recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Jakob Stauffer 1890-luvulla.
**Jakob Stauffer** (15. heinäkuuta 1846 Steffisburg, Sveitsi – 2. syyskuuta 1931 Elimäki) oli sveitsiläissyntyinen juustomestari, meijeritalouden harjoittaja ja tilanomistaja. Jakob Stauffer, samoin kuin hänen kaksi veljeään Christian ja Peter Stauffer, siirtyivät 1860-luvulla Sveitsistä Bernin kantonista Suomeen Elimäelle karjankasvattajiksi ja juustomestareiksi. Veljesten maahanmuutto oli osa laajamittaista sveitsiläisten juustomestarien värväytymistä eteläsuomalaisiin kartanoihin 1860- ja 1870-luvuilla, minkä seurauksena juustonvalmistus alkoi muodostua kiinteäksi osaksi suomalaista kartanotaloutta ja maataloustuotantoa.

Jakob Stauffer saapui Suomeen 1867 af Forselles-suvun omistamaan Moision kartanoon Elimäellä ja siirtyi sieltä läheiseen Peippolan kartanoon toimien aluksi palkattuna ammattimiehenä ja myöhemmin meijerin vuokraajana. Suomen kansalaisuuden hän sai vuonna 1880. Suurehkon kartanon vuokraoikeuksien haltijana hän vakiinnutti taloudellisen asemansa ja saattoi 1888 hankkia oman Puosila-nimisen maatilan Valkealasta Kouvolan lähistöltä. Stauffer kehitti Puosilasta maidontuotantoon pohjautuvan mallitilan, joka oli esimerkkinä paikkakunnan maanviljelijöille. Vuonna 1901 Stauffer oli perustamassa sveitsiläisten juustonvalmistajien yhdistystä *Käser-Verband in Finnland*.

Koska Puosilan tilan maat rajoittuivat lähelle Kouvolan kyläkeskusta ja rautatieasemaa, Stauffer vuokrasi ja myi useita tontteja voimakkaasti kasvavan asutus- ja liikekeskuksen tarpeisiin. Nimellistä kauppahintaa vastaan hän lahjoitti tontin *Kouvolan suomalaista yhteiskoulua* varten, jota hän oli mukana perustamassa. Vuonna 1917 itsehallinnolliseksi yhdyskunnaksi muuttunut Kouvola osti Staufferilta koko Puosilan tilan. Kouvolan keskustassa sijaitseva *Jaakon puisto* on nimetty Jakob Staufferin mukaan. 
Jakob Staufferin poika hänen toisesta avioliitostaan oli agronomi ja pankkimies Arthur Stauffer.

Lähteet
-------

* Bernhard, Constantin: *Lyhyt selostus Sweitsinjuuston valmistuksen kehityksestä, sen merkkihenkilöistä ja omista kokemuksistani Suomessa*, s. 43-53. Suomen juustonvalmistajayhdistyksen julkaisu n:o 1. Helsinki: Suomen juustonvalmistajayhdistys, 1915.
* Leitzinger, Antero: *Die Auswanderung von Schweizern nach Finnland bis 1917*, s. 116-130. Bausteine. Die Schweiz und Finnland im Spiegel ihrer Begegnungen. Jahrbuch für finnisch-deutsche Literaturbeziehungen Nr. 23/1991. Zürich: Deutsche Bibliothek Helsinki, 1991.
* Salemaa, Jussi: *Stauffer-suvun juuret ja kotiutuminen Suomeen 1800-luvulla*. Helsinki: Stauffer-suku, 1987.
* Talvi, Veikko: *Kouvolan historia II. 1880-luvulta talvisodan syttymiseen*. Kouvola: Kouvolan kaupunki, 1984.
Halcyone, Herbert James Draper, 1915
**Alkyone** tai **Halkyone** (m.kreik. Ἁλκυόνη, lat. ***Halcyone***) oli kreikkalaisessa mytologiassa tuulten hallitsijan Aioloksen ja Enareten tytär. Hän meni naimisiin Keyksin, Hesperoksen pojan kanssa.

Alkyone ja Keyks elivät onnellisina yhdessä Trakhiissa, jopa niin onnellisina, että he vertasivat itseään Zeukseen ja Heraan. Tämä suututti Zeuksen, ja kun Keyks lähti merelle, jumala iski alukseen vasamallaan tappaen tämän. Keyksin haamu, itse asiassa unien jumala Morfeus ilmestyi Alkyonelle kertoen mitä hänelle oli tapahtunut, ja suruissan Alkyon heittäytyi mereen. Myötätunnosta jumalat muuttivat heidät molemmat jäälinnuiksi (ἁλκυὼν, *halkyon*); tämä lintu yhdistetään usein kuningaskalastajaan.

Koska Alkyone pesi meren äärellä, tuulen nostama aallokko esti häntä hautomasta muniaan. Hänen isänsä Aiolos pidättäytyi puhaltamasta tuulia viikon ajaksi joka vuosi ennen talvipäivänseisausta, jotta hänen tyttärensä pesintä onnistuisi. Tarina selittää sanan alkuperän termille "jäälinnun päivät" (kreikaksi *Halkyonia*), joka tarkoittaa ensisijaisesti tätä tyvenen jaksoa, jolloin talvimyrskyjä ei koskaan esiinny, mutta myös yleensäkin rauhallista aikaa.

Alkyone, Atlaksen tytär
-----------------------

**Alkyone** oli myös Atlaksen ja Pleionen tytär, plejadi. Orionin yritettyä ahdistella sisaruksia, Zeus muutti heidät tähdiksi tyynnytelläkseen heidän isäänsä; heidät voidaan edelleen nähdä taivaalla Seulasten tähtijoukkona.

Lähteet
-------

1. ↑  Apollodoros: *Bibliotheke* ('Kirjasto') 1.7.3 (engl. käännös).
2. 1 2  Ovidius: *Muodonmuutoksia* xi.410–748 (engl. käännös).
3. ↑  Esim. englanniksi: "halcyon days" *The Phrase Finder*. Viitattu 14.6.2011.
4. ↑  Hyginus: *Fabulae* lxv (engl. käännös).
5. ↑  Hyginus: *Astronomica* ii.21 (engl. käännös).

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Alkyone**.
**Kid Icarus** on Intelligent Systemsin kehittämä ja Nintendon vuonna 1986 julkaisema tasohyppelyvideopeli. Peli julkaistiin Japanissa Famicom Disk Systemille ja muualla Nintendo Entertainment Systemille. *Kid Icaruksen* suunnittelusta vastasi Gunpei Yokoi, ja musiikista Hirokazu Tanaka. Peli oli ensimmäinen julkaisu *Kid Icarus* -pelisarjassa.

Kehityshistoria
---------------

Kuvakaappaus pelistä.
*Kid Icarus* perustuu *Metroidin* pelimoottorille sisältäen vaakasuoraan ja pystysuoraan rullaavaa pelikuvaa. Molemmat pelit julkaistiin samana päivänä samalla "Password Pak" -myyntivaltilla. (Famicom Disk Systemin versiossa oli tallennuspaikat, toisin kuin NES-versiossa, jossa oli salasanajärjestelmä tallentamiseen.) *Metroidista* tuli yksi Nintendon tärkeimmistä pelinimikkeistä ja *Kid Icaruksesta* kulttiklassikko.

*Kid Icarukselle* julkaistiin Game Boylle vuonna 1991 jatko-osa nimeltään *Kid Icarus: Of Myths and Monsters*. Peli on lähes identtinen NES-pelin kanssa, mutta sisältää joitakin uusia ominaisuuksia, kuten hypyn jälkeen mahdollisuuden leijua hitaammin maahan. Lisäksi pelissä on mahdollistaa tallentaa. Vuonna 2011 julkaistulle Nintendo 3DS -käsikonsolille on ilmestynyt jatko-osa nimeltään *Kid Icarus: Uprising*.

10. elokuuta 2004 *Kid Icarus* julkaistiin Japanissa uudestaan osana Famicom Mini Series -pelisarjaa. Peli oli yksi marraskuussa 2016 julkaistun Nintendo Classic Mini -pelikonsolin peleistä.

Vastaanotto
-----------

Huolimatta *Metroidin* varjoon jäämisestä *Kid Icarus* on yleisesti tunnustettu hyväksi peliksi. Se oli 84. sijalla IGN-sivuston vuoden 2003 "Top 100 Games of All Time" (sata parasta peliä kautta aikojen) ja oli myös GameSpy-sivuston Hall of Famessa.

Mikrobitin Jukka Tapanimäki antoi pelin NES-versiolle 72 pistettä sadasta.

Lähteet
-------

1. ↑  "Transcription of game's credits"[vanhentunut linkki]. *Kid Icarus* Coliseum.
2. ↑  Nintendo Classic Mini: Nintendo Entertainment System nintendo.fi. Viitattu 7.8.2018. (suomeksi)
3. ↑  "IGN's Top 100 Games of All Time (81-90)" (Arkistoitu – Internet Archive). IGN. 29. huhtikuuta 2003.
4. ↑  Cassidy, William. "Like its mythological namesake, Kid Icarus's time in the sun was entirely too brief". GameSpy. 14. syyskuuta 2003.
5. ↑  Mikrobitti 6–7/1990, Konsolaatikko-palsta, sivu 39

Aiheesta muualla
----------------

* *Kid Icarus* MobyGamesissa (englanniksi)

*Kid Icarus* -pelisarja

|  |  |
| --- | --- |
| Sarjan pelit | 
* Kid Icarus
* Kid Icarus: Of Myths and Monsters
* Kid Icarus: Uprising

 |
**Jakob Wendelius** (20. marraskuuta 1762 Helsinki – 27. tammikuuta 1817 Helsinki) oli suomalainen merikapteeni, kauppias ja laivanvarustaja, joka sai kauppaneuvoksen arvonimen.

Wendeliuksen vanhemmat olivat tullinhoitaja Lars Wendelius ja Maria Borgström ja puoliso vuodesta 1797 Lovisa Elisabeth Prytz (k. 1846). Hänen sisarensa Maria Magdalena oli helsinkiläisen suurkauppias, kauppaneuvos Johan Sederholmin puoliso. Wendelius oli saaristolaivaston kapteeni 1790-luvulla, kauppalaivan kapteeni Helsingissä 1800-luvun alussa ja kauppias Helsingissä noin vuodesta 1810. Hän oli myös laivanvarustaja ja omisti Helsingin ensimmäisen trikootehtaan. Helsingin lainavarojen hoitokomission puheenjohtajana Wendelius toimi vuodesta 1813. Hän sai kauppaneuvoksen arvonimen 1811. Asuintalon lisäksi vuonna 1817 kuolleen Wendeliuksen jäämistöön kuului useita muita tontteja ja rakennuksia Helsingissä, kaksi sittemmin mantereeseen liittyä saarta sekä purjelaivoja. Yksi niistä oli vasta rakenteilla ja toinen 1815 valmistunut 160 lästin *Fabian Albert* oli tuolloin Helsingin suurimpia. Wendeliuksen viidestä lapsesta neljä kuoli varhain eikä viideskään jatkanut hänen liiketoimintaansa.

Lähteet
-------

1. 1 2  Jakob Wendelius *Biografiasampo*. Viitattu 24.6.2022.
Lajiutumisen neljä mekanismia.
**Allopatrinen lajiutuminen** on lajiutumisen muoto, jossa maantieteellisesti eristyneelle populaatiolle kehittyy tehokkaat isolaatiomekanismit. Jos maantieteellinen este joskus poistuu ja eristyksissä olleen populaation ja lähtöpopulaation levinneisyysalueet yhtenevät, lisääntymisisolaatio estää populaatioiden yksilöitä lisääntymästä keskenään; eristyneestä populaatiosta on kehittynyt uusi laji. 

Eristyneessä populaatiossa muodostuu rekombinaation tuloksena uudenlaisia fenotyyppejä, voi syntyä uusia mutaatioita, muista populaatioista voi satunnaisesti levitä erilaisia geenejä ja populaation pienestä koosta johtuvan geneettisen ajautumisen seuraksena geenejä saattaa hävitä. Eristynyt populaatio elää todennäköisesti myös erilaisessa ympäristössä kuin lähtöpopulaatio, jolloin siihen kohdistuu erilaisia valintapaineita. Mikäli populaatio on tarpeeksi kauan eristyksissä, geneettiset erot lähtöpopulaatioon voivat kasvaa niin suuriksi, että siitä kehittyy oma lajinsa. Isolaatiomekanismit voivat syntyä sattumalta esimerkiksi tiettyyn ekologiseen lokeroon sopeutumisen "sivutuotteena" tai sukupuolivalinnan kautta, jolloin esimerkiksi käyttäytymiseen tai ulkonäköön liittyvät muutokset voivat muodostua pretsygoottisiksi isolaatiomekanismeiksi. Jos maantieteellinen este poistuu ennen kuin populaatiolle syntyy isolaatiomekanismeja, voi eristyksissä ollut populaatio sulautua takaisin lähtöpopulaatioon. Eristyneen populaation riski kuolla sukupuuttoon saattaa myös olla varsin suuri.

Allopatrisen lajiutumisen muodot
--------------------------------

Allopatrisessa lajiutumisessa on kaksi muotoa: **dikopatrinen lajiutuminen** ja **peripatrinen lajiutuminen**. Ne eroavat toisistaan siinä, miten populaatio joutuu eristyksiin lähtöpopulaatiosta. Dikopatrisessa lajiutumisessa populaation esiintymisalueelle syntyy maantieteellinen este, joka jakaa populaation kahteen osaan. Tällainen este voi olla esimerkiksi mannerjäätikkö tai salmi.

Peripatrisessa lajiutumisessa perustajapopulaatio siirtyy elämään uudelle, lajin alkuperäisen levinneisyysalueen ulkopuoliselle alueelle ylitettyään yleensä ensin lajille soveltumattoman maaston; näin populaatio jää eristyksiin lähtöpopulaatiosta. Koska perustajapopulaation koko on usein hyvin pieni, se edustaa todennäköisesti vain pientä osaa lähtöpopulaation geneettisestä vaihtelevuudesta. Siksi populaation yksilöt voivat olla genotyypiltään ja fenotyypiltään huomattavan erilaisia kuin lähtöpopulaation yksilöt; tätä ilmiötä kutsutaan perustajavaikutukseksi. Perustajavaikutus sekä uudesta elinympäristöstä johtuvat erilaiset valintapaineet saattavat kiihdyttää genotyypin uudelleenjärjestäytymistä ja uuden lajin syntyä.

Lähteet
-------

* Mayr, Ernst: *Evoluutio*. s. 272–284. Helsinki: WSOY, 2003. ISBN 951-0-27897-1.
**Kidira** on kaupunkikunta Tambacoundan alueen Bakelin departementissa Senegalissa. Se sijaitsee Faléméjoen vasemmalla rannalla 65 kilometriä Bakelista kaakkoon. Kunnassa on 11 200 asukasta (vuonna 2016, arvio).

Kidiran kunta rajoittuu pohjoisessa Gaboun ja lännessä ja etelässä Bélén maalaiskuntiin sekä idässä Maliin. Faléméjoen vastarannalla sijaitsee Falémén kuntakeskus Diboli. Kunnan alue on tasankoa, jolla kohoaa mäkiä ja pieniä ylätasankoja. Maaperä kärsii eroosiosta. Kasvillisuus on kuivuuden ja laiduntamisen vahingoittamaa pensassavannia ja aroa. Seutu kuuluu Sahelin vyöhykkeeseen.

Kunta käsittää yhdeksän kaupunginosaa. Asukkaista suurin osa on fulbeja. Lisäksi on bambaroita, soninkeja ja maureja. Vallitseva uskonto on islam.

Kidiran kautta kulkevat Dakarin–Nigerin rautatie sekä Dakarista ja Saint-Louisista tulevat maantiet, jotka jatkuvat Malin puolella Kayesin kautta Bamakoon johtavana maantienä. Kaupunki on tärkeä rajaliikenteen ja kaupan keskus. Muita elinkeinoja ovat maanviljely, karjanhoito, kalastus ja käsityöammatit.

Kunnassa toimii viisi alakoulua, yläkoulu ja lukio. Terveyskeskusta ollaan muuttamassa sairaanhoitopiirin poliklinikaksi. Kunnassa on suppea vesijohtoverkko ja keskustassa sähkö.

Lähteet
-------

1. ↑  La population du Sénégal en 2016 *ansd.sn*.  Arkistoitu 23.9.2017. Viitattu 19.2.2018.
2. 1 2 3 4 5  Plan d’investissement de la commune de Kidira 2012–2017 *wordpress.developpementlocal-sahel.org*. Viitattu 19.2.2018.
3. ↑  Plan de Securite Alimentaire: Commune Rurale de Falémé 2007–2011 *fsg.afre.msu.edu*.  2006. Viitattu 19.2.2018. [vanhentunut linkki]

Aiheesta muualla
----------------

* Kidiran kunnan sivusto (Arkistoitu – Internet Archive) (ranskaksi)
Jean Galmot vuonna 1921.
**Jean Antoine Galmot** (2. kesäkuuta 1879 Monpazier – 6. elokuuta 1928 Cayenne) oli Ranskan Guayanassa toiminut ranskalainen liikemies ja poliitikko.

Jean Galmot syntyi opettajan perheeseen. Hän kävi katolisen yksityiskoulun ja lähetyssaarnaajakoulun sekä työskenteli opettajana ja toimittajana. Galmotilla oli tärkeä rooli Alfred Dreyfusin maineen palauttamisessa.

Galmot lähti vuonna 1906 Ranskan Guayanaan yhdysvaltalaisen appensa kultavaltaukselle. Hän tutki aluetta siirtomaaviranomaisten toimeksiannosta ja perusti yrityksen, joka tuotti ruusupuuesanssia ja rommia sekä harjoitti laajaa siirtomaatavaroiden kauppaa. Galmot arvosteli kolonialismia ja pyrki parantamaan työntekijöidensä elinoloja. Vuonna 1919 hänet valittiin Guayanan edustajaksi Ranskan kansalliskokoukseen.

Galmot sotkeutui vuonna 1921 rommin kauppaa koskeneeseen skandaaliin, jonka johdosta hän sai vuonna 1923 ehdollisen vankeusrangaistuksen ja 10 000 frangin sakon. Galmotin tilannetta pahensi hänen yhteytensä finanssihuijari Alexandre Staviskyyn. Hän palasi Guayanaan vuonna 1924. Galmot esitti radikaaleja näkemyksiä alueen tulevaisuudesta, mutta hävisi kahdet seuraavat kansalliskokousvaalit Eugène Lautierille.

Galmot kuoli arsenikkimyrkytykseen pian vuoden 1928 vaalituloksen julkistamisen jälkeen. Kuolemaa epäiltiin murhaksi, ja se johti Cayennessa mellakointiin ja viiteen murhaan. "Kapinasta" syytettiin 14 henkilöä, mutta heidät vapautettiin oikeudenkäynnissä vuonna 1931. Syytettyjä puolustanut Gaston Monnerville valittiin Guayanan edustajaksi kansalliskokoukseen seuraavan vuoden vaaleissa.

Galmot on kirjoittanut kaksi romaania, *Quelle étrange histoire* (1918) ja *Un mort vivait parmi nous* (1922). Hänen elämästään kertovat Blaise Cendrarsin romaani *Rommi* (*Rhum*, 1930) ja Alain Malinen elokuva *Jean Galmot, aventurier* (1990). Cayenneen pystytettiin vuonna 2004 Galmotin patsas.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6 7  Jean Galmot, un aventurier idéaliste *Esprit de pays*. Viitattu 27.2.2022.
2. ↑  Herdeck, Donald E. (editor): *Caribbean Writers: A Bio-Bibliographical-Critical Encyclopedia*, s. 388. Washington: Three Continents Press, 1979. ISBN 0-914478-74-5.
3. ↑  Martin, Florence: Filming the body Guiana: Alain Maline's Jean Galmot aventurier (1990).  *Studies in French Cinema*, 2(1), 2002, s. 32–40. Artikkelin verkkoversio.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Belgia
* Yhdysvallat
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Sycomore

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Archaía Messíni** (kreik. Αρχαία Μεσσήνη) on Kreikan kyläyhdyskunta (virallisesti Τοπική Κοινότητα Αρχαίας Μεσσήνης, *Topikí Koinótita Archaías Messínis*), joka kuuluu hallinnollisesti Messínin kuntaan, Messenian alueyksikköön ja Peloponnesoksen alueeseen. Kyläyhdyskunnan väkiluku on 196 (vuonna 2011).

Archaía Messíni sijaitsee Peloponnesoksen niemimaan lounaisosassa noin 30 kilometriä luoteeseen Kalamátan kaupungista. Sen nimi, suomeksi "Antiikin Messene", viittaa antiikin ajan Messenen kaupunkiin, jonka arkeologinen alue sijaitsee kyläyhdyskunnan alueella. Kyläyhdyskuntaan kuuluvat kylät Mavrommáti (142 asukasta vuonna 2011) ja Petrálona (52 asukasta) sekä Voulkánoksen luostari (*Moní Voulkánou*, 2 asukasta). Näistä Mavrommáti sijaitsee heti arkeologisen alueen vieressä.

Aiemmin kyläyhdyskunta kuului Ithómin kuntaan ja vuodesta 2011 Messínin kunnan Ithómin kunnallisyksikköön.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Απογραφή Πληθυσμού - Κατοικιών 2011. Väestönlaskennan tulokset (XLS)  2011. The Hellenic Statistical Authority (Kreikan tilastokeskus ELSTAT).  Arkistoitu 16.10.2015. Viitattu 1.9.2014. (kreikaksi)
*Tämä artikkeli kertoo Hietasaaressa olevasta Tupasaaresta. Päijänteellä on myös toinen kohde Tupasalot.*
Hietasaari

|  |  |
| --- | --- |
| Sijainti | 
PadasjokiPäijät-HämeSuomi |
| Vesialue | 
Päijänne |
| Korkein kohta | 
102,5 m  |
| Pinta-ala | 
30 ha  |

Karttamuokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa WikidataaTietolaatikon dokumentaatioNäytä Wikidatasta tulevat arvot

**Hietasaari**  on Päijänteen saari Päijät-Hämeessä Padasjoella. Se kuuluu Päijänteen kansallispuistoon.

Maantietoa
----------

Saari on 1,4 kilometriä pitkä, 580 metriä leveä ja sen pinta-ala on 30 hehtaaria. Se sijaitsee Virmailanselän länsiosassa Virmailansaaren edustalla ja Kelventeen pohjoispuolella. Saari on kaksiosainen niin, että kapea hiekkakannas yhdistää pohjoisen Tupasaaren eteläiseen Hietasaareen ja muodostaa näin yhden saarikokonaisuuden. Kannas toimii samalla suojaisana allonmurtajana retkeilijöille, jotka hakevat suojaa Virmailanselän aallokolta. Saaren molemmissa päissä on mäet, joista eteläisin on korkein mäki. Sen huippu yltää noin 103 metrin korkeuteen merenpinnasta eli se kohoaa 24 metrin korkeuteen Päijänteestä. Saaren lounais- ja länsirannoilla on hiekkarannat. Kaakkoiselle hiekkarannalle on merkitty toinen saaren kahdesta nuotiopaikasta ja Tupasaaren etelärannassa on toinen.

Luontoarvoja
------------

Koko saari muodostaa yhtenäisen luonnonsuojelualueen, joka kuuluu Päijänteen kansallispuistoon yhdessä joidenkin naapurisaarten kanssa. Kansallispuiston alueet muodostavat yhden Natura 2000-alueen Päijänteen alueen (10 857 hehtaaria, FI0335003). Hietasaaren ympärillä on saariryhmä, johon kuuluvat Sammalsaari, Vasainsaari ja Huhtsaari sekä Hietasaaren itäpuolella oleva saariryhmä. Ryhmään kuuluu seitsemän pikkusaarta, jotka kuuluvat myös kansallispuistoon.

Katso myös
----------

* Luettelo Päijänteen kansallispuiston alueista ja saarista
* Luettelo Suomen Natura 2000 -alueista

Huomautukset
------------

1. 1 2  Saaren pinta-ala on otettu saaren ruotsinkielisen Wikipedian artikkelista, jossa tiedolla on ollut oma lähde.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Hietasaari, Padasjoki (sijainti maastokartalla) *Karttapaikka*. Helsinki:  Maanmittauslaitos. Viitattu 25.9.2019.
2. ↑  Hietasaari, Padasjoki (sijainti varjokartalla) *Karttapaikka*. Helsinki:  Maanmittauslaitos. Viitattu 25.9.2019.
3. 1 2  Hietasaari, Padasjoki (sijainti ilmavalokuvassa) *Karttapaikka*. Helsinki:  Maanmittauslaitos. Viitattu 25.9.2019.
4. ↑  Päijänteen alue (FI0335003), 7.3.2014, viitattu 25.9.2019
5. Paikkatieto: Hietasaari, paikkatietoalusta.fi, viitattu 25.9.2019

Aiheesta muualla
----------------

* 

Päijänteen kansallispuisto

* Päijänne
* Haapasaari
* Kelvenne
* Pulkkilanharju
* Päijätsalo
**M'Zabin laakso** on alue, joka sijaitsee Saharan pohjoisosassa Ghardaïan maakunnassa Algeriassa noin 500 kilometriä etelään Algerista.

Mzab on kalkkikivitasanko Mzabin wadin ympärillä. Mzabi-berberit asuttivat seutua jo 1000-luvulla, kun islamilaiset ibadiittilähetystyöntekijät vierailivat alueella ja jakoivat opetuksiaan. Ennen Pohjois-Afrikkaa hallinneet ibadiittimuslimit löysivät alueelta turvapaikan.

Ranska otti alueen haltuunsa osana Pohjois-Afrikan siirtomaa-alueita vuonna 1882. Algerian itsenäistyttyä vuonna 1962 siitä tuli osa Algeriaa.

Arkkitehtuuri
-------------

Ghardaïa
Alueella on viisi ksaria, muuritettua kylää, Mzab-wadin varrella paljailla kalliolla. Kuuluisin niistä on maakuntansa pääkaupunki Ghardaïa.

Ibadiittimuslimien oikeaoppisuus yhdistettynä elämään keitaassa johti tilan tarkkaan organisoimiseen. Jokaisessa ksarissa oli linnoitusmainen moskeija, jonka minareetti toimi myös vahtitornina. Vakiokokoiset ja -malliset asuintalot rakennettiin samankeskeisiin ympyröihin moskeijan ympärille.

Mzabin laakso liitettiin Unescon maailmanperintöluetteloon vuonna 1982.

Aiheesta muualla
----------------

* M'Zabin laakso UNESCOn sivuilla (englanniksi)
* Desert Cities - arvio alueen tilasta (englanniksi)
*Tämä artikkeli kertoo Pohjois-Amerikassa sijaitsevasta järvestä. Muista merkityksistä katso Yläjärvi (täsmennyssivu).*

**Yläjärvi** (engl. *Lake Superior*) on yksi Pohjois-Amerikan Isoistajärvistä. Yhdysvaltain ja Kanadan raja kulkee järven halki. Jos Huronjärvi, johon Yläjärvi laskee, sekä Michiganjärvi käsitetään salmiyhteydestään huolimatta eri järviksi, Yläjärvi on pinta-alaltaan maailman suurin makeavetinen järvi, mutta tilavuudeltaan Baikaljärvi on suurempi. Kaspianmeri taas on sekä pinta-alaltaan että tilavuudeltaan kiistatta maailman suurin järvi, mutta se on suolajärvi. Yläjärven pinta-ala on noin 82 100 neliökilometriä.

Yläjärvi on 563 kilometrin pituinen ja 257 kilometrin levyinen. Järven keskisyvyys on 147 metriä ja suurin syvyys 406 metriä. Sen tilavuus on 12 100 kuutiokilometriä, ja sillä on rantaviivaa 4 393 kilometriä. Järven koosta saa jonkinlaisen käsityksen, kun ajattelee, että sen tilavuudella voisi peittää Suomen pinta-alan noin 35 metrin vesikerrokseen tai koko Euroopan runsaan yhden metrin kerrokseen.*lähde?*

Lähteet
-------

1. ↑  Lakes (html) (Ontario – Lake Areas and Elevation) *The Atlas of Canada*. Natural Resources Canada.  Arkistoitu 31.3.2009. Viitattu 8.12.2009. (englanniksi) (Archive.org)
2. 1 2 3 4 5 6 7  Superior *LakeNet*. Viitattu 11.11.2018. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Yläjärvi** Wikimedia Commonsissa

Auringonlasku jäätyneellä Yläjärvellä.
Pohjois-Amerikan Isotjärvet

* Eriejärvi
* Huronjärvi
* Michiganjärvi
* Ontariojärvi
* Yläjärvi
**Arch Linux** on Linux-jakelupaketti x86-64-prosessorilla varustetuille tietokoneille. Arch Linux on suunnattu edistyneille käyttäjille. Sen on tarkoitus olla yksinkertainen ja nopea. Arch Linuxista on saatavilla myös epäviralliset versiot i686- (Arch Linux 32) ja ARM-prosessoreille (Arch Linux ARM).

Ominaisuudet
------------

Käyttöjärjestelmää asentaessaan täytyy itse asentaa tarvitsemansa ohjelmapaketit. Ohjelmien asentamiseen käytetään pacman-paketinhallintajärjestelmää.

Arch Linux on jatkuvasti päivittyvä jakelu (engl. *rolling release*). Käyttöjärjestelmä ei perustu tiettyyn julkaisusykliin. Pakettivarastojen paketteja päivitetään jatkuvasti ja käyttöjärjestelmän voi päivittää uusimpaan versioonsa suoraan pakettivarastoista.

Arch Linuxin asennusmedia sisältää ainoastaan asennusskriptin (pacstrap) vähimmäisedellytykset: kaikki järjestelmän asennukseen käytettävät paketit ladataan pakettivarastoista. Siten käyttöjärjestelmä koostuu heti alkuasennuksen jälkeen uusimmista saatavilla olevista versioista. Arch Linuxin asennusmediasta julkaistaan uusi versio aina joka kuukauden ensimmäisellä viikolla.

Arch Linuxiin pohjautuvia Linux-jakeluita
-----------------------------------------

Arch Linuxia pohjautuvia Linux-jakeluita ovat muun muassa:

* Antergos
* Archbang
* Arch Linux 32
* Arch Linux ARM
* Manjaro
* Parabola GNU/Linux-libre
* SteamOS 3.0

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Jim Salter: Valve’s upcoming Steam Deck will be based on Arch Linux—not Debian *arstechnica.com*.  11.8.2021. Viitattu 12.8.2021. (englanniksi)
2. ↑  Antergos Linux Project Ends , archive.org tallenne 22.5.2019  24.5.2019. Antergos Linux.  Arkistoitu 22.5.2019. Viitattu 6.10.2020.

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Arch Linux**.
* Kotisivut (englanniksi)
* ArchWiki
* Arch Linux
* Pacman-pakettienhallinta
**Louis "Kid" Kaplan** (15. lokakuuta 1901 – 26. lokakuuta 1960 Norwich, Connecticut) oli yhdysvaltalainen ammattilaisnyrkkeilijä ja höyhensarjan maailmanmestari.

Tuolloin Venäjään kuuluneessa Kiovassa syntynyt juutalainen Kaplan muutti perheensä kanssa Connecticutin Merideniin ollessaan viisivuotias. Nyrkkeilyn hän aloitti teini-iässä Lenox Athletic Clubilla ja ryhtyi ammattilaiseksi vuonna 1919. Neljän ensimmäisen ammattilaisvuotensa aikana hän otteli yli 50 ammattilaisottelua. Vuonna 1923 hän otteli Babe Hermania vastaan kaksi ratkaisemattomaan päättynyttä ottelua ja voitti 10-eräisen ottelun tulevaa kevyensarjan mestaria Jimmy Goodrichia vastaan.

Vuoden 1924 höyhensarjan mestaruus jäi Johnny Dundeen jäljiltä avoimeksi. Kaplan voitti Angel Diazin, Bobby Garcian ja Joe Lombardon ja pääsi iskemään tittelistä Madison Square Gardeniin 2. tammikuuta 1925 Danny Krameria vastaan. Yhdeksännessä erässä hän tyrmäsi Kramerin ja voitti mestaruuden itselleen. Hänen kaksi ensimmäistä puolustustaan olivat Babe Hermania vastaan, joista ensimmäinen päättyi ratkaisemattomaan ja toinen hänen voittoonsa. 

163 senttimetrin pituisella Kaplanilla oli jatkuvia vaikeuksia saada pysymään painonsa höyhensarjan vaatimissa rajoissa ja kesäkuussa 1927 hän luopui vapaaehtoisesti mestaruustittelistään ja siirtyi kevytsarjaan, missä hän voitti muun muassa Jackie Fieldsin, Johnny Jadickin, Billy Wallacen, Goodrichin, Battling Battalinon sekä Sammy Mandellin, ja kärsi myös tappioita muun muassa Wallacelle, Eddie Ranille ja Jimmy McLarninille. Vuonna 1933 hän lopetti uransa hävittyään Cocoa Kidille.

Kaplanin veli Izzy Kaplan oli myös nyrkkeilijä.

Lähteet
-------

* Kid Kaplan Cyberboxingzonessa
* Kaplan International Boxing Hall of Famen sivuilla (Arkistoitu – Internet Archive)
* Ammattilaisottelut Boxrec-tietokannassa
Hietasaaret

|  |  |
| --- | --- |
| Sijainti | 
SysmäPäijät-HämeSuomi |
| Vesialue | 
Päijänne |
| Korkein kohta | 
85 m  |
| Pinta-ala | 
4 ha  |

Karttamuokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa WikidataaTietolaatikon dokumentaatioNäytä Wikidatasta tulevat arvot

**Hietasaaret**  on Päijänteen saariryhmä Päijät-Hämeessä Sysmässä. Sen saarista osa kuuluu Päijänteen kansallispuistoon.

Maantietoa
----------

Saariryhmän saaret sijaitsevat Virmailanselän itäosassa Paatsalon ja Vähä Paatsalon kaakkoispuolella. Pohjoisimmalta saarelta on matkaa Vähä Paatsaloon 80 metriä. Hietasaarien välillä on 20 metriä ja 100 metriä matkaa. Vaikuttaa ilmavalokuvissa siltä, että lähimpien saarten välillä voi kahlata yli. Suurin saari on 400 metriä pitkä, 210 metriä leveä ja sen pinta-ala on 4,0 hehtaaria. Kaksi muuta saarta ovat 230 ja 50 metriä pitkiä ja noin 40 metriä leveitä. Jokaisessa saaressa on vapaa-ajan asunto, mutta se ei ole estänyt perustamasta kahteen pohjoisimpaan saareen suojelualueet. Suurin saari on myös korkein ja se kohoaa noin 7 metrin korkeuteen Päijänteestä. Muut saaret ovat vain 3–4 metrin korkuisia.

Luontoarvoja
------------

Saariryhmän kolmesta saaresta kahdella on suojeltua aluetta. Kansallispuiston alueet muodostavat yhden Natura 2000-alueen Päijänteen alueen (10 857 hehtaaria, FI0335003).

Katso myös
----------

* Luettelo Päijänteen kansallispuiston alueista ja saarista
* Luettelo Suomen Natura 2000 -alueista

Huomautukset
------------

1. 1 2  Saaren pinta-ala on mitattu Karttapaikan pinta-alan mittaustyökalulla.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Hietasaaret, Sysmä (sijainti maastokartalla) *Karttapaikka*. Helsinki:  Maanmittauslaitos. Viitattu 26.9.2019.
2. ↑  Paikkatieto: Hietasaaret, paikkatietoalusta.fi, viitattu 26.9.2019
3. ↑  Hietasaaret, Sysmä (sijainti varjokartalla) *Karttapaikka*. Helsinki:  Maanmittauslaitos. Viitattu 26.9.2019.
4. 1 2  Hietasaaret, Sysmä (sijainti ilmavalokuvassa) *Karttapaikka*. Helsinki:  Maanmittauslaitos. Viitattu 26.9.2019.
5. ↑  Päijänteen alue (FI0335003), 7.3.2014, viitattu 25.9.2019

Päijänteen kansallispuisto

* Päijänne
* Haapasaari
* Kelvenne
* Pulkkilanharju
* Päijätsalo
Borisin ja Glebin kirkko Kidekšassa.
**Kidekša** (ven. Ки́декша) on kylä Vladimirin alueen Suzdalin piirissä Venäjällä. Se sijaitsee Kamenka- ja Nerl-jokien yhtymäkohdassa neljän kilometrin päässä Suzdalista.

Kidekša-nimen arvellaan olevan suomalais-ugrilaista perua. 1000-luvun alussa paikalla oli linnoitus, joka valvoi Nerl-jokea pitkin Suzdaliin kulkenutta liikennettä. Vuonna 1238 mongolivalloittajat hävittivät kaupungin, jonka paikalle myöhemmin perustettiin luostari.

Kidekšassa on säilynyt 1100–1700-lukujen rakennuskokonaisuus, johon kuuluu Koillis-Venäjän vanhin kivirakennus, ruhtinas Juri Dolgorukin vuonna 1152 rakennuttama Borisin ja Glebin kirkko. 1700-luvulla korjatussa kirkossa on säilynyt jäänteitä 1100-luvun freskoista. Sen yhteydessä sijaitsevat vuonna 1780 rakennettu Pyhän Tapanin kirkko, 1700-luvun kellotapuli ja porttirakennelma. Kirkkojen ympärillä on muinaisten maavallien jäänteitä.

Kidekša on osa Unescon Vladimirin ja Suzdalin valkoiset monumentit -maailmanperintökohdetta.

Aiheesta muualla
----------------

* Kidekša Suzdalin kaupungin sivustolla (venäjäksi)
**Archangel of the Seven Seas** (suom. *Seitsemän meren arkkienkeli*) on Markus Copperin tekemä, vuonna 1998 valmistunut teos, jossa materiaaleina ovat teräs, puu, urkupillit ja sähkömoottori.

Teoksen lähtökohtina ovat ryhävalaan anatomia ja äänet. Teoksen äänimaisemassa ovat oleellisena osana Kotkan kirkon vanhojen urkujen osat.

Kiasman kokoelmatietokannassa teosta on kuvailtu näin: "Teräskehikkoon kahlittu valas ui muristen paikoillaan. Kuvanveistäjä Copperin teokset ottavat ympäröivän tilan haltuunsa joskus jopa aggressiivisesti. Teos yhdistää sähkötekniikkaa ja perinteistä kuvanveistoa. Moottoroidut palkeet puhaltavat ilmaa urkupilleihin ja saavat tilan resonoimaan."

Syntyvaiheet
------------

Syksyllä 1996 Markus Copper leikkasi vasemman kätensä sirkkelillä poikki. Hengen lähtö oli lähellä. Lepäillessään morfiinitokkurassa sairaalan sängyssä hän piirsi useita luonnoksia tulevista töistään, niiden joukossa oli myös ensimmäinen versio Seitsemän meren arkkienkelistä.

Copper sanoi haastattelussaan: "Tiesin, että pääsen tällä Valas-työllä jaloilleni ja lunastan sillä paikkani Suomessa kuvanveistäjänä."

Valasveistosta Copper teki täysipäiväisesti vuoden.

Varhaiset esilläolopaikat
-------------------------

Teos oli esillä ensimmäisen kerran helsinkiläisessä Galleria Kenetissä marraskuussa 1998. Anu Uimonen kuvaili, että teos järisytti koko taloa, kun jättiläismäinen valasveistos puhalsi ilmaa pilleistään, jotka olivat aiemmin palvelleet Kotkan kirkon urkuja.

Yleisöä kohahdutti myös teoksen hinta, 350 000 markkaa. Vaikuttavalla teoksella oli ottajia. Malmön taidemuseo halusi sen kokoelmiinsa, mutta jätti Kiasmalle etuosto-oikeuden, jonka kokoelmaan se hankittiin.

Teos oli esillä Kiasmassa tammikuun 1999 lopulta toukokuun loppuun.

Kuvia teoksesta
---------------

* Archangel of the Seven Seas, 1998.*Archangel of the Seven Seas*, 1998.
* yksityiskohtayksityiskohta
* luonnos teokseen, 1998luonnos teokseen, 1998

Lähteet
-------

1. ↑  Markus Copper: *Seitsemän meren arkkienkeli*. Kiasma/Finna. Teoksen verkkoversio (viitattu 21.11.2022).
2. ↑  Markus Copperin laaja näyttely Kiasmassa: kulttitaiteilija teki mekaanisia teoksia, joiden ytimessä piilee vaara *Yle Uutiset*.  14.11.2022. Viitattu 21.11.2022.
3. ↑  eppupeltonen: Nauhoja ja hajuja – Kiasman suosikkiteoksia *Nykytaiteen museo Kiasma*.  12.6.2018. Viitattu 21.11.2022.
4. ↑  Metallin maku *Voima*. Viitattu 21.11.2022.
5. 1 2  Uimonen Anu: Markus Copperin iso valas ui Kiasmaan *Helsingin Sanomat*.  31.12.1998. Viitattu 21.11.2022.
6. ↑  Markus Copper: Archangel of Seven Seas *Nykytaiteen museo Kiasma*. Viitattu 21.11.2022.
**Kino Kuvakukko** on kuopiolainen elokuvateatteri, joka on avattu vuonna 1939.

Kuopion maalaiskunta rakennutti Vuorikadun ja Maljalahdenkadun kulmaukseen uuden kunnanviraston. Rakennuksen suunnitteli maineikas funkkis-arkkitehti Eino Pitkänen. Taloon rakennettiin myös tila elokuvateatterille, jonka vuokrasi elokuvateatteriyhtiö Kinosto. Uuden elokuvateatterin nimeksi kaavailtiin alkuun *Bio Kalakukkoa*, mutta lopulta nimeksi valittiin Kinoston johtajan Väinö Mäkelän keksimä *Kino Kuvakukko*.

Kuvakukko ehti olla myös 1986 perustetun "uuden" Finnkinon omistuksessa toukokuulle 1987. Finnkinon Kuvakukon viimeinen elokuva oli Oliver Stonen Platoon – nuoret sotilaat. Teatteri sulki ovensa 14. toukokuuta 1987, mutta avasi ne uudelleen jo saman vuoden joulukuussa. Kuopion kaupunki oli ostanut Kuvakukon Finnkinolta ja tehnyt siitä kunnallisen art house -elokuvateatterin.

Kunnallinen Kuvakukko on Europa Cinemas -verkoston jäsen.

Lähteet
-------

1. 1 2  Elokuvateatterikuvia: Elokuvateattereita: Kino Kuvakukko *Elokuvateattereita*.  maanantai 2. joulukuuta 2013. Viitattu 4.2.2023.
2. 1 2  KINO KUVAKUKKO *kuvakukko.fi*. Viitattu 4.2.2023.
3. ↑  Kino Kuvakukko *Europa Cinema*. Viitattu 4.2.2023. (englanniksi)
**Dobos torta** on Unkarista lähtöisin oleva kakku, joka koostuu sokerikakku-, suklaavoikreemi- ja karamellikerroksista. Kakku on nimetty kehittäjänsä Itävalta-Unkarissa eläneen kokki József Dobosin mukaan. Kakku on edelleen hyvin suosittu ja sitä myydään yleisesti konditorioissa Unkarissa ja muilla entisen Itävalta-Unkarin alueilla.

Piirteet ja käyttö
------------------

Kokonainen kakku.
Dobos torta on muodoltaan pyöreä ja kakku koostuu kuudesta ohuesta sokerikakkukerroksesta, viidestä kerroksesta suklaavoikreemiä. Suklaavoikreemi valmistetaan kaakaovoista. Kakun päällä on kovetettu kerros karamellia. Karamellikerros leikellään siivuiksi erityisellä veitsellä ennen kerroksen kovettumista. Kakku säilyy suklaakreemin ja karamellikerrostensa ansioista suhteellisen hyvin myös huoneenlämpötilassa.

Dobos torta on hyvin suosittu kakku Unkarissa, Itävallassa ja muissa osissa entistä Itävalta-Unkaria. Unkarissa kakkua myydään lähes kaikissa konditorioissa. Kakun valmistaminen on suhteellisen työlästä ja siksi sitä tehdään vain harvoin kotikeittiöissä. Kakusta on sittemmin tehty eri konditorioissa eri versioita, joita kuitenkin yhdistää yleensä suklaa- ja karamellikerros.

Historia
--------

József Dobos.
Dobos torta on saanut nimensä kehittäjänsä József Dobosin mukaan. Dobos oli tunnettu kokki ja keittokirjailija pitkään alalla vaikuttaneesta suvusta. Vuonna 1878 hän avasi oman gourmeekauppansa Pestin keskustassa. Kauppa tuli pian tunnetuksi näyteikkunoistaan, sekä paikallisesta ruuastaan ja ulkomailta tuoduista tuotteista, kuten kaviaarista, viineistään ja mausteistaan. Erityisen tunnetuksi tuli kuitenkin Dobosin kehittämä kakku.

Kakkua tarjoiltiin ensimmäisen kerran vuonna 1885 kansallisnäyttelyssä, johon osallistuivat esimerkiksi keisari Frans Joosef I ja kuningatar Elisabet. Dobos palkattiin näyttelyn jälkeen hovin ruokahankkijaksi. Kakusta tuli osa vakiotarjoilua Itävalta-Unkarin eri tapahtumissa ja suosio levisi myös muualle maailmaan. Kakun suuri suosio johti pian muiden kokkien yrityksiin jäljityellä kakkua. Huonoista jäljitelmistä suivaantunut Dobos päätti vuonna 1906 lahjoittaa kakkunsa reseptin leipureiden killalle yleiseen käyttöön.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Darra Goldstein: *The Oxford companion to sugar and sweets*, s. 223-224. Oxford University Press, 2015. ISBN 978-0-19-931339-6. (englanniksi)
Dobrjankan vaakuna.
**Dobrjanka** (ven. Добря́нка) on kaupunki Permin aluepiirissä Venäjällä. Se sijaitsee Kaman tekoaltaan rannalla 91 kilometriä Permistä pohjoiseen. Kaupunki on Dobrjankan piirin keskus. Samanniminen Permin ja Kizelin rautatieltä haarautuvan sivuradan pääteasema sijaitsee 6 kilometrin päässä. Asukkaita on 35 800 henkeä (vuonna 2008).

Dobrjanka mainitaan ensimmäisen kerran vuonna 1623. Vuonna 1752 Stroganovit rakensivat sinne kuparinsulattamon ja rautatehtaan. Vuonna 1943 Dobrjankasta tuli kaupunki. Nykyään siellä on mm. puunjalostusteollisuutta. Kaupungin lähellä sijaitsee Permin sähkövoimala, joka on yksi alueen suurimpia.

Lähteet
-------

1. ↑  *Goroda Rossii: entsiklopedija*, s. 123. Moskva: Bolšaja Rossijskaja Entsiklopedija, 1994. ISBN 5-85270-026-6.

Aiheesta muualla
----------------

* Dobrjankan kaupungin sivusto (Arkistoitu – Internet Archive) (venäjäksi)

Permin vaakuna**Permin aluepiirin kaupungit**
Permin aluepiiriPermin aluepiiri
**Pääkaupunki: Perm**  

Aleksandrovsk |
Berezniki |
Gornozavodsk |
Gremjatšinsk |
Gubaha |
Dobrjanka |
Kizel |
Krasnokamsk |
Krasnovišersk |
Kudymkar |
Kungur |
Lysva |
Nytva |
Ohansk |
Osa |
Otšor |
Solikamsk |
Tšaikovski |
Tšerdyn |
Tšormoz |
Tšernuška |
Tšusovoi |
Usolje |
Vereštšagino
**Kino Juha** on vuonna 1958 rakennettu elokuvateatteri Nurmijärven Kirkonkylällä ja ainoa kunnan alueella toimiva elokuvateatteri. 

Elokuvateatterissa on 139 uutta istuinta ja neljä paikkaa pyörätuoleille. Salissa on esiintymislava ja äänentoistolaitteet, joten Kino Juhassa voidaan pitää myös pienimuotoisia konsertteja ja kokouksia.

Teatteri on saanut Suomen elokuvasäätiöltä useana vuonna toimintatukea. Vuonna 2012 tehdyn rakennuksen kunnostustyön on suunnitellut arkkitehtitoimisto Arkkitehdit Mustonen.

Historia
--------

Elokuvateatterin rakensivat kirkonkylän keskustaan Sirkka ja Veikko Säilä kirkonmiesten vastustuksesta huolimatta. He kun pitivät "elävien kuvien teatteria" synnillisenä ja mahdollisesti jopa nurmijärveläisten sukupuolisiveyttä vaarantavana laitoksena.
Säilän tytär Ulla Luukkonen perheineen jatkoi toimintaa 1980-luvun loppupuolelle asti.
Vuodesta 1997 alkaen teatteria pyöritti seuraavat 21 vuotta Pentti Niemelä aina Kino Juhan 60-vuotispäiviin asti vuonna 2018.

Vuoden 2019 alussa Kino Juha siirtyi elokuvaohjaaja Taavi Vartian yhtiön omistukseen.

Lähteet
-------

1. ↑  Tietoa teatterista Kino Juha.  Arkistoitu 25.1.2015. Viitattu 25.1.2015.
2. ↑  Tukipäätös Suomen elokuvasäätiö. Viitattu 25.1.2015. [vanhentunut linkki]
3. ↑  Muutos ja korjauskohteet Arkkitehdit Mustonen.  Arkistoitu 4.3.2016. Viitattu 25.1.2015.
4. ↑  Elävät kuvat *Suomen Kuvalehti*. Viitattu 23.6.2015.
5. ↑  Luukkonen *Yrittäjät*. Viitattu 6.11.2017.
6. ↑  Pentti Niemelä *Nurmijärven uutiset*. Viitattu 6.11.2018.
7. ↑  Taavi Vartia *Nurmijärven uutiset*. Viitattu 1.6.2019.

Aiheesta muualla
----------------

* Kino Juhan kotisivut (Arkistoitu – Internet Archive)
**Do You Want to Dance** on Bobby Freemanin kirjoittama ja levyttämä musiikkikappale vuodelta 1958. Kappale sijoittui Yhdysvaltain Billboard Hot 100 -listalla sijalle viisi. Kappaleen teema on aikakaudelleen tyypillinen; siinä pyydetään tyttöä tanssimaan.

Myös Cliff Richard on tehnyt kappaleesta kuuluisan version. Muita levyttäjiä ovat olleet muun muassa Del Shannon, The Beach Boys, The Mamas & the Papas, Bette Midler ja Ramones.

Hurriganesin versio
-------------------

| "Do You Wanna Dance"Hurriganes |
| --- |
| Singlen "Do You Wanna Dance" kansikuva |
| Singlen tiedot |
|  B-puoli | "True Fine Mama" |
|  Äänitetty  | vuoden 1973 loppu; Finnlevy-studio, Helsinki |
|  Julkaistu | joulukuu 1973 |
|  Formaatti | vinyylisingle |
|  Tekijä(t) | Bobby Freeman |
|  Tyylilaji | rock and roll |
|  Kesto | 02.25 |
|  Levy-yhtiö | Love Records |
| Listasijoitukset |
|  Suomi: 3. |
| Hurriganesin muut singlet |
|  | "Do You Wanna Dance"1973 | "Blue Suede Shoes"1974 |

Suomalainen Hurriganes-yhtye julkaisi kappaleesta cover-version vuonna 1973.

Kappale äänitettiin Finnlevyn studioilla Helsingissä vuoden 1973 lopulla. Single ilmestyi joulukuun lopulla 1973. Se muodostui hitiksi kasvattaen yhtyeen ihailijapohjaa entisestään. Single nousi listalle tammikuussa 1974, ja oli korkeimmillaan kolmannella sijalla.

Tapio Korjus arvioi singleä helmikuun 1974 *Introssa*:

> »Komppi jyrää voimalla, Albertin kitarasoolo irtoaa juuri niin kuin pitääkin ja Remu laulaa naurettavan hyvin. Naurettavan hyvin siinä mielessä, etteihän jätkä ole englanninkieltä kirjoista opiskellut, mutta homma käy silti luonnollisesti ja vieläpä aidolla jenkkifiiliksellä.»   
> (Tapio Korjus, Intro 2/74)
> 
> 

Singlen B-puolella on yhtyeelle tyypillisempi, rhythm and blues -tyylinen kappale "True Fine Mama", joka on alun perin Little Richardin tuotantoa.

Kokoonpano
----------

* Remu Aaltonen – laulu, rummut
* Cisse Häkkinen – bassokitara
* Albert Järvinen – kitara

Lähteet
-------

1. 1 2  Do You Want To Dance by Bobby Freeman - Songfacts *Songfacts.com*. Viitattu 7.12.2022.
2. 1 2 3 4 5  Aaltonen, Honey & Kontiainen, Vesa & Starck, Kjell: *Hurriganes*, s. 108–109. Helsinki: Loisto, 2007. ISBN 978-952-459-765-4.
3. 1 2  Sessiodiscografia - Hurriganes *Hurriganes-keräilysivut*. Viitattu 2.10.2014.
4. ↑  Pennanen, Timo: *Sisältää hitin, levyt ja esittäjät Suomen musiikkilistoilla vuodesta 1972*, s. 162. Helsinki: Otava, 2006. ISBN 978-951-1-21053-5.
**Olimpia Milano** (tunnetaan sponsorointisyistä myös nimellä **Armani Jeans** tai pelkkä **AJ Milano**) on milanolainen koripalloseura. Seuraa kutsutaan myös nimellä *Scarpette Rosse* (pienet punaiset kengät), koska seuran toimihenkilöt toivat maahan Converse All Star -kenkiä.

Historia
--------

Seura perustettiin vuonna 1936. Heti samana vuonna seura voitti ensimmäisen Italian mestaruutensa. Vuonna 1966 seuraan liittyi Bill Bradley, jonka johdolla seura voitti Euroliigan mestaruuden. Seura kunnostautui myös Saporta Cupin voitoissa ja voitti kisan vuosina 1971, 1972 ja 1976. Olimpia Milano voitti historiansa aikana myös kaksi Korać Cupia. Vuonna 1985 Mike D'Antoni, ja Dino Meneghin olivat johtamassa seuraa ensimmäisen Korać Cup-mestaruuteen. Kahdeksan vuotta myöhemmin Aleksandar Đorđević ja Riccardo Pittis johtivat Milanon toiseen Korać Cup-mestaruuteen. Vuonna 2014 Milano voitti Italian mestaruuden kahdeksantoista kuivan kauden jälkeen kaataen finaalisarjassa Montepaschi Sienan voitoin 4-3.

Mestaruudet
-----------

* Italian Mestaruus (29): 1936, 1937, 1938, 1939, 1950, 1951, 1952, 1953, 1954, 1957, 1958, 1959, 1960, 1962, 1963, 1965, 1966, 1967, 1972, 1982, 1985, 1986, 1987, 1989, 1996, 2014, 2016, 2018, 2022
* Italian Cup (6): 1972, 1986, 1987, 1996, 2016, 2017
* Euroliigan mestaruus (3): 1966, 1987, 1988
* Intercontinental Cup (1): 1987
* Saporta Cup (3): 1971, 1972, 1976
* Korać Cup (2): 1985, 1993

Lähteet
-------

1. ↑  Sports in Milan About Milan. Viitattu 4. elokuuta 2009. (englanniksi)
2. ↑  THE CLUB Euroliiga. Viitattu 4. elokuuta 2009. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Virallinen kotisivu
* Joukkueen profiili Euroliigan sivuilla
* Fanien foorumi (Arkistoitu – Internet Archive)

Euroliiga 2022–2023
**Lohkovaihe**  

Alba Berlin | Anadolu Efes | Barcelona | Bayern München | Cazoo Baskonia | Virtus Bologna | Crvena zvezda | Olimpia Milano | Fenerbahçe Beko | AS Monaco Basket | ASVEL Lyon-Villeurbanne | KK Partizan | Maccabi Tel Aviv | Olympiakos | Panathinaikos | Real Madrid | Valencia BC | Žalgiris
**Giedrius Arlauskis** (s. 1. joulukuuta 1987) on liettualainen jalkapallomaalivahti, joka edustaa Englannin valioliigassa pelaavaa Watford FC:tä. Hän kuuluu myös Liettuan jalkapallomaajoukkueeseen, jossa pelaamisesta hän kieltäytyi vuosina 2010-11 Raimondas Žutautasin ollessa päävalmentajana.

Ura
---

### Seurajoukkueura

Arlauskis aloitti ammattilaisuransa kotimaansa FK Šiauliaissa, josta tie kävi vuonna 2008 romanialaiseen Unirea Urziceniin. Kaudella 2008-09 hän voitti Romanian liigan Unirean riveissä. Vuonna 2010 hän siirtyi Venäjän valioliigan Rubin Kazaniin, jossa hän oli kuitenkin pääosin Sergei Ryžikovin varamaalivahtina pelaten vain seitsemän ottelua. Kauden 2014-2015 Arlauskis pelasi Romanian Liga I:n Steaua Bukarestissä, ollen kentällä 25 pääsarjaottelussa ja kuudessa Eurooppa-liigan ottelussa.

Heinäkuussa 2015 Arlauskis siirtyi Englannin valioliigaan nousseeseen Watford FC:hen.

### Maajoukkueura

Arlauskis debytoi Liettuan jalkapallomaajoukkueessa marraskuussa 2008 ystävyysottelussa Moldovaa vastaan. Hän kieltäytyi edustamasta Liettuaa, kun Raimondas Žutautas toimi maan valmentajana. Vuonna 2012 hän palasi takaisin maajoukkueeseen ja otti ykkösvahdin viitan harteilleen vuotta myöhemmin.

Lähteet
-------

* 
* 

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Giedrius Arlauskis
Gideon Sundbäck
**Otto Fredrik Gideon Sundbäck** (24. huhtikuuta 1880 Jönköping, Ruotsi – 21. kesäkuuta 1954 Meadville, Crawford County, Pennsylvania, Yhdysvallat) oli ruotsalais-amerikkalainen sähköinsinööri, joka tunnetaan parhaiten vetoketjun kehittäjänä.

Ruotsissa syntynyt Gideon Sundbäck opiskeli Saksassa, missä hän valmistui insinööriksi vuonna 1903. Hän muutti Yhdysvaltoihin vuonna 1905.

Sundbäck työskenteli eri yrityksissä ja kehitteli vetoketjua vuosina 1906–1914. Hän käytti työssä hyväkseen aiempien insinöörien, kuten Elias Howen, Max Wolffin ja Whitcomb Judsonin saavutuksia. Ompelukoneen patentoinut Elias Howe oli saanut jo vuonna 1851 patentin vetoketjun tyyppiselle vaatteiden sulkemiseen käytetylle laitteelle.

Kuva Sundbäckin vuoden 1914 vetoketjupatentista.
Whitcomb Judson teki vuonna 1891 keksinnön, joka oli jo lähellä nykyistä vetoketjua. Judsonin kengissä käytetyssä keksinnössä oli hakasrivit ja ne sulkeva liukuva lukkolaite. Suljinta ei kuitenkaan voitu käyttää vaatteissa, koska se juuttui helposti ja vetoketju saattoi aueta itsestään.

Gideon Sundbäckistä tuli Judsonin yrityksen pääsuunnittelija, ja hän kehitti mallia toimivammaksi muun muassa lisäämällä ketjun hakasten tiheyttä. Lopulta Sundbäck oli luonut vetoketjun, joka perustui lomittain meneviin metallihakasiin, jolloin nykyaikainen vetoketju oli saanut muotonsa. Sundbäck kehitti myös koneen, joka kiinnitti hakaset kangasnauhaan.

Sundbäckin vetoketjun myynti alkoi 1914, mutta siitä tuli laajemmin suosittu neljä vuotta myöhemmin, kun Yhdysvaltain armeija alkoi käyttää sitä sotilaiden varusteissa ja puvuissa. Vaate- ja muotiteollisuus otti vetoketjun omakseen vasta parikymmentä vuotta myöhemmin. Lopulta vetoketju syrjäytti napit miesten housuissa, ja sitä alettiin soveltaa vaatteissa enemmänkin.

Lähteet
-------

1. ↑  *Gideon Sundback* (National Inventors Hall of Fame)
2. ↑  Inventing the 20th century: 100 inventions that shaped the world : from the airplane to the zipper. NYU Press.
3. 1 2 3  Kysy kirjastonhoitajalta: Miten vetoketju keksittiin? 6.2.2012
4. 1 2  Vetoketju 100 vuotta – miten pieni pohjoismainen keksintö valloitti maailman

Kirjallisuutta
--------------

* Petroski, Henry: *The Evolution of Useful Things*. Random House of Canada, 1994. ISBN 0679740392

Aiheesta muualla
----------------

* Gideon Sundbäck (ruotsiksi)


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Taiteenala Muokkaa Wikidatassa | 
* Museum of Modern Art

 |

 |
Gnawoja kuvattuna 1900-luvun alun postikortissa.
**Gnawat** (arab. غناوة‎, ransk. *gnaoua*) ovat Pohjois-Afrikassa asuva ihmisryhmä, jonka juuret ovat läntisessä Afrikassa. Gnawat ovat arabien 1600-luvun aikana vangitsemien ihmisten eli orjien jälkeläisiä. Orjia tuotiin Sudanin, Malin ja Guinean alueilta Saharan yli pohjoiseen Afrikkaan, jossa heidät saatettiin myydä edelleen eteenpäin tai he saattoivat joutua Marokon sulttaanin palvelijoiksi.

Musiikki
--------

Gnawamusiikilla on syviä hengellisiä ja parantamiseen tähtääviä pyrkimyksiä. Musiikki pohjautuu muinaisiin Saharan eteläpuolisesta Afrikasta peräisin oleviin rituaaleihin sekä islamin mystiseen suuntaukseen sufilaisuuteen. Gnawojen parannusseremoniat eli *lilat* alkavat iltahämärässä ja kestävät auringonnousuun saakka. Seremoniaa johtaa papitar, joka rukoilee islaminuskoon kuuluvia henkiolentoja jinnejä tai muinaisia afrikkalaisia henkiä sekä islamilaisia pyhimyksiä. Gnawojen bluesinkaltaisessa musiikissa käytettäviä soittimia ovat *gimbri*-niminen kielisoitin ja *qraqeb*-nimiset metalliset kastanjetit. Marokon länsirannikon Essaouirassa järjestetään vuosittain kesäkuussa nelipäiväinen gnawa- ja maailmanmusiikkifestivaali. Festivaalin esiintyjät ovat paikallisia, kansallisia ja osa tulee ulkomailta.

Lähteet
-------

1. ↑  Culture EssaouiraMorocco.org.  Arkistoitu 12.12.2012. Viitattu 17.3.2013. (englanniksi)
2. 1 2  Humphrys, Darren: "2", *Frommer's Morocco*. 5 Moroccan Music & Dance. John Wiley & Sons, 2010. ISBN 0470645822. Teoksen verkkoversio (viitattu 17.3.2013). (englanniksi)
3. ↑  Bainbridge, James et al.: *Morocco*, s. 224–225. Lonely Planet Publications Pty Ltd, 2011. ISBN 978-1-74179-598-1. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Gnawat** Wikimedia Commonsissa

* *Gnaoua Culture* (Arkistoitu – Internet Archive), Discover the Gnawa culture.