recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Pohjois-Makedonia** on osallistunut **Turkvision laulukilpailuun** kolme kertaa, vuosina 2013, 2014 ja 2015, tuolloin vielä nimellä Makedonian tasavalta.

Historia
--------

### 2013

Makedonia osallistui kaikkien aikojen ensimmäiseen Turkvision laulukilpailuun Turkin Eskişehirissä vuonna 2013. Edustajaksi valittiin laulaja Ikay Yusuf kappaleella "Düşlerde Yaşamak". Turkvision laulukilpailun semifinaalissa Yusuf ei päässyt jatkoon.

### 2014

Makedonia osallistui uudestaan vuoden 2014 kilpailuun, joka järjestettiin Kazanissa, Tatarstanissa. Edustajaksi valittiin laulaja Kaan Mazhar kappaleella "Yolumu Bulurum". Kilpailun semifinaalissa Mazhar sai 181 pistettä, sijoittui seitsemänneksi ja pääsi finaaliin. Finaalissa hän sai 166 pistettä ja sijoittui neljänneksitoista.

### 2015

Makedonia osallistui myös vuoden 2015 kilpailuun, joka järjestettiin Istanbulissa, Turkissa. Edustajaksi valittiin jälleen Kaan Mazhar kappaleella "Böyle Olmamalıydı". Finaalissa Mazhar sai 165 pistettä ja sijoittui neljänneksi.

Kilpailijat
-----------

Värien selitykset
  Voitto
  Toinen
  Kolmas
  Viimeinen

| Vuosi | Artisti(t) | Kieli | Kappale | Sija | Pisteet | Semif. | Pisteet |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2013 | Ikay Yusuf | Turkki | "Düşlerde Yaşamak" | Ei päässyt jatkoon |
| 2014 | Kaan Mazhar | Turkki | "Yolumu Bulurum" | 14 | 166 | 7 | 181 |
| 2015 | Kaan Mazhar | Turkki | "Böyle Olmamalıydı | 4 | 165 | Ei semifinaalia |
| 2016 | Ei osallistunut kilpailuun |

Lähteet
-------

1. ↑  Granger, Anthony: Türkvizyon 2013: Participating Countries Revealed  19.10.2013. Eurovoix.com. Viitattu 6.12.2015. (englanniksi)
2. ↑  Granger, Anthony: Turkvizyon’14: Kazakhstan Wins! *News*.  21.11.2014. Eurovoix.  Arkistoitu 29.11.2014. Viitattu 17.2.2020. (englanniksi)
3. ↑  Granger, Anthony: TURKVIZYON’15: KYRGYZSTAN HAS WON THE THIRD TURKVIZYON SONG CONTEST *News*.  19.12.2015. Eurovoix.  Arkistoitu 22.12.2015. Viitattu 17.2.2020. (englanniksi)
**Daniel Branca** (7. joulukuuta 1951 Buenos Aires, Argentiina – 28. tammikuuta 2005 Buenos Aires, Argentiina) oli argentiinalainen sarjakuvapiirtäjä.

Aku Ankka oli Brancalle tuttu jo lapsuudesta saakka, sillä espanjankielistä Aku Ankka -lehteä oli ilmestynyt jo vuodesta 1944. Ensimmäisen työpaikkansa Branca sai taiteen alalta 16-vuotiaana, kun hänet palkattiin mainostoimistoon tekemään suunnittelijan ja animaattorin töitä. Hän työskenteli mainosanimaatioiden parissa 1960- ja 1970-lukujen vaihteessa ja piirsi sarjakuvia opettavaisiin lastenlehtiin.

Vuonna 1976 Branca muutti Espanjaan ja asettui Barcelonaan, joka oli tuolloin espanjalaisen sarjakuvan keskus. Jonkin aikaa Branca teki sekalaisia kuvitustöitä, kunnes vuonna 1977 hänelle tarjoutui mahdollisuus piirtää Disney-sarjoja tanskalaiskustantamo Egmontille. Branca tarttui tilaisuuteen ja ryhtyi piirtämään ankkasarjoja. Hän käytti esikuvinaan Carl Barksin klassikkotarinoita. Branca on tehnyt Aku Ankka -lehtiin myös erilaisia kansikuvia, joita nähtiin erityisesti 1980-luvulla. Lisäksi hän on käsikirjoittanut itse muutaman sarjakuvatarinan.

1980-luvun alussa Branca toimi taidemaalarina Pariisissa ja opiskeli alaa siellä. Hänen maalaustensa on sanottu edustavan kubistista] tyyliä ja niitä on nähty useissa näyttelyissä. Sittemmin hän asui pitkään Mallorcalla ja maalaamisen ohella piirsi Egmontille kymmenkunta sivua kuukaudessa. Branca muutti takaisin Buenos Airesiin 1990-luvun puolivälissä. Piirtämisen ja maalaamisen ohella hän koulutti uusia sarjakuvataiteilijoita: esimerkiksi José Massaroli ja Wanda Gattino ovat olleet hänen oppilaitaan.

Branca kuoli äkillisesti sydänkohtaukseen tammikuun lopulla 2005 53-vuotiaana.

Lähteet
-------

1. 1 2  Daniel Branca Lambiek. Viitattu 26.7.2010. (englanniksi)
2. 1 2  Ronkainen, Timo: Ankkapiirtäjä Daniel Branca kuoli  31.1.2005. Kvaak.fi. Viitattu 26.7.2010.
3. 1 2 3 4 5 6 7 8  Timo Ronkainen: Ankantekijät - Daniel Branca. Aku Ankka 14/2005.
4. 1 2  Daniel Branca COA-hakukone. Viitattu 26.7.2010. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Daniel Branca Inducks-tietokannassa

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Yhdysvallat
* Alankomaat

 |
|  |
| Taiteenala | 
* RKD Artists

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana

 |

 |
**Jorma Heikki Latvus** (s. 22. marraskuuta 1940 Tampere) on suomalainen yritys- ja järjestöjohtaja, joka on saanut matkailuneuvoksen arvonimen.

Henkilöhistoria
---------------

Latvuksen vanhemmat olivat kamreeri Karl Jouko Henrik Latvus ja Meeri Mirjam Latvus. Jorma Latvus tuli ylioppilaaksi Tampereen lyseosta 1959 ja valmistui merkonomiksi Tampereen kauppaoppilaitoksesta 1960 ja yhteiskuntatieteiden kandidaatiksi Tampereen yliopistosta 1965. Hän oli Finlayson-Forssan sosiaalijohtajan apulainen 1962–1963, Opiskelijatuen ja Asuntolasäätiön talouspäällikkö Tampereella 1963–1964, Yhtyneet Paperitehtaat -yhtiön sosiaalipäällikkö Valkeakoskella 1965–1967, Kahvilaravintolaliiton toimitusjohtaja 1967–1977 ja Hotelli- ja ravintolaneuvoston toimitusjohtaja 1977–1997. Latvus toimi myös Lotilan ammattikoulun tuntiopettajana 1966–1967 ja oli *Kahvilaravintola*-lehden päätoimittaja 1967–1977. Hänellä oli uransa aikana lisäksi useita asiantuntija- ja luottamustehtäviä. Matkailuneuvoksen arvonimen Latvus sai vuonna 1998. Hän on sotilasarvoltaan reservin yliluutnantti.

Julkaisuja
----------

* *Kansalaiskoulu entisten oppilaidensa arvostelemana*, 1965 (pro gradu -tutkielma)
* *Kahvilaravintolaliitto ry.*, 1968
* *Kahvilatoiminta vakauttamiskautena maassamme*, 1971
* *Ehdonalaisen elinkeinon viisi vuosikymmentä: Hotelli- ja ravintolaneuvosto ry. 1946–1996*, 1996
* *Haaga Instituutti kolmekymppiseksi: alkuvaikeuksista kohti menestystarinaa*, 1999

Lähteet
-------

1. 1 2  Sofia Kotilainen: Matkailuneuvos Jorma Latvus (1940–). *Suomen talouselämän vaikuttajat* -verkkojulkaisu (maksullinen). 5.9.2010. Suomalaisen Kirjallisuuden Seura. Viitattu 17.6.2022.
2. ↑  Ihmiset. Onnittelemme. Jäätelöannos vietteli ammattiin. Jorma Latvus, 60. (Tilaajille) *Helsingin Sanomat*.  22.11.2000. Viitattu 17.6.2022.
**George Ian Boyd** (s. 2. lokakuuta 1985 Chatham) on englantilais-skotlantilainen jalkapalloilija, joka edustaa Valioliigassa pelaavaa Burnley FC:tä. Vasenjalkainen Boyd on pelipaikaltaan vasen laitahyökkääjä. Hän kuuluu myös Skotlannin jalkapallomaajoukkueeseen.

Seurajoukkueura
---------------

Boyd debytoi aikuisten tasolla vuonna 2002 Stevenage Boroughissa Englannin konferenssissa. Hän edusti seuraa vuoteen 2007 asti pelaten joukkueessa 110 ottelua, joissa syntyi 23 osumaa. Vuonna 2007 Boyd siirtyi neljännellä sarjatasolla eli kakkosliigassa pelanneeseen Peterborough Unitediin, jota Boyd edusti vuoteen 2013 asti. Vuonna 2010 hän kävi lainalla Mestaruussarjan Nottingham Forestissa ja vuonna 2013 saman sarjan Hull Cityssä. Peterboroughissa Boyd pelasi vuosien 2007–2013 aikana hienot 263 ottelua, joissa hän onnistui maalinteossa 64 kertaa. Kesällä 2013 Boyd siirtyi entiseen lainaseuraansa, Valioliigaan nousseeseen Hull Cityyn. Boyd debytoi Valioliigassa elokuussa 2013 Chelsea FC:tä vastaan ja avausmaalinsa Valioliigassa hän iski joulukuussa 2013 Fulham FC:tä vastaan. Boyd debytoi Hullin paidassa myös eurokentillä, kun hän pelasi KSC Lokerenia vastaan Eurooppa-liigan karsintaottelussa elokuussa 2014. Vain muutama päivä myöhemmin Boydin eurodebyytistä hän siirtyi Valioliigan nousijaseuraan Burnley FC:hen. Avausmaali Burnleyn paidassa syntyi West Ham Unitedia vastaan lokakuussa 2014.

Maajoukkueura
-------------

Boydin vanhemmat ovat englantilaisia, ja hän itsekin on syntynyt ja asunut koko ikänsä maassa. Boyd päätti kuitenkin edustaa maajoukkuetasolla Skotlantia, jonka edustusoikeuden hän sai, sillä hänen äidinäitinsä on syntynyt siellä. Boyd debytoi Skotlannin jalkapallomaajoukkueessa maaliskuussa 2013 Serbiaa vastaan.

Lähteet
-------

* George Boyd Transfermarkt-sivustolla (englanniksi)
* 

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.
**Craig Patrick Fallon** (18. joulukuuta 1982 Ipswich – 15. heinäkuuta 2019) oli brittiläinen judon maailman- ja Euroopan-mestari.

Fallon voitti maailmanmestaruuden 60 kg:n sarjassa Kairossa 2005 kukistettuaan loppuottelussa itävaltalaisen Ludwig Paischerin. Hän saavutti samassa painoluokassa MM-hopeaa Osakassa 2003, jolloin hävisi finaalissa eteläkorealaiselle Choi Min-Holle. Pekingin olympialaisissa 2008 hän sijoittui jaetulle seitsemännelle sijalle.

Fallon voitti Euroopan-mestaruuden 60 kg:n sarjassa Tampereella 2006. Loppuottelussa hän voitti armenialaisen Armen Nazarjanin. Hän sai samassa painoluokassa EM-hopeaa Düsseldorfissa 2003 hävittyään finaalissa georgialaiselle Nestor Hergianille. Hän voitti Manchesterin Kansainyhteisön kisoissa 2002 kultaa 60 kg:n sarjassa.

Fallon voitti alle 23-vuotiaiden Euroopan-mestaruuden 60-kiloisissa Ljubljanassa 2004. Alle 20-vuotiaiden EM-hopeaa hän sai samassa painoluokassa 2001.

Fallon saavutti maailmancupissa ja Continental Open -kilpailuissa seitsemän turnausvoittoa ja yhden kolmossijan. Hän voitti aikuisten sarjassa kolme Britannian-mestaruutta.

Lähteet
-------

1. ↑  Obituary: Craig Fallon *britishjudo.org.uk*.  16 July 2019.
2. 1 2  Craig Fallon *sports-reference.com*.  Arkistoitu 16.12.2012. Viitattu 17.7.2015. (englanniksi)
3. 1 2 3 4 5 6  Craig Fallon - judoka *judoinside.com*. Viitattu 17.7.2015. (englanniksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Yhdysvallat

 |

 |
**Daniel Böhm** (s. 16. kesäkuuta 1986) on saksalainen ampumahiihdon olympiamitalisti.

Böhm hiihti toisen osuuden Saksan viestijoukkueessa, joka saavutti hopeaa Sotšin olympialaisissa 2014. Samojen kisojen normaalimatkalla hän sijoittui kymmenenneksi. Kontiolahden MM-kilpailuissa 2015 hän oli normaalimatkalla yhdestoista. Hän hiihti toisen osuuden Saksan kultaa voittaneessa miesten viestijoukkueessa.

Böhm saavutti nuorten MM-kilpailujen viestissä kultaa 2007 ja pronssia 2006. Pikakilpailussa ja takaa-ajossa hän sai hopeaa 2007. EM-kilpailujen nuorten sarjassa hän sai hopeaa normaalimatkalla ja viestissä 2006. Hän voitti aikuisten sarjassa Euroopan-mestaruuden takaa-ajossa ja sai viestihopeaa 2009, voitti pikakilpailun ja viestin Euroopan-mestaruuden 2010 sekä voitti normaalimatkalla ja viestissä kultaa ja sai takaa-ajossa pronssia 2012.

Böhm saavutti ainoan maailmancupin palkintosijansa oltuaan toinen Vancouverin normaalimatkalla kaudella 2008–2009.

Böhm lopetti uransa joulukuussa 2016.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Daniel Böhm IBU. Viitattu 12.3.2015. (englanniksi)
2. ↑  OLYMPIC WINTER GAMES - Sochi (RUS) IBU. Viitattu 6.3.2014. (englanniksi)
3. ↑  Karttunen, Anu: Saksa katkaisi Norjan voittoputken *Yle Urheilu*.  14.3.2015. Viitattu 14.3.2015.
4. ↑  Ampumahiihtäjät Böhm, Bachmann ja Mali lopettivat uransa *www.kestavyysurheilu.fi*.  Arkistoitu 11.2.2017. Viitattu 10.2.2017.


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa

 |

 |
**Craig Rutenberg** on yhdysvaltalainen lauluvalmentaja ja pianisti, joka on tullut tunnetuksi erityisesti laulajien säestäjänä.

Rutenberg on kotoisin New Havenista, Connecticutista. Hän sai kandidaatin arvon Washington DC:n Georgetownin yliopistosta vuonna 1974 opiskeltuaan saksalaista ja italialaista kirjallisuutta. Tämän jälkeen hän meni Illinoisin yliopistoon opiskelemaan John Wustmanin johdolla. Ranskassa Rutenberg jatkoi opiskelua Pierre Bernac'n ja Miriam Solovieffin johdolla sekä Lontoossa Martin Iseppin ja Geoffrey Parsonsin johdolla.

Rutenberg työskenteli Metropolitan-oopperan musiikkipäällikkönä vuosina 1988–1992 ja 2006–2015. Hän kuului vuosina 1979–1989 Glyndebournen oopperafestivaalin henkilökuntaan; neljänä näistä vuosista hän työskenteli vanhempana valmentajana. Lisäksi Rutenberg on työskennellyt Aix-en-Provencen festivaalilla, London Opera Centressä, Opéra-Comiquessa, Santa Fen oopperassa, Chicagon lyyrisessä oopperassa, San Franciscon oopperassa, Houston Grand Operassa, Palm Beachin oopperassa, Ruotsin kuninkaallisessa oopperassa, Göteborgin oopperassa ja Mariinski-teatterissa. Rutenberg on ollut henkilökunnan jäsenenä tai vierailevana professorina muun muassa Yalen yliopistossa, Bostonin yliopistossa ja Eastman School of Musicissa. Hän on pitänyt usein mestarikursseja muun muassa Pariisin konservatoriossa.

Rutenberg on esiintynyt resitaaleissa muiden muassa Diana Damraun, Christine Brewerin, Maria Guleghinan, Harolyn Blackwellin, Susanne Mentzerin, Frederica von Staden, Jerry Hadleyn, Ben Heppnerin, Thomas Hampsonin, René Papen, Willard Whiten, Régine Crespinin, Erie Millsin, Denyce Gravesin, Sumi Jon, Angelika Kirchschlagerin, Dawn Upshawin, Olaf Bärin, Simon Keenlysiden ja Stanford Olsenin kanssa. Thomas Hampsonin kanssa hän esiintyi Bill Clintonin presidenttiyden aikana Valkoisessa talossa. Levytyksiä Rutenberg on tehnyt RCA Recordsille, Deutsche Grammophonin ja EMI:lle.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Craig Rutenberg AllMusic
2. 1 2 3 4 5 6  Craig Rutenberg (Arkistoitu – Internet Archive) Highlands Opera Studio
3. ↑  Craig Rutenberg LA Phil
**Buzzerbeater** on internet-selaimella toimiva managerointipeli, jonka aiheena on koripallo. Tavoitteena on luoda mahdollisimman menestyvä koripallojoukkue, esim. voittamalla sarja, cupin tai ostamalla uusia pelaajia. Buzzerbeater on täysin ilmainen, mutta joukkueen saaminen pelissä voi kestää hetken aikaa. Buzzerbeater on myös kansainvälinen, joten sitä pelataankin monessa eri maassa.

Pelin aloitus
-------------

Aloittaessasi Buzzerbeaterin sinun pitää rekisteröityä. Suoritettuasi rekisteröitymisen loppuun voi viedä muutaman päivänkin ennen kuin saat joukkueen. Kun pääset sisään ensi kertaa, sinua kehotetaan suorittamaan erilaisia tehtäviä, jotta oppisit käyttämään Buzzerbeateria eri tavoin. Saatuasi kaikki tehtävät loppuun sinun tarvitsee vain suorittaa päivittäiset jutut, joita aina sisään kirjautuessasi sitten suoritat.

Pelaajat
--------

Pelaajia Buzzerbeaterissa on tietysti monia erilaisia. Kaikilla pelaajilla on kasvot, joita voi myös olla samanlaisia.
Kaikilla pelaajilla on myös omat taidot, joita ovat mm. syöttäminen ja levypallot. Taitotasoja on yhteensä 20. Pelaajilla on myös oma DMI, joka ilmaisee pelaajan taitavuuden. Mitä korkeampi DMI on, sitä taitavampi pelaaja on.
Pelaajalle tärkeää on myös hänen potentiaalinsa. Potentiaalitasoja on yhteensä 12. Potentiaali toimii eräänlaisena pelaajan taitojen kattotasona. Kun pelaaja saavuttaa taidoissaan noin oman potentiaalinsa arvon, hänen harjoitteluinnokkuutensa hiipuu.

Supporter
---------

Supporter on maksullinen lisäominaisuus Buzzerbeateriin, aivan samalla tavalla kuin Hattrick-managerointipelin Supporter. Siitä ei välttämättä ole mitään pelillistä hyötyä, mutta sen ansiosta Buzzerbeaterin pelaaminen on entistä hauskempaa! Supporterin hinta Buzzerbeaterissa on 39.9$/vuosi.

Aiheesta muualla
----------------

* Pelin kotisivut
**Buzz! TV Visa** on PlayStation 3:n ensimmäinen *Buzz!*-peli, joka julkaistiin Euroopassa 4. heinäkuuta 2008. Pelin suomenkielinen traileri on katsottavissa Sonyn *Buzz*-sivustolla ja ladattavissa PlayStation Storesta.

PlayStation 3 -version uutuuksia
--------------------------------

Uutuuksia pelissä ovat muun muassa langattomat summerit, pelaaminen verkossa muita vastaan ja omien kysymysten tekeminen. Langattomat summerit toimivat kahdella AA-paristolla, joten neljään summeriin AA-paristoja tarvitaan kahdeksan. Summerit sammuvat itsestään jos niitä ei käytetä kymmenen minuutin aikana. Paristojen kesto on noin 60 pelituntia. Aikaisempia *Buzz*-pelejä voi myös pelata langattomilla summereilla ja myös langallisilla summereilla voi pelata tulevaa PlayStation 3 -versiota.

Pelilevy sisältää yli 5 000 kysymystä, ja käyttäjien tekemiä kysymyksiä voi ladata pelistä käsin, ja kehittäjien tekemiä kysymyspaketteja PlayStation Networkista. Kehittäjien tekemissä kysymyspaketeissa on aina yli 500 kysymystä ja niitä on saatavissa kaikille kysymyskanaville.

Peliä voi pelata sekoitetuilla kysymyksillä, joka tarkoittaa että kysymyksiä tulee mistä tahansa aihealueesta. Tämän lisäksi peliä voi pelata esimerkiksi pelkillä televisio- ja elokuvakysymyksillä.

Pelissä on jokaiselle sopivia aihealueita, ja sen takaavat ladattavat kysymykset, joita kuka tahansa PlayStation Networkiin liittynyt voi tehdä. Yksi käyttäjän tekemä kysymyspaketti sisältää kahdeksan kysymystä. Omia kysymyksiä tehdessä voi myös päättää, haluaako ne antaa kaikkien ladattavaksi, vain tietyille kavereille vai ainoastaan itselleen. Kysymysten tekeminen onnistuu MyBuzz-yhteisön kotisivuilla. Käyttäjien tekemiä kysymyksiä voi pelata *Buzz! TV Visa* -pelin Nopein sormi -kierroksella ja myös MyBuzzin kotisivuilla.

*Buzz! TV Visaan* on ladattavissa myös päivitys, joka sisältää muun muassa Trophy-tuen.

Sohvien taisto
--------------

Verkkopelin suomenkielinen nimi on sohvien taisto. Voit haastaa minkä tahansa toisen olohuoneen Euroopassa. Sohvien taistossa on mahdollisuus 2–4 pelaajalle, ja ainoastaan yksi summeri per talous. Verkkopelissä on vain kolme kierrosta: Kello seis, Montako oikeaa ja Panostaja.

Pelin kysymyskanavat
--------------------

* Yleistietokanava
* Elämäntapakanava
* Musiikkikanava
* Urheilukanava
* Elokuva ja TV-kanava
* MyBuzz-kanava

Kierrokset
----------

* Nopein sormi
* Piirakkasota
* Kello seis
* Panostaja
* Montako oikeaa (Ainoastaan Sohvien taistossa)
* Liipaisinsormi
* Pisteiden keräys
* Siirrä pommi
* Lähtölaskenta

Moninpelin kierrokset ja kierrosmäärä riippuvat pelaajien määrästä.

Aiheesta muualla
----------------

* MyBuzz -sivusto (Arkistoitu – Internet Archive)
* Virallinen Buzz! -sivusto
* Sonyn Buzz! TV Visa -sivusto (Arkistoitu – Internet Archive)
**ARA Bahía Buen Suceso** oli vuonna 1950 valmistettu Argentiinan laivaston pieni, 5 000 bruttorekisteritonnin kuljetusalus, jonka saapumisesta 19. maaliskuuta 1982 South Georgiaan Falklandinsaarille alkoi Britannian ja Argentiinan välinen kiista, joka lopulta johti Falklandin sotaan.

Valmistus
---------

Alus valmistettiin Kanadassa Halifax Shipbuilding Limitedin telakalla ja otettiin palvelukseen 1950.

Palvelus
--------

Alus liitettiin osaksi Kuljetuslaivastoa (esp. *Transporte Navales*). Se kuljetti 1958 Isoon-Britanniaan Argentiinan laivastolle ostetun lentotukialuksen *ARA Independencian* miehistön. Alus otti osaa myös lukuisiin Etelänavan tutkimusretkikuntien huoltamiseen.

Alus tavattiin 19. maaliskuuta 1982 Leithistä, jolloin argentiinalaiset saivat kuvernööriltä määräyksen poistua saarelta aiheuttamansa häiriön vuoksi.

Falklandin sodassa (esp. *Guerra de las Malvinas*) alus oli huoltoaluksena, jonka tehtävänä oli toimittaa täydennyksiä saarille sijoitettuihin Argentiinan maavoimien tukikohtiin. Kuninkaallinen laivasto valtasi 15. kesäkuuta aluksen sen ajettua matalikolle Fox Bayssä. Alus upposi 21. lokakuuta 1982 Kuninkaallisen laivaston maalilaivana.

Lähteet
-------

* Freedman, Sir Lawrence: *The Official History of the Falklands Campaign - Vol I: The Origins of the Falklands War*. Routledge, 2006. ISBN 0-7146-5206-7. (englanniksi)

### Viitteet

1. ↑  Freedman, Sir Lawrence s. 171.

Aiheesta muualla
----------------

* Transporte de la Armada  (Arkistoitu – Internet Archive)
Bwindin kansallispuisto

|  |  |
| --- | --- |
| Sijainti | 
 Kanungun kaupunginosa (d)Uganda |
| Pinta-ala | 
331,0 km2, 320,9 km2View and modify data on Wikidata  |

Hallinto| Nimi alkuperäiskielellä | 
Bwindi Impenetrable National Park |
| Tyyppi | 
Ugandan kansallispuistoView and modify data on Wikidata  |
| Perustettu | 
1991View and modify data on Wikidata  |

Karttamuokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa WikidataaTietolaatikon dokumentaatioNäytä Wikidatasta tulevat arvot

Gorilla Bwindissä
 **Bwindin kansallispuisto** (Bwindi Impenetrable National Park) on laaja kansallispuisto Ugandan lounaisosassa Itä-Afrikan hautavajoaman rinteellä 1 160–2 600 metrin korkeudessa. Se on ollut Unescon maailmanperintökohde vuodesta 1994.

Puisto tunnetaan biodiversiteetistään – siellä kasvaa yli 160 puulajia ja sata saniaislajia – ja ennen kaikkea noin 300 vuorigorillan populaatiosta (mikä on noin puolet maailman vuorigorilloista). Niiden lisäksi puistossa elää 10 muuta apinalajia, kaikkiaan 90 nisäkäslajia ja monia lintuja, joiden joukossa on 23 alueelle endeemistä lajia. Bwindi on yksi harvoja Afrikan sademetsistä, joka on rehottanut lähes koskemattomana edellisen jääkauden loppumisesta asti.

Puiston koko nimi *Bwindi Impenetrable National Park* tarkoittaa läpipääsemätöntä, ja tulee sen metsien tiheästä aluskasvillisuudesta.

Lähteet
-------

1. ↑  Uganda National Parks
2. 1 2  Bwindi Impenetrable National Park Unesco
3. ↑  The Bwindi-Impenetrable Great Ape Project (Arkistoitu – Internet Archive) 1995
4. ↑  Bwindi (Arkistoitu – Internet Archive) Uganda Wildlife Authority
5. ↑  Uganda Afrikan Helmi (Arkistoitu – Internet Archive) Olympia-Matkat

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Bwindin kansallispuisto** Wikimedia Commonsissa
**Etelä-Suomen Pankki Osakeyhtiö** oli suomalainen vuosina 1917–1927 toiminut liikepankki, joka fuusioitiin vuoden 1928 alussa Liittopankkiin.

Etelä-Suomen Pankki perustettiin muuttamalla *Pankkiiriliike Hugo Hertzberg* liikepankiksi vuonna 1917. Pankin taustavoimat olivat pääasiassa ruotsinkielisiä liike- ja vakuutusmiehiä.

Pankin perustaja ja toimitusjohtaja oli Hugo Hertzberg (1864–1947). Hän omisti *Hertzberg & Co* pankkiiriliikkeen. Etelä-Suomen Pankki jatkoi Hertzbergin liikkeen toimintaa ja erikoistui valuuttakauppaan. Koska pankki ei kuulunut Pankkiyhdistykseen, se saattoi maksaa myös korkeampaa talletuskorkoa. Vuonna 1926 Hertzberg joutui eroamaan toimitusjohtajan paikalta ja hän myi samalla 130 000 pankin osaketta eli yli 80 % osakepääomasta Liittopankille. 

Etelä-Suomen Pankkia rasittivat Hella Wuolijoen johtamalle Aunuksen Puuliike Oy:lle myönnetyt lainat ja pankkia syytettiin myös koronkiskonnasta. Tämä johti lopulta siihen, että Etelä-Suomen Pankki fuusioitiin Liittopankkiin.

Lähteet
-------

1. ↑  Blomstedt, Yrjö: *Kansallis-Osake-Pankin historia I: 1889–1939*, s. 236. Helsinki: Kansallis-Osake-Pankki, 1989. ISBN 952-90089-6-X.
2. ↑  Pörssitieto G. Kock : 1912-72 poistuneet pörssiyhtiöt A-J : Etelä-Suomen Pankki Osakeyhtiö
3. ↑  Renne Klinge : "Pankkiboomi" : Vuosina 1916-1920 perustetut liikepankit ja niiden kohtalot. Suomen Pankki työpaperi 5/93 21.2.1993m s. 34-35, 45-47 (Arkistoitu – Internet Archive)
**Jarl Viking Ungern** (20. lokakuuta 1888 Tammisaari – 3. toukokuuta 1974 Helsinki) oli suomalainen arkkitehti, joka toimi rautatiehallituksen rakennusosaston arkkitehtina vuodesta 1923, vuosina 1945–1958 sen päällikkönä. Ungernin signeeraamia rautatieasemien piirustuksia ovat muun muassa Hangon ja Kiuruveden asemat, ja hänen signeerauksensa löytyy myös Kuopion rautatieaseman piirustuksista. Ungern teki usein yhteistyötä Thure Hellströmin kanssa.

Ungernin suunnittelemia laudalla vuorattuja, ilmeisesti hirsirunkoisia väliliikennepaikkojen asemarakennuksia on muun muassa rataosalla Laurila–Kemijärvi, jonne rakennettiin uusia asemarakennuksia korvaamaan talvi-, jatko- ja Lapin sodissa tuhottuja asemarakennuksia.

Ungernin suunnittelema on myös Joensuun asemaravintolarakennus, jossa nykyään toimii kulttuurikahvila Laituri.

Lähteet
-------

* VR:n arkkitehtejä Riihimäkiseura.fi-sivustolla

### Viitteet

1. ↑  Kuolleita (tilattava) Helsingin Sanomat 10.5.1974, HS Aikakone. Viitattu 12.4.2018.
2. ↑  Rakennushistoriallinen selvitys, Joensuun asema-alue (luonnos)  26.8.2016. Joensuun kaupunki.  Arkistoitu 13.9.2016. Viitattu 12.9.2016.
3. ↑  Aseman seutu  26.8.2016. Joensuun kaupunki.  Arkistoitu 13.9.2016. Viitattu 12.9.2016.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Jarl Ungern** Wikimedia Commonsissa
**Murhaperjantai** oli venäläisjoukkojen toteuttama verilöyly Hailuodon saaressa 29. syyskuuta 1714. Murhaperjantai oli eniten uhreja vaatinut yksittäinen venäläisten tekemä terroriteko siviiliväestöä kohtaan isovihan aikana. Murhaperjantaina noin 200 kasakkaa surmasi lähes kaikki saarelle venäläisjoukkoja paenneet siviilit. Siviilit olivat paenneet saareen pääasiassa Uudenkarlepyyn, Pietarsaaren, Kokkolan ja Raahen kaupungeista sekä rannikkopitäjistä. Heidän tarkoituksenaan oli paeta venäläisiä Ruotsiin.

Verilöyly alkoi, kun muutama kaleerillinen kasakoita havaitsi saaren rannassa lukuisia veneitä, minkä seurauksena he nousivat maihin. Joukkomurha tehtiin miekoin ja kirvein. Saareen paenneet ihmiset nukkuivat veneisiin ja taloihin ahtautuneina verityön alkaessa. Venäläiset murhasivat lähes kaikki miehet ja suurimman osan lapsista. Ainoastaan yksi talo, jossa oli miesväkeä, säästettiin kaivamaan vainajille hautoja. Kasakat ryöstivät kaiken arvo-omaisuuden ja parhaassa kunnossa olleet lapset. Pakolaisten veneet poltettiin. Saarelle jätetyt naiset onnistuivat pakenemaan Länsipohjaan meren jäädyttyä.

Venäläiset toistivat verityön tammikuun alussa vuonna 1715 sekä vielä kerran sen jälkeen. Näiden tapahtumien seurauksena Hailuoto muuttui asumattomaksi erämaaksi.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Kustaa H. J. Vilkuna: *Viha. Perikato, katkeruus ja kertomus isostavihasta.*, s. 65–66. Suomalaisen kirjallisuuden seura, 2005.
**Jorma Jaakko Ollikainen** (5. helmikuuta 1913 Maaninka – 22. huhtikuuta 1972 Inari) oli suomalainen toimittaja ja eräkirjailija. Hän käytti myös nimimerkkejä *Hako* ja *JJ*.

Ollikaisen vanhemmat olivat sisävesilaivuri Taavetti Ollikainen ja Hilda Tolonen. Hän kävi Kuopion kauppaopiston vuosina 1931–1933 ja työskenteli sitten Savon Sanomien palveluksessa taloustoimittajana. Ollikainen oli naimisissa vuodesta 1954 lähtien Anna-Maija Tuovisen kanssa.

Ollikaisen kirja *Kelokämppä* kertoo Lapin erämaassa 1950-luvulla eläneestä "Karajärven keisarista" Alpiinista. Savon Kaavilta kotoisin ollut Alpiini, oikealta nimeltään Albin Tirkkonen (1897–1958), oli alun perin lähtenyt Etelä-Suomesta Kotkasta vuonna 1926 Lappiin, liikkunut Jäämeren ja Inarijärven seuduilla ja asettanut lopulta Inarin Rahajärven rantaan rakentamaansa turvekotaan. 1950-luvun alussa hän teki hylätyn savottakämpän hirsistä itselleen pienen tuvan ja saunan. Jorma Ollikainen ystävineen rakensi sitten Alpiinille uuden kelokämpän, jossa hän ehti asua muutamia vuosia ennen kuin kuoli vuonna 1958. Nykyisin Alpiinin Rahajärven länsipäässä sijaitseva kelokämppä on Metsähallituksen omistama vuokrakämppä.

Jorma Ollikainen kuoli tapaturmaisesti keväällä 1972 ajettuaan moottorikelkalla sulapaikkaan Kirakan kairassa Inarissa.

Teokset
-------

Ollikaiselta on ilmestynyt kaksi eräkirjaa sekä Hako-nimimerkillä kirjoitettuja lyhyitä tarinoita:

* *Kelokämppä*. WSOY 1962, 2. painos 1963, 3. laajennettu painos Kustannuskiila, Kuopio 1984, 4. laajennettu painos Jorma "Hako" Ollikaisen rahasto, Kuopio 2012
* *Haminanlahden metsästysseura 1909-1969: toimintaselostus vuosilta 1959-1969*. Kuopio 1969
* *Pieninkä: erätarinoita Itä-Karjalasta 1942-44*, kuvitus Seppo Polameri, toimittaneet Mauri Auvinen ja Jouni Hirvaskero. Kustannuskiila, Kuopio 1985
* *Päläpätystä: valittuja juttuja Savon sanomista*, sutkaukset muotoilleet "Hako" Ollikainen, Olavi Sormunen ja Unto Eskelinen, piirrokset Tauno Gröndahl ja Veikko Lötjönen. Savon Sanomain kirjapaino, Kuopio 1987

Lähteet
-------

1. ↑  Jorma Ollikainen SKS:n kirjailijamatrikkelissa (toimimaton linkki)
2. 1 2 3 4  Iisalmelaisia kirjailijoita » Aakkosellinen kirjailijaluettelo » Ollikainen, Jorma Iisalmen kaupunki.  Arkistoitu 29.4.2013. Viitattu 25.5.2010.
3. ↑  M019 Kirakkajoki  2010. Villi Pohjola:  Metsähallitus.  Arkistoitu 5.9.2003. Viitattu 25.5.2010.
4. 1 2  50-vuotias eräteos on downshiftingiä puhtaimmillaan, YLE kotimaa 14.9.2012

Aiheesta muualla
----------------

* Näyte Ollikaisen Kelokämppä-kirjasta: Maailman paras vetokoira
* Kirsi Kangas : Jorma Ollikainen ja kelokämpän keisari, Savon Sanomat 24.4.1997

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)

 |

 |
Cay Idström (oik.) haastattelee laulaja Aulikki Rautawaaraa.
**Carin Naimi Linnéa (Cay) Idström** (o.s. **Boström**; 19. syyskuuta 1917 Helsinki – 21. tammikuuta 2005 Helsinki) oli suomalainen radiotoimittaja, joka teki Yleisradiossa viihdemusiikkiohjelmia sotavuosista aina eläkkeelle jäämiseensä 1978 saakka.

Idström aloitti Yleisradiossa äänitarkkailijana, teki sitten radio-ohjelmia ensin ruotsiksi ja vähitellen yhä enemmän suomeksi. Hänet muistetaan ohjelmista "Valkokangas soi", "Äänilevyn vuosisata" ja "Lauantain toivotut levyt", jota hän kokosi vuodet 1954–1965. Hän esitteli suomalaisille saksalaista schlageria, amerikkalaista swingiä ja 1960-luvulle tultaessa myös The Beatlesia ja nousevaa poliittista laululiikettä.

Eläkkeellä ollessaan Idström teki Yle FST:lle moneen kertaan uusintoina nähdyn sarjan *Parempia aikoja odotellessa*.

Cay Idström oli kirjailija Annika Idströmin ja elokuvakäsikirjoittaja Tove Idströmin äiti.

Lähteet
-------

1. 1 2  Rautio, Ilse: Cay Idströmin muistokirjoitus *Helsingin Sanomissa*.
2. ↑  *Otavan Iso Musiikkitietosanakirja 3*, s. 108. Helsinki 1978. ISBN 951-1-04553-9
3. ↑  Istala, Päivi: *Ristivetoa ja muita kertomuksia elämästä*. Siltala 2012. ISBN 978-952-234-117-4.
4. ↑  Alftan, Maija: "Ehtookellojen jälkeen soivat Lauantain toivotut levyt" – tuttu kuulutus täyttää tänään 60 vuotta.  *Helsingin Sanomat*, 4.11.1995, s. 18. Artikkelin maksullinen verkkoversio.
5. ↑  Puhto, Sanna: Annika ja Tove Idström. *Helsingin Sanomat*.  3.4.2008.  Arkistoitu 16.10.2013. Viitattu 23.9.2020.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Elonet

 |

 |
**Jorma Pajunen** (14. joulukuuta 1949 – 15. huhtikuuta 2023) oli suomalainen pesäpalloilija, joka pelasi sisäpelissä etenijänä ja ulkopelissä ykkösvahtina. Pajunen pelasi pesäpallon mestaruussarjassa vuosina 1968–1977 ja 1979–1981 edustaen koko uransa pääsarjatasolla Kankaanpään Mailaa.

Pajunen pelasi urallaan mestaruussarjassa 282 ottelua. Niissä hän löi 115 juoksua tuoden 468 juoksua. Mestaruussarjan etenijäkuninkuuden Pajunen voitti vuosina 1970–1973, ja hänet tunnettiinkin yhtenä Kankaanpään Mailan huippuvuosien kärkipelaajsta. Loukkaantumisista kärsinyt Pajunen lopetti uransa pääsarjatasolla kaudella 1981.

Urallaan Pajunen valittiin Itä–Länsi-otteluun seitsemän kertaa, ja ja Liitto–Lehdistö-ottelussa hän pelasi puolestaan seitsemän kertaa. Pajunen valittiin Pesäpallon kunniagalleriaan vuonna 2022. Kankaanpään Mailan lisäksi Pajunen edusti kaudella 1978 sarjanousun saavuttanutta Kauhajoen Karhuja. Kankaanpään Mailassa Pajunen saavutti kaksi SM-hopeaa ja kaksi SM-pronssia. Ammattimaisen pesäpallouransa jälkeen Pajunen pelasi lajia kakkosjoukkueessa ja piirisarjatasolla. Jorma Pajusen poika Timo Pajunen pelasi vuosina 1992–2003 Superpesistä Kankaanpään Mailassa ja Ulvilan Pesä-Veikoissa.

Pajunen kuoli huhtikuussa 2023 aivoverenvuoden aiheuttamiin komplikaatioihin.

Lähteet
-------

1. 1 2  Taina Rinta-Kauhajärvi: Pesäpalloilun kunniagalleria, Jorma Pajunen: Vasta Sami Haapakoski sivusi KaMan kärkimiehen kuninkuusputkea *Pesäpalloliitto*.  4.4.2023. Viitattu 15.4.2023.
2. 1 2 3 4 5  KaMa-legenda Jorma Pajunen on kuollut *Satakunnan Kansa*.  15.4.2023. Viitattu 15.4.2023.
3. ↑  Jorma Pajunen (Excel-tiedosto) *Pesis.fi*. Pesäpalloliitto. Viitattu 15.4.2023.
**Sullan ensimmäinen sisällissota** käytiin antiikin Roomassa Lucius Cornelius Sullan ja konsuli Gaius Mariuksen kesken vuosina 88 eaa- 87 eaa. Tätä ennen Sulla toimi Mariuksen alaisena kvestorina Jugurthan sodassa ja menestyi siinä erinomaisesti. Tämän kunniaksi Sulla valittiin Rooman konsuliksi. Kun Rooman hallitsemalla Deloksen saarella alkoi Mithridateen sota Roomaa vastaan, senaatti päätti lähettää paikalle Sullan sotajoukkoineen.

Asiasta tuli kuitenkin sisäpoliittinen kiista, ja ylipäällikkyys siirrettiin Sullalta Mariukselle. Sulla marssitti silloin sotajoukkonsa Roomaan. Oli ensimmäinen kerta Rooman historiassa, että oma sotapäällikkö hyökkäsi Rooman kaupunkiin. Vastustaja Marius pakeni Afrikkaan ja Sullaa vastustaneita poliitikkoja surmattiin. Sulla purjehti Kreikkaan ja voitti Mithridateen sodan 87 eaa.

Katso myös
----------

* Sullan toinen sisällissota

Lähteet
-------

1. 1 2  de Blois, Lukas & van der Spek, R. J.: "Chapter Fourteen: The century of the civil wars 133–30 BC", *An Introduction to the Ancient World*, s. 203–205. Psychology Press, 1997. ISBN 978-041-512-773-8. Google-kirjat (viitattu 17.12.2018). (englanniksi)
2. ↑  Paavo Castrén: *Uusi antiikin historia*, s. 339-343. Helsinki: Otava, 2012. ISBN 978-951-1-21594-3.
**Jarmila Wolfe** (o.s. **Gajdošová**, s. 26. huhtikuuta 1987 Bratislava, Slovakia) on australialainen ammattilaisuransa päättänyt tennispelaaja.

Ranskan avoimissa 2010 Wolfe pääsi neljännelle kierrokselle asti voitettuaan Chan Yung-janin, Kimiko Date Krummin ja Anastasia Rodionovan. Neljännen kierroksen ottelunsa hän hävisi Jaroslava Švedovalle. Wimbledonissa hän voitti toisella kierroksella Melanie Oudinin ja kolmannella Angelique Kerberin, kunnes hävisi neljännellä kierroksella Venus Williamsille luvuin 6–4, 7–6(5). Yhdysvaltain avoimissa hän hävisi avauskierroksella Marija Šarapovalle luvuin 6–4, 3–6, 1–6. Yhdysvaltain avointen jälkeen hän pelasi Guangzhou International Women's Openissa, jossa hän oli ykköseksi sijoitettu. Turnauksen väierässä hän voitti Edina Gallovitsin, ja pääsi ensimmäistä kertaa WTA-turnauksen finaaliin. Finaalissa hän voitti Alla Kudrjavtsevan suoraan kahdessa erässä, ja otti uransa ensimmäisen WTA-turnausvoiton.

Toisen turnausvoittonsa Wolfe otti tammikuussa 2011, kun hän voitti Moorilla Hobart International -turnauksen finaalissa Bethanie Mattek-Sandsin. Seuraavalla viikolla Australian avoimissa hän hävisi avauskierroksella Yanina Wickmayerille kolmieräisen ottelun. Ranskan avoimissa Wolfe pääsi kolmannelle kierrokselle, jossa hän hävisi Andrea Petkovicille. Wimbledonissa hän hävisi kolmannella kierroksella maailmanlistan ykköselle, Caroline Wozniackille. Yhdysvaltain avoimissa Wolfe hävisi toisella kierroksella Vania Kingille.

Tammikuussa 2017 Wolfe ilmoitti lopettavansa ammattilaisuransa.

Yksityiselämä
-------------

Wolfe oli naimisissa tennispelaaja Samuel Grothin kanssa vuodesta 2009 huhtikuuhun 2011, jolloin hän käytti sukunimenään myös Grothia. Heidän erottua hän otti takaisin entisen sukunimensä. Marraskuussa 2015 hän meni naimisiin Adam Wolfen kanssa.

Lähteet
-------

1. 1 2  (en) Olympedia, 2006View and modify data on Wikidata. Tieto on haettu Wikidatasta.
2. ↑  Injury forces Wolfe to retire *dailytelegraph.com.au*. Viitattu 11.1.2017.
3. ↑  Groths' marriage appears to be at end tennis.com. Viitattu 26.4.2011. (englanniksi)[vanhentunut linkki]
4. ↑  Jarmila Gajdosova soon to be Mrs. Wolfe, gives marriage a second chance *womenstennisblog.com*. Viitattu 2.1.2016. (englanniksi)
5. ↑  Jarmila Gajdosova gets married! (PICS INSIDE) *tennisworldusa.org*. Viitattu 2.1.2016.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Jarmila Wolfe** Wikimedia Commonsissa

* Jarmila Wolfen kotisivut
* Jarmila Wolfe WTA:n sivuilla (englanniksi)
**Jarmo Tapani Berglöf** (s. 8. joulukuuta 1941 Helsinki) on suomalainen nyrkkeilijä, joka voitti 1960-luvun alkupuoliskolla yhteensä kolme Suomen-mestaruutta kevyessä välisarjassa ja välisarjassa ja siirtyi sitten ammattilaiseksi.

Viipurin Nyrkkeilijöitä edustanut "Jarkki" Berglöf voitti Suomen-mestaruuden kevyessä välisarjassa (alle 63,5 kg) vuosina 1960 ja 1963 sekä välisarjassa (alle 67 kg) vuonna 1962. Lisäksi hän saavutti SM-hopeaa kevyessä välisarjassa vuonna 1961 ja välisarjassa vuonna 1964. Moskovan EM-kilpailuissa 1963 hän hävisi kevyessä välisarjassa ainoan ottelunsa skotlantilaiselle Richard McTaggartille pistetuomiolla. Samana vuonna Berglöf voitti Pohjoismaiden-mestaruuden.

Berglöf otteli ammattilaisena yli 30 ottelua. Vuonna 1966 hän voitti seuraavana vuonna Euroopan-mestariksi nousseen itävaltalaisen Johann Orsolicsin ja otteli ratkaisemattoman kevyen sarjan maailmanmestaruutta aiemmin hallussaan pitäneen Joe "Old Bones" Brownin kanssa.

Jarmo Berglöfin veli Harri Berglöf otteli nyrkkeilijänä maaotteluissa ja saavutti yhden SM-mitalin.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6  Rantala, Risto & Siukonen, Markku (toim.): *Urheilumme kasvot 4*, s. 159. Oy Scandia Kirjat Ab, 1973.
2. 1 2 3  SM-mitalistit 1951-1999 Suomen Nyrkkeilyliitto.  Arkistoitu 6.10.2019. Viitattu 2.11.2019.
3. ↑  Lounasheimo, Ilmo: *Kehän sankarit*, s. 771. WSOY, 1987. ISBN 951-0-13981-5.
4. ↑  Lounasheimo, Ilmo: *Kehän sankarit*, s. 777. WSOY, 1987. ISBN 951-0-13981-5.
**Arvi Rudolf Häyhä** (12. joulukuuta 1900 Kotka – 20. marraskuuta 1942 Impilahti) oli suomalainen varatuomari ja Sortavalan kaupunginjohtaja.

Häyhä suoritti ylemmän oikeustutkinnon 1930 ja sai varatuomarin arvon 1933. Hän hoiti Sortavalassa kaupunginviskaalin, nimismiehen ja tuomarin viransijaisuuksia ja oli kaupungin rahatoimikamarin taksoituslautakunnan sihteerinä. Hänestä tuli sitten kaupunginhallituksen sihteeri ja hän oli ensin kaupunginjohtajan viransijaisena 1936–1937 ja sitten kaupunginjohtajana vuodesta 1937 alkaen.

Välirauhan aikana Häyhä oli Sortavalan kaupungin hoitokunnan puheenjohtajana ja jäsenenä ja toimi 1941 liikevaihtoverotoimiston apulaisjohtajana. Suomalaisten vallattua jatkosodassa Sortavalan Häyhä palasi takaisin kaupunginjohtajan virkaansa. Häyhä laati laajan mietinnön Sortavlan esikaupunkien liitosasiassa, oli monien toimikuntien puheenjohtajana ja sihteerinä sekä jatkosodan aikana talkoopäällikkönä.

Häyhä sai tarkastusmatkalla ollessaan surmansa tasoristeysonnettomuudessa Impilahden Ristiojalla 20. marraskuuta 1942. Henkilöauto jossa hän oli matkustajana ajoi tasoristeyksessä Uuksusta Pitkärantaan matkalla olleen matkustajajunan eteen. Törmäyksessä auto leikkautui kahtia ja takapenkillä olleet Häyhä ja Sortavalassa ilmestyneen Laatokka-lehden päätoimittaja Uki Nieminen (s. 1898) saivat heti surmansa. Etupenkillä olleista sai surmansa luutnantti Arthur Tenhunen (s. 1899) ja sotamies Eino Kääriäinen loukkaantui vakavasti. Onnettomuusautossa olleet eivät ilmeisesti huomanneet junaa auton sivuikkunoiden huurtumisen takia.

Lähteet
-------

1. 1 2  Ristiojan ylikäytäväonnettomuus, Laatokka 24.11.1942, nro 132, s. 2, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
2. 1 2 3 4  Kaupunginjohtaja Arvi Häyhä, Laatokka 21.11.1942, nro 131, s. 3, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
**Arvi Kemppi** (1931 Himakkala, Toksova, Neuvostoliitto – 2. lokakuuta 2008 Espoo) oli Inkerin kansallislaulaja ja inkeriläissyntyinen suomalainen laulutaiteilija. Kemppi levytti ennen kuolemaansa albumillisen inkeriläisiä kansanlauluja, joita hän oli esittänyt vuosien mittaan eri kulttuuritapahtumissa, mutta myös metroasemilla ja kauppakeskuksissa. Hän oli Suomessa usean kuoron jäsen ja kuului Neuvostoliitossa asuessaan lähes 30 vuotta Puna-armeijan kuoroon. Helsingissä hän toimi Suomen ainoan inkeriläisen Tuulistullaa-kansanperinneryhmän taiteellisena johtajana 2000-luvulla. 

Syntyjään inkeriläinen Kemppi joutui 1942 lapsena perheensä kanssa karkotetuksi Siperiaan. Eläkkeelle jäätyään hän muutti 1990-luvulla Suomeen. Levyn tuottajat Roope Ahola ja Antero Priha löysivät Kempin sattumalta Helsingistä Hakaniemen torilta, jossa hän esitti lauluja nauhalta tulleen haitarimusiikin säestyksellä.

Arvi Kemppi esiintyi myös Parhaan dokumentin Jussin voittaneessa dokumenttielokuvassa *Kansakunnan olohuone*.

Diskografia
-----------

* *Inkerinsuomalaisia lauluja*  (Helmi Levyt, 2009)

Lähteet
-------

1. ↑  Arvi Kemppi *Virtuaali-Inkeri*. Viitattu 1.9.2014.
2. 1 2  Harri Uusitorppa: Siperiaan karkotetusta tuli esikoislevyttäjä Suomessa.  *Helsingin Sanomat*, 4.5.2009, s. C2.

Aiheesta muualla
----------------

* Jäätynyt lapsuus, Suomen Kuvalehti heinäkuu 1999

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Taiteenala Muokkaa Wikidatassa | 
* MusicBrainz

 |

 |
**Boeing CH-47 Chinook** on kaksimoottorinen ja -roottorinen raskas kuljetushelikopteri. Kaksi suurta, vastakkaisiin suuntiin pyörivää roottoria mahdollistavat kaiken tehon siirtämisen kopterin hyötykäyttöön, eikä erillistä vakauttavaa pyrstöroottoria tarvita. CH-47:n huippunopeus on 315 km/h. Sen pääasiallinen käyttökohde on joukkojen siirto. CH-47:n pääkäyttäjä on Yhdysvaltain maavoimat mukaan lukien reservijoukot ja kansalliskaarti sekä Britannian kuninkaalliset ilmavoimat. Lisäksi kopteria on sen pitkän historian aikana (1966–) toimitettu pariinkymmeneen maahan. Joukossa on myös muun muassa Libya, joka sittemmin joutui terrorismia suosivien maiden listalle.

Kopterin kaupallista versiota (Boeing 234 Chinook) käytetään muun muassa öljynporauslauttojen yhteyskoptereina, ja pelastuslaitoksien käytössä esimerkiksi metsäpalojen sammuttamiseen.

Kopteria valmistavat lisenssillä AgustaWestland sekä Kawasaki.

Kehitys
-------

Sininen: Maat jotka käyttävät CH-47-koptereita.  
Punainen: Maat jotka ovat käyttäneet CH-47-koptereita.
CH-47-kopteria on uudistettu kymmenkunta kertaa, ja malli on edelleen tuotannossa. Viimeisin kehitysversio CH-47F tuli tuotantoon 2006. Lisäksi kopterista on erikoisversioita. **MH-47**-kopterit on suunniteltu erityisesti erikoisjoukkojen tarpeisiin, ja perusversioon verrattuna niissä on muun muassa ilmatankkausmahdollisuus. **HH-47**-sarja taas on varusteltu etsintä- ja pelastustehtäviin.

Kopteria suunniteltaessa syntyi aluksi Chinookia pienempi kopterimalli, jota maavoimat ei kelpuuttanut. Tästä syntyi kuitenkin laivaston ja merijalkaväen käyttöön CH-46 Sea Knight.

Käyttö
------

Kopteria on käytetty muun muassa operaatio Desert Shieldissä ja operaatio Desert Stormissa.

Tekniset tiedot (CH-47D)
------------------------

*Lähde:* *lähde?*

**Yleiset ominaisuudet**

* **Miehistö:** 3: 2 lentäjää ja lentoinsinööri
* **Pituus:** &&&&&&&&&&&&&030.010000030,1 m
* **Korkeus:** &&&&&&&&&&&&&&05.07000005,7 m
* **Tyhjäpaino:** &&&&&&&&&&010185.&&&&0010 185 kg
* **Suurin lentoonlähtöpaino:** &&&&&&&&&&022680.&&&&0022 680 kg
* **Voimalaite:** &&&&&&&&&&&&&&02.&&&&002 × Lycoming T55-GA-714 -turbiinimoottoria; &&&&&&&&&&&03066.&&&&003 066 kW (&&&&&&&&&&&04110.&&&&004 110 hv) per moottori
* **Roottori:** &&&&&&&&&&&&&&02.&&&&002 × halkaisija &&&&&&&&&&&&&018.030000018,3 m, pinta-ala &&&&&&&&&&&&0260.&&&&00260 m²

**Suoritusarvot**

* **Suurin nopeus:** &&&&&&&&&&&&0315.&&&&00315 km/h
* **Lentomatka:** &&&&&&&&&&&02060.&&&&002 060 km
* **Lakikorkeus:** &&&&&&&&&&&02590.&&&&002 590 m
* **Nousukyky:** &&&&&&&&&&&&&010.010000010,1 m/s
* **Teho-painosuhde:** 0**Virhe lausekkeessa: tunnistamaton välimerkki "&".**.0**Virhe lausekkeessa: tunnistamaton välimerkki "&".**460 W/kg

Lähteet
-------

1. 1 2  CH-47D/F / MH-47E Chinook Helicopter Army Technology. Viitattu 26.7.2018.

Aiheesta muualla
----------------

* CH-47F - Leonardo

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Boeing CH-47 Chinook** Wikimedia Commonsissa
**Arvi Emil Jännes** (1. toukokuuta 1930 – 21. elokuuta 1954) oli suomalainen runoilija ja suomentaja.

Henkilöhistoria
---------------

Jänneksen vanhemmat olivat lääketieteen lisensiaatti Niilo Edvard Martti Jännes, ent. Genetz (1890–1974) ja Elli Tellervo Grotenfelt (1895–1968). Niilo Jännes oli senaattori ja kirjailija Arvid Oskar Gustav Genetzin poika ja Elli Grotenfelt Helsingin yliopiston filosofian professori Arvid Grotenfeltin tytär. Vuonna 1954 Elli ja Niilo Jännes lahjoittivat 100 000 markkaa Yhteiskunnallisen Korkeakoulun oppilaskunnalle *Arvi Emil Jänneksen muistorahastoksi*. Rahaston varoista jaettiin vuodesta 1956 alkaen palkintoja oppilaskunnan vuosittain järjestämien harrastuskilpailujen runosarjan voittajille. Oppilaskunnan toimintaa jatkava Tampereen yliopiston ylioppilaskunta Tamy järjestää edelleen vuosittain *Arvi Emil Jänneksen kirjoituskilpailun*.

Kirjallinen tuotanto
--------------------

### Teoksia

* *Pälvi* : runoja. Yhteiskunnallisen korkeakoulun oppilaskunta, Helsinki 1955

### Suomennoksia

* Owe Husáhr : *Yön kudos* : romaani ; ruotsinkielisestä alkuteoksesta suom. Arvi Jännes. Otava 1956 (alkuteos *Nattens väv*)

Lähteet
-------

* Arvi Emil Jännes SKS:n kirjailijamatrikkelissa (toimimaton linkki)
* Geni.com : Niilo Edvard Martti Jännes / Genetz henkilötiedot
* Tampereen yliopiston ylioppilaskunta : A.E. Jänneksen kirjoituskilpailu (Arkistoitu – Internet Archive)

### Viitteet

1. ↑  Juhani Kirpilä, Sisko Motti, Anna-Marja Oksa (toim.): *Suomen lääkärit 1962*, s. 213. Helsinki: Suomen Lääkäriliitto, 1963.


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)

 |

 |
**Loving vastaan Virginia** (engl. *Loving v. Virginia*) oli Yhdysvaltain korkeimman oikeuden vuonna 1967 antama yksimielinen päätös, jonka mukaan Virginian osavaltion rotujen välisen avioliiton kieltävä laki (Racial Integrity Act of 1924) oli perustuslain vastainen. Loving vastaan Virginia kumosi aiemman korkeimman oikeuden ennakkopäätöksen vuodelta 1883 Pace vastaan Alabama. Päätöksestä huolimatta useissa osavaltioissa oli voimassa vielä pitkään vastaavia lakeja, vaikkakaan niitä ei tuomion jälkeen enää noudatettu. Alabama kumosi vuonna 2000 rotujen välisen avioliiton kieltävän lain viimeisenä osavaltiona.

Taustaa
-------

Kantajista Mildred Loving (1939–2008) oli taustaltaan afroamerikkalainen ja Rappahannock-intiaani, kun taas Richard Perry Loving (1933-1975) oli valkoinen. Lovingit olivat avioituneet Washingtonssa kesäkuussa 1958 ja palanneet kotiin Virginiaan. Virginian osavaltiolaki kielsi avioliitot valkoisten ja ei-valkoisten välillä sekä rotujen välisen avioliiton osavaltion ulkopuolella solmineiden virginialaisten palaamisen Virginiaan. Poliisit tunkeutuivat pariskunnan kotiin ja löysivät heidät nukkumasta. Seinälle ripustetusta avioliittotodistuksesta tuli keskeinen todistuskappale.

Teosta oli määrätty vähintään vuoden ja enintään viiden vuoden vankeusrangaistus. Virginian osavaltion tuomioistuin tuomitsi Lovingit vuonna 1959 vuodeksi vankeuteen, mutta tuomion täytäntöönpanoa lykättiin kahdellakymmenelläviidellä vuodella sillä ehdolla, että pari muuttaa Virginiasta. Lovingit muuttivat pääkaupunkiin Washingtoniin, mutta haluttuaan palata Virginiaan nostivat vuonna 1963 osavaltiota vastaan kanteen, joka päätyi Yhdysvaltain korkeimpaan oikeuteen.

Korkein oikeus päätti 12. kesäkuuta 1967 yksimielisesti, että Virginian osavaltion laki on tältä osin Yhdysvaltain perustuslain neljännentoista lisäyksen vastainen. Päätöksessä todettiin muun muassa että "avioliitto on yksi ihmisen perustavista kansalaisoikeuksista, välttämätön koko olemassaolollemme ja selviytymisellemme". 

Vuonna 2016 ensi-iltansa sai Jeff Nicholsin ohjaama elokuva *Loving*, joka kertoo näistä tapahtumista.

Lähteet
-------

1. ↑  Loving v. Virginia (June 12, 1967) *Encyclopediavirginia.org*. Viitattu 15.7.2016. (englanniksi)