recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Sadaaki Akamatsu.
**Sadaaki Akamatsu** (jap. 赤松 貞明, 30. heinäkuuta 1910 Kochin prefektuuri – 22. helmikuuta 1980) oli keisarillisen Japanin laivaston ilmavoimien hävittäjälentäjä. Akamatsun isä oli meteorologi. Hän liittyi 1928 laivastoon, jossa aloitti lentäjäopinnot 1930 ja valmistui lentäjäksi 1932.

Aliluutnantti Akamatsu palveli useilla laivaston lentotukialuksilla kuten *Akagilla*, *Kagalla*, *Ryujolla* sekä *Soryulla*. Hän lensi Mitsubishi A6M Reisenillä. Akamatsu tarkoittaa Japaninpunamäntyä, joten häntä kutsuttiin *Matsu-chaniksi*, taikka lyhennetysti *Matchan*iksi. Hän itse piti *Temei*-lempinimestä. Sodan myöhemmissä vaiheissa hän lensi maatukikohdista ja osallistui Japanin kotisaarten ilmapuolustukseen. Akamatsu lensi Mitsubishi J2M Raidenia, jolla onnistui saavuttamaan kohtalaisia tuloksia. Hänen vahvistettiin tehneen useita F6F Hellcatin (jopa 4 ilmavoittoa tästä tyypistä saman päivän kuluessa), B-29:n ja P-51 Mustangin pudotuksia. Sadaaki Akamatsulle varmennettiin 27 vihollisen lentokoneen pudotusta sekä yli 8 000 lentotuntia.

Vanhaa ystäväänsä tukeakseen entiset lentäjätoverit hankkivat Akamatsulle sodan jälkeen Piper-pienkoneen. Muutaman vuoden kuluttua hän kuitenkin myi koneen, ja rahat menivät juomiseen. Jo sodan aikana Sadaaki Akamatsu oli tunnettu erinäisistä kolttosista, kuten kepposistaan ja rähinöinneistään. Päihtyneenä esiintyessään Akamatsu usein liioitteli ilmavoittojensa lukumäärää. Hänen sotilasarvonsa alennettiin kerran sodan aikana. Viimeisinä aikoinaan yritti Sadaaki Akamatsu pyörittää pientä kahvilaa. Akamatsu menehtyi 1980 keuhkokuumeeseen, yksinäisenä, syvästi alkoholisoituneena ja katkerana.

Lähteet
-------

* Sakaida, Henry: *Japanin laivaston ilmavoimien ässät*. Osprey 5. Koala-Kustannus, 2002. ISBN 952-5186-25-3. (s. 65 ja 85-87)

### Viitteet

1. ↑  Sakaida, H. 2002, s. 85
2. ↑  Sakaida, H. 2002: s. 85
3. ↑  Sakaida H. 2002, s. 86
4. ↑  Sakaida, H. 2002, s. 65
5. 1 2  Sakaida, H. 2002, s. 87
6. ↑  Sakaida H. 2002, s. 86-87
**Booritrikloridi** (BCl3) on boorin ja kloorin muodostama epäorgaaninen molekyyliyhdiste. Yhdistettä käytetään puolijohdeteollisuudessa, orgaanisissa synteeseissä katalyyttinä ja muiden booriyhdisteiden valmistukseen.

Ominaisuudet
------------

Huoneenlämpötilassa booritrikloridi on väritön ja ilmaa tiheämpi kaasu. Yhdiste savuaa ilmassa ilman kosteuden vuoksi. Booritrikloridi reagoi veden kanssa eksotermisesti muodostaen vetykloridia ja boorihappoa. Muiden boorihalogenidien tavoin myös booritrikloridi on vahva Lewis-happo ja muodostaa additiotuotteita Lewis-emästen, kuten halogenidi-ionien, amiinien, tiolien ja fosfori- ja happinukleofiilien kanssa. Nämä additiotuotteet eivät hydrolysoidu yhtä helposti kuin booritrikloridi ja niitä käytetään usein booritrikloridin lähteenä orgaanisissa reaktioissa.

BCl3 + 3 H2O → B(OH)3 + 3 HCl

Valmistus ja käyttö
-------------------

Teollisesti booritrikloridia valmistetaan kolmella tapaa. Yhdistettä saadaan klooraamalla booraksin ja raakaöljyn seosta kloorilla korkeassa lämpötilassa, pelkistämällä booritrioksidia hiilellä kloorin läsnä ollessa tai boorikarbidin ja kloorin välisellä reaktiolla. Pelkistettäessä booritrioksidia hiilellä kloorin läsnä ollessa muodostuu sivutuotteena usein fosgeenia, jonka erottaminen booritrikloridista on vaikeaa.

B2O3 + 3 C + 3 Cl2 → 2 BCl3 + 3 CO
Laboratoriomittakaavassa yhdistettä voidaan valmistaa alumiinikloridin ja booritrifluoridin tai tetrafluoroboraattien välisellä reaktiolla tai klooraamalla boraattiestereitä fosforyyli- tai tionyylikloridilla.

Booritrikloridia voidaan käyttää hyvin puhtaiden boorikuitujen valmistamiseen kemiallisella kaasufaasipinnoitusmenetelmällä. Reaktiossa pelkistimenä käytetään vetyä. Puolijohdeteollisuudessa yhdistettä käytetään douppaamaan piitä. Muita käyttökohteita ovat karbidien ja nitridien poistaminen metalliseoksista, teräksen etsaus ja muiden booriyhdisteiden valmistaminen. Orgaanisessa synteesissä booritrikloridia käytetään katalyyttinä Friedel–Crafts-alkyloinneissa ja -asyloinneissa, alkeenien kuten eteenin, propeenin, isobuteenin ja vinyylikloridin polymeroinneissa ja epoksidoitumisissa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6 7  Robert J. Brotherton, C. Joseph Weber, Clarence R. Guibert & John L. Little: *Boron Compounds, Ullmann's Encyclopedia of Industrial Chemistry*, John Wiley & Sons, New York, 2000. Viitattu 25.2.2014
2. 1 2 3 4  Fazlul Alam, Francis Evans, Ganpat Mani & John R. Papcun: *Boron Halides, Kirk-Othmer Encyclopedia of Chemical Technology*, John Wiley & Sons, New York, 2003. Viitattu 25.2.2014
3. 1 2 3  Thomas Scott, Mary Eagleson: *Concise encyclopedia chemistry*, s. 145. Walter de Gruyter, 1994. ISBN 978-3110114515. Kirja Googlen teoshaussa (viitattu 25.2.2014). (englanniksi)
4. ↑  Egon Wiberg, Nils Wiberg, Arnold Frederick Holleman: *Inorganic chemistry*, s. 972–973. Academic Press, 2001. ISBN 978-0-12-352651-9. Kirja Googlen teoshaussa (viitattu 25.2.2014). (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Booritrikloridin kansainvälinen kemikaalikortti
**Kiinanvinttikoira** (*hsi yang min-tzu*) eli **tshika** on kiinalainen koirarotu.

Ulkonäkö
--------

Kiinanvinttikoira muistutti englanninvinttikoiraa, joskin oli tätä pienempi kooltaan: noin 50 cm korkea. Lisäksi sillä oli hännässään töyhtö. Vuonna 1927 koirahistorioitsija Edward Ash kuvaili kiinanvinttikoiraa seuraavin sanoin: "laiha olento, jolta jykevä jänis pystyisi helposti pakenemaan". Karvapeite oli lyhyt ja sileä, väriltään fawn (hiekanvärinen), ruskea, keltainen (beige) tai kerma. Rintakehässä oli usein valkoinen laikku.

Alkuperä
--------

Kiinanvinttikoira oli alun perin kotoisin Shanxin ja Gansun alueita, ja se lienee kehittynyt persialaisista ja intialaisista vinttikoirista. Jo yli 2000 vuoden takaa olevaan han-dynastian aikaiseen esineeseen on kuvattu tämäntyyppinen koira. Vuosisatoja myöhemmin nämä varhaiset vinttikoirat risteytettiin englanninvinttikoiran kanssa, tavoitteena parantaa rotua. Englannin Itä-Intian kauppakomppanian aikoihin Kiinassa oli kysyntää englanninvinttikoirille ja niitä erikseen pyydettiin toimittamaan maahan. Näiden risteytymisten tuloksena syntyi kiinanvinttikoira, joka on nykyisin mitä todennäköisimmin kuollut sukupuuttoon.

Lähteet
-------

### Viitteet

1. 1 2 3 4  Morris, Desmond. *Dogs - The Ultimate Dictionary of Over 1000 Dog Breeds*, s. 50–51. Trafalgar Square, 2008: North Pomfret, Vermont.
2. 1 2 3 4 5 6  Canton, Mario. *Levrieri e segugi primitivi*, s. 77-79. Antonio Crepaldi Editore, 2012: Porto Viro, Italia.
**Breda Ba.65** on italialainen maataistelukone. Konetyyppi osallistui Espanjan sisällissotaan. Toisen maailmansodan aikana Ba.65 osoittautui vanhentuneeksi, ja sen käyttö jäi melko vähäiseksi. Omana kehityskautenaan 1930-luvun puolivälissä kone oli vielä moderni, mutta myöhemmissä sotatoimissa se ei ollut enää kovinkaan taistelukelpoinen.

Ensimmäisten koneiden moottorit olivat Isotta-Fraschinin valmistamia 700 hv tehoisia Gnome-Rhône K14 -tyyppisiä, lisenssillä tehtyjä tähtimoottoreita. Myöhemmässä valmistussarjassa olivat tehokkaammat Fiatin valmistamat A.80 RC.41 -moottorit. Niiden teho oli tuhat hevosvoimaa. Konemuunnoksia oli kahta eri päävarianttia. Toisessa miehistöön kuului yksi ja toisessa kaksi henkilöä. Yksipaikkainen oli nopeampi (430 km/h) ja kaksipaikkainen hitaampi (410 km/h). Myös taka-ampumon tekemä lisäpaino hidasti konetta. Breda Ba.65:n pääaseistuksena oli kolme kiinteästi eteenpäin ampuvaa konekivääriä. Sisäisessä pommikuilussa saatettiin kuljettaa 300 kg ja koneen ulkoisissa ripustimissa 200 kg pommeja. Teoreettinen maksimipommikuorma oli tuhat kilogrammaa. Kaksipaikkaisen koneen taka-ampumossa oli liikuteltava kevyt konekivääri. Yksipaikkaisen koneen ampuma-aseistus oli 2x 12,7 mm kk:t ja 2x 7,7 mm kk:t. Konekivääriaseistus oli siipiin kiinteästi asennettu ja eteenpäin ampuva.

Konetyyppiä valmistettiin vuosien 1935–1939 aikana 218 yksilöä. Breda Ba.65 oli käytössä Regia Aeronautican ja Espanjan ohella Chilessä, Irakissa, Paraguayssa ja Portugalissa. Valmistajia olivat Breda ja Caproni. Italian Regia Aeronautica poisti omat Ba.65-koneensa ensilinjan käytöstä vuonna 1941.

Lähteet
-------

1. 1 2  Mondey, D. 2002: s. 26

* Mondey, David: Axis Aircraft of World War II, The warplanes of Germany, Italy and Japan during World War II, 2002 (ensipainos 1984, London, England, englanniksi) ISBN 0-7858-1363-2 (s.25-26)

Aiheesta muualla
----------------

* 
* 
* 
* 
* (venäjäksi)
* 
* 
* 

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.
**M/S Ahtela** (IMO 8911736) on suomalaisen Hollming Oy:n omistukseen rekisteröity ro-ro-rahtialus. Aluksen rakentaminen on aloitettu vuonna 1991 Mačvanska Mitrovicassa, Serbiassa ja loppuun työt on saatettu norjalaisella Fosen Mekaniske Verksted -telakalla. Kuollutta painoa *Ahtelalla* on 6 701 tonnia ja jääluokitus on 1A Super eli se pystyy useimmissa jääolosuhteissa kulkemaan yksin. Alus on rekisteröity Suomen lipun alle ja sen kotisatama on Rauma. 

Ahtelan sisaraluksia ovat M/S Birka Shipper, M/S Birka Exporter, M/S Birka Transporter, M/S Aknoul ja M/S Amber.

Käyttöhistoria
--------------

Vuonna 1991 alus luovutettiin raumalaisen Rederi AB Gustav Eriksonin omistukseen, joka rekisteröi aluksen Suomen lipun alle. Kotisatamaksi tuli Rauma. Tuolloin aluksen nimi oli *Ahtela*. Samana vuonna Transfennica aloitti liikennöinnin aluksella Suomen ja Euroopan välillä. Joulukuusta 1995 lähtien, seuraavan vuoden tammikuuhun saakka Ahtela oli vuokrattuna Tor Linen Rotterdamin ja Imminghamin väliseen liikenteeseen. Maaliskuussa 1996 suomalainen Finncarriers vuokrasi aluksen reitille Helsinki–Lyypekki–Århus.

Tammikuussa 1997 alus rekisteröitiin Laivanisännistöyhtiö Ahtelan omistukseen ja nimettiin *Finnoakiksi*. 11. tammikuuta 1998 Finnoak siirtyi reitille Helsinki–Hamina–Antwerpen–Felixstowe. Vuonna 1998 alusta lisäksi pidennettiin 17 metrillä. Pidennyksen jälkeen Finnoak liikennöi useita vuosia Suomen ja Puolan välisessä liikenteessä ja vuoden 2007 Finnlinesin palveluksessa reitillä Helsinki–Kööpenhamina–Oslo–Halmstad–Malmö..

11. syyskuuta 2007 alus siirtyi Hollming Oy:n omistukseen. Kotisatama säilyi Raumana. Maaliskuussa 2008 alus sai jälleen nimen *Ahtela* ja siirtyi myöhemmin keväällä suomalais-virolaisen Navirailin Helsingin Sompasaaren ja Viron Muugan väliseen liikenteeseen. Kun Vuosaaren satama avattiin marraskuussa 2008, siirtyi Ahtela liikennöimään sinne.

Lähteet
-------

1. 1 2  Ahtela (IMO: 8911736) Vesseltracker.com. Viitattu 15.6.2009. (englanniksi)
2. 1 2 3  Kauppalaivaston kuukausitilasto: 4.3. OMISTAJAVAIHDOKSET 01.01.2007 - 31.10.2007 ÄGARBYTE (PDF) Merenkulkulaitos. Viitattu 15.10.2008. [vanhentunut linkki]
3. 1 2 3 4 5  M/S AHTELA Fakta om Fartyg. Viitattu 15.6.2009. (ruotsiksi)
4. ↑  NAVIRAIL ulkomaan laivaliikenteen uusi vaihtoehto  17.2.2008. Europörssi. Viitattu 23.3.2008. [vanhentunut linkki]
5. ↑  M. Wiik/cå: Scandinavian Services 8.10-13.11.2007  1.10.2007. Finnlines. Viitattu 23.5.2008. [vanhentunut linkki]

Aiheesta muualla
----------------

* Fakta om Fartyg – M/S Ahtela (ruotsiksi)
* Navirail
**M/S Amadea** (IMO 8913162) on Amadea Shipping Co. Ltd:n omistama risteilyalus. Alus on rakennettu Mitsubishin telakalla Nagasakissa, Japanissa vuonna 1991. Laivan matkustajakapasiteetti on 584 ja kaikille matkustajille on varattu hyttipaikka. *Amadea* on rekisteröity Bahaman lipun alle ja sen kotisatama on Nassau. Nykyisin aluksella liikennöi saksalainen Phoenix Reisen.

Käyttöhistoria
--------------

Asuka
6. huhtikuuta 1991 alus laskettiin vesille ja joulukuussa se luovutettiin Nippon Yusen Kaishan omistukseen, joka rekisteröi aluksen Japanin lipun alle nimellä *Asuka*. Kotisatamaksi tuli Tokio. 24. joulukuuta alus lähti neitsytmatkalleen Jokohamasta kohti Taiwania. Neitsytmatkan jälkeen alus aloitti risteilyt itäiseen Aasiaan ja Australiaan.

27. helmikuuta 2006 alus sai nimen *Amadea* ja 3. huhtikuuta se rekisteröitiin Amadea Shipping Co. Ltd:n omistukseen ja Bahaman lipun alle. Kotisatamaksi tuli Nassau. Tämän jälkeen alus aikarahdattiin eli vuokrattiin saksalaisen Phoenix Reisenin liikenteeseen. Keväisin alus Amadea saapuu risteilemään pohjoisille vesille ja talvisin se on maailmanympärimatkalla.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Amadea (IMO: 8913162) Vesseltracker.com. Viitattu 24.6.2008. (englanniksi)
2. 1 2 3 4  M/S ASUKA Fakta om Fartyg. Viitattu 24.6.2008. (ruotsiksi)
3. ↑  Mellenius, Niilo: Kesän ensimmäinen suuri risteilyalus kävi Kemissä.  *Pohjolan Sanomat*, 22.6.2008. Artikkelin verkkoversio. Viitattu 24.6.2008.

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **M/S Amadea**.
* Fakta om Fartyg – M/S Asuka (ruotsiksi)
* Aluksesta Phoenix Reisenin sivuilla (Arkistoitu – Internet Archive) (saksaksi)
* Pohjolan Sanomat: Kesän ensimmäinen suuri risteilyalus kävi Kemissä

Amadea Valparaíson satamassa, Chilessä tammikuussa 2007.
**Johan Jacob (Johannes, Hannes) Cygnaeus** (29. toukokuuta 1858 Pietari – 16. maaliskuuta 1914 Helsinki) oli suomalainen maanviljelyskemisti ja järjestö- ja yritysjohtaja, joka sai maanviljelysneuvoksen arvonimen.

Cygnaeuksen vanhemmat olivat kansakoulujen ylitarkastaja Uno Cygnaeus ja Anna Charlotta Axianne Diederichs ja puoliso 1900–1913 Naema Alexandra Idman, Hatanpään kartanon omistajan Carl Gustaf Idmanin tytär. Professori Walter Cygnaeus oli hänen veljensä. Johannes Cygnaeus tuli ylioppilaaksi vuonna 1877, valmistui filosofian kandidaatiksi vuonna 1882 ja opiskeli vielä maanviljelyskemiaa Saksassa. Filosofian maisteriksi hän tuli vuonna 1886. Valmistuttuaan Cygnaeus työskenteli Helsingin yliopiston kemian laboratoriossa 1887–1888 ja Kuopion läänin maanviljelysseuran palveluksessa laboratorion johtajana 1889–1892. Maanviljelijäin keskusosuuskunta Laborin toimitusjohtajaksi Cygnaeus tuli kesällä 1899, toimittuaan sitä ennen rehu- ja lannoiteyritys Agroksen Pietarin konttorin johtajana vuodesta 1892. Cygnaeuksen toimitusjohtaja-aikana keskusosuuskunnan jäsenmäärä kasvoi huomattavasti ja sille perustettiin haarakonttorit Vaasaan ja Turkuun. Hänen työnsä kuitenkin keskeytyi varhaiseen kuolemaan keväällä 1914. Maanviljelysneuvoksen arvonimen Cygnaeus sai vuonna 1907. Cygnaeus oli myös Suomen Eläinvakuutusyhtiön toimitusjohtaja vuodesta 1901.

Lähteet
-------

1. 1 2  Johannes Cygnaeus *Biografiasampo*. Viitattu 17.4.2022.
2. ↑  *Kuka kukin on 1909. Julkisuudessa esiintyvien kansalaisten elämäkertoja*, s. 50. Helsinki: Kustannusosakeyhtiö Kansa, 1908.
3. ↑  Död. Johannes Cygnaeus.  *Finska jordbrukaren*, 1.3.1914, nro 3, s. 5. Kansalliskirjasto. Viitattu 17.4.2022.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Talousvaikuttajat
* Biografiasampo

 |

 |
***Tamara XI*** oli saksalainen kolmimastoinen rautarunkoinen parkki, joka oli rakennettu Glasgow’ssa Skotlannissa vuonna 1876. Aluksen hylky lepää Raahen edustalla 13 metrin syvyydessä kahteen osaan katkenneena ja jäiden rikkomana.

*Tamara* oli 65,5 metrin pituinen 1 075 bruttorekisteritonnin alus, joka liikennöi alun perin nimellä *Pleione* Englannin ja Uuden-Seelannin välisessä matkustajaliikenteessä kuljettaen siirtolaisia.

1900-luvun alussa alus siirtyi norjalaisomistukseen, ja omistajanvaihdoksen yhteydessä aluksen fregattitakila muutettiin parkkitakilaksi. Vuonna 1913 alus siirtyi suomalaisomistukseen Luvialle, ja jo seuraavana vuonna saksalaiset takavarikoivat aluksen. Vuonna 1919 alus kastettiin uudelleen ja se sai nimen *Tamara XI*.

Ollessaan täydessä suolalastissa *Tamara XI* ajoi karille Hailuodon edustalla heinäkuussa 1922, ja paikalle sattunut englantilainen höyrylaiva auttoi aluksen karilta. Laiva ajoi uudelleen karille Etelä-Klupun matalikolla Raahen edustalla 11. syyskuuta 1922 ollessaan sahatavaralastissa matkalla Kemistä etelään. Törmäyksen voimasta laivan keula nousi puoli metriä, ja se sai vakavan vuodon. Miehistö poistui laivasta pelastusveneillä.

Seuraavien päivien aikana alusta yritettiin irrottaa karilta kahden hinaajan voimin siinä kuitenkaan onnistumatta. Muutamia päiviä myöhemmin alus kallistui ja katkesi myrskyn voimasta ja upposi.

Raahen Meripelastusyhdistys ja urheilusukellusseura Mursut nostivat laivan ankkurin hylystä vuonna 1983, ja se on esillä Raahen museon pihalla.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Jukka Saari: Tamara XI *Hylyt.net*. Viitattu 26.8.2011.
2. 1 2 3 4 5 6 7  Kirsti Vähäkangas: Museon ankkureitten kertomaa *Räntätty raaheksi*. Raahe:  Raahen museot.  Arkistoitu 15.8.2011. Viitattu 26.8.2011.
**Bloedhond-luokka** oli Alankomaiden kuninkaallisen laivaston kahden vuonna 1869 vesillelasketun aluksen muodostama monitoriluokka.

Suunnittelu
-----------

*Hr. Ms. Bloedhondin* pituus oli 55,70 metriä ja sen leveys oli 14,15 ja syväys 3,15 metriä. Sen uppouma oli 1 656 tonnia. Sisaralus *Hr. Ms. Cerberus* oli hieman pienempi. Kummankin aluksen miehistöksi tarvittiin 117 miestä.

*Bloedhondin* propulsiojärjestelmä oli suunniteltu tuottamaan 680 ihp:tä, mikä mahdollisti 7,7 solmun maksiminopeuden. *Cerberuksen* järjestelmä tuotti 534 ihp:tä mahdollistaen tasan seitsemän solmun maksiminopeuden. *Bloedhondin* varastoihin sopi 128 tonnia hiiltä ja *Cerberuksen* 98 tonnia. Suojana oli kyljissä 5,5 tuuman valurautapanssari ja torneissa 11-8 tuuman panssarointi.

Alusten aseistuksena oli aluksi kaksi Armstrongin valmistamaa yhdeksän tuuman rihlattua tykkiä. Lopulta aseistus oli yksi yksitoista tuumainen 22 pituuskaliiperin, kaksi yhden naulan ja kaksi yhden naulan revolveritykkiä.

Alukset
-------

**Bloedhond-luokan monitorit**| Nimi | Telakka | Kölinlasku | Vesille | Valmis | Kohtalo |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| *Hr. Ms. Bloedhond* | Amsterdamin telakka |  | 1869 |  | myyty 1907 |
| *Hr. Ms. Cerberus* | Amsterdamin telakka |  | 1869 |  |  |
|

Lähteet
-------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Bloedhond-luokka**.
* Gardiner, Robert (toim.): *Conway’s All the World’s Fighting Ships 1860–1905*. Lontoo: Conway Maritime Press, 2002. ISBN 0-85177-133-5. (englanniksi)
* Gardiner, Robert (toim.): *Conway's All the World's Fighting Ships 1906–1921*. Lontoo, Englanti: Conway Maritime Press, 1985. ISBN 0-85177-245-5. (englanniksi)

### Viitteet

1. 1 2 3 4  Gardiner, Robert s. 373
2. ↑  Gardiner, Robert 1906-1921 s. 365
**Tamarod** (arab. تـمـرد‎, *tamarrud*, "kapinointi") oli Egyptissä toiminut oppositioliike, joka tähtäsi maan 
presidentin Mohamed Mursin syrjäyttämiseen. Mursin vastustus pohjautui siihen, että hän oli muslimi, Tamarod kannatti maallista hallitusta.
Tamarod väitti keränneensä 22 miljoonaa nimeä Mursia vastaan. Tamarod järjesti Mursin hallinnon kukistaneet protestit, joihin osallistui valtava määrä ihmisiä.*selvennä* Kenraali Abdel Fattah al-Sisi kaappasi 3. heinäkuuta 2013 vallan ja syrjäytti Mursin.

Perustaminen
------------

Tamarodin perusti Arabikevään aktivisti Mahmoud Badr.
Tamarod myös julisti, ettei vuoden 2011 vallankumous ollut muuttanut mitään: parantanut köyhien asemaa, luonut turvallisuutta ja protesteissa tapetut hallituksen vastustajat eivät edelleenkään saaneet oikeutta.

Nimien keräys
-------------

Tamarod tähtäsi 15 miljoonan nimen keräämiseen ennen 20. kesäkuuta 2013, jolloin oli kulunut vuosi islamistisen Mursin valinnasta. Mursi oli voittanut 13 miljoonalla äänellä kesällä 2012 presidentinvaalit. Reuters väitti, että Egyptin sisäministeriö ja poliist olisivat auttaneet Tamarodia nimien keruussa ja mielenosoitusten järjestämisessä.
Liike ilmoitti 29. kesäkuuta keränneensä yli 29 miljoonaa ääntä. Mutta moni
myönsi kirjoittaneensa paperin jopa 20 kertaa. Tamarodia vastusti Muslimiveljeskunta, johon presidentti Mursikin kuului. Muslimiveljeskunnan *Tagarrod* ("puolueettomuus") kampanja keräsi 11 miljoonaa ääntä.

Mursi pois vallasta
-------------------

Tamarod auttoi aloittamaan kesän 2013 protestit. Näiden takia
armeija syrjäytti Mursin sotilasvallankaappauksessa 3. heinäkuuta 2013. Edellisenä päivänä Tamarod oli uhannut Mursia siviilivastarinnalla.

Yhdysvaltoja vastaan
--------------------

Kun Mursi oli syrjäytetty, Yhdysvallat arvosteli sotilasvallankaappausta. Tamarod aloitti kampanjan Yhdysvaltoja vastaan. Tamarod kannatti Syyrian hallitusta maan sisällissodassa.

Tamarod 2, Taharor
------------------

Vuonna 2014 Tamarodista irtautui vallan kaapannutta kenraali Al-Sisiä vastustava "Tamarod 2" tai "Taharor", joka ajoi Mohamad el Baradeita presidentiksi. Taharorin mukaan Tamarod ei piitannut poliisiväkivallasta. Nämä entiset Tamarodin jäsenet väittivät,
että jotkut Tamarodin perustajista kuuluivat salaiseen polisiin. Tamarodia on myös eräiden ääninauhojen pohjalta väitetty vallan kaapaneen kenraali al-Sisin avustajiksi.

Lähteet
-------

1. ↑  BBC News: Profile: Egypt's Tamarod protest movement
2. ↑  Activists who backed Mursi's fall turn against military
**M/S Al Mansur** oli Irakin presidentti Saddam Husseinin suomalaisvalmisteinen huvijahti, jonka kohtaloksi koitui Yhdysvaltain johtaman liittoutuman pommitus Basrassa huhtikuussa 2003. Kahdeksan pommin täysosuma tuhosi aluksen.

*Al Mansur* oli varusteltu loisteliaasti. Sadan hengen hopea-astiasto maksoi kolme miljoonaa markkaa. Aluksella oli myös oma sairaala, helikopterikansi, vedenalaiskamerat sukeltajien varalta ja päävieraan hytistä etukannelle johtava salainen pako-ovi. Loistojahti oli aina lähtövalmiina, ympäri vuorokauden ja ympäri vuoden. Laivan kansirakenteen kylkilevyt oli hitsattu ruotsalaisesta panssariteräksestä. Ikkunat olivat 4,5 senttiä paksua luodinkestävää laatua. Aluksen bruttovetoisuus oli 7 359 tonnia ja nettovetoisuus 3 795 tonnia. Kantavuus oli 1 223 tonnia. Hyttipaikkoja aluksella oli 32 ja kansipaikkoja 250.

Laiva oli lahja Saudien kuningasperheeltä Saddamille sodasta Irania vastaan. Nimi tarkoittaa "voittajaa" ja se viittaa kalifiin, joka perusti Bagdadin. Laivan alkutaival mutkistui, kun se valmistui 1982, sillä se jouduttiin Irakin ja Iranin välisen sodan vuoksi varastoimaan Pernoon. Loisteliaimman Suomessa rakennetun laivan luovutus tapahtui maaliskuussa 1983 Marokossa.

Laivaa pommitettiin vuonna 2003 Basran kaksiviikkoisen taistelun aikana 16 kertaa.

Koneisto
--------

Jahdin pääkoneistona oli kaksi Wärtsilän Turun tehtaan rakentamaa Sulzer 8ZL40/48 -dieselmoottoria. Näiden 8-sylinteristen moottorien sylinterien halkaisija oli 400 mm ja iskun pituus 480 mm. Aluksen päämoottorit oli asennettu sota-alusten tapaan kumialustalle, jotta laivan kulku olisi mahdollisimman äänetöntä. Moottorit pyörittivät kahta säätösiipistä potkuria ja keulassa oli lisäksi ohjailupotkuri. Apukoneistona oli kolme dieselmoottoria, jotka pyörittivät kukin 1 000 kilowatin, 400 voltin, 50 hertsin vaihtovirtageneraattoria. Dieselpolttoainetta laiva voi ottaa 693,5 tonnia.

Lähteet
-------

* Helsingin Sanomat 24.1.2007 s. B1
* Lloyd's Register of Shipping. Register of Ships
* Navigator 1983:5 s. 10–11
* Twisted hulk is Saddam's testament, BBC, Thursday, 10 April, 2003, 14:53 GMT 15:53 UK

### Viitteet

1. ↑  BBC

Aiheesta muualla
----------------

* Kuva Al Mansurista Aurajoen rannassa Wärtsilän Turun telakan varustelulaiturilla
* The Top Gun-style raid to destroy Saddam Hussein's private yacht: Incredible story of how despot's £25m ship was blown up by F-14 Tomcat pilots, Daily Mail, 30.3.2013
Bloch MB.170 -sarjan koneen projektiokuvat.
Bloch MB.174
**Bloch MB.174** oli sarjan MB.170-178 ranskalaisvalmisteinen kaksimoottorinen ja kolmipaikkainen monikäyttöinen lentokone. Tyyppiä käytettiin pääasiassa kevyenä pommituskoneena ja lentotiedusteluun. MB.174:ää seurasi vielä eräänä merkittävästi mainittavana **MB.175**, jota käytettiin lähinnä torpedopommittajana toisen maailmansodan jälkeen Ranskassa. MB.175 oli aktiivipalveluskäytössä vuoteen 1950 asti.

Prototyyppiversio MB.170 ei päässyt tuotantoon. Päätyyppiä, MB.174 A3:a valmistettiin arviolta 50 koneyksilöä. Salamasodan syttyessä Saksan hyökätessä Ranskaan kone oli juuri saapunut rintamakäyttöön. Joitain koneyksilöitä päätyi Saksalle.

MB.170-sarjan lentokoneet oli tarkoitettu rynnäköintiin, pommituksiin, hävittäjätehtäviin ja tiedustelutoimintaan. Chantin tietojen mukaan vain 56 lentokonetta valmistui koko sarjasta. Tyypillä lensi ranskalainen kirjailija, *Pikku prinssin* tekijä Antoine de Saint-Exupéry.

Useat verkkoviitteet (ks. listaa alla) mainitsevat konetyypin lento-ominaisuuksien olleen mainioita. Lakikorkeus oli aikalaisekseen suhteellisen harvinaiset 11 000 metriä. Gnome-Rhônen tähtimoottorit antoivat viimeisimmissä kehitysversioissa tehoa 1 100 hevosvoimaa. MB.174 A3:n huippunopeus oli 530 km/h. Aseistus muodostui pääasiassa eteen, taakse alas sekä ylös ampuvista seitsemästä 7,5 mm MAC 1934 konekivääristä. Pommeja varhaisempi muunnos kykeni kuljettamaan 400 kg, mutta myöhäisempi 600 kg.

Lähteet
-------

* Chant, Chris: II Maailmansodan lentokoneet, Karisto, 2008, Hämeenlinna (suom. Petri Kortesuo) Alkuteos: Amber Books, 1999 ISBN 978-951-23-5025-4 (s. 49)

### Viitteet

1. ↑  Chant 2008: s. 49
2. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive)

Aiheesta muualla
----------------

* (Arkistoitu – Internet Archive)
* (Arkistoitu – Internet Archive)
* 
* 
* (Arkistoitu – Internet Archive)
* (Arkistoitu – Internet Archive) (ranskaksi)
* (ranskaksi)
* (venäjäksi)
David Klass
**David Klass** (s. 1960) on yhdysvaltalainen opettaja, käsikirjoittaja ja kirjailija. Hän on kirjoittanut yli 40 käsikirjoitusta ja julkaissut 14 nuorille aikuisille suunnattua romaania.*lähde?*

Elämäkerta
----------

David Klass syntyi Vermontissa ja kasvoi New Jerseyssä. Klassin molemmat vanhemmat olivat kirjailijoita. Klass valmistui Leonian lukiosta. Hän valmistui Yalen yliopistosta historian kandidaatiksi vuonna 1982. Myöhemmin hän valmistui USC School of Cinematic Artsin koulusta vuonna 1986. Nykyisin David Klass asuu New Yorkissa vaimonsa ja kahden lapsensa kanssa.*lähde?*

Lähteet
-------

1. ↑  Klass, David *viaf.org*. Viitattu 23.4.2021. (englanniksi)
2. ↑  David Klass *goodreads.com*. Viitattu 23.4.2021. (englanniksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Elonet

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
Tamara Tippler (2017)
**Tamara Tippler** (s. 9. huhtikuuta 1991) on itävaltalainen alppihiihtäjä. Hän on sijoittunut maailmancupin osakilpailuissa kärkikolmikkoon yhdeksän kertaa ja syöksylaskussa kerran mutta ei ole voittanut yhtään osakilpailua. Arvokilpailuissa hän on parhaimmillaan sijoittunut MM-kilpailuissa kahdesti seitsemänneksi ja kerran yhdeksänneksi.

Alppihiihdon maailmancupissa Tippler kilpaili ensimmäisen kerran Val d’Isèren syöksylaskussa joulukuussa 2011. Ensimmäiset maailmancupin pisteensä hän saavutti tultuaan 25:nneksi Meribelin superalppiyhdistetyssä helmikuussa 2013. Kymmenen parhaan joukkoon hän sijoittui ensimmäisen kerran joulukuussa 2015 oltuaan toinen Lake Louisen supersuurpujottelussa. Hän oli samalla kaudella kolmas Soldeun ja Lenzerheiden supersuurpujotteluissa. Kaudella 2018−2019 hän sijoittui kolmanneksi Cortina d'Ampezzon ja toiseksi Soldeun supersuurpujottelussa. Tippler sijoittui toiseksi St. Antonin syöksylaskukilpailussa ja Crans-Montanan supersuurpujottelussa tammikuussa 2021. Garmisch-Partenkirchenin toisessa supersuurpujottelussa hän oli kolmas ja kauden 2020–2021 supersuurpujottelucupissa neljäs. Kaudella 2021–2022 hän sijoittui toiseksi Cortina d' Ampezzon supersuurpujottelussa ja kolmanneksi Garmisch-Partenkirchenin supersuurpujottelussa.

Tippler sijoittui aikuisten arvokisadebyytissään St. Moritzin MM-kilpailuissa 2017 supersuurpujottelussa 20:nneksi. Vuotta myöhemmin Pyeongchangin olympialaisissa hän oli samassa lajissa 21:s. Hän sijoittui Åren MM-kilpailuissa 2019 syöksylaskussa yhdeksänneksi ja supersuurpujottelussa 12:nneksi. Cortina d’Ampezzon MM-kilpailuissa 2021 hän oli sekä supersuurpujottelussa että syöksylaskussa seitsemäs. Pekingin olympialaisissa 2022 hän sijoittui supersuurpujottelussa neljänneksi 0,03 sekunnin erolla pronssia vieneeseen Sveitsin Michelle Gisiniin ja syöksylaskussa 19:nneksi.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Tamara Tippler Kansainvälinen hiihtoliitto (FIS).  (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Tamara Tippler**.
* Tamara Tipplerin kotisivut
**José Romero y Fernández de Landa** (27. toukokuuta 1735 Huelva – 5. elokuuta 1807 Madrid) oli Espanjan meri- ja maavoimien upseeri sekä Espanjan laivaston ensimmäinen virallistettu laivasuunnittelija. Hän suunnitteli lukuisia kaksi- ja kolmekantisia linjalaivoja 1700-luvun lopulla ja 1800-luvun alussa. Alukset osallistuivat Cabo de São Vicenten ja Trafalgarin taisteluihin. Hän on lisäksi laatinut teoksen *Reglamento de maderas necesarias para la fábrica de los baxeles del Rey*.

Romero kirjautui 27. toukokuuta 1752 Villa de Arcosissa Regimiento de Dragones de Edimburgoon, jossa hän oli komppanianpäällikkönä. Hän siirtyi laivastoon vuonna 1754. Hänet ylennettiin aliluutnantiksi, ja hän johti merijalkaväen II pataljoonan 5. komppaniaa Ferrolissa.

Romero aloitti 1. marraskuuta 1765 suunnittelija Francisco Gautierin alaisuudessa työt Guarnizon telakalla. Cuerpo de ingenieros de Marina perustettiin lokakuussa 1770, ja hän oli harvoja Cuerpo de Oficiales de Guerrasta sinne siirtyneitä. Hänet ylennettiin capitán de fragataksi, insinöörikomentajaksi ja insinöörikenraaliksi, ja lopulta hän yleni laivaston insinöörikenraaliksi 28. tammikuuta 1786.

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:José Romero y Fernández de Landa 

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Yhdysvallat

 |

 |
**Salomon Kreander** (1755–1792) oli Turun Akatemian talousopin professori vuosina 1780–1792. Hän sai kuuluisalta Pehr Kalmilta vapautuneen viran vuonna 1780, mutta sairasteli ja kuoli 37-vuotiaana.

Pappissukuun kuulunut Kreander oli lahjakas opiskelija ja suoritti maisterin tutkinnon jo 20-vuotiaana. Talousopin dosentiksi hänet nimitettiin jo vuoden kuluttua tästä. Kreander oli aikalaiskirjojen mukaan maksanut velkaantuneen Pehr Kalmin velkoja, mistä palkinnoksi Kalm halusi Kreanderin seuraajakseen professoriksi. Kalmin kuoltua akatemian konsistori esitti kuitenkin häneltä vapautuneeseen virkaan ensimmäiselle ehdokassijalle kemian professori Pehr Adrian Gaddia, eikä edes asettanut Kreanderia ehdolle virkaan. Kreander ei kuitenkaan tyytynyt tähän, vaan valitti konsistorin päätöksestä, minkä seurauksena kuningas Kustaa III nimitti virkaan Kreanderin.

Kreanderin kuoltua hänen seuraajakseen professoriksi nimitettiin Carl Niclas Hellenius.

Lähteet
-------

* Helsingin yliopiston opettaja- ja virkamiesmatrikkeli 1640−1917.
* Teerijoki, Ilkka: Salomon Kreander. Kansallisbiografia-verkkojulkaisu. Studia Biographica 4. Helsinki: Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, 1997-.

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Suomi (KANTO)
* Belgia
* Yhdysvallat
* Ruotsi

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Kansallisbiografia
* Biografiasampo
* Ylioppilasmatrikkeli 1640–1852

 |

 |
**Jenni Ahtiainen** (s. 1976 Pori) on suomalainen asuste- ja korusuunnittelija. Solmioihin, huiveihin ja muihin kaulavaatteisiin erikoistuneella Ahtiaisella on ollut oma tuotemerkki gTie vuodesta 2007 lähtien.

Tervakoskella nykyään asuva Ahtiainen on opiskellut Taideteollisessa korkeakoulussa ja työskennellyt aikaisemmin graafisena suunnittelijana. Hänen asusteisiinsa ovat pukeutuneet useat koti- ja ulkomaiset julkisuuden henkilöt. Yhdysvalloissa Ahtiaisen tuotantoa on ollut esillä Golden Globe- ja Oscar-gaaloissa. Suomessa hänen suunnittelemiaan asuja ovat itsenäisyyspäivän vastaanotolla pitäneet muun muassa Ville Valo, Lauri Tähkä ja Michael Monroe.

Usein nahkaa materiaalinaan käyttävä Ahtiainen on suunnitellut myös puvustuksia musiikkivideoille sekä teatteriin ja tanssijoille. Vuonna 2012 hän suunnitteli Porispere-rockfestivaalille oman kiltin ja maaliskuussa 2013 esiteltiin Ahtiaisen miehille suunnattu häämallisto.

Ahtiaisen korusarja *Cinderella* valittiin Vuoden koruksi vuonna 2018.

Ahtiainen työllistää asusteidensa valmistuksessa mielenterveyskuntoutujia, joille työstä maksetaan 12€ päiväpalkkaa.

Lähteet
-------

1. 1 2  Suomalainen asustetaituri kutsuttiin Hollywoodiin  22.11.2012. Iltalehti. Viitattu 4.4.2013.
2. 1 2  Kaulavaatesuunnittelija saamassa jalansijaa Yhdysvalloissa  28.3.2013. YLE Uutiset. Viitattu 4.4.2013.
3. ↑  Linnan juhlien asustajia  22.11.2012. Iltalehti. Viitattu 4.4.2013.
4. ↑  Porisperessä pukeudutaan kilttiin  26.7.2012. Satakunnan Kansa.  Arkistoitu 19.8.2012. Viitattu 4.4.2013.
5. ↑  Viitanen, Tuulia: Jenni Ahtiainen kahmii palkintoja – Tällä kertaa Cinderella-korusarja valittiin vuoden koruksi *Hämeenlinnan kaupunkiuutiset*.  30.5.2020. Viitattu 17.12.2021.
6. ↑  Mielenterveyskuntoutujan päiväpalkka 12 euroa: "Tämän paremmin eivät asiat voisi olla" *Yle Uutiset*. Viitattu 13.6.2016.
**David Knopfler** (s. 27. joulukuuta 1952 Glasgow) on skotlantilaissyntyinen englantilainen kitaristi, laulaja ja lauluntekijä. Hän soitti rytmikitaraa veljensä Mark Knopflerin johtamassa Dire Straits -yhtyeessä sen ensimmäisellä kolmella albumilla ja aloitti vuoden 1980 jälkeen soolouran.

Elämä ja ura
------------

David Knopfler syntyi Glasgow’ssa Skotlannissa 27. joulukuuta 1952 ja kasvoi Newcastlessa Englannissa. Hän kävi Bristolin teknillistä yliopistoa ja työskenteli sen jälkeen sosiaalityöntekijänä Lontoossa. Siellä hän perusti isoveljensä Mark Knopflerin ja kämppäkaverinsa John Illsleyn kanssa Dire Straits -yhtyeen. David soitti yhtyeessä rytmikitaraa sen kahdella ensimmäisellä albumilla *Dire Straits* (1978) ja *Communiqué* (1979). Hän soitti myös kolmannella albumilla *Making Movies* (1980) mutta jätti yhtyeen ennen albumin ilmestymistä, eikä hänen nimeään ole mainittu albumin tekijätiedoissa. Knopfler oli vuonna 1978 äänitetyn ja 1995 julkaistun Dire Straitsin livealbumin kappaleen "What’s the Matter Baby?" toinen kirjoittajista.

David Knopflerin esikoisalbumi *Release* ilmestyi vuonna 1983. Albumilla on hänen itsensä kirjoittamia kappaleita, ja sillä vierailevat myös Dire Straitsin Mark Knopfler ja John Illsley. Knopfler julkaisi 1980-luvulla myös albumit *Behind the Lines* (1985), *Cut the Wire* (1986) ja *Lips Against the Steel* (1988). Hän kirjoitti lisäksi musiikkia teatteriin ja televisioelokuviin.

1990-luvulla Knopfler julkaisi albumit *Lifelines* (1991), *The Giver* (1993) ja *Small Mercies* (1995). Hänen albuminsa saivat kriitikoilta kiitosta mutta eivät nostaneet häntä kovinkaan tunnetuksi. 2000-luvulla Knopfler julkaisi albumit *Wishbones* (2001), *Ship of Dreams* (2004) ja *Songs of the Siren* (2006) sekä runokirjan *Blood Stones and Rhythmic Beasts* (2005).

Sooloalbumit
------------

* 1983 – *Release*
* 1985 – *Behind the Lines*
* 1987 – *Cut the Wire*
* 1988 – *Lips Against the Steel*
* 1991 – *Lifelines*
* 1994 – *Giver*
* 1994 – *Small Mercies*
* 2001 – *Wishbones*
* 2004 – *Ship of Dreams*
* 2006 – *Songs for the Siren*
* 2009 - *Anthology: 1983-2008* (vain USA:ssa)
* 2011 - *Acoustic* (Harry Bogdanovsin kanssa)
* 2013 - *Made in Germany (Live in Erfurt)* (Harry Bogdanovsin kanssa)
* 2015 - *Grace*
* 2016 - *Anthology Vol. 2 & 3*
* 2020 - Last Train Leaving

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Christian Genzel: Artist biography *AllMusic*. Viitattu 1.7.2018.

Aiheesta muualla
----------------

* Viralliset kotisivut

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Puola

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie
* Elonet

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* IdRef

 |

 |
**Skopa elämä** on suomalainen realitysarja opiskelijoiden elämästä. Sarjan pilottikauden ensimmäinen jakso julkaistaan 22. maaliskuuta 2018 YouTubessa. Todellisiin tapahtumiin pohjautuvassa sarjassa seurataan läheltä kymmenen Kuopiossa opiskelevan nuoren arkea viikon ajan.

Sarjan nimi on saanut inspiraationsa Kuopio-nimen historiatulkinnasta.

Synopsis
--------

Parikymppiset opiskelijat Alexa, Anna-Maria, Saara, Sawa, Mira ja tyttöporukka Nellyt pinkovat sykkeellä pitkin Skopan baanoja. Elämä on suorittamista ja kipuilua, mutta päiviin mahtuu myös runsaasti rakkautta, noloja puheita ja pieniä suuria ihmetyksen aiheita. 

Skopa elämä kuvaa opiskelijaelämän ihanan kamalaa vapautta aidoimmillaan. Paniikkia vaatimuksista ja sekoilua oman minän kanssa - missä milloinkin. Ehdotonta ystävyyttä ja ihmisen pyyteetöntä kauneutta. Sydämiä suloisesti säröillä, proteiinipatukoita uunissa, meikkausfilosofiaa, keskusteluja perunarieskasta terapiaan.

Päähenkilöt ja kuvaukset
------------------------

Sarjan päähenkilöt ovat 19-27-vuotiaita Kuopiossa opiskelevia suomalaisia nuoria. Päähenkilöt on haettu avoimella castingilla Kuopion alueen oppilaitosten (Savonia-ammattikorkeakoulu, Itä-Suomen yliopisto, Savon ammattiopisto ja Ylä-Savon ammattiopisto sekä Kuopion alueen urheiluakatemia) opiskelijoista. Skopa elämä on kuvattu helmikuussa 2018 Kuopiossa.

Päähenkilöt:

* Alexandra
* Anna-Maria
* Mira
* Saara
* Sawa
* Nellyt (viiden tytön kaveriporukka)

Jaksot
------

Skopa elämän ensimmäinen tuotantokausi pitää sisällään viisi jaksoa ja extramateriaalit. Jaksot on julkaistu YouTubessa, Instagramissa ja sarjan omalla verkkosivulla.

Tekijät
-------

* Toteuttaja: Kuopion alueen Maakunnallinen yhteismarkkinointi, jota Kuopion kaupunki koordinoi.
* Tuotantoyhtiö: Oddy Inc Oy.
* Tuotantotiimi: vastaava ohjaaja-tuottaja Tuomas Moilanen, Oddy Inc. ohjaaja Raine Siltala

Lähteet
-------

1. ↑   ePressi]
2. ↑   YLE uutiset]

Aiheesta muualla
----------------

\*Linkki sarjan kotisivulle (Arkistoitu – Internet Archive)

\*Linkki sarjan Youtube-kanavalle

\*Linkki sarjan Instagram-sivulle

\*Linkki YLE:n artikkeliin

\*Linkki ePressin tiedotteeseen

\*Linkki Oddyzinen artikkeliin (Arkistoitu – Internet Archive)
**Khaled Ben Yahia** (arab. خالد بن يحيى‎, s. 12. marraskuuta 1959) on tunisialainen entinen jalkapalloilija ja nykyinen jalkapallovalmentaja. Elokuusta 2014 lähtien hän on toiminut Espérancen päävalmentajana.

Valmennusura
------------

Ben Yahia siirtyi valmentajaksi 1990-luvulla pelaajauransa jälkeen ja aloitti tehtävät ES Zarzisin luotsina kauden 1995–1996 lopulla korvattuaan Mokhtar Tlilin. Kauden päätteeksi hän siirtyi Espérancen päävalmentajaksi, jossa Ben Yahia pelasi myös aktiiviurallaan. Kausi 1996–1997 osoittautui menestyksekkääksi, kun joukkue sijoittui Tunisian pääsarjassa toiseksi ja saavutti Tunisian cupin ja CAF Cupin voitot. Seuraavalla kaudella hän matkasi AS Marsan päävalmentajaksi, mutta kauden lopulla joutui erotetuksi. Ben Yahia sai myöhemmin kauden 1999–2000 lopulla CS Sfaxienin valmennusvastuun ja johdatti joukkueen Arabian Mestarien liigan voittoon. Tunisian pääsarjassa puolestaan joukkue sijoittui lopulta kolmanneksi. Matka jatkui vuonna 2002 ES Zarzisin valmentajaksi toistamiseen kesken kauden, mutta joutui tällä kertaa itsekin erotetuksi. Hänet korvasi Moncef Mcharek. Ben Yahia palasi kuitenkin Espérancen valmentajaksi kaudeksi 2005–2006 ja johdatti joukkueen Tunisian-mestariksi ja toistamiseen Tunisian cupin voittoon. Kauden jälkeen Ben Yahia on toiminut hetkellisesti EGS Gafsan ja AS Marsan valmentajana vuosina 2008 ja 2009.

Elokuussa 2014 Ben Yahia siirtyi Espérancen päävalmentajaksi.

### Meriitit

* Tunisian cup: 1997, 2006
	+ Hopeaa: 2000
* CAF Cup: 1997
* Arabian Mestarien liiga: 2000
* Tunisian-mestaruus: 2006
* CAF Super Cup
	+ Hopeaa: 2008

Lähteet
-------

1. ↑  Tunisia 1996/97 *rsssf.com* Viitattu 12.12.2009 (englanniksi)
2. ↑  Ben Yahia remplace Desabre *footafrica365.fr* 16.8.2014 Viitattu 19.8.2014 (ranskaksi)

Tunisian joukkue – Kesäolympialaiset 1988
1 Chouchane |
2 Ouahchi |
3 Chahat |
4 Mizouri |
5 Ben Nasi |
6 Smirani |
7 Limam |
8 Abid |
9 Yakoubi |
10 Dhiab |
11 Rouissi |
12 Maaloul |
13 Mheddhebi |
14 Mahjoubi |
15 Ben Yahia |
16 Rannene |
17 Bousnina |
18 Okbi |
19 Baouab |
20 Fessi |
Valmentaja Piechniczek
**Eino Ilmari Hukkinen** (20. tammikuuta 1883 Kuhmoinen – 1956) oli suomalainen toimittaja ja kääntäjä.

Hukkinen kirjoitti ylioppilaaksi Hämeenlinnan lyseosta, jonka jälkeen hän lähti vuonna 1902 Saksaan opiskelemaan eläinlääkäriksi, mutta päätti lopulta ryhtyä sanomalehtimieheksi. Hukkinen asui Dresdenissä, Stuttgartissa ja Hannoverissa, jossa hän työskenteli 1910–1912 kustannusalalla sekä 1912–1914 toimittajana. Suomeen palattuaan Hukkinen työskenteli 1915–1918 *Lahti*-sanomalehden toimitussihteerinä, ja sisällissodan jälkeen saksalaisille joukoille tarkoitetun *Suomi–Finnland*-lehden toimituksessa. Vuodet 1919–1926 Hukkinen työskenteli Suomen Tietotoimistossa, kunnes siirtyi eläkkeelle jäämiseensä saakka *Helsingin Sanomien* palvelukseen.

Hukkinen käänsi saksaksi runsaasti suomenkielistä lyriikkaa, kuten kymmeniä Yrjö Kilpisen lauluja, joita julkaistiin useissa saksalaisissa lehdissä. Lisäksi hän käänsi erilaisia tieteellisiä julkaisuja. Hukkinen toimi myös Helsingin Sanomien elokuvakriitikkona nimimerkillä "E. H.".

Eino I. Hukkisen poika oli näyttelijä Paavo Hukkinen ja veli maataloustieteilijä Yrjö Hukkinen.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Eino I. Hukkinen 70-vuotias.  *Helsingin Sanomat*, 20.1.1953, s. 6. HS Aikakone (vain tilaajille). Viitattu 27.6.2018.
2. ↑  Varastettu kuolema (1938) *Elonet kansallisfilmografia*.  2013. Kansallinen audiovisuaalinen instituutti. Viitattu 27.6.2018.
**Kukostensyrjä** on osa Hämeenlinnan kaupungissa sijaitsevan Ruununmyllyn kaupunginosaa. Se sijaitsee kaupungin itäpuolella ja Aulangonjärven eteläpäässä. Kukostensyrjä rajoittuu Papinniittyyn, Aulankoon, Hätilään ja osittain Idäpäähänkin. Kukostensyrjän alueella on lähinnä omakoti- ja rivitaloasutusta.

Kukostensyrjän alue, jota yleensä ei voi aivan tarkasti edes määritellä, on osittain yhteneväinen Hätilän vanhan sotilasvirkatalon, Aulangon torpan kanssa. Tämä sotilasvirkataloon kuulunut Aulangon torppa on perustettu 1741, ja se luovutettiin 1917 lastenkodiksi 1800-luvun alkupuolella toimintansa aloittaneelle Hämeenlinnan Rouvasseuralle. Tila ja lastenkodin toiminta siirtyivät vuonna 1936 sisälähetysyhdistykselle, joka sen myöhemmin lakkautti.

Kukostensyrjän palvelutarjonta on melko vähäistä. Lapset käyvät perusopetuksen luokkia 1–6 Ruununmyllyn koulun alueella. Perusopetuksen luokat 7–9 käydään puolestaan Hämeenlinnan yhteiskoulussa. Yhteiskoulussa toimi myös lukio vuoteen 2012, jolloin se lakkautettiin, ja oppilaat siirtyivät joko Kaurialan lukioon tai Hämeenlinnan lyseon lukioon.

Lähteet
-------

* Hämeenlinnan kaupungin sivut (Arkistoitu – Internet Archive)
**Eino Halonen** (s. 30. elokuuta 1949 Viitasaari) on suomalainen pankki- ja vakuutusalalla työskennellyt toimitusjohtaja ja rahoitusneuvos.

Halonen valmistui ekonomiksi Helsingin Kauppakorkeakoulusta 1974. Hän oli Kansallis-Osake-Pankin palveluksessa vuodesta 1971 alkaen. Halonen oli aluksi muun muassa yritystutkijana ja konttorinjohtajana Viitasaarella ja Oulussa. Myöhemmin hän siirtyi ylempiin johtotehtäviin ja oli mukana kun STS-Pankki liitettiin 1992 Kansallis-Osake-Pankkiin ja samoin silloin kun Suomen Säästöpankki (SSP) jaettiin neljän pankin kesken syksyllä 1993. Vuonna 1998 Halonen siirtyi Merita-Nordbankenin varatoimitusjohtajan paikalta Henki-Pohjolan toimitusjohtajaksi ja oli tässä tehtävässä vuoteen 2000 saakka. Hän oli sitten Keskinäisen Henkivakuutusyhtiön Suomen (Suomi-yhtiö) varatoimitusjohtajana tammikuusta 2000 alkaen ja toimitusjohtajana heinäkuun alusta 2000 alkaen.

Eino Halonen sai 2007 ensimmäisenä uuden rahoitusneuvoksen arvonimen.  Halonen jäi eläkkeelle vuoden 2008 alusta lukien ja hänen seuraajakseen tuli yhtiön varatoimitusjohtaja Markku Vesterinen.

Lähteet
-------

1. 1 2  Eino Halonen, Taloussanomat 27.5.2000
2. ↑  Eino Halosesta rahoitusneuvos, Suomi-yhtiöt 15.6.2007
3. ↑  Suomi-yhtiön Eino Halonen eläkkeelle, Arvopaperi 24.8.2007
Esimerkki Kulešovin efektistä.
**Kulešovin efekti** on venäläisen elokuvateoreetikon Lev Kulešovin esittelemä tekniikka, jonka mukaan leikkaamalla kaksi kuvaa peräkkäin saadaan tehokkaampi vaikutus kuin vain yksittäisellä kuvalla.

Lev Kulešovin alkuperäisen kokeen aika on lähteissä hieman eri tavalla. Kulešov on itse muistellut yhdistelleensä toisiinsa vuoden 1918 paikkeilla erilaisia filminpätkiä. Vsevolod Pudovkin kertoi vuonna 1929, että Kulešov olisi yhdistänyt saman lähikuvan näyttelijä Ivan Mozžuhinin kasvoista kolmeen erilaiseen kuvaan. Hän yhdisti kuvan keittolautaseen, leikkivään pikkutyttöön ja ruumisarkkuun. Kuvat nähnyt yleisö liitti otosyhdistelmiin erilaisen merkityksen. Keittolautasen kanssa Mozžuhin näytti miettivän unohtunutta keittoa, lapsen kanssa hän näytti hymyilevän ja ruumisarkun kanssa ilmaisevan syvää surua.

Kulešovin efekti on terminä keksitty paljon Kulešovin tekemien kokeiden jälkeen. Georges Sadoulin mukaan nimitys olisi syntynyt vuonna 1951, jolloin Pudovkinia olisi kutsuttu "Pudovkinin efektin" keksijäksi. Pudovkin olisi kieltänyt tämän ja antanut kunnian Kulešoville.

Lähteet
-------

* Pönni, Antti: *Uusi kirjoitus: Robert Bresson elokuvateoreetikkona*. Lisensiaatintutkielma. Turun yliopisto / Mediatutkimus, 2005. Teoksen verkkoversio (viitattu 18.3.2019). [vanhentunut linkki]

### Viitteet

1. 1 2  Pönni, s. 122.

Kirjallisuutta
--------------

* Pudovkin, Svevolod: "Kulesovin koe", *Filmihullu* 6/1983.
**Theodoricus Petri Rutha** eli **Didrik Ruuth** t. **Ruuta** (s. n. 1560, k. ennen 1617 Danzig Puola) oli suomalainen virkamies.

Ruthan isä oli porvoolainen aatelismies Pietari Jönsinpoika Ruuth, äiti todennäköisesti tämän toinen puoliso Gertrud Perttelintytär ja puoliso Angoria Silfversparre (k. ennen vuotta 1650). Rutha opiskeli Rostockin yliopistossa vuodesta 1581 ja valmistui maisteriksi 1584. Vuonna 1582 hän julkaisi Ruotsissa ja Suomessa käytettyjä osaksi keskiaikaisia latinankielisiä lauluja ja niiden nuotteja nimellä *Piae cantiones ecclesticae et scholasticae veterum episcoporum*. Julkaisu sisältää yhteensä 75 laulua nuotteineen. Kokoelmasta otettiin myöhemmin useita uusia painoksia ja se suomennettiin 1616. Rutha toimi Juhana III:n palveluksessa, muun muassa kuninkaan sihteerinä. Vuosina 1597–1598 hän oli Länsipohjassa käskynhaltijana, mutta joutui Sigismundin kannattajana pakenemaan Puolaan ja kuoli siellä ruttoon.

Lähteet
-------

1. 1 2  Blomstedt, Kaarlo, ym. (toim.): *Kansallinen elämäkerrasto, IV osa: Malmström, K. R.–R.*, s. 570–571. Porvoo: WSOY, 1932.
2. ↑  Otavan Iso tietosanakirja, Otava 1966, osa 7 p. 777


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat
	+ 2

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Ranska
* BnF data
* Katalonia
* Saksa
* Suomi (KANTO)
* Yhdysvallat
* Ruotsi
* Alankomaat
* Vatikaani

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Kansallisbiografia
* Biografiskt Lexikon
* Biografiasampo

 |
|  |
| Muut | 
* RISM

 |

 |