recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Erik Jöransson Tegel. Johan Henric Strömerin litografia.
**Erik Jöransson Tegel** (n. 1560 – 12. helmikuuta 1636) oli ruotsalainen historioitsija, Eerik XIV:n suosikin Yrjänä Pietarinpojan poika.

Tegel opiskeli yliopistoissa ulkomailla, ja sen jälkeen hänestä tuli 1598 Kaarle-herttuan sihteeri. Hän oli tehtävässä taitava, mutta toistaalta hänet tunnettiin isänsä tavoin vehkeilijänä. Kuninkaan kansliassa palvellessaan hänellä oli mahdollisuus käyttää parhaita lähteitä, ja niiden perusteella hän kirjoitti merkittävät ja monessa suhteessa ansiokkaat historiateoksensa *Konung Gustaff then Förstes Historia* (1622) ja *Konung Erik XIV:s Historia* (painettu vasta 1751). Hän sai 1614 nimityksen valtakunnan historiografiksi, 1617 kamarineuvokseksi, 1626 kihlakunnantuomariksi.

Lähteet
-------

1. ↑  Tegel, Erik Jöransson Nordisk familjebok. Osa 28, palsta 635 (ruotsiksi)
2. 1 2  Tegel, Erik Jöransson, Tietosanakirja. Osa 9, palsta 1331. Tietosanakirja-osakeyhtiö 1917

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Erik Jöransson Tegel** Wikimedia Commonsissa
**Antonio Colom Mas** (s. 11. toukokuuta 1978 Bunyola, Mallorca, Espanja) on espanjalainen maantiepyöräilijä. Hän aloitti ammattilaisuransa vuonna 1999.

Colom on menestynyt etupäässä lyhyissä, korkeintaan viikon mittaisissa etappikilpailuissa. Hän voitti Vuelta a Andalucían kokonaiskilpailun 2002 ja Volta a la Comunitat Valencianan 2006. Yhden päivän kilpailuista muodostuvan Challenge de Mallorcan epävirallisen kokonaiskilpailun hän on voittanut 2004 ja 2009. Lisäksi hän on voittanut etapin Dauphiné Libéréssä 2007 ja Pariisi–Nizzassa 2009. 

Kansainvälinen pyöräilyliitto UCI ilmoitti kesäkuussa 2009 Colomin antaneen EPO-hormonia sisältäneen dopingnäytteen kilpailun ulkopuolisessa testissä 2. huhtikuuta 2009. Hän sai kahden vuoden kilpailukiellon ja hänen tuloksensa mitätöitiin 2.4.2009 alkaen.

Saavutuksia
-----------

2001
Setmana Catalana, mäkikilpailun voitto
2002
Vuelta a Andalucía, kokonaiskilpailun voitto
2004
Challenge de Mallorca, kokonaiskilpailun voitto
Volta a la Comunitat Valenciana, kokonaiskilpailussa toinen, etapin 1 voitto, yhdistelmäkilpailun voitto
2005
Trofeo Calvia, voitto
Vuelta a Murcia, kokonaiskilpailussa toinen
2006
Volta a la Comunitat Valenciana, kokonaiskilpailun ja etapin 4 voitto
Baskimaan ympäriajo, kokonaiskilpailussa kolmas
Pariisi–Nizza, kokonaiskilpailussa kolmas
2007
Trofeo Soller, voitto
Dauphiné Libéré, etapin 5 voitto
2009
Challenge de Mallorca, kokonaiskilpailun voitto
Trofeo Inca, voitto
Volta ao Algarve, etapin 3 voitto
Pariisi–Nizza, kokonaiskilpailussa viides, etapin 8 voitto
~~Baskimaan ympäriajo, kokonaiskilpailussa toinen~~

Lähteet
-------

* Profiili www.cyclingarchives.com-sivustolla (englanniksi)
* Saavutukset www.trap-friis.dk-sivustolla (englanniksi)

### Viitteet

1. ↑  Colom suspended for EPO positive *cyclingnews.com*.  9.6.2009. Viitattu 11.6.2009. .<(englanniksi)
2. ↑  Sanctions, Period of Ineligibily, Disqualification UCI. Viitattu 19.3.2012. (englanniksi)
**Millie Hughes-Fulford** (21. joulukuuta 1945 – 2. helmikuuta 2021) oli yhdysvaltalainen avaruuslentäjä ja tutkija. Hän tutki painottomuuden vaikutuksia ihmisen immuunijärjestelmään ja luuston massan vähenemiseen. Hänen johtamansa ryhmä sai selville, että painovoiman puuttuessa tietyt T-imusoluja aktivoivat geenit eivät käynnisty tai käynnistyvät tavallista hitaammin. Hughes-Fulford osallistui itse avaruussukkula Columbian lennolle kesäkuussa 1991, ja johti lisäksi viiden muun lennon tieteellisiä kokeita maasta käsin.

Hughes on ollut kirjoittamassa yli 120 tieteellistä artikkelia ja abstraktia, joiden aiheina ovat olleet T-solut sekä luuston ja syövän kasvamisen säätely.

Lähteet
-------

1. ↑  Richard Sandomir: Millie Hughes-Fulford, NASA Shuttle Scientist, Dies at 75 *NY Times*.  11.2.2021. Viitattu 27.4.2022.
2. ↑  Millie Hughes-Fulford PhD, Biographical data *NASA*.  Arkistoitu 21.12.2020. Viitattu 27.4.2022.


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa

 |

 |
Tagantin alue Mauritanian kartalla.
Alueen departementit.
Djoukin sola Tagantvuorilla.
**Tagant** on hallintoalue eli wilaya Mauritanian keskiosassa. Sen hallinnollinen keskus on Tidjikjan kaupunki. Alueen pinta-ala on 98 340 neliökilometriä. Asukkaita on 83 300 henkeä (vuonna 2018).

Tagant rajoittuu pohjoisessa Adrarin, idässä Hodh El Charghin, etelässä Hodh El Gharbin ja Assaban sekä lännessä Braknan alueisiin. Pinnanmuodostusta leimaavat vuoret ja kalliorinteet. Seutu kuuluu Sahelin vyöhykkeeseen.

Alueeseen kuuluu kolme departementtia eli moughataata ja 10 kuntaa:

* Moudjérian departementti
	+ Moudjéria
	+ N’Beike
	+ Soudoud
* Tichitin departementti
	+ Lekhcheb
	+ Tichit
* Tidjikjan departementti
	+ Boubacar Ben Amer
	+ El Wahat
	+ Lehsira
	+ Tensigh
	+ Tidjikja.

Kuivuudesta kärsivällä alueella harjoitetaan karjanhoitoa ja pienimuotoista maanviljelyä sekä kasvatetaan taatelipuita.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Tagant en chiffres 2007–2010 *Office national de la statistique*.  Arkistoitu 25.11.2019. Viitattu 24.7.2020.
2. ↑  Annuaire statistique de Mauritanie 2018 *Office national de la statistique*.  Arkistoitu 24.7.2020. Viitattu 24.7.2020.

Mauritanian alueet

* Adrar
* Assaba
* Brakna
* Dakhlet Nouadhibou
* Gorgol
* Guidimaka
* Hodh El Gharbi
* Hodh El Charghi
* Inchiri
* Nouakchott-Nord
* Nouakchott-Ouest
* Nouakchott-Sud
* Tagant
* Tiris-Zemmour
* Trarza
Vladimir Žoga
**Vladimir Artjomovitš Žoga** (ven. Владимир Артёмович Жога, ukr. Володимир Артемович Жога, *Volodymyr Artemovytš Žoha*; 26. toukokuuta 1993 Slovjansk – 5. maaliskuuta 2022 Volnovah’an lähistö) oli ukrainalainen uusnatsi, joka liittyi Venäjän tukemiin Itä-Ukrainan separatisteihin ja komensi Donetskin kansantasavaltaa edustanutta Sparta-pataljoonaa.

Žoga liittyi kapinallisjoukkoihin vuonna 2014. Hän toimi Arsen Pavlovin henkilökohtaisena autonkuljettajana. Hän haavoittui 15. tammikuuta 2015. Pavlov kuoli pommi-iskussa Donetskissa lokakuussa 2016, jolloin Žoga seurasi häntä Sparta-pataljoonan komentajana. Žoga taisteli Venäjän puolella 24. helmikuuta 2022 alkaneessa suurhyökkäyksessä Ukrainaan, mutta kaatui 5. maaliskuuta. Hän kuului Myrotvoretsin luetteloon Ukrainan vihollisista. Žoga sai Vladimir Putinilta postuumisti Venäjän federaation sankarin arvon. Hänen isänsä Artjom Žogan ilmoitettiin seuraavan häntä Sparta-pataljoonan johdossa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Жога Владимир Артемович / Жога Володимир Артемович / Zhoga Vladimir Artemovich Myrotvorets, viitattu 2.1.2024 (venäjäksi)
2. 1 2  Halya Coynash, Moscow tries to justify its war crimes in Ukraine by glorifying its soldiers as ‘heroes of Russia’ Kharkiv Human Rights Protection Group 19.12.2022, viitattu 2.1.2024 (englanniksi)
3. 1 2 3 4  Olena Roshchina, Sparta Battalion commander killed in Volnovakha posthumously receives Hero of Russia award from Putin Ukrajinska Pravda 6.3.2022, viitattu 2.1.2024 (englanniksi)
4. 1 2 3  Meenal Chathli, Who was Vladimir Zhoga? Russian 'neo-Nazi' warlord known for his brutality killed in Ukraine Meaww 7.3.2022, viitattu 2.1.2024 (englanniksi)
Tribhuvanin yliopiston rakennus (TU, Arts Faculty).
Tribhuvanin yliopiston opetussairaalan ensiapupoliklinikka.
**Tribhuvanin yliopisto** (nepaliksi त्रिभुवन विश्वविद्यालय; engl. *Tribhuvan University*, lyhennys TU) on Nepalin pääkaupunki Kathmandun lähistön Kirtipurista käsin johdettu, opiskelijamäärältään erittäin suuri julkinen yliopisto. Se on maansa vanhin yliopisto ja on perustettu vuonna 1959.

Yliopiston seremoniallisena kanslerina toimii Nepalin pääministeri ja myös maan opetusministerillä on seremoniallinen asema yliopiston johdossa. Varsinaisesti yliopistoa johtaa varakanslerin asemassa toimiva professori.

Tribhuvanin yliopistossa oli vuonna 2014 yhteensä 405 341 opiskelijaa. Yliopistolla työskenteli yhteensä 15 196 ihmistä, joista 7 966 oli opetushenkilökuntaa. Kaikkiaan noin 30 miljoonaisen asukkaan Nepalin yliopisto-opiskelijoista 78 prosenttia opiskeli vuonna 2016 Tribhuvanin yliopistossa. Yliopiston suhteellinen osuus nepalilaisista opiskelijoista on pienentynyt 2000-luvulla, sillä vielä 2006 jopa 90 prosenttia yliopisto-opiskelijoista oli TU:n opiskelijoita. Maan seuraavaksi suurimmat yliopistot ovat Pokharan yliopisto (osuus 7,2 % vuonna 2016) ja Kathmandun yliopisto (4,6 %).

Espanjalaisessa, korkeakoulujen verkkonäkyvyyttä korostavassa Webometrics-yliopistorankingissa Tribhuvanin yliopisto arvioitiin vuonna 2018 Kathmandun yliopiston jälkeen maansa toiseksi parhaaksi yliopistoksi ja ylsi maailmanlistan sijalle 3816.

Lähteet
-------

1. 1 2  Arkistoitu kopioAbout Us tribhuvan-university.edu.np.  Arkistoitu 3.9.2018. Viitattu 29.6.2018. (englanniksi)
2. 1 2  TU to shut unpopular departments  21.4.2018. kathmandupost.ekantipur.com. Viitattu 29.6.2018. (englanniksi)
3. ↑  TU Today 2071 (2014-2015) (pdf) (sivu 6 (Academic Programmes)) TU via dropbox.com. Viitattu 29.6.2018. (englanniksi)
4. ↑  Webometrics Ranking of World Universities: Nepal (espanjalaisen tutkimuskeskus Consejo Superior de Investigaciones Científicas (CSIC):n yliopistolistaus)  January 2018. Cybermetrics Lab/ CSIC, webometrics.info. Viitattu 29.6.2018. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Tribhuvanin yliopisto** Wikimedia Commonsissa

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Tribhuvan University 

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Israel
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Riccardo Orsolini** (s. 24. tammikuuta 1997 Ascoli Piceno) on italialainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan laitahyökkääjä. Hän on pituudeltaan 183-senttimetrinen. Hän edustaa Italian Serie A:ssa Bolognaa.

Orsolini nousi Ascolin junioreista edustusjoukkueeseen ensi kerran huhtikuussa 2015. Juventus osti hänet tammikuussa 2017, mutta hän pelasi vielä loppukauden lainalla Ascolissa. Hän ei pelannut Juventuksen edustusjoukkueessa yhtään ottelua vaan teki Serie A -debyyttinsä lainalla Atalantassa ja jatkoi Serie A:ssa lainalla Bolognassa, joka osti hänet kesällä 2019. Hän on pelannut vuoden 2023 loppuun mennessä Serie A:ssa 196 ottelua ja tehnyt niissä 44 maalia, joista 11 maalia kaudella 2022–2023. Lokakuussa 2023 hän teki Empolia vastaan kolme maalia eli hattutempun.

Orsolini saavutti alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa pronssia vuonna 2017 ja oli viidellä maalillaan turnauksen paras maalintekijä. Hän teki yhden maalin kahdessa alkulohko-ottelussa, neljännesvälierässä, puolivälierässä ja välieräottelussa. Hän pelasi kaksi ottelua alle 21-vuotiaiden EM-kilpailuissa 2019.

Orsolini pelasi Italian A-maajoukkueessa ensimmäisen kerran marraskuussa 2019 EM-karsintaottelussa Armeniaa vastaan. Hän tuli ottelun puolivälissä vaihdosta kentälle ja teki Italian yhdeksästä maalista yhden sekä syötti kaksi. Toisessa maaottelussaan Viroa vastaan marraskuussa 2020 hän teki yhden maalin. Tämän jälkeen hän on pelannut syys-lokakuussa 2023 kolmessa EM-karsintaottelussa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Riccardo Orsolini Transfermarkt-sivustolla (englanniksi)
**Porsaskosken harkkohytti** toimi Pieksämäen Porsaskosken kylässä Pyhäluomasta Pitkäsjärveen laskevassa joessa olevan Porsaskosken (aikaisemmin Porraskoski) rannalla vuosina 1837–1885. Harkkohytin perustivat talolliset Henrik ja Gabriel Sikanen jotka saivat hytille privilegion 1838. Paikalla oli jo aiemmin kotitarvemylly ja tamppilaitos ennen kuin Sikasen veljekset rakensivat sinne harkkohytin mahdollisesti jo vuonna 1832. Hytti käytti lähiseudun järvistä nostettua järvimalmia ja tuotetun raudan kerrotaan olleen hyvälaatuista. Raudan tuotanto vaihteli alkuvuosina 100–200 kippunan välillä vuodessa. Porsaskoskella toimi myös sahamylly vuosina 1848-1906. Harkkohytti sijaitsi kosken keskellä olevassa pienessä saaressa ja kosken länsirannalla oli vasarapaja ja itärannalla tamppilaitos ja mylly.

Vuonna 1851 haminalainen Jean Bruun osti harkkohytin. Hän rakennutti uuden kaksipiippuisen harkkohytin, vasaralaitoksen, päärakennuksen ja sahan sekä uusi joessa olleen padon. Vuonna 1859 Bruun sai luvan naulatehtaan ja valimon perustamiseen. Raudantuotanto oli parhaimmillaan yli 1 000 kippunaa vuodessa mutta se laski 1870-luvulle tultaessa jo parinkymmeneen kippunaan. Lopullisesti raudan valmistus päättyi 1885.

Hytin tuotantorakennukset ovat hävinneet ja sahan paikalla on nykyään mylly ja höyläämö. Vuonna 1865 rakennettu päärakennus on säilynyt. Kosken poikki kulkeva kivirakenteinen pato on ainakin osaksi peräisin harkkohytin ajoilta. Kosken länsirannalla on harkkohytin rakennuksista jäljellä osia kivijaloista ja punatiililattiasta.

Lähteet
-------

* Pieksämäen kaupunki: Naarajärven alueen rantaosayleiskaava - rakennetun ja kulttuuriympäristön erityiskohteet: Porsaskoski[vanhentunut linkki]

1. 1 2 3  Museovirasto kulttuuriympäristön rekisteriportaali : Pieksämäki, Porsaskosken harkkohytti
**Risto Tapani Tuominen** (s. 19. joulukuuta 1956) on suomalainen pesäpalloilija ja menestyneimpiä ja palkituimpia lajin historiassa. Hän pelasi 19 kautta pesäpallon ylimmällä sarjatasolla. Hänet valittiin kolmesti vuoden lukkariksi (1982, 1986, 1988) ja vuoden pesäpalloilijaksi vuonna 1988. Tuominen pelasi 11 Liitto–Lehdistö-ottelua ja 10 Itä–Länsi-ottelua. Hänet valittiin kahdesti Itä–Lännen parhaaksi pelaajaksi. Hän keräsi uransa aikana 1 912 pesispörssipistettä. Hän pelasi korkeimmalla sarjatasolla pesäpalloa neljällä vuosikymmenellä, yhteensä 424 ottelua. 

Mestaruudet: 2 Suomen-mestaruutta (Jyväskylän Kiri 1982, 1984), ikämiesten Suomen-mestaruus 
3 kertaa,
1 SM-hopeaa (Kiri 1985) ja 3 SM-pronssia (Kiri 1983, 1986, Kankaanpään Maila 1988).
Tehopisteet SM tasolla:
Kunnarit: 21
Lyödyt juoksut: 313
Tuodut juoksut: 329
Kärkilyönnit: 1637

Pesäpallon kultakausina suurta mediahuomiota nauttinutta Tuomista arvostetaan lajin piirissä taktisena lukkarina, joka sotki vastustajan peliä ja jolla oli huikea heittokäsi. Sisäpelissä hän oli joukkueelleen tärkeä monipuolinen pelaaja sekä lyöjänä että etenijänä.

Tuominen lopetti uransa pääsarjatasolla ensimmäisen kerran 1993, mutta hänet kutsuttiin vielä seitsemän vuoden tauon jälkeen vuonna 2001 edustamaan Kankaanpään Mailaa loppukaudeksi 2001. Näin Tuomisesta tuli ainoita pesäpalloilijoita lajin historiassa, jotka ovat pelanneet pääsarjatasolla neljällä eri vuosikymmenellä. Tuominen on myös ensimmäinen "tangomarkkinahatun" saanut pelaaja (1+3) ja "tusinan tuhooja" -mailan saanut pelaaja (12 kärkilyöntiä yhdessä pelissä (9 vuoroa)).

Saavutukset
-----------

### Pelaajana

* 2 SM-kultaa: 1982, 1984
* 1 SM-hopea: 1985
* 3 SM-pronssia: 1983, 1986, 1988
* 10 Itä-Länsi-ottelua: 1979, 1982-1990
	+ Kentän paras (2): 1982, 1986
* Vuoden lukkari (3): 1982, 1986, 1988
* Vuoden pesäpalloilija: 1988

Yksityiselämä
-------------

Tuominen on naimisissa ja hänellä on vuosina 1980 ja 1986 syntyneet lapset sekä vuosina 2006 ja 2010 syntyneet lapsenlapset. Lily tuomin ja Maya tuominen

Katso myös
----------

* Luettelo vähintään 10 Itä–Länsi-ottelua pelanneista pesäpalloilijoista

Lähteet
-------

* PPL:n artikkeliarkisto. Viitattu 11.1.2014. (Arkistoitu – Internet Archive)

### Viitteet

1. 1 2 3  Pesäpallon SM-mitalistit Pesäpalloliitto.  Arkistoitu 2.7.2018. Viitattu 14.4.2018.
2. ↑  Itä-Länsi-pelaajat joukkueittain, miehet Rasilainen, Matti. Viitattu 24.4.2018.
3. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive)
4. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive)


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä:**Jukka-Pekka Halonen** | **Kankaanpään Mailan pelinjohtaja**2002 | Seuraaja:**Aki Rajahalme** |
Kuuban lippu
Kuuban parlamentin käyttämä lippu
**Kuuban lippu** on Kuuban tunnus vaakunan, moton ja kansallislaulun ohella. Se otettiin käyttöön 20. toukokuuta 1902. Se pohjautuu osin Yhdysvaltain lippuun. Lipun on suunnitellut Narciso López vuonna 1849.

Kuuban hallituksen virallinen versio lipun kuvioinnista ja väreistä kertoo, että lipun siniset raidat viittaavat saaren kolmeen vanhaan osa-alueeseen, valkoiset raidat tarkoittavat itsenäisyyspyrkimyksien voimaa, punainen kolmio tarkoittaa tasa-arvoa ja vapautta sekä verenvuodatusta itsenäisyyden puolesta, ja valkoinen tähti symboloi täydellistä vapautta.

Lippu suunniteltiin jo vuonna 1849, ja sen pohjana käytettiin Yhdysvaltain lipun perusajatusta. Tuohon aikaan kuubalaiset halusivat osaksi Yhdysvaltain liittovaltiota, ja alun perin tähti olisi tiettävästi tarkoittanut yhtä uutta Yhdysvaltojen osavaltiota. Samassa yhteydessä suunniteltiin myös Puerto Ricon lippu, jossa sininen ja punainen ovat toisin päin.

Lipun kuvaus
------------

Viisi tasalevyistä raitaa, joista ylin, keskimmäinen ja alin ovat sinisiä ja muut valkoisia. Punaisessa tasasivuisessa kolmiossa, jonka yksi kanta on samansuuntainen tangon kanssa, on valkoinen viisisakarainen tähti.

Kuuban lipun historia
---------------------

* Burgundin ristin lippu (1521–1843)Burgundin ristin lippu (1521–1843)
* Espanjalaisen Amerikan lippu (1843–1873 ja 1874–1898)Espanjalaisen Amerikan lippu (1843–1873 ja 1874–1898)
* Espanjan ensimmäisen tasavallan lippu (1873–1874)Espanjan ensimmäisen tasavallan lippu (1873–1874)
* Cespedes kymmenen vuoden sodan lippu (1868–1878)Cespedes kymmenen vuoden sodan lippu (1868–1878)
* Ensimmäisen Kuuban tasavallan lippu (1902–1906 ja 1909–1959)Ensimmäisen Kuuban tasavallan lippu (1902–1906 ja 1909–1959)
* 26. heinäkuuta -liikkeen puolueen lippu26. heinäkuuta -liikkeen puolueen lippu
* 
* Kuuban pääministerin standardi (1959–1976)Kuuban pääministerin standardi (1959–1976)
* Kuuban presidentin standardiKuuban presidentin standardi
* Yhdysvaltain sotilashallituksen lippu Kuubassa (1898–1902 ja 1906–1909)Yhdysvaltain sotilashallituksen lippu Kuubassa (1898–1902 ja 1906–1909)

Lähteet
-------

1. ↑   Malline:Bare URL image
**San Genaro** oli Espanjan laivaston vuonna 1765 vesille laskettu Velasco-luokan kaksikantinen 70-tykkinen linjalaiva.

Valmistus
---------

*Pääartikkeli: Velasco-luokka (linjalaiva)*
Edward Bryantin suunnittelema alus tilattiin Astillero Realilta Cartagenasta, missä köli laskettiin 16. syyskuuta 1764. Alus laskettiin vesille 23. joulukuuta 1765.

Palvelus
--------

Alus lähti 17. maaliskuuta 1766 Cartagenasta neitsytmatkalleen päällikkönään Pedro González de Castejon. Se lähti 26. huhtikuuta 1766 Napoliin saattaen Marqués de Esquilachen perheineen kaupunkiin. Alus palasi 12. kesäkuuta 1766 Cartagenaan. Oltuaan Cartagenan, Barcelonan ja Málagan alueilla se saapui 12. lokakuuta 1766 Cádiziin. Alus oli 3. marraskuuta 1766 - 2. huhtikuuta 1767 Cádizin ja Ferrolin välillä ja Cádizissa, Genovassa ja Cartagenassa syyskuuhun 1766. Se siirrettiin 28. lokakuuta 1767 Ferroliin, missä alus sijoitettiin reserviin ja telakalle huollettavaksi.

Alus palautettiin palvelukseen 15. kesäkuuta 1772. Se partio Ferrolin ja Cartagenan välillä, kunnes alus saapui 8. tammikuuta 1774 Ferrolista Cádiziin. Joulukuuhun 1774 se partioi merirosvojen aiheuttaman uhan vuoksi Algecirasin ja Cartagenan välillä. Alus osallistui joulukuussa 1774 Melillan maihinnousuun ja partiointiin alueella. Alus lähti 17. kesäkuuta 1775 Cartagenaan partioidakseen Melillan rannikkoa. Se lähti Cádizista Cartagenaan, missä alus siirrettiin 1776 reserviin.

Se oli tammikuussa 1779 huollettavana, minkä jälkeen alus aloitti 17. maaliskuuta 1779 *San Juan Bautistan* kanssa partioinnin Algerin edustalla. Se kuljetti 30. huhtikuuta 1779 merimiehiä Barcelonasta Majorcalle, mistä alus palasi 18. toukokuuta Cartagenaan.

Lähteet
-------

* Winfield, Rif; Tredrea, John; Garcia-Torralba Pérez, Enrique & Blasco Felip, Manuel: *Spanish Warships in the Age of Sail 1700-1860: Design, Construction, Career and Fates*. Seaforth Publishing, 2023. ISBN 978-1-5267-9078-1. (englanniksi)

### Viitteet

1. 1 2 3 4  Winfield et al 2023 s. 140-141

*Velasco*-luokan linjalaivat

|  |
| --- |
| *Velasco* - *San Genaro* - *Santa Isabel* |
| Edeltäjä: Príncipe-luokka – Seuraaja: San Juan Nepomuceno -luokka |
Ray Chen vuonna 2022.
**Ray Chen** (s. 6. maaliskuuta 1989 Taiwan) on taiwanilaissyntyinen, Australiassa varttunut viulisti.

Chen teki solistina debyyttinsä Queenslandin sinfoniaorkesterin kanssa 8-vuotiaana. Hieman ennen 9-vuotispäiväänsä hän esiintyi vuoden 1998 talviolympialaisten avajaisjuhlakonsertissa Naganossa. Chen hyväksyttiin 15-vuotiaana opiskelijaksi Curtis Institute of Musiciin, jossa häntä opetti Aaron Rosand. Vuonna 2008 hän voitti kansainvälisen Yehudi Menuhin -kilpailun nuorille viulisteille ja vuonna 2009 Kuningatar Elisabetin musiikkikilpailun. Chen teki vuonna 2008 Venäjän-debyyttinsä Pietarissa tulkitsemalla Pjotr Tšaikovskin viulukonserton Mariinski-teatterin orkesterin kanssa. Vuonna 2012 hän esiintyi nuorimpana artistina siihen mennessä Nobel-palkintojenjakokonsertissa.

Chen solmi vuonna 2010 levytyssopimuksen Sony Classicalin kanssa, ja ensimmäisellä albumillaan (*Virtuoso*, 2011) hän soitti Bachin, Franckin, Tartinin ja Wieniawskin teoksia Noreen Poleran säestyksellä. Tämä albumi toi Chenille Echo Klassik -palkinnon. Vuonna 2017 Chen siirtyi levyttämään Deccalle.

Chen teki Carnegie Hall -debyyttinsä Sakari Oramon johtaman Tukholman kuninkaallisen filharmonisen orkesterin kanssa. Muita kapellimestareita, joiden johdolla hän on soittanut, ovat olleet Christoph Eschenbach, Kent Nagano, Riccardo Chailly, Vladimir Jurowski, Manfred Honeck, Daniele Gatti, Kirill Petrenko, Krzysztof Urbański ja Juraj Valčuha. Chen esiintyi *Mozart in the Jungle* -sarjassa. Hän on myös rikkonut klassisen musiikin, muodin ja popkulttuurin rajoja; hän on saanut muun muassa Giorgio Armanilta tukea ja päässyt *Vogue*-muotilehteen.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6  Ray Chen: Biography AllMusic
2. 1 2 3 4 5 6  Ray Chen (Taiwan/Australia) Menuhin Competition
3. ↑  Ray Chen: Biography Decca Classics

Aiheesta muualla
----------------

* Viralliset sivut (englanniksi)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Yhdysvallat
* Puola

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* IdRef

 |

 |
**Samoalaiset** (samoaksi *tagata Sāmoa*) ovat Samoan saaristosta kotoisin oleva polynesialainen etninen ryhmä. Ryhmän kotisaaristo on jaettu poliittisesti Samoan itsenäiseen valtioon ja Amerikan Samoaan. Joka tapauksessa samoalaisilla on sama kulttuuri ja kieli.

Historia
--------

Uudessa-Seelannissa on merkittävä samoalaisvähemmistö. Syy tähän on se, että Länsi-Samoan territoriota hallittiin Uudesta-Seelannista käsin, ennen kuin maa itsenäistyi vuonna 1962. Uuteen-Seelantiin saapui samoalaisia pääsääntöisesti Upolun ja Savai‘in saarilta, ja nämä työskentelivät lähtökohtaisesti määräaikaisilla työluvilla.

Nykyään
-------

Kristinusko ja perhe (samoaksi *aiga*) ovat merkittävässä roolissa samoalaisten jokapäiväisessä elämässä. Yhteisöllistä perhettä johtaa matai-päällikkö, joka nousee asemaansa monimutkaisen valintaprosessin päätteeksi, jossa yhteisö muodostaa konsensuksen uudesta maitaista.

Huolimatta siitä, että itsenäistynyt Samoa vaihtoi nimensä Länsi-Samoasta Samoaksi vuonna 1997, amerikansamoalaiset viittaavat itsenäiseen naapuriinsa edelleen termillä "Länsi-Samoa".

Lähteet
-------

1. 1 2  Samoan History *U.S. Embassy in Samoa*. Viitattu 8.8.2023. (englanniksi)
2. 1 2  Story: Samoans *Te Ara - the Encyclopedia of New Zealand*.  2023. Viitattu 8.8.2023. (englanniksi)
3. ↑  Samoan Culture - Core Concepts *Cultural Atlas*.  2017. Viitattu 8.8.2023. (englanniksi)

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Samoans
**George Fiala** (ukr. Юрій Фіала; 31. maaliskuuta 1922 Kiova – 6. tammikuuta 2017 Montreal) oli ukrainalaissyntyinen, vuonna 1955 Kanadan kansalaisuuden saanut säveltäjä, pianisti ja kapellimestari.

Fialan molemmat vanhemmat soittivat pianoa. Hänen tätinsä oli sopraano Oksana Uljanytska. Fiala aloitti pianotunneilla käymisen 7-vuotiaana ja sai vuodesta 1934 opetusta Kostjantyn Myh’ailovilta. Vuonna 1935 Fialan säveltämä masurkka julkaistiin osana lasten tekemistä kappaleista kerättyä nuottikokoelmaa Moskovassa. Vuosina 1939–1941 Fiala opiskeli Kiovan Tšaikovski-musiikkiakatemiassa Volodymyr Hrudynin, Lev Revutskyin, Borys Ljatošynskyin ja Andri Olh’ovskyin johdolla. Hän tutustui myös Sergei Prokofjeviin, Dmitri Šostakovitšiin ja Aram Hatšaturjaniin. Vuosina 1942–1945 Fiala opiskeli Hansmaria Dombrowskin johdolla Berliinissä, jossa hän sai tohtorin arvon musiikkitieteessä vuonna 1945. Samalla hän sai orkesterinjohdon opetusta Wilhelm Furtwängleriltä.

Toisen maailmansodan jälkeen Fiala asui Belgiassa, jossa häntä opetti Léon Jongen. Hänelle myönnettiin vuonna 1946 Vatikaanista stipendi, jonka turvin hän pystyi keskittymään seuraavien vuosien ajan säveltämiseen. Fiala osallistui pianistina, säveltäjänä ja kapellimestarina André Sourisin johtamaan Séminaire des arts -tapahtumaan, jonka yhteydessä hän pääsi tutustumaan uuteen pariisilaiseen koulukuntaan, jota edustivat Pierre Boulez, Serge Nigg ja René Leibowitz. Fiala myös johti Belgian kansallisorkesterin esityksiä. Hän muutti tammikuussa 1949 Kanadaan. Siellä häneltä julkaistiin pian lapsille sävellettyjä pianominiatyyreja. Kanadassa ensimmäisen esiintymisensä pianistina Fiala teki Torontossa 18. maaliskuuta 1949. Vuosina 1967–1987 hän työskenteli tuottajana Radio Canada Internationalin venäjänkielisissä lähetyksissä Montrealissa. Tämän jälkeen Fiala omistautui täysin säveltämiselle, jota jatkoi kuolemaansa saakka.

Fialan orkesterituotantoon kuuluu muun muassa viisi sinfoniaa ja kolme pianokonserttoa. Lisäksi hän sävelsi muun muassa pianosävellyksiä, lauluja ja kamarimusiikkia eri kokoonpanoille. Fiala sävelsi tonaalista musiikkia 1960-luvun alkupuolelle saakka. Tämän jälkeen hän kuvailunsa mukaan yhdisti aiemmat sävellysmenetelmänsä sarjallisiin periaatteisiin. Fiala oli Canadian League of Composersin jäsen. Hänen teoksiaan on esitetty myös Ukrainassa; esimerkiksi *Millennium Liturgy* esitettiin vuonna 1987 sekä Edmontonissa että Kiovassa. Fiala sai vuonna 1974 Kanadan ukrainalaisen komitean Ševtšenko-mitalin ja vuonna 1987 American Biographical Institutein kunniamitalin.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6 7  Gilles Potvin, George Fiala The Canadian Encyclopedia 18.1.2017, viitattu 11.1.2024 (englanniksi)
2. 1 2 3 4 5  Фіала Юрій Український Музичний Світ, viitattu 11.1.2024 (ukrainaksi)
**Aino Kaino Orvokki Silventoinen** (12. tammikuuta 1916 Viipuri – 4. kesäkuuta 1989 Lahti) oli suomalainen näyttelijä. Hän näytteli muun muassa Viipurin ja Turun kaupunginteattereissa.

Ura
---

Aila Silventoisen vanhemmat olivat liikemies Juho Pekka Silventoinen ja Anna Matilda Kallentytär Silventoinen (o.s. Ruokonen). Hän opiskeli muun muassa Erosen balettikoulussa ja Viipurin Musiikkiopistossa. Silventoisen ensimmäinen kiinnitys oli harjoittelijana Viipurin Kaupunginteatterissa 1936–1938. Sittemmin näyttelijänkiinnityksiä runsaasti: Kuusankosken Kansannäyttämö 1938–1941, Lahden Teatteri 1941–1942, Turun Kaupunginteatteri 1942–1945, Helsingin Työväen Teatteri 1945–1946, Jyväskylän Työväen Teatteri 1946–1948 ja Lahden Kaupunginteatteri 1948–1950.

Silventoisen näyttämötehtäviä olivat muun muassa Marja Kaurian rooli näytelmässä *Neljä naista* ja Maijun rooli Minna Canthn klassikkonäytelmässä *Papin perhe*. Sam Sihvon laulunäytelmässä *Jääkärin morsian* Silventoinen teki naispääosan Sabinana. Hän näytteli myös Géczy Istvánin laulunäytelmässä *Salon ruusu*.

Muuta
-----

Aila Silventoinen oli lyhyen aikaa aviossa näyttelijä Severi Seppäsen kanssa. Liitto alkoi 1947 ja päättyi eroon 1949. Ailan Silventoisen sukuhaara on lähtöisin Uukuniemeltä. Aila Silventoisen äiti oli syntynyt Saarijärvellä, mutta muutti Viipuriin Ruskealasta vuonna 1912, jolloin avioitui Juho Pekka Silventoisen kanssa.

Lähteet
-------

* Veistäjä, Verneri: *Teatterin maailma - Maamme teatterit ja niiden taiteilijat*. Helsinki: Suomen Teatterijärjestöjen Keskusliiton julkaisuja n:o 5, 1950.

### Viitteet

1. ↑  Lahden seurakunnat, Aino Silventoinen, Levon hautausmaa, osasto C1, viitattu 15.6.2022
2. 1 2  Geni: Aino Kaino Orvokki Silventoinen (1916–1989) - Genealogy - Geni *geni.com*.  15.6.2022. Viitattu 15.6.2022.
3. 1 2 3 4  Teatterin maailma 1950, s. 228 ja 229

Aiheesta muualla
----------------

* Aila Silventoinen Ilona-tietokannassa
* Geni - Genealogy ]
Mariawaldin trappistiluostari Saksassa.
**Trappistit** (lat. *Ordo Cisterciensis Strictioris Observantiæ*, lyh. O.C.S.O.) ovat katolisen kirkon latinalaiseen riitukseen kuuluva sääntökunta, sisterssiläisjärjestön haara, joka noudattaa Benedictuksen luostarisäännöstöä.

Sääntökunta sai alkunsa uudistusliikkeestä Notre Dame de la Grande Trappen luostarissa vuonna 1664, kun veljet kokivat sisterssiläisten valtavirran lipsuvan liian rentoon elämään. Sääntökunta otti epävirallisen nimensä ranskalaisen Soligny-la-Trappen kaupungin mukaan.

Trappistit on Le Bouthillier de Rancen 1664 toimeenpanemasta puhdistuksesta alkunsa saanut paavin 1678 ja 1705 vahvistama sisterssiläismunkiston haara, jonka pääluostarina oli alkuaan Normandiassa oleva Notre-Dame de la Trappe. Vuonna 1892 munkkikunta järjestäytyi itsenäiseksi nimellä Puhdistettujen sistersiläisten veljeskunta (Ordo Cisterciensium reformatorum). Luostarikuri on ankara. Jäseniltä vaaditaan täydellistä vaikenemista, kasvisruokavalion noudattamista ja askeesiharjoituksia. Yksityiskammioelämän sijaan trappistit työskentelevät, syövät ja nukkuvat yhteisissä suojissa. Kurin ankaruus esti ensin veljeskunnan laajenemisen, mutta kun Ranskan vallankumouksen aikana munkit karkotettiin luostarista, sen vaikutus levisi muualle Eurooppaan ja Pohjois-Amerikkaan. Vuonna 1900 paavi julisti trappistien pääluostariksi vanhan Citeaux’n, joka 1898 oli joutunut heidän haltuunsa. Pappismunkeilla on valkoinen, nahkavyöllä sidottu puku ja musta päähine. Naispuoliset trappistit noudattavat samaa elämäntapaa kuin miehet.

Nykyisin maailmassa on 170 trappistiluostaria ja niissä noin 2 500 munkkia ja 1 800 nunnaa.

Benedictuksen luostarisäännöstön kohta 48 sanoo: "Olet oikea munkki vain kun elät kättesi työllä". Niinpä trappistiluostarit tuottavat tarvikkeita, joiden myynnillä katetaan luostarin ylläpito. Tuotteiden joukossa on juustoja, leipää, ruumisarkkuja ja vaatetavaraa. Koska säännöstö ei tuomitse alkoholia, monet luostarit tuottavat olutta tai likööriä.

Katso myös
----------

* Trappist-olut

Lähteet
-------

1. ↑  Trappistit, Tietosanakirja. Osa 9, palsta –1775. Tietosanakirja-osakeyhtiö 1917

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Trappistit** Wikimedia Commonsissa

* Järjestön kotisivut
Ulla Wiesner Eurovision laulukilpailussa 1965
**Ulla Wiesner** (s. 12. joulukuuta 1941 Werl) on saksalainen laulaja.

Wiesner työskenteli laulajana 1960–2002, ensin kuorolaulajana Botho-Lucas-Chor-kuorossa. 1962–1964 hän lauloi myös Günter Kallmannin kuorossa. 1964 Wiesner julkaisi ensimmäiset soolojulkaisunsa "Charade", "Joe oder Jonny" ja "Abends kommen die Sterne". Wiesner edusti Saksaa Eurovision laulukilpailussa 1965 kappaleella "Paradies, wo bist du?". Kappale jäi kilpailussa jaetulle viimeiselle sijalle nollalla pisteellä.

Eurovision laulukilpailun tulos ei ollut suotuisa Wiesnerin soolouralle. Joidenkin sooloesiintymisten lisäksi hän jatkoi kuorolaulajana. Wiesner lauloi myös Berry Lipmanin orkesterin kanssa scat-laulajana.

Wiesner oli naimisissa ohjaaja Alexander Arnzin kanssa vuodesta 1999 miehen kuolemaan 2004.

Diskografia
-----------

### Singlet

* 1964: Charade / Joe oder Jonny
* 1964: Abends kommen die Sterne / Der rote Mohn
* 1965: Paradies, wo bist du? / Sag, weißt du denn, was Liebe ist?
* 1965: Wenn dieser Tag zu Ende geht / My Darling, My Love
* 1967: Das Wunder der Liebe / Mann der Träume
* 1974: Chico de favella / Tristezza
* 1975: Tanz keinen Tango mit Django / Ich bin ein total moderner Typ (Charleston)
* 1980: Blütenfest in Santa Fé / Träume von gestern
* 1993: Haut an Haut / Im Wartesaal zum großen Glück / Geh' deinen Weg / Die große Freiheit / Wiedermal verliebt

Lähteet
-------

1. ↑  Naples 1965 *eurovision.tv*. Viitattu 10.4.2022.
2. ↑


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana

 |

 |

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: de:Ulla Wiesner
Ulla ja Pelle.
**Ulla** (engl. *Nancy*, ilmestynyt suomeksi myös nimillä **Miina ja Kusti** ja **Jenni**) on yhdysvaltalainen strippisarjakuva, jonka päähenkilöt ovat kaverukset Ulla (*Nancy*) ja Pelle (*Sluggo*). Sarjan loi Ernie Bushmiller.

Bushmiller piirsi vuodesta 1925 Larry Whittingtonin seuraajana *Fritzi Ritz* -nimistä sarjakuvaa, jonka pääosassa oli samanniminen kaunis elokuvatähti. Ulla oli alun perin sivuhahmo, joka esiintyi ensimmäisen kerran 2. tammikuuta 1933 ilmestyneessä stripissä, jossa hänet esiteltiin Fritzi Ritzin siskontyttönä. Ulla kuitenkin valtasi muutamassa vuodessa sarjan, joka muuttui näin vitsisarjaksi samalla kun Bushmiller pelkisti piirrostyylin äärimmäisen yksinkertaiseksi. Pelle nähtiin ensi kerran 24. tammikuuta 1938. Saman vuoden lopussa *Fritzi Ritzin* nimi vaihdettiin *Nancyksi*. Bushmiller teki sarjaa periaatteessa vuonna 1982 tapahtuneeseen kuolemaansa asti, joskin hänen viimeisinä elinvuosinaan piirtämisestä vastasivat tosiasiassa Will Johnson ja Al Plastino. Bushmillerin kuoltua Plastino jatkoi sarjaa vuoden ajan Mark Laskyn kanssa. Vuosina 1984–1994 *Ullaa* piirsi Jerry Scott, ja vuodesta 1994 alkaen tekijöinä olivat Guy ja Brad Gilchrist. Vuoden 2018 alusta uudeksi piirtäjäksi tuli Olivia Jaimes.

Bushmillerin ajan *Ulla* mainitaan usein malliesimerkkinä huumoriltaan tavanomaisesta mutta visuaaliselta toteutukseltaan "täydellisestä" vitsisarjakuvasta ("täydellinen samalla tavalla kuin korttitalo on täydellinen"), sillä Bushmiller omistautui taloudelliselle piirrostyylille, jossa kaikki vitsin kannalta epäoleellinen oli karsittu pois. Yhdysvaltalaiset Mark Newgarden ja Paul Karasik julkaisivat vuonna 1988 kuuluisan esseen *How to Read Nancy?*, jossa he avaavat ja luokittelevat strippisarjakuvan kerronnallisia koodeja analysoimalla yhtä, 8. elokuuta 1958 julkaistua *Ulla*-strippiä.

Suomessa sarja oli vuosina 1994–2003 yksi *Karvinen*-lehden oheissarjakuvista, ja ilmestyi siinä nimellä *Miina ja Kusti*.

Lähteet
-------

1. ↑  R. C. Harvey: The Lawrence Welk of Cartoonists: Ernie, Nancy, and the Bushmiller Society (englanniksi) The Comics Journal 10.4.2012. Viitattu 3.1.2015.
2. 1 2  Onni Mustonen: "Kolme helppoa ruutua", *Sarjainfo* 2/2018, s. 30–33.
Hubertine Auclert
**Hubertine Auclert** (10. huhtikuuta 1848 Saint-Priest-en-Murat, Allier, Auvergne, Ranska – 4. elokuuta 1914 Pariisi) oli johtava ranskalainen feministi, joka ajoi naisten äänioikeutta. Hän vietti suuren osa lapsuuttaan ja nuoruuttaan katolisessa luostarikoulussa ja suunnitteli nunnaksi ryhtymistä. Vuonna 1869 hän lähti luostarista lopullisesti ja muutti Pariisiin.

Pariisissa hän meni mukaan feministien toimintaan ja ryhtyi ajamaan naisille oikeutta julkisiin virkoihin. Vuonna 1876 hän perusti Société le droit des femmes -järjestön, joka kannatti naisten äänioikeutta. Vuonna 1883 järjestön nimeksi tuli Société le suffrage des femmes.

Auclert perusti 1881 La Citoyenne -nimisen kerran kuussa ilmestyneen lehden, jossa vaadittiin painokkaasti naisille oikeuksia. Hän joutui taloudellisista syistä lakkauttamaan lehden myöhemmin, mutta jatkoi muuta toimintaansa. Taistelu äänioikeuden puolesta huipentui Auclertin ajamaan verolakkoon 1880–1881. Avioero laillistettiin vihdoin vuonna 1884, mutta Auclertille se ei riittänyt. Hän esitti silloisissa oloissa radikaalin ajatuksen, että puolisoiden olisi tehtävä keskinäinen sopimus, jolla heidän omaisuutensa pidetään erillään.

Vuonna 1900 perustettiin Conseil national des Françaises kattojärjestöksi naisjärjestöille, jotka kaikki pian kannattivat naisten äänioikeutta. Naimisissa olevat naiset saivat 1908 oikeuden määrätä omasta palkastaan, mutta Auclert jatkoi kohti täyttä tasa-arvoa. Yhdessä Marguerite Durandin kanssa hän uhmasi viranomaisia ja he ilmoittautuivat ehdokkaiksi lakia säätävän kokouksen vaaleihin.

Ranskan naisliikkeen keskeisenä hahmona pidetty Auclert jatkoi toimintaansa aina kuolemaansa asti.

Lähteet
-------

* McMillan, James F.: Biographies: Women's Suffrage *University of Strathclyde*.  Arkistoitu 27.10.2008. Viitattu 16.7.2020. (englanniksi)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Maatalousväestö** on väestön osa, joka saa elantonsa maataloudesta, johon kuuluvat maanviljely ja karjatalous. Maatalousyrittäjinä toimivat henkilöt ovat maataloutta ja metsätaloutta harjoittavat henkilöt ja heidän puolisonsa, jotka ovat toiminnassa mukana.

Sääty-yhteiskunnan aikana maatalousväestö muodosti suurimman osan talonpoikien säädystä, johon kuului maatilojen omistajien eli tilallisten lisäksi teollisuudessa työskenteleviä ihmisiä. Maatalousväestöön kuului lisäksi säädytöntä väestöä, eli renkejä, piikoja ja muonamiehiä. Maatalousyhteiskunnassa töitä tekivät sekä naiset että miehet.

Monissa maissa maatalousväestön osuus on vähentynyt teollistumisen myötä, kun teollisuuden mukana ovat lisääntyneet myös palvelut. Esimerkiksi Suomessa elinkeinorakenne oli maatalousvaltainen vielä 1920-luvulla, mutta 2000-luvun alussa maataloudessa toimi vain muutama prosentti väestöstä.

Lähteet
-------

1. ↑  Maatalousyrittäjän ja metsänomistajan perustamisilmoitus *Yritys ja yhteisötietojärjestelmä*. Patentti- ja rekisterihallitus ja verohallinto. Viitattu 28.8.2023. [vanhentunut linkki]
2. ↑  Hallinto- ja sääty-yhteiskunta Suomessa Peda.net, Kuoreveden koulu.  Arkistoitu 29.8.2023. Viitattu 29.8.2023.
3. ↑  Kaskipelloilta palveluyhteiskuntaan - 90 vuotta elinkeinorakenteen muutosta  20.2.2007. Tilastokeskus. Viitattu 30.8.2023.
**L’Écho de Paris** oli ranskalainen Pariisissa vuosina 1884–1944 ilmestynyt sanomalehti.

Lehden linja oli konservatiivinen ja kansallismielinen mutta läheni loppua kohden sosialisteja. Sen kirjoittajia olivat muun muassa Octave Mirbeau, Henri de Kérillis, Georges Clemenceau, Henry Bordeaux, François Mitterrand, Jérôme Tharaud ja Jean Tharaud. Toimittajiin kuului muun muassa Franc-Nohain. Sen kuvittajiin kuului Abel Faivre.

Lehti yhdistettiin 1933 lehteen *Le Jour*, ja yhdistymisen jälkeinen lehti oli nimeltään *Jour-Écho de Paris*. Lopullisesti lehti lakkasi 1944.

Lähteet
-------

* René de Livois, Histoire de la presse française, Éditions Spes, Lausanne; Société française du livre, Paris, 1965.

### Viitteet

1. ↑  Deposit Your Gold for France. Gold Fights for Victory *World Digital Library*.  1915. Viitattu 31.8.2014.
2. ↑  L'écho de Paris, cadeauretro.com, viitattu 4.11.2020 (ranskaksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **L’Écho de Paris** Wikimedia Commonsissa

* Digitalisoitu L’Écho de Paris: 1884–1938, BnF:n digitaalinen kirjasto
**Petter Thorwöste** (noin vuonna 1600 Lyypekki – 6. toukokuuta 1659 Turku) oli lyypekkiläinen suurkauppias, joka vaikutti Turussa.

Thorwöste tuli Suomeen 1620-luvulla ja muutti Turkuun noin vuonna 1630. Hän ryhtyi kirjanpitäjäksi Turun varakkaimmalle kauppiaalle Jakob Wollelle. Thorwöste avioitui vuonna 1631 Elin Sågerin (1614–1669) kanssa, joka oli kauppiaan tytär. Onnistuneen naimakaupan ansiosta hänen tulevaisuutensa oli turvattu.

Thorwöste oli kauppias ja laivanvarustaja, joka teki kauppaa myymällä tervaa Eurooppaan ja tuomalla Hollannista kankaita ja Espanjasta suolaa. Tervan hän osti Pohjanmaalta ja rakensi oman tervahovin Turun linnan lähettyville Pikisaareen. 1640-luvun lopulla Thorwöste joutui lopettamaan tervakaupan. 1650-luvulla Thorwöste asui Hirvensalon Kaistarniemessä. Hän otti suuren ulkomaisen lainan, joka jäi hänen kuolemansa jälkeen puolison maksettavaksi. Thorwöste sai haltuunsa Jaakko Wollen perustaman Antskogin rautaruukin vuonna 1647 samoin kuin Mustion rautaruukin. Kuningatar Kristiinan myöntämällä luvalla hän perusti Fiskarsin ruukin vuonna 1649. 

Thorwöste ja hänen poikansa Peter Thorwöste nuorempi omistivat myös Ojamon kylän tiloja Lohjalla siellä olleen Ojamon rautakaivoksen vuoksi.

Hänen kunniakseen on Turun Pikisaaressa nimetty Peter Thorwösten tie. Peter Thorwösten vanhemmat olivat Sakari Uljas Naapanki ja Peetupete Iisakka. Hänen vanhempiensa sukujuuret ulottuvat tikkakoskelle jossa Peter Thorwösten setä Matias ulias eli Sakari uljaan veli piti pientä kauppaa, jossa hän myi Peterin tuotteita

Lähteet
-------

* Paikannimet – Paikan Muisti. *Turun maakuntamuseo*.  3.7.2007.  Arkistoitu 2.7.2007. Viitattu 30.10.2020.

### Viitteet

1. ↑  Georg Haggrén: / Thorwöste, Petter (K 1659) *Kansallisbiografia-verkkojulkaisu (maksullinen)*.  11.10.2000. Helsinki:  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura.
2. ↑  Lohjan kartanot (Arkistoitu – Internet Archive)
3. ↑  Peter Thorwösten tie · 20900 Turku, Suomi *Peter Thorwösten tie · 20900 Turku, Suomi*. Viitattu 9.2.2022. fi-US


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Kansallisbiografia
* Biografiskt Lexikon
* Biografiasampo

 |

 |
Vesiautomaatti: painesäiliö punainen, pumppu ja sähkömoottori sinisiä, painekytkin harmaa.**Pumppu** on fluidien kuten nesteiden, kaasujen ja lietteiden siirtämiseen tarkoitettu laite. Erityisesti kaasun paineen nostamiseen tarkoitetut laitteet ovat kompressoreja. Kaikki pumput lisäävät pumppaamaansa aineeseen energiaa. 

Ionipumppu on biologiassa solun mekamismi ionien siirtämiseen.

Mäntäpumput
-----------

Käsikäyttöinen mäntäpumppu.
**Nostopumpussa** mäntä imee ja nostaa nesteen kohotessaan ja männän paluuliikkeen aikana neste tunkeutuu sylinterissä männän alapuolelta sen yläpuolelle. Imu- ja painepumpussa mäntä vuoroin suurentaa ja vuoroin pienentää sylinterin tilavuutta edellisellä liikkeellään imien nestettä ja jälkimmäisellä puristaen sitä paineputkeen. Kaksitoimisessa imu- ja painepumpussa sylinterin tilavuus suurenee toisella ja pienenee toisella puolen mäntää. 

**Erotuspumpussa** mäntä liikkuu kahdessa sylinterissä toisessa suurempi- toisessa pienempiläpimittaisena; täten syntyy painejohdossa puristus männän liikkuessa kumpaankin suuntaan.

**Siipimäntäpumpussa** mäntä on korvattu siivillä, jotka liikkuvat edestakaisin sylinterissä sen akselin ympäri. Männän edestakaisesta liikkeestä aiheutuvan paineen vaihtelun tasaamiseksi voidaan yhdistää useita pieniä sylintereitä, jotka saavat liikkeensä samasta käyttöakselista

Kaikissa mäntäpumpuissa imun ja paineen jako eri putkiin tapahtuu venttiilien avulla; nämä ovat joko lautasventtiilejä, palloventtiilejä, kerrosventtiilejä, kumisia läppäventtiilejä tai takaiskuventtilejä.

Hammaspyöräpumpun toiminta

Kotelopumput
------------

Kotelopumpuissa männän korvaavat jatkuvasti pyörivät osat. Epäkeskopumpussa epäkeskisen akselin mukana pyörivä siivet. Hammaspyöräpumpuissa hammaspyörät, joiden hammasvälit kuljettavat nesteen mukanaan. Näissä pumpuissa ei tarvita venttiileitä.

**Keskipakoispumpuissa** nopeasti pyörivät siivet panevat nesteen pyörimisliikkeeseen. Keskeiskiihtyvyyden vaikutuksesta neste syöksyy ulos pumpun kehällä olevasta aukosta jolloin pyörän navan tienoilla syntyy imu. 

**Korkeapainekeskipakoispumpuissa** on pyörän ympärillä johtosiivet. Pumpun käyttövoimana on vesi- tai höyrysuihku. Niiden toiminta perustuu siihen, että virtaavan veden paine putken ohuessa osassa on pienempi kuin sen avarissa osissa.

Katso myös
----------

* Tyhjiöpumput

Lähteet
-------

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Pumppu** Wikimedia Commonsissa

Keskipakoispumppu
  
*Tämä artikkeli perustuu Pienen tietosanakirjan (1925–1928) sisältöön. **Pienen tietosanakirjan tekijänoikeudellinen tilanne on tulkinnanvarainen.** Sieltä ei tule tuoda uutta aineistoa Wikipediaan. Voit auttaa Wikipediaa korvaamalla Pienen tietosanakirjan aineiston uudella.*
**Mohammad Javad Zarif** (pers. ‏محمدجواد ظریف‎, *Mohammad-Javād Zarif*; s. 7. tammikuuta 1960) on iranilainen diplomaatti ja poliitikko, joka toimi maansa ulkoministerinä vuosina 2013–2021. Hän oli maansa YK-edustaja vuosina 2002–2007.

Zarif syntyi Teheranissa vuonna 1960 varakkaan kauppiasperheen neljäntenä lapsena. Hän opiskeli islamilaisessa yksityiskoulussa. Kotona hänen perheensä pyrki suojelemaan häntä vallankumouksellisilta aatteilta, minkä vuoksi talossa ei ollut sanomalehtiä eikä televisiota. Hänelle ei annettu myöskään lupaa mennä koulukavereilleen kylään. Yläasteella Zarif päätyi lukemaan hallintoa kritisoivia teoksia kuten Ali Shariatin kirjoja. Vuonna 1977 hän lähti Yhdysvaltoihin opiskelemaan.

Islamilaisen vallankumouksen tapahduttua Iranissa Zarif päätti hakea töitä YK:n New Yorkissa sijainneesta Iranin lähetystöstä. Diplomaattina hän on osallistunut muun muassa Iranin ja Irakin välisiin rauhanneuvotteluihin ja amerikkalaisten panttivankien vapauttamisneuvotteluihin Libanonissa. Hän edusti maataan YK:ssa vuosina 2002–2007. Hänellä oli myös tärkeä rooli Iranin ydinsopimuksen solmimisessa vuonna 2015.

Yhdysvallat on kohdistanut pakotteita Zarifiin maiden välien huononnuttua. Zarifin mukaan pakotteet johtuvat siitä, että Yhdysvallat pitää häntä uhkana. Hänen mukaansa pakotteilla ei ole häneen minkäänlaista vaikutusta, koska hänellä ei ole omaisuutta Iranin ulkopuolella. Helmikuussa 2019 hän ilmoitti eroavansa ulkoministerin tehtävistään, mutta presidentti Hasan Ruhani ei hyväksynyt eroa.

Lähteet
-------

1. ↑  Alfoneh, Ali ja Gerecth, Reuel Mark: An Iranian Moderate Exposed *The New Republic*.  24.1.2014. Viitattu 17.1.2020.
2. ↑  Dehghan, Saeed Kamali: Mohammad Javad Zarif: Iran's man on a diplomatic mission *The Guardian*.  25.11.2013. Viitattu 17.1.2020.
3. ↑  Kotkavirta, Johannes: Amerikkalaisten eliittikoulujen kasvatti ja Iranin hallinnon ovela "silkkihansikas" – tällainen on Suomeen saapuva Mohammad Javad Zarif *Iltasanomat*.  19.8.2019. Viitattu 17.1.2020.
4. 1 2 3  Kannisto, Ida: Suomeen saapuva Iranin ulkoministeri on sulava puhuja ja ydinsopimuksen arkkitehti – nyt hän haluaa kertoa maailmalle, mitä Iranin mielestä tapahtui *Satakunnan Kansa*.  19.8.2019. Viitattu 17.1.2020.
5. ↑  US sanctions Iran's Foreign Minister Mohammad Javad Zarif *BBC*.  1.8.2019. Viitattu 17.1.2020.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Mohammad Javad Zarif** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Yhdysvallat

 |

 |