recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Raaseporin Energia** (vuoteen 2020 saakka **Tammisaaren Energia**) (ruots. *Raseborgs Energi*) on vuonna 1909 perustettu ja vuonna 2014 yhtiöitetty Raaseporin kaupungin omistama energiayhtiö. Yhtiön toiminta koostuu sähkön tuotannosta, myynnistä sekä omasta sähköverkosta, kaukolämmön tuotannosta sekä jakelusta ja erilaisista energiapalveluista.

Vuonna 2018 yhtiöllä oli sähkösopimuksia noin 6 723 kotitalouden ja yrityksen kanssa. Yhtiön omassa sähköverkossa liittymiä oli vuonna 2019 noin 6 600. Noin 20% yhtiön tuottamasta ja myymästä sähköstä meni sen oman sähkönjakeluverkon ulkopuolelle. Yhtiön kaukolämpöverkossa oli vuonna 2018 liittymiä noin 880.

Yhtiön sähköverkko kattaa Tammisaaren sekä alueita entisessä Pohjan kunnassa ja se jakelee kaukolämpöä Tammisaaren, Pohjan sekä Karjaan alueella.

Raaseporin Energialla on kolme kaukolämpövoimalaa, joista Tammisaaren voimalassa tuotetaan lisäksi myös sähköä. Kaikki yhtiön kaukolämpövoimalat käyttävät metsähaketta ja muita puupolttoaineita pääasiallisena polttoaineena. Tammisaaren kaukolämpövoimalan tuottaman sähkön lisäksi, osa yhtiön myymästä sähköstä tuotetaan sen osaomistamilla suomalaisilla tuulivoimaloilla.

Lähteet
-------

1. ↑  Ekenäs Energi Ab - Taloustiedot Asiakastieto. Viitattu 31.7.2019.
2. ↑  Tammisaaren Energia on nyt Raaseporin Energia  15.4.2020. Raaseporin Energia. Viitattu 15.6.2023.
3. ↑  Meistä Tammisaaren Energia.  Arkistoitu 31.7.2019. Viitattu 31.7.2019.
4. 1 2  Vuosikertomus 2018 Tammisaaren Energia.  Arkistoitu 31.7.2019. Viitattu 31.7.2019.
5. ↑  Sähköverkko *tammisaarenenergia.fi*.  Arkistoitu 31.7.2019. Viitattu 31.7.2019.

Aiheesta muualla
----------------

* Raaseporin Energian kotisivut
**Evenkijskaja žizn** (ven. Эвенкийская жизнь, "Evenkian elämä") on Venäjällä Krasnojarskin aluepiirin Evenkian piirin keskuksessa Turassa ilmestyvä sanomalehti.

NKP(b):n Itä-Siperian aluepiirikomitean päätöksellä vuonna 1932 perustettu Evenkien kansallisen piirikunnan lehti alkoi ilmestyä lokakuussa 1933 nimellä *Evenkijskaja novaja žizn* ("Evenkien uusi elämä"). Sitä varten oli lähetetty laakapainokone, kirjakkeet ja latoja, joiden matka Turaan kesti puoli vuotta. Ensimmäinen numero oli puolikkaan A4-arkin kokoinen liuska, jonka painos oli noin sata kappaletta. Vuonna 1936 lehti oli kasvanut nelisivuiseksi viikkolehdeksi, jossa oli myös kuvia. Evenkinkielisestä rinnakkaisnimestään *Evedy omakta in* huolimatta se oli venäjänkielinen.

Lehti sai nimen *Sovetskaja Evenkija* ("Neuvosto-Evenkija") vuonna 1945. Se oli NKP:n piirikuntakomitean ja piirikuntaneuvoston äänenkannattaja. Kolmesti viikossa ilmestyneen lehden painosmäärä oli 1970-luvun puolivälissä 2 500 kappaletta.

Vuonna 1993 lehti sai nimen *Evenkijskaja žizn* ja siitä tuli Evenkian autonomisen piirikunnan hallinnon äänenkannattaja. 1990-luvulla hankitusta offsetpainokoneesta jouduttiin luopumaan sähkökatkosten ja kirjapainon talviaikaan liian alhaisen lämpötilan takia vuonna 2002, jolloin painaminen siirrettiin Krasnojarskiin. 2010-luvun alussa lehti lähetettiin perjantaisin kirjapainoon, josta se tuotiin maanantaina tai tiistaina lentokoneella Turan, Baikitin ja Vanavaran taajamiin. Paikallisissa oloissa tätä pidettiin riittävän nopeana.

*Evenkijskaja žizn* ilmestyy kerran viikossa 16-sivuisena ja A3-kokoisena. Sen julkaisijana toimii Krasnojarskin aluepiirin mediakeskus. Lehden painosmäärä oli 2 000 kappaletta vuonna 2023. Siinä on venäjänkielisen aineiston ohella yleensä myös evenkinkielinen sivu *Evedy in*.

Lähteet
-------

1. 1 2  Iz istorii gazety "Evenkijskaja žizn".  *Evenkijskaja žizn*, 10.10.2013, s. 9. Artikkelin verkkoversio.
2. ↑  Jakimov, O.D.: *Petšat natsionalnyh regionov Sibiri i Dalnego Vostoka: Ot vozniknovenija do naših dnei*, s. 101. Novosibirsk: Nauka, 2000. ISBN 5-02-032291-1.
3. ↑  Kuznetsov, I. V. & Fingerit, Je. M.: *Gazetnyi mir Sovetskogo Sojuza, 1917–1970 gg. Tom 2: Respublikanskije, krajevyje, oblastnyje i okružnyje gazety*, s. 170. Moskva: Izdatelstvo Moskovskogo universiteta, 1976.
4. ↑  Julkaisutiedot.  *Evenkijskaja žizn*, 29.12.2023, s. 16. Artikkelin verkkoversio.

Aiheesta muualla
----------------

* Lehden numerot pdf-muodossa
Kauneuskilpailun voittaja saamassa palkintonsa vuonna 1922
**Kauneuskilpailu** tai **missikilpailu** on varsinkin nuorten naisten kesken järjestettävä kilpailu kauneimman arvosta. Kauneuskilpailun voittaja on kauneuskuningatar tai missi. Hänen lisäkseen valitaan yleensä kaksi perintöprinsessaa.

Kauneuskilpailuja järjestetään useimmin nuorten naisten kesken. Joihinkin kilpailuihin hyväksytään kilpailijoiksi vain naimattomia ja synnyttämättömiä naisia, ja joissakin kilpailuissa on vähimmäis- ja enimmäisikärajat. Yleisten kauneuskilpailujen lisäksi Yhdysvalloissa ja joissain muissakin maissa järjestetään omia kilpailuja eri etnisille ryhmille. Myös esimerkiksi lasten, miesten ja homomiesten kauneuskilpailuja järjestetään.

Kilpailun muoto on rituaalinen. Kilpailijat esiintyvät yleisön ja tuomariston edessä erilaisissa asuissa, kuten iltapuvussa ja uimapuvussa. Palkintona on kauneuskuningattaren tittelin lisäksi esimerkiksi raha- ja esinepalkintoja sekä mahdollisuus edustaa omaa maata kansainvälisissä kauneuskilpailuissa.

Kauneuskilpailut luokitellaan länsimaiseksi populaarikulttuuriksi, mutta niitä seurataan ja järjestetään kautta. maailman. Kauneuskilpailuja järjestetään paitsi erikseen, myös osana esimerkiksi markkinoita tai näytöksiä. Järjestäjänä voi toimia jokin instituutio, järjestö tai yritys. Joillakin kauneuskilpailuilla voidaan kerätä rahaa esimerkiksi koululle, kirkolle tai muulle yhteisölle. Kauneuskilpailun järjestelykustannukset voivat olla hyvin matalat, sillä kilpailijat saadaan mukaan ilmaiseksi. Kauneuskilpailut ovat maailmanlaajuinen liiketoiminnan ala, jossa oikeus missiformaattiin saatetaan myydä yhtiöltä toiselle. Suomessa missibisneksen tunnetuin toimija on Finnartist Oy, joka omistaa esimerkiksi Miss Suomi ja Suomen Neito -kisaformaattien oikeudet.

Jotkut ovat arvostelleet uimapukukierroksia liian seksuaalisiksi, ja joissain kilpailuissa niistä onkin luovuttu. Kauneuskilpailuja ovat arvostelleet joissain maissa etenkin uskonnolliset ryhmät sekä feministit, joiden mielestä naisvartalon esitteleminen julkisesti muistuttaa karjanäyttelyä. Arvostelun seurauksena esimerkiksi Miss America -kilpailussa on 1990-luvulta alkaen painotettu aiempaa enemmän kilpailijoiden äly- ja puhelahjoja vartalon mittojen sijaan.

Kauneuskilpailuja ovat esimerkiksi:

* Miss Universum
* Miss Maailma
* Miss International
* Miss Grand International
* Miss Earth
* Miss Baltic Sea
* Miss Eurooppa
* Miss Skandinavia
* Miss Suomi

Katso myös
----------

* Fitness-urheilu

Lähteet
-------

1. ↑  *Kielitoimiston sanakirja*. Kotimaisten kielten tutkimuskeskuksen julkaisuja 132. Internet-versio MOT Kielitoimiston sanakirja 1.0. Helsinki: Kotimaisten kielten tutkimuskeskus ja Kielikone Oy, 2004. ISBN 952-5446-11-5.
2. 1 2 3 4 5  Stoeltje, Beverly J. (toim. Malti-Douglas, Fedwa): "Beauty Pageants", *Encyclopedia of Sex and Gender, volume 1*, s. 125–130. Thomson & Gale, 2007. ISBN 978-0-02-865961-9.
3. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Kauneuskilpailu** Wikimedia Commonsissa
**Harmaavihermesikko** (*Lichmera indistincta*) on Australiassa Papua-Uudessa-Guineassa ja Indonesiassa tavattava mesikkoihin kuuluva varpuslintu.

Koko ja ulkonäkö
----------------

Kooltaan harmaavihermesikko on 12–16 cm. Selästään ja päästään laji on oliivinruskea. Koiraalla on pieni keltainen täplä silmän takana ja naaraan kurkku on keltainen.. Siivet ovat harmaavihermesikolla oliivinvihreät. Vatsa on vaalean ruskehtavan harmaa. Nuoret linnut ovat aikuisia kelertävämpiä väritykseltään. Lajin nokka on pitkä ja hieman alaspäin kaartuva. Harmaavihermesikko muistuttaa ulkonäöltään tuhkamesikkoa (*Myzomela obscura*), mutta on sitä vaaleampi.

Levinneisyys ja elinympäristö
-----------------------------

Harmaavihermesikkoa tavataan Australiasta, Papua-Uudesta-Guineasta ja Indonesiasta Balilta ja Arusaarilta. Australiassa lajin levinneisyys ulottuu Länsi-Australian eteläosista Pohjoisterritorion, Queenslandin ja Uuden Etelä-Walesin kautta Victorian osavaltioon. Harmaavihermesikot elävät monenlaisissa elinympäristöissä. Laji tavataan niin mangrove- ja monsuunimetsissä ja muissa tiheissä metsissä, kuin myös suolaisilla suomailla, matalissa tiheissä pensaikoissa ja avoimilla nummilla. Yleensä lajia tavataan alankomailla, mutta siitä on havaintoja aina 2 600 metrin korkeudella merenpinnasta sijaitsevissa metsissä.

Ravinto
-------

Harmaavihermesikot syövät kukkien mettä ja hyönteisiä. Ravintonsa ne etsivät puista ja pensaista. Lintu muodostaa ruokaillessaan usein sekaparvia muiden mesikkolajien kanssa.

Lisääntyminen
-------------

Harmaavihermesikon lisääntymiskausi kestää pohjoisessa toukokuusta marraskuulle ja etelämpänä kesäkuusta helmikuulle. Koiraat ilmoittavat pesimäreviirinsä laulamalla korkeissa puissa ja vahtivat muita lintuja naaraan rakentaessa pesää. Pesä rakennetaan puun kuoresta ja ruohoista ja sidotaan yhteen hämähäkinseitin avulla. Naaras munii kahdesta kolmeen munaa, joita vain se hautoo.

Lähteet
-------

1. ↑  BirdLife International: *Lichmera indistincta* *IUCN Red List of Threatened Species. Version 2022-2*.  2016. International Union for Conservation of Nature, IUCN, Iucnredlist.org. Viitattu 27.1.2014. (englanniksi)
2. ↑  Lichmera indistincta ITIS. Viitattu 12.7.2009.
3. 1 2 3 4 5  Brown Honeyeater *Birds in Backyards*. Australian museum.  Arkistoitu 31.12.2009. Viitattu 12.7.2009. (englanniksi)
4. 1 2  Morten Strange: *A Photographic Guide to the Birds of Indonesia*, s. 336. Princeton University Press, 2003. ISBN 978-0-691-11495-8. Kirja Googlen teoshaussa (viitattu 12.07.2009). (englanniksi)


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Taksonitunnisteet | 
* Wikidata: Q790624
* Wikispecies: Lichmera indistincta
* ADW: Lichmera\_indistincta
* AFD: Lichmera\_(Lichmera)\_indistincta
* ARKive: lichmera-indistincta
* Avibase: 7CF36CE07942A2F4
* BirdLife: 103684809
* BirdLife-Australia: brown-honeyeater
* CoL: 729R9
* BOW: brohon1
* eBird: brohon1
* GBIF: 2487341
* iNaturalist: 12526
* IRMNG: 11037235
* ITIS: 560811
* IUCN: 103684809
* NCBI: 266363
* Xeno-canto: Lichmera-indistincta

 |

 |
**Sand Creekin verilöyly** oli 29. marraskuuta 1864 tapahtunut joukkomurha, jossa 700 sotilasta, joista enemmistö oli Coloradon osavaltion miliisejä, hyökkäsi intiaanien leirikunnan kimppuun Sand Creekin luona tappaen 150 cheyenneä ja arapahoa. Hyökkääjät tappoivat enimmäkseen vanhuksia, naisia ja lapsia, sillä leirin miehistä suurin osa oli metsästysretkellä.

Hyökkäys
--------

Nähdessään eversti John Cihivingtonin joukkojen saapuvan, cheyenne-päällikkö Musta Kattila nosti sekä Amerikan lipun että valkoisen rauhanlipun tiipiinsä päälle rauhan merkiksi. Chivington ei kiinnittänyt huomiota rauhan eleeseen, vaan komensi joukkonsa hyökkäykseen. Sotilaat alkoivat rynnäköidä leiriin tappaen armottomasti niin miehet, naiset kuin lapsetkin. Pieni joukko intiaanisotureita onnistui järjestämään sen verran vastarintaa, että jonkin verran leirin jäseniä, joukossa myös Musta Kattila, onnistui pakenemaan virran ylitse.

Lopputulos
----------

Hyökkäyksen jälkeen maassa makasi 150 kuollutta intiaania, joista suurin osa oli vanhuksia, naisia ja lapsia. Hyökkääjistä kaatui 9-10 miestä, ja lisäksi noin 30 loukkaantui.

Lähteet
-------

* 
*
**Teijo Kaj Kristian Kööpikkä** (s. 7. lokakuuta 1980 Laihia) on suomalainen kuulantyöntäjä, joka sai pronssia kuulantyönnössä alle 20-vuotiaiden Euroopan-mestaruuskilpailussa vuonna 1999 tuloksella 18,01. Hän on edustanut seuratasolla Laihian Lujaa. Kööpikän paras tulos miesten kuulassa on ulkona 18,78 ja sisällä 18,84.

Kööpikkä sairastui 24-vuotiaana selkärankaperäiseen lihasrappeumaan ja lopetti urheilu-uransa. Hän aloitti kilpailemisen uudelleen vuonna 2023 paraurheilijana. Kööpikkä työntää kuulaa paraurheiluluokassa 57. Kööpikkä aloitti kilpailemisen helmikuussa hallikaudella työntämällä Helsingissä luokan uudeksi Suomen ennätykseksi 14,23. Saman vuoden heinäkuussa hän osallistui vammaisurheilun MM-kisoihin Pariisissa ja saavutti kuulantyönnön pronssia omassa luokassaan. Kööpikän tulos 14,80 oli luokan 57 uusi Suomen ennätys.

Teijo Kööpikän pikkuveli on kuulantyöntäjä Timo Kööpikkä.

Lähteet
-------

* Teijo Kööpikkä Tilastopaja (vaatii kirjautumisen, maksullinen palvelu).

### Viitteet

1. ↑  Sirkkiä, Sari: Teijo Kööpikkä oli lupaava urheilija, kun hänen jalkansa lakkasi toimimasta – vuosia myöhemmin hän sai nettivideosta elämän mullistaneen idean *Yle Urheilu*.  9.7.2023. Viitattu 4.2.2024.
2. ↑  Teijo Kööpikkä avasi uuden urheilu-uransa Suomen ennätyksellä *Yleisurheilu.fi*.  25.2.2023. Viitattu 10.5.2023.
3. ↑  Teijo Kööpikkä MM-pronssille – "24 vuotta sitten arvokisamitali ja heti perään seuraava"
4. ↑  Lauri Jaakkola: Kuulantyöntäjä Teijo Kööpikkä voi olla parayleisurheilun seuraava menestysnimi – "Olen nyt jo ihan eri ihminen kuin vuosi sitten" *Paralympia*.  22.1.2023. Viitattu 10.5.2023.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* World Athletics

 |

 |
**Kymenlaakson Sähkö Oy** on 1918 perustettu sähkölaitos, jonka sähkönjakelun toimilupa-alue ulottuu Hämeenlinnan Lammilta Virolahdelle Etelä-Suomessa. Perustamiskokous pidettiin 30. lokakuuta 1918 Lahdessa rautatiehotellilla.

Mukana perustamisessa olivat Kymi, Orimattila, Sippola, Virolahti, Vehkalahti, Elimäki, Lapinjärvi, Pyhtää, Miehikkälä, Ruotsinpyhtää, Anjala, Artjärvi, Askola, Liljendal, Myrskylä ja Pukkila edustettuina. Melko varhain perustamisen jälkeen yhtiöön tulivat mukaan Hamina ja Pernaja.

Kymi kuuluu nykyisin Kotkaan, Anjala, Elimäki ja Sippola Kouvolaan, Vehkalahti Haminaan, Liljendal, Pernaja ja Ruotsinpyhtää Loviisaan sekä Artjärvi Orimattilaan.

1919 alkoi yhtiön sähköverkko toimia. 1920 Kymenlaakson Sähkö saa toimitilat Loviisasta. 1921 yhtiöön tulee kuntien lisäksi myös yksityisiä osakkaita. Viimeinen yksityinen osakas luopui omistuksestaan 1954. 

2015 Kymenlaakson Sähkö perusti verkonasennusyhtiö Kyvera Oy:n, joka yhdistettiin 2016 Kymenlaakson Sähkön, Lappeenrannan Energian ja Suur-Savon Sähkön Elvera Oy:öön. Elveralle tuli hoidettavakseen 13 104 km pitkä sähköverkko, minä keskijänniteverkosta on kaapeloitu 17%. Samana vuonna valmistui 33. sähköasema Lapinjärvelle. Muuntamoita on 4752. 

2017 Kotkan kaupunki myi sähkölaitoksensa osakkeet Kymenlaakson Sähkölle 70 miljoonalla eurolla.

Lähteet
-------

1. ↑
2. ↑
**Varanasi** (hindiksi वाराणसी, *Vārāṇasī*, urduksi ‏بنارس‎, *Banāras*) (vuoteen 1956 **Benares**; tunnettu myös nimillä *Banaras*, *Benaras*, *Kashi* ja *Kasi*) on kaupunki Uttar Pradeshin osavaltiossa Pohjois-Intiassa. Kaupungissa asui noin 1,2 miljoonaa ihmistä vuonna 2011.

Gangesjoen varrella sijaitseva Varanasi on yksi hindujen seitsemästä pyhästä kaupungista.

Varanasi on Intian ja koko maailman vanhimpia yhtäjaksoisesti asuttuja kaupunkeja. Se oli merkittävä kauppapaikka jo buddhalaisuuden perustaja Siddhartha Gautaman aikoihin 500-luvulla eaa. Sarnath, jossa Buddha Gautaman on kerrottu pitäneen ensimmäiset opetuksensa, sijaitsee noin viiden kilometrin päässä Varanasista koilliseen.

Muslimien valtakaudella kaupunki kärsi ja monia sen temppeleitä tuhottiin. Suurmoguli Akbar kehitti kaupunkia 1500-luvulla, mutta hänen seuraajiensa käsissä se kuihtui. Maratin valtakunta nosti kaupungin uuteen kukoistukseen. 1700-luvulla siitä tuli itsenäinen kuningaskunta, ja brittivallan aikana se oli alueen taloudellinen ja uskonnolinen keskus.

Ganges-joen ranta on keskeinen paikka Varanasissa, ja jokirannassa on kilometrikaupalla portaita joita pitkin pyhiinvaeltajat voivat laskeutua jokeen rituaaliseen kylpyyn. Yli miljoona pyhiinvaeltajaa käy kaupungissa vuosittain.

Varanasia palvelee Babatpurin lentoasema, josta on päivittäin lentoja Delhiin, Mumbaihin ja Katmanduun. Varanasista on hyvät linja-autoyhteydet eri puolille. Matka Allahabadiin kestää kolme tuntia, Lucknowiin kahdeksan ja puoli tuntia. Delhiin ja Kalkuttaan pääsee pikajunalla.

Kaupunki on ollut uskonnollisen koulutuksen keskus kautta aikojen. Siellä sijaitsee maailman suurimpiin yliopistoihin kuuluva, vuonna 1916 perustettu hinduyliopisto Varanasin hinduyliopisto (engl. *Banaras Hindu University*).

* Varanasi on uskonnollinen ja kulttuurillinen keskusVaranasi on uskonnollinen ja kulttuurillinen keskus
* Ghatti Gangesjoen varrella VaranasissaGhatti Gangesjoen varrella Varanasissa
* 
* 
*

Lähteet
-------

1. ↑  (yksityishenkilö): Cities & Towns *citypopulayion.de*. Viitattu 15.7.2013. (englanniksi)
2. 1 2 3 4 5  Varanasi *Encyclopedia Britannica*. Viitattu 15.7.2013. (englanniksi)
3. ↑  Getting There Lonely Planet. Viitattu 15.7.2013. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Varanasi** Wikimedia Commonsissa

* Kaupungin verkkosivusto (englanniksi)
**Tomaž Razingar** (s. 25. huhtikuuta 1979 Jesenice) on slovenialainen jääkiekkoilija. Hän edustaa tällä hetkellä IF Troja-Ljungbytä. Seura kuuluu ruotsalaiseen Allsvenskaniin. Razingarin pelipaikka on vasen laitahyökkääjä.

Ura
---

Razingar aloitti uransa 1997 HK Acroni Jesenicessä. Hän lähti 1998 rapakon taakse koittamaan onneaan, pelaten suurimman osan kaudesta ECHL-liigan Peoria Rivermenissä, keräten tehot 2+13. Kauteen kuului myös yksi ottelu AHL:n Worcester IceCatsissä. Seuraavalla kaudella tehot paranivat, ja saldona oli 10 maalia ja 9 syöttöä.

Kauden jälkeen Razingar palasi Jeseniceen, joka pelasi Slovenian pääsarjan lisäksi myös alppimaiden kansainvälistä sarjaa. Hän pääsi myös ensimmäistä kertaa aikuisten arvokisoihin, kun hänet valittiin pääsarjaan nousseeseen Slovenian maajoukkueeseen. Kisat olivat Razingarille henkilökohtainen menestys, ja hän oli joukkueensa paras pistemies kuuden ottelun tehoilla 3+3, joista kaksi maalia Yhdysvaltoja vastaan. Slovenia tosin tippui B-sarjaan. Tämän jälkeen Razingar on edustanut kotimaataan kaikissa arvokisoissa, ollen joka kerta joukkueen sisäisen pistepörssin kärkipäätä. Hän on usein muodostanut ykkösketjun Los Angeles Kingsin Anže Kopitarin sekä Jesenicen seurakaverinsa Marcel Rodmanin kanssa.

Razingarin seuraava ulkomaanreissu kohdistui Tšekin Extraligaan. Reilun kauden aikana hän ehti edustaa kolmea seuraa, mutta kesken kauden 2004–2005 suuntana oli jälleen Jesenice. Hän oli alppiliigan paras maalintekijä 23 maalilla 22 ottelussa, hänet valittiin myös sarjan arvokkaimmaksi pelaajaksi.

Kolmas kerta muodostui samanlaiseksi kuin edellinenkin; Razingar pelasi Tšekissä hieman yli vuoden ilman häikäisevää menestystä, ja jälleen hän päätti palata isompaan rooliin kotimaahansa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Tomaž Razingar *Elite Prospects*. Everysport Media Group AB.  (englanniksi)
**Dejan Košir** (s. 30. tammikuuta 1973 Jesenice) on slovenialainen lumilautailun maailmanmestari.¨Hän edusti aktiiviurallaan ASK Kranjska Gora -seuraa. Hän on pituudeltaan 186 cm.

Košir sijoittui Berchtesgadenin MM-kilpailuissa 1999 paripujottelussa 11:nneksi. Hän saavutti Madonna di Campiglion MM-kilpailuissa 2001 hopeaa suurpujottelussa ja sijoittui seitsemänneksi paripujottelussa. Salt Lake Cityn olympialaisissa 2002 hän oli parisuurpujottelussa viides.

Košir voitti parisuurpujottelun maailmanmestaruuden Kreischbergissa 2003. Lisäksi hän sijoittui paripujottelussa viidenneksi. Torinon olympialaisissa 2006 hän oli parisuurpujottelussa kuudes. Arosan MM-kilpailuissa 2007 hän sijoittui paripujottelussa seitsemänneksi.

Košir voitti parisuurpujottelun ja suurpujottelun maailmancupien kokonaiskilpailut kaudella 2001–2002. Hän sijoittui toiseksi pujottelucupissa kaudella 1997–1998 sekä "parallel"-lajien yhteiscupissa kausilla 2001–2002 ja 2002–2003. Kolmas hän oli paripujottelucupissa kaudella 2001–2002.

Košir voitti 11 maailmancupin osakilpailua, sijoittui seitsemän kertaa toiseksi ja kuusi kertaa kolmanneksi.

Košir kantoi Slovenian lippua Salt Lake Cityn olympialaisten 2002 avajaisissa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Dejan Košir *sports-reference.com*.  Arkistoitu 29.1.2010. Viitattu 5.5.2016. (englanniksi)
2. 1 2 3 4 5 6 7 8 9  Dejan Košir Kansainvälinen hiihtoliitto (FIS).  (englanniksi)
3. ↑  Slovenia *sports-reference.com*.  Arkistoitu 22.6.2016. Viitattu 5.5.2016. (englanniksi)


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa | 
* VIAF

 |

 |
**Ernst Gustaf Carlman** (5. maaliskuuta 1906 Låssa, Uplanti – 3. kesäkuuta 1958 Kristianstad) oli ruotsalainen urkuri, kuoronjohtaja ja säveltäjä.

Carlman valmistui kanttorin ja musiikkipedagogin pätevyyksillä Tukholman kuninkaallisesta musiikkikonservatoriosta vuonna 1931. Hän suoritti myös jatkotutkinnon urkujensoitossa vuonna 1936. Carlman työskenteli kirkkomuusikkona Tvååker-Spannarpissa vuosina 1931–1936 ja sitten vuoteen 1947 Skellefteåssa. Vuodesta 1947 kuolemaansa saakka hän toimi urkurina Kristianstadin Pyhän kolminaisuuden kirkossa. Hän johti kirkollisen uransa aikana sekä paikallisia kuoroja että orkestereita. Vuosina 1939–1942 Carlman toimi sihteerinä Luulajan hiippakunnan urkuriliitossa, ja vuonna 1952 hänestä tuli Lundin hiippakunnan kuoroseuran ensimmäinen johtaja. Hän esiintyi urkusolistina Ruotsissa ja ulkomailla. Hän kirjoitti muun muassa arvosteluja *Kyrkomusikernas tidning* -julkaisuun.

Carlman opetti musiikkia muun muassa opettajakorkeakoulussa Kristianstadissa. Hän antoi myös yksityisopetusta urkujensoitossa ja musiikin teoriassa. Hänen opiskelijoidensa joukossa oli kuoronjohtaja Ingemar Månsson. Carlman oli avioliiton kautta sukua Jan Myrdalille ja toimi tämän taiteellisena mentorina. Carlmanin julkaistu tuotanto koostuu kokonaisuudessaan urku- ja kuoroteoksista. Teoksiin kuuluvat muiden muassa kantaatti *Västerbotten* (1945) sekä urkuteokset *Fantasia gotica* ja *Fantasia ostinata*. Carlman teki myös koraalisovituksia.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Sverker Jullander, Gustaf Carlman (1906−1958) Levande musikarv 2016, viitattu 6.2.2024 (ruotsiksi)
**Lauri Johannes Junnila** (11. heinäkuuta 1908 Mynämäki – 31. tammikuuta 1988 Mynämäki) oli suomalainen yrittäjä ja yritysjohtaja, joka sai teollisuusneuvoksen arvonimen.

Junnila kävi Turun kansanopiston ja Tampereen teollisuuskoulun ja suoritti teknillisen alan kursseja. Hän työskenteli muun muassa Valtion lentokonetehtaassa ja Osuuskaupan konekorjaamon johtajana Perniössä, kunnes perusti konepajayrityksen Saloon 1949. L. Junnilan Konepaja -niminen yritys muutti Mynämäelle vuoden 1952 lopussa. Yhtiö valmisti monia erilaisia maatalouskoneita, joista tärkeäksi tuotteeksi tuli 1950-luvun puoliväliin mennessä traktorin nostolaitesovitteinen kylvökone. Yrittäjänä Junnila kehitti muitakin koneuutuuksia, kuten sokerijuurikkaiden nostokoneen vuonna 1964. Sen suunnittelu oli vienyt useita vuosia, mutta se syrjäytti kilpailevat ulkomaiset tuotteet Suomessa. Muita yrityksen tuotteita olivat muun muassa perunannostokone ja rivilannoitin. Muovin käyttöä maatalouskoneissa hyödyntämään Junnila perusti 1967 erillisen Teräs-Nailon -yhtiön Uuteenkaupunkiin. Junnila vaikutti merkittävästi paitsi maatalouskoneiden kehittämiseen ja valmistukseen, myös niiden viennin alkamiseen Suomessa. Hän myi yrityksensä Hankkijalle 1981 ja jäi eläkkeelle. Yrityksen viimeinen tanskalainen omistaja lopetti Kongskilde Jukon tuotannon Mynämäellä vuonna 2009. Junnila, joka sai teollisuusneuvoksen arvonimen 1970, oli Mynämäen kunnanvaltuuston jäsen 1965–1976. Hänet tunnettiin myös seurakunnallisista luottamustehtävistään.

Lähteet
-------

1. 1 2  Biografia-sampo: Lauri Junnila Viitattu 28.10.2021.
2. ↑  Kuolleita. *Helsingin Sanomat*, 6.2.1988, s. s. 20.
3. ↑  Mynämäen teollisuusperintö. L. Junnilan konepaja. Viitattu 28.10.2021.
**Veikko Aleksanteri Järvinen** (s. 19. toukokuuta 1930 Kalanti) on suomalainen eläköitynyt yritysjohtaja ja osuustoimintaliikkeen vaikuttaja, joka on saanut kauppaneuvoksen arvonimen.

Järvinen kävi Turun kaupungin kauppakoulun 1946–1948 ja myymälänhoitajan koulutuksen 1948 sekä liha-alan koulutuksen 1951, myyntityönneuvojien koulutuksen 1956 ja myymäläintarkastajien koulutuksen 1959. Hän on suorittanut myös liikkeenjohdon koulutuksia. Järvinen oli Osuusliike Tarmolan myymäläharjoittelija ja myymäläapulainen Turussa 1944–1946, myymälänhoitaja 1948–1956, myyntityönneuvoja 1957–1958 ja myymäläintarkastaja 1959. Osuuskauppa Perhelän myymäläintarkastaja Järvenpäässä hän oli 1959 ja hallinnollinen sihteeri ja henkilöstöasiainhoitaja 1960–1961.

Osuusliike Eteläpohjan toimitusjohtaja Seinäjoella Järvinen oli 1963–1970, Osuusliike Tarmolan kaupallinen johtaja Turussa 1971, Osuusliike Imatran toimitusjohtaja 1971–1977, Osuusliike Voiman toimitusjohtaja Tampereella 1977–1981 ja Keskusosuusliike OTK:n kenttäjohtaja 1981–1983. Järvinen oli E-osuuskunta Ekan hotelli- ja ravintolatoimialan toimialajohtaja 1983–1984 ja Oy Renlund Ab:n toimitusjohtaja 1985–1990. Hän oli lisäksi Asunnonhankinta Oy Seinäjoen Hakan toimitusjohtaja 1964–1970 ja Seinäjoen kaupunginvaltuuston jäsen 1967–1970. Hänellä on ollut myös useita osuustoiminnallisia ja muita luottamus- ja asiantuntijatehtäviä. Kauppaneuvoksen arvonimen Järvinen sai 1987.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Seppälä, Jarmo: Kauppaneuvos Veikko Järvinen (1930–). *Suomen talouselämän vaikuttajat* -verkkojulkaisu (maksullinen). 20.11.2014. Suomalaisen Kirjallisuuden Seura. Viitattu 25.10.2023.
2. 1 2  E-Seniorit kunniajäsen Veikko Järvinen *e-seniorit.fi*. Viitattu 25.10.2023.
| "Dark Lady"Cher |
| --- |
|  |
| Singlen tiedot |
|  Albumilta | *Dark Lady* |
|  B-puoli | "Two People Clinging to a Thread" |
|  Julkaistu | 1974 |
|  Tyylilaji | folk |
|  Kesto | 03.27 |
|  Levy-yhtiö | MCA Records |
| Cherin muut singlet |
| "Carousel Man"1973 | "Dark Lady"1974 | "Train of Thought"1974 |

**Dark Lady** on yhdysvaltalaislaulaja Cherin singlenä julkaistu kappale vuodelta 1974. Se edustaa folkmusiikin tyylilajia. Kappaleen sävelsi ja sanoitti Johnny Durrill. Singlen b-puolena on Gloria Sklerovin ja Harry Lloydin kirjoittama "Two People Clinging to a Thread". "Dark Lady" julkaistiin saman nimisellä studioalbumilla toukokuussa 1974.

Dark Lady eli tumma nainen on ennustaja, jonka luona laulun päähenkilö käy. Ennustaja kehottaa päähenkilöä jättämään miesystävänsä. Myöhemmin päähenkilö haistaa ennustajan käyttämän oudon parfyymin tuoksun omassa asunnossaan. Hän palaa ennustajan luo ja yhyttää tämän miesystävänsä seurassa. Päähenkilö ampuu molemmat.

"Dark Lady" oli kaupallinen menestys Yhdysvalloissa, vaikka Cher ei uskonut siitä tulevan hittiä. "Dark Ladysta" kuvattiin kaksi musiikkivideota.

Kappaleesta on tehty useita versioita. Pertti Reponen sanoitti synkänsävyisen kappaleen suomeksi ja se sai nimekseen "Tumma nainen". Suomenkielisen version ensimmäinen levyttäjä oli Ami Aspelund ja toinen Lea Laven. Lavenin tulkinta julkaistiin singlen "Niin" b-puolena.

Lähteet
-------

1. 1 2  Chér\* – Dark Lady *Discogs.com*. Viitattu 23.3.2023. (englanniksi)
2. ↑  Fawthrop, Peter: Dark Lady Review by Peter Fawthrop *Allmusic.com*. Viitattu 23.3.2023. (englanniksi)
3. ↑  Cher – Dark Lady *Discogs.com*. Viitattu 23.3.2023. (englanniksi)
4. 1 2  Dark Lady by Cher *Songfacts.com*. Viitattu 23.3.2023. (englanniksi)
5. ↑  Dark Lady by Cher *Secondhandsongs.com*. Viitattu 23.3.2023. (englanniksi)
6. ↑  Lea Laven – Niin / Tumma Nainen *Discogs.com*. Viitattu 26.3.2023. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Ultimate Guitar: Dark Lady Chords by Cher

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa | 
* MusicBrainz work

 |

 |
**Kainuun Voima Oy** on kajaanilainen energiayhtiö, jonka omistavat puoliksi Kajaanin kaupunki ja Kajaanin Energiatuotanto Oy. Kaupunki on vuokrannut osuutensa Loiste Energia Oy:n käyttöön. Kainuun Voima tuottaa lämpö- ja vesivoimaa.

 Yhtiön toimitusjohtaja on Kimmo Keinänen.

Historia
--------

Yhtiö perustettiin 26. kesäkuuta 1986. Se oli Suomen ensimmäinen kunnan ja yksityisen suurteollisuuslaitoksen yhdessä perustama voimayhtiö. Kajaanin kaupunki vuokrasi vuonna 1994 osuutensa yhtiöstä Kainuun Sähkö Oy:lle (nykyisin Loiste Energia Oy).

### Yrityksen myyntisuunnitelma

Toukokuussa 2009 Yle Uutiset kertoi suunnitelmista yhdistää Kainuun Voima Kajaanin Lämpöön. Tarkoituksena oli myydä yhdistelmä ensisijaisesti kansainväliselle E.ON-energiayritykselle. Kainuun Voiman Tihisenniemen höyryvoimala oli teholtaan ylimitoitettu UPM-Kymmenen Kajaanin paperitehtaan sulkemisesta lähtien. Kevään 2009 aikana oli tarkoitus selvittää, mikä on pienin teho, jolla voimalan pääkattilaa voidaan käyttää kannattavasti. Kesäkuussa 2009 kuitenkin ilmoitettiin, ettei Kainuun Voimaa myydä, kun E.ON Nordic vetäytyi ostoaikeista.

### Päävoimalaitoksen alasajosuunnitelma

Joulukuussa 2023 Kainuun Voiman edustaja kertoi Kainuun Sanomille että Tihiseniemen voimalaitos tullaan ajamaan lähitulevaisuudessa alas laitoksen elinkaaren lähestyessä loppuaan. Pääsyynä alasajoon on laitoksen liian suuri teho ja taloudellisen käytön haasteellisuus.

Voimalaitokset
--------------

Kainuun Voimalla on sekä höyry- että vesivoimalaitoksia.

Tihisenniemen lämpövoimalaitos on rakennettu UPM:n tehdasalueelle Kajaanin Tihisenniemelle. Se tuottaa suurimman osan Kajaanin kaupungin tarvitsemasta kaukolämmöstä ja lisäksi sähköä. Aiemmin voimalaitos tuotti myös Kajaanin paperitehtaan tarvitseman prosessihöyryn suurilta osin vuosina 1989–1999 ja kokonaan vuosina 1999–2008 paperitehtaan sulkemiseen 17.12.2008 saakka. 

Kainuun Voimalla on yhteensä kolme vesivoimalaa Kajaaninjoessa, joissa on yhteensä kuusi turbiinia.

* Ämmäkosken voimalaitos
* Koivukosken voimalaitos (Koivukoski I-II)
* Koivukoski III

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Yritys Kainuun Voima.  Arkistoitu 23.12.2016. Viitattu 11.9.2016.
2. ↑  Ota yhteyttä Kainuun Voima Oy.  Arkistoitu 23.12.2016. Viitattu 11.9.2016.
3. ↑  Historiaa Kainuun Voima Oy.  Arkistoitu 23.12.2016. Viitattu 11.9.2016.
4. ↑  KaVo ja Kajaanin lämpö aiotaan yhdistää ja myydä *Yle Uutiset*.  8.5.2009. Viitattu 11.9.2016.
5. ↑  KaVoa ei myydä *Yle Uutiset*.  17.6.2009. Viitattu 11.9.2016.
6. ↑  Kainuun Voimalle jää vain vesivoimalaitokset – päävoimalaitos ajetaan alas *Kainuun Sanomat*.  28.12.2023. Viitattu 2.1.2024.

Aiheesta muualla
----------------

* Kainuun Voiman verkkosivut
**James Chapman** on Leicesterin yliopiston elokuvatutkimuksen professori.

Chapman opiskeli historiaa ja elokuvatutkimusta East Anglian yliopistossa. Hän väitteli Lancasterin yliopistossa Britannian toisen maailmansodan aikaisesta propagandaelokuvasta. Vuodesta 1996 alkaen hän toimi Open Universityssä, jossa hän oli perustamassa oppilaitoksen ensimmäistä elokuva- ja televisiohistorian kurssia.

Chapmanistä tuli Leicesterin yliopiston ensimmäinen elokuvatutkimuksen professori vuonna 2006 ja Historical Journal of Film, Radio and Televisionin toimittaja vuonna 2010. Hän on International Association for Media and Historyn neuvoston jäsen.

Chapman tutkii pääasiassa Britannian populaarikulttuuria ja etenkin elokuva- ja televisiohistoriaa. Hän on kiinnostunut median propagandaroolista, historian ja sodan esittämisestä mediassa ja viihteen kulttuuripolitiikasta, jonka suhteen hän on tutkinut muun muassa Dick Bartonia, Dan Darea, James Bondia, The Avengersia ja Doctor Whota. Chapman on myös kirjoittanut kirjan Britannian sarjakuvien kulttuurihistoriasta ja tutkinut tieteiselokuvia sekä uutta brittiläistä televisiodraamaa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Professor James Chapman Leicesterin yliopisto. Viitattu 22.11.2015. (englanniksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Agnes Langenskjöld** (20. heinäkuuta 1887 Pietari – 27. heinäkuuta 1965 Helsinki) oli suomalainen ruotsin kielellä kirjoittanut kirjallisuuskriitikko, esseisti ja kirjastonhoitaja.

Langenskjöldin vanhemmat olivat kenraalimajuri Nikolai Teodor Albrekt Langenskjöld (1855–1907) ja Vera Malova. Perheen kotikieli oli venäjä, mutta isä päätti kouluttaa tyttärensä Gretan ja Agneksen Suomessa jotta he oppisivat ruotsia.

Langenskjöld pääsi ylioppilaaksi Viipurin ruotsalaisen tyttökoulun (*Viborgs fruntimmerskolan*) jatkoluokilta 1905 ja valmistui filosofian kandidaatiksi 1911 sekä filosofian maisteriksi 1919. Hän oli vieraiden kielten opettajana eri kouluissa Helsingissä ja maaseudulla. Vuosina 1914–1919 Langenskjöld oli Vaasan ruotsalaisen yhteiskoulun ranskan ja venäjän kielen opettajana. Hän oli sitten Helsingin yliopiston kirjastossa harjoittelijana 1919–1920, amanuenssina 1920–1928, nuorempana alikirjastonhoitajana 1928–1945 ja vanhempana alikirjastonhoitajana 1945–1954.

Langenskjöld oli lisäksi ranskan kielen opettajana Helsingin ruotsalaisessa yhteiskoulussa vuodesta 1927 alkaen ja hän toimi Finsk Tidskrift-lehden kirjallisuusarvostelijana vuodesta 1921 alkaen. Hänen arvostelujaan julkaistiin myös muissa ruotsinkielisissä lehdissä.

Agnes Langenskjöld sai Granbergin palkinnon vuonna 1938.

Teoksia
-------

* *Det romantiska elementet i Viktor Rydbergs dikter*. Skrifter utgifna af Svenska Litteratursällskapet i Finland, Förhandligar och uppsatser 28. Helsingfors 1914
* *Blaise Pascal*. Schildt, Helsingfors 1922 (ilmestyi Alli Wiherheimon suomentamana nimellä *Blaise Pascal*. Merkkimiehiä n:o 37-39, WSOY 1926)
* *Litterära studier*. Essayer och kritiker 12. Söderström, Helsingfors 1923
* *Koas och advent : strövtåg i diktens värld*. Söderström, Helsingfors 1937
* *Lukanus' marter och Kristi kors : en rydbergsstudie*. Stockholm 1943

Ruotsinnoksia
-------------

* Ivan Turgenev : *Ett adelsbo* ; övers. från ryskan av Agnes Langenskjöld. Schildt, Helsingfors 1922 (alkuteos *Dvorânskoe gnezdo*)

Lähteet
-------

* Agnes Langenskjöld SKS:n kirjailijamatrikkelissa (toimimaton linkki)
* Helsingin yliopiston opettaja- ja virkamiesluettelo 1918-2000 : Yliopiston kirjasto

1. 1 2 3  Ylioppilasmatrikkeli 1905, matrikkelinumero 29864
2. 1 2  Päivästä päivään, Helsingin Sanomat, 20.07.1937, nro 191, s. 6, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ruotsi

 |

 |
**Korjakija** (ven. Корякия) on Venäjällä Kamtšatkan aluepiirin Korjakian piirikunnan keskuksessa Palanassa ilmestyvä sanomalehti.

Lehti perustettiin vuonna 1937 nimellä *Korjakski bolševik* ("Korjakian bolševikki"). Vuonna 1954 se sai nimen *Korjakski kommunist* ("Korjakian kommunisti"). Se oli neuvostoaikana NKP:n Korjakian piirikuntakomitean ja piirikuntaneuvoston äänenkannattaja. Kolmesti viikossa ilmestyneen lehden painosmäärä oli 1970-luvun puolivälissä 2 000 kappaletta.

Lehti sai vuonna 1991 nimen *Narodovlastije* ("Kansanvalta"), ja siitä tuli Korjakian autonomisen piirikunnan duuman äänenkannattaja. Myöhemmin sen levikki supistui lähinnä Palanan taajamaan. Vuonna 2022 lehdelle annettiin äänestyksen perusteella nimi *Korjakija* ja se laajennettiin jälleen piirikuntalehdeksi.

*Korjakija* ilmestyy kerran viikossa valtiollisen Kamtšatka-uutistoimiston julkaisemana. Venäjänkielinen lehti sisältää toisinaan myös korjakin- ja eveninkielistä aineistoa. Sen painosmäärä oli 1 200 kappaletta vuonna 2024.

Lähteet
-------

1. ↑  Kuznetsov, I. V. & Fingerit, Je. M.: *Gazetnyi mir Sovetskogo Sojuza, 1917–1970 gg. Tom 2: Respublikanskije, krajevyje, oblastnyje i okružnyje gazety*, s. 70. Moskva: Izdatelstvo Moskovskogo universiteta, 1976.
2. ↑  Na Kamtšatke gazeta "Narodovlastije" ofitsialno pereimenovana v "Korjakiju" *Kamtšatski krai*. Viitattu 4.2.2024.
3. ↑  Okružnaja gazeta Narodovlastije polutšila novoje nazvanije i rasširila auditoriju *Kamtšatka segodnja*. Viitattu 4.2.2024.
4. 1 2  Julkaisutiedot.  *Korjakija*, 20.1.2024, s. 14. Artikkelin verkkoversio.
5. ↑  Okružnaja gazeta Korjakii otmetšajet 85-letije *Kamtšatka segodnja*. Viitattu 4.2.2024.

Aiheesta muualla
----------------

* Lehden numerot pdf-muodossa
**Jan Everse** (s. 5. tammikuuta 1954 Rotterdamissa) on alankomaalainen jalkapallovalmentaja ja entinen pelaaja. Maaliskuusta 2015 lähtien hän on toiminut FC Dordrechtin päävalmentajana.

Ura
---

Pelaajana Everse oli puolustaja. Hän edusti Feyenoordia 1972–77 ja Ajaxia 1977–80. Everse joutui lopettamaan uransa jo vuonna 1980 loukkaantumisen takia. Everse saavutti pelaajana kolme maansa mestaruutta. Lisäksi hän pelasi maajoukkueessa kaksi ottelua.

Valmentajana Everse valmensi Suomessa FC Jokereita kaudella 2001. Hän kuitenkin sai potkut kesken kauden, jolloin tilalle astui Ville Lyytikäinen. Ennen Jokereihin tuloaan Everse oli valmentanut muun muassa FC Zwollea ja Sparta Rotterdamia. Vuonna 2006 Everse palasi takaisin vanhaan seuraansa Zwolleen. Hän valmensi seuraa Eerste Divisiessä kolmisen vuotta, kunnes sai potkut huhtikuussa 2009. 

Helmikuussa 2010 Eredivisiessä häntäpäähän juuttunut SC Heerenveen palkkasi Eversen loppukauden päävalmentajakseen.  Pian Eversen palkkaamisen jälkeen seura ilmoitti, että kesällä hänet korvaa Ron Jans.  Everse johdatti Heerenveenin kauden päätteeksi sijalle 11. 

Kesäkuussa 2010 Eversen kerrottiin siirtyvän Eerste Divisiehen pudonneen Sparta Rotterdamin päävalmentajaksi.  Hän sai potkut helmikuun lopulla 2011. 

Maaliskuussa 2015 Eversestä tuli Eredivisien jumboseura FC Dordrechtin väliaikainen päävalmentaja. Everse ei seuraa kyennyt nostamaan pois jumbosijalta, mutta sai jo huhtikuun puolivälissä seuralta jatkosopimuksen kaudelle 2015/16.

Aiheesta muualla
----------------

* Eversen CV (hollanniksi)

Lähteet
-------

### Viitteet

1. ↑
2. ↑  Jan Everse mag terugkeren, maar… (Arkistoitu – Internet Archive)
3. ↑  Heerenveen appoint Everse
4. ↑  Ron Jans named as new boss of Heerenveen (Arkistoitu – Internet Archive)
5. ↑  Everse nieuwe coach van Sparta
6. ↑  Jan Everse stapt per direct op bij Sparta
7. ↑  Jan Everse nog een jaar trainer bij FC Dordrecht


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä:**Pasi Rautiainen** | **FC Jokerien päävalmentaja**2001 | Seuraaja:**Ville Lyytikäinen** |

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä:**Piet SchrijversHarry Sinkgraven** | **FC Zwollen päävalmentaja**1996–19982006–4/2009 | Seuraaja:**Dwight LodewegesJaap Stam** |

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä:**Hans van der ZeeAad de Mos** | **Sparta Rotterdamin päävalmentaja**1998–19992010–2/2012 | Seuraaja:**Dolf RoksJos van Eck** |

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä:**Jan de Jonge** | **SC Heerenveenin päävalmentaja**2–6/2010 | Seuraaja:**Ron Jans** |

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä:**Ernie Brandts** | **FC Dordrechtin päävalmentaja**3/2015– | Seuraaja:**–** |
**Janne Matti Samuli Hokkanen** (s. 13. huhtikuuta 1983 Tampere) on suomalainen kuvataiteilija, joka toteuttaa veistotaidetta, maalaustaidetta, videoinstallaatioita, valokuvausta ja julkista taidetta. Hän on pitänyt sekä yksityis- että yhteisnäyttelyitä Suomessa.

Kylttiperformanssi Tampereen päivänä keskustassa, 2017.
Hokkanen suoritti kuvataiteilijan ylemmän AMK-tutkinnon Kankaanpään taidekoulusta vuonna 2017. Hän asuu ja työskentelee Tampereella. Vuosina 2016 ja 2017 Hokkanen on toteuttanut Tampereen keskustaan julkisen taiteen näyttelyt #Kylttitempaus ja #iImoitustempaus. 

Kesäksi 2018 avautui näyttely Korkeasaaren eläintarhaan ja Mustikkamaalle. Näyttelyn julkinen osuus oli nähtävissä kahdella reitillä Mustikkamaalla. Korkeasaaren eläintarhan osuus näyttelyä on esillä Korkeasaaren sillalta lähtiessä kohti Kissalaaksoa. 

Lahden Pikku-Vesijärven puistossa oli vuonna 2021 esillä Hokkasen neljäs julkinen taidenäyttely nimeltään *Ihmisluonto*. Näyttely on osa Lahden Euroopan ympäristöpääkaupunki 2021 ohjelmaa.

Julkisia teoksia
----------------

* Mennääs sitten, 2016, Urkin piilopirtti Pinsiö
* Kerros numerot, 2012, Tampereen yliopisto Virta-rakennus, Tampere
* Taivas rajana, 2011, Saaristen koulu, Hämeenlinna

Kirjallisuutta
--------------

Janne Hokkanen: "ÄLÄ LUE TÄTÄ OPINNÄYTETYÖTÄ: Osallistavaa julkista taidetta". Opinnäytetyö käsittelee #Kylttitempaus näyttelyn järjestämistä Hämeenpuistoon, Tampereelle vuonna 2016. Satakunnan ammattikorkeakoulu 2017.

Lähteet
-------

1. ↑  Janne Hokkanen verkkosivut: CV suomeksi *jmshokkanen.wixsite.com*. Viitattu 24.10.2017.
2. ↑  Aamulehti Kulttuuri - #Kylttitempaus.  30.06.2016.  Arkistoitu 24.10.2017. Viitattu 24.10.2017.
3. ↑  Aamulehti Kotimaa - #Ilmoitustempaus *aamulehti.fi*.  06.07.2017.  Arkistoitu 24.10.2017. Viitattu 24.10.2017.
4. ↑  MTV3 Lifestyle - #Ilmoitustempaus näyttely *mtv.fi*.  Arkistoitu 29.1.2018. Viitattu 24.10.2017.
5. ↑  Korkeasaaren eläintarha - #Kylttitempaus Korkeasaaressa *korkeasaari.fi*. Viitattu 17.7.2018.
6. ↑  Greenlahti tapahtumat 2021 *greenlahti.fi*. Viitattu 26.10.2021.

Aiheesta muualla
----------------

* Janne Hokkasen verkkosivut
**Jari Pullinen** (nyk. **Jari Erik Fleischer**) (s. 1958 Tampere) eli Kiduttaja-Pullinen on suomalainen huumerikollinen. Lempinimensä hän sai 1980-luvulla Tampereella, jossa Pullinen aloitti liigansa kanssa velkojen perintää. Pullisen liiga oli tunnettu raaoista perintätavoista. Myöhemmin Pullisen liiga toimi Ruotsissa, jossa Pullinen johti hyvin väkivaltaisesti huumeliigaansa. Pullinen uhkaili ja pahoinpiteli liigan muita jäseniä pakottaakseen heidät mukaan ryöstöihin. Pullinen tuomittiin teoistaan 13 vuoden vankeusrangaistukseen. 

Pullinen vapautui Kestilän varavankilasta vuonna 1994. Hän jäi huumeliigansa kanssa samana vuonna kiinni amfetamiinin ja heroiinin salakuljettamisesta Amsterdamista Suomeen. Kesäkuussa 1995 Pullisen huumeliigan jäseniä tuomittiin Helsingin käräjäoikeudessa pitkiin vankeusrangaistuksiin. Pullinen ja Jan Anton Raittila saivat pisimmät tuomiot, 12 vuotta vankeutta. Kysymyksessä on toistaiseksi Suomen rikoshistorian pisimmät huumetuomiot.

Kesäkuussa 2004 Pulliselle luettiin Tampereen käräjäoikeudessa syyte murhayrityksestä. Syyttäjän mukaan Pullinen tarjosi 25-vuotiaalle pirkkalalaismiehelle suojelua velkojaa vastaan ja suunnitteli velkojan murhahankkeen.

Lokakuussa 2016 Fleischer tuomittiin törkeästä huumausainerikoksesta, kahdesta pahoinpitelystä, yllyttämisestä pahoinpitelyyn, törkeän kiristyksen yrityksestä ja huumausainerikoksesta yhteensä kahdeksaksi vuodeksi vankeuteen. Hänen kaikkien tuomioidensa yhteispituus on jo 44 vuotta.

Lähteet
-------

1. ↑  Helsingin Sanomat 14.6.1995: Huumeliigan johdolle 12 vuoden tuomiot
2. ↑  Helsingin Sanomat 22.2.2000: Huumerikollisille 12 vuoden vankeustuomioita
3. ↑   Ilta-Sanomat 4.6.2004: Kiduttaja-Pulliselle syyte murhayrityksestä
4. ↑  Heroiini, kiristysyritys ja pahoinpitelyt toivat kiduttaja-Pulliselle kahdeksan vuotta vankeutta *iltalehti.fi*. Viitattu 19.10.2016.
5. ↑  "Kiduttaja-Pulliselle" jo neljäs pitkä tuomio - kauppasi heroiinia, kuljetti naisen metsään uhkailtavaksi *iltalehti.fi*. Viitattu 23.10.2016.

Kirjoja
-------

* Pohjolan poliisi kertoo 1996, artikkeli: "Kiduttaja-Pulkkisen" huumeliiga (artikkelissa henkilöiden nimet on muutettu)
Thomaskirche Leipzigissa.

**Thomaskirche** (suom. *Tuomaan kirkko*) on kirkkorakennus Saksan Saksin osavaltion suurimmassa kaupungissa Leipzigissa. Kirkko tunnetaan parhaiten paikkana, jossa säveltäjä Johann Sebastian 
Johan sebastian bach oli tyhymä.

Historia
--------

Kirkko sisältä.
Thomaskirchen paikalla on sijainnut kirkkorakennuksia jo 1100-luvulta lähtien. Nykyisen goottilaista arkkitehtuuria edustavan rakennuksen vihki katoliseksi kirkoksi 10. huhtikuuta 1496 Merseburgin piispa. Uskonpuhdistaja Martti Luther saarnasi kirkossa vuonna 1539. Nykyisin kirkko on luterilainen.

Kirkon torni on rakennettu 1537. Nykyisen 68 metrin korkeutensa se sai vuoden 1702 korjausrakennustöissä. Vuonna 1950 kirkkoon siirrettiin Johann Sebastian Bachin jäännökset toisessa maailmansodassa tuhoutuneesta Leipzigin Johanneskirchestä eli Johanneksenkirkosta. Kirkon nykyinen, vuonna 1993 asennettu goottilainen alttari, on peräisin kommunistiviranomaisten vuonna 1968 tuhoamasta Leipzigin yliopiston Paulinerkirchestä.

Kuoro
-----

Sauerin rakennuttamat urut.
Thomaskirchen kuoro, Thomanerchor, perustettiin vuonna 1212. Se on vanhimpia ja tunnetuimpia saksalaisia poikakuoroja. Kuoroa johtaa kirkon kanttori. Johann Sebastian Bach toimi virassa vuosina 1723–1750.

Urut
----

Kirkossa on kahdet urut. Vanhemmat on rakennettu 1885–1889. Ne rakensi Wilhelm Sauer. Romanttiset urut eivät kuitenkaan sovi yhteen kirkkoa tunnetuksi tehneen Bachin musiikin kanssa, ja siksi vuosina 1999–2000 kirkkoon asennettiin toiset, Gerard Woehlin urkurakentamon rakentamat urut.

Aiheesta muualla
----------------

* Viralliset sivut (saksaksi)
* Leipzig-Lexikonin artikkeli Thomaskirchestä (saksaksi)
**Caleb Burwell Rowan Kennerly** (1829 Greenway Court, White Post, Virginia – haudattu 6. helmikuuta 1861) oli yhdysvaltalainen eläintieteilijä ja lääkäri.

Kennerly opiskeli Dickinson Collegessa Carlislessa Pennsylvaniassa, jossa Spencer Fullerton Baird oli luonnonhistorian professori ja museon kuraattori. Suoritettuaan gradunsa Dickinsonissa 1849 Kennerly opiskeli lääketiedettä Pennsylvanian yliopistossa, ja väitteli tohtoriksi 1852. 

Kennerly osallistui kolmelle hallituksen kustantamalle tutkimusretkelle: Tyynenmeren rautatieretki (Pacific Railroad Survey) (1853-1854), Yhdysvaltain ja Meksikon rajaseudun retki (United States Mexican Boundary Survey) (1854-1855), jolla Kennerly toimi sekä lääkärinä että keräilijänä ja Luoteisrajan retki (Northwest Boundary Survey) (1857-1861). Kennerly hukkui Kalifornian niemimaan edustalla San Lucasin niemen kohdalla palatessaan laivalla Luoteisrajan retkeltä.

Smithsonian-instituutin kalakokoelmissa on paljon Kennerlyn keräämiä ja yhdessä Charles Girardin ja George Suckleyn kanssa nimeämiä kaloja. 

Kennerly tutki myös lintuja ja nimesi mustakiitäjän (*Cypseloides niger*) alalajin *borealis*.

Lähteet
-------

* Smithsonian

1. ↑  American Scientific Exploration
2. ↑  ITIS


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Yhdysvallat

 |

 |
**Lennart Arvid Lundberg** (29. syyskuuta 1863 Norrköping – 27. heinäkuuta 1931 Karlshamn) oli ruotsalainen säveltäjä, pianisti ja pianopedagogi.

Lundberg syntyi Magnus Lundbergin ja tämän vaimon Augustan perheeseen. Perheen isä kuoli vuonna 1864. Lundberg osoitti varhain musikaalista lahjakkuutta ja pääsi vuonna 1881 Tukholman kuninkaalliseen musiikkikorkeakouluun, jossa hän sai pianonsoiton opetusta Hilda Thegerströmiltä. Lundberg opiskeli myös lyhyesti Berliinissä Heinrich Ehrlichin johdolla. Vuoden 1887 lopussa hän lähti Pariisiin, jossa pysyi kesään 1890 saakka. Hän vietti myös tätä opintojaksoa seuranneet kaksi talvikautta Pariisissa. Lundberg opiskeli siellä Ignacy Paderewskin ja Camille Dubois'n sekä ilmeisesti Louis Diémerin johdolla. Hän sai samalla sävellyksen ja kontrapunktin opetusta Ernest Le Tourneux'lta. Pariisin-vuosinaan Lundberg ystävystyi Zygmunt Stojowskin kanssa. Hän esitti Hilda Thegerströmille omistetun sävellyksensä *Au bord de la mer* Salle Érardissa vuonna 1890. Pian tämä kappale ja laulu *Sorg* julkaistiin Pariisissa.

Lundberg esiintyi konserttipianistina Tukholmassa jo ennen Pariisiin lähtemistään. Vuonna 1904 hän seurasi eläkkeelle jäänyttä Hilda Thegerströmiä tämän virassa Tukholman kuninkaallisessa musiikkikorkeakoulussa. Hän opetti siellä professorin arvolla vuodesta 1913, kunnes jäi itse eläkkeelle vuonna 1928. Lundbergin johdolla opiskelivat Stina Sundell, Sven Brandel, Olof Wibergh, Gunnar de Frumerie, Märtha Ohlson, Gösta Nystroem, Harry Ebert ja Henning Mankell.

Lundberg oli Ruotsin kuninkaallisen musiikkiakatemian jäsen vuodesta 1904. Hän sävelsi aikaansa suhteutettuna harmonisesti rohkeaa pianomusiikkia, kuten neljä pianosonaattia. Musiikkikriitikko Walter Niemann kirjoitti vuonna 1918 Lundbergin olevan ruotsalaisista pianomusiikin säveltäjistä modernistisin. Lundberg keskittyi laulujen lisäksi lähes yksinomaan pianomusiikin säveltämiseen. Hän vietti eläkepäivänsä Karlshamnissa, jossa kuoli sydänsairauteen vuonna 1931.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Lennart Lundberg (1863−1931) Swedish Musical Heritage, viitattu 13.2.2024 (englanniksi)