recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Mikkelin pitäjän vanha kirkko** oli silloisen Savilahden pitäjän kirkko, joka sijaitsi vuosina 1754–1806 nykyisen Mikkelin Kirkkopuiston paikalla.

Mikkelin vanhan pitäjänkirkon suunnitteli kirkonrakentaja August Sorsa ja se sijaitsi keskeisellä paikalla, Hämeestä ja Loviisasta tulevien maanteiden risteyksen eteläpuolella. Vuonna 1754 valmistunut kirkko korvasi läheisen Savilahden kivisakastin yhteydessä sijainneen aiemman kirkon. Kirkon viereinen kellotapuli oli mahdollisesti rakennettu jo aiemmin. Punamullalla maalattu kirkko oli aikaansa nähden suurikokoinen ja tiettävästi Suomen ensimmäinen pohjakaavaltaan kahdennettu eli kaksoisristikirkko. Kirkkoon hankittiin 1770-luvulla aikaa näyttävä kello, joka kuitenkin pian myytiin pois huonolaatuisena. Vuonna 1800 hankittiin myös uudenaikaiset urut. Kirkko ja kellotapuli paloivat maan tasalle salaman sytyttämässä tulipalossa 7. elokuuta 1806. Kirkon ympärillä toimi hautausmaa 1760-luvulta 1800-luvun alkukymmenille.

Tuhoutuneen kirkon korvaajaksi rakennettiin aluksi silloisen kirkkoherran Henrik Forsiuksen aloitteesta vuonna 1807 valmistunut tilapäinen rukoushuone. Sen korvasi nykyinen Mikkelin pitäjänkirkko, joka rakennettiin vuosina 1816–1817 jonkin matkaa silloisen kirkonkylän ulkopuolelle, Kangasniemelle johtavan maantien risteykseen. Kun Mikkelin kaupunki perustettiin vuonna 1838, entisen pitäjänkirkon paikalle sijoitettiin Kirkkopuisto, johon myös kaupungin kirkkoa alkujaan kaavailtiin, mutta se rakennettiin myöhemmin toiseen kortteliin. Hautausmaan hautakivet ja ympärysmuuri poistettiin vuonna 1841, mutta joukko hautoja ja pätkä muuria löydettiin puiston alta viemäritöiden yhteydessä vuonna 2003.

Kirkkopuistoon pystytettiin vuonna 1953 kuvanveistäjä Eino Räsäsen toteuttama Mikkelin pitäjän vanhan kirkon muistomerkki.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Leena Hangasmaa: *Mikkelin kulmilla* -esite Mikkelin kaupungin museot, Issuu.com 2013. Viitattu 13.7.2019.
2. 1 2 3 4  Ninni Närväinen: *Mikkeli – Kirkkopuiston peruskorjauksen arkeologinen valvonta 2003*, s. 6 (pdf) Museoviraston rakennushistorian osasto 2003. Viitattu 13.7.2019.
3. 1 2  Mikkelin pitäjän vanhan kirkon muistomerkki (Arkistoitu – Internet Archive) Kulttuurireitit, Mikkelin kaupungin kulttuuripalvelut. Viitattu 13.7.2019.
4. ↑  Arno Forsius: Henrik Forsius, Helsingin ensimmäisen historian kirjoittaja (Arkistoitu – Internet Archive) Saunalahti.fi 1999. Viitattu 13.7.2019.
5. ↑  Mikkelin hallitustori ympäristöineen Valtakunnallisesti merkittävät rakennetut kulttuuriympäristöt RKY, Museovirasto. Viitattu 13.7.2019.
6. ↑  Mikkelin Kirk­ko­puis­tos­ta löytyi vanhoja hautoja Kaleva 27.8.2003. Viitattu 13.7.2019.
**Kaakkurin tarina** on vuonna 2012 julkaistu kuvateos, joka kertoo kaakkureiden tositarinan. Kirjan teksti ja kuvat ovat Tuomo Björkstenin.

Kirjan pääosassa on Heikiksi ristitty kaakkuri. Se joutuu vaikeaan tilanteeseen, kun sen puoliso kuolee ja siitä tulee yksinhuoltaja. Kirjan tarinassa kerrotaan, kuinka kaakkureiden elämä muistuttaa huomattavasti ihmisten elämää. Niin kaakkurit kuin ihmisetkin deittailevat, riitelevät ja ovat laihdutuskuurilla. 

Kirjan kuvat on otettu pääasiassa Pirkanmaalla. Sen liitteenä on Tero Linjaman äänittämä levy lintujen äänistä.

Björksten on Jyväskylässä syntynyt, nykyisin Tampereella asuva Aamulehden toimittaja, joka aloitti luontokuvauksen jo 1997 mutta digijärjestelmäkameran hankinta vuonna 2004 sai hänet innostumaan oikein todella.

Kriitikoiden arvioissa teos saa myönteisen vastaanoton. Tekstistä on sanottu, että siitä "huokuu – – rakkaus luontoon – sekä kärsivällisyys, jota harrastuksessa tarvitaan". Pertti Koskimiehen joissakin viestimissä esittämiin negatiivisiin arvioihin häirintäväitteisiin Björksten on vastannut kirjan verkkosivulla.

Katso myös
----------

* Luettelo lintukirjoista

Lähteet
-------

1. ↑  Kaakkurin tarinan viralliset www-sivut
2. 1 2  Kirja-arvioita, viitattu 3.7.2012
3. ↑  Tuomo Björksten, Docendo[vanhentunut linkki], viitattu 3.7.2012
4. ↑  Luontokuva.org (Arkistoitu – Internet Archive), viitattu 3.7.2012
5. ↑  Vastaus kritiikkiin, Kaakkurikirja.fi, viitattu 3.7.2012
*Tämä artikkeli käsittelee jokea Keski-Amerikassa. Muista merkityksistä katso San Juan.*

**San Juan** (esp. *Río San Juan*, joskus myös **Desaguadero**) on vajaan 200 kilometrin mittainen joki Keski-Amerikan kannaksella. Sen pudotuskorkeus on vain noin 30 metriä. Se virtaa alueen suurimmasta järvestä Nicaraguajärvestä itään Meksikonlahteen. Se toimii myös Nicaraguan ja Costa Rican valtioiden välisenä rajana.

Joella on ollut kulkukelpoisena historiallista merkitystä. Yhdysvaltojen itäosista on kuljettu Kaliforniaan 1800-luvulla San Juan -joen ja Nicaraguajärven kautta, koska se on ollut siihen aikaan vaivattomin reitti. Tämän yhteyteen on suunniteltu kanavaa ainakin kahdesti, ensin 1800-luvulla sekä sittemmin, Panaman kanavan valmistuttua 1914, jälleen 1900-luvun loppupuolella, kun Yhdysvalloilla oli paremmat suhteet Nicaraguan kuin Panaman valtiojohtoon. Kanavointi olisi merkinnyt ekologista katastrofia alueelle. Myös Nicaraguan ja Costa Rican välit ovat olleet kireät joen hallinnasta. Pääosin jokiliikennettä hallinnoi Nicaraguan valtio.

Lähteet
-------

1. 1 2  Tikkanen, Amy et al.: San Juan River *Encyclopaedia Britannica*. Viitattu 29.6.2022 (englanniksi).
2. ↑  Bartholomew, Jon C. et al.: "West Indies", *Concise Atlas of the World*, s. 126. 3. editon with revises. London: Times Books Limited, 1982. ISBN 0 7230 0238 X. (englanniksi)
3. ↑  Building the Panama Canal, 1903–1914 (Milestones: 1899–1913) *Office of the Historian*. U.S Department of State. Viitattu 29.6.2022. (englanniksi)

Kartta vuodelta 1851
**Somalian politiikka ja hallinto**

**Toimeenpano** 

* Presidentti
	+ Sharif Sheikh Ahmed
* Pääministeri
	+ Mohamed Abdullahi Mohamed
* Puolustusministeriö
	+ Armeija
* Hallitus


**Lainsäädäntö** 

* Monikansallinen liittoparlamentti


**Alueita** 

* + Puntmaa
* Galmudug
* Maakhir
* Katso myös: Somalimaan politiikka ja hallinto


**Muuta** 

* Vaalit
* Luettelo puolueista
* Ulkopolitiikka
* Ihmisoikeudet


malline: näytä • keskustele • muokkaa

**Somalian siirtymäkauden hallitus** eli  **Transitional Federal Government (TFG)** (somaliksi *Dowladda federaalka kumeelgaarka*) oli Somalian kansainvälisesti tunnustettu hallitus. Se perustettiin siirtymäkauden hallinnon toimielimenä (TFI) siten kuin asia määriteltiin siirtymäkauden sopimuksessa (TFC) jonka siirtymäkauden parlamentti (TFP) hyväksyi marraskuussa 2004. Siirtymäkauden hallitus toimi vuoteen 2012.

TFG oli hallinnon virallinen toimeenpanoelin, ja TFP oli lainsäädäntöelin. Hallitus oli vastuussa maan presidentille pääministerinsä kautta. 

Hallinnon eri osa-alueet kuten puolustusministeriö, kuuluivat kyseisen ministeriön salkkuun.

Ministerit
----------

Hallitukseen kuului aluksi 42 ministeriä, mutta vuonna 2006 käydyn kiistan jälkeen se supistui 31 ministerin suuruiseksi.

Historia
--------

Siirtymäkauden hallituksen (TFG) historia oli myrskyisä. Se oli yritys palauttaa toimivat valtioelimet Somaliaan vuonna 1991 tapahtuneen Siad Barren hallinnon romahtamisen ja Somalian sisällissodan jälkeen. Maata ehtivät toistakymmentä vuotta hallita heimot ja sotaherrat.

Ensimmäinen Somalian parlamentti sitten vuoden 1991 valittiin elokuussa 2012.

Aiheesta muualla
----------------

* Somalian valtion virallinen sivusto, TFG:n virallinen sivusto website)

Katso myös
----------

* Luettelo Somalian pääministereistä

Lähteet
-------

1. ↑  Somalia's first parliament since 1991 inaugurated in Mogadishu
**Silbermond** (suomeksi Hopeakuu) on saksalainen vaihtoehtorock-yhtye Bautzenista, Saksista. Silbermond perustettiin vuonna 2000 nimellä **JAST**, joka tulee yhtyeen jäsenten nimien ensimmäisistä kirjaimista. Yhtyeen nimi muutettiin vuonna 2001 muotoon Silbermond. Bändin jäsenet ovat Stefanie Kloß (laulu), Andreas Nowak (rummut), Johannes Stolle (basso) ja Thomas Stolle (kitara).

Historia
--------

Silbermondin jäsenet tapasivat toisensa ensimmäisen kerran vuonna 1998, kun he ottivat osaa musiikkiprojektiin *TEN SING*. Kaksi vuotta myöhemmin he päättivät muodostaa oman ryhmänsä, ja ryhtyivät esiintymään paikallisesti nimellä *JAST*, joka tulee yhtyeen jäsenten etunimien ensimmäisistä kirjaimista. Vuonna 2001 he muuttivat yhtyeen nimeksi Silbermondin keskittyen samalla esiintymään saksaksi ensimmäistä kertaa.

Tammikuussa 2004 yhtye sai mahdollisuuden tehdä avausesityksen laulaja Jeanette Biedermannille. Jälkeenpäin he julkaisivat ensimmäisen singlensä *Mach's Dir Selbst*, jota seurasi debyyttialbumi *Verschwende deine Zeit*, joka myi tuplaplatinaa Saksassa ja Itävallassa. Myöhemmin he julkaisivat kolme muuta singleä, muun muassa top-5-listan hitin *Symphonie*. Vuoden 2004 lopussa yhtye lähti kiertueelle, ja huhtikuussa 2005 he julkaisivat ensimmäisen musiikki-DVD:nsä *Verschwende Deine Zeit – Liven*, joka myi kultaa. Heinäkuussa 2005 Silbermond otti osaa Berliinissä pidettyyn Live 8:aan, jossa he esittivät kappaleen *Zeit für Optimisten*. 

Huhtikuussa 2006 Silbermond julkaisi toisen albuminsa, *Laut Gedachtin*. Albumi pääsi Saksan ja Itävallan albumilistoilla ensimmäiseksi, ja albumilla ollut single *Unendlich* pääsi top-10-hittilistan joukkoon. Vaikka albumin toinen single, *Meer Sein*, ei päässyt top-30-listalle, albumin kolmannesta singlestä, lokakuussa 2006 julkaistusta *Das Bestestä*, tuli yhtyeen ensimmäinen ykköshitti.

Diskografia
-----------

### Albumit

* *Verschwende deine Zeit* (2004)
* *Laut Gedacht* (2006)
* *Nichts passiert* (2009)
* *Himmel auf* (2012)
* *Leichtes Gepäck* (2015)
* *Schritte* (2019)

### Singlet

* *Mach’s dir selbst* (2004)
* *Durch die Nacht* (2004)
* *Symphonie* (2004)
* *Zeit für Optimisten* (2005)
* *Unendlich* (2006)
* *Meer sein* (2006)
* *Das Beste* (2006)
* *Das Ende vom Kreis* (2007)
* *Bis zum Schluss* (2008)
* *Irgendwas bleibt* (2009)
* *Ich bereue nichts* (2009)
* *Krieger des Lichts* (2009)
* *Here we go again / Unendlich - Silbermond trifft Jenix* (2010)
* *Himmel auf* (2012)
* *Für dich schlägt mein Herz* (2012)
* *Ja* (2012)
* *Leichtes Gepäck* (2015)
* *Das Leichteste der Welt* (2016)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Silbermond** Wikimedia Commonsissa

* Silbermondin viralliset sivut (saksaksi)
* Silbermond-faniklubi (saksaksi)
* Silbermond Myspacessa (saksaksi)
John McKenzie
**John McKenzie** (12. joulukuuta 1937 High River, Alberta, Kanada – 8. kesäkuuta 2018 Boston, Massachusetts, Yhdysvallat) oli kanadalainen jääkiekkoilija. Pelipaikaltaan McKenzie oli hyökkääjä.

McKenzie aloitti uransa syksyllä 1956 OHA-junioriliigassa, jossa pelasi vuoteen 1958 saakka. 1958 McKenzie siirtyi WHL-liigaan, josta pääsi vielä saman kauden aikana NHL:ään Chicago Blackhawksin joukkueeseen. Seuraavaksi kaudeksi hän siirtyi Detroit Red Wingsiin. Kaudet 1960–1963 McKenzie pelasi suurimmaksi osaksi AHL-farmiliigassa, jossa hänet valittiin tähdistökentälliseen 1963.

Syksyllä 1963 McKenzie palasi NHL:ään Chicago Blackhawksiin. Hän pelasi Chicagossa kaksi kautta, kunnes siirtyi New York Rangersiin. Yhden Rangersissa vietetyn vuoden jälkeen McKenzie siirtyi Boston Bruinsiin, jossa pelasi seitsemän kautta vuoteen 1972 saakka. Bostonissa McKenzie nousi tähtipelaajaksi. Hänet valittiin tähdistöotteluun kahdesti, vuosina 1970 ja 1972. Samoina vuosina Boston ylsi Stanley Cupin voittoon. Keväällä 1972 McKenzie siirtyi WHA-liigaan Philadelphia Blazersin pelaajavalmentajaksi. Hän pelasi WHA:ssa eri joukkueissa aina vuoteen 1979 saakka, jolloin lopetti pelaajauransa.

Yhteensä McKenzie pelasi urallaan 691 NHL-ottelua, joissa hän saalisti 206 maalia ja 268 syöttöpistettä. WHA:ssa hänen tehonsa olivat 477 ottelussa 163 maalia, 250 syöttöä eli yhteensä 413 tehopistettä. McKenzie oli mukana Neuvostoliittoa vastaan pelatussa Summit Series -ottelusarjassa 1974. Hartford Whalers on jäädyttänyt McKenzien pelaajanumeron (#19).

Lähteet
-------

1. ↑  Bruins great McKenzie dead(englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* John McKenzie The Internet Hockey Databasessa (englanniksi)

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Yhdysvallat

 |

 |
**Samsung Galaxy A30s** on Samsungin syyskuussa 2019 julkaisema älypuhelin, jossa on esiasennettuna Android 9.0 (Pie) Samsungin One UI-käyttöliittymällä.

Tekniset tiedot
---------------

### Muotoilu

Samsung Galaxy A30s -älypuhelimessa on 6,4-tuumainen näyttö HD 19,5:9 -resoluutiolla.

### Fyysiset osat

Laitteesta löytyy 1,8 gigahertsin kahdeksanydinprosessori. Laitteessa on 4 gigatavua keskusmuistia ja 128 gigatavua sisäistä muistia. Puhelimen muisti on laajennettavissa enintään 512 gigatavun microSD-kortilla.

#### Kamerat ja multimedia

Laitteessa on kolme takakameraa. Pääkameran tarkkuus on 25 megapikseliä, toisen kameran 8 megapikseliä (ultralaajakulmakamera), kolmannen kameran 5 megapikseliä (syvyystietokamera). Etukameran tarkkuus on 16 megapikseliä.

Videokuvaus voidaan tehdä 1080p (Full HD) -resoluutiolla 30fps.

### Ohjelmisto

Julkaisuhetkellä laitteessa oli esiasennettuna Android 9.0 (Pie) Samsungin One UI-käyttöliittymällä.

Lähteet
-------

* PhoneArena: Samsung Galaxy A30s
**Mondo-dokumentti** on usein seksiin, väkivaltaan ja šokeeraavaan sisältöön keskittyvä dokumenttielokuva tai dokumenttielokuvan rakennetta noudattava muuntyyppinen eksploitaatioelokuva, joka saattaa sisältää lavastettuja kohtauksia. Yleensä se mainostaa itseään ennennäkemättömän rohkealla sisällöllään. Tyypillisiä mondo-elokuvan aiheita ovat muun muassa alastomuus, eläinten ja ihmisten kärsimys sekä luonnonkansojen raakalaismaisina pidetyt tavat. Usein elokuvat sisältävät uutis- ja dokumenttipaloja eri puolilta maailmaa.

Ensimmäisenä mondo-elokuvana pidetään IMDb:n mukaan vuonna 1949 valmistunutta ranskalaista elokuvaa *Le Sang des bêtes*. Nimen mondo-dokumentti tyylilaji sai italialaisista 1960-luvun šokkidokumenteista *Mondo Cane – kova maailma* (ohj. Gualtiero Jacopetti, Paolo Cavara ja Franco Prosperi, 1962) ja *Mondo cane n. 2* (1963). Jacopetti ja Prosperi tekivät vielä rajumman šokkidokumentin *Hyvästi Afrikka* (*Africa addio*, 1966), joka kiellettiin Suomessa aluksi kokonaan, mutta tuotiin sitten leikattuna ensi-iltaan 1968. Yle Teema esitti sen leikkaamattomana *Kino Into* -sarjassaan 2003. Heidän seuraava saman tyylin elokuvansa oli *Hyvästi ihminen* (*Addio zio Tom*, 1971).

Erityisen pahamaineinen mondo on *Faces of Death* (1978). Se tuotti ohjaaja John Schwartzin mukaan yli 30 miljoonaa dollaria siitä huolimatta, että levisi videokopioina tyypillisesti nuoren katsojakunnan piirissä ympäri maailmaa.

Mondo-dokumenttien tyyliä jatkoivat 1970- ja 1980-lukujen taitteessa nähdyt Romano Vanderbesin Amerikka-dokumenttielokuvat *Tämä on Amerikka* (*This is America*, 1977) ja *Tämä on Amerikka, osa 2* (*This is America part 2*, 1980). Ne nousivat 159 367 ja 130 180 katsojallaan kaikkien aikojen katsotuimpien elokuvateattereissa esitettyjen dokumenttielokuvien joukkoon Suomessa. Niidenkin, kuten useimpien mondo-elokuvien, dokumenttimaisuus on kuitenkin kyseenalainen, koska mondo-elokuvissa monet dokumentaarisiksi väitetyt kohtaukset vaikuttavat näytellyiltä ja lavastetuilta.

Lähteet
-------

1. 1 2  Jouni Hokkanen: Ylen mondopaniikki ja Mondo Pohjois-Korea *SHOCKPOINT ORION*.  17.12.2013. Viitattu 10.2.2023.
2. ↑  Africa addio *Elonet*. Viitattu 10.2.2022.
3. ↑  Addio zio Tom *Elonet*. Viitattu 10.2.2023.
4. ↑  Häkkinen, Perttu: Silmä vaatii lisää *Helsingin Sanomat*.  5.11.2009.  Arkistoitu 9.11.2009. Viitattu 8.11.2009.
5. ↑  Lehtinen, Lauri: Onko Sel8nne oikeasti Suomen katsotuin dokumentti? Shockpoint Orion -blogi, päiväyksetön, tiedot Elokuvauutisissa julkaistuista katsojalukutilastoista. Viitattu 13.1.2016.

Aiheesta muualla
----------------

* Killing for Culture – Death Movie Database (englanniksi)
**John McConnell Black** (28. huhtikuuta 1855 Wigtown, Wigtownshire, Skotlanti – 2. joulukuuta 1951 Adelaide, Australia) oli skotlantilaissyntyinen kasvitieteilijä, joka muutti Australiaan vuonna 1877 ja kuvasi 1900-luvulla tuhansia lajeja Etelä-Australiassa.

Black syntyi Wigtownissa ja opiskeli Wigtown Grammar Schoolissa, Edinburgh Academyssa, College Schoolissa Tauntonissa ja kauppakoulussa Dresdenissä. Hän oli Helen Carten veli. Hän meni vuonna 1879 naimisiin Alice Denfordin kanssa, ja parille syntyi tytär ja kolme poikaa. Hän alkoi toimia vuonna 1883 journalistina, ja hän toimi myös kielitieteilijänä, joka kiinnostui Australiaan muutettuaan aboriginaalien kielistä.

Vuonna 1909 Black julkaisi kirjan *The Naturalised Flora of South Australia*; 2 430 lajia kuvannut *The Flora of South Australia* julkaistiin neliosaisena vuosina 1922–1929. Uusittua painosta Black alkoi työstää vuonna 1939, ja kaksi osaa ilmestyi vuosina 1943 ja 1948. Kolmas osa oli valmistumassa Blackin kuoleman aikoihin.

Black sai työstään useita tunnustuksia, kuten Clarke-mitalin vuonna 1946. Hänestä tehtiin Brittiläisen imperiumin ritarikunnan jäsen vuonna 1942. Blackin nimeämien kasvien tieteellisen nimen perässä käytetään nimen jälkeen liittettävää auktorilyhennettä **J.M.Black**.

Hän kuoli Adelaidessa 2. joulukuuta 1951.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Robertson, Enid: Black, John McConnell (1855–1951) *Australian Dictionary of Biography*.  1979. Viitattu 8.10.2020. (englanniksi)
2. ↑  J.M.Black – John McConnell Black (1855-1951) *International Plant Names Index – IPNI*. Viitattu 7.10.2020. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Andrew, M. W.: John McConnell Black (1855-1951) *Council of Heads of Australasian Herbaria – Australian National Herbarium*.  26.5.2017. Viitattu 8.10.2020. (englanniksi)
* Mccarthy, G. J. & Moje, C. R. & Walsh, N.: Black, John McConnell (1855 - 1951) *Encyclopedia of Australian Science*.  8.11.2019. Viitattu 8.10.2020. (englanniksi)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Alankomaat

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* International Plant Names Index

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Australia
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC
* IdRef

 |

 |

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:John McConnell Black
**Samsung Galaxy A50s** on Samsungin lokakuussa 2019 julkaisema älypuhelin, jossa on esiasennettuna Android 9.0 (Pie) Samsungin One UI-käyttöliittymällä.

Tekniset tiedot
---------------

### Muotoilu

Samsung Galaxy A50s -älypuhelimessa on 6,4-tuumainen näyttö FullHD 19,5:9 -resoluutiolla.

### Fyysiset osat

Laitteesta löytyy 2,3 gigahertsin kahdeksanydinprosessori. Laitteessa on 6 gigatavua keskusmuistia ja 128 gigatavua sisäistä muistia. Puhelimen muisti on laajennettavissa enintään 512 gigatavun microSD-kortilla.

#### Kamerat ja multimedia

Laitteessa on kolme takakameraa. Pääkameran tarkkuus on 48 megapikseliä, toisen kameran 8 megapikseliä (ultralaajakulmakamera), kolmannen kameran 5 megapikseliä (syvyystietokamera). Etukameran tarkkuus on 32 megapikseliä.

Videokuvaus voidaan tehdä 2160p (4K) ja 1080p (Full HD) -resoluutioilla 30fps sekä 720p (HD) -resoluutiolla 240fps (hidastettu videokuva).

### Ohjelmisto

Julkaisuhetkellä laitteessa oli esiasennettuna Android 9.0 (Pie) Samsungin One UI-käyttöliittymällä.

Lähteet
-------

* PhoneArena: Samsung Galaxy A50s
Mondo-laseja ja kannu
**Mondo-lasisarja** on Kerttu Nurmisen suunnittelema lasisarja, joka oli Iittalan lasitehtaan tuotannossa 1988–2008. Lasisarjan tunnusomainen piirre on paksu jalka, jossa lasin väri liukuu saumattomasti värillisestä värittömäksi. Lasisarjaa suunniteltaessa kävi ilmi, että valmistusta varten piti kehittää uusi menetelmä, jotta jalassa oleva värin vaihtuminen saatiin aikaiseksi. Teknisesti vaativa jalan värin liukuma saatiin aikaan suunnittelijan ja lasinpuhaltajan oivalluksesta käyttää suurta liekkiä, joka saa värin asteittain putoamaan jalkaan.

Mondo-sarjaan kuului useita eri kokoisia viinilaseja, kynttiläjalka, kannu, jälkiruokamalja, tarjoilumalja, vesilasi sekä karahvi. 

Mondo-lasisarja oli suosioltaan Iittalan kärkituotteita.

Lähteet
-------

1. ↑  Finnish Design Forum: Kaj Franck -muotoilupalkinto 1996 *designforum.fi*.  Arkistoitu 8.7.2011. Viitattu 20.3.2012. (suomeksi)
2. ↑  Päivi Jantunen: *Hehku - Glow*. Galleria Johan S:n näyttelyjulkaisu. Helsinki: , 2001. (suomeksi)
**Iravadi** (joskus myös *Irrawaddy*) on Myanmarin suurin joki ja merkittävä kulkureitti. Se alkaa aivan maan pohjoiskolkasta Kiinan rajan tuntumasta maan korkeimman vuoren Hkakabo Razin (5 881 m) juurelta virtaavista Mali- ja N’Maijoista ja virtaa 2 170 kilometrin pituisena halki maan keskiosien laskien Andamaanienmereen. Joen valuma-alue on noin 411 000 km² ja suurin sivujoki Chindwin.

Iravadi muodostaa Martabaninlahden länsipuolelle noin 35 000 neliökilometrin laajuisen suistoalueen. Joki on purjehduskelpoinen Bhamoon, sadekausina aina Myitkyinaan asti. Sen lukuisat hiekkasärkät ja saaret vaikeuttavat kuitenkin navigaatiota näin pitkälle.

Myanmarin väestö on keskittynyt jokilaakson alueelle ja suistoon. Suurista kaupungeista Mandalay sijaitsee joen keskivaiheilla sen itärannalla ja Yangôn suistoalueella. Iravadin suisto on maailman merkittävimpiä riisinkasvatusalueita. Riisi onkin tärkeimpiä jokea pitkin kuljetettavia tuotteita. Tiikkipuuta kuljetetaan puolestaan uittamalla suurina lauttoina. Siirtomaa-aikoina ennen rautateiden ja autoliikenteen saapumista Iravadi oli perinteinen tie Mandalayyn.

Sana Iravadi tulee mahdollisesti sanskritinkielisestä sanasta *airāvatī*, joka tarkoittaa ’elefanttijokea’.

Joen mukaan on saanut nimensä iravadindelfiini (*Orcaella brevirostris*), jota esiintyy myös muissa Kaakkois-Aasian suurissa joissa Borneolle ja Filippiineille asti. Sitä tavataan pääosin estuaareissa ja makeissa vesissä.

Lähteet
-------

1. ↑  Hakulinen, Kerkko: *Maailman paikannimet: oikeinkirjoitusopas (uusittu laitos)*, s. 31. Helsinki: Kustannusosakeyhtiö Otava, 1996. ISBN 951-1-13602-X.
2. 1 2 3 4  Irrawaddy River *Encyclopædia Britannica*.  2017. Encyclopædia Britannica, Inc. Viitattu 30.10.2017. (englanniksi)
3. ↑  Deltas in Crises – Irrawaddy Delta in Myanmar (Burma) USGS.  Arkistoitu 7.11.2017. Viitattu 30.10.2017. (englanniksi)
4. ↑  McHugh, Fionnuala: The road to Mandalay is full of traffic – so take a cruise instead *The Telegraph*.  10.5.2017. Telegraph Media Group Limited. Viitattu 30.10.2017. (englanniksi)
5. ↑  Reeves, R.R. Jefferson, T.A. Karczmarski, L. Laidre, K. O’Corry-Crowe, G. Rojas-Bracho, L. Secchi, E.R. Slooten, E. Smith, B.D. Wang, J.Y. & Zhou, K.: *Orcaella brevirostris* *The IUCN Red List of Threatened Species*.  2017. IUCN. Viitattu 30.10.2017. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Iravadi** Wikimedia Commonsissa
**Samuli Pakkala** (4. helmikuuta 1891 Oulu – 4. tammikuuta 1959 Oulu) oli kirjastoneuvos ja Oulun kaupunginkirjaston johtaja 1920-luvun lopulta aina 1950-luvun lopulle.

Samuli Pakkalan vanhemmat olivat kirjailijat Teuvo Pakkala ja Agnes Tervo ja puoliso vuodesta 1919 opettaja Maija Hallman. Taidegraafikko Teuvo-Pentti Pakkala oli heidän poikansa. Arkkitehti ja kirjailija Erkki Pakkala oli Samuli Pakkalan veli. Pakkala tuli ylioppilaaksi 1909 ja valmistui filosofian kandidaatiksi 1914. Oriveden kansanopistoa Pakkala johti 1917–1919. Hän oli Limingan kansanopiston johtaja 1919–1923 ja Kuopion kansalaisopiston ja kaupunginkirjaston johtaja 1923–1926. Oulun työväenopiston johtajana Pakkala toimi 1926–1927 ja Oulun suomalaisen keskikoulun opettajana 1930–1932. Oulun kaupunginkirjastoa Pakkala johti vuodesta 1926 vuoteen 1958, jolloin hänelle myös myönnettiin kirjastoneuvoksen arvo. Pakkalalla oli useita luottamustehtäviä. Hänen erikoisalaansa oli taidehistoria ja hän toimi sanoma- ja aikakauslehtien taidekriitikkona.

Lähteet
-------

1. 1 2  I. Havu, L. Arvi P. Poijärvi, K. J. Immonen (toim.): *Kuka kukin on (Aikalaiskirja). Henkilötietoja nykypolven suomalaisista 1960*, s. 646. Helsinki: Kustannusosakeyhtiö Otava, 1960.
2. 1 2  Kuolleita. *Helsingin Sanomat*, 6.1.1959, s. 4.
3. ↑  Oulun kaupunginkirjaston historiaa. KirjastoVirma (Arkistoitu – Internet Archive) (Viitattu 30.9.2018)

Aiheesta muualla
----------------

* Koskinen, Anneli 1968. *Piirteitä kirjastoneuvos Samuli Pakkalan elämästä: Kirjasto-opin tutkielma Tampereen yliopistossa*. Tampere: Tampereen yliopisto. 83 s.
**Pneumonoultra­mikroskopiko­silikovulkanokonioosi** on sanasepite, jonka kehitti vuonna 1935 National Puzzlers’ Leaguen johtaja Everett M. Smith. Hän jäljitteli sanalla pitkiä lääketieteen termejä, ja se tarkoittaa keuhkosairautta, joka on syntynyt hienon tuhka tai hiekkapölyn hengittämisestä. Täsmällisesti suomennettuna se tarkoittaa: "pölykeuhko, joka on aiheutunut tavalliselle mikroskoopille näkymättömän tulivuorentuhkan hengittämisestä".

Sana on englanniksi *pneumonoultramicroscopicsilicovolcanoconiosis* ja 45-kirjaimisena se on pisin sana, joka on otettu merkittäviin sanakirjoihin. Sitä pidetään kuitenkin käytännössä turhana sanana, ja se on kehitetty lähinnä ennätykselliseksi sanaksi. Nimi on kuitenkin pisin käytössä oleva lääketieteellisen latinan termi. Se voidaan purkaa seitsemään osaan, joista neljä on johdettu kreikasta ja kolme latinasta:

**pneumon(o)-** – ’‎keuhko-’‎ (kreikka);  
**ultra-** – ’‎yli-’‎ (latina);  
**mikroskopik(o)-** – ’‎mikroskooppinen’‎ (kreikka);  
**silik(o)-** – ’‎kivi-’‎ (latina);  
 **vulkan(o)-** – ’‎tulivuori-’‎ (latina);  
**koni-** – ’‎pöly-’‎ (kreikka); – **‑oosi** – ’‎sairaus’‎ (kreikka).

Lähteet
-------

1. ↑  Tulivuoren tuhkan hengittäminen hs.fi 27.4.2010 Viitattu 30.11.2020 Archive.org
2. ↑  pneumonoultramicroscopicsilicovolcanoconiosis *Lexico.com*.  Arkistoitu 22.3.2020. Viitattu 3.12.2020. (englanniksi)
3. ↑  Kevin Kampwirth: What's the Longest Word in the World? Here are 12 of Them, By Category  16.7.2017. Mental Floss. Viitattu 3.12.2020. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Lääketieteen sanakirja latina-suomi-latina (WSOY 2009)
**Vuoden 1967 painin maailmanmestaruuskilpailut** järjestettiin kreikkalais-roomalaisen painin osalta Bukarestissa, Romaniassa syyskuussa. Kisoissa painittiin kahdeksassa painoluokassa. 

Samana vuonna järjestettiin erikseen vapaapainin MM-kilpailut New Delhissä.

Mitalistit
----------

| Painoluokka | Kultaa | Hopeaa | Pronssia |
| --- | --- | --- | --- |
| 52 kg | Neuvostoliitto Vladimir Bakulin | Romania Cornel Turturea | Unkari Imre Alker |
| 57 kg | Romania Ion Baciu | Unkari János Varga | Japani Tsutomu Hanahara |
| 63 kg | Neuvostoliitto Roman Rurua | Romania Simion Popescu | Japani Hideo Fujimoto |
| 70 kg | Suomi Eero Tapio | Unkari Antal Steer | Turkki Vahap Pehlivan |
| 78 kg | Neuvostoliitto Viktor Igumenov | Saksan demokraattinen tasavalta Rudolf Vesper | Ruotsi Jan Karström |
| 87 kg | Unkari Laszlo Sillai | Neuvostoliitto Valentin Oleinik | Puola Waclaw Orlowski |
| 97 kg | Neuvostoliitto Nikolai Jakovenko | Bulgaria Bojan Radev | Romania Nicolae Martinescu |
| yli 97 kg | Unkari István Kozma | Neuvostoliitto Anatoli Roštšin | Tšekkoslovakia Petr Kment |

Lähteet
-------

* FILA:n tietokanta

  

PainiPainin maailmanmestaruuskilpailut
1904 (kr) |
1905 (kr) |
1907 (kr) |
1908 (kr) |
1909 (kr) |
1910 (kr) |
1911 (kr) |
1913 (kr) |
1920 (kr) |
1921 (kr) |
1922 (kr) |
1950 (kr) |
1951 (v) |
1953 (kr) |
1954 (v) |
1955 (kr) |
1957 (v) |
1958 (kr) |
1959 (v) |
1961 (kr, v) |
1962 (kr, v) |
1963 (kr) |
1963 (v) |
1965 (kr) |
1965 (v) |
1966 |
1967 (kr) |
1967 (v) |
1969 (kr, v) |
1970 (kr, v) |
1971 (kr, v) |
1973 (kr, v) |
1974 (kr) |
1974 (v) |
1975 |
1977 (kr) |
1977 (v) |
1978 |
1979 |
1981 (kr) |
1981 (v) |
1982 (kr) |
1982 (v) |
1983 |
1985 (kr) |
1985 (v) |
1986 |
1987 |
1989 |
1990 (kr) |
1990 (v) |
1991 (kr, v) |
1991 (n) |
1993 (kr) |
1993 (v) |
1994 (kr) |
1994 (v) |
1995 (kr) |
1995 (v) |
1996 |
1997 (kr) |
1997 (v) |
1998 (kr) |
1998 (v) |
1998 (n) |
1999 (kr) |
1999 (v) |
1999 (n) |
2000 |
2001 (kr) |
2001 (v, n) |
2002 (kr) |
2002 (v) |
2002 (n) |
2003 (kr) |
2003 (v, n) |
2005 |
2006 |
2007 |
2008 |
2009 |
2010 |
2011 |
2012 |
2013 |
2014 |
2015 |
2016 |
2017 |
2018 |
2019 |
2021 |
2022 |
*2023* |

**Epäviralliset MM-kilpailut:** 1905 |
1910 |
1911
**Samuli (Samppa) Sarkkila** (10. toukokuuta 1878 Pattijoki – 20. toukokuuta 1956 Raahe) oli suomalainen Raahessa asunut itseoppinut kansantaiteilija ja puuveistosten tekijä.

Pattijoelta kotoisin ollut Samuli Sarkkila oli siirtolaisena Amerikassa kahteen otteeseen. Hän kiersi Yhdysvalloissa ja Kanadassa ja oli kaivostyössä Alaskassa. Hän palasi Suomeen ensimmäisen maailmansodan jälkeen. Sarkkila vaihtoi mukanaan tuomansa dollarit Suomen markoiksi ja kun Suomen markan arvo romahti hän menetti säästönsä ja joutui perumaan suunnittelemansa talonkaupat. Myös Sarkkilan morsian jätti hänet tällöin.

Sarkkila asui Raahessa Kirkkokatu 27:ssä sijainneen kauppias Heikki Nordströmin talon pihan pienessä leipurin mökissä. Hän hankki elantonsa tekemällä pieniä puuveistoksia ja reliefejä. Hän teki puuleikkauksista koostuvan elämäkertansa *S. A. S. elämändarina*. Ohuista vanerilevyistä koostunut kirja käsitti neljä osaa: lapsuus ja Amerikkaan lähtö (5 lehteä), Amerikassa olo ja Suomessa käynti (16 lehteä), toinen Amerikan matka ja Alaskaan tulo (10 lehteä), paluu uudelleen Suomeen ja asettuminen vanhuuden lepoon Raaheen (10 lehteä). Kirjan 150 kuvassa esiintyi 352 henkilöhahmoa ja 75 eläinhahmoa. Hän kokosi myös raahelaisia esittäneistä pienistä puuveistoksista henkilökarusellin jota hän esitteli katsojille markan pääsymaksusta. Saatuaan sakot huviveron maksamisen laiminlyönnistä Sarkkila särki henkilökarusellin ja poltti sen puuvitokset tupansa uunissa. 

Sarkkilan puuveistoksia on nykyisin raahelaiskodeissa ja Raahen museoissa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Raahen museo : Merkkihenkilöitä : Samuli Sarkkila
2. 1 2 3 4  Raahen matkailuoppaat : Totta ja tarua Raahesta : Puuhun leikatut elämäkerrat
3. 1 2  Kansanmies leikkasi puuhun elämäkertansa, Suomen Kuvalehti, 30.01.1937, nro 5, s. 28, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
**Metyylialuminoksaani** (Al(CH3)O)n) on organoalumiiniyhdisteisiin kuuluva organometalliyhdiste. Yhdistettä voidaan käyttää katalyyttinä polymerointiprosesseissa.

Ominaisuudet
------------

Huoneenlämpötilassa metyylialuminoksaani on väritöntä amorfista ainetta. Metyylialuminoksaanin tarkka rakenne ei ole tiedossa, mutta se esiintyy useimmiten oligomeerinä Al(CH3)O)n, missä n on 2–20. Oligomeerin rakenne on mahdollisesti kolmiulotteinen häkki, mutta myös lineaarisia ja rengasrakenteita on esitetty. Rakenteen selvittämistä vaikeuttaa se, että yhdisteen joukossa on usein trimetyylialumiinia, joka reagoi metyylialuminoksaanin kanssa. Metyylialuminoksaani on pyroforista, minkä vuoksi sitä käsitellään tolueeniin tai muuhun aromaattiseen liuottimeen liuotettuna.

Valmistus ja käyttö
-------------------

Metyylialuminoksaania valmistetaan hydrolysoimalla trimetyylialumiinin tolueeniliuosta. Reaktio on hyvin eksoterminen ja tämän vuoksi vaikeasti kontrolloitavissa.

Tärkein metyylialuminoksaanin käyttökohde on toimia ko-katalyyttinä alkeenien polymeroinneissa. Se muodostaa Ziegler–Natta-katalyyttien ja muiden metalloseenikatalyyttien kanssa varautuneen kompleksin, joka on hyvin aktiivinen katalyytti polymerointireaktioissa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Walter Kaminsky: *Metallocene Catalysts, Kirk-Othmer Encyclopedia of Chemical Technology*, John Wiley & Sons, New York, 2015.
2. 1 2 3 4  Michael J. Krause, Frank Orlandi, Alfred T. Saurage & Joseph R. Zietz Jr.: *Aluminum Compounds, Organic, Ullmann's Encyclopedia of Industrial Chemistry*, John Wiley & Sons, New York, 2000.
3. 1 2  Eva Zurek & Tom Ziegler: Theoretical studies of the structure and function of MAO (methylaluminoxane).  *Progress in Polymer Science*, 2004, 29. vsk, nro 2, s. 107-148. Artikkelin verkkoversio. Viitattu 4.5.2021.  (englanniksi)
**Vuoden 1962 painin maailmanmestaruuskilpailut** järjestettiin kesäkuussa Toledossa, Yhdysvalloissa. Kisoissa painittiin sekä kreikkalais-roomalaisessa painissa että vapaapainissa kahdeksassa painoluokassa. Painoluokkia oli muutettu hieman edellisvuodesta.

Mitalistit
----------

### Kreikkalais-roomalainen paini

| Painoluokka | Kultaa | Hopeaa | Pronssia |
| --- | --- | --- | --- |
| 52 kg | Neuvostoliitto Sergei Rybalko | Italia Ignazio Fabra | Turkki Burhan Bozkurt |
| 57 kg | Japani Masamitsu Ichikguchi | Neuvostoliitto Amari Igadze | Egypti Kamel Ali el-Sajed |
| 63 kg | Unkari Imre Polyak | Neuvostoliitto Konstantin Vyrupajev | Turkki Riza Dogan |
| 70 kg | Turkki Kazim Ayvaz | Jugoslavia Stevan Horvat | Yhdysvallat James Burke |
| 78 kg | Neuvostoliitto Anatoli Kolesov | Tanska Bjarne Ansboel | Turkki Yavuz Selekman |
| 87 kg | Turkki Tevfik Kis | Bulgaria Kraliu Bimbalov | Neuvostoliitto Anatoli Kirov |
| 97 kg | Neuvostoliitto Rostom Abašidze | Bulgaria Bojan Radev | Turkki İsmet Atlı |
| yli 97 kg | Unkari István Kozma | Neuvostoliitto Anatoli Roštšin | Saksan liittotasavalta Wilfried Dietrich |

### Vapaapaini

| Painoluokka | Kultaa | Hopeaa | Pronssia |
| --- | --- | --- | --- |
| 52 kg | Neuvostoliitto Ali Alijev | Japani Noriyuki Harada | Turkki Satilmis Tektas |
| 57 kg | Turkki Hüseyin Akbaş | Japani Masaki Hatta | Unkari János Varga |
| 63 kg | Japani Osamu Watanabe | Iran Mohamman Khaden | Saksan liittotasavalta Ewald Tauer |
| 70 kg | Bulgaria Enju Văltšev | Neuvostoliitto Robert Džganadze | Italia Osvaldo Ferrari |
| 78 kg | Iran Emam Goudarzi Habibi | Bulgaria Petko Dermentšijev | Yhdysvallat James Ferguson |
| 87 kg | Iran Mansoor Mehdizadeh | Turkki Hassan Gungör | Japani Shunichi Kawano |
| 97 kg | Neuvostoliitto Aleksandr Medved | Iran Gholamreza Takhti | Yhdysvallat Daniel Oliver Brand |
| yli 97 kg | Neuvostoliitto Aleksandr Ivanitski | Bulgaria Ljutvi Ahmedov | Saksan liittotasavalta Wilfried Dietrich |

Lähteet
-------

* FILA:n tietokanta

PainiPainin maailmanmestaruuskilpailut
1904 (kr) |
1905 (kr) |
1907 (kr) |
1908 (kr) |
1909 (kr) |
1910 (kr) |
1911 (kr) |
1913 (kr) |
1920 (kr) |
1921 (kr) |
1922 (kr) |
1950 (kr) |
1951 (v) |
1953 (kr) |
1954 (v) |
1955 (kr) |
1957 (v) |
1958 (kr) |
1959 (v) |
1961 (kr, v) |
1962 (kr, v) |
1963 (kr) |
1963 (v) |
1965 (kr) |
1965 (v) |
1966 |
1967 (kr) |
1967 (v) |
1969 (kr, v) |
1970 (kr, v) |
1971 (kr, v) |
1973 (kr, v) |
1974 (kr) |
1974 (v) |
1975 |
1977 (kr) |
1977 (v) |
1978 |
1979 |
1981 (kr) |
1981 (v) |
1982 (kr) |
1982 (v) |
1983 |
1985 (kr) |
1985 (v) |
1986 |
1987 |
1989 |
1990 (kr) |
1990 (v) |
1991 (kr, v) |
1991 (n) |
1993 (kr) |
1993 (v) |
1994 (kr) |
1994 (v) |
1995 (kr) |
1995 (v) |
1996 |
1997 (kr) |
1997 (v) |
1998 (kr) |
1998 (v) |
1998 (n) |
1999 (kr) |
1999 (v) |
1999 (n) |
2000 |
2001 (kr) |
2001 (v, n) |
2002 (kr) |
2002 (v) |
2002 (n) |
2003 (kr) |
2003 (v, n) |
2005 |
2006 |
2007 |
2008 |
2009 |
2010 |
2011 |
2012 |
2013 |
2014 |
2015 |
2016 |
2017 |
2018 |
2019 |
2021 |
2022 |
*2023* |

**Epäviralliset MM-kilpailut:** 1905 |
1910 |
1911
**Pobeda** (ven. Победа) oli vuonna 1902 valmistunut Venäjän keisarikunnan laivaston Peresvet-luokan pre-dreadnought-taistelulaiva. Japani valtasi aluksen Venäjän–Japanin sodassa liittäen sen laivastoonsa nimellä *Suwo*. Alus poistettiin alusluettelosta vuonna 1922 ja romutettiin vuonna 1946.

Valmistus
---------

Alus tilattiin 26. huhtikuuta 1898 Itämeren telakalta Pietarista, missä köli laskettiin 21. helmikuuta 1899. Alus laskettiin vesille 10. toukokuuta 1900 ja valmistui kesäkuussa 1902.

Palvelus
--------

Alus siirrettiin 1903 Port Arthuriin Venäjän Tyynenmeren laivastoon, jonka mukana se osallistui 1904–1905 Venäjän–Japanin sotaan. Alus osallistui Port Arthurin taisteluun.

Keltaisenmeren taistelussa 10. elokuuta alus joutui palaamaan satamaan. Port Arthurin kukistuttua miehistö upotti aluksensa satamaan estääkseen sen joutumisen japanilaisille, jotka nostivat ja kunnostivat aluksen liittäen sen 1908 keisarillisen Japanin laivastoon rannikkopanssarilaivana nimellä *Suwo* (jap. 周防).

### Suwo

Japanilaiset vaihtoivat aluksen aseistuksen ja modernisoivat konehuoneen ennen palvelukseen palauttamista koululaivana. Alus oli ensimmäisessä maailmansodassa Qingdaon taisteluun osallistuneen Japanin laivasto-osaston lippulaiva, missä tehtävässä se oli vuoteen 1917. Alus palautettiin koululaivaksi.

*Suwo* riisuttiin aseista Washingtonin laivastosopimuksen mukaisesti vuonna 1922, jolloin siitä tuli proomu. Alus romutettiin toisen maailmansodan päätyttyä vuonna 1946.

Lähteet
-------

* Gardiner, Robert (toim.): *Conway’s All the World’s Fighting Ships 1860–1905*. Lontoo: Conway Maritime Press, 2002. ISBN 0-85177-133-5. (englanniksi)

### Viitteet

1. ↑  Gardiner 2002, s. 182.

Peresvet-luokan taistelulaivat

|  |
| --- |
| *Peresvet* - *Osljabja* - *Pobeda* |
| Edeltäjä: *Rostislav* – Seuraaja: *Knjaz Potjomkin-Tavritšeski* |
Porakallio–Tasalankallio–Lintulankallio

|  |  |
| --- | --- |
| Tyyppi | 
kallio |
| Sijainti | 
Hyökännummi, MäntsäläSuomi |
| Korkeus merenpinnasta | 
noin 100 m |

|  |  |
| --- | --- |
| Koordinaatit | 
60° 32′ 59″ P, 25° 06′ 28″ IView and modify data on Wikidata  |

muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa WikidataaTietolaatikon dokumentaatioNäytä Wikidatasta tulevat arvot

**Porakallio–Tasalankallio–Lintulankallio** on Mäntsälän Hyökännummella sijaitseva noin 1,5 kilometriä pitkä kaakko-luoteissuuntainen kallioselänne. Kallioalueen maasto on jylhää ja rinteet paikoin jyrkkiä: alueen korkein kohta nousee lähes sata metriä merenpinnasta, mikä on lähes 50 metriä korkeammalla kuin Hyökännummen matalin kohta.

Porakallio–Tasalankallio–Lintulankalliolla on maisema- ja virkistysmerkitystä ja siellä kulkee polkuja. Porakallio on Hyökännummen laajin yhtenäinen ulkoilualue ja sinne on suunniteltu ulkoilureittiä. Seutukaavassa on varaus retkeily- ja ulkoilualueelle Porakallion–Tasalankallion ja viereisen Soidinsuon alueelle. Hyökännummen osayleiskaavassa alueelle on osoitettu ohjeellisia ulkoilureittejä.

Tasalankallion kvartsilouhos on Hyökännummen ainoa kiinteä muinaisjäännös. Se on rauhoitettu muinaismuistolain nojalla.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Vikman-Kanerva, Merja & Paavola, Anita: Hyökännummen osayleiskaava 2020 – Ehdotus (PDF) (Sivut 8–10, 19 ja 29)  27.10.2005. Mäntsälän kunta.  Arkistoitu 19.4.2016. Viitattu 10.7.2017.
*Tämä artikkeli kertoo ranskalaisesta ravintolatermistä. A la Carte on myös Novart Oy:n keittiökalustemerkki ja Triumvirat-yhtyeen albumi.*
**À la carte** (äännetään suom. [ɑlɑkɑrt], ransk. [a la kaʁt]) on ranskankielinen ilmaus, joka tarkoittaa ruokalistan mukaan. Tässä *la carte* tarkoittaa ravintolan koko valikoimaa, eli luetteloa ruuista ja ruokalajeista hintoineen. Ranskassa *à la carte* -valinta tarkoittaa, että asiakas valitsee vapaasti tuosta luettelosta. Sen vastakohta on **menu** eli keittiömestarin päivälle valitsema otos pitkästä listasta (la carte) tai ateria **à prix fixe** (ateriakokonaisuus, jonka sisältö ja hinta on sidottu).

Myös Suomessa ilmausta *à la carte* käytetään ravintoloissa tarkoittamaan erikseen tilattavaa annosta, jonka vastakohtana pidetään kiinteämuotoista ja -hintaista ateriaa. Nykyisin ilmaisua käytetään kuitenkin myös laajemmin merkitsemään 'hyvää ruokaa', mutta myös 'yksilöllistä' tai 'omavalintaista'. Suomessa eri alojen toimijat käyttävät myös muita kuin tässä artikkelissa käytettyä ranskankielistä kirjoitusasua.

Lähteet
-------

* Aikio, Annukka, Vornanen, Raili (toimittajat): *Uusi sivistyssanakirja*. Helsinki: Otava, 1997. ISBN 951-1-11365-8.
* "Carte", *Dictionnaire petit Robert*. Pariisi: Dictionnaire Le Robert, 1976. (ranskaksi)

### Viitteet

1. 1 2  PRobert s. 233
2. ↑  Aikio, Vornanen, s. 28
3. ↑  menu: PRobert s. 1071
4. ↑  Aikio, Vornanen,s. 28
5. ↑  Karelia à la carte -hankkeen kotisivut  (Arkistoitu – Internet Archive)
6. ↑  Iltalehti 11.2.1010: Lappi à la carte
7. ↑  Valtra à la Carte  (Arkistoitu – Internet Archive)
8. ↑  A la Carte -keittiöt  (Arkistoitu – Internet Archive)
**Vuoden 1966 painin maailmanmestaruuskilpailut** järjestettiin Toledossa, Yhdysvalloissa. Kisoissa painittiin kreikkalais-roomalaista painia ja vapaapainia kahdeksassa painoluokassa. Maailmanmestaruuskilpailut järjestettiin Toledossa toista kertaa; edellisen kerran pidettiin kaupungissa vuonna 1962.

Mitalistit
----------

### Kreikkalais-roomalainen paini

| Painoluokka | Kultaa | Hopeaa | Pronssia |
| --- | --- | --- | --- |
| 52 kg | Bulgaria Angel Keresov | Neuvostoliitto Sergei Rybalko | Saksan liittotasavalta Rolf Lacour |
| 57 kg | Saksan liittotasavalta Fritz Stange | Japani Koji Sakurama | Turkki Ünver Besergil |
| 63 kg | Neuvostoliitto Roman Rurua | Ruotsi Leif Freij | Iran Irai Khorshidfar |
| 70 kg | Jugoslavia Stevan Horvat | Neuvostoliitto Gennadi Sapunov | Suomi Eero Tapio |
| 78 kg | Neuvostoliitto Viktor Igumenov | Romania Florea Ciorcila | Saksan liittotasavalta Peter Nettekoven |
| 87 kg | Neuvostoliitto Valentin Oleinik | Turkki Tevfik Kiş | Itävalta Franz Potsch |
| 97 kg | Bulgaria Bojan Radev | Neuvostoliitto Valeri Anisimov | Romania Nicolae Martinescu |
| yli 97 kg | István Kozma | Neuvostoliitto Nikolai Šmakov | Tšekkoslovakia Petr Kment |

### Vapaapaini

| Painoluokka | Kultaa | Hopeaa | Pronssia |
| --- | --- | --- | --- |
| 52 kg | Etelä-Korea Chang Chang-Sun | Japani Yasuo Katsumura | Yhdysvallat Richard Sanders |
| 57 kg | Neuvostoliitto Ali Alijev | Turkki Hasan Sevinc | Iran Abutaleb Gorgori Talebi |
| 63 kg | Japani Masaaki Kaneko | Yhdysvallat Robert Douglas | Turkki Nihat Kabanli |
| 70 kg | Iran Abdollah Movahed | Japani Iwao Horiuchi | Turkki Ahmet Agrali |
| 78 kg | Turkki Mahmut Atalay | Neuvostoliitto Guliko Sakaradze | Iran Hassan Tahali |
| 87 kg | Bulgaria Prodan Gardšev | Turkki Hassan Güngör | Tšekkoslovakia Josef Urban |
| 97 kg | Neuvostoliitto Aleksandr Medved | Turkki Ahmet Ayık | Bulgaria Said Mustafov |
| yli 97 kg | Neuvostoliitto Aleksandr Ivanitski | Yhdysvallat Larry Kristoff | Iran Abdulfazil Anvari |

Lähteet
-------

* FILA:n tietokanta

PainiPainin maailmanmestaruuskilpailut
1904 (kr) |
1905 (kr) |
1907 (kr) |
1908 (kr) |
1909 (kr) |
1910 (kr) |
1911 (kr) |
1913 (kr) |
1920 (kr) |
1921 (kr) |
1922 (kr) |
1950 (kr) |
1951 (v) |
1953 (kr) |
1954 (v) |
1955 (kr) |
1957 (v) |
1958 (kr) |
1959 (v) |
1961 (kr, v) |
1962 (kr, v) |
1963 (kr) |
1963 (v) |
1965 (kr) |
1965 (v) |
1966 |
1967 (kr) |
1967 (v) |
1969 (kr, v) |
1970 (kr, v) |
1971 (kr, v) |
1973 (kr, v) |
1974 (kr) |
1974 (v) |
1975 |
1977 (kr) |
1977 (v) |
1978 |
1979 |
1981 (kr) |
1981 (v) |
1982 (kr) |
1982 (v) |
1983 |
1985 (kr) |
1985 (v) |
1986 |
1987 |
1989 |
1990 (kr) |
1990 (v) |
1991 (kr, v) |
1991 (n) |
1993 (kr) |
1993 (v) |
1994 (kr) |
1994 (v) |
1995 (kr) |
1995 (v) |
1996 |
1997 (kr) |
1997 (v) |
1998 (kr) |
1998 (v) |
1998 (n) |
1999 (kr) |
1999 (v) |
1999 (n) |
2000 |
2001 (kr) |
2001 (v, n) |
2002 (kr) |
2002 (v) |
2002 (n) |
2003 (kr) |
2003 (v, n) |
2005 |
2006 |
2007 |
2008 |
2009 |
2010 |
2011 |
2012 |
2013 |
2014 |
2015 |
2016 |
2017 |
2018 |
2019 |
2021 |
2022 |
*2023* |

**Epäviralliset MM-kilpailut:** 1905 |
1910 |
1911
**Georg Henrik Lybecker** (6. syyskuuta 1799 Tuokilan rälssitila, Mietoinen – 21. maaliskuuta 1885 Prästbackan ratsutila, Askola) oli suomalainen Venäjän keisarillisessa armeijassa palvellut kenraalimajuri ja vapaaherra.

Lybeckerin vanhemmat olivat majuri, vapaaherra Georg Henrik Lybecker (1765–1828) ja Christina Margareta Blum (1772–1807). Hän pääsi ylioppilaaksi Turussa 1815 ja opiskeli sitten aluksi vuodesta 1817 alkaen Haapaniemen suomalaisessa topografikoulussa ja tämän koulun lakkauttamisen jälkeen Suomen kadettikoulussa Haminassa. Lybecker valmistui koulusta 1821 ja hän oli aluksi vänrikkinä palveluksessa keisarin seurueessa ja myöhemmin yleisesikunnassa. Hän osallistui Turkkia vastaan käytyyn sotaan 1828–1829. Lybecker ylennettiin aliluutnantiksi 1825, luutnantiksi 1829, alikapteeniksi 1831, kapteeniksi 1832 ja everstluutnantiksi 1836. Hän oli viimeksi 21. jalkaväkidivisioonan majoitusmestarina Helsingissä 1841–1855. Hänestä tuli eversti 1844 ja hän erosi armeijan palveluksesta kenraalimajurina vuonna 1855.

Lybecker osti eläkkeelle jäätyään Prästbackan ratsutilan Askolasta ja muutti sinne asumaan. Hän osallistui säätyvaltopäiville 1863–1864 aatelissukunsa edustajana.

Lybecker oli naimisissa 1843–1847 raahelaisen kauppaneuvos Zachris Franzénin tyttären Sofia Franzénin kanssa ja heillä oli neljä tytärtä. Lapsista tunnetuin oli runoilija Fanny Lybecker.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  SKS Biografiakeskus : Suomalaiset kenraalit ja amiraalit Venäjän sotavoimissa 1809–1917 : Georg Henrik Lybecker
2. ↑  Kotivuori, Yrjö: Georg Henrik Lybecker. *Ylioppilasmatrikkeli 1640–1852*. Helsingin yliopiston verkkojulkaisu 2005. Luettu 18.12.2016.
Sebežin piirin sijainti Pihkovan alueen kartalla.
**Sebežin piiri** (ven. Се́бежский райо́н, *Sebežski raion*) on paikallinen itsehallintoalue Pihkovan alueella Venäjällä. Alueen lounaisosassa Latvian ja Valko-Venäjän rajalla sijaitsevan piirin pinta-ala on 3 110 neliökilometriä ja asukkaita on 21 674 henkeä (vuonna 2010).

Vuonna 1927 perustetun piirin hallinnollinen keskus on Sebežin kaupunki (6 375 as. koko Sebežin kaupunkikunta 8 354 as.). Muita kaupunkimaisia asutuksia piirissä ovat Idritsa (Идрица, 4 988 as. kaupunkikunta 5 435 as.) ja Sosnovyi Bor (Сосновый Бор, 2 877 as. kaupunkikunta 3 363 as.). Kolmen kaupunkikunnan lisäksi piiriin kuuluu kuusi maalaiskuntaa.

Piirin kautta kulkee Moskovan ja Riian välinen rautatie sekä Moskovasta Latvian rajalle suuntautuva M9-valtatie.

Seudulla on mm. sähköteknistä, puunjalostus-, rakennustarvike- ja elintarviketeollisuutta. Maatalous on keskittynyt maidon ja lihan tuotantoon sekä viljan viljelyyn. Tärkeä merkitys on myös liikenteen ja rajanylityspaikkojen tarjoamilla työpaikoilla.

Huomattavin nähtävyys on Sebežin kansallispuisto.

Lähteet
-------

1. 1 2  Federalnaja služba gosudarstvennoi statistiki (Venäjän federaation tilastovirasto), www.gks.ru: Vserossijskaja perepis naselenija 2010. Tom 1. Tšislennost i razmeštšenije naselenija. (Koko Venäjän kattava väestönlaskenta 2010. Osa 1. Väestön lukumäärä ja jakauma. Taulukko 11 (MS Excel-taulukko))  2012. Moskova:  ИИЦ «Статистика России».  Arkistoitu 15.3.2013. Viitattu 27.7.2013. (venäjäksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Sebežin piirin sivusto (Arkistoitu – Internet Archive) (venäjäksi)
* Sebežin piirin sivusto (venäjäksi)
* Sebežin kansallispuiston sivusto (venäjäksi)

Pihkovan alueen piirit ja *kaupunkipiirit*
Bežanitsy • 
Dedovitši • 
Dno • 
Krasnogorodsk • 
Kunja • 
Loknja • 
Nevel • 
Novoržev • 
Novosokolnik • 
Opotška • 
Ostrov • 
Outova • 
Palkino • 
Petseri • 
*Pihkova* • 
Pihkova • 
Pljussa • 
Porhov • 
Puškinskije Gory • 
Pustoška • 
Pytalovo • 
Sebež • 
Strugi Krasnyje • 
Usvjaty • 
*Velikije Luki* • 
Velikije Luki
**Ágioi Theódoroi** (kreik. Άγιοι Θεόδωροι; transl. myös *Ágii Theódori*) on Kreikan kylä, joka sijaitsee Kreetan saarella. Se kuuluu hallinnollisesti Malevízin kuntaan, Iraklionin alueyksikköön ja Kreetan alueeseen. Ágioi Theódoroi on osa Gázin kaupunkiyhdyskuntaa. Kylän väkiluku on 789 (vuonna 2011).

Ágioi Theódoroin kylä sijaitsee noin seitsemän kilometriä länsilounaaseen Iraklionin keskustasta A90-moottoritien varrella. Nykyisin kylä on Iraklionin lounaisia esikaupunkeja. Kylässä sijaitsee sen nimikkopyhille omistettu Pyhien Theodorosten luostari (*Moní Agíon Theodóron*).

Aiemmin kylä kuului Gázin kuntaan ja vuodesta 2011 lähtien Malevízin kunnan Gázin kunnallisyksikköön.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Απογραφή Πληθυσμού - Κατοικιών 2011. Väestönlaskennan tulokset (XLS)  2011. The Hellenic Statistical Authority (Kreikan tilastokeskus ELSTAT).  Arkistoitu 25.12.2013. Viitattu 1.9.2014. (kreikaksi)
2. ↑  Μονή Αγίων Θεοδώρων στο Ηράκλειο *Cretan Beaches*. Viitattu 6.9.2021.