recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Tuomas Celanolainen**Tuomas Celanolainen** (ital. *Tommaso da Celano*, n. 1200 Celano, Abruzzo – 1270 Tagliacozzo) oli italialainen fransiskaanimunkki, joka tunnetaan erityisesti kolmen Fransiskus Assisilaisen elämää käsittelevän kirjan kirjoittamisesta, jonka paavi Georgius IX tilasi häneltä. Häntä pidetään myös "Dies irae" -runon, eli requiem-messun sequentia-osan, kirjoittajana. 

Tuomas Celanolainen oli yksi ensimmäisistä fransiskaaniveljistä ja liittyi järjestöön jo vuoden 1215 tienoilla ja tunsi Fransiskus Assisilaisen henkilökohtaisesti. Tuomas Celanolainen lähetettiin Saksaan edistämään liikettä ja hänestä tuli 1223 "Wormsin, Mentzin ja Kölnin luostareiden kustos ja myöhemmin Reinin piirien ainoa kustos" "ainoa vartija" (lat. *custos unicus*) alueella. Hän palasi joidenkin vuosien päästä takaisin Italiaan, missä vietti elämänsä viimeiset vuodet klarissalaisluostarin rippi-isänä Tagliacozzossa.

Lähteet
-------

1. 1 2  Thomas of Celano *hymnary.org*. Viitattu 28.2.2022. (englanniksi)[vanhentunut linkki]


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Italia
* Israel
* Suomi (KANTO)
* Yhdysvallat
* Ruotsi
* Tšekki
* Korea
* Kroatia
* Alankomaat
* Puola
* Portugali
* Vatikaani

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Italian People
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* RISM
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**Havířov** (puol. *Hawierzów*, paikallisella cieszyninsleesian murteella *Hawiyrzów*) on kaupunki Karvinán alueella Määrin-Sleesian läänissä Tšekin tasavallassa. Se on lääninsä toiseksi suurin kaupunki. Vuoden 2020 arvion mukaan siellä asui 71 200 asukasta. Havířov on maansa suurin kaupunki, jossa ei ole yliopistoa. Havířov sijaitsee Cieszyninsleesian historiallisen läänin alueella.

Havířov perustettiin toisen maailmansodan jälkeen hiilikaivostoimintaa varten. Se on Tšekin kaupungeista nuorin. Havířov sai kaupunkioikeudet vuonna 1955. Ennen kaupungin rakentamista paikalla sijaitsi useita kyliä, joiden väestöstä huomattava osa oli puolalaisperäisiä. Paikalliset asukkaat saivat kaupungista uudet asunnot, kun suurin osa kylien vanhoista taloista purettiin. Pääosa Havířovin väestöstä muutti kaupunkiin muualta Tšekkoslovakiasta, erityisesti Slovakiasta. Näin alueen etninen rakenne muuttui radikaalisti. Alkuperäisisistä kylistä jäljelle jääneet osat sijaitsevat pääasiassa kaupunkimaisen asutuksen laitamilla. Nykyään ne kuuluvat hallinnollisesti Havířovin kaupunkiin.

Ystävyyskaupungit
-----------------

Havířovin ystävyyskaupunkeja ovat:

* Italia Collegno, Italia
* Yhdistynyt kuningaskunta Harlow, Yhdistynyt kuningaskunta
* Puola Jastrzębie-Zdrój, Puola
* Liettua Mažeikiai, Liettua
* Kroatia Omiš, Kroatia
* Viro Paide, Viro
* Slovakia Turčianske Teplice, Slovakia
* Slovenia Zagorje ob Savi, Slovenia

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Havířov *citypopulation.de*. Viitattu 16.10.2020. (englanniksi)
2. 1 2  Register of territorial identification, addresses and real estatesView and modify data on Wikidata. Tieto on haettu Wikidatasta.
3. ↑  Partnerská města Havířov. Viitattu 16.10.2020. (tšekiksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kaupungin virallinen sivusto

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Havířov** Wikimedia Commonsissa
**Alusrakennusrekisteri** on luettelo rakenteilla olevista aluksista.

Alusrakennusrekisteri Suomessa
------------------------------

Suomessa rakenteilla oleva alus voidaan haluttaessa merkitä alusrekisterin yhteydessä pidettävään alusrakennusrekisteriin, mikäli alus valmistuttuaan tulee täyttämään muut rekisteröinnille asetetut ehdot. Erillisestä alusrakennusrekisteristä määrätään vuonna 1993 annetussa alusrekisterilaissa (512/1993). Tätä aikaisemmassa alusrekisterilaissa (211/1927) oli siinäkin määräykset rakenteilla olevien alusten rekisteröinnistä, mutta käytännössä rekisteriviranomaiset pitivät tällaisten alusten luetteloa vain alusrekisterin liitteenä.

Alusrakennusrekisteri pohjautuu vuoden 1967 laivanrakennusta koskevaan kansainväliseen yleissopimukseen, jonka päätarkoituksena on säännellä kiinnityksen vahvistamista rakenteilla olevaan alukseen. Alusrakennusrekisteri toimii siten väliaikaisena rekisterinä, joka auttaa aluksen rakennusaikaisen rahoituksen järjestämistä. Kun alus on valmistunut, se siirretään varsinaiseen alusrekisteriin.

Alusrakennusrekisteriin merkitään aluksen tunnistetiedot, tiedot telakasta, rakennuspaikasta, arvioidusta valmistumisajasta, aluksen lajista ja mitoista, aluksen käyttötarkoitus, omistajat ja omistussuhteet, alukseen kohdistuvat kiinnitykset, ulosmittaukset ja muut vastaavat taloudellisesti tai juridisesti merkittävät seikat.

Lähteet
-------

* Alusrekisterilaki (211/1927). Suomen asetuskokoelma.
* Alusrekisterilaki (512/1993), ajantasainen lakiteksti. FINLEX. (viitattu 24.10.2012)
* HE 24/1993. Hallituksen esitys eduskunnalle alusten rekisteröintiä koskevan lainsäädännön uudistamisesta. Annettu eduskunnalle 26.3.1993. FINLEX. (viitattu 24.10.2012)

### Viitteet

1. ↑  Alusrekisterilaki (512/1993) ajantasainen lakiteksti, 1-3 §

	* Alusrekisterilaki (211/1927), 17 §.
	* HE 24/1993, 1-3 § yksityiskohtaiset perustelut.
2. ↑  Alusrekisterilaki (512/1993) ajantasainen lakiteksti, 34 §

	* HE 24/1993
3. ↑  Alusrekisterilaki (512/1993) ajantasainen lakiteksti, 10 §.

Aiheesta muualla
----------------

Trafi.fi - Alusrakennusrekisteri
**Eduardo Rodríguez Veltzé** (s. 2. maaliskuuta 1956) oli Bolivian korkeimman oikeuden presidentti ja väliaikainen presidentti 9. kesäkuuta 2005 – 22. tammikuuta 2006 Carlos Mesan erottua protestien vuoksi.

Senaatin puhemies Hormando Vaca Diez ja edustajainhuoneen puhemies Mario Cossío kieltäytyivät ottamasta vastaan presidentin asemaa, joten neljäntenä varamiehenä virkaan viimeksi vaaleilla valitun presidentti Gonzalo Sánchez de Lozadan jälkeen olleesta Rodríguezista tuli maan presidentti. Hänen nimitystään tervehdittiin innolla, koska Rodríguez oli yksi harvoista johtajista jota ei pidetty syyllisenä maan poliittisiin ongelmiin.

Rodríguezin kausi päättyi tammikuussa 2006 Evo Moralesin astuttua virkaan vaalien jälkeen. Rodríguez sai myöhemmin syytteen taivuttuaan Yhdysvaltain vaatimukseen luovuttaa Bolivian armeijan ohjuksia tuhottavaksi Yhdysvaltoihin. Rodriguez puolustautui sanomalla, että armeija kertoi ohjusten olleen vanhentuneita ja turvallisuusriski. Hän erotti kenraalin virheellisen tiedon levittämisestä.

Lähteet
-------

1. ↑  New Bolivia president takes over  10.6.2005. BBC. Viitattu 24.8.2014.
2. ↑  Bolivia Fires General Over U.S. Destruction of Missiles FOX. Viitattu 24.8.2014.


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Yhdysvallat

 |

 |
**Güímarin pyramidit** sijaitsevat Güímarin kunnassa Teneriffan itärannikolla, Kanariansaarilla. Joukkoon kuuluu kuusi porraspyramidia, jotka muistuttavat mayojen ja asteekkien pyramideja Meksikossa.

Arkeologit uskoivat pitkään pyramidien olevan vain maanviljelijöiden peltojen vierille kokoamia kivikasoja. Vanhojen kuvien ja tarinoiden mukaan saarella on ollut enemmänkin pyramidejä, mutta ne on purettu rakennusmateriaaliksi. Güímarissa oli yhdeksän pyramidia, joista vain kuusi on jäljellä.

Kaivaukset
----------

Vuonna 1991 alkaneissa arkeologissa kaivauksissa havaittiin, että pyramidit on rakennettu päällekkäisistä kerroksista maata ja kiveä, ja eräästä kerroksesta löydettiin keramiikan sirpaleita, jotka ajoitettiin 1800-luvulle. Koska valtaosa pyramidista oli 1800-lukulaista keramiikkaa sisältäneen kerroksen päällä, päättelivät arkeologit, että pyramidit ovat peräisin aikaisintaan 1800-luvulta. Toisen teorian mukaan pyramidit ovat vanhempia ja guanchien rakentamia. Teorian perusteeksi on esitetty muun muassa se, että erään pyramidin alla on luola, joka oli guanchien käytössä.

Espanjan valloitukseen saakka 1400-luvun lopulla Güímar oli yhden Teneriffan kuninkaista (*mencey*) asuinpaikka. Roomalaisen Plinius vanhemman mukaan puunilaisen tutkimusmatkailija Hanno Merenkulkijan aikana 600-luvulla eaa. saaret olivat asumattomat, mutta niillä oli ollut suurien rakennusten raunioita.*lähde?*

Vuonna 1998 65 000 m² pyramidialue avattiin etnologisena puistona yleisölle.*lähde?* Puistossa sijaitsee myös myrkkypuutarha.

Heyerdahlin teoria
------------------

Vuonna 1991 Thor Heyerdahl tutki pyramideja, ja havaitsi ne muuksi kuin pelkiksi kivikasoiksi. Pyramidien kulmien kivissä on selviä käsittelyn merkkejä, ja ne ovat laavakiveä, eivätkä pelloista. Maa rakennuspaikalla on tasoitettu ennen rakennelman kokoamista.

Heyerdahl väitti, että pyramideillä on tietty suunta. Kesäpäivänseisauksen aikaan suurimman pyramidin päältä näkyy kaksi auringonlaskua, ensin vuoren taa, sitten uudelleen seuraavan vuoren taakse. Kaikkien pyramidien portaat ovat länsipuolella, jolloin talvipäivänseisauksen aikana nousija astuu suoraan nousevaan aurinkoon.*lähde?*

Kuvia
-----

* 
* 
* 
*

Lähteet
-------

1. 1 2  Paleontology, Mythology, Atlantis: The mystery of the step pyramids of Tenerife by Bard of Ely. *Scicornwall.co.uk*.  23.8.2008.  Arkistoitu 4.3.2009.  (englanniksi)
2. ↑  Poison Garden *Piramidesdeguimar.es*. Viitattu 7.5.2023. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Güímarin pyramidit**.
* Pirámides de Güímar (englanniksi) (espanjaksi) (saksaksi)
**Battling Battalino** (18. helmikuuta 1908 – 25. heinäkuuta 1977), oikealta nimeltään **Christopher Battaglia**, oli yhdysvaltalainen nyrkkeilijä.

Battalino syntyi Italiasta Yhdysvaltoihin vuonna 1891 muuttaneeseen siirtolaisperheeseen. Hän lopetti koulun viidennen luokan jälkeen ja meni töihin tupakkatehtaalle. Amatöörinyrkkeilijänä hän voitti vuonna 1927 Amerikan amatööriurheiluliiton mestaruuden höyhensarjassa, ja pian mestaruutensa jälkeen hän ryhtyi ammattilaiseksi. 

Ensimmäisessä ammattilaisottelussaan 6. kesäkuuta samana vuonna Battalino tyrmäsi vastustajansa Archie Rosenbergin toisessa erässä. Myös jatkossa voittoja tuli toisen perään lukuun ottamatta yhtä pistetappiota, voitti Panama Al Brownin 26. heinäkuuta 1929 ja näin pääsi höyhensrajan maailmanmestaruusotteluun, vain runsaat kaksi vuotta ammattilaisuransa aloittamisen jälkeen. 23. syyskuuta 1929 Itä-Hartfordin velodromilla käydyssä mestaruusottelussa vastaan asettui ranskalainen Andre Routis. 15-eräisen kamppailun päätteeksi Battalino julistettiin pisteillä voittajaksi. 

Seuraavien parin vuoden aikana Battalino puolusti mestaruuttaan menestyksekkäästi Ignacio Fernandezia, Kid Chocolatea, Fidel LaBarbaa, Freddie Milleriä ja Earl Mastroa vastaan, vaikkakin hävisi mestaruusotteluiden välisinä aikoina suurin piirtein yhtä monta ottelua kuin voittikin. 27. tammikuuta 1932 hänen piti puolustaa mestaruuttaan Freddie Milleriä vastaan. Cincinnatissa käydyssä ottelussa Miller löi kolmannessa erässä Battalinon maahan, mutta tuomari piti Lou Bauman iskua kiellettynä. Battalino nousi takaisin jaloilleen ja vain viisitoista sekuntia myöhemmin Miller löi hänet uudestaan lattiaan, mutta tuomari ei taaskaan nähnyt syytä laskea lukua, nosti Battalinon takaisin jaloilleen ja käski tämän otella. Kun Battalino ei osoittanut minkäänlaisia puolustamisen merkkejä, tuomari keskeytti ottelun, käänsi selkänsä ja käveli pois kehästä. Ottelu mitätöitiin, ja mestaruus jäi mestaruus avoimeksi, ja Battalino sai 5 000 dollarin sakot. 

Miller siirtyi painoluokkaa ylemmäksi kevyeensarjaan, mutta ei enää menestynyt entisvuosien tavalla. Hän otteli mm. Billy Petrollea ja Barney Rossia vastaan, mutta hävisi. Hän lopetti uransa vuonna 1940.

Lähteet
-------

* Ammattilaistilastot BoxRec-tietokannassa
* IBHOF / Battling Battalino (Arkistoitu – Internet Archive)
* (Arkistoitu – Internet Archive)
Batyrevon piiri Tšuvassian kartalla.
**Batyrevon piiri** (ven. Ба́тыревский райо́н, *Batyrevski raion*, tšuvassiksi Патăръел районě, *Patărjel raionĕ*) on paikallinen itsehallintoalue Tšuvassian tasavallassa Venäjällä. Vuonna 1927 perustetun piirin pinta-ala on 944 neliökilometriä ja asukkaita on 39 800 henkeä (vuonna 2007).

Piiri sijaitsee Tšuvassian kaakkoisosassa. Lännessä se rajoittuu Jaltšikin piiriin, pohjoisessa Komsomolskojen ja Ibresin piireihin,
lännessä Alatyrin piiriin, etelässä Šemuršan piiriin ja kaakossa Tatarstanin tasavallan Buinskin piiriin. Hallinnollinen keskus on Batyrevon kylä. Piiriin kuuluu 19 maalaiskuntaa.

Seutu kuuluu Tšuvassian tasankoon. Tärkein joki on Svijagan sivujoki Bula. Pinta-alasta 44 % on maatalousmaata ja 34 % metsää.

Piirin kautta kulkee Tšeboksaryn ja Uljanovskin välinen A151-maantie. Matkaa piirikeskuksesta tasavallan pääkaupunkiin on 138 kilometriä.

Väestöstä 72,7 % on tšuvasseja, 25,4 % tataareja, loput 1,9 % venäläisiä, mordvalaisia, ukrainalaisia ym.

Tärkein elinkeino on maatalous. Piirin alueella toimii 37 maatalousyritystä ja 174 yksityistilaa. Ne viljelevät viljaa, perunaa, vihanneksia, sipulia, humalaa ym. Karjatalous tuottaa maitoa ja lihaa. Teollisuutta edustavat Batyrevon meijeri, leipomotuotteita ja vaatteita valmistava OOO Sojuz, kirjapaino, pari pientä sahaa jne.

Piirissa toimii useita kansanperinneryhmiä, museoita, tataarinkielinen kansanteatteri ym. Piirilehtenä ilmestyy tšuvassin- ja tataarinkielinen *Avangard*.

Aiheesta muualla
----------------

* Batyrevon piiri Tšuvassian tasavallan sivustolla (venäjäksi)

Tšuvassian piirit ja *kaupunkipiirit*
*Alatyr* •
Alatyr •
Alikovo •
Batyrevo •
Ibresi •
Jadrin •
Jaltšiki •
Jantikovo •
*Kanaš* •
Kanaš •
Komsomolskoje •
Kozlovka •
Krasnoarmeiskoje •
Krasnyje Tšetai •
Mariinski Posad •
Morgauši •
*Novotšeboksarsk* •
Poretskoje •
Šemurša •
*Šumerlja* •
Šumerlja •
*Tšeboksary* •
Tšeboksary •
Tsivilsk •
Urmary •
Vurnary
Triesten rakennepiirros.
**Batyskafi** (kreik. *bathos* (syvyys) ja *skaphos* (alus)) on Auguste Piccardin kehittämä itsenäisesti sukeltava, moottoroitu syvänmeren sukellusalus.

Rakenne
-------

Animaatio batyskafin toiminnasta.
Suurikokoinen kelluketankki on täytetty bensiinillä, joka on helposti saatavilla oleva paineenkestävä kellutusneste. Bensiinin paineenkestävyyden ansiosta kelluketankki on rakenteeltaan kevyt, veden paineen kohdistuessa bensiiniin. Kelluvuutta on helppo säätää päästämällä säätötankkeihin bensiiniä raskaampaa vettä. Sen miehistötilana on kelluketankin alle kiinnitetty batysfääri.

Sukellettaessa batyskafin ilmasäiliöihin päästetään vettä, mutta suuret sukellussyvyydet estävät paineilman käytön sukellusveneitten tapaan sukelluksista nousemiseksi. Tämän vuoksi batyskafi on varustettu painolastina toimivilla rautahaulisäiliöillä, joista lasketaan pois nousuun vaadittava määrä hauleja. Tätä säädellään sähkömagneeteilla, jotka sähkövian sattuessa lakkaavat toimimasta ja alus nousee automaattisesti pintaan painolastin valuessa painovoiman vaikutuksesta ulos säiliöistä. Aluksen työntömoottoreina on akkukäyttöiset sähkömoottorit.

Historia
--------

Batyskafi Trieste noin vuonna 1958-1959
Auguste Piccard rakennutti 1946–1948 Belgiassa ensimmäisen batyskafin, *FNRS-2*:n (*Fonds National de la Recherche Scientifique*). Piccardin toinen batyskafi oli 1953 vesillelaskettu *Trieste*, jonka Yhdysvaltain laivasto osti 1958. Jacques Piccard ja luutnantti Don Walsh laskeutuivat 1960 aluksella Mariaanien haudan syvimpään kohtaan, 10 911 metrin syvyyteen.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Brand, V (1977). "Submersibles - Manned and Unmanned.". *South Pacific Underwater Medicine Society journal* **7** (3). ISSN 0813-1988. OCLC 16986801.  (Arkistoitu – Internet Archive)

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Batyskafi**.
* US Navy Historical Center: Trieste (Arkistoitu – Internet Archive)
* US Navy Historical Center: Bathyscaphe Trieste (1958-1963) (Arkistoitu – Internet Archive)
* Batyskafi Trieste (Arkistoitu – Internet Archive)
* US Navy Historical Center: Trieste II
* Trieste II (Arkistoitu – Internet Archive)
* FNRS 3
* L'Archimède
Vilhelm II Villehardouinin aikana lyötyjä kolikoita.
**Vilhelm II Villehardouin** (k. 1. toukokuuta 1278) oli Akhaian ruhtinaskunnan viimeinen Villehardouin-suvun hallitsija. Hänen aikanaan Akhaia oli voimansa huipulla.

Vilhelm nousi Akhaian hallitsijaksi vuonna 1246 veljensä Geoffrey II:n kuoltua. Prinssinä Vilhelm valloitti Peloponnesoksen niemimaan loppuosan ja rakennutti linnoituksen Mystraan. Vuonna 1249 hän liittyi Ranskan Ludvig IX:n mukaan seitsemännelle ristiretkelle Kyproksella. Ludvig antoi Vilhelmille luvan ranskalaistyylisten rahojen painamiseen.

Vuonna 1259 Vilhelm liittoutui Epeiroksen despootin Mikael II:n kanssa Nikaian keisarikuntaa vastaan. Saman vuoden syyskuussa Vilhelm johdatti joukkonsa Pelagonian taisteluun. Epeiroslaiset kuitenkin hylkäsivät hänet ja Nikaian armeija löi Vilhelmin joukot. Tämä joutui itse vangiksi ja kuljetettiin Nikaiaan, josta pääsi vapaaksi vasta vuonna 1262 alueluovutuksia vastaan. Vilhelm joutui tunnustamaan Sisilian Kaarle I:n Akhaian hallitsijaksi.

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* VIAF
	+ 2
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Israel
* Yhdysvallat
* Kreikka

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
Wilhelm Silius (oik.) ja Jussi Laiho Frankfurtin työläisolympialaisissa 1925.
**Vilhelm Valdemar Silius** (5. syyskuuta 1887 Helsingin pitäjä − 1970 Helsinki) oli suomalainen yleisurheilija ja ammattiyhdistysjohtaja. 1920-luvulla hän oli Jussi Laihon ohella TUL:n parhaita heittäjiä.

Elämä ja ura
------------

Silius edusti Helsingin Kisa-Veikkoja, josta hän sisällissodan jälkeen vuonna 1919 siirtyi Helsingin Kullervoon. Vuosina 1919-1929 Silius saavutti moukarin- ja painonheitossa 11 TUL:n mestaruutta. Vuonna 1925 hän sijoittui Frankfurtin työläisolympialaisten moukarinheitossa toiseksi ja painonheitossa kolmanneksi. Silius teki moukariennätyksensä 45,30 vuonna 1930 ollessaan 43-vuotias ja jatkoi kilpailemista lähes 50-vuotiaaksi saakka. 1920-luvulla hän kuului myös TUL:n johtoelimiin. Vuonna 1949 Siliukselle myönnettiin Suomen urheilun ansiomitali sekä TUL:n ansiomerkki.

Ennen sisällissotaa Silius työskenteli VR:n Pasilan konepajalla ja asemamiehenä. Sodan käynnistyttyä Silius liittyi Helsingin punakaartiin, jossa hän toimi rautatiekomppanian kirjurina sekä asemakomissaarin apulaisena. Elokuussa 1918 Silius sai valtiopetoksesta 5 vuoden kuritushuonerangaistuksen, josta hänet armahdettiin 1919. Vuodesta 1920 lähtien Silius työskenteli esimiehenä OTK:n keskusvarastolla ja hän vaikutti myös ammattiyhdistysliikkeessä. Vuonna 1931 sosialidemokraatteihin lukeutunut Silius valittiin Suomen Liiketyöntekijäin Liiton varapuheenjohtajaksi.

Siliuksen tyttärenpoika on kokoomuspoliitikko ja entinen kilpauimari Kai Hagelberg.

Lähteet
-------

1. 1 2  Wilhelm Silius 75-vuotias.  *Helsingin Sanomat*, 5.9.1962, s. 25. HS Aikakone (vain tilaajille). Viitattu 27.7.2022.
2. 1 2  Nygrén, Helge ; Raatikainen, Voitto (toim.): *Kullervo 50 : Voimistelu- ja urheiluseura Kullervo 1919-1969*, s. 17, 20. Helsinki: Helsingin Kullervo, 1969. Teoksen verkkoversio (PDF).
3. 1 2  V. Silius 50-vuotias.  *Suomen Sosialidemokraatti*, 5.9.1937, s. 10. Kansalliskirjasto. Viitattu 27.7.2022.
4. ↑  Silius, Vilhelm Valdemar : Valtiorikosylioikeuden akti 11093 *Valtiorikosylioikeuden aktit*.  24.9.1918. Kansallisarkisto. Viitattu 27.7.2022.
5. ↑  V. Silius 50 vuotias.  *Liiketyöläinen*, 1937, nro 9, s. 191. Kansalliskirjasto. Viitattu 27.7.2022.
6. ↑  Matkaniemi, Tero: "Kai Hagelberg – Töölön jengistä 
urheiluvaikuttajaksi", *Urheilun toinen puoli : Suomen urheiluhistoriallisen seuran vuosikirja 2015*, s. 210-211. Helsinki: Suomen urheiluhistoriallinen seura, 2015. ISBN 978-952-67440-4-9. Teoksen verkkoversio (PDF).
**Andropolis** (m.kreik. Ἀνδρόπολις eli Ἀνδρῶν πόλις, *Andrōn polis*) oli kaupunki muinaisessa Egyptissä. Se sijaitsi Ala-Egyptissä eli Niilin suistossa ja kuului Libyan/Gynaikopoliteen nomokseen.

Andropolis, suomeksi "Miesten kaupunki", sijaitsi Niilin Kanobikos-suuhaaran eli Kanopoksen suuhaaraan länsirannalla. Kaupunkiin liittyy paljon epäselvyyttä, ja se on joskus yhdistetty Herodotoksen mainitsemaan Arkhandropoliin kaupunkiin tai Strabonin mainitsemaan Gynaikopoliin ("Naisten kaupunki") kaupunkiin, ja joskus myös Herodotoksen mainitsemaan Anthyllan kaupunkiin.

Myös Andropoliin nimen alkuperä ja viittauksen kohde on epäselvä, ja sitä on selitetty muun muassa sillä, että kaupungissa olisi ollut maanien (*manes*) kultti. Kaupungin asukkaasta käytettiin etnonyymiä *Andropolitēs* (Ἀνδροπολίτης). Andropolis mainitaan joskus oman Andropoliteen nomoksensa pääkaupunkina, mutta se ei ollut Egyptin vakiintuneita nomoksia.

Roomalaisella kaudella Andropolis oli legioonan tukikohta ja varhaisella kristillisellä kaudella piispanistuin. Nykyisin Andropolis on katolisen kirkon titulaaripiispan istuin nimellä *Andropolitanus*.

Lähteet
-------

1. ↑  Klaudios Ptolemaios: *Geografia* 4.5.46; Hierokles: *Synekdemos* s. 724.
2. 1 2 3 4 5 6 7 8  Smith, William: "Andropolis", *Dictionary of Greek and Roman Geography*. Boston: Little, Brown and Company, 1854. Teoksen verkkoversio.
3. ↑  Andropolis *Pleiades*. Viitattu 7.12.2020.
4. ↑  Andronpolis (Egypt) 4 Barrington Atlas grid 74 D3 - Ανδρών πόλις *ToposText*. Viitattu 7.12.2020.
5. 1 2  Andropolis *Trismegistos*. Viitattu 7.12.2020.
6. ↑  Herodotos: *Historiateos* 2.98.
7. ↑  Strabon: *Geografika* s. 803.
8. ↑  Herodotos: *Historiateos* 2.97.
9. ↑  Andropolis (Titular See) *Catholic Hierarchy*. Viitattu 7.12.2020.
Anindo Chatterjee
**Anindo Chatterjee** (s. 1954) on intialainen tablansoittaja. Hän edustaa Farrukhabadin gharanaa eli koulukuntaa.

Chatterjee sai neljävuotiaana sukulaiseltaan, sitaristi Biswanath Chatterjeelta rohkaisua tablansoittoon. Viisivuotiaana hän esiintyi All India Radiossa sen nuorimpana artistina. Samassa iässä hän aloitti musiikkiopintonsa Afaq Hussain Khanin johdolla. Kolmenkymmenen vuoden ajan hänen gurunaan oli Jnan Prakash Ghosh. 17-vuotiaana Chatterjee voitti All India Radion kilpailun ja sai Intian presidentiltä vuoden parhaan nuoren tablansoittajan tunnustuksen. Vuonna 1975 hän aloitti kansainvälisen esiintymisen sitaristi Nikhil Banerjeen kanssa. Sittemmin hän on esiintynyt eri puolilla maailmaa sekä solistina että säestäjänä. Hän on tehnyt yhteistyötä muiden muassa Nikhil Banerjeen, Budhaditya Mukherjeen, Rais Khanin, Buddhadev Das Guptan, Ali Akbar Khanin, Hariprasad Chaurasian, Shivkumar Sharman, Mallikarjun Mansurin ja Gangubai Hangalin kanssa. Vuonna 1990 hän esiintyi ensimmäisenä tablansoittajana Britannian alahuoneessa. Chatterjee sai vuonna 2002 Sangeet Natak Akademin palkinnon.

Chatterjee on omaksunut moderneja vapauksia ja yhdistellyt eri gharanoiden vaikutteita. Hän on työskennellyt myös opettajana, tutkijana ja tablanvalmistajana. Hänen oma poikansa Anubrata Chatterjee on kuulunut hänen oppilaisiinsa.

Lähteet
-------

1. 1 2  Artist Profiles: Anindo Chatterjee World Music Central
2. 1 2  Anindo Chatterjee AllMusic
3. 1 2  Anindo Chatterjee New Music USA
4. ↑  Pandit Anindo Chatterjee Darbar


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Israel
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Puola

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* IdRef

 |

 |
**World Victory Road** oli japanilainen vapaaottelujärjestö, joka mainosti **Sengoku Raiden Championship** tapahtumia. Organisaatio perustettiin pian sen jälkeen, kun Priden toiminta lakkautettiin. Otteluita lähetettiin Japanissa Fuji TV:stä ja Yhdysvalloissa HDNetissä. Organisaatio kuitenkin lopetettiin, kun heidän pääsponsorinsa alennustavaratalo Don Quijote lopetti sponsoroinnin kokonaan.

Säännöt
-------

Organisaation säännöt poikkesivat hieman yhdistyneistä vapaaottelu säännöistä, kuten maassa olevaa ottelijaa saa talloa jalalla ja polvella päähän. Sitä vastoin kyynärpäällä lyöminen ja normaalit potkut maassa makaavan päähän olivat kiellettyjä. Ottelut kestivät kolme viiden minuutin erinä.

Mestarit
--------

| Painoluokka | Mestari | Päivämäärä | Puolustetut ottelut |
| --- | --- | --- | --- |
| Keskisarja | Brasilia Jorge Santiago | 4. tammikuuta 2009 | 2 |
| Välisarja | Japani Keita Nakamura | 30. joulukuuta 2010 | 0 |
| Kevytsarja | Japani Satoru Kitaoka | 4. tammikuuta 2009 | 0 |
| Japani Mizuto Hirota | 2. elokuuta 2009 | 0 |
| Höyhensarja | Japani Masanori Kanehara | 2. elokuuta 2009 | 0 |
| Brasilia Marlon Sandro | 20. kesäkuuta 2010 | 0 |
| Japani Hatsu Hioki | 30. joulukuuta 2010 | 0 |
|

Lähteet
-------

1. ↑  Rules of WVR *mmaweekly* Viitattu 18.3.2012 (englanniksi)
**Pentti Wähäjärvi** (18. huhtikuuta 1912 Helsinki – 19. lokakuuta 1999 Helsinki) oli suomalainen taide- ja antiikkikauppias, joka järjesti myös taidenäyttelyitä. Wähäjärvi tunsi useita 1900-luvun alkupuolella vaikuttaneita nimekkäitä taiteilijoita ja taidekauppiaita, joilta hän myös hankki teoksia kokoelmaansa. Vuonna 1993 hän lahjoitti kokoelmansa Riihimäen kaupungille ja mahdollisti siten Riihimäen taidemuseon perustamisen.

Elämä
-----

Wähäjärvi vietti kouluvuotensa Riihimäellä, jonne hänen perheensä oli muuttanut vuonna 1917. Hänen isänsä Johan Evert Wähäjärvi tuli tekemään sähköurakointia Paloheimolle, joka oli tuolloin paikkakunnan toinen suuryritys lasitehtaan ohella. Wähäjärvet asuivat Riihimäen keskustassa Uramontiellä ja Koivistonkadulla.*lähde?* Wähäjärvi aloitti uransa taidekauppiaana jo 1930-luvun alussa. Hänen kauppansa toimi aluksi Helsingin Pohjoisella Makasiinikadulla ja myöhemmin Kalevankadulla. Vuonna 1950 Wähäjärvi sotkeutui taideväärennösjupakkaan, jossa taidemaalari Viljo Salonen oli kopioinut ja jäljitellyt Jarl Falckin maalauksia. Teoksia myynyt Wähäjärvi sai tuomion yllytyksestä.

Wähäjärvi oli tähdännyt johdonmukaisesti omien kokoelmiensa museoimiseen jo 1950-luvun lopulta asti. Idean hän oli saanut vuonna 1936 Taidehallissa pidetystä yksityisten kokoelmien näyttelystä. Wähäjärvi hankki teoksia kokoelmiinsa taiteilijoilta, yksityisiltä henkilöiltä, kuolinpesiltä, huutokaupoista ja tunnustettujen taiteilijoiden näyttelyistä. Wähäjärvellä oli ollut hyvät suhteet muun muassa Helene Schjerfbeckin ja Tyko Sallisen taidekauppiaana toimineeseen Gösta Stenmaniin sekä tämän leskeen Berthaan. Moni Wähäjärven kokoelman maalaus oli aiemmin kuulunut Gösta Stenmanin kokoelmaan.*lähde?*

Wähäjärvi lahjoitti puolisonsa Tatjanan kanssa kokoelmansa Riihimäen kaupungille vuonna 1993. Riihimäen Taidemuseo perustettiin vuotta myöhemmin ja se avattiin yleisölle keväällä 1995.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Kivirinta, Marja-Tertt: Kuolleet : Taidekauppias Pentti Wähäjärvi (vain tilaajille)  23.10.1999. Helsingin Sanomat. Viitattu 27.6.2018.
2. ↑  Taulunväärennysjutussa tuli oikeuden päätös.  *Helsingin Sanomat*, 23.8.1951, s. 3. HS Aikakone (vain tilaajille). Viitattu 2.7.2018.


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Suomi (KANTO)

 |

 |
Pentti Kalervo Tevä, ent. Ax.
**Pentti Kalervo Tevä** (ent. **Ax**, 8. joulukuuta 1907 – 25. helmikuuta 1940) oli suomalainen Harmon-patsaalla palkittu lentäjä, joka kaatui talvisodassa taistelulennolla.

Tevän vanhemmat olivat paperimestari Kalle Oskari Ax ja Selma Hytönen. Tevä kävi Kajaanin lyseon ja siirtyi asevelvollisuutensa 1926-1927 suoritettuaan sotilasuralle. Ilmavoimien ohjaajakoulun hän kävi 1928, hävittäjäkurssin 1932 ja mittarilentokurssin 1933, jolloin hän suoritti myös sotilasradiosähköttäjätutkinnon. Alikersantiksi ja kersantiksi Tevä ylennettiin 1927, ylikersantiksi 1931, vääpeliksi 1932 ja reservin luutnantiksi 1939. Hän toimi IlmK:n koulutusaliupseerina ja lentokoneohjaajana 1927-1928, MaalK:ssa 1928-1929 ja 2. Erill. MeLL:ssä lentomestarina 1929 ja ohjaajana 1929-1935 ja sitten LAs. 5:ssa lentokoneohjaajana. Tammikuun 28. päivänä 1933 hän pelasti joukon muita lentäjiä Laatokalta jäälautalta, mistä sai tunnustuksena Harmon-patsaan vääpeli Reino Vilkunan kanssa, Suomen Valkoisen Ruusun I lk:n mitalin kultaristein ja Suomen Meripelastusseuran kunniakirjan.

Talvisodassa Tevä toimi hävittäjälentäjänä Lentolaivue 26:ssa ja osallistui kaikkiin laivueensa käymiin taisteluihin. Partiolennolla helmikuussa 1940 hän joutui taisteluun yhdeksän Polikarpov R-5 -viholliskoneen laivueen kanssa, joista hän pudotti kaksi, ennen kuin hänen oma koneensa sai täysosuman ja räjähti kappaleiksi.

Fiktiossa
---------

Kirjailija Erkki Rekimies julkaisi vuonna 1963 kirjan *Laatokan lentäjät*, jossa hän kuvailee elävästi joskin kirjailijan vapauksia ottaen Tevän ja Vilkunan urotyötä vuonna 1933. Vilkunasta kirjailija käyttää sukunimeä Aalto.

Lähteet
-------

1. 1 2  *Isänmaan puolesta. Talvisodassa 1939-1940 kaatuneiden upseereiden elämäkerrasto*, s. 557-558. WSOY, 1949.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Kansalliset Muokkaa Wikidatassa | 
* Suomi (KANTO)

 |

 |
Pelaajat säilyttävät käyttämättömiä laattoja telineissä.
106 Rummikub-laattaa.
**Rummikub** on numerolaattoihin perustuva peli, johon voi osallistua 2–4 pelaajaa. Peliä suositellaan yli 8-vuotiaille. Peliin kuuluu 104 numerolaattaa, kaksi jokeria sekä neljä laattatelinettä. Laatat on numeroitu 1–13 neljällä eri värillä. Kutakin värisarjaa on kaksi kappaletta. Pelin alussa jokaiselle pelaajalle annetaan satunnaiset 14 laattaa, joita säilytetään pelitelineessä siten, etteivät pelaajat näe toistensa laattoja. Pelissä on tavoitteena päästä eroon omista laatoistaan mahdollisimman nopeasti asettamalla yksi tai useampi laatta pelipöydälle sääntöjen mukaan. Mikäli pelaaja ei vuorollaan aseta sopivaa laattaa pöydälle, hän joutuu nostamaan uuden laatan. 

Pelin on kehittänyt romanialaissyntyinen israelilainen Ephraim Hertzano. Hän keksi Rummikubin 1930-luvun alussa ja valmisti perheensä kanssa käsin ensimmäiset pelilaatat.

Lähteet
-------

1. ↑  Rummikub-pelin säännöt (pdf)  07.02.2010. Alga.  [vanhentunut linkki]
2. 1 2  Remember Rummikub  07.02.2010. Skooldays.com.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Rummikub** Wikimedia Commonsissa
Beli Dvor
Beli Dvorin sisäaula.
**Beli dvor** (serb. Бели двор, Valkoinen palatsi) on vuosina 1934–1937 Serbian Belgradin Dedinjeen rakennettu kuninkaallinen palatsi. Palatsin rakentamisen aloitti silloinen Jugoslavian kuningas Aleksanteri I.

Beli dvorin suunnitteli serbialainen arkkitehti Aleksandar Đorđević. Sitä inspiroivat 1800-luvun englantilaiset talot, kuten Ditchley Park. Palatsin koristeellisen sisustuksen suunnitteli ranskalainen Jansen, joka myöhemmin sisusti Valkoisen talon John F. Kennedyn kaudella.

Palatsin valmistumisen jälkeen siinä asui sijaishallitsija ruhtinas Paul.

Toisen maailmansodan jälkeen Beli dvorista tuli Josip Broz Titon virallinen residenssi. Jugoslavian hajoamisen jälkeen palatsista tuli Slobodan Miloševićin virallinen residenssi. Nykyisin Beli dvor on Aleksandar Karađorđevićn, Jugoslavian viimeisen kuninkaan Pietari II:n pojan, sekä hänen perheensä virallinen asunto.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Beli Dvor** Wikimedia Commonsissa
**Magnus Heinason** (4. maaliskuuta 1545 – 18. tammikuuta 1589 Kööpenhamina, Tanska) oli färsaarelainen sotilas, merirosvo ja kauppias, joka sai vuonna 1578 Färsaarten kauppamonopolin Tanskan kuningas Fredrik II:lta.

Heinason syntyi vuonna 1545. Hän oli Heini Havrekin, Färsaarten ensimmäisen luterilaisen papin poika. Heinason liittyi parikymppisenä Hollannin armeijaan ja taisteli maan puolesta Alankomaiden vapaussodassa Espanjaa vastaan. Heinason päätyi vuonna 1578 Tanskan kuningas Fredrik II:n hoviin ja etsi palvelustehtäviä. Hän sai Färsaarten kauppamonopolin sillä ehdolla, että turvaisi Färsaarten vedet merirosvoilta.

Kesällä 1579 skotlantilainen merirosvo nimeltä Klerck ryösteli Tórshavnilta. Tämän jälkeen Heinason sai luvan pysäyttää englantilaisia ja hollantilaisia aluksia Färsaarten ja Norjan välisellä vesillä. Hän alkoi myös rakentamaan Skansinin linnoitusta Tórshavniin. Heinasonin kiistakumppani, tanskalainen Christoffer Valkendorff pyrki jatkuvasti vangitsemaan Heinasonin. Häntä syytettiin useaan kertaan muun muassa merirosvouksesta ja epärehellisestä kaupankäynnistä. Fredrik II:n kuoleman jälkeen Valkendorff onnistui vangitsemaan hänet. Vain kaksi päivää myöhemmin, 18. tammikuuta 1589 hänet mestattiin Kööpenhaminassa.

Lähteet
-------

1. 1 2  Mogens Heinesen *Den Store Danske*. Gyldendal. Viitattu 23.9.2013. (tanskaksi)
2. 1 2 3  Magnus Heinason - en færøysk sjøhelt fra det 16. århundre Foreningen Norden.  Arkistoitu 27.9.2007. Viitattu 23.9.2013. (norjaksi)
3. ↑  Wylie, Jonathan: *The Faroe Islands: Interpretations of History*, s. 23–24. Lexington: The University Press of Kentucky, 1987. ISBN 0-8131-1578-7. Google-kirjat (viitattu 23.9.2013). (englanniksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Yhdysvallat

 |

 |
**Magnus Malcolm Björklund** (3. elokuuta 1861 Kuopio – 22. maaliskuuta 1918 Helsinki) oli suomalainen apteekkari ja valtiopäivämies.

Björklundin vanhemmat olivat kultaseppä Gustaf Adolf Björklund ja Emelie Ahlstrand. Björklund kävi Joensuun lyseota, mutta tuli sitten Joensuussa apteekkioppilaaksi, palveli apteekeissa eri paikkakunnilla ja valmistui farmaseutiksi 1879 ja proviisoriksi 1884. Hän oli apteekkari Merikarvialla 1884, Naantalissa 1887, Kotkassa 1894 ja Helsingissä 1911–1917. Björklund oli Naantalin kaupunginvaltuuston puheenjohtaja 1890–1894 ja Kotkan kaupunginvaltuuston jäsen 1897–1905 ja varapuheenjohtaja 1910–1911. Hän oli porvarissäädyssä Kotkan edustaja valtiopäivillä 1904–1905.

Lähteet
-------

1. 1 2  Sigurd Nordenstreng: *Porvarissäädyn historia Suomen valtiopäivillä 1809–1906: Osa V*, s. 29. Helsinki: Otava, 1921.
2. ↑  Dödsfall. Magnus Malcolm Björklund.  *Finska apotekareföreningens tidskrift*, 01.03.1918, nro 3-4, s. 25. Kansalliskirjasto. Viitattu 02.04.2021.
Magnus Bäckstedt kilpailemassa vuonna 2008.
**Magnus Bäckstedt** (s. 30. tammikuuta 1975 Linköping) on entinen ruotsalainen maantiepyöräilijä, vuoden 2004 Pariisi–Roubaix-klassikon voittaja. Bäckstedt oli yksi suurikokoisimmista ammattipyöräilijöistä – 193 cm ja 94 kg – ja hänet tunnettiinkin lempinimellä *Magnus Maximus*.

Bäckstedt aloitti ammattilaisuransa vuonna 1996 Collstrop-joukkueessa ja siirtyi seuraavaksi vuodeksi Palmans-talliin. Vuonna 1998, ajaessaan GAN-joukkueessa, Bäckstedt teki läpimurtonsa. Hän sijoittui seitsemänneksi Pariisi–Roubaix´ssa ja voitti Ranskan ympäriajon 19. etapin, joka ajettiin välillä Chaux-de-Fonds–Autun. Lisäksi hän voitti etapin Ruotsin ympäriajossa ja Dunkerquen neljän päivän ajon pistekilpailun. Hän jatkoi tallissa, jonka nimeksi vaihtui 1999 Crédit Agricole, aina vuoteen 2001 saakka ilman uusia suurmenestyksiä.

Vuonna 2002 Bäckstedt aloitti Team Fakta -joukkueessa voittaen GP Fayt le Franc -kilpailun ja Ruotsin mestaruuden. Seuraavana vuonna hän oli toinen Italian ympäriajon 15. etapilla, voitti saman kilpailun Intergiro-välikirikilpailun ja Ruotsin aika-ajomestaruuden.

Bäckstedt siirtyi Alessio-Bianchi-talliin vuodeksi 2004. Hän saavutti uransa suurimman voiton Pariisi–Roubaix'ssa oltuaan Roubaix'n velodromilla paras neljän ajajan loppukirissä. Lisäksi hän sijoittui toiseksi Gent–Wevelgem-kilpailussa. Seuraavaksi kaudeksi hän siirtyi Liquigas-talliin ja oli neljäs Pariisi–Roubaix´ssa ja toinen Ranskan ympäriajon seitsemännellä etapilla.

Vuodesta 2008 alkaen Bäckstedt edusti Team Garmin-Chipotle -tallia. Hän ilmoitti 6. helmikuuta 2009 lopettavansa uransa. Vuonna 2012 hän teki paluun UK Youth Cycling -joukkueessa ja edusti 2013 MG-Maxifuel-tallia, kunnes ilmoitti uudestaan lopettavan uransa.

Lähteet
-------

* Magnus Bäckstedt trap-friis.dk-tietokannassa (englanniksi)
* Profiili cyclingarchives.com-tietokannassa (englanniksi)

### Viitteet

1. ↑  Backstedt announces retirement[vanhentunut linkki] Eurosport.yahoo.com 6. helmikuuta 2009 (englanniksi)
2. ↑  Magnus Backstedt announces retirement *cyclingweekly.com*.  7.7.2013. Viitattu 3.9.2022. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Magnus Bäckstedt**.
* Virallinen kotisivu (arkistolinkki)

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Yhdysvallat

 |

 |
**Ihminen ihmiselle** (*Beautiful People*) on Jasmin Dizdarin käsikirjoittama ja ohjaama brittiläinen draamakomedia vuodelta 1999. Elokuva käsittelee Bosnian sodan moninaisia vaikutuksia 1990-luvun alun Lontoossa. Se sai Cannesin elokuvajuhlilla vuonna 1999 Un certain regard -palkinnon.

Juoni
-----

Useat tarinat limittyvät toisiinsa. Elokuva alkaa vuoden 1993 Lontoosta, jossa sodassa eri puolilla olleet serbi- ja kroaattimies tunnistavat toisensa bussissa ja alkavat ajaa toisiaan takaa pitkin katuja He päätyvät vierekkäisiin sairaalasänkyihin ja jatkavat taas tappeluaan. Hienon perheen tytär rakastuu Balkanilta tulleeseen rutiköyhään pakolaismieheen. Päihderiippuvainen brittihuligaani nukahtaa lentokentällä Bosniaan lähtevän tavarakasan sisään ja herää, kun putoaa tavaroiden mukana laskuvarjolla sotatoimialueelle. BBC:n sotakuvaaja vammautuu Bosniassa niin fyysisesti kuin henkisestikin. Lontooseen paennut bosnialaisnainen on joutunut serbisotilaiden raiskaamaksi ja saa lapsen, jonka kokee vihollisekseen. Maahanmuuttajamiestä luullaan varkaaksi, kun hän yrittää palauttaa lompakkoa omistajalleen.

Vastaanotto
-----------

Elokuvaa ei nähty Suomen teattereissa. *Helsingin Sanomien* Harri Römpötti kirjoitti elokuvan tv-esityksen alla 2003 Dizdarin pitävän sirpaleisen, useista limittäisistä tarinoista muodostuvan elokuvan juohevasti liikkeessä. "Hän onnistuu myös tarjoamaan toivon kipinöintiä tinkimättä ihmisen petomaisuutta korostavasta sanomastaan. Musta huumori voi maistua kitkerältä, mutta tässä se on sangen terveellinen lääke."

Yhdysvaltalaiskriitikko Roger Ebertin mukaan *Short Cutsin* ja *Magnolian* tavoin eri tarinoita yhteen punova *Ihminen ihmiselle* käyttää huumoria samaan tapaan kuin elokuva *Me sotasankarit* (1970), huvittamalla katsojaa sodan järjettömillä epäloogisuuksilla ja paradokseilla.

*The New York Timesin* kriitikot valitsivat elokuvan vuonna 2004 yhdeksi kaikkien aikojen tuhannesta parhaasta elokuvasta maailmassa.

Lähteet
-------

1. 1 2  Römpötti, Harri: Ihminen ihmiselle.  *Helsingin Sanomat*, 28.9.2003. Digilehden juttu (tilaajille).
2. ↑  *Ihminen ihmiselle* Internet Movie Databasessa. (englanniksi), Plot Summary, External Reviews.
3. ↑  Ebert, Roger: Beautiful People (1999) *RogerEbert.com*.  3.3.2000. Viitattu 12.5.2019. (englanniksi)
4. ↑  The Best 1,000 Movies Ever Made. (Perustuu teokseen *The New York Times Guide to the Best 1,000 Movies Ever Made*, St. Martin's Griffin 2004.) *The New York Times*.  Arkistoitu 11.7.2016. Viitattu 12.5.2019. (englanniksi)
**Ihmisen kohtalo** (*Sudba tšeloveka*) on Sergei Bondartšukin ohjaama neuvostoliittolainen draamaelokuva vuodelta 1959. Se oli näyttelijänä uransa aloittaneen Bondartšukin ensimmäinen elokuvaohjaus, ja hän näyttelee myös pääosaa perheensä toisessa maailmansodassa menettäneenä miehenä. Katkeria sotakokemuksia kuvaavan elokuvan ovat Mihail Šolohovin novellin pohjalta käsikirjoittaneet Juri Lukin ja Fjodor Šahmagonov.

Moskovan elokuvakoulussa opiskellut Mikko Niskanen tekee elokuvassa pienen kreditoimattoman roolityön.

Juoni
-----

Rehti venäläissotilas Sokolov on jäänyt orvoksi sisällissodassa ja perustanut perheen, kunnes taas alkaa sota. Sokolov joutuu saksalaisten sotavankileirille, mutta pääsee pakenemaan. Hän murtuu kun kuulee vaimonsa ja tytärtensä kuolleen kotikylän pommituksissa. Sodan lopulla rintamalla kapteeniksi edennyt Sokolovin poikakin kaatuu taistelussa. Rauhan tultua mies yrittää jatkaa elämäänsä ja ottaa sotaorvoksi jääneen tuntemattoman pojan kasvatettavakseen.

Rooleissa
---------

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
|  Sergei Bondartšuk  | … |  Andrei Sokolov
  |
|  Pavlik Boriskin  | … |  Vanjuša
  |
|  Zinaida Kirijenko  | … |  Irina
  |
|  Pavel Volkov  | … |  Ivan Timofejev
  |
|  Juri Averin  | … |  Müller
  |
|  Mikko Niskanen  | … |  saksalainen upseeri (kreditoimaton)
  |

Vastaanotto
-----------

Bondartšukin mustavalkoisesta esikoisohjauksesta tuli neuvostoelokuvan klassikko ja suuri menestys, jossa kriitikoiden sanoin yhdistyy lyyrinen vähäeleisyys ja suuri paatos.

Elokuvaa käytettiin suojasään aikaisen Neuvostoliiton kulttuuripolitiikan pelinappulana, esimerkkinä myönteisestä sankarihahmosta ja optimistisesta perussuhtautumisesta muiden 1950-luvun lopun hankalammiksi koettuja elokuvia vastaan. *Ihmisen kohtalo* on myös elokuvakerronnallisesti perinteisempi kuin monet sen ajan suojasääelokuvat lukuun ottamatta valikoivaa ääniraitaansa, joka ennakoi esimerkiksi Tarkovskin elokuvien tyyliä.

Bondartšuk sai elokuvasta Leninin palkinnon.

Lähteet
-------

1. ↑  *Ihmisen kohtalo* Elonetissä.
2. 1 2 3  Silén, Jarkko: Ihmisen kohtalo *Elokuvakerho Mahorkka & Siansorkan sivusto*.  Syksy 2002. Suomi–Venäjä-seura. Viitattu 28.4.2019.
3. 1 2  Rollberg, Peter: *Historical Dictionary of Russian and Soviet Cinema*, s. 118. Rowman & Littlefield, 2016. Google Books (viitattu 28.4.2019). (englanniksi)
**Ashton-Tate** oli ohjelmistojen kehittäjä, joka oli aikoinaan maailman kolmanneksi suurin ohjelmistojen kehittäjä henkilökohtaisille tietokoneille. Yhtiö kasvoi nopeasti 12 vuoden aikana ennen myyntiään Borlandille 1990-luvun alussa. Kaksi suurinta olivat Lotus Development ja Microsoft.

Yhtiön perustajat olivat George Tate ja Hal Lashlee. Ashton oli Taten papukaija. Yhtiön merkittävin tuote oli dBase-tietokanta. dBasen oli kehittänyt C. Wayne Ratliff, joka oli kehittänyt sen Nasan Jet Propulsion Laboratorylla. Ratliff jatkoi ohjelman kehitystä Ashton-Tatella. Alkuperäinen versio toimi CP/M-käyttöjärjestelmällä. Vuonna 1982 dBase II julkaistiin IBM PC:lle, jolloin se oli yksi ensimmäisiä ammattimaisia läpimurtosovelluksia PC:lle. C-kielellä kirjoitettu dBase III julkaistiin 1984. Tämä mahdollisti ohjelman porttaamisen Unixille ja VMS:lle. Vuonna 1986 julkaistu dBASE III+ sisälsi merkkipohjaisen valikkojärjestelmän.

Ashton-Tate laajentui ostamalla MultiMate-tekstinkäsittelyohjelman mutta hävisi markkinoilla WordPerfectille ja myöhemmin Microsoft Wordille. Toinen yhtiön toimisto-ohjelma oli Framework, joka sisälsi tekstinkäsittelyn, tietokannan, taulukkolaskennan ja graafien tuottamisen.

George Taten kuoltua 41-vuotiaana sydänkohtaukseen työpöytänsä ääreen yhtiön johtoon nousi Edward M. Esber. Esber riitautui Ratliffin kanssa, joka oikeudenkäyntien jälkeen erosi yhtiöstä ja alkoi kehittää uutta tietokantaa kilpailevalle Migent Corp.:ille.

dBase IV myöhästyi merkittävästi, ja se julkaistiin vajavaisena syksyllä 1988. Se oli hidas ja sisälsi virheitä, ja se sai huonot arvostelut. Yhtiön osakkeen arvo putosi 43 prosenttia vuonna 1989. Päivitetty versio dBase IV 1.1 julkaistiin heinäkuussa 1990. Borland osti Ashton-Taten viimein syyskuussa 1991 ja maksoi siitä 439 miljoonaa dollaria.

Lähteet
-------

1. ↑  Carla Lazzareschi: Borland to Acquire Ashton-Tate in a $439-Million Deal *Los Angeles Times*.  11.7.1991. Viitattu 10.2.2023. (englanniksi)
2. 1 2  Darryl K. Taft: 30 Years Ago: The Rise, Fall and Survival of Ashton-Tate's dBASE *eWeek*.  20.9.2013. Viitattu 10.2.2023. (englanniksi)
3. 1 2  Victor F. Zonana: Ashton-Tate: Confronting a Hard Life in the World of Software *Los Angeles Times*.  10.5.1987. Viitattu 10.2.2023. (englanniksi)
Ilmakitaristi.
**Ilmakitaran** soittaminen tarkoittaa teeskenneltyä kitaran soittamista ilman instrumenttia.

Monet muusikot liikuttavat vaistonvaraisesti ruumistaan soittamansa musiikin tahdissa. Jotkut rock-musiikkia soittavat kitaristit liioittelevat näitä liikkeitä tehostaakseen esiintymistään ja ovat muovanneet soittoonsa liittyvästä koreografiasta itselleen tavaramerkin. Heidän ihailijansa usein matkivat idoliensa soittotyyliä tempautuakseen mukaan tunnelmaan. Ilmakitaransoittoa voidaan pitää erikoistuneena tanssin lajina.

Jotkut ovat kehittäneet ilmakitaransoitosta oman harrastuksensa ja ovat ylpeitä taidostaan matkia lukemattomien eri artistien tyylejä. Useissa maissa järjestetään ilmakitaransoiton kansallisia kilpailuja, ja vuodesta 1996 lähtien Oulussa on järjestetty vuosittaiset Ilmakitaransoiton MM-kisat.

Tiedekeskus Heureka on yhteistyössä TKK:n kanssa kehittänyt laitteiston, joka tuottaa ilmakitaristin soitosta ääntä. Soittaja käyttää erityisiä käsineitä, joiden liikkeen järjestelmä muuntaa musiikiksi.

Vuonna 2006 perustettu Virtual Air Guitar Company sai keväällä 2007 Suomen teollisuussijoituksen ja yksityissijoittajien tekemänä sijoituksena 130 000 euroa ilmakitarapelinsä prototyypin kehittämiseen.

Lähteet
-------

1. ↑  Taloussanomat 21.6.2007.

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Ilmakitara**.
* Ilmakitaransoiton MM-kilpailujen historia 1996-2003\*Ilmakitarakilpailut(Arkistoitu – Internet Archive)
Miekkaikiviuhkon (*Limonium dendroides*) ilmajuurrutusta.
**Ilmajuurrutus** on suvuton kasvien lisäämistapa. Sillä kasvatetaan puuvartisen kasvin pistokkaaseen juuria ennen varsinaisen pistokkaan leikkaamista irti kasvista. Menetelmästä on etua niiden puuvartisten kasvien lisäämisessä, joiden pistokkaat juurtuvat heikosti vedessä tai mullassa. Menetelmällä on saman kaltainen kun taivukaslisäys, jossa puuvartisen kasvin latvavasta oksa taivutetaan ja peitetään maahan, jolloin kasvi alkaa kasvattamaan uusia juuria maassa olevaan kohtaan. Ilmajuurrutuksessa kasville luodaan samanlaiset olosuteet varteen ja sitä käytetään erityisesti puihin ja pensaisiin, joiden oksien latvaa on mahdotonta taivuttaa maaperään.

Puuvartiset huonekasvit, jotka ovat kasvaneet huonemittoihin, voidaan uudistetaan ja jakaa ilmajuurruttamisella. Tätä lisäämistapa käytetään muun muassa viikunoille (*Ficus*), ihmepensaalle (*Codiaeum variegatum*), traakkipuille (*Dracaena*) ja joillekin vehkakasveille (*Araceae*).

Ilmajuurrutuksen vaiheet
------------------------

Yleensä valitaan kasvin latvasta nuori verso jonka varsi ei ole vielä puutunut. Puutuneeseen varteen juurien muodostuminen on vaikeampaa. Toimenpidettä varten versosta valitaan sopiva kohta johon juurien halutaan kasvavan.

1. Valittuun kohtaan leikataan terävällä veitsellä noin 45 asteen viillos noin puoleenväliin runkoa. Jos kasvista vuotaa maitiaisnestettä se, tyrehdytetään ennen jatkamista. Leikkauskohdan väliin laitetaan ohut lastu muovia tai sammalta estämään viilloksen umpeutumista. Viilloskohta voidaan myös "lastoittaa" tarvittaessa pienellä puurimalla, jos kasvi ei pysy omin voimin pystyssä.
2. Kohtaan jota on käsitelty pujotetaan pohjaton muovipussi tai vastaava leikkauspinnan alapuolelle. Se sidotaan tukevasti runkoon kiinni ja täytetään kostealla rahkasammalella tai kasvuturpeella jonka jälkeen pussin yläpää sidotaan.
3. Jos kasvualusta pysyy kosteana pussiin alkaa ajan myötä ilmestymään juuria.
4. Kun juuret ovat kasvaneet katkaistaan runko juurien alapuolelta ja istutetaan kasvi uuteen ruukkuun.

Lähteet
-------

* Bradley, Steven: *Kasvien lisääminen*, s. 110–111. Gummerus, 2003. ISBN 978-951-20-6378-9.
* Swartström, Carin (toim.): *Gummeruksen suuri huonekasvikirja*, s. 35. Suomentanut Hiltunen, Pertti. Gummerus, 2006. ISBN 951-20-6012-4.

### Viitteet

1. ↑  Bradley, Steven, 2003, s. 110–111.
2. ↑  Swartström, Carin, 2006, s. 35.

Aiheesta muualla
----------------

* Pyrrö, Stina: Huonekasvien lisääminen *Yhteishyvä*.  20.2.2012 / päiv. 15.5.2019. Viitattu 30.8.2020.