recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Walter Cygnaeus** (31. toukokuuta 1856 Pietari – 22. heinäkuuta 1930 Kuopio) oli suomalainen ylilääkäri ja professori.

Cygnaeuksen vanhemmat olivat ylitarkastaja Uno Cygnaeus ja Anna Charlotta Axiane Diederichs. Hän pääsi ylioppilaaksi 1876 Helsingin ruotsalaisen normaalilyseon suomenkieliseltä osastolta ja valmistui Helsingin yliopistosta filosofian kandidaatiksi 1881, filosofian maisteriksi 1882, lääketieteen kandidaatiksi 1885 sekä lääketieteen lisensiaatiksi ja tohtoriksi 1890.

Cygnaeus toimi lääninsairaalan ylilääkärinä Kuopiossa 1896–1926. Hän sai ylimääräisen professorin arvon 1906.

Walter Cygnaeus testamenttasi suurimman osan omaisuudestaan Helsingin yliopiston lääketieteelliselle tiedekunnalle omaa nimeään kantaneelle syöpätautien vastustamisrahastolle. Hän lahjoitti isältään perimänsä muistoesineet Jyväskylän Cygnaeus-museolle.

Maanviljelysneuvos ja Suomen Eläinvakuutusyhtiön toimitusjohtaja Johannes Cygnaeus (1858–1914) oli Walter Cygnaeuksen veli.

Julkaisuja
----------

* *Studier öfver Typhusbacillen*; Helsingin yliopiston väitöskirja. Helsingfors 1889, Acta Societatis scientiarum Fennicae Tomus XVIII. Societas scientiarum Fennicae, Helsingfors 1891

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899
2. ↑  Tiedemiehen jälkisäädös, Käkisalmen Sanomat, 29.07.1930, nro 83, s. 2, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
3. ↑  Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899: Johan Jakob Cygnaeus

Aiheesta muualla
----------------

* Walter Cygnaeuksen syntymäpäivät?, valokuva 1920-luvun lopulta, Museovirasto, Historian kuvakokoelma
* Kysymyksiä - Frågor, Genos 2(1931), s. 38-39[vanhentunut linkki]

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Alankomaat

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899

 |

 |
**Pehr Karl Fredrik Konstantin Carstens** (22. marraskuuta 1830 Askola – 27. heinäkuuta 1909 Turku) oli suomalainen insinööri ja toimittaja.

Konstantin Carstensin vanhemmat olivat Pernajan Koskenkylän tilanhoitaja, aliluutnantti Karl Adolf Otto Carstens ja Fredrika Vilhelmina Stichaeus. Hän kävi Loviisan triviaalikoulua, Porvoon yläalkeiskoulua ja lukiota, sai yksityisopetusta ja pääsi ylioppilaaksi Helsingissä vuonna 1852. Carstens opiskeli Helsingin yliopistossa, harjoitteli Ruotsin rautateillä vuosina 1856–1857 ja valmistui insinööriksi Karlsruhen polyteknisestä opistosta vuonna 1858.

Palattuaan Suomeen Carstens harjoitti maanviljelyä Koskenkylän kartanon vuokraajana Pernajassa vuosina 1859–1868 ja toimi viina- ja tupakkatehtailijana Mikkelissä vuosina 1871–1886. Vuonna 1886 hän muutti Helsinkiin, jossa hän omistautui kirjallisille harrastuksilleen. Vuodesta 1893 aina kuolemaansa saakka Carstens toimi Turun ja Porin läänin viinapolttimoiden ylivalvojana.

Carstens oli näkemyksiltään ruotsinmielinen. Hän julkaisi ja toimitti Mikkelissä *St Michels Veckobladia* vuosina 1876–1877, toimi *Folkwännenin* julkaisijana vuosina 1886–1889 ja sen päätoimittajana vuosina 1887–1890.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Pehr Karl Fredrik Konstantin Carstens *Ylioppilasmatrikkeli 1640–1852*. Viitattu 16.2.2020.
2. 1 2 3  Dödsfall.  *Hufvudstadsbladet*, 27.9.1909, s. 3. Artikkelin verkkoversio.
3. 1 2  Kuollut.  *Mikkelin Sanomat*, 31.7.1909, s. 3. Artikkelin verkkoversio.
4. ↑  Eftermäle.  *Nya Pressen*, 3.8.1909, s. 4. Artikkelin verkkoversio.
5. ↑  *Katalog öfver den svenska literaturen i Finland samt därstädes utkomna arbeten på främmande språk 1886-1890*, s. 171. Helsingfors: Skrifter utgifna af Svenska Literatursällskapet i Finland XXI, 1892. Teoksen verkkoversio.
6. ↑  Tidningarna.  *Typografbladet*, 3/1893, s. 19. Artikkelin verkkoversio.
**Berndt Otto Nymalm** (8. helmikuuta 1819 Kurkijoki – 17. kesäkuuta 1887 Helsinki) oli suomalainen maanmittari, joka toimi Maanmittauslaitoksen eli Maanmittauksen ylihallituksen ylijohtajana.

Nymalmin vanhemmat olivat lääninkanslisti Henrik Johan Nymalm ja Maria Lovisa Fagerström ja puoliso vuodesta 1848 Teresia Elisabet Lindh (k. 1882). Nymalm opiskeli Viipurin piirikoulussa ja Viipurin lukiossa 1833–1835, minkä jälkeen hän oli maanmittausoppilaana. Ylioppilas hänestä tuli Helsingissä toukokuussa 1839. Nymalm oli maanmittausauskultantti kesäkuusta 1843, varamaanmittarin arvon hän sai 1846. Hän toimi varamaanmittarina Viipurin läänissä vuodesta 1847 ja vakinaisena komissiomaanmittarina vuodesta 1852. Nymalm oli Maanmittauksen ja metsänhoitolaitoksen ylihallituksen eli Maanmittauslaitoksen insinööri vuonna 1856 ja Viipurin läänin lääninmaanmittari samasta vuodesta sekä maanmittaustöiden tarkastaja vuodesta 1865. Maanmittauksen ylihallituksen ylitirehtööri hänestä tuli 1872. Nymalm sai valtioneuvoksen arvon 1876 ja todellisen valtioneuvoksen arvon 1886.

Lähteet
-------

1. 1 2  Yrjö Kotivuori, Ylioppilasmatrikkeli 1640–1852: Berndt Otto Nymalm. Verkkojulkaisu 2005. (Viitattu 24.5.2020)


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Ylioppilasmatrikkeli 1640–1852

 |

 |
**Carl (Karl) Edvard Stjernvall** (30. toukokuuta 1797 Norrköping, Ruotsi – 26. huhtikuuta 1873 Helsinki) oli suomalainen virkamies, joka toimi Yleisen revisionioikeuden vt. ylikomissaarina.

Stjernvallin vanhemmat olivat Uudenmaan ja Hämeen läänin maaherra, majuri Gustaf Fredrik Stjernvall ja Fredrika Charlotta von Yhlen. Hän tuli ylioppilaaksi Turussa joulukuussa 1814 ja suoritti tuomarintutkinnon 1818, jolloin hän oli myös Turun hovioikeuden auskultantti. Varatuomarin arvon hän sai 1826 ja esittelijäsihteerin 1841. Stjernvall oli senaatin oikeusosaston ylimääräinen kopisti vuodesta 1819, Turun hovioikeuden ylimääräinen notaari 1821, senaatin kansliatoimituskunnan kopisti 1822, prokuraattorintoimituskunnan kopisti 1823, kamaritoimituskunnan kanslisti vuodesta 1826, kirkollistoimituskunnan protokollasihteeri vuodesta 1834 ja kamaritoimituskunnan protokollasihteeri vuodesta 1838. Tämän toimituskunnan esittelijäsihteerinä hän toimi 1858–1867 ja Yleisen revisionioikeuden vt. ylikomissaarina 1866–1869.

Stjernvall sai valtioneuvoksen arvon 1869. Hän oli valtiopäivämies 1867 ja 1872.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Yrjö Kotivuori, Ylioppilasmatrikkeli 1640–1852: Karl Edvard Stjernvall. Verkkojulkaisu 2005. Viitattu 25.5.2020.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Ylioppilasmatrikkeli 1640–1852

 |

 |
**Karl (Carl) Efraim (Ephraim) Carpelan** (11. elokuuta 1732 Raisio – 29. maaliskuuta 1819 Rymättylä) oli suomalainen vapaaherra, sotilas ja valtiopäivämies.

Carpelanin vanhemmat olivat ratsumestari Maximilian Carpelan ja Helena Eleonora Lilliegren ja puoliso vuodesta 1773 Katarina Sofia Strengberg (k. 1826). Carpelanin arvellaan olleen ylioppilas Turussa, vaikka häntä ei mainita Turun akatemian lähteissä. Hän oli vapaaehtoinen Pohjanmaan jalkaväkirykmentissä 1749, majoittaja, lippumies ja kersantti 1750, alivänrikki 1752 ja aliadjutantti 1758. Vänrikki Västerbottenin rykmentissä hän oli 1758, luutnantti 1760, alikapteeni 1761 ja rykmentinmajoitusmestari 1767. Vapaaherraksi Carpelan tuli 1771. Hän oli armeijan eläkekassan johtaja 1772–1788, 1-kapteeni 1773 ja armeijanmajuri 1774. Majuriksi Pohjanmaan jalkaväkirykmenttiin hän tuli 1776, sai siirron leskikuningattaren henkirykmenttiin 1778 ja erosi samana vuonna sotapalveluksesta everstiluutnanttina. Varamaaherra Uumajassa Carpelan oli 1782 ja Savon ja Karjalan läänin vt. maaherra 1790. Hän omisti muun muassa Maskun Odensaaren tilan ja kartanon Rymättylän Pakinaisissa. Valtiopäivämies Ruotsin säätyvaltiopäivillä hän oli 1765–1766, 1769–1770 ja 1771–1772. Carpelan oli myös edustaja aatelissäädyssä Porvoon valtiopäivillä 1809.

Maaherra, kenraalimajuri, vapaaherra Simon Vilhelm Carpelan ja maaherra, kenraaliluutnantti, vapaaherra Johan Fredrik Carpelan olivat Karl Efraim Carpelanin veljiä.

Lähteet
-------

1. 1 2  Yrjö Kotivuori, Ylioppilasmatrikkeli 1640–1852: Karl Efraim Carpelan. Verkkojulkaisu 2005. Viitattu 26.12.2020


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Ylioppilasmatrikkeli 1640–1852

 |

 |
**Knut Alfred Stadius** (23. tammikuuta 1840 Sortavala – 10. syyskuuta 1900 Helsinki) oli suomalainen virkamies, joka toimi Yleisen revisionioikeuden ylikomissaarina.

Stadiuksen vanhemmat olivat kihlakunnan tuomari Otto Gustaf Stadius ja Johanna Helena Lovisa Tawaststjerna ja puoliso vuodesta 1866 Julia Tavaststjerna. Kirjailija, kansanopiston johtaja ja raittiusmies Uno Stadius oli heidän poikansa. Knut Alfred Stadiuksen ylioppilastodistuksen allekirjoitti Arvid Frithiof Nordqvist, tuomarintutkinnon hän suoritti 1861 ja sai varatuomarin arvon 1864. Stadius toimi senaatin esittelijäsihteerinä useissa eri toimituskunnissa 1885–1897 ja Yleisen revisionioikeuden ylijohtajana vuodesta 1897 kuolemaansa saakka. Valtioneuvoksen arvon hän sai vuonna 1896.

Lähteet
-------

1. 1 2  Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899: Knut Alfred Stadius. Verkkojulkaisu 2005. (Viitattu 28.5.2020)


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899

 |

 |
**Pehr Emil af Forselles** (5. joulukuuta 1840 Elimäki – 21. heinäkuuta 1914 Helsinki) oli suomalainen virka- ja valtiopäivämies.

Af Forsellesin vanhemmat olivat kamarijunkkari Pehr af Forselles ja Sofia Wilhelmina Taube ja puoliso vuodesta Hedvig Maria Lovisa Etholén, vara-amiraali Arvid Adolf Etholénin tytär. Af Forselles oli tilanomistaja Elimäellä 1861–1883 ja yliopiston konsistorinnotaari 1889–1914 sekä samalla yliopiston taloudenhoitaja 1890–1907. Hän sai sotakamreerin arvon 1898. Af Forselles oli aatelissäädyssä edustaja valtiopäivillä 1863–1864, 1867, 1877–1878, 1882, 1885, 1888, 1891, 1894, 1899 ja 1900.

Pankkivirkailija, valtiopäivämies Pehr Adolf Alf af Forselles oli Pehr Emil af Forsellesin poika.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899: Af Forselles Pehr Emil Viitattu 11.4.2021.
2. 1 2  *Helsingin yliopisto: opettajat ja virkamiehet vuodesta 1828. 1, A - K / Tor Carpelan ja L. O. Th. Tudeer.*, s. 238. Pehr Emil af Forselles. Tuntematon, 1925. Kansalliskirjasto (viitattu 11.04.2021).
3. ↑  Förteckning öfver Finlands till landtdagen i Helsingfors år 1894 församlade Ridderskap och Adel. Protokoll förda hos Finlands Ridderskap och Adel vid Landtdagen 1894. Tredje delen. Helsingfors: Helsingfors Central-Tryckeri, 1895, ss. 1537-1544.
4. ↑  Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899: Af Forselles Pehr Adolf Viitattu 10.5.2021.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899

 |

 |
**Karl August Erik (Erkki) Almberg** (18. heinäkuuta 1846 Rauman maalaiskunta – 22. elokuuta 1937 Vaasa) oli suomalainen lyseon lehtori, professori ja kirjailija.

Almbergin vanhemmat olivat nimismies Frans August Almberg ja Fredrika Wilhelmina Hjerpe. Hän pääsi ylioppilaaksi Turun lukiosta 1863 ja opiskeli Helsingin yliopistossa valmistuen filosofian kandidaatiksi 1870 ja maisteriksi 1873. 

Almberg oli aluksi latinankielen v.t. kollegana ja apulaislehtorina Turun ruotsalaisessa lyseossa 1872–1876. Almberg toimi Vaasan lyseon latinan kielen lehtorina vuosina 1877–1926 ja hän oli samanaikaisesti Vaasan ruotsalaisen lyseon kreikankielen opettajana 1896–1916 ja Vaasan ruotsalaisen lyseon rehtorina 1884–1895. Almberg sai professorin arvon 1920. Almberg toimi myös sanomalehtimiehenä. Hän oli Suomettaren toimituksen jäsenenä 1869–1871 sekä Sanomia Turusta-lehden päätoimittajana 1873–1875. Vaasassa asuessaan Almberg oli 1878–1881 ilmestyneen *Vaasan Sanomat*-lehden yksi perustaja ja päätoimittaja. Lehti oli Etelä-Pohjanmaan ensimmäinen suomenkielinen sanomalehti.

Almberg oli naimisissa vuodesta 1883 kansakoulunopettaja Laura Heleniuksen kanssa.

Teoksia
-------

* *Muistelmia Turun kimnaasista 1860–1863*.

Nimimerkillä *K. A. A.* :

* *Wiron maasta*. Penni-kirjasto Suomen kansalle 4. Stolpe, Helsinki 1867
* *Mathias Alexander Castrén*. Penni-kirjasto Suomen kansalle 6. Länsisuomalais-osakunta, Helsinki 1875

Suomennoksia
------------

* Bernhard Severin Ingemann : *Waldemar Seier : historiallinen romaani*. Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, Helsinki 1872

Lähteet
-------

* Erkki Almberg SKS:n kirjailijamatrikkelissa (toimimaton linkki)
* Ilmari Peitsalo : Helenius - Kangasalan suku, taulu 27, Genos 31(1960), s. 65-81 (Arkistoitu – Internet Archive)

1. 1 2 3 4  Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899
2. 1 2 3  90 vuotta, Aamulehti, 18.07.1936, nro 191, s. 4, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
3. 1 2 3  Prof. Erkki Almberg, Helsingin Sanomat, 18.07.1936, nro 190, s. 3, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899

 |

 |
**Axel Robert von Bonsdorff** (17. syyskuuta 1869 Kangasala – 14. joulukuuta 1945 Helsinki) oli suomalainen lääkäri, joka toimi Nummelan parantolan ylilääkärinä sen perustamisesta 1903 alkaen. 

Von Bonsdorffin vanhemmat olivat piirilääkäri Karl Edvard von Bonsdorff ja Hilda Fredrika Dahl. Von Bonsdorff valmistui ylioppilastutkinnon suoritettuaan filosofian maisteriksi 1890 ja lääketieteen lisensiaatiksi 1896, lääketieteen ja kirurgian tohtoriksi hän väitteli 1913. Von Bonsdorff oli merkittävä henkilö taistelussa tuberkuloosia vastaan Suomessa. Hän oli Helsingin yliopiston dosentti 1925–1929, ja hän sai professorin arvonimen 1928. Von Bonsdorffin puoliso vuodesta 1897 oli taiteilija Anna Matilda Bremer; heillä oli ottolapsi Robert von Bonsdorff (s. 1907).

Von Bonsdorff oli aatelissäädyn edustaja valtiopäivillä 1899.

Lähteet
-------

1. 1 2  Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899: Von Bonsdorff Axel Robert Viitattu 30.4.2021.
2. ↑  *Otavan Iso tietosanakirja*, osa 1, p. 1362. Otava 1967.
3. ↑  Kirpilä, Juhani – Motti, Sisko – Oksa, Anna-Marja (toim.): *Suomen lääkärit 1962*, s. 55. Helsinki: Suomen Lääkäriliitto, 1963.
4. ↑  *Förteckning öfver Finlands till urtima landtdagen i Helsingfors år 1899 församlade Ridderskap och Adel: Protokoll fördt hos Finlands Ridderskap och Adel vid Urtima Landtdagen 1899*, s. 207–215. Helsingfors: Helsingfors Centraltryckeri, 1899

Aiheesta muualla
----------------

* Bonsdorff, Axel von hakuteoksessa *Uppslagsverket Finland* (2012). (ruotsiksi)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Uppslagsverket Finland
* Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899

 |

 |
**Anders Ludvig Wendelin** (18. tammikuuta 1820 Vaasa – 25. elokuuta 1884 Lappeenranta) oli suomalainen lääkäri ja Helsingin yliopiston sukupuoli- ja ihotautiopin ylimääräinen professori.

Wendelinin vanhemmat olivat kristiinankaupunkilainen kauppias, raatimies ja kauppaneuvos Simon Anders Wendelin ja Margareta Katarina Hellman. Hän kävi Vaasan triviaalikoulua ja pääsi ylioppilaaksi yksityistodistuksella Helsingissä 1838. Wendelin valmistui Helsingin yliopistosta filosofian kandidaatiksi ja maisteriksi 1847, lääketieteen kandidaatiksi 1850, lääketieteen lisensiaatiksi 1853 ja lääketieteen tohtoriksi 1860. Wendelin teki opintomatkan Saksaan ja Ranskaan 1856–1858.

Wendelin oli Helsingin yleisen sairaalan vt. lääkemääräysten antajana 1852–1853, Porin piirin vt. piirilääkärinä vuodesta 1853, Turun vankilanlääkärinä vuodesta 1854, Helsingin yleisen sairaalan lääkemääräysten antajana vuodesta 1855 ja sairaalan sukupuolitautien osaston esimiehenä vuodesta 1861. Hän sai professorin arvonimen 1866 ja hän toimi Suomen Lääkäriseuran puheenjohtajana 1871. Aleksanterin (Helsingin) yliopiston sukupuoli- ja ihotautiopin ylimääräisenä professorina Wendelin toimi 1874–1881. Wendelin sai professorin arvonimen 1865. 

Wendelin oli naimisissa vuodesta 1876 Helena Lovisa Olanderin (1846–1886) kanssa. Wendelinin veljiä olivat kauppaneuvos, laivanvarustaja Otto Wendelin ja taiteilija Ernst Vilhelm Wendelin.

Julkaisuja
----------

* *Om orsakerna till acut inflammation uti bukens serösa hinna: akademisk afhandling, hvilken med den vidterfarna medicinska fakultetens vid kejserliga Alexanders-universitetet i Finland tillstånd, för licentiatgrad i de medicinska vetenskaperna till offentlig granskning framställes, uti kliniska auditorium den 26 maj 1853 p. v. t. f. m*, Helsingin yliopiston väitöskirja. Helsingfors 1853

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Yrjö Kotivuori, Ylioppilasmatrikkeli 1640–1852: Anders Ludvig Wendelin. Verkkojulkaisu 2005. Luettu 13.7.2020.
2. 1 2 3 4  Helsingin yliopiston opettaja- ja virkamiesluettelot > Opettaja- ja virkamiesluettelo 1640-1917 > P-Ö (Arkistoitu – Internet Archive)


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa

 |

 |
**Jacob Reinhold de Pont** (**Depong**), 18. syyskuuta 1717 Uppsala – 4. toukokuuta 1788 Somero) oli suomalainen kartanonomistaja ja Åvikin lasitehtaan perustaja.

De Pontin vanhemmat olivat Karjalan rakuunarykmentin majuri Mårten Depong (de Pont, k. 1750) ja Anna Sofia Ritz. De Pontin isänpuoleinen suku oli perimätiedon mukaan kotoisin Ranskasta, josta he olivat paenneet hugenottisotien aikana. Suvun ensimmäinen tunnettu Suomessa ollut edustaja oli Viipurissa 1680-luvulla asunut satulaseppä Anders Dupont. De Pont pääsi ylioppilaaksi Turussa 1734 tai 1735 ja opiskeli Turun akatemiassa. Hänestä tuli sotakollegion kanslisti 1738 ja eräiden muiden tehtävien jälkeen hän toimi siellä notaarina 1743–1748. 

De Pont perusti Somerolle Sillanpään kylään Åvikin lasitehtaan vuonna 1748. Tehtaan perustamista ohjasivat saksalaiset lasinpuhaltajamesterit Johan Thomas Fromm ja Enewald Waltzer, ja lasin valmistus alkoi syyskuussa 1748. Vuonna 1754 de Pont osti kolmen kilometrin päässä lasitehtaasta sijainneen Lahden kartanon ja asettui sinne asumaan. Vuonna 1757 tehtaan osakkaiksi tulivat turkulaiset kauppiaat Jacob Bremer ja Johan Jacob Kijk. He ottivat vastuulleen tehtaan tarvitsemien raaka-aineiden hankinnan ja valmiiden tuotteiden markkinoinnin, joten de Pont saattoi keskittyä tehtaan johtamiseen. 1760-luvun alussa osakkaat rakensivat Turun läänin Koskelle myös hienoteräisen vientivesisahan. Åvikin lasitehdas oli kolmen vuosikymmenen ajan Suomen ainoa lasitehdas ja sen toiminta laajeni niin, että 1760-luvulla valmistui toinen ja vuonna 1777 kolmas lasihytti. Tehtaan valmistamaa ikkunalasia vietiin myös Ruotsiin. Kijk luopui osakkuudestaan jo 1762, minkä jälkeen de Pont ja Bremer olivat tehtaan ainoat osakkaat. De Pont sai tirehtöörin arvonimen 1758. 

De Pont oli naimisissa vuodesta 1749 Katarina Elisabet Ahlgrenin (k. 1793) tämän toisessa avioliitossa. Heidän poikansa majuri Jacob Wilhelm de Pont perusti Nuutajärven lasitehtaan 1794.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Biografiskt lexikon för Finland
2. 1 2 3 4  Yrjö Kotivuori, Ylioppilasmatrikkeli 1640–1852: Jakob Reinhold de Pont. Verkkojulkaisu 2005. Luettu 4.8.2018.

Aiheesta muualla
----------------

* / Jacob Reinhold de Pont *Kansallisbiografia-verkkojulkaisu (maksullinen)*. Helsinki:  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Kansallisbiografia
* Biografiskt Lexikon
* Biografiasampo

 |

 |
**Alcides Olsoni** (13. kesäkuuta 1855 Juva – 20. heinäkuuta 1914 Iisalmi) oli suomalainen juristi ja Iisalmen pormestari.

Olsonin vanhemmat olivat kruununvouti Herman Eligius Olsoni (1823–1889) ja Rosalie Elisabet Nordström (1834–1911). Hän pääsi ylioppilaaksi Viipurin lyseosta 1876 ja suoritti oikeustutkinnon Helsingin yliopistossa 1886. Olsoni sai varatuomarin arvon 1889.

Olsoni oli Iisalmen pormestarina 1894–1914.

Alcides Olsoni oli naimisissa vuodesta 1888 oopperalaulajatar, musiikkipedagogi Emma Helena Conradin (1859–1920) kanssa. Olsoni on haudattu Nuijamaan hautausmaalle Lappeenrannassa.*tarvitaan parempi lähde*

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899
2. 1 2  Säätyläisiä Nuijamaalla, Olsoni, Nordström, Rosell ym. Suku Forum 1.12.2011
3. ↑  Alcides Olsoni, Salmetar, 21.07.1914, nro 78, s. 2, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
4. ↑  Alcides Olsonin hautakivi Nuijamaan hautausmaalla, Suomen Sukututkimusseura (Arkistoitu – Internet Archive)

Aiheesta muualla
----------------

* Pormestari Alcides Olsoni, Daniel Nyblinin valokuva vuodelta 1877, Museoviraston kuvakokoelmat
* Näyttelijätär, neiti Emma Helena Conradi, Daniel Nyblinin valokuva vuodelta 1877, Museoviraston kuvakokoelmat

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899

 |

 |
**Eynar Thesleff** (13. joulukuuta 1867 Lempäälä – 7. joulukuuta 1927 Helsinki) oli suomalainen juristi, oikeusneuvos ja valtiopäivämies. 

Eynar Thesleffin vanhemmat olivat insinöörikapteeni, ylitirehtööri Alexander August Thesleff ja Emilia Mathilda (Lilli) Sanmark ja puoliso vuodesta 1894 Aina Lagerstam (k. 1954). Thesleff tuli ylioppilaaksi 1885 Kuopion lyseosta ja valmistui filosofian kandidaatiksi 1888 ja molempien oikeuksien kandidaatiksi 1894. Varatuomarin arvon hän sai 1896. Thesleff toimi tie- ja vesirakennushallituksen kanslistina 1900–1907, senaatin oikeusosaston kanslistina 1907–1912, protokollasihteerinä 1912–1918 ja esittelijäsihteerinä 1918. Korkeimman oikeuden vanhempi oikeussihteeri hänestä tuli 1918, apujäsen hän oli 1923–1925 ja oikeusneuvos 1925–1927. Thesleff oli aatelissäädyssä sukunsa edustaja valtiopäivillä 1897, 1900, 1904–1905 ja 1905–1906. Perustuslakivaliokunnan sihteerinä Thesleff toimi valtiopäivillä 1910, 1912, 1913, 1914 ja 1918. Ritarihuoneen sihteeri hän oli vuonna 1919.

Lähteet
-------

1. ↑  *Aikalaiskirja. Henkilötietoja nykypolven suomalaisista*, s. 465-466. Helsinki: Tietosanakirja-Osakeyhtiö, 1920.
2. 1 2  Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899 Viitattu 3.11.2018.
3. ↑  Kuka kukin oli Viitattu 3.11.2018.
**Elias August Tunkelo**, ent. **Ekman-Isotalo** (26. syyskuuta 1846 Längelmäki – 8. joulukuuta 1915 Längelmäki) oli suomalainen maanviljelijä ja valtiopäivämies.

Tunkelo oli Isotalo-nimisen ratsutilan omistaja Längelmäellä. Hän oli kunnallismies, joka toimi muun muassa kuntakokousten puheenjohtajana, samoin kuin paikallisen säästöpankin perustajia ja pankin hallituksen jäsen aina kuolemaansa saakka. Längelmäen kunnan edustajana Tunkelo oli mukana suuren adressin lähetystössä 1899. Tunkelolla oli kuusi lasta, mukaan lukien professori E. A. Tunkelo ja pappi Juho Heikki Tunkelo.

Tunkelo edusti Jämsän tuomiokuntaa talonpoikaissäädyssä valtiopäivillä 1882, 1904–1905 ja 1905–1906. Hän oli ensiksi mainituilla yleisen valitusvaliokunnan ja kahdella viimeksi mainitulla valtiovarainvaliokunnan jäsen. Valtiopäivillä hän osallistui useisiin anomuksiin, jotka koskivat muun muassa kruunun metsätorppia, rautatieyhteyksiä, naisten äänioikeutta ja kouluasioita.

Lähteet
-------

1. 1 2  Kuollut. E. A. Tunkelo. *Kotimaa*, 10.12.1915, no. 97D, s. 1.
2. 1 2  Viljo Hytönen: *Talonpoikaissäädyn historia. II Osa: Säädyn jäsenet, sihteerit ja tulkit*, s. 48. Helsinki: Otava, 1926.
3. ↑  Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899: Ekman (Tunkelo) Emil Aukusti. Viitattu 24.1.2021.
4. ↑  EKMAN (→ TUNKELO) Johan Henrik (Juho Heikki). *Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899*. Helsingin yliopiston verkkojulkaisu.   Viitattu 24.1.2021.
**Gustaf Väinö (Wäinö) Levander** (6. kesäkuuta 1864 Loviisa – 13. marraskuuta 1935 Käkisalmi) oli suomalainen lääkäri ja suomentaja.

Henkilöhistoria
---------------

Levanderin vanhemmat olivat filosofian maisteri, kollega Karl Gustaf Levander ja Zulima Kristina von Pfaler. Hänen puolisonsa vuodesta 1887 oli Anni Canth, Minna Canthin ja Johan Ferdinand Canthin tytär. Ylioppilaaksi Levander tuli Kuopion lyseosta 1884 ja valmistui filosofian maisteriksi 1887 ja lääketieteen lisensiaatiksi 1893. Hän toimi piirilääkärinä Käkisalmessa 1904–1928. Uransa alkuvaiheessa Levander työskenteli lääkärinä Karttulassa, Vesannolla ja Kuopiossa. Rannikkotykistörykmentti 3:n lääkärinä Levander toimi 1920–1932. Hän oli Käkisalmen valtuuston jäsen 1907–1917 ja toimi valtuuston puheenjohtajana neljä vuotta. *Terveydenhoitolehden* toimitussihteerinäkin työskennellyt Levander suomensi useita geologian, eläintieteen ja terveydenhoidon teoksia.

Kirjallinen tuotanto
--------------------

### Suomennoksia

Levanderin suomentamia teoksia ovat muun muassa:

* *Mineralogia* (Törnebom)
* *Petrografia*, A. J. Warénin kanssa
* *Kansantajuinen geologia* (Erdmann)
* *Zoologiaa kansalaisille* (Aukusti Juhana Mela), osittain
* *Oppikirja kätilöille* (Heinricus)
* *Lyhyt terveysoppi naisille* (Hovstein)
* *Lyhyet terveys- ja sairaanhoito-opin perusteet* (Bergstedt)
* *Syömisen taito*, *Uusi ihminen* ja *Elämän manna* (Bramsen)

### Toimitustöitä

* *Kodin lääkärikirja*, Max Oker-Blomin kanssa

Lähteet
-------

1. 1 2  Ylioppilasmatrikkeli 1853-1899. (Viitattu 18.9.2018)
2. 1 2 3  *Kuka kukin on 1909. Julkisuudessa esiintyvien kansalaisten elämäkertoja*, s. 194. Helsinki: Kustannusosakeyhtiö Kansa, 1908.
3. ↑  Kuolleita. *Helsingin Sanomat*, 16.11.1935, s. 7.
**Einar August Kalm** (13. syyskuuta 1858 Oulu – 18. huhtikuuta 1928 Tornio) oli suomalainen lääkäri ja valtiopäivämies. 

Kalmin vanhemmat olivat lehtori Johan Mathias Kalm ja Emma Kristina Lovisa Linsén. Hänen ensimmäinen puolisonsa vuodesta 1891 oli Fredrika Evelina Westergren, o.s. Kurt (k. 1907) ja toinen vuodesta 1911 Alma Gustava Strömberg. Kalm tuli ylioppilaaksi Oulun lyseosta 1878 ja valmistui filosofian maisteriksi 1882 ja lääketieteen lisensiaatiksi 1889. Hän toimi valmistuttuaan lääkärinä Torniossa. Tornion kaupungin edustaja porvarissäädyssä Kalm oli valtiopäivillä 1904–1905 ja 1905–1906. Hän oli myös Tornion kaupunginvaltuuston jäsen vuodesta 1892 ja toimi sen puheenjohtajana kolmetoista vuotta.

Lähteet
-------

1. 1 2  Ylioppilasmatrikkeli 1853-1899. (Viitattu 16.9.2018)
2. ↑  Sigurd Nordenstreng: *Porvarissäädyn historia Suomen valtiopäivillä 1809–1906: Osa V*, s. 159. Helsinki: Otava, 1921.
3. ↑  *Kuka kukin on 1909. Julkisuudessa esiintyvien kansalaisten elämäkertoja*, s. 158. Helsinki: Kustannusosakeyhtiö Kansa, 1908.
4. ↑  *Aikalaiskirja. Henkilötietoja nykypolven suomalaisista*, s. 211. Helsinki: Tietosanakirja-Osakeyhtiö, 1920.
**Magnus Steen** (? – 24. elokuuta 1697 Turku) oli suomalainen professori, joka toimi Turun akatemian rehtorina.

Magnus Steenin vanhemmat olivat Helsingin kämnerinoikeuden esimies, raatimies Måns Eriksson Steen ja Elisabet Henriksdotter (Forssteen) ja puoliso vuodesta 1684 Barbara Pettersdotter Gers (k. 1697). Steen oli ylioppilas Turussa 1676 ja valmistui filosofian maisteriksi joulukuussa 1682. Hän oli ylimmän luokan stipendiaatti 1682–1685, papiksi hänet vihittiin Turun hiippakunnassa 1696. Steen toimi Uusmaalaisen osakunnan inspehtorina 1692–1695, Turun akatemian varasihteerinä 1682, 1. filosofian apulaisena ja akatemian sihteerinä 1684, ylimääräisenä filosofian professorina 1688 ja vakinaisena matematiikan professorina vuodesta 1692, ollen palkkapitäjänsä Liedon kirkkoherra vuodesta 1696. Akatemian rehtoriksi hänet oli nimitetty 1697–1698, mutta hänen kuoltuaan tehtävää hoiti sijaisrehtorina Lars Braun.

Lähteet
-------

1. 1 2  Yrjö Kotivuori, Ylioppilasmatrikkeli 1640–1852: Magnus Steen. Verkkojulkaisu 2005, Viitattu 2.8.2020.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Ylioppilasmatrikkeli 1640–1852

 |

 |
**Claes Leonard de la Chapelle** (19. maaliskuuta 1833 Helsinki – 14. heinäkuuta 1908 Helsinki) oli suomalainen vapaaherra, juristi ja valtiopäivämies. 

De la Chapellen vanhemmat olivat senaattori, vapaaherra Albrecht Fredrik Richard de la Chapelle ja Anna Charlotta Sacklén. Vapaaherra hänestä tuli isänsä kanssa 1856. De la Chapelle tuli ylioppilaaksi 1849 ja suoritti tuomarintutkinnon 1853, varatuomarin arvon hän sai 1856. Hänestä tuli Turun hovioikeuden ylimääräinen notaari 1854, kanslisti 1857, kirjaaja ja ylimääräinen viskaali 1859, notaari 1861, protonotaari 1865, apujäsen vuodesta 1865 vuoteen 1868, sihteeri ja asessori 1868 ja hovioikeudenneuvos vuodesta 1873 vuoteen 1888, jolloin hän erosi hovioikeuden palveluksesta. De la Chapelle oli aatelissäädyssä edustaja valtiopäivillä 1872, 1877–1878 ja 1882. Hän omisti Tenholassa Lindön tilan vuoteen 1903.

Claes Leonard de la Chapellen veljiä olivat senaattori Frans Richard de la Chapelle ja juristi, valtiopäivämies Karl Viktor de la Chapelle.

Lähteet
-------

1. 1 2  Yrjö Kotivuori, Ylioppilasmatrikkeli 1640–1852: Claes Leonard de la Chapelle. Verkkojulkaisu 2005. Viitattu 22.11.2020.
2. ↑  Yrjö Kotivuori, Ylioppilasmatrikkeli 1640–1852: Albrekt Fredrik Richard de la Chapelle. Verkkojulkaisu 2005. Viitattu 22.11.2020.
**Emerik Filibert Rainer Vuorio**, sukunimi vuoteen 1877 *Forsberg* (14. syyskuuta 1856 Leppävirta – 8. huhtikuuta 1916 Helsinki) oli suomalainen varatuomari, hovineuvos ja Metsähallituksen kamreeri. Hän oli tunnettu myös tenorilaulajana.

Vuorion vanhemmat olivat nimismies Karl Wilhelm Forsberg ja Johanna Karolina Ehnberg. Hän pääsi ylioppilaaksi 1875 Helsingin ruotsalaisen normaalilyseon suomalaiselta osastolta ja suoritti Helsingin yliopistossa yleisen oikeustutkinnon 1881. Vuorio sai varatuomarin arvon 1884.

Vuorio oli aluksi kanslistina yleisten rakennusten ylihallituksessa ja sitten Suomen senaatin talousosastolla ylimääräisenä kopistina 1884 ja senaatin oikeusosastolla ylimääräisenä kopistina 1884–1890. Hän oli Metsähallituksen kamreerina vuodesta 1890 alkaen ja hän sai hovineuvoksen arvon 1907. Vuorio toimi myös Helsingin kaupungin terveydenhuoltolautakunnan sihteerinä parinkymmenen vuoden ajan. Rainer Vuorio kuoli huhtikuussa 1916 59-vuotiaana keuhkokuumeeseen.

Vuorio oli opiskeluvuosistaan lähtien Muntra Musikanter-mieskuoron jäsenenä ja hän esiintyi kuoron konserteissa solistina. Hän osallistui solistina kuoron Tukholmaan, Kööpenhaminaan, Pietariin ja Pariisiin tekemiin konserttimatkoihin ja herätti kaikkialla huomiota lauluesityksillään. Vuorio oli 1870-luvulla myös avustajana Suomalaisen Oopperan esityksissä ja esiintyi pienissä osissa solistina. Vuorio oli myös Thérèse Hahlin johtaman sekakuoron jäsenenä ja hän liittyi vielä vuonna 1915 edellisenä vuonna perustettuun Laulu-Miehet-mieskuoroon.

Rainer Vuorio oli naimisissa vuodesta 1890 Louise von Willebrandin (1866–1946) kanssa. Heidän poikansa asianajaja ja liikemies Rainer Vuorio (1901–1988) oli naimisissa kirjailija Anelma Vuorion, o.s. Kohonen kanssa ja he omistivat Hvitträskin ateljeekodin vuosina 1949-1968.

Lähteet
-------

1. ↑  Nimenmuutos, Finlands Allmänna Tidning, 08.03.1877, nro 56, s. 3, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
2. 1 2  Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899
3. 1 2 3 4  Kuolleita, Uusi Suometar, 09.04.1916, nro 97, s. 7, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
4. 1 2 3 4  Rainer Vuorio, Helsingin Sanomat, 09.04.1916, nro 98 A, s. 7, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
5. 1 2 3  Rainer Vuorio, Metsätaloudellinen aikakauskirja, 01.05.1916, nro 5, s. 28, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
6. 1 2 3 4  Geni.com : Emerik Filibert Rainer Vuorio (Forsberg)
7. ↑  Heikki Klemetti : M. M:n Pariisin-matka. 50-vuotismuisto, Uusi Suomi, 18.06.1939, nro 161, s. 15, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
8. ↑  Geni.com : Erik Rainer Johannes Vuorio


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899

 |

 |
**Oskar Aleksander Nero** (14. helmikuuta 1873 Turku – 5. huhtikuuta 1937 Rauma) oli suomalainen insinööri, joka toimi Rauman ensimmäisenä kaupunginjohtajana.

Oskar Neron vanhemmat olivat vaihdemies Antti Kustaa Nero ja Josefina Heikintytär. Hän pääsi ylioppilaaksi Turun lyseosta 1893 ja suoritti insinööritutkinnon Polyteknillisessä opistossa 1899.

Nero johti rautatierakennustöitä eri rataosilla aina vuoteen 1915 saakka. Hän oli sitten kaupungininsinöörinä Hämeenlinnassa 1915–1917, Lappeenrannassa 1917, Porissa 1917–1918 sekä Jyväskylässä 1918–1923. Tämän jälkeen Nero oli Raumalla kaupungininsinöörinä vuodesta 1923 alkaen. Hänet valittiin myös kaupunginjohtajaksi vuonna 1929. Vuodesta 1935 lähtien hän hoiti pelkästään kaupunginjohtajan tehtäviä. Neron toimikaudella käynnistettiin Rauman sataman mittavat laajennustyöt ja perustettiin Raumalle vesijohto- ja viemärilaitos. Oskar Nero kuoli huhtikuun alussa 1937 lyhyen sairauden jälkeen.

Kaupungininsinöörinä toimineen Oskar Neron mukaan on nimetty Jyväskylässä Harjulla sijaitsevat vuonna 1925 valmistuneet kiviportaat, Neron portaat. Neron kerrotaan edelleen kummittelevan Rauman kaupungintalon vanhassa osassa ja eritoten sen tornissa.

Oskar Nero oli naimisissa vuodesta 1907 Aino Maria Wahlströmin kanssa.

Lähteet
-------

1. ↑  Oskar Neron hautakivi Rauman vanhalla hautausmaalla, Suomen Sukututkimusseura. Hautakirjoituksia ja hautakuvia (Arkistoitu – Internet Archive)
2. 1 2 3  Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899
3. 1 2  Oskar Nero, Länsi-Suomi, 06.04.1937, nro 77, s. 2, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
4. ↑  Jyväskylän keskustassa Harjulla sijaitsevat vuonna 1925 valmistuneet Neron portaat peruskorjattiin 2011 - portaat saivat aikanaan nimensä kaupungininsinöörin Oskar Neron mukaan, Kivirock 18.9.2011
5. ↑  Rauma-opas vinkkaa: Muistatko, että kaupungintalon ja Kanalin välissä sai autoilla vielä 90-luvun alussa?, Raumalainen 20.9.2019
6. ↑  Pelottaako? Näissä neljässä talossa kummittelee, Raumalainen 31.10.2015
**Karl Viktor Hjalmar af Forselles** (28. elokuuta 1830 Elimäki – 11. tammikuuta 1881 Helsinki) oli suomalainen juristi ja valtiopäivämies. 

Af Forsellesin vanhemmat olivat tilanomistaja, majuri Fredrik Johan Ulrik af Forselles ja Ulrika Charlotta Möllersvärd. Hän oli kadetti Haminan kadettikoulussa 1841–1845, tuli ylioppilaaksi 1848 ja suoritti tuomarintutkinnon 1854. Varatuomarin arvon af Forselles sai 1858. Valmistuttuaan hänestä tuli Turun hovioikeuden ylimääräinen notaari 1854 ja sitten senaatin oikeusosaston ylimääräinen kopisti 1855, senaatin prokuraattorintoimituskunnan kopisti 1860 ja kanslisti 1861–1879. Af Forselles oli aatelissäädyssä edustaja valtiopäivillä 1863–1864, 1867, 1872 ja 1877–1878.

Kenraali, senaattori Edvard Gustaf af Forselles ja everstiluutnantti, metsähallituksen pääjohtaja Alexander af Forselles olivat Karl Viktor Hjalmar af Forsellesin veljiä.

Lähteet
-------

1. 1 2  Yrjö Kotivuori, Ylioppilasmatrikkeli 1640–1852: Karl Viktor Hjalmar af Forselles. Verkkojulkaisu 2005. Viitattu 25.11.2020.
2. 1 2  Adelswapen-Wiki: Adliga ätten af Forselles nr 2018, taulu 5. Viitattu 25.11.2020.
**Yalova** on kaupunki ja piirikunta Luoteis-Turkissa Marmaranmeren itärannalla. Se on Yalovan maakunnan pääkaupunki. Vuonna 2020 Yalovan piirikunnan asukasluku oli 149 330.

Maantiede
---------

Yalova mereltäpäin.
Yalova sijaitsee Marmaranmeren rannikolla Gemlikinlahden ja Izmitinlahden välissä Armutlun niemimaan pohjoisosassa. Yalova on kuulunut vuodesta 1995 Yalovan maakuntaan, jossa se muodostaa oman piirikuntansa.

Historia
--------

Vuoden 1999 maanjäristyksen muistomerkki.
Antiikin aikana nykyisen Yalovan alue oli osa Bithynia ja Rooma valloitti sen vuonna 74 eaa. Paikalla oli kuumista lähteistä vettä saava kylpylä, Asklepioksen pyhättö, sekä Drapenon ja Pitipolis-nimiset siirtokunnatedelleen. Keisari Konstantinus perusti paikalle äidinsä mukaan niimeämänsä Helenapoliksen kaupungin, joka kasvoi reitillä Konstantinopolita Nikeaan. Ensimmäisellä ristiretkellä kohti Helenapolista vetäytyvät ristiretkeläiset kärsivät suuren tappion seldžukeille. Osmanit valtasivat kaupungin vuonna 1307. Valtausta johti Yalwačoghlu-niminen sotapäällikkö, jonka mukaan kaupunki sai uuden nimen Yalakabad, joka sittemmin edelleen lyheni nykyiseen muotoonsa Yalova.

Yalova kuului vuoteen 1867 saakka Hüdavendigârin eli Bursan maakuntaan. Sittemmin se liitettiin Istanbulin alaisuuteen. Vuonna 1888 Yalovan *nahiye* käsitti 27 kylää 2 426 asuntoa. Itse kaupungin asukasluku oli 1 025. Heistä 500 oli turkkilaisia muslimeja, 250 kreikkalaisia ortodokseja ja 275 gregoriaanisia armenialaisia. Vuonna 1930 perustettiin Istanbulin alainen Yalovan *ilçe*. Sen asukasluku oli vuonna 1950 kaupungissa 3 833 ja sen kylissä 18 422. Yalovan kaupunki on sittemmin kasvanut nopeasti. Se on vetänyt uusia asukkaita Istanbulin ja Bursan välisellä kulkureitillä. Sinne saapuu laivaliikennettä Turkin Euroopan puolelta. Kylpylät ja kuumat lähteet ovat tuoneet matkailijoita. Yalovasta tehtiin oma maakuntansa vuonna 1995.

17. elokuuta 1999 suuri maanjäristys tappoi yli 2 500 henkilöä Yalovan maakunnan alueella.

Väestö
------

Yalovan piirikunnan asukasluku oli Turkin tilastokeskuksen mukaan vuonna 2020 149 330. Vuonna 1990 vastaava lukema oli 65 823.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  P. J. Bearman, Th. Bianquis, C. E, Bosworth, E. van Donzel ja W. P. Heinrichs: *The Encyclopedia of Islam New Edition*, s. 267. Volume 11 W–Z. Leiden: Koninklijke Brill, 2002. ISBN 90 04 12756 9. (englanniksi)
2. ↑  Population of province/district centers, towns/villages and annual growth rate of population by provinces and districts, 2020 (xls) Turkish Statistical Institute. Viitattu 6.3.2021. (englanniksi) (turkiksi)
**Tokat** on kaupunki Turkissa. Se on Tokatin maakunnan pääkaupunki. Sen asukasluku oli vuonna 2013 arviolta 132 437.

Maantiede
---------

Paikallista katukuvaa.
Tokat sijaitsee Keski-Turkin pohjoisosassa tasangolla, jota reunustavat jyrkät kukkulat. Sen läpi virtaa Yeşiljoen sivuhaara.

Historia
--------

Ali paššan moskeija.
Varhaisimmat merkit ihmisasutuksesta alueelta ovat kalkoliittiselta kaudelta ja sittemmän Pontoksen kuningaskunnan yksi tärkeimmistä kaupungeista Comana Pontica sijaitsi noin 8 kilometriä kaakkoon nykyisestä Tokatista. Tokatin nimen alkuperästä on useampia eri tarinoita. Yhden version mukaan nimi on johdettu keisari Theodosius II:n äidin Aelia Eudoxian armeniankielisestä nimestä.

Nykyinen kaupunki on kuitenkin kehittynyt vasta turkkilaisten valloittajien saavuttua alueelle. Kaupunki rakentui laaksoon paikalle olleen linnan viereen. Kaupungista tuli danišmendien keskus ja sen ensimmäisen moskeijan rakennutti Danišmend Gazi vuonna 1074. Ajan kanssa kaupunkiin valmistui muita merkittäviä rakennuksia, kuten nykyisin museona toimiva Gök Medrese ja Yeşil Irmak-joen yli kulkeva kivinen kaarisilta.

Bayezid II liitti alueen Osmanien valtakuntaan vuonna 1392. Vuonna 1455 kaupungissa sanottiin olevan 2 888 perhettä ja heistä noin kolmannes oli kristittyjä. Ak Koyunlu-hallitsija Uzun Hazan hävitti kaupungin vuonna 1471, mutta se toipui seuraavien vuosisatojen aikana. Ali paššan moskeija valmistui 1572 ja kaupungin suurmoskeija rakennettiin uudelleen vuonna 1679. Tokatista oli tullut tärkeä kaupan keskus karavaanireitillä Istanbulista kohti Persiaa. Muita reittejä kulki pohjoiseen Sinopin satamaan ja lounaaseen Izmiriin.

Tokat alkoi taantua 1800-luvulla. Kehitys oli osaltaan osa valtakunnan yleistä kehitystä, mutta siihen vaikutti myös maanjäristys vuonna 1825. Vuonna 1883 siitä tuli kuitenkin uuden sancakin hallinnollinen keskus.

Talous
------

Gök Medrese.
Tokat tunnetaan etenkin kupariesineiden tuotannosta. Paikallisen teollisuuden muita tuotteita ovat esimerkiksi nahka sokeri. Sokerijuurikasta, sekä tupakkaa ja viljaa viljellään ympäröivällä seudulla. Lähistöllä on myös esiintymiä ruskohiiltä, antimonia ja marmoria.

Väestö
------

Tokatin asukasluku oli vuonna 2013 arviolta 132 437. Vuonna 2000 asukasluku oli 113 100.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Tokat Encyclopaedia Britannica. Viitattu 1.8.2020. (englanniksi)
2. 1 2 3 4  P. J. Bearman, TH. Bianquis, C. E. Bosworth, E. van Donzel ja W. P. Heinrichs: *The Encyclopaedia of Islam - New Edition*, s. 558-559. Volume T-U. Koninklijke Brill, Leiden, 2000. ISBN 9004112111. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Tokat** Wikimedia Commonsissa
Merzifonin Sofular-moskeija, rakennettu 1501.
Amasyan Merzifonin lentokenttä.
**Merzifon** on kaupunki ja piirikunta Amasyan maakunnassa Anatolian pohjoisosassa Turkissa.

Nimi
----

Kaupungin nimi on nykyturkiksi Merzifon. Nimestä on käytetty aiemmin erilaisia muotoja, kuten esim. Merzifūn, Mārsiwān ja Mersiwan. Tutkija Özhan Öztürkin mukaan kaupungin nimi juontuu rajaa tarkoittavan persiankielisen sanan *Mers* ja armeniankielisen kaupunkia tarkoittavan sanan *van* muodostamasta yhdyssanasta, joka tarkoittaisi rajakaupunkia.

Historia
--------

Alueella tehtyjen hautalöytöjen mukaan Merzifonin alueen varhaisin asutus sijoittuu 5000-luvulle eaa. Sitä pidetään Vezirköprün ohella mahdollisena sijaintipaikkana muinaiselle Phazemonin kaupungille, joskin esimerkiksi arkeologian professori Deniz Burcu Erciyasin mukaan Vezirköprü vaihtoehdoista todennäköisempi.

Turkkilaisten saavuttua alue siirtyi Danishmendien dynastian haltuun eikä Bysantti saanut vallattua sitä koskaan takaisin. 1300-luvun lopulla Osmanien valtakunnan sulttaani Bayezid I valtasi alueen ja liitti sen valtakuntaansa. Osmanien aikana kaupunki oli tunnettu kulttuurista ja sivistyneistöstään, ja se toimi kirjanoppineiden ja kirjailijoiden kohtauspaikkana. Se oli myös kahden 1600-luvun suurvisiirin, Kara Mustafa paššan ja Hacı Ali paššan syntymäpaikka. Molempien visiirien nimien eteen liitettiin lisänimi *Merzifonlu*, merzifonilainen. Vaurastuttuaan erityisesti Kara Mustafa pašša tuki kaupungin infrastuktuuria ja kehittämistä useiden rakennusprojektien muodossa. Hänen perustamansa waqf rakensi Merzifoniin muun muassa koulun, moskeijan ja puhtaan veden lähteen. Kaupungissa oli myös useampia derviššien *tekke*jä, luostareita. 1800-luvulta 1930-luvulle siellä sijaitsi yhdysvaltalainen protestanttien lähetyssaarnaajien keskus. Kaupungin armenialaisvähemmistö kärsi suuria menetyksiä armenialaisten kansanmurhan yhteydessä ensimmäisen maailmansodan aikana.

Nykyaika
--------

Nykyaikana Merzifon on tyypillinen suurehko, mutta hiljainen anatolialaiskaupunki. Se toimii palvelukeskuksena kaupungilaisten lisäksi Merzifonin piirikunnan asukkaille, ja kaupungissa on useita sairaaloita ja kouluja sekä oikeusistuin, mutta kulttuurillisesti se ei ole kovin kiinnostava. Kaupungin läheisyydessä sijaitsee Turkin ilmavoimien Amasyan Merzifonin lentotukikohta, jota käyttävät myös matkustajalentoyhtiöt Turkish Airlines ja Pegasus Airlines.

Lähteet
-------

* C. E. Bosworth, E. van Donzel, B. Lewis & Ch. Pellat: *The Encyclopaedia of Islam (Vol. 4 Iran-Kha)*. E. J. Brill, 1997. ISBN 90-04-05745-5.
* F. Babinger; JC.E. Bosworth (artikkeli): *The Encyclopaedia of Islam, vol. 6 (Mahk-Mid)*. E.J.Brill, 1991. ISBN 90-04-08112-7.
* Deniz Burcu Erciyas: *Wealth, Aristocracy And Royal Propaganda Under the Hellenistic Kingdom of the Mithradatids in the Central Black Sea Region of Turkey*. Brill, 2016. ISBN 9004146091.

### Viitteet

1. 1 2 3  The Encyclopaedia of Islam vol. 6, s. 1023-1024
2. ↑  Pontus: Antik Çağ’dan Günümüze Karadeniz’in Etnik ve Siyasi Tarihi. Genesis Yayınları. Ankara, 2011. p.440. ISBN 978-605-54-1017-9.
3. ↑  Erciyas 2016, s. 46
4. ↑  The Encyclopaedia of Islam vol. 4, s. 589-593
**Safranbolu** on kaupunki Turkissa. Se on samannimisen piirikunnan keskus. Vuoden 2017 lopussa kaupungin väkiluvuksi arvioitiin noin 48 000 ja piirikunnan väkiluvuksi 65 000.

Safranbolu on saanut nimensä sahramista, jota kasvatettiin ja myytiin siellä.

Safranbolu oli 1200-luvulta alkaen tärkeä karavaanien pysähdyspaikka itä-länsisuuntaisen kauppareitin varrella. Sen merkitys hiipui vasta rautateiden tulon myötä.

Safranbolu on tyypillinen vanha osmanikaupunki. Çukurin kaupunginosa kaupunkia halkovien jokien välissä on ollut muslimien asuttamaa aluetta, ja sen keskellä on kauppatori jota ympäröivät puiset asuintalot. Kıranköy on ollut ei-muslimien aluetta ja sen rakenne muistuttaa eurooppalaisia kaupunkeja. Siellä on kivitaloja, joissa kauppiaat ja ammattilaiset asuivat puotiensa yläkerrassa. Kolmas perinteinen kaupunginosa, Bağlar, koostuu viinitarhojen ympäröimistä huviloista, ja se on ollut paremman väen kesänviettopaikka. Safranbolussa on säilynyt alkuperäinen kaupunkirakenne mutkittelevine kujineen, ja niiden varsilla monia taloja alkuperäisessä asussaan. Kaupunki on Unescon maailmanperintökohde vuodesta 1994. Siellä on yli tuhat rekisteröityä historiallista kohdetta: asuintaloja, moskeijoita, kylpylöitä, suihkulähteitä, hautakammioita, kellotorni ja aurinkokello.

Lähteet
-------

1. 1 2  Safranbolu *Citypopulation*. Viitattu 29.6.2018.
2. 1 2  Safranbolu *World Heritage Site*. Viitattu 30.6.2018.
3. 1 2  City of Safranbolu *Unesco*. Viitattu 29.6.2018.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Safranbolu** Wikimedia Commonsissa
**Nyíregyháza** on Szabolcs-Szatmár-Beregin läänin pääkaupunki koillisessa Unkarissa. Kaupungin pinta-ala on 274,54 neliökilometriä ja väkiluku 117 597 (2009).

Ensimmäinen säilynyt maininta Nyíregyházasta on vuodelta 1209, jolloin kaupunki tunnettiin nimellä Nyír. 1400-luvun puolivälissä siellä oli noin neljäsataa asukasta. Kaupunki autioitui turkkilaisten suorittaman miehityksen aikana 1500-luvulla ja asutettiin uudelleen 1630–1640-luvuilla. 

Ferenc II Rákóczin johtaman itsenäisyyssodan jälkeen Nyíregyháza alkoi kasvaa, ja uusia siirtolaisia tuli varsinkin Slovakiasta. Kaupungista tuli vuonna 1876 Szabolcsin pääkaupunki, joka on nykyään osa laajempaa Szabolcs-Szatmár-Beregin lääniä. Ensimmäisen maailmansodan yhteydessä kaupunki oli kymmenen kuukauden ajan romanialaisen miehityksen alla.

Ystävyyskaupungit
-----------------

* St Albans (Yhdistynyt kuningaskunta)
* Rzeszów (Puola)
* Iserlohn (Saksa)
* Kajaani (Suomi)
* Užhorod (Ukraina)
* Satu Mare (Romania)
* Prešov (Slovakia)
* Qiryat Motzkin (Israel)

Lähteet
-------

1. ↑  A MAGYAR KÖZTÁRSASÁG HELYSÉGNÉVTÁRA, 2009 – Központi Statisztikai Hivatal Unkarin tilastokeskus. Viitattu 17. maaliskuuta 2010. [vanhentunut linkki]

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Nyíregyháza** Wikimedia Commonsissa

* Kaupungin kotisivu