recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
57 mm AZP S-60
**57 mm AZP S-60** (57 mm Avtomatitšeskaja Zenitnaja Puška S-60, 57-мм Автоматическая зенитная пушка С-60) on neuvostoliittolaista alkuperää oleva automaattinen ilmatorjuntakanuuna. Tykkimalli on ollut Suomessa käytössä nimikkeellä 57 ITK 60; tuttavallisemmin "Nikolai".

Tykkimallin kehitys alkoi jo toisen maailmansodan aikana. Siihen on otettu vaikutteita saksalaisista 5 cm Flak 41 ja 5,5 cm Gerät 58 -ilmatorjuntatykeistä, joista jälkimmäinen jäi prototyyppiasteelle. S-60 hyväksyttiin neuvostoarmeijan sotavarusteeksi vuonna 1950. 

Tykki suunnattiin automaattisesti lavetissa olevien moottoreiden avulla keskuslaskimen antamien arvojen mukaisesti. Ensimmäiset keskuslaskimet olivat PUAZO-5A (ПУАЗО-5A) ja PUAZO-6 (ПУАЗО-6). Tulenjohtotutkana käytettiin aluksi SON-9:ää (СОН-9), johon keskuslaskin oli kytketty kaapelein. Myöhemmin erilliset tutkat ja keskuslaskimet korvattiin kuorma-autoalustaisella tulenjohtolaitteella mallia RPK-1 "Vaza" (РПК-1 "Ваза"). RPK-1:een kuului tulenjohtotutka, laskin, voimalaite, omakonetunnistuslaitteet, häirinnänväistölaitteet, televisiojärjestelmä ja optinen maalinosoitin.

Teknisiä tietoja
----------------

* Kaliiperi: 57 mm
* Patruuna: 57×346 SR
* Tehollinen kantama: 5 000 m
* Tulinopeus: 120 ls/min
* Marssipaino: 4 660 kg
* Tuliasemapaino: 4 500 kg
* Sivu: rajoittamaton
* Koro: −5–+85°
* Ammustyypit: sirpalekranaatti ja panssarikranaatti

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **57 mm AZP S-60** Wikimedia Commonsissa
**Väinö Lehtinen** (14. lokakuuta 1879 Sääksmäki – 15. toukokuuta 1931 Helsinki) oli suomalainen Helsingin konservatorion laulunopettaja.

Lehtisen perhe muutti Tampereelle hänen ollessaan puolentoista vuoden ikäinen. Hän vietti lapsuutensa puutteellisissa oloissa ja kävi vain kansakoulun ja veistokoulun. Hän tuli nuorukaisena mukaan Tampereen nuorisoseuran sekakuoroon ja täällä hänen musikaaliset lahjansa herättivät kuoron johtajan Ernst Linko vanhemman, silloinen Lindroth huomion. Lindroth innosti Lehtistä musiikkiopintoihin ja hän lähti opiskelemaan Helsingin lukkari-urkurikouluun saaden sieltä päästötodistuksen 1904. Lehtinen oli sitten Tampereella laulunopettajana ja kuoronjohtajana sekä Aleksanterin kirkon vt. lukkarina. Hän toimi kanttori-urkurina Ilomantsissa 1909–1913 ja opiskeli sitten Helsingin musiikkiopistossa 1911–1914 opettajinaan muun muassa Abraham Ojanperä, Emmy Achté, Oskar Merikanto ja Axel von Kothen. Lehtinen oli tämän jälkeen Tampereella konserttilaulajana, laulunopettajana ja vuosina 1916–1917 Aamulehden musiikkiarvostelijana. 

Vuonna 1918 Lehtinen siirtyi Tampereelta Helsinkiin laulunopettajaksi. Hän teki valtion stipendiaattina opintomatkan Saksaan 1920–1921 ja oli matkan aikana Berliinissä jonkin aikaa tunnetun laulupedagogin professori Louis Bachnerin (1882–1945) oppilaana. Matkaltaan palattuaan Lehtinen tuli ensimmäiseksi yksinlaulunopettajaksi Helsingin Konservatorioon. Hänelle myönnettiin valtion taiteilijaeläke ansioistaan laulunopettajana vuonna 1931.

Väinö Lehtinen kuoli toukokuussa 1931 keuhkovesipöhöön. Hänet on haudattu Malmin hautausmaalle.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Laulunopettaja Väinö Lehtinen, Helsingin Sanomat, 16.05.1931, nro 130, s. 3, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
2. 1 2  Väinö Lehtisen hautakivi Malmin hautausmaalla, Suomen Sukututkimusseura. Hautakirjoituksia ja hautakuvia (Arkistoitu – Internet Archive)
3. ↑  Väinö Lehtinen, Suomen musiikkilehti, 01.05.1931, nro 5, s. 23, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
4. 1 2 3  Väinö Lehtinen kuollut, Uusi Suomi, 16.05.1931, nro 130, s. 9, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
5. ↑  Ture Ara : Väinö Lehtinen 50-vuotias, Suomen musiikkilehti, 01.10.1929, nro 14, s. 10, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Väritehtaanranta huhtikuussa 2023.
**Väritehtaanranta** on puisto Kuninkaalan kaupunginosassa Vantaalla. Se sijaitsee Tikkurilankosken etelärannalla ja pääradan itäpuolella. Puiston läheisyydessä sijaitsevat Tikkurila-osakeyhtiön tehdasalue ja tiedekeskus Heureka.

Yhdessä Tikkurilanrannan ja Vernissanrannan kanssa Väritehtaanranta muodostaa kilometrin mittaisen puiston Keravanjoen varren ulkoilureitillä. Puistomaisten elementtien lisäksi alueella on myös luonnonmukaisia alueita. Puistossa on pääradan alikäytävän lähellä vesiallas, joka on reunustettu luonnonkivellä.

Kunnostus
---------

Puistossa käynnistyi 2010-luvun lopussa monivuotinen maisemointikunnostus, joka oli osa Tikkurilan jokirannan yleissuunnitelmaa. Vesialtaassa oli aikaisemmin suihkulähde, mutta remontin alkaessa se poistettiin. Maisemalampi kunnostettiin ja sen rannalle rakennettiin oleskelulaituri.

Puiston suihkulähde kesällä 2016.
Puistokokonaisuus, johon luetaan myös Vernissanranta ja Vernissasilta-niminen pyöräilyn ja jalankulun silta, voitti vuoden 2022 ympäristörakenne -palkinnon. Jokirantaa kehuttiin muun muassa aikaisempaa viihtyisämmäksi ja saavutettavammaksi. Koko kunnostushankkeen kustannusarvio oli noin 12 miljoonaa euroa.

Lähteet
-------

1. ↑  Vantaan karttapalvelu (Puisto pistemerkattu kaupunkikartassa) *kartta.vantaa.fi*. Viitattu 24.5.2021.
2. ↑  Tikkurilan suuralueen puistokierros (pdf) *Vantaa.fi*.  Arkistoitu 17.10.2020. Viitattu 10.7.2016.
3. ↑  Keskinen, Hanna: Vernissanranta, Väritehtaanranta ja Vernissasilta *Vantaan kaupunki (vantaa.fi)*.  10.10.2018.  Arkistoitu 24.5.2021. Viitattu 24.5.2021.
4. ↑  Kuninkaala, Vantaan kulttuurikeskus (pdf) *Vantaa.fi*.  Arkistoitu 16.9.2016. Viitattu 10.7.2016.
5. ↑  Vernissaranta, Väritehtaanranta ja Vernissasilta *Loci Maisema-arkkitehdit oy (loci.fi)*.  Arkistoitu 24.5.2021. Viitattu 24.5.2021.
6. ↑  Vantaan Tikkurilankosken puistoalueille voitto Vuoden Ympäristörakenne 2022 -kilpailussa *vantaa.fi*.  8.2.2023. Vantaan kaupunki. Viitattu 14.2.2023.
7. ↑  Suojanen, Armi: Vantaan uusi vetovoimatekijä palkittiin – "Puisto on vaikuttava" *Vantaan Sanomat*.  7.2.2023. Viitattu 14.2.2023.
8. ↑  Massinen, Tuomas: Tikkurilan jokirantaa uusitaan 12 miljoonalla – Jättiuudistus pääosin valmis vuonna 2021 *Vantaan Sanomat*.  29.4.2020. Viitattu 14.2.2023.
Osa artikkelisarjaa
 **Jumalat** 

**Jumala**  
Jumalan olemassaolo 

* Agnostisismi
* Ateismi
* Deismi
* Henoteismi
* Monoteismi
* Panenteismi
* Panteismi
* Polyteismi
* Teismi


Jumalatodistukset 

* Kaikkivaltius
* Kaikkivoipaisuuden paradoksi
* Kosmologinen todistus
* Luonnollinen teologia
* Ontologinen todistus
* Pahan ongelma
* Teleologinen todistus


Jumalausko 

* Usko
* Uskonnollisuus
* Uskonnon alkuperä
* Uskonto
* Uskovainen


Jumaluusoppi 

* Teologia
* Uskonnonfilosofia


 

 malline: näytä • keskustele • muokkaa 

**Uskovainen**, **uskova** on henkilö, joka uskoo hyvin hartaasti Jumalaan ja toteuttaa uskoaan arjessa. Nimitystä uskovainen myös käytetään viitattaessa halveksivasti jonkin liikkeen tai muun vastaavan kiihkeisiin kannattajiin, esimerkiksi poliittisen ääriliikkeen uskovaiset.

Käsite *olla uskovainen* on yleisemmin käytössä protestanttisissa kirkkokunnissa, joissa tähdennetään ihmisen pelastuvan *yksin uskosta* (lat. *sola fide*). Ihminen saa Jumalalta lahjaksi pelastavan uskon (pelastuu siis yksin armosta).

Suomalainen uskonnollisuus
--------------------------

Vuoden 2011 kirkon tutkimuskeskuksen tutkimuksen mukaan 27 prosenttia suomalaisista uskoi kristinuskon Jumalaan, ja 21 prosenttia suomalaisista ei uskonut Jumalan olemassaoloon. Saman tutkimuksen mukaan suomalaisten usko kristinuskon keskeisiin opetuksiin on vähentynyt selvästi.

Suomen luterilaisen kirkon vuonna 1996 tekemässä tutkimuksessa 45 prosenttia suomalaisista piti itseään uskovina. Naisista uskovia oli 56 % ja miehistä 33 %. Maaseudulla uskovia oli 51 % ja kaupungeissa 34 %. 15–24-vuotiaista itseään piti uskovina 33 % ja yli 65-vuotiaista 65 %. Koulutustaso ei vaikuttanut uskovien osuuteen. Luterilaiseen kirkkoon kuuluvista uskovina piti itseään 46 %, muihin uskontokuntiin kuuluvista 75 % ja uskontokuntiin kuulumattomista 22 %.

Terminologiaa
-------------

Uskovaisista käytetään yleiskielessä myös nimitystä uskossa oleva, vakaumuksellinen henkilö tai vakaumuksen mies/nainen. Uskovaisten kesken käytössä oleva slangisana on uskis.

Uskovaisen vastakohta on ei-uskova tai uskosta osaton henkilö (ei siis ei-uskovainen).

Katso myös
----------

* Kirkko-oppi
* Uskonnollisuus

Lähteet
-------

1. 1 2  Kielitoimiston sanakirja (Kotimaisten kielten tutkimuskeskuksen julkaisuja 132) Helsinki:  Kotimaisten kielten tutkimuskeskus ja Kielikone Oy.
2. ↑  Timo Nurmi: *Gummeruksen suuri suomen kielen sanakirja*. 3. tarkistettu ja päivitetty painos. Helsinki: Gummerus, 2004. ISBN 951-20-6541-X.
3. ↑  Suomalaisten usko romahti evl.fi.  Arkistoitu 1.2.2016. Viitattu 14.5.2012.
4. ↑  Heino, Harri: *Mihin Suomi tänään uskoo*. Helsinki: WSOY, 2002. ISBN 951-0-27265-5.

Aiheesta muualla
----------------

* Anu Silfverberg: Uskottomat (Arkistoitu – Internet Archive). Helsingin Sanomat 17.4.2003.
**Laula, kaikki maa – hengellisiä lauluja** on Suomen Lähetysseuran julkaisema hengellisten laulujen kokoelma. Se ilmestyi 1991.

Kirjan historia
---------------

Lähetysseuran julkaisema *Hengellisiä lauluja ja virsiä* – kirja, jonka ensimmäinen laitos ilmestyi 1900-1905 on yksi keskeisiä hengellisiä laulukirjoja, jota Suomen evankelis-luterilaisen kirkon toiminnassa on käytetty. Kirjasta ilmestyi uusittu laitos 1952, mutta 1960- ja 1970-luvulla sen asema keskeisenä vapaamuotoisen seurakuntatoiminnan laulukokoelmana katosi. Samoin sen käyttö koulujen laulunopetuksessa ja kirkkokuorojen ohjelmistoissa väheni.

Kirjan valmistelemiseen vaikutti 1970-luvulla alkanut Virsikirjan uudistamistyö ja hengellisen laulurunouden kehitys. Lähetysseuran johtokunta päätti 1985, että vanhaa *Hengellisiä lauluja ja virsiä* -kokoelmaa ei uudisteta. Syyksi tähän mainittiin, että monien vanhojen ja pidettyjen laulujen kieli- ja tyyliasua jouduttaisiin muokkaaman liikaa, ja johtokunta päätti valmistella uuden laulukirjan entisen rinnalle. Sitä varten johtokunta asetti työryhmän, jonka puheenjohtajana toimi kirkkoherra *Esa Siljamäki*. Kokoelma valmistui 1991 ja sai nimekseen *Laula, kaikki maa.* Se otettiin käyttöön Lähetysseuran vuosijuhlilla Lieksassa 1991. Kirjan toivottiin yleistyvän myös nuoriso- ja rippikoulutyön laulukirjaksi.

Kokoelman valmistelussa työryhmä on pyrkinyt seuraamaan Virsikirjan uudistamisessa omaksuttuja periaatteita. Kokoelmassa on 202 laulua joista noin kolmannes on *Hengellisiä lauluja ja virsiä* -kokoelmasta, osa uudistettuina, osa alkuperäisessä, vanhahtavassa runomuodossa. Kirjaa valmistelleen työryhmän jäsenet ovat itse kirjoittaneet lauluja, etenkin sellaisiin teemoihin liittyen, joihin sopivia lauluja on vähän tai ei ollenkaan. Mukaan ei valittu sellaisia lauluja, jotka ovat julkaistu Virsikirjassa. Uutta aineistoa koottiin kotimaan lisäksi eri puolilta maailmaa, etenkin lähetyskentiltä, missä Suomen Lähetysseura on toiminut. Laula, kaikki maa -kokoelmassa on pyritty kuitenkin tuomaan esille hengellisen laulumusiikin, etenkin uudemman musiikin, koko kirjo ja lauluvalikoimaan sisältyy ns. Taizé-lauluja, "kitarakuorolauluja", gospellauluja ja koraaleja vanhojen hengellisten laulujen ohella.

Osastojako
----------

Kirjan laulut on ryhmitelty neljään pääosastoon, jotka on vuorostaan jaettu temaattisiin osastoihin.

* I Kokoontunut seurakunta 1-66
	+ Kirkkovuosi
	+ Hartauselämä
	+ Jumala hoitaa seurakuntaansa
	+ Kiitos ja ylistys
* II Lähtevä ja lähettävä seurakunta 67-121
	+ Jumala antaa tehtävän
	+ Elämän arki
	+ Koti ja perhe
	+ Luomakunta
	+ Aamu ja ilta
* III Kristityn elämä 132-191
	+ Hiljaa Jumalan edessä
	+ Ahdistus ja lohtudus
	+ Kutsu ja kuuliaisuus
	+ Ilo Jumalan rakkaudesta
	+ Rauha Kristuksessa
* IV Kohti taivasta 192-202
	+ Matkalla taivaaseen
	+ Elämän rajalla ja iankaikkisuus

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Reijo Pajamo, Erkki Tuppurainen: *Kirkkomusiikki*, s. 588,589. Suomen musiikin historia. WSOY, 2004. ISBN 951-0-27707-x.
2. 1 2  "Esipuhe", *Laula, kaikki maa*. Suomen lähetysseura, 1991. ISBN 951-624-191-3.
3. ↑  *Laula, kaikki maa*. Suomen lähetysseura, 1991. ISBN 951-624-191-3.
Alkuperäinen väri on näkyvissä näytteen ylä- ja alaosassa. Tämän näytteen värjäämiseen käytetty väri ei ole **värinkestävä**.
**Värinkesto** on tekstiilimateriaalien värjäyksen yhteydessä käytettävä käsite, joka luonnehtii materiaalin värin kykyä vastustaa haalistumista tai värin siirtymistä materiaalista altistettaessa materiaali erilaisille kemikaaleille, pesulle, mekaaniselle rasitukselle, valolle tai muille ulkoisille tekijöille. Termiä käytetään usein vaatteiden yhteydessä.  Ensimmäinen tunnettu käsitteen *värinkesto* käyttö on vuodelta 1951. Vaatteen värinkesto tulisi varmistaa ennen valkaisuaineen tai muiden puhdistusaineiden käyttöä.

Valonkesto, pesunkesto ja hankauksenkesto ovat värinkeston tärkeimmät standardoidut sovellusalueet. Tekstiilin värin valonkesto on luokiteltu yhdestä kahdeksaan ja pesunkesto yhdestä viiteen, joissa Euroopassa yleisimmin käytetyissä mitta-asteikoissa suurempi numero ilmaisee parempaa kestävyyttä.

Lähteet
-------

1. ↑  Änkö, Anja: Tekstiilien testaus: Värinkeston peruskäsitteitä VirtuaaliAMK.  Arkistoitu 4.5.2016. Viitattu 26.2.2017.
2. ↑  Heinola, Juha: Värinkesto Virtuaali ammattikorkeakoulu.  Arkistoitu 27.2.2017. Viitattu 26.2.2017.
3. ↑  Colorfast  2017. Merriam-Webster, Incorporated. Viitattu 26.2.2017. (englanniksi)
4. ↑  Aguirre, Sarah: Colorfastness  2016. The Spruce.  Arkistoitu 20.12.2016. Viitattu 26.2.2017. (englanniksi)
5. ↑  Oger, B.: Fastness to Light and Washing of Direct Dyes for Cellulosic Textiles.  *Studies in Conservation*, 1996, 41. vsk, nro 3, s. 129.
6. ↑  Simmons, Rosemary: *Dictionary of Printmaking Terms*, s. 30. London: A & C Black (Publishers) Ltd. 2002. ISBN 978-0-7136-5795-1. (englanniksi)
7. ↑  lightfastness tests  2015. Bruce MacEvoy. Viitattu 26.2.2017. (englanniksi)
Nenetsian kartta  
Narjan-Mar
Ust-Kara
*Karanmeri*
**Ust-Kara** (ven. Усть-Ка́ра) on syrjäinen taajama ja Karan maalaiskunnan keskus Nenetsian autonomisessa piirikunnan Zapoljarnyin piirin koillisosassa Pohjois-Venäjällä.

Taajama sijaitsee Karanmeren Baidaratanlahden Karanlahden itälaidalla, noin 11 kilometriä Karajoen laskukohdasta pohjoiskoilliseen. Ust-Karaan ei ole ympärivuotista tieyhteyttä. Puuttuvan tieyhteyden takia Nenetsian pääkaupunkiin Narjan-Mariin matkataan tarvittaessa lentäen (pienkoneella tai helikopterilla; taajamassa ei ole kunnollista lentokenttää). 

Vuoden 2010 väestönlaskennan mukaan Karan maalaiskunnassa asui yhteensä 574 ihmistä. Näistä enemmistö asuu Ust-Karan taajamassa, joka on kunnan ainoa kylä. Tundralla sijaitsee myös joitain erillisiä puutaloja (izba). Ust-Karassa on muun muassa koulu ja ortodoksikirkko.

Lähteet
-------

1. 1 2  Munitsipalnoje obrazovanije "Karski selsovet" (Karan maalaiskunta Zapoljarnyin kunnallispiirin sivuilla) Zapoljarnyin kunnallispiiri, zrnao.ru.  Arkistoitu 2.4.2012. Viitattu 25.11.2012. (venäjäksi)
2. 1 2  Obzornaja karta Nenetskogo avtonomnogo okruga Zapoljarnyin kunnallispiiri, zrnao.ru. Viitattu 25.11.2012. (venäjäksi)
3. ↑  Federalnaja služba gosudarstvennoi statistiki (Venäjän federaation tilastovirasto), www.gks.ru: Vserossijskaja perepis naselenija 2010. Tom 1. Tšislennost i razmeštšenije naselenija. (Koko Venäjän kattava väestönlaskenta 2010. Osa 1. Väestön lukumäärä ja jakauma. Taulukko 11 (MS Excel-taulukko))  2012. Moskova:  ИИЦ «Статистика России».  Arkistoitu 15.3.2013. Viitattu 25.11.2012. (venäjäksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Karan maalaiskunta piirin sivustolla (Arkistoitu – Internet Archive) (venäjäksi) (zrnao.ru)
**Väinö Richard Levelä** (7. heinäkuuta 1894 Mäntsälä – 25. huhtikuuta 1983 Lahti) oli suomalainen autoalan kauppias, yrittäjä ja yritysjohtaja, joka sai kauppaneuvoksen arvonimen.

Levelän vanhemmat olivat maanviljelijä Richard Brynolf Levelä ja Rosa Josefina Vasarainen ja puolisot vuodesta 1928 Elna Alina Ahola ja vuodesta 1947 Rachel Aino Stenberg. Levelä tuli ylioppilaaksi Porvoon suomalaisesta yhteiskoulusta 1916 ja valmistui agronomiksi 1925. Opintomatkoja hän teki sekä Euroopan eri maihin että Yhdysvaltoihin. Levelä oli maatilan isäntä Mäntsälässä vuodesta 1919 ja omistaja vuodesta 1928. Lahden Auto Oy:n perustajaosakas hän oli kolmen muun henkilön kanssa, joista yksi oli myöskin kauppaneuvoksen arvonimen saanut Viljo Lairila. Yhtiön hallituksen jäsen Levelä oli vuodesta 1932, yhtiön pääomistaja ja toimitusjohtaja 1933–1971 ja hallituksen puheenjohtaja vuodesta 1933. Hän oli myös Mäntsälän Osuusmeijerin isännöitsijä 1924, linja-autoliikennöitsijä vuodesta 1924, maanviljelysseurojen uudisviljelyn tarkastaja, Korpivaara & Halla Oy:n, Oy Henry-Auto Ab:n ja Tampereen Autotuonti Oy:n autojen välitysmyyjä 1926–1928, Vääksyn Mylly Oy:n perustajaosakas 1942, Onkimaan Sahan ja Höyläämön omistaja ja toimitusjohtaja 1947–1957, Nummisten Osuuskassan perustajajäsen 1921, sähköosuuskunnan perustajajäsen 1926, Mäntsälän Sähkö Oy:n perustajaosakas 1927, Heinolan Autoliike Oy:n perustajia 1940, Lappeen Auto Oy:n perustajia 1952, Nummisten puhelinosuuskunnan perustajajäsen 1952 ja Heinolan Autotalo Ky:n isännöitsijä vuodesta 1961. Levelällä oli lisäksi luottamustehtäviä, kuten Autoalan Keskusliiton hallituksen jäsenyys. Kauppaneuvoksen arvonimen hän sai 1970.

Lähteet
-------

1. 1 2  Väinö Levelä *Biografiasampo*. Viitattu 28.10.2022.
2. ↑  Kuolleita.  *Etelä-Suomen Sanomat*, 29.4.1983, nro 114, s. 7. Kansalliskirjasto. Viitattu 28.10.2022.
**Väinö Antti Lumme**, sukunimi vuoteen 1906 *Lius* (11. marraskuuta 1887 Kuopio – 18. marraskuuta 1971 Helsinki) oli suomalainen kihlakunnantuomari ja korkeimman oikeuden oikeusneuvos.

Väinö Lumpeen vanhemmat olivat ylikonstaapeli Anders Gabriel Lius ja Amalia Matilda Nordberg. Hän pääsi ylioppilaaksi vuonna 1908 Viipurin suomalaisesta reaalilyseosta ja suoritti Helsingin yliopistossa oikeustutkinnon 1912 sekä ylemmän hallintotutkinnon 1913. Lumme sai varatuomarin arvon 1915.

Lumme oli Rannan tuomiokunnan vt. henkikirjoittajana 1913–1914 ja Viipurin hovioikeudessa ylimääräisenä virkamiehenä vuodesta 1914 ja kanslistina 1916–1917. Hän oli sitten Rannan tuomiokunnassa tuomarin apulaisena 1917–1918 ja myöhemmin vt. tuomarina 1923–1925 sekä asianajotoimiston Metsämies & Lumpeen osakkaana 1915–1917 ja Voipion asianajotoimistossa apulaisena 1918–1919. Lumme oli sen jälkeen Viipurin hovioikeudessa kanslistina 1919, notaarina vuodesta 1919, viskaalina 1921–1926 sekä apujäsenenä 1921–1923 ja 1925–1926. Hän oli Viipurin oikeuspormestarina 1926–1940 sekä lainvalmistelukunnan vanhempana jäsenenä 1940–1941. Korkeimman oikeuden oikeusneuvoksena Lumme oli 1941–1947. Viimeksi hän toimi Tammelan tuomiokunnan tuomarina 1947–1956. Lumme jäi eläkkeelle vuonna 1956.

Lumme oli Suomalaisen Lakimiesyhdistyksen hallituksen jäsen 1941–1947, Viipurin Suomalaisen Säästöpankin hallituksen jäsen 1923–1942 ja hallituksen puheenjohtaja 1939–1942 sekä Suomen maistraattien ja raastuvanoikeuksien yhdistyksen hallituksen jäsen 1930–1939. Hän harrasti kuorolaulua ja kuului Karjalan Laulun perustajajäseniin.

Väinö Lumme oli naimisissa vuodesta 1917 Esteri Ahlbergin (1900–1967) kanssa. Väinö Lumpeen hauta on Maunulan uurnalehdossa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Biografiasampo : Väinö Lumme
2. ↑  Kautto, Timo: Lumme, Väinö. Kansallisbiografia-verkkojulkaisu. Studia Biographica 4. Helsinki: Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, 1997– (viitattu 12.11.2022)
3. ↑  Billion Graves : Väinö Antti Lumme


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Kansallisbiografia
* Biografiasampo

 |

 |
**Pitkälampi** on järvi Kontiolahden keskustan ja Höytiäisen itäpuolella Pohjois-Karjalassa. Sen pinta-ala on 1,9 neliökilometriä. Etäisyys Joensuun keskustasta on 17 kilometriä pohjoiskoilliseen.

Maantiede
---------

Pitkälammen pituus kaakosta luoteeseen on 3,7 kilometriä. Järven eteläosa on verraten tasalevyistä, pohjoisosastaan järvi levenee, mutta ei yli kilometrin. Teerimöykky-niminen niemi jakaa järven eteläisimmän osan kahteen lahteen. Noin seitsemäsosa Pitkälammesta on vähintään kymmenen metriä syvä. Järven eteläpuoliskolla sijaitsee noin 1,4 kilometriä pitkä syvänne, toinen syvänne sijaitsee järven luoteisosassa.

Pitkälammen saariluku on neljä. Saarista yksi on alle aarin laajuinen luoto, kaksi on yli aarin mutta alle hehtaarin laajuisia. Yhden saaren pinta-ala on yli hehtaarin. Saarten yhteenlaskettu pinta-ala on noin viisi hehtaaria. Pitkälammen välitön ranta-alue on melko metsäistä ja harvaanrakennettua.

Pitkälampeen laskee vähäisiä uomia pohjoisesta suoalueilta (Lamminsuo, Sokerisuo). Myös idästä laskee pieniä, nimettömiä uomia. Pitkälammen luusua sijaitsee järven eteläkolkassa, josta alkaa etelään virtaava lasku-uoma.

Pitkälammen vesitilavuus on 9 867 000 kuutiometriä.

Pitkälampi (04.333.1.003) kuuluu Uilonpuron valuma-alueeseen (04.333), joka on kolmannen jakovaiheen vesistö Vuoksen vesistössä (04). Toinen jakovaihe on Pielisjoen alaosan alue (04.33) ja ensimmäinen on Oriveden–Pyhäselän alue (04.3). Pitkälampi on Uilonpuron valuma-alueen laajin vakavesi, toiseksi laajin on Miklinlampi ja kolmanneksi laajin on Pyörivänlampi. Niiden ohella alueeseen kuuluvat alle kymmenen hehtaarin laajuiset Suuri Onkilampi, Lukanlampi ja Hepolampi.

Suomessa on 176 vähintään hehtaarin laajuista Pitkälampea. Kontiolahden Uilonpuron valuma-alueen Pitkälampi on ainoa yli neliökilometrin laajuinen Pitkälampi.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5   Pitkälampi, vakavesi, Kontiolahti. Viitattu 23.12.2022
2. 1 2 3 4 5 6 7 8 9 10  Ympäristö.fi : Ympäristötiedon hallintajärjestelmä Hertta Ympäristötiedon hallintajärjestelmä Hertta. Viitattu 23.12.2022.
3. ↑  Pitkälampi. Järviwiki. Viitattu 23.12.2022.
4. ↑  Uilonpuron valuma-alue (04.333). Järviwiki. Viitattu 23.12.2022.
5. ↑  Pitkälampi. Järviwiki. Viitattu 23.12.2022.
Diana Karenne vuonna 1917.
**Diana Karenne** (oikealta nimeltään *Leucadia Konstantia*, 1888 – 14. lokakuuta 1940 Aachen) oli Italiassa, Ranskassa ja Saksassa työskennellyt elokuvanäyttelijä.

Karenne syntyi Kiovassa tai eräiden tietojen mukaan Danzigissa tai Stettinissä. Hänen veljensä oli elokuvatuottaja Gregor Rabinowitsch. Karenne aloitti elokuvauransa Italiassa vuonna 1914. Hänen ensimmäinen pääosansa oli Ernesto Maria Pasqualin elokuvassa *Passione tzigana* vuonna 1916. Karenne alkoi pian myös käsikirjoittaa ja ohjata ja perusti vuonna 1917 veljensä Davidin kanssa oman tuotantoyhtiön. Asta Nielsenin innoittama näyttelijä oli yksi mykkäelokuvan rohkeista diivoista, jonka tyyliä on verrattu Lyda Borelliin.

1920-luvun alussa Karenne siirtyi Pariisiin ja sittemmin Berliinin, jossa häntä ohjasivat muun muassa Rudolf Meinert, Aleksandr Volkov ja Richard Oswald. Näyttelijän ura päättyi äänielokuvan tultua, mutta vuonna 1940 hän esiintyi vielä Carmine Gallonen elokuvassa *Manon Lescaut*. Karenne kuoli Aachenin pommituksessa saamiinsa vammoihin.

Lähteet
-------

1. 1 2  European Film Star Postcards: Diana Karenne *filmstarpostcards.blogspot.fi*. Viitattu 25.7.2017.
2. ↑  Portale cinema muto italiano: Diana Karenne *ilcinemamuto.it*. Viitattu 25.7.2017.
3. 1 2  Dalle Vacche, Angela: *Diva: Defiance and Passion in Early Italian Cinema*, s. 101, 262. Austin: University of Texas Press, 2008. ISBN 978-0-292-71661-2.
4. 1 2  steffi-line.de: Diana Karenne *steffi-line.de*. Viitattu 25.7.2017.

Aiheesta muualla
----------------

* Diana Karenne Internet Movie Databasessa. (englanniksi)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie
* Elonet

 |

 |
**Publiikki** (lat. *publicus*, julkinen) on yliopiston tai korkeakoulun, tai näiden tiedekunnan taikka osaston järjestämä juhlatilaisuus, jossa vastavalmistuneet maisterit ja kandidaatit saavat tutkintotodistuksensa. Publiikkien sisältö vaihtelee eri yliopistojen, korkeakoulujen, tiedekuntien ja osastojen välillä, mutta pääpiirteissään juhlallisuudet koostuvat aina publiikkiin ilmoittautuneiden kokoontumisesta määrättyyn luentosaliin tai juhlatilaan, jossa tiedekunnan dekaani tai varadekaani, tai heitä vastaava tutkinnon myöntävän instanssin edustaja, pitää juhlapuheen valmistuville. Tämän jälkeen tutkintotodistukset jaetaan valmistuville maistereille ja kandidaateille. Joissakin publiikkeja järjestävissä paikoissa todistuksen rinnalla jaetaan myös ruusu. Publiikin ohjelmaan saattaa kuulua pieni musiikkiesitys. Yleensä seremonian päätyttyä on kuohuviini-tarjoilu osallistujille. Publiikkiin yleensä valmistuva voi kutsua lähimpiä perheenjäseniään yleisöksi. Joissakin suvuissa ja perheissä järjestetään publiikin jälkeen valmistujaisjuhlat kotona tai erillisessä juhlatilassa perheen ja suvun jäsenille. 

Publiikkien järjestämisen tahti vaihtelee järjestävän instituution mukaan, joissakin publiikki pidetään aina lukukauden päätteeksi joulukuussa ja toukokuussa, toisissa publiikkeja pidetään kuukausittain. Isoin tahtiin vaikuttava tekijä on se, miten runsaasti kyseisestä instanssista valmistuvat ilmoittautuvat publiikkiin. Publiikkiin voi osallistua sekä kandidaatintutkinnon saamisen että maisterintutkinnon saamisen jälkeen. Publiikkiin osallistuminen ei ole pakollista, vaan valmistunut voi myös tilata tutkintotodistuksensa laitoksen kansliasta noudettavaksi, taikka postitettavaksi hänelle kotiin. 

Publiikkiseremonia syntyi tarpeesta 1800-luvun puolivälissä luoda halvempi valmistumisväylä niille valmistuville maistereille, jotka eivät halunneet odottaa ja osallistua kalliimpaan juhlalliseen promootioon.

Lähteet
-------

* toim. Satu Aalto: *Suuri perinnekirja: Suomalaista juhlaperinnettä ennen ja nyt*, s. 412-413. Hämeenlinna: Karisto Oy, 2001. ISBN 951-23-3963-3.
Sumerilainen, oluen jakamista tilastoiva savitaulu vuosien 3000–3100 eaa. väliltä.
**Savitaulu** (Akkadi: ṭuppu(m) 𒁾) oli muinaisessa Lähi-idässä käytetty kirjoitusväline, erityisesti nuolenpääkirjoitukseen, pronssikaudella ja rautakaudella. Sumerilainen kulttuuri aloitti ensimmäisenä savitaulujen käyttämisen kirjoitusalustoina noin 3500 eaa. ja Mesopotamian kulttuurit jatkoivat kirjoitusmenetelmän käyttöä aakkoskirjoituksen yleistymiseen asti noin 100 eaa. Savitauluissa merkit painettiin tai piirrettiin pehmeään saveen ruokokynällä. Kirjoituksen tultua valmiiksi savitaulut kuivattiin auringossa, mutta ne saatettiin myös polttaa koviksi uunissa. Usein savitaulut ovat kuitenkin säilyneet sattumalta, koska ne ovat palaneet onnettomuuksien tai konfliktien aiheuttamissa tulipaloissa.

Savitaulujen merkitys tutkimukselle
-----------------------------------

Savitaulujen löytyminen ja tulkitseminen mullistivat muinaisen Lähi-idän kulttuurien tutkimisen 1800-luvulla, koska ennen savitaulujen tulkitsemista Raamattua pidettiin ihmiskunnan vanhimpana kirjallisena teoksena.

Katso myös
----------

* Hammurabin laki

Lähteet
-------

1. ↑  Jeremy A. Black, Andrew George, J. N. Postgate, Tina Breckwoldt: *A Concise Dictionary of Akkadian*. Sivu toimii vain satunnaisesti. Otto Harrassowitz Verlag, 2000. ISBN 9783447042642. Teoksen verkkoversio (viitattu 29.4.2018). en (Google Books)
2. 1 2  World History Encyclopedia: Cuneiform, viitattu 22.3.2023.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Savitaulu** Wikimedia Commonsissa
Kadunkasteluauto Laukontorilla vuonna 1926. Taustalla vaalea Laukonhelmi alkuperäisessä asussaan.
**Laukonhelmi** (alkuperäiseltä kutsumanimeltään **Nykäsen talo**) oli Tampereella Laukontorin ja Satamakadun kulmassa (Laukontori 8) sijainnut nelikerroksinen talo, jonka oli rakennuttanut kauppias Heikki Nykänen. Talon suunnitteli rakennusmestari Vihtori Heikkilä, ja se valmistui vuonna 1904. Siinä oli 16 asuinhuoneistoa ja lisäksi muutama myymälätila.

Laukonhelmen arkkitehtuuri edusti alun perin varhaista jugendtyyliä. Se oli ensimmäinen Laukontorille valmistuneista jugendrakennuksista, joista muodostui 1900-luvun alussa Tampereen vaurain asuinalue. Laukonhelmi oli sirorakenteinen, ja sen pinta oli vaaleaksi rapattu. Julkisivussa oli päätykolmioita ja erkkereitä sekä rautakaiteisia parvekkeita, joista avautui näkymä Pyhäjärvelle. Kaikissa asunnoissa oli WC, joissain myös kylpyhuone. Eteisovia koristivat lyijylasit, jotka olivat koristemaalari Jonas Matilaisen tekemiä. Porraskäytävien koristeelliset kaiteet oli valmistanut Dunderbergin konepaja.

Vuonna 1934 rakennuksen ulkomuoto muuttui huomattavasti, kun se Jarl Eklundin suunnitelmien pohjalta pelkistettiin funktionalismin mukaiseksi. Talo purettiin vuonna 1973, ja paikalle tehtiin uusi liike- ja asuinrakennus.

Lähteet
-------

1. 1 2  Liuttunen, Antti: *Kadonneet kaunottaret: Tampereen rakennushistoriaa*, s. 271. Tampere: Tampereen museot, 2018. ISBN 978-951-609-935-7.
2. 1 2 3  Kivinen, Paula: *Tampereen jugend: Arkkitehtuuri–taideteollisuus*, s. 23–24. Helsinki: Otava, 1982. ISBN 951-1-06941-1.
3. ↑  Liuttunen 2018, s. 111, 271.
**Lilli Schwarzkopf** (s. 28. elokuuta 1983) on saksalainen seitsenottelija.

Schwarzkopf sijoittui 2002 Kingstonin nuorten MM-kisoissa seitsenottelussa viidenneksi tuloksella 5597. Kaksi vuotta myöhemmin hän voitti lajin Saksan-mestaruuden ja Helsingin MM-kisoissa 2005 hän sijoittui kolmanneksitoista tuloksella 5993. Seuraavana vuonna Göteborgin EM-kisoissa hän voitti EM-pronssia ennätystuloksellaan 6420. Vuonna 2007 hän voitti Saksan sisäratojen mestaruuden viisiottelussa. Myöhemmin samana vuonna hän sijoittui Osakan MM-kisoissa seitsenottelussa viidenneksi pistein 6439. Seuraavana vuonna hän uusi Saksan sisäratojen mestaruutensa ja sijoittui kahdeksanneksi Pekingin olympialaisissa pistein 6379. Berliinin MM-kisoissa 2009 hän keskeytti, mutta Daegun MM-kisoissa 2011 hän oli kuudes pistein 6321.

Lontoon olympialaisissa 2012 Schwarzkopf voitti olympiahopeaa pistein 6649. Zürichin EM-kilpailuissa 2014 hän sijoittui viidenneksi.

Henkilökohtaiset ennätykset
---------------------------

Lähde: IAAF
Ulkoradat
* 200 metrin juoksu: 24,72 (2011)
* 800 metrin juoksu: 2.09,63 (2006)
* 100 metrin aitajuoksu: 13,26 (2012)
* Korkeushyppy: 185 (2014)
* Pituushyppy: 634 (2007)
* Kuulantyöntö: 15,06 (2015)
* Keihäänheitto: 55,25 (2009)
* Seitsenottelu: 6649 (2012)

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Lilli Schwarzkopf Kansainvälinen yleisurheiluliitto.  (englanniksi)
2. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive), s. 99

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Lilli Schwarzkopf** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie
* World Athletics
* Tilastopaja 🔒

 |

 |
Lillian Nordica esiintymässä Brünnhilden roolissa Wagnerin *Valkyyriassa*
**Lillian Nordica** (alun perin *Lilian Norton*; 12. toukokuuta 1857 Farmington, Maine – 10. toukokuuta 1914 Batavia, Jaava) oli yhdysvaltalainen oopperalaulaja, joka oli äänialaltaan sopraano.

Nordica varttui 6-vuotiaasta saakka Bostonissa ja opiskeli New England Conservatory of Musicissa. Hän piti resitaaleja Yhdysvalloissa ja Lontoossa ennen opintojensa jatkamista Milanossa. Vuonna 1879 Nordica teki debyyttinsä Milanossa Donna Elviran roolissa Wolfgang Amadeus Mozartin *Don Giovannissa* ja Bresciassa Violletan roolissa Giuseppe Verdin *La traviatassa*. Hän esiintyi monissa Italian, Saksan ja Venäjän kaupungeissa ennen debytoimistaan Pariisin oopperassa vuonna 1882 Margueriten roolissa Charles Gounod'n *Faustissa*. Nordica teki ensimmäisen esiintymisensä Lontoossa Covent Gardenissa vuonna 1887. Hän jatkoi esiintymistä siellä ja Drury Lanessa vuoteen 1893 sellaisissa rooleissa kuin Luciana (*Lucia di Lammermoor*), Donna Elvirana ja Aidana (*Aida*).

Nordica sai vuonna 1894 ensimmäisenä yhdysvaltalaisena kiinnityksen Bayreuthin musiikkijuhlille Saksaan. Kiinnitys tehtiin Richard Wagnerin *Lohengrinin* esitystä varten; Nordica tulkitsi esityksessä Elsan roolin. Sittemmin hän keskittyikin erityisesti Wagnerin oopperoiden rooleihin. Vuonna 1895 Nordica esiintyi Isoldena oopperassa *Tristan ja Isolde* Metropolitan-oopperassa. Siellä hän pysyi vuoteen 1909 ja ansioitui erityisesti Brünnhildenä (*Valkyyria*) ja Kundryna (*Parsifal*).

Vetäydyttyään Metropolitan-oopperasta Nordica teki jäähyväismaailmankiertueen, joka päättyi joulukuussa 1913 laivan tehdessä pohjakosketuksen Papuanlahdella. Hän sairastui keuhkokuumeeseen ja kuoli sen komplikaatioihin Bataviassa eli nykyisessä Indonesian Jakartassa. Monet Nordican kirjeistä julkaistiin postuumisti kirjassa *Nordica's Hints to Singers* (1923).

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Lillian Nordica Britannica, viitattu 24.4.2023


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Belgia
* Yhdysvallat
* Puola

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Henkilöt | 
* BMLO
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* SNAC

 |

 |
**Vaahteraliigan kausi 1997** oli Vaahteraliigan 18. kausi. Liigan runkosarjassa pelattiin kymmenen ottelua, minkä jälkeen kuusi parasta joukkuetta etenivät pudotuspeleihin. Runkosarjan viimeinen ja toiseksi viimeinen joutuivat kauden päätteeksi karsimaan sarjapaikasta I-divisioonaan kahden parhaan joukkueen kanssa.

Vaahteramaljassa Helsinki Roosters voitti Porvoon Butchersin pistein 36–0, ja voitti siten kolmannen peräkkäisen mestaruuden. Turku Trojans voitti pronssia. Kauden päätteeksi Pyynikki Patriots ja Hämeenlinna Tigers hävisivät karsintaottelunsa ja putosivat I-divisioonaan.

Runkosarja
----------


|   | OT | V | H | TE | PÄ | MS | PTS |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Trojans | 10 | 9 | 1 | 294 | 106 | +188 | 18 |
| Roosters | 10 | 8 | 2 | 307 | 185 | +122 | 16 |
| Crocodiles | 10 | 7 | 3 | 220 | 199 | +21 | 14 |
| East City Giants | 10 | 6 | 4 | 277 | 220 | +57 | 12 |
| Arctic Circle Stars | 10 | 5 | 5 | 217 | 201 | +16 | 10 |
| Butchers | 10 | 3 | 7 | 234 | 237 | -3 | 6 |
| Patriots | 10 | 1 | 9 | 123 | 271 | -148 | 2 |
| Tigers | 10 | 1 | 9 | 113 | 366 | -253 | 2 |

Pudotuspelit
------------

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|   | Puolivälierät |   |   | Välierät |   |   | Loppuottelu |
|   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |
|   |  |   |   |  |  Trojans | 12 |   |
|   |  |  Crocodiles | 17 |   |   |  |  **Butchers** | **21** |   |   |
|   |  |  **Butchers** | **19** |   |   |   |   |  |  **Roosters** | **36** |
|   |   |   |  |  Butchers | 0 |
|   |  |   |   |  |  **Roosters** | **52** |   |   |
|   |  |  East City Giants | 12 |   |   |  |  Arctic Circle Stars | 9 |   |  | Pronssiottelu |
|   |  |  **Arctic Circle Stars** | 22 |   |  |  |  **Trojans** | **20** |
|   |  |  |  Arctic Circle Stars | 17 |

Lähteet
-------

1. ↑  Vaahteraliiga - Otteluohjelma 1997 SAJL. Viitattu 13.1.2014.
2. ↑  Vaahteraliiga - Sarjataulukko 1997 SAJL. Viitattu 13.1.2014.

Vaahteraliigan kaudet
1980 |
1981 |
1982 |
1983 |
1984 |
1985 |
1986 |
1987 |
1988 |
1989  

1990 |
1991 |
1992 |
1993 |
1994 |
1995 |
1996 |
1997 |
1998 |
1999  

2000 |
2001 |
2002 |
2003 |
2004 |
2005 |
2006 |
2007 |
2008 |
2009  

2010 |
2011 |
2012 |
2013 |
2014 |
2015 |
2016 |
2017 |
2018 |
2019  

2020 |
2021 |
*2022*
Lilli Beck.
**Lilli Beck** (myös *Lili Bech*, 29. joulukuuta 1885 Kööpenhamina – 20. tammikuuta 1939 Aarhus) oli tanskalainen näyttelijä.

Beck aloitti näyttelijänuransa Folketeatretissa vuonna 1905, kierteli sen jälkeen Jens Trap Walterin teatteriseurueen kanssa ja työskenteli vuosina 1910–1913 jälleen Folketeatrissa. Vuodesta 1912 lähtien hän esiintyi Skandinavisk-russiske Handelshusin, Nordisk Filmsin ja ruotsalaisen Svenska Bion elokuvissa. Beckin elokuvaura päättyi vuonna 1924, ja jo sitä ennen hän oli palannut teatteriin. Hän oli naimisissa ruotsalaisen elokuvaohjaajan Victor Sjöströmin kanssa vuosina 1914–1916.

Elokuvia
--------

* *Lentävä sirkus*, 1912

Lähteet
-------

1. ↑  Dansk Film Database *danskefilm.dk*. Viitattu 9.12.2017.

Aiheesta muualla
----------------

* Internet Movie Database: Lilli Beck (englanniksi)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Elonet

 |

 |
**Elämäpisteet**, **kestopisteet**, **osumapisteet**, myös **elämä**, **terveys**, **hiparit** jne. (engl. *hit points*, **HP**) on joidenkin pelien käsite. Se kuvaa kykyä ottaa vastaan vahinkoa ennen kuin hahmo tuhoutuu. Elämäpisteet on eräs pelimekaniikka.

Käsitteen toi peleihin Dave Arneson, joka kehitti Gary Gygaxin kanssa Dungeons & Dragons -peliä. Arnesonin mukaan pelaajat kiintyivät hahmoihinsa, eivätkä pitäneet siitä että he kuolivat yhdellä nopanheitolla. Elämäpisteiden ansiosta he voivat jatkaa pelaamista pitempää ja saavuttaa enemmän. Arneson otti säännön Yhdysvaltain sisällissotaan perustuvasta *Ironclads*-pelistä, jonka hän oli kehittänyt aiemmin.

Käsite on tätä vanhempi. Yhdysvaltain laivasto käytti jo 1920- ja 1930-luvuilla simulaatioissaan Life-parametria. Näissä simulaatioissa Kongō-luokan aluksella oli 12 elämäpistettä ja Nagato-luokalla 18,8. Yksikkönä olivat 14 tuuman kranaatin läpäisevää osumaa vastaavat osumat.

Lähteet
-------

1. ↑
2. ↑  American Calculations of Battleline Strength, 1941-2, Alan D. Zimm, The Northern Mariner/le marin du nord, XIX No. 3, (July 2009), 291-317
**Vaahteraliigan kausi 2003** oli Vaahteraliigan 24. kausi. Liigan runkosarja alkoi 31. toukokuuta 2003 ja Vaahteramalja XXIV pelattiin 30. elokuuta 2003. Runkosarjassa kahdeksan joukkuetta pelasi kymmenen ottelua, minkä jälkeen kuusi parasta joukkuetta etenivät pudotuspeleihin.

Turku Trojans voitti seurahistoriansa ensimmäisen mestaruuden lyömällä Helsinki Roostersin Vaahteramaljassa pistein 21–16. Pronssia voitti Porvoon Butchers. Uusi joukkue sarjassa oli Pori Bears, joka nousi liigaan I-divisioonasta.

Runkosarja
----------


|   | OT | V | H | TE | PÄ | MS | PTS |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Roosters | 10 | 10 | 0 | 527 | 82 | +445 | 20 |
| Trojans | 10 | 9 | 1 | 458 | 95 | +363 | 18 |
| Crocodiles | 10 | 7 | 3 | 284 | 194 | +90 | 14 |
| Butchers | 10 | 6 | 4 | 369 | 203 | +166 | 12 |
| Bears | 10 | 4 | 6 | 160 | 327 | -167 | 8 |
| Vikings | 10 | 2 | 8 | 119 | 349 | -230 | 4 |
| Jaguaarit | 10 | 2 | 8 | 117 | 368 | -251 | 4 |
| Wolverines | 10 | 0 | 10 | 72 | 448 | -416 | 0 |

Pudotuspelit
------------

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|   | Puolivälierät |   |   | Välierät |   |   | Finaalit |
|   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |
|   |   |   |   | 1 |  **Roosters** | **51 (17)** |   |
|   | 3 |  **Crocodiles** | **34 (27)** |   |   | 4 |  Butchers | 7 (7) |   |   |
|   | 6 |  Vikings | 12 (0) |   |   |   |   | 1 |  Roosters | 16 (3) |
|   |   |   | 2 |  **Trojans** | **21 (14)** |
|   |   |   |   | 2 |  **Trojans** | **39 (11)** |   |   |
|   | 4 |  **Butchers** | **64 (40)** |   |   | 3 |  Crocodiles | 0 (0) |   |  | Pronssiottelu |
|   | 5 |  Bears | 28 (12) |   |
|   |  | 3 |  Crocodiles | 21 (7) |
|   |  | 4 |  **Butchers** | **27 (13)** |

Lähteet
-------

1. ↑  Vaahteraliiga - Otteluohjelma 2003 SAJL. Viitattu 21.1.2014.
2. ↑  Vaahteraliiga - Sarjataulukko 2003 SAJL. Viitattu 21.1.2014.

Vaahteraliigan kaudet
1980 |
1981 |
1982 |
1983 |
1984 |
1985 |
1986 |
1987 |
1988 |
1989  

1990 |
1991 |
1992 |
1993 |
1994 |
1995 |
1996 |
1997 |
1998 |
1999  

2000 |
2001 |
2002 |
2003 |
2004 |
2005 |
2006 |
2007 |
2008 |
2009  

2010 |
2011 |
2012 |
2013 |
2014 |
2015 |
2016 |
2017 |
2018 |
2019  

2020 |
2021 |
*2022*
**Jalasjärven Jalas** on kurikkalainen urheiluseura, jolla on toimintaa hiihdossa, pesäpallossa, jalkapallossa, lentopallossa, painissa, salibandyssa, sulkapallossa, suunnistuksessa ja yleisurheilussa. Jalaksen tunnetuin urheilija on kävelijä Jarkko Kinnunen.

Lajijaostot
-----------

### Jalkapallo

Jalkapallossa Jalaksella on toimintaa sekä miehissä jotka pelaavat VI-divisioonaa, sekä junioreissa 8-vuotiaista 17-vuotiaisiin poikiin sekä C-ikäisissä tytöissä.

### Lentopallo

Lentopallossa miesten joukkueet pelaa 4-sarjassa ja harrastesarjassa, sekä naisten joukkue 3-sarjassa. Junioritoimintaa on lähes kaikissa ikäluokissa.

### Pesäpallo

Pesäpallossa Jalasjärven Jalaksella on useita joukkueita. Naisten edustusjoukkue toiseksi korkeimmalla sarjatasolla, Ykköspesiksessä kaudella 2022.

### Salibandy

Salibandyssa Jalasjärven Jalaksella on toimintaa lasten kerhoista aikuisten sarjajoukkueisiin. Jaoksella on useita juniorijoukkueita F-junioreista C-junioreihin, jotka pelaavat liiton aluesarjoja. Miesten ja naisten edustusjoukkueet pelaavat 3. divisioonassa. Jaoksella on yli 200 pelaajaa.

Lähteet
-------

1. ↑
2. ↑
3. ↑
4. ↑
5. ↑  Salibandy *jalasjarvenjalas.fi*. Viitattu 3.6.2021.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * n
* k
* m
Naisten Ykköspesis |
| --- |
|  |
| Kaudet | 
* 1991
* 1992
* 1993
* 1994
* 1995
* 1996
* 1997
* 1998
* 1999
* 2000
* 2001
* 2002
* 2003
* 2004
* 2005
* 2006
* 2007
* 2008
* 2009
* 2010
* 2011
* 2012
* 2013
* 2014
* 2015
* 2016
* 2017
* 2018
* 2019
* 2020
* 2021
* 2022
* 2023

 |
|  |
| Joukkueet(2022) | 

|  |  |
| --- | --- |
| Etelä | 
* Haminan Palloilijat
* Jalasjärven Jalas
* Janakkalan Jana
* Laitilan Jyske
* Kankaanpään Mailajuniorit
* Mynämäen Vesa
* Pesä Ysit
* Pesäkarhut Akatemia

 |
|  |
| Pohjoinen | 
* Jyväskylän Kirittäret 2
* Kajaanin Pallokerho
* Lappajärven Veikot
* Oulunsalon Vasama
* Pattijoen Urheilijat
* Puijottaret
* Siilinjärven Pesis
* Ylivieskan Kuula

 |

 |
|  |
| Palkinnot | 
* Kuukauden pelaaja

 |

 |
**Vilppu Nuortimo**, nimi aik. *Filip Nordlund* (10. syyskuuta 1882 Hailuoto – 27. joulukuuta 1939 Keminmaa) oli suomalainen kirkkoherra ja varhainen Suomen itsenäistymistä kannattanut aktivisti.

Vilppu Nuortimon vanhemmat olivat Hailuodon kappalainen, varapastori Nils Viktor Nordlund (1847–1895) ja Gustava Forbus (1843–1917). Hän pääsi ylioppilaaksi Oulun lyseosta 1902 ja suoritti teologian erotutkinnon Helsingin yliopistossa 1907. Nuortimo vihittiin papiksi 1908.

Nuortimo oli ylimääräisenä pappina Jämsässä, Oulun tuomiokirkkoseurakunnan kirkkoherran apulaisena vuodesta 1909 alkaen, Suomussalmen kirkkoherrana 1916–1917, vankilapastorina Oulussa 1918–1932 ja Kemin maaseurakunnan kirkkoherrana 1932–1939. Hän sai rovastin arvon 1935. Vilppu Nuortimo kuoli Keminmaan Lautiosaaressa 57-vuotiaana joulukuussa 1939.

Venäjän maaliskuun vallankumouksen jälkeen järjestettiin Suomussalmen kirkossa pääsiäislauantaina 7. huhtikuuta 1917 kansalaiskokous, jonka olivat kutsuneet koolle Hallan Ukkona tunnettu Maalaisliiton kansanedustaja ja maanviljelijä Juho Heikkinen sekä Suomussalmen kirkkoherra Vilppu Nuortimo. Kirkkoon kokoontui parituhatta henkilöä joiden joukossa oli sekä sosialisteja että porvarillisten puolueiden kannattajia. Kokouksen puheenjohtajana oli Kajaanista tullut Janne Myyryläinen ja sihteerinä pastori Taavetti Kaipainen. Kokouksessa vaadittiin Suomen irtaantumista Venäjästä sekä Vienan Karjalan ostamista Venäjältä ja liittämistä Suomeen. Hallan Ukko ja kirkkoherra Nuortimo olivat mukana myös Helsinkiin lähetetyssä valtuuskunnassa, jonka tehtävänä oli saattaa asia siellä tietoon. Siinä vaiheessa itsenäistymisajatus ei saanut kuitenkaan vastakaikua ja vain Siperiasta karkotuksesta palannut P. E. Svinhufvud oli kiinnostunut asian eteenpäin viemisestä.

Vilppu Nuortimo oli naimisissa 1907–1928 Aino Maria Engströmin (k. 1928) kanssa ja sen jälkeen Fanny Johanna Ryynäsen kanssa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Ylioppilasmatrikkeli 1902: matrikkelinumero 28029 (Arkistoitu – Internet Archive) Viitattu 20.2.2022.
2. 1 2  Rovasti Vilppu Nuortimo, Kaiku, 28.12.1939, nro 298, s. 3, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
3. ↑  Nordlund, Nils Viktor. Suomen papisto 1800–1920 -verkkojulkaisu. Helsinki: Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, 2017 (viitattu 20.2.2022)
4. ↑  Pappisluettelo - Suomussalmi
5. ↑  Pappisluettelo - Oulun tuomiokirkkoseurakunta
6. ↑  Rovasti Vilppu Nuortimo, Pohjolan Sanomat, 28.12.1939, nro 297, s. 2, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
7. ↑  Itsenäisyysmiehiä, Suomen Kuvalehti, 06.12.1924, nro 49, s. 12, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
8. ↑  Itsenäisyyttä vaadittiin ensimmäisenä Suomussalmen kirkossa – Papilla pistooli taskussa, Yle Uutiset 13.3.2017
9. ↑  Kun Suomussalmella huhtikuussa 1917 Suomi julistettiin itsenäiseksi ja Vienan-Karjala maahamme kuuluvaksi, Hakkapeliitta, 27.04.1937, nro 17, s. 7, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Antti Palola SuomiAreena-tapahtumassa vuonna 2015.
**Antti Matias Palola** (s. 1. toukokuuta 1959 Kaarlela) on suomalainen ammattiyhdistysjohtaja. Hän aloitti STTK:n puheenjohtajana joulukuussa 2013 seuraten tehtävässä Mikko Mäenpäätä. Vuosina 2005–2013 Palola oli Pardian puheenjohtaja.

Palolasta tuli perämies vuonna 1982 ja merikapteeni vuonna 1985. Hän työskenteli kauppa-alusten miehistön jäsenenä vuosina 1977–1982 ja päällystössä vuosina 1982–1996. Palola toimi vuosina 1990–1996 Åbo Navigationsinstitutin tuntiopettajana ja 1996–1998 rehtorina. Vuosina 1998–2005 hän oli Suomen Laivanpäällystöliiton varatoiminnanjohtaja.

Palola on ollut Pardian hallituksen jäsen 1998–2013 ja STTK:n hallituksessa vuodesta 2005. Työeläkevakuutusyhtiö Varman hallituksessa hän on ollut vuodesta 2013 ja vakuutusyhtiö Kalevan hallintoneuvostossa vuodesta 2006. Hän on myös talousneuvoston jäsen vuodesta 2013.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  *Kuka kukin on 2015*, s. 665. Helsinki: Otava. ISBN 978-951-1-28228-0.
2. 1 2 3  CV  3.12.2013. STTK. Viitattu 10.1.2013.
3. ↑  Luukka, Teemu: Merikapteeni Antti Palola valittiin STTK:n puheenjohtajaksi *HS.fi*.  4.12.2013. Viitattu 9.9.2015.

Aiheesta muualla
----------------

* Antti Palola Twitterissä
* Korhonen, Risto: STTK:n Antti Palolan hurjat vuodet maailman merillä *Kansan Uutiset*.  16.2.2014.

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * n
* k
* m
STTK |
| --- |
|  |
| Puheenjohtajat | 
* Lumme (1946–1947)
* Parmanne (1947–1975)
* Reini (1975–1990)
* Swanljung (1990–2000)
* Mäenpää (2000–2013)
* Palola (2013–)

 |
|  |
| Jäsenliitot | 
* Ammattiliitto Jyty
* Ammattiliitto Kelan toimihenkilöt
* Ammattiliitto Pro
* Kirkon alat
* Meijerialan Ammattilaiset MVL
* METO - Metsäalan Asiantuntijat
* Rakennusinsinöörit ja -arkkitehdit RIA
* Suomen Konepäällystöliitto
* Suomen lähi- ja perushoitajaliitto SuPer
* Suomen Laivanpäällystöliitto
* Suomen pelastusalan ammattilaiset SPAL
* Tehy
* Toimihenkilöliitto Erto

 |

 |