recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Cherokeen piirikunta** on piirikunta Alabaman osavaltion itäpuolella Yhdysvalloissa. Sen väkiluku vuonna 2019 oli 26 196, joista 50,7% on naisia. Piirikunta perustettiin 9. tammikuuta 1836. Piirikunnan pinta-ala on 553,7 neliökilometriä ja väestötiheys 46,9 asukasta neliökilometrillä.

Väestö
------

Cherokeen piirikunnan väkiluku oli vuoden 2010 väestönlaskennassa 25 989 asukasta, ja se olisi noussut hieman 26 196 asukkaaseen vuonna 2019. Piirikunnassa on 10 606 kotitaloutta. Yhdessä kotitaloudessa on keskimäärin 2,46 asukasta. 90,2% yli 1-vuotiaista asukkaista asuu nyt samassa talossa kuin vuosi sitten. 80,1% kotitalouksista omistaa tietokoneen. Väestöstä 18,9% on alle 18-vuotiaita ja 23,5% yli 65-vuotiaita. 0,8% piirikunnan asukkaista on syntynyt Yhdysvaltojen ulkopuolella. 2 086 veteraania asuu piirikunnassa. Väestön mediaani-ikä on 45,9 vuotta. Piirikunnan asukkaat kannattavat republikaaneja selvästi eniten ja vaaleissa 2016 82,4% äänesti republikaanien presidenttiehdokasta Donald Trumpia.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  U.S. Census Bureau QuickFacts: Cherokee County, Alabama *www.census.gov*. Viitattu 24.11.2020. (englanniksi)
2. ↑  Cherokee County *Encyclopedia of Alabama*. Viitattu 24.11.2020. (englanniksi)
3. ↑  Cherokee County, AL | Data USA *datausa.io*. Viitattu 24.11.2020. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Cherokeen piirikunta (Alabama)** Wikimedia Commonsissa

Alabaman piirikunnat

|  |  |
| --- | --- |
| Piirikunnat | 
* Autauga
* Baldwin
* Barbour
* Bibb
* Blount
* Bullock
* Butler
* Calhoun
* Chambers
* Cherokee
* Chilton
* Choctaw
* Clarke
* Clay
* Cleburne
* Coffee
* Colbert
* Conecuh
* Coosa
* Covington
* Crenshaw
* Cullman
* Dale
* Dallas
* DeKalb
* Elmore
* Escambia
* Etowah
* Fayette
* Franklin
* Geneva
* Greene
* Hale
* Henry
* Houston
* Jackson
* Jefferson
* Lamar
* Lauderdale
* Lawrence
* Lee
* Limestone
* Lowndes
* Macon
* Madison
* Marengo
* Marion
* Marshall
* Mobile
* Monroe
* Montgomery
* Morgan
* Perry
* Pickens
* Pike
* Randolph
* Russell
* Shelby
* St. Clair
* Sumter
* Talladega
* Tallapoosa
* Tuscaloosa
* Walker
* Washington
* Wilcox
* Winston

 |
**Kourallinen lunta** (*A Hatful of Rain*) on Fred Zinnemannin ohjaama yhdysvaltalainen draamaelokuva vuodelta 1957. Nuoren aviomiehen morfiiniriippuvuudesta kertova elokuva perustuu Michael V. Gazzon samannimiseen näytelmään, josta käsikirjoituksen sovittivat hänen kanssaan Alfred Hayes ja Carl Foreman. Elokuvan pääosia näyttelevät Don Murray, Eva Marie Saint ja Anthony Franciosa. Elokuvan musiikin teki Bernard Herrmann.

Juoni
-----

John Pope vanhempi, suvun itsepäinen patriarkka, tulee New Yorkiin tapaamaan poikiaan Popea ja Johnnya (Murray ja Franciosa). Isä on pettynyt kun saa tietää pikkuveli Popen työskentelevän cocktailbaarin ovimiehenä. Johnnyn ongelma on morfiiniriippuvuus, jonka hän sai sotilassairaalassa haavoituttuaan Korean sodassa. Johnny on saanut Popelta lainaksi rahat, jotka tämä oli luvannut isälleen floridalaisen baarin ostamiseen. Johnny on velkaa huumevälittäjilleen, jotka lainaavat hänelle aseen ja käskevät ryöstää rahat jotka hän on heille velkaa. Vierotusoireista kärsivä Johnny kulkee aseineen öisillä kaduilla, muttei kykene aseelliseen ryöstöön. Myös Johnnyn avioliitto raskaana olevan nuorikkonsa (Saint) kanssa rakoilee. Vaimo epäilee poissaolevan tuntuista Johnnya uskottomuudesta. Pope yrittää viedä Johnnya hoitoon, mutta tämä yrittää hypätä liikkuvasta autosta. Popen pakottamana Johnny lopulta tunnustaa avioerolla uhkaavalle vaimolleen olevansa huumeriippuvainen, ja vaimo haluaakin pysyä hänen rinnallaan ja tukea häntä parantumisessaan.

Rooleissa
---------

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
|  Eva Marie Saint  | … |  Celia Pope
  |
|  Don Murray  | … |  Johnny Pope
  |
|  Anthony Franciosa  | … |  Polo Pope
  |
|  Lloyd Nolan  | … |  John Pope, Sr. 
  |
|  Henry Silva  | … |  "Mother", huumevälittäjä
  |
|  Paul Kruger  | … |  baarimikko
  |

Vastaanotto ja myöhempi arvostus
--------------------------------

*Kourallinen lunta* oli ehdolla parhaan draamaelokuvan Golden Globe -palkintoon. Anthony Franciosa oli pääosastaan ehdolla Oscarin ja Eva Marie Saint Golden Globen saajaksi.

*The New York Timesin* kriitikot valitsivat elokuvan vuonna 2004 yhdeksi kaikkien aikojen tuhannesta parhaasta maailmassa.

Lähteet
-------

1. ↑  A Handful of Rain, juonitiivistelmä, American Film Institute. Viitattu 5.7.2016.
2. ↑  The Best 1,000 Movies Ever Made, *The New York Times*. Perustuu teokseen *The New York Times Guide to the Best 1,000 Movies Ever Made*, St. Martin's Griffin 2004. Viitattu 5.7.2016.

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:A Hatful of Rain
**Forks** on Yhdysvaltain Washingtonin osavaltion Clallamin piirikunnassa sijaitseva kaupunki. Yhdysvaltain vuoden 2000 väestönlaskennassa sen väkiluvuksi laskettiin 3 120 ihmistä. Yhdysvaltain vuoden 2010 väestönlaskennassa väkiluku oli 3532 ihmistä. Forks on saanut nimensä sen lähistöllä sijaitsevien jokien, Quillayuten, Bogachielien, Calawahin ja Sol Ducin, joenhaarojen (engl. *forks*) mukaan. Kaupunki muodostettiin 28. elokuuta vuonna 1945. Useiden vuosien ajan kaupunkia on työllistänyt muun muassa puutavarateollisuus. Kaupungin nykyinen pormestari on Nedra Reed.

Yhdysvaltalaisen kirjailijan Stephenie Meyerin luoma suosittu *Houkutus*-nuortenkirjasarja sijoittuu Forksin kaupunkiin. Sarjan suosio on lisännyt turismia kaupunkiin, ja kaupunkilaiset ovat alkaneet esimerkiksi myydä sarjaan liittyviä tuotteita sekä järjestää *Houkutus*-aiheisia kiertokäyntejä Forksissa ja sen lähialueilla. *Houkutus*-sarjan kunniaksi kaupungissa vietetään lisäksi vuosittaista Stephenie Meyer Day -päivää 13. syyskuuta, sarjan päähenkilön Bella Swanin syntymäpäivänä. Forksin lähellä sijaitsee myös Olympicin kansallispuisto, joka tuo osaltaan turismia kaupunkiin. 

Forksin keskustaa vuonna 2007 
Forksin keskustaa vuonna 2007. Stephenie Meyerin luoma *Houkutus -kirjasarja* on vaikuttanut myös Forksin kaupunkiin. Esimerkiksi sarjan kunniaksi kaupungissa vietetään vuosittaista Stephenie Meyer Day -päivää 13. syyskuuta, sarjan päähenkilön Bella Swanin syntymäpäivänä.

Lähteet
-------

1. 1 2  Fans of "Twilight" vampire series pump new blood into Forks The Seattle Times. Viitattu 30.3.2009. (englanniksi)
2. ↑  Visitors flock to timber town for Twilight's magic Yahoo News. Viitattu 21. maaliskuuta 2009. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Forks**.
* Discover Forks Washington (englanniksi)
**Pohjanmaan Arvo Sijoitusosuuskunta** on Keski- ja Pohjois-Pohjanmaalla toimiva sijoitus- ja kehitysosuuskunta. Arvo tekee alueellisia sijoituksia ja pyrkii maksamaan sijoitusten tuoton osuuskorkona jäsenilleen. Osuuskunnalla oli 24 000 jäsentä vuonna 2021.

Historiaa
---------

*Keski-Pohjanmaan Puhelinosuuskunta* perustettiin vuonna 1914 Oulu–Kokkola-alueelle. Vuonna 1957 toiminta-alue laajeni ja nimeksi vaihdettiin *Pohjanmaan Puhelinosuuskunta*. Myöhemmin toiminta-aluetta laajennettiin lisää.

Vuonna 2011 osuuskunnan nimi vaihdettiin *Osuuskunta PPO:ksi*, sillä sana puhelin ei enää kuvannut yhtiön liiketoimintaa. Vuonna 2012 yhtiön liiketoiminnot (PPO-Yhtiöt Oy) myytiin Elisa Oyj:lle. Strategia painottui sijoitus- ja kehitystoimintaan. Osuuskunnan nimeksi vaihdettiin *Pohjanmaan Arvo Sijoitusosuuskunta* vuonna 2018.

Listautuminen
-------------

Osuuskunta listautui First North Growth Market Finland -markkinapaikalle vuonna 2023.

Katso myös
----------

* PPO-Yhtiöt

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Lisäarvoa jäsenille. Elinvoimaa alueelle. *www.arvosijoitus.fi*. Viitattu 31.10.2022.
2. ↑  Osuudet ja omistajat *www.arvosijoitus.fi*. Viitattu 31.10.2022.
3. ↑  Pohjanmaan Arvo Sijoitusosuuskunta on jättänyt listalleottohakemuksen osuuksien listaamiseksi Nasdaq First North markkinapaikalle  19.6.2023. Osuuskuntien keskusjärjestö Pellervo. Viitattu 3.7.2023.
Gabriel Ahlmannin hautamuistomerkki kirkkoa kohti osoitava puoli.
**Gabriel Ahlman** (8. syyskuuta 1737 Perniö − 5. lokakuuta 1799 Messukylä) oli suomalainen kruununvouti, asessori ja kartanonomistaja, jonka testamenttilahjoituksen turvin perustettiin alkeisopetusta antaneita niin sanottuja Ahlmanin kouluja Tampereelle ja sen lähiympäristöön.

Gabriel Ahlmanin isä oli köyhä apupappi ja Gabriel oli perheen neljästä lapsesta toiseksi vanhin. Isä kuoli pojan ollessa vain seitsemänvuotias. Vaatimattomista lähtökohdista huolimatta Gabriel Ahlman pääsi ylioppilaaksi Turun katedraalikoulusta vuonna 1754. Tämän jälkeen hän jatkoi opintoja yliopistossa, pätevöityi virkamieheksi ja tuli aluksi nimismieheksi Kangasalle. Nimismiehen toimensa ohella hän viljeli vuokraajana Liuksialan kartanoa Kangasalla, Nokian kartanoa Pirkkalassa ja Otavalan kartanoa Messukylässä. 

Ahlman toimi kruununvoutina vuosina 1771−1777 ja sen jälkeen hän omisti vuosina 1778–1799 Tampereen lähellä sijainneen Hatanpään kartanon. Hänet on haudattu Messukylän vanhan kirkon hautausmaalle.

Testamentissaan Ahlman jätti puolet 40 557 riksin arvoisen omaisuutensa korkotuotoista käytettäväksi Tampereen ympäristöpitäjien varattomille lapsille annettavaan alkeisopetukseen sekä toisen puolen käytettäväksi soiden ojitukseen, koskien perkaukseen ja Hatanpään kartanon alustalaisten avustuksiin. Testamentin laadintaan osallistui Ahlmanin hyvä ystävä, professori Henrik Gabriel Porthan ja sen toimeenpanosta huolehti Ahlmanin määräyksen mukaisesti Suomen Talousseura. Testamentin toimeenpano kuitenkin viivästyi seuran ja Ahlmanin perillisten välille syntyneiden riitojen vuoksi yli kymmeneksi vuodeksi.

Gabriel Ahlmanin muistoraha
Ensimmäiset Ahlmanin pitäjänkoulut aloittivat toimintansa Pirkkalassa ja Messukylässä vuonna 1811. Kouluja perustettiin myös Lempäälään, Vesilahdelle, Kangasalle sekä Pälkäneelle. Koulujen ulkolukuun perustunut opetus ei lopulta vastannut sille asetettuja odotuksia ja ne uudistettiin perusteellisesti 1840-luvulla. Koulut muuttuivat kansakouluiksi vuoteen 1873 mennessä, mutta vielä tämän jälkeen Ahlmanin testamenttivaroista jaettiin niille avustuksia kunnes 1904 varojen avulla perustettiin Messukylään *Ahlmanin Maamies- ja emäntäkoulu*, joka toimii nykyisin Ahlmanin ammattiopiston nimellä.

Lähteet
-------

* Ahlmanin ammattiopiston historiaa (Arkistoitu – Internet Archive)
* Pertti Järvinen: Viinikan ja Nekalan historiaa – Hatanpään vaiheita 1700-luvulta lähtien (Arkistoitu – Internet Archive)
* Lauri Santamäki: *Gabriel Ahlman ja Ahlmanin koulut*, *Pirkanmaan lukemisto* (toim. Lauri Santamäki ja Martti Helin), s. 189−197. Pirkanmaan maakuntaliitto 1970, Tampere.

Aiheesta muualla
----------------

* 200 vuotta Gabriel Ahlmanin syntymästä, Helsingin Sanomat, 08.09.1937, nro 241, s. 4, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Kansallisbiografia
* Uppslagsverket Finland
* Biografiasampo
* Ylioppilasmatrikkeli 1640–1852

 |

 |
**Arvo Päiviö Sävelä** (vuoteen 1936 **Sjövik**, 30. kesäkuuta 1908 Kankaanpää – 17. marraskuuta 1976 Kankaanpää) oli suomalainen poliitikko, joka toimi SDP:n ja TPSL:n kansanedustajana vuosina 1948–1962.

Elämä ja ura
------------

Kankaanpään Vihteljärven kylässä syntyneen Sävelän vanhemmat olivat pienviljelijä Iisak Efraim Sjövik (1869–1953) ja Aleksandra Järvenpää (1875–1916). Kansakoulun käytyään hän viljeli kotitilaansa ja työskenteli suutarina Vihteljärvellä.

Sävelä toimi SDP:n kansanedustajana vuosina 1948–1958. Heinäkuussa 1958 pidettyjen eduskuntavaalien jälkeen Sävelä loikkasi puolueen skogilaisen opposition eduskuntaryhmään ja oli toukokuusta 1959 lähtien opposition perustaman TPSL:n kansanedustajana. Presidentin valitsijamiehenä Sävelä toimi vuosina 1950 ja 1956. Hän oli myös Kankaanpään kunnan- ja kauppalanvaltuustojen jäsen ja toimi kauppalanvaltuuston varapuheenjohtajana.

Sävelä sai kunnallisneuvoksen arvon vuonna 1965. Vuonna 1972 hänelle myönnettiin kuvanveistäjä Kauko Räikkeen suunnittelema Kankaanpään puolesta -mitali.

Perhe
-----

Sävelän puoliso oli Merikarvialla syntynyt Aili Irene Venho (1907–1985), jonka kanssa hän avioitui vuonna 1929.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6  .aspx Arvo Sävelä *Suomen kansanedustajat*. Eduskunta. Viitattu 12.5.2008.
2. ↑  Joutsenlahti, Anssi: Toinen kansanedustaja Vihteljärveltä *Anssin Blogi*.  21.8.2014. Blogspot.com. Viitattu 11.11.2020.
3. 1 2  Arvo Päiviö Sävelä (Sjövik)  29.9.2020. Geni. Viitattu 11.11.2020.
4. ↑  Kankaanpää Seuran jakamat Kankaanpään puolesta -mitalit *Kankaanpää.info*. Kankaanpää Seura.  Arkistoitu 17.11.2020. Viitattu 11.11.2020.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Eduskunta

 |

 |
Gabriel Badilla**Gabriel Badilla Segura** (30. kesäkuuta 1984 San José – 20. marraskuuta 2016 Santa Ana) oli costaricalainen jalkapalloilija. Puolustuspelaaja Badilla edusti kotimaansa Deportivo Saprissaa vuodesta 2001 lähtien. Vuosina 2008–2009 hän pelasi Yhdysvalloissa New England Revolutionin joukkueessa. Badilla voitti Saprissassa useita Costa Rican mestaruuksia sekä CONCACAF Champions’ Cupin vuonna 2005. Seurajoukkueiden MM-kilpailuissa vuonna 2005 Badillan edustama Saprissa oli kolmas.

Badilla oli mukana alle 17-vuotiaiden MM-kisoissa vuonna 2001. Hänen ensimmäinen maaottelunsa oli 19. kesäkuuta 2005 Kiinaa vastaan. Vuoden 2006 MM-kisoissa Badilla pelasi yhden ottelun. Hän pelasi 25 maaottelua ja teki niissä yhden maalin.

Badilla kuoli 32-vuotiaana 20. marraskuuta 2016 kesken 10 kilometrin juoksukilpailun. Kuolinsyyksi epäillään sydänkohtausta.

Lähteet
-------

1. 1 2  Alvarado, Laura: Costa Rican soccer player Gabriel Badilla died today *The Costa Rica Star*.  20.11.2016. Viitattu 21.11.2016. (englanniksi)
2. 1 2  Badilla, Gabriel *National Football Teams*. Viitattu 25.11.2016. (englanniksi)
3. ↑

  

Costa Rican joukkue – Jalkapallon MM-kilpailut 2006
1 Mesén |
2 Drummond |
3 Marín |
4 Umaña |
5 Martínez |
6 Fonseca |
7 Bolaños |
8 Solís |
9 Wanchope |
10 Centeno |
11 Gómez |
12 González |
13 Bernard |
14 Azofeifa |
15 Wallace |
16 Hernández  |
17 Badilla |
18 Porras |
19 Saborío |
20 Sequeira |
21 Núñez |
22 Rodríguez |
23 Alfaro |
Valmentaja Guimarães
**Arvo August Tamminen** (24. heinäkuuta 1904 Alatornio – 22. huhtikuuta 1986 Helsinki) oli suomalainen elokuvatuottaja, kuvaaja ja ohjaaja.

Tamminen aloitti elokuvauransa kuvausapulaisena jo 1920-luvulla ja hän toimi monien dokumenttielokuvien kuvaajana aina 1950-luvulle saakka. Tamminen kierteli 1947–1950 Yhdysvalloissa suomalaissiirtolaisten parissa ja kuvasi siellä useita filmidokumentteja muun muassa siirtolaisten elämästä (*Autolla halki Amerikan* (1950), *Autolla Floridaan* (1949), *Amerikkaa suomalaissilmin* (1949), *Suomalaiset farmareina* (1949), *Suomalaisia Hollywoodissa* (1949), *Suomalaisia kalastajia Tyynellämerellä* (1949), *Suomalaisia kesäjuhlia U.S.A:ssa* (1950)). Hän ohjasi ja kuvasi siellä myös pitkän dokumenttielokuvan *Sydämeni laulu*.

Tuottajana
----------

* Rakuuna Kalle Kollola 1939
* Eulalia-täti 1940

Ohjaajana
---------

* Seitsemän velimiestä 1939
* Sydämeni laulu 1948

Kuvaajana
---------

* Lumisten metsien mies 1928
* Neiti Nimismies 1929

Lähteet
-------

1. ↑  EloNet : Arvo Tamminen


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Elonet

 |

 |
**Kourouma** on maalaiskunta ja sen keskuskylä Sikasson alueen Sikasson piirissä Malissa. Se sijaitsee 75 kilometriä Sikassosta pohjoiseen. Kunnassa on 14 700 ja kylässä 3 100 asukasta (vuonna 2009).

Kourouman kunta rajoittuu pohjoisessa Sikasson piirin Kabarasson, idässä Kouoron ja Klélan, etelässä Sanzanan ja lännessä Kignanin kuntiin. Maisemaa leimaavat tasangot ja kukkulat. Pysyviä vesistöjä ei ole. Seutu kuuluu Sudanin vyöhykkeeseen. Kasvillisuus on metsäsavannia.

Kuntaan kuuluu kymmenen kylää. Asukkaat ovat etupäässä senufoja. Lisäksi on jonkin verran fulbeja, miniankoja, dogoneja ja bambaroita. Yleisimmät kielet ovat senufo ja bambara. Vallitseva uskonto on animismi, mutta kunnassa on myös muslimeja ja kristittyjä.

Kylistä on kuivana aikana liikennöitävät yhteydet Sikasson maantielle. Seudun pääelinkeinot ovat maanviljely ja karjanhoito. Tärkeimmät viljelykasvit ovat hirssi, durra, maissi, riisi ja myytäväksi kasvatettava puuvilla. Kotieläimiä ovat naudat, lampaat, vuohet, aasit ja siipikarja. Lisäksi harjoitetaan keräilyä, pienimuotoista kaupankäyntiä ja käsityöammatteja. Kouroumassa ja Fôhissa pidetään viikoittaiset markkinat.

Kunnassa toimii kymmenen alakoulua. Kouroumassa ja Fohissa on yläkoulut ja terveyskeskukset. Vesihuolto käsittää porakaivoja sekä Kourouman ja Fohin vesijohdot. Kouroumassa on Sotelman huonokuntoinen lankapuhelinyhteys. Kunnassa on myös Orangen matkapuhelinverkko.

Paikallisia nähtävyyksiä ovat Tiogolan ja Niangnéguélan luolat. Matkailua kuntaan ei ole.

Lähteet
-------

1. ↑  4ème recensement général de la population et de l’habitat. Résultats définitifs, tome 0: Répertoire des villages *instat-mali.org*.  Arkistoitu 7.1.2017. Viitattu 10.6.2018.
2. ↑  Mali - Région de Sikasso: Carte de référence *reliefweb.int*. Viitattu 10.6.2018.
3. 1 2 3  Plan de Sécurité Alimentaire: Commune Rurale de Kourouma 2006-2010 *aec.msu.edu*.  2006.  Arkistoitu 14.6.2010. Viitattu 10.6.2018.
4. 1 2 3  Dakouo, Ouroubè Gilles: Contribution a l’elaboration d’un plan communal de developpement sanitaire: l’exemple de la commune rurale de Kourouma (cercle de Sikasso) *keneya.net*.  2014. Viitattu 10.6.2018.
**Arvo Robert Sainio** (30. heinäkuuta 1921 Lokalahti – 23. lokakuuta 1984 Uusikaupunki) oli suomalainen poliitikko.

Ura
---

Sainio toimi kolmen vuoden ajan Turun läänin eteläisen vaalipiirin kansanedustajana, tammikuusta 1972 syyskuuhun 1975. Hänet valittiin eduskuntaan Suomen Maaseudun Puolueen ehdokkaana, mutta hän siirtyi vuosi myöhemmin, tammikuussa 1973, Suomen kansan yhtenäisyyden puolueen eduskuntaryhmään. Sainio teki tuolloin niin sanotun kolmiloikkansa siirtymällä ensin SMP:stä SKYPiin, sitten takaisin ja vielä uudestaan SKYPiin. Sainio oli eduskunnan maa- ja metsätalousvaliokunnan ja puolustusasiainvaliokunnan jäsen. Hän vaikutti poliittisella urallaan myös Lokalahden kunnallispolitiikassa. Hänen muihin luottamustehtäviinsä kuului muun muassa valtion urheiluneuvoston jäsenyys.

Sainio kuului nuoruudessaan kotikuntansa Lokalahden suojeluskuntaan. Hän kirjoitti ylioppilaaksi Turun yhteiskoulusta vuonna 1942, kävi kadettikoulun vuosina 1943–1944 ja toimi vuosina 1944–1947 joukkueenjohtajana Jalkaväkirykmentti 9:ssä ja komppanianpäällikkönä Jalkaväkirykmentti 8:ssa (nyk. Karjalan Prikaati). Sainio haavoittui kolmesti jatkosodan loppuvaiheissa vuonna 1944. Hän erosi puolustusvoimien palveluksesta luutnanttina vuonna 1947 ja vuonna 1976 hänet ylennettiin reservin majuriksi. Vuodesta 1947 Sainio toimi myös maanviljelijänä synnyinkunnassaan Lokalahdella.

Yksityiselämä
-------------

Sainio oli vuodesta 1944 naimisissa Enne Sainion (ent. Kortetmäki-Tommila) kanssa. SMP:n seuraajapuolueen Perussuomalaisten kansanedustajaksi vuonna 2011 valittu, aiemmin kehonrakentajana tunnetuksi tullut Ritva "Kike" Elomaa on heidän tyttärensä.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  .aspx Arvo Sainio *Suomen kansanedustajat*. Eduskunta. Viitattu 24.2.2011.
2. ↑  *Mitä Missä Milloin - kansalaisen vuosikirja*, s. 192. Helsinki: Otava, 1974.
3. ↑  *Kadettiupseerit 1920–1985*, s. 851. Helsinki: Kadettikunta, 1985.
4. ↑  Vaaliasiantuntija: Kike Elomaa vahvoilla eduskuntaan *yle.fi*.  24.2.2011.  Arkistoitu 3.3.2011. Viitattu 24.2.2011.


|  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * n
* k
* m
Suomen Maaseudun Puolueen kansanedustajat 1972–1975 |
| --- |
|  |
| Eduskuntaryhmä(18) | 
* Antila (1972)
* Asunmaa (1972)
* Huotari (1972)
* Kainulainen (1972)
* Kortesalmi
* Kurppa (1972)
* Lemström
* Linna (1972)
* Mänttäri (1972)
* Niemelä (1972)
* Remes (1972)
* Sainio (1972–1973)
* Suokas (1972)
* Vainio
* P. Vennamo
* V. Vennamo
* Volotinen (1972)

 |

 |


|  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * n
* k
* m
Suomen Kansan Yhtenäisyyden Puolueen kansanedustajat 1972–1975 |
| --- |
|  |
| Eduskuntaryhmä(13) | 
* Antila
* Asunmaa
* Hannola (1975)
* Huotari (1972–1975†)
* Kainulainen
* Kurppa
* Linna
* Mänttäri
* Niemelä
* Remes
* Sainio (1973–1975)
* Suokas
* Tupamäki
* Volotinen

 |

 |


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Eduskunta

 |

 |
Belomorsk
Kesäjoki
Njuhtša
Sosnavitsa
SumaPiirin kunnat

**Belomorskin piiri** (ven. Беломорский район, *Belomorski raion*) on yksi Karjalan tasavallan hallintopiireistä. Se sijaitsee tasavallan itäosassa Vienanmeren rannalla. Piiri ulottuu idässä Karjalan tasavallan ja Arkangelin alueen väliselle rajalle. Karjalan tasavallassa piiri rajoittuu etelässä Segežan piiriin, lounaassa Muujärven piiriin, lännessä Kalevalan kansalliseen piiriin ja pohjoisessa Kemin piiriin. Piirin hallinnollinen keskus on Belomorsk. Piirin pinta-ala on 12 982 km² Piirissä ilmestyy paikallislehti *Belomorskaja Tribuna*.

Paikallishallinnolliset osat
----------------------------

Belomorskin piiriin kuuluu 5 paikallishallinnollista yksikköä: yksi kaupunkikunta (ven. *gorodskoje poselenije*) ja neljä maalaiskuntaa (ven. *selskoje poselenije*).

Kaupunki:

* Belomorsk (hallinnollinen keskus)

Maalaiskunnat:

* Kesäjoki
* Njuhtša
* Sosnavitsa
* Suma

Muita asutuskeskuksia ovat Hvoinyi, Kevättämäjärvi, Kuolisma, Lehto, Malenga, Pušnoi, Suiku, Suikujärvi, Tunkua, Uiunsaari, Uskela, Uusi Maasjärvi, Virantajärvi, Virma ja Zolotets.

Historia
--------

Ääniselle johtavan ja edelleen Itämerelle jatkavan kanavareitistön sulku Vienanmeren äärellä Belomorskin piirissä
Piiri muodostettiin Sorokan piirin nimellä 29. elokuuta 1927, jolloin siihen liitettiin Sorokan, Suman, Kuolisman, Njuhtsan ja Laapinan kunnat sekä osia Vojatšun, Petrovo-Jamin ja Suikujärven kunnista. Piirin nimi vaihtui Belomorskin piiriksi vuonna 1938, jolloin sen hallinnollisen keskuksen nimi Sorokka muuttui Belomorskiksi. Vuosina 1930–1945 Segežan piiri oli lakkautettuna ja osa sen alueesta kuului Sorokan piirin. Tunkuan piiri lakkautettiin 1960-luvulla ja liitettiin Belomorskin piiriin.

Lähteet
-------

1. ↑  Taustatietoa Karjalan tasavallasta Suomen kuntaliitto.  Arkistoitu 28.9.2007. Viitattu 15. toukokuuta 2007.
2. 1 2 3  Yrityspalvelu Karelski: *Karjalan tasavalta vuonna 1997*, s. 56-64. Jyväskylä: Yrityspalvelu Karelski, 1997. ISBN 952-90-8324-6.
3. ↑  Belomorskin piiri Karjalan tasavallan sivustolla *gov.karelia.ru*.  Arkistoitu 17.6.2016. Viitattu 8.4.2009. (venäjäksi)

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Belomorskin piiri**.
* Справка об исторических, культурных, демографических и национальных особенностях Беломорского района (Tietoja piiristä, mm. kansallisuusjakauma vuonna 2002) Virallinen Karjala. Karjalan tasavallan valtiovaltaelinten virallinen palvelin.  Arkistoitu 2.10.2014. Viitattu 11.5.2013. (venäjäksi)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * n
* k
* m
Karjalan tasavalta |
| --- |
|  |
| Hallinnollinen jako | 

|  |  |
| --- | --- |
| Kaupunkipiirit | 
* Kostamus
* Petroskoi

 |
|  |
| Piirit | 
* Aunus
* Kalevala
* Karhumäki
* Kemi
* Kontupohja
* Lahdenpohja
* Louhi
* Mujejärvi
* Pitkäranta
* Prääsä
* Puudos
* Segeža
* Belomorsk
* Sortavala
* Suojärvi
* Äänisenranta

 |

 | Karjalan tasavallan vaakuna |

 |
**Kouoro** on maalaiskunta ja sen keskuskylä Sikasson alueen Sikasson piirissä Malissa. Se sijaitsee 80 kilometriä Sikassosta pohjoiseen. Kunnassa on 15 100 ja kylässä 7 500 asukasta (vuonna 2009).

Kouoron kunta rajoittuu etelässä Sikasson piirin Klélan, lännessä Kourouman ja Kabarasson ja pohjoisessa ja idässä Koutialan piirin Faguin, Zangasson, Sinkolon ja Diouradougou Kafon kuntiin. Maisemaa leimaavat laajat tasangot. Vesistöistä tärkein on Banin sivujoki Banifing. Ilmasto on sudanilais-sahelilainen. Kasvillisuus on heinä- ja pensassavannia.

Kuntaan kuuluu kuusi kylää. Asukkaat ovat etupäässä senufoja. Lisäksi on muun muassa miniankoja, dogoneja, fulbeja, boboja ja moseja. Vallitseva uskonto on islam, mutta kunnassa on myös animisteja ja kristittyjä.

Kouron kautta kulkee Sikasson ja Koutialan välinen maantie RN11. Seudun pääelinkeinot ovat maanviljely ja karjanhoito. Tärkeimmät viljelykasvit ovat puuvilla, durra, maissi, riisi, hirssi, maapähkinä ja lehmänpapu. Kotieläimiä ovat naudat, lampaat, vuohet, aasit ja siipikarja. Lisäksi harjoitetaan kaupankäyntiä ja käsityöammatteja. Kouoro-barragessa pidetään viikoittaiset markkinat.

Lähteet
-------

1. ↑  4ème recensement général de la population et de l’habitat. Résultats définitifs, tome 0: Répertoire des villages *instat-mali.org*.  Arkistoitu 7.1.2017. Viitattu 29.5.2018.
2. ↑  Mali - Région de Sikasso: Carte de référence *reliefweb.int*. Viitattu 29.5.2018.
3. 1 2 3  Plan de Sécurité Alimentaire: Commune Rurale de Kouoro 2006-2010 *aec.msu.edu*.  2006.  Arkistoitu 13.6.2010. Viitattu 29.5.2018.
**Johan Fredrik Oskar (Oscar) von Kræmer** (ven. О́скар Ка́рлович Кре́мер, *Oskar Karlovitš Kremer*; 19. toukokuuta 1829 Hauho – 10. syyskuuta 1904 Ruovesi) oli suomalainen sotilas, joka vuonna 1896 ylennettiin Venäjän laivaston amiraaliksi.

Von Kræmerin vanhemmat olivat eversti Carl Johan von Kræmer ja baltiansaksalaisen aatelissuvun Suomen-haaraan kuulunut Ulrika von Platen. Von Kræmer valmistui Venäjällä meriupseeriksi ja osallistui Itämaiseen sotaan 1853–1855, haavoittuen Sevastopolin puolustuksessa. Hän toimi useiden eri sotalaivojen päällikkönä, mukaan lukien fregatti *Alexander Nevski*, joka matkallaan Välimereltä haaksirikkoutui ja upposi syysmyrskyssä 1868 Jyllannin rannikolla.

Von Kræmer korotettiin 1. luokan kapteeniksi 1868 ja kontra-amiraaliksi 1875. Hän komensi 1878–1882 Kreikan vesillä toiminutta Venäjän laivastoa. Vuonna 1886 hänestä tuli vara-amiraali ja Venäjän keisarin kenraaliadjutantti, ja hän toimi meriväen pääesikunnan päällikkönä 1886–1896 sekä useaan otteeseen laivastoministerin sijaisena vuosina 1895–1896. Von Kræmer nimitettiin 1896 Venäjän valtakunnanneuvoston jäseneksi ja 1898 Venäjän Punaisen Ristin esimieheksi.

Ansioistaan hänelle myönnettiin Pyhän Andreaksen ritarikunnan kunniamerkki Andreaksen risti 1904, yhtenä harvoista kunniamerkin saaneista suomalaisista.

Von Kræmerin puoliso vuodesta 1869 oli vapaaherratar Sofia Maria Julia Dorotea Cedercreutz (k. 1923). Helsingin yliopiston lehtori ja valtiopäivämies Alexis von Kræmer oli heidän poikansa.

Lähteet
-------

* Ilmari Heikinheimo: *Suomen elämäkerrasto*. Helsinki: Werner Söderström Osakeyhtiö, 1955.  Sivu 405.

### Viitteet

1. 1 2 3  Heikki Tiilikainen: *Tsaarin amiraali : suomalainen Oscar von Kraemer*, s. 10–11, 210–213. toim. Otto Selén, 2. painos. Riika: Atlas Art, 2009. ISBN 978-952-5671-14-8.
2. ↑  Suomalaissyntyiset palkitut. Eskoff.net-antiikkisivut. Viitattu 21.9.2016.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)
* Yhdysvallat
* Ruotsi

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Uppslagsverket Finland

 |

 |
**Abderrahmane Ben Ezzedine** (s. 25. joulukuuta 1933 Tunis) on tunisialainen jalkapalloilija ja jalkapallovalmentaja.

Ura
---

Ben Ezzedine aloitti jalkapalloilun 12-vuotiaan Club Africainin junioreissa, josta hän siirtyi myöhemmin toiseen paikalliseen seuraan Espéranceen 14-vuotiaana. Ben Ezzedine vietti lopulta seurassa koko juniorivuodet ja siirtyi myöhemmin 18-vuotiaana edustusjoukkueeseen kaudella 1952–1953. Ben Ezzedine vietti lopulta koko uransa kasvattajaseurassaan ja voitti muun muassa Tunisian mestaruuden kahdesti 1959 ja 1960.

### Maajoukkueura

Ben Ezzedine pelasi myös Tunisian maajoukkueessa vuodet 1953–1961. Tämän ohella hän edusti Tunisian jalkapallojoukkuetta Rooman 1960 kesäolympialaisissa, jossa hän pelasi yhden ottelun Argentiinaa vastaan.

### Saavutukset

* Tunisian cup: 1957
* Tunisian-mestaruus: 1959, 1960

Valmennusura
------------

Ben Ezzedine siirtyi valmentajaksi 1960-luvulla pelaajauransa jälkeen ja aloitti tehtävät kasvattajaseurassaan Espérancessa vuonna 1963. Hän johdatti seuransa ensimmäisellä valmennuskaudellaan toiseksi häviten mestaruuden voittaneelle Club Africainille kahdella pisteellä. Seuraavat kaksi kautta eivät menneet yhtä hyvin ja joukkue jäi sarjassa kuudenneksi (1964–1965) ja viidenneksi (1965–1966).

Myöhemmin Ben Ezzedine palasi takaisin Espérancen valmentajaksi ranskalaisen Robert Domerguen tilalle, joka ei kyennyt tuomaan menestystä joukkueelle. Ben Ezzedine johti Espérancen mestariksi ja otti samalla revanssin Club Africainista, joka jäi tällä kertaa sarjassa toiseksi kahden pisteen erolla. Ben Ezzedine ei kuitenkaan enää jatkanut tehtävässään vaan jätti seuran.

Ben Ezzedine palasi vielä kolmannen kerran Espérancen valmentajaksi kesken kauden 1975–1976 ja johdatti joukkueen Tunisian mestariksi uusintaottelussa ES Sahelia vastaan, joka oli tasapisteissä sarjan päätyttyä. Ben Ezzedine jatkoi mestaruuskauden jälkeen vielä kaudella 1976–1977, mutta joukkue sijoittui tällä kertaa seitsemänneksi Tunisian pääsarjassa.

### Meriitit

* Tunisian cup: 1964
* Tunisian-mestaruus: 1970, 1976
	+ Hopeaa: 1964

Lähteet
-------

1. ↑  Abderrak BEN AZZEDINE (Arkistoitu – Internet Archive) *FIFA* Viitattu 28.6.2010 (englanniksi)
2. ↑  Tunisia 1963/64 *rsssf* Viitattu 28.6.2010 (englanniksi)
**Dodge Omni** on Chryslerin Dodge-merkillä vuosina 1977–1990 valmistama alemman keskiluokan automalli, joka oli Pohjois-Amerikan markkinoilla myyty versio Talbot Horizonista. Mallia myytiin myös nimellä **Plymouth Horizon**. Omnin seuraajaksi tuli Dodge Shadow.

Omni ja Horizon olivat ensimmäiset Chryslerin valmistamat etuvetoiset automallit. Etujousitus erosi eurooppalaisesta versiosta, sillä Omnissa käytettiin vääntösauvajousituksen sijaan MacPherson-joustintukia. Moottorina ei myöskään käytetty Talbot Horizonin 1,6-litraista työntötankomoottoria, vaan Volkswagenilta peräisin olevaa 1,7-litraista (75 hv), jossa oli kannen yläpuolinen nokka-akseli. Voimansiirtona oli Volkswagenin nelivaihteinen manuaalivaihteisto tai Chryslerin kolmeportainen *TorqueFlite*-automaattivaihteisto.

Plymouth Horizon
Vuonna 1981 tuli saataville Chryslerin 2,2-litrainen (84 hv) moottori. 1,7-litrainen korvattiin PSA-konsernin 1,6-litraisella (62 hv) vuonna 1983, ja vuodesta 1987 lähtien 2,2-litrainen oli mallin ainoa moottorivaihtoehto.

Eurooppalaiseen Horizoniin verrattuna edistyksellistä oli viimeisien vuosimallien autoissa ollut kuljettajan turvatyyny.

Shelby GLHS
Suorituskykyisin malli oli Shelbyn virittämä Omni GLH (*Goes Like Hell*), jonka turboahdettu 2,2-litrainen moottori tuotti tehoa 146 hevosvoimaa. Voimansiirtona oli viisivaihteinen manuaalivaihteisto. Lisäksi perusmalliin verrattuna GLH:n jousitus oli jäykempi ja maavara matalampi. Shelby valmisti autosta myös 500 kappaleen rajoitetun erän GLHS-nimistä mallia.

Lähteet
-------

1. ↑  1985 Dodge Omni GLH with just 16,000 miles is for sale on eBay *Autoblog*.  7.3.2019. Viitattu 11.3.2019. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Dodge Omni** Wikimedia Commonsissa
**Hanna Vahtikari** on suomalainen näyttelijä. Hänet tunnetaan pitkälti teatterinäyttelijänä muun muassa Oulun ja Lahden kaupunginteattereista, mutta hän on esiintynyt myös muun muassa elokuvissa *Miami*, *Rakkauden rasvaprosentti* ja *Enon opetukset*.

Vahtikari on valmistunut Teatterikorkeakoulusta vuonna 2005 ja hän on erikoistunut musiikkiteatteriin.*lähde?* Vuonna 2019 hän käsikirjoitti, ohjasi ja näytteli Kapsäkki-musiikkiteatterin teoksen *Kuin raivo äiti*, johon hänen puolisonsa Marzi Nyman sävelsi musiikin.

Lähteet
-------

1. ↑  Hanna Vahtikari *Lahden Kaupunginteatteri*.  Arkistoitu 30.4.2019. Viitattu 21.8.2019.
2. ↑  Hanna Vahtikari Elonetissä.
3. ↑  Mankkinen, Jussi: Saako äiti olla aggressiivinen? Kuin raivo äiti -esitys käsittelee vanhemmuuteen liittyviä tunteita, joista ei juuri puhuta *Yle Uutiset*.  12.5.2019. Viitattu 21.8.2019.

Aiheesta muualla
----------------

* Hanna Vahtikari Suomen Näyttelijäliiton sivuilla (Arkistoitu – Internet Archive)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Elonet

 |

 |
*Tämä artikkeli kertoon järvestä Porhovin piirissä. Muista järvistä tai kohteista löytyy täsmennyssivulta Beloje.*

**Beloje** (ven. Белое) tai myös Šgiljovo (Жгилёво) on järvi Luoteis-Venäjällä Pihkovan alueen Porhovin piirissä. Järven nimen alkuosa (ven. бело-, *belo-*) tarkoittaa *valkoista* ja *Beloje* on järven nimenä melko yleinen. Sen voisi vapaasti suomentaa *Valkijärvi* tai *Valkojärvi*.

Maantietoa
----------

Järvi on 1,9 kilometriä pitkä, 1,0 kilometriä leveä ja sen pinta-ala on 1,09 neliökilometriä eli 109 hehtaaria. Se sijaitsee Sudomskajan ylängöllä pienen joen Listvenkan (Лиственка) latva-alueella. Järven pohjoisrannalla sijaitsee kylä Žgiljovo (Жгилёво) ja koillisrannalla kylä Moški (Мошки).

Luontoarvoja
------------

Järven rannat ovat matalia tai jyrkästi syveneviä. Rannoilla esiintyy metsämaata, suomaata, kosteikkoja, niittyjä tai pieniä peltopalstoja. Rannat ovat kivikkoa, soraa, hiekkaa ja silttiä. Syvemmällä on järven pohja hiekkaa, silttiä ja lietettä. Järvessä viihtyy runsaasti kalalajeja: lahna, hauki, ahven, salakka, pasuri, suutari, karppi, made, törö, mutakala, rantanuoliainen ja simppu, sekä joitakin *Rutilus*- ja *Carassius*-suvun kalalajeja.

Vesistösuhteita
---------------

Beloje sijaitsee Sudomskajan ylängöllä ja se kuuluu ensisijaisesti Listvenkajoen valuma-alueeseen, mutta samalla myös Tšerjohan valuma-alueeseen, sillä Listvenka on Tšerjohan 46 kilometriä pitkä sivujoki. Tšerjoha on puolestaan Velikajan sivujoki ja kuuluu Velikajan valuma-alueeseen, joka on Narvanjoen vesistöalueen eteläisin osa. Velikaja laskee Peipsijärveen, mistä Narvanjoki jatkaa pohjoiseen päin ja laskee lopuksi Itämerellä Suomenlahteen. Beloje laskee eteläpuolella sijaitsevaan Tšernojeehen (Черное), josta Listvenka saa alkunsa. Järven valuma-alueen koko on 7,4 neliökilometriä.

Katso myös
----------

* Beloje

Huomautuksia
------------

1. 1 2 3 4 5 6 7 8  Teksti on osittain käännös venäjänkielisestä artikkelista ru:Белое (озеро, Славковская волость Порховского района), jonka tiedot on vielä tarkistamatta muista lähteistä.
2. 1 2 3 4  Kohteen pituus, leveys ja ympäristön kasvillisuus sekä asutus on tarkistettu Google Earth-karttapalvelusta käyttäen järven koordinaatteja.
3. ↑  Järven tilavuus on laskettu kertomalla järven pinta-ala sen keskisyydellä.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Beloje (*textual.ru*) *Venäjän valtion vesistötietokanta*. Viitattu 27.11.2019. (venäjäksi)
2. ↑  Kuusinen, M. & Ollikainen, V.: *Venäläis-suomalainen suursanakirja*. Werner Söderström Oy, 1978. ISBN 951-0-00150-3.
3. 1 2  Neuvostoajan kartta: O-35-Д, Псков (Pihkova), 1:200 000

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: ru:Белое (озеро, Славковская волость Порховского района)
**Dodge Magnum** tuli vuonna 2004 julkisuuteen kun Magnum-nimi herätettiin uudelleen henkiin. Kyseessä on Chryslerin LX -pohjalevyyn perustuva Pohjois-Amerikan markkinoille tehty farmarimalli, joka on ensimmäinen Dodgen valmistama farmarimalli sitten Dodge Coltin vuonna 1991. Käytännössä Magnum on Chrysler 300C:n farmariversio pienin kosmeettisin muutoksin. Magnumia valmistettiin Bramptonissa, Kanadan Ontariossa koko elinikänsä: vuosimallit 2005-2008.

Chrysler 300C:n tavoin malli oli yhtiölle menestys ja se myi huomattavasti edeltäjäänsä, Dodge Intrepidiä paremmin. Magnumista tehtiin myös poliisiautoversio kilpailemaan Yhdysvaltojen poliisiautomarkkinoilla Ford Crown Victorian kanssa.

Dodge Magnumeja myytiin yhteensä 169 080 kappaletta; huippuvuonna 2005 peräti 52 487 kpl ja 2008, viimeisenä mallivuotena talousromahduksen aikaan enää 6 912 kpl.

Kehitys
-------

SXT ja RT -malleissa oli saatavilla myös neliveto. Nelivetoisten mallien vaihteistona on Mercedes-Benzin valmistama viisivaihteinen automaattivaihteisto, jota käytettiin myös takavetoisissa RT ja SRT-8-malleissa. SE ja takavetoinen SXT oli varustettu nelivaihteisella automaatilla.

Vuonna 2006 tuli saataville suorituskykyisempi **SRT-8** versio, jonka voimanlähteenä on tehokas 6,1-litrainen Hemi-moottori. Autossa on 20" vanteet, jäykempi jousitus, isommat jarrulevyt, madallukset sekä erilainen keula ja perä. SRT-8-mallin 0-100 km/h kiihtyvyys on noin 5,1 sekuntia. Varttimailin kiihdytys ottaa aikaa 13,1 sekuntia loppunopeuden ollessa 174 km/h. SRT-8 esiteltiin Los Angelesin autonäyttelyssä 2005 ja se nimettiin parhaaksi uudeksi muskeliautoksi vuonna 2006.

Mallivuodeksi 2008 Magnum sai faceliftin. Keulassa on uusi aggressiivisempi ilme ja sisustaa muokattiin. 2008 oli Magnumin viimeinen vuosimalli ja se korvattiin Dodge Journeyllä.

Moottorit
---------

* **SE** (2700 cm3) (EER) - 190 hv
* **SXT** (3500 cm3) (EGJ) - 250 hv
* **RT** (5700 cm3) (Hemi)
* **SRT-8** (6100 cm3) (Hemi) - 425 hv, 569 Nm
**Hanna Rantala** (s. 1984) on suomalainen ooppera- ja konserttilaulaja, joka on äänialaltaan sopraano.

Rantala opiskeli vuosina 2003–2009 Ritva Laamasen johdolla Helsingin konservatoriossa ja suoritti muusikon tutkinnon vuonna 2009. Hän jatkoi opintojaan Sibelius-Akatemiassa opettajanaan Monica Groop ja valmistui musiikin maisteriksi vuonna 2014. Rantala osallistui lisäksi Tom Krausen, Barbara Bonneyn, Edda Moserin ja Jeffrey Goldbergin pitämille mestarikursseille. Rantala sai vuonna 2010 toisen sijan Lappeenrannan valtakunnallisissa laulukilpailuissa. Hän voitti Eero Rantala -palkinnon vuonna 2008. Vuoden 2015 Sibelius-laulukilpailussa hän pääsi kolmannelle sijalle.

Rantala liittyi Suomen kansallisoopperan solisteihin vuonna 2011. Hän oli ensin harjoittelijana, mutta siirtyi vakituiseksi solistiksi vuonna 2013. Hän siirtyi freelanceriksi vuonna 2015. Rantala on jatkanut vierailujen tekemistä Kansallisoopperassa. Lisäksi hän on säännöllisesti vieraillut Savonlinnan oopperajuhlilla ja esiintynyt Tanskan kuninkaallisessa oopperassa. Vuonna 2018 hän esiintyi Tampereen Oopperan Olli Kortekankaalta tilaaman *Veljeni vartija* -oopperan naispääosassa. Rantala myös loi Ingelin roolin Jüri Reinveren oopperan *Puhdistus* kantaesityksessä. Hänen esittämiinsä ohjelmistoon vakiintuneiden oopperoiden päärooleihin ovat kuuluneet Susanna (Mozart: *Figaron häät*), Gilda (Verdi: *Rigoletto*) ja Adina (Donizetti: *Lemmenjuoma*).

Oopperan ulkopuolella Rantala on tulkinnut muun muassa yksinlauluohjelmistoa. Hän on esiintynyt solistina esimerkiksi Georg Friedrich Händelin *Messias-oratorion*, Johann Sebastian Bachin *Johannes-passion*, Mozartin *Requiemin*, Gabriel Faurén *Requiemin* ja Carl Orffin *Carmina Buranan* esityksissä.

Lähteet
-------

1. ↑  Hanna Rantala sai Eero Rantalan rahaston palkinnon Timo Mustakallio -laulukilpailussa *skr.fi*.  14.8.2008. Suomen Kulttuurirahasto. Viitattu 11.7.2023.
2. 1 2 3 4 5 6  Hanna Rantala, sopraano Chordus, viitattu 8.1.2023
3. 1 2 3 4  Hanna Rantala (Arkistoitu – Internet Archive) Suomen Kansallisooppera ja -baletti, viitattu 8.1.2023
4. ↑  Sibelius-laulukilpailun voitto Suomeen MTV Uutiset 26.4.2015, viitattu 8.1.2023

Aiheesta muualla
----------------

* Suomen Kansallisoopperan ja -baletin esitystietokanta: Hanna Rantala
George Cayley.

Cayleyn "hallittava laskuvarjo" vuodelta 1852

**George Cayley** (27. joulukuuta 1773 Scarborough – 15. joulukuuta 1857 Brompton) oli englantilainen insinööri, aerodynamiikan tutkija ja varhainen ilmailun pioneeri. Vuonna 1799 hän esitti nykyaikaisen lentokoneen konseptin, jossa oli kiinteät siivet, työntövoimaa ja ohjauslaitteet. Vuosina 1809–1810 hän julkaisi kolmiosaisen teoksen *On Aerial Navigation*, jota pidetään ilmailun teorian perusteoksena. Teoksessaan Cayley erotti neljä lentämiseen vaikuttavaa voimaa, jotka olivat työntövoima, nostovoima, ilmanvastus ja massa, ja erotti toisistaan käsitteet tasapaino ja ohjattavuus. Hän myös kuvasi siipiprofiilin muotoilun, siipikulman ja vinotukien sekä vastuksen minimoimisen tärkeyden. Tutkimuksillaan hän edisti linnunsiipiä jäljittelevän ornitopterin ja laskuvarjon toimintaperiaatteen keksimistä.

Lentolaitteiden kokeilut
------------------------

Vuonna 1848 Cayley rakensi lennokin, joka kykeni kantamaan kymmenvuotiaan lapsen. Vuonna 1852 hän julkaisi suunnitelman miehen kantavasta lennokista tai hallittavasta laskuvarjosta, joka lähetettäisiin liikkeelle ilmapallosta.  Myöhemmin hän rakensi siitä version, jonka lentoonlähtö tehtiin mäen päältä. Se pystyi kannattamaan aikuisen lentäjän yli Bromptonin laakson vuonna 1853.  Cayley kokeili myös kuminauhavetoisia lennokkeja.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Larry Dwyer: Sir George Cayley, the Father of Aviation  2009. The Aviation History Online Museum. Viitattu 23.10.2019.
2. ↑  Writings of Sir George Cayley. Msstate.edu. Viitattu 23.10.2019.
3. ↑  Gliding 1852 Style. Derek Piggott. Gliding Magazine 10/2003. Web Archive 2012.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **George Cayley** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Alankomaat
* Vatikaani

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC

 |

 |
*Tämä artikkeli käsittelee kirjallisuudentutkimuksen koulukuntaa. Kielitieteen koulukuntaa käsittelee Geneven kielitieteellinen koulukunta.*
**Geneven koulukunta** on Geneven yliopistossa 1940-luvulta lähtien vaikuttanut fenomenologisesti suuntautunut kirjallisuudentutkimuksen koulukunta. Suuntauksesta käytetään myös nimitystä *tietoisuuden tutkimus* ('critics of consciousness'). Suuntauksen tunnetuimpia edustajia olivat belgialainen Georges Poulet, ranskalainen Jean-Pierre Richard sekä sveitsiläiset Jean Starobinski ja Jean Rousset. Koulukunnan metodeja hyödynsi myös yhdysvaltalainen J. Hillis Miller uransa alkuvaiheessa, varsinkin teoksessa *The Disappearance of God: Five 19th Century Writers* (1963), mutta hän siirtyi sen jälkeen dekonstruktion pariin.

Koulukunnan edustajat lukevat sanataideteosta kirjailijan tietoisuuden ainutkertaisena, ensisijaisesti subjektiivisena aikaansaannoksena. Suuntauksen piirissä vastustetaan siksi formalismin ja uuskritiikin tapaisia objektivoivia lähestymistapoja. Koulukunnan lähtökohdat palautuvat paljolti 1800-luvun romantiikan ekspressiiviseen kritiikkiin, jossa kirjallista teosta pidettiin kirjailijapersoonallisuuden ilmentymänä. Kirjailijan tietoisuuden tutkimus ei kuitenkaan ole kirjailijan elämäkerran tutkimusta vaan teos- tai tuotantokeskeistä tarkastelua, jonka edellytyksenä on mahdollisimman suuri eläytyminen ja sitä kautta pääsy samalle aaltopituudelle tekijän tietoisuuden kanssa.

Lähteet
-------

1. 1 2  Geneven koulukunta *Tieteen termipankki*. Viitattu 22.10.2018.
**Johan Fredrik Palm** (20. elokuuta 1754 Tukholma – 15. maaliskuuta 1821 Edsberg) oli ruotsalainen säveltäjä, pianisti ja musiikkikasvattaja.

Palm pääsi vuonna 1772 opettamaan kosketinsoittoa Ruotsin kuninkaallisen musiikkiakatemian opetusinstituutioon. Hän työskenteli Kuninkaallisessa oopperassa säestäjänä cembalolla vuosina 1778–1787 ja sitten toisena laulumestarina vuoteen 1805. Jälkimmäisessä toimessa Palm oli vastuussa harjoituksista ja solistien laulukunnosta. Hänet valittiin Ruotsin kuninkaallisen musiikkiakatemian jäseneksi vuonna 1794. Vuodesta 1818 kuolemaansa hän opetti sen opetusinstituutiossa alkeislaulua.

Pianistina Palm esiintyi esimerkiksi solistina Wolfgang Amadeus Mozartin konsertossa Riddarhusetissa syyskuussa 1792 ja Johann Christian Bachin kaksoiskonsertossa Olof Åhlströmin kanssa Börssalenissa maaliskuussa 1795. Palm oli jäsenenä Tukholman ammattilais- ja harrastelijamuusikoita aikanaan yhdistäneessä Par Bricole -sääntökunnassa.

Palmin sävellystuotantoon kuuluu kymmenittäin lauluja, joista enemmistö on 1790-luvulta. Laulujen joukossa on esimerkiksi juoma- ja rakkauslauluja, joissa on vaikutteita sekä Ranskan että Saksan lauluperinteistä. Palmin laulujen sanojen tekijöihin kuuluivat Anna Maria Lenngren, Axel Gabriel Silfverstolpe, Carl Lindegren, Gustaf von Paykull, Frans Michael Franzén, Johan Henric Kellgren ja Johan Elers. Palm sävelsi myös pianokappaleita, kuten *Marche funebren* c-mollissa (1807), kaksi F-duurivalssia (1808, 1814) ja muunnelmateoksia. Hän sovitti Johan David Zanderin *Kronfogdarne*-alkusoiton pianolle. Olof Åhlström julkaisi Palmin sävellyksiä antologioissaan.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Johan Fredrik Palm Swedish Musical Heritage


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data

 |

 |
Genericin logo
**Generic** on itävaltalainen mopo- ja moottoripyörävalmistaja. Genericin tuotevalikoima kattaa 50–250-kuutioisilla moottoreilla varustettuja mopoja ja moottoripyöriä. Genericin tuotevalikoima keskittyy nimenomaan kaupunkiajoon tarkoitettuihin kaksipyöräisiin sen sijaan, että se pyrkisi rakentamaan laajempaa moottoripyörämallistoa isommilla moottoreilla.

Generic hoitaa itse tuotteidensa jakelun Itävaltaan, Saksaan ja Italiaan. Yhtiön valmistamia ajoneuvoja myydään yhteensä noin 30 Euroopan maassa.

Historiaa
---------

Generic aloitti tuotantonsa Itävallassa vuonna 2004. Yrityksen tuotevalikoima koostui aluksi skoottereista ja laajeni siitä myös enduro-tyylisiin kaksipyöräisiin. Generic pyörien suunnittelusta vastaa itävaltalainen Kiska Design -suunnittelutoimisto.

Pyörien tekniikka
-----------------

Genericin pyörissä on sekä sähkö- että poljinkäynnistys. Niissä on myös sivupeilit ja etu- ja takavalo. Osassa mopoista on sähkörajoitin. Enduromallit ovat ketjuvetoisia ja niissä on kuusiportainen vaihteisto kytkimellä. Skoottereissa on voimansiirtona portaaton CVT-automaattivaihteisto, joten niissä ei ole manuaalivaihteita.

Malleja
-------

* Moposkootterit
	+ Xor 50
		- Kaksitahtimoottorilla varustettu moposkootteri, josta on valmistettu myös erikoismalli AT&T Williams Formula 1 -tallin lisenssillä.
	+ Gps 50
	+ Ideo 50
	+ Roc 50
	+ Onyx 50

* Skootterit
	+ Xor 125
	+ Soho 125

* Isot mopot
	+ Trigger 50 x
	+ Trigger 50 sm
	+ Trigger 50 x comp.
	+ Trigger 50 sm comp.

* Aiemmat mallit
	+ Mini trigger sm
	+ Mini trigger x
	+ Zion
	+ Soho 150
	+ Trigger x 125
	+ Trigger sm 125
	+ Urano 2.6

Lähteet
-------

* Generic Motors
* Motor Power Finland Oy
Vuosimallin 1983 Dodge 400 coupé
**Dodge 400** oli Dodgen toinen Chryslerin K-pohjalevylle perustunut auto 1980-luvun alussa. Sen sisarmalli oli Chrysler LeBaron. 400 esiteltiin vuonna 1982, mutta sen korvasi keskikokoinen Dodge 600 vain vuotta myöhemmin.

1982
----

400 oli Dodgen uusi, ylellisempi versio Aries-mallista. Sitä oli saatavilla sekä 2- että 4-ovisina versioina; se oli Dodgen ensimmäinen avomalli sitten vuoden 1971 Challengerin. Chryslerin toimitusjohtaja Lee Iacocca uskoi voivansa herättää asiakkaiden kiinnostuksen avomalleihin, joita ei siihen aikaan myynyt yksikään toinen suuri amerikkalainen autonvalmistaja.

400:aa oli saatavilla vain kahdella eri varustetasolla - perusversiona ja LS:nä. Moottoriksi saattoi valita joko 2.2-litraisen nelisylinterisen rivimoottorin tai Mitsubishi Motorsin valmistaman 2.6-litraisen "Silent Shaft" rivinelosen. Avomallissa 2.6-litrainen moottori oli vakiona. 

**Tuotanto yhteensä**: 31,449.

1983
----

Vuodeksi 1983, LS-varustetason myynti lopetettiin; se oli ainoa suurempi muutos tälle mallivuodelle. 

**Tuotanto yhteensä**: 25,952.

Vuonna 1983, 400-sedanmallin korvasi Dodge 600. 400-coupé- ja avomallit sisällytettiin 600-mallistoon vuonna 1984.