recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Royal Society of Literature** (**RSL**) on vuonna 1820 kuningas Yrjö IV:n suojeluksessa perustettu brittiläinen kirjallisuusseura. Sen suojelijana toimii kuningatar Camilla ja puheenjohtajana kirjailija Bernardine Evaristo.

Seuran jäseniä olivat muun muassa Samuel Taylor Coleridge, Thomas Hardy, George Meredith, Edmund Gosse, Henry James, Joseph Conrad, William Butler Yeats, George Bernard Shaw, Rudyard Kipling ja T. S. Eliot. Vuosittain valitaan 30 uutta jäsentä. 2020-luvulla seuran jäsenistöä on pyritty monipuolistamaan. Seura jakaa muun muassa erilaisia palkintoja kirjailijoille. Sen korkein kunnianosoitus on *companion of literature* -arvonimi, joka voi olla kerrallaan 12 kirjailijalla. Se on myönnetty viimeksi muun muassa Anita Desaiille, Kazuo Ishigurolle, Hilary Mantelille, Edna O’Brienille, Philip Pullmanille, Colin Thubronille, Brian Frielille, Margaret Atwoodille, Alice Munrolle, Michael Fraynille ja Tom Stoppardille.

Seuran toimisto sijaitsee Somerset Housesssa, Lontoossa.

Lähteet
-------

1. 1 2  History (Arkistoitu sivu) Royal Society of Literature.  Arkistoitu 5.3.2015. Viitattu 17.7.2023. (englanniksi)
2. ↑  Governance Royal Society of Literature. Viitattu 17.7.2023. (englanniksi)
3. ↑  How Felloship Works Royal Society of Literature. Viitattu 17.7.2023. (englanniksi)
4. 1 2  Flood, Alison: Royal Society of Literature reveals historic changes to improve diversity *The Guardian*.  30.11.2020. Viitattu 17.7.2023. (englanniksi)
5. ↑  Creamer, Ella: Royal Society of Literature aims to broaden representation as it announces 62 new fellows *The Guardian*.  12.7.2023. Viitattu 17.7.2023. (englanniksi)
6. ↑  Awards and Prizes Royal Society of Literature. Viitattu 17.7.2023. (englanniksi)
7. ↑  Contact Royal Society of Literature. Viitattu 17.7.2023. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Royal Society of Literaturen verkkosivut (englanniksi)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Ilmari Niskanen** (s. 27. lokakuuta 1997 Kiuruvesi) on suomalainen jalkapalloilija, joka edustaa Englannin ykkösliigassa pelaavaa Exeter Cityä. Pelipaikaltaan hän on vasen laitahyökkääjä.

Niskasen kasvattajaseura on Kiuruveden Palloilijat. Hän pelasi ensimmäiset aikuisten ottelunsa 15-vuotiaana Kakkosen PK-37:ssä, josta hän siirtyi kauden 2013 lopussa Veikkausliigan Kuopion Palloseuraan. Niskanen teki ensiesiintymisensä Veikkausliigassa lokakuussa 2013 FC Honkaa vastaan. Kaudella 2014 Niskanen teki uransa ensimmäisen maalin Veikkausliigassa elokuussa Rovaniemen Palloseuraa vastaan. Niskanen oli avainpelaaja Veikkausliigan vuonna 2019 voittaneessa Kuopion Palloseuran joukkueessa, ja hänen maalinsa kauden viimeisessä ottelussa FC Interiä vastaan jäi mestaruuden ratkaiseeksi maaliksi.

Niskanen siirtyi Saksan kolmanneksi korkeimmalla sarjatasolla pelaavaan FC Ingolstadt 04:n syyskuussa 2020. Siirrosta KuPSille maksettu summa ei ole julkisesti tiedossa, mutta sen sanotaan olevan KuPSin seurahistorian korkein pelaajasta saatu siirtokorvaus.

Niskanen on edustanut Suomen poikamaajoukkueita. Hän debytoi Huuhkajien paidassa 3. syyskuuta 2020 Walesia vastaan Kansojen liigan ottelussa.

Saavutukset
-----------

* SM-kultaa kaudella 2019
* SM-hopeaa kaudella 2017
* SM-pronssia kaudella 2018

Lähteet
-------

1. ↑  15. Ilmari Niskanen KUPS. Viitattu 5.8.2015.
2. ↑
3. 1 2
4. ↑  Sportti com Estonia- KuPS vahvisti Ilmari Niskasen siirron ulkomaille ja kertoi saavansa "seurahistorian suurimman siirtokorvauksen" | Sportti.com *www.sportti.com*. Viitattu 20.1.2021.
**Raptori Moe!** (VHS- ja DVD-julkaisuissa nimellä Raptori Moe! - disvertikaalinen livevideo) on suomalainen Hannu Peltomaan ohjaama vuonna 1990 valmistunut musiikkidokumenttielokuva.

Taustaa elokuvalle
------------------

Hyvinkääläislähtöinen rap-yhtye Raptori teki vuoden 1990 aikana suuren menestyksen radioasemilla, tanssilavoilla ja albumilla. Kesällä 1990 julkaistu debyyttialbumi *Moe!* ylitti nopeasti 50 000 myydyn kappaleen eli platinalevyn rajan. Elokuvaa varten tehtiin ensin musiikkivideo keväällä 1990, jonka jälkeen rakennettiin jatkoksi konserttikollaasi, joka sisälsi kaikki albumin kappaleet, lavashowta, yleisön reaktioita ja osallistumista sekä kuvaa yhtyeen jäsenten keikkamatkoilta. Elokuvaa varten kuvaa kuvattiin yhtyeen kekoilta ympäri Suomea lavoilla, diskoissa ja ravintoloissa. Studiokuvaukset tehtiin Nokian vanhalla kaapelitehtaalla. Elokuva sai ensiesityksensä Helsingin elokuvateatteri Illusionissa 6. joulukuuta 1990, joka kuitenkin jäi katsojaluvuiltaan vaisuksi. Elokuva julkaistiin myös VHS-julkaisuna, joka menestyi huomattavasti paremmin, ja tämän myötä ohjaaja Peltomaa teki yhtyeestä vuonna 1991 jatkoelokuvan *Ajopuutaheinää*, joka julkaistiin suoraan VHS-kasetille.

Paikkakunnat
------------

Lauluesitykset on koostettu eri paikkakunnilla kuvatuista konserttitaltioinneista, jotka kuvattiin kesä-syyskuussa 1990.

Konserttipaikkakunnat: Helsinki, Kuopio, Kajaani, Loviisa, Espoo, Lappeenranta, Savonlinna, Mäntsälä, Suonenjoki, Hämeenlinna

Kappaleet
---------

### Musiikkivideot

* Raptori (musiikkivideo)
* Minä ja ryhmä (musiikkivideo)

### Livetaltioinnit

* Oi beibi
* Rane
* Esko A.
* Debi Gibson
* Jutka ja Kunkka
* Rattijuoppo
* Tuhansien Sulojen maa
* Olviräppi
* Armeija
* Oi beibi ("Auringonpimennysversio")

VHS-julkaisu
------------

VHS-julkaisu sisältää myös paperilehtisen, jossa on tietoa yhtyeen historiasta. Elokuva julkaistiin DVD-formaatissa vuonna 2010, joka sisältää myös vuonna 1991 valmistuneen elokuvan *Ajopuutaheinää*.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6 7 8  Raptori Moe! *Kansallinen audiovisuaalinen instituutti*. Viitattu 18.8.2023.
2. ↑  Raptori – Ajopuutaheinää *discogs.com*. Viitattu 18.8.2023. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Discogs.com: Raptori – Moe! Disvertikaalinen Livevideo

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * n
* k
* m
Hannu Peltomaa |
| --- |
|  |
| Pitkät elokuvat (ohjaus) | 
* Taikapeli (1984)
* Kumma juttu (1989)

 |
|  |
| Dokumentti- ja lyhytelokuvat (ohjaus) | 
* Huuto (1970)
* Rantojen miehet (1972)
* Tiedon lähteillä (1975)
* Balladi Sallista (1982)
* Otoksia valokuvaajan päivästä (1983)
* Kasvattava vapaus (1987)
* Kansanopetus Suomessa (1987)
* Rusinoita (1987)
* Raptori Moe! (1990)
* Tie Tammioon (1990)
* Sulku - Sulg (2003)
* Monoliitti (2008)

 |

 |
**Kometa** on helsinkiläinen rock-yhtye, joka on toiminut samalla kokoonpanolla vuodesta 1999. Yhtyeen tyylilaji on omaperäinen kitararock, joka yhdistelee vaikutteita myös jazzista ja psykedeliasta. Yhtyeeltä on ilmestynyt kolme täyspitkää albumia, ja yksi EP. Kometa on esiintynyt Suomen lisäksi myös Virossa, Venäjällä, Saksassa ja Sveitsissä. Yhtyeen levyt ovat ilmestyneet BV2 Produktionsin (ent. Bad Vugum) ja Megamanian julkaisemana sekä omakustanteena. Vuonna 2016 ilmestynyt Riveter-albumi julkaistiin digijakelun lisäksi fyysisesti ainoastaan c-kasettina.

Diskografia
-----------

* *Gravy*  (2003, EP)
* *Like a Light Bulb*  (2005)
* *A Strange Revelation*  (2008)
* *Riveter*  (2016)

Lähteet
-------

1. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive)
2. ↑  desibeli.net toimitus: desibeli.net - Kometa: Like A Light Bulb *www.desibeli.net*. Viitattu 3.4.2017.
3. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive)
4. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive)
5. ↑
6. ↑  Kometa - Riveter *Discogs*. Viitattu 21.3.2017. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Yhtyeen kotisivut
Homopornoelokuvan kuvaukset.
Ohjaaja Michael Lucas opastaa näyttelijöitä kuvaustauolla.
**Homoporno** on miesten välisen seksin kuvallista esittämistä, jonka tarkoituksena on kiihottaa seksuaalisesti lähinnä bi- tai homoseksuaalisia miehiä.*lähde?* Lesbopornoa ei yleensä mielletä homopornoon kuuluvaksi, sillä sen kohdeyleisö koostuu lähinnä heteroseksuaalisista miehistä.

Biseksuaalipornografian merkitys alkoi kasvaa 1980-luvun puolivälissä. Siinä esiintyy tyypillisesti samanaikaisesti kaksi miesnäyttelijää ja yksi naisnäyttelijä.

Siinä missä homoporno on suunnattu lähinnä miehille, piirretyn yaoin kohdeyleisönä ovat heteroseksuaalit naiset.

Tunnettuja esiintyjiä homopornotuotannoissa
-------------------------------------------

* François Sagat
* Fredrik Eklund alias Tag Eriksson
* Jeff Stryker
* Kristen Bjorn
* Pavel Novotný alias Jakub Moltin, Max Orloff
* Van Darkholme

Tunnettuja tuotantoyhtiöitä
---------------------------

* Bel Ami
* Falcon Entertainment
* Hot House Entertainment
* Lucas Entertainment
* Raging Stallion Studios
* Titan Media

Lähteet
-------

1. ↑  Pornographic Film and Video: Bisexual *Arts*. GLBTQ.  Arkistoitu 2.12.2008. Viitattu 25.8.2008. (englanniksi)
2. ↑  Shavarebi, Jordan: Gay Porn Star Francois Sagat Gets U.S. Museum Retrospective *Entertainment*.  16.11.2011. Out. Viitattu 4.7.2021. (englanniksi)
3. ↑  Svensk vd blir porrskådis i USA *Telegram*.  22.2.2003. Aftonbladet.  Arkistoitu 19.5.2021. Viitattu 4.7.2021. (ruotsiksi)

Kirjallisuutta
--------------

* Mercer, John: *Gay Pornography : Representations of Sexuality and Masculinity.* New York : Palgrave Macmillan, 2017. ISBN 978-1-78076-518-1.
**Lohjan pedagogio** oli vuonna 1659 perustettu alkeiskoulu Lohjalla Uudellamaalla. Nykyisin pedagogion vanha koulurakennus toimii Lohjan museon näyttelytilana.

Historia
--------

Vuonna 1659 Turun tuomiokapituli antoi lohjalaiselle ylioppilaalle Henricus Ericille luvan antaa opetusta pienille lapsille paikkakunnalla. Lohjan pedagogio oli tuolloin Ruotsin kuningaskuntaan kuuluneen Suomen alueen ensimmäisiä maaseutukouluja. Koulussa työskenteli vain yksi opettaja, joka opetti noin 20 oppilasta kerrallaan. Lohjan pedagogiolla oli oma koulurakennus Lohjankylässä lähellä Lohjan Pyhän Laurin kirkkoa. Koulurakennus oli kuitenkin vuonna 1749 niin huonossa kunnossa, että uuden rakennuksen suunnitteleminen aloitettiin. Sillä välin koulu toimi väliaikaisesti eri paikoissa, kuten jopa käräjäsalissa.

Lohjan seurakunta ja Nummen kappeliseurakunta lupasivat rakentaa uuden koulurakennuksen Siuntion ja Karjalohjan tuella vuonna 1758. Rakennus valmistui tosin vasta yli 10 vuotta myöhemmin vuonna 1769. Tässä talossa Lohjan pedagogio toimi lakkauttamiseensa asti vuoteen 1816. Pedagogio korvattiin lakkauttamisen jälkeen Lohjan ja Siuntion yhteisellä pienellä koululla. Koulurakennuksessa toimi ruotsinkielinen kansakoulu 1800-luvun lopulta 1950-1960-lukujen vaihteeseen. Rakennuksen ikkunat suurennettiin 1800-luvun lopulla.

Vuonna 1971 Lohjan pedagogion alkuperäinen rakennus siirrettiin Lohjan Osuuspankin tieltä Kauppakadun kulmasta Lohjan pappilan museoalueelle. Pedagogiossa on viisi huonetta; porstua, eteinnen, keittiö, kaksi kamaria opettajaa varten ja noin 50 neliömetrin kokoinen koulusali. Vuonna 1784 koulusalin kalustukseen kuului pitkä pöytä, kolme penkkiä ja musta taulu.

Lohjan pedagogion muistolaatta koulurakennuksen entisessä sijainnissa Kauppakadulla.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Katariina Ockenström: Lohjan rakennetun ympäristön inventointiluettelo  2007. Lohjan kaupunkisuunnittelukeskus ja Lohjan Museo. Viitattu 2.5.2023.
Ich Troje
**Ich Troje** on puolalainen pop-yhtye, joka aloitti vuonna 1996. Se on hiljalleen noussut yhdeksi Puolan suosituimmista yhtyeistä. Ich Troje on edustanut Puolaa Euroviisuissa vuosina 2003 ja 2006.

Jäsenet
-------

* Michał Wiśniewski
* Ania Świątczak (nyk. Wiśniewski)
* Jacek Łągwa
* Justyna Majkowska (lähti toukokuussa v. 2003)
* Magda Pokora (lähti vuoden 2001 alussa).

Historia
--------

Ich Trojen jäsenet Michał ja Jacek tapasivat joulukuussa 1994. Sen jälkeen he löysivät Magdan ja tekivät ensimmäisen singlensä v. 1996. Sinkun aikoihin tulivat myös ensimmäiset musiikkivideot "Prawo" ja "Ci Wielcy". Ich Trojen ensimmäinen konsertti oli 9.7.1996 Łódźissa, ja heidän ensimmäinen levynsä "Intro" julkaistiin Michałin syntymäpäivänä 9.9.1996, mutta levytys yhtiö ei levittänytkään levyä kauppoihin, vaan Ich Trojen täytyi tehdä se itse.

Neljässä kuukaudessa heidän levynsä myi kultaa. Michał osti viimeisillä säästöillään talon Łódźista ja perusti sinne oman levy-yhtiön, jolla hän alkoi levyttää uutta albumiaan. Albumin nimeksi tuli "3", ja Introsta lohkoistu single "A wsystko to... bo ciebie kocham" nousi hitiksi. Maaliskuussa 2001 Magda jätti Ich Trojen ja ryhtyi soolouralle taiteilijanimellä Magda Femme.

Justyna korvasi Magdan, jonka jälkeen Ich Troje julkaisi singlen ja musiikkivideon "Powiedz", ja kesällä 2001 ilmestyi levy "ad.4". Vuonna 2002 ilmestyi albumi, tupla-cd "Po piąte... a niech gadają".

Diskografia
-----------

* Intro (1996)
* ITI cd (1997)
* Parhaan ...(1999)
* 3 (1999)
* Ad.4 (2001)
* Viides ... ja anna heidän puhua(2002)
* Paras kolmesta (2003)
* 6. viimeinen pysäkki (2004)
* 7 kuolemansyntiä synneistä (2006)
* Ósmy obcy pasażer (2008)
* Pierwiastek z dziewięciu (2017)
* Projekt X (2022)

Aiheesta muualla
----------------

* yhtyeen kotisivut puolaksi ja saksaksi

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |

 |
**Giorgi Mamardashvili** (s. 29. syyskuuta 2000 Tbilisi, Georgia) on georgialainen jalkapallomaalivahti. Hän edustaa Espanjan Primera Divisiónissa pelaavaa Valenciaa.

Seurajoukkueura
---------------

7. kesäkuuta 2021 Mamardashvili siirtyi espanjalaisseura Valenciaan yksivuotisella lainasopimuksella. 13. elokuuta 2021 hän teki ensiesiintymisensä joukkueessa kauden avausottelussa Getafea vastaan.

31. joulukuuta 2021 Valencia käytti lainasopimukseen liittyvän osto-option ja teki Mamardashvilin kanssa vuoteen 2024 asti ulottuvan sopimuksen. Kauden aikana pelaamissaan 18 ottelussa Mamardashvili piti maalinsa puhtaana kahdeksan kertaa.

Maajoukkueura
-------------

Mamardashvili teki ensiesiintymisensä Georgian maajoukkueessa 9. kesäkuuta 2022 Kansojen liigan ottelussa Pohjois-Makedoniaa vastaan.

Lähteet
-------

1. ↑  VCF Academy reaches agreement for the signing of Giorgi Mamardashvili Valencia CF. Viitattu 19.8.2023. (englanniksi)
2. ↑  Bordalás y Mamardashvili se divierten en la locura de Mestalla Marca. Viitattu 19.8.2023. (espanjaksi)
3. ↑  COMUNICADO OFICIAL | GIORGI MAMARDASHVILI Valencia CF. Viitattu 19.8.2023. (englanniksi)
4. ↑  Mamardashvili derriba otro muro con dolor: Goleada en su debut ElDesmarque.com. Viitattu 19.8.2023. (espanjaksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Giorgi Mamardashvilin tilastot BDFutbol-sivustolla (englanniksi)
* Giorgi Mamardashvilin tilastot Soccerway-sivustolla (englanniksi)

Valencia – Primera División
1 Herrerín |
2 Correia |
3 Lato |
4 Musah |
5 Gabriel |
6 Guillamón |
7 Cavani |
8 Moriba |
9 Kluivert |
11 Castillejo |
12 Diakhaby |
13 Rivero |
14 Gayà |
15 Özkacar |
16 Lino |
17 Nico |
18 Almeida |
19 Duro |
20 Foulquier |
21 Vázquez |
22 Marcos André |
24 Cömert |
25 Mamardashvili |
  Domènech |
Valmentaja Gattuso
**De'Hashia Tonnek "DeeDee" Trotter** (s. 8. joulukuuta 1982, Decatur, Georgia) on yhdysvaltalainen 400 metrin juoksija.

Trotter juoksi vuonna 2003 toiseksi NCAA-finaalissa ja kolmanneksi Yhdysvaltain-mestaruuskilpailuissa. Pan-Amerikan kisoissa hän juoksi ankkuriosuuden Yhdysvaltain kultajoukkueessa 4 × 400 metrin viestissä. Hän osallistui Pariisin MM-kisoihin, joissa karsiutui välierissä ajalla 51,68. Hän sai pitkän viestin kultamitalin juostuaan matkan alkuerissä. Seuraavana vuonna hän voitti NCAA-mestaruuden ja sijoittui Yhdysvaltain olympiakarsinnoissa kolmanneksi. Ateenan olympialaisissa Trotter sijoittui henkilökohtaisessa kilpailussa viidenneksi ajalla 50,00, mutta oli mukana voittamassa olympiakultaa 4 × 400 metrin viestijuoksussa. Kauden lopussa hän juoksi IAAF:n yleisurheilufinaalissa kolmanneksi.

Trotter voitti 2005 maansa sisäratojen mestaruuden 400 metrillä ja sijoittui ulkoratojen mestaruuskilpailuissa toiseksi. Hän sijoittui Helsingin MM-kisoissa viidenneksi ja kauden lopussa IAAF:n yleisurheilufinaalissa kolmanneksi. Seuraavana vuonna hän juoksi IAAF:n yleisurheilufinaalissa neljänneksi ja oli mukana Yhdysvaltain toiseksi sijoittuneessa viestijoukkueessa yleisurheilun maailmancupissa. Yhdysvaltain mestaruuskilpailuissa hän sai 400 metrillä hopeaa.

Trotter voitti vuonna 2007 maansa 400 metrin mestaruuden sekä sisä- että ulkoradoilla. Osakan MM-kilpailuissa 2007 hän sijoittui 400 metrillä viidenneksi ja oli voittamassa kultamitalia 4 × 400 metrin viestissä. Seuraavana vuonna hän sijoittui kolmanneksi Yhdysvaltojen olympiakarsintojen 400 metrillä. Pekingin olympialaisissa hän karsiutui välierissä. Dohan sisäratojen MM-kisoissa 2010 hän voitti kultaa 4×400 metrin viestissä. 400 metrin kilpailussa hän karsiutui välierissä.

Trotter sijoittui 2012 maansa olympiakarsinnoissa toiseksi. Hän saavutti Lontoon olympialaisissa pronssia 400 metrillä ajalla 49,72 ja juoksi avausosuuden kultaa voittaneessa Yhdysvaltojen joukkueessa 4 × 400 metrin viestissä.

Trotter opiskelee Tennesseen yliopistossa rikosoikeutta.

Henkilökohtaiset ennätykset
---------------------------

* 100 metrin juoksu: 11,65 (2002)
* 200 metrin juoksu: 23,03 (2013)
* 400 metrin juoksu: 49,64 (2007)

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6 7 8  DEHASHIA "Dee Dee" TROTTER *usatf.org*.  Arkistoitu 9.7.2010. Viitattu 16.3.2010. (englanniksi)
2. 1 2 3 4 5 6 7  DeeDee Trotter Kansainvälinen yleisurheiluliitto.  (englanniksi)
3. ↑
4. ↑
5. ↑  Doha 2010 – Naisten 4×400 metrin viestin tulokset, IAAF (englanniksi)
6. ↑  DeeDee Trotter Tilastopaja (vaatii kirjautumisen, maksullinen palvelu).  (englanniksi)


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* World Athletics
* Tilastopaja 🔒

 |

 |
**Nikolai Jevgenjevitš Virta** (ven. Никола́й Евге́ньевич Вирта́, oikealta sukunimeltään *Karelski*, Каре́льский; 19. joulukuuta 1906 Tambovin läänin Kalikinon kylä – 9. tammikuuta 1976 Moskova) oli neuvostovenäläinen kirjailija.

Nikolai Karelski syntyi maalaispapin perheeseen. Bolševikit teloittivat hänen isänsä Antonovin kapinan aikana vuonna 1921. Nikolai Karelski työskenteli sanomalehtien toimittajana ja alkoi vähitellen julkaista kertomuksia ja näytelmiä. Kirjailijanimekseen hän omaksui karjalaisista esi-isistään muistuttavan *Virran*. Antonovin kapinasta kertova ensimmäinen romaani *Odinotšestvo* ("Yksinäisyys", 1935) sai vuonna 1941 Stalin-palkinnon. Suomen talvisodan ja toisen maailmansodan aikana Virta toimi sotakirjeenvaihtajana. Sodan jälkeen Stalin-palkinnon saivat myös näytelmät *Hleb naš nasuštšnyi* ("Jokapäiväinen leipämme", 1947) ja *Zagovor obretšonnyh* ("Tuhoon tuomittujen salaliitto", 1948) sekä elokuvan *Stalingradskaja bitva* (*Stalingradin päiviä ja öitä*, toinen osa *Stalingradin taistelu 2*, 1949) käsikirjoitus. Virta erotettiin Neuvostoliiton kirjailijaliitosta väärinkäytösten takia vuonna 1954, mutta hänet hyväksyttiin pian jälleen liiton jäseneksi. Hänen kirjailijanuransa jatkui 1970-luvulle saakka.

Virran lyhytaikainen suosio selittyy sopeutumisella Stalinin ajan propagandaan. Myöhemmin häntä pidettiin esimerkkinä ristiriidattomuuden teorian soveltamisesta.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  *Russkaja literatura XX veka. Prozaiki, poety, dramaturgi: biobibliografitšeski slovar*, s. 363–365. Moskva: Olma-Press Invest, 2005. ISBN 5-94848-211-1. Teoksen verkkoversio. (venäjäksi)
2. ↑  Zakon i my: Jedistvennyi, ostavšijsja v serdtse Tambov... *tmbzakon.ru*.  Arkistoitu 15.11.2016. Viitattu 10.1.2016. (venäjäksi)
3. 1 2  Kratkaja literaturnaja entsiklopedija *feb-web.ru*. Viitattu 10.1.2016. (venäjäksi)
4. ↑  Kasack, Wolfgang: *Entsiklopeditšeski slovar russkoi literatury s 1917 goda*, s. 168–169. London: Overseas Publications Interchange, 1988. ISBN 0-903868-73-3. (venäjäksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Suomi (KANTO)
* Belgia
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* IdRef

 |

 |
Jan Hooks vuonna 1988.
**Janet "Jan" Hooks** (23. huhtikuuta 1957 Decatur, Georgia – 9. lokakuuta 2014 Woodstock, New York) oli yhdysvaltalainen näyttelijä ja koomikko, joka tunnettiin televisiorooleistaan.

Hooks tuli 1980-luvun alkupuolella tunnetuksi sketsisarjasta *Not Necessarily the News* ja esiintyi samoihin aikoihin muissakin satiirisarjoissa. Parhaiten hänet tunnettiin *Saturday Night Live* -sarjasta, jonka vakioesiintyjiin hän kuului vuosina 1986–1991 ja jossa hän imitoi monia kuuluisuuksia. Hän oli sivurooleissa tilannekomediasarjoissa *Designing Women* (kahdella viimeisellä tuotantokaudella 1991–1993) ja *Kolmas kivi auringosta* (1996–2000). Hooks oli myös animaatiosarja *Simpsoneissa* intialaisen hahmon Manjula Nahasapeemapetilonin alkuperäinen ääninäyttelijä vuoteen 2002 saakka, minkä jälkeen roolissa jatkoi Tress MacNeille.

Hooks oli pienissä sivurooleissa elokuvissa *Pee-wee’s Big Adventure* (1985), *Villikissat* (1986), *Batman – paluu* (1992), *Coneheads* (1993), *Suljettujen ovien takana* (1993) ja *Ystäväni Simon Birch* (1998). 2000-luvun alussa hän esiintyi komediasarjassa *Primetime Glick* ja sen pohjalta tehdyssä elokuvassa *Jiminy Glick in Lalawood* (2004). Hooksin viimeiset tv-roolit olivat esiintyminen *30 Rock* -komediasarjan kahdessa jaksossa vuonna 2010 sekä äänirooli animaatiosarja *The Cleveland Show’n* yhdessä jaksossa vuonna 2013. Hän kuoli kurkkusyöpään 57-vuotiaana vuonna 2014.

Aiheesta muualla
----------------

* Jan Hooks Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
* Saturday Night Live -tähti kuoli 57-vuotiaana MTV
* The New York Timesin uutinen Hooksin kuolemasta

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |

 |
**Ruskomerietana** (*Alderia modesta*) on merivedessä elävä, melko pienikokoinen kuoreton kotilolaji.

Koko ja ulkonäkö
----------------

Ruskomerietana on litteä, jopa yli 10 mm:n pituiseksi kasvava merietana. Ruumiin väritys on tumma ja levottoman kirjava, sillä läpikuultavaa pintaa kirjovat vihertävät tai ruskehtavat, joskus vaaleat laikut. Ruumiin ensimmäistä kolmannesta lukuun ottamatta selkäpuolella on runsaasti sormimaisia ulokkeita, joita voi olla yksilöstä riippuen jopa yli 30 kappaletta. Lisäksi pään sivuilla saattaa olla siipimäiset ulokkeet. Ruuansulatuskanavan voi nähdä ulokkeiden tai eläimen vatsapuolen läpi. Vatsapuolen jalka on selvästi varsinaista ruumista leveämpi. Eläimen selkäpuolen ulokkeiden rytmikkäällä liikkeellä on merkitystä ruumiinnesteen liikkeeseen, sillä *Alderia*-suvun merietanoilla ei ole erillistä sydäntä. Peräaukko on selkäpuolella eläimen takaosassa.

Levinneisyys
------------

Lajia tavataan Pohjois-Atlantin rannikolla Norjasta Ranskaan saakka sekä Itämeressä. Lisäksi se esiintyy Pohjois-Amerikan Tyynenmeren puoleisella rannikolla. Suomessa lajia tavataan ainoastaan hiekkapohjaisilla merialueilla.

Elinympäristö ja elintavat
--------------------------

Ruskomerietana on täysin sidoksissa letkulevien (*Vaucheria*) suvun keltaleviin. Se vaatii yli viiden promillen suolapitoisuutta. Lajin levinneisyyttä Suomessa ei tunneta kovin hyvin, mutta sitä tavataan harvakseltaan ainakin etelärannikolla. Kotiloille tyypilliseen tapaan laji on hermafrodiitti. Parittelussa kumpikin osapuoli laskee sukusolunsa sukuelimen kärjessä olevalla piikillä toisen osapuolen ihon läpi ruumiinonteloon.

Lähteet
-------

1. 1 2
2. 1 2 3   (Arkistoitu – Internet Archive)
3. 1 2  Kirsi Hutri & Tiina Mattila: Kotilo- ja simpukkaharrastajan opas. Tammi 1991 ISBN 951-30-9696-3 s. 114–115
4. ↑  Ruskomerietana *Luontoportti*.

Aiheesta muualla
----------------

* WoRMS (englanniksi)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Taksonitunnisteet | 
* Wikidata: Q3804979
* BOLD: 80145
* CoL: BLCY
* EUNIS: 61555
* GBIF: 5192097
* iNaturalist: 50022
* IRMNG: 10229879
* ITIS: 78104
* NBN: NBNSYS0000173677
* NCBI: 369574
* SeaLifeBase: 8462
* WoRMS: 141555

 |

 |
**Luna-Glob** (**Луна-Глоб**) tai **Luna 25** on Venäjän avaruusjärjestön vuodesta 1997 alkaen suunnittelema miehittämätön avaruusalus , johon liittyy laskeutumisaluksen käyttö. Alun perin Luna-Glob aiottiin laukaista Sojuz-raketilla Kuuta kohden vuonna 2012.    Tällä hetkellä laukaisun ajankohdaksi on suunniteltu joko vuotta 2018 tai 2019.

Luna-Glob on yksi neljästä suunnitellusta lennosta Kuuhun. Vuoden 2015 jälkeen Venäjä aikoo rakentaa miehittämättömän pysyvän kuuaseman. Luna-Glob 1:ssä on neljä japanilaista penetraattoria. Kuuta kiertävän ja laskeutuvan aluksen massa on 120 kg. 

Luna-Glob 2 laukaistaneen vuonna 2012, ja se kuljettaa kuun pinnalle 50 kg painavan ajokin.

Luna-Grunt on vuonna 2014 laukaistava kuuluotain, jossa matkaa ajokki ja joka hakee näytteitä kuusta. 

Kuuasema Lunnyj Poligon oli suunnitelmissa vuoteen 2020 mennessä. 

Avaruusaluksen laukaisu tapahtui 11 elokuuta 2023 Vostotšnyin avaruuskeskuksesta. Aluksen kerrottiin törmänneen kuuhun 19 elokuuta 2023.

Lähteet
-------

1. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive)
2. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive)
3. ↑
4. ↑
5. 1 2
6. ↑
7. ↑
8. ↑
9. ↑

Aiheesta muualla
----------------

* Luna-Glob
Nils Ferlin (noin vuonna 1960)
**Nils Johan Einar Ferlin** (11. joulukuuta 1898 Karlstad – 21. lokakuuta 1961 Tukholma) oli suosittu ruotsalainen runoilija. Hänen runojaan on sävelletty lauluiksi, ja niitä ovat levyttäneet muun muassa Hootenanny Singers ja Thorstein Bergman. Suomeksi Ferlinin runoja on Aappo I. Piipon suomennoksina laulanut levylle Pauli Virta. Runoja sävyttää paitsi huumori, myös kirpeä pessimismi. Ferlin on runoissaan aina vähäosaisen puolella ja pilkkaa poroporvarillisuutta.*lähde?*

Ferlin asui pitkään Tukholmassa Norrmalmin kaupunginosassa alueella, jota tuolloin kutsuttiin nimellä Klara. Tukholman keskustassa on Ferlinin patsas.*lähde?*

Ferlin julkaisi esikoiskokoelmansa *En döddansares visor* 1930 ollessaan sekalaisissa töissä, muun muassa merimiehenä. Hän oli julkaissut myös kupletteja. Hänen tuotantoaan on verrattu C. M. Bellmanin ja Lasse Lucidorin lyriikkaan, muun muassa niiden laulullisuuden vuoksi. Monia onkin sävelletty.

Ferlinin muistoksi on perustettu Ferlinpriset, jonka myöntää ruotsinkieliselle runoudelle Nils Ferlin -seura. Palkinnon ovat saaneet muun muassa Bo Carpelan 1981, Solveig von Schoultz 1988, Ralf Parland 1989, Eeva Kilpi 2007. Lisäksi seura myöntää Trubadurpriset-nimistä palkintoa, jonka on saanut muun muassa Barbara Helsingius 1994.

* Nils Ferlinin patsas Tukholmassa (Karl Göte Bejemark).Nils Ferlinin patsas Tukholmassa (Karl Göte Bejemark).
* Nils Ferlinin patsas Filipstadissa (Karl Göte Bejemark).Nils Ferlinin patsas Filipstadissa (Karl Göte Bejemark).

Teokset
-------

|  |  |
| --- | --- |
| * En döddansares visor, 1930
* Barfotabarn, 1933
* Goggles, 1938
* Med måga kulörta lyktor, 1944
* Kejsarens papegoja, 1951
* Från mitt ekorrhjul, 1957
* En gammal cylinderhatt, 1962 (postuumi)
* Dikter, 1964 (postuumi)
* Bröder under vindar sju, 1982 (postuumi)
 | Suomennetut teokset
* *Surkimuksen lauluja* (*En döddansares visor*), suom. Leo Saukkoriipi, julkaisija Tornio: L. Saukkoriipi 1990
* *Lauluja elämälle*, suom. Aappo I. Piippo, Tukholma, Finn-kirja 1980 ISBN 91-7428-025-2

 |

Lähteet
-------

1. ↑  Risto Rantala ja Kaarina Turtia (toim.): "Ferlin, Nils", *Otavan kirjallisuustieto*, s. 215. Helsinki: Otava, 1990. ISBN 951-1-09209-X.
2. ↑  Nils Ferlin Sällskapet *go.to*. Viitattu 8.10.2009. (ruotsiksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Luettelo Nils Ferlinin suomennetuista runoista antologioissa, (Arkistoitu – Internet Archive) Lahden kaupunginkirjaston runotietokanta.

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Suomi (KANTO)
* Yhdysvallat
* Ruotsi
* Latvia
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Taiteenala | 
* KulturNav
* MusicBrainz

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
Ismo Alanko esiintymässä Tammerfestissä vuonna 2007.
**Tammerfest** on Tampereella kesäisin vuodesta 1995 lähtien järjestetty kaupunkifestivaali. Tammerfestin järjestää Tammerfest Oy.

Tammerfestin alkuperäinen järjestäjätaho oli tammikuussa 1995 perustettu Tampereen Kesäjuhlat ry, johon kuuluivat muun muassa Jussi Santalahti ja Harri Rantala. Festivaalin innoittajana toimi turkulainen Down By The Laituri -tapahtuma – siinä määrin, että festivaalin nimivaihtoehtoina harkittiin muiden muassa Down By The Tammerkoskea ja Down By The Rotwallia. Tampereen Kesäjuhlat ry myi 11 kertaa järjestämänsä festivaalin vuonna 2006 Tammerfest Oy:lle, joka on toiminut järjestävänä tahona siitä lähtien.

Vuoteen 1999 asti festivaalin päälava sijaitsi Koskipuistossa. Nykyään Tammerfestin päätapahtumapaikka on Ratinanniemen festivaalipuisto.

Festivaalin kävijämäärä oli vuonna 2017 Helsingin Sanomien mukaan 29 000 ihmistä .

Lähteet
-------

1. 1 2  Ohtamaa, Minna: Tammerfestistä meinasi tulla MoroSoi.  *Aamulehti*, 19.7.2014, s. B14–B15.
2. ↑  Heinäkuu vetää kymmeniä tuhansia festivaaleille - Helsingin Sanomat *hs.fi*.  fi

Aiheesta muualla
----------------

Popeda esiintymässä Tammerfestissä vuonna 2022.

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Tammerfest**.
* Tammerfestin verkkosivut
* Festivaaliraportti (2017) @ soundi.fi
* Festivaaliraportti (2017) blogissa Alice & June @ rosvot.fi

Nelonen Media

|  |  |
| --- | --- |
| TV: | 
* Nelonen
* Nelonen HD
* Jim
* Liv
* Hero

 |
| Radio: | 
* Aito Iskelmä
* Easy Hits
* Groove FM
* Helmiradio
* HitMix
* Kantriradio
* Loop
* Radio Rock
* Radio Suomipop

 |
| Festivaalit: | 
* Rockfest
* RMJ
* Himos Juhannus
* Tahko Juhannus
* Iskelmä Festivaali Himos / Pori
* Jysäri
* Wanaja Festival
* Suomipop Festivaali Jyväskylä / Oulu
* Tikkurila Festivaali
* Tammerfest
* Solar Sound Festival
* Kuopiorock

 |
| Suoratoisto- ja audiopalvelut: | 
* Ruutu
* Supla

 |
Anatoli Lieven
**Anatoli Pavlovits Lieven** (ven. Анато́лий Па́влович Ли́вен; 1872/1873–1937) oli baltiansaksalaiseen Lieven-ruhtinassukuun kuulunut ruhtinas, joka osallistui vuodesta 1919 itse kokoamallaan asemiesjoukolla Venäjän sisällissotaan valkoisten puolella Vidzemen maakunnassa Latviassa. 

Lieven osallistui ensimmäiseen maailmansotaan Venäjän ratsumestarina. Sodan päätyttyä Latvia joutui helmikuussa 1919 bolševikkien haltuun, jolloin Lieven muodosti noin 4 000 miehen asemiesryhmän (Lieven-ryhmän) vastustamaan kommunisteja. Hän toimi yhteistyössä saksalaisen *Baltischen Landeswehr*-ryhmän kanssa, mutta ei halunnut alistaa joukkoaan saksalaisten johdettavaksi. Lopulta Lieven yhdisti toiminnan Länsi-Venäjän vapaaehtoisen armeijan kanssa, jolloin ryhmän komentajaksi tuli sotaherra Pavel Bermondt-Avalov. Sodan jälkeen Lieven asui Latviassa Mežotnen kartanossa ja toimi aktiivisesti venäläisemigranttien järjestössä *Venäjän totuuden veljeskunta* BRP:ssä (Бра́тство ру́сской пра́вды). Hän oli naimisissa aluksi Seraphine Fürstin Saltikowan ja myöhemmin Elise Marie Baronesse Fircksin kanssa.
  


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Latvia

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: de:Anatol Pawlowitsch Lieven
Ensimmäinen Suomessa kuvattu dagerrotyyppi. Kuvassa Nobelin talo, jonka takaa näkyy Turun tuomiokirkon torni. Kuvan otti Henrik Cajander 3. marraskuuta 1842.
**Nobelin talo** oli Turussa Uudenmaankadun ja Vähä-Hämeenkadun kulmassa Uudenmaankatu 8:ssa sijainnut kaksikerroksinen empiretyylinen kivitalo, joka rakennettiin vuosina 1837–1838. Talo sai nimensä sen suunnitelleen ruotsalaisen arkkitehti Immanuel Nobelin mukaan. Immanuel Nobel oli kemisti Alfred Nobelin isä. Nobelin talo tuli tunnetuksi Suomen ensimmäisen valokuvan kohteena, kun Turun piirilääkärinä toiminut Henrik Cajander otti siitä dagerrotypian 3. marraskuuta 1842.

Nobelin talo purettiin kesällä 1962 Uudenmaankadun levennyksen tieltä. Purkamista edelsi kova kiista kun muun muassa maakuntamuseon johtaja C. J. Gardberg, kaupungin asemakaava-arkkitehti Pekka Sivula, Turun kaupungin museolautakunta ja talon silloinen omistaja vastustivat purkamista. Talon purkamista kannattaneiden kaupunginarkkitehti A. S. Sandelinin ja I apulaiskaupunginarkkitehti P. Salmisen mukaan talo oli menettänyt rakennustaiteellista arvoaan lisäys- ja muutostöiden takia, poikkesi liikaa ympäristöstään ja haittasi liikennejärjestelyjä. Turun kaupunginhallitus päätti talon purkamisesta 25. heinäkuuta 1961.

* Nobelin talo, Vähä-Hämeenkatu 16. (n. 1950–1962)Nobelin talo, Vähä-Hämeenkatu 16. (n. 1950–1962)
* Uudenmaankatu 8, ns. Nobelin talo. (1938)Uudenmaankatu 8, ns. Nobelin talo. (1938)
* Uudenmaankatu 8, ns. Nobelin talo. (1938)Uudenmaankatu 8, ns. Nobelin talo. (1938)
* Nobelin taloa puretaan rakennettavan kerrostalon edestä Uudenmaankadun leventämiseksi. (1962)Nobelin taloa puretaan rakennettavan kerrostalon edestä Uudenmaankadun leventämiseksi. (1962)

Lähteet
-------

1. 1 2  Purkuinto oli tuhota Piispankadunkin, Turkulainen 13.10.2015 (Arkistoitu – Internet Archive)
2. 1 2  Nostalginen Turku: Nobelin katkerat muistot, Kaupunkimedia Aamuset 5.12.2014 (Arkistoitu – Internet Archive)
3. ↑  Nobelin talon häviö, Veli Juntusen kolumni Turun Sanomat 18.7.2011 (Arkistoitu – Internet Archive)

Katso myös
----------

* Turun tauti, vanhojen rakennusten purkaminen Turussa 1960–1970-luvuilla

Aiheesta muualla
----------------

* Turku 2011: Taistelu Turusta - Nobelin talon mukana katosi historiallista miljöötä, Yle Turku 13.4.2011 (Yle Areena) (Arkistoitu – Internet Archive)
* Nobelin talon entinen sijaintipaikka Uudenmaankatu 8:ssa (Google Street View)
Örnulf Diehl vuonna 1960.
**Örnulf Diehl** (s. 9. tammikuuta 1931 Tampere) on suomalainen entinen jääkiekkoerotuomari ja keilaaja.

"Örni" Diehl toimi oikeudenjakajana 1950–1960-luvuilla tuomiten 65 SM-sarjaottelua sekä yhdeksän maaottelua. Pelaajana hän voitti vuonna 1949 Ilveksen nuorten mestaruuden valmentaja Juhani Linkosuon joukkueessa. Diehl kuului Valkeakosken Jääkiekkoerotuomarikerhoon. Vuonna 1946 Diehl oli ollut mukana perustamassa Tampereen Jääkiekkoerotuomarikerhoa, joka oli Tampereen Jääkiekkotuomarit ry:n (1967) edeltäjä.

Keilaajana Diehl pääsi M-luokkaan vuonna 1966. Liitto-otteluihin hän osallistui kolmesti ja SM-kisoihin neljä kertaa. Hän voitti Säterin Keilaajien mestaruuden vuonna 1962 ja Valkeakosken Keilailuliiton mestaruuskilpailun parikilpailussa hopeaa. Diehlin ennätykset on 8s. 1568, 6s. 1174, 4s. 789 ja 1s. 259. Diehl toimi Säterin Keilaajien puheenjohtajana ja sihteerinä, Valkeakosken Keilailuliiton puheenjohtajana ja sen joukkueenjohtajana Huskvarnan vuoden 1969 kilpailuissa sekä Suomen B-mestaruuskeilailujen kisajärjestelytoimikunnan puheenjohtajana.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Risto Rantala, Markku Siukonen, Seppo Tukiainen (vastaavat toimittajat): *Urheilumme Kasvot Osa 3: Palloilu*, s. 358-359. Keuruu: Oy Scandia Kirjat Ab, 1973.
2. ↑  Antero Raevuori, Aarne Honkavaara: *Pelimiehiä, tulisieluja – Tampereen Ilves 50 vuotta*, s. 160. Ilves ry, 1981. ISBN 951-99 323-7-2.
3. ↑  Hannu Soro: Tampereen Jääkiekkotuomarit Ry 50 vuotta (s. 13)
**Astypálaian arkeologinen museo** (kreik. Αρχαιολογικό Μουσείο Αστυπάλαιας, *Archaiologikó Mouseío Astypálaias*) on arkeologinen museo Astypálaian kylässä eli Chórassa Astypálaian saarella Kreikassa. Se esittelee saarelta löydetty esihistoriallista, antiikin aikaista ja myöhempääkin esineistöä.

Museo on perustettu vuonna 1994 ja avautui vuonna 1998.

Querinien suvun vaakuna venetsialaisajalta.

Kokoelmat
---------

Museon kokoelmiin kuuluu löytöjä varhaiselta pronssikaudelta 2000-luvulta eaa. keskiajalle 1400-luvulle saakka. Museoesineisiin lukeutuu muun muassa veistoksia, keramiikkaa, rakennusten koristeosia, piirtokirjoituksia, koruja ja hopearahoja. Keramiikka on pääosin peräisin haudoista muun muassa Kátsaloksesta ja Kylíndrasta, ja ajoittuu geometriselta roomalaiselle kaudelle. Piirtokirjoituksiin kuuluu muun muassa votiivipiirtokirjoituksia sekä patsaiden jalustoja. Veistokset ovat pääasiassa klassiselta, hellenistiseltä ja roomalaiselta kaudelta. Ne ovat pääasiassa reliefejä sekä patsaiden torsoja. Bysanttilaisen keskiajan löytöihin kuuluu erityisesti varhaisten basilikakirkkojen koristeosia ja lattiamosaiikkeja 400- ja 500-luvuilta.

Lähteet
-------

1. 1 2  Archaeological Museum of Astypalaia: History Ministry of Culture and Sports.  Arkistoitu 18.3.2012. Viitattu 1.9.2020.
2. ↑  Archaeological Museum of Astypalaia: Description Ministry of Culture and Sports. Viitattu 1.9.2020.
3. 1 2  Astypalaia: Archaeology *Astypalaia.com*. Viitattu 1.9.2020.
4. 1 2  Archaeological Museum of Astypalaia *Greek Travel Pages*. Viitattu 1.9.2020.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Astypálaian arkeologinen museo** Wikimedia Commonsissa
**Artemis Brauronian pyhäkkö** eli **Brauroneion** (m.kreik. Βραυρώνειον) oli antiikin aikainen Artemiille omistettu pyhäkkö Ateenan Akropolis-kukkulalla. Se liittyi Artemiin kulttiin Brauronissa.

Ennallistus pyhäköstä.
Brauroneion rakennettiin arkaaisella kaudella 500-luvun eaa. puolessa välissä. Sen rakennutti mahdollisesti tyranni Peisistratos, joka oli kotoisin Brauronin alueelta itäisestä Attikasta. Pyhäkkö oli omistettu Brauronin Artemiin kultille. Tämän uskottiin suojelevan synnyttäviä ja juuri synnyttäneitä naisia. Pyhäkkö oli Attikan merkittävin Artemiille omistettu kulttipaikka Brauronin temppelin jälkeen. Sitä käytettiin muun muassa naisten Artemiille antamien votiivilahjojen säilyttämiseen. Rakennus uusittiin klassisella kaudella noin 430 eaa.

Brauroneion sijaitsi Akropoliin lounaislaidalla kukkulan porttirakennuksen Propylaian eteläpuolella ja Khalkotheken länsipuolella. Rakennus oli pii-kirjaimen muotoinen stoa eli pylväshalli, jonka pituus oli noin 38 metriä ja leveys noin 7 metriä. Stoa avautui pohjoiseen, ja sen julkisivussa oli kymmenen pylvästä, jotka edustivat doorilaista tyyliä. Stoan kummassakin päässä oli siipirakennus, joiden koko oli 10 x 7 metriä. 400-luvulla eaa. itäsiipi uusittiin, ja sen kooksi tuli 17 x 7 metriä. Pyhäkkö oli ympäröity pohjoispuolelta aitauksella. Stoan takaseinä oli kiinni Akropoliin etelälaidan linnoitusmuurissa.

Pyhäkössä on mahdollisesti ollut Brauronin temppelin tavoin Artemiin puinen kulttipatsas. Pausaniaan mukaan pyhäkössä oli myös toinen, Praksiteleen veistämä kulttikuva. Sen pää on nykyisin Akropolis-museossa.

Pyhäkkö on säilynyt erittäin huonosti. Siitä on merkkinä lähinnä kalliossa olevat leikkaukset, joista sen koko ja muoto on voitu päätellä.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Brauronion Ministry of Culture and Sports.  Arkistoitu 6.4.2013. Viitattu 4.4.2016.
2. ↑  Brauroneion *Ancient Greece*. Viitattu 4.4.2016.
3. ↑  The Brauroneion or Sanctuary of Artemis Brauronia *Ancient Greece*. The British Museum. Viitattu 4.4.2016.
**Laura Hell** on suomalainen tanssiurheilija. Hell on voittanut rock 'n' roll -tanssin Suomen mestaruuden seitsemän kertaa vuosina 2010, 2012-2013 ja 2015-2018 ja on eniten lajin suomenmestaruuksia voittanut henkilö. Hellin voitti SM-kultaa vuosina 2010, 2012 ja 2013 yhdessä Jori Huovisen kanssa ja vuosina 2015-2018 Niklas Hagelin kanssa. Hell edusti SM-tasolla vuoteen 2015 asti valkeakoskelaista Tanssiseura Marimbaa ja vuodesta 2016 alkaen valkeakoskelaista Tanssiseura Rocking Flameisa, jonka puheenjohtajana ja päävalmentajana hän on toiminut myöhemmin. 

Kansainvälisesti aikuisten sarjoissa Hell on sijoittunut parhaillaan contactstyle-luokan maailman cupin osakilpailussa Bulgariassa sijalle 13. parinaan Jori Huovinen vuonna 2013. Hagelin ja Hellin paras maailman cup -sijoitus kyseisestä sarjasta on vuodelta 2015, jolloin pari sijoittui Belgian osakilpailussa sijalle 21. Couple dance show -sarjassa Hagel ja Hell ovat sijoittuneet parhaillaan 4. vuonna 2018 maailman cupin -osakilpailussa Ranskassa. Pohjoismaiden mestaruuskilpailuissa Huovinen ja Hell oli sijoittuvat pronssille vuonna 2013 Lillehammerissa Norjassa. 

Myös Hellin tytär on kilpaillut lajissa kansainvälisellä tasolla.
| "Walk"Pantera |
| --- |
| Singlen "Walk" kansikuva |
| Singlen tiedot |
|  Albumilta | *Vulgar Display of Power* |
|  Julkaistu | 1992 |
|  Tuottaja(t) | Terry Date |
|  Tyylilaji | groove metal |
|  Kesto | 05.15 |
|  Levy-yhtiö | EastWest |
| Panteran muut singlet |
| "Mouth for War"1992 | "Walk"1992 | "I’m Broken"1994 |

**Walk** on groove metal-yhtyeen Panteran *Vulgar Display of Power* pitkäsoiton hittikappale, joka julkaistiin myös singlenä.

"Walk" on Panteran tunnetuimpia kappaleita ja se sisältää tunnetun kitarariffin, joka on hyvin yksinkertainen ja hieman nu metal -tyylinen. Kappale poikkeaa hieman yhtyeen tyylistä, sillä se on hyvin hidastempoinen ja Dimebagin soittama kitarasoolokin on hyvin erikoinen verrattuna muuhun materiaaliin. Kappaleesta tehtiin myös musiikkivideo.

Kappaleessa kerrotaan lähinnä siitä että ystävää pitäisi kunnioittaa eikä puukottaa selkään puhumalla pahaa toisesta selän takana.

Kappaleesta on tehty monia cover-versioita, joista Avenged Sevenfoldin cover julkaistiin singlenä.

Aiheesta muualla
----------------

* Pantera - Walk (Official Video) YouTubessa

Pantera

| Phil Anselmo - Dimebag Darrell - Rex Brown - Vinnie Paul |
| --- |

|  |  |
| --- | --- |
| Studioalbumit: | 
* *Metal Magic*
* *Projects in the Jungle*
* *I Am the Night*
* *Power Metal*
* *Cowboys from Hell*
* *Vulgar Display of Power*
* *Far Beyond Driven*
* *The Great Southern Trendkill*
* *Reinventing the Steel*

 |
| Muut julkaisut | *Official Live: 101 Proof* (live) - *The Best of Pantera - Reinventing Hell* (kokoelma) |
**Jovanka Trbojević** (27. maaliskuuta 1963 – 12. toukokuuta 2017) oli Jugoslaviassa syntynyt suomalainen säveltäjä. 

Trbojević syntyi Bosniassa ja kasvoi Belgradissa. Hän opiskeli Mokranjac-musiikkikoulussa ja jatkoi pianonsoiton opiskelua Prahan musiikkiakatemiassa ja sävellystä Sibelius-Akatemiassa. Hän opiskeli sävellystä Eero Hämeenniemen ja Paavo Heinisen kanssa Helsingissä.  

Hän teki kamarimusiikkia, orkesterimusiikkia ja oopperoita sekä musiikkia elokuviin ja televisioon. Hänen radiofoninen teoksensa *CreationGame (2009)* voitti Prix Italian vuonna 2009. Ooppera *Opera Absurdium (2011)* esitettiin ensimmäisen kerran vuoden 2014 Musiikin aika -festivaaleilla Viitasaarella.  Hänen muita teoksiaan ovat esimerkiksi *In the View of the Wise (2001)* kolmelle laulajalle ja heidän käsilleen, *Orgone accumulator (2005)* ja *Vertigo (2010)* orkesterille sekä kamariooppera *Heart in a Plastic Bag (2002)*.    Soololevy *Longing for a brilliant light* ilmestyi 1998 kamariorkesteri Avanti!n soittamana.

Trbojevicin teoksia on esitetty kaikissa Pohjoismaissa ja useissa Euroopan maissa sekä Etelä-Amerikassa, Japanissa ja Australiassa. Hän oli mukana useilla äänitteillä yhdessä muiden säveltäjien kanssa. Lisäksi hän sävelsi musiikkia lapsille ja opetti sävellystä.

Hänen musiikkiaan kuullaan Kaisa Rastimon elokuvissa *Suolaista ja makeaa* *(1995)* ja *Säädyllinen murhenäytelmä (1998).*

Trbojević kuoli Helsingissä 54-vuotiaana.

Lähteet
-------

1. ↑  Jovanka Trbojević 1963–2017 *Helsingin Sanomat*.  31.5.2017. Viitattu 8.3.2019.
2. 1 2  Jovanka Trbojević in memoriam *FMQ*.  21.8.2017. Viitattu 8.3.2019. (englanniksi)
3. 1 2  Jovanka Trbojevic Composers' Association of Serbia.
4. ↑  YLEn musiikkiohjelma sai Prix Italia -palkinnon *Yle Uutiset*. Viitattu 8.3.2019.
5. 1 2  Jovanka Trbojevic *core.musicfinland.fi*. Viitattu 8.3.2019.
6. ↑  Jovanka Trbojević in memoriam *Finnish Music Quarterly*.  June 22, 2017.
7. 1 2  Säveltäjä: Jovanka Trbojevic *Taiteilijoiden Kalevala*.  29.9.2014. Viitattu 9.3.2019.
8. ↑  Jovanka Trbojević 1963–2017 *Helsingin Sanomat*.  May 31, 2017.  fi

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Suomi (KANTO)
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Uppslagsverket Finland

 |

 |
Hämeenlinnan Varikkoniemestä löytyneen ristiretkiaikaisen kaksihuoneisen hirsirakennuksen pienoismalli.
**Moisio** on muinaissuomalainen suurtila, jollaisia oli Suomessa ainakin rautakaudella niin sanottuna ristiretkiaikana. 

Moisioita tunnetaan erityisesti Varsinais-Suomesta. Nousiaisten moisio on toistaiseksi ainoa kohde, josta on tehty runsaita arkeologisia löytöjä.

Moisio-nimisillä paikoilla on usein myös yhteys keskiaikaisten kirkkojen paikkoihin. Ainakin Mynämäellä, Nousiaisissa, Paimiossa ja Lohjalla kirkko on rakennettu pitäjän ainoan Moisio-nimisen talon maalle. Tästä on päätelty, että lounaisrannikon kirkkojen paikat olivat saaneet alkunsa näille ristiretkiaikaisille suurtiloille perustetuista saarnahuoneista.

Ruotsin vallan voimistuessa 1200-luvun lopulla ja 1300-luvulla Moisiot joutuivat kruunun tai kirkon omistukseen. Tämä on nähty osoituksena vallanvaihdosta yhteiskunnassa. Tällaisia kruunun tai kirkon omistamia taloja on ollut Liedossa, Piikkiössä, Uskelassa, Nousiaisissa ja Mynämäellä. Vallanvaihdon seurauksena tuskin kukaan suomalaisista suurtalonpojista pääsi nousemaan myöhemmin uuden Ruotsin vallan aatelissäätyyn. Tästä huolimatta 1300-luvulla *Hyvälempi*- ja *Mielivalta*-nimiset henkilöt esiintyvät aatelisvaltakirjoissa, mutta suomalaiset nimet katoavat myöhemmin.

Keskiajalla Moisio-nimellä tunnetut suurtilat eivät enää monissa tapauksissa koostuneet laajoista tiluksista tai kartanolääneistä, vaan ne olivat vauraita vertaistensa joukossa. Moisioiden isännät eivät välttämättä pystyneet tarjoamaan varustettua ratsua kuninkaan palvelukseen, eivätkä täten voineet nousta Ruotsin vallan aikana Alsnön säännön mukaisesti vapaasäätyyn.

Moisiot muualla
---------------

Suomen sanalla *moisio* on etymologinen vastine viron sanaan *mõis* (paikannimissä myös genetiivimuodossa *mõisa*). Myös virossa moisioita lienee ollut jo esihistoriallisella ajalla, mutta sana viittaa nykyään pääasiassa aateliskauden baltiansaksalaisiin kartanoihin. Sanalla *moisio* on etymologiset vastineet myös liivin, vatjan ja inkeroisen kielissä. Lisäksi sana on virosta lainattu latvian kieleen (*muiža* ’kartano’) ja joidenkin arveluiden mukaan venäjään (*мы́за*).

Lähteet
-------

* Georg Haggrén, Petri Halinen, Mika Lavento, Sami Raninen ja Anna Wessman: *Muinaisuutemme jäljet*. Gaudeamus, 2015. ISBN 978-952-495-363-4.

### Viitteet

1. ↑  Georg Haggrén, Petri Halinen, Mika Lavento, Sami Raninen ja Anna Wessman: *Muinaisuutemme jäljet*, s. 350. Gaudeamus, 2015.
2. 1 2  Georg Haggrén et al. (2015). Sivu 358, 384.
3. ↑  Kari Tarkiainen: *Ruotsin itämaa*, s. 166-168. Svenska litteratursällskapet i Finland. 2010.
4. ↑  Georg Haggrén et al. (2015). Sivu 439.
5. ↑  ETY Eesti etümoloogiasõnaraamat *eki.ee*. Viitattu 25.3.2018.

Aiheesta muualla
----------------

* Piispankirkko ja pakanakalmisto, Suomen Kuvalehti, 13.12.1930, nro 50, s. 13, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot