recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Zavjalovo** (ven. Завья́лово, udmurtiksi Дэри, *Deri*) on kylä ja maalaiskunta Udmurtiassa Venäjällä. Se sijaitsee Pozimin sivujoen Zavjalovkan varrella 16 kilometriä Iževskistä kaakkoon. Kylä on Zavjalovon piirin keskus. Siellä on 7 500 asukasta (vuonna 2002).

Kylä on perustettu vuonna 1750. Sen asukkaat ovat etupäässä udmurtteja, venäläisiä, tataareja ja ukrainalaisia. Piirikeskus Zavjalovosta tuli vuonna 1937.

Zavjalovosta on maantieyhteys Iževskiin ja Kaman rannalla sijaitsevaan Goljanyn satamaan. Kylässä toimii maatalousyritys, konepaja ja puunjalostusyritys. Palveluihin kuuluvat keskikoulu, lasten harrastuskeskus, kulttuuritalo, kirjasto ja piirisairaala.

Lähteet
-------

1. 1 2  *Udmurtskaja Respublika: Entsiklopedija*, s. 324. Iževsk: Udmurtija, 2000. ISBN 5-7659-0732-6.
2. ↑  Vserossijskaja perepis naselenija 2002 goda: Tom 1 - Tšislennost i razmeštšenije naselenija: 4. Tšislennost naselenija Rossii, federalnyh okrugov, subjektov Rossijskoi Federatsii, raionov, gorodskih poseleni, selskih naseljonnyh punktov - raitsentrov i selskih naseljonnyh punktov s naselenijem 3 tysjatši i bolee tšelovek *perepis2002.ru*.  Arkistoitu 7.2.2012. Viitattu 14.1.2012. (venäjäksi)
3. ↑  *Udmurtskaja Respublika: Entsiklopedija*, s. 325. Iževsk: Udmurtija, 2000. ISBN 5-7659-0732-6.

Aiheesta muualla
----------------

* Zavjalovon kylän sivusto (venäjäksi)
* Zavjalovon piirin sivusto (venäjäksi)
KouvolaKouvolan sijainti Pirkanmaan kartalla.
**Kouvola** on kylä Punkalaitumella Pirkanmaan maakunnassa. Kylän aikaisempi nimi oli *Kouvonoja*.

Kouvola sijaitsee valtatie 2:n varrella kunnan lounaisosassa. Alastaron kirkonkylältä tuleva seututie 231 yhdistyy valtatiehen kylän kohdalla, ja eteenpäin Punkalaitumen kirkonkylälle jatkuu yhdystie 2310. Kylä rajoittuu pohjoisessa Punkalaitumeen kuuluvaan Kanteenmaan kylään ja etelässä Loimaan kaupunkiin. Ennen kuntaliitosta Kouvola rajoittui myös Alastaron kuntaan.

Lähteet
-------

1. ↑  Rosberg, J. E.; Grotenfelt, Kustavi ja Hildén, Kaarlo (toim.): *Suomenmaa: maantieteellis-taloudellinen ja historiallinen tietokirja. 3. osa, Turun ja Porin lääni*, s. 434. Helsinki: Tietosanakirja-Osakeyhtiö, 1921.

Punkalaitumen kylät

* Hakuni
* Halkivaha
* Hankuri
* Haviokoski
* Jalasjoki
* Kannisto
* Kanteenmaa
* Kivisenoja
* Kokkola
* Koskioinen
* Kostila
* Kouvola
* Liitsola
* Moisio
* Mäenpää
* Oriniemi
* Parrila
* Pärnänmaa
* Sarkkila
* Talala
* Teikarla
* Vanttila
Kouvolan Soittokunta syksyllä 2019
**Kouvolan soittokunta** on vuonna 1899 perustettu puhallinorkesteri, jonka kotipaikka on Kouvola. Soittokunnan nykyisenä kapellimestarina toimii Timo Jaakkola.

Historia
--------

Kouvolan Soittokunta sai alkunsa vuonna 1899, kun Kouvolan varikon päällikkö **Edvard "Pappa" Lundström** perusti *Kouvolan Nuorisoseuran Soittokunnan* v. 1899. Rautateiden kehityksellä oli suuri vaikutus soittokunnan syntyyn ja kehitykseen. Soittokunnan ensimmäinen merkittävä esiintyminen olikin Kouvolan asemalla uudenvuoden vastaanottotilaisuus v. 1900. Soittokunta esiintyi vuosisadan alussa useilla eri nimillä. Suomen itsenäistymisen ja sisällissodan jälkeen nimeksi tuli **Kouvolan Suojeluskunnan Soittokunta,** joka säilyi käytössä vuoteen 1944 asti, jolloin Suojeluskuntalaitos lakkautettiin. Nimestä huolimatta soittajat koostuivat pääosin rautatieläisistä.

Vuonna 1947 soittokunnan nimeksi vakiintui **Kouvolan Rautatieläisten Soittokunta.** 2000-luvulla rautatieläisten vähentyessä soittokunta sai nimekseen **Kouvolan Soittokuntayhdistys ry** eli **Kouvolan Soittokunta**, joka on nykyäänkin käytössä.

Lähteet
-------

1. ↑  Kouvolan Soittokunta – *kouvolansoittokunta.fi*. Viitattu 30.9.2020.
2. ↑  Kaakon Viestintä Oy: 120-vuotias kouvolalainen treenaa voisilmäpullan voimin — Kouvolan Soittokunta harjoittelee kaupungintalossa ja pommisuojassa, mutta juhlakonsertti soi Keskuskirkossa - Kouvolan Sanomat *kouvolansanomat.fi*.  16.10.2019. Viitattu 17.10.2019.
3. ↑  HISTORIA – Kouvolan Soittokunta *kouvolansoittokunta.fi*. Viitattu 23.10.2019.
**Mokgweetsi Eric Keabetswe Masisi** (s. 21. heinäkuuta 1961) on Botswanan tasavallan viides presidentti. Hänen virkakautensa alkoi 1. huhtikuuta 2018. Aiemmin Masisi on toiminut maansa opetusministerinä, vuonna 2014, parlamenttiin hänet valittiin ensimmäisen kerran vuonna 2009.

Elämänvaiheita
--------------

Mokgweetsi Masisin isä Edison Masisi teki elämäntyönsä politiikassa ja hänet valittiin moneksi kaudeksi parlamenttiin. Hän toimi myös ministerinä.

Nuori Masisi kasvoi ja kävi koulunsa Botswanan pääkaupungissa Gaboronessa. Hän oli kiinnostunut urheilusta, erityisesti tenniksestä ja jalkapallosta. Urheiluharrastukset saivat jäädä kun hän päätti ryhtyä näyttelijäksi. Vuonna 1984 hän näytteli pääroolin Gaboronessa tehdyssä produktiossa "Cry, the Beloved Country" ja sai siitä hyvät arvostelut. Hän jatkoi teatteriuraansa 1980-luvulla ja näytteli myös eteläafrikkalaisissa b-luokan elokuvissa.

1980-luku kului Masisilla paitsi näyttelemisen, myös opiskelun parissa. Hän valmistui vuonna 1984 Botswanan yliopistosta, missä oli opiskellut englannin kieltä ja historiaa. Sen jälkeen hän työskenteli opettajana. Vuonna 1987 hän siirtyi Botswanan yliopistoon opetussuunnitelma-asiantuntijaksi. Sieltä hän siirtyi Yhdysvaltoihin Florida State Universityyn tekemään kasvatustietieteiden maisterin tutkintoa vuonna 1987. Palattuaan kotimaahansa hän työskenteli Unicefin palveluksessa.

Poliittista uraansa Masisi aloitteli 2000-luvun alussa. Hän liittyi Botswana Democratic Partyyn ja hänet valittiin kansanedustajaksi vuonna 2009. Pian sen jälkeen hän pääsi hallintoasian ministeriöön apulaisministeriksi.

Tammikuussa 2011 Masisi nousi hallintoasiain varaministeristä varsinaiseksi ministeriksi. Opetusministeriksi hänet nimitettiin vuonna 2014. Samana vuonna hän uusi parlamenttipaikkansa ja sai jatkaa opetusministerinä. Botswanan presidentti Ian Khama nimitti Masisisin varapresidentiksi 12. lokakuuta 2014.

Masisi on myös Botswanan yliopiston kansleri. Presidentti Ian Khama nimitti hänet tehtävään viisivuotiskaudeksi 5. heinäkuuta vuonna 2017. 

Masisi on naimisissa.

Lähteet
-------

1. ↑
2. ↑
3. ↑

Aiheesta muualla
----------------

* (Arkistoitu – Internet Archive)
* 

|  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * n
* k
* m
Botswana Botswanan presidentit |
| --- |
|  |
| 
* Seretse Khama (1966–1980)
* Quett Masire (1980–1998)
* Festus Mogae (1998–2008)
* Ian Khama (2008–2018)
* Mokgweetsi Masisi (2018–)

 | Botswanan presidentin lippu |

 |


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa

 |

 |
**Koutsourás** (kreik. Κουτσουράς) on Kreikan kylä, joka sijaitsee Kreetan saarella. Se kuuluu hallinnollisesti Ierápetran kuntaan, Lasíthin alueyksikköön ja Kreetan alueeseen. Koutsourás on osa Stavrochórin kyläyhdyskuntaa. Kylän väkiluku on 775 (vuonna 2011).

Koutsourásin kylä sijaitsee Kreetan etelärannikolla eli Libyanmeren rannalla noin 20 kilometriä itään Ierápetran kaupungista ja noin 55 kilometriä kaakkoon Ágios Nikólaoksesta. Kylä on suhteellisen nuori asutus ja syntynyt 1950-luvulla monien Stavrochórin asukkaiden muutettua rannikolle. Sen nimi viittaa alueella tuotettuihin mäntytukkeihin. Kylän lähellä on useita rantoja.

Aiemmin kylä kuului Makrý Gialóksen kuntaan ja vuodesta 2011 lähtien Ierápetran kunnan Makrý Gialóksen kunnallisyksikköön.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Απογραφή Πληθυσμού - Κατοικιών 2011. Väestönlaskennan tulokset (XLS)  2011. The Hellenic Statistical Authority (Kreikan tilastokeskus ELSTAT).  Arkistoitu 16.10.2015. Viitattu 1.9.2014. (kreikaksi)
2. ↑  Κουτσουράς Δήμος Ιεράπετρας. Viitattu 1.9.2021.
3. ↑  Koutsouras beaches *Cretan Beaches*. Viitattu 1.9.2021.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Koutsourás** Wikimedia Commonsissa
**Toshiko Horiuchi MacAdam** (s. jap. 堀内紀子, *Toshiko Horiuchi*; 1940) on japanilainen tekstiilitaiteilija, joka työskentelee Bridgetownissa Kanadan Nova Scotiassa. Hänet tunnetaan parhaiten suurista tekstiilikonstruktioista, erityisesti lasten "tekstiilileikkikentistä", jotka ovat kirkkaanvärisiä nailonista virkattuja ja solmittuja verkkomaisia rakenteita.

Toshiko Horiuchi MacAdam on Kanadan ja Japanin kuuluisin tekstiilitaiteilija, joka käyttää tekniikkanaan neulomista, virkkausta ja solmintaa. Nykyään hänen työnsä keskittyy suurten interaktiivisten tekstiiliympäristöjen luomiseen.

Elämä ja ura
------------

MacAdam syntyi Japanissa vuonna 1940, mutta muutti pian Japanin miehittämään Mantšuriaan perheensä kanssa toisen maailmansodan aikana. Kun Neuvostoliitto otti alueen hallintaan vuonna 1945, MacAdam ja hänen perheensä joutuivat pakenemaan ja palasivat lopulta Japaniin. Myöhemmin MacAdam opiskeli Tama-taideinstituutissa Japanissa ja jatkoi opintojaan Cranbrookin taideakatemiassa Michiganissa, jossa hän suoritti kuvataiteen maisterin tutkinnon. Valmistuttuaan MacAdam työskenteli arvostetussa tekstiilisuunnitteluyrityksessä Boris Kroll Fabricsissa New Yorkissa. Sitten hän jatkoi opettamista yliopistoissa eri puolilla Yhdysvaltoja ja Japania. Hän on opettanut muiden muassa Columbian yliopiston opettajakollegiossa, Haystack Mountainin käsityökoulussa, Georgian yliopistossa ja Kioton Kyoto Junior Collegessa.

MacAdam on esittänyt tekstiilitaidettaan museoissa ja gallerioissa Aasiassa, Pohjois-Amerikassa ja Euroopassa. Hänen näyttelynsä on ollut esillä muun muassa Modernin taiteen museossa New Yorkissa, Kansallisessa nykytaiteen museossa Kiotossa, Palais de Congrèsissa Pariisissa, Clevelandin taidemuseossa Clevelandissa Ohiossa; Manilan Metropolitan-museossa Filippiineillä; Gunman modernin taiteen museossa Takasakissa Japanissa; Galerie Alice Paulissa Lausannessa Sveitsissä; Tokion Metropolitan Art Museumissa Tokiossa ja Nykytaiteen museossa Honolulussa Havaijilla.

Lähteet
-------

1. 1 2  Toshiko Horiuchi Beyond the Comfort Zone *Knit Japan*. Viitattu 16.4.2022. (englanniksi)
2. ↑  Toshiko Horiuchi MacAdam (pdf) *Ecasd.us*. Viitattu 16.4.2022. (englanniksi)
3. ↑  Quirk, Vanessa: Meet the Artist Behind Those Amazing, Hand-Knitted Playgrounds *ArchDaily*.  (englanniksi)
4. ↑  Toshiko Horiuchi MacAdam (CV) Knit Japan.  Arkistoitu 14.3.2014. Viitattu 11.4.2021. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Toshiko MacAdam – Textile Artist *1000 Towns of Canada*. Viitattu 16.4.2022. (englanniksi)
* Toshiko Horiuchi – The Strength of Architecture – From 1998 *Metalocus*.  11.5.2011. Viitattu 16.4.2022. (englanniksi)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa | 
* VIAF

 |

 |

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Toshiko MacAdam
**Toshinobu Katsuya** (jap. 勝矢 寿延; s. 2. syyskuuta 1961 Nagasaki, Japani) on japanilainen entinen jalkapalloilija.

Jalkapallomaajoukkue
--------------------

Toshinobu Katsuya edusti Japanin maajoukkuetta vuosina 1985-1993. Hän on osallistunut mm. Asian mestaruuskilpailuissa 1992.

Tilastot
--------

| Japanin maajoukkueessa |
| --- |
| Vuodet | ottelut | maalit |
| 1985 | 2 | 0 |
| 1986 | 4 | 0 |
| 1987 | 6 | 0 |
| 1988 | 0 | 0 |
| 1989 | 0 | 0 |
| 1990 | 0 | 0 |
| 1991 | 0 | 0 |
| 1992 | 9 | 0 |
| 1993 | 6 | 0 |
| Yhteensä | 27 | 0 |

Aiheesta muualla
----------------

* National Football Teams
* Japan National Football Team Database

Japanin joukkue – Jalkapallon AM-kilpailut 1992
1 Matsunaga |
2 Ōtake |
3 Katsuya |
4 Horiike |
5 Hashiratani |
6 Tsunami |
7 Ihara |
8 Fukuda |
9 Takeda |
10 Ramos |
11 Miura |
12 Yamada |
13 Sakakura |
14 Kitazawa |
15 Yoshida |
16 Nakayama |
17 Moriyasu |
18 Jinno |
19 Maekawa |
20 Takagi |
Valmentaja Ooft



|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Japani

 |

 |
Camelin mainos vuodelta 1915: *"Taidolla sekoitettuna turkkilaiset ja kotimaiset tupakkalajit tuovat miellyttävämmät savut kuin erikseen poltettuna"*.
**Turkkilainen tupakka** (turk. *tütün*) on maantieteellisesti määritelty tupakkalaji, jota viljellään pääosin Turkissa ja aikoinaan Osmanien valtakuntaan kuuluneissa maissa, kuten Kreikassa, Bulgariassa, Pohjois-Makedoniassa ja Armeniassa. 

Tupakka saapui Osmanien valtakuntaan tuontitavarana Amerikasta vuonna 1605 ja osmanit oppivat sen viljelystaidon eurooppalaisilta. Turkkilaiset kuitenkin kehittivät oman tupakanviljelymenetelmänsä sekä valmistustapansa, sillä tupakanpolttamiseen he käyttivät piipun tai sikarin sijasta *narghile*ksi kutsumaansa vesipiippua.

Turkkilainen tupakka on maultaan pehmeää ja se sisältää muihin tupakkalaatuihin verrattuna vähemmän nikotiinia ja karsinogeeneja. Maun voimistamiseksi siihen usein sekoitetaan vahvempia tupakkalajeja kuten virginiantupakkaa. Vastaavasti muita lajeja saatetaan pehmentää sekoittamalla niihin turkkilaista tupakkaa. Yksi turkkilaista ja virginiantupakkaa sekoittava merkki on Camel, joka markkinoi tuotettaan juuri turkkilaisen tupakan tuomalla pehmeydellä.

Turkkilaisten tupakkakasvien lehdet ovat yleensä pienempiä, mutta niitä on lukumääräisesti enemmän kuin muissa lajeissa. Turkkilaiseen tupakan eroavuuteen vaikuttavat ilmasto, maaperä, viljelytapa ja käsittelymenetelmät. 1900-luvun alkupuolella lajeista erotettiin kaksi päälajiketta, *Samsun-Bafra* ja *Trebizond-Platana*. Nykyään lajikkeita myydään useilla nimillä. Arvostetuimpien lajikkeiden joukkoon kuuluvat Makedoniassa alueella viljellyt *Yenice*, *Drama*, *Xanthe* ja *Smyrna*. Yksi tunnetuista on muun muassa Mustanmeren Turkin rannikolla ja Armeniassa viljelty *Samsun*, joka on saanut nimensä Samsunin kaupungin mukaan. Muita ovat esimerkiksi *Balikesir*, *Bursa*, Kyproksella Karpasin niemimaalla viljelty *Yayla Karpaz* sekä *Basma*, jota viljellään myös Mustanmeren rannikon alueilla.

Kuivatettuja tupakanlehtiä Makedoniassa.
Turkin ja Etelä-Euroopan lisäksi Turkista peräisin olevista siemenistä viljellään tupakkaa myös Etelä-Afrikassa, mutta Afrikan eteläkärjen erilaisten olojen vuoksi maku poikkeaa alkuperäisestä.

Lähteet
-------

1. ↑  Selcuk Aksin Somel: *Historical Dictionary of Ottoman Empire*, s. Chronology: xxi. Scarecrow Press, 2003. ISBN 0-8108-4332-3.
2. 1 2 3  M. Brockley: Tobacco Internet Archive Wayback Machine. Julkaistu aiemmin sivustolla american.edu. Viitattu 28.8.2016
3. 1 2  Turkish/Oriental Tobacco Seed Types Sustainableseedco.com. Viitattu 27.8.2016.
4. ↑  Prothero, W.G: *Armenia-Kurdistan* s. 54 Agricultural Products H.M. Stationery Office 1920. Viitattu 27.8.2016
5. ↑  McClelland - Classic Samsun (Grand Orientals) Tobaccoreviews.com. Viitattu 27.8.2016
**Hisato Satō** (jap. 佐藤寿人, s. 12. maaliskuuta 1982 Kasukabe, Saitaman prefektuuri, Japani) on japanilainen jalkapalloilija.

Jalkapallomaajoukkue
--------------------

Japanin maajoukkueessa Satō pelasi vuosien 2006–2010 aikana kaikkiaan 31 ottelua ja teki niissä 4 maalia.

Tilastot
--------

| Japanin jalkapallomaajoukkue |
| --- |
| Vuodet | ottelut | maalit |
| 2006 | 12 | 3 |
| 2007 | 7 | 0 |
| 2008 | 6 | 0 |
| 2009 | 3 | 1 |
| 2010 | 3 | 0 |
| Yhteensä | 31 | 4 |

Aiheesta muualla
----------------

* National Football Teams
* Japan National Football Team Database

Japanin joukkue – Jalkapallon AM-kilpailut 2007
1 Kawaguchi |
2 Konno |
3 Komano |
5 Tsuboi |
6 Abe |
7 Endō |
8 Hanyū |
9 Yamagishi |
10 S. Nakamura |
11 Satō |
12 Maki |
13 Suzuki |
14 K. Nakamura |
15 Mizuno |
18 Narazaki |
19 Takahara |
20 Yano |
21 Kaji |
22 Nakazawa |
23 Kawashima |
24 Hashimoto |
28 Ōta |
29 Inoha |
Valmentaja Osim



|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Japani

 |

 |
Riccardo Freda vuonna 1958.**Riccardo Freda** (24. helmikuuta 1909 Aleksandria, Egypti – 21. joulukuuta 1999 Pariisi) oli italialainen elokuvaohjaaja. 

Kuvanveistäjänä ja taidekriitikkona toiminut Freda aloitti elokuvauransa tuotannon järjestelijänä. Vuodesta 1937 lähtien hän työskenteli muun muassa Gennaro Righellin, Giacomo Gentilomon ja Raffaello Matarazzon elokuvien käsikirjoittajana. Fredan ensimmäinen ohjaustyö oli *Don Cesare di Bazan* vuonna 1942. Sen jälkeen hän teki lukuisia suosittuja viihde-elokuvia. Vuonna 1956 Freda ohjasi Italian ensimmäisen kauhuelokuvan *I vampiri*. Sitä seurasivat muun muassa taiteilijanimellä *Robert Hampton* tehdyt kauhuelokuvat *Caltiki, il mostro immortale* (1959), *L'orribile segreto del dr. Hichcock* (1962) ja *Lo spettro* (1963). Freda teki usein joukkokohtauksia muille ohjaajille ja hän työskenteli myös Ranskassa. Hänen viimeinen elokuvansa oli *Murder Obsession* vuonna 1980.

Freda oli naimisissa kuolemaansa saakka näyttelijä Gianna Maria Canalen kanssa.

Elokuvia
--------

* *L’avventuriera del piano di sopra*, 1941 (käsikirjoittaja ja leikkaaja)
* *Nel segno di Roma*, 1959
* *Agi Murad, il diavolo bianco*, 1959
* *I giganti della Tessaglia*, 1960

Lähteet
-------

1. ↑  Poppi, Roberto: *Dizionario del cinema italiano. I registi: dal 1930 ai giorni nostri*, s. 187. Roma: Gremese, 2002. ISBN 88-8440-171-2.

Aiheesta muualla
----------------

* Riccardo Freda Elonetissä.
* Riccardo Freda Internet Movie Databasessa. (englanniksi)

Kirjallisuutta
--------------

* Curti, Roberto: *Riccardo Freda : The Life and Works of a Born Filmmaker.* McFarland & Company, 2017. ISBN 978-1-4766-6970-0.

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
	+ 2
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Italia
* Israel
* Yhdysvallat
* Tšekki

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie
* Elonet

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**Albert Joseph "Al" Piantadosi** (18. elokuuta 1884 New York – 8. huhtikuuta 1955 Encino) oli yhdysvaltalainen säveltäjä, pianisti ja musiikinjulkaisija. Hän sävelsi muun muassa kappaleet "I’m Awfully Glad I’m Irish" (1910), "That’s How I Need You" (1912), "The Curse of an Aching Heart" (1913), "I Didn’t Raise My Boy to Be a Soldier" (1915), "Mississippi Days" (1916) ja "If You Had All the World and Its Gold".

Uransa alkuaikana Piantadosi työskenteli pianistina Manhattanin Doyers Streetillä sijaitsevassa Callahan’s Dance Hallissa, jossa hän sävelsi hetkellistä suosiota nauttineen kappaleen "My Mariucci Take a Steamboat". Hän myös soitti vaudevillessa Anna Chandlerin taustamuusikkona. Hänellä oli uransa aikana useita yhteistyökumppaneita, mukaan lukien Alfred Bryan, Joe Goodwin, Edgar Leslie ja Joseph McCarthy. Piantadosi lopetti musiikkiuransa vuonna 1930. Hän kuoli Encinossa, Kaliforniassa vuonna 1955.

Lähteet
-------

1. ↑  Jasen, David A.: *For Me and My Gal and Other Favorite Song Hits, 1915–1917*, s. viii. Courier Dover Publications, 1915. ISBN 978-0-486-28127-8. (englanniksi)
2. ↑  Studwell, William Emmett & Schueneman, Bruce R.: *State Songs of the United States: An Annotated Anthology*, s. 47. Routledge, 1998. ISBN 978-0-7890-0397-3. (englanniksi)
3. ↑  Bergreen, Laurence: *As Thousands Cheer: The Life of Irving Berlin*, s. 26. Hodder and Stoughton, 1990. ISBN 0-340-53486-9. (englanniksi)
4. ↑  Al Piantadosi *Find A Grave*. Viitattu 9.10.2013. (englanniksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Belgia
* Yhdysvallat
* Puola

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* SNAC

 |

 |
Sortuma näkyy Rossbergin rinteessä edelleen.
**Goldaun vuorensortuma** (saks. *Goldauer Bergstürz*) oli 2. syyskuuta 1806 Arthissa Sveitsissä tapahtunut luonnonkatastrofi. Sortuma on Sveitsin lähihistorian pahin katastrofi, jossa kuoli 457 ihmistä.

Rossbergvuoren rinteeltä valui noin 40 miljoonaa kuutiometriä kiviä ja murentunutta kalliota alas laaksoon. Sortuman leveys oli puolisen kilometriä, korkeus jopa 80 metriä ja pituus lähes kaksi kilometriä. Vyörymä peitti Goldaun ja Röthenin kylät sekä aiheutti tuhoja Buosingenissa ja Lauerzissa. Lauerzerseessä syntyi hyökyaalto ja järvi pieneni arviolta kuudenneksella. Sortuma-alue on edelleen hyvin erotettavissa vuorenrinteellä.

Sortuma oli seurausta kovan pintakerroksen alla olevan pehmeämmän kallioaineksen murenemisesta ja liikkumisesta muun muassa veden vaikutuksesta. Rossbergin rinteen sortumat jatkuvat: vuoden 2005 elokuun runsaiden sateiden jälkeen irtosi rinteestä arviolta 0,1 milj. m³ kiviainesta.

Goldaussa on sortumaa, sen syitä ja seurauksia esittelevä museo. Alueen halki kulkee luontopolku. Goldaun eläinpuisto (saks. *Natur- und Tierpark Goldau*) sijaitsee sortuma-alueella Arth-Goldaun rautatieaseman pohjoispuolella.

Lähteet
-------

* Sortumasta Arthin kunnan www-sivuilla

### Viitteet

1. ↑  Museon kotisivut
2. ↑  Luontopolun kotisivut
3. ↑  Eläinpuiston sivut

Aiheesta muualla
----------------

* Harrastajasivut (Arkistoitu – Internet Archive)
* Turun Sanomien artikkeli

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Goldaun vuorensortuma** Wikimedia Commonsissa
**Juhana (Johan, Juho) Petter (Pietari) Valkola**, ent. **Greus** (7. elokuuta 1841 Muhos - 16. tammikuuta 1892 Muhos) oli suomalainen maanviljelijä ja valtiopäivämies.

Valkolan vanhemmat olivat talollinen Michel Hyvärinen (Greus) ja Maria Hedvig Juhontytär Huumonen ja puoliso Eeva Liisa Tomperi. Valkola oli edistyksellinen maanviljelijä, jonka omistama lypsykarja oli aikoinaan Suomen suurimpia ja joka muun muassa viljeli ensimmäisten joukossa peltoheinää. Hän puhui myös soiden ojituksen ja kuivatuksen puolesta ja vaikutti Muhoksen suuren Matokorven suoalueen kuivaukseen. Valkola harjoitti maatalouden ohella posti-, ravintola- ja kestikievaritoimintaa.

Muhoksella Valkola toimi kunnan kirjurina 26 vuotta, kuntakokouksen puheenjohtajana 17 vuotta sekä kunnan lainajyvästön hoitajana miltei 30 vuotta. Lisäksi hän toimi kunnan paloapuyhtiön johtokunnan esimiehenä pidempään kuin kaksikymmentä vuotta. Oulujoen lohenpyyntiyhtiön kirjurina hän toimi Muhoksella 26 vuotta ja kirkonisännöitsijänä 13 vuotta. Muhoksen ensimmäinen kansakoulu 1875 perustettiin pääasiassa hänen ansiostaan. Valkola lisäksi tuki pastori, myöhemmin rovasti, Vilho Lindstedtin pyrkimyksiä perustaa yksityinen suomenkielinen oppikoulu Ouluun. Valkola lahjoitti tähän tarkoitukseen varojaan ja hankki myös muiden lahjoituksia.

Valkola oli talonpoikaissäädyssä Oulun tuomiokunnan edustaja valtiopäivillä 1877–1878. Valtiopäivillä hänet valittiin sekä valitsijamieheksi että yhdistetyn valtiovarain- ja talousvaliokunnan jäseneksi. Tämän lisäksi hän toimi tilapäisten valiokuntien jäsenenä. Valtiopäivätoiminaan Valkola anoi, että asetuskokoelma jaettaisiin maksutta kaikille kunnallishallituksille ja että kansakoulujen perustamista tuettaisiin tehokkaammin sekä että kansakoulun opettajien ja opettajattarien palkkoja parannettaisiin. Hän oli mukana myös anomassa, että Oulusta rakennettaisiin Oulujärvelle rautatie. Lisäksi hän kannatti anomusta, jonka mukaan Pohjois-Suomen suo- ja niittymaiden kuivattamiseksi kunnille myönnettäisiin valtionlainoja.

Lähteet
-------

1. 1 2  KirjastoVirma: J. P. Valkola. (Arkistoitu – Internet Archive) Viitattu 28.2.2018.
2. 1 2 3  Viljo Hytönen: *Talonpoikaissäädyn historia. II Osa: Säädyn jäsenet, sihteerit ja tulkit*, s. 298–299. Helsinki: Otava, 1926.
*Tämä artikkeli käsittelee Goldberg–Shprintzenin oireyhtymää. Shprintzen–Goldbergin oireyhtymä on eri diagnoosi.*
**Goldberg–Shprintzenin oireyhtymä** eli **Goldberg–Shprintzenin megakoolonoireyhtymä** on erittäin harvinainen geneettinen oireyhtymä.

Goldberg–Shprintzenin oireyhtymässä mikrokefalia ja Hirschsprungin tauti ilmenevät usein jo vastasyntyneisyysaikana. Suolisto-oireet vaihtelevat henkeä uhkaavasta suolitukoksesta krooniseen ummetukseen. Luonteenomaisia Goldberg–Shprintzenin oireyhtymälle ovat myös kasvojen epämuodostumat. Oireyhtymään liittyvät kasvonpiirteet ovat joiltain osin todettavissa jo vastasyntyneellä, mutta ne korostuvat kasvun myötä. Näihin kasvonpiirteisiin kuuluvat muiden muassa otsan kaltevuus, hypertelorismi, ptoosi, kääntynyt alahuuli, paksu vako nenän ja ylähuulen välillä sekä leuan terävyys. Muitakin ulkonäköpoikkeavuuksia saattaa esiintyä. Kädet voivat olla pienet, sormet lyhyet ja pikkusormi käyrä. Myös jalkojen kaariholvien poikkeuksellista mataluutta on kuvattu. Oireyhtymään voi liittyä kuuden tai useamman hampaan puuttuminen (oligodontia). Isoaivojen poikkeavuuksia havaitaan osalla potilaista.

Goldberg–Shprintzenin oireyhtymä aiheuttaa aina hypotonian sekä motorisen ja kielellisen kehitysviiveen. Oirekuvaan kuuluu myös kehitysvamma, joka vaikeusasteeltaan vaihtelee keskivaikeasta vaikeaan. Sairastuneilla voi olla silmiin liittyviä ongelmia, kuten synnynnäinen glaukooma, kaukotaitteisuus, suurisilmäisyys ja kolobooma. Joskus aortta- ja kammioläpät ovat puutteellisesti kehittyneet. Miespuolisilla potilailla on esiintynyt piilokiveksisyyttä. Virtsateiden mahdollisiin poikkeavuuksiin kuuluvat monirakkulainen dysplasia ja vesikoureteraalinen refluksi. Goldberg–Shprintzenin oireyhtymään saattaa joskus liittyä luustomuutoksia, kuten lyhytkasvuisuutta, skolioosia ja reisiluun kaulan eteenkallistuma.

Goldberg–Shprintzenin oireyhtymää aiheuttavat kromosomissa 10 sijaitsevan KIF1BP-geenin mutaatiot. Oireyhtymällä on autosomaalinen, peittyvä periytymistapa. Sitä esiintyy arviolta vain alle yhdellä elävänä syntyneellä lapsella miljoonasta. Diagnoosiin päästään oirekuvan ja geenitutkimuksen pohjalta. Erotusdiagnostisesti huomionarvoisia tiloja ovat Mowat–Wilsonin oireyhtymä ja Baraitser–Winterin oireyhtymä. Goldberg–Shprintzenin oireyhtymän hoito on oireenmukainen. Oireyhtymän kuvasivat ensimmäisinä R. B. Goldberg ja R. J. Shprintzen vuonna 1981.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Johanna Rintahaka, Goldberg-Shprintzenin megakoolon Tukiliitto 24.10.2022, viitattu 18.7.2023
**Cactoidae** on suurin kaktuskasvien heimon (Cactaceae) alaheimoista.

Tuntomerkit
-----------

Alaheimon kasvit vaihtelevat suuresti ulkonäöltään (habitukseltaan); alaheimoon kuuluu puumaisia, pensasmaisia, mätästäviä, kiipeileviä ja päällyskasveina kasvavia (epifyyttisiä) kaktuksia. Niiden juuret ovat rihmamaisia tai mukulamaisia. Varret eivät tavallisesti ole nivelikkäitä ja ovat muodoltaan pallomaisia tai pylväsmäisiä (ja kaikkea siltä väliltä), pitkittäisuurteisia tai kyhmyisiä. Verson osa, johon kukat kehittyvät, voi olla erilaistunut ja erottuu tällöin kasvullisesta varren osasta; sitä sanotaan kefalioksi. Lehdet ovat alaheimon kasveilla hyvin surkastuneita tai puuttuvat kokonaan, eikä Opuntioideae-alaheimolle tyypillisiä väkäskarvoja (glokidioita) esiinny. Kukat ovat Cactoideae-alaheimossa perättömiä ja päivisin tai öisin kukkivia. Kukkapohjus on emin vartalon ympäriltä (perikarpelli) suomuinen tai paljas. Pohjuksen maljamainen osa on lyhyt tai pidentynyt. Hedelmät ovat avautumattomia tai avautuvia, meheviä tai kuivia sekä kooltaan ja muodoltaan vaihtelevia. Siemenet ovat niin ikään vaihtelevanlaisia, läpimitaltaan 0,4–5 mm, toisinaan lisäkkeellisiä, ja niiden kuori (testa) on rakenteeltaan vaihteleva.

Levinneisyys
------------

Cactoideae-alaheimon kasveja tavataan suurimmassa osassa Uutta maailmaa. Yksi laji, hiuskorallikaktus (*Rhipsalis baccifera*), on levinnyt myös Afrikkaan, Madagaskariin ja Intian valtameren saarille Sri Lankaa myöten.

Tribukset
---------

Cactoideae-alaheimossa on seuraavat yhdeksän tribusta:

* Calymmantheae (yksi suku)
* Hylocereeae (kuusi sukua)
* Cereeae (11 sukua)
* Trichocereeae (27 sukua)
* Notocacteae (yhdeksän sukua)
* Rhipsalideae (neljä sukua)
* Browningieae (viisi sukua)
* Pachycereeae (19 sukua)
* Cacteae (26 sukua)

Myöhemmissä kladistisissa tutkimuksissa on tultu siihen tulokseen, että eteläamerikkalainen suku *Blossfeldia* on alaheimon alkukantaisin ja muodostaa evolutiivisessa puussa (kladogrammissa) ensimmäisenä eroavan haaran alaheimossa Cactoideae. Siksi sille on annettu oman tribuksen asema, Blossfeldieae. Em. tribusjaossa se on sisällytetty Notocacteae-tribukseen.

Lähteet
-------

* Anderson, E. F. 2001: The Cactus Family. - Timber Press. Portland, Oregon. ISBN 0-88192-498-9
* Stevens, P. F. 2001 - : Angiosperm Phylogeny Website. Version 12, July 2012 [and more or less continuously updated since].

### Viitteet

1. 1 2  Anderson 2001: 101
2. ↑  Anderson 2001: 101ss
3. ↑  Stevens 2001 -


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Taksonitunnisteet | 
* Wikidata: Q941876
* Wikispecies: Cactoideae
* BioLib: 400644
* CoL: 93LST
* GRIN: 1897
* iNaturalist: 335455
* NCBI: 186265
* Open Tree of Life: 227063
* Tropicos: 50187619
* uBio: 5952298
* VASCAN: 319

 |

 |
**Golanin prikaati** on perustettu 28. helmikuuta 1948 Libanonin prikaatin osasta, kun tämä jaettiin pienempiin prikaateihin. Se on yksi Israelin puolustusvoimien eniten kunnianosoituksia saaneista jalkaväkiyksiköistä. Itsenäisyyssodan lisäksi se osallistui Syyrian vastaisiin taisteluihin 1951 sekä lokakuussa 1955 yhdessä Israelin laskuvarjoprikaatin kanssa samassa operaatiossa Egyptiä vastaan. Se osallistui myös 1956 Suezin kriisiin, jossa sen tehtävänä oli vallata Rafah Siinailla.

Golanin prikaati kävi 25.heinäkuuta – 29. heinäkuuta 2006 Bint Jbeilin taistelun Hizbollahia vastaan yhdessä laskuvarjojääkäreiden ja 7. panssariprikaatin kanssa.

Pataljoonat
-----------

* Barak-pataljoona
* Gideon-pataljoona
* First Breachers'-pataljoona
* "Golabi Buds"

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Golanin prikaati**.
* Bint Jbeilin taistelu  (englanniksi) (en-wikipedia)
* Jewish Virtual Library  (Arkistoitu – Internet Archive)
* GlobalSecurity.org  1st Brigade - Golani
**Turkkilainen van** (turk. *Van Kedisi*, arm. Վանա կատու) on kissarotu, joka on kotoisin Turkin Vanjärven seuduilta. Se on yksi harvoista kissaroduista, jotka pitävät vedessä uimisesta. Rodulla ilmenee usein silmien erivärisyyttä.

Rodun jalostus alkoi Englannissa 1950-luvulla, ja se sai virallisen hyväksynnän 1969. Suomeen ensimmäiset turkkilaiset vanit tulivat 1980-luvun puolivälissä. Turkkilaisilla vaneilla on erityinen karvapeitteen kuviointi, jota ei ole muilla kissaroduilla.

Turkkilaiset vanit ovat tunnettuja siitä, että ne pitävät vedestä ja hakeutuvat aktiivisesti veteen.

Rakenne
-------

* Pää: Muodoltaan tylppäkulmainen kolmio, nenä suora ja keskipitkä, nenänpää vaaleanpunainen, leuka vahva.
* Silmät: Suuret ja soikeat, hieman vinoasentoiset, siniset, vaalean meripihkan väriset tai eriväriset, jolloin toinen silmä on sininen ja toinen vaalean meripihkan värinen. Silmäluomien reunat ovat vaaleanpunaiset.
* Korvat: Lähellä toisiaan korkealla päälaella.
* Vartalo: Pitkä, mutta vankka, lihaksikas, tyypiltään keskiraskas. Kaula vahva. Jalat keskipitkät, tassut sorjat pyöreät ja tupsulliset. Polkuanturat vaaleanpunaiset.
* Häntä: Keskipitkä ja hyvin tuuhea.
* Turkki: Puolipitkä vartalolla, laadultaan hieno ja silkkinen, ei alusturkkia.

Hoito
-----

Omistajat kuvaavat turkkilaista vania rakastettavaksi ja älykkääksi kissaksi, jolla on taipumus kiintyä vain yhteen ihmiseen. Sillä on kokoonsa nähden varsin suuri ruokahalu.Turkin hoito on helppoa, ja kampaaminen on kahdesti tai kolmesti viikossa suositeltavaa.

Lähteet
-------

1. ↑  Price, Catherine: "What's Going On Inside Your Pet's Head?".  *Parade*, 8.7.2012, s. 7–9.  (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Turkkilainen van**.
* Kuvia van-kissoista (Arkistoitu – Internet Archive)
**Jakoaika** on vanhaan suomalaiseen ajanlaskuun liittyvä käsite. Loka-marraskuun vaiheille sijoittuva jakoaika oli noin 12 vuorokauden mittainen ajanjakso, jolla tasattiin aurinkovuosi ja kuuvuosi. Aurinkovuosi, eli maapallon kiertoaika auringon ympäri, kesti 365 vuorokautta. Kuuvuosi, eli kuun 12 kiertoa maapallon ympäri, ei kuitenkaan ollut yhtä pitkä kuin aurinkovuosi, vaan jäljelle jäi 11 vuorokautta 6 tuntia kestänyt aukko. Jotta aurinkovuosi ja kuuvuosi saatiin tasoihin, oli vietettävä jakoaika, jota Suomessa vietettiin sadonkorjuun jälkeen Mikkelinpäivän ja vuoden alkajaisten välisenä aikana. Vuoden alkajaisia taas on yleisesti vietetty pyhäinmiestenpäivän lähellä tarkan ajankohdan riippuessa tavasta, mikä kussakin talossa on otettu käyttöön. Jakoajan sijoittuminen vanhaan kalenteriin on ollut horjuva ja käytetystä lähteestä riippuvainen, minkä vuoksi sitä on voitu viettää myös esimerkiksi Simosta (28.10.) Marttiin (10.11.).

Jakoaikaan on liitetty erilaisia uskomuksia, jotka ovat liittyneet tulevan vuoden säiden ja tapahtumien ennustamiseen. Jakoaikana maailman on uskottu olevan nurin päin. Jakoaika on myös ollut juhla-aikaa, jolloin monet perinteiset työt ovat olleet kiellettyjä ja jolloin maatyöntekijät ovat lomailleet. Myös muilla kansoilla tiedetään olleen vastaavia tasoitus- tai väliaikoja. Suomessa kalenterivuoden loppuminen ja uuden vuoden alkaminen on sijoittunut luontevasti syksyyn satovuoden mukaan. Jakoaikaa on vanhojen talteen saatujen kalenterisauvojen perusteella vietetty Suomessa vielä 1600-luvulla.

Lähteet
-------

* Vilkuna, Kustaa: Vuotuinen ajantieto. Vanhoista merkkipäivistä sekä kansanomaisesta talous- ja sääkalenterista enteineen. s. 290-294. Otava, 1983. ISBN 951-1-01041-7.
Gustav Adolph Lammers, omakuva
**Gustav Adolph Lammers** (26. toukokuuta 1802 – 2. toukokuuta 1878) oli norjalainen luterilainen pastori ja herätyssaarnaaja.

Lammers syntyi vuonna 1802. Hän valmistui Oslon yliopistosta 1825 ja astui pappisvirkaan 1827. Toimiessaan pastorina Skienissä hänestä tuli kiihkeä herätyssaarnaaja.Vuonna 1850 hän rakennutti Skieniin Norjan ensimmäisen rukoushuoneen ja 1853 perusti paikkakunnalle ensimmäisen sisälähetyksen paikallisosaston. Vuonna 1856 hän luopui pappisvirasta ja Norjan kirkosta ja perusti itsenäisen vapaakirkon. Hän kuitenkin liittyi uudelleen valtionkirkkoon vuonna 1860.

Lähteet
-------

1. ↑  Molland, Einar: Lammers, Gustav Adolph.  *The Encyclopedia of the Lutheran Church. Volume II. F-M.*, 1965, s. 866.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Taiteenala | 
* KulturNav

 |

 |
Voimalan sijainti Venäjän Rostovin alueen kartalla. Ydinvoimala sijaitsee Donjoen alajuoksulle padotun Tsimljanskin tekojärven etelärannalla.  
Voimalan sijainti Venäjän Rostovin alueen kartalla. Ydinvoimala sijaitsee Donjoen alajuoksulle padotun Tsimljanskin tekojärven etelärannalla .Rostovin ydinvoimalaRostovin alueen kartalta ilmenee ydinvoimalan sijainti Tsimljanskin tekojärven etelärannalla.
  
Balakovo
Belojarsk
Kaliningrad
Kalinin
Kuola
Kursk
Leningrad
Novovoronež
*Obninsk*
Rostov
SmolenskVenäjän läntisimpien ydinvoimaloiden sijainti. (Katso)  
 Rakenteilla oleva voimala  
 Toiminnassa oleva voimala  
 *Suljettu voimala*  
Toiminnassa olevissa ydinvoimalaitoksissa voi olla myös rakenteilla olevia tai suljettuja voimalayksiköitä.
**Rostovin ydinvoimalaitos** (ven. Ростовская АЭС, *Rostovskaja AES*, toisinaan myös ven. Волгодонская АЭС, *Volgodonskaja AES, Volgodonskin ydinvoimala*) on Venäjän Rostovin alueella sijaitseva ydinvoimalaitos. Se on rakennettu 16 kilometriä Volgodonskin kaupungin koillispuolelle, Donin alajuoksulle padotun Tsimljanskin tekojärven etelärannalle. Aluekeskus, miljoonakaupunki Rostov-na-Donuun on noin 205 kilometrin matka. Voimalaitoksen omistaa ja sen toiminnasta vastaa Venäjän valtion Rosenergoatom-osakeyhtiö.

Kahdella VVER-1000 -ydinreaktoriyksiköllään voimala tuotti noin 40 prosenttia Rostovin alueen käyttämästä sähköenergiasta. Yksiköt on otettu tuotantokäyttöön vuosina 2001 ja 2010. Ensimmäisen voimalayksikön rakentamistyö tosin alkoi alun perin jo 1979, mutta keskeytettiin vuonna 1990, jolloin yksikkö oli 95-prosenttisesti valmis. Sittemmin rakennustöitä jatkettiin mukautetuin suunnitelmin.

Ydinvoimalan yksikkö 3 liitettiin sähköverkkoon 27.12.2014 ja tuotantokäyttöön 17.9.2015. Yksikkö 4 oli rakenteilla vielä helmikuussa 2016. Rakentajan tavoitteena oli saada tämäkin 1100 megawatin VVER V-320 -tyyppisellä ydinreaktorilla varustettu voimalayksikkö valmiiksi vuonna 2017.

* Rostovin ydinvoimala.Rostovin ydinvoimala.
* Vuonna 2001 käyttöön otettu voimalaitosyksikkö 1. Vuonna 2001 käyttöön otettu voimalaitosyksikkö 1.
* Rostovin ydinvoimalan tiedotuskeskus.Rostovin ydinvoimalan tiedotuskeskus.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Kansainvälinen atomienergiajärjestö IAEA (YK:n erityisjärjestö): The Power Reactor Information System (PRIS): Russian Federation (IAEA:n ydinvoimalarekisterin yhteenveto Venäjän ydinvoimaloista ja niiden reaktoreista)  2013 tilanne. IAEA, iaea.org. Viitattu 18.3.2014. (englanniksi)
2. 1 2 3  Sait Rostovskoi AES (Rostovin ydinvoimalaitoksen sivut tuotantoyhtiön sivustolla, suppeampi sivusto (englanniksi)) rosenergoatom.ru.  Arkistoitu 18.3.2014. Viitattu 18.3.2014. (venäjäksi)
3. ↑  Sait Rostovskoi AES. Obštšaja informatsija rosenergoatom.ru.  Arkistoitu 21.2.2016. Viitattu 4.2.2016. (venäjäksi)
4. ↑  Sait Rostovskoi AES. Novosti  2.2.2016. rosenergoatom.ru. Viitattu 4.2.2016. (venäjäksi)[vanhentunut linkki]

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Rostovin ydinvoimalaitos** Wikimedia Commonsissa
**Epyx & Cyrez** on suomalainen elektronista musiikkia edustava kaksikko, jonka jäsenet ovat Juha Ahonen ja Jami Lauttalammi.

Heidän kappaleensa sisältävät usein elementtejä muun muassa freeformista, hard trancesta, industrialista, ja drum`n`bassista. Yhtenäistä heidän genrerajoja rikkovalle energiselle tyylillensä ovat usein melankoliset ja synkät äänimaailmat.

Ensimmäisen kappaleensa (Risk Addiction) Epyx & Cyrez julkaisi suomalaisen FINRG-levy-yhtiön kautta vuonna 2007. Siitä lähtien julkaisuja on tullut kymmenittäin useilta levy-yhtiöltä (mm. Electronica Exposed, Nu Energy Digital, FINRG Hybridize ja Kreatrix Evilution.) Vuonna 2008 julkaistiin Britanniassa heidän tupla-albuminsa (Sleep Paralysis). He julkaisevat uuden albuminsa (Two Against the Void) englantilaisen levy-yhtiön Watchtower Recordsin kautta alkuvuodesta 2013.

Epyx & Cyrez ovat olleet mukana monissa arvostetuissa konemusiikkitapahtumissa Suomessa (mm. Konemetsä, Club Fury ja Säde).

Julkaisut/Tuotanto
------------------

Sleep Paralysis (2008, Electronica Exposed), Two Against the Void (tulossa 2013, Watchtower Records)

Lähteet
-------

 (Arkistoitu – Internet Archive)
 (Arkistoitu – Internet Archive)

Aiheesta muualla
----------------
Eptá Pigéksen aluetta.
**Eptá Pigés** (kreik. Επτά Πηγές; [ɛpˈta piˈʝɛs]; suom. *Seitsemän lähdettä*) on lähdealue Archángeloksen kaupungin pohjoispuolella Ródoksen saaren itäosassa Kreikassa. Matkaa rannikolle on noin neljä kilometriä.

Eptá Pigéksen vettä on jo vuosisatojen ajan käytetty viljelysten kasteluun. Italialaiset insinöörit suunnittelivat 1900-luvun alkupuolella alueelle vesijohdot sekä kaivoivat tekojärven. Italialaiset myös istuttivat Eptá Pigéksen alueelle mäntymetsikön. Nykyisin metsikössä tavataan erilaisia orkidealajeja. Lähdealueella elelee hanhia, ankkoja ja riikinkukkoja. Tekojärvessä elää esimerkiksi taskurapuja, ankeriaita, kilpikonnia sekä kotoperäistä ja vaarantunutta *Ladigesocypris ghigii* -särkikalaa.

Lähteiltä pääsee kanavia ja lähes 200 metrin pituista tunnelia pitkin tekojärvelle. Tekojärvelle pääsee myös polkuja pitkin.

Lähteet
-------

1. 1 2  Area eptapiges.com. Viitattu 7.2.2010. (englanniksi)
2. 1 2 3 4 5 6 7 8  Bennett, Lindsay: *Rodos*, s. 49. Engl. alkuteos: Rhodes, suom. Korpela, Seija (historia); Valtonen, Tero. Helsinki: Kustannusosakeyhtiö Tammi, 2007. ISBN 978-951-31-2940-8.
3. ↑  Epta Piges (7 quellen) rhodos-info.de. Viitattu 7.2.2010. (saksaksi)

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Eptá Pigés**.
* Eptapiges.com (kreikaksi) (saksaksi) (englanniksi) (italiaksi) (venäjäksi) (espanjaksi) (ranskaksi) (ruotsiksi) (norjaksi) (hepreaksi)
Rakettisotaa
**Ilotulitusrakettisota** (kreik. Рουκετοπόλεμος, *Rouketopólemos*, kirjaimellisesti "Rakettisota") on perinteinen vuosittainen tapahtuma, joka järjestetään joka pääsiäinen Vrontádoksen kaupungissa Chíoksen saarella Kreikassa.

Ilotulitusrakettisota liittyy kreikkalaiseen perinteeseen ampua ilotulitteita pääsiäisyönä. Vrontádoksessa tavasta on kehittynyt kilpailu, jossa kaupungin kahden kirkon, Ágios Márkos (Pyhän Markuksen kirkko) ja Panagía Erythianí (Neitsyt Marian kirkko), joukkueet ottavat mittaa toisistaan. Joukkueet ampuvat tuhansittain omatekoisia ilotulitusraketteja omalta puoleltaan tavoitteenaan osua vihollisjoukkueen kirkon kellotorniin.

Kumpikin kirkko on rakennettu kukkulalle laakson vastakkaisille puolille ja niiden välinen etäisyys on noin 400 metriä. Tapahtumaa edeltävinä päivinä kirkot ja läheiset rakennukset suojataan etukäteen, jotta ne eivät syttyisi tuleen, ja muun muassa niiden ikkunat peitetään. Kumpikin joukkue virittää suuren määrän raketteja valmiiksi riveissä oleviin telineisiin. Ammuttavien rakettien määräksi mainitaan 60 000–80 000. Sota alkaa keskiyöllä ja on käynnissä samaan aikaan kun kirkoissa vietetään pääsiäisyön liturgiaa. Voittajan määrittämiseksi osumat lasketaan kirkkojen torneista seuraavana päivänä, mutta yleensä kumpikin joukkue pitää itseään voittajana, ja niin kilpailu uusitaan seuraavana vuonna.

Tapahtuman alkuperästä ei ole varmuutta. Paikallisen perimätiedon mukaan se on peräisin osmanivallan ajalta. Erään version mukaan osmanit olisivat estäneet paikallisia juhlimasta pääsiäistä perinteisellä ortodoksisella tavalla. Tämän seurauksena paikalliset järjestivät "sodan", jonka tarkoituksena oli pitää turkkilaiset loitolla, niin että pääsiäistä voitiin viettää halutulla tavalla. Toisen version mukaan pääsiäistä olisi juhlistettu alun perin tykinlaukauksilla, kunnes osmaniviranomaiset kielsivät tykit peläten kreikkalaisten käyttävän niitä kapinointiin. Näin tapahtuma muuttui ilotulitusrakettisodaksi.

Tapahtuma on suosittu turistinähtävyys.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Chios Rocket War *Atlas Obscura*. Viitattu 1.4.2015.
2. ↑  After the Rocket War *Rocketwar*.  Arkistoitu 22.4.2015. Viitattu 1.4.2015.
3. ↑  Welcome *Rocketwar*.  Arkistoitu 24.9.2015. Viitattu 1.4.2015.
4. ↑  Origins of the Rocket War *Rocketwar*.  Arkistoitu 27.5.2015. Viitattu 1.4.2015.

Aiheesta muualla
----------------

* Rocketwar. Tapahtuman verkkosivut. (englanniksi) (kreikaksi)
**The Streets** oli turkulainen 1970-luvun lopulla ja 1980-luvun alussa toiminut rockyhtye. Yhtyeen tunnetuin kappale on "Kestääkö siivet", joka päätyi Mika Kaurismäen vuonna 1982 valmistuneeseen elokuvaan *Arvottomat*.

Historia
--------

Streetsiä edelsi Maraband-niminen kokoonpano, joka esiintyi housebändinä Turun monilla osakuntaklubeilla. 

Streets esiintyi ympäri Suomea vuosina 1979–82. Yhtye julkaisi vuonna 1980 ensisinglensä "Kestääkö siivet", jonka äänitti ja tuotti useissa turkulaisyhtyeissä soittanut rumpali Johnny Gustafsson. Levyn b-puoli "Vapaapelin" sanoitus oli koottu Turun Sanomien mainosteksteistä. 

Yhtyeen ensimmäinen albumi *Kestääkö siivet* äänitettiin neljässä päivässä. Se ei kuitenkaan saavuttanut singlen kaltaista menestystä. 

Vaihdettuaan levy-yhtiötä Fifty-Fiftystä (Selecta) isompaan CBS-yhtiöön Streets pääsi kokeilemaan suurempaa studiota ja työskentelyä tuottaja Pave Maijasen kanssa. Toinen single "Radioon / Karin tuska" äänitettiin Rexin Studiolla Kokkolassa keväällä 1982. Levyn b-puolella taustoja laulaa myös Maijanen. Single jäi yhtyeen viimeiseksi julkaisuksi pitkäksi aikaa, sillä yhtye hajosi pian levyn julkaisun jälkeen. 

The Streetsin jälkeen Kari Laihonen soitti Ironcrossissa, Tapio Vesa monissa eri turkulaiskokoonpanoissa ja Eero Valkonen Sigissä. Jouni Hemberg julkaisi musiikkiaan kokoelma-albumilla *Paratiisin patongit* ja miksasi punk-bändien musiikkia. Asmo Kärkkäinen ryhtyi puolestaan valokuvaajaksi. 

Vuonna 1997 yhtye esiintyi Down By The Laiturissa ilman Kari Laihosta, joka asui tuolloin USA:ssa. Tämä jäi yhtyeen alkuperäiskokoonpanon viimeiseksi julkiseksi esiintymiseksi. Yhtyeen basisti Tapio Vesa kuoli 2000-luvun alussa. 

Seuranneina vuosina yhtyeen jäsenet Hemberg, Kärkkäinen ja Valkonen palasivat muutaman kerran studioon. Tuon ajan äänityksiä on tallennettu vuonna 2012 julkaistulle remix-omakustanne-CD:lle *The Streets - Kaikki*. 

Säveltäjä-sanoittajakaksikko Asmo Kostia (Kärkkäinen) ja Jouni Hemberg ryhtyi tuottamaan uutta materiaalia 2010-luvulla, ja vuonna 2016 yhtye julkaisi *Miehet-*EP:n. Mukana soittaa myös alkuperäisrumpali Eero Valkonen. Levy sisältää muun muassa kappaleet "Leijaillen", "Miehet", "Sydän lyö" ja "Tyhjä tarjotin".

Diskografia
-----------

### Albumit

* *Kestääkö siivet* (Selecta, 1980)
* *Kaikki – remix* (omakustanne-CD, 2012)

### EP:t

* *Miehet* (ASMOK01, CD 2016)

### Singlet

* "Kestääkö siivet" (Fifty-Fifty, 1980)
* "Radioon" (CBS, 1982, tuottajana Pave Maijanen)

Lähteet
-------

* The Streets Finnmusic.netin tietokannassa
**Messerschmitt P.08.01** oli saksalaisen Messerschmittin suunnittelema ja suunnitteluasteelle jäänyt nelimoottorinen lentävä siipi -tyyppinen pommikone, joka esiintyi ensi kertaa 1. syyskuuta 1941 päivätyssä konseptikuvassa.

P.08.01:sta suunniteltiin kokometallirakenteista, ja koneen voimalaitteena oli tarkoitus käyttää neljää 4 000 hevosvoiman (noin 3 000 kW) Daimler-Benz DB 615 -rivimoottoria, jotka olisivat pyörittäneet siiven jättöreunan puolelle asennettuja nelilapaisia potkureita. Ohjaamo ja miehistötilat oli suunniteltu paineistettaviksi.

Konetyypistä suunniteltiin kaikkiaan seitsemän erilaista versiota, joilla olisi ollut eri käyttötarkoitukset. Perustyyppi oli pitkän kantaman pommikone, jolla olisi ollut mahdollista kuljettaa 20 000 kilogrammaa pommeja, ja lentää 15 000 kilometriä yhtäjaksoisesti. Raskain versio oli taktinen pommikone, jolla olisi pystytty kuljettamaan 50 000 kilogrammaa pommeja, mutta lentämään vain 2 500 kilometriä yhtäjaksoisesti. Meritoimintaversioon oli lisätty vain kiinnitysmahdollisuudet torpedoille ja miinoille perinteisten pommien lisäksi. Vakoiluversio olisi parhaimmillaan pystynyt lentämään yhtäjaksoisesti 27 000 kilometriä. Koneesta oli myös suunnitteilla pitkän kantaman kuljetuskoneversio, joka olisi kyennyt kuljettamaan maksimissaan 22 000 kilogrammaa kuormaa, sekä "lentävä rynnäkkölinnoitus", jota olisi käytetty hyökkäysten tukemiseen, sillä sen aseistuksena olisi ollut neljä 88 millimetrin panssarintorjuntatykkiä. Suunnitelmat jäivät Saksan ilmailuministeriön huomiotta, eivätkä edenneet piirustuksia pidemmälle.

Tekniset tiedot (kaukopommikoneversio)
--------------------------------------

*Lähde:* 

**Yleiset ominaisuudet**

* **Pituus:** &&&&&&&&&&&&&015.035000015,35 m
* **Kärkiväli:** &&&&&&&&&&&&&050.060000050,60 m
* **Siipipinta-ala:** &&&&&&&&&&&&0300.&&&&00300,00 m²
* **Lentopaino:** &&&&&&&&&&090000.&&&&0090 000 kg
* **Voimalaite:** &&&&&&&&&&&&&&04.&&&&004 × Daimler-Benz DB 615 -rivimoottoria; &&&&&&&&&&&03000.&&&&003 000 kW (&&&&&&&&&&&04000.&&&&004 000 hv) per moottori

**Suoritusarvot**

* **Suurin nopeus:** &&&&&&&&&&&&0645.&&&&00645 km/h
* **Lentomatka:** &&&&&&&&&&015000.&&&&0015 000 km

**Aseistus**  

* 20 000 kg pommeja

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Ryś, Marek: *German Air Projects Vol. 3 - Bombers*, s. 81. Redbourn, UK: Mushroom Model Publications, 2007. ISBN 978-83-89450-30-2. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Messerschmitt P.08.01** Wikimedia Commonsissa

* Messerschmitt P.08.01 – Luft46.com