recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Gingindlovu taistelu** oli zulu-sodan aikana 1. huhtikuuta 1879 käyty taistelu zulujen ja brittien välillä KwaGingindlovun eteläpuolella nykyisessä Etelä-Afrikassa. Taistelu päättyi brittien voittoon.

Tausta
------

Britit olivat 1. huhtikuuta 1879 marssineet lähelle Nyezanejokea kwaGingindlovun eteläpuolella. Tarkoituksena oli tavoittaa zulujen piirittämä Eshowe. Joukkoja johti kenraaliluutnantti Frederic Augustus Thesiger. Mukana oli 3 240 brittisotilasta, 2 000 afrikkalaista sotilasta, 150 eurooppalaista ja 130 afrikkalaista ratsuväensotilasta, sekä 150 afrikkalaista tiedustelijaa. John Dunnin ehdotuksesta he rakennuttivat matalalle kummulle vaunuista puolustuskehän (*laager*), jota ympäröi vielä myös juoksuhauta. Laager suojasi brittien mukana olleita hevosia ja härkiä.

Yöll' 1. huhtikuuta Somopho kaZikhalan johtamat 10 000–11 000 zulusoturia saapuivat lähistölle. Hyökkäys seurasi seuraavana päivänä.

Taistelu
--------

Zulut hyökkäsivät 2. huhtikuuta perinteisessä sarvimuodostelmassaan, joka ympäröi lopulta brittien asemat jättäen vain idän saartorenkaan ulopuolelle. Zulut yrittivät tämän jälkeen murtaa puolustusasemia useilla eri hyökkäyksillä. Britit puolsutautuivat paitsi käsiasein ,mutta myös kääyttäen 9-paunan tykkejä, raketteja ja Gatling-konekiväärejä. Thesiger määräsi myös ratsuväkensä vastahyökkäyksen, joka jouduttiin kuitenkin kutsumaan takaisin Dabulamanzi kaMpanden johtaman hyökkäyksen uhatessa puolustusasemia etelästä. Hyökkäys etelästä tyrehtyi brittien tuleen ja Thesiger määräsi uuden ratsuväen rynnäkön. Tällä kertaa ratsuväki sai zulut vetäytymään ja vetäytyminen muuttui pian kaoottikseski paoksi. Brittien puolella olleet afrikkalaiset sotilaat seurasivat ratsuväkeä tappaen taistelukentälle jääneet haavoittuneet zulut.

Seuraukset
----------

Britit olivat menettäneet taistelussa kaatuneina kaksi valkoista upseeria, seitsemän valkoista sotilasta ja viisi mustaa sotilasta. Zuluja kaatui yhteensä ehkä noin 1 200 ja heistä noin 500 muutaman sadan metrin etäisyydellä nrittien puolustusasemista. Seuraavana päivänä brittien onnistui saavuttaa piiritetty Eshowe.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  John Laband: *Historical dictionary of the Zulu wars*, s. 103-104. Scarecrow Press, 2009. ISBN 978-0-8108-6300-2. (englanniksi)
Tidgrenin vuonna 1787 julkaiseman historiakirjan kansi
**Gabriel Tidgren** (1. lokakuuta 1743 Brunn, Ulricehamn, Ruotsi – 8. joulukuuta 1788 Turku) oli kielentutkija ja historioitsija.

Tidgrenin vanhemmat olivat kirkkoherra Jonas Tidgren ja Margareta Wilskman. Hän opiskeli 1762-1767 Uppsalassa ja teki ulkomaanmatkan 1765–1767, jolloin vieraili ainakin Pietarissa. Turkuun Tidgren tuli 1767, missä hänet vihittiin maisteriksi 1772. Seuraavana vuonna hän väitteli aiheesta *De regimine et constitutione reipublicae litterarie I*. Väitöskirjan muut osat ilmestyivät 1774-1776. Tidgren nimitettiin kaunopuheisuuden ja historian dosentiksi Turun Akatemiaan. 1777 hän haki kaunopuheisuuden professuuria, jota haki myös Henrik Gabriel Porthan, ja julkaisi sitä varten väitöskirjan *De eloquentia veterum Svio-Gothorum*, mutta virkaan valittiin Porthan. Yliopiston kirjaston amanuenssiksi Tidgren tuli 1779 ja filosofisen tiedekunnan palkattomaksi apulaiseksi 1781. Vuonna 1784 hänestä tuli Salomon Saarnaajaa koskevan tutkimuksensa perusteella pyhien kielten eli kreikan ja heprean professori. 1787 hän julkaisi ensimmäisen osan teoksesta *Wester-Göthlands historia och beskrifning*, joka jäi hänen kuolemansa takia keskeneräiseksi. Tidgren oli Aurora-seuran jäsen ja sen lehden Tidningar Utgifne Af et Sällskap i Åbo innokas avustaja. Tidgren kuoli naimattomana.

Lähteet
-------

1. 1 2  Heikinheimo, Ilmari (toim.): *Suomen elämäkerrasto*, s. 763. Helsinki: WSOY, 1955.
2. ↑  Kotivuori, Yrjö: Gabriel Tidgren. *Ylioppilasmatrikkeli 1640–1852*. Helsingin yliopiston verkkojulkaisu 2005. Viitattu 6.12.2013.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Suomi (KANTO)
* Ruotsi

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Kansallisbiografia
* Biografiskt Lexikon
* Biografiasampo
* Ylioppilasmatrikkeli 1640–1852

 |

 |
Budjonnovkaa käyttävä puna-armeijan sotilas.
**Budionovka** (будёновка), "piippalakki", on omaperäinen hattu ja oleellinen osa kommunistien pukeutumista Venäjän sisällissodan aikana. Se on nimetty Semjon Budjonnyin mukaan. Sen virallinen nimi oli kuitenkin *шлем суконный*. Päähineestä käytettiin myös nimeä *frunzenka*, Mihail Frunzen mukaan.
Budjonnovka on pehmeä, villainen hattu joka peittää niskan ja korvat ja voidaan käyttää kypärän alla. Lisäksi päähineen päällä on "nokka" ja korvaläpät, jotka voidaan kiinnittää leuan alle.

Viktor Vasnetsovin näkemys bogatyreista. Huomaa kypärät.
Hatun suunnitteli osaksi uutta univormua venäläinen maalari Viktor Vasnetsov, esikuvanaan Kiovan Venäjän aikaiset kypärät. Hattua kutsuttiinkin aluksi *bogatyrkaksi* (богатырка), tarkoituksena rohkaista venäläisiä joukkoja yhdistämällä nämä tarunomaisiin bogatyreihin. Bogatyrkoja valmistettiin jo ensimmäisen maailmansodan aikana, mutta virallista statusta ne eivät saaneet.
Venäjän sisällissodan aikana kommunistit, joilla ei ollut sitoumuksia tsaarinajan armeijan pukukoodiin, omaksuivat bogatyrkan osaksi univormuaan liittäen siihen yleensä punaisen tähden. Kommunistit alkoivat käyttää itsestään nimeä "Punaiset bogatyrit", nähden itsensä taistelemassa vanhaa korruptoitunutta Venäjää vastaan. Näihin aikoihin alettiin bogatyreista käyttää, ratsuväen komentaja Bujonnyin mukaan, budjonnovka nimeä, erityisesti ratsuväen parissa, sillä bogatyrka oli näissä joukoissa yleinen asuste. 

1927 korkeakärkinen hattu korvattiin käytännöllisemmällä lyhytkärkisellä.

Asuste ei kuitenkaan pysynyt pitkään osana kommunistien univormua, niin poliittisista kuin käytännöllisistä syistä. Vaikka se olikin helppo valmistaa, se vaati kallista villaa eikä tarjonnut kunnollista suojaa kylmältä. Ne alkoivat jäädä pois käytöstä 1935, mutta ne olivat käytössä vielä talvisodan ajan. Operaatio Barbarossan alettua ne oli kuitenkin korvattu jo käytännössä kokonaan ušankoilla. Suomalaiset kutsuivat budjonnovkaa yleisesti *piippalakiksi*.

Puna-armeijan ratsuväen Venäjän sisällissodan aikana pukemista budjonnovkoista tuli ajanjakson tärkeä venäläinen kulttuurikuva tatšankojen, Nagantin ja Maximin kanssa.
Budogoštšin kunta Kirišin piirin kartalla.
**Budogoštš** (ven. Бу́догощь) on kaupunkimainen taajama ja kaupunkikunta Leningradin alueen Kirišin piirissä Venäjällä. Se sijaitsee Olhavan sivujoen Ptšovžan varrella noin 35 kilometriä Kirišistä kaakkoon. Asukkaita on 4 000 henkeä (vuonna 2010).

Taajama on syntynyt Namkun ja Rybinskin välisen rautatien rakentamisen yhteydessä vuonna 1914. Se on saanut nimensä lähellä sijainneesta kylästä, jonka nimitys perustuu muinaisslaavilaiseen henkilönimeen *Budogost*. Vuonna 1930 Budogoštš sai kaupunkimaisen taajaman statuksen. Vuosina 1927–1932 se oli samannimisen hallintopiirin keskus. Toisen maailmansodan aikana taajama oli saksalaisten miehittämä. 

Budogoštšin kunta rajoittuu koillisessä Leningradin alueen Tihvinän piiriin, idässä ja etelässä Novgorodin alueeseen sekä lännessä ja pohjoisessa Kirišin piirin Ptšovžan kuntaan. Keskustaajaman lisäksi siihen kuuluu 29 kylää: Avdetovo, Bestogolovo, Didlovo, Dorožnitsy, Gorjatino, Gradoša, Gremjatševo, Jakšino, Klinkovo, Kljutši, Krapivno, Krasnaja Gorka, Kresttsy, Krovino Seltso, Kukui, Lašino, Lug, Mogilevo, Novaja, Novinka, Olešinka, Otrada, Polovinnik Rahovo, Smolino, Solonitsy, Sredneje Selo, Zvanka, Zmejevka ja Gorjatinon asema.

Taajaman kautta kulkee Kirišin ja Neboltšin välinen rautatie, josta haarautuu rata Tihvinään. Tärkeimmät elinkeinot ovat metsäteollisuus ja maatalous. Palveluihin kuuluu keskikoulu, lasten musiikkikoulu, kulttuuritalo, kirjasto ja poliklinikka.

Lähteet
-------

1. ↑  Tšislennost naselenija raionov i gorodskih naseljonnyh punktov subjektov Rossijskoi Federatsii (XLS) *perepis-2010.ru*.  Arkistoitu 18.1.2012. Viitattu 19.4.2012. (venäjäksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Budogoštšin kunnan sivusto (venäjäksi)
* Budogoštš Leningradin alueen kulttuuri -tietosanakirjassa[vanhentunut linkki] (venäjäksi)
* Budogoštšille omistettu sivusto (venäjäksi)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * n
* k
* m
Leningradin alueen kaupungit ja taajamat |
| --- |
|  |
| Kaupungit | 
* Antrea
* Boksitogorsk
* Enso
* Hatsina
* Ivangorod
* Jaama
* Kiriši
* Koivisto
* Kommunar
* Korotka
* Koskenala
* Käkisalmi
* Laukaa
* Lotinapelto
* Lomkka
* Lupana
* Olhava
* Pella
* Pikaljovo
* Pähkinälinna
* Seuloskoi
* Sierattala
* Sjasstroi
* Slantsy
* Sosnovyi Bor
* Tihvinä
* Tusina
* Uuras
* Uusi-Laatokka
* Viipuri
* Volossova

 | Leningradin alueen vaakuna |
|  |
| Kaupunkityyppiset taajamat | 
* Budogoštš
* Haisevaisi
* Imeni Morozova
* Imeni Sverdlova
* Jefimovski
* Johannes
* Jääski
* Kaarlahti
* Kuismala
* Lepäsi
* Naasia
* Namkku
* Nikolski
* Orinansavotta
* Paulova
* Priladožski
* Punaporu
* Rahja
* Raivola
* Rjabovo
* Siiverska
* Svirstroi
* Taaitsa
* Toksova
* Tolmatšovo
* Tuprova
* Uljana
* Vaaseni
* Vahriselkä
* Viiritsa
* Vornasuo
* Voznesenje

 |

 |
**Gabriela Gunčíková** (s. 27. kesäkuuta 1993 Kroměříž) on tšekkiläinen laulaja. Hän nousi julkisuuteen *Česko Slovenská SuperStar* -kykyjenetsintäkilpailun kautta vuonna 2011. Hän on osallistunut myös Slovakian *Dancing with the Stars* -kilpailuun.

Gunčíková on julkaissut kaksi studioalbumia. Hänen debyyttialbuminsa *Dvojí tvář* julkaistiin vuonna 2011, ja toinen albumi *Celkem jiná* vuonna 2013. Lisäksi hän toimi 2014 ja 2015 Trans-Siberian Orchestran kiertuevokalistina.

Gunčíková edusti Tšekkiä vuoden 2016 Eurovision laulukilpailussa Tukholmassa kappaleella "I Stand".

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Tšekki

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana

 |

 |

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.
**Chinese imperial dog** on yhdysvaltalainen koirarotu.

Ulkonäkö
--------

Chinese imperial dog muistuttaa japanese chiniä, joskin sillä on pidempi kuono ja hieman pidempi ja matalampi runko. Korvat ovat riippuvat ja häntä hapsuttunut ja selän ylle kiertyvä. Karvapeite on pitkä ja puuvillamainen. Väritys on lähes aina mustavalkoinen – vaikka muitakin värejä esiintyy, ne ovat erittäin harvinaisia.

Chinese imperial dog on kiinteärakenteinen, hyväluustoinen ja lihaksikas koira, jonka rakenne on tasapainossa koon kanssa. Sillä on kurttuiset kasvot ja lyhyt kuono. Sen katse on suloinen, isosilmäinen ja viaton. Karvapeite trimmataan säännöllisesti pentumaisen näköiseksi.*lähde?*

Rodulla esiintyy neljä eri kokoluokkaa: *Giant*, *Classic*, *Miniature* ja *Sleeve*. Pienimmät yksilöt saavuttavat vain 8 cm säkäkorkeuden ja painavat vain 700 grammaa. Rodun pienin mahdollinen säkäkorkeus on siis säkäkorkeuden alarajan "maailmanennätys", koska toista 8 cm korkeaa rotua ei ole olemassa. Koska kookkaimmat yksilöt ovat kuitenkin 36 cm korkeita ja painavat 9 kiloa, rodusta tuskin voidaan keskimäärin puhua maailman pienimpänä koirana.

Luonne ja käyttäytyminen
------------------------

Chinese imperial dogin käyttötarkoitus on toimia perheen lemmikkinä ja seurakoirana. Se on temperamenttinen, iloinen, leikkisä, hellä ja rakastava, ja sen luonne sopii ihanteellisesti sen tehtävään. Se on älykäs, seurallinen, kaikkia kohtaan luottavainen ja energinen pikkukoira, joka on tyytyväinen myös istuessaan hiljaa sylissä niin kauan kuin sen annetaan. Se on vilkas ja yhteistyöhaluinen yhdistettynä pienoiseen itsenäisyyteen. Aktiviteetin tarve on sinänsä vähäinen, vaikka koira rakastaakin leikkimistä. Kouluttaminen on helppoa, sillä se on miellyttämisenhaluinen.*lähde?*

Alkuperä
--------

Chinese imperial dogin esi-isiä jalostettiin alun perin keisarillisessa palatsissa, missä aatelisto kantoi pienimpiä yksilöitä kaapujensa hihoissa.*lähde?* Nykyinen rotu syntyi kuitenkin Yhdysvalloissa, missä paikallinen kasvattaja astutti japanese chinin "temppelikoirauroksella". Tästä syntyi alku uuden rodun kehittämiselle.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Morris, Desmond. *Dogs - The Ultimate Dictionary of Over 1000 Dog Breeds*, s. 558-559. Trafalgar Square, 2008: North Pomfret, Vermont.

Aiheesta muualla
----------------

* (Arkistoitu – Internet Archive) Chinese Imperial Dog Club

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Chinese Imperial Dog
*Tämä artikkeli kertoo henkilöstä. Yrityksestä kertoo artikkeli G. W. Sohlberg (yritys).*
**Gabriel Wilhelm Sohlberg** (30. lokakuuta 1851 Kisko – 2. toukokuuta 1913 Helsinki) oli suomalainen läkkiseppä ja tehtailija jonka 1876 perustamasta peltisepänverstaasta sai alkunsa monialayritys Oy G. W. Sohlberg Ab.

Kiskon pitäjän Sorttilan kylässä Sortin talossa syntyneen Sohlbergin vanhemmat olivat Gabriel Eliasson Paavola ja Maria Helena Salonius. Gabriel Wilhelm oli kuusihenkisen perheen neljäs lapsi. Vuonna 1857 isä Gabriel lunasti Suomusjärven Taipalen kylässä sijaineen Paavola-nimisen kotitalonsa sisaruksiltaan ja perhe muutti sinne.

Sohlberg joutui muuttamaan Suomusjärveltä Helsinkiin työnhakuun vuonna 1868 kun perhe menetti Paavolan tilan. Hän oli oppipoikana A. F Bergmanin läkkisepänliikkeessä 1868–1873, sai kisällikirjan 1873 ja pääsi levyseppämestariksi 1876. Samana vuonna Sohlberg perusti oman peltisepänliikkeen Helsinkiin. Liikkeen tehdas sijaitsi Ullanlinnan kaupunginosassa Jääkärikatu 4:ssä ja oma myymälä Aleksanterinkatu 50:ssä. Liike teki aluksi erityisesti rakennusten peltikattoja mutta talvisin liikkeessä alettiin myös valmistaa erilaisia peltisepän tuotteita kuten paloruiskuja, sankoja, maitopystöjä, ammeita ym.

Sohlbergin yritys muutettiin osakeyhtiöksi 1908. Yhtiön toimitusjohtajaksi tuli G. W. Sohlbergin poika Wilhelm Aleksanteri Sohlberg (1876–1938) ja teknilliseksi johtajaksi toinen poika Toivo Sohlberg. Sohlberg itse jatkoi yhtiön hallituksen puheenjohtajana kuolemaansa saakka. Yritys on vielä nykyäänkin G. W. Sohlbergin jälkeläisten omistuksessa.

Sohlberg oli Helsingin kaupunginvaltuuston jäsen 1898–1903. Hän kuului *Käsityö- ja tehdasyhdistyksen valtuuskuntaan* 1884–1898 ja toimi valtuuskunnan varapuheenjohtajana 1897–1907 ja puheenjohtajana 1907–1908.

Sohlberg oli naimisissa kaksi kertaa: 

* 1873–1881 Maria Gustava Åkerlundin kanssa, liitosta oli kolme lasta
* 1882–1913 Emilia Maria Oksasen kanssa, liitosta oli seitsemän lasta

Kirjallisuutta
--------------

* Jyrki Vesikansa: *Pellistä Perlokseen – Oy G. W. Sohlberg Ab:n historia 1876–2001*. 2001

Lähteet
-------

* Juhan suku-uutiset blogi 4.12.2007: G.W. Sohlberg, tehtailija
* Jyrki Vesikansa: Vuorineuvos Wilhelm Aleksanteri Sohlberg (1876–1938). *Suomen talouselämän vaikuttajat* -verkkojulkaisu (maksullinen). 5.9.2008. Suomalaisen Kirjallisuuden Seura.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Kansallisbiografia
* Biografiskt Lexikon
* Biografiasampo

 |

 |
Kristen Michal (2021)
**Kristen Michal** (12. kesäkuuta 1975 Tallinna) on virolainen poliitikko ja maan nykyinen ilmastoministeri huhtikuusta 2023. Aiemmin hän toimi talous- ja rakenneministerinä 2015–2016 sekä oikeusministerinä 2011–2012. Hän on oikeistolaisen Reformipuolueen keskeisiä henkilöitä.

Rahanpesuepäilyt
----------------

Michal joutui epäillyksi, kun entinen kansanedustaja Silver Meikar keväällä 2012 paljasti välittäneensä pankkitilinsä kautta puolueelle rahaa, jonka tausta oli epäselvä. Ne oli muodollisesti merkitty puolueen tiliin Meikarin lahjoituksina, ja siirto tapahtui hänen mukaansa Michalin pyynnöstä. Michalia ja reformipuolueen entistä pääsihteeriä Kalev Lilloa kuulusteltiin rahanpesuepäilyihin liittyen. Tuolloin Michal ilmoitti eroavansa oikeusministerin tehtävästä, mikäli syytteet nostetaan.

Michal ja Lillo kiistivät rahanpesusyytteet sekä Meikarin väitteet aktiivisesta osallisuudesta rahoituksen hankkimiseen. Rikostutkinta asiasta päättyi syksyllä 2012 syyttäjän ilmoitukseen tutkinnan lopettamisesta riittävien todisteiden puuttuessa.

Epäilyjen johdosta Michal kuitenkin erosi oikeusministerin tehtävistä joulukuussa 2012. Aiemmin julki oli tullut kysely, missä virolaisista 90 % eivät luottaneet hänen antamiinsa lausuntoihin tapaukseen liittyen. Michal perusteli eroaan reformipuolueen ja hallituksen työkyvyn suojelemisella. Oikeusministerin salkun otti hallituksen sosiaaliministerinä toiminut Hanno Pevkur.

Koulutus
--------

Michal on opiskellut julkishallintoa Tallinnan pedagogisessa yliopistossa vuosina 1994–1998. Hän opiskeli lakia Nord-yliopistossa vuosina 2006–2009 ja valmistui kandidaatiksi. Vuodesta 2009 Michal on opiskellut lakitiedettä maisterintutkintoaan varten Tallinnan yliopistossa.

Lähteet
-------

1. ↑  Viron oikeusministeri, viitattu 31.7.2012 (Archive.org)
2. 1 2  Kunnas, Kaja: Oikeusministeriä epäillään rikoksesta.  *Helsingin Sanomat*, 31.7.2012, s. A 10.
3. ↑  Wallius, Anniina: Viron oikeusministeriä uhkaa syyte rahanpesusta *yle.fi*.  31.7.2012. Yle Uutiset. Viitattu 31.7.2012.
4. 1 2  ‘Silvergate’: The Reform Party’s 2012 financing scandal *news.err.ee*.  19.12.2016. ERR News. Viitattu 29.7.2017. (englanniksi)
5. 1 2  Mehtonen, Jenni: Viron oikeusministeri eroaa lahjusepäilyjen vuoksi  6.12.2012. Yle Uutiset. Viitattu 7.12.2012.
6. ↑  Kristen Michal *valitsus.ee*.  6.4.2011. Vabariigi Valitsus.  Arkistoitu 7.6.2012. Viitattu 5.8.2012. (englanniksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Tšekki

 |

 |
**Josefiina Huttunen** (1865–1957) oli suomalainen muotiliikkeen pitäjä ja maallikkosaarnaaja. "Sisar" Huttunen johti yhdessä asianajaja ja toimittaja Jean Boldtin kanssa Nikolainkirkon valtausta kesäkuussa 1917.

Liperistä kotoisin ollut Huttunen omisti 1900-luvun alussa muotiliikkeen Helsingin Korkeavuodenkadulla. Hän oli aiemmin ollut Pelastusarmeijan upseerina mutta erkaantui sitten tästä liikkeestä ja toimi itsenäisenä maallikkosaarnaajana. Nikolainkirkon valtaus tapahtui 17. kesäkuuta 1917, kun Boldtin ja Huttusen johtama usean sadan henkilön joukko otti kirkon haltuunsa jumalanpalveluksen jälkeen. Valtaus jatkui seuraavan päivän aamuyöhön saakka, kunnes miliisi onnistui pidättämään Boldtin ja tyhjentämään kirkon. Jo ennen kirkon valtausta Boldtin ja Huttusen kannattajat olivat pitäneet useampana päivänä kokouksiaan Senaatintorilla ja Nikolainkirkon portailla.

Huttunen oli Boldtin ohella toinen päähenkilöistä kirjailija Juha Siltasen vuonna 2014 Nikolainkirkon valtauksesta kirjoittamassa näytelmässä *Vallankumous eli Sisar Huttusen ihmeellinen elämä*.

Lähteet
-------

1. ↑  Vallankumous eli Sisar Huttusen ihmeellinen elämä - "Viihdytyskerroin on tapissa", Demari 15.10.2014
2. ↑  Jouni Tossavaisen Kuva ja sana blogi 26.1.2015 : "Savolainen vallankumous" | Uljas 1/2015
Aineen kolme perhettä| Tyyppi | Ensimmäinen | Toinen | Kolmas |
| --- | --- | --- | --- |
| Kvarkit |
| ylätyypin | u-kvarkki | c-kvarkki | t-kvarkki |
| alatyypin | d-kvarkki | s-kvarkki | b-kvarkki |
| Leptonit |
| varattu | elektroni | myoni | tau |
| varaukseton | elektronin neutriino | myonin neutriino | taun neutriino |

Hiukkasfysiikan standardimalliin kuuluu kolme aineen **perhettä**, joista jokainen sisältää kaksi kvarkkia (ylöstyypin ja alastyypin) ja kaksi leptonia (varattu ja varaukseton). Jokaisen perheen samantyyppisiin hiukkasiin vaikuttavat samat perusvuorovaikutukset, mutta niiden massat eroavat toisistaan.

Massahierarkia
--------------

Jokaisen korkeampaan perheeseen kuuluvan hiukkasen massa on suurempi kuin sen alempaan perheeseen kuuluvan vastineen. Mahdollisena poikkeuksena tähän sääntöön ovat neutriinot, joiden massoja ei ole mitattu kokeellisesti (neutriinoilla tiedetään olevan pieni, mutta nollasta poikkeava massa). Esimerkiksi ensimmäisen sukupolven elektronin massa on vain 0,511 MeV/*c*2, toisen sukupolven myonin massa on 106 MeV/*c*2 ja kolmannen sukupolven taun massa on 1 777 MeV/*c*2, mikä on lähes kaksi kertaa protonin massa. Korkeampien perheiden hiukkaset hajoavat alempien perheiden hiukkasiksi, ja maailmankaikkeuden vakaa aine koostuukin yksinomaan ensimmäisen perheen hiukkasista. Korkeampien perheiden hiukkasia tavataan vain erittäin korkeaenergiaisissa ympäristöissä, kuten kosmisissa säteissä ja hiukkaskiihdyttimissä.

Lähteet
-------

1. 1 2  The Standard Model CERN. Viitattu 29.9.2014. (englanniksi)
**Kéréla** on maalaiskunta ja sen keskuskylä Koulikoron alueen Dioïlan piirissä Malissa. Se sijaitsee 30 kilometriä Dioïlasta pohjoiseen. Kunnassa on 12 600 ja kylässä 2 800 asukasta (vuonna 2009, väestönlaskenta).

Kérélan kunta rajoittuu idässä Dioïlan piirin Nangolan ja Wacoron, etelässä Kaladougoun, lännessä Guégnékan ja pohjoisessa Ségoun alueen Barouélin piirin Konobougoun kuntiin. Maisemaa leimaavat tasangot ja ylängöt. Ilmasto on sudanilais-sahelilainen.

Kuntaan kuuluu 12 kylää. Asukkaat ovat etupäässä bambaroita, fulbeja, soninkeja ja dogoneja.

Kérélan kautta kulkee Fanan ja Bélékon välinen maantie. Pääelinkeinot ovat maanviljely ja karjanhoito. Tärkeimmät viljelykasvit ovat hirssi, durra, maissi, puuvilla ja maapähkinä. Tuotantoeläimiä ovat naudat, lampaat, vuohet, aasit ja siipikarja.

Lähteet
-------

1. 1 2  4ème recensement général de la population et de l’habitat. Résultats définitifs, tome 0: Répertoire des villages *instat-mali.org*.  Arkistoitu 7.1.2017. Viitattu 15.12.2018.
2. ↑  Mali - Région de Koulikoro: Carte de référence *reliefweb.int*. Viitattu 15.12.2018.
3. ↑  Mali - Region de Segou: Carte de référence *reliefweb.int*. Viitattu 15.12.2018.
4. 1 2 3  Plan de sécurité alimentaire: Commune rurale de Kéréla 2008-2012 *aec.msu.edu*.  2008.  Arkistoitu 13.6.2010. Viitattu 15.12.2018.
**Karvaorvokki** (*Viola hirta*) on orvokkikasvien (Violaceae) heimoon, orvokkien (*Viola*) sukuun kuuluva kasvilaji. Karvaorvokki muistuttaa mäkiorvokkia (*Viola collina*) sekä tuoksuorvokkia (*Viola odorata*), mutta sen voi erottaa mäkiorvokista lehtien ulkonäön ja tuoksuorvokista kukkien ulkonäön sekä rönsyjen perusteella. Karvaorvokki voi risteytyä mäkiorvokin, tuoksuorvokin tai hopeaorvokin kanssa.

Karvaorvokki on monivuotinen ruohovartinen orvokkilaji, joka ei muodosta rönsyjä. Karvaorvokin lehdet kasvavat suoraan juurakosta muodostaen lehtiruusukkeen varren tyvelle. Lehdet ovat ruodillisia ja muodoltaan herttamaisia. Sekä lehtiruodit että lehtilavat ovat pehmeäkarvaisia. Lehtien korvakkeet ovat melko pieniä ja hammaslaitaisia. Kukat kehittyvät suoraan juurakosta kasvavien varsien päihin. Kukkaperissä on kaksi pientä verholehteä. Kukat ovat melko suuria, vaaleansinivioletteja ja lähes täysin tuoksuttomia. Kukissa on kaksi ylöspäin suuntautunutta ja kolme alaspäin suuntautunutta terälehteä sekä violetti kannus. Karvaorvokki kukkii huhti–toukokuussa. Karvaorvokin hedelmät ovat pyöreitä sekä karvaisia ja sijaitsevat alaspäin kaartuvan varsien päissä.

Karvaorvokki kasvaa metsissä ja mäillä kuivilla kalkkivaikutteisilla kasvupaikoilla. Suomessa karvaorvokkia on tavattu lähinnä vain Varsinais-Suomesta ja Uudeltamaalta. Ruotsissa karvaorvokki on paikoitellen melko tavallinen maan eteläosissa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Den virtuella floran: Buskviol (*Viola hirta*) *Den virtuella floran*.  1997. Naturhistoriska riksmuseet. Viitattu 9.8.2019.
2. ↑  Raino Lampinen & Tapani Lahti: Kasviatlas 2018: Karvaorvokki (*Viola hirta*) *Kasviatlas*. Luonnontieteellinen keskusmuseo. Viitattu 9.8.2019.

Aiheesta muualla
----------------

* Laji.fi: Karvaorvokki (*Viola hirta*)
* Pohjolan kasvien pauloissa: Viola hirta - karvaorvokki
* Flora of China: Viola hirta (englanniksi)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Taksonitunnisteet | 
* Wikidata: Q74003
* Wikispecies: Viola hirta
* APDB: 168326
* BioLib: 38857
* CoL: 5BGV7
* EPPO: VIOHI
* EUNIS: 185355
* FoC: 200014369
* GBIF: 5664290
* GRIN: 41722
* iNaturalist: 286612
* IPNI: 868309-1
* IRMNG: 11805253
* ISC: 117857
* NBN: NBNSYS0000002926
* NCBI: 369421
* Open Tree of Life: 741831
* PalDat: Viola\_hirta
* PFI: 3166
* Plant List: kew-2460076
* POWO: urn:lsid:ipni.org:names:868309-1
* Tropicos: 33800022
* WFO: wfo-0000423911
* WoRMS: 425997

 |

 |
**Karvat** on suomalainen jännitystä ja mustaa komediaa yhdistelevä elokuva vuodelta 1974. Sen käsikirjoitti ja ohjasi Seppo Huunonen. Pääosia esittävät Mikko Majanlahti ja tanssija Arja Virtanen, jonka ainoaksi elokuvaksi *Karvat* on jäänyt. Virtasen äänen tilalle on dubattu näyttelijä Tiia Lousteen ääni. Elokuva perustuu väljästi Lionel Whiten jännitysromaaniin *Kohti perikatoa*, jonka pohjalta tehtiin myös Jean-Luc Godardin elokuva *Hullu Pierrot*. Huunonen siirsi tapahtumat Yhdysvalloista Suomeen ja Espanjaan.

*Karvat* oli *Viu-hah hah-tajan* ohella toinen suomalaisen elokuvatuotannon aallonpohjana tunnettuna vuonna ensi-iltansa saaneesta kotimaisesta elokuvasta. Lisäksi se on *Sensuelan* jälkeen toinen suomalainen elokuva, joka kiellettiin alle 18-vuotiailta. *Karvat* julkaistiin dvd:nä vuonna 2011 ja esitettiin televisiossa ensimmäisen kerran toukokuussa 2017.

Seppo Huunonen kuvaili elokuvaansa vuoden 2010 haastattelussa:

> *Karvat-elokuvassa mennään pitkälle hulluuteen, todellisuudesta vieraantumiseen ja kosmiseen yksinäisyyteen. Päähenkilö Pekka kohtaa maailman monelta osin mielettömänä ja itselleen täysin hallitsemattomana. Se on kuvaus sielullisesta kehitysprosessista, identiteettikriisistä, jossa ihminen on täysi narri.*
> 
>

Vastaanotto
-----------

*Karvat* sai runsaat 66 000 katsojaa, mikä oli vajaa viidesosa Huunosen edellisen elokuvan *Lampaansyöjät* katsojamäärästä. Kriitikot tyrmäsivät elokuvan järjestään. *Helsingin Sanomien* Eeva Järvenpää kiteytti arvionsa: "Karvat yrittää tarjota seksiä ja huumoria, showta ja vauhtia, väkivaltaa ja dramatiikkaa. Kaikessa tässä se epäonnistuu surkeasti."

Vuoden 2011 dvd-julkaisun yhteydessä Film-o-Holic-sivuston Janne Rosenqvist löysi elokuvasta jotain myönteistäkin: "Parhaimmillaan Karvat tarjoaa sujuvaa fyysistä mustaa komediaa jazzilla höystettynä, mutta suoranainen kokeilun pakkomielle on liian suuri rasite."

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  *Karvat (elokuva)* Elonetissä.
2. ↑  Niiranen, Jussi: Mikko Majanlahti, 87, sai seksikohtauksista nivus­tulehduksen – tällaista oli tehdä Suomen huonoimmaksi sanottua elokuvaa  10.5.2021. Ilta-Sanomat. Viitattu 11.5.2021.
3. ↑  Toiviainen, Sakari: *Piirteitä länsimaisen elokuvan maailmankuvasta 70-luvulla*, Projektio 1/1980 s. 8.
4. ↑  Puurtinen, Toni: "Karvat väristen me liikutaan ja kohta hirressä kiikutaan", Seppo Huunosen haastattelu, Film-O-Holic-sivusto 2.4.2010, viitattu 4.3.2015.
5. ↑  Rosenqvist, Janne: Kolmen epätasainen kopla miehen maailmasta, Film-o-Holic 19.8.2011, viitattu 4.3.2015.

Aiheesta muualla
----------------

* Yle Areena - Karvat
* Miska Rantanen: "Onko tässä Suomen historian huonoin elokuva?" – *Helsingin Sanomat*, 2.8.2022.

|  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * n
* k
* m
Seppo Huunonen |
| --- |
|  |
| Pitkät elokuvat (ohjaus) | 
* Lampaansyöjät (1972)
* Karvat (1974)
* Piilopirtti (1978)

 |

 |
**Perhesopimus** (engl. family constitution, family creed, family charter tai family
agreement) on perheyhtiöissä vapaaehtoinen, kirjallinen sopimus, jossa yrittäjäperheen jäsenet määrittelevät perheen yhteisen vision ja periaatteet tai säännöt. Perhesopimus koskee yleensä sekä osakkaana olevia että niitä perheenjäseniä, jotka eivät ole osakkaana tai työsuhteessa yhtiössä. Perhesopimus toimii käytännöllisenä ohjeena ja konfliktienhallinnan työkaluna ehkäisemään ristiriitoja sekä perheenjäsenten välillä että liiketoiminnassa.

Lähteet
-------

* \*Daniela Montemerlo; John L. Ward. *The Family Constitution: Agreements to Secure and Perpetuate Your Family and Your Business*. Family Enterprise Publisher; 2005. ISBN 978-1-891652-15-8.

1. ↑  Constructing a Family Constitution KPMG Enterprise, Centre for Family Business. Viitattu 9.10.2013.

Aiheesta muualla
----------------

* *A constitution is a tool to preserve a family’s legacy*, Frederick D. Lipman, Linsey B. Bozzelli. *Family Business Magazine,* 2012.
**Isaac Florentine** (s. 28. heinäkuuta 1958) on israelilainen elokuvaohjaaja ja taistelulajien taitaja. Hänet tunnetaan ohjaamistaan kamppailulajielokuvista, kuten *Undisputed III: Redemptionista*, josta hänet huomioitiin Action on Film -ehdokkuudella parhaan ohjaajan luokassa.

Ura
---

Florentine ohjasi uransa alkuvaiheessa 1990-luvulla elokuvat *Desert Kickboxer* ja *Savate*. Elokuvien jälkeen hän siirtyi ohjaamaan televisiosarjoja, kuten *Mighty Morphin Alien Rangers* ja *Power Rangers Zeo*. 2000-luvulle tultaessa Florentine siirtyi ohjaamaan enemmän toimintaelokuvia, kuten *Teräskehä 2*, *The Shepherd: Border Patrol* ja *Ninja*.

Filmografia
-----------

* *Desert Kickboxer* (1992)
* *Savate* (1995)
* *Mighty Morphin Alien Rangers* (televisiosarja, 1996)
* *High Voltage* (1997)
* *Lohikäärmeiden silta* (1999)
* *Power Rangers Lightspeed Rescue* (televisiosarja, 2000)
* *Special Forces* (2003)
* *Teräskehä 2* (2006)
* *The Shepherd: Border Patrol* (2008)
* *Ninja* (2009)
* *Undisputed III: Redemption* (2010)
* *Sofia* (2012)

Yksityiselämä
-------------

Florentine syntyi Israelissa, jossa hän kiinnostui nuorena elokuvien tekemisestä ja kamppailulajeista. Florentine aloitti kamppailulajien harrastamisen vuonna 1971 Tel Avivissa. Hän harrasti aluksi judoa, mutta siirtyi pian eri karaten tyylisuuntia, kuten Kyokushin ja Shitō-ryū. Florentine opetti myöhemmin 1970-luvun lopulla itsepuolustusta armeijalle ja sittemmin 1980-luvun alusta alkaen hän ryhtyi opettamaan karatea ammatikseen. Lopulta 1980-luvun lopulla Florentine päätti muuttaa Yhdysvaltoihin toteuttaakseen haavettaan työskennellä elokuvaohjaajana.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Personal *Isaac Florentine (dot) com* Viitattu 29.7.2012 (englanniksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Korea
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Elonet

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**Tessit** on maalaiskunta ja sen keskuskylä Gaon alueen Ansongon piirissä Malissa. Se sijaitsee Nigerjoen oikeanpuoleisella tasangolla 65 kilometriä Ansongosta lounaaseen. Kunnassa on 13 600 asukasta (vuonna 2009).

Tessitin kunnan pinta-ala on 6 520 neliökilometriä. Se rajoittuu pohjoisessa Ansongon piirin Baran, Ansongon ja Bourran sekä idässä Ouattagounan kuntiin, etelässä Nigeriin ja Burkina Fasoon sekä lännessä Gaon piirin N’Tillitin kuntaan. Seutu kuuluu Sahelin vyöhykkeeseen.

Kuntaan kuuluu yksi kylä ja 18 paimentolaisryhmää. Asukkaat ovat tuaregeja, songhaita ja arabeja. Vallitseva uskonto on islam.

Tessitin kautta kulkee Lellehoyesta Burkina Fason rajalle johtava reitti. Seudun pääelinkeinot ovat karjanhoito ja maanviljely. Kotieläimiä ovat naudat, kamelit, lampaat, vuohet, aasit ja hevoset. Tärkeimmät viljelykasvit ovat hirssi, durra, lehmänpapu ja riisi. Lisäksi harjoitetaan kalastusta, keräilyä, käsityöammatteja ja kaupankäyntiä.

Kunnassa on kolme alkeiskoulua, yläkoulu sekä huonosti varustettu terveyskeskus.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Plan de Securité Alimentaire Commune de Tessit 2005–2009 *csa-mali.org*.  2005. Viitattu 31.5.2012. (ranskaksi)
2. ↑  Resultats provisoires RGPH 2009 (Région de Gao) *instat.gov.ml*.  Arkistoitu 22.7.2011. Viitattu 31.5.2012. (ranskaksi)
3. 1 2  Schéma d'Aménagement du Territoire d’Ansongo *bndr-mali.org*.  2008. Viitattu 31.5.2012. (ranskaksi)[vanhentunut linkki]
**Josef Paleček** (s. 5. toukokuuta 1949 Starý Kolín) on tšekkiläinen, Tšekkoslovakiaa edustanut ja hyökkääjänä pelannut jääkiekkoilija sekä jääkiekkovalmentaja. Hän voitti pelaajana Tšekkoslovakian maajoukkueessa MM-kilpailuissa kultaa Prahassa 1972 sekä saavutti hopeaa Helsingissä 1974 ja pronssia Moskovassa 1973. Hän voitti alle 19-vuotiaiden Euroopan-mestaruuden vuonna 1968.

Paleček edusti kotimaansa pääsarjassa Dukla Jihlavaa kausina 1968–1970 ja 1977–1978 sekä Tesla Pardubicea kausina 1970–1977 ja 1978–1980. Hän pelasi uransa viimeiset vuodet Tšekkoslovakian kakkostasolla ja Saksassa.

Paleček on toiminut Tšekkoslovakian ja Tšekin liigassa päävalmentajana Pardubicen lisäksi Bílí Tygři Liberecin ja Energie Karlovy Varyn joukkueissa. Tšekin maajoukkueessa hän on ollut apuvalmentajana Sotšin olympialaisissa 2014 sekä vuosien 2006–2008 ja 2011–2013 MM-kilpailuissa. Paleček valittiin Tšekin jääkiekkoilun kunniagalleriaan vuonna 2016.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Josef Palecek *Eliteprospects*. Viitattu 9.2.2021. (englanniksi)
2. ↑  Membres of Czech Hockey Hall of Fame *sinslavycslh.cz*. Viitattu 9.2.2021. (englanniksi)
Baronin (kesk.) Vladimir Kirpitšnikovin kuulustelussa
**Georg Baronin** (31. maaliskuuta 1895 Viipuri – 28. joulukuuta 1992) oli suomalainen Venäjän keisarillisen armeijan tykistöaliluutnantti ja Suomen armeijan luutnantti. Hän oli viimeinen elossa ollut Venäjän keisarillisessa armeijassa upseerina palvellut suomalainen.

Baroninin vanhemmat olivat Viipurin linnan komendantti, kapteeni Andrei Baronin ja Anna Baronin. Perheessä oli yhteensä neljä poikaa ja yksi tytär. Hän kävi Viipurin venäläistä reaalilyseosta 4 luokkaa. Vanhempien kuoltua Boronin ja hänen sisaruksensa joutuivat orpolasten kotiin Hatsinaan lähelle Pietaria. Boronin kävi täällä 7-luokkaisen lyseon loppuun. Hän pyrki vapaaehtoisena armeijaan ja palveli upseerioppilaana Konstantinin tykistöopistossa Hatsinassa, josta hän valmistui 1916 aliluutnantiksi.

Baronin osallistui ensimmäiseen maailmansotaan Minskin rintamalla toukokuusta 1916 lokakuuhun 1917. Hän palveli Siperialaisen 2. tarkka-ampujarykmentin 5. patterissa ja sitten 132. jalkaväkidivisioonan 132. erillisessä tykistöpatteristossa. Kerenskin hallituksen kukistuttua syksyllä 1917 Boronin haki eron armeijan palveluksesta ja Suomen kansalaisena hän palasi Suomeen vuoden 1917 lopulla.
|
Suomessa Baronin suoritti asevelvollisuutensa Viipurin Rannikkotykistöpataljoonaan kuuluneessa Härkölän 6-tykkisessä patterissa toimien muun muassa patterin päällikkönä. Hänet määrättiin 4. elokuuta 1918 IV patteriston nuoremmaksi upseeriksi. Asevelvollisuuden suoritettuaan hän muutti Helsinkiin ja oli työssä eräässä kotelotehtaassa. Tilgmannin kirjapaino osti sitten tehtaan ja Baronin pääsi kirjapainon palvelukseen. Talvisodan aikana hän oli tulkkina II armeijakunnan esikunnassa ja jatkosodan aikana IV armeijakunnan esikunnassa. Baronin osallistui muun muassa Porlammin motista vangiksi jääneen kenraalimajuri Vladimir Kirpitšnikovin kuulusteluihin. Baronin ylennettiin sodan aikana luutnantiksi ja kotiutettiin jo jatkosodan aikana iän perustella. Baronin jatkoi sitten kirjaltajan työssä ja jäi eläkkeelle 1966.

Baronin oli naimisissa Maria Waseniuksen (k. 1978) kanssa. Heillä oli kolme tytärtä ja kaksi poikaa, joista toinen oli Valdemar Baronin. Viimeksi Baronin asui nuorimman tyttärensä perheessä Helsingissä. Hän kuoli vuonna 1992 97-vuotiaana ja oli tällöin viimeinen elossa ollut Venäjän keisarillisessa armeijassa upseerina palvellut suomalainen.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Georg Baronin — RT-2:n perustamisvaiheen upseeri kertoo.  *Rannikon Puolustaja*, 1988, nro 2, s. 30–32. Artikkelin verkkoversio.
2. 1 2  Mirko Harjula : "Ryssänupseerit": Ensimmäisen maailmansodan Venäjän asevoimien suomalaistaustaiset upseerit 1914-1956, BoD - Books on Demand 2013, luku Lopuksi, sivu 449 (Google Kirjat)
**Isaac Campbell Kidd** (26. maaliskuuta 1884 – 7. joulukuuta 1941) oli Yhdysvaltain laivaston upseeri. Hän kuoli keisarillisen Japanin laivaston hyökkäyksessä Pearl Harborin laivastotukikohtaan Havaijilla.

Kidd syntyi Clevelandissa Ohiossa. Hänen vanhempansa olivat Isaac ja Jemima Kidd. Hän valmistui Yhdysvaltain laivastoakatemiasta vuonna 1906 ja palveli useilla aluksilla, kunnes hänestä tuli vuonna 1925 taistelulaiva USS *Utahin* perämies. Vuonna 1936 hänestä tuli taistelulaiva USS *Arizonan* kapteeni, ja vuoteen 1941 mennessä hän oli noussut kontra-amiraaliksi.

7. joulukuuta 1941 keisarillisen Japanin laivasto aloitti ilmahyökkäyksensä Pearl Harborin laivastotukikohtaan. Kidd oli 1. taistelulaivaviirikön komentaja ja johti taistelua lippulaivansa *Arizonan* komentosillalta, kunnes laivan makasiinit räjähtivät ja se sai osuman suoraan komentosillalle. Hänen ruumistaan ei ole löydetty.

Kunnianosoitukset
-----------------

Kiddille myönnettiin toiminnastaan Pearl Harborin hyökkäyksessä Medal of Honor -kunniamerkki postuumisti vuonna 1942.

Isaac C. Kiddin mukaan on nimetty kolme Yhdysvaltain laivaston hävittäjää, jotka ovat runkonumeroiltaan DD-661, DDG-993 ja DDG-100. Ensimmäisen luullaan usein virheellisesti olevan nimetty merirosvo William Kiddin mukaan.

Perhe
-----

Kidd avioitui vuonna 1911 Inez Nellie Gillmoren kanssa. Pariskunnalle syntyi kaksi lasta, jotka olivat Nereide ja Isaac C. Jr. Jälkimmäinen palveli isänsä tavoin laivastossa nousten arvoasteikossa korkeimmillaan amiraaliksi.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Isaac Campbell Kidd *United States Naval Academy*. Viitattu 7.2.2021. (englanniksi)
2. 1 2  KIDD, ISAAC CAMPBELL *Encyclopedia of Cleveland History*. Viitattu 7.2.2021. (englanniksi)
3. ↑  Archbold, Rich: Long Beach remembers Pearl Harbor and its heroes *Press-Telegram*.  29.4.2016. Viitattu 18.7.2017. (englanniksi)
4. ↑  Roll of Honor.  *Time*, 30.3.1942, s. 87.  (englanniksi)
5. ↑  Meet the Man *USS KIDD*. Viitattu 7.2.2021. (englanniksi)
6. ↑  Saxon, Wolfgang: Isaac C. Kidd Jr. 79, Admiral And Expert on Maritime Law *The New York Times*.  4.7.1999. Viitattu 18.7.2017. (englanniksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC

 |

 |
**Norman R. "Bud" Poile Trophy** on American Hockey Leaguessa vuosittain jaettava palkinto, joka annetaan läntisen konferenssin runkosarjan eniten pisteitä keränneelle joukkueelle. Se on nimetty Hall Of Fameen valitun Norman Poilen mukaan. Aiemmin se on myönnetty lännen divisioonan tai keskisen divisioonan voittajille.

Voittajat
---------

### West -divisioona (2002-2003)

* 2001-02 - Grand Rapids Griffins - 1
* 2002-03 - Houston Aeros - 1

### Läntinen konfrenenssi (2004-2011)

* 2003-04 - Milwaukee Admirals - 1
* 2004-05 - Rochester Americans - 1
* 2005-06 - Grand Rapids Griffins - 2
* 2006-07 - Omaha Ak-Sar-Ben Knights - 1
* 2007-08 - Chicago Wolves - 1
* 2008-09 - Manitoba Moose - 1
* 2009-10 - Hamilton Bulldogs - 1
* 2010-11 - Milwaukee Admirals - 2

### Midwest -divisioona (2012-2015)

* 2011-12 - Chicago Wolves - 2
* 2012-13 - Grand Rapids Griffins - 3
* 2013-14 - Chicago Wolves - 3
* 2014-15 - Grand Rapids Griffins - 4

### Läntinen konferenssi (2015-)

* 2015-16 - Ontario Reign - 1

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Norman R. "Bud" Poile Trophy
**Carmageddon** on Stainless Softwaren kehittämä ja SCi Gamesin julkaisema ajopeli. Peli on julkaistu vuonna 1997 MS-DOSille ja myöhemmin useille muille alustoille.

Pelaaminen
----------

Pelissä ajetaan radoilla, jotka sijaitsevat erilaisissa ympäristöissä kuten kaupungissa, kaivoksessa tai teollisuusalueella. Rata pitää suorittaa tietyssä ajassa, mutta lisäaikaa saa esimerkiksi kanssakilpailijoiden autoja vahingoittamalla tai ihmisten päälle ajamalla, etenkin jos sen tekee näyttävästi sivuluisussa.

Kilpailun voi voittaa ajamalla radan loppuun asti, romuttamalla kaikki kanssakilpailijat tai tappamalla kentän kaikki jalankulkijat.*lähde?*

Kiistat
-------

Peli oli julkisuudessa etenkin siinä esiintyneen väkivallan takia, jossa jalankulkijoiden päälle ajamisesta sai pisteitä näyttävyyden mukaan ja verta käytettiin efektinä runsaasti.

Saksassa ja Englannissa peli julkaistiin sensuroituna versiona, jossa jalankulkijat oli korvattu zombeilla ja roboteilla ja veri oli vastaavasti vihreää tai mustaa öljyä. 

Brasiliassa pelin julkaisu kiellettiin kokonaan.

SCI Games voitti oikeusjutun British Board of Film Classificationia (BBFC) vastaan, joka ei antanut pelille luokitusta. Peli oli ensimmäinen, jolle 
BBFC ei antanut luokitusta.

Vastaanotto
-----------

Peli sai GameSpotin arvostelussa arvosanaksi 8.8/10.
Pelin pisteet Game Rankings -kerääjäsivustolla ovat 89.60%.

Lähteet
-------

1. ↑
2. ↑  Criar ou distribuir jogos ofensivos pode virar crime no Brasil – Internet Archive
3. ↑  Brazil's Carmageddon Conundrum  26.4.2000. GameSpot. Viitattu 9.4.2019.
4. ↑  Carmageddon smashes British censor ban  4.11.1997. BBC. Viitattu 9.4.2019.
5. ↑  Tim Green: Banned - but still on the road  19.8.1997. Independent. Viitattu 9.4.2019.
6. ↑  Chris Hudak: Carmageddon Review  8.8.1997. GameSpot. Viitattu 9.4.2019. (englanniksi)
7. ↑  Carmageddon Game Rankings. Viitattu 9.4.2019. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* *Carmageddon* MobyGamesissa (englanniksi)
**Georg Johan Casimir Ehrnrooth** (s. 16. tammikuuta 1966) on suomalainen sijoittaja ja elinkeinoelämän vaikuttaja, koulutukseltaan agrologi. Hän on muun muassa Pöyryn (vuodesta 2010), Forcitin (vuodesta 2010) ja eQ:n (vuodesta 2011) hallituksen jäsen ja hallituksen puheenjohtaja useissa sukunsa omistamissa sijoitusyhtiöissä.

Ehrnrooth on myös Louise ja Göran Ehrnroothin säätiön hallituksen puheenjohtaja ja Paavo Nurmen Säätiön hallituksen jäsen.

Georg Ehrnrooth sai Finanssivalvonnalta 500 €:n rikemaksun arvopaperimarkkinalain rikkomisesta sijoitusyhtiö Partumissa.

Hänen isänsä on vuorineuvos Casimir Ehrnrooth.

Lähteet
-------

1. ↑  *Suomen ritariston ja aatelin kalenteri 2007*, s. 135. Helsinki 2006. ISBN 978-952-99780-0-6  
Ehrnrooth Georg Johan Casimir  2013. Sanoma Media Finland. Viitattu 21.4.2014.
2. 1 2  Georg Ehrnroothin esittely Pöyryn sivulla Pöyry Oyj.  Arkistoitu 23.4.2014. Viitattu 21.4.2014.
3. ↑  Hallinto Paavo Nurmen Säätiö.  Arkistoitu 22.4.2014. Viitattu 21.4.2014.
4. ↑  Pietiläinen, Tuomo: Ollilalle ja Ehrnroothille rikemaksut Luxemburgin sijoitusyhtiöiden salaamisesta *Hs.fi*.  26.3.2014. Sanoma Media Finland. Viitattu 21.4.2014.
**Passanda** (m.kreik. Πάσσανδα, myös *Pasanda*, Πάσανδα, *Pasada*, Πασάδα) oli antiikin aikainen kaupunki ja kaupunkivaltio (*polis*) Kaariassa Vähässä-Aasiassa nykyisen Turkin alueella. Se sijoitetaan lähelle nykyistä Muğlan maakunnan Gökbeliä.

Passanda sijaitsi hieman sisämaassa kaakkoon Kaunoksesta. Se mainitaan *Stadiasmus Maris Magnissa*, joka ilmoittaa kyseisten kaupunkien väliseksi etäisyydeksi 30 stadioninmittaa. Nykyisen Solungur Gölü -järven läheltä on tehty joitakin löytöjä, jotka sopivat mainittuun etäisyyteen.

Passandan historiasta tiedetään vain vähän. Diodoros Sisilialainen mainitsee sen nimellä *Sasanda* ja Stefanos Byzantionlainen nimellä *Passa*. Vaikka kaupunki on luetteloitu polikseksi eli itsenäiseksi kaupunkivaltioksi, sen todellinen asema tunnetaan kuitenkin huonosti. Tulkinta perustuu lähinnä siihen, että Passanda kuului klassisella kaudella 400-luvulla eaa. Ateenan johtamaan Deloksen meriliittoon. Se esiintyy liiton verotusluetteloissa vuosina 451/450–421/420 eaa. Hellenistisellä kaudella kaupunki oli ainakin jossakin välissä Kaunoksen alainen *demos*.

Kaupungin kansalaisesta käytettiin etnonyymiä *Pasandeus* (Πασανδεύς).

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Hansen, Mogens Herman & Nielsen, Thomas Heine: "922 Passanda", *An Inventory of Archaic and Classical Poleis*. An Investigation Conducted by The Copenhagen Polis Centre for the Danish National Research Foundation. Oxford: Oxford University Press, 2004. ISBN 0-19-814099-1.
2. 1 2 3 4 5  Stillwell, Richard & MacDonald, William L. & McAllister, Marian Holland (toim.): "PASANDA or Pasada, Turkey", *The Princeton Encyclopedia of Classical Sites*. Princeton, N. J.: Princeton University Press, 1976. Teoksen verkkoversio.
3. ↑  Passanda *Pleiades*. Viitattu 2.11.2020.
4. ↑  Diodoros Sisilialainen: *Historian kirjasto* 14.79.
**Kuusemajoki** (ven. Кузема, *Kuzema*) on Vienanmereen laskeva joki Karjalan tasavallassa Venäjällä. Sen pituus on 62,5 kilometriä, valuma-alueen laajuus 884 neliökilometriä ja keskimääräinen virtaama joen suussa 11,2 kuutiometriä sekunnissa.

Joki saa alkunsa Keski-Karjalan tasangolta Ala-Kuusemajärvestä (ven. *Nižneje Kumozero*) ja virtaa mutkitellen kohti itää Vienanmeren alangolla laskien Vienanmereen Kuuseman kylän luona. Joen reitillä on kaksi järveä, Tširkozero ja Kutno. Tärkein sivujoki on Sigma.

Kuusemajoessa on paljon kalaa, varsinkin haukia ja ahvenia. Muita kalalajeja ovat taimen, purotaimen, muikku, siika, made, säyne ja särki. Koskinen joki sopii retkeilyyn varsinkin kesäkuun alussa, jolloin vedenpinta on korkeimmillaan.

Lähteet
-------

1. ↑  *Venäjän federaation paikannimiä*, s. 122. Helsinki: Kotimaisten kielten tutkimuskeskus, 2006. ISBN 952-5446-18-2.
2. ↑  Gosudarstvennyi vodnyi rejestr *textual.ru*. Viitattu 28.2.2014. (venäjäksi)
3. 1 2 3  Vse reki: informatsionnyi sait o rekah Rossii *vsereki.ru*. Viitattu 28.2.2014. (venäjäksi)
**Kelan kartano** (ruots. *Käla gård* tai *Kehla gård*) on kartano Siuntiossa Uudellamaalla. Kartano sijaitsee Sjundbyn linnan ohi kulkevan keskiaikaisen ratsupolun varrella. Kartanon suuressa tiilirakenteisessa navetassa toimii kesäisin kahvila. Kartanon rakennukset ovat Museoviraston suojelemia. Kelan kartano on yksityisomistuksessa.

Historiaa
---------

Kelan kartano on muodostettu vuonna 1683. Tilan omistajat tunnetaan kuitenkin jo vuodesta 1540 lähtien. Kartanon pihapiiriin kuuluu päärakennuksen lisäksi suuri punatiilinen navettarakennus vuodelta 1901, sekä viljamakasiini vuodelta 1820. Kelan kartanon puurakenteinen päärakennus on 1800-luvulta, joskin rakennus on saanut nykyisen asunsa vuonna 1900.

Kelan kartano kuului osaksi Neuvostoliiton Porkkalan vuokra-aluetta. Kartanon lähistöllä sijaitseva Kelan rautatieseisake on saanut nimensä Kelan kartanosta.

Lähteet
-------

1. ↑  Kela *www.siuntio.fi*. Viitattu 23.12.2020.
2. ↑  Rakennettu kulttuuriympäristö. Valtakunnallisesti merkittävät kulttuurihistorialliset ympäristöt 1993 -luettelo.  1993. Museovirasto. Viitattu 23.12.2020.
3. ↑  Kartanot - Kehlan kartano *www.muuka.com*. Viitattu 23.12.2020.
**Le Mans Sarthe Basket** on ranskalainen koripalloseura, joka sijaitsee Le Mansissa. Se pelaa Ranskan koripallon korkeimmalla tasolla, Ligue Nationale de Basketballissa.

Historia
--------

Joukkueen ensimmäinen mestaruus on vuodelta 1964, kun se voitti Ranskan Cupin. Seura pääsi myös lähivuosina Ranskan Cupin finaaleihin. Ensimmäisen Ranskan mestaruuden seura voitti 1978 ja jatkoa tuli heti seuraavan vuonna. Vuonna 1982 joukkue voitti taas Ranskan mestaruuden, mutta iloa ei kauan kestänyt kun joukkueen valmentaja Bob Purkasher kuoli auto-onnettomuudessa. Joukkue joutui myös putoamaan alemmalle tasolle, mutta nousi 1991 takaisin korkeimmalla sarjatasolle. 2000-luvulla joukkue oli taas samanlaisessa vedossa kuin pimeällä 1990-luvulla. 2004 joukkue voitti Ranskan Cupin ja oli samalla sarjaykkönen. Kaksi vuotta sen jälkeen Le Mans voitti historian neljännen mestaruutensa. Kausiksi 2007-2009 se pääsi takaisin Euroopan eliitiin ja Euroliigaan. Joukkueella on viime ajat ollut vaikeuksia taloutensa kanssa, mutta nyt joukkueen pitäisi olla kuivilla vesillä.

Aiheesta muualla
----------------

* Virallinen kotisivu (ranskaksi)
* Joukkue Euroliigan sivuilla
* Joukkue Eurobasketin sivuilla