recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
*Tämä artikkeli kertoo koulusta Äänekoskella. Honkolan koulu on ollut myös Urjalassa.*
**Honkolan koulu** on Äänekosken Honkolassa toimiva alakoulu, jossa toimii luokat 1–6. Koulussa työskentelee kuusi opettajaa, kouluavustaja sekä erityisopettaja. Englannin kielen opettaja on yhteinen muiden viheralueiden*selvennä* koulujen kanssa. Koulussa on 87 oppilasta (2018).

Useimmista kyläkoulusta poiketen Honkolan koulun tulevaisuus näyttää valoisalta, sillä asukasmäärän Honkolan kylässä arvellaan kasvavan.*lähde?*

Historia
--------

Koulu on perustettu jo 1920-luvulla ja koulurakennusta on sittemmin laajennettu ja korjattu useaan kertaan. Honkolan koulun vanha osa on rakennettu vuonna 1937. Vanha osa rakennettiin tulipalossa tuhoutuneen Honkolan vanhan puukoulun tilalle. Honkolan koulun vanha osa on luetteloitu museoviraston listassa osana Honkolan historiallista kylämaisemaa. Koulua laajennettiin vuonna 1987, jolloin rakennettiin mm. liikuntasali. Koulun oppilasmäärän kasvun ansiosta koulua laajennettiin myös 1997.

Honkolan koululla istui Äänekosken maalaiskunnan kunnanvaltuusto vuoteen 1969 eli kunnan Äänekosken kauppalaan liitämiseen asti.

Koulu on kaksiosainen, toisella puolella työskentelee 1-2 luokat ja toisella 3-6 luokat.

Lähteet
-------

1. ↑  Peruskoulujen (oppilaitostyypit 11, 12 ja 19) vuosiluokkien 1-9 oppilaat opetuksen järjestäjän ja oppilaitoksen mukaan 2018 (xlsx) Tilastokeskus, stat.fi.  Arkistoitu 7.7.2019. Viitattu 7.7.2019.

Aiheesta muualla
----------------

* Koulun kotisivut (Arkistoitu – Internet Archive)
* Koulu kartalla (Arkistoitu – Internet Archive)
**Oskar (Oskari) Kunnassalo** (aikaisemmin **Sirén**, 17. huhtikuuta 1856 Toholampi – 28. joulukuuta 1931 Heinolan maalaiskunta) oli suomalainen kirjansitoja ja sosiaalidemokraattien kansanedustaja.

Kunnassalo syntyi Toholammilla vuonna 1856 talollisten Zachris Matinpojan ja Maria Antintyttären perheeseen. Hän työskenteli erilaisissa maa- ja rakennustöissä vuoteen 1877, kunnes muutti Sysmään. Rakennustöissä Kunnassalo jatkoi kaksikymmentä vuotta.

Vuonna 1897 Kunnassalo perusti Heinolaan kirjansitomon. Sitomoliikkeen pitämisen lisäksi Kunnassalo työskenteli Heinolan työväentalon vahtimestarina.

Kansanedustajana Kunnassalo toimi vuosina 1911–1914. Eduskunnassa hän kuului talous- ja lakivaliokuntaan ja suureen valiokuntaan.

Kunnassalo oli naimisissa kahdesti: vuosina 1877–1891 Liisa Höglundin ja vuodesta 1892 Maria Alviina Törnroosin kanssa.

Lähteet
-------

* .aspx Oskari Kunnassalo *Suomen kansanedustajat*. Eduskunta.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Eduskunta

 |

 |
**Muisto Ensio Mäkinen** (31. toukokuuta 1909 Jääski – 5. joulukuuta 1980 Lavia) oli suomalainen metsäteknikko ja sotakirjailija.

Mäkisen vanhemmat olivat läksiäinen Juho Taavetti Mäkinen ja Olga Maria (o.s. Pekonen). He muuttivat vuonna 1915 Jääskestä Joutsenoon ja asettuivat myöhemmin tilallisiksi Keski-Suomeen Savenahon Syrjälään Leivonmäellä. Mäkinen avioitui pieksämäkeläisen kansakoulunopettajan tyttären Katri Inkeri Ollikaisen kanssa vuonna 1934. Mäkinen kävi kansalaisopiston ja valmistui metsäteknikoksi Nikkarilan metsäkoulusta vuonna 1934. Sen jälkeen hän toimi Etelä-Pohjanmaan metsänhoitolautakunnan metsätalousneuvojana sekä Karhula Oy:n palveluksessa. Vuonna 1938 hänet valittiin Satakunnan metsänhoitolautakunnan metsätalousneuvojaksi. Vuonna 1938 Mäkinen muutti perheineen Muuramesta Kankaanpäähän.

Talvisodan sytyttyä Mäkinen liittyi kersanttina Jalkaväkirykmentti 27 viidenteen komppaniaan toimien myös joukkueensa varajohtajana. Komppania toimi Suomussalmen, Kuhmon ja Raatteen alueilla. Sotapäiväkirjan mukaan kersantti Muisto Ensio Mäkinen haavoittui taisteluissa 30.1.1940 pian sen jälkeen kun joukkue oli saapunut Kälkäsenjärvelle ja Mäkinen joutui kuukaudeksi sairaalaan ja lomalle vastaavasti kuten Mäkisen vuonna 1940 kirjoittamassa kirjassa *Hiihtopartiossa* kirjan päähenkilölle käy. Muutoinkin Mäkisen kirja seuraa melkeinpä sanatarkasti sotapäiväkirjan tapahtumia.

Mäkinen palkittiin vuonna 1940 2. luokan vapaudenmitalilla urhoollisuudesta, neuvokkuudesta ja uutteruudesta. Sodan jälkeen Mäkinen toimi työnsä ohella Kansallis-Osake-Pankin haarakonttorien valvojana Kankaanpäässä ja Porissa sekä oli perustamassa Kankaanpään Lions Club yhdistystä vuonna 1956.

Mäkinen muutti Poriin vuonna 1964 puolisonsa kuoltua vuonna 1961 ja myöhemmin Lavialle vuonna 1973. Mäkinen on haudattu Kankaanpään vanhalle hautausmaalle ainaishautaan.

Teoksia
-------

* *Hiihtopartiossa : Suomussalmi-Raate-Kuhmo*. Otava 1940, 2. painos 1940

Lähteet
-------

1. 1 2  Jääski: Lastenkirjat: Sidos 012a: Sivu 892: Muisto Ensio Mäkinen Kansallisarkisto. Viitattu 23.11.2023.
2. ↑  Mäkinen Ensio, Kankaanpään Vanha hautausmaa, Kankaanpää, Keskuskadulta läpikäytävän portilta tultaessa ensimmäisestä asfalttiristeyksestä vasemman käytävän oikean puoleisessa rivissä käytävän reunassa oleva hauta, viitattu 23.11.2023
3. 1 2  50-vuotiaita, Metsätalousneuvoja Ensio Mäkinen Kankaanpäässä, Helsingin Sanomat, 1959, No 144, sivu 10, julkaistu 31.5.1959
4. ↑  Leivonmäen seurakunnan uutisia, Avioliittoon kuulutettuja: Metsänhoitokoulun oppilas Muisto Ensio Mäkinen ja kansakoulunopettajan tytär Katri Inkeri Ollikainen Pieksämäeltä, Itä-Häme, 1934, No 14, sivu 3, julkaistu 2.2.1934
5. ↑  Satakunnan Kansa, 1938, No 39, sivu 7, julkaistu 17.2.1938
6. ↑  5./JR27 sotapäiväkirja 9.12.1939-12.4.1940, P3582 Kansallisarkisto. Viitattu 23.11.2023.
7. ↑  Helsingin Sanomat, 1940, No 197, sivu 2, julkaistu 24.7.1940
8. ↑  Helsingin Sanomat, 1964, No 340, sivu 36, julkaistu 16.12.1964
9. ↑  Uusi Suomi, 1961, No 309, sivu 19, julkaistu 15.11.1961
10. ↑  Lion Viesti 2010-2011, Piiri 107-M, sivu 5
11. ↑  Uusi Suomi, 1961, No 232, sivu 4, julkaistu 29.8.1961
**Tony Hawk’s Pro Skater 4** on rullalautailuaiheinen videopeli ja osa *Tony Hawk’s* -pelisarjaa. *Pro Skater 4* poikkeaa sarjan aikaisemmista osista, joissa pelaajan on selvittävä annetuista tehtävistä rajatussa ajassa. Nelososassa kullakin tasolla saa viipyä haluamansa ajan.

Pelaaminen
----------

*Tony Hawk´s Pro Skater 4* haastaa pelaajan suorittamaan vaikeita temppuja. Pelaajan täytyy kierellä kaupunkeja ympäri ja etsiä uusia tehtäviä päästäkseen seuraavaan kaupunkiin. Pelin tehtäviä ovat muun muassa tuttu S-K-A-T-E-kirjainten kerääminen kahdessa minuutissa, uusi C-O-M-B-O-kirjainten kerääminen (nimensä mukaisesti yhdellä combolla) jonkin tietyn pistemäärän kerääminen, tietyn tempun tekeminen tietyssä spotissa tai jokin aikahaaste (kilpaillaan aikaa vastaan).

Pelin ominaisuuksiin kuuluu myös netissä pelaamisen mahdollisuus. Netissä pelatessa voi haastaa muita pelaajia.

Pelissä on mahdollista myös rakentaa oma puisto. Pelin rakennusosassa on tarjolla esimerkiksi suihkulähteitä, ramppeja, putkia ja puistonpenkkejä.

Hahmot
------

*Tony Hawk´s Pro Skater 4* -pelissä on tavallista enemmän hahmoja. Tony Hawkin lisäksi pelissä ovat muun muassa Bob Burnquist, Eric Koston, Bam Margera ja Rodney Mullen. Pelissä voi luoda myös oman hahmon. Hahmon luomisessa saa valita päästä jalkoihin erilaisia asusteita ja oman rullalautansa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Tony Hawk's Pro Skater 4 *Playstation*. Sony Interactive Entertainment LLC. Viitattu 16.3.2020. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* *Tony Hawk's Pro Skater 4* MobyGamesissa (englanniksi)

*Tony Hawk’s* -pelisarja

|  |  |
| --- | --- |
| Pääsarja | 
* Pro Skater 1
* 2
* 3
* 4
* 5
* Underground 1
* Underground 2
* American Wasteland
* Project 8
* Proving Ground

 |
| Sisarsarjat | 
* Downhill Jam
* Motion
* Ride
* Shred

 |
| Uudelleenjulkaisut | 
* Pro Skater 2x
* Underground 2: Remix
* American Sk8land
* Pro Skater HD

 |
**Karl Albert Staaff** (21. tammikuuta 1860 Tukholma – 4. lokakuuta 1915 Tukholma) oli ruotsalainen poliitikko, joka toimi Ruotsin pääministerinä vuosina 1905–1906 ja 1911–1914.

Staaff oli vuonna 1882 perustamassa radikaalia ylioppilasyhdistystä Verdandia ja tuli sen ensimmäiseksi puheenjohtajaksi. Vuonna 1896 hänet valittiin valtiopäivien toiseen kamariin kansanpuolueen radikaalin ryhmän jäsenenä. Staaff suhtautui Norjan myötämielisesti ja arvosteli hallituksen unionipolitiikkaa*lähde?*. 

Vuosina 1905–1906 Staaff oli Ruotsin ensimmäisen vasemmistohallituksen pääministeri. Hän teki ensimmäisellä pääministerikaudellaan aloitteen yleisestä äänioikeudesta ja enemmistövaalitavasta, joita ei kuitenkaan hyväksytty valtiopäivien ensimmäisessä kamarissa. Vuosina 1909–1910 Staaff oli valtiopäivien toisen kamarin varapuhemies.

Parlamentarismin ohjelmakseen ottaneiden liberaalien vuonna 1911 saavuttaman vaalivoiton jälkeen Staaffista tuli jälleen pääministeri. Hän asettui vastustamaan kuningasta, porvaristoa ja talonpoikaisluokan enemmistöä maan puolustuskysymyksissä, ja joutui eroamaan vuonna 1914 hallituksineen kuningas Kustaa V:n talonpoikaismarssin yhteydessä pitämän niin sanotun linnanpihapuheen jälkeen. Kuningas nimitti 17. helmikuuta 1914 uudeksi pääministeriksi Hjalmar Hammarskjöldin.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  *Gummeruksen uusi tietosanakirja 4*, s. 1741. Jyväskylä: Gummerus, 1987. ISBN 951-20-2924-3.
2. 1 2  Herman Lindqvist: *Ruotsin historia jääkaudesta tulevaisuuteen*, s. 704. Suomentanut Seppo Hyrkäs. Helsinki: WSOY, 2003. ISBN 951-0-28329-0.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Karl Staaff** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
| Ruotsi | Edeltäjä:**Christian LundebergArvid Lindman** | **Ruotsin pääministeri**1905–19061911–1914 | Seuraaja:**Arvid LindmanHjalmar Hammarskjöld** |

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Saksa
* Yhdysvallat
* Ruotsi
* Alankomaat

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Taiteenala | 
* KulturNav

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Public school** tarkoittaa Yhdistyneessä kuningaskunnassa yleensä tiettyjä Englannin ja Walesin maksullisia yksityiskouluja. Termi on nykyään vanhentunut ja hiukan harhaanjohtava, sillä lähes kaikissa muissa englanninkielisissä maissa sitä käytetään tarkoittamaan valtion tai jonkin muun julkisen (engl. *public*) tahon hallinnoimaa, ilmaista koulutusta tarjoavaa koulua. Tällaisista kouluista käytetään Britanniassa yleensä nimitystä "state school" (*valtion koulu*).

Public school tarkoittaa yleensä vain toiselle sukupuolelle (useimmiten pojille) tarkoitettua sisäoppilaitosta, jossa oppilaat ovat noin 13–18-vuotiaita. Monet kouluista ovat vanhoja – useimmat on perustettu 1700- tai 1800-luvulla, ja jotkut ovat yli 400 vuotta vanhoja. Tällaisiin kouluihin liitetäänkin yleensä vahvasti pitkä historia ja korkea akateeminen taso. Tunnetuimpia public schooleja ovat Charterhouse School, Eton College, Harrow School, Merchant Taylors' School, Rugby School, St Paul's School, Shrewsbury School, Westminster School ja Winchester College.

Terminologia
------------

*Public school* -termin alkuperä on aikakaudella, jolloin Englannissa ja Walesissa ei vielä ollut minkäänlaista kattavaa julkista koulutusjärjestelmää. *Private school* (yksityinen koulu) viittasi tuolloin yksityishenkilöiden johtamiin ja omistamiin kouluihin, jotka yleensä toimivat heidän omissa kodeissaan, kun taas *public school* tarkoitti jonkin järjestön tai yhteisön omistamia kouluja. Ilmaisuun vielä nykyäänkin liitetty yläluokkaisuus on peräisin 1800-luvulta, jolloin vain aatelisilla ja rikkailla porvareilla oli varaa kustantaa lapsilleen koulutus jossakin näistä kouluissa. Lukukausimaksut ovat vieläkin varsin korkeita – esimerkiksi Eton Collegessa vuosittainen maksu on vuonna 2022 yli 44 000 puntaa.

Nykyään yleisin nimitys valtiosta riippumattomille (yksityisille) kouluille on Britanniassa "independent school". Kaikkien tällaisten koulujen ei kuitenkaan katsota ansaitsevat public school -nimitystä, vaan sitä käytetään vain vanhimmista ja arvostetuimmista yksityiskouluista. Skotlannissa ja Pohjois-Irlannissa sijaitsevista yksityiskouluista käytetään ainoastaan nimitystä independent school, ja public school voi näillä alueilla ajoittain tarkoittaa valtion omistamaa koulua.

Lähteet
-------

1. ↑  Wappula, Tellervo: Mikä on englantilainen public school?.  *Helsingin Sanomat*, 2.6.1957, s. 15. Näköislehti (maksullinen). Viitattu 7.10.2020.
2. ↑  Fees Eton College. Viitattu 6.12.2021. (englanniksi)
**Elias Käkelä** (31. joulukuuta 1883 Lappee – 29. huhtikuuta 1918 Lappeenranta) oli suomalainen pienviljelijä ja sosialidemokraattien kansanedustaja.

Käkelän vanhemmat olivat talollinen Juhana Käkelä ja Anna Karhu. Hän kävi kansakoulun ja toimi pienviljelijänä Lappeella vuoteen 1918 saakka. Käkelä oli SDP:n kansanedustajana 1914 Viipurin läänin läntisestä vaalipiiristä. Käkelä oli mukana kunnallispolitiikassa Lappeen kunnanvaltuuston puheenjohtajana ja kunnan rahastonhoitajana. Hän oli myös Melkkolan työväenyhdistyksen puheenjohtaja. Suomen sisällissodan aikana Käkelä ei osallistunut punakaartin toimintaan, mutta siitä huolimatta valkoiset vangitsivat hänet 26. huhtikuuta 1918. Hotellinjohtaja Uno Serenius ampui Elias Käkelän Lappeenrannan vankileirillä 29. huhtikuuta 1918.

Käkelä oli naimisissa Maria Partasen kanssa vuodesta 1903. Hänen poikansa oli SDP:n kansanedustaja ja ministeri Valto Käkelä.

Lähteet
-------

* .aspx Elias Käkelä *Suomen kansanedustajat*. Eduskunta.
* Vuosina 1914–1922 sotaoloissa surmansa saaneiden nimitiedosto (Arkistoitu – Internet Archive)
* Lappeenranta 1918 (Arkistoitu – Internet Archive)

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Eduskunta

 |

 |
**Anjalan kirkko** on puukirkko Kouvolassa entisen Anjalan kunnan kirkonkylässä. Se kuuluu luterilaisen Kouvolan seurakuntayhtymän Anjalankosken seurakunnan tiloihin. Kirkko on rakennettu 1755–1756.

Historia
--------

Anjalan kirkon sankarihaudat.
Anjalan kirkko korvasi vuonna 1693 rakennetun kirkon, joka oli rappeutunut. Puinen kirkko on muodoltaan ristikirkko, jonka kaikki seinät suippenevat sisälle päin. Kirkossa on 450 istumapaikkaa.

Kirkko vaurioitui pahoin ja kellotapuli tuhottiin kokonaan venäläisten hyökkäyksessä vuonna 1790. Hyökkäyksen jälkeen korjatut kirkon sisäosat saivat uusklassisen ilmeen. Uuden alttaritaulun *Jeesus Getsemanessa* on 1796 maalannut hovimaalari Carl Gustaf Ecksten Tukholmasta. Uusi kellotapuli, järjestyksessään kolmas, valmistui vuonna 1796. Kellotapulissa sijaitsevat kirkon kaksi kelloa.

Kirkkoa kutsuttiin alkuaikoina Sofian kirkoksi Ruotsin prinsessan Sofia Albertinan mukaan. Kuninkaanportti on Ruotsin kuninkaan henkilökohtainen lahja Anjalan seurakunnalle.

Kirkon kattokruunut on saatu lahjoituksina 1900-luvun alussa. Ensimmäiset urut kirkkoon hankittiin vuonna 1915. 9-äänikertaiset urut vaihdettiin uusiin 15-äänikertaisiin vuonna 1977.

Kirkko on kunnostettu vuosina 1967 ja 2005. Vuoden 1967 kunnostuksessa sisäseinät paneloitiin sekä lattia ja penkit uusittiin. Vuoden 2005 korjaus oli suurempi. Kirkko liitettiin vesi- ja viemäriverkostoon ja tämän myötä pääsisäänkäynnin yhteyteen rakennettiin wc-tilat. Kirkon sähköverkosto, -laitteisto ja -johdot uusittiin. Lisäksi kirkon paloturvallisuutta parannettiin ja kirkko maalattiin sekä sisä- että ulkopuolelta. Kirkon 250-vuotisjuhla pidettiin vuonna 2006.

Lähteet
-------

* Oksanen, Eeva-Liisa: *Anjalan historia*. Anjala: Anjalan kunta, 1981. ISBN 951-99298-4-3.
* Kouvolan sanomien artikkeli 2.7.2002
* Kouvolan sanomien artikkeli 15.11.2005

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Anjalan kirkko** Wikimedia Commonsissa

* Anjalan kirkko *Valtakunnallisesti merkittävät rakennetut kulttuuriympäristöt RKY*. Museovirasto.
* Anjalan kirkko (rakennusperintörekisteri) *Kulttuuriympäristön palveluikkuna kyppi.fi*. Museovirasto.
Kyrönsalmi kuvattuna rautatiesillalta. Vanhempi maantiesilta auki.
Kuivalastialus *Vekara* Linnansalmessa.
**Kyrönsalmi** on Savonlinnan keskustan läpi virtaava vesiväylä Haapavedestä Pihlajaveteen. Salmessa sijaitsee Olavinlinnan kalliosaari, jonne pääsee Tallisaaresta käännettävää ponttonisiltaa pitkin. Salmen ylittää kaksi valtatie 14:n maantiesiltaa ja yksi rautatiesilta. Saimaan syväväylä kulki Kyrönsalmesta vuoden 2019 syksyyn asti. Voimakkaiden virtausten vuoksi navigointi kapeassa väylässä oli vaarallista ja johti useisiin onnettomuuksiin. Uusi Laitaatsalmen syväväylä ja sillat valmistuivat. Nykyisin Kyrönsalmen laivaväylä palvelee vene- ja risteilyliikennettä.

Kyrönsalmessa vesi on tyypiltään keskihumuksista, vesi on kirkasta ja väriltään hieman rusehtavaa. Kyrönsalmen virtaama on suurimmillaan 674 m3/s ja keskimäärin 349 m3/s. Keskisyvyys Kyrönsalmessa on 13 metriä ja suurin syvyys 21 metriä. Virtausnopeus silta-aukossa on keskimäärin 10 cm/s. 

Näkymä rautatiesillalta Kyrönsalmessa.

Katso myös
----------

* Kyrönsalmen sillat

Lähteet
-------

1. ↑  Vt 14 Laitaatsalmen kohta, Savonlinna Helsinki:  Väylävirasto. Viitattu 27.11. 2023. FI
2. ↑  Etelä-Savon ympäristökeskus  12.1.2007. rakennusperinto.fi. Viitattu 3.3.2013.
3. ↑  Etelä-Savon ympäristökeskus  12.1.2007. rakennusperinto.fi. Viitattu 3.3.2013.
**Mūza Rubackytė** on liettualainen pianisti. Hän voitti vuonna 2006 Liettuan kansallispalkinnon.

Rubackytė syntyi muusikkojen perheeseen. Hän esiintyi 7-vuotiaana Vilnassa Joseph Haydnin D-duuripianokonserton solistina Liettuan kansallisen kamariorkesterin kanssa. Kuusi vuotta myöhemmin hän voitti ensipalkinnon maan kansallisessa nuorten taiteilijoiden kilpailussa. Tämä takasi hänelle pääsyn opiskelemaan Moskovan konservatorioon, jossa häntä opettivat Jakov Flier, Mihail Voskressensky ja Bela Davidovitš. Opiskeluaikoinaan Rubackytė voitti ensipalkinnon pianokilpailussa Tallinnassa, ja pian tämän jälkeen hänelle myönnettiin konservatorion ensipalkinto soolosoitossa, kamarimusiikissa ja säestyksessä. Hän voitti Budapestin kansainvälisessä pianokilpailussa suurpalkinnon.

Rubackytė on esiintynyt Baltian maiden lisäksi muun muassa Ukrainassa, Armeniassa, Uzbekistanissa, Kazakstanissa, Valko-Venäjällä, Venäjällä, Kairossa, Prahassa ja Budapestissa. Liettuan itsenäistymisen jälkeen Rubackytė on ottanut pääpaikakseen Pariisin.

Lähteet
-------

1. ↑  LIETUVOS NACIONALINIŲ KULTŪROS IR MENO PREMIJŲ SKYRIMO NUOSTATAI I. BENDROSIOS NUOSTATOS (Arkistoitu – Internet Archive)
2. 1 2  Naxos: Musa Rubackyte

Aiheesta muualla
----------------

* Viralliset sivut (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Yhdysvallat
* Latvia
* Puola

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana

 |

 |
Osvaldo Bayer vuonna 2014.
**Osvaldo Jorge Bayer** (17. helmikuuta 1927 Santa Fe – 24. joulukuuta 2018 Buenos Aires) oli argentiinalainen kirjailija, toimittaja, historioitsija, anarkisti ja ihmisoikeusaktivisti.

Elämä ja ura
------------

Saksalaistaustainen Bayer työskenteli muun muassa merimiehenä ja opiskeli Hampurin yliopistossa vuosina 1952–1956. Hampurissa hän liittyi myös vasemmistolaiseen Sozialistischer Deutscher Studentenbund -opiskelijajärjestöön. Argentiinaan palattuaan Bayer työskenteli toimittajana ja opiskeli filosofiaa Buenos Airesin yliopistossa kiinnostuen samalla anarkismista. Poliittisen toimintansa vuoksi Bayer oli hankaluuksissa viranomaisten kanssa ja joutui myös äärioikeistolaisen Alianza Anticomunista Argentina -järjestön ahdistelemaksi. Sotilasjunttaa johtaneen presidentti Jorge Videlan kaudella Bayer asui maanpaossa Länsi-Saksassa vuosina 1975–1983. Argentiinaan palattuaan hän kirjoitti muun muassa *Página/12*-lehteen.

Bayerin tunnetuin teos on vuonna 1974 ilmestynyt romaani *La Patagonia Rebelde*, joka kertoo väkivaltaisesti tukahdutetusta 1920-luvun Patagonian maatyöläisten kansannoususta. Kirja joutui presidentti Isabel Martínez de Perónin kieltämäksi. Hänen muista kirjoistaan kiellettiin italialaisen anarkistin Severino Di Giovannin elämäkerta presidentti Raúl Alberto Lastirin käskystä vuonna 1973. Lisäksi Bayer on julkaissut muun muassa Argentiinan jalkapallon historiaa käsittelevän teoksen *Fútbol Argentino* (1990). Hän on myös käsikirjoittanut Kurt Gustav Wilckensistä kertovan saksalaisen televisioelokuvan.

Bayer teki ihmisoikeustyötä Argentiinan alkuperäisasukkaiden parissa, joista ansioistaan hän sai Buenos Airesin kansallisen yliopiston kunniatohtorin arvon vuonna 2003. Bayer kuoli 91-vuotiaana jouluaattona 2018.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Writer, historian Osvaldo Bayer dies at age 91 *MercoPress*.  24.12.2018. Viitattu 3.2.2021. (englanniksi)
2. ↑  López Trujillo, Fernando: An Interview with Osvaldo Bayer, Argentinean Public Intellectual and Social Historian (arkistoitu sivu)  2001. Perspectives on Anarchist Theory.  Arkistoitu 26.11.2001. Viitattu 3.2.2021. (englanniksi)
3. ↑  *Ein deutsches Schicksal: Kurt Gustav Wilckens – Vom Friedensengel zum Todesengel* Internet Movie Databasessa. (englanniksi) Viitattu 3.2.2021}}

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Osvaldo Bayer** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Argentiina
* Katalonia
* Saksa
* Italia
* Israel
* Yhdysvallat
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Saniaistyyppi** (*Filices*-tyyppi, FT) on suomalaisen metsätyyppiopin mukainen lehtotyyppi, jota esiintyy koko Suomessa, missä lehtoja on. Eräänlainen saniaistyyppi on kotkansiipityyppi.

Kenttäkerros
------------

Kenttäkerroksessa aluskasvillisuutena esiintyy suurikokoisia saniaislajeja, kuten alvejuuret ja kotkansiipi. Muita lehdoissa esiintyviä saniaisia ovat hiirenportaat ja myyränportaat. Ruohovartisia siemenkasveja ovat muun muassa mesiangervo ja käenkaali. Saniaistyyppi-lehto muistuttaa lehtokorpi-nimistä korpityyppiä. Joskus metsäalvejuurta esiintyy lehtokorvissa. Saniaisista metsäimarretta esiintyy usein kangasmetsissä.

Lähteet
-------

1. ↑  Kotkansiipityyppi *Suomi.fi*. Viitattu 5.9.2023.
2. ↑  Henry Väre, Jukka Laine: *Metsäkasvio*, s. 31-37. Metsäkustannus, 2016. ISBN 978-952-6612-78-2.
3. ↑  Kivennäismaa- ja lehtoryypin tunnistaminen *Metsänhoidon suositukset*. Viitattu 6.9.2023. [vanhentunut linkki]

  

Metsätyyppiopin mukaiset Suomen metsien kasvupaikkatyypit, suotyypit ja suoyhdistymätyypit

|  |  |
| --- | --- |
| Lehtometsätyypit |   lehto |
| Kangasmetsätyypit |   lehtomainen kangas | tuore kangas | kuivahko kangas | kuiva kangas | karukkokangas |
| Suotyypit |   suometsät (korpi | luhta | räme) ja avosuot (neva | letto) |
| Suoyhdistymätyypit |   keidassuo | aapasuo | palsasuo |
Oiva Sala vuonna 1957.
**Oiva Arttur Sala** (ent. **Salin**; 31. lokakuuta 1900 Helsinki – 7. maaliskuuta 1980 Helsinki) oli suomalainen näyttelijä.

Ura
---

Sala näytteli 1920- ja 1930-luvulla muutamia vuosia Turun teatterissa ja Turun Työväenteatterissa. Hän oli kiinnitettynä Tampereen Teatteriin 1934–1949 ja Helsingin Kansanteatteri-Työväenteatteriin 1949–1965. Hänen tyypillisiä teatteriroolejaan olivat muun muassa Shakespearen ja Molièren henkilöhahmot, joissa hän saattoi viljellä vivahteikasta lämmintä huumoria.

Oiva Sala näytteli 37 elokuvassa 1940-luvulta alkaen. Salan tunnetuin rooli oli luutnantti Hugo Mandelcronan rooli elokuvassa *Siltalan pehtoori* (1953). Sala oli näytellyt tätä roolia jo pitkään, ainakin Tampereen Teatterissa, ensimmäisen kerran jo vuonna 1935 Uuno Laakson sijaisena. Muita huomattavia elokuvarooleja Salalla oli muun muassa elokuvissa *Kersantilleko Emma nauroi?* (Nännimäinen) (1940), jossa olivat jo näkyvissä Salan lähes jokaisen elokuvaroolin maneerit (korostettu naismaisuus ja viittaukset homoseksuaalisuuteen), *Viisi vekkulia* (Rovasti Leevi Sammal) (1956) sekä *Pieni luutatyttö* (namusetä Julius) (1958).

Elokuvissa Sala näytteli pieniä rooleja, joista viimeisin oli vanha kirkkoherra Wallen elokuvassa *Täällä Pohjantähden alla*. Hän esiintyi myös muun muassa elokuvissa *Niskavuoren Heta*, *Hilja maitotyttö*, *Minä ja mieheni morsian* sekä *Kaasua, komisario Palmu!*

Sala näytteli vuodesta 1960 lähtien lukuisissa televisiotuotannoissa. Hän ehti esiintyä radiokuunnelmassa *Knalli ja sateenvarjo* juuri ennen kuolemaansa. 

Sala palkittiin 1958 Pro Finlandia -mitalilla.

Lähteet
-------

1. 1 2  *Facta 2001*, osa 14, p. 314. WSOY 1985.
2. 1 2 3  Oiva Sala Elonetissä.


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Elonet

 |

 |
**Frans Vilho Mustasilta** (vuoteen 1906 **Hakala**, 27. syyskuuta 1879 Lavia – 29. toukokuuta 1949 Hämeenkyrö) oli suomalainen poliitikko, joka toimi SDP:n kansanedustajana vuosina 1914–1917, 1924–1927 ja 1933–1945.

Elämä
-----

Mustasillan vanhemmat olivat työmies Vilho Ristimäki (myöh. Mustasilta, 1849–1927) ja Karoliina Gustaava Sillanpää (1851–1904). Vuonna 1892 perhe muutti Laviasta Hämeenkyrön Haukijärven kylään. Mustasilta oli renkinä ja vuokratilallisena vuoteen 1918, jolloin hän osti Haukijärveltä oman palstatilan.

Vuonna 1906 Mustasilta oli perustamassa Haukijärven työväenyhdistystä, jonka puheenjohtajana hän toimi 40 vuoden ajan. Mustasilta oli sosialidemokraattien kansanedustajana kolmeen otteeseen vuosina 1914–1917, 1924–1927 ja 1933–1945. Presidentin valitsijamiehenä hän oli 1925, 1931, 1937, 1940 ja 1943. Mustasilta valittiin Hämeenkyrön kunnanvaltuuston vuonna 1921 ja hän toimi myös sen puheenjohtajana 1928–1930.

Sisällissodan aikana Mustasilta pysyi sivussa punaisten toiminnasta ja kävi punakaartin esikunnassa puhumassa Pakkasen kartanon omistajan C. G. Estlanderin puolesta. Sodan jälkeen valkoiset kuitenkin pidättivät Mustasillan ja toimittivat hänet valtiorikosoikeuden eteen Tampereelle. Estlander todisti nyt Mustasillan puolesta ja hänet vapautettiin syytteestä.

Mustasilta kuoli sydänkohtaukseen kotonaan Hämeenkyrössä 69-vuotiaana toukokuussa 1949.

Perhe
-----

Frans Mustasilta on naimisissa 1900–1906 Maria Karoliina Taavetintytär Nygrenin (1878–1906) kanssa, 1908–1924 Anna Vilhelmiina Takalan (1890–1924) kanssa ja vuodesta 1925 Lempi Maria Välimäen (1897–1976) kanssa.

Lähteet
-------

1. ↑  Ilmoitus nimenmuutoksesta.  *Kansan Lehti*, 13.11.1906, nro 260, s. 4. Kansalliskirjasto. Viitattu 13.9.2020.
2. 1 2 3  .aspx Frans Mustasilta *Suomen kansanedustajat*. Eduskunta. Viitattu 5.3.2015.
3. 1 2 3  Niemenmaa, Leila: Mustasilta  20.1.2010. Haukijärven historiaa. Viitattu 5.3.2015.
4. ↑  Niemenmaa, Leila: Vuosi 1918  24.1.2010. Haukijärven historiaa. Viitattu 18.12.2020.
5. ↑  Frans Vilho Mustasillan kuolinilmoitus.  *Helsingin Sanomat*, 5.6.1949, s. 2. HS Aikakone (vain tilaajille). Viitattu 13.9.2020.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Eduskunta

 |

 |
*Tämä artikkeli käsittelee japanilaista kantorakettia. Neuvostoliiton vastaavanniminen kuuraketti oli N1*

**N-1** oli Japanin keskiraskas kaksi- tai kolmivaiheinen kantoraketti, jota Japani käytti vuosina 1977-1982. Raketti on tehty lisenssivalmistuksena Mitsubishin tehtailla. Raketti oli yhdysvaltalainen Thor-Delta-kantoraketti  Valmistuslisenssin myöntäminen liittyi 1970-luvun alkupuolen kauppaneuvotteluihin Yhdysvaltain ja Japanin välillä tilanteessa, jossa Yhdysvaltain autoteollisuuden kilpailukyky kotimarkkinoillaan oli huono pienempien, luotettavampien ja vähemmän polttoainetta kuluttavien autojen tullessa muotiin samalla kun Japanin elektroniikkateollisuus alkoi olla samanlaisessa kilpailuasemassa kulutuselektroniikassa. Kauppasopimus koski mm. mikropiirejä, riisiä, japanilaisten autojen kokoonpanotehtaiden sijoittamista Yhdysvaltoihin ja Delta-kantorakettia. Reaganin hallinnon kehittäessä 1980-luvun alussa ns. kaupallisia Delta-laukaisuja, Japanin lisenssivalmistus loppui.

Laukaisut
---------

Tanegashimasta tehdyt NASDAn kokeellisten satelliittien laukaisut:

* 9. syyskuuta 1975  laukaisu: JETS-1 eli Kiku-1 satelliitti LEO-radalle
* 29. helmikuuta 1976 laukaisu: JISS-1 eli Ume-1 LEO-radalle
* 23. helmikuuta 1977 laukaisu: ETS-2 eli Kiku-2 GEO-radalle
* 15. helmikuuta 1978 laukaisu: ISS-2 eli JISS-2 eli Ume-2 LEO-radalle
* 6. helmikuuta 1979 laukaisu: ECS-A eli Ayame-1 GEO-radalle epäonnistui, koska satelliitti törmäsi raketin ylimpään vaiheeseen ja tuhoutui
* 22. helmikuuta 1980 laukaisu: ECS-B eli Ayame-2 GEO-radalle
* 3. syyskuuta 1982 laukaisu: ETS-3 eli Kiku-3 LEO-radalle

Lähteet
-------

1. ↑   Gunter's Space Page, luettu 2008-08-31
2. ↑  Thor *Orbital and Suborbital Launch Database*. Jonathan's Space Report. Viitattu 31.8.2008.
**Hedvig Elviira Vihersalo** (o. s. **Ala-Rasku**, 29. tammikuuta 1871 Ilmajoki – 10. huhtikuuta 1919 Pietari) oli suomalainen poliitikko, joka toimi SDP:n kansanedustajana vuosina 1914−1918.

Elämä
-----

Vihersalon vanhemmat olivat maanviljelijä Matti Matinpoika Ala-Rasku (1845–1913) ja Liisa Tuomaantytär Latva-Kokko (1847–1900). Perheessä oli 15 lasta. Kansakoulun jälkeen Vihersalo kävi Isossakyrössä toimineen Orisbergin meijerikoulun työskennellen vuodesta 1891 lähtien meijeriapulaisena Askaisissa.

Vihersalo lähti työväenliikkeen toimintaan suurlakon jälkeen ja lokakuussa 1906 hänet valittiin Työläisnaisten liiton johtavaan valiokuntaan. Vihersalo toimi muun muassa Turun läänin eteläisen vaalipiirin puhujana ja kuului sosialidemokraattiseen piiritoimikuntaan. Eduskuntaan hänet valittiin vuonna 1914. Sisällissodan aikana Vihersalo työskenteli virkailijana Suomen kansanvaltuuskunnan oikeusasiain osastolla.

Sodan loppuvaiheessa Vihersalo pakeni Neuvosto-Venäjälle, jossa hän toimi punapakolaisille tarkoitetun suomalaisen lastenkodin johtajana Pietarissa. Vihersalo kuoli pilkkukuumeeseen Pietarin kulkutautisairaalassa huhtikuussa 1919.

Perhe
-----

Vihersalon puoliso oli Askaisesta kotoisin ollut kirvesmies Johan Wilhelm Vihersalo (1867–1922), jonka kanssa hän avioitui 1892. Viisilapsinen perhe asui Kaarinassa.

Lähteet
-------

1. 1 2  .aspx Elviira Vihersalo *Suomen kansanedustajat*. Eduskunta. Viitattu 7.9.2007.
2. ↑  Hedvig Elviira Vihersalo (Ala-Rasku)  9.10.2020. Geni. Viitattu 9.4.2021.
3. ↑  4:s työläisnaisten edustajakokous Viipurissa.  *Sosialisti*, 10.10.1906, nro 144, s. 3. Kansalliskirjasto. Viitattu 9.4.2021.
4. ↑  *Valtiorikosasiain Tiedusteluosaston luettelo C*, s. 133. Helsinki: Valtiorikosasiain Tiedusteluosasto, 1918. Teoksen verkkoversio (PDF).
5. ↑  Katainen, Elina: *Vapaus, tasa-arvo, toverillinen rakkaus : perheen, kotitalouden ja avioliiton politisointi suomalaisessa kommunistisessa liikkeessä ennen vuotta 1930*, s. 131, 180. Helsinki: Työväen historian ja perinteen tutkimuksen seura, 2013. ISBN 978-952-59761-0-6. Teoksen verkkoversio (PDF).
6. 1 2  Vihersalo, Elviira Hedvig *Suomen sotasurmat 1914–22*.  5.3.2002.  Arkistoitu 30.10.2007. Viitattu 7.9.2007.
7. ↑  Johan Wilhelm Vihersalo (Wahldstedt)  27.8.2020. Geni. Viitattu 9.4.2021.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Eduskunta

 |

 |
Emil Cedercreutz, *Pekka-koira*, (1932)1934.
**Pekka-koira** (myös **Vahti-Pekka**) on Emil Cedercreutzin vuonna 1932 valmistunut ja silloisen Salus-sairaalan edessä vuonna 1934 paljastettu pronssiveistos. Suurikokoinen belgianpaimenkoira malinois on Helsingin Kaivopuistossa Kalliolinnantiellä.

Älyä, alttiutta ja kauneutta huokuvan veistoksen mallina oli taiteilijan oma Pekka-koira 1930-luvulla. Sairaalan henkilökunta kutsui veistosta Vahti-Pekaksi. 

Toisen maailmansodan jälkeen sotasokeita varten perustettu Opaskoirayhdistys lahjoitti ensimmäisen kouluttamansa opaskoiran, Turren, sodassa näkönsä menettäneelle veteraanille. Lahjoitus sai paljon julkisuutta ja monet luulivat Kaivopuiston Vahti-Pekan olleen Turre-koiran näköispatsas.

Veistoksen alkuperäinen kipsimalli (1932) on Harjavallassa Emil Cedercreutzin museossa. Vuonna 2018 veistoksen täysikokoinen pronssivalos pystytettiin myös Emil Cedercreutzin museon veistospuistoon.

Emil Cedercreutz tunnettiin eläinrakkaana ihmisenä ja eläinaiheisten teosten tekijänä. Hänen tuotantoonsa kuuluu useita hevosaiheisia julkisia teoksia kuten Helsingin Varsapuistikon tammaa ja varsaa esittävä *Äidinrakkaus*. Cedercreutz oli myös ensimmäisiä suomalaisia niin sanottuja kuvanveiston impressionisteja, jotka toivat arkipäiväiset tilanteet suomalaiseen veistotaiteeseen.

Lähteet
-------

1. ↑  Pekka-koira (1932), Emil Cedercreutzin merkittävimmät veistokset *Harjavalta*. Emil Cedercreutzin museo.  Arkistoitu 23.9.2016. Viitattu 3.7.2016.
2. ↑  Veistos Pekka-koira, kuvanveistäjä Emil Cedercreutz 1934, Salus-sairaalan edessä, Kalliolinnantie 4. Kaivopuistossa toiminut Salus-sairaala hankki vuonna 1934 taiteilija Emil Cedercreutzilta koira-veistoksen sairaalan edustalle *Helsingin kaupunginmuseo*. Viitattu 3.7.2016.
3. ↑  Leppäniemi, Ilari: Museo sai uuden vahtikoiran, ja Satakunnan karhujakin on nyt kaksi  17.8.2018. Sydän-Satakunta.  Arkistoitu 6.12.2018. Viitattu 6.12.2018.
4. ↑  Pekka-koira *HAM*. Helsingin taidemuseo.  Arkistoitu 17.8.2016. Viitattu 3.7.2016.
**Sanna Saarinen** (o.s. **Virtanen**, s. 1968 Rauma) on suomalainen tekstiilitaiteilija. Saarinen on koulutukseltaan tekstiilialan artesaani ja artenomi. Hän valmistui tekstiilialan artesaaniksi vuonna 1990 Loimaan käsi- ja taideteollisuusoppilaitoksesta ja tekstiiliartenomiksi vuonna 1994 Lounais-Suomen käsi- ja taideteollisuusoppilaitoksesta. Saarinen on ollut jäsenenä Rauman Taiteilijaseura:ssä vuodesta 2016, hallituksen jäsenenä vuodesta 2017 ja sihteerinä vuodesta 2018 lähtien. Saarinen asuu ja työskentelee Eurassa.

Galleria Sanna Saarinen on Vanhassa Raumassa. Saarisen töitä on esillä useissa julkisissa tiloissa Satakunnassa.

Saarisen töissä tekniikkana on käsinkudottu kangas yhdistettynä kierrätysmetalliin ja puuhun. Teoksien kantavana teemana on erilaisten elementtien saumaton yhteistyö. Hän kutsuu itseään vastakohtien ihmiseksi. Teoksissa sitä kuvaavat kova metalli ja pehmeä käsin kudottu kangas sekä huumori ja vakavuus.

Saarinen on pitänyt näyttelyitä enimmäkseen Satakunnassa vuodesta 1997 lähtien. Vuodesta 2010 hän on osallistunut yhdestä neljään näyttelyyn vuosittain. Vuonna 2020 hänellä oli 25-vuotistaiteilijajuhlanäyttely Rauman taidemuseon piharakennuksissa. Hän sai vuonna 2017 kunniamaininnan Suomi ja hevonen 100 vuotta taidekilpailussa ja Euran kunnan kulttuuripalkinnon 2015

Lähteet
-------

1. ↑  Galleria Sanna Saarinen *Visit Rauma*. Viitattu 7.11.2020.
2. ↑  Euran kulttuuripalkinto Sanna Saariselle *Satakunnan kansa*.  2015.  Arkistoitu 13.11.2020. Viitattu 7.11.2020.

Aiheesta muualla
----------------

* Instagram
* Facebook
* Kesäpihan sympaattisessa ympäristössä vastakohdat yhdistyvät saumattomaksi kokonaisuudeksi. Satakunnan Kansa (Arkistoitu – Internet Archive)
* Rouva Ruoste Eurasta: Sanna Saarisen töissä hersyy huumori... Satakunnan Kansa (Arkistoitu – Internet Archive) 2019
**Viestijuoksun Suomen-mestaruuskilpailut 1920** järjestettiin 19.–20. kesäkuuta Tampereella Pyynikin urheilukentällä.

Yleisen sarjan mitalistit
-------------------------

### Miehet

|  | Aika | 1. osuus | 2. osuus | 3. osuus | 4. osuus | 5. osuus |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 4 × 100 m |
| 1. | Helsingin IFK | 45,1 | Lennart Öhman | Ossian Nylund | Erik Vilén | Waldemar Wickholm |
| 2. | Tampereen Pyrintö | 45,2 | Otto Tynkkynen | Hugo Lahtinen | Ville Tuulos | Reijo Halme |
| 3. | Viipurin Reipas | 46,0 | Ilmari Laine | V.Ruutiainen | V.Siro | Lauri Härö |
| 4 × 400 m |
| 1. | Helsingin IFK | 3.27,3 (SE) | Lennart Öhman | Oskar Hakulin | Waldemar Wickholm | Erik Wilén |
| 2. | Tampereen Pyrintö | 3.39,5 | Otto Tynkkynen | Reijo Halme | F.Nummela | Hugo Lahtinen |
| 5 × 2 000 m |
| 1. | Viipurin Reipas | 30.48,8 | Torsti Hallberg | Antti Nylund | Vilho Mankki | Mikko Stietz | Ilmari Vesamaa |
| 2. | Viipurin Urheilijat | 31.04,7 |  |  |  |  |  |
| 3. | Helsingin Kisa-Veikot | 31.12,8 |  | Aarne Kallberg | Frans Ilander | Hannes Miettinen | Urho Tallgren |

Lähteet
-------

* Suomen mestaruuskilpailut 19 -20 VI *Aamulehti*. Viitattu 2.12.2023.

  

YleisurheiluViestijuoksun Suomen-mestaruuskilpailut
1910 |
1911 |
1912 |
1913 |
1914 |
1915 |
1916 |
1917 |
1918 |
1919 |
1920 |
1921 |
1922 |
1923 |
1924 |
1925 |
1926 |
1927 |
1928 |
1929 |
1930 |
1931 |
1932 |
1933 |
1934 |
1935 |
1936 |
1937 |
1938 |
1939 |
1940 |
 1941–1942 |
1943 |
 1944 |
1945 |
1946 |
1947 |
1948 |
1949 |
1950 |
1951 |
1952 |
1953 |
1954 |
1955 |
1956 |
1957 |
1958 |
1959 |
1960 |
1961 |
1962 |
1963 |
1964 |
1965 |
1966 |
1967 |
1968 |
1969 |
1970 |
1971 |
1972 |
1973 |
1974 |
1975 |
1976 |
1977 |
1978 |
1979 |
1980 |
1981 |
1982 |
1983 |
1984 |
1985 |
1986 |
1987 |
1988 |
1989 |
1990 |
1991 |
1992 |
1993 |
1994 |
1995 |
1996 |
1997 |
1998 |
1999 |
2000 |
2001 |
2002 |
2003 |
2004 |
2005 |
2006 |
2007 |
2008 |
2009 |
2010 |
2011 |
2012 |
2013 |
2014 |
2015 |
2016 |
2017 |
2018 |
2019 |
2020 |
2021 |
2022 |
2023
**Santeri Kiiveri** (s. 18. maaliskuuta 2000) on suomalainen alppihiihtäjä ja paralympiavoittaja. Kiiveri kilpailee para-alppihiihdon maailmancupissa. Vuonna 2018 hän edusti Suomea Pyeongchangin talviparalympialaisissa, jossa hänen paras sijoituksensa oli pujottelusta neljäs. Kilpaillessaan talviparalympialaisissa Kiiveristä tuli ensimmäinen 2000-luvulla syntynyt suomalainen paralympiaurheilija. Seuraavissa paralympialaisissa Pekingissä 2022 hän voitti kultaa suurpujottelussa ja saavutti hopeaa superalppiyhdistetyssä. 187 senttimetriä pitkä Kiiveri edustaa Saimaa Ski -seuraa.

Kiiveri aloitti alppihiihdon jo nuorena. Hän vammautui syntyessään ja hänellä on erbin pareesi eli olkahermopunoksen syntyvaurio oikeassa kädessä. Kaudella 2016-2017 Kiiveri voitti para-alppihiihdon Eurooppa Cupin kokonaiskilpailun ja kaksi kautta myöhemmin hän sijoittui para-alppihiihdon pujottelucupin neljänneksi. Lisäksi Kiiverillä on useita para-alppihiihdon maailmancupin podiumsijoja. 

Vuoden 2018 talviparalympialaisissa Etelä-Korean Pyeonchangissa Kiiveri kilpaili viidessä lajissa sijoittuen kolmesti kärkikymmenikköön. Pujottelussa hän oli neljäs ja suurpujottelussa sekä superyhdistetyssä kuudes. 

Vuonna 2017 Kiiveri valittiin Urheilutoimittajain Liiton vuotuisessa äänestyksessä lajinsa parhaaksi urheilijaksi Suomessa.

Lähteet
-------

1. 1 2   (Arkistoitu – Internet Archive)
2. ↑  Kautto, Maija & Visuri, Roope: Santeri Kiiveri, 17, hätyytteli paralympiapronssia Pyeongchangissa: "Pekingissä pitää ottaa kaikissa lajeissa mitalit" *yle.fi*.  17.3.2018. Viitattu 17.8.2019.
3. ↑  Kares, Yrjö: Suomen ensimmäinen 2000-luvulla syntynyt olympiaurheilija kuulee nuoruudestaan jatkuvasti – "Minulla ei ole varsinaista esikuvaurheilijaa, koska haluan itse pyrkiä parempaan" *Aamulehti*.  9.3.2018. Viitattu 17.8.2019.
4. ↑  Pekingissä jo kultaa ja hopeaa juhlinut Santeri Kiiveri ei ole vielä valmis – "Siellä on taas mahdollisuus"  10.3.2022. Mtv. Viitattu 26.5.2022.
5. ↑  Onko hän tulevaisuuden alppihiihtotähti? 17-vuotias Santeri Kiiveri valmistautuu paralympialaisiin *yhteishyva.fi*. Viitattu 17.8.2019.
6. ↑
**Kyrönkankaan talvitie** on keskiajalta lähtien tunnettu tie Hämeestä Pohjanmaalle. Se kulki Hämeenlinnasta pohjoiseen Jalasjärven kautta Kyrönjoelle ja siitä Mustasaareen. Nykyinen Valtatie 3 on linjattu paljolti samalle reitille.

Kesäaikaan käytössä oli Kyrönkankaan kesätie, joka kulki erämaan halki välttäen kelirikolle alttiin alueet. Kesä- ja talvitiet erkanivat toisistaan Hämeenkyrössä: talvitie kulki kohti Ikaalisten kirkonkylää pitkin jäätyneen Kyrösjärven länsirantaa peltoa, suota ja järven jäitä pitkin. Kesätie kiersi pidemmän reitin lännempää Kankaanpään kautta Jämijärven ja Parkanon länsipuolelta ja yhtyi talvitiehen Kurikan kirkon kohdalla.

Jaakko Ilkan ja Klaus Flemingin tiedetään kulkeneen Kyrönkankaan vanhaa talvitietä vuonna 1597.

Lähteet
-------

1. 1 2  Leena Perälä: Kyrönkankaan talvitie *Parkanon kaupungin verkkosivut*.  2012. Viitattu 16.12.2023.
2. 1 2  Viljo Alanen: *Kyrönkankaan vanha talvitie*, s. 57–80. Teoksessa Satakunta - kotiseututukimuksia XIII. Satakuntalainen osakunta, 1946. Teoksen verkkoversio (viitattu 16.12.2023).
Bonnie Hunt vuonna 2006.
**Bonnie Lynn Hunt** (s. 22. syyskuuta 1961) on yhdysvaltalainen puolalaissukuinen näyttelijä. Hän esitti alun alkaen improvisoitua komediaa ja liittyi vuonna 1986 kuuluisaan The Second City -ryhmään Chicagossa.

Hunt on nyttemmin tullut tunnetuksi useista televisio-ohjelmista, ja vuonna 2008 on suunniteltu aloitettavan uusi sarja *The Bonnie Hunt Show*. Hän on tehnyt usein yhteistyötä David Lettermanin kanssa. 

Vuonna 2002 aloitettiin sarja *Life with Bonnie*, josta näyttelijä sai yhden Emmy- ja kaksi Golden Globe -ehdokkuutta.

Elokuvaura
----------

Hunt on tehnyt työtä myös elokuvien parissa. Hän on näytellyt sellaisissa elokuvissa kuin *Beethovenissa* (1992), *Beethovenin toisessa* (1993), *Vihreä maili* (1999), *Jumanji* (1995) ja *Villissä tusinassa* (2003). Ohjaajana ja käsikirjoittajana hän on näyttänyt kykynsä elokuvassa *Palaa luokseni* (2000), jossa hän myös näytteli Megan Daytonin roolissa.

Lähteet
-------

1. ↑  Jones, J. S. (2014). "Polish Americans". In T. Riggs (Ed.), *Gale Encyclopedia of Multicultural America* (3rd ed. Vol. 3, pp. 477-492). Gale Books. Viitattu 1.5.2022.

Aiheesta muualla
----------------

* Bonnie Hunt Internet Movie Databasessa. (englanniksi)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Katalonia
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Elonet

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC
* IdRef

 |

 |
CPI SM 50 on Taiwanissa valmistettu nestejäähdytteinen 2-tahti Supermoto-tyylinen mopo. CPI käyttää SM/SX-malleissaan 6-vaihteista Minarellin AM6 -moottorin kopiota. CPI SM 50:ssä on vakiona 2.2kW tehoa, ja siinä on 16-millinen Mikunin kaasutin.

CPI SM:ssä ja SX:ssä tulee pakoputki pulteilla kiinni, joten pakoputkeen täytyy tehdä muokkauksia, jos mopoon vaihtaa alkuperäiseen Minarelli AM6 -moottoriin sopivan sylinterin, johon tulee pakoputki jousilla kiinni.

CPI SM:ssä ei ole vakiona poljinkäynnistystä, vaan akulla toimiva sähköstartti. Vauhtipyörässä on ratas, joka pyörittää starttia. Tämä vauhtipyörä tekee CPI:stä eri kuuloisen kuin muut mopot, koska vauhtipyörä on painavampi.

CPI SX:ssä ja CPI SX/SM 50 Pro- malleissa on käynnistyspoljin ja sähköstartti.

Kyseisissä mopoissa on todella pomppiva takaiskunvaimennin.

CPI käyttää näissä mopoissa "piparkakku"-tyylisiä jarrulevyjä. Edessä 270mm ja takana 210mm.

Huom. Mopoja ei saa virittää, jos niillä ajaa tieliikenteessä.

CPI:n saa kulkemaan pakoputken kuristuksen poistolla ja eturattaan isommaksi vaihtamalla jo yli 75 km/h.

CPI ei liity mitenkään KTM:ään, vaikka netissä siitä pyöriikin paljon tietoa.
**Catharina Wallerianintytär Montanus** eli *Mumskan* (n. 1619 – 1692), oli suomalainen kauppias. Hän johti kauppataloa Viipurissa, ja häntä sanotaan yhdeksi 1600-luvun rikkaimmista kauppiaista Suomessa.

Montanus oli Riian kenttämuonitusmestari Wallerian Jönsson Montanuksen ja Brita Bertilsdotterin tytär. Hän oli naimisissa ensin Narvan kirkkoherran Erik Falkin (k. 1645), sitten vuodesta 1652 Viipurin pormestarin Hans Schmedemanin (k. 1655) kanssa ja viimeiseksi vuodesta 1660 Mårten Mums nuoremman (k. 1662) kanssa. Hän muutti vuonna 1652 poikansa, sotilas Simon Falkin kanssa Suomeen ja asettui Viipuriin.

Montanus kävi koti- ja ulkomaankauppaa Amsterdamiin, Lyypekkiin ja Cádiziin. Hän omisti osuuksia kaikista aluksista, jotka tuolloin oli rekisteröity Viipuriin. Häntä kutsuttiin yleisesti "Mumskaniksi" viimeisen aviomiehensä mukaan, ja hän omisti krouvin Mumskanin kivitalossa. Hän oli aikansa rikkaimpia Viipurin porvareita ja kaupungissa tunnettu hahmo, josta kerrottiin monia tarinoita.

Aiheesta muualla
----------------

* Catharina Wallerianintytär (noin 1619–1692). Suomen kansallisbiografia
* Ingegerd Lund M Cronström, Herrar till hatt och värja. SLS 2017 ISBN 978-951-583-380-8
Antichásia  
Αντιχάσια ΌρηRotko Antichásia-vuorilla.

|  |  |
| --- | --- |
| Sijainti | 
Tríkala, Thessalia, Kreikka |
| Vuoristo | 
PindosView and modify data on Wikidata  |
| Korkeus merenpinnasta | 
1 416 m |

Kartta

|  |  |
| --- | --- |
| Koordinaatit | 
39° 47′ 30″ P, 21° 55′ 42″ IView and modify data on Wikidata  |

muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa WikidataaTietolaatikon dokumentaatioNäytä Wikidatasta tulevat arvot

**Antichásia** (kreik. Αντιχάσια Όρη, *Antichásia Óri*, "Antichásian vuoret") on vuorijono Thessaliassa keskisessä Manner-Kreikassa. Vuorten korkein huippu on Oxyá (Οξυά), jonka korkeus on 1 416 metriä. Toiseksi korkein huippu on Meterízi tai Meterízia (Μετερίζι(α), 1 381 m).

Antichásia-vuoret sijaitsevat Tríkalan alueyksikön alueella pohjoiseen Tríkalan kaupungista. Niiden pohjoispuolella sijaitsevat Chásia- ja Kamvoúnia-vuoret, ja eteläpuolella Thessalian tasanko. Antichásian nimi viittaa Chásia-vuoreen ja tarkoittaa "Chásiaa vastapäätä" olevaa. Elassónan kunnan osa Antichásian kunnallisyksikkö, entinen itsenäinen kunta, on saanut nimensä vuorista.

Antichásia-vuoret ovat merkittävää lintualuetta. Ne muodostavat yhdessä Metéoran alueen kanssa kaksi Natura 2000 -aluetta, joista toinen on luonto- ja toinen lintudirektiivin mukainen.

Lähteet
-------

1. ↑  Αντιχάσια όρη *Wonder Greece*. Viitattu 10.9.2018.
2. ↑  GR1440003 Antichasia Ori - Meteora *Natura 2000*. Viitattu 10.9.2018.
3. ↑  GR1440005 Antichasia Ori kai Meteora *Natura 2000*. Viitattu 10.9.2018.
**Ilmasota** (engl. *The War in the Air*) on H.G. Wellsin vuonna 1908 ilmestynyt romaani. Suomennos ilmestyi vuonna 1910 helsinkiläisen Emil Vainion kustantamana .

Juoni
-----

**Varoitus:  Seuraava kirjoitus paljastaa yksityiskohtia juonesta.**
Ilmasota on ajankohtaansa nähden futuristinen, koska niin laajaa ilmasotaa kuin kirja kuvaa ei ollut käyty ennen toista maailmansotaa. Kirja on aikaansa edellä sotadoktriineista, koska se kuvaa laajoja ilmapommituksia ennen italialaisen tykistöupseeri Giulio Douhet’n lanseeraamia visioita. Douhetismissa uskottiin siviiliväestöön kohdistuneisiin niin kutsuttuihin strategisiin terroripommituksiin. Tämä doktriini loi modernin lentokoneteollisuuden 1930-luvun alussa eri maiden ilmavoimien tilatessa raskaita ja keskiraskaita pommikoneita ja oli myös ballististen ydinohjusten henkinen tausta. Kirja ennustaa kuitenkin hävittäjälentokoneen ratkaisevan roolin ilmasodassa. 

Kirjassa nuori englantilainen mies joutuu sattumalta ilmapallolennolle, joka vie hänet Saksaan. Saksassa häntä luullaan englantilaiseksi lentokonesuunnittelijaksi, joka on valmis myymään ylivertaisen hävittäjän suunnitelman Saksalle. Tämän suunnitelman nuori mies kantaa puserossaan koko tarinan ajan salaten sen saksalaisilta. Hän pääsee ilmalaivan kyytiin. Se matkaa yli Atlantin, ja mies joutuu näkemään, kuinka Saksa pommittaa New Yorkia. Saksalaiset pommittajat joutuvat kokemaan sen, mitä Saksa koki toisessa maailmansodassa ja Yhdysvallat koki Vietnamissa 1960-luvulla ja kokee 2000-luvulla Irakissa - ilmapommitus tuhoaa rajallisesti, mutta lisää maassa pommien kohteena olevien vastarintaa merkittävästi. Saksan zeppelin tuhoutuukin ilmatorjunnan tulessa. Pian päähenkilö näkee valtavien Kiinan ja Japanin yhteisten ilmalaivastojen hyökkäävän Yhdysvaltoihin. Hän kaivaa lentokoneen suunnitelman takistaan ja tarina päättyy länsimaiden voittoon. Nuori mies palaa Englantiin.

**Juonipaljastukset päättyvät tähän.**

1. ↑