recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Ghazantšetsotsin katedraali** (arm. Ղազանչեցոց) on armenialainen katedraali Şuşan kaupungissa Vuoristo-Karabahin kiistellyllä, mutta kansainvälisesti osana Azerbaidžania tunnutetulla alueella. Katedraali on valmistunut vuonna 1887.

Rakennus
--------

Näkymää katedraalilla.
Ghazantšetsotsin katedraali sijaitsee Şuşan kaupungin keskustassa Vuoristo-Karabahissa. Katedraali on rakennettu valkoisesta kalkkikivestä. Sen tilojen mitat ovat 34,7x27x47 metriä. Sen julkisivun eri puolilla on apsikset. Katedraalin kupolin korkeus on 17 metriä. Rakennukseen kuuluu kolme sisäänkäyntiä (läntinen, itäinen ja pohjoinen).

Historia
--------

Katedraali ja Şuşan raunioita vuonna 1920.
Şuşa oli perustettu Karabahin kaanikunnan pääkaupungiksi 1700-lvun puolivälissä ja se kasvoi yhdeksi alueen tärkeimmistä keskuksista. Ghazantšetsotsin katedraalin rakennuttivat kaupunkiin armenialainen porvariluokka ja sen suunnitteli Simon Ter-Hakobian. Rakennustyöt alkoivat vuonna 1868 ja valmistuivat vuonna 1887. Valmistuessaan se oli yksi suurimmista armenialaisista kirkoista. Şuşa kärsi mittavia tuhoja etnisissä väkivaltaisuuksissa maaliskuussa 1920 ja sittemmin kaupunki oli yksi azerien keskuksista Karabahissa.

Kirkko suljettiin kommunistien valtaannousun jälkeen. Rakennus kärsi vahinkoja Neuvostoliiton kaudella. Sitä käytettiin muun muassa viljavarastona. Sen rekonstruktiotyöt aloitettiin yleisestä painostuksesta 1980-luvulla. Vuoristo-Karabahin sodan aikana Şuşaa hallitsivat ensin azerit, mutta armenialaiset valtasivat sen toukokuussa 1992. Suurin osa kaupungista poltettiin valtauksen jälkeen. Armenialainen kirkko kuului kuitenkin harvoihin kunnostettuihin rakennuksiin.

Armenia syytti Azerbaidžania katedraalin tulituksesta Vuoristo-Karabahin yhteenottojen alettua jälleen vuonna 2020. Azerien vallattua Şuşan saman vuoden marraskuussa heitä syytettiin puolestaan kirkon tilojen töhrimisestä. Toukokuussa Azerbaidžanin uutisoitiin aloittaneen paikalla kunnostustyöt, joiden ilmoitettu tarkoitus oli "palauttaa kirkko alkuperäiseen muotoonsa". Azerbaidžanissa on esitetty väitteitä, joiden mukaan kirkko oli alun perin venäläisortodoksinen eikä armenialainen, ja että armenialaiset olivat tehneet siihen muutoksia 1990-luvulla.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Shahen Mkrtchian: The Church of Ghazanchetsots *Shushi: The City of Tragic Fate*.  Arkistoitu 1.1.2018. Viitattu 29.10.2020. (englanniksi)
2. 1 2 3  Thomas de Wall: *Black garden : Armenia and Azerbaijan through peace and war*, s. 185. New York University Press, 2003. ISBN 0-8147-1944-9. (englanniksi)
3. 1 2 3  Thomas de Wall: *The Caucasus - An Introduction*, s. 103-104. Oxford Univeristy Press, 2010. ISBN 978-0-19-539976-9. (englanniksi)
4. ↑  Nagorno-Karabakh: Armenia accuses Azerbaijan of targeting cathedral *BBC News*. BBC. Viitattu 29.10.2020. (englanniksi)
5. ↑  The Mother See strongly condemns Mother See of Holy Etchmiadzin. Viitattu 16.11.2020. (englanniksi)
6. ↑  Joshua Kucera: Azerbaijan begins controversial renovation of Armenian church *eurasianet*. Viitattu 16.6.2021. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Ghazantšetsotsin katedraali** Wikimedia Commonsissa
**Annika Metsäketo** (s. 19. helmikuuta 1971 Helsinki) on suomalainen juontaja ja radioääni. Hän on työskennellyt muun muassa NRJ:llä, Kiss FM:llä ja Radio Novassa. Lisäksi hän toimii freelance-juontajana erilaisissa tapahtumissa.

Metsäketo tuli valtakunnallisesti tunnetuksi toimiessaan pelinumeroiden ja Casinopelin arpojana *Speden Speleissä*. Hän on juontanut televisiossa urheiluohjelmia, *Golden Stars* -laulukilpailun, sekä Elämä lapselle -konsertteja. Hän on myös näytellyt vuonna 1996 MTV3-kanavalla esitetyn Uuno Turhapuro -televisiosarjan muutamassa jaksossa ja sivuroolissa *Raid*- ja *Duudsonit*-elokuvissa. Metsäketo juonsi *Fiksumpi kuin koululainen* -katsojapeliä, joka esitettiin livenä itse ohjelman jälkeen. Hän on työskennellyt myös risteilyemäntänä Viking Linen *M/S Rosellalla*. Metsäkedosta ilmestyi syksyllä 2022 Docendon kustantama ja toimittaja Veli Kojosen kirjoittama *Suora lähetys – Äänessä Annika Metsäketo* -niminen kirja. Viime vuodet Annika on työskennellyt eri tv- tuotantoyhtiössä tehden TV ohjelmia.

Yksityiselämä
-------------

Annika Metsäkedon isä oli muusikko Martti Metsäketo. Hänen veljensä on laulaja Tomi Metsäketo. Metsäketo avioitui vuonna 2013 turkkilaisen Baris Kirkgözinin kanssa. Metsäketo asui vuosituhannen vaihteessa avoliitossa näyttelijä-laulaja Sebastian Rejmanin kanssa. Metsäkedolla on ollut myös suhde naisen kanssa.

Lähteet
-------

1. ↑  Hakamo, Tanja: Potkut saanut Annika Metsäketo: "Tämä on pahin ikä jäädä työttömäksi" *MeNaiset.fi*.  23.4.2015. Viitattu 5.11.2015.
2. ↑  Suora lähetys - Äänessä Annika Metsäketo *docendo.fi*. Viitattu 17.9.2022.
3. ↑  Nyman, Marja: Onnellista arkea *Iltalehti.fi*.  22.9.2006. Viitattu 5.11.2015.
4. ↑   Hakamo, Tanja: Kihlautunut Annika Metsäketo: "Lähipiirin kommentit turkkilaisesta miehestäni satuttivat"  25.4.2013. MeNaiset.fi. Viitattu 5.11.2015.
5. ↑  Kirja: Annika Metsäketo ja Sebastian Rejman rakastuivat salamannopeasti – toisen naisen viestit särkivät suhteen *www.iltalehti.fi*. Viitattu 17.9.2022.
6. ↑  Annika Metsäketo oli valmis tulemaan ulos kaapista, mutta tyttöystävän petos muutti kaiken: "Olin todella rikki" *www.iltalehti.fi*. Viitattu 17.9.2022.

Aiheesta muualla
----------------

* Annika Metsäketo Speaker’s Cornerin sivuilla (Arkistoitu – Internet Archive)
* 

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Elonet
* Yle

 |

 |
Maailman ensimmäinen sähköinen Azipod-ruoripotkuriyksikkö. [[Forum Marinum]], Turku
**Ruoripotkuri** tai **kääntöpotkuri** on laivoissa käytettävä potkuriyksikkö, joka on käännettävissä sen pystyakselin suhteen. Potkuriyksikkö kääntyy 360°, joten potkuriyksikkö korvaa perinteisen peräsimen. Järjestelmiä on toteutettu sijoittamalla sähkömoottori itse yksikköön tai akselein ja kulmavaihtein toteutettu voimansiirto aluksen koneilta. Ensimmäisenä Suomessa ruoripotkureita valmisti Hollming Oy tuotenimellä *Aquamaster*, jota nykyään käyttävät myös muun muassa Ulstein-ryhmä ja Rolls-Royce. Suomessa on muitakin valmistajia, kuten ABB, jonka rekisteröimä tavaramerkki on *Azipod*. Sen kiinteälapaisia potkureita pyörittää suuritehoinen sähkömoottori (vierasmagnetoitu tahtimoottori), joka saa virtansa laivan generaattoreista. 

*Schottel*-merkkiset kääntöpotkurit asennettuna laivaan
Sähkökäyttöinen ruoripotkuri vie vähemmän tilaa kuin perinteinen akselivetoinen potkuri/peräsinyhdistelmä. Koska akseleille ei tarvitse varata tilaa, se voidaan käyttää hyödyksi muuhun. Dieselsähköinen voimansiirtojärjestelmä on myös perinteistä polttoainetaloudellisempi ja se tuottaa vähemmän runkovärinää. Lisäksi ruoripotkurijärjestelmällä varustettua laivaa voidaan ohjailla tehokkaasti kaikilla nopeuksilla.

Ruoripotkureita, joissa koko potkurikoneisto kääntyi 360 astetta, otettiin ensimmäisenä Suomessa käyttöön mittaustukialus Prismassa ja sittemmin jäänmurtajissa. 

Ruoripotkureita on asennettu myös muihin aluksiin, kuten risteilyaluksiin, säiliöaluksiin ja autolauttoihin. Järjestelmä voidaan jälkiasentaa myös sellaisiin dieselsähköisellä voimansiirrolla varustettuihin aluksiin, jossa on kiinteä potkuri ja peräsin.

Dieselsähköinen ruoripotkurikoneisto on huomattavasti kalliimpi rakentaa kuin perinteinen akselivetoinen koneisto.

Lähteet
-------

* Laitala, Marko & Leraillez, Eric: Perämoottorien jättiläinen: sähköisen ruoripotkurin kehitystyö alkoi Suomessa 1980-luvun lopulla: siitä tuli suomalaisen meriteollisuuden menestystuote.  *Tekniikka & talous*, 2012, nro 1, s. 24-25.
* Luojus, Tapani: Ruoripotkuri on sähköinen tehopakkaus.  *Metallitekniikka*, 1997, 50. vsk, nro 6, s. 42-43.
* Oksanen,Tero: *Sähköinen ruoripotkuri*. AMK-opinnäytetyö Kymenlaakson ammattikorkeakoulu. T. Oksanen, 2013. Teoksen verkkoversio (viitattu 21.12.2021). [vanhentunut linkki]

### Viitteet

1. ↑  Oksanen 2013

Katso myös
----------

* Laivanrakennus

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Ruoripotkuri**.
* ABB:n Azipod -info
**Frans Johannes (Juho) Järvinen** (18. kesäkuuta 1857 Eura – 3. toukokuuta 1918 Pori) oli suomalainen arkkiveisujen tekijä ja kaupustelija. Järvinen myi arkkiveisujen ohella myös muita painotuotteita, kuten katkismuksia, aapisia ja virsikirjoja.

Järvinen syntyi kymmenlapsisen perheen vanhimpana köyhiin oloihin Turajärvellä. Hänen vanhempansa olivat Mikko Puntari ja Albertiina Puntari. Mikko Puntari oli paikkakunnan kirjoitusmies ja hänen kirjoitustaan matkimalla Järvinen oppi kirjoittamaan. Järvinen oli luonteeltaan puhelias ja hänellä oli hyvä lauluääni. Järvisen puoliso oli lappilainen Loviisa Dahlgren (1856–1919), joka myös oli erinomainen laulaja. He asuivat Turajärvellä ja saivat 10 lasta. Järvisen sepittämien laulujen sävelet ovat Järvisen säveltämiä ja sovittamia ja niissä on useissa mainio sävel. Paitsi paria renkinäolovuotta Järvinen toimi torpparina ja metsänhakkuupäällikkönä puutavarakauppiaalla. Järvisen runot ovat suurimmaksi osaksi kertovaisia, joskin lyyrillinen puoli esiintyy usein. Arkkiveisuja hän sepitti hyvän toista sataa. Järvisellä kerrotaan olleen hyvä laskupää. Hänen kerrotaan laskeneen päässä kertolasku 137x137 muutamassa hetkessä ilman apukeinoja. Runollisten taipumustensa vuoksi Järvinen tuli laajalti tunnetuksi. Rakkaus-, murha-, vanki- ja sotilaslaulujen tuotanto ja käyttö levisi laajalti Länsi-Suomeen 1800-luvun loppukymmeninä pääasiallisesti Järvisen toimeenpanosta.

Runojen lisäksi Järvinen valmisti Unikirjan monine unen selityksineen sekä Arpakirjan. Tämän kirjan käyttämisessä tarvittiin numeroilla merkittyä erityisen säännöllistä kaksitoistatahokasta täyttiötä, jonka Järvinen kehitti. Järvinen kustansi ja teetti painatustyönsä pääasiallisesti Raumalla. Arkit maksoivat 10–15 penniä kappale, joita hän kävi sitten maakunnassa myymässä. Järvinen kuoli lähes 60-vuotiaana Porin vankileirillä keuhkokuumeeseen.

Lähteet
-------

1. 1 2  Järvinen, Frans Johannes, 1914-1922 Suomen Sotasurmat Kansallisarkisto. Viitattu 20.3.2024.
2. ↑  Kaksivuotismuistona täten kaipauksella ilmoitamme, että valkoisen terrorin aikana sortuivat Euran kunnan seuraavat puoluetoverit: Frans Järvinen, Uusi Aika, 1920, No 91, sivu 1, julkaistu 21.4.1920
3. 1 2 3 4  A. Kajantola, Erikoishenkilöiden elämäntarinoita: Arkkiviisumestari F. J. Järvinen Eurasta, Länsi-Suomi, 1932, No 15, sivu 4, julkaistu 20.1.1932
4. ↑  Anna Kuismin : Rahvas ja kirjallisuuden rikkaruohot: Arkkiveisujen tekijät, myyjät ja kuluttajat 1800-luvun Suomessa, Ennen ja nyt historian tietosanomat 1/2021
**Hippa-festivaali** on Joensuussa kansanmusiikkiin painottuva tapahtuma, joka on järjestetty eri vuodenaikoina vuosina 2007-2015. Järjestäjänä on ollut kulttuuriyhdistys Mahti ry, joka järjesti pitkin vuotta myös Hippa-klubeja.

Kansanmusiikin lisäksi tapahtumassa on kansantanssia, nykytanssia, erilaisia konsertteja, teatteriesityksiä, lasten tapahtumia ja performansseja. Tapahtumapaikkoja ovat muun muassa Pakkahuone, Teatteriravintola, konservatorion sali, ravintola Wanha Jokela, ravintola Hostina Piimälinna ja Iso Myy ja Taidekeskus Ahjo.

Ensimmäisten vuosien historiaa
------------------------------

Vuoden 2009 Hippa-festivaali järjestettiin 13.-15. helmikuuta 2009. Esiintyjiä ovat muun muassa Timo Väänänen, Sanna Kurki-Suonio, Sari Kaasinen, Rymäkkä, Maanakka, Anna Fält ja Pia Lindy. 

Vuoden 2010 festivaali järjestettiin 12.–14. helmikuuta. Konsertit pidettiin kaupungintalon Teatteriravintolassa ja Teatteriklubilla. Esiintyjinä olivat muun muassa Luna Nova, Ville Kangas ja Puuma -yhtye, Jussi Syren and The Groundbreakers ja Turkka & Paalanen.

Vuoden 2011 festivaali siirtyi lokakuuhun ja sen jälkeen järjestettiin Hippa-klubeja eri vuodenaikoina.

Aiheesta muualla
----------------

Hippa-festivaali ja Mahti ry[vanhentunut linkki]
Molejoen reitti.
**Molejoki** on noin 80 kilometriä pitkä Thamesin sivujoki Kaakkois-Englannissa. Sen valuma-alueen osuus on viisi prosenttia eli noin 512 neliökilometriä Thamesin koko valuma-alueesta.

Mole saa alkunsa Crawleyn lounaispuolelta West Sussexista, josta se virtaa kohti pohjoista Surreyn kreivikunnan ja siihen kuuluvan Mole Valleyn hallintopiirin läpi. Yläjuoksullaan joki kulkee läheltä Gatwickin lentoasemaa, ja siihen yhtyy Gatwick Stream, Stanford Brook, Burstow Stream ja muita pienempiä virtoja. Ohitettuaan Dorkingin kaupungin joki laskeutuu kapeaan laaksoon Greensand Ridgen ja North Downsin välissä. Joki on puhkaissut North Downsin kalkkikiviharjanteeseen jyrkkärinteisen aukon, jonka pohjoispuolella se ohittaa Leatherheadin kaupungin. Joen yli kulkee vielä useita maanteitä ja rautateitä ennen kuin se laskee Thamesiin Moleseyn kaupungissa Hampton Courtin palatsin kohdalla.

Molejoki on kuuluisa lähellä Box Hilliä kohoavista rantajyrkänteistään. Sen varrella on myös useita merkittäviä luonnonsuojelualueita, esimerkiksi Norbury Park, Nutfield Marshes ja Surrey Hillsin kansallismaisema. Joki on suosittu virkistyskohde, jonne tullaan kalastamaan, melomaan ja patikoimaan. Erityisen suosittu retkeilyreitti on 10 kilometriä pitkä Mole Gap Trail, joka kulkee Leatherheadista Dorkingiin.

Mole tunnetaan myös vajorei’istään, joiden kautta sen virtaus voi kuivina kausina kadota osittain maan alle. Molen vajoreiät ovat kautta aikojen kiehtoneet ihmismieltä ja esimerkiksi 1500-luvulla elänyt runoilija Edmund Spenser kuvaili niitä teoksessaan *The Faerie Queene*. Myös joen kontiaiseen viittaavan nimen on arveltu johtuvan niistä.

Lähteet
-------

1. 1 2  Appendix 5.3.2: Code of Construction Practice Annex 1 - Water Management Plan Gatwick Airport Northern Runway Project. Viitattu 26.3.2024. (englanniksi)
2. 1 2 3 4 5 6 7  River Mole South East Rivers Trust. Viitattu 26.3.2024. (englanniksi)
3. 1 2 3  Mole Valley *Encyclopaedia Britannica*. Viitattu 26.3.2024. (englanniksi)
**Pekka Salmimies** (4. joulukuuta 1941 Helsinki – 9. huhtikuuta 2008 Helsinki) oli suomalainen psykiatrian erikoislääkäri ja terveydenhoitoalan yrittäjä. Valtakunnallisesti tunnetuksi hän tuli 1980-luvun taitteen seksuaalivalistusta antaneesta TV1:n televisio-ohjelmasarjastaan *Lämmöllä*.

Salmimies valmistui lääketieteen lisensiaatiksi Länsi-Saksan Freie Universität Berlinistä vuonna 1968, ja psykiatriaan hän erikoistui samalla kun työskenteli eri sairaaloissa 1968–1977. Lukuvuoden 1978–1979 hän teki jatko-opintoja stipendin turvin Max Planck -instituutissa Münchenissä. Hyksin psykiatrisella konsultaatiopoliklinikalla hän työskenteli 1973–1983 ja uudelleen 1986–1996.

Salmimies työskenteli oman työnsä ohella urheilulääketieteen parissa, oli mukana muun muassa yleisurheilun MM-kisojen 1983 ylilääkärinä ja toimi Suomen urheiluopiston vastaavana lääkärinä 1983–1984. Tämän jälkeen hän oli kuopiolaisen lääkäriaseman toimitusjohtajana 1985–1986 ja sitten perustamansa Peruskunto Oy:n johdossa.

Urheilulääketieteen ohella Salmimiehen erikoisalueita olivat johtaminen ja esimiestyöskentely, johtoryhmätyöskentelyn kehittäminen ja organisaatioiden muutosprosessit. Luennoinnin ja koulutuksen lisäksi hän laati ammattikirjoja ja artikkeleita.

Vuoden 1982 presidentinvaalissa Salmimies oli liberaalien Helvi Sipilän valitsijamiesehdokkaana Helsingissä, mutta Sipilä ei saanut yhtään valitsijamiestä Helsingistä ja koko maastakin vain yhden.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Porenne, Pertti: Pekka Salmimies.  *HS Muistot*, 9.4.2008. Artikkelin maksullinen verkkoversio. Viitattu 26.3.2024.
2. ↑  Helsingin vaalipirin valitsijamiesehdokkaat.  *Helsingin Sanomat*, 28.11.1981, s. 9. Näköislehti (maksullinen).
3. ↑  Helsinki heilahti rajusti.  *Helsingin Sanomat*, 20.1.1982, s. 30. Näköislehti (maksullinen).
Yvonne de Gaulle vuonna 1968.
**Yvonne Charlotte Anne Marie de Gaulle** (o.s. **Vendroux**; s. 22. toukokuuta 1900 Calais, Pas-de-Calais, Ranska – 8. marraskuuta 1979 Pariisi) oli Ranskan presidentin Charles de Gaullen puoliso.

Yvonne de Gaulle tunnettiin myös lempinimellä *Tante Yvonne* eli "Yvonne-täti". Hän vietti hyvin julkisuudesta vetäytynyttä elämää eikä koskaan antanut ainuttakaan haastattelua, joten suuri yleisö tuntenut häntä kovinkaan hyvin.

Elämäkerta
----------

Yvette Vendroux ja Charles de Gaulle avioituivat 6. huhtikuuta 1921. Yvonne de Gaulle tunnetaan toteamuksestaan "presidenttiys on vain tilapäistä, mutta perhe on pysyvä".

Yvonne de Gaullen vetäytymistä julkisuudesta lienee edistänyt 22. elokuuta 1962 Clamartissa Pariisin esikaupunkialueella tapahtunut salamurhayritys, jossa everstiluutnantti Jean Bastien-Thiryn johtama iskuryhmä tulitti presidenttiparin Citroën DS -autoa konekiväärillä. De Gaullet selvisivät tapahtumasta vahingoittumattomina, osin auton teknisen edistyksellisyyden ansiosta.

Lapset
------

* Philippe de Gaulle (.28. joulukuuta 1921–13. maaliskuuta 2024)
* Élisabeth de Gaulle (aviossa de Doissieu; 15. toukokuuta 1924 – 2. huhtikuuta 2013)
* Anne de Gaulle (1. tammikuuta 1928 – 6. helmikuuta 1948)

Nuorin lapsista, Anne, sairasti Downin oireyhtymää. Yvonne de Gaulle perusti *La foundation Anne-de-Faulle* -säätiön, jonka tehtävänä on tukea sairaita lapsia.

Lähteet
-------

1. ↑  Yvonne de Gaulle, Widow of French Leader, Dead *nytimes.com*. Viitattu 21 huhtikuuta 2019. en
2. ↑   (2012) *Breakthrough Power for Leaders: A Daily Guide to an Extraordinary Life* (in en). David Young, 142.
3. ↑  Jean Lacouture, *Charles de Gaulle – Le souverain 1959-1970*, osa III, éd. du Seuil, 1986  ISBN 2-02-009393-6, s. 79–282.
4. ↑  Max Gallo, *De Gaulle*, osa IV}}, *La Statue du commandeur*, éd. Robert Laffont, Paris, 1998  ISBN 2-266-09305-3 ; rééd. Pocket, Paris, 2006, s. 29.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Puola

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**North York Moors** on yksi Britannian 15 kansallispuistosta. Puistoon on alle tunnin ajomatka Yorkista. Sen alueella on laajoja kanervanummia ja ikivanhaa metsää. Puistossa on myös elävää historiaa kuten höyryjunia ja kalastajakyliä.

Ylänköalueen kallioperä koostuu hiekka- ja savikivestä sekä alueen eteläosissa kalkkipitoisesta hiekkakivestä ja kalkkikivestä. Siellä täällä on jääkauden kasaamia moreeneita ja hiekka- ja soraesiintymiä. Ylänköä halkovat laaksot, joista suurin osa on loivarinteisiä, mutta jotkut joet ovat uurtaneet jyrkempiä rotkolaaksoja. Alue on harvaan asuttua, asutus keskittyy laaksoihin ja niiden reunamille. Talot on rakennettu kalkki- tai hiekkakivestä, ja niiden katto on joko punaista tiiltä tai mustaa liuskekiveä. Peltoja reunustavat kivimuurit tai pensasaidat. Istutettuja havupuumetsiä on Tabular Hillsillä ja Pickeringin pohjoispuolella. Jäänteitä alkuperäisestä metsästä on lähinnä laaksojen rinteillä.

* Nummea.Nummea.
* Asutusta laaksossa.Asutusta laaksossa.
* Rannikkoa.Rannikkoa.

Lähteet
-------

1. ↑  North York Moors *National Parks UK*.  Arkistoitu 10.3.2018. Viitattu 11.11.2018.
2. ↑  White, Young & Green: "Key Characteristics", *North York Moors National Park Landscape Character Assessment*, s. 8. North York Moors National Park Authority, 2003. Web-archive (pdf) (viitattu 11.11.2018).

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **North York Moors**.
*
Reinot jalassa sekä Reinot-kuvioitu oluttölkki
**Ainot** ja **Reinot** olivat Nokian Jalkineet Oy:n (ent. Suomen Kumitehdas Oy:n) kotijalkineiden tuotemerkkejä. Ne siirtyivät PK Kappi Oy:lle ja tulivat myös nuorisomuotiin 2005.

Ensin oli Ainot, joiden valmistus alkoi Tampereella vuonna 1930. Reinoja alettiin valmistaa 1932. Nokian Jalkineet siirsi valmistuksen Tšekkiin, jolloin jalkineiden suosio notkahti. Valmistus siirtyi takaisin Suomeen vuonna 2005. Tossuja valmisti PK Kappi Oy tehtaallaan Lieksassa.

Reinojen ja Ainojen suosio lähti nousuun ja saavutti huippunsa vuoden 2010 tienoilla, jolloin tossuja valmistettiin 250 000 paria vuodessa.
Vuosikymmenen puolivälin jälkeen kysyntä laski. Kengät olivat kestävät ja niiden markkinat kypsyivät. PK Kappi asetettiin konkurssiin maaliskuussa 2019.

Tuotemerkki myytiin tämän jälkeen Finlaysonille. Finlayson siirsi tossujen valmistuksen Italiaan marraskuussa 2019.

Lieksan kenkätehdas jatkaa muiden kenkien valmistusta Suomi Kenkä -nimisenä yrityksenä.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Reino-tossujen valmistus loppumassa *Yle Uutiset*.  28.3.2019. Viitattu 24.3.2023.
2. 1 2  Tuomas Niskakangas, Reino ja Aino-tossuja valmistava yritys ajautui konkurssiin, Helsingin Sanomat 29.3.2019 s. A 33
3. 1 2  Pauliina Tolvanen: Konkurssiuutinen käänsi Reinojen myynnin nousuun *Yle.fi, uutiset*.  29.3.2019. Viitattu 29.3.2019.
4. 1 2 3  Reino- ja Aino-tossujen valmistus siirrettiin Italiaan *Helsingin Sanomat*.  5.11.2019. Viitattu 5.11.2019.
5. ↑  Laura Kosonen, Tatu Kuukkanen: Finlayson ostaa Reino- ja Aino-tossut ja siirtää tuotannon Suomesta *Yle.fi-uutiset*.  18.4.2019. Viitattu 19.4.2019.
6. ↑  Laura Kosonen: Konkurssiin mennyt Aino- ja Reino-tossujen tehdas saa uuden yrittäjän *Yle Uutiset*. Viitattu 15.8.2019.
Graniittitalo, vasemmalla Tennispalatsin kulmaa.
**Graniittitalo** on Kampissa Helsingin ydinkeskustassa sijaitseva liikerakennus. Se sijaitsee Salomon­kadun varrella Tennispalatsin ja hotelli Presidentin välissä. Sen vieressä Salomonkadun toisella puolella on vuonna 2005 avattu Kampin keskus. Talon ovat suunnitelleet Heikki ja Kaija Siren ja se valmistui vuonna 1985. Talossa toimii useita erikoisliikkeitä ja yritysten toimitiloja, mm. Terveystalon toimipiste. Talon kokonaispinta-ala on 26 058 m². Kiinteistön omistaa ja sitä isännöi Ilmarinen.

Graniittitalon suurin käyttäjä oli vuosina 1988–2016 Anttilan tavaratalo. Vuonna 2005 Anttila laajeni myös Kampin keskuksen terminaalitasolle, josta oli suora liukuporrasyhteys Graniittitalon puolelle. Kampin Anttila suljettiin lopullisesti 25. syyskuuta 2016 Anttilan konkurssin myötä. 14. lokakuuta 2017 Graniittitalon katutasoon avattiin Lidl-myymälä.

Lähteet
-------

1. ↑  Helsingin Graniittitalon Anttila sulki ovensa lopullisesti *hs.fi*. Viitattu 9.10.2016.

Aiheesta muualla
----------------

* Graniittitalo (Arkistoitu – Internet Archive)
* Kivilaakso, Aura: "Salomonkatu 13, Graniittitalo", *Kun Helsinkiin rakennettin city. Keskustan vuosina 1945-1990 valmistuneet liikerakennukset*, s. 281–284. Helsingin kaupunginmuseo, 2014. ISBN 978-952-272-793-0. Teoksen verkkoversio (PDF) (viitattu 7.3.2023).
*Tämä artikkeli käsittelee kreikkalaista mytologiaa. Muita merkityksiä on täsmennyssivulla.*
**Dardanos** (m.kreik. Δάρδανος, lat. *Dardanus*) oli kreikkalaisessa mytologiassa Zeuksen ja Elektran, Atlaksen tyttären, poika. Häntä pidetään myyttisenä dardaanien, troijalaisten ja Aineiaan kautta myös roomalaisten esi-isänä. Hän oli alun perin kotoisin Arkadiasta, missä hän sai ensimmäisen vaimonsa, Khrysen, kanssa Deimaan ja Idaioksen.

Dardanos oli Deukalionin ja Ogygoksen lisäksi yksi sankareista, joka selvisi Deukalionin vedenpaisumuksesta. Siitä selvinneet ihmiset, jotka asuivat nyt saariksi muuttuneilla vuorilla, jakaantuivat kahteen ryhmään: toinen jäi niille sijoilleen, kun taas toinen purjehti Samothrakelle mukanaan veljekset Iasion ja Dardanos. Täällä veljeksistä vanhempi Iasion iski silmänsä Demeteriin ja makasi tämän kanssa, josta rangaistuksen hänen isänsä Zeus tappoi hänet salamallaan. Lisäksi maaperä oli hyvin köyhää, jolloin ruoan ja veden puutteessa loput päättivät syvästi suruissaan jatkaa matkaansa Troaan Aasian puolelle. Siellä kuningas Teukros otti heidät vieraanvaraisesti vastaan, jolta Dardanos sai maata Ida-vuoren juurelta, johon hän perusti Dardanoksen eli Dardanian kaupungin. Lisäksi Dardanos sai vaimoksi Teukroksen tyttären Batieian hänen ensimmäisen vaimonsa kuoltua, ja he saivat lapset Zakynthos, Erikhthonios ja Ilos.

Lähteet
-------

1. ↑  Apollodoros, *Bibliotheke* ('Kirjasto') 3.12.1 (engl. käännös)
**Bart Verbruggen** (s. 18. elokuuta 2002 Zwolle, Alankomaat) on alankomaalainen jalkapalloilija, joka edustaa Brighton & Hove Albionia. Pelipaikaltaan hän on maalivahti.

Verbruggen siirtyi elokuussa 2020 RSC Anderlechtiin Alankomaiden toiseksi korkeimmalla sarjatasolla pelaavasta NAC Bredasta 2,3 miljoonan euron siirtokorvauksella. Hän teki ammattilaisdebyyttinsä Belgian cupin kuudennen kierroksen ottelussa Lierse Kempenzonenia vastaan, joka päättyi rangaistuspotkukilpailussa Anderlechtin voittoon, kun Verbruggen onnistui rangaistuspotkussaan. Helmikuussa 2023 Konferenssiliigan playoff-kierroksen toisessa osassa Ludogoretsia vastaan hän torjui rangaistuspotkukilpailussa kaikki kolme rangaistuspotkua Anderlechtin voittaessa otteluparin. Heinäkuussa 2023 Verbruggen siirtyi Brightoniin 19 miljoonan euron siirtokorvauksella ja viiden vuoden sopimuksella.

Verbruggen on pelannut neljä ottelua Alankomaiden alle 21-vuotiaiden maajoukkueessa, joista kolme olivat alle 21-vuotiaiden EM-turnauksessa 2023 ja yksi ystävyysottelu. Hän sai myös kutsun EM-karsintojen otteluun Gibraltaria vastaan maaliskuussa 2023.

Lähteet
-------

1. ↑  Lierse Kempenzonen-Anderlecht-otteluraportti Transfermarktista *transfermarkt.com*.
2. ↑  Ludogorets-Anderlecht-otteluraportti Transfermarktista *transfermarkt.com*.
3. ↑  Brighton sign Dutch keeper Verbruggen for £16.3m *BBC Sport*. Viitattu 13.8.2023. (englanniksi)
4. ↑  Bart Verbruggen - National team *www.transfermarkt.com*. Viitattu 13.8.2023. (englanniksi)

Brighton & Hove Albion – Englannin Valioliiga

* 1 Verbruggen
* 2 Lamptey
* 3 Igor
* 4 Webster
* 5 Dunk
* 6 Milner
* 7 March
* 8 Dahoud
* 9 João Pedro
* 10 Enciso
* 11 Gilmour
* 13 Groß
* 14 Lallana
* 15 Moder
* 18 Welbeck
* 20 Baleba
* 22 Mitoma
* 23 Steele
* 24 Adingra
* 28 Ferguson
* 29 Van Hecke
* 30 Estupiñán
* 31 Fati
* 34 Veltman
* 38 McGill
* 40 Buonanotte
* Manageri De Zerbi
Håkan Axlander Sundquist ja Jerker Erikson.**Erik Axl Sund** on kahden ruotsalaisen kirjailijan, **Jerker Eriksonin** (s. 1974) ja **Håkan Axlander Sundquistin** (s. 1965) luoma nimimerkki, jolla kirjailijat julkaisevat yhdessä kirjoittamiaan kirjoja. Erik Axl Sund on julkaissut neljä romaania: *Varistyttö*, *Unissakulkija*, *Varjojen huone* ja *Lasiruumiit*. *Varistyttö*, *Unissakulkija* ja *Varjojen huone* muodostavat yhdessä Varistyttö-trilogian. Ruotsin Dekkariakatemia myönsi vuonna 2012 Varistyttö-trilogialle vuoden parhaan rikosromaanin palkinnon. Palkintoraati kuvasi trilogiaa "hypnoottisen vangitsevaksi psykoanalyysiksi rikoskirjallisuuden muodossa". Erik Axl Sundin kirjojen oikeudet on myyty 38 kustantajalle ympäri maailman.

Jerker Erikson syntyi Gävlessä vuonna 1974. Hän on työskennellyt aikaisemmin talonmiehenä, lastaajana, vankilakirjaston hoitajana ja varaston johtajana. Sen lisäksi hän on toiminut Håkanin I love you baby! -elektropunkyhtyeen tuottajana ja ollut kietueella yhtyeen kanssa. Erikson asuu Tukholmassa tyttöystävänsä Saran kanssa.

Håkan Axlander Sundquist syntyi Linköpingissä vuonna 1965. Hän on työskennellyt ääniteknikkona, muusikkona ja taiteilijana. 2000-luvun alussa hän oli Itä-Euroopan kiertueella yhtyeensä kanssa. Hän asuu Tukholmassa tyttöystävänsä ja poikansa kanssa.

Teokset
-------

* Varistyttö, 2014 Otava, suom. Kari Koski (Kråkflickan, 2010)
* Unissakulkija, 2014 Otava, suom. Kari Koski (Hunderelden, 2011)
* Varjojen huone, 2014 Otava, suom. Kari Koski (Pythias anvisningar, 2012)
* Lasiruumiit, 2015 Otava, suom. Kari Koski (Glaskroppar, 2014)
* Nukkemestari, 2020 Otava, suom. Kari Koski (Dockliv, 2019)
* Väärä Aika, 2023 Otava, suom. Kari Koski (Otid. 2022)

Lähteet
-------

* 
* (Arkistoitu – Internet Archive)
*
**Arja Anitra "Aiju" von Schöneman** (1939 Hämeenlinna – 8. helmikuuta 2022 Turku) oli turkulainen kulttuurivaikuttaja ja Turun tuomiokirkon entinen opas. Hän alkoi käyttää nimeä Aiju 12-vuotiaana.

Sotkamossa nimismiehen tyttärenä varttunut von Schöneman tuli Turkuun opiskellakseen lukiossa. Sen jälkeen hän opiskeli Helsingin yliopistossa kirjallisuustiedettä, psykologiaa ja sosiologiaa. Hän työskenteli opintojen ohella toimittajana *Radiokuuntelija*-lehdessä. Hän tapasi tulevan puolisonsa, psykiatri Armo Hormian, joka pyysi von Schönemania ryhtymään pienen kirjankustantamonsa Tajon kirjalliseksi johtajaksi. Von Schönemanista tuli Hormian kolmas vaimo. Väkivaltaisen avioliiton ja vuonna 1972 tapahtuneen avioeron jälkeen von Schöneman jatkoi kahden lapsen yksinhuoltajana opintojaan Turun yliopistossa ja aloitti pitkän uransa Turun tuomiokirkon suosittuna oppaana, aluksi kesäisin ja vuodesta 1981 ympäri vuoden, ja toimi myös vahtimestarina. Von Schöneman jäi eläkkeelle 2003, mutta opasti tuomiokirkossa senkin jälkeen.

Vuosina 1984–1990 von Schöneman oli yhdessä Ilkka-Juhani Takalo-Eskolan ja Antero Kareen kanssa perustamassa Retretin näyttelyluolastoa Punkaharjulla ja kouluttamassa sen oppaita. Tuomiokirkon ja Retretin ohella von Schöneman on opastanut myös muun muassa Turun linnassa. Hän on toiminut Turun kaupungin nimistötoimikunnassa ja kulttuurilautakunnassa sekä Turun kirkkovaltuustossa ja -neuvostossa. Vuonna 2007 Turkuseura nimesi Aiju von Schönemanin Vuoden kulttuuriturkulaiseksi. Seuraavana vuonna hän oli yksi Turun Tähti -palkinnon saajista.

*Aiju* (Turkuseura, 2014) on Sinikka Klemettilän toimittama muistelmateos, jossa von Schöneman muistelee muun muassa väkivaltaista avioliittoaan Hormian kanssa.

Teoksia
-------

* *Salaperäinen tunneli*, kuvitus Terhi Hedberg. Cultura, 1998. ISBN 978-952-9501-46-5.

Lähteet
-------

1. 1 2  Komulainen, Matti: Miljoonan tarinan opas, Aiju von Schöneman löysi tatuoinnin Armeniasta. Turku 2011 -lehti. Viitattu 15.12.2013.
2. ↑  Kulttuurivaikuttaja Aiju von Schöneman on kuollut *Turun Sanomat*.  10.2.2022. Viitattu 10.2.2022.
3. ↑  Myllyluoma, Marja: Ai juu - von Schöneman  8.11.2008. Turun Sanomat.  Arkistoitu 14.12.2013. Viitattu 29.12.2013.
4. ↑  Niskanen, Mika M.: Tuomiokirkko – Minun paikkani  15.11.2013. Tulevaisuuden journalistien media Tutka, Turun ammattikorkeakoulu. Viitattu 29.12.2013.
5. ↑  Leena Teinilä-Huittisen haastattelu Aiju von Schönemanista, Kotiliesi 7.12.2005, sivut 116-120. Lyhennelmä artikkelista sivulla Aiju von Schöneman (Arkistoitu – Internet Archive), Gröndahl-Murtola sukuseura ry. Viitattu 15.12.2013
6. ↑  Peltoniemi, Heli: Turkuseura palkitsi Aiju von Schönemanin, Kulttuuriturkulainen sai oman lehmuksen Samppalinnan puistoon  4.8.2007. Turun Sanomat.  Arkistoitu 23.9.2018. Viitattu 15.12.2013.
7. ↑  Turun Tähden julkistamistilaisuus Veistämönaukiolla[vanhentunut linkki], WTC Turku 1.9.2011. Viitattu 14.12.2013
8. ↑  Leppänen, Veli-Pekka: Aviokriisi oli vähättelevä ilmaus perhehelvetille.  *Helsingin Sanomat*, 11.12.2014.

Kirjallisuutta
--------------

* Sinikka Klemettilä: *Aiju – Aiju von Schöneman muistelee*. Turku: Turkuseura, 2014. ISBN 978-952-7025-03-1.
Johann Wilhelm Hertel
**Johann Wilhelm Hertel** (9. lokakuuta 1727 Eisenach – 14. kesäkuuta 1789 Schwerin) oli saksalainen säveltäjä, viulisti ja cembalisti. Hänen isänsä oli muusikko Johann Christian Hertel.

Hertel aloitti kiertämisen isäänsä säestävänä cembalistina 12-vuotiaana. Hän opiskeli viulunsoittoa Carl Höckhin johdolla Zerbstissä. Lisäksi hän sai opetusta Johann Heinrich Heililtä ja Berliinissä Franz Bendalta. Hertel oli Strelitzissä hoviviulistina ja -cembalistina vuosina 1744–1753. Vuodesta 1754 hän oli hovisäveltäjänä Schwerinissä.

Hertelin tuotantoon kuuluu orkesterimusiikkia, lauluja ja suurimuotoisempia vokaalimusiikin sävellyksiä, joihin kuuluu sekä maallisia että hengellisiä teoksia. Hertel kirjoitti kaksi omaelämäkerrallista kuvausta, jotka julkaistiin musiikkitieteilijä Erich Schenkin toimittamina vuonna 1957.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Nicolas Slonimsky, Laura Kuhn, Dennis McIntire, Hertel, Johann Wilhelm Baker’s Biographical Dictionary of Musicians, viitattu 19.3.2024 (englanniksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Belgia
* Yhdysvallat
* Ruotsi
* Latvia
* Tšekki
* Kroatia
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Henkilöt | 
* BMLO
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* RISM
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**Vihdin pääkirjasto** on Vihdin Nummelassa sijaitseva kirjasto. Se on toinen Vihdin kirjaston toimipisteistä ja toimii osana Lukki-kirjastoverkkoa.

Arkkitehtuuri
-------------

Vihdin pääkirjasto sijaitsee keskeisellä paikalla ja sen ratkaisut edustavat rakennusajankohdan kansainvälistä modernia arkkitehtuuria. Suunnittelussa on huomioitu ympäröivä taajama ja sen kulkuväylät. Arkkitehtuuriltaan rakennus on puhdaslinjainen, yksinkertainen ja selkeä sekä myötäilee tontin suorakaiteista muotoa. Rakennuksen runko muodostuu teräsbetoni- ja betonipalkeista sekä ontelolaatoista. Katto on loiva pulpettimallinen peltikatto. Seinistä puolet on lasia ja puolet muurattua harkkoa.

Suunnittelun lähtökohtana on sisäkatuperiaate, jossa toiminnot sijoittuvat aulasta lähtevän kadun varteen. Kaapelointi on oranssien lattialuukkujen alla, ja katon valoviiva myötäilee lattian luukkuvanaa. Kolmikerroksisen rakennuksen hyötypinta-ala on 1500 m2, kokonaispinta-ala 2300 m2 ja tilavuus 11000 m3.

Historia
--------

Vihdin pääkirjaston suunnittelu aloitettiin 1980-luvulla. Kirjastolautakunta esitti joulukuussa 1985 sopivan tontin varaamista Nummelasta. Kunta järjesti vuonna 1989 arkkitehtuurikilpailun, jonka ensimmäisen palkinnon voitti Hannu Jaakkolan ja Tapani Kerttulan *Agricola*. Uudisrakennushanke jäädytettiin 1990 taloustilanteen vuoksi ja esitykseen palattiin marraskuussa 1995. Kirjaston rakennustyöt aloitettiin elokuussa 1997 ja kirjasto valmistui syyskuussa 1998. Kirjaston rakennuskustannukset olivat 17 miljoonaa markkaa. Valtionapua saatiin 6,9 miljoonaa markkaa. Vihdin pääkirjasto avattiin yleisölle 5. joulukuuta 1998. Kirjaston avasivat ministeri Veikko Helle ja osastonjohtaja Aune Tolkki. Vihkiäisjuhla pidettiin 2. toukokuuta 1999 juhlapuhujana pääministeri Paavo Lipponen.

Lähteet
-------

1. ↑  Palvelupisteet: Vihdin pääkirjasto *Lukki-kirjastot*. Viitattu 12.3.2024.
2. 1 2 3  Vihdin kunnan pääkirjasto Agricola *Vihdin kunta*.  28.4.2010. Viitattu 12.3.2024.
**Työeläkekortti** toimii todistuksena siitä, että henkilölle on myönnetty lakisääteinen työeläke. Sen saavat henkilöt, jotka ovat 

* vanhuuseläkkeellä
* varhennetulla vanhuuseläkkeellä
* pysyvällä työkyvyttömyyseläkkeellä
* työuraeläkkeellä (1.2.2018 alkaen)
* maatalousyrittäjän luopumistuella.

Työeläkekorttia ei sen sijan myönnetä henkilöille, jotka saavat osa-aikaeläkettä, osittaista varhennettua vanhuuseläkettä, osatyökyvyttömyyseläkettä tai määräaikaista työkyvyttömyyseläkettä eli kuntoutustukea. Työeläkekorttia ei myönnetä myöskään vapaaehtoisten lisäeläkkeiden saajille, sillä niissä ei ole kyse lakisääteisestä eläkkeestä.

Työeläkekorttien myöntämisestä vastaavat työeläkevakuuttajat eli työeläkeyhtiöt, eläkekassat, eläkesäätiöt ja muut eläkelaitokset. Työeläkekortti toimitetaan joko myönteisen eläkepäätöksen yhteydessä tai sen jälkeen. Kadonneen tai rikkoutuneen työeläkekortin tilalle voi pyytää uuden ottamalla yhteyttä omaan työeläkevakuuttajaan, eli samaan toimijaan joka vastaa myös eläkkeen maksamisesta.

Työeläkekortilla voi saada alennuksia erilaisista palveluista tai tuotteista. Mahdollisia eläkeläisalennuksia kannattaa tiedustella liikkeissä asioidessa. Alennuksen saa työeläkekorttia näyttämällä, mutta pyydettäessä henkilöllisyys on todistettava virallisella henkilökortilla.

Lähteet/Aiheesta muualla
------------------------

Yksittäisten työeläkevakuuttajien työeläkekortista kertovat sivut:

* Elo (Arkistoitu – Internet Archive)
* 
* Ilmarinen
* Varma (Arkistoitu – Internet Archive)
* Veritas (Arkistoitu – Internet Archive)
* Maatalousyrittäjien eläkelaitos
* Keva
* Apteekkien eläkekassa
* Eläkekassa Verso
* OP-Eläkekassa
* Valion eläkekassa (Arkistoitu – Internet Archive)

Kaikkien työeläkevakuuttajien yhteystiedot kootusti:
Työeläkeyhtiöt ja -laitokset, Eläkesäätiöt ja Eläkekassat.
**Roger Francis Hugh Summers** (1907 Englanti – 26. kesäkuuta 2003) oli zimbabwelainen arkeologi ja kansatieteilijä, joka tutki erityisesti eteläisen Afrikan arkeologiaa.

Summers syntyi 1907 Englannissa. Hän kiinnostui arkeologiasta vasta toisen maailmansodan jälkeen ja opiskeli tämän jälkeen alaa Lontoon yliopistossa. Summers muutti 1947 Rhodesiaan ja aloitti kansallismuseon muinaisosaston apulaisintendenttina. Seuraavana vuonna hänestä tuli ensin osaston intendentti ja myöhemmin samana vuonna koko museon johtaja. Summers kuului 1951–1959 Rhodesian muistomerkkikomissioon. Hän siirtyi 1970 Etelä-Afrikan museon arkisto-osastoon ja jäi sieltä eläkkeelle 1974.

Rhodesiassa Summers organisoi merkittäviä kaivauksia maan kaikissa kiviraunioissa ja julkaisi uraauurtavia tutkimuksia eteläisen Afrikan rautakaudesta. Hän osoitti lopullisesti, että Suur-Zimbabwe ja muut vastaavat rauniot olivat täysin afrikkalaisperäisiä. Summers tutki myös muinaisia kultakaivoksia ja julkaisi bibliografian eteläisen Afrikan arkeologiasta. Hän teki arkeologian ohella myös muitakin tutkimuksia. Summers julkaisi muun muassa kansatieteellisen tutkimuksen ndebelien sotahistoriasta ja kirjan Etelä-Afrikan museon historiasta. Summers kirjoitti uransa aikana 76 tutkimusartikkelia ja seitsemän kirjaa.

Lähteet
-------

1. 1 2  Soper, Robert: Roger Summers 1907-2003.  *Azania: Archaeological Research in Africa*, 2003, 38. vsk, nro 1, s. 217–218.  Taylor & Francis. ISSN 1945-5534. Artikkelin verkkoversio. Viitattu 27.12.2020.  (englanniksi)
2. 1 2  Avery, Graham: Roger Francis Hugh Summers.  *Transactions of the Royal Society of South Africa*, 2003, 58. vsk, nro 1, s. 93. ISSN 0035-919X. Artikkelin verkkoversio. Viitattu 27.11.2012.  (englanniksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Belgia
* Yhdysvallat
* Alankomaat

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Tekninen seuranta** tarkoittaa Suomessa erästä salaista pakkokeinoa, jota voidaan käyttää esitutkinnassa salassa sen kohteelta ja josta säädetään vuoden 2011 pakkokeinolain 10 luvussa.

Pakkokeinolaissa teknisellä seurannalla tarkoitetaan esineen, aineen tai omaisuuden liikkumisen seurantaa siihen erikseen sijoitettavalla tai siinä jo olevalla radiolähettimellä tai muulla sellaisella teknisellä laitteella taikka menetelmällä tai ohjelmistolla. Teknisen seurannan tarkoituksena voi olla myös seurata rikoksesta epäillyn liikkumista.

Teknisen seurannan edellytykset
-------------------------------

Esitutkintaviranomainen saa kohdistaa rikoksen kohteena olevaan tai rikoksesta epäillyn oletettavasti hallussa olevaan tai käyttämään esineeseen, aineeseen tai omaisuuteen teknistä seurantaa, kun epäiltyä on syytä epäillä rikoksesta, josta säädetty ankarin rangaistus on vähintään vuosi vankeutta.

Jos teknisen seurannan tarkoituksena on seurata rikoksesta epäillyn liikkumista sijoittamalla seurantalaite hänen yllään oleviin vaatteisiin tai mukanaan olevaan esineeseen (henkilön tekninen seuranta), saadaan toimenpide suorittaa vain, jos häntä on syytä epäillä seuraavista rikoksista:

1. rikoksesta, josta säädetty ankarin rangaistus on vähintään neljä vuotta vankeutta;
2. huumausainerikoksesta;
3. terroristisessa tarkoituksessa tehtävän rikoksen valmistelusta; tai
4. törkeästä tulliselvitysrikoksesta.

Edellytykset ovat siis epäillyn liikkumista seurattaessa samat kuin teknisen kuuntelun edellytykset.*lähde?*

Katso myös
----------

* Tekninen tarkkailu
* Televalvonta

Lähteet
-------

1. 1 2  Pakkokeinolaki (806/2011) (10 luvun 21 §) *Finlex*.  Arkistoitu 17.12.2013. Viitattu 27.12.2013.
Tyypillisen nestemäistä polttoainetta käyttävän raketin yksinkertaistettu kaavakuva. Hapetin ja polttoaine johdetaan eri säiliöistä polttokammioon, jossa palaminen tapahtuu, kun hapetin hapettaa polttoaineen. Palamistuotteen suihkuavat raketin suuttimesta pois, mikä työntää reaktiovoimalla rakettia eteenpäin.
**Nesteraketti** tarkoittaa rakettia, joka käyttää nestemäistä polttoainetta. Suurin osa avaruusraketeista käyttää ainakin joissain rakettivaiheissa nestemäistä polttoainetta. Yleensä nestemäiset hapetin ja polttoaine ovat eri säiliöissä, joista ne pumpataan palotilaan sopivasan paineeseen. Nestemäiset polttoaineet ovat kiinteitä tehokkaampia. Lisäksi nestemäistä polttoainetta käyttävää rakettia voidaan säädellä helpommin ajon aikana kuin kiinteäpolttoaineista rakettia, joissakin sovelluksissa raketti voidaan jopa sammuttaa ja käynnistää uudelleen.

Nestemäistä polttoainetta käyttävän raketin periaatteen ideoi ensimmäisenä venäläinen rakettiteoreetikko Konstantin Tsiolkovski vuonna 1903.

Ensimmäinen todella merkittävä, nykyaikaisen tyyppinen nesteraketti oli Wernher von Braunin johdolla kehitetty saksalainen A-4 eli V-2, joka oli ensimmäinen sodassa käytetty ballistinen ohjus.

1940- ja 1950-luvuilla sekä Yhdysvallat että Neuvostoliitto kehittelivät nestemäistä polttoainetta käytäviä ohjuksia saksalaisen sodanaikaisen V2-teknologian pohjalta.

Nesterakettien tyypit
---------------------

* Yksiajoainetta käyttävät
* Hapetinta ja polttoainetta käyttävät
* Kolmiajoainetta käyttävät, harvinaisia

Nestemäistä polttoainetta käytetään myös hybridiraketeissa, joissa toinen ajoaineen komponentti on joko kiinteä tai kaasumainen.

Lähteet
-------

1. ↑  Liquid-propellant rocket engines Encyclopedia Britannica. Viitattu 15.3.2013.
2. ↑  Bellis, Mary: Inventors, Konstantin Tsiolkovsky. *About.com*.  Arkistoitu 9.7.2012.  (englanniksi)
3. ↑  V-2 Encyclopedia Astronautica
4. ↑  A brief history of rocketry. Part 2: From World War to the Moon and beyond SEN.  Arkistoitu 24.3.2012. Viitattu 29.4.2012.
**Keijo Pellervo Kepsu** (10. marraskuuta 1946 Valkeala – 30. lokakuuta 2017) oli suomalainen upseeri ja eversti. Kepsu suoritti Kadettikoulun valmistuen vuonna 1970 ja suoritti yleisesikuntaupseerin tutkinnon vuonna 1979.*lähde?*

Ura
---

Kepsu palveli Suomen puolustusvoimissa muun muassa vuosina 1970–1977 Ilmavoimien Viestikoulussa koulutusupseerina (nykytermi opetusupseeri), Ilmavoimien Esikunnassa ja Ilmavoimien Viestikoulun johtajana vuosina 1986–1988. Tässä roolissa hän toimi samalla silloisen Luonetjärven varuskunnan päällikkönä (evl).*lähde?*

Hänen seuraava palveluspaikkansa oli Viestikoelaitos, jonka pitkäaikaisimpana johtajana hän toimi 1988–1998.*lähde?*

Hänet on ylennetty majurin arvoon itsenäisyyspäivänä 1982 ja everstiksi 1994. Kepsu on sotilassukua.*lähde?*

Lähteet
-------

* *Kadettiupseerit 1920–1985*. Kadettikunta r.y. Upseeriliitto r.y. 1985. 951-99690-4-7.
* Lasse Laaksonen: *Taivaan vartijat − Ilmasotakoulun historia 1918–2008*. Minerva Kustannus, 2008. ISBN 978-952-492-163-3.
* Ismo Myllylä: *Luonetjärven varuskunta 1939–1989*. Ilmavoimien viesti- ja tutkakilta ry, 1990. ISBN 952-90-2360-X.

### Viitteet

1. 1 2  Kadettiupseerit 1920–1985
2. ↑  Kuolinilmoitus, Kouvolan Sanomat 19.11.2017, s. 18
**Raadelman kartano** (ruots. *Radelma gård*) sijaitsee entisen Piikkiön kunnan, nykyisen Kaarinan kaupungin alueella, Kuusistonsalmen rannalla Varsinais-Suomessa. Kartanoalueen läpi kulkee Suuren Rantatien eli Kuninkaantien historiallinen reitti Turusta Viipuriin. 

Raadelman kartano on taustaltaan keskiaikainen katolisen kirkon tila, joka otettiin Kustaa Vaasan aikana 1500-luvulla kruunun haltuun. Vapaaherra Seved Bååth, maaherra Christoffer Johan Rappe ja suurliikemies Jakob Bremer kuuluvat kartanon 1600–1700-lukujen omistajiin. Raadelman kartano on ollut valtioneuvos Gabriel Erik von Haartmanin ja kauppaneuvos Fredric von Rettigin sukukartano. 

Keisari Aleksanteri I vieraili Raadelman kartanossa Porvoon valtiopäivien avajaismatkansa yhteydessä vuonna 1809 ja myöhemmin myös tavatessaan Ruotsin kruununprinssi Bernadotten (kruunattiin v. 1818 Kaarle XIV Juhanaksi) vuonna 1812. Vierailun muistona Raadelmaan jäi keisarin rintakuva, jonka tämä itse lahjoitti. 

Vuonna 1792 rakennettua päärakennusta ympäröi 1800-luvun alussa perustettu englantilaistyyppinen maisemapuisto, jota ovat reunustaneet hyötypuutarhan ruutuvyöhykkeet. Päärakennusta on laajennettu 1880-luvulla arkkitehti Frans Anatolius Sjöströmin piirustusten mukaan uusrenessanssityyliin ja nykyiseen klassistiseen ulkoasuun 1930-luvulla. Kartanoalueella on säilynyt historiallista rakennuskantaa, mm. huvimaja, jonka alla on vesisäiliö kuten naapurissa Tuorlan kartanon huvimajassa, sekä tiilinen tupakkamakasiini, jossa toimii vanhainkoti ja päiväkoti.

Vuonna 1890 Fredric von Rettig perusti Piikkiön ensimmäisen meijerin Raadelmaan. Rettigien aikana Raadelmassa toimi myös oma tiilitehdas ja sähkölaitos, ja kartanon puutarhatoimintaa laajennettiin merkittäväksi kauppapuutarhaksi, joka tuotti mm. omenoita, leikkokukkia, vihanneksia ja juureksia. Tilalla koeviljeltiin myös tupakkaa. 

Raadelmassa toimi kartanohotelli ja -ravintola vuosina 1968–1983. Nykyisin kartano on yksityiskäytössä.

Lähteet
-------

* Bahne, Eric: *P.C. Rettig ja kumpp. 1845–1945: Gevlen Waakunasta Klubi seitsemään: Suomen tupakkateollisuuden vaiheita*. Turku: P.C.Rettig ja kumpp./Tilgmann, 1950.
* Gardberg, C. J & Dahl, Kaj: *Kuninkaantie Turusta Viipuriin*. Otava, 1991. ISBN 951-1-11400-X.
* Gardberg, C. J.: *Kivestä ja puusta. Suomen linnoja, kartanoita ja kirkkoja*. Otava, 2002. ISBN 951-1-17423-1.
* Havia, Timo & Luoto, Jukka: *Piikkiön historia 1*. Jyväskylä: Gummerus Kirjapaino Oy, 1989. ISBN 952-90049-3-1.
* Jutikkala, Eino & Nikander, Gabriel: *Suomen kartanot ja suurtilat*. Helsinki: Kivi, 1941.
* Knaapinen, M. A.: *Piikkiön pitäjä*. Osakeyhtiö Turunmaan kirjapaino, 1935.
* Manninen, Tapio & Nieminen, Johanna: *Piikkiön historia 2*. Jyväskylä: Gummerus Kirjapaino Oy, 2004. ISBN 952-91-7600-6.
* Nikander, Gabriel & Antell, Kurt: *Herrgårdar i Finland II*. , 1928.
* von Wendt, Lilli: *Den stora familjen von Haartman på Radelma. I Personliga hågkomster och släkthistoriska skildringar. Utgivna under redaktion av Paul Nyberg och Victor Hoving*. Helsinki: Söderström & Co, 1942.
* *Suomen puutarhoja – Trädgård i Finland*. Helsinki: Kustannusosakeyhtiö Kivi Förlagsaktiebolag, 1949.