi loppuottelussa.

### Pelityyli

Pairen pelityyli on muihin tennisammattilaisiin verrattuna poikkeuksellinen. Hänen vahvuutensa on luotisuora rystylyönti, mutta epävarma yläkierteinen kämmenlyönti on ollut aina akilleen kantapää. Ylivoimaisesti suurin ase Pairen pelissä on lyöntien vaihtelevuus ja samalla yllätyksellisyys. Sivukierteiset kämmenalakierteet kuuluvat jokapäiväiseen lyöntirepertuaariin.

Kämmenpuolelta lyöty pysäytyslyönti on Pairen tunnusmerkki.

Lähteet
-------

1. ↑  Benoît Paire – Profile *atpworldtour.com*. Association of Tennis Professionals. Viitattu 27.1.2019. (englanniksi)
2. ↑  Benoît Paire – Playing Activity *atpworldtour.com*. Association of Tennis Professionals. Viitattu 12.5.2012. (englanniksi)
3. ↑  Seppi Dismisses Paire For Belgrade Trophy *atpworldtour.com*. Association of Tennis Professionals. Viitattu 12.5.2012. (englanniksi)
4. ↑  Bastad results *atpworldtour.com*. Association of Tennis Professionals. Viitattu 18.11.2015. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Benoît Paire** Wikimedia Commonsissa

* Benoît Paire ATP:n sivuilla
**Herttoniemen kaatopaikka** oli Helsingin Herttoniemen pohjoisimmassa osassa vuosina 1948–1953 toiminut pienehkö Helsingin kaupungin kaatopaikka. Se sijaitsi vanhassa sorakuopassa Siilitien ja Viikintien risteyksessä.

Entisen kaatopaikan alue on kooltaan 5 700 m2, sen luonnonmaa oli hiekkaa, eikä alueella sijainnut luokiteltuja pohjavesialueita. Tälle kaatopaikalle tuotiin ainakin yhdyskunta- ja teurastamojätteitä. Sen historia jäi lyhyeksi, sillä alueen omakotitalojen, etenkin Kitusentien asukkaat, alkoivat valittaa kaatopaikan aiheuttamista hajuhaitoista. Herttoniemeläisten sitkeyden ansiosta heidän lähellään sijainnut kaatopaikka suljettiin, ja uusi avattiin Botbyhöjdenin sorakuoppaan. Se tuli tunnetuksi Vartiokylän kaatopaikkana.

Herttoniemen kaatopaikan täyttö sai maatua rauhassa vuodet 1953–2002. Tämän jälkeen alueelle tehtiin kaavamuutos, jossa sille kaavoitettiin kerrostaloja. Kaatopaikan koko aines poistettiin peruskalliota myöten ja tilalle tuotiin puhdasta maata. Kunnostus suoritettiin vuoden 2002 aikana.

Täyttöaines kuljetettiin nykyaikaiselle kaatopaikalle. Aines oli jo tätä ennen täysin maatunutta. Vain lasin, posliinin, filmin ja metalliesineiden kaltaisia jätteitä oli tunnistettavissa. Maa-aines ei ollut merkittävässä määrin saastunutta. Joitakin vaarallisia aineita kuitenkin oli tavattu. Niitä olivat PAH-yhdisteet ja raskasmetallit.

Lähteet
-------

1. 1 2  Herttoniemen kaatopaikka Hovi, Henri.  Arkistoitu 8.8.2014. Viitattu 04.08.2014.
2. 1 2  Toivola, Tanja: *Kaatopaikkojen ympäristövaikutuksia ja Helsingin entisten kaatopaikkojen nykytilanne*, s. 23–24. Helsinki: Helsingin kaupungin ympäristökeskus, 2001. ISSN 1235-9718.
3. ↑  Leppänen, Marko: Myllypuron sottatunturin genealogia *Esoteerinen maantiede ja periferiaterapia*.  12.01.2012. Viitattu 04.08.2014.
4. ↑  Joukola, Matti: Myllypuro rakennettiin osin kaatopaikan päälle *nic.fi*.  Arkistoitu 8.8.2014. Viitattu 04.08.2014.
5. 1 2  Kautto, Petri: Pilaantuneiden maiden kunnostuskustannukset. Pilaantuneiden massamäärien kehitys- ja kustannusvaikutus pilaantuneiden maa-alueiden kunnostusprosessin eri vaiheissa. (pdf) *theseus.fi*.  31.05.2007. Lahden ammattikorkeakoulu. Viitattu 04.08.2014.

Aiheesta muualla
----------------

* Herttoniemen kaatopaikka (Arkistoitu – Internet Archive)
* Kaatopaikkojen ympäristövaikutukset ja Helsingin entiset kaatopaikat. (Tanja Toivolan diplomityö) (Arkistoitu – Internet Archive)
* Pilaantuneiden maiden kunnostuskustannukset. Pilaantuneiden massamäärien kehitys- ja kustannusvaikutus pilaantuneiden maa-alueiden kunnostusprosessin eri vaiheissa. Petri Kauton opinnäytetyö
**Karl Juhan Elis Kaalamo** (15. joulukuuta 1885 Nastola – 5. joulukuuta 1946 Tampere) oli suomalainen arkkitehti.

Elis Kaalamon vanhemmat olivat kauppias Gustaf Hemming Kaalamo (entinen Karlsson) ja Amalia Feldberg. Hän pääsi ylioppilaaksi Lahden yhteiskoulusta 1906 ja valmistui diplomiarkkitehdiksi Teknillisestä korkeakoulusta 1912.

Kaalamo oli arkkitehtitoimiston osakkaana Helsingissä ja sittemmin hän toimi Helsingin kaupungin ylimääräisenä asemakaava-arkkitehtinä 1919–1929 ja Tampereen asemakaava-arkkitehtinä 1929–1946.

Kaalamo laati 1930-luvulla asemakaavan Liisankallion alueelle Tampereen Kalevan kaupunginosaan. Hänen mukaansa on nimetty Tampereella Kaalamonaukio. Vuonna 1932 hän ehdotti urheilustadionin rakentamista Ratinanniemellä sijainneen suuren hiekkakuopan paikalle, tämä hanke toteutui 1966 kun Ratinan stadion rakennettiin.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Ylioppilasmatrikkeli 1906 : matrikkelinumero 30523
2. ↑  Pirkanmaan maakunnallisesti arvokkaat rakennetut kulttuuriympäristöt 2016, Pirkanmaan liitto 2016, sivu 21
3. ↑  Tampereen vastaisen stadionin paikka, Suomen Kuvalehti, 10.12.1932, nro 50, s. 19, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
**K. J. Ståhlbergin patsas** on Helsingissä Eduskuntatalon edustalla sijaitseva, kuvanveistäjä Wäinö Aaltosen toteuttama Suomen ensimmäisen presidentin K. J. Ståhlbergin näköispatsas. Patsas on vuodelta 1959, ja se oli ensimmäinen Helsinkiin pystytetyistä Suomen presidenttien muistomerkeistä. Aaltosen veistämät Ståhlbergin ja P. E. Svinhufvudin patsaat on sijoitettu Eduskuntatalon edessä Mannerheimintien varressa olevan pihanurmikon vastakkaisille laidoille, Ståhlberg pohjois- ja Svinhufvud eteläpäähän.

Patsas on pronssia ja sen jalusta punaista graniittia. Ståhlberg on kuvattu ryhdikkäänä ja pitelemässä oikealla kädellään lakikirjaa pientä pöytää vasten, mikä viittaa hänen rooliinsa laintuntijana ja tasavaltaisen hallitusmuodon isänä. Taiteellisesti teos edustaa Aaltosen tuotannolle tyypillistä, klassisen muistomerkkiperinteen mukaista pelkistettyä realismia. Patsaan korkeus ilman jalustaa on 2,8 metriä.

Historia
--------

Kilpailu presidentti Ståhlbergin patsaasta julistettiin vuonna 1955, mutta palkintolautakunta ei ollut tyytyväinen saapuneisiin ehdotuksiin ja jätti ensimmäisen palkinnon jakamatta. Toisen palkinnon sai kuvanveistäjä Olli Waittinen ja kaksi kolmatta palkintoa jaettiin Viljo Savikurjelle ja Armas Tirroselle. Tammikuussa 1956 järjestettiin kutsukilpailu näiden kolmen kuvanveistäjän kesken, mutta Teuvo Auran johtama patsastoimikunta päätti kutsua vielä neljänneksi mukaan Wäinö Aaltosen, joka ei ollut osallistunut lainkaan alkuperäiseen avoimeen kilpailuun. Aaltonen voitti toisen kilpailun ja patsas tilattiin häneltä saman vuoden marraskuussa. Aaltonen valmisti sen vuosina 1957–1958.

Patsaan paljasti presidentti Urho Kekkonen 22. syyskuuta 1959, Ståhlbergin kuoleman 7-vuotispäivänä. Se ehti siten valmiiksi vuotta aiemmin kuin läheinen marsalkka Mannerheimin ratsastajapatsas, jonka kilpailun Aaltonen oli harmikseen hävinnyt. Helsingin presidenttipatsaista Mannerheimin patsas pantiin vireille ensimmäisenä, mutta Ståhlbergin patsas valmistui ensimmäisenä.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  K. J. Ståhlberg (Arkistoitu – Internet Archive) Helsingin taidemuseon Julkiset veistokset -tietokanta. Viitattu 2.5.2018.
2. 1 2  Heidi Pfäffli & Heikki Ahvenjärvi: "Teosluettelo", s. 234 teoksessa *Wäinö Aaltonen 1894–1966* (toim. Heidi Pfäffli). Wäinö Aaltosen museon julkaisuja nro 10. Wäinö Aaltosen museo, Turku 1994.
3. 1 2  Erik Kruskopf: *Veistosten kaupunki – Taidetta Helsingin katukuvassa* (suom. Rauno Ekholm), s. 70, 73–74. Schildts, Helsinki 2000.

Aiheesta muualla
----------------

* Ståhlbergille patsas eduskuntatalon eteen Ylen Elävä arkisto 8.9.2006.
**Marius Maximus** oli roomalainen historioitsija ja virkamies, joka eli toisella ja kolmannella vuosisadalla jaa. Hän oli luultavasti sama mies kuin eräs **Lucius Marius Maximus Perpetuus Aurelianus**, joka oli kotoisin pohjoisafrikkalaisesta tai hispanialaisesta suvusta ja oli syntynyt noin vuonna 160. Hänen isänsä oli Gallia Lugdunensiksen ja Aquitanian provinssien ritarisäätyläinen prokuraattori. Hän oli konsulina vuonna 198 tai 199 ja uudelleen vuonna 223 ja toimi Gallia Belgican, Ala-Germanian, African ja Asian maaherroina. Vuosina 217–218 hän oli myös Rooman kaupunginprefekti.

Maximus kirjoitti Rooman keisarien elämäkerran, joka ulottui Nervasta Macrinukseen tai Elagabalukseen. Hän saattoi imitoida tai jatkaa Suetoniuksen ja Cassius Dion töitä. Mariuksen teos on kadonnut, mutta se mainitaan lähteenä *Historia Augustassa*.

Lähteet
-------

* Michael Grant: *The Antonines: The Roman Empire in Transition*. Routledge, 1994. ISBN 0-415-10754-7. (englanniksi)
* Paavo Castrén & Leena Pietilä-Castrén: *Antiikin käsikirja*. Otava, 2000. ISBN 951-1-12387-4.

### Viitteet

1. 1 2  Grant s. 191
2. 1 2  Antiikin käsikirja s. 327

  


|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
|   | Edeltäjä:**Imp. Caesar M. Aurelius Antoninus Augustus IV ja M. Aurelius Severus Alexander Caesar** | **Rooman konsuli**L. Roscius Aelianus Paculus Salvius Julianuksen kanssavuonna 223 | Seuraaja:**Ap. Claudius Julianus II ja L. Bruttius Crispinus** |