recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**John Edward Mack** (4. lokakuuta 1929 – 27. syyskuuta 2004) oli yhdysvaltalainen psykologi, kirjailija ja professori Harvard Medical Schoolissa. Hän voitti Pulitzer-palkinnon T. E. Lawrencesta kirjoittamastaan elämäkerrasta *A Prince of Our Disorder: The Life of T.E. Lawrence* (1976). Hänen viimeinen kirjansa *Passport to the Cosmos: Human Transformation and Alien Encounters* (1999) liittyi hänen työhönsä ufosieppauksen uhreiksi joutuneiden kanssa. Hän kuoli 74-vuotiaana auto-onnettomuudessa Lontoossa 2004, kun hänen autonsa kolaroi rattijuopon kanssa.

Lähteet
-------

1. ↑  Biography of John E. Mack, M.D. *Johnemackinstitute.org*. Viitattu 20.11.2014. (englanniksi)
2. ↑  Bayot, Jennifer: Dr. John E. Mack, Psychiatrist, Dies at 74 *NyTimes.com*.  30. syyskuuta 2004. Viitattu 20.11.2014. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* John E. Mack Institute Johnemackinstitute.org (englanniksi)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Katalonia
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Ruotsi
* Japani
* Tšekki
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**Jangal-liike** oli Mīrzā Kūchik Khānin johtama kapinaliike Persiassa vuosina 1917−1921. Ideologiselta taustaltaan liike yhdisti vasemmistolaisia ja islamisteja. Qajarit kukistivat kapinan vuonna 1921.

Historia
--------

Mīrzā Kūchik Khān.
Mīrzā Kūchik Khān, oikealta nimeltään Mirza Yunus, aloitti taistelun hallintoa vastaan vuonna 1908 kuningasmielisten vallankaappauksen jälkeen. Vuonna 1917 hän perusti Gīlānissa oman kapinallisjoukkonsa. *Jangal*-nimen liike sai alueen metsien mukaan. Kapina oli tähdätty paitsi Qajarien hallintoa, myös brittejä ja venäläisiä vastaan. Liikkeen julkaiseman *Jangal*-lehden mukaan kapinan tarkoitus oli iranilaisten oikeuksien suojeleminen ja muslimien valistus. Liikkeen ideologinen tausta ei ole täysin selvä. Siinä yhdistyivät kommunismi ja islamilaisuus. Liikkeeseen kuuluikin monia Persian ensimmäisen sukupolven marxisteista. Kapinan huippuaikoina liike hallitsi Gīlānin ohella myös osia Māzandarānista, ja sen muodostama hallinto sai de facto tunnustuksen briteiltä. Aseistautuneita kapinallisia oli enimmillään noin 6 000, ja liike sai tukea Venäjän bolševikeilta. Kesäkuussa 1920 kapinoitsijat julistivat Gīlānin neuvostotasavallan perustetuksi. Kapina kukistettiin kuitenkin lopullisesti vuoden 1921 lokakuussa, kun aiemmin vallankaappauksella valtaan noussut Ahmad Shah Qajar valloitti kasakoiden tukemana Raštin.

Lähteet
-------

1. ↑  Peter Avery, Gavin Hambly ja Charles Melville: *The Cambridge History of Iran – Volume 7*, s. 738–739. Cambridge University Press, 1991. ISBN 978-0-521-20095-0. (englanniksi)
**Jang Min-hee** (kor. 장민희; s. 5. huhtikuuta 1999) on eteläkorealainen jousiampuja ja olympiavoittaja.

Jang Min-hee aloitti jousiammunnan neljännellä luokalla. Lajin pariin häntä innosti eräs hänen opettajistaan. Vuonna 2019 hän osallistu nuorten maailmanmestaruuskilpauihin, missä hän voitti kaksi kultaa ja pronssin. Kultamitalit tulivat naisten joukkuekilpailusta ja sekajoukkueiden kilpailusta. Pronssille Jang sijoittui yksilökilpailussa.

Jang osallistui elokuussa 2019 ensimmäiseen Aasian cupin osakilpailuunsa. Hän sijoittui kilpailussa neljänneksi. Kesäkuussa 2021 Gwangjussa järjestetyn Aasian cupin osakilpailun Jang voitti. Hän nousi sen ansiosta jousiammunnman maailmanrankinglistalla 258:lta sijalta 148:ksi.

Jang sai Tokion olympialaisiin paikan sekä yksilö- että joukkuekilpailuun. Etelä-Korean joukkueessa hän oli voittamassa An Sanin ja Kang Chae-youngin kanssa olympiakultaa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Jang Minhee The Tokyo Organising Committee of the Olympic and Paralympic Games.  Arkistoitu 8.8.2021. Viitattu 27.7.2021. (englanniksi)
2. 1 2  Jang Minhee World Archery Federation. Viitattu 27.7.2021. (englanniksi)
3. ↑  Republic of Korea wins archery women’s team gold for ninth straight Games  27.7.2021. The Tokyo Organising Committee of the Olympic and Paralympic Games.  Arkistoitu 27.7.2021. Viitattu 27.7.2021. (englanniksi)
**Liisa Hirvijärvi** (s. 15. huhtikuuta 1935) on suomalainen yleisurheilija, joka saavutti 1950-luvun alussa SM-mitaleja pituushypyssä ja viestijuoksussa. Hän edusti Suomea yhdessä maaottelussa vuonna 1953. Kotimaassa hän edusti Seinäjoen Urheilijoita.

Hirvijärvi saavutti pituushypyssä SM-pronssia vuonna 1953 ja sijoittui neljänneksi vuonna 1952. Hän saavutti Seinäjoen Urheilijoiden joukkueessa 4 × 100 metrin viestijuoksussa SM-hopeaa vuosina 1951 ja 1952.

Hirvijärvi edusti Suomea 4 × 100 metrin viestijuoksussa maaottelussa Ruotsia vastaan elokuussa 1953 Jyväskylässä.

Hirvijärven ennätys pituushypyssä oli 548 cm ja 100 metrin juoksussa 13,0 s, molemmat vuodelta 1953.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6 7  Liisa Hirvijärvi Tilastopaja (vaatii kirjautumisen, maksullinen palvelu).
2. ↑  Martiskainen, Seppo et al.: *Suomi voittoon - kansa liikkumaan*, s. 495. Yleisurheilun Tukisäätiö, 2006. ISBN 951-98952-2-1.
3. ↑  Hannus, Matti; Laitinen, Esa & Martiskainen, Seppo: *Kalevan kisat - Kalevan malja*, s. 278. Suomen Urheiluliitto, 2002. ISBN 951-96491-5-8.
4. ↑  Laitinen, Esa: *Suomen yleisurheilun tilasto-osa*, s. 396, 398. , 1987.
5. ↑  Laitinen, Esa: *Suomen yleisurheilun tilasto-osa*, s. 227. , 1987.
**Aino Anna-Liisa (Liisa) Heikkerö** (o.s. **Hoffren**, 5. joulukuuta 1919 Hausjärvi – 21. maaliskuuta 2014 Lahti) oli suomalainen farmaseutti ja runoilija.

Heikkerö pääsi ylioppilaaksi Lahden yhteiskoulusta 1941 ja aikoi aluksi taidemaalariksi mutta opiskeli sitten farmaseutiksi Helsingin yliopistossa valmistuen 1947. Hän on käynyt myös Ateneumin yleislinjan ja opiskellut yleistä kirjallisuustiedettä ja estetiikkaa.

Heikkerö asui Nastolan Uudessakylässä vuodesta 1935 alkaen ja Lahdessa vuodesta 1964 lähtien. Hän toimi farmaseuttina Keskussotilassairaala 2:ssa Lahden Hennalassa vuosina 1966–1986.

Heikkerö oli kirjallisen yhdistyksen Vestäjät ry:n varapuheenjohtaja 1964 ja sihteerinä Salpausselän kirjailijat yhdistyksessä 1968–1969. Heikkerön vanhemmat olivat puuseppämestari Johan Hoffrén ja Aino Elina (o.s. Kumpulainen). Puoliso oli Topi Elias Heikkerö 1944–1965.

Teokset
-------

* *Fasaani*, runoja. Gummerus 1958
* *Leija*, runoja. Gummerus 1963
* *Aamu*, runoja. 1976
* *Kaupunkini*, laulusarja Liisa Heikkerön runoihin.

Lähteet
-------

* Lahden kaupunginkirjaston sivu (Arkistoitu – Internet Archive)
* Kuopion kirjaston sivu (Arkistoitu – Internet Archive)

### Viitteet

1. ↑  Kuolinilmoitus, Runoilija Aino Anna-Liisa Heikkerö, Etelä-Suomen Sanomat, 2014, No 86, sivu 19, julkaistu 29.3.2014
2. ↑  Kirkonkirjat, Kirkonseutu 16.4.2014, s. 3
3. 1 2  Suomen Kirjailijat 1945–1980, Heikkerö, Aino Anna Liisa, sivu 120, toimittajat Maija Hirvonen, Hannu Launonen, Anna Nybondas, Inger Bäcksbacka, Suomalaisen Kirjallisuuden Seuran toimituksia 402, Helsinki 1985
**Spinnaus** on retoriikan ja propagandan muoto, jossa pyritään manipuloimaan yleistä mielipidettä esittämällä ja tulkitsemalla uutisia ja tosiasioita valikoivasti ja tarkoitushakuisesti. Spinnausta voivat harjoittaa poliittiset toimijat ja media, etenkin valtiojohtoinen media hallintoa puolustellessaan. Myönteisessä spinnauksessa vastaanottaja pyritään vakuuttamaan asian puolesta, kielteisessä spinnauksessa sitä vastaan.

Eräs yleinen spinnauksen muoto on niin sanottu kirsikanpoiminta, jossa välitettävään viestiin valikoidaan vain sellaiset tosiasiat tai luvut, jotka tukevat vain toista näkökantaa. Spinnausta voi suorittaa myös niin sanotun kaksoispuheen avulla, jolloin käytetään kieltä, joka näyttää vihjaavan suoranaisen merkityksensä vastakohtaiseen merkitykseen. Viestijä voi myös paketoida tiedon tavalla, joka verhoaa tiedon todellisen merkityksen tai vaikutuksen – esimerkiksi huonon uutisen kanssa saatetaan julkaista aiheesta samanaikaisesti liuta myönteisiä uutisia siinä tarkoituksessa, että media tai yleisö saataisiin näkemään kyseisen asian hyvät puolet. Eräs spinnauksen taktiikka on julkaista kielteistä tietoa viikonloppuisin tai lomien aikaan, jolloin mediaa seurataan tavallista vähemmän.

Spinnausta toteuttavista henkilöistä käytetään joskus nimitystä *spin doctor*.

Lähteet
-------

1. ↑  *spinnata.* *Kielitoimiston sanakirja*. Helsinki: Kotimaisten kielten keskus, 2022.
2. 1 2  Lansford, Tom (päätoim. Kurian, George Thomas): "Spin", *The Encyclopedia of Political Science*, s. 1587. CQ Press, 2011. ISBN 978-1-933116-44-0.
3. ↑  Kristiina Tolkki: Perussuomalaiset haluaa uudistaa imagoaan: "En puhu naisaivoista, mutta ärhäkkyytemme maahanmuuttoasioissa on monille naisille punainen vaate" *Yle uutiset*.  22.12.2018. Viitattu 25.11.2021.
Toyotomi Hideyori
Hideyorin ja Yodo-donon itsemurhapaikka.
**Toyotomi Hideyori** (jap. 豊臣 秀頼, 29. elokuuta 1593 Osaka – 4. kesäkuuta 1615 Osaka) oli Japanin pitkän sisällissodan jälkeen yhdistäneen Toyotomi Hideyoshin poika ja seuraaja. Hänen äitinsä Yodo-dono oli Oda Nobunagan sisarentytär.

Kun Hideyoshi kuoli vuonna 1598, viiden vanhemman neuvostossa, jonka hän oli nimittänyt hallitsemaan Hideyorin sijasta, alkoi sisäinen taistelu vallasta. Vuonna 1600 vallan otti käsiinsä Tokugawa Ieyasu voitettuaan Sekigaharan taistelun. Hideyori naitettiin Ieyasun seitsemänvuotiaan pojantyttären Senhimen kanssa, jotta hän pysyisi uskollisena Tokugawa-klaanille. Ieyasu piti nuorta Hideyoria kuitenkin edelleen mahdollisena uhkana ja hyökkäsi hänen kimppuunsa Osakan piirityksessä talvella 1614. Hyökkäys epäonnistui, mutta Hideyori saatiin allekirjoittamaan aselepo ja purkamaan hallitsemansa Osakan linnan puolustukset.

Huhtikuussa 1615 Ieyasu sai kuulla, että Hideyori oli keräämässä suurempia joukkoja kuin edellisenä talvena ja yritti estää linnan vallihaudan täyttämisen. Hideyorin joukot (läntinen armeija) hyökkäsivät shōgunin joukkojen (itäinen armeija) kimppuun Osakan lähellä. Hideyorin joukot alkoivat hävitä taistelun; linnan puolustuksia ei ehditty enää parantaa tarpeeksi, se sytytettiin tuleen ja lopulta Hideyori teki seppukun.*lähde?*

Hideyorin kahdeksanvuotias poika Kunimatsu otettiin kiinni ja mestattiin. Hänen tyttärensä taas lähetettiin Tōkei-jin temppeliin Kamakurassa, jossa hänestä tuli myöhemmin abbedissa Tenshū-ni.*lähde?*

Lähteet
-------

1. 1 2  Toyotomi Hideyori Encyclopædia Britannica. Viitattu 23.6.2012.

Aiheesta muualla
----------------

* Osakan linnan historia (Arkistoitu – Internet Archive)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Yhdysvallat
* Japani

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**Fanny Churberg** on taiteilija Fanny Churbergista kertova elämäkertateos, jonka on kirjoittanut professori Riitta Konttisen tutkimustyönsä perusteella. Teos on ilmestynyt vuonna 1994 ja uudistettuna laitoksena 2012, molemmat Otavan kustantamina.

Uuden laitoksen julkaisu liittyy Turun taidemuseossa kesällä 2012 ja Amos Andersonin taidemuseossa syksyllä 2012 järjestettävään Churberg-näyttelyyn.

Teoksessa Konttinen käy perusteellisesti läpi Churbergin elämänvaiheet sekä selvittää hänen taiteensa arvostuksen eri vaiheita. 1800-luvulla häntä ei ymmärretty, ja toisaalta naisen asema taiteilijana oli roolipaineiden vuoksi hankala. Arvostusta alkoi ilmaantua vasta vuosikymmenien jälkeen 1920-luvulla.

Churbergin arvon nostivat esiin Signe Tandefelt, Ester Ståhlberg, Helena Westermarck ja Aune Lindström, ja samalla linjalla jatkaa tässä teoksessa Riitta Konttinen. Konttinen käy läpi myös kysymystä, miksi Churberg yhtäkkiä lopetti maalaamisen ja siirtyi käsityön pariin. Churberg itse ei ole käsitellyt syitä, mutta Konttisen mukaan kyseessä saattoi olla eri tekijöiden yhteisvaikutus. Hän kuitenkin jättää vastauksen avoimeksi.

Leena Rossi nostaa teoksen arviossa esiin joitakin puutteita, kuten sen, ettei teokseen ole liitetty asia- ja henkilöhakemistoa, ja siitä puuttuu myös taiteilijaelämäkerroissa tavallinen luettelo taiteilijan elämän käännekohdista, näyttelyistä ja matkoista. Teoksen rauhallinen ulkoasu saa Rossilta kiitosta, samoin runsas kuvitus.

Lähteet
-------

1. ↑  Fennica, Suomen kansallisbibliografia *Fennica – Suomen kansallisbibliografia*.  Arkistoitu 26.6.2020. Viitattu 3.1.2019.
2. ↑  Fanny Churbergin teoksia etsitään *Yle Uutiset Turku*.  4.4.2011. Viitattu 26.6.2020.
3. ↑  Fanny Churberg maalasi luontokokemuksiaan *Savon Sanomat*.  21.09.2012. Viitattu 26.6.2020.
4. 1 2 3  Rossi, Leena: Taide suuri rakkaus, luonto intohimon kohde *Agricola – Suomen humanistiverkko*.  17.7.2012. Viitattu 26.6.2020.

Aiheesta muualla
----------------

* Riitta Konttinen, Fanny Churberg *Otava*.  Arkistoitu 31.7.2012. Viitattu 26.6.2020.
Vanhan Suomen kaartin muistomerkki
**Vanhan Suomen kaartin muistomerkki** on Helsingissä Suomen kaartin hautausmaalla sijaitseva muistomerkki, joka koostuu kivipilarista, metallikypärästä ja kahdesta metallilaatasta. Pystyssä olevan kaksi ja puoli metriä korkean neliskulmaisen kivipilarin yläpinnalla on kuparista valmistettu kreikkalainen kypärä. Kiven etupinnassa on kuparitaulu, jossa on kirjoitus "Vanhan Suomen kaartinpataljoonan muistoksi vanhat kaartilaiset". Taulun alapuolella on pienempi kuparilaatta, jossa on teksti "Patsas paljastettiin vuonna 1938".

Patsashankkeen toteutumisen mahdollisti vanhan kaartinpataljoonan 125-vuosijuhlan 1937 järjestäneen toimikunnan suorittama työ. Juhlien järjestäjiltä oli jäänyt rahaa säästöön ja tarvittava loppuosa kerättiin vanhoilta kaartilaisilta. Teoksen suunnittelusta vastasi eversti Spåre, kiven työsti muotoonsa Granit Oy ja kupariosat toteutti Taidetakomo Antti Hakkarainen Helsingistä. Muistomerkin paljastustilaisuus järjestettiin sunnuntaina 18. syyskuuta 1938.

Lähteet
-------

1. 1 2  Vanhan kaartin muistomerkin paljastus.  *Helsingin Sanomat*, 19.9.1938, s. 3. Helsinki:  Sanoma. ISSN 0355-2047. Artikkeli Kansalliskirjaston digitaalissa aineistoissa. Viitattu 12.1.2022.
2. ↑  Tina. (Ilmoitus) *Helsingin Sanomat*, 25.11.1934, s. 16. Helsinki:  Sanoma Osakeyhtiö. ISSN 0355-2047. Ilmoitus Kansalliskirjaston digitaalisissa kokoelmissa. Viitattu 13.1.2022.
Kotiseutumuseo Kemppien tupa.
**Kemppien tupa** on Lemussa, Lemun kirkon vieressä sijaitseva kotiseutumuseo Se toimii vuonna 1858 rakennetussa entisessä pitäjänmakasiinissa, jonne alun perin talletettiin hyvinä satovuosina viljaa käytettäväksi myöhemmin katovuosien sattuessa syönti- ja siemenviljana. Hirsistä kiviperustukselle tehty rakennus on kaksikerroksinen ja vuorattu punamullatulla pystylaudoituksella. Rakennukseen johtavat massiiviset, vuonna 1873 valmistuneet kiviraput. Alun perin rakennuksessa oli myös kaksinkertaiset hirsiseinät ja niiden välillä tyhjä tila viljavarkauksien estämiseksi.

Makasiinista lainattiin viljaa vielä 1930-luvulla, mutta lainajyvästöjen merkityksen vähetessä hiljalleen maatalouden kehittyessä myös Lemun makasiinin käyttö hiipui. Viimeiset varastossa olleet viljat huutokaupattiin 40- ja 50-lukujen vaihteessa. Lemun manttaalikunta antoi tyhjilleen jääneen makasiinin kotiseutuyhdistys Lemun Kempit ry:n käyttöön yhdistyksen perustamisvuonna 1951. Makasiinia muokattiin lahjoitusvarojen turvin museokäyttöä varten vuonna 1952 tehdyssä remontissa, joka toteutettiin taiteilija Ilmari Wirkkalan suunnitelmien perusteella. Remontin yhteydessä seinien sisempi hirsikerta ja viljasalvot purettiin. Vuonna 1976 makasiini lahjoitettiin yhdistyksen omaisuudeksi. Museon kokoelmia uudistettiin perustamisen jälkeen laajemmin vuonna 1981, kun esineistön järjestystä museossa parannettiin ja kokoelmia luetteloitiin museoviraston avustuksella. Sähköt museoon saatiin kuitenkin vasta vuonna 1983.

Lähteet
-------

* Pursimo, Elina (toim.): *Lemun kulttuurimaisema ja vanha rakennuskanta*. Lemun kotiseutuyhdistys, Lemun kunta, Varsinais-Suomen liitto ja Turun maakuntamuseo, 2000. ISBN 951-9054-42-1.
* Salonen, Pentti: *Muinaisjäänne*. Toimittanut Tuomas Pelto. Kotiseutuyhdistys Lemun Kempit ry, 2005. ISBN 952-91-9071-9.

### Viitteet

1. 1 2 3  Pursimo: *Lemun kulttuurimaisema ja vanha rakennuskanta*, s. 139–140.
2. 1 2 3  Salonen: *Muinaisjäänne*, s. 153–155.
3. 1 2  Salonen, Pentti: *Lemun kotiseutuyhdistys Kempit ry*, s. 162–166. Teoksessa: Pursimo: *Lemun kulttuurimaisema ja vanha rakennuskanta*.

Aiheesta muualla
----------------

* Kemppien tupa (Arkistoitu – Internet Archive) Maskun kunnan verkkosivuilla

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * n
* k
* m
Perustiedot Wikidatassa: Kemppien tupa (Q18346719)ohje |
| --- |
|  |
| esiintymä kohteesta | kotiseutumuseo, paikallismuseo |
|  |
| valtio | Suomi |
|  |
| sijaitsee hallinnollisessa yksikössä | Masku |
|  |
| sijainti | Lemu |
|  |
| koordinaatit | 60°33′37″N 21°58′34″E﻿ / ﻿60.5603309°N 21.9760676°E﻿ / 60.5603309; 21.9760676 |
|  |
|  |

 |
**Puu-Anttila** on Lohjan keskustassa Suulohjankadulla sijaitseva entinen koulurakennus. Sen on suunnitellut arkkitehti Albert Leidenius, ja se on valmistunut 1917. Rakennus oli vuoteen 2017 Länsi-Uudenmaan koulutuskeskuksen Luksian omistuksessa, joskin sisäilmaongelmien vuoksi toiminta loppui 2014. Myöhemmissä tutkimuksissa ongelmia ei todettu. Luksian oli alun perin tarkoitus myydä rakennus Kai Lindströmille, mutta kaupat tehtiin kuitenkin kansanedustaja, yrittäjä Eero Lehden edustaman yrityksen kanssa, ja sitä vuokrataan nyt eri tarkoituksiin.

Puu-Anttila pihan puolelta.
Koulu oli alkuun Lohjan yhteiskoulu, joka toimi useissa rakennuksissa Anttilan tilalla, muun muassa Puu-Anttilan vieressä olevassa renkituvassa, joka myöhemmin toimi rehtorin asuntona ja on nykyisin Kotiseututalo. Puu-Anttila eli uusi koulutalo vihittiin käyttöön 25. maaliskuuta 1917. Siipirakennus valmistui vuonna 1925, ja siihen tuli neljä luokkaa, kukin 40 oppilasta varten. Lukion uudeksi paikaksi päätettiin maaliskuussa 1952 Pohjolanmäki.

Lukio irtautui omaksi koulukseen ja siirtyi 1954 Aarne Ervin suunnittelemaan rakennukseen Pohjolanmäelle. Yläaste siirtyi Puu-Anttilasta uuteen Anttilan koulun rakennukseen vuonna 1982. Puu-Anttilassa toimi sen jälkeen Lohjan aikuiskoulutuskeskus Innofocus (nyk. nimi Luksia).

Kaavassa rakennus on suojeltu rakennushistoriallisesti ja historiallisesti arvokkaana.

Lähteet
-------

1. 1 2  Puu-Anttila *Puu-Anttila*. Viitattu 20.11.2018.
2. ↑  Puu-Anttila sai puhtaat paperit. Ykköslohja 25.9.2018
3. 1 2  Onko sinulla loistava idea Puu-Anttilaa varten? Uusimaa 24.5.2017
4. 1 2  Historia Puu-Anttila
5. ↑  Anttilan tila  
Puu-Anttila  
Renkitupa  
Uusi koulu
6. ↑  Lohjan yhteiskoulun lukio. Aarne Ervi *Lukio, Lohja.fi*. Viitattu 20.11.2018.
7. ↑  Anttilan koulun historia, viitattu 20.11.2018 (Archive.org 1.2.2010)

Aiheesta muualla
----------------

* Salonen, Torsti: Härkähaasta kulttuurikampukseksi. Tytyrin ja Anttilan koulujen rakennushistoriaa  22.9.2017. Lohjan kaupunki. Viitattu 28.1.2019.
**Catalan** de Grimaldi (1415 – heinäkuu 1457) oli Monacon herra vuosina 1454–1457. Italiankieliseltä kutsumanimeltään Catalano oli perinyt vallan isältään Juhana I:ltä.

Catalanolla oli heikko terveys. Hän kuoli ehdittyään hallita vain kolme vuotta. Ennen kuolemaansa hän määräsi alaikäisen tyttärensä Claudine Grimaldin naimaan 30 vuotta vanhemman serkkunsa Lambertin (k. 1494). Lambert oli tuolloin Mentonin ja Antibesin herra yhdessä veljensä Gasparin kanssa. Avioliitto varmisti Grimaldien sukuvallan säilymisen Monacossa, sillä Lambert kuului suoraan miespuolisen perimyksen kautta genovalaiseen Grimaldien sukuun.

|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
| Monaco | Edeltäjä:**Juhana I** | **Monacon herra**8. toukokuuta 1454 – heinäkuu 1457 | Seuraaja:**Claudine Grimaldi** |

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Italian People

 |

 |

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.
Castréninkatua Ensi linjan risteyksestä kuvattuna.
Castréninkadun nupukivipäällysteinen loppuosa laskee kohti Kaarlenkatua.**Castréninkatu** (ruots. *Castrénsgatan*) on katu Helsingissä Kallion kaupunginosassa. Se on nimetty 1800-luvulla eläneen suomalaisen kielitieteilijän Matthias Alexander Castrénin mukaan.

Profiili
--------

Castréninkatu on noin 600 metriä pitkä. Se alkaa Ensi linjan risteyksestä Helsingin Kaupunginteatterin takaa ja kulkee hieman mutkitellen koilliseen Kaarlenkadulle. Castréninkadun kanssa risteävät kadut lounaasta koilliseen:

* Ensi linja
* Toinen linja
* Kolmas linja
* Wallininkuja
* Neljäs linja
* Kirstinkatu
* Läntinen Papinkatu
* Papinkuja
* Kaarlenkatu

Lounaassa Castréninkatu rajoittuu puistoihin ja entisen Sokeainkoulun kortteliin. Suuri osa Castréninkadun asuinkerrostaloista on Kalliolle tunnusomaista 1950- ja 1960-luvun rakennuskantaa. Castréninkadun vanhimmat talot sijaitsevat kadun itäisimmässä päässä korttelissa 326: vuonna 1929 valmistunut Castréninkatu 30 on A. H. Gunnar Aspelinin ja Arvi Niiniluodon käsialaa. Suomen Pelastusarmeijan talo (A. Kalma, 1937) sijaitsee samassa korttelissa. Castréninkadun varrella sijaitsevat niin ikään Kallion kirkon (Lars Sonck, 1912) puisto ja Helsingin kaupungin pelastuslaitoksen kortteli.

Aiemmin Castréninkatua reunustivat kaksikerroksiset puutalot. Viimeisimpiä puutalokauden edustajia oli Castréninkatu 13, johon valmistui nykyinen kerrostalo vuonna 1982. Toisen linjan ja Castréninkadun risteyksessä sijaitsee puutalokauden muistona Ernst Lodeniuksen piirtämä kulmatornillinen puutalo vuodelta 1893.

Lähteet
-------

* Nenonen, Katri, Toppari, Kirsi: Herrasväen ja työläisten kaupunki - Helsingin vanhoja kortteleita 2, Sanoma Osakeyhtiö 1983, ISBN 951-9135-03-0
* Auvinen, Jari: Puutalojen Kallio, © Jari Auvinen ja Kustantaja Laaksonen, Kariston Kirjapaino Oy, Hämeenlinna 2010, ISBN 978-952-5805-27-7

### Viitteet

1. 1 2  Herrasväen ja työläisten kaupunki, s. 98
2. ↑  Herrasväen ja työläisten kaupunki, s. 198
3. ↑  Puutalojen Kallio, s. 41

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Castréninkatu** Wikimedia Commonsissa
Catalan Bay kuvattuna pohjoisesta.
**Catalan Bay** on pieni lahti ja kalastajakylä Gibraltarinvuoren itäpuolella. Paikka tunnetaan myös nimellä *La Caleta*.

Historia
--------

Catalan Bay kuvattuna 1800–luvulla.
Catalan Bay tunnettiin ennen yleisemmin nimellä La Caleta. Nimi mainitaan lähteessä vuodelta 1634, jolloin paikan mainittiin kuuluvan Granadan kuningaskuntaan. Catalan Bayn nimen alkuperä ei ole selvillä. Erään tarinan mukaan paikka sai nimensä katalaaneista, joita olisi tullut asuttamaan paikkaa Gibraltarin valtauksen jälkeen. Tästä ei kuitenkaan ole mitään todisteita. Katalaanien sijaan alueella tiedetään asuneen genovalaisia, jotka asuttivat Gibraltarin rannikkoa 1700-luvulla. Genovan murretta puhuttiin Catalan Baylla vielä 1800-luvulla. Samalla vuosisadalla paikalla saivat asua vain kalastajat, joiden täytyi heidänkin hankkia kuvernöörin lupa. Catalan Bayn kohdalta lähtee Gibraltarinvuoren läpi kulkeva Dudley Ward -tunneli, joka nimettiin vuosina 1962–1965 Gibraltarin kuvernöörinä toimineen Alfred Dudley Wardin mukaan.

Nykypäivä
---------

Nykyisin Catalan Bayn eteläpäässä sijaitsee Caleta Hotel. Lahden ranta on suosittu turistikohde. Kylän keskustassa sijaitsee Our Lady of Sorrows -kirkko. Kirkkoon liittyvää uskonnollista tapahtumaa vietetään syyskuussa, jolloin Our Lady of Sorrows -patsas tuodaan lahden rannalle ja Gibraltarin piispa siunaa meren. Sukunimien mukaan genovalaistaustaiset muodostavat edelleen suurimman osan Catalan Bayn asukkaista.

Lähteet
-------

1. 1 2  Catalan Bay *Discover Gibraltar*.  Arkistoitu 5.9.2013. Viitattu 9.9.2012. (englanniksi)
2. ↑  The Great Tunnel In Catalan Bay Gibraltar *Gibraltar Travel Guide*.  Arkistoitu 19.4.2012. Viitattu 9.9.2012. (englanniksi)
3. ↑  E.G Archer: *Gibraltar, Identity and Empire*, s. 37. Routledge, 2006. ISBN 0415347963. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Catalan Bay** Wikimedia Commonsissa
**Casuals** on 1980-luvulla kehittynyt jalkapallokannattajien alakulttuuri. Huliganismin on myös leimattu kuuluvan casuals-kulttuuriin. Alkunsa alakulttuuri sai Englannissa, kun eräät kannattajat alkoivat pukeutua merkkivaatteisiin välttääkseen poliisin huomion. Muun kannattajakulttuurin nousun mukana casuals-kulttuuri on tullut Suomeenkin.

Alkuajat ja 80-luku
-------------------

Casuals-ilmiö sai alkunsa Englannissa, kun joukkueiden kuten Everton, Liverpool, Nottingham Forest ja West Ham kannattajia tuli takaisin Euroopan cupien vierasmatkoilta pukeutuneena italialaisiin ja ranskalaisiin merkkivaatteisiin. Kyseiset merkkivaatteet oli pääasiassa varastettu kaupoista kannattajien välisten mellakoiden aikana. Mellakat olivat tavallisia englantilaisten kannattajien vieraillessa ulkomailla. Alussa näin pukeutuivat huligaanit ja firmojen jäsenet, jotka halusivat välttää poliisin huomion, koska ilmiön alkuaikoina suurin osa huligaaneista pukeutui skinhead-tyylisiin vaatteisiin. Ajan myötä casuals-kulttuuri kehittyi suureksi ilmiöksi ja eri muodit vaihtuivat nopeasti. Ilmiö vaikutti myös brittiläiseen nuorisokulttuuriin. Hallituksen toimet huliganismia vastaan vaikuttivat casuals-kulttuurin suosion laskuun.

Casualien suosimia vaatemerkkejä 1980-luvulla olivat muiden muassa Fila, Pepe Jeans ja Slazenger. Myös suomalaisen Luhdan takit olivat 1980-luvun loppupuolella suosittuja casualien keskuudessa .

1990-luku ja nykypäivä
----------------------

1990-luvun puolivälissä casuals-kulttuurin suosio nousi jälleen, mutta pukeutumistyyli oli hieman muuttunut. Monet kannattajat kantoivat casual-vaatetustaan kuin univormua, mikä erotti heidät tavallisten kannattajien joukosta. 

Vuosituhannen vaihteen jälkeen casualit alkoivat käyttää huomaamattomampia vaatemerkkejä erottuakseen tavallisista kannattajista sekä merkeistä, jotka poliisi oli huomioinut.

Casualit Suomessa
-----------------

Suomeen casuals-kulttuuri rantautui vuosituhannen vaihteessa maan ensimmäisten "mobien", SPH:n (Jokerit ensin jääkiekossa, myöhemmin myös jalkapallossa), 116% Boysien (FC Jokerit) ja Lahen Poikien (FC Lahti), perustamisen myötä. Nykyään casualeja löytyy etenkin jalkapallon puolella lähes jokaisesta kannattajaryhmästä.
Marmara  
Marmara AdasıMarmaran saari lentokoneesta nähtynä.

|  |  |
| --- | --- |
| Muut nimet | 
Prokonnesos (Προκόννησος) |
| Sijainti | 
40°37′N, 27°37′EMarmara, BalıkesirTurkki |
| Saariryhmä | 
Marmaransaaret |
| Korkein kohta | 
699 mView and modify data on Wikidata  |
| Pinta-ala | 
117,8 km² |

Karttamuokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa WikidataaTietolaatikon dokumentaatioNäytä Wikidatasta tulevat arvot

**Marmara** (turk. *Marmara Adası*), antiikin **Prokonnesos** (m.kreik. Προκόννησος, *Prokonnēsos*, myös Προκύννησος, *Prokynnēsos*; lat. *Proconnesus*), on Turkin saari, joka on osa Marmaransaarten saariryhmää ja sijaitsee siitä nimensä saaneessa Marmaranmeressä. Sen pinta-ala on 117,8 neliökilometriä. Marmara on Turkin toiseksi suurin saari Imbroksen eli Gökçeadan jälkeen.

Marmaran saari mantereelta nähtynä.

Historia
--------

### Antiikki

*Pääartikkeli: Antiikin Prokonnesos*
Antiikin aikana saarella sijaitsi Prokonnesoksen kaupunki ja kaupunkivaltio. Saari tunnettiin marmoristaan, joka oli merkittävä vientituote ja on antanut saarelle sen nykyisen nimen.

Lähteet
-------

1. ↑  Marmara *GoTürkiye*. Viitattu 10.10.2022.
2. ↑  Hansen, Mogens Herman & Nielsen, Thomas Heine: "759. Prokonnesos", *An Inventory of Archaic and Classical Poleis*. An Investigation Conducted by The Copenhagen Polis Centre for the Danish National Research Foundation. Oxford: Oxford University Press, 2004. ISBN 0-19-814099-1.
3. ↑  Smith, William: "Proconnesus", *Dictionary of Greek and Roman Geography*. Boston: Little, Brown and Company, 1854. Teoksen verkkoversio.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Marmara** Wikimedia Commonsissa
**Samsung i5700**, tunnetaan myös nimillä **Samsung Spica**, **Samsung Galaxy Spica** ja **Samsung Galaxy Portal**, on Samsung Electronicsin valmistama älypuhelin joka käyttää avoimen lähdekoodin Android-käyttöjärjestelmää. Puhelinta sanotaan Samsung i7500:n seuraajaksi ja joskus Galaxy Liteksi. Vaikka jotkut sen ominaisuudet, kuten tallennustila, kameran tarkkuus ja tiedonsiirtoyhteydet ovat pienemmät kuin i7500:n, sen prosessori on paljon nopeampi (800 MHz).

Ominaisuudet
------------

i5700 on 3G-älypuhelin, jossa on nelitaajuuksinen GSM ja kaksitaajuuksinen HSDPA (900/2100) nopeudella 3,6 Mbps. Siinä on kapasitiivinen nestekidekosketusnäyttö, 3,2 megapikselin kamera automaattitarkennuksella ja A-GPS-paikannin. Puhelimessa on myös 3,5mm kuulokeliitäntä ja DNSe 2.0.

Puhelimessa on useita Googlen Mobile-palveluita, kuten Google-haku, Gmail, YouTube, Google-kalenteri ja Google Talk. Puhelimen GPS:n avulla voi käyttää Google Mapsin ominaisuuksia kuten oman sijainnin näyttäminen, Google Latitude ja Street View. Puhelin pystyy toistamaan MP3-, AAC- (mukaan lukien iTunes Plus -lataukset) ja WMA-äänitiedostoja sekä H.264-videotiedostoja. Se kykenee myös toistamaan DivX- ja Xvid-videoita mikä tekee siitä ensimmäisen tätä ominaisuutta tukevan Android-puhelimen.

Saatavuus
---------

Puhelin on saatavissa Euroopassa, Aasiassa ja Lähi-idässä. i5700 on Samsungin toinen Android-pohjainen puhelin Euroopassa.

Päivitys
--------

Samsung i5700 sai Android 2.1 -päivityksen helmikuussa 2010. Jotkut toimittajat myyvät puhelinta valmiiksi päivitettynä. 

Spican voi päivittää vain Samsung PC Studio -ohjelmalla, joka toimii vain Windows 2000-, Windows XP-, ja Windows Vista -käyttöjärjestelmissä.

Puutteet
--------

Puhelin kykenee tallentamaan videokuvaa vain 15 kuvaa sekunnissa 352x288-resoluutiolla, minkä lisäksi videokuvan laatu on huono. Merkittäväksi ongelmaksi on mainittu myös kosketusnäytön hitaus ja sen tuntuman puute. Puhelimen prosessori ei myöskään tue ARMv7-käskykantaa, minkä vuoksi sillä ei voi käyttää Adobe Flash Playeria ja Mozilla Firefoxia.

Lähteet
-------

* Honkonen, Janos: Monipuolinen Android-älyluuri.  *MikroBitti*, Helmikuu 2010, 27. vsk, nro 2.  Sanoma Magazines Finland Oy. ISSN 0781-2078.

### Viitteet

1. 1 2 3 4 5 6 7 8 9
2. 1 2 3 4 5 6 7 8 9  MikroBitti 2010 nro 2 sivu 13
3. ↑
4. 1 2 3
5. ↑
6. ↑

Aiheesta muualla
----------------

* Samsungin virallinen sivusto - i5700 (englanniksi)

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Samsung i5700**.
Kromosomin komponentit:  
  
(1) Kromatidi  
(2) Sentromeeri  
(3) Lyhyt (p) varsi  
(4) Pitkä (q) varsi
Esimerkki raidoista
**Lokus** (lat. *locus*, paikka) on perinnöllisyystieteissä geenin tai DNA-jakson sijaintipaikka kromosomissa.
DNA-jakson vaihtelua lokuksessa kutsutaan alleeliksi. Geenikartta on kuvaus yksilön lokuksesta ja tarkasta fenotyypistä.

Jokaisella geenillä on oma paikkansa kromosomissa. Tätä paikkaa kutsutaan lokukseksi. Kutakin kromosomia on yksilön soluissa yleensä kaksi kappaletta, joten kuhunkin ominaisuuteen vaikuttavia geenejä on kaksi kappaletta. Tämän vuoksi samaan ominaisuuteen vaikuttavat geenit sijaitsevat lajin kaikilla yksilöillä samassa kromosomiparissa sen tietyissä lokuksissa.

Nomenklatuuri
-------------

Geenin paikka voidaan kirjoittaa "6p21.3".

|  |  |
| --- | --- |
| **Komponentti** | **Selitys** |
| *6* | Kromosomin numero. 
  |
| *p* | Sijaitsee kromosomin lyhyessä varressa (*p* kuin *petit* Ranskaksi); *q* ilmaisee pitkää vartta (valittu seuraava kirjain aakkosista p:n jälkeen). 
  |
| *21.3* | Numerot ilmaisevat sijaintia varressa, alue2, raita 1, ali-raita 3. Raidat ovat nähtävissä mikroskoopilla kun kromosomia on sopivasti värjätty. Jokainen raita on numeroitu, ykkönen alkaa lähimpänä sentromeeriä. Ali-Raidat ja Ali-ali-raidat ovat havaittavissa tarkemmilla laitteilla. |

Sijainti alue voidaan osoittaa vastaavasti. Esimerkiksi geenin OCA1 lokus voidaan kirjoittaa "11q1.4-q2.1", tarkoittaen että se sijaitsee pitkässä varressa kromosomissa 11, jossakin alueella raita 1, ali-raita 4 jatkuen raita 2 ja ali-raita 1:een asti.

Kromosomin päät on nimetty *"pter"* ja *"qter"*, ja siten *"2qter"* viittaa kromosomi-2:n pitkänvarren telomeeriin.
**Lokki Joonatan** (engl. *Jonathan Livingston Seagull*) on yhdysvaltalaisen Richard Bachin kirjoittama, pienoisromaanin muodossa vuonna 1970 julkaistu faabeli.

Kirjan päähenkilö on taitolentoa opetteleva lokki nimeltä Joonatan, jonka itsensäkehittämispyrkimyksiä parven muut lokit eivät hyväksy. Kirjan teemoja ovat elämisen riemu, vapaus ja itsensä toteuttaminen. Kirja on myynyt miljoonia kappaleita, ja se nousi *New York Timesin* bestseller-listan ykköseksi vuonna 1972. Kirjasta tehtiin elokuva vuonna 1973. Vuoden 2014 painoksessa on mukana Bachin kirjoittama "osa 4", jota ei aikaisemmin ollut julkaistu. Bach kirjoitti osan jo vuonna 1972.

Juoni
-----

**Varoitus:  Seuraava kirjoitus paljastaa yksityiskohtia juonesta.**
Kirjan alussa päähenkilö lokki Joonatan harjoittelee taitolentoa. Muut lokit pitävät tätä luonnonvastaisena; lokki lentää syödäkseen. Pian Joonatan karkotetaankin lauman parista uloimmille luodoille. Siellä hän tulee yhä paremmaksi lentäjäksi.

Eräänä päivänä Joonatanin luokse saapuu kaksi hohtavaa lokkia, jotka pystyvät samoihin taitolentoliikkeisiin kuin Joonatan vaivattomasti ja virheettömästi. Joonatan seuraa lokkeja uuteen maailmaan, ja hänen ruumiinsa muuttuu myös hohtavaksi. Joonatan huomaa kykenevänsä paljon parempiin suorituksiin kuin edellisessä elämässään. Hän uskoo tulleensa taivaaseen.

Pian Joonatanille selviää, että paikka ei olekaan taivas. Taivas ei ole paikka eikä sitä ole olemassa ajassa. Taivas on täydellisyyttä. Näin hänelle opettaa lokkivanhin Tšiang. Pian Joonatan ymmärtää tämän, ja hän pystyy liikkumaan silmänräpäyksessä kaikkialle.

Toisessa maailmassa lokki Fletcher Lynd kokee saman kohtalon kuin Joonatan. Pian Joonatan ilmestyy hänen luokseen ja rupeaa opettamaan häntä. Tähän kouluun liittyy uusia oppilaita, kuten lokki Kirk Maynard. Joonatan yrittää opettaa heille, mitä on täydellisyys. Pian Joonatan lähtee, ja Fletcher, joka nyt ymmärtää, mitä Joonatan on opettanut, jatkaa oppilaitten parissa.

**Juonipaljastukset päättyvät tähän.**

Lähteet
-------

1. ↑  Alison Flood: Richard Bach returns with 'part four' of Jonathan Livingston Seagull *The Guardian*.  11.2.2014. Viitattu 25.2.2018.
2. ↑  Lokki Joonatan Gummerus. Viitattu 25.2.2018.
3. ↑  Adam Lusher: Jonathan Livingston Seagull author Richard Bach hurt in plane crash *The Telegraph*.  1.9.2012. Viitattu 25.2.2018.
**Super Tourenwagen Cup** (lyh. STW) oli saksalainen vakioautosarja, jota ajettiin vuosina 1994–1999. Vuodesta 1998 lähtien sarjan nimi oli Deutsche Supertourenwagen Meisterschaft. Sarjaa ajettiin tuolloisilla FIA:n Class II -säännöillä, samankaltaisilla autoilla kuten esimerkiksi Britannian (BTCC) ja Ranskan (Supertourismo). STW-sarja oli aluksi Saksan toiseksi arvostetuin vakioautosarja DTM-sarjan jälkeen, jota ajettiin FIA:n Class I -säännöillä.

STW-sarjaan osallistui muun muassa BMW, Ford, Peugeot, Nissan, Audi ja Honda. Mestaruuden voittaneita kuljettajia olivat Johnny Cecotto, Joachim Winckelhock, Laurent Aiello, Emanuele Pirro ja Christian Abt. Muuten merkittäviä ja nimekkäitä kuljettajia sarjassa olivat Riccardo Patrese, Baijerin Prinssi Leopold ja Hans-Joachim Stuck.

Kilpailuja ajettiin perinteisillä saksalaisilla kilparadoilla kuten Hockenheimissa, Nürburgringillä ja Avusissa.

Mestarit
--------

| Kausi | Kuljettaja | Talli |
| --- | --- | --- |
| 1994 | Venezuela Johnny Cecotto | BMW Motorsport |
| 1995 | Saksa Joachim Winkelhock | Schnitzer Motorsport |
| 1996 | Italia Emanuele Pirro | A.Z.K/R.O.C. |
| 1997 | Ranska Laurent Aïello | Peugeot Esso |
| 1998 | Venezuela Johnny Cecotto | BMW Motorsport Team Schnitzer |
| 1999 | Saksa Christian Abt | Abt Sportsline |

Lähteet
-------

* SuperTouring.co.uk
* SuperTouringRegister.com
* SuperTouringCars.net
* FIA STC Article 262 (Arkistoitu – Internet Archive)
**Super Taikyu** (jap. スーパー耐久, *Super Endurance*) on japanilainen autourheilusarja, joka on alkanut vuonna 1991. Sarja on pro-am -kuljettajille ja siinä ajetaan kaupallisesti saatavilla kilpa-autoilla, jotka kuuluvat GT3-, GT4- tai TCR-luokkiin, sekä Japanissa saatavilla tuotantoautoilla, joita on muokattu minimaalisesti. 

Sarjaa ajetaan Japanin merkittävillä moottoriradoilla. Kilpailumuoto sisältää viiden tunnin kilpailuja sekä kahden kolmen tunnin kilpailun tapahtumia. Sarjan suurin tapahtuma nykyään on Fujin 24 tunnin ajo, jota ennen suurin oli Tokachin 24 tunnin ajo.

Autot
-----

Autoille on yhdeksän luokkaa: ST-X (GT3), ST-Z (GT4), ST-TCR (TCR), ST-Q, ST-1, ST-2, ST-3, ST-4, ST-5.

Vuonna 2021 japanilaiset valmistajat Kawasaki, Subaru, Toyota, Mazda ja Yamaha ovat yhteisesti ilmoittaneet osallistuvansa kilpailuihin hiilineutraaleilla polttoaineilla, ja tutkivansa ja kilpailevansa vetykäyttöisillä moottoreilla. Toyota on osallistunut Fujin 24 tunnin ajoon vetykäyttöisellä autolla. Myös Nissan on osallistunut Fujin 24 tunnin ajoon hiilineutraalia polttoainetta käyttävällä autolla. Mazda on osallistunut biodieseliä käyttävällä autolla vuonna 2022.

Lähteet
-------

1. ↑  Kawasaki Heavy Industries, Subaru, Toyota, Mazda, and Yamaha Take on Challenge to Expand Options for Producing, Transporting, and Using Fuel Toward Achieving Carbon Neutrality *global.toyota*.  13.11.2021. Viitattu 12.3.2023. (englanniksi)
2. ↑  Lawrence Butcher: Toyota successfully completes Fuji 24-hour race with hydrogen engine *automotivepowertraintechnologyinternational.com*.  28.5.2021. Viitattu 20.1.2023. (englanniksi)
3. ↑  Nissan Z Racing Concept for Fuji 24-hour race unveiled *global.nissannews.com*. Viitattu 12.3.2023. (englanniksi)
4. ↑  57 Cars Entered For Super Taikyu Finale at Suzuka *dailysportscar.com*.  14.11.2022. Viitattu 12.3.2023. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Sarjan säännöt (2022) (PDF) (japaniksi)

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Super Taikyu Series
Trijodidi-ionin rakenne
**Trijodidi** (I3−) on yksinkertaisin ja stabiilein jodin polyanioneista. Anioni koostuu kolmesta toisiinsa sitoutuneesta jodiatomista ja tällä kompleksilla on yhden alkeisvarauksen suuruinen negatiivinen sähkövaraus.

Ominaisuudet
------------

Trijodidi-ioni muodostaa stabiileja suoloja lähinnä suurikokoisten kationien kanssa esimerkiksi rubidiumin, cesiumin, ammoniumionin ja tetraetyyliammoniumionin kanssa. Trijodidianionissa jodiatomien väliset sidospituudet ovat 293 pm, mikä on hieman pidempi kuin sidospituus jodimolekyylissä. Muodoltaan ioni on vastakationista riippuen joko lineaarinen tai lähes lineaarinen ja sidoskulmat ovat 177–180 °. Pienempien kationien kanssa trijodidi-ioni muistuttaa jodidi-ionin ja jodimolekyylin löyhää kompleksia.

Trijodidi-ioni muodostuu, kun jodia liuotetaan jodideja sisältäviin vesiliuoksiin ja antaa liuokselle ruskean värin. Ioni on läsnä myös sulassa jodissa.

I2 + I- ⇌ I3-
3 I2 → I3+ + I3-
Trijodidi-ioni muodostaa tärkkelyksen kanssa sinisen yhdisteen ja tätä käytetään hyväksi niin kutsuttuissa jodometrisissä titrauksissa.

Lähteet
-------

1. 1 2  N.N. Greenwood & A. Earnshaw: *Chemistry of the Elements*, s. 835-836. 2nd Edition. Butterworth Heinemann, 1997. ISBN 0-7506-3365-4. (englanniksi)
2. 1 2 3  Geoff Rayner-Canham & Tina Overton: *Descriptive Inorganic Chemistry*, s. 467, 477. 5th Edition. W. H. Freeman and Company, 2006. ISBN 978-1-4292-2434-5. (englanniksi)
3. ↑  Thomas Scott, Mary Eagleson: *Concise encyclopedia chemistry*, s. 866. Walter de Gruyter, 1994. ISBN 978-3110114515. Kirja Googlen teoshaussa (viitattu 22.7.2014). (englanniksi)
4. ↑  Egon Wiberg, Nils Wiberg, Arnold Frederick Holleman: *Inorganic chemistry*, s. 422. Academic Press, 2001. ISBN 978-0-12-352651-9. Kirja Googlen teoshaussa (viitattu 22.7.2014). (englanniksi)
Savannah-hybridikissa
**Savannah** tai **savannikissa** on servaalin ja kesykissan risteytys. Servaaleja risteytettiin kesykissan kanssa ensimmäisen kerran 1980-luvulla. Laajamittainen servaalihybridien kasvatus alkoi 1990-luvulla, kun yhdysvaltalaiset Patrick Kelly ja Joyce Sroufe saivat kansainvälisen kissaliiton (TICA) hyväksynnän sekä liiton vahvistaman standardin uudelle hybridirodulle ja alkoivat kaupallisen risteytystoiminnan. Rotu sai englanninkieliseksi nimekseen *savannah* (suom. *savanni*). Muut suuret kansainväliset kattojärjestöt (FIFe ja CFA) eivät rekisteröi savannah-kissoja villikissataustan vuoksi.

Hybridikissojen ensimmäisten risteytyssukupolvien koiraat ovat steriilejä, mutta ne tulevat lisääntymiskykyisiksi noin viidennestä sukupolvesta lähtien. Naaraat sen sijaan ovat hedelmällisiä jo ensimmäisestä sukupolvesta lähtien. Savannah-kissat ovat saaneet nopeasti suuren suosion lemmikkeinä, ja lukuisat kissalat ympäri maailmaa (mukaan lukien Suomessa) tuottavat nykyisin näitä hybridipentuja. Savannah-kissat ovat tavallisia kesykissoja suurikokoisempia, älykkäitä, seurallisia, leikkisiä ja niitä luonnehditaan myös jossain määrin koiramaisiksi.

Lisääntyminen ja genetiikka
---------------------------

Koska savannah-kissat saadaan aikaan ristisiitoksella servaalin ja kotikissan välillä, jokainen savannah-sukupolvi numeroidaan. Esimerkiksi kissa, joka on suoraan servaalin ja kotikissan risteytys, on F1-sukupolvea, ja ne ovat 50 % servaaleja.*lähde?*

F1-sukupolven savannaheja on vaikea tuottaa servaalin ja kotikissan erilaisten tiineysaikojen vuoksi (servaalilla 75 päivää ja kotikissalla 65 päivää). Pennut syntyvät ennenaikaisesti. Servaaleja on myös vaikea saada kiinnostumaan tavallisesta kotikissasta. Servaaleja paritetaan siksi yleensä nykyään savannah-naaraiden kanssa.*lähde?*

Kritiikkiä
----------

Savannah-kissojen tuotantoa on kritisoitu, kun kahta eri lajia on risteytetty keskenään ihmisen toimesta. Savannah-kissojen kasvattajat ovat tulleet taitaviksi F1-sukupolven pentujen pitämiseen hengissä ennenaikaisesta synnytyksestä huolimatta. Risteytystä on tehty onnistuneesti myös naarasservaalin ja uroskissan yhdistelmällä, jolloin ongelmaa ennenaikaisesta syntymisestä ei ole. Lisäksi F1-risteytyksessä nykyisin käytetään usein savannah-kissaa, mikä on muutenkin toivottua toivottujen rotupiirteiden lisäämiseksi.*lähde?*

Lähteet
-------

1. ↑  About Savannah Cats
2. ↑  Savannah-standardi[vanhentunut linkki]
3. ↑  What's Up, Pussycat? Whoa! New York Times

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Savannah (kissa)** Wikimedia Commonsissa
**St. Paul Pioneer Press** on Saint Paulissa, Minnesotassa ilmestyvä sanomalehti, joka palvelee erityisesti Minneapolis–Saint Paulin suurkaupunkialuetta. Se on suurkaupunkialueen itäosien päälehti, ja sen sunnuntainumeron levikki on noin 272 000. Lehden edeltäjä oli Minnesotan ensimmäinen sanomalehti, vuonna 1849 perustettu The Minnesota Pioneer.

Historia
--------

St. Paul Pioneer Pressin edeltäjä oli The Minnesota Pioneer, joka oli Minnesotan ensimmäinen sanomalehti. Se perustettiin vuonna 1849. St. Paul Press osti Pioneerin vuonna 1875, jolloin kaupunkiin jäi yksi aamulehti The Pioneer Press. Sen merkittävin kilpailija oli iltapäivin ilmestynyt Saint Paul Dispatch, jonka levikki ohitti vuonna 1906 Pioneer Pressin levikin.

Dispatch Printing Company (DPC) osti Pioneer Pressin 1909 ja julkaisi rinnakkain sekä Saint Paul Dispatchia että Pioneer Pressiä. Charles K. Blandin osti vuonna 1923 DPC:n osake-enemmistön sen perustajan George Thompsonin lsekeltä Abigaililta. Blandin järjesti DPC:n uudelleen Dispatch and Pioneer Press Companyksi. Ridder Publications osti Blandinilta vuonna 1927 sekä aamulehti Pioneer Pressin että iltapäivälehti Dispatchin.

St. Paul Pioneer Press ja Dispatch menestyivät Saint Paulissa, ja niillä oli Minneapolisissa ilmestyneiden Starin ja Tribunen kanssa herrasmiessopimus, jonka mukaan ne ei tavoittelisi lukijoita Minneapolisin puolelta. Lehtien lukijamäärät ovat vähentyneet 1900-luvun lopulla, ja lehdet ovat alkaneet kilpailla myös keskenään. The Pioneer Press- ja Dispatch-lehdet yhdistettiin vuonna 1985, ja lehdestä tuli vuonna 1990 vain aamulehtenä ilmestyvä St. Paul Pioneer Press.

The McClatchy Company osti 2006 Knight-Ridderin, mutta kilpailuoikeudellisten rasitteiden takia se myi nopeasti Pioneer Pressin denveriläiselle MediaNews Groupille.

Lukijat
-------

St. Paul Pioneer Press on Minneapolis–Saint Paulin suurkaupunkialueen itäosien päälehti. Sen päälevikkialueeseen kuuluvat St. Paul, Ramseyn, Dakotan ja Washingtonin piirikunnat sekä muut alueet Minnesotan itäosissa ja Wisconsin länsiosissa. St. Paul Pioneer Pressin levikki oli vuoden 2014 laskelmien mukaan hieman noussut edellisestä vuodesta. Sen sunnuntailehden levikki oli 272 413; lukemaan kuului myös digitaalisen lehden tilanneet.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  St. Paul Dispatch-Pioneer Pres Minnesota Historical Society. Viitattu 2.1.2015. (englanniksi)
2. 1 2 3  Sterling, Christopher H. (toim.): *Encyclopedia of Journalism*, s. 906–908. Thousand Oaks, California: SAGE Publications, Inc, 2009. ISBN 978-0-7619-2957-4. Google-kirjat (viitattu 2.1.2015).
3. ↑  Brauer, David: Star Tribune, Pioneer Press Sunday print circulation drops 5 percent amid digital growth  1.5.2014. MinnPost. Viitattu 2.1.2015. (englanniksi)
**St. Mary** on Kanadan ja Yhdysvaltojen rajalla sijaitseva 125 kilometriä pitkä joki, joka yhdistää Yläjärven ja Huronjärven toisiinsa. Joen keskivaiheilla on yli 6 metriä korkea koski sekä kaksi Sault Ste. Marie -nimistä kaupunkia, joista pohjoisempi sijaitsee Kanadan puolella ja eteläisempi Yhdysvaltojen puolella. Kaupunkien nimeen sisältyvä *sault* on vanha ranskan kielen sana, joka tarkoittaa koskea tai putousta.

Historiallisesti St. Mary oli tärkeä Pohjois-Amerikan alkuperäiskansoille – etenkin ojibwayt verkkokalastivat sen koskista paljon siikoja. Tiettävästi ensimmäisenä eurooppalaisena joella kävi ranskalainen tutkimusmatkailija Étienne Brûlé vuonna 1622. Samalla vuosisadalla joenrannalle rakennettiin jesuiittojen lähetysasema (1668) ja kaksi ranskalaisten omistamaa turkisten kauppapaikkaa (1689), mutta ne autioituivat 1600-luvun lopulla käytyjen irokeesisotien aikana. Vuonna 1798 North West Company rakensi St. Maryn koskien ohi ensimmäisen kanavan, mutta amerikkalaiset tuhosivat sen vuoden 1812 sodassa.

Myöhemmin St. Maryn joelle rakennettiin sulkujärjestelmä, josta on tullut eräs maailman vilkasliikenteisimmistä, vaikka joki on jäässä viisi kuukautta vuodessa. Sulkujärjestelmään kuuluu Yhdysvaltojen puolella neljä sulkua ja Kanadan puolella yksi pienempi sulku, joka on osa kulttuurihistoriallisesti merkittävää Sault Ste. Marien kanavaympäristöä. Joen yli on rakennettu myös silta, joka yhdistää Sault Ste. Marien kaksoiskaupungit toisiinsa. Vuonna 2000 Kanadan valtio myönsi joelle luonnonperintökohteen statuksen (*heritage river*).

  

Intiaaneja kalastamassa St. Maryn koskissa vuonna 1901.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6  James Marsh: St Marys River (Ont) *The Canadian Encyclopedia*. Historica-Dominion.  Arkistoitu 19.9.2006. Viitattu 21.12.2011. (englanniksi)
2. ↑  Lakes (Ontario) *The Atlas of Canada*. Natural Resources Canada.  Arkistoitu 10.4.2007. Viitattu 21.12.2011. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **St. Maryn joki** Wikimedia Commonsissa