recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Last Order: Final Fantasy VII** (jap. ラストオーダー -ファイナルファンタジーVII-, *Rasuto Ōdā -Fainaru Fantajī Sebun-*) on Square Enixin tuottama ja vuonna 2005 julkaistu OVA, joka perustuu konsoliroolipeliin *Final Fantasy VII*. Lyhytelokuva kuuluu *Compilation of Final Fantasy VII* -kokoelmaan. Se julkaistiin Japanissa *Final Fantasy VII: Advent Childrenin* *Advent Pieces: Limited* -erikoispakkauksessa ja Pohjois-Amerikassa saman elokuvan keräilyversiossa.

*Last Order* käsittelee kahta eri ajankohtana tapahtuvaa *Final Fantasy VII*:n takaumaa. Näistä toinen kertoo Cloud Strifen ja Zack Fairin paosta Shinran suuryhtiöstä, toinen puolestaan Nibelheim-kaupungin reaktorilla tapahtuneesta välikohtauksesta, jossa kaksikko haastaa kaupungin tuhonneen Sephirothin. Suurin osa *Last Order*in tapahtumista nähdään myös *Crisis Core: Final Fantasy VII* -pelissä.

Lähteet
-------

1. ↑  Madhouse *madhouse.co.jp*. Viitattu 2.8.2008. (japaniksi)
2. ↑  Sony Double Dips With 'FF VII: Advent Children'  19.12.2006. ICv2. Viitattu 2.8.2008. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* *Final Fantasy VII: Last Order* Internet Movie Databasessa (englanniksi)
* *Final Fantasy VII: Last Order* Anime News Networkissa (englanniksi)
* Final Fantasy Last Order (englanniksi)
**Arbetets Vänner i Sörnäs rf** on Helsingin Sörnäisten kaupunginosassa pitkään toiminut ruotsinkielinen kulttuuriyhdistys, joka on osa laajempaa Arbetets Vänner -yhdistysverkostoa. "Sörkän Vennuna" tunnettu yhdistyksen entinen toimitalo Hämeentiellä tuli 1900-luvun alkupuolella tunnetuksi suosittuna kokoontumispaikkana. Yhdistys ei enää toimi Sörnäisissä.

Arbetets Vänner i Sörnäs perustettiin 4. marraskuuta 1894. Yhdistys on yksi "Arbetets Vänner" yhdistyksistä, joita perustettiin erityisesti 1890-luvulla porvarillisina vaihtoehtoina sosialistisille. 

Sörkän Vennu oli tunnettu tanssipaikka Helsingissä Hämeentiellä, siellä esiintyi muun muassa Dallapé-orkesteri. Hämeentien 3–5 oli pitkään yhdistyksen osoite. Ensimmäinen toimipaikka oli kuitenkin Villa Eko, mutta yhdistys muutti Hämeentielle alkuvuosina. Vuosina 1904–1925 tiloissa toimi kesäisin lastentarha. Vuonna 1920 Hämeentie 3 muutettiin kiinteistöosakeyhtiöksi Aktiebolaget Svenska Gården i Sörnäs. Omistajat olivat AV i Sörnäs yhdessä RKP:n naisjärjestön paikallisyhdistyksen, Svenska Kvinnoförbundet i Sörnäs:in kanssa. Tämä talo oli se joka tunnettiin "Sörkän vennuna". Yhdistykset ostivat myös viereisen kiinteistön Hämeentie 5. Vuonna 1968 yhdistykset solmivat sopimuksen Svenska litteratursällskapet i Finland -yhdistyksen kanssa uudisrakennuksesta. Kiinteistö myytiin 2006, ja Arbetets Vänner i Sörnäs muutti Munkkivuoreen.

Kirjallisuutta
--------------

* *Ordentligt folk : Arbetets vänner i Sörnäs 110 år 1894-2004*, Arbetets vänner i Sörnäs, 2004 ISBN 952-91-7722-4

Aiheesta muualla
----------------

* Yhdistyksen kotisivu (Arkistoitu – Internet Archive)
* Kuva vuonna 1968 puretusta "Sörkän Vennun" talosta
* Olivia Packalén - Suomenruotsalaisuutta määrittämässä : Helsingin Arbetets Vänner osana ruotsinkielistä järjestökenttää 1800- ja 1900-lukujen taitteen Suomessa. Pro gradu tutkielma - Helsingin Yliopisto 2.11. 2009
**Arbetaren** oli New Yorkissa vuosina 1894–1928 ilmestynyt ruotsinkielinen sosialistinen sanomalehti.

Nimellä *Skandinaviska-Amerikanska Abetaren* perustettu lehti ilmestyi säännöllisesti joka toinen viikko vapusta 1895 lähtien. Se sisälsi myös tanskan- ja norjankielistä aineistoa, kunnes vuonna 1896 lehti siirtyi osuuskunnalta skandinaaviselle sosialistiyhdistykselle, muuttui kokonaan ruotsinkieliseksi viikkolehdeksi ja sai nimen *Arbetaren*. Tanskalaiset ja norjalaiset perustivat samaan aikaan Chicagoon oman lehden *Arbejderenin*, joka lakkasi vuonna 1902. 

*Arbetarenin* julkaisijaksi tuli vuonna 1906 Skandinaviska Socialistiska Arbetareförbundet, joka liittyi Amerikan sosialistiseen työväenpuolueeseen vuonna 1915. *Arbetaren* oli tosin jo aikaisemmin tukenut Amerikan sosialistipuolueen varjoon jäänyttä Daniel De Leonin sosialistista työväenpuoluetta, jolla oli huomattavan paljon ruotsalaisia kannattajia. Skandinaviska Socialistiska Abetareförbundet hajosi kahtia vuonna 1920, jolloin järjestöstä erotettu ryhmä perusti New Yorkiin Anders H. Lyzellin toimittaman *Folket*-lehden. *Folket* ja *Facklan*-nimen vuonna 1921 saanut *Svenska Socialisten* yhtyivät vuonna 1922 Chicagossa ilmestyneeksi kommunistiseksi *Ny Tid* -lehdeksi. *Arbetaren* puolestaan siirtyi vuonna 1927 suoraan sosialistisen työväenpuolueen julkaistavaksi ja lakkasi seuraavana vuonna taloudellisista syistä. Samaan aikaan päättyi myös puolueelle uskollisen skandinaavijärjestön jatkuvasti kutistunut toiminta.

Lehden toimittajina työskentelivät aluksi Eric Nordman, noin vuodesta 1900 lähtien vuonna 1907 kuollut Viktor Funke, hänen jälkeensä Anders H. Lyzell, vuosina 1920–1921 Henning Carlson ja vuodesta 1921 suomenruotsalainen Thor Borg. Sen painos oli enimmillään 5 000 kappaletta vuosina 1917–1918. *Arbetaren* oli ulkoasultaan vanhanaikainen, mutta hyvä uutislehti, joka sisälsi runsaasti myös mainoksia ja julkaisi paljon amerikanruotsalaisten kirjoittajien runoja. Skandinaviska Socialistiska Abetarförbundet julkaisi myös *Landkänning* -nimistä joululehteä vuosina 1913–1928 ja *Första Maj* -vappulehteä vuosina 1916–1922 sekä jonkin verran käännettyä ja alkuperäistä kirjallisuutta.

Lähteet
-------

* Brook, Michael: Radical Literature in Swedish America: A Narrative Survey.  *Swedish-American Historical Quarterly (North Park University)*, 1969, 20. vsk, nro 3, s. 111–132. Artikkelin verkkoversio.
* Landberg, Kaj: Skandinaviska Socialistiska Arbetareförbundet 1904–1928 *dspace.mah.se*.  Masteruppsats i Historia, Malmö Högskola, 2015. Viitattu 23.10.2016.

### Viitteet

1. ↑  Brook, s. 113.
2. ↑  Landberg, s. 28.
3. 1 2  Brook, s. 115.
4. ↑  Brook, s. 113–115.
5. ↑  Brook, s. 127.
6. ↑  Brook, s. 114–115.
7. ↑  Landberg, s. 71.
8. ↑  Landberg, s. 77.
9. ↑  Landberg, s. 35.
10. ↑  Brook, s. 115–117.
ArbelvuoriNäkymä kohti Arbelvuorta.

|  |  |
| --- | --- |
| Sijainti | 
 Israel |
| Vuoristo | 
. |
| Korkeus merenpinnasta | 
181 m |
| Prominenssi | 
380 mView and modify data on Wikidata  |

Kartta

|  |  |
| --- | --- |
| Koordinaatit | 
32° 49′ 26″ P, 35° 30′ 25″ IView and modify data on Wikidata  |

muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa WikidataaTietolaatikon dokumentaatioNäytä Wikidatasta tulevat arvot

**Arbelvuori** (hepr. ‏Har Arbel‎) on vuori Genesaretinjärven vieressä Israelissa. Sen korkeus merenpinnasta on vain 181 metriä, mutta järveltä mitattuna 381 metriä.

Maantiede
---------

Arbelvuori (vas.) ja Nitaivuori (oik.).
Arbelvuori sijaitsee Israelin Ala-Galileassa lähellä Tiberiaksen kaupunkia Genesaretinjärven vieressä. Vuoren korkeus Genesaretinjärvestä mitattuna on 390 metriä, mutta merenpinnasta mitattuna vain 181 metriä. Vuoren peruskallio on kalkkikiveä ja dolomiittia, jota peittää kerros vulkaanista basalttia. Sen vieressä sijaitsee Nitaivuori. Genesaretinjärveltä nähtynä vuori kohoaa hyvin jyrkästi.

Arbelvuori on osa luonnonsuojelualuetta ja alueella tavataan useita kasvi- ja eläinlajeja. Joitakin kallioiden kasvilajeja ovat *Centaurea speciose*, *Dianthus pendulus*, *Tulipa agenensi* kruunuvuokko ja hyasintti. Paikallisia eläinlajeja ovat esimerkiksi kalliokyyhky, arohiirihaukka, kalliotamaani, villisika vuorigaselli ja juovahyeena.

Historia
--------

Vanhan synagogan rauniot.
Arbelvuor saattaa olla Bet-Arbel, joka Hoosean kirjassa mainitaan vanhana taistelupaikkana. Sittemmin Josephus ja ensimmäinen makkabilaiskirja puhuvat Arbelvuoresta paikkana, jolla seleukidit teloituttivat joukon paikallisia Juudas Makkabin vastaisen sotansa aikana. Jo tuolloin alue oli tunnettu luolistaan, josta paikalliset ehkä etsivät piilopaikkoja. Samoja luolia käyttivät sittemmin Herodesia vastaan taistelleet selootit. Rooman valtakunnan kaudella alueelle rakennettiin linnoitteita. Toisen temppelin tuhoutumisen jälkeen alueelle sanotaan asettuneen joukko pappeja ja paikalta tunnetaan sittemmissä kaivauksissa löydetty Bysantin valtakunnan aikaisen synagogan rauniot. Vuonna 1949 joukko Romanian juutalaisia perusti raunioiden viereen Arbel-nimisen mošavan.

Lähteet
-------

1. 1 2  Fred Skolnik ja Michael Berenbaum: *Encyclopaedia Judaica Volume 02 Alr-Az*, s. 363. Thomson Gale, 2007. ISBN 978-0-02-865928-2. (englanniksi)
2. 1 2  Arbel National Park and Nature Reserve Israel Nature and Parks Authority. Viitattu 15.1.2020. (englanniksi)
3. ↑  Hike of the Month – Mount Arbel *The Jerusalem Post*. Viitattu 15.1.2020. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Arbelvuori** Wikimedia Commonsissa
**Arbi Barajev** toimi ensimmäisessä Tšetšenian sodassa 1994–1996 silloisen Itškerian tšetšeenitasavallan varapresidentin Zelimhan Jandarbijevin henkivartijana. Barajev oli tuolloin vain hieman yli kaksikymmentävuotias. Jandarbijevin rahoituksella Barajev muodosti myöhemmin šariapataljoonan, joka myöhemmin muutettiin "islamilaiseksi erikoisrykmentiksi."

Arbi Barajev oli merkittävä wahhabiitti, Saudi-Arabiasta peräisin olevan islam-tulkinnan kannattaja. Vuonna 1997 vaaleissa valittu presidentti Aslan Mashadov sääti asetuksen, jolla Barajevin rykmentti alistettiin Itškerian tšetšeenitasavallan sisäministeriölle. Barajev kieltäytyi ja tämä johti avoimeen välirikkoon presidentin kanssa. Rikollisuus ja kidnappaukset lisääntyivät päättyneen sodan jälkeen *de facto* itsenäistyneessä maassa ja Arbi Barajev oli yksi pahamaineisimmista kidnappaajista. Itškerian tšetšeenitasavallan varapääministeri Turpal-Ali Atgerijev syytti julkisesti Barajevia 1998 neljän televiestintäinsinöörin (kolme brittiä ja yksi uusiseelantilainen) kidnappaamisesta ja murhasta.

Vuoden 1998 kesällä tilanne maassa kiristyi äärimmilleen ja Gudermesin kaupungissa johti aseelliseen taisteluun Barajevin miesten ja hallituksen joukkojen välillä. Presidentti Mashadov julisti osittaisen liikekannallepanon, mutta ei sisällissodan pelossa uskaltanut ryhtyä päättäväisiin toimiin Barajevia vastaan. Jo tuolloin epäiltiin Barajevin työskentelevän yhteistyössä venäläisten kanssa maan destabilisoimiseksi.

Toisen Tšetšenian sodan alettua syksyllä 1999 presidentti Mashadov antoi Barajeville hänen sotilasarvonsa ja rykmenttinsä takaisin. Epäilykset hänen yhteistyöstään venäläisten kanssa kuitenkin kasvoivat, sillä huolimatta venäläisten suorittamasta maan miehittämisestä Barajev jatkoi avoimesti asumista kotitalossaan Alhan-Kalassa Groznyin liepeillä. Barajevilla sanotaan liikkuneen ympäri maata täysin esteettä venäläisten myöntämän kulkuluvan ja FSB:n henkilöpaperien turvin. Hän joutui myös useita kertoja pidätetyksi, mutta vapautettiin ylempää tulleen käskyn nojalla. Sodan aikana Barajev nähtiin useita kertoja Moskovassa ja hänen kerrotaan tavanneen salaisesti Kremlin henkilöstöpäällikkö Voloshinia. Samaan aikaan Arbi Barajev oli virallisten venäläisten tietojen mukaan yksi etsityimmistä terroristeista.

Barajevin kuolemasta 23. kesäkuuta 2001 on ristiriitaisia tietoja. Virallisen venäläisen version mukaan hän kuoli onnistuneen armeijan erikoisoperaation seurauksena. Tutkiva journalisti Sanobar Shermatova puolestaan kertoo, että Barajev piileskeli Alhan-Kalassa juuri armeijan päämajassa, mistä tšetšeenivihamiehistä koostunut GRU-osasto (Venäjän sotilastiedustelu) hänet vangitsi. Barajevia kuulusteltiin 11 tuntia, minkä jälkeen hänet teloitettiin.

Aiheesta muualla
----------------

* Artikkeli Barajevista Institute for War and Peace Reportingin verkkosivuilla[vanhentunut linkki] (englanniksi)
**Napapohjoinen** on kartalla suunta, joka osoittaa kohti pohjoisnapaa.

Napapohjoisen suunta riippuu käytetystä karttaprojektiosta sekä pisteen pituus- ja leveysasteesta. Karttalehden alueella napapohjoisen suunta saattaa vaihdella. Napapohjoisen ja karttapohjoisen ero on napaluvunkorjaus. 

Napapohjoinen ei yhdy karttapohjoiseen kuin erikoistapauksissa. Tällaisia erikoistapauksia ovat muun muassa Mercatorin projektio, johon laaditun kartan napaluvunkorjaus on koko kartan alueella nolla, ja Gauss-Krüger-projektion keskimeridiaani, jonka kohdalla karttapohjoinen ja napapohjoinen yhtyvät.

Napapohjoinen merkitty mustilla nuolilla. Huomaa, että nuolet eivät ole yhdensuuntaisia. Kartta laadittu Gauss-Krüger-projektioon keskimeridiaanina 27 astetta itäistä pituutta.

Katso myös
----------

* Neulapohjoinen
* Eranto

Lähteet
-------

1. ↑  JHS 197 EUREF-FIN -koordinaattijärjestelmät, niihin liittyvät muunnokset ja karttalehtijako  22.3.2016. Julkisen hallinnon tietohallinnon neuvottelukunta (JUHTA).  Arkistoitu 28.4.2016. Viitattu 20.4.2016.
**Jean-Baptiste Vuillaume** (7. lokakuuta 1798 – 19. maaliskuuta 1875) oli ranskalainen viulunrakentaja.

Jean-Baptiste Vuillaume
Vuillaume oli neuvokas kauppamies ja sai työstään myös useita kansainvälisiä tunnustuksia. Muun muassa akustiikkaa opiskellut Vuillaume sai haltuunsa kuuluisan italialaisen soitinrakentajan, Antonio Stradivarin, vuonna 1716 rakentaman Salabue-viulun 1800-luvun puolivälissä. Vuillaumen vävy nimesi sen Messiaaksi, koska odotus oli ollut sen arvoista. Vuillaume alkoi rakentaa kopioita viulusta ja hänestä kehkeytyi yksi Euroopan arvostetuimmista soitinrakentajista. Näiden lisäksi hän kopioi myös Giuseppe Guarnerin tekemiä viuluja. Hän rakensi elämänsä aikana yli 3000 soitinta, viulujen lisäksi muun muassa Oktobasson.

LähiTapiolan Vuillaume-viulu
----------------------------

LähiTapiola hankki omistukseensa Vuillaume-viulun, joka on valmistettu vuonna 1873. Se on kopio Messias-viulusta. Messias-viulu täytti 300 vuotta vuonna 2016, ja se oli näytteillä Cremonassa kolmen Vuillaumen rakentaman kopion kanssa. Tämä viulu oli yksi näyttelyssä olleista. Viulu on erinomaisessa kunnossa ja sillä on viisi aitoustodistusta. Viulu on ollut eurooppalaisilla ja amerikkalaisilla keräilijöillä, ja tätä ennen se on ollut viulutaiteilija Manrico Padovanin konserttikäytössä. Vuillaume-viulu hankittiin Italian Cremonasta yhdeltä Euroopan arvostetuimmista viulujen välittäjistä ja myyjistä Eric Blotilta. Vuonna 2018 viulu annettiin Tampere Filharmonian käyttöön pitkäaikaisella lainasopimuksella.

Vuillaume-viulun käyttäjiä
--------------------------

Vuillaume-viulu on erinomainen konserttiviulu, ja sen käyttäjiä ovat olleet muiden muassa Fritz Kreisler, Ruggiero Ricci, Isaac Stern, Pinchas Zukerman, Hilary Hahn, Nemanja Radulović ja Nikita Boriso-Glebsky.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  LähiTapiolan Vuillaume-viulu luovutettiin orkesterin käyttöön juhlallisesti Tampere-talon Maestrossa  28.11.2018. Tampere Filharmonia. Viitattu 30.11.2018.
2. ↑  Jean Baptiste Vuillaume - Violoncello *The Metropolitan Museum of Art - The Met*. Viitattu 30.11.2018 (englanniksi).

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Jean-Baptiste Vuillaume** Wikimedia Commonsissa

* The Violin - VUILLAUME's biography *Editions Montparnasse*. Viitattu 30.11.2018 (englanniksi).
* Violin by Jean Baptiste Vuillaume, Paris, ca. 1871 *Library of Congress*. Viitattu 30.11.2018 (englanniksi).
* Bonsey, David: In focus: an 1868 Amati copy by Jean-Baptiste Vuillaume *The Strad*.  3.9.2018. Viitattu 30.11.2018 (englanniksi).

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Belgia
* Yhdysvallat
* Alankomaat

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
Robert Lindet, H. Rousseaun piirros 1800-luvulta.
**Jean-Baptiste Robert Lindet** (2. toukokuuta 1746 Bernay – 14. helmikuuta 1825 Pariisi) oli Ranskan vallankumouksen aikainen poliitikko.

Ennen vallankumousta Lindet oli menestyvä asianajaja Bernayssa. Hänet valittiin edustajaksi kansalliskokoukseen vuonna 1791 ja kansalliskonventtiin vuonna 1792. Kuningas Ludvig XVI:n oikeudenkäynnin aikana hän laati lausunnon kuninkaan vastavallankumouksellisista rikoksista ja äänesti tämän kuolemantuomion puolesta. Lindet valittiin yhteishyvän valiokuntaan 6. huhtikuuta 1793. Hän kannatti vuoripuolueen ajamaa talouselämän tiukempaa kontrollia ja sai valiokunnassa päävastuun taloudellisesta suunnittelusta. Lokakuussa 1793 hänestä tuli elintarvikevaliokunnan johtaja. Hän loi lähes kaikkea maatalous- ja teollisuustuotantoa säädelleen hallintokoneiston sotatalouden ja armeijan huollon tarpeisiin. Hän tosin oletti näiden toimenpiteiden olevan vain tilapäisiä eikä kannattanut vallankumouksellista terroria.

Lindet tuki yhteishyvän valiokunnassa usein Maximilien Robespierren kilpailijoita, mutta ei osallistunut Robespierren syrjäyttämiseen. Sitä seuranneen jakobiinivastaisen vastareaktion aikana hän kuitenkin vetäytyi yhteishyvän valiokunnasta lokakuussa 1794. Direktorion aikana Lindet nimitettiin Ranskan valtiovarainministeriksi kesäkuussa 1799, mutta hän joutui eroamaan brumairen vallankaappauksen yhteydessä saman vuoden marraskuussa. Hän kuului myös viidensadan neuvostoon vuosina 1798–1799.

Lähteet
-------

1. 1 2  Jean-Baptiste, Robert Lindet (ranskaksi) Ranskan kansalliskokous. Viitattu 18.8.2018.
2. 1 2  Jean-Baptiste-Robert Lindet (englanniksi) *Encyclopædia Britannica Online Academic Edition*. Viitattu 18.8.2018.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Jean-Baptiste Robert Lindet** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
	+ 2
* BnF data
	+ 2
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Alankomaat

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie
* Sycomore
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**Jean-Baptiste Vivien de Châteaubrun** (1686 Angoulême – 16. helmikuuta 1775 Angoulême) oli ranskalainen näytelmäkirjailija ja Ranskan akatemian jäsen. 

Châteaubrun oli Orléansin herttuan Louis-Philippen suojatti, ensiksi kotiopettajana ja myöhemmin hovimestarina. Hän kirjoitti ensimmäisen näytelmänsä *Mahomet second*, mutta koska ei halunnut olla suojelijalleen epämieluisa, hän vaikeni 40 vuoden ajaksi. Neiti Clairon, aikansa tunnetuin näyttelijä, esitti Châteaubrunin tragedian *Les Tryennes* pääroolin. Lisäksi hän kirjoitti kaksi muutakin näytelmää, *Antigone* ja *Ajax*, mutta hän teki virheen kirjoittaessaan ne käärepaperille. Sen takia hänen elämäntyönsä tuhoutui, sillä hänen palvelijansa kääri siihen vasikanpaistin. Nykypäiviin on säilynyt hänen teoksensa *Les Troyennes* (1734). 

Hänet valittiin Ranskan akatemian jäseneksi 22. maaliskuuta 1755 edesmenneen Charles-Louis de Secondat de Montesquieun tilalle.

Teokset
-------

* *Mahomet second*, tragedia (1714)
* *Les Troyennes*, tragedia (11. maaliskuuta 1751). Teksti internetissä (Arkistoitu – Internet Archive)
* *Philoctète*, tragedia (1755)
* *Astyanax*, tragedia (1756).

Aiheesta muualla
----------------

* Ranskan akatemian elämäkertatiedot (Arkistoitu – Internet Archive)
* Шатобрэн, Жан-Батист-Вивьен

|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  | Edeltäjä:**Charles-Louis de Secondat de Montesquieu** | **Ranskan akatemian jäsen Tuoli 21755–1775** | Seuraaja:**François-Jean de Chastellux** |

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Belgia
* Yhdysvallat
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* IdRef

 |

 |
**Jean-Baptiste Greuze** (21. elokuuta 1725 Tournus – 21. maaliskuuta 1805 Pariisi) oli ranskalainen taidemaalari.

Elämä ja ura
------------

Isä halusi pojastaan arkkitehdin, mutta riitojen jälkeen Greuze sai luvan ryhtyä taidemaalariksi. Gruze opiskeli Lyonissa ja Pariisin akatemiassa ja herätti ensimmäisen kerran huomiota maalauksellaan *Perheenisä lukee Raamattua lapsilleen*. 

Vuonna 1755 Greuze lähti Italiaan ja yritti paluunsa jälkeen teosta klassisella aiheella (*Severus ja hänen poikansa Caracalla*), mutta historiamaalarina hänellä ei ollut merkitystä. Sen sijaan hänestä tuli kertovan ja moralisoivan laatukuvamaalauksen edelläkävijä. Diderot'n vaikutuksesta hän pyrki ylistämään hyveellisyyttä ja hyviä tapoja porvarillisen miljöön kuvauksissa taiteessa. Hänen moraalimaalaustensa aiheiden on katsottu ilmentävän mahtipontisuutta ja tyhjyyttä, julistusta ilman sisältöä. 

Greuzen töistä suositumpia olivat naiivit kuvat kauniista nuorista tytöistä ja naisista. Greuze maalasi myös hyviä muotokuvia, muun muassa Napoleonista. 1800-luvulla Greuze palasi klassisiin aiheisiin. Hän kuoli Louvressa köyhyydessä, vaikka töillään ansainnut huomattavan varallisuuden. Omaisuus oli kuitenkin mennyt tuhlailevan elämäntyylin myötä.

Teoksia
-------

* Perheenisä lukee Raamattua lapsilleen*Perheenisä lukee Raamattua lapsilleen*
* Isän kirous: kiittämätön poika*Isän kirous: kiittämätön poika*
* Nuori tyttö, jolla on sininen nauha*Nuori tyttö, jolla on sininen nauha*

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Jean-Baptiste Greuze *The Catholic Encyclopedia*.  1910. Viitattu 06.10.2022.
2. 1 2 3 4  Jean-Baptiste Greuze *Encyclopedia Britannica*.  1911. Viitattu 06.10.2022.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Jean-Baptiste Greuze** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Belgia
* Yhdysvallat
* Ruotsi
* Tšekki
* Kreikka
	+ 2
* Alankomaat
* Puola
* Portugali
* Vatikaani

 |
|  |
| Taiteenala | 
* Auckland
* KulturNav
* Museum of Modern Art
* National Gallery of Canada
* Victoria
* Prado
* RKD Artists
* Städel
* ULAN

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**Hornhattula** on Porvoon kaupunginosa, joka sijaitsee lähellä keskustaa. Alueella toimii asukasyhdistys, joka on perustettu vuonna 2006. Hornhattulassa on myös frisbeegolfrata ja päiväkoti. Asuinaluetta alettiin rakentaa 2000-luvulla vanhan kartanon alueelle.

Historia
--------

Aiemmin Hornhattula oli Porvoon pitäjään kuulunut yksinäistila. Tilasta puhutaan eräässä vuodelta 1414 peräisin olevassa kirjeessä, ja otsikko, johon sisältyy nimi Hoornhatt, on ilmeisesti peräisin myöhemmältä 1400-luvulta. Myöhempiä kirjoitusasuja ovat mm. Hornehattela, Horn Hattula ja Hornhaett. Nimi on tulkittu maastonimeksi – hatt esiintyy monissa paikannimissä merkityksessä ’vuorenhuippu’ – mutta sillä saattaa olla yhteyttä myös Peder Hornhusiin, joka vaikutti Porvoon pitäjässä 1400-luvun alussa. Hän oli Hornhattulan naapurikartanoiden Näsin ja Skinnarbackan (Johannisberg) omistajan vävy.
Alun perin Hornhattula koostui kahdesta tilasta, jotka kuuluivat 1400-luvulla Turun tuomiokirkon alaiselle Pyhän Sigfridin kappelille. 1540-luvulla Porvoon koulumestarin Bertil Christopherin tiedetään saaneen tilan tuotot palkakseen. Todennäköisesti Hornhattulan tuotot olivat jo keskiajalla menneet Porvoon koulun ylläpitoon. Hornhattula peruutettiin kruunulle vuonna 1556, kunnes se muutama vuosi myöhemmin tuli Ruuth-suvun omistukseen. Hornhattula kulki Ruuthin suvussa perintönä. 1700-luvun-luvun lopulla Hornhattula siirtyi Holmin suvun haltuun, minkä jälkeen Hornhattula sulautettiin Johannisbergin kartanoon, joka puolestaan liitettiin yhteisviljelykseen Näsin kartanon kanssa.
Holmin perilliset tarjosivat Näsiä, Johannisbergiä ja Hornhattulaa Porvoon kaupungille 1882 ja 1883 Porvoon kaupunki sai ostettua maat omakseen ja mahdollisuuden laajentua joen länsipuolelle. 1.1.1927 alueet erotettiin Porvoon maalaiskunnasta ja liitettiin Porvoon kaupunkiin.

Lähteet
-------

1. 1 2  Mether, Ulla: Kotoisa uudisyhteisö kasvoi keskustan kylkeen – Hornhattulassa asuu tyytyväisiä asukkaita *Uusimaa*.  28.5.2016. Viitattu 19.10.2017.
2. ↑  Hornhattulan Asukasyhdistys ry *hornhattula.asua.fi*. Viitattu 19.10.2017.
3. ↑  Hornhattulan frisbeegolfrata *frisbeegolfradat.fi*. Viitattu 21.8.2017.
4. ↑  Hornhattulan päiväkoti *Porvoo*.  Arkistoitu 21.8.2017. Viitattu 21.8.2017.
5. ↑  Historian havinaa *Hornhattulan asukasyhdistys*. Viitattu 29.10.2017.
**Birger Hans Hygring Pohjanheimo** (1. marraskuuta 1895 Pori – 16. heinäkuuta 1936 Helsingin maalaiskunta) oli suomalainen elokuva-ohjaaja, käsikirjoittaja ja näyttelijä. 

Birger Pohjanheimon isä oli elokuvatuottaja, -ohjaaja ja elokuvateattereita omistanut Hjalmar V. Pohjanheimo. Hän oli mukana isänsä tuottamien mykkäelokuvien teossa 1910- ja 1920-luvuilla yhdessä veljiensä Adolf Pohjanheimon (1888–1958), Hilarius Pohjanheimon (1892–1932) ja Asser Pohjanheimon (1893–1937) kanssa.

Birger Pohjanheimo tavattiin kuolleena 16. heinäkuuta 1936 erään talon pihamaalta Tapanilassa. Kuolinsyyksi paljastui sydänkohtaus.

Näyttelijänä elokuvissa
-----------------------

* *Pirteä ja kadonnut kori* (1914)
* *Salainen perintömääräys* (1914)
* *Se kolmas* (1914)
* *Kun solttu-Juusosta tuli herra* (1921)
* *Sunnuntaimetsästäjät* (1921)

Käsikirjoittajana elokuvassa
----------------------------

* *Se kolmas* (1914)

Muissa tehtävissä elokuvissa
----------------------------

* *Nuori luotsi* (1913) leikkaajana
* *Kesä* (1915) kuvaajana

Lähteet
-------

1. 1 2  EloNet : Birger Pohjanheimo
2. ↑  Internet Movie Database : Birger Pohjanheimo
3. ↑  Birger Pohjanheimon kuolema, Helsingin Sanomat, 19.07.1936, nro 191, s. 9, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
4. ↑  Kuolemantapaus ryyppyseurassa, Helsingin Sanomat, 17.07.1936, nro 189, s. 8, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Elonet

 |

 |
**Birger Adolf Wasenius** (7. joulukuuta 1911 Helsinki – 2. tammikuuta 1940 Salmi) oli suomalainen pikaluistelija, maailmanmestari ja olympiamitalisti.

Garmisch-Partenkirchenin 1936 olympiakisoissa Birger Wasenius sai kolme olympiamitalia. Kisat alkoivat 500 metrin kilpailulla, jossa Wasenius sijoittui jaetulle kahdeksannelle sijalle kahden muun suomalaisen, Jorma Ruissalon ja Antero Ojalan kanssa (aika 44,9). Toisena kilpailupäivänä käytiin 5 000 metrin kilpailu, jossa Wasenius luisteli Hollannin Jan Langedijkin parina. Wasenius oli alusta saakka jo aiemmin luistelleen Norjan Ivar Ballangrudin väliajoista muutaman sekunnin jäljessä ja saapui maaliin ajassa 8.23,3 häviten norjalaiselle 3,7 sekuntia, mutta se riitti hopeamitaliin. Langedijk jäi lopputuloksissa neljänneksi Antero Ojalan taakse.

Kolmantena kilpailupäivänä 1 500 metrillä Wasenius luisteli viimeisessä täydessä parissa – hänen jälkeensä Åke Ekman luisteli vielä yksin. Ensimmäiset 300 metriä Wasenius luisteli kisan kärjessä olleita norjalaisia, Charles Mathiesenia ja Ivar Ballangrudia nopeammin mutta hävisi lopulta ykköselle 1,7 ja kakkoselle 0,7 sekuntia. Ajallaan 2.20,9 hän pudotti kuitenkin Yhdysvaltain Leo Freisingerin mitaleilta saaden itse pronssia.

Viimeisenä kilpailupäivänä, 14. helmikuuta, luisteltiin 10 000 metrin kilpailu, jossa Wasenius pääsi luistelemaan Ivar Ballangrudin parina. Norjalainen pysyi koko matkan edellä ja johti 8 kilometrin kohdalla 7 sekunnilla. Lopussa Wasenius otti Ballangrudia hieman kiinni häviten parilleen maalissa 3,9 sekuntia. Ajallaan 17.28,2 hän voitti kilpailua johtaneen Itävallan Max Stieplin 1,8 sekunnilla ja sai hopeaa.

Waseniuksen uran voittoisa hetki osui Helsingin MM-kisoihin 1939, jolloin hän vei maailmanmestaruuden.

Vänrikki Birger Wasenius kaatui talvisodassa Laatokan Lunkulansaaressa käydyssä taistelussa.

Saavutuksia
-----------

* Olympiahopeaa 5 000:lla ja 10 000 metrillä Garmisch-Partenkirchenissä 1936
* Olympiapronssia 1 500 metrillä Garmisch-Partenkirchenissä 1936
* MM-kultaa 1939 ja hopeaa 1934, 1936, 1937 (yleiskilpailu)
* EM-hopeaa 1933 ja pronssia 1935, 1937 (yleiskilpailu)
* SM-kultaa 1933, 1934, 1935, 1937, 1938 ja 1939

Lähteet
-------

* *Isänmaan puolesta, talvisodan 1939–1940 kaatuneiden upseerien elämäkerrasto.* Porvoo: WSOY 1949.

### Viitteet

1. 1 2  Isänmaan puolesta 1949: 601.
2. ↑  Santala, Lauri: *Olympialaiskisat V*, s. 55–63. WSOY, 1937.
3. ↑  Santala, Lauri: *Olympialaiskisat V*, s. 63–67. WSOY, 1937.
4. ↑  Santala, Lauri: *Olympialaiskisat V*, s. 67–71. WSOY, 1937.

  


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Uppslagsverket Finland

 |

 |
*Tämä artikkeli kertoo kirjailijasta. Birger Lindberg on myös pituushyppääjä.*
**Birger Barnabas Lindberg** (25. marraskuuta 1876 Viipuri – 6. tammikuuta 1940 Haag, Hollanti) oli suomalainen insinööri ja kirjailija.

Lindbergin vanhemmat olivat maanmittari Alexander Barnabas Lindberg ja Ida Evelina Sofia o.s. Lindberg. Hän pääsi ylioppilaaksi Viipurin lyseosta 1897 ja opiskeli Helsingin yliopistossa valmistuen filosofian kandidaatiksi 1902 ja maisteriksi 1903. Lindberg suoritti vielä vuori-insinööritutkinnon Saksassa.

Lindberg työskenteli insinöörinä muun muassa Ceylonilla ja Indonesiassa (Batavia). Hän kirjoitti 1910 nimimerkillä *En landsman* ruotsinkielisen matkakuvauksen Sumatralta.

Birger Lindberg oli naimisissa Gerarda Debora van der Poolin kanssa.

Teoksia
-------

* *Sumatra: reseskildringar, af en landsman*  (= Kurirens Följetongsbibliotek, No. 2), Helsingfors 1910.
* *Fraan det inre af Afrika*, in: Terra. Suomen maantieteellisen seuran aikakauskirja, 1914, Nr. 1, S. 267–284.

Lähteet
-------

* Birger Lindberg SKS:n kirjailijamatrikkelissa (toimimaton linkki)
* LINDBERG Birger Barnabas. *Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899*. Helsingin yliopiston verkkojulkaisu.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899

 |

 |
Laulaja Eija Merilä ja toimittaja Eero Sauri vuonna 1963.
**Eero Otto Sauri** (s. 18. huhtikuuta 1938 Rautavaara) on suomalainen toimittaja ja lehtikustantaja, joka teki pitkän uran ensin A-lehtien ja sitten Sanoma-konsernin palveluksessa.

Kemissä ja Hämeenlinnassa koulunsa käynyt Eero Sauri aloitti lehtiuransa teini-iässä myymällä junissa lehtiä. Hän opiskeli kirjallisuutta Helsingin yliopistossa ja toimi 1960-luvun alussa reportterina Yhtyneiden Kuvalehtien *Kuva-Postissa*. Elokuussa 1963 hän siirtyi A-lehtiin ja eteni 31-vuotiaana *Apu*-lehden päätoimittajaksi (1969–1975) ja myöhemmin A-lehtien varatoimitusjohtajaksi. Vuonna 1986 hän siirtyi Sanoma-yhtiöiden erikoislehtidivisioonan kustantajaksi ja kustannusjohtajaksi, vastuullaan Sanoma Media Finlandin edeltäjä Helsinki Media. Hän jäi eläkkeelle vuonna 2002.

Eläkkeelle jäätyään Sauri on toiminut Ruotsissa Förlags AB Albinsson & Sjöbergin neuvonantajana sekä Sydöstra Sveriges Dagbladet AB:n ja Blekinge Media AB:n hallituksen jäsenenä 2004–2009. Suomessa hän on ollut Albinsson & Sjöbergin omistaman kustantamon Alfamer Oy:n hallituksen puheenjohtajana 2006–2010 sekä Metsäkustannus Oy:n hallituksen jäsenenä ja varapuheenjohtajana 2002–2010.

Eero Sauri toimi Julkisen sanan neuvoston jäsenenä ja varapuheenjohtajana 1972–1974 ja oli mukana perustamassa Aikakauslehtien Päätoimittajat ry:tä. Hän oli yhdistyksen puheenjohtaja 1984–1988 ja on nyt sen kunniajäsen. Graafisen Teollisuuden Työnantajaliiton (GTT) luottamustehtävissä hän edisti toimittajien koulutusta. Sauri on toiminut myös aikakauslehtien kansainvälisen järjestön FIPP:n hallituksessa ja editorial committeen puheenjohtajana 1985–1991.

Yksityiselämä
-------------

Eero Sauri on ollut vuodesta 1964 naimisissa laulaja Vieno Kekkosen kanssa. Heillä on kakkoskoti Tornionlaaksossa, Ruotsin Pajalassa.

Lähteet
-------

1. ↑  *Kuka kukin on 2003*, s. 909. Helsinki 2002. ISBN 951-1-18086-X
2. ↑  Eero Sauri *LinkedIn*. Viitattu 18.1.2019. (englanniksi)[vanhentunut linkki]
3. 1 2 3  Sauri Eero *Elämäntarinoita*. Kemin lyseon seniorit.  Arkistoitu 9.11.2016. Viitattu 18.1.2018.
4. ↑  Sivula, Mia: Laulaja Vieno Kekkonen-Sauri nauttii isoäitiydestä kakkoskodissaan Pohjois-Ruotsissa – Tällainen on hänen viehättävä kesäparatiisinsa *Seura*.  3.9.2018. Viitattu 18.1.2019.
5. ↑  Kemppinen, Pirjo: Vieno Kekkonen ja Elina Sauri: "Äiti on uskomaton pyörremyrsky" *Seura*.  1.1.2017. Viitattu 18.1.2019.


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)
* Yhdysvallat

 |

 |
**Tyrnävän perunamarkkinat** on syksyisin syyskuussa Tyrnävän keskustaajamassa järjestettävä tapahtuma. Perunamarkkinoilla kävijämäärä on vuosittain noin 10 000.

Taustaa
-------

Tapahtuma on järjestetty vuodesta 1991 lähtien, ja sen järjestäjänä toimii Lions Club Tyrnävä. Tapahtuma sai alkunsa, kun Tyrnävällä laadittiin kunnan ensimmäinen elinkeino-ohjelma vuonna 1988. Ohjelmaan kirjattiin Perunamessut perunatuotteiden markkinoimiseksi. Tapahtuman järjestäjänä alkuvuosina oli Tyrnävän kunta itse, mutta myöhemmin järjestäjäksi vaihtui Lions Club Tyrnävä.

Perunan viljelyllä Tyrnävällä on pitkät perinteet. Valtio perusti yhdessä perunateollisuuden, kaupan ja maataloustuottajien kanssa vuonna 1976 Siemenperunakeskuksen. Sen tarkoituksena on puhdistaa peruna taudeista sekä korkealuokkaisen kantasiemenen tuotanto valtakunnan tarpeisiin. Siemenperunakeskuksen perustamisen myötä Tyrnävästä tuli valtakunnallisesti tunnettu perunapitäjä ja Euroopan unioniin liittymisen yhteydessä yksi viidestä siemenperunan high grade -tuotantoalueista Euroopassa.

Vierailijat
-----------

Perunamarkkinoilla vuosittain vierailee tunnettuja julkisuuden henkilöitä.

### Perunamarkkinoiden vierailijoita

* 2009: Mitro Repo
* 2010: Johanna Pakonen, Paavo Väyrynen
* 2019: Jarno Kokko
* 2021: Sari Aalto

Kevätmarkkinat
--------------

Keväisin Tyrnävällä järjestetään vastaavanlainen tapahtuma nimellä Tyrnävän kevät- ja siemenperunamarkkinat.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Tyrnävän perunan historia *Perunamarkkinat.fi*. Lions Club Tyrnävä. Viitattu 10.9.2022.
2. 1 2  Veräjänkorva, Arto: Tyrnävän perunamarkkinat vetävät väkeä *Yle Uutiset*.  26.9.2015. Viitattu 22.9.2016.
3. ↑  Pahkasalo, Sauli: Katso video: Tällaista oli ensimmäisillä Perunamarkkinoilla vuonna 1991 – löydätkö markkinakansa joukosta tuttuja kasvoja? *Rantalakeus*.  26.9.2020. Viitattu 10.9.2022.
4. ↑  Mitro Repo veti Tyrnävän pottumarkkinoille ennätysyleisön *Kaleva*.  26.9.2009. Viitattu 22.9.2016.
5. ↑  Alatorvinen, Pia: Ministerit päihittivät tangokuningattaren pottumarkkinoilla *Kaleva*.  25.9.2010. Viitattu 22.9.2016.
6. ↑  Kovalainen, Mirko: Perunamarkkinat veti taas tuhansia kävijöitä Tyrnävällä – uutena ohjelmanumerona oli Potato Power -voimailukilpailu *Kaleva*.  28.9.2019. Viitattu 10.9.2022.
7. ↑  Pahkasalo, Sauli: Kempeläislähtöinen vatsastapuhuja Sari Aalto esiintyy lauantaina Tyrnävän Perunamarkkinoilla – kysyimme, voiko vatsastapuhuen tulla ääni käheäksi? *Rantalakeus*.  23.9.2021. Viitattu 10.9.2022.
**Tyrone Clinton Spong** (s. 3. syyskuuta 1985 Paramaribo, Suriname) on surinamilais-alankomaalainen nyrkkeilijä ja potkunyrkkeilijä. Hän on voittanut muun muassa alemman raskaansarjan mestaruuden WFCA organisaatiossa ja It's Showtimen 95kg mestari vuonna 2008. Hän voitti Glory 95kg Slam-turnauksen 2013.

Potkunyrkkeily
--------------

### It's Showtime (2008–2012)

Spong otteli aiemmin It's Showtimessa puolustettuaan maaliskuussa 2008 WFCA:n mestaruuttaan. Hän otteli suoraan seuraavassa ottelussa 95 kiloisten sarjan mestaruudesta Zabit Samedovia vastaan. Ottelu käytiin 29. marraskuuta 2008 *It's Showtime 2008 Eindhoven* -tapahtumassa, jossa Spong voitti mestaruuden tuomariäänin.

Toukokuussa 2009 hän kohtasi ei-mestaruusottelussa Attila Karacsin, jonka Spong voitti hajaäänin.

Spong ilmoitti tammikuussa 2011 luopuneensa mestaruudestaan siirtyessään raskaaseensarjaan ja palasi toukokuussa 2011 It's Showtimeen, jolloin hän kohtasi Igor Mihaljevicin *It's Showtime 2011 Lyon* -tapahtumassa. Spong voitti ottelun tyrmäyksellä ensimmäisessä erässä osuttuaan vastustajaansa polvella. Kesäkuussa hän kohtasi Loren Javier Jorgen *It's Showtime Madrid 2011* -tapahtumassa, joka päättyi Spongin voittoon tuomariäänin.

Tammikuussa 2012 Spong kohtasi entisen It's Showtimen 85 kiloisten mestarin Melvin Manhoefin *It's Showtime 2012 in Leeuwarden* -tapahtumassa. Hän voitti ottelun tuomariäänin. Kesäkuun lopussa Spong otteli vielä Peter Aertsia vastaan Belgiassa. Hän voitti ottelun tyrmäyksellä kolmannessa erässä. Ottelu jäi myös viimeiseksi organisaatiossa, kun It's Showtime myytiin Glorylle.

Saavutukset
-----------

* 2014 Gloryn alemman raskaansarjan turnauksen finalisti
* 2013 Gloryn alemman raskaansarjan turnauksen mestaruus
* 2008 It's Showtime World 95MAX mestaruus
* 2008 WFCA raskaansarjan mestari maailman mestaruus
* 2008 KO World Series '08 Oceania mestaruus
* 2007 SLAMM Events 79kg mestaruus
* 2005 A1 World League mestaruus
* 2005 W.P.K.L. Euroopan potkunyrkkeilyn keskisarjan mestaruus
* 2004 W.K.N. Euroopan Muay Thai keskisarjan mestaruus
* M.T.B.N.Hollannin Muay Thai 66kg mestaruus

Lähteet
-------

1. ↑  *Tyrone Spong Wins Glory 9 Light Heavyweight Slam with 16-Second TKO in Final* Bleacher Report, 23. kesäkuu 2013
2. ↑  It’s Showtime: Peter Aerts defeated by Tyrone Spong *lowkickmma.com* 30.6.2012 Viitattu 12.5.2021 (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Boxrec (englanniksi)

It's Showtimen 95MAX mestarit

|  |  |
| --- | --- |
| SurinameTyrone Spong (2008–2011)Kongon demokraattinen tasavaltaDanyo Ilunga (2011–2012)

 |  |
**Rauno Runar Axelsson Tenovuo**, ent. Tallqvist, (3. kesäkuuta 1917 Oulujoki – 18. lokakuuta 2008 Turku) oli suomalainen eläintieteilijä ja luonnonsuojelija.

Rauno Tenovuo asui nuorena Oulussa ja kirjoitti ylioppilaaksi vuonna 1936. Hän kiinnostui luonnosta ja eritoten linnuista jo koulupoikana ja aloitti lintuhavaintojen kirjaamisen 13-vuotiaana. Intohimo lintuihin vei hänet opiskelemaan eläintiedettä. Hänen pro gradu -työnsä käsitteli maalinnuston sopeutumista merellisiin oloihin. Väitöskirjansa hän laati tutkimalla vuosia variksen elämää ulkosaaristossa (*Zur Brutzeiclichen Biologie der Nebelkrähe (Corvus corone cornix L.) im Äusseren Schärenhof Sudwestfinnlands*. - Ann. Zool. Soc. "Vanamo" 25.5:1-147.) Tenovuo oli jäsenenä Suomen ensimmäisessä Rariteettikomiteassa vuosina 1975–1978.

Toisessa maailmansodassa Tenovuo palveli ilmatorjunnassa ja rannikkotykistössä.

Tenovuo toimi Turun yliopiston eläintieteen apulaisprofessorina vuosina 1965–1980. Professorin arvonimen hän vastaanotti 1982. Tenovuo aloitti ympäristönsuojeluopetuksen Turun yliopistossa vuonna 1974 ja piti viimeiset luentonsa 79-vuotiaana.

Suuren yleisön keskuudessa hänet muistetaan parhaiten ympäristönsuojelua käsittelevistä lehtiartikkeleistaan. Myös hänen muu kirjallinen tuotantonsa oli laajalti tunnettua. Hän oli toimittamassa Suomen linnuston perusteosta *Pohjolan linnut värikuvin*. Hän laati useita oppikirjoja ympäristön- ja luonnonsuojelun alalta.

Tenovuolle myönnettiin valtion tiedonjulkistamispalkinto vuonna 1973 kirjasta *Pohjolan linnut värikuvin* ja WWF:n tunnustuspalkinto 1981. Hän oli Turun eläin- ja kasvitieteellisen seuran sekä Suomen luonnonsuojeluliiton kunniajäsen.

Teoksia
-------

* *Ruissalon linnut*, yhdessä Nils Södemanin kanssa. WSOY, Porvoo. 1960.
* von Haartman, L. Hildén, O. Linkola, P. Suomalainen, P. & Tenovuo, R.: *Pohjolan linnut värikuvin*. - Otava. Helsinki. 1967.
* *Luonto ja luonnonsuojelu*, yhdessä Peitsa Mikolan ja Antti Haapasen kanssa. Otava. 1971.
* *Ympäristön haitat terveydelle*, yhdessä Risto Santin kanssa. Otava. 1985.
* *Terveys ja ympäristö*. 1988.
* *Muuttuva ympäristö ja terveys*. 1992.

Lähteet
-------

* Turun Sanomat 3.6.2002[vanhentunut linkki]
* Turun Sanomat 8.11.2008 (muistokirjoitus ja kuolinilmoitus)

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)

 |

 |
**Rauta(II)fluoridi** eli **ferrofluoridi** (FeF2) on rauta- ja fluoridi-ionien muodostama epäorgaaninen ioniyhdiste. Yhdistettä käytetään katalyyttinä orgaanisen kemian synteeseissä ja eräiden magneettityyppien valmistamiseen.

Ominaisuudet, valmistus ja käyttö
---------------------------------

Huoneenlämpötilassa rauta(II)fluoridi on väritöntä kiteistä ainetta. Sen kiderakenne muistuttaa rutiilin rakennetta ja sen alkeiskoppi on tetragonaalinen. Yhdiste liukenee hieman veteen ja vetyfluoridiliuoksiin. Orgaanisiin liuottimiin se ei liukene. Vedettömän rauta(II)fluoridin lisäksi tunnetaan myös kidevedellinen tetrahydraatti (FeF2·4H2O) on niin ikään väritöntä veteen hieman liukenevaa kiteistä ainetta. Rauta(II)fluoridin Néelin lämpötila on -194,15 °C eli se on antiferromagneettista tämän lämpötilan alapuolella.

Vedetöntä rauta(II)fluoridia valmistetaan kuivan kaasumaisen vetyfluoridin ja raudan tai rautasuolojen kuten rauta(II)kloridin tai rauta(II)sulfaatin välisellä reaktiolla. Sitä voidaan myös valmistaa pelkistämällä rauta(III)fluoridia tai kuumentamalla rauta(II)oksalaatin ja ammoniumfluoridin seosta. Kidevedellistä yhdistettä voidaan valmistaa liuottamalla rautaa vetyfluoridin vesiliuokseen.

Fe + 2 HF → FeF2 + H2
FeCl2 + 2 HF → FeF2 + 2 HCl
Rauta(II)fluoridia voidaan käyttää katalyyttinä fluorattaessa orgaanisia yhdisteitä. Lisäksi siitä valmistetaan keraameja ja rautaa, booria ja harvinaisia maametalleja sisältäviä magneetteja.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Perry, Dale L.: *Handbook of Inorganic Compounds*, s. 175. 2. painos. CRC Press, 2016. ISBN 9781439814628. Kirja Googlen teoshaussa (viitattu 10.1.2019). (englanniksi)
2. 1 2 3 4  Dayal T. Meshri: *Fluorine Compounds, Inorganic, Iron, Kirk-Othmer Encyclopedia of Chemical Technology*, John Wiley & Sons, New York, 2004. Viitattu 10.1.2019.
3. ↑  Iron(II) fluoride (Rauta(II)fluoridi) *Käyttöturvallisuustiedote*.  28.9.2019. Sigma Aldrich/Merck. Viitattu 16.12.2020.
4. 1 2 3  Alan M. Stolzenberg: *Iron Compounds, Kirk-Othmer Encyclopedia of Chemical Technology*, John Wiley & Sons, New York, 2004. Viitattu 10.1.2019.
5. ↑  François Cardarelli: *Materials handbook*, s. 758. Springer, 2008. ISBN 978-1846286681. Kirja Googlen teoshaussa (viitattu 10.1.2019). (englanniksi)
Trofonios, *Historia Deorum Fatidicorum*, 1675.
**Trofonios** (m.kreik. Τροφώνιος, *Trofōnios*; lat. *Trophonius*) oli kreikkalaisessa mytologiassa sankari, joka tunnettiin taidokkaista rakennushankkeistaan. Maa kuitenkin nielaisi hänet Lebadeiassa Boiotiassa, jonka jälkeen siellä häntä pidettiin ennustajajumaluutena ja harrastettiin hänen ympärilleen rakennettuja kulttimenoja. 

Trofonios oli joko Orkhomenoksen kuninkaan Erginoksen tai Apollonin poika. Veljensä Agamedeen kanssa hän rakensi Apollonin Delfoin temppelin ja kuningas Hyrieuksen aarrekammion. Kerrotaan, että Trofonios ja Agamedes tekivät aarrekammioon salaisen sisäänkäynnin, jonka ainoastaan he tunsivat. Kuningas Hyrieus oli ymmällään, kun veljekset tyhjensivät hänen aarteitaan, mutta holvien sinetit pysyivät koskemattomina. Niin kuningas rakensi ansan hopea- ja kulta-astioihinsa, ja seuraavalla ryöstöretkellä Agamedes jäi ansaan tiukasti kiinni. Trofonios katkaisi veljensä pään, jottei häntä voitaisi yhdistää ansaan jääneeseen ruumiiseen, mutta tällöin maa aukeni ja nielaisi Trofonioksen.

Trofonioksesta ei sen koommin kuultu mitään, kunnes Boiotiassa kävi kato sateiden lakattua yli vuodeksi. Tällöin Delfoin oraakkeli antoi heille viestin, että Trofonios toisi heille avun. Häntä ei kuitenkaan Lebadeiasta löytynyt, kunnes yksi etsijöistä näki mehiläisparven, jonka hän arveli johtavan hänet perille. Mehiläisten kadottua maan sisään hän seurasi niiden perässä ja löysi Trofonioksen, joka opetti hänelle riitin kuivuuden lopettamiseksi.

Lähteet
-------

1. ↑  Pausanias: *Periegesis tes Hellados* ('Kreikan kuvaus') 9.37.4–7 (engl. käännös).
2. ↑  Pausanias: *Periegesis tes Hellados* ('Kreikan kuvaus') 9.40.1–2 (engl. käännös).
Antoon van Dyck, 1622: Lady Shirleyn muotokuva.
**Teresa** tai **Teresia Sampsonia** (1589–1668) oli tšerkesseihin kuulunut iranilainen ylhäisönainen. Hän eli Safavidien hallintokaudella ja meni naimisiin englantilaisen diplomaatin Robert Shirleyn kanssa. He matkustivat laajasti Euroopassa ja Aasiassa. Teresa oli kielellisesti lahjakas ja puhui sujuvasti ainakin kuutta kieltä.

Teresa Sampsonia oli yksi šaahi Abbas I:n hovin kristityistä tšerkesseistä. Mentyään Shirleyn kanssa naimisiin hän neuvotteli šaahilta karmeliitoille luvan rakentaa kirkon Persian pääkaupunkiin. Samassa yhteydessä hän kääntyi katoliseksi. Shirley lähetettiin Eurooppaan šaahin lähettiläiksi, pariskunta vieraili Roomassa paavin puheilla ja Espanjan ja Englannin hoveissa. Diplomaattisten tehtävien lisäksi he edistivät persialaisen silkin kauppaa Euroopassa.

Miehensä kuoleman jälkeen Teresa Sampsoniaa syytettiin perusteettomasti islamin uskon hylkäämisestä, hän oli ollut kristitty lapsesta asti. Hän piileksi ensin luostareissa pääkaupungin lähellä, sitten saatuaan matkustusluvan muutti Istanbuliin kolmeksi vuodeksi ja sieltä Roomaan, missä hän asui yli kolmekymmentä vuotta elämänsä loppuun asti.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Teresa, or Teresia Sampsonia, Lady Shirley (1589–1668) *National Trust Collections*. Viitattu 10.3.2022.
2. ↑  Mathilde Alazraki: Teresa Sampsonia’s influence in Persia and her role in the Sherley propaganda during the first embassy to Europe (1608-1613) *The Influence of Powerful Eastern Women in England’s Relationship with the East during the Early Modern Period (1570 – 1673)*. Viitattu 10.3.2022.
**Vuoden 1922 konklaavi** eli paavin valitseva kardinaalien kokous pidettiin 2. helmikuuta – 6. helmikuuta 1922. Konklaavi valitsi uudeksi paaviksi italialaisen Achille Rattin, joka otti nimekseen Pius XI.

Vuoden 1922 konklaavi kokoontui valitsemaan seuraajaa samana vuonna kuolleelle paavi Benedictus XV:lle. Konklaavin alkaessa vahvimmat ehdokkaat paaviksi olivat kardinaalivaltiosihteeri Pietro Gasparri ja kardinaali Pietro La Fontaine, mutta kummankaan ei onnistunut kerätä taakseen tarvittavaa kahden kolmanneksen enemmistöä. Kun kumpikaan ehdokas ei näyttänyt saavan tarpeeksi kannatusta, sanoi Gasparri Rattille:

> »Eminenssi, minulla on teille ennustus ja kaksi hyvää neuvoa. Teistä tulee paavi. Ottakaa silloin nimeksenne Pius ja antakaa ensimmäinen siunauksenne Pietarinkirkon ulommalta parvekkeelta.» 
> 
> 

14. äänestyskerralla konklaavi päätyi kompromissiehdokkaaseen, tiedemiehenäkin mainetta keränneeseen Rattiin. Hän otti nimekseen Pius XI, vaikka jatkoikin edeltäjänsä linjalla eikä Pius X:n. Jo paavin antaessa perinteistä *urbi et orbi* -siunaustaan oli havaittavissa muutosta, koska paavi antoi poikkeuksellisesti siunauksensa Pietarinkirkon ulkoparvekkeelta eikä sisältä, kuten "Vatikaanin vangit" olivat tehneet. Tämä osoitti selvästi, että uusi paavi halusi ratkaista Italian ja Vatikaanin välisen riidan, Vatikaanin vankeuden.

Lähteet
-------

* Heininen, Simo: *Ihmistä suurempi: paaviuden historia*. Edita, 2004. ISBN 951-37-4184-2.

### Viitteet

1. 1 2 3  Heininen 2004, s. 133

Paavillinen tunnusPaavin valinneet konklaavit 1900-luvulla
1903 · 1914 · 1922 · 1939 · 1958 · 1963 · 1978 (ensimmäisen kerran) · 1978 (toisen kerran)