recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Esko Matti Eela** (s. 4. kesäkuuta 1936 Säkylä) on suomalainen eläköitynyt yrittäjä ja yritysjohtaja, joka on saanut teollisuusneuvoksen arvonimen.

Eelan vanhemmat olivat maanviljelijä, kotiseutuneuvos Ahti Osvald Eela ja Elli Eela. Hänen puolisonsa vuodesta 1958 on opettaja Elvi Eela. Esko Eela kävi keskikoulun Oripään yhteiskoulussa 1953 ja valmistui merkonomiksi Porin kauppaopistosta 1963. Hän oli harjoittelija Pyhäjoen sahalla 1954, työnjohtaja Pieksämäen sahalla 1955, kenttämiesharjoittelija Keskinäisessä Vakuutusyhtiö Sammossa ja Vakuutus Oy Pohjolassa 1957–1959, apupoika, betonimestari ja työnjohtaja puolustusministeriön Säkylän rakennustyömaalla 1959–1961, Vakuutus Oy Pohjolan palveluksessa Raumalla, konttorinhoitaja Loimaalla ja Forssassa 1963–1964 ja Lännen Sokeri Oy:n laskentapäällikkö ja toimisto- ja hankintapäällikkö Säkylässä 1965–1973.

SOK:n pakaste- ja säilyketehtaan tuotantopäällikkö ja tehtaanjohtaja Turussa Eela oli 1973–1984, Kalayhtymä Oy:n, vuodesta 1987 Valionova Oy, isännöitsijä ja tehtaanjohtaja 1984–1990 sekä Tresko Food Oy:n pääosakas ja toimitusjohtaja 1990–1996. Eela oli myös Pakkasvakka Oy:n perustajaosakas 1971–1985 ja toimi Oy Polarmade Ab:n, vuodesta 1994 Tresko Fish Oy, toimitusjohtajana. Hän oli Säkylän kunnanvaltuuston toinen varapuheenjohtaja 1977–1985 ja puheenjohtaja 1986–1994 ja 1998–2013. Hänellä on lisäksi ollut useita muita luottamus- ja asiantuntijatehtäviä. Teollisuusneuvoksen arvonimen Eela sai 1995.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Vilkuna, Anna-Maria: Teollisuusneuvos Esko Eela (1936–). *Suomen talouselämän vaikuttajat* -verkkojulkaisu (maksullinen). 11.3.2014. Suomalaisen Kirjallisuuden Seura. Viitattu 3.12.2023.
2. ↑  Eelan firmassa paiskottiin lakonkin aikana hulluna töitä.  *Satakunnan Kansa*, 31.3.2018, nro 89, s. 50. Kansalliskirjasto. Viitattu 3.12.2023.  (ei-vapaa)
3. ↑  Käden menetys ei lannistanut Eskoa.  *Alasatakunta*, 1.12.2020, nro 93, s. 7. Kansalliskirjasto. Viitattu 3.12.2023.  (ei-vapaa)


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Talousvaikuttajat
* Biografiasampo

 |

 |
Martin Knudsen vuonna 1934 Lontoossa.
**Martin Knudsen** (15. helmikuuta 1871 Hasmark, Tanska – 27. toukokuuta 1949 Kööpenhamina, Tanska) oli tanskalainen fyysikko. Hän aloitti fysiikan tutkimuksen Kööpenhaminan yliopistossa vuonna 1890. Knudsen tutki yksityiskohtaisesti kaasujen ominaisuuksia alhaisessa paineessa.

Elämä ja ura
------------

Knudsen syntyi 15. helmikuuta 1871 Hasmarkissa. Hänen vanhempansa Jorgen Knudsen ja Maren Kirstine Hansdatter Fredberg omistivat pienen kartanon. *lähde?*

Knudsenista tuli Tanskan kuninkaallisen tiedeakatemian jäsen vuonna 1909. Hän toimi sen sihteerinä vuosina 1917–1945.

Lähteet
-------

1. 1 2  Helge Thomsen: Martin Knudsen. 1871–1949.  *ICES Journal of Marine Science*, 1.1.1950, nro 2, s. 155–159. doi:10.1093/icesjms/16.2.155. ISSN 1054-3139. Artikkelin verkkoversio.  en
2. ↑  Niels Bohr: XXIV. Professor Martin Knudsen *joulukuu 2007*.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Japani
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii
* zbMATH

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC
* IdRef

 |

 |
*Tämä artikkeli kertoo Kiovan keskustassa sijaitsevasta aukiosta. Valko-Venäjän Minskissä sijaitsevasta aukiosta kertoo artikkeli Itsenäisyyden aukio (Minsk).*
Itsenäisyyden aukio
**Maidan Nezaležnosti** (ukr. Майдан Незалежності, "Itsenäisyyden aukio", puhekielessä **Maidan**) on Ukrainan pääkaupungin Kiovan keskusaukio. Kaupungin pääkatu H’reštšatyk kulkee aukion kautta koillisesta lounaaseen.

Suihkulähde illalla.
Aukion ensimmäinen nimi 1800-luvun puolivälissä oli H’reštšatykin aukio, sittemmin vuodesta 1871 Duumanaukio, neuvostovallankumouksen jälkeen maaliskuusta 1919 Neuvostoaukio, vuodesta 1935 Kalinininaukio, vuodesta 1977 Vallankumousaukio ja Ukrainan itsenäistyttyä Neuvostoliitosta 1991 Itsenäisyyden aukio. Se kunnostettiin itsenäistymisen kymmenvuotispäiväksi 2001.

Maidan Nezaležnosti on myös Itsenäisyyden aukion alle osuvan Kiovan metron aseman nimi.

Vuosien 2004–2005 tapahtumat
----------------------------

*Katso myös: Ukrainan oranssi vallankumous*
Maidanilta alkoivat syksyllä 2004 opiskelijoiden joukkomielenosoitukset Ukrainan presidentinvaalin toisen kierroksen tulosta vastaan, jota epäiltiin väärennetyksi. Täällä syntyneestä vaatimuksesta presidentinvaalin toinen kierros uusittiin 26. joulukuuta 2004, ja vaalin voitti Viktor Janukovytšin sijasta Viktor Juštšenko. Mielenosoituksissa ja konserteissa syntynyttä yhteishenkeä, oranssia koalitiota, kutsutaan Maidanin hengeksi. Tähän ovat yleensä vedonneet Julija Tymošenkon kannattajat, jotka ovat epäilleet, että Juštšenko tekee kompromisseja Alueiden puolueen kanssa.

Maidanilla oli marraskuun lopulta 2004 tammikuulle 2005, presidentin virkaanastumiseen saakka, tavaratalo Ukrainalle H’reštšatykia pitkin ulottunut aidattu ja kulkuluvitettu telttaleiri, missä myös toisista Ukrainan kaupungeista tulleet opiskelijat kaupunkiensa tunnuksin jatkoivat ympärivuorokautista mielenosoitusta kaminoiden lämmössä iskulauseenaan *Vapaus ei nuku*.

Jonkin verran järjestettiin myös sinivalkoisia vastamielenosoituksia, mutta ne eivät juuri tavoittaneet video- ja televisiokameroita.

Vuosien 2013–2014 mielenosoitukset
----------------------------------

*Katso myös: Ukrainan mielenosoitukset 2013–2014*
Kun presidentti Janukovytš päätti syksyllä 2013 hylätä EU:n vapaakauppa- ja assosiaatiosopimuksen, se johti Ukrainan itsenäisyydenajan suurimpiin mielenilmauksiin ja väkivaltaisuuksiin, joissa kuoli kymmeniä ihmisiä. Itsenäisyyden aukio on Kiovan keskeisimpiä mielenosoituspaikkoja.

Lähteet
-------

1. 1 2  Johnstone, Sarah: *Ukraine, 1st Edition*. Itsenäisyyden aukiosta s. 49–55 ja 63–65. Lonely Planet Publication Pty, 2005. ISBN 1-86450-336-X.
**Trifenyylifosfiini** eli **trifenyylifosfori** (C18H15P) on yleisesti käytetty orgaaninen fosforiyhdiste. Ainetta käytetään laajasti orgaanisten ja organometalliyhdisteiden synteesissä. Trifenyylifosfiini kirjoitetaan yleisesti lyhennettynä muotoon PPh3 tai Ph3P. Huoneenlämpötilassa trifenyylifosfiinin on veteen liukenemattomia värittömiä kiteitä. Trifenyylifosfiini voidaan liuottaa poolittomiin liuottimiin kuten bensiiniin tai dietyylieetteriin. Trifenyylifosfiinin metallijohdannaisia käytetään usein katalyytteinä.

Reaktioita
----------

### Trifenyylifosfiinin hapettuminen

Trifenyylifosfiini reagoi hitaasti ilmassa muodostaen trifenyylifosfiinioksidia

2 PPh3 + O2 → 2 OPPh3
Yksi tapa hapettaa trifenyylifosfiinia on myös sen reaktio orgaanisten peroksidien kanssa.

PPh3 + RO2H → OPPh3 + ROH
### Staudinger-reaktio

Staudinger-reaktiossa atsideista tehdään amiineja usean katalyytin avulla. Trifenyylifosfiini muodostaa atsidin kanssa fosfatsidin, jonka menettäessä typpimolekyyli syntyy iminofosforaani. Iminofosforaaniin lisättäessä vettä se hajoaa muodostaen amiinin.

PPh3 + PhN3 → PhNPPh3 + N2
PPh3 + RN3 + H2O → OPPh3 + N2 + RNH2
### Appel-reaktio

Appel-reaktiossa trifenyylifosfiini hapettuu ensin trifenyylifosfiinioksidiksi, joka katalysoi alkoholin reaktiota alkyylihalidiksi yleensä bromidiksi tai kloridiksi.

PPh3 + CBr4 + RCH2OH → OPPh3 + RCH2Br + HCBr3

Turvallisuus
------------

Trifenyylifosfiini ärsyttää hengitysteitä ja silmiä. Aine on palavaa ja voi muodostaa myrkyllisiä palokaasuja kuten fosfiinia sekä fosforin oksideja.

Lähteet
-------

1. ↑  Triphenylphosphine - Compound summary NCBI. Viitattu 18. lokakuuta 2008.
2. 1 2 3  Trifenyylifosfiinin kansainvälinen kemikaalikortti Luettu 18. lokakuuta 2008
3. ↑  Staudinger Reaction Organic Chemistry Portal. Viitattu 18. lokakuuta 2008.
4. ↑  Appel Reaction Organic Chemistry Portal. Viitattu 18. lokakuuta 2008.
**Norjan kuningas** (norj. *Norges konge*, uusnorjaksi *Kongen av Noreg*) on Norjan valtionpäämies. Nykyinen Norjan kuningas on Harald V.

Yleistä
-------

Norja liitettiin osaksi Ruotsia hyvityksenä siitä että Ruotsi menetti Suomen Venäjälle. Norjalla ja Ruotsilla oli yhteinen hallitsija Kaarle XIII vuodesta 1814. Personaaliunionissa Norjalla oli laajat itsemääräämisoikeudet maan sisäisissä asioissa. Ulko- ja turvallisuuspolitiikka oli yhteinen Ruotsin kanssa. Norjalla oli paljon enemmän päätösvaltaa omissa sisäisissä asioissa kuin sillä oli ollut osana Tanskaa. 

Norjan suurkäräjät hyväksyivät vuonna 1905 lain, joka koski Norjan konsulilaitoksen perustamista mutta Norjan ja Ruotsin yhteinen kuningas Oskar II ei hyväksynyt lakia, joten Norjan suurkäräjät katsoivat maan eronneen personaaliunionista. Norjassa järjestettiin kansanäänestys personaaliunionin purkamisesta. Purkamista kannatti 368 392 norjalaista ja unionin säilyttämistä 184. Norjan suurkäräjät ja Ruotsin hallitus sopivat personaaliunionin purkamisesta. Norja valitsi uudeksi valtionpäämiehekseen Tanskan prinssi Karlin, joka otti hallitsijanimekseen Haakon VII. Hän oli isänsä puolelta Sonderburg-Glücksburgin sukua, eli Tanskan hallitsijasukua, ja äidin puoleltaan Bernadotte-sukua eli Ruotsin hallitsijasukua. 

Toisen maailmansodan aikana Norjan kuningassuku oli maanpaossa Englannissa. Myös Norjan hallitus pakeni Englantiin.

Katso myös
----------

* Luettelo Norjan hallitsijoista

Lähteet
-------

1. ↑  Esko Korkeamäki: *Euroopan monarkit*, s. 147-150. Norja. Jyväskylä: Sukuseurojen Keskusliitto ry, 2004. ISBN 951-692-575-8.
Timothy Laurence vuonna 2014.
**Timothy James Hamilton Laurence** (s. 1. maaliskuuta 1955 Lontoo) on eläkkeellä oleva brittiläinen merivoimien upseeri, sotilas-arvoltaan vara-amiraali. Hän on kuningas Charles III:n sisaren, prinsessa Annen aviopuoliso.

Laurence työskenteli prinsessa Annen äidin, kuningatar Elisabet II:n tallimestarina vuosina 1986–1989. Anne oli vielä silloin naimisissa ensimmäisen aviomiehensä, kapteeni Mark Phillipsin kanssa. He erosivat virallisesti huhtikuussa 1992.

Laurence ja prinsessa Anne avioituivat Skotlannissa lähellä Balmoralin linnaa 12. joulukuuta 1992. Häitä ei järjestetty Englannissa, koska Englannin kirkko ei suostunut vihkimään sellaisia henkilöitä, joiden entinen aviopuoliso oli yhä elossa. Skotlannissa tällaista rajoitusta ei ollut.

Laurence jäi kuninkaallisesta laivastosta eläkkeelle elokuussa 2010. Hän on sen jälkeen tehnyt hyväntekeväisyys- ja edustustyötä vaimonsa rinnalla.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Russell, Rebecca: Queen's very private relative who used to work for her before private love match *Mirror*.  12.5.2022. Viitattu 6.12.2022. (englanniksi)
2. 1 2  Vincent, Milly: Who is Sir Timothy Laurence? Princess Anne’s 'invisible' husband *Wales Online*.  19.9.2022. Viitattu 6.12.2022. (englanniksi)
3. ↑  Jokinen, Teresia: Kaikki, mitä sinun tulee tietää prinsessa Annesta – esti aikoinaan kidnappauksensa, omaa rikosrekisterin ja sai sakot autolla hurjastelusta *mtvuutiset.fi*.  18.9.2022. Viitattu 6.12.2022.
4. 1 2 3  Aalto-Setälä, Julia: Tällainen on prinsessa Annen harvoin julkisuudessa nähty aviomies – rakkaustarina alkoi kohulla *Iltalehti*.  15.8.2020. Viitattu 6.12.2022.


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa

 |

 |
**Patuliini** on mykotoksiini, jota tuottavat useat homeet, erityisesti *Aspergillus*-, *Byssochlamus*- ja *Penicillium*-suvut ja erityisesti *Penicillium expansum*. Sitä esiintyy tavallisesti mätänevissä omenoissa. Omenatuotteiden sisältämän patuliinin määrää pidetään yleisesti tuotantoon käytettyjen omenoiden laadun mittapuuna. Patuliinin toksinen vaikutus ei ole kovin suuri, mutta lukuisissa tutkimuksissa on havaittu sen olevan genotoksinen. Tämän takia sitä on pidetty potentiaalisena karsinogeeninä, vaikkei olettamusta olekaan saatu eläinkokein vahvistettua. Patuliinia voidaan käyttää myös antibioottina. Monet maat ovat asettaneet rajoituksia omenatuotteiden patuliinipitoisuudelle. WHO suosittelee patuliinin enimmäispitoisuudeksi omenamehussa 50 µg/L.

Lähteet
-------

1. ↑   "Patulin: a Mycotoxin in Apples"  (August 1997). *Perishables Handling Quarterly* (91): 5.
2. ↑  Foodborne hazards (World Health Organization *who.int*. Viitattu 22.1.2007.

Aiheesta muualla
----------------

* Aalto Blogs: Ruoka-aineet ja omenan pilaantuminen (Arkistoitu – Internet Archive)
* PubChem: Patulin (englanniksi)
* KEGG: Patulin (englanniksi)
* Toxin and Toxin Target Database (T3DB): Patulin (englanniksi)
**San Felipe el Real** oli Espanjan laivaston vuonna 1716 vesille laskettu kaksikantinen 80-tykkinen linjalaiva.

Valmistus
---------

Antonio Gaztañeta, joka suunnitteli aluksen ja valvoi valmistusta, tilasi 1714 aluksen Cataluñan rannikolta Sant Peliú de Guixolsilta, missä köli laskettiin vielä samana vuonna. Alus laskettiin vesille 24. toukokuuta 1716 ja otettiin palvelukseen 8. kesäkuuta 1717.

Palvelus
--------

Alus lähti 24. heinäkuuta 1717 Barcelonasta Sardinian sotaretkelle Estaban Mari Centurionen, Marqués de Mari, lippulaivana. Se palasi 23. marraskuuta Barcelonaan. Alus lähti 17. kesäkuuta 1718 Sisilian sotaretkelle päällikkönään Pedro Despoix. Alus osallistui 11. elokuuta Antonio de Gaztañetan lippulaivana Cape Passaron taisteluun, missä *HMS Superbe* ja *HMS Kent* valtasivat aluksen.

Vallattu alus hinattiin Menorcalle Port Máhoniin neljän linjalaivan ja neljän fregatin kanssa. Syyskuussa 1718 alus tuhoutui räjähdyksessä, jossa sai surmansa 160 brittiä ja 50 espanjalaista.

Lähteet
-------

* Winfield, Rif; Tredrea, John; Garcia-Torralba Pérez, Enrique & Blasco Felip, Manuel: *Spanish Warships in the Age of Sail 1700-1860: Design, Construction, Career and Fates*. Seaforth Publishing, 2023. ISBN 978-1-5267-9078-1. (englanniksi)

### Viitteet

1. 1 2 3  Winfield et al 2023 s. 116


|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  | Edeltäjä:***Santísima Trinidad*** | **Espanjan laivaston linjalaivat** | Seuraaja:***Gran Princesa de los Cielos y San Nicolás de Tolentino*** |
**Pentti Olavi Heikonen** (s. 8. elokuuta 1935 Turku) on suomalainen eläköitynyt yritysjohtaja, joka on saanut teollisuusneuvoksen arvonimen.

Heikosen vanhemmat olivat maalarimestari Reitto Johannes eli Hannes Heikonen ja Kerstin Hilda Elg. Hän avioitui 1959 opettaja Mirja Siviä Nymanin kanssa. Heikonen tuli ylioppilaaksi Turun lyseosta 1955 ja valmistui ekonomiksi Turun kauppakorkeakoulusta 1959. Hän oli 
Raision Tehtaat Oy:n laskentapäällikkö 1959–1970, taloussuunnittelupäällikkö 1970–1973, hankintaryhmän johtaja 1973–1981, kasviöljyteollisuusyksikön johtaja 1981–1985, kasviöljy- ja tärkkelysteollisuuden johtaja 1986–1992 ja raaka-aineteollisuuden johtaja 1993–1997. Heikonen oli myös Raision Tehtaat Oy:n hallituksen jäsen 1981–1987 ja varajäsen vuodesta 1987 sekä Raision Tehtaat -yhtymän, vuodesta 1993 Raision Yhtymä, johtoryhmän jäsen 1973–1997. Hänellä on myös ollut useita liike-elämän ja muita asiantuntija- ja luottamustehtäviä. Teollisuusneuvoksen arvonimen Heikonen sai 1995.

Lähteet
-------

1. 1 2  Kivistö, Terhi: Teollisuusneuvos Pentti Heikonen (1935–). *Suomen talouselämän vaikuttajat* -verkkojulkaisu (maksullinen). 18.12.2013. Suomalaisen Kirjallisuuden Seura. Viitattu 2.12.2023.
2. ↑  Pentti Heikonen industriråd.  *Åbo Underrättelser*, 13.6.1995, nro 112, s. 12. Kansalliskirjasto. Viitattu 2.12.2023.  (e-vapaa)
Palestrinan Missa Papae Marcellin Kyrie-osan ensimmäiset tahdit, jossa esiintyy monia Palestrina-tyylille ominaisia piirteitä.
**Palestrina-tyyli** on myöhäisrenessanssin ajan teosten luonteenomainen sävellystyyli, jonka keskeisin vaikuttaja oli Giovanni Pierluigi da Palestrina. Sen keskeisin piirre on tiukka kontrapunktin sääntöjen noudattaminen. Barokin aikaan tätä renessanssin kontrapunktityyliä ryhdyttiin kutsumaan **stile anticoksi** tai *prima pratticaksi*, ensimmäiseksi käytännöksi, erotukseksi barokkimusiikin vapaammasta sävellystyylistä *secunda pratticasta*.

Erityisen merkityksellistä musiikin kehityksen kannalta oli Palestrinan kontrapunktin käyttö, jota on käytetty musiikin opetuksessa lajinsa tyylipuhtaimpana esimerkkinä Johann Fuxin vuonna 1725 julkaisemasta *Gradus ad Parnassum* -kirjasta aina meidän päiviimme saakka. Palestrinan kontrapunktissa tunnuksenomaisia piirteitä olivat musiikin rikas tekstuuri, jossa konsonanssit seurasivat dissonansseja lähes joka rytmin iskulla. Palestrina oli ensimmäisiä säveltäjiä, jonka tyyliä tulevien sukupolvien säveltäjät tietoisesti imitoivat.

Palestrinaa on kutsuttu *musiikin ruhtinaaksi* ja hänen teoksiaan renessanssiajan kirkkomusiikin täydelliseksi huipentumaksi. Teokset, varsinkin hänen 104 messuaan, ovat rauhallisia ja elegantteja, mutta samalla sisältävät laajaa melodista ja rytmillistä vaihtelua. Palestrinan käyttämät melodiat saivat paljon vaikutteita gregoriaanisista lauluista ja sisältävät pitkiä, rytmiikaltaan vaihtelevia kaaria. Eri äänet liikkuvat yleensä yhden sävelaskeleen hypyin. Useamat yli terssin mittaiset hypyt yhdessä äänessä tasapainottuvat jonkin toisen äänen sävelaskelkululla vastakkaiseen suuntaan. Melodiat on sävelletty siten, että ne noudattavat tekstin luonnollista rytmiä ja että keskeiset sanat korostuvat. Pitkiä tekstejä sisältävät teokset (esimerkiksi messun Credo-osa) on usein sävelletty homofonisesti siten, että teksti on helposti ymmärrettävissä.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Grout Donald Jay et al.: *A History of Western Music, 7th ed.*, s. 229-232 Tunniste=ISBN 0-393-97991-1. W.W. Norton & Company, Inc. 2005.
**Mykenen ja Tirynsin arkeologiset alueet** (kreik. Αρχαιολογικοί Χώροι Μυκηνών και Τίρυνθας, *Archaiologikoí Chóroi Mykinón kai Tírynthas*) on Unescon maailmanperintökohde, joka käsittää nimensä mukaisesti Mykenen ja Tirynsin arkeologiset alueet Kreikassa.

Mykene ja Tiryns ovat Kreikan merkittävimpiä mykeneläisaikaisia eli Kreikan myöhempää pronssikautta edustavia arkeologisia kohteita. Maailmanperintöluettelossa ne edustavat ainoina Kreikan esihistoriallista aikaa. Mykeneläinen kulttuuri kukoisti 1400-luvulta 1100-luvulle eaa. Kummatkin kohteet sijaitsevat Argoliissa Peloponnesoksen niemimaan koillisosassa. Niiden välinen etäisyys on noin 20 kilometriä. Ne liitettiin maailmanperintöluetteloon yhteiskohteena vuonna 1999.

Kohteet
-------

Maailmanperintökohde koostuu seuraavista kohteista:

Mykenen Leijonaportti.
**Mykenen arkeologinen alue**

Mykene oli pronssikautinen linnoituskaupunki, josta koko mykeneläinen kulttuuri on saanut nimensä. Sen arkeologinen kohde sijaitsee Árgos-Mykínesin kunnassa lähellä Mykínesin kylää. Mykene hallitsi stragisesta sijainnistaan koko Argoliin tasankoa. Kreikkalaisessa mytologiassa kaupunki liitetään kuningas Agamemnoniin. Mykenen arkeologinen kohde tunnetaan suurista muureista ja Leijonaportista, palatsista sekä tholos-haudoista ja hautakehistä. Alueen löydöksiä esittelee Mykenen arkeologinen museo.

Tirynsin kyklooppimuureja.
**Tirynsin arkeologinen alue**

Tiryns oli toinen mykeneläisaikainen linnoituskaupunki. Sen arkeologinen kohde sijaitsee Náfplion kunnassa lähellä Néa Tírynthan kylää. Tiryns tunnetaan vahvoista niin kutsutuista kyklooppimuureistaan, joiden pituus on 750 metriä, paksuus kahdeksan metriä ja korkeus 13 metriä.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Archaeological Sites of Mycenae and Tiryns UNESCO World Heritage Convention. Viitattu 28.11.2023.
2. 1 2  Mycenae and Tiryns *World Heritage Site*. Viitattu 28.11.2023.

KreikkaUnescon maailmanperintökohteet Kreikassa

* Aigain (nyk. Vergína) arkeologinen alue
* Apollon Epikurioksen temppeli Bassaissa
* Asklepioksen pyhäkkö Epidauroksessa
* Ateenan Akropolis
* Athosvuori
* Dafnín, Ósios Loukáksen ja Chíoksen Néa Monín luostarit
* Delfoin arkeologinen alue
* Delos
* Filippoin arkeologinen alue
* Korfun vanhakaupunki
* Metéora
* Mykenen ja Tirynsin arkeologiset alueet
* Mystraksen arkeologinen alue
* Olympian arkeologinen alue
* Pátmoksen Chóran kylä, Johannes Teologin luostari ja Ilmestyskirjaluola
* Ródoksen keskiaikainen kaupunki
* Sámoksen Pythagóreio ja Heraion
* Thessalonikin varhaiskristilliset ja bysanttilaiset muistomerkit
* Zagórin kulttuurimaisema
**Aksolotli** (*Ambystoma mexicanum*) on äärimmäisen uhanalainen meksikolainen salamanterieläinlaji. Aksolotli on tunnettu esimerkki neoteniasta eli vajaasta yksilönkehityksestä: niiden ulkoinen kehitys pysähtyy yleensä toukkavaiheeseen, eli ne jäävät pensasmaisilla kiduksilla hengittäviksi vesieläimiksi. Ne saavuttavat kuitenkin sukukypsyyden ja lisääntyvät tässä vaiheessa. 

Tietyissä olosuhteissa aksolotlit saattavat myös käydä läpi muodonvaihdoksen ja kehittyä aikuisenkaltaisiksi, keuhkoilla hengittäviksi salamanterieläimiksi, jolloin niiden kidukset surkastuvat ja ne nousevat elämään maalle. Samalla ne muuttuvat hämäräaktiivisiksi ja niiden ulkonäkökin muuttuu. Aksolotlien yksilönkehitykseen voidaan vaikuttaa keinotekoisesti hormonikäsittelyllä, jolloin ne kehittyvät aikuisvaiheeseen.

Levinneisyys ja elinympäristö
-----------------------------

Leukistinen aksolotliyksilö.
Aksolotlin ainoat esiintymisalueet sijaitsevat Méxicon kaupungin eteläosissa. Sitä tunnetaan vain kolmesta kohteesta, Xochimilcon hallintoalueen kanavista sekä Chalco- ja Chapultepecjärvistä. Lajin alkuperäinen levinneisyysalue on käsittänyt useita Meksikon laakson järviä ja kosteikkoja.

Aksolotli tarvitsee syviä järviä, joissa on sopivasti vesikasvillisuutta, joihin se laskee munansa. Laji on myös herkkä vedenlaadun vaihtelulle.

Suojelu ja uhat
---------------

Suurin uhka aksolotlin selviytymiselle on sen nykyisten elinympäristöjen kuivattaminen tai saastuminen. Méxicon kaupungin kasvaminen ja lisääntyvä turismi ovat kumpikin riskitekijöitä. Lajia on aiemmin myös pyydystetty kansainvälistä lemmikkieläinkauppaa sekä paikallista käyttöä varten. Aksolotlikanta on kuitenkin vuoden 2019 arvion mukaan niin pieni, että kaupankäyntiä tuskin pystytään tekemään luonnosta pyydystetyillä yksilöillä. Lemmikkikauppaa tehdäänkin enää lähinnä terraario-olosuhteissa syntyneillä yksilöillä.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  IUCN SSC Amphibian Specialist Group: *Ambystoma mexicanum* *IUCN Red List of Threatened Species. Version 2021-1*.  2020. International Union for Conservation of Nature, IUCN, Iucnredlist.org. Viitattu 29.3.2021. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Aksolotlista suomeksi (Arkistoitu – Internet Archive)
* Axolotl.org
* Tanja Perkkiö, teksti; Heikki Haapalainen, kuvaus: Omituinen otus ui Minecraftista kotiin Yle.fi 17.9.2023 (kuvakertomus erään perheen lemmikeistä)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Taksonitunnisteet | 
* Wikidata: Q22718
* Wikispecies: Ambystoma mexicanum
* ADW: Ambystoma\_mexicanum
* AmphibiaWeb: 3842
* ARKive: ambystoma-mexicanum
* ASW: Ambystoma-mexicanum
* BioLib: 133062
* BOLD: 26205
* CoL: CQ4M
* EoL: 1019571
* GBIF: 2431950
* iNaturalist: 26777
* IRMNG: 10597092
* ISC: 112205
* ITIS: 586244
* IUCN: 1095
* NCBI: 8296
* Species+: 6110
* uBio: 30816

 |

 |
Pen Lee Kaivopuistossa 1976
**Pen Lee & Co** ja **Pen Lee** olivat Dave Lindholmin johtamia suomalaisia rockyhtyeitä, jotka olivat toiminnassa 1970-luvun puolivälin jälkeen. Rock’n’Roll Bandin hajottua Lindholm ja Alf "Affe" Forsman perustivat Pen Lee & Co:n, johon mukaan pyydettiin Markku Lievonen ja Heikki "Hessu" Hiekkala. 

Pen Lee & Co julkaisi alkuvuodesta 1976 singlen "Do I Have to Throw Stones" / "Motorways" ja loppuvuodesta albumin *Closer to the Drum*. Yhtye kuitenkin hajosi jo vuodenvaihteessa 1976–1977. 

Alkuvuodesta 1977 Lindholm ja Forsman lyhensivät yhtyeen nimeksi Pen Lee ja basistiksi tuli Mauri "Maukka" Siirala. Ensin julkaistiin single "Romanian Train Jump Part I/ Part II" ja sitten tupla-LP *Catlook Gypsies*, jonka ensimmäinen levy oli Dave Lindholmin akustista soolomateriaalia. 

Kesällä 1978 silloisen "superyhtyeen" Royalsin hajottua Forsman pyysi Albert Järvistä liittymään mukaan Pen Leehen. Kesäsinglellä "Who Do You Believe In" / "Klein Mozart" Järvinen ei vielä ollut mukana, mutta syksyllä 1978 julkaistulla singlellä "You Can’t Be My Mama" / "Ain’t Raining" Järvinen jo soittaa. Loppuvuodesta 1978 ilmestyi albumi *Nouveau*.

Vuonna 1979 Pen Lee hajosi Albert Järvisen palatessa Hurriganesiin. Forsman siirtyi Tuomari Nurmio ja Viides kolonna -yhtyeeseen ja Lindholm Sleepy Sleepersiin.

Kokoonpanot
-----------

### Pen Lee & Co (1975–1976)

* Dave "Isokynä" Lindholm – laulu, kitara
* Heikki "Hessu" Hiekkala – kosketinsoittimet
* Markku Lievonen – basso
* Alf Forsman – rummut

### Pen Lee (1977–1979)

* Dave "Isokynä" Lindholm – laulu, kitara
* Albert Järvinen – kitara (1978–1979)
* Pave Maijanen – taustalaulu
* Mauri "Maukka" Siirala – basso
* Alf Forsman – rummut

Diskografia
-----------

* Pen Lee & Co: *Closer to the Drum* (Love Records, 1976)
* Pen Lee: *Catlook Gypsies* (1977, 2LP)
* Pen Lee: *Nouveau* (1978)
**9-BBN** eli **9-borabisyklo[3.3.1]nonaani** (C16H30B2) on organoboraaneihin kuuluva orgaaninen yhdiste. Yhdistettä käytetään paljon orgaanisen kemian synteeseissä erityisesti hydroboraatioissa, pelkistyksissä ja kytkentäreaktioissa.

Ominaisuudet
------------

Kiteistä 9-BBN:ää
9-BBN on huoneenlämpötilassa valkoista kiteistä ainetta. Yhdiste on termisesti hyvin stabiili ja kemiallisestikin suhteellisen stabiili, mutta reagoi hitaasti veden ja ilman kanssa. Yhdiste ei liukene veteen, mutta liukenee orgaanisiin liuottimiin heksaaniin, sykloheksaaniin, dietyylieetteriin, tetrahydrofuraaniin ja aromaattisiin hiilivetyihin. Kiinteässä olomuodossa ja liuoksena ei-koordinoivissa liuottimissa esimerkiksi yhdiste esiintyy dimeerinä, mutta koordinoivissa liuottimissa kuten tetrahydrofuraanissa se esiintyy koordinoituneena monomeerina.

Valmistus ja käyttö
-------------------

9-BBN:ää valmistetaan boraanin ja 1,5-syklo-oktadieenin välisellä reaktiolla. Reaktiossa liuottimena käytetään tyypillisimmin dietyylieetteriä ja reaktiossa muodostuu ensin isomeerien seos, jotka muuttuvat kuumennettaessa 9-BBN:ksi.

9-BBN on sushteellisen steerisesti estynyt molekyyli, minkä vuoksi se on hyvin selektiivinen reagenssi alkeenien ja alkyynien hydroboraatioreaktioissa. Se reagoi nopeammin alkeenien kuin alkyynien kanssa ja kykenee reagoimaan myös tetrasubstituoitujen alkeenien kanssa, mihin eräät muut yleisesti käytetyt hydroboraatioreagenssit kuten disiamyyliboraani eivät kykene. Hydroboraatioiden lisäksi 9-BBN:ää käytetään muun muassa muiden organoboraanien ja heterosyklisten booriyhdisteiden valmistuksessa, konjugoituneiden enonien pelkistämiseen allyylisiksi alkoholeiksi, katalyyttinä enonien konjugaattiadditioissa, aldolikondensaatioissa, Diels–Alder-reaktioissa ja Suzuki-kytkennöissä.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  John A. Soderquist, William R. Roush & Jung-Nyoung Heo: *9-Borabicyclo[3.3.1]nonane Dimer, e-EROS Encyclopedia of Reagents for Organic Synthesis*, John Wiley & Sons, New York, 2004. Teoksen verkkoversio Viitattu 10.2.2015
2. 1 2 3  Marek Zaidlewicz: *Hydroboration, Kirk-Othmer Encyclopedia of Chemical Technology*, John Wiley & Sons, New York, 2005. Viitattu 10.2.2015
3. ↑  Jonathan Clayden, Nick Greeves, Stuart Warren: *Organic Chemistry*, s. 446. Oxford University Press, 2012. ISBN 978-0-19-927029-3. (englanniksi)
4. ↑  Francis A. Carey & Richard J. Sundberg: *Organic Chemistry B: Reactions and synthesis*, s. 338–339. Springer, 2007. ISBN 978-0-387-68350-8. (englanniksi)
**Guanidiinikarbonaatti** ((CH6N3)2CO3) on guanidiinin karbonaattisuola. Yhdistettä käytetään kosmetiikassa ja orgaanisissa synteeseissä.

Ominaisuudet
------------

Guanidiinikarbonaatti on huoneenlämpötilassa valkoista tai kellertävää kiteistä ainetta. Yhdiste liukenee hyvin veteen ja hyvin niukasti orgaanisiin liuottimiin kuten etanoliin tai asetoniin. Sen liuokset ovat emäksisiä.

Valmistus ja käyttö
-------------------

Guanidiinikarbonaattia muodostuu urean ja ammoniakin reagoidessa ja se on melamiinin valmistuksen sivutuote. Melamiiniliuoksesta se voidaan eristää konsentroinnin jälkeen liuoksesta jäähdyttämällä, jolloin se kiteytyy. Toinen tapa valmistaa yhdistettä on kuumentaa ammoniakin tai ammoniumsuolojen vesiliuosta 120–140 °C:n lämpötilaan ja lisätä tämän jälkeen reaktoriin syanamidia tai disyandiamidia.

Guanidiinikarbonaattia käytetään hiustuotteissa antistaattisuutta ja pehmeyttä antavana reagenssina. Guanidiinikarbonaatista muodostuu guanidiinihydroksidia, joka on varsinainen vaikuttava ainesosa. Yhdistettä käytetään myös lähtöaineena valmistettaessa melamiini-formaldehydihartseja, orgaanisissa synteeseissä guanidiinin sijasta ja valmistettaessa muita guanidiinisuoloja kuten guanidiinihydroksidia, guanidiinifosfaattia, guanidiinisilikaattia ja guanidiinin rasvahapposuoloja.

Lähteet
-------

1. ↑  Bisguanidinium Carbonate – Substance summary *PubChem*. NCBI. Viitattu 27.3.2015.
2. 1 2 3 4 5 6  Alén, Raimo: *Kokoelma orgaanisia yhdisteitä: Ominaisuudet ja käyttökohteet*, s. 664. Helsinki: Consalen Consulting, 2009. ISBN 978-952-92-5627-3.
3. 1 2 3 4 5  Robert D. Ashford: *Ashford's Dictionary of Industrial Chemicals*, s. 574. 2nd Edition. Wavelength Publications, 2001. ISBN 0-9522674-2-X. (englanniksi)
4. 1 2 3  Thomas Güthner, Bernd Mertschenk & Bernd Schulz: *Guanidine and Derivatives, Ullmann's Encyclopedia of Industrial Chemistry*, John Wiley & Sons, New York, 2006. Viitattu 27.3.2015
5. ↑  Zoe Diana Draelos: *Cosmetics and Dermatologic Problems and Solutions*, s. 191. CRC Press, 2011. ISBN 978184184740. Kirja Googlen teoshaussa (viitattu 27.3.2015). (englanniksi)
**Raisio-kanava** on Raisiossa ja sen lähikunnissa näkyvä televisiokanava. Sitä pyörittää Raision kaupunki DNA:n kaapelitelevisioverkossa, ja se on Suomen ainoa kunnallinen televisiokanava. Raisio-kanavalla esitetään suurimman osan ajasta kaupungin tiedotuksia sisältävää ruutukehää. Muita ohjelmia ovat kaupunginvaltuuston kokoukset ja taltioinnit paikallisista tapahtumista. 

Kanava aloitti toimintansa vuonna 1988, ja se näkyy noin 15 600 taloudessa. Televisiolähetysten digitalisoimisen myötä sitä oltiin lopettamassa syksyllä 2007, mutta Raision kaupunginvaltuusto päätti kuitenkin lokakuussa hankkia laitteet digitaalisten lähetysten pitämiseen.  Raisio-kanavan analogiset lähetykset lakkasivat väliaikaisesti maaliskuun 2008 alussa, mutta kanava jatkoi digitaalisena huhtikuussa.

Lähteet
-------

1. ↑  Heino, Jari: Raisio-kanavan toiminta uhkaa loppua elokuussa *Turun Sanomat*.  3.7.2007. Viitattu 23.7.2012.
2. ↑  Raision tiedotus on ollut hyvissä käsissä (luettu 23. joulukuuta 2006) wayback machinella
3. ↑  Raision kaupunginvaltuuston kokous 22.10.2007, esityslistan kohta 8 kuollut linkki
4. ↑  Valtuuston kokous 17.3. (Raision kaupunki 14. maaliskuuta 2008)
**o-Toluidiini** eli **2-metyylianiliini** (C7H9N) on aniliinin johdannaisiin kuuluva orgaaninen yhdiste. Yhdistettä käytetään muun muassa lääkkeiden, väriaineiden ja kumikemikaalien valmistamiseen. o-Toluidiini on m- ja p-toluidiinien isomeeri.

Ominaisuudet
------------

Huoneenlämpötilassa o-toluidiini on puhtaana väritöntä tai kellertävää nestettä. Valo ja ilman happi muuttavat sen väriltään punaruskeaksi. o-Toluidiini on veteen hieman liukenevaa ja liukenee paremmin orgaanisiin liuottimiin kuten etanoliin tai dietyylieetteriin sekä laimeisiin happoliuoksiin. Aniliinin tavoin o-toluidiini on heikko emäs.

o-Toluidiini on voimakkaasti, ihoa, silmiä ja hengitysteitä ärsyttävää ainetta. Se on myös myrkyllistä ja sille altistuminen voi johtaa methemoglobiinin määrän kasvuun veressä, mikä ilmenee muun muassa ihon sinistymisenä. o-Toluidiini on todennäköisesti ihmiselle karsinogeeninen aine.

Valmistus ja käyttö
-------------------

o-Toluidiinin valmistuksen ensimmäisessä vaiheessa tolueeni nitrataan eri nitrotolueenien isomeereiksi. Tämän jälkeen isomeerit erotetaan ja o-nitrotolueeni pelkistetään o-toluidiiniksi vedyttämällä. Katalyyttinä reaktiossa voidaan käyttää jalometalleja tai Raney-nikkeliä.

o-Toluidiinia käytetään useiden väriaineiden, hyönteismyrkkyjen, rikkaruohomyrkkyjen, kumien vulkanoinninkiihdyttimien, kumien hapettumisenestoaineiden ja lääkeaineiden kuten krotamitonin, metolatsonin ja prilokaiinin valmistamiseen.

Lähteet
-------

1. ↑  o-Toluidine – Substance summary *PubChem*. NCBI. Viitattu 19.4.2015.
2. 1 2 3 4 5 6 7  Alén, Raimo: *Kokoelma orgaanisia yhdisteitä: Ominaisuudet ja käyttökohteet*, s. 560. Helsinki: Consalen Consulting, 2009. ISBN 978-952-92-5627-3.
3. 1 2 3  Joseph S. Bowers Jr.: *Toluidines, Ullmann's Encyclopedia of Industrial Chemistry*, John Wiley & Sons, New York, 2000. Viitattu 19.4.2015
4. 1 2  Susan Budavari (päätoim.): *Merck Index*, s. 1627. 12th Edition. Merck & Co. 1996. ISBN 0911910-12-3. (englanniksi)
5. ↑  O-Toluidiinin kansainvälinen kemikaalikortti Viitattu 19.4.2015
6. 1 2  Ernest Hodgson, Michael Roe: *Dictionary of Toxicology*, s. 343. Academic Press, 2014. ISBN 9780124202412. Kirja Googlen teoshaussa (viitattu 19.4.2015). (englanniksi)
7. 1 2  Robert D. Ashford: *Ashford's Dictionary of Industrial Chemicals*, s. 1117. 2nd Edition. Wavelength Publications, 2001. ISBN 0-9522674-2-X. (englanniksi)
**Llorenç Serra Ferrer** (s. 4. maaliskuuta 1953) on espanjalainen jalkapallovalmentaja. Kesästä 2010 lähtien hän on toiminut RCD Mallorcan pääomistajana.

Ura
---

Vaatimattoman pelaajauransa jälkeen Serra Ferrer aloitti valmennusuransa UD Poblensen päävalmentajana Segunda División B:ssä. 1985 hän siirtyi RCD Mallorcan päävalmentajaksi nousten kahdeksan kauden aikana tunnetuksi Espanjassa. 

1993 hän siirtyi Real Betis Balompién päävalmentajaksi nostaen seuran pääsarjaan heti ensimmäisellä kaudellaan ja upeasti kolmanneksi kaudella 1994–1995. 1997 Serra Ferrer siirtyi FC Barcelonan organisaatioon juniorijoukkueen valmentajaksi. Louis van Gaalin jätettyä Barcan kesällä 2000 Serra Ferreristä tuli seuran päävalmentaja. Pesti jäi yhden kauden mittaiseksi Barcan jäätyä liigassa neljänneksi.

Serra Ferrer oli jonkin aikaa ilman seuraa kunnes palasi Barcan nuorisojoukkueen peräsimeen. 2004 hän palasi jälleen Real Betisiin, jonka hän luotsasi Copa del Reyn voittoon 2005. Serra Ferrerin johdolla Betis selvisi ensi kertaa seuran historiassa Mestarien liigaan.

Kesällä 2006 hän siirtyi Kreikkaan AEK Ateenan päävalmentajaksi. AEK:ssa Serra Ferrer on suosittu ja kunnioitettu valmentaja, joka on nostanut useita nuoria lahjakkuuksia ykkösjoukkueeseen.

13. helmikuuta kreikkalaismediat uutisoivat Serra Ferrerin potkuista AEK:sta seuran hävittyä kaksi ottelua putkeen ja pudottua liigassa kolmanneksi neljän pisteen päähän Panathinaikoksesta.  Serra Ferrerin tehtäviä hoitaa 13.2. pelattavassa UEFA Cupin ottelussa Getafea vastaan kakkosvalmentajana toiminut Nikos Kostenoglou. 

Kesäkuussa 2010 Serra Ferrerin johtama ryhmittymä osti talousvaikeuksissa kärsivän La Liga -seura RCD Mallorcan. 

**Meriitit valmentajana**

* Copa del Rey: 2005
	+ Hopeaa: 1991

Lähteet
-------

1. ↑
2. ↑
3. ↑  Former coach Serra Ferrer buys struggling Real Mallorca (Arkistoitu – Internet Archive)


|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
|   | Edeltäjä:**Sergio KresicVíctor Fernández** | **Real Betisin päävalmentaja**1993–19972004–2006 | Seuraaja:**Luis AragonésJavier Irureta** |

|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
|   | Edeltäjä:**Louis van Gaal** | **FC Barcelonan päävalmentaja**2000–2001 | Seuraaja:**Carles Rexach** |

|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
|   | Edeltäjä:**Fernando Santos** | **AEK Ateenan päävalmentaja**2006–2/2008 | Seuraaja:**Nikos Kostenoglou** |
**Yle Helsinki** tai **Yle Radio Suomi Helsinki** (vuoteen 2016 ***Ylen aikainen*** ) on yksi Yle Radio Suomen alueradioista. Sen kuuluvuusalueena on Uusimaa toimituksen sijaitessa Helsingissä. Radio kuuluu taajuudella 94,0 MHz Espoon lähettimen välityksellä. 
Yle Radio Suomi Helsingin lähetyksiä kuullaan arkisin klo 6.30–17.00 välisenä aikana. *lähde?* Muulloin taajuudella soi Yle Radio Suomen valtakunnallinen lähetys.

Aikaisemmin silloista Ylen aikaista pystyi kuuntelemaan koko Suomessa television kautta testikuvalähetysten aikaan  *lähde?* Nykyään Yle Radio Suomi Helsinkiä voi kuunnella ympäri maailman Internetin välityksellä Yle Areena -palvelun kautta sekä Ylen Uutisikkunan aikana.

Yle Radio Suomi Helsingin entisiä pitkäaikaisia juontajia ovat muun muassa Annikki Kiehelä, Outi Pukkila, Gilbert Granholm, Erkki Pälli, Esko Riihelä ja Olli Ihamäki. *lähde?*

Kanavalla on lähettimet myös Hangossa, Porvoossa, Pernajassa, Lohjalla, Fiskarsissa ja Loviisassa.

Lähteet
-------

1. ↑  Radio Suomi on jatkossa aina Radio Suomi, verkossa Yle Kymenlaaksosta tuli Yle Kotka ja televisiossa jatkaa Yle Kaakkois-Suomi *kymenlaakso.fi*.  7.1.2016.  Arkistoitu 23.5.2019. Viitattu 24.5.2019.
2. ↑  Yleisradio radiokanavien lähetysasemat ja taajuudet ja PI koodit Digita.  Arkistoitu 21.6.2021. Viitattu 30.11.2021.

Aiheesta muualla
----------------

* Yle Uutiset Helsingin kotisivut
* Radio Suomen taajuudet Yle.fi

Yle Radio Suomen aluetoimitukset

|  |
| --- |
| Helsinki · Hämeenlinna · Joensuu · Jyväskylä · Kajaani · Kemi · Kokkola · Kotka · Kuopio · Lahti · Lappeenranta · Mikkeli · Oulu · Pori · Rovaniemi · Seinäjoki · Tampere · Turku · Vaasa |
**Apollonin temppeli** oli antiikin aikainen Apollon Pythiokselle omistettu kreikkalainen temppeli Rhodoksen kaupungissa samannimisellä saarella (nyk. Ródos) Kreikassa. Sen rauniot sijaitsevat kaupungin akropoliin arkeologisella alueella nykyisen Ródoksen kaupungin länsilaidalla.

Temppelin kunnostetut pylväät.
Apollonin temppeli rakennettiin hellenistisellä kaudella 100-luvulla eaa. Se sijaitsi kaupungin akropoliin eli yläkaupungin huipulla kukkulalla, joka nykyisin tunnetaan nimellä Monte Smith. Se oli tavan mukaan rakennettu itä-länsisuuntaisesti. Temppeli oli peripteraalitemppeli, eli se oli kauttaaltaan ympäröity pylväin, ja se edusti doorilaista tyyliä.

Temppeli on italialaisten arkeologien Dodekanesian italialaisvallan aikana vuosina 1912–1945 kaivama ja kunnostama, ja siitä on nykyisin pystyssä kolme pylvästä sekä osa arkkitraavista ja neljännestä pylväästä. Temppelin itäpuolella on sen suuri tukimuuri, jolta johtavat ylös temppelille suuret portaat.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Stillwell, Richard & MacDonald, William L. & McAllister, Marian Holland (toim.): "Rhodes (including Ialysos, Kameiros, Lindos, Vroulia, the city of Rhodes, Mt. Atabyrion) Dodecanese, Greece", *The Princeton Encyclopedia of Classical Sites*. Princeton, N. J.: Princeton University Press, 1976. Teoksen verkkoversio.
2. 1 2  Ακρόπολη Ρόδου: Περιγραφή Υπουργείο Πολιτισμού και Αθλητισμού.  Arkistoitu 8.4.2016. Viitattu 8.5.2017.
3. 1 2  Acropolis of Rhodes *Greeka.com*. Viitattu 8.5.2017.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Apollonin temppeli** Wikimedia Commonsissa
**Rhodoksen stadion** oli antiikin aikainen kreikkalainen stadion Rhodoksen kaupungissa samannimisellä saarella (nyk. Ródos) Kreikassa. Sen rauniot sijaitsevat kaupungin akropoliin arkeologisella alueella nykyisen Ródoksen kaupungin länsilaidalla.

Rhodoksen stadionin eteläpää.
Rhodoksen stadion rakennettiin hellenistisellä kaudella 200-luvulla eaa. Se sijaitsee akropoliin eli yläkaupungin alueen eteläosassa. Stadion on tyypillinen kreikkalainen hevosenkengänmuotoinen stadion. Sen pituus on 600 jalkaa eli 201 metriä. Se on rakennettu pohjois-eteläsuunnassa ja se avautuu pohjoiseen Rhodoksen odeionille päin. Stadionin pohjoispuolella sijaitsi myös gymnasion.

Stadionilla järjestettiin antiikin aikana muun muassa Halieian kisat, joita kaupungissa vietettiin Helios-jumalan kunniaksi. Nykyisin stadion on yksi koko Kreikan parhaiten säilyneitä antiikin aikaisia stadioneita. Sen katsomo, mukaan lukien eturivin merkkihenkilöille tarkoitetut istuimet (*proedries*), eteläpään puolikaarenmuotoinen kääntöpaikka (*sfendonē*) sekä muun muassa juoksijoiden lähetyslaitteisto ovat säilyneet harvinaisen hyvin.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Stillwell, Richard & MacDonald, William L. & McAllister, Marian Holland (toim.): "Rhodes (including Ialysos, Kameiros, Lindos, Vroulia, the city of Rhodes, Mt. Atabyrion) Dodecanese, Greece", *The Princeton Encyclopedia of Classical Sites*. Princeton, N. J.: Princeton University Press, 1976. Teoksen verkkoversio.
2. 1 2  "Rhodes", *The Greek Islands*, s. 180–197. Eyewitness Travel. London, New York, Melbourne, Munich and Delhi: DK, 2013. ISBN 978-1-40938-631-5.
3. 1 2  Acropolis of Rhodes *Greeka.com*. Viitattu 8.5.2017.
4. ↑  Acropolis of Rhodes – Ancient Stadium *Rhodes Tourist Guide*.  Arkistoitu 19.7.2012. Viitattu 8.5.2017.
5. ↑  Ancient Stadium of Rhodes *Rodos Palladium*.  Arkistoitu 30.7.2015. Viitattu 8.5.2017.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Rhodoksen stadion** Wikimedia Commonsissa
**BK Krasnyje Krylja** (ven. Баскетбольный клуб Красные Крылья, *Basketbolnyi klub Krasnyje Krylja*) on koripalloseura Samarasta, Venäjältä. Se pelaa maan pääsarja VTB United-liigassa.

Historia
--------

Krasnyje Krylja perustettiin vuonna 2009 konkurssiin menneen CSK VVS Samaran korvaajaksi. Kaudella 2009–2010 seura hävisi saksalaiselle BG 74 Göttingenille EuroChallengen loppuottelussa koriluvuin 83–75. Vuosina 2012–2013 seura voitti Venäjän cupin. Vuosina 2011–2014 seuran päävalmentajana toimi Sergei Bazarevitš.

Kaudella 2012–2013 Krasnyje Krylja eteni jälleen EuroChallengen loppuotteluun, jossa se kohtasi turkkilaisen Pınar Karşıyakan. Tällä kertaa Krasnyje Krylja voitti loppuottelun koriluvuin 77–76.

Lähteet
-------

1. ↑  Göttingen Win EuroChallenge In Thrilling Final FIBA Europe. Viitattu 2.5.2010. (englanniksi)
2. ↑  About Club Krasnyje Krylja.  Arkistoitu 28.4.2014. Viitattu 28.4.2014. (englanniksi)
3. ↑  Epic Comeback Triumph Crowns Samara FIBA Europe. Viitattu 28.4.2014. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Virallinen kotisivu (venäjäksi) (englanniksi)
* Joukkuesivu EuroChallengen virallisella sivustolla eurobasket.com (englanniksi)
* Krasnie Krilya Samara basketball team eurobasket.com (englanniksi)
**Rhônen laakso** on Ranskassa sijaitseva Alppien ja Ranskan keskiylängön välinen laakso, jossa Rhône virtaa kohti Välimerta. Laakson eteläosan itäpuolella on Dentelles de Montmiralin vuoristo. Alue jakautuu pohjoiseen ja eteläiseen alueeseen. Eteläinen alue on suurempi, siellä ilmasto on välimerellinen ja maaperä sisältää paljolti savea, soraa ja pieniä kiviä. Eteläisessä osassa sijaitsevat Montélimar ja Avignon. Pohjoisella alueella ilmasto on mantereinen ja maaperä on eteläiseen osaan verrattuna kivisempää ja se on paikoin rautapitoista. Siellä sijaitsevat Lyon ja Valence.

Rhônen laakso tunnetaan erityisesti viinintuotantoalueena. Pohjoisen alueen viinitarhat sijaitsevat yleensä jyrkemmässä maastossa kuin eteläisellä alueella. Pohjoinen ja eteläinen alue eroavat viinintuotannossa siten, että pohjoisessa tuotetaan enemmän ainutlaatuisia, tiettyä lajiketta sisältäviä viinejä, kun taas etelässä tuotetaan enemmän sekoitusviinejä.

Lähteet
-------

1. ↑  Rhonen laakso *Räätälöidyt matkat*. Unique Travel World. Viitattu 20.8.2023. [vanhentunut linkki]
2. ↑  Rhônen viinin tekijöiden tyyli on inspiroinut kollegoita Australiaa myöten *Meillä kotona*.  31.8.2020. A-lehdet Oy. Viitattu 20.8.2023. [vanhentunut linkki]

Aiheesta muualla
----------------

* 
*
**Kai Uolevi Lappalainen** (10. marraskuuta 1924 Oulu – 19. toukokuuta 1978 Helsinki) oli suomalainen näyttelijä, teatteriohjaaja ja lavastaja. Lappalainen työskenteli aluksi teatteriohjaajana ja -näyttelijänä, myöhemmin elokuvalavastajana ja elokuvanäyttelijänä.

Rakennusmestariperheeseen Oulussa syntynyt Kai Lappalainen opiskeli Taideteollisessa oppilaitoksessa 1948–1951 sekä muun muassa Helsingin yliopiston piirustuslaitoksella. Hän oli Ylioppilasteatterissa lavastajana, näyttelijänä, ohjaajana ja johtokunnan jäsenenä vuosina 1946–1965. Lappalainen oli samaan aikaan lavastajana Helsingin Kansanteatteri-Työväenteatterissa 1951–1958 sekä vuodesta 1958 vapaana lavastajana ja ohjaajana vieraillen monissa teattereissa. Lavastajana Lappalainen oli muun muassa Kansallisteatterissa, Tampereen Teatterissa, Intimiteatterissa, Jyväskylän Huoneteatterissa ja Varkauden Teatterissa sekä Kansallisoopperassa. Hän oli lavastajana parissakymmenessä elokuvassa ja näyttelijänä noin kymmenessä elokuvassa.

Lappalainen ohjasi ja lavasti Ylioppilasteatterissa Mestari Patelin-näytelmän ja esitti siinä pääosaa. Lappalainen ohjasi ja esitti pääosaa myös tästä näytelmästä Suomen Televisiota varten vuonna 1963 tehdyssä kolmiosaisessa versiossa *Mestari Patelin eli sukkela asianajaja*. Muita merkittäviä Lappalaisen lavastustöitä olivat islantilaisen David Stéfanssonin Kultainen portti-televisionäytelmä (1961) ja Irving Berlinin musikaali Annie mestariampuja (1957).

Kai Lappalainen oli naimisissa 1953–1960 näyttelijä Marjatta Kallion kanssa. Lappalainen kuoli 53-vuotiaana toukokuussa 1978 Helsingissä.

Lappalaisen kuolinvuonna 1978 hänestä tehtiin pronssinen patsas. Lappalainen on haudattu Honkanummen hautausmaalle Vantaalle.

Näyttelijänä
------------

* *Radio tulee hulluksi* (1952) – (Ossi, radiolainen)
* *Me tulemme taas* (1953) – (Eugen Karkela)
* *Hei, rillumarei!* (1954) – (Kehula, taidearvostelija)
* *Villi Pohjola* (1955) – (baari-isäntä)
* *Sankarialokas* (1955) – (Antti Ojala / matruusi / legionalainen)
* *Rakkaus kahleissa* (1955) – (etsivä Penttinen)
* *Onni etsii asuntoa* (1955) – (Vinkkeli-Väiski)
* *Tyttö lähtee kasarmiin* (1956) – (nuorukainen)
* *Jokin ihmisessä* (1956) – (Osmin veli)
* *X-Paroni* (1964) – (lääkäri)
* *Vihreä leski* (1968) – (mies rouva Kairan kutsuilla)

Elokuvalavastajana
------------------

* Kolmiapila (1953)
* 2 hauskaa vekkulia (1953)
* Sankarialokas (1955)
* Jokin ihmisessä (1956)
* Rintamalotta (1956)
* Tyttö lähtee kasarmiin (1956)
* Vääpelin kauhu (1957)

Lähteet
-------

1. 1 2  Lappalainen Kai Uolevi 1924-1978 *Hautahaku*. Viitattu 27.11.2023.
2. 1 2 3 4  Kalevi Koukkusen henkilökuvaus Kai Lappalaisesta EloNetissä


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Elonet

 |

 |