recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
BN-2 Islander
**Britten-Norman** (virallinen nimi **Britten-Norman Group**, josta lyhenne **BNG**) on brittiläinen lentokonevalmistaja. Yritys on Britannian viimeinen itsenäinen lentokonevalmistaja. Yritys on perustettu vuonna 1953.

Yrityksen osti vuonna 2000 Zawawin perhe Omanin sulttaanikunnasta.

Päätuotteet
-----------

Britten-Norman on myynyt yli 1 250 lentokonetta. Sen ainoa tehdas on Bembridgessä Wightsaarella. Osa koneista on koottu Romaniassa. Tunnetuimmat koneet ovat Britten-Norman Islander, jonka sotilasversio on Britten-Norman Defender, ja kolmimoottorinen Britten-Norman Trislander, joilla kaikilla on ollut kyky nousta lyhyiltä kentiltä (STOL). Niitä on käytetty muun muassa saarten väliseen liikenteeseen Britteinsaarilla. Koneita on käytetty kalastuksen valvontaan ja poliisitehtäviin. Islander on Britannian maavoimien ainoa kiinteäsiipinen ilma-alus.

Historia
--------

John Britten ja Desmond Norman kehittivät kasvintorjunta-aineiden levityslaitteita 1960-luvun alussa. Muutettuaan Wightsaarelle he alkoivat suunnitella lentokoneita. Heillä oli molemmilla De Havillandin antama koulutus lentokoneiden suunnitteluun. He tuottivat menestyneen *BN-2 Islander* -koneen lisäksi epäonnistuneet *BN-1 Finibee* ja *BN-3 Nymph* -koneet. 

1960-luvulla he myös kehittivät ilmatyynyalusta tytäryrityksessä nimeltä Cushioncraft Ltd. CC1 oli yhtiön toinen onnistunut ilmatyynyalus. 1970-luvulla tytäryritys myytiin British Hovercraft Corporationille.

Yhtiön omistajuus on vaihdellut vuosien saatossa. Fairey osti sen vuonna 1972 ja myi sen Oerlikon-Buhlelle (joka omisti Pilatus Aircraftin Sveitsissä). Kaupan seurauksena yhtiön nimi oli hetken aikaa *Pilatus Britten-Norman*.

Lähteet
-------

1. 1 2  Bob Sherwood: Britten-Norman gets second wind  10.10.2006. Financial Times. Viitattu 28.7.2018.
2. 1 2  Murdo Morrison: Britten-Norman brings production back to the UK  28.5.2010. FlightGlobal. Viitattu 28.7.2018.

Aiheesta muualla
----------------

* Britten-Norman-yhtiön sivusto
* CC1-howercraft (Arkistoitu – Internet Archive)
**Kiinanpokeri** on korttipeli 2–4 pelaajalle. Pokerikäsiin perustumisesta huolimatta se ei ole varsinaisesti pokeripeli, sillä siitä puuttuu panostuspeli kokonaan. Kiinanpokeri on silti suosittu pokerinpelaajien keskuudessa, koska se on pokerihenkinen ja soveltuu uhkapeliksi.

Pelin kulku
-----------

Kiinanpokerijako voidaan jakaa kolmeen vaiheeseen:

* Korttien jako
* Käsien valinta
* Näyttö ja pistelasku

### Korttien jakaminen

Sekoittamisen jälkeen jaetaan kullekin pelaajalle 13 korttia.

### Käsien valinta

Pelaajan tehtävä on jakaa 13 korttia kolmeksi eri pokerikädeksi: etu- keski- ja takapeliksi. Takakäden on muodostuttava viidestä kortista ja sen on oltava vahvin kolmesta pokerikädestä. Keskipelin on myös muodostuttava viidestä kortista ja sen pitää olla vahvempi kuin etupeli. Etupeli muodostuu kolmesta kortista ja sen tulee olla heikoin kolmesta kädestä.

Viiden kortin pokerikädet noudattavat tavanomaista pokerikäsien arvojärjestystä.

Kolmen kortin kädessä voi olla ainoastaan haipelejä, pareja tai kolmosia. Värit tai suorat eivät ole mahdollisia.

### Näyttö ja pistelasku

Kun pelaajat ovat muodostaneet kätensä, kortit avataan ja lasketaan pisteet. Kunkin pelaajan tiettyä kättä (etu-, keski- tai takapeli) verrataan toisten pelaajien vastaavaan käteen. Parempi käsi ansaitsee pisteen huonommalta kädeltä.

Jos pelaaja voittaa kaikki kolme kättä jotain pelaajaa vastaan, tyypillisesti tästä palkitaan niin sanotulla scoopilla, joka tarkoittaa että tavanomaisilla säännöillä pelaaja saa pisteet kaksinkertaisesti. Siten hän voittaa kuusi pistettä kolmen sijasta.

Jos pelaaja tekee laittoman käden (esimerkiksi tekee etupelistä vahvemman kuin keski- tai takapelistä), vastustaja saa automaattisesti scoopin.

#### Bonukset

Useimmat pelaavat kiinanpokeria bonussäännöillä. Esimerkiksi neloset tai paremmat takapelissä, täyskäsi tai parempi keskipelissä tai kolmoset etupelissä oikeuttavat bonuspisteisiin.

Muunnelmat
----------

### Puoliavokiinanpokeri

*Pääartikkeli: Puoliavokiinanpokeri*
Puoliavokiinanpokeri on kiinanpokerin muunnelma, jossa pelaajat saavat aluksi viisi korttia, joista muodostetaan alkuasetelmat. Tämän jälkeen pelaajat nostavat vuorollaan yhden kortin, jonka sijoittavat etu-, keski- tai takapeliin. Kun kullakin pelaajalla on edessään kolmetoista korttia, lasketaan pisteet.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6 7 8 9  Chinese Poker Rules  1.4.2013. pokerlistings.com. Viitattu 29.6.2014. (englanniksi)
2. ↑  Saari, Mikko: Kiinalainen pokeri  25.10.2010. korttipeliopas.fi. Viitattu 29.6.2014.
3. ↑  Kinkki ja avokinkki eli kiinanpokeri: säännöt ja strategia pokerisivut.com.  Arkistoitu 25.7.2014. Viitattu 29.6.2014.
Ola Kettunen 1950-luvun alussa.
**Olavi Leo Aleksander Kettunen** (27. heinäkuuta 1928 Pitkäranta, Impilahti – 23. marraskuuta 2015 Danville, Kalifornia, Yhdysvallat), tunnettu nimillä **Ola Kettunen** ja **Olof Kettunen**, oli suomalainen huonekalu- ja sisustussuunnittelija. Hän aloitti uransa Suomessa Merivaara-yhtiölle suunnittelemillaan tuoleilla ja muutti 1950-luvun puolivälissä Kanadaan sikäläisen kalustetehtaan kutsusta. Pisimpään hän työskenteli yhdysvaltalaisen investointipankki Irving Trustin (myöhemmin Bank of New York) sisustussuunnittelijana.

Laatokan Karjalassa syntynyt Ola Kettunen tuli jatkosodan aikana perheensä mukana evakkona Hyvinkäälle, jossa hänen isänsä toimi puuseppänä. Poika kävi ensin maalariammattikoulun ja jatkoi sitten opintojaan Helsingin Taideteollisuuskeskuskoulussa. Hän valmistui vuonna 1953 koristemaalauksen osastolta.

Uransa alussa Kettunen tuli tunnetuksi Merivaaralle suunnittelemistaan tuoleista *Ulla* ja *Kulho*, joiden muotokieli perustuu ellipsinmuotoisiin, kaarelle taivutettuihin istuinosiin ja selkänojiin. Niiden ansiosta hän pääsi suunnittelijaksi Montrealissa sijainneelle huonekalutehtaalle, mutta siirtyi pian Irving Trust -pankin sisustussuunnittelijaksi New Yorkiin. Hän sai kanadalaisen National Industrial Design Councilin kunniakirjan.

Jäätyään eläkkeelle pankin palveluksesta Ola Kettunen hoiti ostamaansa hevostilaa New Yorkin lähellä, kunnes muutti viettämään viimeisiä vuosiaan Ari-poikansa lähelle Kaliforniaan. Ola Kettunen on haudattu sukuhautaan Helsingin Hietaniemen hautausmaalle.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Huusko, Anna-Kaisa ja Nevaluoma, Kari-Otso: Kuka oli Ulla-klassikkotuolin suunnittelija Ola Kettunen? Vaiherikkaaseen elämään kuului niin pako Karjalasta, pitkä pankkiura kuin oma farmi New Yorkissa *Avotakka / Meillä kotona -sivusto*.  17.4.2020. Viitattu 8.2.2021.
**Srđan Mrvaljević** (serb. Срђан Мрваљевић, s. 16. toukokuuta 1984 Belgrad, Serbia) on montenegrolainen judoka. Hän on pituudeltaan 186 cm.

Mrvaljević saavutti alle 20-vuotiaiden EM-kilpailujen 73 kg:n painoluokassa pronssia Rotterdamissa 2002 ja kultaa Sarajevossa 2003. Alle 23-vuotiaiden EM-kilpailuissa hän sai hopeaa 81 kg:n sarjassa Moskovassa 2006. Pekingin olympialaisissa 2008 hän sijoittui samassa painoluokassa yhdeksänneksi ja Rotterdamin MM-kilpailuissa 2009 viidenneksi. Pariisin MM-kilpailuissa 2011 hän sai 81 kg:n sarjassa hopeaa. Vuonna 2013 hän oli samassa painoluokassa seitsemäs Budapestin EM-kilpailuissa ja voitti kultaa Välimeren kisoissa.

Mrvaljević on saavuttanut maailmancup- ja Continental Open -kilpailuissa kolme turnausvoittoa ja kuusi kolmostilaa. Hän on voittanut Balkanin-mestaruuden 73 kg:n sarjassa 2003 ja 81-kiloisissa 2010.

Lähteet
-------

1. 1 2  Srđan Mrvaljević *sports-reference.com*.  Arkistoitu 12.10.2011. Viitattu 23.7.2012. (englanniksi)
2. 1 2 3 4 5 6  Srdan Mrvaljevic (MNE) *judoinside.com*. Viitattu 23.7.2012. (englanniksi)
**Virasto** on viranomaisena toimiva laitos. Virastot ovat joko keskusvirastoja, joiden toiminta-alueena on koko valtio tai paikallisvirastoja, joiden toiminta-alueena on vain osa valtiota, kuten lääni, piiri tai kunta.

Virastojen toimintatavat
------------------------

Virastot ovat toimintatavaltaan joko toimisto- eli päällikkövirastoja - tai kollegisia virastoja (joissa päätöksentekoon voi osallistua useampi virkakunnan jäsen, (lat. collē'gium = virkakunta)).

Toimistovirastossa käsiteltävät päätökset valmistelee ja esittelee esittelijäksi kutsuttu virkamies viraston päällikön tehdessä yksin ratkaisun. 

Kollegisessa virastossa, jonka kollegioon kuuluu vähintään kolme jäsentä, kaikki jäsenet ottavat osaa tärkeimmistä asioista käytävään neuvonpitoon, ja jos ilmenee erimielisyyttä, tehdään päätös äänestämällä.

Esimerkkejä virastoista
-----------------------

* Opetusvirasto
* Rakennusvirasto
* Kiinteistövirasto
* Kirkkoherranvirasto
* Kuluttajavirasto
* Kulttuurivirasto
* Suojelupoliisi (tiedusteluvirasto)

Lähteet
-------

* Otavan iso tietosanakirja, Otava 1965
* Uusi tietosanakirja, Tietosanakirja oy 1966
**Cumaná** on Venezuelan Sucren osavaltion pääkaupunki. Se sijaitsee Cariaconlahdessa Manzanaresjoen suistossa. Se oli yksi ensimmäisistä kaupungeista, jonka espanjalaiset perustivat Etelä-Amerikan mantereelle.

Kaupungissa on vuoden 2011 väestönlaskennan mukaan 310 763 asukasta.

Historia
--------

Fransiskaanimunkit perustivat kaupungin vuonna 1515, mutta alueen alkuperäiset asukkaat tuhosivat sen useaan kertaan. Espanjalainen pappi Bartolomé de las Casas yritti perustaa seudulle vuonna 1520 kuninkaan myötävaikutuksella kristillisillä periaatteilla toimivan ihannesiirtokunnan, mutta yritys epäonnistui paikalla jo käyneiden espanjalaisten toiminnan vuoksi. Kaupungin tuon aikaisista vaiheista kertoo italialainen Girolamo Benzoni Milanese matkakirjassaan *La Historia del Mondo Nuovo*. Girolamo Benzoni, joka vieraili Cumanássa kaksikymmentä vuotta Las Casasin epäonnistuneen yrityksen jälkeen, kertoo kokemuksistaan:*lähde?*

> »...ja illalla purjehdimme Cumanán joelle, paikkaan johon espanjalaiset olivat aikoinaan rakentaneet puulinnoituksen suojaksi laivoilleen, jotka tulivat Cubaguasta tuolle joelle ottamaan vettä vielä Iacopo Castiglionen aikaan, jolloin helmenkalastus kukoisti seudulla. Siellä oli ollut myös toinen linnoitus, joka oli rakennettu maasta, ja jonka virta oli vienyt mukanaan kovien sateiden nostettua veden pintaa niin, että se oli peittänyt joen rantoja kahden mailin leveydeltä. Siellä oli vielä joitakin ruokomajoja, neljä tai viisi, tuolla paikalla, jonka kapteeni Diego Docampo oli perustanut Villa di Toletoksi (kuten paikkaa kutsuimme) ja jonka seudun espanjalaiset olivat lähestulkoon tuhonneet. Intiaaneja, joita oli aikoinaan ollut paljon, emme muutamaa lukuun ottamatta löytäneet. Siellä oli myös eräs kurja päällikkö, jota espanjalaiset käyttivät hyödykseen. Muut olivat menneet jonnekin ja olivat asunnottomia siitä yksinkertaisesta syystä, että olivat paenneet kristittyjen hallintoa.» 
> 
> 

Vuonna 1521 Gonzalo de Ocampon retkikunta perusti kaupungin uudelleen nimellä *Nueva Toledo* ja 1523 kapteeni Jácome Castellónin johdolla *Nueva Córdoba*. Kaupungin tuhosivat ajoittain intiaanit, maanjäristykset ja merirosvot. Vuonna 1569 se sai nimen *Cumaná*, joka tarkoittaa alkuperäisasukkaiden kielellä meren ja maan liittoa. Kuningas Filip II antoi sille 2. kesäkuuta 1591 kaupunginoikeudet.*lähde?*

Maanjäristykset ovat tuhonneet kaupunkia 1766, 1797, 1853 ja 1929, mutta siellä on edelleen siirtomaa-ajan rakennuksia, kuten linnoitukset Castillo de San Antonio de la Eminencia ja Castillo de Santa Maria de la Cabeza, joka rakennettiin 1669. Museo del Marissa on näytteillä merenkäyntiin liittyvää esineistöä. Universidad de Orientella on toimintoja kaupungissa.*lähde?*

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Venezuela: Sucre Citypopulation.de. Viitattu 2.2.2017.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Cumaná** Wikimedia Commonsissa
**Viraalimarkkinointi** tai virusmarkkinointi on markkinointia, jossa mainosviesti kulkee ihmiseltä toiselle nopeasti. Viraalimarkkinointi perustuu kuluttajan osallistuttamiseen yrityksen markkinointiprosessiin joko käyttäjätuottajina tai yleisöosallisina. Viraalimarkkinoinnin kannalta paras tuote on kiinnostava ja kilpailijoistaan erottuva. Markkinointiviestin tulee olla omaperäinen ja sen tulee sisältää jotain aikaisemmin näkemätöntä. Omaperäiseksi viestin tekee esimerkiksi hauskuus, ravisuttelu, uusi idea tai ristiriita tilanteen ja sen kontekstin kanssa. Muita viraalimarkkinoinnin tehoa lisääviä tekijöitä ovat aiheen ajankohtaisuus ja onnistunut "seeding" eli levitys verkostoituneiden ihmisten tai mielipidevaikuttajien kautta. Viraalimarkkinoinnin onnistuminen edellyttää markkinointiresursseja sekä mahdollisuutta verkostoitumiseen ja linkittymiseen.

Viraalimarkkinoinnin menestystarinoita on vaikea kopioida. Kuluttajaverkoston reaktiota markkinointiin ei voida ennalta arvioida kovin hyvin.

**Viraaliefekti** tai meemi ("nettijuoru, puskaradio") on Internetissä tapahtuva tiedon nopea leviäminen sivustojen linkityksen ja jatkolinkityksen avulla. Ilmiö esiintyy muun muassa mielenkiintoisten blogien yhteydessä. Viraalimarkkinointi perustuu meemien käyttöön. Internetissä viraalimarkkinointia tapahtuu myös sähköpostin välityksellä, jolloin viestin lähettäjä tuntee viestin vastaanottajan henkilökohtaisesti. Viraali-sana viittaa viruksiin.

Katso myös
----------

* Internet-ilmiö
* Käyttäjätuotanto
* Mainonta
* Mainostoimisto
* Markkinointiviestintä
* Messut
* Roskaposti
* Sisältömarkkinointi
* Skaalautumaton verkko
* Sponsorointi
* Sähköposti
* Yleisöosallisuus

Lähteet
-------

* Barabási, A.-L. 2002. Linkit verkostojen uusi teoria (suomentanut Pietiläinen, K). Helsinki: Terra Gognita Oy.
* Kilpi, T. 2006. Blogit ja bloggaaminen. Jyväskylä: Readme.fi.
* Salmenkivi, S. & Nyman, N. 2007. Yhteisöllinen media ja muuttuva markkinointi 2.0. Helsinki: Talentum.

### Viitteet

1. 1 2  Kilpi 2006, s. 36.
2. ↑  Salmenkivi & Nyman 2007, 234–235.
3. ↑  Salmenkivi & Nyman 2007, 237
4. ↑  Salmenkivi & Nyman 2007, 241.
5. ↑  Barabási 2002, 207.
6. ↑  Salmenkivi & Nyman 2007, 146–147
Hetuloita
**Hetulat** tai **valaanluu** ovat hetulavalaiden kitalaessa roikkuvia, sarveisaineesta rakentuneita levyjä, joiden avulla ne siivilöivät ravintoa nieluunsa. Hetulavalaat syövät vain pieniä eläimiä, joiden syömiseen hampaat eivät soveltuisi.

Rakenne
-------

Hetulat ovat muodoltaan kolmikulmaisia ja ohuita. Lajista riippuen niillä on pituutta 0,5–4 metriä. Niitä on 250–400 kappaletta vierekkäin, noin sentin välein, muodostaen eräänlaisen kamman. Yksi hetula voi olla painoltaan jopa 90 kg. Niiden sisäreuna muodostuu ripsimäisistä sukasista, joiden läpi ravinto siivilöityy vedestä.

Mitä pidemmät hetulat ovat, sitä pienempien saaliseläinten siivilöimiseen ne sopivat. Harmaavalaan lyhyet ja paksut hetulat sopivat ravinnon hankkimiseen pohjasta. Silovalaiden suuret, jopa 4 metrin pituiset hetulat sopivat planktonin syöntiin ja uurteisvalaiden lyhyemmät ja paksummat hetulat sopivat parvikalojen syöntiin. Kokoeroja löytyy myös saman lajin valailla; esimerkiksi pohjoisen pallonpuoliskon ryhävalaat syövät pääasiassa kaloja ja muita suurempia eläimiä, joten niillä ne ovat noin 50 cm pitkät, kun taas eteläisellä pallonpuoliskolla asustelevien, krilliä syövien ryhävalaiden hetulat ovat metrin pituiset.

Käyttö
------

Hetulavalas ahmaisee suuren määrän vettä (jopa 60 000 litraa kerralla), joka sisältää paljon pienikokoista eläinravintoa, useimmiten planktoneläimiä (kuten hankajalkaisia ja krillejä), mutta joidenkin valaiden hetulat soveltuvat myös parvikalojen (kuten sillien ja sardiinien) ja äyriäisten syöntiin. Valas puristaa veden pois suustaan laittamalla leuat yhteen, supistamalla kurkkulihaksiaan tai liikuttamalla kieltään, ja ravinto jää hetuloiden sisäpinnan säikeisiin. Niistä se irrottaa ravinnon kielen avulla ja nielaisee sen.

Lähteet
-------

* Särkänniemen merinisäkäsakatemia
* *Eläinten maailma – Meret*. Suomentanut Jääskeläinen, Seija & Pöyhönen, Otto. Italia: Valitut Palat, 1993. ISBN 951-8933-97-9.

### Viitteet

1. ↑  whalebone *www.britannica.com*. Viitattu 13.9.2022. (englanniksi)
Näkymää Vira brukista.
Ruukissa tehtyjä aseita.
**Vira bruk** (myös **Wira bruk**) on entinen rautaruukki ja nykyinen pientaajama Ruotsissa Österåkerin kunnassa.

Historia
--------

Aikoinaan Viran ruukki oli maan suurin asepaja.[1] Se sai yksinoikeuden 1640-luvulla valmistaa kruunulle lyönti- ja pistoaseita.[1] Rauhallisemmalla vapauden ajalla alettiin valmistaa viikatteita, sahanteriä ja kirveitä.[1] Kirveistä tuli tärkein tuote 1800-luvun loppupuolella, kun viikatteen rooli maataloudessa oli pienentynyt.[1] Suuressa pajassa loppuivat työt 1920-luvulla, mutta pienessä pajassa viimeinen seppä työskenteli vuoteen 1948 kuolemaansa asti.[1] Sitten ruukkialue restauroitiin joidenkin vuosien taantuman jälkeen ja avattiin yleisölle.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Mattias Henrikson: Alla dessa utflykter runt Stockholm. Ordalaget 2013. Kappale Wira bruk - Landets största vapensmedja, s. 80–83.

Aiheesta muualla
----------------

Commons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Vira bruk**.
* Ruukin kotisivut (ruotsiksi)
* Stockholms läns museum besöksmål (ruotsiksi)
* Stockholms läns museum (ruotsiksi)
**Virallinen lehti** (ruots. *Officiella tidningen*) on suomalainen lakisääteisiä ja muita virallisia ilmoituksia ja kuulutuksia sekä valtiollisia asioita sisältävä lehti. Nykyisin sitä julkaisee Edita Publishing Oy. Lehti ilmestyy tiistaisin ja perjantaisin. Lehden päätoimittaja on Jari Linhala.

Virallinen lehti perustettiin vuonna 1820 alkujaan nimellä *Finlands allmänna tidning* ja se on Suomen vanhin edelleen ilmestyvä lehti. Sen ensimmäinen numero ilmestyi 3. tammikuuta 1820. Virallisten ilmoitusten ja kuulutusten lisäksi siinä julkaistiin alkujaan myös sekä koti- että ulkomaisia uutisia. Ajan tavan mukaan se julkaisi jatkokertomuksena myös novelleja ja muuta kaunokirjallisuutta.*lähde?* Lehti oli levikiltään usean vuosikymmenen ajan ylivoimaisesti Suomen suurin.

Vuonna 1856 keisari Aleksanteri II päätti, että valtion oli ryhdyttävä julkaisemaan myös suomenkielistä virallista lehteä. Saman vuoden marraskuussa ilmestyikin *Suomen Julkisia Sanomia* -lehden näytenumero. Alkujaan sen tuli sisältää tietoa hallituksen toimista ja maan hallinnosta sekä artikkeleja uskonnollisista ja moraalisista kysymyksistä ja maataloudesta. Vuonna 1866 sen nimeksi tuli *Suomalainen Wirallinen lehti*.

Molemmat viralliset lehdet lakkasivat kuitenkin jo 1800-luvun lopulla julkaisemasta laajempaa mielenkiintoa herättäneitä kirjoituksia, ja niiden sisällöksi jäivät lähes yksinomaan viralliset kuulutukset, jotka lain tai asetuksen mukaan oli niissä julkaistava.

Vuonna 1899 perustettiin Suomeen myös venäjänkielinen virallinen lehti, *Finljandskaja gazeta*, joka ilmestyi Suomen itsenäistymiseen saakka.

Vuonna 1931 säädettiin nykyinen laki virallisesta lehdestä. Silloin suomen- ja ruotsinkielinen lehti yhdistettiin ja lehti sai nykyisen nimensä Virallinen lehti – Officiella tidningen. Lain mukaan "lehdessä julkaistaan muun muassa ne ilmoitukset, kuulutukset ja muut asiakirjat, jotka, sen mukaan kuin erikseen on säädetty, on tiedotettava virallisessa lehdessä tai virallisissa lehdissä". Siitä lähtien lehden sisältö on pysynyt jokseenkin samana. Muutamia kuulutusryhmiä on tosin poistettu ja toisia lisätty. Sitä paitsi lehteen on lisätty *Hyvää virkakieltä* -palsta sekä vuodesta 1974 lähtien julkaistu *Valtioneuvoston viikko*.

Virallisen lehden painettu versio lakkasi ilmestymästä 31.12.2018, ja vuoden 2019 alusta lehteä on julkaistu vain sähköisesti.

Katso myös
----------

* Euroopan unionin virallinen lehti

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6 7 8  Historia Virallinen lehti. Viitattu 28.12.2012.
2. ↑  Paperilehti » Virallinen Lehti *www.virallinenlehti.fi*. Viitattu 9.4.2019.

Aiheesta muualla
----------------

WikiaineistoWikiaineisto
Wikiaineistoon on tallennettu tekstiä aiheesta: 
***Index:Finlands Allmänna Tidning*** (ruotsiksi)

* Virallinen lehti
* Credita
* Laki virallisesta lehdestä
* Suomalaisen Wirallisen Lehden numerot vuosilta 1866–1910 Historiallisessa sanomalehtikirjastossa
* Finlands allmänna tidningin numerot vuosilta 1820–1910 Historiallisessa sanomalehtikirjastossa
**Sierra Leonen yliopisto** (engl. *University of Sierra Leone*) tarkoittaa entistä Sierra Leonen yliopistoa, joka organisoitiin uudelleen vuonna 2005. Silloin siitä muodostuivat Fourah Bay College ja Njalan yliopisto.

Historia
--------

Sierra Leonen yliopisto sai alkunsa Fourah Bay College -nimisestä yliopistosta, joka perustettiin helmikuussa 1827 Church Missionary Societyn toimesta anglikaanisena lähetyssaarnaajakouluna. Sierra Leonen kuvernööri Charles MacCarthy edesauttoi yliopiston perustamista. Samuel Ajayi Crowther oli ensimmäinen Fourah Bay Collegen opiskelija. Fourah Bay Collegesta tuli pian merkittävä keskus afrikkalaisten keskuudessa, jotka pyrkivät toisen asteen koulutukseen Brittiläisessä Länsi-Afrikassa. Yliopistoon saapui opiskelijoita muun muassa Nigeriasta, Ghanasta sekä Norsunluurannikolta, eritoten opiskelemaan teologiaa. Fourah Bay College oli myös ensimmäinen länsimaistyylinen yliopisto Länsi-Afrikassa. Siirtomaavallan aikana Freetown tunnettiin "Läntisen Afrikan Ateenana" kunnianosoituksena yliopistolle.

Lähteet
-------

1. ↑  About Us – University of Sierra Leone *University of Sierra Leone*. Viitattu 23.5.2017. (englanniksi)
2. ↑  Paracka Jr. Daniel J.: *The Athens of West Africa: A History of International Education at Fourah Bay College, Freetown, Sierra Leone*. Routledge, 2003. (englanniksi)
Skopinin vaakuna vuodelta 1779.
**Skopin** (ven. Скопи́н) on kaupunki Rjazanin alueella Venäjällä. Se sijaitsee Okan vesistöön kuuluvan Verda-joen rannalla 168 kilometriä Rjazanista etelään. Kaupunki on Skopinin piirin keskus. Sen kautta kulkee Uzlovajan ja Rjažskin välinen rautatie (Skopinin asema). Asukkaita on 31 700 henkeä (vuonna 2007).

Skopinin paikalla on mahdollisesti sijainnut muinainen Verdejevin kaupunki. 1100-luvulta lähtien tunnetaan *Liharevski Gorodištše* -niminen linnoitus, joka myöhemmin suojasi Moskovan ruhtinaskunnan kaakkoisrajaa. Skopinin kaupunki on perustettu vuonna 1663. Vuonna 1778 siitä tuli Rjazanin lääniin kuuluneen kihlakunnan keskus. 1800-luvulla se oli yksi läänin huomattavimpia maaseutukaupunkeja. 1800-luvun lopulla rakennettiin rautatie ja seudulla ryhdyttiin kaivamaan ruskohiiltä. Paikallista savea käytettiin keramiikan tuotantoon. Toisessa maailmansodassa Skopin oli saksalaisten miehittämä marras-joulukuussa 1941.

Nykyään Skopinissa on mm. koneenrakennus-, lasi-, keramiikka- ja tekstiiliteollisuutta. Kaupungissa toimii vuonna 1987 perustettu kotiseutumuseo. Keskustassa on säilynyt vuonna 1818 rakennettu Pyhän Georgioksen kirkko.

Ystävyyskaupungit
-----------------

* Valko-Venäjä Stolin, Valko-Venäjä (2014)

Lähteet
-------

* *Goroda Rossii: entsiklopedija*, s. 423–424. Moskva: Bolšaja Rossijskaja Entsiklopedija, 1994. ISBN 5-85270-026-6.

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Skopin**.
* Skopinin kaupungille omistettu sivusto (venäjäksi)
* Skopinin piirin sivusto (Arkistoitu – Internet Archive) (venäjäksi)

Coat of arms of Ryazan oblastRjazanin alueen kaupungit
**Hallinnollinen keskus: Rjazan**  

Kasimov | Korablino | Mihailov | Novomitšurinsk | Rybnoe | Rjažsk | Sasovo | Skopin | Spas-Klepiki | Spassk-Rjazanski | Šatsk
**Johann Urb** (24. tammikuuta 1977) on virolaissyntyinen näyttelijä, tuottaja ja entinen malli.

Yksityiselämä ja uran alku
--------------------------

Johann Urb syntyi Tallinnassa Virossa. Hänen äitinsä on Maris Urb ja isänsä virolainen muusikko ja näyttelijä Tarmo Urb, joka on myös laulaja Toomas Urbin veli. Kymmenenvuotiaana hän muutti äitinsä ja tämän uuden suomalaismiehen kanssa Suomeen, jossa hän kasvoi pääosin Tampereella. 17-vuotiaana Urb muutti Yhdysvaltoihin, jossa hänen isänsä asui, ja aloitti uransa mallina New Yorkissa, mistä siirtyi myöhemmin näyttelijän uraan. Hän opiskeli draamaa Lee Strasbergin teatteri- ja elokuvainstituutissa.

Näyttelijän ura
---------------

Vuonna 2001 Urb sai pienen osan elokuvassa *Zoolander* (*Zoolander*, 2001). Hänen muita tunnettuja elokuvaroolejaan ovat olleet muun muaassa *Kaikki peliin* (*All In*, 2006) ja *The Hottie and the Nottie* (*The Hottie & the Nottie*, 2008). Näiden lisäksi hän on vieraillut lukuisissa televisiosarjoissa, kuten *C.S.I. Miami* ja *NCIS Rikostutkijat*.

Lähteet
-------

1. ↑  "Enesetäiustamise ihalus viis eesti mehe Hollywoodi"
2. ↑  "Kõige urbaniseerunum Urb"

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Johann Urb
**Naantalin pappila** on Naantalin keskustassa sijaitseva vuonna 1852 rakennettu pappila, joka toimi Naantalin seurakunnan kirkkoherran virka-asuntona. Pappila edustaa tyypillistä virkataloa ja on tyylisuunnaltaan klassismia. Naantalin pappila on suojeltu rakennus ja se on inventoitu paikallisesti, rakennushistoriallisesti ja ympäristöllisesti arvokkaaksi kohteeksi.

Pappilan miljöö on säilynyt hyvin ja rakennukset ovat hyväkuntoisia. Pihapiirissä on kaksi sivurakennusta 1850-luvulta. Pappilassa asui vielä 2010-luvulla Naantalin kirkkoherra.

Naantalin vanha pappila sijaitsi Naantalin kirkon pohjoispuolella osittain nykyisellä hautausmaa-alueella. Arkeologisissa kaivauksissa on löytynyt pappilan puisten rakennusten jäännöksiä 1600- ja 1700-luvuilta. Ainoa säilynyt rakennus on hautausmaan huoltorakennuksen vieressä sijaitseva vanha pappilan kellari. Alue on Museoviraston suojelema kiinteä muinaisjäännös.

Lähteet
-------

1. 1 2  Liite 6. Kohdekartta ja luettelo rakennetusta kulttuuriympäristöstä (pdf) (kaavan laatinut FCG Finnish Consulting Group Oy) *Manner-Naantalin osayleiskaava*.  15.11.2016. Naantalin kaupunki. Viitattu 9.10.2021.
2. 1 2  Liite 02c Taulukko Naantalin keskustan suojeltavista rakennetun ympäristön kokonaisuuksista (pdf) *Turun kaupunkiseudun maakuntakaava*.  04.11.2002. Varsinais-Suomen liitto.  Arkistoitu 9.10.2021. Viitattu 9.10.2021.
3. ↑  Muinaisjäännösrekisteri: Naantalin vanha pappila *Kulttuuriympäristön palveluikkuna kyppi.fi*.  12.8.2015. Museovirasto. Viitattu 9.10.2021.
Nainen peilin kanssa. Tanagralainen pienoispatsas 300–200-luvulta eaa. Musée des Beaux-Arts de Lyon.
**Tanagralaiset pienoispatsaat** eli *tanagralaiset figuriinit* olivat antiikin kreikkalaisia terrakotasta tehtyjä pieniä patsaita, joita valmistettiin hellenistisellä kaudella 300-luvulta eaa. lähtien erityisesti Tanagran kaupungissa Boiotiassa. Niitä on kuitenkin valmistettu myös muualla. Nimensä ne ovat saaneet juuri Tanagrasta, josta tehtiin ensimmäiset löydöt.

Tanagralaisten pienoispatsaiden huippukautta olivat noin vuodet 330–200 eaa. Niiden alkuperä saattaa olla Ateenassa, jossa vastaavia pienoispatsaita myytiin uskonnollisiin käyttötarkoituksiin sekä eräänlaisina muistoina teatterikäynnistä. Patsaat esittävät yleensä naisia, mutta joskus myös miehiä tai lapsia. Osa on kulttikuvia, mutta suuri osa esittää tavallisia ihmisiä arkipäiväisissä vaatteissa ja askareissa. Osa hahmoista vaikuttaa perustuvan Menandroksen luoman niin kutsutun uuden komedian hahmoihin. Toisaalta osa hahmoista on hienosti puettuja ja ne esittävät mahdollisesti uskonnollisiin juhliin osallistuvia naisia. Yleisiä vaatteita ovat peplos, khiton ja himation sekä erilaiset aurinkohatut.

Patsaat valmistettiin muoteilla, jonka jälkeen muotoiltu savi poltettiin ja maalattiin. Patsaita on löydetty suuria määriä niin yksityisasunnoista, pyhäköistä kuin haudoistakin.

* Sileeni ja Dionysos-lapsi, n. 350–300 eaa.Sileeni ja Dionysos-lapsi, n. 350–300 eaa.
* Afrodite ja Eros, n. 300–275 eaa.Afrodite ja Eros, n. 300–275 eaa.
* Tyttö, n. 310–200 eaa.Tyttö, n. 310–200 eaa.
* Nainen khitonissa ja himationissa, 300–200-luku eaa.Nainen khitonissa ja himationissa, 300–200-luku eaa.
* Nainen, 300–100-luku eaa.Nainen, 300–100-luku eaa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Tanagra Figurines *Timeline of Art History*. The Metropolitan Museum of Art. Viitattu 22.8.2016.
2. 1 2 3 4  Dillon, Sheila: Hellenistic Tanagra Figurines *onlinelibrary.wiley.com*. Viitattu 22.8.2016.
3. ↑  Jeammet, Violaine: Tanagras: Figurines for Life and Eternity. The Musée du Louvre’s Collection of Greek Figurines *American Journal of Archaeology*.  2012. Viitattu 22.8.2016.
4. 1 2  Verhagen, Kya: Tanagras: a mystery unveiled? *openaccess.leidenuniv.nl*. Viitattu 22.8.2016.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Tanagralaiset pienoispatsaat** Wikimedia Commonsissa
**Viktor Maximilian Aspelund** (28. toukokuuta 1842 Hamina – 7. toukokuuta 1912 Moskova) oli suomalainen Venäjän keisarikunnan armeijassa palvellut jalkaväenkenraali.[1]

Aspelundin vanhemmat olivat Haminan kaupungin pormestari Karl Gustaf Aspelund ja Alexandra Maslén ja puoliso vuodesta 1888 Barbara Michno. Aspelund tuli oppilaaksi Haminan kadettikouluun 1854, ylennettiin valmistuttuaan vänrikiksi ja määrättiin henkivartioväen krenatöörirykmenttiin 1861. Hän osallistui aliluutnanttina Puolan kapinan kukistamiseen 1863–1864 ja hänet ylennettiin luutnantiksi 1864, alikapteeniksi 1866, kapteeniksi 1874 ja everstiksi 1877. Aspelund oli joukko-osastonsa pataljoonankomentaja Turkin sodassa 1877–1878, haavoittuen Gornyi Dubnjakin taistelussa lokakuussa 1877. Hänet nimitettiin 18. Vologdan jalkaväkirykmentin komentajaksi Pohjois-Venäjälle 1885, siirrettiin 1891 kenraalimajurina 3. jalkaväkidivisioonan prikaatinkomentajaksi ja määrättiin 55. reserviprikaatin komentajaksi vuonna 1899 ja divisioonan komentajaksi kenraaliluutnanttina vuonna 1900. Aspelund muistetaan myös armeijan rauhanaikaisen koulutustoiminnan tarkastajana 1890-luvun lopussa. Hän erosi sotapalveluksesta jalkaväenkenraalina 1908, mutta jatkoi vuodesta 1904 alkanutta tehtäväänsä sodissa haavoittuneita varten perustetun Aleksanterin komitean jäsenenä kuolemaansa saakka.[1]

Lähteet
-------

1. 1 2  Viktor Maximilian Aspelund *Suomalaiset kenraalit ja amiraalit Venäjän sotavoimissa 1809–1917*. Biografiakeskus, Suomalaisen Kirjallisuuden Seura. (Viitattu 28.12.2019)
**Tiiton koulu** (aiemmin *Tiiton kansakoulu*) on peruskoulun alakoulu Haapajärven Tiitonrannalla, Kalajoen länsirannalla noin kolme kilometriä Haapajärven keskustasta luoteeseen. Koulussa on satakunta oppilasta ja viisi opettajaa. Kouluaikojen ulkopuolella koulun liikuntatiloja käyttävät muun muassa Jokilatvaopisto ja Tanssiopisto Uusikuu.

Historiaa
---------

Tiitonrannan koulupiiri perustettiin jo Venäjän vallan aikana 1902, mutta oma koulu saatiin vasta vuoden 1925 paikkeilla. Se toimi aluksi vuoden Uuno Hedetniemeltä vuokratuissa tiloissa, opettajana Alma Aaltonen. Poikien käsitöitä opetti aluksi Jalmari Haapanen ja toiseksi kansakoulunopettajaksi tuli 1927 Katri Aaltonen.

Oma koulurakennus valmistui vuonna 1934 Esa Tiitolta ostetulle tontille. Siihen tuli uudeksi opettajaksi Fanni Kyrölä. Sotien aikana koulu oli armeijan käytössä ja evakoiden majoituspaikkana, jatkosodan jälkeen muutaman viikon ajan kulkutautisairaalana lavantauti- ja kurkkumätäepidemian vuoksi.

Tiiton koulun lisärakennus liikuntasaleineen valmistui 1992.

Lähteet
-------

1. ↑  Perustietoa Tiiton koulusta *Peda.net*. Haapajärven kaupunki. Viitattu 6.12.2017.
2. 1 2  Haapajärven kansakoulut *Kirjastovirma*.  Arkistoitu 11.10.2016. Viitattu 6.12.2017.
3. ↑  (Tiiton) Koulun historiaa *Peda.net*. Haapajärven kaupunki. Viitattu 6.12.2017.
**Boisen osavaltionyliopisto** (*Boise State University*) on yksityinen yliopisto Boisessa, Idahon osavaltiossa Yhdysvalloissa. Yliopisto on perustettu vuonna 1932, ja vuonna 2014 siellä opiskeli yli 20 000 opiskelijaa, mikä tekee Boise Statesta Idahon suurimman yliopiston.

Vuonna 2016 Boisen osavaltionyliopisto valittiin maailman 20 lupaavimman joukkoon konsultti­yritys Firetailin raportissa yliopistoista, jotka voivat nousta maailman eliittiin vuoteen 2030 mennessä. (Suomesta listalle pääsi Lappeen­rannan teknil­linen yli­opisto.)

Boisen osavaltionyliopistoa edustavat NCAA:n alaisessa yliopistourheilussa Boise State Broncos -nimellä kulkevat joukkueet. Perinteisesti yliopistolla on ollut vahva edustus amerikkalaisessa jalkapallossa.

Tunnettuja entisiä opiskelijoita
--------------------------------

* Earl Boen, näyttelijä
* Frank Church, poliitikko, senaattori 1957–1981
* Butch Otter, poliitikko, Idahon 32. kuvernööri
* Tera Patrick, näyttelijä

Lähteet
-------

1. ↑  Maijala, Juho: Lappeenrannan teknillinen yliopisto rankattiin maailman 20 lupaavimman yliopiston joukkoon (Arkistoitu – Internet Archive), *Etelä-Saimaa* 12.8.2016. Viitattu 10.10.2016.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Boisen osavaltionyliopisto** Wikimedia Commonsissa

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.
**Topiantiloopit** (*Damaliscus*) on onttosarvisiin kuuluva sorkkaeläinsuku, johon nykykäsityksen mukaan kuuluu 4 lajia. Ne ovat saaneet nimensä *Damaliscus korrigum*-lajin alalajilta topilta (*Damaliscus korrigum topi*). Sukuun luettiin ennen myös hunterinantilooppi, joka nykyisin on erotettu omaan sukuunsa. Topiantiloopit ovat läheistä sukua gnuu- ja lehmäantiloopeille. Ne ovat kuitenkin hieman lehmäantilooppeja pienempia ja hoikempia. Niillä on edellisten tavoin takaruumista korkeampi eturuumis. Ruumiinpituus on 120–205 senttiä, säkäkorkeus 88–134 senttiä ja paino 68–155 kiloa. Hännän pituus on 10–60 senttiä. Väritys vaihtelee harmaasta ja punertavasta melkein mustaan ja täysruskeaan. Vatsapuoli on vaaleampi ja niillä voi olla valkoisia kuvioita turvassa, jaloissa ja lonkassa. Karvat ovat yleensä pehmeitä ja kiiltäviä, mutta joillain yksilöillä pehmeän ja karkean sekoitus. Säkä on lautasia korkeammalla. Pää on pitkulainen, joskaan ei yhtä pitkä kuin lehmäantiloopeilla. Niiden luisuselkäinen kävely ja hidas laukkaaminen saavat ne näyttämään kömpelöiltä, mutta ovat täydessä vauhdissa korkeine jalkoineen nopeita juoksijoita.

Topiantilooppien ravinto koostuu pääasiassa heinäkasveista. Ne ovat aktiivisimmillaan varhaisillalla ja aamulla. Topiantiloopeilla on tapana nousta lepäämään kumpareille. Yleensä ne seisovat märehtimässä lähes liikkumatta, mutta voivat joskus asettua makuullekin. Korkea paikka antaa niille parempaa suojaa leijonien yllätyshyökkäyksiltä. Topiantilooppien levinneisyys rajoittuu Saharan eteläpuolisen Afrikan aukeille alueille. Niitä tavataan Sahelin alueella, Sudanin ja Kapmaan välisillä savannialueilla, pensasaroilla ja lehtimetsissä, puoliaavikoilla ja tulva-alueilla.

Topiantilooppi kumpareella Masai Marassa Keniassa.

Lähteet
-------

1. ↑  Don E. Wilson & DeeAnn M. Reeder: Mammal Species of the World - *Damaliscus*  2005. Bucknell University. Viitattu 19.1.2010. [vanhentunut linkki]
2. 1 2 3 4  Lahti, S. Lahti, T. & Raasmaja, A. (toim): "Sorkkaeläimet", *Zoo Suuri eläinkirja 2: Nisäkkäät*, s. 284. WSOY, 1978. ISBN 951-0-08247-3.
3. 1 2 3 4 5  (toim.) Kaija Kangasniemi: *Kodin suuri eläinkirja 9*, s. 294. WeilinGöös, 1981. ISBN 951-35-1712-8.
4. 1 2  Ronald. M. Nowak: *Walker's mammals of the world*, s. 1179. The Johns University Press, 1999. ISBN 0-8018-5789-9. Kirja Googlen teoshaussa (viitattu 1.7.2009). (englanniksi)


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Taksonitunnisteet | 
* Wikidata: Q2086371
* Wikispecies: Damaliscus
* ADW: Damaliscus
* BOLD: 494290
* CoL: 3ZMY
* EoL: 38831
* GBIF: 2441039
* iNaturalist: 42273
* IRMNG: 1040727
* ITIS: 624964
* MSW: 14200516
* NCBI: 9928

 |

 |
**Sui Wendi** (文帝, 541–604), myös *Sui Wen Ti*, alkuperäiseltä nimeltään *Jang Tsien*(楊堅) oli Kiinan Sui-dynastian perustaja, joka julistettiin keisariksi vuonna 581 ja hallitsi koko Kiinaa vuosina 589-604. Hän yhdisti Kiinan uudelleen yhdeksi valta­kunnaksi sen jälkeen, kun se oli vuodesta 220, Han-dynastian kukistumisesta lähtien ollut satoja vuosia hajonneena. 

Jan Tsien syntyi pohjois­kiinalaiseen mahti­perheeseen. Hänen syntyessään Pohjois-Kiinassa oli useita valtioita, joista yhtä hallitsi Pohjoinen Zhou-dynastia. Jan Tsien ryhtyi sotilas­tehtäviin jo 14-vuotiaana, ja poikkeuksellisen kyvykkyytensä vuoksi hän nousi nopeasti urallaan. Osittain hänen ansiostaan dynastia sai pian hallintaansa koko Pohjois-Kiinan. Kun keisari Jing Di vuonna 578 kuoli, syntyi valtataistelu, jonka kuluessa Jan Tsien murhautti uuden keisarin sekä 59 prinssiä ja tuli vuonna 580 itse uudeksi keisariksi. Vuonna 588 hän aloitti valloitus­sodan, jonka tuloksena hän seuraavana vuonna sai hallintaansa myös Etelä-Kiinan sekä Annamin.

Sui Wendin hallituskaudella palautettiin voimaan Han-dynastian aikainen käytäntö, jonka mukaan valtion virkamiehet valittiin tutkintojen perusteella; välillä monet virat olivat muuttuneet perinnöllisiksi. Hän määräsi myös, etteivät maakuntien kuvernöörit saaneet toimia virassa kotimaakunnassaan. Tällä pyrittiin välttämään suosikkijärjestelmän muodostumista ja myös sitä, että kuvernöörit saisivat keisarikunnassa liian mahtavan aseman. Sui Wendi suosi buddhalaisuutta Kiinan pitkä­aikaisen valtion­uskonnon kungfutse­laisuuden sijasta.

Valtakaudellaan Sui Wendi pani alulle myös Jangtsekiangin ja Huanghon toisiinsa yhdistävän Keisarinkanavan rakennustyöt, joka valmistuivat hänen seuraajansa aikana.

Sui Wendin murhasi hänen poikansa ja seuraajansa Yang Guang vuonna 604, joskin on epäilty, että myös hänen puolisollaan olisi ollut osuutensa asiaan.

Sui Wendin perustama Sui-dynastia jäi melko lyhyt­ikäiseksi, sillä vuonna 618 sen syrjäytti kapinoiden jälkeen Tang-dynastia, joka hallitsi lähes 300 vuotta. Hänen ajoistaan lähtien Kiina on kuitenkin lähes jatkuvasti pysynyt yhtenäisenä valtiona, joskin sitä ovat välillä hallinneet myös vieraiden valloittajien perustamat dynastiat (mongolilainen Yuan-dynastia 1271–1388- ja mantšulainen Qing-dynastia 1644–1912).

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6 7 8  Michael H. Hart: *Ihmiskunnan sata suurinta*, s. 365–367. Artefakti, 1979. ISBN 951-99229-1-1.
2. 1 2 3 4  Kaisu-Maija Nenonen, Ilkka Teerijoki: *Historian suursanakirja*, s. 1143, art. Wendi. WSOY, 1998. ISBN 951-0-22044-2.
3. ↑  *Otavan iso Fokus, 3. osa (Ip-Kp)*, s. 1806, art. Kiina (historia). Otava, 1973. ISBN 951-1-00051-9.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Israel
* Yhdysvallat
* Alankomaat

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Trove

 |

 |
**Tijana Bogdanović** (serb. Тијана Богдановић; 5. toukokuuta 1998 Kruševac) on serbialainen on taekwondoin ja olympiamitalisti.

Bogdanović aloitti kilpailun aikuisten kilpailuissa vuonna 2013 Euroopan seurojen mestaruuskilpailuissa. Seuraavan kerran hän kilpaili Lausannen avoimessa turnauksessa vuonna 2014 häviten tuolloin loppuottelussa belgialaiselle Indra Craenille. Hän aloitti vuoden 2015 Thessalonikin avoimessa turnauksessa, jonka voitti. Hän eteni myös Fujairahin ja Antalyan avoimien turnauksien loppuotteluihin, mutta hävisi ne. Bogdanović saavutti ensimmäisen aikuisten arvokisamitalin vuoden 2015 MM-kilpailuissa, joissa hän hävisi välierissä eteläkorealaiselle Ha Min-Ahille saavuttaen MM-pronssia. Hän voitti vielä vuoden 2015 Belgradin avoimen turnauksen. Vuonna 2016 Bogdanović oli Euroopan olympiakarsintaturnauksen toinen, mikä takasi paikan Rio de Janeiron olympialaisiin 2016. Ennen Rion olympialaisia Bogdanović oli toinen Egyptin ja Itävallan avoimessa turnauksessa ja voitti Espanjan ja Kreikan avoimen turnauksen. Euroopan-mestaruuskilpailuissa Bogdanović voitti loppuottelussa slovenialaisen Ana Petrušić ja voitti näin ensimmäisen EM-kultansa. Riossa Bogdanović voitti ensimmäisellä kierroksella Patimat Abakarovan 3–2 ja toisella kierroksella kiinalaisen Wu Jingyun 17–7. Välierissä hän voitti meksikolaisen Itzel Manjarrezin 10–0. Loppuottelussa Bogdanović kohtasi eteläkorealaisen Kim So-Huin, joka oli parempi pistein 7–6.

Bogdanović aloitti vuoden 2017 häviämällä Yhdysvaltain avoimen turnauksen loppuottelussa thaimaalaiselle Panipak Wongpattanakitille. MM-kilpailuissa 2017 hän eteni aina puolivälieriin, mutta hän hävisi tuon ottelun Dinorahon Mamadibragimovalle. Hän hävisi vielä saman vuoden aikana sekä Belgradin avoimen turnauksen että Lontoon Grand Prix -kilpailun loppuottelut. Vuonna 2018 Bogdanović oli toinen Egyptin avoimessa turnauksessa. Hän saavutti EM-pronssia vuoden 2018 EM-kilpailuissa hävittyään välierissä Tatiana Kudashovalle. Bogdanović voitti Kroatian avoimen turnauksen ja oli toinen Riian avoimessa turnauksessa. Vuoden 2019 Bogdanović aloitti voittamalla Kyproksen ja Egyptin avoimen turnauksen. MM-kilpailuissa hän hävisi ensimmäisen ottelunsa Wenren Yuntaolle. Hän saavutti kuitenkin turnausvoiton Moskovan Grand Prix -kilpailusta. Vuonna 2020 Bogdanović voitti Yhdysvaltain avoimen turnauksen. Vuonna 2021 Bogdanović voitti Sofian avoimen turnauksen. Vuodelle 2021 siirretyissä Tokion olympialaisissa Bogdanović sai 49 kg sarjassa pronssia.

Lähteet
-------

1. ↑  2016 Summer Olympics - Taekwondo Flyweight - (≤49 kilograms), Women Olympedia. Viitattu 6.4.2021. (englanniksi)
2. 1 2  Tijana Bogdanović TaekwondoData. Viitattu 6.4.2021. (englanniksi)
3. ↑  Serbia’s Tijana Bogdanovic wins bronze in Tokyo  24.7.2021. N1. Viitattu 4.8.2021. (englanniksi)
**Naantalin rautatieasema** (lyh. Nnl, ruots. *Nådendals järnvägsstation*) oli Suomen rataverkon liikennepaikka Naantalin kaupungissa. Asema valmistui alun perin vuonna 1923, mutta se siirtyi ensin uusiin tiloihin Luostarinkadulle vuonna 1936 ja uudelleen takaisin kaupungin ulkopuolelle vuonna 1967. Paikallisjunaliikenne lopetettiin vuonna 1972, ja asema purettiin kerrostalojen tieltä vuonna 2006.

Historia
--------

### Kolme eri asemaa

Thure Hellströmin suunnittelema klassistinen aumakattoinen asema valmistui Naantalin radan yhteydessä vuonna 1923. Tämä asemarakennus sijaitsi kaupungin koillispuolella. Vuonna 1936 asema siirtyi lähemmäs keskustaa, kun sen toiminnot siirtyivät entiseen asuinrakennukseen Luostarinkadun päähän. Tyhjilleen jäänyt vanha asemarakennus siirrettiin kaksi vuotta myöhemmin Karjalan Matkaselkään ravintolaksi.

Naantalin asema siirtyi toisen kerran vuonna 1967, jolloin rakennettiin kolmas asemarakennus, suurin piirtein ensimmäisen asemarakennuksen sijoille. Tämä asema palveli myös henkilöliikennettä, mutta sen pääasiallinen toiminta painottui tavara- ja tulliaseman puolelle. Asema muodostui yksikerroksisesta, tiilisestä toimisto- ja henkilöasemarakennuksesta, varastorakennuksesta ja samana vuonna aloitetun junalauttaliikenteen siirtokuormauslaiturihallista.

### Junaliikenne hiipuu

Paikallisjunaliikenne Naantalin asemalle lopetettiin vuonna 1972. Junalauttaliikenne puolestaan lopetettiin kannattamattomana vuonna 1975. Naantalin satamaan liikenne radalla jatkui vuoteen 1984 asti ja uudelleen vuosina 1989–1990, mutta nämä junat eivät kulkeneet asemalle johtavalla rataosalla. Liikenteen hiivuttua lipunmyynti asemalla loppui vuonna 1993, yli 20 vuotta henkilöliikenteen lakkauttamisen jälkeen. Asemarakennus siirtyi VR-yhtymän haltuun vuonna 1995 ja suurin osa aseman tiloista vuokrattiin yksityiskäyttöön. Naantalin asemalle ajettiin viimeisiä kertoja vielä vuosien 1998 ja 1999 kesinä, kun vanhoilla Dm7-kiskobusseilla eli lättähatuilla ajettiin erikoisjunavuoroja Muumimaailmaan. Nämä vuorot kuitenkin lopetettiin niiden kannattamattomuuden vuoksi.

### Asema nykyään

Naantalin asema poistui kartalta 2000-vuosikymmenen puolivälissä. Ensin Naantalin sataman liikennepaikka yhdistettiin Naantalin liikennepaikkaan vuonna 2005 ja itse asemarakennus purettiin uusien kerrostalojen alta seuraavana vuonna. Tällöin muutettiin myös asemapaikan sijaintimetrit. Viimeisenä asemarakennuksista katosi paikalla seissyt alkuperäinen tavaramakasiini, joka purettiin vuonna 2007. Tammikuussa 2021 Vihreät esittivät hallituspuolueena lähijunaliikenteen kehittämistä myös Helsingin ulkopuolella. Ehdotuksen mukaan junaliikenne Turun ja Naantalin välile palaisi tunnin vuoroväleillä vuodesta 2023 eteenpäin.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6 7 8  Iltanen, Jussi: "8. Uudenkaupungin ja Naantalin radat", *Radan varrella: Suomen rautatieliikennepaikat*, s. 110–111. Helsinki: Karttakeskus, 2009. ISBN 978-951-593-214-3.
2. ↑  Lähijunat Turkuun, Tampereelle, Ouluun ja muuallekin – jääkö vihreiden esitys haaveeksi? | Yle.fi

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia Naantalin rautatieasemasta Vaunut.org -sivustolla
Adam Price
**Adam Robert Price** (s. 23. syyskuuta 1968, Carmathen) on Britannian parlamentin alahuoneen jäsen, joka valittiin vuoden 2001 vaaleissa. Hän edustaa walesilaista Plaid Cymru -puoluetta. Hän aloitti 25. elokuuta 2004 liikkeen aloittaakseen Britannian pääministeri Tony Blairiin kohdistuvan virkavirheestä johtuvan erottamismenettelyn (*impeachment*), jota edellisen kerran käytettiin 150 vuotta aikaisemmin kun parlamentti ei kyennyt yksiselitteisesti erottamaan kuninkaan nimittämää ministeriä poliittisella epäluottamuslauseella.

17. maaliskuuta 2005 Price poistettiin alahuoneesta, koska hän oli syyttänyt pääministeri Tony Blairia parlamentin harhaanjohtamisesta, eikä ollut vetänyt lausuntoaan takaisin.

5. toukokuuta 2005 Price valittiin uudelleen Britannian alahuoneeseen suuremmalla ääntenenemmistöllä kuin aikaisemmin.

31. lokakuuta 2006 Price aloitti kolmen tunnin keskustelun Irakin sodasta parlamentissa, ensimmäisen keskustelun samasta aiheesta kahteen vuoteen. Tavoitteena oli perustaa seitsemän vanhemman alahuoneen jäsenen muodostama väliaikainen valiokunta tutkimaan, missä suhteessa hallitus laiminlöi velvollisuuksiaan Irakin suhteen. Ehdotus väliaikaisen valiokunnan perustamiseksi hävisi alahuoneessa äänin 298–273 hallitusrintaman voitettua. Ehdotusta kannatti kuitenkin 12 Tony Blairiin kriittisesti suhtautuvaa työväenpuolueen parlamenttiryhmään kuuluvaa alahuoneen edustajaa, kuten Glenda Jackson.

Price jäi pois parlamentista vuonna 2010 ja lähti Harvardin yliopistoon opiskelemaan. Hän palasi politiikkaan 2016.

Lähteet
-------

1. ↑  Who is the new leader of Plaid Cymru Adam Price? *BBC*.  2018. Viitattu 26.10.2019.

Aiheesta muualla
----------------

* Adam Price
* ImpeachBlair

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Belgia
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Henkilöt | 
* UK Parliament

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
Näkymä joen suun läheltä.
**Ponkamajoki** eli **Ponkamanjoki** (ven. Поньгома, *Pongoma*) on Vienanmereen laskeva joki Karjalan tasavallassa Venäjällä. Sen pituus on 86 kilometriä, valuma-alueen laajuus 1 220 neliökilometriä ja keskimääräinen virtaama joen suussa 30 kuutiometriä sekunnissa.

Joki saa alkunsa Ponkamajärvestä (ven. *Pongoma*) ja laskee Vienanmereen Ponkaman kylän luona. Sen reitillä on useita järviä kuten Vuoksjärvi (*Vokšozero*) ja Ruokojärvi (*Bolšoje* ja *Maloje Rogozero*). Tärkein sivujoki on Jekuttijoki (*Jegut*). Aikaisemmin Ponkamajoki sai alkunsa Tuoppajärvestä, mutta Koutajoen tekoaltaita rakennettaessa Tuoppajärven ja Ponkamajärven väliseen salmeen rakennettiin pato.

Ponkamajoen kalalajeja ovat taimen, harjus, hauki, ahven, muikku, siika, kuore, lahna, säyne, särki, mutu ja made. Koskinen joki soveltuu retkeilyyn varsinkin kesäkuussa, jolloin vedenpinta on korkeimmillaan. Kalastus onnistuu parhaiten yläjuoksulla ja järvissä.

Lähteet
-------

1. ↑  *Venäjän federaation paikannimiä*, s. 190. Helsinki: Kotimaisten kielten tutkimuskeskus, 2006. ISBN 952-5446-18-2.
2. ↑  Gosudarstvennyi vodnyi rejestr *textual.ru*. Viitattu 28.2.2014. (venäjäksi)
3. 1 2 3  Vse reki: informatsionnyi sait o rekah Rossii *vsereki.ru*. Viitattu 28.2.2014. (venäjäksi)