recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Miranda** on Uranuksen kuu, jonka löysi hollantilais-amerikkalainen tähtitieteilijä Gerard Kuiper vuonna 1948. Se on saanut nimensä William Shakespearen näytelmässä *Myrsky* esiintyvän Prosperon tyttären mukaan. Mirandan koko on 480 × 468,4 × 465,8 kilometriä.

Ominaisuudet
------------

Verona Rupesin 12 kilometrin korkuinen siirrosrepeämä on Aurinkokunnan korkein kallionkieleke.
Miranda on Uranuksen ainoa geologisesti aktiivinen kuu. Se koostuu lähinnä silikaattimineraaleista ja metaanin orgaanisista yhdisteistä, ja sen pinta on todennäköisesti vesijäätä. Sitä halkovat paikoin 20 kilometrin syvyiset kanjonit sekä teräväpiirteiset rikkoutuneen maaston alueet, jotka kertovat kuun aktiivisesta menneisyydestä. On arveltu, että aktiivisuus on peräisin Uranuksen aiheuttamista vuorovesivoimista. Toisen, epätodennäköisemmän teorian mukaan tormäys toisen kappaleen kanssa on halkaissut Mirandan palasiksi, jotka myöhemmin ovat liittyneet jälleen yhteen eri tavoin.

Lisäksi Mirandan pinnalla on soikeita *koronoja*, syvennyksiä, jotka ovat syntyneet mahdollisesti lämpimän jään purkautuessa ylöspäin. Kraattereita on havaittavissa myös monien muiden muodostumien päällä, mikä kertoo niiden suhteellisen vanhasta iästä. 

Mirandan radan kaltevuus Uranuksen päiväntasaajan suhteen (yli neljä astetta) on poikkeuksellisen suuri niin lähellä emoplaneettaansa kiertävälle kuulle. On mahdollista, että Mirandan kiertorata on joskus ollut 3:1 resonanssissa Umbrielin radan kanssa, mikä olisi aiheuttanut vuorovesivoimien välityksellä kitkaa kuun sisäosiin lämmittäen niitä ja siten mahdollistaen geologiset muutokset.

Tutkimus
--------

Toistaiseksi Mirandaa on päästy tutkimaan kunnolla vain kerran, kun Voyager 2-avaruusluotain ohitti sen tammikuussa 1986. Tutkijoiden onneksi Miranda sattui olemaan Uranuksen kuista se, jonka luotain ohitti kaikkein lähimmältä ja joka oli myös geologisesti kaikkein mielenkiintoisin. Luotain sai tarkkoja kuvia Mirandan eteläisestä pallonpuoliskosta, joka tuolloin oli kääntynyt kohti Aurinkoa.

Lähteet
-------

1. ↑  Uranian System *Planet and Satellite Names and Discoverers – International Astronomical Union (IAU)*. Viitattu 22.1.2020. (englanniksi)

Uranuksen kuut

|  |  |
| --- | --- |
| Sisemmät kuut | Cordelia | Ofelia | Bianca | Cressida | Desdemona | Juliet | Portia | Rosalind | Cupid | Belinda | Perdita | Puck | Mab |
| Suuret kuut | **Miranda** | **Ariel** | **Umbriel** | **Titania** | **Oberon** |
| Ulommat kuut | Francisco | Caliban | Stefano | Trinculo | Sycorax | Margaret | Prospero | Setebos | Ferdinand |
**Sirppiyökkönen** (*Laspeyria flexula*) on pienehkö ja hentorakenteinen keskikesän yöperhonen.

Koko ja ulkonäkö
----------------

Hennon olemuksensa ja sirppimäisten siivenkärkiensä vuoksi sirppiyökköstä helposti tunnista yökköseksi. Etusiipien pohjaväri on vihertävän harmaa, siiven kärjestä selvästi mustanruskea. Etusiiven poikki kulkee kaksi vaaleankeltaista viirua, jotka tekevät siiven etureunan tuntumassa jyrkän mutkan sisäänpäin. Siiven kärkikaartuu sirppimäisesti ja heti sen takana ulkosyrjässä on syvä, kaareva lovi antaen siivelle hyvin tunnusomaisen muodon. Munuaistäplän kohdalla on kaksi mustaa pistettä. Takasiivet ovat tasaisen harmaat ja niissä on yksi kellertävä poikkiviiru. Siipiväli 21–32 mm.

Hieman samannäköinen laji on sirppisiipiin kuuluva nyhäsirppisiipi (*Falcaria lacertinaria*).

Levinneisyys ja lentoaika
-------------------------

Suomessa laji on tavattu ensimmäisen kerran vuonna 1916 ja se on levinnyt vähitellen lounaasta käsin itään ja sisämaahan päin. Nykyisin perhosta tavataan likimain Vaasa-Lieksa-linjalle saakka. Lentoaika alkaa kesäkuun lopussa ja viimeiset perhoset tavataan elokuun alkupuoliskolla. Lajilla saattaa olla pieni toinen sukupolvi syyskuussa.

Elinympäristö ja elintavat
--------------------------

Melko harvinainen perhonen, joka saattaa yleistyä muutamaksi vuodeksi huomattavasti kadoten sitten taas lähes täysin. Sirppiyökkönen elää erilaisissa valoisissa metsissä, iäkkäitä puita kasvavissa puistoissa ja kuivissa kallioympäristöissä. Perhoset lentävät yöllä ja tulevat valolle, harvemmin syötille. Keskenkasvuinen toukka talvehtii ja koteloituu seuraavana kesänä maahan.

Ravintokasvi
------------

Toukka syö puiden rungoilla kasvavia jäkäliä.

Lähteet
-------

1. ↑
2. ↑
3. 1 2 3  Mikkola K, Jalas I. Suomen perhoset. Yökköset 2. Suomen Perhostutkijain Seura. Otava 1979. ISBN 951-1-04297-1 s. 235
4. ↑  Perhoswiki[vanhentunut linkki]

Aiheesta muualla
----------------

* Suomen perhostutkijain seura[vanhentunut linkki]
* vlindernet (hollanniksi)
* Bestimmungshilfe des Lepiforums[vanhentunut linkki] (saksaksi)
* Moths and Butterflies of Europe and North Africa (englanniksi)

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Taksonitunnisteet |
| --- |
|  |
| Laspeyria flexula | 
* Wikidata: Q1572283
* BioLib: 53302
* BOLD: 86431
* CoL: 9362X
* EoL: 552944
* EUNIS: 311115
* Fauna Europaea: 446776
* Fauna Europaea (new): a4307fcc-2d4a-470f-92d7-5e8e2570a34d
* GBIF: 1769103
* iNaturalist: 322806
* IRMNG: 11149353
* LepIndex: 285751
* LoB: 4056
* MaBENA: LaspeFlexu
* NBN: NHMSYS0021144440
* NCBI: 938238

 |
|  |
| Bombyx flexula | 
* Wikidata: Q109622551
* GBIF: 4532347

 |

 |
**Forsyteismi** (Forsyteism) on John Galsworthyn suurromaanista *Forsytein taru* peräisin oleva termi, jota käytetään kuvaamaan Euroopan ylemmän keskiluokan hengetöntä ja vain omaa etua tavoittelevaa elämänkatsomusta vuosina 1830–1920. Pääasiassa se tarkoittaa omaisuuden hankkimista hinnalla millä hyvänsä sekä ylenkatseellista suhtautumista alempiin yhteiskuntaluokkiin. 

Forsyteismi sai alkunsa 1830- ja 1840-lukujen välisenä aikana, jolloin ylempi keskiluokka eli porvaristo alkoi rikastua huomattavaa vauhtia ja siitä tuli koko ajan vaikutusvaltaisempi yhteiskuntaluokka. Pian ylempi keskiluokka syrjäytti aateliston vallan kahvasta, vaikka se omaksuikin miltei kaikki aateliston tavat ja perinteet, arvonimiä ja maanomistusta lukuun ottamatta.

Forsyteismin harrastajiin eli ylempään keskiluokkaan kuuluivat mm. seuraavanlaiset ammattiryhmät: lakimiehet, kauppiaat, kiinteistönvälittäjät ja kustantajat.

*Forsytein tarussa* Galsworthy arvosteli voimakkaasti juuri forsyteismin kannattajia ja ylemmän keskiluokan kapea-alaista maailmankatsomusta.

Lähteet
-------

* John Galsworthy, *Forsytein taru*
* Meira Aalto, *Kolonialismin historia*
**Túpac Catari** eli syntyjään **Julián Apaza** (n. 1750 – 14. marraskuuta 1781) oli tuolloin Espanjan hallitseman nykyisen Bolivian alueella vaikuttanut aymarakapinallisten johtohahmo. Hänen joukkonsa piirittivät La Pazin kaupunkia kuukausien ajan vuonna 1781. Lopulta hän jäi kuitenkin espanjalaisten vangiksi ja hänet teloitettiin.

Elämäkerta
----------

Túpac Catarin ja hänen vaimonsa Bartolina Sisan patsas.
Julián Apaza syntyi Ayoayossa lähellä Sicasican kaupunkia nykyisessä Boliviassa. Etniseltä taustaltaan hän oli aymara. Hän jäi 12-vuotiaana orvoksi ja työskenteli nuoruudessaan kaivoksilla, sekä kangas- ja kokalehtikauppiaana. Hän avioitui Bartolina Sisan kanssa ja pari sai kolme lasta. Apazaa kuvailitiin aymaraksi epätyypillisen vaaleaihoiseksi ja pituudeltaan keskikokoiseksi.

Apaza tuli tunnetummaksi vasta vuonna 1781, jolloin tuolloin Espanjan hallitsemien Sicasican, Yungasin ja Pacejesin maakuntien alueella puhkesi kapina espanjalaishallintoa vastaan. Espanjalaiset tosin epäilivät kapinan taustalla olleen Túpac Amaru, joka oli vuonna 1780 aloittanut kapinan nykyisen Perun Cuzcossa. Apaza nousi nopeasti kapinallisten johtoon nykyisen Bolivian puoella. Kapinajohtajana Túpac Catari yhdisteli kristinuskoa ja alkuperäisuskontoja yhdistellyttä sanomaa puhuen espanjalaisten ajamisesta pois. Hän pukeutui vaihdellen espanjalaisen virkamiehen tavoin, tai perinteiseen inka-asuun. Apaza otti uuden nimen Túpac Catari julistautuen varakuninkaaksi, väittäen saaneen tähän valtuutuksen Túpac Amarulta. Todellisuudessa aymarat ja Túpac Amarun johtamat ketšuat eivät tulleeet erityisesti toimeen keskenään. Vaikke he tekivät ajoittain yhteistötä, Túpac Catari puhui myös aymaroiden "vapauttamisesta inkojen alistuksesta".

14. maaliskuuta 1781 Túpac Catarin johtamat 10 000–40–000 kapinallista alkoivat piirittää La Pazin kaupunkia. Espanjalaisen kenraali Ignacio Floresin joukkojen onnistui murtaa piiritys lyhyeksi aikaa 18. heinäkuuta, mutta hän joutui vetäytymään joukkoineen Túpac Catarin saatua túkea toisen kapinajohtaja Andrés Túpac Amarun joukoilta. Piiritys jatkui, kapinallisten kuitenkaan onnistumatta murtaa kaupungin puolustajien linjoja. Piiritystä kapinallisten puolella vaikeutti etenkin tykistön puute. Kapinalliset päättivät tällöin tuhota padon Choqueyapujoella, mikä johti tuhoisaan tulvaan kaupungissa. Kaikkiaan piirityksessä sai surmansa tautien ja nälän takia ehkä 10 000–15 000 kaupungin puolustajaa ja sen asukasta. Piiritys murtui lopullisesti José de Resequínin johtamien espanjalaisten joukkojen saapuessa paikalle.

Túpac Catari vetäytyi joukkoineen kohti pohjoista. Espanjalaiset tarjosivat hänelle armahdusta, josta hän kieltäytyi. 9. marraskuuta Catarin liittolainen Tomás Igna Lipe petti hänet ja Catari päätyi espanjalaisten vangiksi. Catari teloitettiin julmasti 14. marraskuuta. Hänet sidottiin kahden hevosen väliin, joilla vetämällä hänet revittiin kahtia.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Jay Kinsbruner ja Erick D. Langer (toim): *Encyclopedia of Latin American History and Culture (vol. 6)*, s. 154-155. 2. painos. , 2008. ISBN 978-0-684-31598-0. (englanniksi)
**N-metyylimorfoliini** (C5H11NO) on heterosyklisiin tertiäärisiin amiineihin kuuluva orgaaninen yhdiste. Yhdistettä voidaan käyttää orgaanisen kemian synteeseissä ja katalyyttinä polymeeriteollisuudessa.

Ominaisuudet
------------

Huoneenlämpötilassa N-metyylimorfoliini on väritöntä nestettä. Sillä on voimakas ammoniakin kaltainen haju. N-metyylimorfoliini liukenee hyvin veteen ja useimppiin orgaanisiin liuottimiin kuten etanoliin. Aine on heikosti emäksinen.

Valmistus ja käyttö
-------------------

N-metyylimorfoliinia voidaan valmistaa dietyleeniglykolista ja metyyliamiinista. Toinen tapa on formaldehydin ja morfoliinin välinen reaktio. Tämän reaktion ensimmäisessä vaiheessa muodostuu N-hydroksimetyylimorfoliinia, joka voidaan pelkistää halutuksi tuotteeksi formaldehydin, muurahaishapon tai vedyn ja mangaani- tai kobolttikatalyytin avulla. Yhdistettä muodostuu myös alkyloitaessa morfoliinia metanolilla. Tuote puhdistetaan tislaamalla.

N-metyylimorfoliinia voidaan käyttää korroosionestoaineena ja emulgaattorina vahoissa, kloorattujen liuottimien stabiloijana ja liuottimena uutoissa. Ainetta voidaan käyttää katalyyttinä valmistettaessa polyuretaanivaahtoja sekä dihydroksylaatio, dehydrohalogenoinneissa ja substituutioissa. n-metyylimorfoliinista voidaan valmistaa N-metyylimorfoliini-N-oksidia. Peptidisynteesissä N-metyylimorfoliinia emäksessä syntetisoitaessa peptidejä niin kutsutulla seka-anhydridimenetelmällä.

Lähteet
-------

1. ↑  4-Methylmorpholine – Substance summary *PubChem*. NCBI. Viitattu 12.8.2016.
2. 1 2 3 4 5 6  Peter Roose, Karsten Eller, Erhard Henkes, Roland Rossbacher & Hartmut Höke: *Amines, Aliphatic, Ullmann's Encyclopedia of Industrial Chemistry*, John Wiley & Sons, New York, 2015. Viitattu 12.8.2016
3. 1 2 3  Mousumi Sannigrahi & Angela D. Kerekes: *N-Methylmorpholine, e-EROS Encyclopedia of Reagents for Organic Synthesis*, John Wiley & Sons, New York, 2005. Teoksen verkkoversio Viitattu 12.8.2016
4. 1 2 3 4  Robert D. Ashford: *Ashford's Dictionary of Industrial Chemicals*, s. 739. 2nd Edition. Wavelength Publications, 2001. ISBN 0-9522674-2-X. (englanniksi)
5. ↑  N. Leo Benoiton: *Chemistry of Peptide Synthesis*, s. 267. CRC Press, 2016. ISBN 9781420027693. Teoksen verkkoversio (viitattu 12.8.2016). (englanniksi)
Julkisivun teräskasetteja, joissa on käytetty säänkestävää Corten B -terästä.
Vuonna 1970 valmistunut U.S. Steel Tower Pittsburghissa. Julkisivuverhous ja kantavat ulkopuoliset rakenteet ovat corten-terästä.
**Säänkestävä teräs** eli **corten-teräs** on kuparilla, kromilla, nikkelillä ja fosforilla niukasti seostettu teräslaatu, jonka pinnalle muodostuu ulkoilmassa hapen ja kosteuden vaikutuksesta oksidikerros. Pintaan muodostuva tiivis oksidikerros estää korroosion jatkumisen syvemmälle.

Oksidikerroksen muodostumisen jälkeen säänkestävät teräkset saavat ruskeanoranssin, ruosteen värin. Himmeä väri vaihtelee voimakkaasti pinnan märkyyden mukaan: kuivana lähes oranssi pinta on märkänä tummanruskea.

Tavanomaisissa teräslaaduissa korroosio ulkoilmassa tapahtuu sykleittäin – syntyvä karkeahko ruostekerros kuluu pois ja teräs ruostuu uudelleen, mikä jatkuvasti toistuessaan aiheuttaa materiaalikatoa, *korroosiohävikkiä*. Säänkestävät teräkset ruostuvat nopeasti hienojakoiseen, tiiviiseen ja kestävään oksidipintaan asti, jolloin korroosiohävikki jää hyvin pieneksi.

Tekniikan edelläkävijänä toimi amerikansuomalainen arkkitehti Eero Saarinen, joka käytti sitä ensi kerran vuonna 1963 valmistuneessa John Deere -traktoriyhtiön pääkonttorissa Yhdysvaltojen Illinois’ssa.

Käyttö
------

Vuonna 1977 Appalakeille valmistuneen New River Gorge Bridge -sillan rakenteet ovat säänkestävää terästä.
Säänkestäviä teräksiä käytetään verhouksena rakennusten julkisivuissa, rakenteena esimerkiksi silloissa ja säiliöissä, sekä lämpöteknissä laitteissa esimerkiksi savupiipuissa ja lämpökattiloiden tulipesissä sekä hormiosissa. Yleensä teräspinta jätetään täysin käsittelemättä, mutta tarvittaessa se voidaan maalata, esimerkiksi jos teräs joutuu jatkuvaan vesikosketukseen, tai ankariin olosuhteisiin (esimerkiksi merikontit). Teräksen korroosiokäyttäytyminen vähentää ja hidastaa vaurioituneen maalipinnan alla etenevää korroosiota. Rantasalmen vesitorni on valmistettu kokonaan säänkestävästä teräksestä. 

Säänkestäviä teräksiä voidaan kylmämuovata normaalisti ja ne ovat hyvin hitsautuvia. Seostuksessa käytetyn fosforin vuoksi iskusitkeys on tavanomaista terästä huonompi. Haurasmurtumavaaran vuoksi teräs soveltuu parhaiten ohuihin levy- ja profiilirakenteisiin.

Säänkestävien terästen kauppanimikkeitä ovat muun muassa *COR-TEN A*, *COR-TEN B*, *COR-TEN HighTemp*, *S355J0WP* ja *S355J2WP*.

Lähteet
-------

* *Säänkestävä rakenneteräs* (markkinointiesite, PDF). Rautaruukki Oy, 2002.[vanhentunut linkki]
* Pitkäaikainen suoja ilmastokorroosiota vastaan (Arkistoitu – Internet Archive) SSAB

### Viitteet

1. ↑  Mikä on ratkaisu antaa metallillesi luonnetta? *Corten+*.  8.12.2023. Viitattu 8.1.2024.
2. ↑  Maunula, Leena: Helsinki sai uuden konserttisalin, kun Pop-jazzkonservatorio muutti Oulunkylästä Arabianrantaan Pop ja jazz soivat nyt posliinitehtaassa *Helsingin Sanomat*.  3.9.1995. Viitattu 22.8.2018. (Tilaajille.)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Säänkestävä teräs** Wikimedia Commonsissa
Havainnekuva teleprompterin toiminnasta
Prompteri kameran edessä
Prompteri edestä katsottuna
**Teleprompteri** (engl. *teleprompter*) (myös pelkkä prompteri) on tekstiä televisiokameran linssin eteen heijastava lukulaite, joka on tarkoitettu apuvälineeksi kameran edessä esiintyvälle henkilölle (esim. uutisankkuri). Sen toiminta perustuu puoliläpäisevään peiliin. Tekniikka synnyttää illuusion suoraan kameraan katsovan uutisankkurin tai muun puhujan sujuvasta ja sanavalmiista esiintymisestä ilman paperia, vaikka hän todellisuudessa lukee tekstin edessään olevalta ruudulta. Lähetystä seuraava yleisö ei näe tekstiä eikä prompteria. Tekniikkaa voidaan käyttää myös puhetilaisuuksissa.

Suomessa prompteri otettiin ensimmäisenä käyttöön vuonna 1981 aloitetuissa MTV:n televisiouutisissa. Aluksi katsojapalautteessa ihmeteltiin kameraan tuijottavia uutisankkureita, mutta pian myös Yle otti teleprompterin käyttöön.

Lähteet
-------

1. ↑  "Ei kai uutisankkuri voi suoraan kameraan toljottaa?" (Arkistoitu – Internet Archive) MTV 25.08.2011. Viitattu 25.9.2016.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Teleprompteri** Wikimedia Commonsissa
**8-Hydroksikinoliini** (C9H7NO) eli 8-kinolinoli tai oksikinoliini on heterosyklinen aromaattinen orgaaninen yhdiste. Yhdistettä voidaan käyttää muun muassa fungisidina, korroosionestoaineena, analyyttisen kemian reagenssina ja muiden yhdisteiden valmistukseen.

Ominaisuudet
------------

8-Hydroksikinoliini on huoneenlämpötilassa väritöntä tai kellertävää kiteistä ainetta. Se ei liukene veteen eikä dietyylieetteriin, mutta liukenee esimerkiksi etanoliin, asetoniin, kloroformiin ja bentseeniin. Yhdiste reagoi elektrofiilisella aromaattisella substituutiolla ja voidaan esimerkiksi halogenoida tai sulfonoida. 8-Hydroksikinoliini muodostaa komplekseja useiden metallien esimerkiksi alumiinin, kalsiumin, kuparin, raudan, indiumin ja lantanidien kanssa. Nämä kompleksit ovat yleensä väriltään keltaisia.

Valmistus ja käyttö
-------------------

8-Hydroksikinoliinin valmistamiseen on useita tapoja. Käytettyjä tapoja ovat muun muassa kuumentamalla kinoliini-8-sulfonihappoa alkalimetallihydroksidien kanssa, 8-aminokinoliinin hydrolyysi happamissa olosuhteissa tai o-aminofenolin ja akroleiinin tai o-aminofenoli ja o-nitrofenolin välisellä reaktiolla. 8-Hydroksikinoliinia ja sen metallikomplekseja voidaan käyttää antimikrobisina ja fungisidisina yhdisteinä muun muassa paperin ja tekstiilien käsittelyissä. Muita käyttökohteita ovat käyttö korroosionestoaineena, analyyttisenä reagenssinä metallien spektrofotometrisissä pitoisuusmäärityksissä, katalyyttinä epoksidien valmistamiseen alkeeneista ja lähtöaineena valmistettaessa muun muassa lääkkeitä ja metalleja kompleksoivia yhdisteitä.

Lähteet
-------

1. ↑  Oxyquinoline – Substance summary *PubChem*. NCBI. Viitattu 7.3.2018.
2. 1 2 3 4 5  Alén, Raimo: *Kokoelma orgaanisia yhdisteitä: Ominaisuudet ja käyttökohteet*, s. 882. Helsinki: Consalen Consulting, 2009. ISBN 978-952-92-5627-3.
3. 1 2  Susan Budavari (päätoim.): *Merck Index*, s. 832. 12th Edition. Merck & Co. 1996. ISBN 0911910-12-3. (englanniksi)
4. 1 2  Thomas Scott, Mary Eagleson: *Concise encyclopedia chemistry*, s. 519. Walter de Gruyter, 1994. ISBN 978-3110114515. (englanniksi)
5. 1 2  K. Thomas Finley :*Quinolines and Isoquinolines, Kirk-Othmer Encyclopedia of Chemical Technology*, John Wiley & Sons, New York, 2015. Viitattu 7.3.2018.
6. 1 2  Gerd Collin & Hartmut Höke: *Quinoline and Isoquinoline, Ullmann's Encyclopedia of Industrial Chemistry*, John Wiley & Sons, New York, 2000. Viitattu 7.3.2018
7. 1 2  Ram W. Sabnis, Erwin Ross, Jutta Köthe, Renate Naumann, Wolfgang Fischer, Wilhelm-Dietrich Mayer, Gerhard Wieland, Ernest J. Newman & Charles M. Wilson: *Indicator Reagents, Ullmann's Encyclopedia of Industrial Chemistry*, John Wiley & Sons, New York, 2009. Viitattu 7.3.2018
**Hirviösusi** (*Aenocyon dirus*, aik. *Canis dirus*) on sukupuuttoon kuollut koiraeläinlaji, joka eli Pohjois-Amerikassa viime jääkausien aikana, noin 300 000–12 000 vuotta sitten. Sitä on aiemmin pidetty koirien (*Canis*) suvun edustajana, mutta uusien geenitutkimuksien perusteella hirviösusi muodostaa kokonaan oman sukunsa koiraeläimien heimon sisällä. Hirviösusi ei ole minkään nykyisin elävän eläimen suora esi-isä.

Hirviösusi muistutti nykyistä sutta (*Canis lupus*) rakenteellisesti, ollen keskimäärin hieman suurempi: hirviösusi saattoi olla 1,5 metriä pitkä ja painoi keskimäärin noin 50 kg. Laji saattoi olla jakautunut kahteen alalajiin, joista itäinen oli suurempi (yksilöpaino jopa noin 67 kg). Hirviösuden kallo ja leuka olivat leveämmät kuin nykyisen suden, ja se on saattanut niellä saaliista irtirepimänsä kimpaleet pureskelematta, ja myös murtaa hampaillaan luita. Raajojen alaosat olivat suhteessa lyhyemmät kuin nykyisillä susilla. Eläimen tarkkaa ulkonäköä ei tiedetä, koska lajista on löydetty ainoastaan luurankofossiileita. La Brean tervahaudoista on löytynyt tuhansien hirviösusien jäänteitä.

Urosten ja naaraiden välillä ei ollut ruumiin tai hampaiden kokoeroa, mikä viittaa vähäiseen kilpailuun urosten välillä ja monogamisiin parisuhteisiin. Hirviösudet ilmeisesti metsästivät usein yli 30 yksilön laumoissa, suuremmissa kuin nykyiset sudet. Saaliseläimiä olivat pääasiassa villihevoset, joskus biisonit sekä harvemmin mastodontit ja jättiläislaiskiaiset; myös haaskansyönti oli mahdollista.

Lähteet
-------

1. ↑  Science 2021
2. 1 2 3 4 5  Wolves, Coyotes, and Dogs (Genus Canis) *Exhibits*. Illinois State Museum. Viitattu 21.11.2016. (englanniksi)
3. 1 2 3 4  Dire Wolf, Canis dirus *Fact Sheets*.  2009. San Diego Zoo Global.  Arkistoitu 24.4.2016. Viitattu 21.11.2016. (englanniksi)
4. 1 2 3  Dire Wolf Appearance *The Dire Wolf Project*. National American Alsatian Breeder's Association. Viitattu 21.11.2016. (englanniksi)
5. ↑  Clark Kimberling: Dire Wolf University of Evansville, Indiana. Viitattu 21.11.2016. (englanniksi)


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Taksonitunnisteet | 
* Wikidata: Q496689
* Wikispecies: Canis dirus
* BioLib: 302086
* EoL: 4444493
* Fossilworks: 44837
* GBIF: 5936116
* iNaturalist: 201438
* NCBI: 2562269

 |

 |
**Marra Lampi** (20. syyskuuta 1948 Lappajärvi – 25. syyskuuta 2021 Tampere) oli suomalainen kuvataiteilija. Hän on suunnitellut muun muuassa Tampereen Näsinpuistoon ympäristötaideteoksen Milavida. Lisäksi hän toimi taidekriitikkona 1980-luvun alussa, ja taideopettajana Jyväskylän yliopistossa ja Kankaanpään taidekoulussa.

Lampi suoritti taideopinnot Bourneville School of Arts and Craftsissa Isossa-Britanniassa 1974–1975 ja Lahden taideinstituutissa 1977–1980. Yksityisnäyttelyiden pitämisen hän aloitti 1982. Hänen teoksiaan on esillä lukuisissa kokoelmissa Suomessa ja ulkomailla. Hän teki Hiekan taidemuseolle 160 teoksen lahjoituksen vuosina 2003–2018. Lammi kuoli pitkäaikaiseen sairauteen Tampereella syyskuussa 2021.

Lähteet
-------

1. 1 2  Brander, Pirjetta: Marra Lampi 1948–2021 *Helsingin Sanomat*.  17.10.2021. Viitattu 23.12.2023.
2. ↑  Aaltio, Marja: Kuvataiteilija Marra Lampi tutustui islamilaiseen taiteeseen, ja se muutti ajattelua – "Otin itselleni homman, joka on typerintä, mitä pohjoisella havumetsävyöhykkeellä voi protestantti tehdä" *Aamulehti*.  20.9.2018. Viitattu 23.12.2023.
3. 1 2  Marra Lampi 1948–2021 *hiekantaidemuseo*. Viitattu 23.12.2023.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Elonet
* Yle

 |

 |
**o-Jodibentsoehappo** eli **2-jodibentsoehappo** (C7H5IO2) on bentsoehapon jodattuihin johdannaisiin kuuluva orgaaninen yhdiste. Yhdistettä käytetään orgaanisissa synteeseissä muiden kemikaalien esimerkiksi hapettimien valmistamiseen. o-Jodibentsoehapon isomeereja ovat m- ja p-jodibentsoehapot.

Ominaisuudet
------------

o-Jodibentsoehappo on puhtaana huoneenlämpötilassa valkoista kiteistä ainetta, mutta valmistuksesta jääneet epäpuhtaudet värjäävät sen helposti ruskehtavaksi. Yhdiste liukenee niukasti veteen ja paremmin orgaanisiin liuottimiin kuten etanoliin ja dietyylieetteriin. Aine on heikko happo ja sen pKa-arvo on 2,84.

Valmistus ja käyttö
-------------------

o-Jodibentseohappoa syntetisoidaan antraniilihaposta. Ensimmäisessä vaiheessa antraniilihaposta muodostetaan natriumnitriitin ja väkevän rikkihapon avulla diatsoniumsuola, joka reagoi kaliumjodidin kanssa nukleofiilisella aromaattisella substituutiolla muodostaen o-jodibentsoehappoa. Yhdiste puhdistetaan muodostamalla siitä sen etyyliesteri, etyyli-o-jodibentsoaatti, joka tislataan ja tämän jälkeen hydrolysoidaan puhtaaksi o-jodibentsoehapoksi

o-Jodibentsoehappoa voidaan käyttää hypervalenttisten jodiyhdisteiden, kuten o-jodoksibentsoehapon ja Dess–Martin-perjodinaanin valmistukseen. Esimerkiksi Dess–Martin-perjodinaania muodostuu, kun o-jodibentsoehappoa hapetetaan kaliumbromaatin, kloorin tai kaliumperoksimonosulfaatin avulla ja muodostunut 2-jodoksibentsoehappo reagoi etikkahappoanhydridin kanssa. Yhdistettä voidaan käyttää myös eräiden muiden kemikaalien kuten fungisidina käytettävän benodaniilin valmistukseen.

Lähteet
-------

1. ↑  2-Iodobenzoic acid – Substance summary *PubChem*. NCBI. Viitattu 28.9.2015.
2. 1 2 3 4  Susan Budavari (päätoim.): *Merck Index*, s. 863. 12th Edition. Merck & Co. 1996. ISBN 0911910-12-3. (englanniksi)
3. ↑  Samuel Hyman Yalkowsky,Yan He: *Handbook of aqueous solubility data*, s. 353. CRC Press, 2003. ISBN 9780849315329. Kirja Googlen teoshaussa (viitattu 28.9.2015). (englanniksi)
4. 1 2 3  W. L. F. Armarego, Christina Chai: *Purification of Laboratory Chemicals*, s. 343. Butterworth-Heinemann, 2012. ISBN 978-0123821614. Kirja Googlen teoshaussa (viitattu 28.9.2015). (englanniksi)
5. ↑  Thomas Wirth: *Hypervalent Iodine Chemistry*, s. 77. Springer, 2003. ISBN 978-3-540-44107-6. Kirja Googlen teoshaussa (viitattu 28.9.2015). (englanniksi)
6. ↑  Philip L. Fuchs: *Handbook of reagents for organic synthesis: Catalytic Oxidation Reagents*, s. 135. John Wiley and Sons, 2013. ISBN 9781118704820. Kirja Googlen teoshaussa (viitattu 28.9.2015). (englanniksi)
7. ↑  Tatsuo Kaiho: *Iodine Chemistry and Applications*, s. 293. John Wiley & Sons, 2014. ISBN 978-1-118-46629-2. Kirja Googlen teoshaussa (viitattu 28.9.2015). (englanniksi)
8. ↑  Franz Müller, Peter Ackermann & Paul Margot: *Fungicides, Agricultural, 2. Individual Fungicides, Ullmann's Encyclopedia of Industrial Chemistry*, John Wiley & Sons, New York, 2011. viitattu 28.9.2015
**Arrow’n informaatioparadoksi** on ekonomisti Kenneth Arrow’n mukaan nimetty ongelma, joka liittyy kaupankäyntiin informaatiohyödykkeillä (esim. teknologia, keksinnöt). Paradoksi syntyy siitä, että informaatiohyödykkeen arvo ostajalle ei ole tunnettua ennen kuin hän on omaksunut informaation, mutta omaksuttuaan informaation ostaja on käytännössä saanut informaation itselleen ilmaiseksi. Paradoksista seuraa, että informaatiohyödykkeiden allokaatio markkinoilla on epäoptimaalinen.

Aineettomat oikeudet (IPR), kuten teknisten keksintöjen tapauksessa patentit, voivat ratkaista informaatioparadoksin osittain.

Arrow esitti ongelman alun perin tieteellisessä artikkelissaan vuonna 1962. 

Arrow'n informaatioparadoksia ei tule sekoittaa Arrow’n paradoksiin (myös Arrow’n mahdottomuusteoreema).

Lähteet
-------

* Arrow, K. 1962. Economic welfare and the allocation of resources for inventions. Teoksessa The Rate and Direction of Inventive Activity: Economic and Social Factors, (toim.) R. R. Nelson, s. 609–626, Princeton: Princeton University Press.
* Samuli Leppälä: Arrow's paradox and markets for nonproprietary information.  *Cardiff Economics Working Paper No. E2013/2*, 2013. Artikkelin verkkoversio.

### Viitteet

1. ↑  Arrow (1962, s. 615): "-- there is a fundamental paradox in the determination of demand for information; its value for the purchaser is not known until he knows the information, but then he has in effect
acquired it without cost."
2. ↑  Leppälä (2013)
**Oksatsoli** (C3H3NO) on aromaattinen ja heterosyklinen orgaaninen yhdiste. Yhdisteellä ei puhtaana ole juurikaan käyttöä, mutta useita sen johdannaisia käytetään muun muassa lääkkeinä. Oksatsoli on isoksatsolin isomeeri.

Ominaisuudet
------------

Oksatsoli on huoneenlämpötilassa väritöntä nestemäistä ainetta, jolla on pyridiinin kaltainen haju. Oksatsoli liukenee erittäin hyvin veteen ja useisiin orgaanisiin liuottimiin. Se on hyvin heikosti emäksinen yhdiste. Vaikka oksatsoli onkin aromaattinen yhdiste, se ei reagoi helposti elektrofiilisella aromaattisella substituutiolla. Tämä johtuu siitä, että pyridiinin tavoin oksatsolirengas on suhteellisen elektroniköyhä eikä siten kovin nukleofiilinen. Mikäli elektrofiilinen aromaattinen substituutio tapahtuu, tapahtuu se 5-asemassa olevaan hiiliatomiin. Oksatsoli pystyy reagoimaan dieenien tavoin Diels–Alder-reaktiolla dienofiilien kuten alkyynien kanssa. Hapettimet hajottavat helposti oksatsolirenkaan.

Synteesi
--------

Oksatsolia voidaan valmistaa Bredereckin ja Bangertin kehittämällä dietyyli-α-ketosukkinaatin ja formamidin välisellä reaktiolla suolahapon läsnä ollessa. Tässä reaktiossa muodostuu dietyylioksatsoli-4,5-dikarboksylaattia, joka voidaan hydrolysoida ja dekarboksyloida oksatsoliksi.

Lähteet
-------

1. ↑  Oxazole – Substance summary *PubChem*. NCBI. Viitattu 14.6.2015.
2. 1 2  Alén, Raimo: *Kokoelma orgaanisia yhdisteitä: Ominaisuudet ja käyttökohteet*, s. 928. Helsinki: Consalen Consulting, 2009. ISBN 978-952-92-5627-3.
3. ↑  John A. Joule,Keith Mills: *Heterocyclic chemistry*, s. 461-469. John Wiley & Sons, 2013. ISBN 978-1-118-68164-0. Kirja Googlen teoshaussa (viitattu 14.6.2015). (englanniksi)
4. 1 2  Raj K. Bansal: *Heterocyclic chemistry*, s. 415-420. New Age International, 1999. ISBN 9788122412123. Kirja Googlen teoshaussa (viitattu 14.6.2015). (englanniksi)
5. 1 2  Julio Alvarez-Builla, Juan José Vaquero, José Barluenga: *Modern Heterocyclic Chemistry*, s. 809-814. John Wiley & Sons, 2011. ISBN 978-3-527-33201-4. Kirja Googlen teoshaussa (viitattu 14.6.2015). (englanniksi)
6. ↑  Theophil Eicher, Siegfried Hauptmann, Andreas Speicher: *The Chemistry of Heterocycles*, s. 131-141. John Wiley & Sons, 2013. ISBN 978-3-527-66986-8. Kirja Googlen teoshaussa (viitattu 14.6.2015). (englanniksi)
**Liisa Sulkakoski** (13. marraskuuta 1945 – 21. huhtikuuta 2016) oli suomalainen lääkäri ja homeopaatti. Sulkakoski oli jäsenenä ministeri Paula Risikon nimeämässä vaihtoehtohoitoja koskevan lainsäädännön tarpeita selvittäneessä työryhmässä 1. kesäkuuta 2008 – 31. maaliskuuta 2009, jonka raporttiin hän jätti eriävän mielipiteen. Hän suhtautui kielteisesti muun muassa lasten rokotuksiin. Vuonna 2009 Sulkakosken blogissaan julkaisemat kuvaukset herättivät huolta potilaiden turvallisuudesta. Sulkakoski ilmoitti, että potilaat ovat pääosin fiktiivisiä, oireita on muunneltu tai pedagogisesti lisäilty eikä hän kerro vastaanoton kulkua eikä sitä, onko potilaat lähetetty esimerkiksi erikoislääkärille.

Sulkakoski oli valitsijayhdistyksen ehdokkaana europarlamenttivaaleissa 2009 ja sai 8 463 ääntä, eikä tullut valituksi.

Sulkakoski sairastui haimasyöpään, johon hän kuoli huhtikuussa 2016 Sveitsissä homeopaattisella klinikalla.

Lähteet
-------

1. ↑  Vaihtoehtohoitojen sääntelyn tarve Sosiaali- ja terveysministeriön selvityksiä 2009:17 ISBN 978-952-00-2810-7 (pdf)
2. ↑  Kolme lääkäriä kritisoi pikkulasten rokotteita – kollegoilta täystyrmäys *mtvuutiset.fi*.  19.6.2013.
3. ↑  Liisa Sulkakoski: Väärin sammutettu! *Vuodatus.net*.  18.6.2009.
4. ↑  Tiina Raevaara: Homeopaatille tarina on tärkein *Tarinoita tieteestä*.  25.4.2013.
5. ↑  Ehdokkaiden äänet *tulospalvelu.vaalit.fi*. Viitattu 15.3.2020.
6. ↑  Professori: Rokottamatta jättämisestä jopa vankeutta – "Kuin jättäisi diabeteslapsen ilman insuliinia" *mtvuutiset.fi*.  30.7.2016. Viitattu 28.9.2022.
7. ↑  Kuolleet: Liisa Sulkakoski *Helsingin Sanomat*.  30.5.2016. Viitattu 28.9.2022.
**Avarrus Arkkitehdit** on vuonna 2008 perustettu suomalainen arkkitehtitoimisto, joka on erikoistunut korjausrakentamiseen sekä kestävään uudisrakentamiseen. Avarrus Arkkitehtien suunnittelemia kohteita on muun muassa Helsingin Punavuoressa hevostallista asuinrakennukseksi muutettu Ajurien talli, sekä Oulunkylään rakentuva As Oy Helsingin Muurarimestari, massiivitiilikerrostalo painovoimaisella ilmanvaihdolla.

Historia
--------

Pauli Siponen, Niilo Ikonen ja Hossam Hewidy perustivat Avarruksen kilpailutyöryhmän pohjalta vuonna 2008 vielä opiskellessaan Otaniemessä Teknillisessä korkeakoulussa. Kolmikosta Hewidy siirtyi pian työskentelemään kaupunkisuunnittelun tutkimuksen ja opetuksen parissa. Alkuun toimisto keskittyi erityisesti pientaloihin ja kaupunkisuunnitteluun, mutta 2010-luvun alusta lähtien Avarrus Arkkitehdit on tehnyt enenevissä määrin korjausrakentamista ja suurempia rakennussuunnitteluprojekteja. Vuonna 2018 Avarrus sai kolmannen osakkaan sisustusarkkitehti Laura Karhusesta. Vuonna 2023 Avarrus Arkkitehdeilla työskentelee Helsingissä yhteensä 15 arkkitehtia, suunnittelijaa ja sisustusarkkitehtia.*lähde?*

Suunnittelutyöt
---------------

* Kiljavan Partiokeskus (2016)
* Talo Spaak (2016)
* Kansatalo (2019)
* Paasitien Kolmoset (2019)
* Noli Myyrmäki (2021)
* Kalliolanrinne 4 (2020)
* Tähtitorninkatu 16 (2020)
* Paviljonki II (2020)
* Ajurien talli (2022)
* As Oy Helsingin Muurarimestari (arvioitu valmistuminen 2024)*lähde?*

Tunnustukset
------------

* Kestävä Kivitalo 2022, Ajurien talli
* Rakentamisen Ruusu 2022, Ajurien talli
* Arkkitehtuurin Finlandia -palkinto-ehdokas 2023, Ajurien talli

Lähteet
-------

* [www.avarrus.fi www.avarrus.fi] (www.avarrus.fi)  *lähde tarkemmin?*
* (Rakentamisen ruusu) *hel.fi*. Viitattu 4.9.2023.

Aiheesta muualla
----------------

* www.avarrus.fi
* 
* 
*
**Erkki Ilmari Pulli** (13. syyskuuta 1935 Sortavala – 17. marraskuuta 2020 Lappeenranta) oli suomalainen sotilas ja Suomen Eläkeläisten Puolueen puoluejohtaja.

Pullin vanhemmat olivat kauppateknikko Matti Pulli ja Katri Virolainen ja puoliso vuodesta 1957 Pirkko Hussi. Pulli tuli ylioppilaaksi Lappeenrannan lyseosta 1957 ja suoritti Kadettikoulun 1960, kapteenikurssin 1964 ja esikuntaupseerin kurssin 1974. Hän oli opetusupseeri, toimistopäällikkö ja komppanianpäällikkö Uudenmaan rakuunapataljoonassa 1960–1967, toimistopäällikkö ja -upseeri Kaakkois-Suomen sotilasläänin esikunnassa 1967–1973, 3. Erillisen autokomppanian päällikkö 1974–1975, komppanianpäällikkö Reserviupseerikoulussa 1976–1983 ja Lappeenrannan sotilaspiirin esikunnan palveluksessa 1983–1985. Vakinaisesta palveluksesta 1987 eronnut Pulli oli useita kertoja rauhanturvaamistehtävissä 1970-luvulta lähtien. Komppanianpäällikkö YK:n suomalaisessa pataljoonassa Kyproksella hän oli 1970–1971 ja UNTSO:n sotilastarkkailija Golanilla ja Siinailla 1975–1976 ja Libanonissa 1981–1982. Hän toimi everstiluutnantin arvolla YK:n UNIFIL -joukkojen komentajan pääedustajana Libanonin sodan aikana Etelä-Libanonissa. Gazan alueella YK:n pakolaisvirkailijana Pulli toimi 1988. Suomen Eläkeläisten Puolueen puheenjohtaja Pulli oli 1990–1994 ja Lappeenrannan kaupunginvaltuuston puheenjohtaja 2001–2004.

Pulli ylennettiin vänrikiksi 1959, luutnantiksi 1961, yliluutnantiksi 1964, kapteeniksi 1967 ja majuriksi 1975.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  *Kadettiupseerit 1920–2000*, s. 584. Pulli, Erkki Ilmari. Helsinki: Kadettikunta ry. Upseeriliitto ry. 2000. ISBN 951-98334-3-9.
2. 1 2  Kuolleet. Erkki Pulli 1935–2020. Rauhanturvaaminen elämäntyönä. *Helsingin Sanomat*, 14.1.2021, s. B13.
3. ↑  Eläkeläispuolueet huutokauppasilla. *Helsingin Sanomat*, 25.2.1991, s. A7.
**Isoksatsoli** (C3H3NO) on aromaattinen ja heterosyklinen orgaaninen yhdiste. Isoksatsoli on oksatsolin isomeeri.

Ominaisuudet ja valmistus
-------------------------

Huoneenlämpötilassa isoksatsoli on väritöntä nestettä ja sillä on pyridiininkaltainen epämiellyttävä haju. Yhdiste reagoi elektrofiilien kanssa 4-asemassa olevan hiiliatomin kanssa. Yhdiste on heikko emäs, joka liukenee hieman veteen ja hyvin orgaanisiin liuottimiin. Hyvin vahvat emäkset reagoivat isoksatsolin kanssa, jolloin sen rengasrakenne avautuu ja muodostuu syanoasetaldehydin suola.

Isoksatsolia voidaan valmistaa propargyylialdehydin tai sen asetaalien ja hydroksyyliamiinin välisellä reaktiolla. Yhdisteen kaupallinen merkitys on suhteellisen vähäistä.

Lähteet
-------

1. ↑  Isoxazole – Substance summary *PubChem*. NCBI. Viitattu 15.1.2017.
2. 1 2 3 4  Alén, Raimo: *Kokoelma orgaanisia yhdisteitä: Ominaisuudet ja käyttökohteet*, s. 929. Helsinki: Consalen Consulting, 2009. ISBN 978-952-92-5627-3.
3. 1 2  Thomas Scott, Mary Eagleson: *Concise encyclopedia chemistry*, s. 564. Walter de Gruyter, 1994. ISBN 978-3110114515. (englanniksi)
Akupainantaa
**Akupainanta** tai **akupainallus** (kiin.: 指壓; pinyin: *zhǐyā*; kirjaimellisesti: 'sormin painelu') on perinteisen kiinalaisen lääketieteen menetelmä, jossa lääkäri pyrkii tasapainottamaan potilaan qi-energiaa hieromalla tämän akupisteitä. Qin tasapainottamisen on tarkoitus helpottaa potilaan terveysongelmia, ja akupainantaa käytetäänkin ainakin kipujen ja särkyjen lievittämiseen. Samaan periaatteeseen perustuu japanilainen shiatsu. Myös refleksologia eli vyöhyketerapia muistuttaa akupainantaa.

Akupainanta saattaa parantaa potilaan verenkiertoa ja rentouttaa lihaksia. Se myös saattaa tietyillä kehon alueilla vaikuttaa hermoihin, mikä saattaa puolestaan vähentää kivun tunnetta. Toisaalta se vähentää kortisolin ja nostaa endorfiinien määrää kehossa, mikä saattaa yhtä lailla vaikuttaa kipua lieventävästi. Joidenkin tutkimusten mukaan akupainannasta saattaa olla apuakin joihinkin terveysongelmiin, kuten pahoinvointiin, kipuihin ja aivohalvaukseen liittyvään heikkouteen.

Kuluttajille on kaupallisesti saatavana akupunktioon perustuvia tuotteita, kuten piikkimattoja, hierovia kenkiä ja nauhoja, jotka voi sitoa esimerkiksi pään tai ranteiden ympärille. Tuotteiden tarkoitus on, että käyttäjä painelee tai hieroo niillä akupisteitä.

Kuvia
-----

* Akupisteitä esittelevä piirros.Akupisteitä esittelevä piirros.
* Piikkimatto, jonka vaikutusten on tarkoitus perustua akupainantaan.Piikkimatto, jonka vaikutusten on tarkoitus perustua akupainantaan.

Lähteet
-------

1. 1 2  Acupressure: Definition, benefits, and more *www.medicalnewstoday.com*.  16.8.2023. Viitattu 23.1.2024. (englanniksi)
2. 1 2  Mehta, Piyush ym.: Contemporary acupressure therapy: Adroit cure for painless recovery of therapeutic ailments.  *Journal of Traditional and Complementary Medicine*, 22.7.2016, 7. vsk, nro 2, s. 251–263. PubMed:28417094. doi:10.1016/j.jtcme.2016.06.004. ISSN 2225-4110. Artikkelin verkkoversio.  (englanniksi)
3. ↑  Acupressure *www.britannica.com*. Viitattu 23.1.2024. (englanniksi)
Hôtel Tasselin portaikko
**Hôtel Tassel** on belgialaisen arkkitehti Victor Hortan suunnittelema asuintalo Brysselissä. Hôtel Tasselia pidetään yhtenä Brysselin ja koko Manner-Euroopan ensimmäisistä jugendtyyliä edustavista rakennuksista, vaikka talossa onkin sekä uusgoottilaisia että uusrokokoo-tyylisiä vaikutteita.

Hôtel Tassel rakennettiin vuosina 1892–1893 professori Emile Tasselin asunnoksi. Rakennuksen tekee moderniksi varsinkin lasin ja metallin käyttö, ja koko talo on eräänlainen kokonaistaideteos valaistus- ja sisustusratkaisuja myöten. Rakennuksessa on useita jugendille tyypillisiä tyylipiirteitä, kuten metallirunko, ja sisustuksen integroiminen rakenteisiin. Hôtel Tasselin kiinnekohta on sen kahdeksankulmainen eteisaula, josta elegantti portaikko johtaa eri kerroksiin. Jugendtyylille ominaista kaarevaa linjaa on käytetty sekä rakennuksen julkisivussa että sisätiloissa, muun muassa lattian mosaiikeissa, portaikon kaiteissa ja seinien koristemaalauksissa. Suurista ikkunoista lankeava luonnonvalo valaisee sisätilat kauniisti.

Victor Hortan Brysseliin suunnittelemat Hôtel Tassel, Hôtel Solvay, Hôtel van Eetvelde sekä Maison & Atelier Horta lisättiin vuonna 2000 Unescon maailmanperintöluetteloon.

Lähteet
-------

1. 1 2  Victor, Baron Horta *Encyclopedia Britannica*. Viitattu 9.1.2024. (englanniksi)
2. ↑  Tassel House *Visit Brussels*. Viitattu 11.1.2024. (englanniksi)
3. ↑  Mary Ann Sullivan: Images of the Hotel Tassel by Victor Horta Bluffton College. Viitattu 9.1.2024. (englanniksi)
4. ↑  Major Town Houses of the Architect Victor Horta (Brussels) UNESCO World Heritage Centre. Viitattu 9.1.2024. (englanniksi)
**Karbonyylidi-imidatsoli** (C7H6N4O) on heterosyklinen orgaaninen yhdiste. Yhdistettä voidaan käyttää orgaanisen kemian synteeseissä, erityisesti synteettisten peptidien valmistuksessa.

Ominaisuudet
------------

Huoneenlämpötilassa karbonyylidi-imidatsoli on väritöntä kiteistä ainetta. Yhdiste reagoi erittäin helposti veden kanssa ja hydrolysoituu, jolloin muodostuu hiilidioksidia ja imidatsolia. Karbonyylidi-imidatsoli liukenee muun muassa tetrahydrofuraaniin, bentseeniin, kloroformiin ja dimetyyliformamidiin.

Valmistus ja käyttö
-------------------

Karbonyylidi-imidatsolia valmistetaan imidatsolin ja fosgeenin välisellä reaktiolla bentseeni- tai tetrahydrofuraaniliuoksessa. Yhdistettä käytetään orgaanisen kemian synteeseissä niin sanottuna karboksyylihappoja aktivoivana reagenssina muun muassa esterien, amidien, peptidien ja tioesterien valmistuksessa. Toiminta perustuu siihen, että se reagoi karboksyylihappojen kanssa asyyli-imidatsolijohdannaisiksi, jotka reagoivat helposti nukleofiilien kuten hydroksyyli- tai aminoryhmien kanssa. Tätä hyödynnetään muun muassa peptidisynteeseissä ja biokonjugaattien muodostamiseen. Yhdistettä käytetään myös valmistettaessa aldehydejä, karbonaatteja ja tetronihappojohdannaisten valmistukseen.

Lähteet
-------

1. ↑  530-62-1 – Substance summary *PubChem*. NCBI. Viitattu 20.1.2018.
2. 1 2 3  Susan Budavari (päätoim.): *Merck Index*, s. 297. 12th Edition. Merck & Co. 1996. ISBN 0911910-12-3. (englanniksi)
3. 1 2  Alan Armstrong & Wenju Li: *N,N′-Carbonyldiimidazole, e-EROS Encyclopedia of Reagents for Organic Synthesis*, John Wiley & Sons, New York, 2007. Teoksen verkkoversio Viitattu 20.1.2018.
4. ↑  Greg T. Hermanson: *Bioconjugate Techniques*, s. 228. Academic Press, 2013. ISBN 9780123822390. Kirja Googlen teoshaussa (viitattu 20.1.2018). (englanniksi)
5. ↑  Livius Cotarca,Heiner Eckert: *Phosgenations*, s. 24-25. John Wiley & Sons, 2006. ISBN 978-3-527-60503-3. Kirja Googlen teoshaussa (viitattu 20.1.2018). (englanniksi)
**Teofils Biķis** (30. elokuuta 1952 Liepāja – 2. marraskuuta 2000) oli latvialainen pianisti ja musiikkipedagogi.

Biķis aloitti pianonsoiton opiskelun 4-vuotiaana pianistiäitinsä johdolla. Muodolliset opintonsa hän aloitti Emīls Dārziņš -musiikkikoulussa vuonna 1959. Vuodesta 1970 hän opiskeli Moskovan konservatoriosta, josta valmistui Lev Vlasenkon luokalta vuonna 1975. Hän sai kolmannen palkinnon kansainvälisessä Čiurlionis-kilpailussa Vilnassa vuonna 1968 ja ensipalkinnon kansainvälisessä Vianna da Motta -kilpailussa Lissabonissa 1975. Vuosina 1975–1989 Biķis opetti Novosibirskin konservatoriossa, jonka pianonsoiton laitoksen puheenjohtajana toimi vuosina 1980–1989. Vuodesta 1989 hän opetti Latvian Jāzeps Vītols -musiikkiakatemiassa, jossa myös eteni pianonsoiton laitoksen puheenjohtajaksi vuonna 1993. Hän johti Euroopan pianonsoiton opettajien liiton (EPTA) Latvian-jaosta.

Biķis esiintyi ja piti mestarikursseja Venäjällä, Ukrainassa, Tšekissä, Saksassa, Italiassa, Luxemburgissa, Alankomaissa, Portugalissa, Ranskassa, Suomessa, Ruotsissa ja Kanadassa. Hän istui monien kansainvälisten pianokilpailujen tuomaristoissa. Hän kuoli oltuaan vaikeasti sairaana.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  TEOFILS BIKIS (Arkistoitu – Internet Archive) Music in Latvia


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Yhdysvallat
* Latvia

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana

 |

 |
**Riho Embrich** (s. 10. maaliskuuta 1993) on suomenvirolainen jääkiekkoilija, joka pelasi kaudella 2020–2021 Jyväskylässä Liikunnan Riemun joukkueessa. Jääkiekkoilijana hän on HIFK:n junioriorganisaation kasvatti ja pelasi seurassa kauden 2011–2012 puoliväliin ennen siirtymistään Venäjän MHL:n B-liigaan liettualaiseen Baltica Vilniusiin. Vilnasta Embrich palasi seuraavaksi kaudeksi Espoo Blues A-junioreihin kaudeksi 2012–2013.

Juniorikiekkoilun jälkeen Embrich pelasi aikuisten tasolla ensin kaksi kautta Bewe TuusKin Suomi-sarjan joukkueessa ennen siirtymistään Jyväskylään pelaamaan Riemun II-divisioonan/Suomi-sarjan joukkueessa. Sieltä hän siirtyi pelaamaan lainasopimuksella JYP-Akatemian Mestis-joukkueessa. Kaudelle 2018–2019 Embrich siirtyi Ranskaan maan 3. sarjatasolla pelanneen Toulouse-Blagnacin joukkueeseen. Seuraavalla kaudella hän ei pelannut, minkä jälkeen hän palasi Liikunnan Riemuun.

Maajoukkue
----------

Embrich pelasi ensimmäisen kerran Viron maajoukkueessa kaudella 2012–2013 olympiakarsinnoissa. Hän pelasi keväästä 2015 lähtien joka vuosi Viron maajoukkueessa 1. divisioonan B-lohkon maailmanmestaruuskilpailuissa. Kaikkiaan Riho Embrich on pelannut harjoitusottelut mukaan lukien 33 peliä Viron maajoukkueessa.

Muuta
-----

Riho Embrichin nuorempi veli Erik Embrich on pelannut jääkiekkoa 11 ottelua Ässien liigajoukkueessa, 1 ottelun Jokerien KHL-joukkueessa ja edustanut Suomea eri ikäkausimaajoukkueissa – ei kuitenkaan arvoturnauksissa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3
Englanninkielinen logo
**Solo Leveling** (kor. 나 혼자만 레벨업, jap. 俺だけレベルアップな件) on korealainen manhwa, josta on tehty japanilainen anime-versio. Sarjakuvaversion tarinan on tehnyt Chugong ja taiteen Dubu. Anime-sarjan ohjaaja on Shunsuke Nakashige. Manhwa-versio alkoi vuonna 2018 Kakao Pagessa ja anime-version esittäminen alkoi vuonna 2024. Myös korealainen draamaversio on työn alla.

Manhwa-taiteilija Dubu (oik. Jang-Sung Rak) kuoli vuonna 2022 aivoverenvuotoon, joka johtui kroonisesta sairaudesta.

Juoni
-----

Tapahtumat sijoittuvat kymmenen vuoden päähän siitä, kun mystiset ulottuvuuksien väliset "portit" alkoivat ilmestyä. Ihmisillä alkoi ilmetä yliluonnollisia kykyjä, joita he käyttävät valoittaakseen porttien toisella puolella olevia luolastoja. Jinwoo Sung alhaisimman tason "metsästäjä", joka eräänä päivänä loukkaantuu kuolettavasti, mutta kuoleman kynnyksellä mysteerinen tehtäväikkuna avautuu hänelle.

Lähteet
-------

1. ↑  Solo Leveling (manhwa) *animenewsnetwork.com*. Viitattu 22.1.2024. (englanniksi)
2. 1 2  Solo Leveling (TV) *animenewsnetwork.com*. Viitattu 22.1.2024. (englanniksi)
3. ↑  Solo Leveling getting a K Drama Adaption and Webtoon spinoff *peakfiction.top*. Viitattu 22.1.2024. (englanniksi)
4. ↑  Michael Lacerna: Solo Leveling Artist Dubu Passes Away Due to Cerebral Hemorrhage *cbr.com*.  25.7.2022. Viitattu 22.1.2024. (englanniksi)
**Vesa-Pekka Vasara** (s. 16. elokuuta 1976 Helsinki) on entinen suomalainen jalkapalloilija ja nykyinen jalkapallovalmentaja, joka toimii Veikkausliigassa pelaavan FC Interin päävalmentajana. Pelipaikaltaan hän oli oikea laitalinkki, ja hänet tunnettiin erityisesti keskityksistään.

FC Interiä ennen Vasara valmensi vuosina 2017-2023 FC Honkaa.

Vasara pelasi muun muassa Helsingin Jalkapalloklubissa, FC Jokereissa, Kalmar FF:ssä, FF Jarossa ja FC Hongassa. Mestarien liigan karsinnoissa 1998 hän puski tärkeän vierasmaalin ranskalaista FC Metziä vastaan, kun HJK eteni liigan lohkovaiheeseen asti.

Vasara pelasi kaksitoista ottelua Suomen jalkapallomaajoukkueessa. Peliuran jälkeen hän on toiminut valmentajana HJK:ssa sekä Hongassa.

Myös hänen pikkuveljensä Jussi Vasara on jalkapalloilija.

Valmentajaura
-------------

Vasara aloitti vuonna 2009 päävalmentajana uudessa FC Hongan reservijoukkueessa Pallohongassa, joka pelasi Kakkosessa. Hän toimi joukkueen päävalmentajana vuoteen 2011 saakka.

Vasara työskenteli Veikkausliiga-joukkue FC Hongan apuvalmentajana vuosina 2012-2013. Hän työskenteli vuosina 2014-2016 HJK:n apuvalmentajana.

Vasara aloitti vuonna 2017 Ykköseen nousseen FC Hongan päävalmentajana. Honka sijoittui Vasaran ensimmäisenä päävalmentajavuonna Ykkösen toiseksi ja pääsi liigakarsintaan. Liigakarsinnassa Honka voitti HIFK:n vierasmaalisäännön turvin ja nousi Veikkausliigaan.

Vasara valmensi FC Honkaa aina vuoteen 2023 saakka, jolloin edustusjoukkueen taustayhtiö Esport Honka oy hakeutui konkurssiin. Parhaiten Honka menestyi Vasaran päävalmentajavuosina kaudella 2022, jolloin joukkue oli Veikkausliigan kolmas.

Marraskuussa 2023 ilmoitettiin, että Vasara aloittaa kaudella 2024 FC Interin päävalmentajana. Hänen sopimus kattaa vuodet 2024-2025.

Saavutukset
-----------

* Lupaava pelaaja 1992
* Suomen mestaruus 1997
* Suomen Cup 1996
* Liigacup 1996, 1998

Lähteet
-------

1. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive)
2. 1 2 3  Ari Virtanen HS: FC Honka pestasi Vesa Vasaran nostamaan seuran Veikkausliigaan – "Olisi ollut tosi vaikea kieltäytyä tarjouksesta" *Helsingin Sanomat*.  5.12.2016. Viitattu 18.1.2024.
3. ↑  Honka palaa Veikkausliigaan! Sihvolan saksipotkutasoitus ei riittänyt *Yle Urheilu*.  4.11.2017. Viitattu 18.1.2024.
4. ↑  Esport Honka hakeutuu konkurssiin *www.iltalehti.fi*. Viitattu 18.1.2024.
5. ↑  Veikkausliiga *www.veikkausliiga.com*. Viitattu 18.1.2024.
6. ↑  Joonas Jussila, Jenna Lakka: Vesa Vasara on Interin uusi päävalmentaja *ts.fi*.  17.11.2023. Viitattu 18.1.2024.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Vesa Vasara** Wikimedia Commonsissa

Honka – Veikkausliiga
3 Heikkilä |
5 Aalto |
6 Voutilainen |
7 Levänen |
8 Savage |
9 Dongou |
10 Kaufmann |
11 Smith |
13 Murray |
14 Saarikivi |
15 Ollikainen |
16 Rasimus |
17 Rui Modesto |
19 Alegria |
20 Rale |
21 Koski |
24 Banahene |
26 Hatakka |
28 Huuhtanen |
31 Arko-Mensah |
33 Tammilehto |
88 Koskinen |
Valmentaja Vasara