recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Oleksandr Mykolajovytš Kubrakov** (ukr. Олександр Миколайович Кубраков; s. 20. elokuuta 1982) on ukrainalainen poliitikko, joka on lokakuusta 2022 lähtien toiminut Ukrainan jälleenrakentamisen varapääministerinä sekä Ukrainan yhteisökehitys-, alue- ja infrastruktuuriministerinä. Vuosina 2021–2022 hän toimi infrastruktuuriministerinä.

Kubrakov syntyi Peršotravenskissa. Hän opiskeli vuosina 1999–2004 markkinointia Kiovan Vadym Hetmanin taloustieteellisessä yliopistossa. Vuoden 2019 parlamenttivaaleissa hänet valittiin Ukrainan parlamenttiin eli Verh’ovna Radaan Kansan palvelija -puolueen listan 30:ntenä, sitoutumattomana ehdokkaana. Saman vuoden joulukuussa hänet valittiin Ukrainan tieviraston johtajaksi, minkä myötä hän erosi parlamentista. Hän toimi virassa toukokuuhun 2021 asti, jolloin hänet nimitettiin infrastruktuuriministeriksi. Joulukuussa 2022 hänet nimitettiin jälleenrakentamisen varapääministeriksi sekä Ukrainan yhteisökehitys-, alue- ja infrastruktuuriministeriksi.

Lähteet
-------

1. ↑  Кубраков Олександр Миколайович *kmu.gov.ua*.  Arkistoitu 21.2.2023. Viitattu 21.2.2023. (ukrainaksi)
2. ↑  Кубраков Олександр Миколайович *LB.ua*.  Arkistoitu 21.2.2023. Viitattu 21.2.2023. (ukrainaksi)
3. ↑  Кубраков Олександр Миколайович *ПолітХаб*.  Arkistoitu 21.2.2023. Viitattu 21.2.2023. (ukrainaksi)
**Oleksa Horbach**, myös **Olexa Horbatsch** tai **Gorbach** (ukr. Олекса Горбач, *Oleksa Horbatš*; 5. helmikuuta 1918 Romaniv, Bibrkan piirikunta, Galitsia – 23. toukokuuta 1997 Reichelsheim-Berfurt, Saksa) oli ukrainalainen lingvisti ja filologi.

Horbach valmistui Lvivin yliopistosta, jossa hän opiskeli opettajinaan Vasyl Simovytš, Jan Janów ja Zdzisław Stieber. Toisen maailmansodan päättyessä hän muutti 1945 Saksaan ja jatkoi opintoja Münchenin Ukrainalaisessa vapaassa yliopistossa. Hän opetti 1952–1965 länsisaksalaisissa yliopistoissa ja oli 1966–1979 slaavilaisen tutkimuksen professori Frankfurtin yliopistossa.

Horbachin väitöskirja ja monet hänen artikkelinsa käsittelevät ukrainan kielen sosiaalisia murteita. Hän kirjoitti myös tutkimuksia 1500-1800-lukujen ukrainan-, kirkkoslaavin- ja puolankielisistä teksteistä, joista tärkeimmät ovat hänen tutkimuksensa Meleti Smotrytskyin kieliopista ja Pamva Beryndan sanakirjasta. Hän kirjoitti myös kuvauksia ukrainan kielen eri murteista sekä aiemmin julkaisemattomista tai muuten vaikeasti saatavilla olevista keskiukrainalaisista teksteistä sekä tutkimuksia historiallisesta leksikologiasta, erityisesti etymologian ongelmista. Hänen kunniakseen ilmestyi 1983 juhlakirja ja 1995 Jaroslava Zakrevskan kirjoittama elämäkerta ja bibliografia. Horbach julkaisi 1998 muistelmat *Šljah’ zi sh’odu na zah’id* ('Polku idästä lähteen').

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Horbach, Oleksa *Internet Encyclopedia of Ukraine*.  Päivitetty 2005. Viitattu 12.11.2022. (englanniksi)
2. ↑  Artur Bracki: Personality of Olexa Gorbach in the Ukrainian Emigration Literature Discussion *Research Gate*.  2019. Viitattu 12.11.2022. (englanniksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Belgia
* Yhdysvallat
* Ruotsi
* Tšekki
* Kreikka
* Kroatia
* Alankomaat
* Puola
* Vatikaani

 |
|  |
| Muut | 
* Internet Encyclopedia of Ukraine
* IdRef

 |

 |
Ib Melchior vuonna 2007.
**Ib Jørgen Melchior** (17. syyskuuta 1917 Kööpenhamina, Tanska – 14. maaliskuuta 2015 West Hollywood, Kalifornia, Yhdysvallat) oli kirjailija, elokuvatuottaja, elokuvaohjaaja ja matalan budjetin elokuvakäsikirjoittaja.

Melchiorin romaaneihin kuuluvat muun muassa *Code Name: Grand Guignol*, *Eva*, *The Haigerloch Project*, *The Marcus Device*, *Order of Battle: Hitler’s Werewolves*, *Sleeper Agent*, *The Tombstone Cipher* ja *The Watchdogs of Abaddon*.

Hänen tietoteoksiinsa kuuluvat kirjat *Quest: Searching for Germany’s Nazi Past* ja *Lauritz Melchior: The Golden Years of Bayreuth*. Vaimonsa Cleo Baldonin kanssa Ib Melchior kirjoitti kirjat *Reflections on the Pool: California Designs for Swimming* ja *Steps & Stairways*.

Melchior kirjoitti myös *Hour of Vengeance* -näytelmän, jonka perustana oli viikinki Amledin tarina, joka inspiroi myös William Shakespearea Hamletin kirjoittamisessa.

Melchior kirjoitti ja ohjasi *The Angry Red Planetin* vuonna 1959 ja vuonna 1964 elokuvan *The Time Travelers*. Televisiolle Melchior kirjoitti alkuperäisen *Äärirajoilla*-sarjan toisen tuotantokauden jakson "The Premonition".

Paul Bartel sovelsi Melchiorin novellia "The Raceria" elokuvamuotoon kulttielokuvaan *Kalmanralli 2000* vuonna 1975. Myöhemmin *Kalmanralli 2000* tehtiin uudestaan vuonna 2008, ja sen nimeksi tuli *Death Race – Kuolonajot*.

Militant Order of Saint Brigitte of Sweden myönsi vuonna 1965 Melchiorille komentajamerkin.*lähde?*

Melchior kuoli 97-vuotiaana kotonaan Kalifornian West Hollywoodissa 14. maaliskuuta 2015.

Lähteet
-------

1. 1 2  Barnes, Mike: Ib Melchior, Screenwriter on ‘Robinson Crusoe on Mars,’ Dies at 97 *The Hollywood Reporter*.  17.3.2015. Viitattu 18.3.2015. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Melchior Versus Germany legal document related to Chossewitz
* Personal homepage (Arkistoitu – Internet Archive)
* Ib Melchior Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
* Ib Melchior Elonetissä.

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Italia
* Israel
* Belgia
* Yhdysvallat
* Japani
* Tšekki
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Elonet

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**Oneidan kieli** (oneidaksi *Onʌyotaʔa꞉ka*, "pystyn kiven kansa") on irokeeseihin kuuluvien oneidojen puhuma irokeesikieli. Kieltä puhutaan Yhdysvaltain New Yorkin ja Wisconsinin osavaltiossa sekä Kanadan Ontarion provinssissa. Kieli on äärimmäisen uhanalainen: Ethnologue raportoi 67 puhujasta, joista 55 asuu Kanadassa ja 12 Yhdysvalloissa. Kaikki puhujat ovat vanhuksia ja puhujamäärä vähenee nopeasti; lisäksi kaikki kielen puhujat osaavat myös englantia. Kieli on kuolemaisillaan sukupuuttoon, mutta on perustettu erilaisia hankkeita sen elvyttämiseksi.

Kielellä ei ole vähäisen puhujamääränsä vuoksi juurikaan sisäisiä murre-eroja.

Fonologia
---------

Oneidan kielessä on kuusi vokaalifoneemia: tavalliset /i/, /e/, /o/, /a/ sekä nasaaliset /ũ/ (kirjoituksessa ⟨u⟩) ja /ə̃/ (kirjoituksessa ⟨ʌ⟩). Kielessä on myös useita diftongeja. Konsonanttifoneemeja on 11; kielen erikoisuus on bilabiaalisten foneemien (m, p) puuttuminen.

Morfologia
----------

Muiden irokeesikielten tavoin oneida on polysynteettinen ja agglutinoiva kieli.

Aakkoset
--------

Aakkoset (Ontario)| a | e | h | i | k | l | n | o | s | t | u | w | y | ’ | ʌ |

Numerot yhdestä kymmeneen
-------------------------

* 1 — úskah
* 2 — téken
* 3 — áhsʌ
* 4 — kayé
* 5 — wisk
* 6 — yá•yahk
* 7 — tsya•ták
* 8 — tékluˀ
* 9 — wá•tlu
* 10 — oye•lí

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäiset artikkelit: ru:Онейда (язык) & et:Onaida keel 

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * n
* k
* m
Irokeesikielet |
| --- |
|  |
| Pohjoiset | 
* cayuga
* erie
* mohawk
* neutral huron
* nottoway
* oneida
* onondaga
* seneca
* susquehannock
* tuscarora
* wenrohronon
* wyandot

 |
|  |
| Eteläiset | 
* cherokee

 |
|  |
| Luokittelemattomat | 
* laurentian

 |
|  |
| Kantakieli | 
* kantairokeesi

 |

 |
**Yhdysvaltain sotaministeri** (engl. *United States Secretary of War*, ennen itsenäistymistä *Secretary at War*) oli Yhdysvalloissa vuoteen 1947 asti käytössä ollut ministerinvirka. Sotaministerin tehtävänä oli johtaa Yhdysvaltain sotaministeriötä, joka vastasi aluksi kaikista Yhdysvaltain sotilasasioista. Sotaministeriön tehtäviä karsittiin kuitenkin jo vuonna 1789, kun laivastoon liittyvät asiat siirrettiin uudelle Yhdysvaltain laivastoministeriölle. Sotaministerin nimitti Yhdysvaltain presidentti senaatin suostumuksella.

Sotaministerin virka lakkautettiin vuonna 1947, kun sodankäyntiin liittyviä ministerinvirkoja uudistettiin. Sotaministerin tilalle tulivat armeijaministeri ja ilmavoimaministeri. Vuonna 1949 armeija-, ilmavoima- ja laivastoministerit luopuivat paikastaan presidentin kabinetissa, jossa niitä siitä eteenpäin on edustanut yhteisesti Yhdysvaltain puolustusministeri.

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.
Troilos ja Polyksene pakenevat Akhilleuksen väijytyksestä, attikalinen mustakuviokyliks, noin 570 eaa.-565 eaa.
**Troilos** (m.kreik. Τρωίλος) oli kreikkalaisessa mytologiassa Troijan kuninkaan Priamoksen ja tämän puolison Hekaben poika ja siten Troijan prinssi. Apollodoros kertoo hänen olleen veljesten nuorin ja jatkaa joidenkin mukaan Hekaben synnyttäneen tämän Apollonille. Hyginus sijoittaa Troiluksen veljesten keskelle. Varhainen kristillinen kirjallisuus nimeää hänet ennemminkin Apollonin rakastajaksi kuin pojaksi.

Perinteisen version mukaan Troilos oli vasta murrosiässä oleva poika tai efebi Troijan sodan alettua. Hänestä oli annettu ennustus, jonka mukaan Troijaa ei pystyttäisi valtaamaan, jos Troilos eläisi kaksikymmenvuotiaaksi. Sodan alkuvaiheessa Akhilleus, joka tiesi Troiloksen huolehtivan hyvin hevosistaan, väijytti tämän ja tämän sisaren Polyksenen Thymbran lähteen luona, jossa hän surmasi Troiloksen keihäällään tämän tullessa juottamaan hevosiaan. Toisen version mukaan Troilos pakeni Apollonin temppeliin, jossa Akhilleus tappoi tämän Apollonin alttarille.

Myöhemmissä lähteissä Troilos mainitaan Diktys Kreetalaisen ja Dares Fryygialaisen kirjoituksissa. Diktys sijoittaa Troiloksen kuoleman myöhemmäksi kuin varhaisemmat lähteet, mutta pitäytyy perinteisessä tulkinnassa siitä, että tämän rooli varsinaisissa sotatoimissa oli vähäinen ellei jopa olematon. Kreikkalaiset sieppasivat hänet ja hänen veljensä Lykaonin ja surmasivat nämä julkisesti Akhilleuksen käskystä Sen sijaan Dares kuvaa Troiloksen suureksi sankariksi, joka aiheuttaa suuria vahinkoja vihollisilleen, ja joka onnistuu jopa haavoittamaan Akhilleusta niin, että tämä joutuu jäämään taisteluista hetkeksi sivuun. Lopulta Akhilleus kuitenkin onnistuu surmaamaan tämän, mutta ruumis saadaan tuotua takaisin Troijaan suuriin hautajaisiin.

Lähteet
-------

1. ↑  Apollodoros, *Bibliotheke* ('Kirjasto') 3.12.5 (engl. käännös)
2. ↑  Hyginus, *Fabulae* xc ( engl. käännös)
3. ↑  Klemens, Homilies v.15 (engl. käännös (Arkistoitu – Internet Archive))
4. ↑  Apollodoros, *Bibliotheke* ('Kirjasto') Epitomi.3.32 (engl. käännös)
5. ↑  Diktys Kreetalainen, *Troijan sodan kronikka* 4.9 (engl. käännös)
6. ↑  Dares Fryygialainen, *Troijan tuho* 7–33 (engl. käännös)

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Troilos**.
**BC Kalev/Cramo** on virolainen koripalloseura, joka sijaitsee Tallinnassa. Nimi vaihdettiin nykyiseen ensimmäisen mestaruuden jälkeen. Joukkueen nimi tulee Cramo-nimisestä yrityksestä.

Historia
--------

Vuonna 1998 perustetun seuran alku Viron liigassa ei ollut paras mahdollinen. Joukkueen tilastot vuosilta 1999 ja 2000 olivat masentavat: molempina vuosina sarjan viimeinen sekä kahtena vuotena ainoastaan 2 voittoa yhteensä. Seura ei kuitenkaan luovuttanut, vaan jatkoi kitumistaan vuoteen 2003 saakka. Kaudella 2004-2005 joukkue löi itsensä läpi valmentajansa Allan Dorbekon avulla ja voitti ensimmäisen Viron mestaruutensa. Samana kautena joukkue osallistui ensi kertaa Baltic Basketball Leagueen ollen yhdeksäs. Joukkue jatkoi voittokulkuaan ottaen toisen mestaruutensa peräkkäin ja voittaen ensi kertaa myös Viron Cupin. Kaudesta 2005-2006 lähtien Kalev on voittanut kaikki Viron Cupit. Viime vuosina joukkueesta on tullut yhdessä Tartu Ülikool/Rockin kanssa Viron kaksi suurinta joukkuetta.

Aiheesta muualla
----------------

* Virallinen kotisivu
* Joukkue BBL:n siuilla (Arkistoitu – Internet Archive)
**The Warrior’s Way** on fantasia-aiheinen toimintaelokuva vuodelta 2010. Elokuvan päärooleissa esiintyvät Jang Dong-gun, Kate Bosworth, Geoffrey Rush ja Tony Cox. Elokuva ei menestynyt kaupallisesti.

Juoni
-----

**Varoitus:  Seuraava kirjoitus paljastaa yksityiskohtia juonesta.**
Elokuva kertoo soturista, joka koulutetaan parhaaksi alallaan, eli tappamisessa. Kuitenkin soturin kultainen sydän ei salli tehdä kaikkea, mitä hänen koulutukseensa kuului. Soturi kuuluu klaaniin ja hänen klaaninsa tärkein tehtävä on tappaa ja tuhota vihollisten klaanin jokainen jäsen. Kuitenkin soturin saadessa päätökseen tämä julma tehtävä, viimeinen vihollinen on pikkuinen tyttövauva, johon soturi ihastuu ensi silmäyksellä ja täten päättää olla tappamatta pientä tyttövauvaa. Tästä alkaa varsinainen tarina, sillä säästäessään vauvan hengen soturi ansaitsee kunniapaikan oman klaaninsa tappolistan kärjestä, ja siitä lähtee käyntiin takaa-ajo, joka keskeytyy soturin löytäessä naisen, joka pysäyttää hänen ajatuksensa.

**Juonipaljastukset päättyvät tähän.**

Näyttelijät
-----------

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
|  Kate Bosworth  | … |  Lynne
  |
|  Geoffrey Rush  | … |  Ron
  |
|  Jang Dong-gun  | … |  Yang
  |
|  Danny Huston  | … |  The Colonel
  |
|  Tony Cox  | … |  8-Ball
  |
|  Ash Jones  | … |  Rug
  |
|  Nic Sampson  | … |  Pug
  |
|  Ryan Richards  | … |  Slug
  |
|  Matt Gillanders  | … |  Geyser
  |
|  Eoin McDonald  | … |  Hell Rider
  |
|  Jessica Cummings  | … |  nuori April
  |
|  Chontelle Melgren  | … |  nuori Lynne
  |

Lähteet
-------

1. 1 2  The Warrior's Way *boxofficemojo.com*. Viitattu 11.8.2011. (englanniksi)
**S/S Sirius** oli ruotsalainen vuonna 1889 Englannissa rakennettu rahtilaiva, joka ajoi navigointivirheen vuoksi karille 16. joulukuuta 1944 Säpin saaren lähistöllä ja jäi hylyksi.

*Sirius* oli rakennettu Englannissa vuonna 1889. Sen nimi oli aluksi *Deddington*, mutta vuonna 1899 se myytiin tanskalaiselle Dannebrog-varustamolle ja nimeksi vaihtui *Frederiksborg*. Vuonna 1914 laiva siirtyi tanskalaiselle Orion-varustamolle, ja samalla se sai uuden nimen *Sirius*. Omistaja vaihtui vielä vuonna 1924, kun laiva myytiin Ruotsiin Iris-varustamolle. Aluksen vetoisuus oli 1 833 brt, pituus 85 ja leveys 12 metriä. Voimanlähteenä oli 900 hevosvoiman trippelihöyrykone, jolle tuotti höyryn kaksi höyrykattilaa.

*Sirius* oli lähtenyt kivihiililastissa Ruotsin Sundsvallista puolenpäivän aikaan 15. joulukuuta kohti Mäntyluotoa, ja se otti kurssin kohti Kaijakarin majakkaa. Seuraavan päivän aamuna vallitsi merellä voimakas lumipyry, ja noin yhdeksän aikaan aamulla havaittiin aluksen vasemmalla puolella maata. Aluksen päällikkö uskoi sen olevan Kaijakari. Alus jatkoi täydellä vauhdilla eteenpäin, kunnes noin 20 minuutin kuluttua se sai pohjakosketuksen ja alkoi vuotaa. Laiva oli jäänyt kiinni karille keskiosastaan, ja lumipyryn hieman hellittäessä nähtiin perän vasemmalla puolella metsäinen Säpin saari, jonka keskellä kohosi majakka. Alus oli ajautunut kuusi merimailia etelään oikealta kurssilta.

Puolenpäivän aikaan höyryä ei enää saatu dynamon ja pumppujen pyörittämiseen, ja vedenpinta aluksen sisällä kohosi koko ajan samalla, kun laiva kallistui vasemmalle kyljelleen. Kello kolmen aikaan iltapäivällä perämies ja viisi muuta miehistön jäsentä lähtivät pelastusveneellä hakemaan apua, ja illalla koko miehistö tavaroineen evakuoitiin paikalle tulleeseen Säpin luotsiveneeseen ja laivan omaan pelastusveneeseen. Heidät kuljetettiin tämän jälkeen Reposaareen.

Seuraavana päivänä aluksen päällikkö ja perämiehet palasivat hylylle pelastushinaaja *Poseidonilla*. Laivan runko oli yön aikana murtunut, ja sen höyrykoneet ja kattilat olivat irronneet kiinnityksistään, joten laivan pelastaminen ei enää onnistunut. Karille jäänestä hylystä pelastettiin hiililasti kesällä 1945 ja myöhemmin myös laivan koneet sekä toinen höyrykattila. Laivan kansilastina olleet tyhjät klooritynnyrit olivat jo aiemmin ajautuneet rantaan, josta niitä oli kerätty talteen. Itse hylyn runko purettiin vähitellen kappaleiksi niin, että lopulta siitä jäi jäljelle vain pohjaosa ja toinen höyrykattila. Porin Urheilusukeltajat löysivät nämä jäänteet vuonna 1992.

Lähteet
-------

* Seppo Salosen merihistoriasivut: Höyrylaiva Siriuksen lumimyrsky (Arkistoitu – Internet Archive)
**S/S Santtu** on vuonna 1894 Helsingin laivatelakalla rakennettu höyryalus. Nykyään Satakunnan Museon kokoelmiin kuuluva hinaaja on sijoitettuna Porin Reposaaren Varvinrantaan. 

S/S *Bomba* -nimellä valmistunut alus toimi aluksi Venäjän rannikkotykistön kuljetusaluksena Suomenlahden merilinnoituksilla. Suomen itsenäistymisen jälkeen vuonna 1918 *Bomba* takavarikoitiin, ja se siirtyi Suomen merivoimien omistukseen. Alus nimettiin uudelleen S/S *Santahaminaksi,* ja se toimi kuljetusaluksena Helsingin ja läheisyydessä sijainneiden laivastoasemien välillä.

*Santahamina* siirtyi merivoimilta vuoden 1924 jälkeen Saimaalla toimineelle Mikkelin Puutavaraosakeyhtiölle. Vuonna 1938 aluksen hankki omistukseensa porilainen Werner Hacklin Oy, ja sen nimi muutettiin S/S *Santuksi*. Laiva remontoitiin samalla perusteellisesti, muun muassa sen kansirakennelmat, konehuone ja hytit uusittiin. Sotavuosina *Santtua* käytettiin vartiotehtävissä, ja vuosina 1945–1948 se toimi miinanraivauksessa. Vuonna 1948 höyrykoneen tilalle asennettiin dieselmoottori. Santtu toimi satamahinaajana Reposaaressa ja Mäntyluodossa 1970-luvulle saakka.

Vuonna 1971 *Santun* osti Hangon Hinaus Oy, jonka omistaja Heimo Saarinen lahjoitti aluksen vuonna 1982 Porin kaupungille museolaivaksi.

Lähteet
-------

* Museohinaaja Santtu Porin kaupunki, Satakunnan Museo. (arkistoitu versio)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * n
* k
* m
Perustiedot Wikidatassa: S/S Santtu (Q18346730)ohje |
| --- |
|  |
| esiintymä kohteesta | hinaaja, museolaiva |
|  |
| valtio | Suomi |
|  |
| sijaitsee hallinnollisessa yksikössä | Pori |
|  |
| sijainti | Reposaari |
|  |
| koordinaatit | 61°36′56″N 21°26′30″E﻿ / ﻿61.615421°N 21.441788°E﻿ / 61.615421; 21.441788 |
|  |
|  |

 |
**M/S Andaman Princess** (aikaisemmin **S/S Svea Jarl** ja **M/S Apollo III**) oli Silja Linen vuosina 1962–1976 käytössä ollut alus.

Kansikuvaus￼
------------

Tiedot ovat Viking Linen ajoilta.

Kansi 1: Pää- ja apukonehuoneet, 

kattilahuone, teknisiä tiloja ja hyttejä

Kansi 2: Hyttejä

Kansi 3: Autokansi, hyttejä

Kansi 4: Hyttejä, neuvonta, kahvila, Supermarket

Kansi 5: Ruokasali, Á la carte- ravintola, baari, aurinkokansi

Kansi 6: Baari, Tanssisalonki, konferenssitiloja, hyttejä, baari, aurinkokansi.

Kansi 7: Komentosilta

Rakentaminen
------------

Alus tilattiin Finnboda Varvilta joulukuussa 1959 työnimellä *Sten Sture*. Sen köli laskettiin 2. joulukuuta 1960. Estelle Bernadotte kastoi 5. lokakuuta 1961 aluksen *Svea Jarliksi* ja se laskettiin 16. lokakuuta vesille. Alus oli koeajoissa 24.–25. maaliskuuta 1962, ja se luovutettiin 12. joulukuuta tukholmalaiselle Rederi Ab Svealle, joka maksoi aluksesta 18 318 000 kruunua. Se teki kutsuvieraiden kanssa neitsytmatkansa 15.–17. huhtikuuta.

Käyttöhistoria
--------------

*Svea Jarl* asetettiin 21. huhtikuuta Silja Linen Tukholman ja Helsingin sekä Tukholman ja Turun välisille reiteille. Aluksen sähköjärjestelmä sammui 27. joulukuuta 1963. Alus teki 25. helmikuuta 1972 viimeisen matkansa Skeppsbronilta Tukholmasta Helsinkiin. Alus ajoi 27. helmikuuta paluumatkalla karille Tukholman saaristossa ja *Fennia* kuljetti alukset Tukholmaan.

Alus myytiin 15. maaliskuuta 1976 Rederi Ab Slitelle 7 750 000 Ruotsin kruunulla, ja uusi omistaja nimesi aluksen *Apollo III:ksi*. Vuodesta 1976 vuoteen 1989 alus liikennöi Viking Linellä *Apollo III* -nimisenä. Maaliskuussa 1989 alus myytiin thaimaalaiselle Siam Cruise Co Ltd:lle ja sen nimi vaihtui *M/S Andaman Princessiksi* vuoteen 2006 saakka. Vuonna 2010 Sierra Leonen lipun alla seilaava *M/S Prince* myytiin romutettavaksi Intiaan.

Aluksessa oli alun perin höyrykone, mutta vuonna 1981 siihen vaihdettiin kaksi dieselmoottoria. Aluksen omistaja Rederi AB Slite teetti koneenvaihdon Wärtsilän Turun telakalla pääasiassa kustannussyistä. *Apollo III* liikennöi Viking Linen omistusaikana Tukholman ja Maarianhaminan välisessä risteilyliikenteessä. Aluksen seuraajaksi tuli vuonna 1989 *M/S Athena* ( sittemmin M/S Pearl of Scandinavia).

Aiheesta muualla
----------------

* Fakta om fartyg - Tietoa ja kuvia laivasta *faktaomfartyg.se*.   (ruotsiksi)

Viking Line

|  |  |
| --- | --- |
| Nykyiset alukset | 
* *Gabriella*
* *Cinderella*
* *Viking Glory*
* *Viking Grace*
* *Viking XPRS*

 |
| Entiset alukset | 
* *Amorella*
* *Apollo* (1970)
* *Apollo III*
* *Athena*
* *Aurella*
* *Boge*
* *Diana*
* *Diana II*
* *Drotten*
* *Isabella*
* *Kalypso*
* *Kapella*
* *Linden*
* *Marella*
* *Mariella*
* *Olympia*
* *Rosella*
* *Slite*
* *Thor Viking*
* *Turella*
* *Viking*
* *Viking 1*
* *Viking 2*
* *Viking 3*
* *Viking 4*
* *Viking 5*
* *Viking 6*
* *Viking Saga*
* *Viking Sally*
* *Viking Song*
* *M/S Ålandsfärjan*
* S/S *Ålandsfärjan*

 |
| Tilatut alukset, joita ei koskaan toimitettu | 
* *Viking ADCC*
* *Europa*
* *Hansa Express*

 |
| Entiset osakasvarustamot | 
* Vikinglinjen
* Slite
* SF Line
* Sally
* Ålandsfärjan

 |
| Muuta | Ville Viking |
**Andrea Carpano** (s. 9. maaliskuuta 1976 Trento) on uransa päättänyt italialainen maalivahti. Hän pelasi kausilla 1993–1995 Kanadan OHL-junioriliigassa Soo Greyhoundsin joukkueessa ja palasi sen jälkeen Italiaan kasvattajaseuraansa, Serie A:n HC Fassan joukkueeseen. Fassassa Carpano pelasi vuoteen 2000 ja lähti sen jälkeen Saksan 2. Bundesliigaan Bad Nauheimin joukkueeseen. Saksasta Carpano siirtyi vain seitsemän pelatun ottelun jälkeen loppukaudeksi Suomeen, Mestis-joukkue KJT:n joukkueeseen.
Kauden jälkeen Carpano palasi Fassaan, jossa pelasi viisi kautta ennen siirtymistä Pontebban joukkueeseen. Pontebbassa Carpano pelasi kaudelle 2009-2010 asti. Kauden päätteeksi hän pelasi yhden ottelun Val Pusterian joukkueessa ja teki seuraavalle kaudelle jälleen sopimuksen Fassaan. Hän kuitenkin päätti uransa pelaamatta ensimmäistäkään ottelua kaudella 2010–2011.

Maajoukkue
----------

Carpano pelasi ensimmäiset ottelunsa Italian maajoukkueessa alle 18-vuotiaiden EM-turnauksessa 1993. Seuraavana keväänä hän pelasi Italian paidassa alle 18-vuotiaiden EM-kisojen B-ryhmässä sekä myös alle 20-vuotiaiden MM-kisojen B-ryhmässä.
Aikuisten maajoukkueessa Carpano debytoi kaudella 1996-1997 pelaten kuudessa harjoitusottelussa. Seuraavana keväänä hänet valittiin Italian MM-joukkueeseen kolmanneksi maalivahdiksi, mutta hän ei päässyt pelaamaan turnauksessa Mike Rosatin ollessa ykkösmaalivahti ja Mario Brunettan pelatessa yhden ottelun. Carpano oli maajoukkueen vakiokasvo vuosien 1999–2002 MM-kisoissa. Viimeiset MM-kisansa Carpano pelasi keväällä 2007. Tämän jälkeen hän pelasi vielä yhden harjoitusmaaottelun kaudella 2008-2009.

Lähteet
-------

1. 1 2  Andrea Carpano *Elite Prospects*. Everysport Media Group AB.  (englanniksi)
**Gustaf Selim Wideskog** (sukunimi vuoteen 1921 *Gustafsson*; 23. toukokuuta 1903 Ömossa, Siipyy – 7. elokuuta 1955 Tukholma) oli suomalainen ruotsin kielellä kirjoittanut kirjailija.

Wideskogin vanhemmat olivat kansakoulunopettaja Selim Gustafsson ja Hilma Alexandra Koskinen. Hän toimi aluksi muutaman vuoden ajan liikealalla Siipyyn osuusliikkeen Ömossan-sivuliikkeen hoitajana. Myöhemmin hän toimi Syd-Österbotten-, Kaskö Tidning- ja Österbottningern-lehtien avustajana. Wideskog kirjoitti kolme romaania, yhden runokokoelman sekä suuren määrän lehdissä julkaistuja novelleja, pakinoita, artikkeleita ja runoja. Hän käytti nimimerkkejä *Bläckhandsken*, *Code*, *Fågel Blå*, *G. Wdskg*, *Pennfäktaren*, *Pennskaftet*, *Positivhalaren*, *Reflex*, *Sekretär*, *Service* ja *Spärrhaken*.

Wideskog muutti 1950 Tukholmaan ja työskenteli siellä varastomiehenä *Arvid Ingströms Pumpfabrik*-nimisessä yrityksessä. Hänet löydettiin hukkuneena Nybrokajenin luota elokuussa 1955.

Teoksia
-------

* *Konstnärsblod* : roman. Fram, Vasa 1925
* *Dikter*. Söderström, Helsingfors 1930
* *Mot en ny vår* : roman. Halls förlag, Jönköping 1947
* *När vårstormar gny* : roman. Halls förlag, Jönköping 1948

Lähteet
-------

* Gustaf Wideskog SKS:n kirjailijamatrikkelissa (toimimaton linkki)
* Svenskösterbottniska författare : Gustaf Wideskog (1903–1955)[vanhentunut linkki]
* Gunnar Nybon : Två märkliga livsöden. Anteckningar om sidebyborna Hilma Stockhammar och Gustaf Wideskog

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ruotsi

 |

 |
Eversti Snellman (keskellä) rintamalla vuonna 1943. Lehtikuva.
**Otto Gustaf "Gösta" Snellman** (25. joulukuuta 1900 Pudasjärvi – 2. syyskuuta 1944) oli Suomen Puolustusvoimien eversti ja sodanaikainen jalkaväkirykmentin komentaja.

Snellman osallistui sisällissotaan Vöyrin sotakoulun mukana ja kävi sittemmin Viipurin upseerikokelaskurssin 1918–1919, Kadettikoulun sekä Sotakorkeakoulun 1928–1930. Hän palveli Suomen valkoisessa kaartissa nuorempana upseerina 1919–1923, Sotaväen esikunnassa toimistoupseerina 1923–1925 ja Porin rykmentissä komppanianpäällikkönä 1925–1928. Myöhemmin hän toimi toimistoupseerina yleisesikunnassa ja puolustusministeriössä.

Talvisodassa Snellman oli Päämajan järjestelytoimiston päällikkönä ja tammikuusta 1940 lähtien JR 67:n komentaja. Välirauhan aikana hän komensi 3. prikaatia. Jatkosodan alkaessa hän toimi päämajan järjestelytoimiston päällikkönä ja siirrettiin heinäkuussa 1941 Itä-Karjalan sotilashallintoesikuntaan esikuntapäälliköksi. Lokakuussa 1941 hän siirtyi komentamaan JR 29:ää. 16.4.1942 hänet komennettiin Semenskin-Pertjärven alueen joukkojen johtoon. 30.4.1942 hänet nimitettiin VI armeijakunnan esikuntapäälliköksi. Maaliskuussa 1943 hänestä tuli JR 2:n komentaja. Tammikuussa 1944 hän siirtyi Maaselän ryhmän, maaliskuusta alkaen II armeijakunnan, esikuntapäälliköksi. Jatkosodan torjuntataistelujen alettua Snellman määrättiin komentamaan 18. divisioonaa. Hän haavoittui Antrean Noskualla 31.7. ja kuoli myöhemmin sotasairaalassa 2.9.1944 ollen siten eräitä korkeimmissa tehtävissä toimineista sodassa kaatuneista suomalaisista upseereista.

Ylennykset: vänrikki 1919, luutnantti 1920, kapteeni 1923, majuri 1930, everstiluutnantti 1939, eversti 5.3.1942.

Gustaf Snellmanin leski Anne-Marie Snellman tunnettiin myöhemmin presidentti Urho Kekkosen naisystävänä.

Lähteet
-------

* Raunio Ari & Kilin, Juri: *Jatkosodan torjuntataisteluja 1942-1944*. Karttakeskus, 2013, 2. painos, s. 57. ISBN 978-951-593-070-5.

### Viitteet

1. ↑  Eero Saarenheimo: *Kekkonen Italian ja rouva Snellmanin lumoissa*. Suomen Kuvalehti 19/2012, s. 54.
**Gustaf Storgårds** (11. joulukuuta 1869 Lapinjärvi – 11. marraskuuta 1945 Porvoo) oli suomalainen pappi ja poliitikko. Hänen puolueensa oli Ruotsalainen kansanpuolue.

Storgårds valittiin eduskuntaan vaaleissa 1913 Uudenmaan läänin vaalipiiristä, ja hän toimi kansanedustajana helmikuusta 1914 huhtikuuhun 1917. Hän oli eduskunnan työväenasiainvaliokunnan jäsen. Hän toimi poliittisella urallaan myös Hangon kunnallispolitiikassa, kaupunginvaltuuston jäsenenä ja sen varapuheenjohtajana, sekä presidentin valitsijamiehenä presidentinvaalissa 1925.

Storgårds kävi Porvoon lyseon ja pääsi ylioppilaaksi 1891. Hän ryhtyi opiskelemaan kieliä yliopistossa, mutta siirtyi parin vuoden kuluttua teologian opintojen pariin. Hän suoritti teologisen erotutkinnon vuonna 1896, jona vuonna hänet myös vihittiin papiksi, ja pastoraalitutkinnon vuonna 1899.

Storgårds aloitti pappisuransa Lapinjärven virkaa tekevänä kirkkoherrana vuonna 1897, minkä jälkeen hän työskenteli Ruotsinpyhtään seurakunnan virallisena apulaisena ja virkaa tekevänä kirkkoherrana 1897–1900, Helsingin ruotsalais-suomalaisen seurakunnan kirkkoherran apulaisena 1900, Tenholan kirkkoherran apulaisena 1901, Hämeenlinnan kuritushuoneen ja työvankilan ylimääräisenä pappina 1901–1902 ja Karjaan kappalaisena 1902–1907. Vuonna 1907 hän aloitti Hangon kirkkoherrana, missä tehtävässä toimi vuoteen 1932. Hangon-vuosinaan hän oli myös Raaseporin rovastikunnan lääninrovasti vuosina 1924–1926 ja Porvoon tuomiokapitulin asessori vuosina 1929–1932. Vuonna 1932 hän siirtyi Porvoon tuomiorovastiksi.

Papinuransa ohella Storgårds toimi Länsi-Uudenmaan ruotsalaisen kansanopiston johtajana vuosina 1905–1906, Hangon kansakoulujen virkaa tekevänä tarkastajana vuosina 1907–1908 ja Hangon ruotsalaisen yhteiskoulun uskonnon opettajana vuodesta 1907 vuoteen 1929. Vuonna 1919 hänelle myönnettiin rovastin arvonimi.

Storgårdsin puoliso vuodesta 1906 oli Hulda Josefina Filén. Heidän poikansa, reservin vänrikki Gösta Storgårds (s. 1913), kaatui komppanianpäällikkönä Tervajoella talvisodassa maaliskuussa 1940.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6  .aspx Gustaf Storgårds *Suomen kansanedustajat*. Eduskunta.
2. ↑  Jeja Roos, Tilla flydda tider II, Hangö tryckeri aktiebolag, 1958 s. 248–267
3. ↑  *Isänmaan puolesta. Talvisodassa 1939-1940 kaatuneiden upseereiden elämäkerrasto*, s. 530-531. WSOY, 1949.


|  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * n
* k
* m
Ruotsalaisen kansanpuolueen kansanedustajat 1914–1917 |
| --- |
|  |
| Eduskuntaryhmä(25) | 
* Bredenberg
* Bäck (1914)
* af Forselles
* Furuhjelm
* Gadolin
* Gädda
* Hedberg
* Hjelt
* Inborr
* Isaksson
* Lindberg
* Miemois (1914–1917)
* A. Neovius
* D. Neovius
* Roos
* Rosenqvist
* Schybergson
* Stenbäck
* Storbjörk
* Storgårds
* Strömberg
* Sundblom
* Takolander
* von Troil
* Tåg
* Törngren

 |

 |


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Eduskunta
* Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899

 |

 |
Gustaf Svensbergin muistokivi Kalevanpuisto 13:n edustalla
**Gustaf Svensberg** (1. tammikuuta 1816 – 20. huhtikuuta 1897 Pori) oli suomalainen Porissa asunut kauppias ja lahjoittaja.

Porin maaseurakunnan Kokemäensaaren kylästä kotoisin ollut Svensberg meni kauppauralle jo nuorella iällä. Hän perusti oman kauppaliikkeen Poriin vuonna 1850 ja piti sitä aina vuoteen 1877 saakka. Kauppaliike oli aikanaan yksi Porin merkittävimmistä liikkeistä. Svensberg ei ollut naimisissa. Hän kuoli huhtikuussa 1897 pitkällisen sairauden jälkeen.

Svensbergin omaisuuden arvioidaan hänen kuollessaan olleen noin puolitoista miljoonaa markkaa. Hän lahjoitti testamentissaan muun muassa 100 000 markkaa rahastoon, jonka korkotuotoista jaettiin vuosittain apua noin 80:lle Porin työväestöön kuuluneelle henkilölle. Rahaston avustus ei testamentin ehtojen mukaan saanut vähentää heidän kaupungilta saamiaan avustuksia. Lisäksi Svensberg lahjoitti 100 000 markkaa Porin kauppaopistolle, 25 000 markkaa pakanalähetykselle, 50 000 markkaa Porin kuumesairaalalle, 50 000 markkaa Porin vapaapalokunnalle, 50 000 markkaa asuntojen rakentamiseen köyhille vanhoille työläisille, 100 000 markkaa Porin kaupungin kaunistamiseen puu- ja kukkaistutuksin ja 75 000 markkaa lastenkodille.

Svensbergin testamenttivaroilla rakennettiin Kalevanpuiston viereen kahdesta hirsirakennuksesta ja 14 asunnosta koostunut Svensbergin ukkokoti sekä sen läheisyyteen lastenkoti. 

Svensbergin mukaan on Porissa nimetty Svensberginkatu ja Svensberginpuisto. Kalevanpuistossa sijaitsee Svensbergin muistokivi ja Käppärän hautausmaalla on hänen suuri vuonna 1898 pystytetty hautamuistomerkkinsä.

Lähteet
-------

1. 1 2  Kauppias Gustaf Svensbergin hautapatsas, Kansalainen, 23.09.1898, nro 144, s. 2, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
2. ↑  Kuollut, Kansalainen, 22.04.1897, nro 46, s. 2, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
3. 1 2  Kuollut, Satakunta, 22.04.1897, nro 46, s. 2, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
4. ↑  Suuria lahjoituksia, Kansalainen, 22.04.1897, nro 46, s. 2, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
5. ↑  Stora donationer, Björneborgs Tidning, 21.04.1897, nro 31, s. 2, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
6. ↑  Tanttinen oudoksuu: Miksi ukkokodista ei pidetty huolta?, Satakunnan Kansa 10.1.2018
7. ↑  Jorma Lindqvistin Laiskurin päiväkirja 12.10.2020 : Purku-uhanalaisia ja muita rakennuksia
8. ↑  Svensbergin ukkokoti; Kalevanpuisto, Svensbergin ukkokoti ulkoa puiston suunnasta vuonna 1969, Satakunnan museon kuvakokoelmat (Finna)
9. ↑  Jorma Lindqvistin Laiskurin päiväkirja 9.11.2020 : Käppäränkankaalla

Aiheesta muualla
----------------

* Tarja Laineen luento "Gustaf Svensberg – salaperäinen porilainen hyväntekijä", Satakunnan museon luentosarja 11.12.2019 (Youtube)
Jasmin Kurtić toukokuussa 2018.
**Jasmin Kurtić** (s. 10. tammikuuta 1989 Črnomelj) on slovenialainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja. Hän edustaa kreikkalaista PAOK:ia lainalla italialaisseura Parmasta. Hän on pelannut Slovenian maajoukkueessa vuodesta 2012.

Kurtić edusti kotimaassaan Bela Krajinaa ja Goricaa. Tammikuussa 2011 hän siirtyi Italiaan, jossa hän on siitä saakka pelannut aina kesään 2021 saakka. Hän on edustanut Italiassa Palermoa, Varesea, Sassuoloa, Torinoa, Fiorentinaa, Atalantaa, SPAL:ia ja Parmaa. Hän on pelannut Serie A:ssa lukuun ottamatta kautta 2011–2012, jolloin hän pelasi Serie B:ssä Varesen joukkueessa. Hänellä on Serie A:ssa 289 ottelua, ja hän on tehnyt niissä 29 maalia. Parhailla yksittäisillä kausillaan 2016–2017 Atalantassa ja 2018–2019 SPAL:issa hän on tehnyt kuusi maalia. Hän on pelannut Eurooppa-liigassa kahdella kaudella yhteensä yhdeksän ottelua. Kausiksi 2021–2023 hän siirtyi Serie B:hen pudonneesta Parmasta lainalle Kreikan Superliigassa pelaavaan PAOK:iin.

Kurtić pelasi Slovenian maajoukkueessa ensimmäisen kerran toukokuussa 2012 ystävyysottelussa Kreikkaa vastaan. Hän on vuoden 2021 loppuun mennessä pelannut 74 A-maaottelua, joista 21 ottelua EM-karsinnoissa ja 24 ottelua MM-karsinnoissa. Avauskokoonpanossa hän on ollut 69 ottelussa. Ainoat maalinsa hän on tehnyt ensimmäisessä maaottelussaan Kreikkaa vastaan ja marraskuussa 2020 Kansojen liigan ottelussa Kosovoa vastaan.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Jasmin Kurtić Transfermarkt-sivustolla (englanniksi) Viitattu 25.12.2021
Hopsin 
**Hopsin** (oikealta nimeltään **Marcus Jamal Hopson,** s. 18. heinäkuuta 1985) on amerikkalainen rap-artisti ja tuottaja. Vuonna 2009 hän perusti oman levy-yhtiönsä nimeltä Funk Volume. Hän jätti yhtiön vuonna 2016 ja perusti uuden yhtiön Undercover Prodigy. Hopsin erottuu muista tyylisuuntansa artisteista käyttämällä esiintyessään värikkäitä piilolinssejä.

17. joulukuuta 2014 Hopsín ilmoitti lopettavansa uransa ja muuttavansa Australiaan, mutta noin viikkoa myöhemmin artisti raportoi tämän olleen vain huumorimielessä tehty vedätys fanien päänmenoksi ja jatkavansa uraansa tavalliseen tapaan. 

Toisin kuin useimmat genrensä kollegat, Hopsin ei käytä mitään päihteitä ja kertoo nauttivansa enemmän skeittauksesta ja urheilusta.

Lähteet
-------

1. ↑  HipHopDX - Hopsin Finds Freedom After Leaving Funk Volume *HipHopDX*. Viitattu 30.7.2017. (englanniksi)
2. ↑  HipHopDX - Hopsin: Something Wicked *HipHopDX*. Viitattu 30.7.2017. (englanniksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana

 |

 |
**Pentti Pouttu** (k. 1597) oli Kaarlelan pitäjästä kotoisin ollut pohjalainen talonpoika. Hän oli Jaakko Ilkan ohella yksi nuijasodaksi kutsutun talonpoikaiskapinan johtajia vuonna 1596.

Elämä
-----

Poutun syntymäaikaa ei tiedetä, mutta hänen on kuollessaan arveltu olleen noin 50–60-vuotias. Vuonna 1567 hän sai haltuunsa Kaarlelassa sijainneen Pouttulan talon, johon hän oli aikaisemmin tullut vävyksi. Pouttu tunnettiin paikallisten talonpoikien johtomiehenä, joka osallistui 1570-luvulla Ruotsiin suuntautuneille valitusmatkoille, joita tehtiin muun muassa Kaarle-herttuan luokse. Hän toimi myös veronkantomiehenä. Vuonna 1593 Pouttu järjesti Pohjanmaalla pienimuotoisen talonpoikaiskapinan, jonka johdosta hän joutui vangituksi Oulun linnaan. Jaakko Ilkan vuonna 1595 johtamasta ensimmäisestä kansannoususta Pouttu kuitenkin vielä pysyi erossa ja oli vuotta myöhemmin jälleen valitusmatkalla Ruotsissa.

Nuijasota
---------

*Pääartikkeli: Nuijasota*
Marraskuussa 1596 Pouttu liittyi Jaakko Ilkan johtamiin kapinoiviin talonpoikiin, jotka olivat kokoontuneet Kyrön pitäjään (nyk. Isokyrö) Pohjanmaalle. Hänet valittiin johtamaan Ylistaron pitäjän talonpojista koostunutta n. 200 miehen joukkoa, jonka piti marssia Pohjanmaan rantatietä pitkin Ala-Satakuntaan ja sieltä edelleen Turkuun. Ulvilassa heidän oli tarkoitus saada valtakunnanmarski Klaus Flemingiä vastustanut ja talonpoikien keskuudessa hyvässä maineessa ollut aatelinen sotapäällikkö Axel Kurck liittymään kapinallisiin. Alun perin sotajoukon komentajaksi valittiin Lapuan nimismies Martti Tuomaala, mutta Pouttu koki itsensä syjäytetyksi ja vaati päästä johtamaan Ala-Satakuntaan suuntautuvaa retkeä. Hän vetosi siihen, että oli Tuomaalaa kauemmin vastustanut linnaleirejä, joiden talonpojille aiheuttama rasitus oli kapinan syynä. Pouttu oli valittanut linnaleireistä jo parinkymmenen vuoden ajan.

Pouttu ja Kurck kohtasivat toisensa 20. joulukuuta 1596 ilmeisesti Anolan kartanossa, mutta Axel Kurck pysyi kuitenkin uskollisena kuningas Sigismundille ja komensi oman ratsuväkensä kapinoivien talonpoikien kimppuun. Ulvilan taisteluna tunnetun välikohtauksen jälkeen nuijamiesten sotajoukko hajosi ja Pouttu vangittiin. Hänet kuljetettiin Turun linnaan, missä hän kuoli vankeudessa "syöpäläisten vaivaamana" vuonna 1597.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Ylikangas, Heikki: *Nuijasota*, s. 172–190. Otava 1996. ISBN 951-11425-3-4.
2. ↑  Pentti Poutun elämäkerta (Arkistoitu – Internet Archive) Kokkolan kaupunki. Viitattu 26.1.2009.

Aiheesta muualla
----------------

* Luukko, Armas: / Pentti Pouttu *Kansallisbiografia-verkkojulkaisu (maksullinen)*. Helsinki:  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Kansallisbiografia
* Biografiasampo

 |

 |
**Clorinda Matto de Turner** (11. syyskuuta 1852 – 25. lokakuuta 1909) oli perulainen kirjailija. Matto de Turnerin vuonna 1889 julkaistu ehkä tunnetuin teos *Aves sin nido* kritisoi maan kirkkoa ja alkuperäisväestön kohtelua.

Elämäkerta
----------

Matto de Turner valokuvassa 1890-luvulta.
Clorinda Matto syntyi 11. syyskuuta 1852 Cuzcossa Perussa, jossa hänen perheensä omisti haciendan.

Vuonna 1871 Matto avioitui brittiläisen kauppias Joseph Turnerin kanssa ja pari muutti Cuzcosta Tintaan. Saman vuosikymmenen aikana Matto de Turner alkoi kirjoittaa nimimerkkiä käyttäen. Joseph Turner kuoli vuonna 1881 ja joitakin vuosia myöhemmin leskeksi jääneestä Matto de Turnerista tuli Perun tuolloin johtavan kirjallisuuslehden *El Perú Ilustradon* julkaisia.

Matto de Turner julkaisi lopulta teoksen *Aves sin nido* (1889), jossa hän arvosteli kovin sanoin kirkkoa Perun alkuperäisväestön hyväksikäytöstä. Kritiikin takia maan katolinen kirkko ekskommunikoi Turnerin ja tämä joutui eroamaan tehtävistään *El Perú Ilustrado*-lehdessä. *Aves sin nido*-teoksen ohella Matto de Turnerin muita teoksia olivat esimerkiksi *Indole* (1891) ja *Herencia* (1895). Häntä on pidetty merkittävimpien 1800-luvun perulaisten kirjailijoiden joukossa. Lopulta Turner lähti Perusta eläen sittemmin Chilessä ja Argentiinassa. Turner opetti sittemmin kirjallisuutta Argentiinan pääkaupunki Buenos Airesissa ja kiersi myös Euroopassa antamassa luentoja kirjallisuudesta.

Turner kuoli Argentiinan Buenos Airesissa 25. lokakuuta 1909.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Burkholder, Mark A.: *Encyclopedia of Latin America*, s. 197. Vol. 3. Facts on File, 2010. ISBN 978-0-8160-7359-7. (englanniksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Korea
* Alankomaat
* Vatikaani

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**Taibe Jusein** (bulg. Тайбе Юсеин, s. 4. toukokuuta 1991) on bulgarialainen vapaapainija.

Jusein on kilpaillut aikuisten kilpailuissa vuodesta 2009 lähtien, jolloin osallistui Dan Kolov - Nikola Petrov turnaukseen. Tätä ennen hän oli ollit vuonna 2006 kolmas alle 17-vuotiaiden EM-kilpailuissa. Vuonna 2009 Jusein oli kolmas sekä alle 20-vuotiaiden EM- että MM-kilpailuissa. Hän osallistui myös samana vuonna ensimmäisen kerran aikuisten MM-kilpailuihin, mutta jäi 59 kg sarjassa sijalle 25. Vuonna 2010 Jusein voitti Dan Kolov - Nikola Petrov -turnauksen 59 kg sarjan. Hän saavutti myös samana vuonna ensimmäisen aikuisten arvokisamitalin, kun hän oli toinen Bakun EM-kilpailujen 59 kg sarjassa. Hän oli saman vuoden nuorten MM-kilpailujen ja EM-kilpailujen kolmas. Aikuisten MM-kilpailuissa hän oli 19. Vuonna 2011 hän uusi Dan Kolov - Nikola Petrov turnauksen voittonsa. Lisäksi hän oli toinen Dortmundin EM-kilpailuissa, voitti nuorten maailmanmestaruuden ja oli kolmas nuorten EM-kilpailuissa. Aikuisten MM-kilpailuissa hän oli 13. Vuonna 2012 hän saavutti ensimmäinen mitalinsa maailmanmestaruuskilpailuissa, kun Jusein oli toinen 63 kg sarjassa Strathcona Countyn MM-kilpailuissa. Jusein oli myös toinen Budapestin MM-kilpailuissa 2013, mutta nyt 59 kg painoluokassa. Vuonna 2014 Jusein voitti jälleen Dan Kolov - Nikola Petrov -turnauksen sekä oli kolmas Taškentin MM-kilpailuissa ja Vantaan EM-kilpailuissa, kummassakin turnauksessa 60 kg painoluokassa. Vuonna 2015 Jusein saavutti MM-pronssia Las Vegasissa 60 kg painoluokassa. Vuonna 2016 ennen olympialaisia hän oli yhdeksäs EM-kilpailuissa. Rio de Janeiron olympialaisissa Jusein kilpaili keskisarjassa (63 kg). Hän pääsi aloittamaan suoraan toiselta kierrokselta, mutta hävisi ottelunsa Yhdysvaltain Elena Pirozhkovalle 10–7.

Vuonna 2017 Jusein saavutti yhden arvokisamitalin, kun oli toinen Novi Sadin EM-kilpailuissa 63 kg sarjassa. MM-kilpailuissa hän oli 11. Vuonna 2018 Jusein saavutti useita voittoja, kun hän voitti useita turnauksia sekä MM-kultaa Budapestin MM-kilpailuissa ja EM-kultaa Kaspijskin EM-kilpailuissa. Kumpikin kulta oli hänen uransa ensimmäinen ja tulivat 62 kg painoluokassa. Hän uusi seuraavana vuonna EM-kultansa voitettuaan Bukarestin EM-kilpailujen 62 kg sarjan, mutta oli toinen MM-kilpailuissa. Vuonna 2020 hän oli kolmas Rooman EM-kilpailuissa. Vuodelle 2021 siirretyissä Tokion olympialaisissa hän saavutti 62-kiloisissa pronssia. Hän voitti Euroopan-mestaruuden 62-kiloisissa Budapestissa 2022.

Lähteet
-------

1. ↑  2016 Summer Olympics - Wrestling - Middleweight, Freestyle (≤63 kilograms), Women Olympedia. Viitattu 22.4.2021.
2. 1 2  Yusein, Taybe Mustafa UWW. Viitattu 30.4.2022. (englanniksi)
3. 1 2  Taybe Yusein TrackWrestling. Viitattu 22.4.2021. (englanniksi)
Valkopilkkutauti.
**Valkopilkkutauti** on kaloilla esiintyvä *Ichthyophthirius multifiliis* -loisen aiheuttama sairaus. Se on akvaariokalojen keskuudessa erittäin yleinen, ja suurin osa akvaarion harrastajista törmää vähintään yhteen tapaukseen. 

Valkopilkkutautiin sairastunut kala saa sairauden nimen mukaisesti pieniä, valkoisia pilkkuja iholleen, etenkin eviin; pian kalan kunto alkaa heiketä ja evät halkeilla, lopulta mahdollisesti tuhoutua lähes kokonaan. Tautiin on olemassa lääkitys, ja ilman sen aloittamista esimerkiksi kardinaalitetra voi menehtyä parissa päivässä.

Ehkäisy
-------

Valkkopilkkutaudin paranemisennuste on hyvä, mikäli se havaitaan riittävän varhaisessa vaiheessa ja hoidetaan kunnolla.
Valkopilkkutauti iskee helpoiten heikkokuntoisiin ja stressaantuneihin kaloihin.

Taustatietoa
------------

Valkopilkkutaudin (ICH) aiheuttaa loinen, jolla on useita kehitysvaiheita. Kalassa elävää, valkoisena pilkkuna näkyvää loiseläintä ei saa tapetuksi, mutta kun se on kasvanut täysikasvuiseksi, se irrottautuu kalasta ja putoaa akvaarion pohjalle lisääntymään. Loinen lisääntyy koteloitumalla ja jakautumalla parveilijoiksi. Syntyneet parveilijat lähtevät veteen etsimään uutta isäntäkalaa, jonka ihoon se porautuu. Jos isäntäkalaa ei löydy 48 tunnin kuluessa, loinen kuolee. Tässä vaiheessa elinkaarta loiset voidaan tuhota tehokkaasti veteen laitettavilla lääkkeillä. Kun uudet parveilijat tapetaan vedestä, tauti saadaan vähitellen taltutetuksi akvaariosta.

Lähteet
-------

* Valkopilkkutauti *Sannan & Tomin vedenalainen maailma*.  Arkistoitu 27.3.2008. Viitattu 23.6.2020.
Kalajauhoa.
**Kalajauho** on joko kokonaisesta kalasta tai ruokakalan perkuujätteistä keittämällä, puristamalla, kuivaamalla ja lopuksi jauhamalla valmistettu teollisuustuote, jota käytetään ensi sijassa kasvatetun kalan ja karjan rehuna. Lopputuotteena on ruskea jauho tai pelletit. Puristusvaiheessa kalasta poistetaan rasva ja saadaan kalaöljyä, joka voidaankin katsoa kalajauhoteollisuuden toiseksi päätuotteeksi.

Tuotantomäärät
--------------

Maailman kalajauhon tuotanto vuonna 2005 oli noin 6,2 miljoonaa tonnia ja kalaöljytuotanto noin 0,9 miljoonaa tonnia. Lähes puolet kalajauhotuotannosta tuli Etelä-Amerikan Tyynenmeren rannikolta Perusta (33 %) ja Chilestä (13 %); seuraavaksi tärkein tuotantoalue on Kaukoitä (Thaimaa, Kiina, Japani, yhteensä 15 %). Euroopan kärkimaat ovat Tanska, Islanti ja Norja (yhteensä 9 %). Etelä-Amerikan saaliissa on ollut suuria heilahteluja El Niño –sääilmiön takia; silti maailman kokonaistuotantomäärä on pysynyt jokseenkin vakaana viimeisten 20 vuoden ajan.

Raaka-aineet
------------

Kalajauhoa valmistetaan enimmäkseen varta vasten pyydetystä ulappaveden kalasta, joka on joko liian pientä ihmisravinnoksi tai jää käyttämättä markkinoiden puuttuessa. Toinen tärkeä raaka-aineen lähde ovat ruokakalan, kuten esimerkiksi turskan, perkuujätteet. Rehukalaksi käytettävän ulappakalan troolipyynti on viime vuosikymmeninä noussut keskeiseksi valtamerikalastuksen muodoksi. Esimerkiksi Koillis-Atlantilla teollisuuskalaksi pyydettävän mustakitaturskan saaliit ovat suuremmat kuin minkään muun kalan; Pohjanmeren kalastuksen kokonaissaaliista yli puolet oli kalajauhoksi prosessoitua tuulenkalaa. EU:ssa Tanskaa lukuun ottamatta kalajauhoa kuitenkin tuotetaan lähinnä perkuujätteistä.

Perunsardelli on tärkeimpiä kalajauhon lähteitä.
Etelä-Amerikan länsirannikolla, joka siis on tärkein rehukalan kalastusalue, ensisijaiset saaliskalat ovat perunsardelli (*Engraulis ringens*), perunpiikkimakrilli (*Trachurus murphyi*) ja chilensilli (*Stangomera bentincki*). Euroopassa tärkeimmät kalajauhon lähteet ovat villakuore, mustakitaturska, tuulenkalat, kilohaili, harmaaturska ja silli. 

Kalajauhoksi vuosittain käytetty kokonaiskalamäärä 2000-luvun alussa oli 30–35 miljoonaa tonnia (kuivaamattomana), joka on noin kolmannes maailman kaikesta kalansaaliista. Kalanviljely puolestaan tuotti noin 45 miljoonaa tonnia eli 43 % ihmisravinnoksi käytetystä määrästä.

Kalajauhon käyttö
-----------------

Kalajauhosta suurin osa käytetään kalanrehuna vesiviljelyssä (v. 2003 53 %, v. 2005 46 %; kalaöljystä osuus on noin 87 %). Sianrehuksi käytetään 24 %, siipikarjan rehuksi 22 % ja lemmikkieläimet saavat myös osansa. Kalajauhon käyttö märehtijöiden rehussa on EU:ssa kielletty vuodesta 2001 lähtien hullun lehmän tautiin (BSE) liittyen. Kalajauho itse ei aiheuta BSE-riskiä, mutta väärinkäytösten tai sekaannusten välttämiseksi kaikki eläinperäinen rehu on kielletty.

Lähteet
-------

* FIN: Fishmeal Information Network (Arkistoitu – Internet Archive)
* FAO Newsroom 4 September 2006 (Arkistoitu – Internet Archive)