recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Enkeliveistos, Ruskeasannan hautausmaa, kappelin edusta, Vantaa.
**Johanna Häiväoja** (s. 16. helmikuuta 1960 Helsingin maalaiskunta) on suomalainen kuvanveistäjä, joka toimii sekä Ranskassa että Suomessa. Häiväoja on tehnyt veistoksia pronssista ja paperista, suuria installaatioita, monumentteja sekä pienoisveistoksia.

Häiväojan pienikokoisiakin veistoksia on kutsuttu monumentaalisiksi. Muotokielessä on kulmikkuutta ja poimuilevuutta. Häiväojan aiheita ovat olleet liike (etenkin tanssi) sekä keveys ja immateria veistoksen materiaalina. 

Pienois- ja valoveistosten lisäksi Häiväoja on toteuttanut julkisia teoksia, mm. *Enkeli* muualle haudattujen muistomerkille Hietaniemen hautausmaalle, *Sinä verhoudut valoon* muistolehtoon, *Incrementum* Onninen Oy:n pääkonttorin eteen Vantaalle sekä *Kesäyön Unelman* Teatterisäätiölle.

Häiväoja on opiskellut Helsingin yliopistossa 1980–1983 fysiikkaa, matematiikkaa ja tietojenkäsittelyoppia sekä Helsingin yliopiston piirustuslaitoksella 1982–1986 ja suorittanut Diplôme Supérieure des Arts Plastiques:n, ranskalaisen ylimmän kuvataiteen loppututkinnon École Nationale Supérieure des Beaux-Arts:ssa, Pariisissa 1986–1990. Hän on pitänyt näyttelyitä kotimaassa ja ulkomailla, sekä yksityisnäyttelyitä että yhteisnäyttelyitä.

Häiväojan puoliso on kuvanveistäjä François Blosseville vuodesta 1990, lapset Sara (s. 1994) ja Leo (s. 1996). Hänen 
vanhempansa ovat muotitaiteilija Paula Häiväoja o.s. Virtanen ja kuvanveistäjä Heikki Häiväoja.

Kuvia julkisista teoksista
--------------------------

* Adolf Erik Nordenskioldin muistomerkki, yhdessä Eric Adlercreutzin ja Heikki Häiväojan kanssa, 1985, Helsinki.Adolf Erik Nordenskioldin muistomerkki, yhdessä Eric Adlercreutzin ja Heikki Häiväojan kanssa, 1985, Helsinki.
* Sinä verhoudut valoon, 2002, Helsinki.*Sinä verhoudut valoon*, 2002, Helsinki.

Lähteet
-------

1. 1 2  Heikki Häiväojan cv

Aiheesta muualla
----------------

* Häiväojan kotisivut
* Suomen kuvataiteilijat verkkomatrikkeli
|  |
| --- |
| Osa artikkelisarjaa |
| Protestantismi |
| Latin version of the Christian cross which is used by virtually all Protestant denominations |
| Aiheet
* Suuret herätykset
* Uskonpuhdistus

 |
| Teologia
* Viisi pääperiaatetta
* Adiafora
* Pelastusvarmuus
* Uskovien kaste
* Protestanttinen kirkko-oppi
* Yleinen pappeus

 |
| Pääsuuntaukset
* Adventismi
* Anabaptismi
* Anglikanismi
* Baptismi
* Helluntaiherätys
* Kalvinismi
* Luterilaisuus
* Metodismi
* Vapaat suunnat

 |
| Alasuuntaukset
* Herrnhutilaisuus
	+ Hussilaisuus
	+ Valdolaisuus
* Kveekarit
* Katolis-apostolinen kirkko
* Pietismi
	+ Suomen herätysliikkeet
* Plymouthin veljet
* Pyhitysliike
* Raamatuntutkijat
* Seitsemännen päivän adventismi
* Schwenckfeldiläisyys

 |
| * Yleiskristilliset liikkeet

* Karismaattinen liike
	+ Uskon Sana
* Evankelikalismi
* Uuskarismaattisuus

 |
| Muut liikkeet
* Arminiolaisuus
* Fundamentalismi
* Liberaaliteologia
* Puritanismi
* Radikaalipietismi
* Uusprotestantismi

 |
| Lisää aiheesta
* Kotikirkot

 |
| * n
* k
* m
 |

**Uusprotestantismi** on neologian vaikutuspiirissä syntynyt kristinuskon tulkinnan perinne, jonka mukaan moderni ajattelu määräsi teologian lähtökohdat ja vaikutti sen sisältöön. Muodollisesti kirkot säilyivät luterilaisina tai reformoituina, mutta reformaation perinteestä jäi jäljelle ainoastaan se, mikä näytti sopivan moderniin maailmaan.

Uusprotestanttisella teologialla tarkoitetaan noin vuosina 1870–1920 vallalla ollutta modernin teologian suuntausta, jolla on juurensa erityisesti saksalaisessa protestanttisessa teologiassa. Suuntauksen keskeisiä teologeja olivat mm. Albrecht Ritschl ja Adolf von Harnack.

Oppi ja teologia
----------------

Uusprotestantismin kannattajat eivät vaatineet kirkkojen tunnustusten muuttamista, mutta heidän mielestä niitä ei voinut pitää pappeja henkilökohtaisesti sitovina. Uusprotestanttisessa teologiassa klassinen oppi Jumalan olemuksesta ja määritelmistä tuomittiin perusteitaan myöten virheelliseksi. Myös kolminaisuusoppi joutui kritiikin kohteeksi. Uusprotestantismi pitää kolminaisuusopin mukaista teologiaa ongelmallisena.

Karl Barthin dialektisen teologian myötä uusprotestantismi ja kolminaisuusopin kritiikki menettivät hallitsevan asemansa.

Katso myös
----------

* Valistus
* Neologia
* Liberaaliteologia

Lähteet
-------

* Arffman, Kaarlo: *Kristinuskon historia*. Keuruu: Edita, 2004. ISBN 951-37-4183-4.
* Tavast, Timo: *Ajassa identifioituva Jumala*. Robert W. Jensonin triniteettioppi. Joensuun yliopisto, 2006. ISBN 952-458-802-1.

### Viitteet

1. 1 2  Arffman 2004, s. 189–190
2. 1 2 3  Tavast 2006, s. 13–14
**Maurice George Costello** (22. helmikuuta 1877 Pittsburgh, Pennsylvania – 29. lokakuuta 1950 Los Angeles, Kalifornia) oli yhdysvaltalainen näyttelijä, ohjaaja ja käsikirjoittaja. Costello oli 1890-luvun lopun ja 1900-luvun alun huomattavia vaudeville-esiintyjiä, ja hän oli yhdysvaltalaisen elokuvan ensimmäisiä miestähtiä. Hän työskenteli näyttelijänuransa ohella myös ohjaajana ja käsikirjoittajana.

Elämä ja ura
------------

Pennsylvanian Pittsburghissa irlantilaisille maahanmuuttajille vuonna 1877 syntynyt Costello teki ensimmäisen elokuvansa vuonna 1905. Costello oli ensimmäinen elokuvanäyttelijä, joka näytteli salapoliisi Sherlock Holmesia valkokankaalla. Costello oli Vitagraph Studiosin sopimusnäyttelijä, ja studiolla hänen vastanäyttelijänään oli usein Florence Turner. Kuten monien muidenkin mykkäelokuvanäyttelijöiden kohdalla, Costellon elokuvaura lähti laskuun äänielokuvan tulon myötä. Kuitenkin hän jatkoi elokuvantekoa aina vuoteen 1945 asti, mutta hänen roolinsa olivat ainoastaan avustajia tai pieniä sivurooleja.

Maurice Costello oli aviossa näyttelijä Mae Costellon (omaa sukua Altschuk; 1882–1929) kanssa vuodet 1902–1927. Costellot saivat kaksi tytärtä, näyttelijöinä myöhemmin työskennelleet Dolores Costellon ja Helene Costellon. Costellot päätyivät asumuseroon vuonna 1910, ja heidän avioeronsa myönnettiin vuonna 1927. Toisen kerran Costello avioitui taidemaalari Ruth Reevesin (1892–1966) kanssa vuonna 1939, mutta avioliitto päättyi eroon vuonna 1941. Costello kuoli sydänsairauteen 73-vuotiaana Los Angelesissa vuonna 1950. Hänet haudattiin katolilaiselle Calvaryn hautausmaalle East Los Angelesiin. Costello sai elokuvaurastaan ja työstään viihdeteollisuuden hyväksi tähden Hollywoodin Hollywood Walk of Famelle osoitteeseen 6515 Hollywood Boulevard 8. helmikuuta vuonna 1960.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6 7 8  MAURICE COSTELLO By Robert S. Birchard (arkistoitu versio) *web.archive.org*. Hollywoodheritage.org. Viitattu 23.8.2014. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Maurice Costello**.
* Maurice Costello Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
* Maurice Costello Elonetissä.
* Maurice Costello Allmoviessa (englanniksi)

  


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Israel
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Elonet

 |

 |
*Tämä artikkeli käsittelee yhden päivän elänyttä valtiota Nigeriassa. Sitä ei tule sekoittaa Beninin kansantasavaltaan tai Beninin tasavaltaan.*

**Beninin tasavalta** oli Länsi-Afrikassa lyhytikäinen tunnustamaton separatistinen valtio, joka oli olemassa alle yhden päivän vuonna 1967.

Tasavalta perustettiin 19. syyskuuta vuonna 1967 Nigerian sisällissodan aikana Biafran nukkevaltioksi Biafran Nigerian keskilännen alueen miehityksen seurauksena. Se nimettiin pääkaupungin Benin Cityn mukaan, ja sen hallinnon johtaja oli Albert Nwazu Okonkwo.

Vaiheet
-------

Beninin tasavallan syntyyn johtivat etniset ristiriidat Nigerian kaakkoisosissa. Siellä asuvat Igbot tunsivat itsensä Nigerian hallinnon syrjimäksi. Aluksi keskilännen alueen etnisesti kirjava väestö yritti pysyä puolueettomana. Biafran joukot miehittivät alueen sodan syttymisen jälkeen. Valloitetun alueen johtajaksi nimitettiin Yhdysvalloissa koulutuksen saanut tohtori Albert Okonkwo. Aluksi Igbot hyväksyivät Biafran aluehallinnon, mutta menettivät sympatian Biafran separatisteille, kun Okonkwo alkoi viestiä mediassa Biafran propagandaa. Igbot omaksuivat lopulta neutraalin näkökannan.

Nigerian joukot alkoivat tunkeutua keskilännen alueelle. Okonkwo pelkäsi, että ei-igbot alkaisivat liittoutua Nigerian kanssa ja syöstä hänet vallasta. Okonkwo teki epätoivoisen liikkeen ja muutti alueen nimen ja julisti sen syyskuun 19. 1967 Beninin tasavallaksi. Tasavallan nimi perustui Nigerian Benin Cityyn ja sen oli tarkoitus saavuttaa ei-igbojen tuki.

Beninin tasavallan ajatuksena oli olla itsenäinen ja erillinen Biafrasta ja Nigeriasta. Mutta Okonkwo julisti, että uusi maa tukisi Biafraa kaikissa sen asioissa ja osallistuisi organisaatioihin, kuten Kansainyhteisöön ja Afrikan yhtenäisyysjärjestöön. Nämä ehdotukset eivät toteutuneet ja Nigerian joukot brittien tukemana tunkeutuivat pääkaupunkiin. Vasta perustettu tasavalta kumottiin noin 12 tuntia julistautumisensa jälkeen.

Tasavallan kukistamisen jälkeisenä päivänä Nigerian joukkojen komentaja nimesi keskilännen alueelle uuden väliaikaisen johtajan ja julisti Benin Cityyn ulkonaliikkumiskiellon. Sen jälkeen Nigerian joukot siirtyivät kaupungista koilliseen, lähemmäksi Igbojen alueita, jonne Okonkwon arveltiin paenneen.

Katso myös
----------

* Biafran sota

Lähteet
-------

1. ↑  The Republic of Benin was one of the shortest-lived countries in history *The Vintage News*.  21.12.2016. Viitattu 13.2.2021. (englanniksi)
2. ↑  Breakaway Nigerian Area Lasts Only One Day *Gadsden Times*.  16 September 1967. Viitattu 19.4.2010.
3. 1 2 3  The mystery behind the shortlived African country that existed for only 12 hours *Face2Face Africa*.  26.6.2018. Viitattu 23.12.2020. (englanniksi)
4. ↑  Nigerian Forces Ordered Into Ibo Tribal Sections.  *The Lewinston Daily Sun*, 12.9.1967.

Aiheesta muualla
----------------

* S. E. Orobator, The Biafran Crisis and the Midwest (englanniksi)
* Republic of Benin, Worldstatesmen.org (englanniksi)
* "Beninin tasavallan" itsenäisyysjulistus (englanniksi)
* Nowamagbe A. Omoigui: Midwest Invasion of 1967 *dawodu.net*.  1998.
**Kenora** on noin 15 100 asukkaan kaupunki Lake of the Woods -järven rannalla luoteisessa Ontariossa Kanadassa lähellä Manitoban rajaa.  Kaupunki sijaitsee noin 200 kilometriä Winnipegistä itään. Kaupunki on Kenoran piirikunnan keskus ja vuosittaisen kansainvälisen ahvenenkalastusturnauksen kotipaikka.

Historia
--------

Alun perin kaupunki asutettiin 1830-luvulla **Rat Portage** -nimisenä kauppapaikkana (1836), ja kaupungin ensimmäinen rakennus kuului turkiskauppaa harjoittaneelle Hudson's Bay Companylle. Kaupunki sai nimensä alkuasukkaiden paikasta käyttämän nimityksen mukaan. Turkiskaupan myötä kaupunki alkoi kukoistaa, ja on historiansa aikana tuottanut kaviaaria ja toiminut kaivosteollisuuden, maatalouden ja metsätalouden alueellisena keskuksena. Kaupungin alueelta on kaivettu myös kultaa. Canadian Pacific Railway rakensi 1880-luvulla kaupunkiin rautatien, ja se omalta osaltaan auttoi kaupungin kehityksessä.

Abitibin paperitehdas, yksi alueen tärkeimmistä työnantajista, lopetti toimintansa joulukuussa 2005. Metsätalous ja matkailu ovat edelleen tärkeitä elinkeinoja.

Kenorasta tuli kaupunki vuonna 2000, jolloin Kenora sekä läheiset Keewatin ja Jaffray Melick -nimiset kaupungit yhdistettiin Kenoran kaupungiksi. Kenora sai nimensä, kun Keewatin, Rat Portage ja Norman yhdistyivät Kenoraksi. Tuolloin uuden paikkakunnan nimeksi valittiin kirjainyhdistelmä, jonka muodostivat kunkin kylän nimen alkukirjaimet: **Ke**ewatin, **No**rman, **Ra**t Portage.

Talous
------

Metsätalous, matkailu ja kaivosteollisuus ovat edelleen paikallisen talouden kolme suurinta teollisuudenalaa. Kaupungin väkiluku lähes kaksinkertaistuu matkailusesongin aikana. Läheinen Lake of the Woods sekä tuhannet pienemmät järvet houkuttelevat alueelle tuhansittain kesäasukkaita provinssin eteläosista sekä Manitobasta.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Census Profile, 2016 Census - Kenora, City, Ontario and Ontario  2016. Statistics Canada, statcan.gc.ca. Viitattu 9.7.2017. (englanniksi)
2. 1 2 3  Arkistoitu kopioKenora thecanadianencyclopedia.com.  Arkistoitu 11.9.2017. Viitattu 9.7.2017. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Kenora** Wikimedia Commonsissa

* Kenoran kaupungin kotisivut
* Kenoran arkkitehtuuri (Arkistoitu – Internet Archive)
* Lake of the Woods Museum
*Tämä artikkeli käsittelee linnaa Tanskassa. Myös Ruotsissa on Charlottenlundin linna.*
Charlottenlundin linna Tanskassa.
**Charlottenlundin linna** (tansk. *Charlottenlund Slot*) sijaitsee Tanskan pääkaupungin Kööpenhaminan pohjoispuolella Gentoften kunnassa, metsäalueella, joka aikaisemmin tunnettiin nimellä Gyldenlund. Linna on nimetty kuningas Kristian VI:n siskon Charlotte Amalien mukaan. 

Linna rakennettiin alun perin vuosina 1731–1733, arkkitehti Johan Cornelius Kriegerin piirustusten pohjalta. Sitä ei kuitenkaan rakennettu täysin tyhjästä, vaan laajennettiin ja uudistettiin samalla paikalla jo sijainnutta vanhempaa rakennusta, Gyldenlundia. 

Vuosina 1880–1881 barokki-tyyliä edustanut linna koki suurin muodonmuutoksen, kun siihen lisättiin kaksi erkkeri-ikkunaa, kaksi poikittaista siipeä sekä kupoli. Muodonmuutoksen suunnitteli tanskalainen arkkitehti Ferdinand Meldahl, ja muutoksen myötä tyylisuunta vaihtui barokista ranskalaiseen renessanssiin.

Tanskan kuninkaallinen perhe lakkasi käyttämästä linnaa vuonna 1935. Linna on täysin Tanskan valtion omistuksessa.

Aiheesta muualla
----------------

* Charlottenlundin linnan historiaa (Arkistoitu – Internet Archive) (tanskaksi) (englanniksi)

|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
| 

| * n
* k
* m
Tanska Tanskan linnat |
| --- |
|  |
| 
* Aalborghus
* Aalholm
* Amalienborgin linna
* Bernstorffin linna
* Borreby
* Charlottenlundin linna
* Christiansborg
* Clausholm
* Dragsholmin linna
* Dronninglundin linna
* Egeskovin linna
* Engelsholmin linna
* Eremitagen
* Fredensborgin linna
* Frederiksbergin linna
* Frederiksborgin linna
* Gamleborg
* Gavnø
* Gjorslev
* Haderslevhus
* Holckenhavnin linna
* Hvedholmin linna
* Jægersprisin linna
* Kaløn linna
* Katholmin linna
* Koldinghus
* Kongsgård
* Kronborgin linna
* Kööpenhaminan linna
* Lerchenborg
* Lilleborg
* Liselund
* Lykkesholm
* Marienlyst
* Meilgaard
* Nordborg
* Nykøbingin linna
* Rosenborgin linna
* Rosenholm
* Schackenborg
* Sorgenfrin linna
* Sønderborgin linna
* Valdemarin linna
* Vallø
* Vanha Estrupin kartano
* Vanha Ryomgård
* Voergaard
* Vordingborg

 |

 |
*Tämä artikkeli käsittelee kuninkaallista residenssiä Saksan Potsdamissa. Charlottenhof on myös Virossa sijaitsevan Aegviidun kunnan vanha saksalainen nimi.*
Charlottenhof ja osa puutarhaa.
**Charlottenhof** on Potsdamissa Sanssoucin palatsin puistossa sijaitseva yksi entisistä Hohenzollernien asunnoista. Pieni uusklassiseen tyyliin rakennettu huvila sijaitsee Sanssoucin palatsin lounaispuolella.

Rakennus oli alkujaan vuonna 1756 rakennettu yksikerroksinen kartano, jonka oli suunnitellut rakennusmestari Johann Gottfried Büring. Se muutettiin vuosina 1826–1829 arkkitehti Karl Friedrich Schinkelin suunnitelmien mukaisesti kesäasunnoksi Preussin kruununprinssille, tulevalle kuningas Fredrik Vilhelm IV:lle. Fredrik Vilhelm oli itse laatinut luonnokset. Hän halusi rakennuksen perustuvan roomalaisten huviloiden esikuvaan, jotta se muistuttaisi häntä Italiasta, jossa hän oli viihtynyt. Schinkel toteutti ajatuksen lisäämällä huvilaan doorilaisen portiikin, pergolan ja terassin. Sisätilat ovat vaatimattomat, porvarilliset ja elegantit. Tapeteissa, vuodevaatteissa ja ikkunaluukuissa käytettiin sinivalkoisia raitoja viittauksena Baijerin lippuun, sillä Fredrik Vilhelmin vaimo Elisabet oli alkujaan baijerilainen prinsessa. Peter Joseph Lenné suunnitteli Charlottenhofin ympärille englantilaistyylisen maisemapuiston, johon kuului geometrisesti istutettuja puutarhoja, suihkulähteillä varustettuja lampia sekä runoilijalehto, johon oli sijoitettu italialaisten ja saksalaisten runoilijoiden rintakuvia. Charlottenhofin sisustus on säilynyt sellaisenaan, mikä tekee siitä ainoan kokonaisuudessaan säilyneen Schinkelin työn.

Lähteet
-------

1. ↑  Schloss Charlottenhof (saksaksi) Stiftung Preussische Schlössen und Gärten Berlin-Brandenburg. Viitattu 7.8.2014.
2. ↑  Edelgard Abenstein & Jeannine Fiedler: *Taide & Arkkitehtuuri: Berliini* (suom. Pirkko Roinila), s. 424–425. Tandem Verlag (h. f. ullmann) 2009. Alkuteos *Kunst & Architektur Berlin*.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Charlottenhof** Wikimedia Commonsissa
Cecil Beaton Kiinassa toisen maailmansodan aikana.
**Cecil Walter Hardy Beaton** (14. tammikuuta 1904 Lontoo – 18. tammikuuta 1980 Broadchalke, Salisbury) oli brittiläinen valokuvaaja, elokuvalavastaja ja puvustaja. Hänen tunnetuimpia valokuviaan ovat kuuluisuuksien muotokuvat, joita on kymmenistä henkilöistä, kuten Marlene Dietrichistä, Salvador Dalísta, Mick Jaggerista, Joan Crawfordista, Katharine Hepburnista, Jacqueline Kennedystä ja Marlon Brandosta.

1920-luvulla Beaton alkoi kuvata Vanity Fairille ja Voguelle. Hän toimi valokuvaajana toisessa maailmansodassa ja hänen kuviaan sodasta julkaistiin teoksessa *Winged Squadrons* (1942). Sodan jälkeen Beaton siirtyi työskentelemään elokuvien parissa. Hän sai puvustuksen Oscar-palkinnon elokuvasta *Gigi* (1958) ja puvustuksen sekä lavastuksen Oscarin elokuvasta *My Fair Lady* (1964).

Beaton aateloitiin vuonna 1972.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Sir Cecil Beaton *Britannica.com*. Viitattu 29.12.2022. (englanniksi)
2. ↑  Seppo Zetterberg (toim. suomalainen laitos): *Muutosten vuosisata 4*, s. 253. Alkuteos: Power, Wealth & Powerty, The Family, Science, The Arts, Passing Parade. WSOY, 1994. ISBN 951-0-18421-7.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Cecil Beaton** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Italia
* Israel
* Yhdysvallat
* Ruotsi
* Latvia
* Japani
* Tšekki
* Australia
* Kroatia
* Alankomaat
* Puola
* Portugali

 |
|  |
| Taiteenala | 
* Auckland
* KulturNav
* Museum of Modern Art
* National Gallery of Canada
* Photographers' Identities
* RKD Artists
* Städel
* ULAN

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie
* Trove
* Elonet

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**Knut Kristfrid Sarlin** (1. marraskuuta 1882 Viitasaari – 17. toukokuuta 1923 Lahti) oli suomalainen päätoimittaja ja suomentaja. Hän käytti nimimerkkiä *Teemu*.

Knut Sarlinin vanhemmat olivat Lepolan vanhuksena tunnettu lehtikirjoittaja, Viitasaaren lukkari Konstantin Ferdinand Sarlin (1826–1914) ja hänen kolmas puolisonsa Margaretha Charlotta Granberg (1843–1886). Sarlin kävi Jyväskylän lyseota ja meni sitten lehtialalle Helsinkiin *Suomalainen Kansa* -lehden toimitussihteeriksi. Hänestä tuli sittemmin vuonna 1904 Savonlinnaan perustetun *Keski-Savo*-lehden päätoimittaja. Savonlinnassa Sarlin oli Savonlinnan kaupunginvaltuuston, terveyshoito- ja vaivaishoitolautakuntien sihteerinä ja hän oli keskeisesti mukana käynnistämässä Olavinlinnassa kesäisin pidettyjä oopperanäytäntöjä. Savonlinnasta Sarlin siirtyi 1915 *Rauman Lehden* toimittajaksi ja vuonna 1919 hänestä tuli *Lahti*-lehden päätoimittaja. Sarlin kuoli Lahdessa toukokuussa 1923 keuhkotulehduksen jälkisairauteen.

Teoksia
-------

* *Sevillan ruusu* : oopperaparodia; tekijät O. A. Kallio ja Knut Sarlin ; säveltänyt Aatto A. Lumme. Savonlinna 1910, 1912
* *Piirteitä Itä-Savon eläinsuojelusyhdistyksen toiminnasta 1889-1914*; koonnut Savonlinnan "Eläinsuojeluspäiville" ja Itä-Savon eläinsuojelusyhdistyksen 25-vuotisjuhlaan 4-5. VII. 1914 Knut Sarlin. Savonlinna 1914

Suomennoksia
------------

* Anders Gustaf Ramsay : *Muistoja lapsen ja hopeahapsen : kuvauksia*, osat I-III. WSOY 1908 (alkuteos *Från barnaår till silfverhår : skildringar*)

Lähteet
-------

* Knut Sarlin SKS:n kirjailijamatrikkelissa (toimimaton linkki)
* Teokset Fennica-tietokannasta

### Viitteet

1. ↑  Knut Sarlin, Uusi Suomi, 18.05.1923, nro 111, s. 7, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
2. ↑  Sarlin-suku : SH Konstantin

Aiheesta muualla
----------------

* Project Gutenberg : Anders Ramsayn muistelmat Knut Sarlinin suomentamina
* Jalmari Niemi : Knut Sarlin sanomalehtimiehenä ja ihmisenä, Päijänne : Etelä-Suomen sanomalehtimiesyhdistyksen kevätjulkaisu, 01.01.1939, nro 3, s. 11, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)

 |

 |
**Kuurin kieli** viittaa kahteen keskenään sukua olevaan balttilaiseen kieleen. 
**Vanhaa kuurin kieltä** puhuttiin Kuurinmaalla kuurien balttilaisen heimon keskuudessa. Kieli hävisi 1600-luvun paikkeilla. Kirjoituksia ei kielestä ole säilynyt, mutta kieli jätti vaikutteita liettuan kielen ja latvian kielen länsimurteisiin. Vanha kuurin kieli on yritetty rakentaa uudelleen latvian, liettuan ja muinaispreussin kielien pohjalta. Se on vaikuttanut substraattitasolla myös liiviin, joka on suomen lähisukukieli.

**Uutta kuurin kieltä** puhuttiin Kuurinhaffin alueella. Uuden kuurin puhujat periytyvät vanhan kuurin puhujista, jotka muuttivat haffille 1300–1600-luvuilla. Heidät tunnetaan nimellä kurseniekit. Kieleen tuli paljon vaikutteita saksan kielestä. Noin 60 % uuden kuurin kielen sanoista oli yhteneviä latvian kielen kanssa, 27 % saksan kielen kanssa sekä 13 % liettuan kielen kanssa. Kieli oli käytössä lähinnä niin sanottuna kyökkikielenä eli sitä puhuttiin vain kotona. Kieli kuoli toisen maailmansodan jälkeen, tosin joitakin puhujia saattaa edelleen elää Saksassa, jonne heidät evakuoitiin puna-armeijan edetessä Itä-Preussiin.

Kielinäyte
----------

Isä meidän -rukous uudeksi kuuriksi  

*Teve mūses, kur tu es danguj,*  

*Garbiets ir taue vards.*  

*Lai nāke taue karelīste.*  

*Taue vale nuoase duoade ka is dange, ta ir us zeme.*  

*Mūse diene maize duoade mums šuoadiene.*  

*Ir paduoade mums mūse kalte,*  

*Ka ir mes paduoadame mūsams kaltejams.*  

*Ir nevede mums is pajundijuma,*  

*Islidze mums nu piktume.*  

*Tad taue ir ta kareliste un ta sile un ta šviesibe*  

*Nu amžu lidz amžu. Amen.*

Lähteet
-------

1. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive)
2. ↑  Nro 7 (2015): Contacts between the Baltic and Finnic languages näkymä *journal.fi*. Viitattu 23.4.2020.

Balttilaiset kielet
galindi | kuuri | latvia | liettua | muinaispreussi | semgalli | seloni | skalvi | sudoovi
**Quadrathlon** on neljää urheilumuotoa yhdistävä kestävyyslaji, johon sisältyy uinti, pyöräily, melonta ja juoksu. Triathlonin tapaan vaiheet suoritetaan peräkkäin ja nopeiten koko matkasta selvinnyt kilpailija voittaa. Laji on kehitetty antamaan perinteistä triathlonia tasapainoisempi kestävyyskoitos ylä- ja alaruumiin koettelun suhteen.

Ensimmäisen quadrathlon-kisan järjesti Sergio Ferrero vuonna 1987 Ibizalla. Hän perusti myöhemmin vuonna 1990 myös Maailman Quadrathlon-liiton. Ensimmäisessä kisassa oli viisi kilometriä uintia, 20 km melontaa, 100 km pyöräilyä ja 25 km juoksua ja sen voitti Australian Philip Gabel, joka selviytyi kisasta hieman alle seitsemässä tunnissa. Myöhemmin uintimatkasta pudotettiin yksi kilometri ja myös juoksumatkaa lyhennettiin. Vuonna 1997 Vaclav Marek perusti Euroopan Quadrathlon-liiton.

Vuonna 2013 Englannin Lincolnshiressä pidettiin lajin euroopanmestaruuskisat, joissa voittajat olivat Ison-Britannian Steve Clark ja Saksan Lisa Maria Hirschfelder.

Sääntöjen mukaan melonnassa käytettyjen kajakkien on painettava vähintään kahdeksan kiloa. Melontaosuus tapahtuu uinnin tapaan tasaisella ja avoimella vesialueella, ei siis esimerkiksi koskessa.

Maailman Quadrathlon-liitto määrittelee lajin matkat seuraavasti: 

|  | Sprinttimatka | Keskipitkä matka | Pitkä matka |
| --- | --- | --- | --- |
| uinti | 0.75 kilometriä | 1.5 km | 4 km |
| pyöräily | 20 km | 40 km | 100 km |
| melonta | 4 km | 8 km | 20 km |
| juoksu | 5 km | 10 km | 21 km |

Nämä osuudet voidaan asettaa myös eri järjestykseen, mutta taulukon järjestys on yleisin.
**Hans Paul Johannes Brückner** (1897 Rabenstein, Saksa – 9. kesäkuuta 1949) oli saksalaissyntyinen, Suomessa vuodesta 1920 vaikuttanut graafikko, mainospiirtäjä, taidemaalari ja valokuvaaja.

Hans Brückner opiskeli Münchenin ja Dresdenin taideakatemioissa 1918–1923. Hän muutti Helsinkiin, avioitui Ingrid Sofia Falckin kanssa 1924 ja sai Suomen kansalaisuuden 1944, viisi vuotta ennen kuolemaansa 1949. Varsinaiselta ammatiltaan Hans Brückner oli mainosgraafikko. Hän työskenteli muun muassa Erva-Latvalan mainostoimistossa, Koiton näyttämön lavastajana sekä 1930-luvun alusta lähtien Frenckellin kirjapainon taideosaston päällikkönä.

Päivätyönsä ohella Brückner harrasti taidegrafiikkaa, maalausta ja valokuvausta. Suomessa vielä harvinaista litografiatekniikkaa Brückner oli opiskellut jo Saksassa, ja hän käyttikin taidegrafiikan menetelmänään kivipiirrosta yhtenä ensimmäisistä Suomessa. Brückner oli yksi viidestä ABISS-ryhmän kokeellisesta valokuvaajasta, joilla muillakin (Heikki Aho, Heinrich Iffland, Björn Soldan ja Vilho Setälä) oli vahvoja siteitä Saksan suuntaan. Sekä valokuvissaan että grafiikassaan Brückner oli kiinnostunut modernin maailman kuvaamisesta saksalaisen uusasiallisuuden hengessä.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Artomaa, Ulla ja Savolainen, Kari: *Julisteita Suomesta, Lahden julistemuseon kokoelmia*, s. 270. Lahti: Lahden museot, 2013. ISBN 978-952-5749-43-4.
2. 1 2 3 4 5  Hans Brückner, Oravien aarteita, Grafiikkaa 60-luvun kodissa, Jyväskylän taidemuseo. Viitattu 6.4.2014.
**Kuurmanjoki** (ven. Сторожевая, *Storoževaja*) on Vuoksen vesistöön kuuluva joki Leningradin alueella Venäjällä lähellä Suomen rajaa.

Kuurmanjoen sivujoki Venäjän puolella on Suomen ja Venäjän rajalla sijaitsevasta Suokumaanjärvestä alkunsa saava Hiirenjoki (ven. Мышиная).

Kuurmanjoen latvahaaroista ulottuvat Suomen puolelle Venäjällä lähellä Suomen rajaa Kuurmanjoen yläjuoksuksi yhtyvät Saarenoja ja Holmanjoki sekä Suomen ja Venäjän rajalla sijaitsevaan Suokumaanjärveen laskeva, kokonaan Suomen puolella virtaava Suokumaanjoki.

Kuurmanjoen leventymänä sen alajuoksulla on järvenselkiä, joiden laajuuteen on saattanut vaikuttaa Sakkolan Kiviniemen kannaksen puhkaisemisen vuonna 1857 aiheuttama Vuoksen pinnan lasku.

Suomen vesistöaluejaossa Kuurmanjoen valuma-alue (04.13) esiintyy nimellä "Saarenojan valuma-alue". Tämä luetaan osaksi Vuoksen vesistöön (04) kuuluvaa Suur-Saimaan aluetta (04.01). Muu osa Vuokseen Vuoksen niskan alapuolella laskevista vesistöalueista luetaan Suur-Saimaan alueen sisällä Vuoksen alueeseen (04.19).

Joki sijaitsee Suomen toisen maailmansodan jälkeen Neuvostoliitolle luovuttamalla alueella entisen Jääsken kunnan alueella.

Lähteet
-------

1. 1 2  *Карельский перешеек. Атлас* 1:100 000. 2-3.  (venäjäksi)
2. 1 2 3  Koivula, Elina: Liite 2 (Asutuksen rakenne Etelä-Karjalassa -tekstiin) *Etelä-Karjalan maisema- ja kulttuurialueselvitys, osa 2*.  2008. Etelä-Karjalan liitto. Viitattu 12.3.2018.
3. ↑  Olin, T. V.: *Suomen vesistöjen alueet ja järvet*, s. 19. Hydrografisen toimiston tiedonantoja 7. Helsinki: Hydrografinen toimisto, 1936.
4. ↑  Saarenoja *Karttapaikka*. Maanmittauslaitos. Viitattu 12.3.2018.
5. ↑  Holmanjoki *Karttapaikka*. Maanmittauslaitos. Viitattu 12.3.2018.
6. 1 2  Saarenojan valuma-alue (04.13) SYKE. Viitattu 12.3.2018.
7. ↑  Sarviharju, Arvi: Kuurmanpohja, Kärättilä ja Lokkarila. *Teoksessa:* Ikonen, Veli: *Jääsken kirja*, s. 598-606. Jääski-säätiö. Artikkelin vekkoversio Wederhorn-sukuseuran sivuilla (pdf) (viitattu 12.3.2018).
8. ↑  Vuoksen alue (04.19) *Järviwiki*. SYKE. Viitattu 12.3.2018.
**Kuorinka** on järvi Liperissä, valtatie 9:n varressa. Pinta-alaltaan se on noin 1300 hehtaaria. Se on erittäin kirkasvetinen järvi, ja sen keskimääräinen näkösyvyys on 9 metriä sen keskisyvyys on 10 metriä ja suurin syvyys on 32 metriä.

Pohjois-Karjalan ympäristökeskuksen mukaan Kuorinka on kirkkautensa, karuutensa ja sijaintinsa vuoksi ainutlaatuinen järvi Pohjois-Karjalassa ja se on luontotyyppinsä (niukkaravinteiset järvet, joissa on runsaasti pohjaversoiskasvillisuutta) edustavimpia järviä koko Suomessa. Järvellä on suuri merkitys mm. kalastukselle ja muulle virkistyskäytölle. Veden laatu on erinomainen.

Kuorinka tunnetaan valtatie 9:n levähdyspaikastaan, joka on Itä-Suomen suosituimpia levähdyspaikkoja. Paikalla on laaja, matala uimaranta. Levähdyspaikalle kulkee kevyenliikenteen väylä Joensuusta asti, ja väylä on muun muassa rullaluistelijoiden suosiossa. 

Elokuinen aamunsarastus Kuoringalla kaislikonreunalla.

Lähteet
-------

* Pohjois-Karjalan ympäristökeskuksen tiedot Kuoringasta

1. ↑  Kansalaisen Karttapaikka Maanmittauslaitos. Viitattu 6.10.2010.
2. 1 2 3 4 5  OIVA – Ympäristö- ja paikkatietopalvelu (edellyttää rekisteröitymisen) Ympäristöhallinto. Viitattu 6.10.2010.
**Viimeinen lehmipoika** on suomalaisen laulajan Mikko Alatalon neljäs albumi, jonka Love Records julkaisi vuonna 1978.

*Viimeinen lehmipoika* -albumi syntyi Harri Rinteen jo vuosia pöytälaatikkoonsa kirjoittamista erilaisista rakkausrunoista ja lauluideoista, jotka Rinne ja Alatalo viimeistelivät valmiiksi kappaleiksi. Albumi jäi kuitenkin hyvin vähälle huomiolle, sillä kappaleet olivat liian kypsiä ja aikuisia nuorille faneille. Samaan aikaan Suomessa oli suosittua muun muassa Pelle Miljoonan kapinahenkinen punk.

*Viimeisen lehmipojan* kappaleita ovat muun muassa luopumisen tuskasta kertova "Hyvästi Mona", osittain espanjankielinen "Pequeña" sekä "Älä yhtään pelkää", joka on tiettävästi Suomen ensimmäinen texmex-levytys. Kappaleella soitti haitaria Pedro Hietanen.

*Viimeinen lehmipoika* -albumilla soitti Alatalon kokoama Coitus Inc. -yhtye, joka koostui Heikki Silvennoisesta, Juusto Nordlundista ja Jukka "Juke" Arosesta. Lisäksi albumilla soittaa Jarno Sinisalo. Alatalo yritti esiintyi yhtyeessä sen tavallisena rivimuusikkona, mutta kokeilu kuitenkin epäonnistui, sillä Alatalon rooli kosketinsoittajana ei vastannut fanien odotuksia.

*Viimeinen lehmipoika* oli viimeinen Alatalon Love Recordsille tekemä albumi. Levy-yhtiö ajautui vielä saman vuoden aikana konkurssiin.

Kappaleet
---------

1. Hannelore – 3.18
2. Aamuyön kahvit – 2.58
3. Banana Split – 3.03
4. Neptunussilmät – 4.22
5. Young Girl – 2.51
6. Pequeña – 3.29
7. Hyvästi, Mona – 3.35
8. Täältä tulee beibi – 2.41
9. Yönsäde – 3.37
10. Ehdoton Maria – 1.56
11. Älä yhtään pelkää – 2.34
12. Viimeinen lehmipoika – 4.09

Kokoonpano
----------

**Coitus Inc.**

* Mikko Alatalo – laulu
* Heikki Silvennoinen – kitara
* Juuso Nordlund – basso
* Jukka "Juke" Aronen – rummut

+

* Pedro Hietanen – haitari ("Älä yhtään pelkää")

### Muut

* Ben Kaila ja Timo Kelaranta – kansikuva

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Mikko Alatalo - Viimeinen lehmipoika v. 1978 *www.mikkoalatalo.net*. Viitattu 27.9.2021.
2. ↑  Mikko Alatalo & Coitus Inc. – Viimeinen Lehmipoika *Discogs.com*. Viitattu 28.9.2021.
**Hans Aumeier** (20. elokuuta 1906 Amberg, Saksan keisarikunta – 22. joulukuuta 1947 Krakova, Puola) oli saksalainen sotilas toisen maailmansodan aikana. Hän oli syntynyt Ambergin pikkukaupungissa Saksassa. 

Aumeier jätti koulun kesken vuonna 1918. Vuoteen 1923 hän oli töissä kivääritehtaassa ja vaihtoi vähän väliä työpaikkaa. Vuonna 1929 hän liittyi natsipuolueeseen ja vuonna 1931 ensin SA:han ja sitten SS:ään. Hänet ylennettiin SS-Hauptsturmführeriksi, ja siirrettiin 1941 Auschwitzin keskitysleirin päälliköksi. Hänen tiedetään teloituttaneen satoja ihmisiä. Hänet siirrettiin pian pois Vaivaran keskitysleirin komentajaksi Viroon ja Riikaan, jossa palveli Friedrich Jeckelnin poliisipataljoonassa. Riian antautumisen jälkeen hänet siirrettiin Dachauhun, jonka johdosta joutui luopumaan vanhan silmävamman vietyä hänet sairaalaan. 

Sodan lopussa hän oli komentajana Norjassa Mysenin keskitysleirillä, missä hän kohteli vankeja hyvin ja päästi vangit karkaamaan ennen Saksan antautumista. Liittoutuneiden tullessa leiri oli tyhjä. Liittoutuneet siirsivät hänet Puolaan vastaamaan Auschwitzin oikeudenkäyntiin. Hänet hirtettiin Krakovassa 22. joulukuuta 1947.

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |

 |
**Maan haltija** on suomalaisessa kansanperinteessä perhettä, taloa, satoa, karjaa ja pihapiiriä hoitava ja vartioiva hyvä haltija, joka tulee erottaa pahoista ja vieraista maaperän haltijoista kuten maahisista ja maanväestä. Maan haltija on joko nais- tai miespuolinen. Jos se on naispuolinen, menestyy karja hyvin, jos miespuolinen, menestyvät hevoset. Joskus haltijoita on sekä mies että nainen, pariskunta. Tällöin talo on erityisen onnekas. 

Haltijaa tulee kunnioittaa, niin hän hoitaa työnsä hyvin. Haltijalle on usein luvattu, että joka vuosi jonkun juhlan aikaan se saa osansa juhlaruuasta tai sadosta. Pyhä pihapuu on uhripaikka, jonka luona haltijaa kumarretaan ja sille viedään uhrilahjoja. 

Maan haltija voi näyttäytyä ennen onnettomuutta unessa tai valveessa. Jos haltija on hyvissä vaatteissa ja iloinen, ei hän ole onnettomuuden aiheuttaja, ja on vain varoittamassa. Jos haltija on pahoissa vaatteissa eikä näytä kasvojaan, on hän vihastunut, ja aikomassa aiheuttaa onnettomuuden. Erään perinteen mukaan tällöin on kiireesti mentävä paikalle, jossa haltija on näyttäytynyt, ja uhrattava alasti. 

Haltija ei välttämättä synny itsestään. Kun perustetaan uutta taloa, tehdään taikoja, jotta saataisiin haltija. Muuten voivat pahat haltijat tai maanväki asettua pihapiiriin. Erään kansanperinteen mukaan pitää polttaa tulta kolme päivää sillä paikalla, johon haluaa talon perustaa. Kolmantena päivänä haltija ilmestyy unessa. Silloin näkee, tuleeko mies vai nais-haltija vai pariskunta. Jos haltijat ovat rikkaan näköisiä, koreissa vaatteissa ja iloisia, tulee talosta menestyvä. Jos haltijat ovat kurjan näköisiä, ei talokaan sillä paikalla menestyisi. 

Eräät loitsusanat naispuolisen maan haltijan kutsumiseen:

*Manutar maan emäntä,*  

*Penkeretär perehen äiti,*  

*Kunnotar valittu vaimo,*  

*Jok' olet varsin valvehella...*

 
ja miespuolisen:

*Oi ukko manun isäntä,*  

*Manun kultanen kuninkas,*  

*Uros aitojen asuja,*  

*Seinä vierten seisoksija...*

Katso myös
----------

* Tonttu
* Maanväki eli maahiset

Lähteet
-------

1. ↑  SKVR: I4 1995. Runonsäkeiden ohella on pitkähkö kuvaus maan haltijoihin liittyvistä uskomuksista.
2. ↑  SKVR: I4 18
3. ↑  SKVR: I4 1995
**Viimeinen rakkaus** (*Mr. Morgan’s Last Love*) on Sandra Nettelbeckin ohjaama romanttinen elokuva vuodelta 2013. Nettelbeck on tehnyt elokuvan käsikirjoituksen Françoise Dornerin romaanista *La Douceur Assassine*.

Juoni
-----

Elokuva kertoo amerikkalaisesta leskeksi jääneestä Matthew Morganista, joka jäi asumaan Pariisiin vaimonsa kuoleman jälkeen. Morgan tutustuu nuoreen tanssinopettajaan Pauline Laubieen, ja heidän välilleen syntyy syvä ystävyys. Isänsä itsemurhayrityksen jälkeen Morganin lapset Miles ja Joan saapuvat Pariisiin. He suhtautuvat epäluuloisesti Morganin ja Laubien ystävyyteen ja pelkäävät että Laubie yrittää käyttää hyväkseen heidän isäänsä.

Palkintoehdokuudet
------------------

Elokuva oli ehdolla Locarnon elokuvajuhlilla Piazza Grandella avant-premièresiin. Lisäksi Elokuvan kuvaaja Michael Bertl oli ehdolla Deutscher Filmpreisin kuvauspalkinnon saajaksi. Ohjaaja Sandra Nettelbeck puolestaan oli ehdolla Shanghain elokuvajuhlien parhaan elokuvan palkinnon Golden Gobletin saajaksi.

Kritiikki
---------

Televisioesityksen yhteydessä kirjoittamassaan arviossa pitää Leena Virtanen Helsingin Sanomissa elokuvan alkua viehättävänä, mutta hänen mielestään se hajoaa lopussa. Näyttelijöiden ja varsinkin Cainen roolisuorituksia hän kehuu. Ensi-illan aikaan kirjoittamassaan arviossa kiinnittää myös Ilta-Sanomien Taneli Topelius huomiota elokuvan tarinan lopun epäonnistumiseen. Iltalehden Tuomas Riskala jopa lyttää koko elokuvan hengettömäksi.

Näyttelijät
-----------

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
|  Michael Caine  | … |  Matthew Morgan
  |
|  Clémence Poésy  | … |  Pauline Laubie
  |
|  Justin Kirk  | … |  Morganin poika Miles Morgan
  |
|  Jane Alexander  | … |  Morganin tytär Joan Morgan
  |
|  Gillian Anderson  | … |  Morganin vaimo Karen Morgan
  |
|  Richard Hope  | … |  filatelisti
  |
|  Anne Alvaro  | … |  Morganin ystävä Colette Léry
  |
|  Michelle Goddet  | … |  kodinhoitaja madame Dune (alkuteksteissä Michèle Goddet)
  |

Lähteet
-------

1. ↑  *Mr. Morgan’s Last Love* *Allocine*. Viitattu 22.7.2017. (englanniksi)
2. ↑  Virtanen, Leena: Vanhan miehen elämä mullistuu vielä kerran (Paperilehdessä 22.7.2017 s. B 21) *Helsingin Sanomat*.  21.7.2017. Viitattu 22.7.2017.
3. ↑  Topelius, Taneli: Viimeinen rakkaus *Ilta-Sanomat*.  29.11.2013. Viitattu 22.7.2017.
4. ↑  Riskala, Tuomas: Jenkkileski Pariisissa, Viimeinen rakkaus *Iltalehti*.  28.11.2013. Viitattu 22.7.2017.
**Kuorma** on Ruotsissa ja Suomessa käytössä ollut historiallinen heinien, halkojen, soran ym. määrän mittayksikkö, joka oli käytössä keskiajalta lähtien. Se tarkoitti sitä määrää, joka voitiin kerralla kuljettaa hevoskärryillä tai reellä. Käytännön elämässä mittayksikön suuruus vaihteli melkoisesti.

Heinämäärän mittana kesällä kuljetettu kuorma (*kesäkuorma*) oli noin 100 kg ja *talvikuorma* noin 200 kg. Talvikuorma oli suurempi, koska talvisin käytettävällä reellä pystyi kuljettamaan paljon suuremman määrän kuin kesäisin kärryillä. Heinät pystyi yleensä kuljettamaa kotiin usein kaukanakin sijainneilta niityiltä vasta talvella. Vaikka mittayksikön suuruus muuten vaihteli, niin verotuksessa sillä oli tietty suuruus. Yksi kesäkuorma (ruots. *sommarlass*) heiniä vastasi 25 leiviskää eli 213 kg ja yksi talvikuorma (*vinterlass*) oli suuruudeltaan 50 leiviskää eli 425 kg.

Kuorma on ollut käytössä myös pinta-alan mittayksikkönä. Silloin yksi kuorma tarkoitti heinäsatoa, joka saatiin neljältä tynnyrinalalta. Yksi tynnyrinala oli 4 936,57 neliömetriä.

Lähteet
-------

1. 1 2  Nenonen, Kaisu-Maija & Teerijoki, Ilkka: *Historian suursanakirja*, s. 263. Porvoo-Helsinki-Juva: WSOY, 1998. ISBN 951-0-22044-2.
2. 1 2 3 4  Mittayksiköt *Anders Chydeniuksen kootut teokset*.  21.7.2017. Helsinki:  Edita Publishing Oy. Viitattu 29.12.2020.
3. ↑  Vuorela, Toivo: *Suomalainen kansankulttuuri*, s. 207. 3. painos. Helsinki: WSOY, 1983. ISBN 951-0-07191-9.
**Hans Sigmund Aufrichtig** (5. syyskuuta 1869 Praha, Böömin kuningaskunta – 26. toukokuuta 1951 Helsinki) oli böömiläissyntyinen kapellimestari, kuoronjohtaja ja säveltäjä, joka vaikutti sittemmin Suomessa.

Aufrichtigin vanhemmat olivat taidemaalari Ferdinand Aufrichtig ja Luise Hviždalek. Hän avioitui vuonna 1894 Augusta Eriksonin kanssa (k. 1943).

Aufrichtig opiskeli musiikkia Prahassa 1885-1890 ja Berliinissä Hugo Leichtentrittin johdolla 1912. Tultuaan Suomeen 1890-luvullahän työskenteli 1901-1915 Vaasassa laulunopettajana. Hän oli Vaasan orkesterin kapellimestari 1911-1915, Suomalaisen oopperan harjoitus- ja kuoronjohtaja 1918-1942 ja toimi oopperassa kapellimestarina 1920–1930.

Aufrichtigin tuotantoon kuuluu piano-, viulu- ja sellosävellyksiä, ja hän sävelsi musiikin satunäytelmään *Rosenröd*. Hän keräsi Pohjanmaalta kansanlauluja muistiin ja teki kansanlaulusovituksia.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Kuka kukin oli, Wikisource
2. 1 2  Hans Aufrichtig, Svenska litteratursällskapet i Finland (Arkistoitu – Internet Archive) (Artikkelissa lisätietoa hänen kansanlaulujen keruutyöstään.)
3. ↑  Suomen Kansallisooppera

Aiheesta muualla
----------------

* Elämäkerta sukusivustolla

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Uppslagsverket Finland

 |

 |
**Edino Steele** (s. 6. tammikuuta 1987 Kingston) on jamaikalainen 400 metrin juoksija.

Steele sijoittui Pekingin nuorten MM-kisoissa 2006 viidenneksi 400 metrillä ajalla 46,42. Kaksi vuotta myöhemmin hän karsiutui Valencian sisäratojen MM-kisoissa alkuerissä. Steele oli samoissa kisoissa mukana Jamaikan joukkueessa, joka voitti 4 × 400 metrin viestijuoksussa MM-hopeaa. Dohan MM-hallikilpailuissa 2014 hän karsiutui 400 metrin välierissä. Moskovan MM-kilpailuissa 2013 hän juoksi toisen osuuden hopeaa saaneessa Jamaikan pitkän viestin joukkueessa. Sopotin MM-hallikilpailuissa 2014 hän sai pronssia viestissä ja hylättiin 400 metrin välierissä.

Ennätykset
----------

### Ulkoradat

* 100 metrin juoksu: 10,39 (2012)
* 200 metrin juoksu: 20,39 (2013)
* 400 metrin juoksu: 45,38 (2012)

### Sisäradat

* 60 metrin juoksu: 6,73 (2009)
* 200 metrin juoksu: 20,84 (2010)
* 300 metrin juoksu: 33,74 (2004)
* 400 metrin juoksu: 46,11 (2014)

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Edino Steele Kansainvälinen yleisurheiluliitto.  (englanniksi)
2. ↑
3. 1 2  Edino Steele *tilastopaja.net*. Viitattu 15.3.2014. (englanniksi)[vanhentunut linkki]


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* World Athletics
* Tilastopaja 🔒

 |

 |
Preeriakahlaajan munia.
**Preeriakahlaaja** (*Bartramia longicauda*) on pohjoisamerikkalainen kahlaaja. Lajin nimesi Johann Matthäus Bechstein 1812. René-Primevère Lesson nimesi suvun William Bartramin kunniaksi 1831.

Koko ja ulkonäkö
----------------

Linnun pituus on 26–28 cm, siipien kärkiväli 64–68 cm ja paino 97–226 g, keskimäärin noin 160 g. Naaras on hieman kookkaampi. Sillä on pitkät keltaiset jalat, pieni pää sekä pitkä nokka ja pyrstö. Höyhenpuku on ruskean eri sävyjen kirjavoima ja maha on valkoinen. Sukupuolet ovat samanvärisiä. Preeriakahlaaja istuu usein näkyvällä paikalla aidantolpan nokassa, puhelinpylvään päässä tai puun latvassa.

Esiintyminen
------------

Pesimäalueena ovat Pohjois-Amerikan keskiosat Luoteis-Alaskasta Kanadaan ja Coloradoon, Oklahomaan, Etelä-Illinoisiin ja Virginiaan. Pesimäalueen laajuus on noin 3,3 miljoonaa neliökilometriä. Maailman populaation koko on noin 350 000 yksilöä. Lajin kanta on nykyisin elinvoimainen, sillä se on osittain toipunut 1800-luvun lopun ja 1900-luvun alun kannanromahduksesta, joka johtui liikametsästyksestä. Se on muuttolintu, joka talvehtii Etelä-Amerikassa, pääasiassa Etelä-Brasiliassa, Uruguayssa, Paraguayssa ja Argentiinassa. Laji tavattiin ensimmäisen kerran Suomessa 1.11.2016 Satakunnan Nakkilassa Leistilänjärven peltoaukealla. Lajin tarkastaa vielä BirdLife Suomen rariteettikomitea.

Elinympäristö
-------------

Preeria, heinäpellot, laitumet, lentokentät ja muut lyhytkortiset avomaat. Esiintyy myös vuoristoissa yli kilometrin korkeudella.

Lisääntyminen
-------------

Pesä on maassa ja munia on 4. Molemmat puolisot osallistuvat haudontaan, joka kestää 22–27 päivää. Molemmat emot myös huolehtivat poikasista, jotka oppivat lentämään noin kuukauden ikäisinä.

Ravinto
-------

Maassa elävät pienet selkärangattomat ja kasvien osat.

Lähteet
-------

* Cramp, Stanley (päätoim.) 1985: Handbook of the Birds of Europe, the Middle East and North Africa. Vol. III. – Oxford University Press. Hong Kong. ISBN 0-19-857506-8
* Oiseaux

### Viitteet

1. ↑  BirdLife International: *Bartramia longicauda* *IUCN Red List of Threatened Species. Version 2013.2*.  2012. International Union for Conservation of Nature, IUCN, Iucnredlist.org. Viitattu 26.5.2014. (englanniksi)
2. ↑  Jussi Salokorpi: Lintuharrastajien juhlaa – marraskuu alkoi kahdella uudella lintulajilla *Yle.fi/uutiset*.  3.11.2016. Viitattu 3.11.2016.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Taksonitunnisteet | 
* Wikidata: Q530194
* Wikispecies: Bartramia longicauda
* ABA: uplsan
* Avibase: BF1DA86E0714FD01
* BirdLife: 22693203
* BOLD: 10225
* CoL: KSTS
* BOW: uplsan
* eBird: uplsan
* EUNIS: 100855
* Euring: 5440
* Fauna Europaea: 96843
* Fauna Europaea (new): 3fc5828a-fdff-4fff-9091-2ad970f7df3c
* Fossilworks: 129792
* GBIF: 2481705
* GNAB: upland-sandpiper
* IBC: upland-sandpiper-bartramia-longicauda
* iNaturalist: 3962
* IRMNG: 11266720
* ITIS: 176610
* IUCN: 22693203
* NatureServe: 2.102059
* NBN: NBNSYS0000000339
* NCBI: 279933
* Neotropical: uplsan
* NZBO: upland-sandpiper
* NZOR: 793678e6-c2cf-4ada-bd60-94c41347ff1c
* ODNR: upland-sandpiper
* WoRMS: 159083
* Xeno-canto: Bartramia-longicauda

 |

 |
Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Le Boudin 

**Le Boudin** on Ranskan muukalaislegioonan virallinen marssi. Sen virallinen nimi onkin "Marche de la Légion Étrangère" 
(suom. *Muukalaislegioonan marssi*). "Le Boudin" tarkoittaa kirjaimellisesti verimakkaraa. Laulun nimessä se saattaa
viitata myös legioonalaisen pakkaukseen kuuluneen telttakangaskäärön slanginimeen.

Legioonalaisia (pioneereja) marssimassa Cameronen taistelun juhlapäivänä 2006.
Laulun sanoissa viitataan legioonan taistelusaavutuksiin Tuyên Quangissa, Vietnamissa (Kiinan–Ranskan sota 1884–1885) ja Meksikon Cameronessa (taistelu legioonan ja Meksikon armeijan välillä 30. huhtikuuta 1863), joista jälkimmäisen muistoksi vietetään legioonan erityistä juhlapäivää. 

Marssin on säveltänyt Guillaume-Louis Bocquillon (1781-1842), joka toimi legioonassa orkesterinjohtajana ja tunnettiin myös nimellä Wilhelm.

Marssi on sävelletty jo ennen legioonan lähtöä Meksikoon 1860-luvulla. Sanoitus sisältää viittauksia Saksan–Ranskan sotaan, jossa
Elsass-Lothringen liitettiin Saksaan ja legioonaan liittyi miehiä alueelta. Toisaalta sanoissa viitataan halveksivasti belgialaisiin,
koska Belgian kuningas Leopold II pyysi Ranskan hallitusta olemaan lähettämättä belgialaisia mainittuun sotaan. Niinpä heidät jätettiinkin
Algeriaan. Siksi laulussa sanotaan, ettei belgialaisille jäänyt makkaraa (*Pour les Belges, il n'y en a plus, Pour les Belges, il n'y en a plus, Ce sont des tireurs au cul.*).

Lähteet
-------

* Debay, Yves: *La Légion étrangère: La tradition*. Histoire & collections, 1992. (ranskaksi)
* Fischer, Fabienne: *Alsaciens Et Lorrains En Algérie: Histoire D'Une Migration 1830–1914*. Nice: J. Gandini, 1999. ISBN 2-906431-43-5. (ranskaksi)
* Galea, Lucien-Henri: *Armes & armees*, s. 6. Lulu, 2016. (ranskaksi)

### Viitteet

1. ↑  
Debay, Yves: *La Légion étrangère: La tradition*, s. 46. Histoire & collections, 1992. (ranskaksi)
2. ↑  
Galea, Lucien-Henri: *Armes & armees*, s. 6. Lulu, 2016. (ranskaksi)
3. ↑  Wilhem, Guillaume Louis Bocquillon, 1781-1842 *The Online Books Page: Guillaume Louis Bocquilloin Wilhelm*. Viitattu 16.10.2022.
4. ↑  Fischer, Fabienne: *Alsaciens Et Lorrains En Algérie: Histoire D'Une Migration 1830–1914*, s. 120. Nice: J. Gandini, 1999. ISBN 2-906431-43-5. (ranskaksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Le Boudin: French Foreign Legion March *youtube.com*. Viitattu 16.10.2022.