recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Knuutilan kartano
**Knuutilan kartano** on Nokialla Pirkanmaan maakunnassa sijaitseva tila. Tilan omistaa Nokian kaupunki ja sen ylläpidosta vastaa Siuro-Seura.

Historiaa
---------

Knuutilan kartanon historia ulottuu varmuudella ainakin 1400-luvulle. Kartanon alue on yksi koko Pirkanmaan vanhimpia tunnettuja asuinalueita, jolta on myös tehty merkittäviä rautakautisia esinelöytöjä.

Kartano tunnettiin ensin nimellä Niemenpää. Nimeksi vaihtui Bengtilä kartanon tullessa valtaneuvos Bengt Lydekessonin (Djäkn) omistukseen. Hänen mukaansa kartano tunnettiin pitkään Bengtilänä (Penttilä). Kartano on Nokian ja Viikin kartanoiden ohella yksi kolmesta seudun keskiaikaisesta säterikartanosta. Kartanon kukoistusaika olikin juuri keskiajalla.

Bengt Lydekessonin kuoltua (n. 1460) tila jakautui moneen osaan, joista 1/3 kokonaisuuden omistajana voidaan mainita muun muassa Ivar Fleming, Jöns Vestgöte ja hänen vaimonsa Kerstin Pedersdotter (Jägerhorn af Spurila) joka oli saanut osan kartanon maista perintönä, Kustaa Vaasa (1555), Kaarina Hannuntytär, Gyllenhjelm ja De la Gardie -suvut. 1500-luvulla kartano oli joitain vuosikymmeniä kuninkaankartano ja muun muassa Juhana herttuan kerrotaan pitäneen tilalla juhlat.

1700-luvulla osa vanhan kartanokokonaisuuden taloista oli Kruusin suvun omistuksessa ja yhdysviljämänä läheisen Nokian kartanon kanssa. 

Knuutilan nimellä tunnettiin alun perin yksi Bengtilän kartanosta jakautuneista rälssitiloista. Knuutilan suvun yhdistässä kaikki vanhan kartanokokonaisuuden tilat uudelleen suurtilaksi 1700-luvun lopulta alkaen kokonaisuus alettiin kuitenkin tuntea Knuutilan kartanona. 

1900-luvun vaihteessa Frans Oskar Knuutilan isännöimänä Knuutila oli yli tuhannen hehtaarin suuruinen. Kartanon maaomistus käsitti tuolloin käytännössä kaiken ympäröivän Penttilän kylän peltomaan ja muun muassa läheisen Siuron linnavuoren. Tilan koko pieneni kuitenkin yli puoleen 1960-luvulle tultaessa muun muassa valtion pakkolunastuksista johtuen. Knuutilan suku myi kartanon Nokian kauppalalle (nyk. Nokian kaupunki) vuonna 1964, mutta suku luopui päärakennuksen hallinnasta vasta vuonna 1989 Mauno Knuutilan kuoltua. Kartanon nykyisen rakennukset on rakentanut Knuutilan suku lukuun ottamatta luultavasti 1600-luvulla rakennettua kivikellaria.

Lähteet
-------

* Gabriel Nikander & Eino Jutikkala, Suomen kartanot ja suurtilat III, 1945.
* Saarenheimo Juhani, Vanhan Pirkkalan historia, 1974.

Aiheesta muualla
----------------

* Siuro-Seuran ylläpitämät Knuutilan kartanon kotisivut
*Tämä artikkeli käsittelee muusikko Keijo Laitista. Säveltäjä Keijo Johannes Laitisesta on oma artikkeli.*
Lauluntekijä ja laulaja Juha Vainio ja hänen ystävänsä Keijo Laitinen.
**Keijo Laitinen** (18. toukokuuta 1934 – 6. elokuuta 2009 Kotka) oli suomalainen muusikko ja sovittaja, joka soitti tanssiorkestereissa ja vaikutti Kotkassa. Juha Vainio teki Laitisen kunniaksi kappaleen "Vanha salakuljettaja Laitinen". Laitisen ja kumppaneiden mukana Vainio pääsi alaikäisenä salaa esiintymään Kotkan ravintola Fenniaan, jossa oli 21 vuoden ikäraja. Tavallaan Laitisessa siis oli salakuljettajaakin.

Laitinen kir­joit­ti muun muassa lä­hes kaik­ki Kot­ka-Har­mo­nik­ko­jen so­vi­tuk­set, joil­la saa­tiin kil­pa­me­nes­tys­tä har­mo­nik­ka­ki­sois­sa, vaik­ka hän oli it­se ki­ta­ris­ti. Hän ei myöskään aikaillut kahdeksankymmenluvun alussa tarttua Koskenniemen ja Sarkian runoihin ja laittaa syvällisin miettein muun muassa *Öinen katu* soimaan. Laitisen puoliso oli Arja Laitinen (1932–2006). Laitinen kuoli kotonaan Kotkan Karhulassa.

Lähteet
-------

1. 1 2  Laitinen Keijo, hautakuva albumissa: Kotka, Helilän hautausmaa Ko-La (vaatii kirjautumisen) *suomenkirkkojajahautausmaita.fi*. Viitattu 6.4.2024.
2. 1 2  Tieaho, Matti: Keijo Laitinen on kuollut *Kymen Sanomat*.  7.8.2009.  Arkistoitu 4.3.2016. Viitattu 10.3.2013.
3. ↑  Eeva-Kaarina Kolsi, Junnu Vainion laulujen hahmot olivat todellisia henkilöitä, Ilta-Sanomat, 29.10.2016
4. ↑  Kei­sa­ri­kun­nan mu­siik­ki elää – Kon­ser­tin kes­ki­ös­sä 100-, 90- ja 80-vuo­ti­aat Kaupunkilehti PK & Ankkuri. Viitattu 6.4.2024.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |

 |
Cynthia Lennon vuonna 1964.
**Cynthia Lillian Lennon** (o.s. **Powell**, 10. syyskuuta 1939 Blackpool, Lancashire, Englanti – 1. huhtikuuta 2015 Mallorca, Espanja) oli John Lennonin ensimmäinen vaimo.

Cynthia tapasi John Lennonin taiteellisessa collegessa 1950-luvulla. He avioituivat vuonna 1962, ja vuonna 1963 syntyi heidän ainoa yhteinen lapsensa Julian Lennon.
Cynthia ja John erosivat, kun John tapasi japanilaisen taiteilijan Yoko Onon. Cynthia oli Lennonin jälkeen kolmesti naimisissa ja asui Mallorcalla Espanjassa.

Cynthia Lennon kuoli 75-vuotiaana syöpään kotonaan Mallorcalla 1. huhtikuuta 2015.

Lähteet
-------

1. 1 2  Lynch, Joe: John Lennon’s Ex-Wife, Cynthia Lennon, Dead at 75 *Billboard*.  1.4.2015. Viitattu 1.4.2015. (englanniksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Espanja
* Katalonia
* Saksa
* Yhdysvallat
* Japani
* Tšekki
* Puola
* Portugali

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Harrin Jussi** (alkuaan **Karrin Jussi**) on Artturi Järviluoman toimittaman kansannäytelmän Pohjalaisia keskeinen roolihahmo, joka kukisti sankarillisessa kaksintaistelussa kuuluisan häjyn Karjanmaan Köystin. Roolinimi syntyi Kauhavalle 1907 toteutetun kansanlaulujen keräysretken tuloksena. 
Järviluoma antoi Harrin Jussille arvonimen "maakunnan lukko" ja hänen esikuvanaan oli todennäköisesti myöhemmin poliisiksi noussut kauhavalainen talollinen Antti Kustaa Harri. 
Harrin Jussin rooli on vaikuttanut muun muassa 1944 perustetun elokuva-alan patsaan Jussi-palkinnon sekä pohjalaisen jussipaidan nimien syntyyn. 

Pohjalaisia-näytelmän on arvioitu perustuvan noin neljä viidesosaltaan härmäläissyntyisen kansakoulunopettajan Anton Kankaan (1867–1904) näytelmäkäsikirjoitukseen Härmäläisiä. Siinä Jussin sukunimenä on Karri, jonka Järviluoma yliviivasi ja nimesi uudelleen Harriksi. 
Harvinainen Karri-nimi on todennäköisesti peräisin Karrin talosta Kortesjärven Ylikylästä. Sen isäntä Juho Matinpoika oli saanut emännäkseen härmäläisen Sanna Juhontytär Hillin, jonka synnyinkoti sijaitsi kirjailija Anton Kankaan naapurina. Kun Härmäläisten kaikki roolit ovat Härmän seudulta, voi Juhoa siksi nimensä puolesta pitää alkuperäisenä Karrin Jussina. 

Karrin Jussin roolihenkilölle ei Alahärmästä löydy tarkkaa esikuvaa. Koska Karrin Jussi muistuttaa suuresti antiikin klassisten näytelmien sankarihahmoja, voivat tähän rooliin heijastua Kankaan kirjallisuusopinnot yliopistossa. Sen lisäksi Härmän omienkin "puukkosankareiden uroteot" saattoivat innoittaa kirjailijaa rohkeutta ihannoiviin kuvauksiin. Härmäläisissä sankarin maineeseen nousseesta Karrin Jussista Kangas käytti nimitystä "pitäjän lukko".

Katso myös
----------

* Lapuan laki
* Pitäjäkuri

Lähteet
-------

1. ↑   Järviluoma, Artturi, Pohjalaisia (14.painos). Porvoo 1978, Kallio, Reino, Kansannäytelmä Pohjalaisia synnytti Jussi-patsaan, Eteläpohjalaiset Juuret 1/ 2020, s. 17–18,
2. ↑   Kallio,Timo, Pohjalaisia-näytelmä – Kankaan Antonin Härmäläisiä. Härmän Joulu 2013, s. 9–11,  2013–2014, Kangas Anton, Härmäläisiä, 1602. Timo Kallion rekonstruktio, Kallio, Reino, Kansannäytelmä Pohjalaisia synnytti Jussi-patsaat, Eteläpohjalaiset Juuret 1/ 2020, s. 17–18, .
3. ↑   Uusitalo, Kari, "Miehen iässä" – Jussi 50 vuotta. Filmiaura 1994, s. 2–6, Luutonen, Marketta, Harrin Jussin muisto, s. 133–151.
4. ↑   Kangas, Anton, Härmäläisiä,. 1602 ,Timo Kallion rekonstruktion esipuhe, Kallio, Reino 2020, s. 17,
5. ↑   Kallio, Reino, 2020, s.17,
6. ↑   Kangas, Anton, Härmäläisiä,. 1602, Timo Kallion rekonstruktion esipuhe, Kallio, Reino 2020, s. 17,
Meksikon passi, jota maan kansalaiset saavat hakea
**Meksikon kansalaisuus** on laillinen suhde Meksikon yhdysvaltojen ja yksittäisen henkilön välillä. Maassa noudatetaan sekä ius soli- että ius sanguinis -periaatetta.

Kansalaisuuden saaminen syntymällä
----------------------------------

Meksikon perustuslain mukaan syntyperäisiä Meksikon kansalaisia ovat sellaiset henkilöt, jotka ovat syntyneet Meksikon maaperällä (huolimatta vanhempiensa kansalaisuudesta), tai joiden vanhemmista vähintään toinen on maan kansalainen. Meksikon maaperäksi lasketaan myös meksikolaiset sotilas- tai siviilialukset sekä lentokoneet.

Kansalaisuuden saaminen hakemuksella
------------------------------------

Hakemuksen perusteella Meksikon kansalaisuus voidaan myöntää, mikäli hakija täyttää seuraavat ehdot:

* on esittänyt kansalaisuushakemuksensa Meksikon ulkoministeriölle
* todistanut luopuneensa muista kansalaisuuksistaan
* todistanut osaavansa espanjaa ja tuntevansa Meksikon historiaa ja kulttuuria
* on oleskellut laillisesti maassa vähintään 5 vuotta ennen hakemuksensa jättämistä

Vaadittua oleskeluaikaa lyhennetään 2 vuoteen, mikäli hakija on:

* Meksikon kansalaisen jälkeläinen
* syntyperäisen Meksikon kansalaisen ulkomaalainen vanhempi
* jonkun toisen Latinalaisen Amerikan maan tai Espanjan kansalainen
* ansioitunut Meksikon hyväksi, jonka seurauksena ulkoministeriö on antanut lyhennyspäätöksen

Kaksoiskansalaisuus
-------------------

Meksiko on sallinut kaksoiskansalaisuuden vuodesta 1998 lähtien. Kaikkien kansalaisten, myös kaksoiskansalaisten, tulee kuitenkin saapuessaan maahan ja poistuessaan maasta todistaa olevansa Meksikon kansalaisia.

Lähteet
-------

1. ↑  Mexico 1917 (rev. 2015) Constitution *constituteproject.org*.  2023. Viitattu 2.8.2023. (englanniksi)
2. 1 2  Ley de Nacionalidad *Secretaría de Relaciones Exteriores|*.  2023. Viitattu 2.8.2023. (espanjaksi)
3. ↑  Double Nationality *Secretaría de Relaciones Exteriores*.  2023. Viitattu 2.8.2023. (englanniksi)
Jean Rabelin piirustus Louisesta
**Lorrainen Louise** (ransk. *Louise de Lorraine*, 30. huhtikuuta 1553 – 29. tammikuuta 1601 Moulins) oli Henrik III:n puoliso ja Ranskan kuningatar vuosina 1575–1589.

Louisen vanhemmat olivat Nicolas de Lorraine ja tämän ensimmäinen vaimo Marguerite d'Egmont. Louisen äiti kuoli 1554. Louisen kasvatuksesta vastasi hänen äitipuolensa. Louise tapasi Henrikin ensimmäisen kerran vuonna 1573 Lorrainessa. Naimisiin he menivät 17. huhtikuuta 1575 kaksi päivää Henrikin kruunajaisten jälkeen. Avioliitto oli aikakaudella poikkeuksellinen, sillä Henrik päätti itse avioliitostaan Louisen kanssa, jonka syntyperän ei katsottu olleen tarpeeksi korkea Ranskan kuningattarelle. Kuninkaan vaikutusvaltainen äitikään Katariina de’ Medici ei ollut avioliittoon tyytyväinen. Louise itse sai tiedon avioliitostaan Lorraineen tulleita läheteiltä.

Katariina de’ Medici ei tahtonut luopua vaikutusvallastaan ja Louise jäi taka-alalle. Pian myös avioliitto alkoi rakoilla. Henrik viihtyi mieluummin hovilaisten kanssa. Louise keskittyi uskontoon ja hyväntekeväisyyteen. He eivät saaneet lapsia.

Henrik III murhattiin 2. elokuuta 1589. Onnettomasta avioliitosta huolimatta Henrikin kuolema järkytti Louisea. Seuraava kuningas Henrik IV antoi Louiselle luvan jäädä Pariisiin. Louise kuitenkin lähti Pariisista. Louise kuoli 47-vuotiaana tammikuussa 1601.

Lähteet
-------

* Louise Of Lorraine (1554–1601) encyclopedia.com.

### Viitteet

1. ↑  Louise of Lorraine


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Belgia
* Yhdysvallat
* Alankomaat

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
Juana de Ibarbourou
**Juana de Ibarbourou**, oikealta nimeltään **Juanita Fernández Morales** (8. maaliskuuta 1892 Melo – 15. heinäkuuta 1979 Montevideo), oli uruguaylainen runoilija ja feministi. Hänet tunnettiin myös nimellä **Juana de América**. Hänen runoutensa oli useimmiten realistista ja eroottista, ja häntä on esitetty neljästi Nobelin kirjallisuuspalkinnon saajaehdokkaaksi. Hän julkaisi 17-vuotiaana naisten oikeuksia käsitelleen kirjoituksen ja piti esillä naisten oikeuksia läpi elämänsä.

Ibarbouroun runouteen vaikuttivat merkittävästi läheisten ihmisten menetykset, joita hän hän käsitteli kokoelmassaan *Perdida*, joka ilmestyi vuonna 1950.

Lähteet
-------

1. ↑
2. ↑

Aiheesta muualla
----------------

* 

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Chile
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Argentiina
* Katalonia
* Saksa
* Israel
* Belgia
* Yhdysvallat
* Latvia
* Australia
* Alankomaat
* Puola
* Portugali

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Uruguay
* Deutsche Biographie
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**Edunvalvoja** on holhousviranomaisen tai käräjäoikeuden määräämä henkilö, joka edustaa päämiestä, eli edunvalvottavaa henkilöä niissä asioissa, joissa hän ei ole itse alaikäisyytensä tai muun, yleensä terveydellisen syyn vuoksi kykenevä itse valvomaan etujaan tai hoitamaan asioitaan. 

Alaikäisen edunvalvojina toimivat huoltaja tai huoltajat (tavallisesti vanhemmat) yhdessä. Tuomioistuin voi kuitenkin vapauttaa huoltajan edunvalvojan tehtävästä ja tarvittaessa määrätä muun henkilön alaikäisen edunvalvojaksi. Lakimääräinen huoltaja, tai muukaan edunvalvoja, ei voi toimia edunvalvojana asioissa joissa hänellä ja edunvalvottavalla voisi olla intressiristiriita. Tapaus, jossa edunvalvojan sijasta päämiestä edustaa holhousviranomaisen määräämä **edunvalvojan sijainen**, voi liittyä esimerkiksi perintöön, yleisjälkisäädöksen tai erityisjälkisäädöksen saantiin tai esimerkiksi päämiehen ja huoltajan välisiin kauppoihin.

Edunvalvontavaltuutetuksi kutsutaan henkilöä, jonka päämies itse on terveenä ollessaan nimennyt etujensa valvojaksi (edunvalvontavaltuutus). Digi- ja väestötietovirasto tai Ahvenanmaan valtionvirasto vahvistaa edunvalvontavaltuutuksen. Valtuutetun tehtävät ovat samankaltaiset kuin edunvalvojallakin. Erona on, että päämies on itse määritellyt valtuutuksen sisällön.

Kirjallisuutta
--------------

* Tornberg, Johanna – Kuuliala, Matti: *Suomen edunvalvontaoikeus*. Helsinki: Talentum, 2015. ISBN 978-952-14-1948-5.
* Välimäki, Pertti: *Edunvalvontaoikeus*. Helsinki: Sanoma Pro, 2013. ISBN 978-952-63-2185-1.

Aiheesta muualla
----------------

* Yleinen edunvalvonta. Oikeus.fi.
**Jan Gunnar Røise** (s. 24. syyskuuta 1975 Eidsvoll) on norjalainen näyttelijä. Hän on näytellyt Norjan kansallisteatterissa vuodesta 2000.

Ura
---

Røise opiskeli näyttelijäksi Teaterhøgskolenissa ja hän debytoi Norjan kansallisteatterissa kappaleessa *1001 Natt* vuonna 2000. Jatkossa hän sai mainetta klassisista rooleistaan muun muassa August Strindbergin näytelmässä *Påske* (2002) ja Henrik Ibsenin näytelmässä *Bygmester Solness* (*Rakentaja Solness*, 2006). Røisen uran myöhempiä tehtäviä ovat muun muassa nimiosa Nikolai Gogolin näytelmässä *Revisoren* (2015) ja Claudius William Shakespearen tragediassa *Hamlet* (2021).

Røise on näytellyt useasti myös Kansallisteatterin lastennäytelmissä, kuten herra Nilssonin roolin Astrid Lindgrenin teoksessa *Pippi Langstrømpe* (2005).

Røise on näytellyt pääroolit muun muassa elokuvissa *Hawaii, Oslo* (2004), *En helt vanlig dag på jobben* (2010) ja *Sex* (2024). Hän on tulkinnut niin ikään lukuisia sivurooleja. Televisiossa hänen roolejaan on esimerkiksi Reiulf Steen sarjassa *Valta* (2023–2024).

Viitteet
--------

1. 1 2 3 4 5  Jan Gunnar Røise *Snl.no*. Viitattu 3.4.2024. (norjaksi)
2. ↑  Jan Gunnar Røise *Forest.nationaltheatret.no*. Viitattu 3.4.2024. (norjaksi)
3. ↑  ‘Sex’ Review: Norwegian Prize Winner Is Complex And Dialogue-Driven First Entry In Dag Johan Haugerud’s Ambitious Trilogy – Berlin Film Festival *Deadline.com*. Deadline Hollywood. Viitattu 3.4.2024. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Sceneweb: Jan Gunnar Røise
**Hannes Pöllä** (s. 9. maaliskuuta 1998 Kuopio) on suomalainen koripalloilija.

Ura
---

Pöllä on Namika Lahden kasvatti. Hän on pelannut Suomen A- ja B-nuorten maajoukkueissa ja ollut kyseisisten ikäluokkien SM-sarjojen torjunta- ja levypallotilaston kärkipelaajia. Esimerkiksi ensimmäisellä kaudellaan A-nuorissa 2014–2015 Pöllä teki ottelua kohden 16,1 pisteen lisäksi 12,9 levypallon ja 1,5 torjunnan tilastomerkinnät. Namika Lahden ikäluokkia, joissa Pöllä pelasi, kuvailtiin poikkeuksellisen lupaaviksi. Kaudella 2014–2015 Pöllä debytoi myös Korisliigassa, jossa hän pelasi kahdessa runkosarjaottelussa. 8. huhtikuuta pelatussa ensimmäisessä ottelussaan Helsinki Seagullsia vastaan hän pelasi vain 11 sekuntia ilman tilastomerkintöjä, ja toisessa ottelussa Kauhajoen Karhua vastaan hän onnistui kerran vapaaheitossa sekä antoi yhden koriinjohtaneen syötön.

Kauden 2014–2015 päätyttyä Namika Lahti ajautui konkurssiin, ja Namikan nuoren kultasukupolven pelaajat saivat yhteydenottoja muilta suomalaisseuroilta. Samoihin aikoihin Pöllä kritisoi Lahden harjoitusolosuhteita ja pohti siirtymistä pääkaupunkiseudulle. Pöllä ei pelannut syksyllä 2015 jouduttuaan kuntouttamaan itseään polvivammasta. Tammikuusta 2016 lähtien hän pelasi miesten I-divisioona A:ssa Mäkelänrinteen urheilulukion erikoisjoukkue HBA-Märskyssä.

Syksyllä 2016 Pöllä valmistautui viimeiseen lukiovuoteensa Mäkelänrinteessä mutta valmistautui jo siirtymään tämän jälkeen Yhdysvaltain yliopistokentille. Ainakin Penn State ja Tulane olivat kiinnostuneita Pöllästä, joka sitoutui suullisesti syyskuussa 2016 yliopistokoripallon tunnetuimpiin joukkueisiin kuuluneeseen Oklahoman yliopistoon. Oklahoman valmentajana toimi aikaisemmin muun muassa Martti Kuismaa ja Hanno Möttölää valmentanut Lon Kruger. Kahden kauden jälkeen vuonna 2019 Pöllä vaihtoi Tennesseen yliopiston Martinin kampukselle.

Kaudet 2021–2022 ja 2022–2023 Pöllä pelasi Kouvolan Kouvoissa Korisliigassa. Alkaneella kaudella 2023–2024 hän ei pelannut alaraajavamman vuoksi.

Helmikuussa 2024 Pöllä teki sopimuksen Kataja Basketin kanssa.

Lähteet
-------

* Hannes Pöllä[vanhentunut linkki] Suomen Koripalloliitto
* Maajoukkuetilastot (Arkistoitu – Internet Archive) Suomen Koripalloliitto

### Viitteet

1. ↑
2. ↑
3. ↑  Hannes Pöllä – Suomen Koripalloliitto
4. ↑
5. ↑
6. ↑
7. ↑
8. ↑
9. ↑
10. ↑  {{Verkkoviite | Osoite =  | Nimeke = Hannes Pöllä jatkaa NCAA-uraansa UT-Martinissa | Tekijä = | Julkaisu = Basket.fi | Ajankohta = 9.9.2019 | Julkaisija = Suomen Koripalloliitto | Viitattu = 28.3.2024 ]}
11. ↑  Parketeilta kadonneeksi luultu iso mies löytyi Helsingistä: "Ette te minusta ihan näin helpolla eroon pääse" *Ilta-Sanomat*.  17.12.2023. Viitattu 17.12.2023.
12. ↑  {{Verkkoviite|osoite=

Aiheesta muualla
----------------

* Hannes Polla basketball profile eurobasket.com (englanniksi)
Markansaari

|  |  |
| --- | --- |
| Sijainti | 
IkaalinenPirkanmaaSuomi |
| Vesialue | 
Kyrösjärvi |
| Korkein kohta | 
97 m |
| Pinta-ala | 
yli 10 ha |

Karttamuokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa WikidataaTietolaatikon dokumentaatioNäytä Wikidatasta tulevat arvot

**Markansaari** on Pirkanmaan Ikaalisissa Kyrösjärvessä oleva saari.

Maantietoa
----------

Metsäinen saari on 630 metriä pitkä, 230 metriä leveä, ja sen pinta-ala on hieman yli 10,1 hehtaaria. Se sijaitsee Kyrösjärven kaakkoispuoliskossa Ikaalisten keskustaajaman edustalla järvenselällä. Sen lähellä sijaitsee tätä suuremman kokoinen saari Taivalsaaret, joka nimestään huolimatta on nykyisin yksi suuri saari. Markansaaren ympärillä samalla alle kolmimetrisellä matalikolla sijaitsee neljä pientä saarea sekä lukuisia luotoja ja kiviä. Itäpuolisia saaria ovat Viisikymmenpenninen, jossa on kaksi rakennusta, Kaksikymmenviisipenninen ja Penni. Länsipuolisella pikkusaarella ei ole Karttapaikassa karttanimeä. Markansaaren keskiosassa sijaitsee laaja mäki, joka kohoaa 97 metrin korkeuteen eli huippu nousee yli 14 metrin korkeuteen vedenpinnasta. Saaren pohjoiskärjessä sijaitsee vapaa-ajan asunto.

Virkistysarvoja
---------------

Saarella sijaitsee kalastajien käyttämä nuotiopaikka. Saaressa sijaitsee myös paikallisen saunaseuran rakentama telttasauna, jonka paikka on Ikaalisten kaupungin omistamalla maalla.

Markansaari on hyvä retkeily- ja telttailupaikka. Kesäisin Markansaarella on myös kaksi laituria sekä pieni uimaranta.*lähde?* Lisäksi saaresta löytyy ulkohuussi ja laattikko täynnä kivimurseketta hiekottamaan nuotiopaikan maa jos se on jäässä.

Historiaa
---------

Saaren eteläpäässä on Museoviraston tiedoissakin mainittu 13–15 metriä leveä kivistä ladottu kivikehä, jonka kehä on noin metrin leveä. Sen lähellä saattaa olla toinenkin kivilatomus, joka olisi kuitenkin hajotettu. Kivirakenteita ei ole tutkittu, mutta paikalliset ovat liittäneet ne Kyrösjärven kautta kulkeneeseen erä- ja kauppareittiin.

Huomautukset
------------

1. ↑  Saaren pinta-ala on mitattu Karttapaikan pinta-ala-työkalulla ja välimatkat sen pituusmittaustyökalulla. Tuloksiin päästiin mittaamalla saari hieman pienempänä kuin se kartan mukaan olisi ollut.

Lähteet
-------

1. 1 2  Markansaari, Ikaalinen (sijainti maastokartalla) *Karttapaikka*. Helsinki:  Maanmittauslaitos. Viitattu 20.3.2024.
2. ↑  Kolari, Ismo: Kyrösjärven kalatalousalueen käyttö- ja hoitosuunnitelma vuosille 2022‒2031 (PDF) (Pirkanmaan kalatalouskeskuksen tiedonantoja nro 70, s. 23, ISBN 978-952-9856-68-8) *kyrosjarven.fi*.  2021. Tampere:  Pirkanmaan kalatalouskeskus. Viitattu 20.3.2024.
3. ↑  Historiaa *saunafestivaalit.fi*. Ikaalinen:  Löylynlyöjät ry. Viitattu 20.3.2024.
4. ↑  Muinaisjäännösrekisteri: Markkasaari *Kulttuuriympäristön palveluikkuna kyppi.fi*. Museovirasto.
Suomen suurin asunto-osakeyhtiö Satakallio, Alppiharju, Helsinki. Arkkitehti Toivo Korhonen (1962)
**Asunto Oy Satakallio** on neljän kerrostalon muodostama asunto-osakeyhtiö Helsingin Alppiharjussa, Harjun osa-alueessa. Valkeista nauhaikkunallisista kerrostaloista muodostuvan rakennusryhmän on suunnitellut arkkitehti Toivo Korhonen, ja se valmistui 1962–1963.

Yhtiön rakennusten katuosoitteet ovat Porvoonkatu 1, 3, 5–7 ja 9. Taloyhtiö sijaitsee Porvoonkadun, Fleminginkadun ja Aleksis Kiven kadun rajaamassa korttelissa. Kerrostalot rakennettiin vuosina 1961–1963 puutalojen, niin sanottujen "sadan markan villojen" tilalle. Taloyhtiö, jossa on noin 750 asuntoa, oli silloin Suomen suurin.

1970-luvun lopulla taloyhtiössä oli 765 asuntoa ja parikymmentä liikehuoneistoa. Rakennusten kokonaistilavuus oli 165 000 kuutiometriä. Yhtiöllä oli oma kahdeksan työntekijän isännöintitoimisto. Aiemmin huoltomiehet asuivat itsekin talossa, mutta vuosituhannen vaihteessa omat huoltomiehet sanottiin irti. He perustivat yrityksen, joka huoltaa Satakalliota edelleen.

2010-luvun lopulla Satakallion ullakkokerrokseen rakennettiin asuntoja, joissa on alempia kerroksia isommat parvekkeet ja hyvät näköalat. Asuntoja on nyt kaikkiaan 773. Asuinneliömetrien määrä nousi 29 000:sta noin 800 neliötä suuremmaksi.

Yksi taloyhtiön pitkäaikaisista asukkaista on näyttelijä Minna Kivelä.

Lähteet
-------

1. ↑  Kallion kävelyfestivaali muistelee Sadan markan villoja, Helsingin Uutiset 1.4.2011 (Arkistoitu – Internet Archive)
2. ↑  Työmaakilpailun taso oli huippukorkea: Satakallion linjasaneeraus, NCC; Rakennuslehti 7.4.2013
3. ↑  Isännöitsijää. (As Oy Satakallion työpaikkailmoitus.) *Helsingin Sanomat*, 3.9.1978, s. 51. HS Aikakone (tilaajille).
4. 1 2  Sami Takala: Satakallion jättitaloyhtiössä oli tavallista, että isännöitsijä ilmestyi kukkapuskan kanssa synttärisankarin ovelle *Helsingin Sanomat*.  13.10.2019. Viitattu 14.1.2020.  (Digitilaajille.)
5. 1 2  Takala, Sami & Huotari, Päivi: Tuhat naapuria (Näyttelijä Minna Kivelä esittelee Satakalliota) *Helsingin Sanomat*.  13.10.2019. Viitattu 14.1.2020.  (Digitilaajille.)

Aiheesta muualla
----------------

* Aikamatka Satakallion kortteliin: ilmakuvia 1932-2012
AN-11 oli Ranskan kaikkein ensimmäisin ydinase.
**AN-11** oli Ranskan taktisen luokan ydinase, joka otettiin käyttöön vuonna 1963. Se hyväksyttiin virallisesti 1964 Ranskan sotilasarsenaaliin. Ranska teki ensimmäisen ydinkokeensa Algerian Regganessa 1960. Tämä tapahtui samaan aikaan, kun Ranska kävi samalla alueella siirtomaasotaa. AN-11:ta varten kehiteltiin oma nopea suihkupommittaja Mirage IV, jonka huippunopeus oli 2,2 Machia. Mirage IV A:n koelennot ja niitä seurannut käyttöönotto tapahtuivat jokseenkin samanaikaisesti AN-11:n käyttöön oton kanssa 1964.

Mirage IV oli ainut eurooppalainen yliäänisuihkupommittaja, joka oli tähän nimen omaiseen tehtävään suunniteltu. Toissijainen pommituskone tämän ydinaseen kuljetukseen oli Sud-Ouest SO.4050 Vautour II. Tuohon aikaan Ranska alkoi kehitellä myös ydinohjuksia. Force de Frappen*selvennä* kolmikantaisuuden mukaan siihen sisältyivät kiinteät maatukikohdat laukaisualustoineen ja sukellusveneohjukset. Ainakin Pierrelattessa sijaitsevassa Tricastinin ydinvoimalaitoksessa tuotettiin soveltuvaa materiaalia näihin aseisiin.

AN-11 palveli vain 5 vuotta (1963–1968). Pommeja valmistui arviolta 40 kappaletta. Sen korvasi AN-22.

Pommi oli varsin aerodynaaminen eli virtaviivainen. Pommin omamassa oli 1 500 kg ja tuhovoima 2,5-kertainen verrattuna Fat Maniin (n. 22 kT), jonka omamassa ylitti 4 500 kg. AN-11:n räjäytysvoima oli 60 kilotonnia. Vuonna 1966 tehtiin ensimmäinen pomminpudotuskoe. Pommi piti pudottaa korkealta, sillä siinä ei ollut matalalla räjäytyksen mekanismeja, kuten laskuvarjoa taikka niin sanottua *lay-down* -mekanismia eli viivästettyä sytytystä. AN-22 oli jo jarruvarjolla varustettu ydinpommi.

Lähteet
-------

* 
* 

### Viitteet

1. ↑   Viitattu 15.5.2020.
2. ↑   Viitattu 15.5.2020.
3. ↑    Viitattu 15.5.2020.
4. ↑   Viitattu 14.5.2020.

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en: AN-11 bomb
**Paul Brandt** (s. 21. heinäkuuta 1972) on kanadalainen laulaja-lauluntekijä.

Brandt lauloi gospelia ja opetteli soittamaan kitaraa lapsena. Lukioiässä hän alkoi esittää omia kappaleitaan. Brandt opiskeli terveydenhuoltoa collegessa.

Brandt voitti parhaan alkuperäisen kanadalaisen country-laulun ensimmäisen palkinnon kappaleella "Calm Before the Storm" kanadalaisen musiikkialan järjestön SOCANin sponsoroimassa kilpailussa. Kilpailun jälkeen Brandt solmi levytyssopimuksen Reprise Recordsin kanssa.
Esikoisalbumi *Calm Before the Storm* ilmestyi kesäkuussa 1996. Kappaleet "My Heart Has a History" ja "I Do" pääsivat country-listan kymmenen parhaan joukkoon sekä Kanadassa että Yhdysvalloissa. Vuonna 1997 albumi *Outside the Frame* nousi Kanadan country-listan kärkeen.

Brandt ja Steve Rosen kirjoittivat kappaleen "For You" (2002), jonka Johnny Cash ja Dave Matthews levyttivät. Bluegrass-/gospel-albumi *Just As I Am* ilmestyi vuonna 2012.

Brandt valittiin Kanadan country-musiikin Hall of Famen jäseneksi vuonna 2017.

Vuonna 2017 Brandt ja hänen puolisonsa Liz perustivat Not in My City -järjestön, jonka tarkoituksena on lisätä tietoisuutta ihmiskaupasta ja tuoda yhteen niitä, jotka toimivat ihmiskaupan torjumiseksi.

Brandtilla on ukrainalaisia sukujuuria.

Diskografia
-----------

### Studioalbumit

* *Calm Before the Storm* (1996)
* *Outside the Frame* (1997)
* *That's the Truth* (1999)
* *This Time Around* (2004)
* *Risk* (2007)
* *Give It Away* (2011)
* *Just As I Am* (2012)

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4   *allmusic.com*. Viitattu 1.4.2024. (englanniksi)
2. ↑   *charlatan.ca*. Viitattu 16.4.2024. (englanniksi)
3. ↑   *musicrow.com*. Viitattu 16.4.2024.(englanniksi)
4. ↑   *ccma.org*. Viitattu 1.4.2024. (englanniksi)
5. ↑  Fighting human trafficking 'personal responsibility': country star Paul Brandt *cbc.ca*.  24.5.2020. Viitattu 1.4.2024. (englanniksi)
6. ↑   *canadaehx.com*. Viitattu 30.3.2024. (englanniksi)
7. ↑   *ivanfranko.ca*. Viitattu 1.4.2024.(englanniksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Yhdysvallat
* Alankomaat

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana

 |

 |
**Roxana Crisólogo Correa** (s. 1966 Lima) on Suomessa asuva perulainen runoilija, kulttuurituottaja ja kääntäjä.

Hän on opiskellut kirjallisuutta ja tiedotusoppia Limassa Universidad Nacional Mayor de San Marcosissa, sekä oikeustiedettä Universidad Nacional Federico Villarrealissa sekä Helsingin yliopistossa ja erikoistunut kansainväliseen oikeuteen. Crisólogo on toiminut Red por la Democratización Global (NIGD) -järjestössä Limassa demokratisoitumisen puolesta ja naisiin kohdistuvaa väkivaltaa vastaan.

Crisólogo on julkaissut kuusi runokokoelmaa: *Abajo sobre el cielo* (Alhaalla taivaan yllä), *Animal del camino* (Matkaeläin), *Ludy D*, *Trenes* (Junat), *Kauneus (la belleza)* ja *Dónde dejar tanto ruido* [Álbum del Universo Bakterial, 2023]. 

Hänen runoja on käännetty usealle kielelle. *Un jour je m´en irai sans rien emporter* [Un día me marcharé sin llevarme nada] Éditions Klac, Bordeaux, kokoaa yhteen valikoiman hänen ranskaksi käännettyjä runojaan. 

*Sotto sopra il cielo* [Abajo sobre el cielo] on Seri Editoren julkaisema italiaksi käännetty antologia hänen runoistaan. Lisäksi Roxanan runoistaan on tehty saksankielinen kokoelma *Eisbrecher* [Hochroth Verlag, Berlín, 2017]

2013 Crisólogo perusti monikielisen kirjallisuusprojektin *Sivuvalo. Platform,* joka Koneen säätiön kolmivuotisella tuella edisti Suomessa asuvien, maahanmuuttajataustaisten runoilijoiden ja kirjailijoiden työtä ja näkyvyyttä. 

Hän edusti Suomea koordinaattorina NolitchX *Nordic Literatures in Change and Exchange* -kirjallisuusprojektissa, jonka tavoitteena on edistää maahanmuuttajakielillä työskentelevien kirjailijoiden verkostoitumista Pohjoismaiden alueella.

Parhaillaan Crisólogo toimii nykyisin Sivuvalon varakoordinaattorina. Koneen Säätiö on myöntänyt kahden vuoden (2023-2024) apurahaa Sivuvalo Platformille.

Crisólogon runous käsittelee niitä valtasuhteita, joita post-kapitalistisen ajan arki tuottaa. Hänen runoutensa uudelleenkirjoittaa historiaa ja antaa äänen niille, joilta se on perinteisesti viety. Tätä voidaan pitää runouden dekolonisaationa, joka tuottaa uutta kansallisepiikkaa uusin sankarein. Roxanan runoudessa identiteetti on konfliktien kenttä: hän tutkii siirtymää kohti monikansallista identiteettiä sisäisten ja ulkoisten muuttokokemuksien kautta.

Aiheesta muualla
----------------

* Poet & Cultural producer *Roxana Crisólogo Correa*. Viitattu 20.8.2021.
* Etusuvu – sivuvalo platform *Sivuvalo.com*. Viitattu 20.8.2021.
* Nordic Multilingual Literature *Nordic Exchange in Literature – NOXLit*. Viitattu 20.8.2021.
* Etusivu *Somos La Colectiva*.  Arkistoitu 5.8.2021. Viitattu 20.8.2021.

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Saksa
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Carl Johan Pelo** (30. huhtikuuta 1895 Alaveteli – 4. joulukuuta 1958 Helsinki) oli Suomen puolustusvoimien kapteeni ja asesuunnittelija.

Pelo osallistui vapaussodassa Vöyrin kaartin mukana muun muassa Tampereen valtaukseen ja ylennettiin vänrikiksi. Suoritettuaan Kadettikoulun kurssin hän jäi palvelukseen Karjalan Kaartinrykmenttiin ja toimi siellä mm. komppanian päällikkönä aina vuoteen 1926 asti. Tämän jälkeen han siirtyi aseteollisuuteen valmistuttuaan insinööriksi, työskennellen mm. SAKOlla 1930-luvun alussa. Pelo suunnitteli runsaasti omia aseitaan, mutta ne eivät päässeet tuotantoon. Pelo ei osannut noudattaa ns. virkatietä vaan otti yhteyttä Puolustusministeriön ylinpään johtoon aina Mannerheimia myöten ja onnistui näin suututtamaan esimiehensä.

Pelo syytti Aimo Lahden ja Arvo Salorannan käyttäneen Lahti-Saloranta M/26 pikakiväärissä hänen P-25 pikakiväärissään olevia keksintöjään, mutta hävisi oikeudessa tapauksen.

Pelo pantentoi myöhemmin M54 nimellä tunnetun kiväärinsä alunperin jo vuonna 1931. Hän esitteli asetta Presidentti P. E. Svinhufvudille, Mannerheimille, ja puolustusministeri Arvi Oksalalle vuonna 1933. Tämä prototyyppi oli 7,92x 57 mm kaliiperille, mutta ruotsalaisille esitelty 6,5x 55 mm. Hän yritti myydä asettaan myös Norjaan, mutta Norjan puolustusvoimat eivät olleet kiinnostuneet edes testaamaan asetta.

Ennen talvisotaa Puolustusvoimat ei nähnyt pikakiväärejä tarpeellisena, mutta neuvostoliittolaiset AVS-36, SVT-38 ja SVT-40 vakuuttivat tarpeen niille. Suomessa ei kuitenkaan ollut mahdollisuuksia alkaa valmistaa uusia asemalleja vähäisen tuotantokapasiteetin vuoksi. Pikakivääri Pelo pääsi testeihin lopulta vasta 1954. Suomen puolustusvoimat testasi asetta 7,62x54R kaliiperille ja Ruotsin puolustusvoimat 6,5x55 mm. Kumpikaan ei ottanut asetta käyttöön, koska aika oli ajanut sen ohi. 

Pelo suunnitteli myös konepistoolin jota yritti saada kaupattua puolustusvoimille. Asetta testattiin 1956, mutta Puolustusvoimat ei kuitenkaan ollut kiinnostunut uusista konepistooleista. Puolustusvoimat nimittäin vaihtoi 1950-luvulla lopulla Interarms-yhtiön kanssa erän vanhentuneita aseita ja sotasaalisaseita 75 000 kappaleen erään Stenejä, joten Suomella oli riittävästi konepistooleja. 

Suomen Puolustusvoimat oli myös jo päättänyt siirtyä 7,62x39 mm kaliiperiin, josta järjestettiin kilpailu jonka lopulta voitti kotimainen RK 60.

| Aseen nimi | Tyyppi | Valmistaja | Valmistusmaa | Valmistusvuodet |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| P-25 | pikakivääri |  | Suomi | 1925 |
| P-28 | pikakivääri |  | Suomi | 1928 |
| Carl Pelo M 1954 | pikakivääri | Valtion Kivääritehdas | Suomi | 1931-1954 |
| Pelo-konepistooli | konepistooli | SAKO | Suomi | 1956 |
|

Lähteet
-------

1. ↑  Pelo, Carl Johan, kapteeni evp, RUK, Reserviupseerikoulun oppilaskunta, Hamina, 1937, No 37, sivu 68
2. ↑  Kuolinilmoitus, Diploomi-insinööri Kapteeni evp. Carl Pelo, Helsingin Sanomat, 1958, No 332, sivu 2, julkaistu 9.12.1958
3. 1 2  Muistokirjoitus, Hautaus Helsingissä, Helsingin Sanomat, 1958, No 338, sivu 3, julkaistu 15.12.1958
4. ↑  Sitkeä oikeusjuttu, Hämeen Sanomat, 1935, No 80, sivu 4, julkaistu 5.4.1935
**Eerik Wallenius** (s. 16. tammikuuta 2006) on suomalainen jääkiekkopuolustaja, joka edustaa SM-liigajoukkue Hämeenlinnan Pallokerhoa. Hän pelaa pääasiassa kuitenkin seuran U20- ja U18-joukkueissa, joista jälkimmäisenä mainitun varakapteenina Wallenius toimii. Hän on pelannut myös hyökkääjänä.

Ura
---

Wallenius on Salon Kiekkohaiden kasvatti. Hän siirtyi juniorina sittemmin TuToon, jonka legendaarisen U16-joukkueen varakapteenina Wallenius toimi kaudella 2021–2022. Wallenius tunnettiin kauden aikana "apuhanhi" nimikkeellä. Kaudeksi 2022–2023 hän siirtyi Vaasan Sportin U18-joukkueeseen.

Kaudeksi 2023–2024 Wallenius siirtyi Hämeenlinnan Pallokerhon U18-joukkueeseen. Hän nousi joukkueen varakapteeniksi. Wallenius pelasi osan kaudestaan myös HPK:n U20-joukkueessa. Hän pelasi myös ensimmäisen ja kauden ainoaksi jääneen SM-liigaottelunsa runkosarjan päätöskierroksella 12. maaliskuuta 2024 vieraissa Tapparaa vastaan. Walleniukselle avautui paikka HPK:n kokoonpanosta, kun joukkueen puolustuksessa oli useita loukkaantumisia. Hänet merkittiin HPK:n kakkospuolustajapariin Juuso Hietasen viereen. Wallenius sai ottelussa jääaikaa 17.30 minuuttia ja hänelle merkittiin teholukema –10.

Tilastot
--------

|   |   | Runkosarja |   | Pudotuspelit |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| Kausi | Joukkue | Liiga | O | M | S | Pist. | RM | O | M | S | Pist. | RM |
| 2023–2024 | HPK | U20-SM | 14 | 3 | 5 | 8 | 20 | 3 | 0 | 1 | 1 | 6 |
|  | HPK | SM-liiga | 1 | 0 | 0 | 0 | 0 | – | – | – | – | – |
| 1 kausi | yhteensä | SM-liiga | 1 | 0 | 0 | 0 | 0 | – | – | – | – | – |

Lähteet
-------

* Eerik Wallenius The Internet Hockey Databasessa (englanniksi)
* Eerik Wallenius Eurohockey-sivustolla (englanniksi)
* Eerik Wallenius *Elite Prospects*. Everysport Media Group AB.  (englanniksi)

### Viitteet

1. 1 2 3  Eerik Wallenius *Elite Prospects*. Everysport Media Group AB.  (englanniksi)
2. ↑  BioRex-otteluennakko 12.3.2024 – haastattelussa päävalmentaja Maso Lehtonen *hpk.fi*.  12.3.2024. HPK Liiga Oy. Viitattu 13.3.2024.
3. ↑  Tappara - HPK, 12.3.2024 *liiga.fi*.  12.3.2024. Jääkiekon SM-liiga Oy. Viitattu 13.3.2024.
4. ↑  Tappara - HPK, 12.3.2024 *liiga.fi*.  12.3.2024. Jääkiekon SM-liiga Oy. Viitattu 13.3.2024.

HPK – SM-liiga
1 Ki. Saarinen |
6 Pulli |
8 Alitalo |
10 Vesterinen |
12 Päivärinta |
14 Ahonen |
15 Virolainen |
17 Hietanen (**C**) |
18 Savolainen |
19 Rautiainen |
25 Huttunen |
29 Ruokonen |
30 Rajaniemi |
31 Markkanen |
35 Ka. Saarinen |
37 Ikonen |
38 Karjalainen |
40 Nurmi |
44 Reini |
46 Wallenius |
50 Skinnari |
53 Janatuinen |
54 Pärssinen |
65 Loimaranta |
71 Järvelä |
72 Andžans |
74 Nikkilä (**A**) |
80 Lundell |
81 Aaltonen |
82 Tuulola |
89 Ketola |
92 Toivonen |
95 Toivola (**A**) |
-- Juvonen |
-- Lukkari  

Valmentajat Lehtonen – Sirento-Manninen – Virta – Virtanen – Sarvela – Jokinen
**Santa Dorotea** oli Espanjan laivaston vuonna 1775 vesille laskettu 34-tykkinen fregatti.

Valmistus
---------

Alus tilattiin Reales Astilleros de Esteirolta Ferrolista. Alus laskettiin vesille 1775.

Palvelus
--------

Vuonna 1798 alus liitettiin kommodori Don Felix O'Neilin johtamaan fregattilaivueeseen, jonka mukana se lähti 8. heinäkuuta Cartagenasta päällikkönään Don Manuel Gerraro. Laivueen muut alukset olivat *Pomona*, *Proserpine* ja *Santa Cazílda*. Laivueen tehtävänä oli hyökätä kauppalaivastoa vastaan, mikä osoittautui tuloksettomaksi. Manley Dixonin komentama 64-tykkinen linjalaiva *HMS Lion* havaitsi fregatit niiden palatessa Cartagenaan. Dixon lähestyi fregatteja läheten *Santa Doroteaa*, joka jäi jälkeen menetettyään maston huippunsa aiemmin.

Havaittuaan tilanteen O'Neill määräsi laivueen muut fregatit palaamaan takaisin. Laivue avasi tulen häiritäkseen linjalaivaa, mutta fregattien tulella ei ollut suurta vaikutusta ja *HMS Lion* avasi tulen päästyään kyljittäin *Santa Dorotean* kanssa. Fregatti menetti nopeasti mesaanimastonsa ja päämasto sekä peräsin vaurioituivat. O'Neill johti laivueen pääosan satamaan jättäen tuomitun aluksen oman onnensa nojaan. Gerraro antautui. Alus oli vaurioitunut pahoin tykkitulessa ja ainakin 20 miestä oli saanut surmansa. Lisäksi 32 oli haavoittunut 371 hengen miehistöstä. *Lionin* takila oli kärsinyt tykkitulessa ja se oli menettänyt taistelussa kaksi miestä haavoittuneina.

### HMS Santa Dorothea

Alus lisättiin laivaston kirjanpitoon 25. joulukuuta 1798 ja se liitettiin joulukuussa Välimeren laivastoon päällikkönään Hugh Downman. Alus valtasi 28. marraskuuta Lissabonin edustalla *HMS Perseuksen*, *HMS Strombolon* ja *HMS Bulldogin* kanssa 16-tykkisen *San Leonin*. William Brown vastaanotti aluksen päällikkyyden 1799, mutta Brownin saatua toisen aluksen Downman jatkoi aluksella.

Alukselta suojasi aluksia 11. tammikuuta 1800 Bordiguerasta ja 11. helmikuuta Hospitallierista. Alus valtasi 16. syyskuuta 1801 takaisin mörssärialus *HMS Bulldogin*. Vuonna 1802 aluksen päällikkyyden vastaanotti Jahleel Brenton.

Alus saapui 30. huhtikuuta 1802 Plymouthiin, missä se sijoitettiin reserviin. Alus makasi ankkurissa 1807-1813 Plymouthissa, kunnes se myytiin Portsmouthissa romutettavaksi kesäkuussa 1814.

Lähteet
-------

* James, W. M.: *The Naval History of Great Britain Volume 2 1797-1799: During the French Revolutionary and Napoleonic Wars*. London: Conway Maritime Press, 2003. ISBN 0-85177-906-9. (englanniksi)
* Winfield, Rif: *British Warships in the Age of Sail 1793-1817 - Design, Construction and Fates*. Minnesota: Seaforth Publishing, 2005. ISBN 978-1-84415-717-4. (englanniksi)

### Viitteet

1. 1 2 3 4  Winfield 2005 s. 211
2. ↑  James 2003 s. 225-226
3. ↑  James 2003 s. 226
**Hanna Saarikoski** (s. 1978 Kannus) on suomalainen kuvataiteilija, joka asuu ja työskentelee Helsingissä ja Somerniemellä.

Saarikoski valmistui Kuvataideakatemian Maalaustaiteen koulutusohjelmasta 2008. Aikaisemmin Saarikoski oli opiskellut Pohjoismaisessa taidekoulussa Kokkolassa ja Savonlinnan Taidelukiossa. Suomen Kulttuurirahaston järjestämille muotokuvakursseille hän on osallistunut kahdesti. Akvarellitekniikan lisäksi Saarikoski käyttää tuotannossaan piirtämistä, installaatiota, videotaidetta ja performanssia. 

Saarikosken töitä on ollut esillä monissa yksityis- ja ryhmänäyttelyissä Suomessa, kuten Nuoret 2011 ja Mäntän kuvataideviikot 2012. Parhaillaan Saarikoski on mukana Espoon modernin taiteen museo Emman Kosketus-kokoelmanäyttelyssä 2014–2017. Nykytaiteen museo Kiasma on hankkinut kokoelmiinsa Saarikosken videoteoksen *See Paris and Die* (2012), jossa taiteilija kulkee silmät suljettuina läpi Pariisin nähtävyyksien. Suljettuihin silmäluomiin on maalattu kasvoväreillä avonaiset silmät. Saarikosken teoksia on myös Saastamoisen säätiön taidekokoelman ja Suomen Taideyhdistyksen kokoelmissa.

Taiteilijakuva
--------------

Saarikoski tutkii ja käyttää töissään usein hyväksi muotokuvamaalauksen traditioita ja konventioita, jättäen maalausjäljen tarkoituksellisen näkyväksi ja henkilöhahmot tunnistamattomiksi. Saarikoskea kiinnostaa maalausprosessin ennalta-arvaamattomuus ja hän käyttääkin taitavasti hyväkseen akvarellimaalauksen ominaisuuksia tutkiessaan tuttuutta ja vierautta. Saarikoski puhuu myös romanttisen ajattelun merkityksestä työskentelyssään: Hänen mukaansa taiteilijan vapaus työskennellä on tärkeämpää kuin asettuminen jonkun ideologian taakse.

Lähteet
-------

1. ↑  Löytäjä saa pitää, XVII Mäntän kuvataideviikot 2012, Mäntän kuvataiteen ystävät ry, 2012
2. ↑  AV-Arkki: Hanna Saarikoski
3. ↑  Emma: Kosketus-kokoelmanäyttelyn sivut (Arkistoitu – Internet Archive)
4. ↑  Kansallisgalleria taidekokoelmat: See Paris and Die (Arkistoitu – Internet Archive)
5. ↑  Timo Valjakka. Taiteilija näki Pariisin suljetuin silmin. HS.fi 20.6.2012
6. ↑  Korjaamo\*galleria: Hanna Saarikoski (Arkistoitu – Internet Archive)
7. ↑  Olen sosialisti-anarkisti-individuaali-kollektivisti-individualisti-kommunisti-aristokraatti-demokraatti", Kuvataideakatemian Kuva kiertää -näyttelysarjan julkaisu, 2011, Kuvataideakatemia ja Suomen Kultuurirahasto

Aiheesta muualla
----------------

* Hannasaarikoski.com
* Hanna Saarikoski: Uusia maalauksia (Arkistoitu – Internet Archive). Korjaamo
* Hanna Saarikosken blogi
**Pori Bears** on vuonna 1982 perustettu porilainen amerikkalaisen jalkapallon seura. Sen kotikenttä on Porin urheilukeskuksen tekonurmi. Kaudella 2024 Bears osallistuu II-divisioonaan.

Bears osallistui vuodesta 1982 lähtien yhtäjaksoisesti miesten sarjatasoille vuoteen 1993 asti. Seuran toiminta elvytettiin kaudeksi 1999. Kesällä 2014 seuran edustusjoukkueen piti osallistua II-divisioonaan, mutta tammikuussa 2014 Bearsin ilmoitettiin vetäytyvän sarjasta pelaajapulan vuoksi. Seura keskittyi vuoden ajan vain junioritoimintaan ja teki paluun III-divisioonaan seuraavana vuonna. 

Bears voitti vuonna 2018 II-divisioonan ja Rautamaljan.

Peliasu
-------

* Kypärä: sininen
* Paita: sininen valko-oranssilla pelinumerolla
* Housut: siniset

Saavutukset
-----------

I-divisioonan mestaruus:

* 1986
* 2002

II-divisioonan mestaruus:

* 2011
* 2018

III-divisioonan mestaruus:

* 2015

Lähteet
-------

1. ↑  Historia Pori Bears. Viitattu 5.4.2024.
2. ↑  Haavoittunut karhu luopuu sarjapaikastaan Gridiron.fi.  Arkistoitu 1.2.2014. Viitattu 25.1.2014.
3. ↑  Pori Bears II-divisioonan mestariksi - Suomen Amerikkalaisen Jalkapallon Liitto ry *www.sajl.fi*. Viitattu 20.8.2018.

Aiheesta muualla
----------------

* Seuran viralliset sivut
* Suomen amerikkalaisen jalkapallon liitto

  

Amerikkalaisen jalkapallon II-divisioona 2024
**Hallitseva mestari: Rovaniemi Nordmen**

**Lohko A:**
Pori Bears |
Mikkeli Bouncers |
Flying Fishcocks |
Jyväskylä Jaguars |
Rovaniemi Nordmen |
Kokkola Scorpions 
  

**Lohko B:**
Sipoo Bulldogs |
Kuusankoski Cowboys |
Hämeenlinna Tigers |
Turku Trojans |
Helsinki Wolverines Blue
**Timo Tuomivaara** (7. huhtikuuta 1938 Posio – 3. elokuuta 2004 Rovaniemi), "Pohjolan Houdini", oli suomalainen kahlekuningas ja taikurimestari.

Tuomivaara aloitti esiintyvän taiteilijan uransa jo kuusivuotiaana löydettyään kotinsa ullakolta Ilmari Jäämaan kirjoittaman kirjan *Taikurin kirja*. Tuomivaara koki sykähdyttävän hetken vuonna 1952 Rovaniemen Kansantalossa. Iltamien pääesiintyjänä oli taikurimestari Solmu Mäkelä, jonka esiintyminen teki nuoreen 14-vuotiaaseen taikuriin niin voimakkaan vaikutuksen, että hän ei sen jälkeen epäröinyt antautua päätoimisesti esiintyvän taiteilijan ammattiin.

Tuomivaara esiintyi laajoilla kiertueilla eri puolella Suomea 1950-luvun lopulta 1980-luvulle saakka. Hän esiintyi samoissa huveissa myös Repe Helismaan, Tapio Rautavaaran ja Esa Pakarisen kanssa, mutta teki myös omia Haaste-kiertueitaan. Yleisö sai tuoda näytöksiin omia lukkojaan ja ketjujaan, joihin Tuomivaara sidottiin, mutta kerta toisensa jälkeen hän vapautui kahleistaan.

Tuomivaarasta tuli hetkessä kuuluisa, kun hän esiintyi television Jatkoaika-ohjelmassa. Hänet kahlittiin käsi- ja jalkarautoihin ja lisäksi postisäkkiin ja upotettiin jopa uima-altaaseen. Tämän Suomen televisiossa esitetyn vapautumisen jälkeen esiintymispyyntöjä sateli kaikkialta. Samana vuonna hän teki kiertueen muun muassa Japaniin, ja esiintyi sielläkin laajoille yleisöryhmille.

Hän keräsi kiertuevuosiensa aikana laajan kokoelman erilaisia lukkoja ja kahleita sekä kahlekuninkaan rekvisiittaa. Usean tuhannen kilon painoiset välineet ovat löytäneet tiensä alan näyttelyihin ja odottavat lopullista sijoituspaikkaansa.

Tuomivaaralle myönnettiin valtion taiteilijaeläke vuonna 1999.

Suomen Taikapiiri jakaa vuosittain Timo Tuomivaaran nimeä kantavan palkinnon periksiantamattomasta ja sitkeästä puurtamisesta taikuuden ja estradiviihteen parissa. Se koostuu Tuomivaaran luovuttamista western-käsiraudoista puualustaan kiinnitettynä. Palkinnon suunnitteli ja toteutti Kimmo Viskari. Timo Tuomivaaran toivomuksesta ensimmäinen palkinnon saaja oli taikuri Solmu Mäkelä.

Lähteet
-------

* Magic Shop - Timo Tuomivaara 60 vuotta. Markku Purho.

Aiheesta muualla
----------------

* Timo Tuomivaaran muistokirjoitus Helsingin Sanomissa