recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Olavi Marttiini
Olavi Marttiini virittää pianoa
**Olavi Henrik Marttiini** (16. huhtikuuta 1920 Sodankylä – 8. maaliskuuta 1972) oli suomalainen kapellimestari, muusikko ja säveltäjä. Marttiini sai Sibelius-Akatemiassa kapellimestarin koulutuksen, mutta kotikaupungissaan Rovaniemellä hänet tunnettiin viulun, pianon ja sahan soittajana sekä säveltäjänä ja sovittajana. Vuonna 1949 Marttiini pääsi opiskelemaan Sibelius-Akatemiaan pääaineena viulunsoitto ja sivuaineena piano. Hän suoritti Sibelius-Akatemiassa myös kapellimestariluokan ja valmistui sieltä vuonna 1953. Sen jälkeen hän toimi musiikinopettajana mm. Lapin kansankorkeakoulussa ja esiintyi vapaana taiteilijana. Kuoromusiikin lisäksi Marttiini sävelsi yksinlauluja ja duettoja sekä instrumentaalimusiikkia viululle ja pianolle. Hänen isänsä oli puukkotehtailija Janne Marttiini. 

Muuttaessaan Helsinkiin vuonna 1963 hän toimi Westerlundin musiikkiliikkeen palveluksessa ja opiskeli liikkeen pianotehtaassa puolisen vuotta pianon viritystä. Vuosina 1953-1958 hän toimi Rovalan Musiikkiopiston pianon ja viulunsoiton opettajana sekä kuoroäänten harjoittajana. 

Vuonna 1964 Marttiini sai kulttuuripalkinnon, joka myönnetään Rovaniemen seutukuntaa koskevasta erityisestä kulttuurisaavutuksesta.

Sävellyksiä
-----------

* Pariisilaisvalssi
* Taianmaa
* Hymni ounasvaaralle
* Iltarukous
* Jouluaamu ihana
* Jouluaamuna
* Kemijoki
* Kemijärven kotiseutulaulu
* Laulu juutualle
* Muistojen joulu
* Pieni surumarssi
* Pieni syyslaulu
* Pieni uskontunnustus
* Pisaroita
* Virran laulu
* Ystävän muistolle

Lähteet
-------

1. ↑  Talvensaari, Leena: Puukkotehtailijan poika oli täysverinen muusikko.  *Uusi Rovaniemi*, 19.3.1998.  Kaleva365 Oy.
2. ↑  Mann, L.Z: Saha elää soittajan sormissa - muusikko Olavi Marttiini lähikuvassa.  *Pohjolan Sanomat*, 1961.  Alma Media.
3. ↑  Kulttuuripalkinnot 1964 - Rovaniemen kaupunki. Viitattu 12.12.2021.
4. ↑
5. ↑


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)

 |

 |
**Marian Petrescu** (s. 1970 Bukarest) on romanialainen jazzpianisti.

Petrescu aloitti pianonsoiton nelivuotiaana.*lähde?* Vuonna 1985 hän konsertoi Pori Jazzissa ja julkaisi vuonna 1986 ensimmäisen levynsä Suomessa.

Petrescu tunnetaan muun muassa työstään jazzkitaristi Andreas Öbergin kanssa. Hän on kiertänyt soittamassa ympäri maailmaa kuten Australiassa ja Etelä-Amerikassa.

Petrescu on opiskellut pianonsoittoa Romaniassa, Ruotsissa ja Sibelius-Akatemiassa. Hän muutti Ruotsiin vuonna 1983, jolloin hänen isänsä toimi Göteborgin sinfoniaorkesterin konserttimestarina. Vuodesta 1988 Petrescu on asunut Jyväskylässä. 

Marian Petrescu soittaa levyllä Resonance Big Band Plays Tribute to Oscar Peterson, jolla oleva kappale West Side Story Medley palkittiin parhaan instrumentaalisovituksen Grammy-palkinnolla 2009.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Uusitorppa, Harri: Jyväskyläläisellä jazzpianon virtuoosilla on nyt vientiä *HS.fi*.  28.8.2014.  Arkistoitu 25.8.2016. Viitattu 23.8.2016.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |

 |
**Wiborg** oli siipiratasalus, joka toimi matkustajaliikenteessä Suomessa ja Itämerellä 1800-luvun puolivälin jälkeen. 

Aluksi laiva liikennöi Englannin rannikolla Mercator-nimisenä. 6. syyskuuta 1856 lehti Sanan-Lennätin Kertoo otsikossaan: "Wiipuriin saatu höyrylaiva Mercator". Matkustajahöyrylaiva *Mercatorin* nimi muuttui *Wiborgiksi* viimeistään 17. syyskuuta samana vuonna.

Laivan siirryttyä viipurilaisomistukseen se laitettiin linjalle Pietari–Viipuri–Helsinki, josta se poikkesi välillä myös Lyypekkiin. Vuodepaikkoja laivassa oli uutena 50, ja siihen rakennettiin 50 lisää 1857. Lyypekki jäi pois aikataulusta 1858. Vuonna 1860 laiva oli paikallaan Viipurissa, kunnes liikennöi taas 1861, heikosti kannattavana. Viipurilaisyhtiö Bandholz & Co. osti sen 1862 ja sitä uusittiin. Vuonna 1864 laiva aloitti reitillä Pietari–Viipuri–Helsinki–Turku–Tukholma.

Englantilainen höyrylaiva *Kent* ajoi Wiborgin päälle lokakuussa 1871 Helsingin Eteläsatamassa aiheuttaen suuret vauriot. Alus myytiin lokakuussa 1872 Porvooseen. Se muutettiin potkurilla kulkevaksi lastilaivaksi J.D. Stenberg & Söner -konepajalla Helsingissä. Vuonna 1874 korjauksen valmistuttua laiva kuljetti puutavaraa Englantiin. Vuonna 1884 laiva oli maannut kahdeksan vuotta laiturissa, kun se huutokaupattiin porvoolaiselle Aug. Eklöfille, joka oli laivan entisiä osaomistajia, 12 000 markalla. Sitten se romutettiin Hamarissa, Porvoossa. Nykyään aluksen keulakuva on Suomen kansallismuseon kokoelmissa ja näytteillä Suomen merimuseossa Kotkassa.

Lähteet
-------

1. ↑  The Fleets: Leith, Hull & Hamburg Steam Packet Co. *The Ships List*.  3.9.2007.  Arkistoitu 11.10.2007. Viitattu 28.11.2007. (englanniksi)
2. 1 2 3  WIBORG www.turkusteamers.com. Viitattu 28.11.2007.
3. ↑  Merenkulku-uutisia (hakutulos, 2. sivu) *Historical Newspaper Library*.  2007. Suomen kansalliskirjasto. Viitattu 27.11.2007. (englanniksi)
4. ↑  Merenkulku suomalaisten ja ulkomaisten satamien välillä (hakutulos, 2. sivu) *Historiska Tidningsbiblioteket*.  2007. Suomen kansalliskirjasto. Viitattu 27.11.2007. (ruotsiksi)
**Sy** on maalaiskunta ja sen keskuskylä Ségoun alueen Sanin piirissä Malissa. Se sijaitsee Banijoen ja Nigerin välisellä tasangolla 35 kilometriä Sanista pohjoiseen. Kunnassa on 12 600 ja kylässä 4 000 asukasta (vuonna 2009).

Syn kunta rajoittuu idässä Sanin piirin Ouolonin, etelässä Sanin ja Niasson, lännessä Siadougoun ja pohjoisessa Macinan piirin Folomanan ja Sanan kuntiin. Alue on pinnamuodostukseltaan tasankoa. Etelärajalla virtaa Banijoki. Kasvillisuus on kuivuudesta kärsivää metsä- ja pensassasvannia.

Kuntaan kuuluu 11 kylää. Asukkaat ovat etupäässä bambaroita. Lisäksi on soninkeja ja fulbeja. Yleisin kieli on bambara.

Syn kautta kulkee Sanista Djennéen ja Macinaan johtava maapohjainen tie. Paikallisia elinkeinoja ovat maanviljely, karjanhoito, käsityöammatit ja pienimuotoinen kaupankäynti. Tärkeimmät viljelykasvit ovat hirssi, durra, fonio ja riisi. Myytäväksi kasvatetaan maapähkinää ja puuvillaa. Kotieläimiä ovat naudat, lampaat, vuohet, vetojuhtina käytettävät hevoset ja aasit sekä siipikarja. Syssä, Nassambarassa ja Worontonassa pidetään viikoittaiset markkinat. Nuoriso hakeutuu ansiotöihin kaupunkeihin.

Kunnassa toimii kolme julkista alakoulua, kolme kyläkoulua, yläkoulu, neljä koraanikoulua, kaksi lukutaitokeskusta sekä koulutus- ja kehittämiskeskus. Syssä on terveyskeskus, synnytyslaitos ja lääkevarasto. Vesihuolto käsittää perinteisiä ja nykyaikaisia kaivoja sekä seitsemän käsikäyttöistä porakaivoa.

Lähteet
-------

1. 1 2  4ème recensement général de la population et de l’habitat. Résultats définitifs, tome 0: Répertoire des villages *instat-mali.org*.  Arkistoitu 7.1.2017. Viitattu 22.2.2018.
2. ↑  Mali - Région de Ségou: Carte de référence *reliefweb.int*. Viitattu 22.2.2018.
3. 1 2 3 4  Plan de Securite Alimentaire: Commune Rurale de Sy 2007–2011 *fsg.afre.msu.edu*.  2007. Viitattu 22.2.2018. [vanhentunut linkki]
**Tea Elina Finni** (o.s. **Hytönen**, s. 15. heinäkuuta 1980 Vaasa) oli suomalainen pikajuoksija. Hän edusti Joensuun Katajaa ja hänen valmentajanaan toimi Ari Nummela.

Kalevan kisoista Finni voitti 400 metrin aitajuoksussa kolme hopeaa vuosina 2000, 2002 ja 2005 sekä kaksi pronssia vuosina 2003 ja 2004. Sisäratojen SM-kilpailuista hän saavutti hopeaa 200 metrin juoksusta vuonna 1999 sekä hopeaa 300 metrin aitajuoksusta vuonna 2002. Virallisissa kilpailuissa Finni ei ole esiintynyt vuoden 2005 jälkeen.

Ennätyksikseen Finni juoksi 60 metrillä (hallissa) ajan 7,65 (2002), 100 metrillä ajan 12,08 (2004), 200 metrillä ajan 24,76 (2004), 400 metrillä ajan 56,67 (2004), 300 metrin aidoissa (hallissa) ajan 41,91 (2005) sekä 400 metrin aidoissa ajan 58,52 (2004).

Lähteet
-------

* Tea Finni Tilastopaja (vaatii kirjautumisen, maksullinen palvelu).

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* World Athletics
* Tilastopaja 🔒

 |

 |
**Symbioottinen vapautusarmeija** (engl. *Symbionese Liberation Army*, SLA) oli yhdysvaltalainen äärivasemmistolainen kaupunkisissijärjestö, joka toimi vuosien 1973 ja 1975 välillä. Se syyllistyi kahteen murhaan, pankkiryöstöihin sekä muihin väkivaltaisiin rikoksiin.

SLA sai laajaa julkisuutta kidnapattuaan 19-vuotiaan miljoonaperijä Patty Hearstin samalla kertaa tämän poikaystävän kanssa Kaliforniassa. SLA yritti Hearstin avulla neuvotella sen vangittujen jäsenten vapauttamisesta. Huomio laajeni kansainväliseksi, kun Hearstista esitettiin viestimissä tallenteita, joissa tämä hyökkäsi vanhempiaan vastaan ja ilmoitti liittyneensä SLA:n jäseneksi. Jälkikäteen Patty Hearst totesi, että häntä oli vankeusaikana käytetty seksuaalisesti hyväksi ja aivopesty.

Lähteet
-------

1. ↑  *Guerrilla: The Taking of Patty Hearst*, ohjannut Robert Stone, 2004.

Aiheesta muualla
----------------

* *Neverland: The Rise and Fall of the Symbionese Liberation Army* Internet Movie Databasessa. (englanniksi) Ohjaaja: Robert Stone, 2004
* Guerrilla: The Taking of Patty Hearst official web site for the PBS movie about SLA
* *The Sybionese Liberation Army*; House Committee on Internal Security report
Esimerkkejä α-, β-, γ-, ja δ-tiolaktoneista
**Tiolaktonit** ovat heterosyklisiä orgaanisia yhdisteitä. Rakenteeltaan ne ovat rengasrakenteisia tioestereitä. Tiolaktoneja voidaan käyttää orgaanisen kemian synteeseissä.

Ominaisuudet ja valmistus
-------------------------

Tiolaktoneita, joiden rengasrakenne muodostuu kolmesta atomista kutsutaan α-tiolaktoneiksi. Vastaavasti neljästä, viidestä ja kuudesta atomista muodostuvia rengasrakenteita nimitetään β-, γ-, ja δ-tiolaktoneiksi. Yhdisteistä α-tiolaktonit ovat hyvin epästabiileja, mutta muut ovat pysyvämpiä. Tiolaktonit hydrolysoituvat happamissa tai emäksisissä olosuhteissa tiolikarboksyylihapoiksi. Myös muut nukleofiilit reagoivat yhdisteiden kanssa, jolloin rengasrakenne avautuu. Esimerkiksi amiinit reagoivat muodostaen tioliamideja. Tiolaktonit voidaan myös pelkistää tiolialkoholeiksi.

Tiolaktonien valmistusmenetelmä riippuu renkaan koosta. β-tiolaktoneista voidaan valmistaa keteenien ja tioketonien sykloadditiolla. Muita tiolaktoneja valmistetaan esimerkiksi tiolikarboksyylihappojen tai tiolihahappokloridien molekyylinsisäisellä reaktiolla ja laktonien ja fosforipentasulfidin reaktiolla.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Zdzislaw Paryzek & Iwona Skiera: Synthesis and cleavage of lactones and thiolactones. Applications in organic synthesis. A review.  *Organic Preparations and Procedures International*, 2007, 39. vsk, nro 3, s. 203-296. Artikkelin verkkoversio. Viitattu 23.12.2021.  (englanniksi)
2. ↑  Andrew B Lowe, Christopher N Bowman: *Thiol-X Chemistries in Polymer and Materials Science*, s. 195-198. Royal Society of Chemistry, 2013. ISBN 978-1-84973-660-2. Kirja Googlen teoshaussa. (englanniksi)
3. ↑  Pieter Espeel & Filip E. Du Prez: One-pot multi-step reactions based on thiolactone chemistry: A powerful synthetic tool in polymer science.  *European Polymer Journal*, 2015, 62. vsk, s. 247-272. Artikkelin verkkoversio. Viitattu 23.12.2021.  (englanniksi)
4. ↑  Amandine Noel, Bernard Delpech & David Crich: The chemistry and biology of β-thiolactones.  *Journal of Sulfur Chemistry*, 2013, 34. vsk, nro 1-2, s. 104-141. Artikkelin verkkoversio. Viitattu 23.12.2021.  (englanniksi)
**Tiosyaanihappo** (HSCN) on syaanihapon rikkianalogi ja epäorgaaninen vahva happo. Yhdiste on suhteellisen epästabiili, minkä vuoksi hapolla itsellään ei ole juurikaan käyttöä.

Ominaisuudet
------------

Huoneenlämpötilassa tiosyaanihappo on helposti haihtuva väritön neste. Kiinteänä se on stabiili ainoastaan 0 °C:n alapuolella, jolloin se on valkoista kiteistä ainetta. Huoneenlämpötilassa se hajoaa vetysyanidiksi ja keltaiseksi yhdisteeksi H2C2N2S3. Tiosyaanihappo liukenee erittäin hyvin veteen ja muodostuvat vesiliuokset ovat vahvasti happamia. Aineen pKa-arvo on –1,8. Vesiliuos on kuitenkin pysyvä, jos tiosyaanihapon pitoisuus on korkeintaan 5 massaprosenttia. Tätä väkevämmät liuokset hydrolysoituvat ammoniakiksi ja karbonyylisulfidiksi tai polymeroituvat muodostaen 5-imino-1,2,4-ditiatsolidiini-2-tionia.

Valmistus
---------

Tiosyaanihappoa voidaan valmistaa alle 0 °C:n lämpötiloissa kaliumtiosyanaatin ja kaliumvetysulfaatin välisellä reaktiolla ja muodostuva tiosyaanihappo kaasuuntuu lämmitettäessä. Toinen tapa valmistaa yhdistettä kiinteänä on elohopeasyanidin ja divetysulfidin välinen reaktio. Tiosyaanihapon vesiliuoksia voidaan valmistaa ammoniumtiosyanaatista ja rikkihaposta.

KSCN + KHSO4 → HSCN + K2SO4
NH4SCN + H2SO4 → HSCN + NH4HSO4

Lähteet
-------

1. ↑  Tiosyaanihapon kansainvälinen kemikaalikortti Viitattu 11.8.2014.
2. 1 2 3  Theo H. J. van Hoek: *Thiocyanates, Inorganic, Ullmann's Encyclopedia of Industrial Chemistry*, John Wiley & Sons, New York, 2000. Viitattu 11.8.2014
3. 1 2 3  N.N. Greenwood & A. Earnshaw: *Chemistry of the Elements*, s. 324. 2nd Edition. Butterworth Heinemann, 1997. ISBN 0-7506-3365-4. (englanniksi)
4. 1 2  E. M. Karamäki: *Epäorgaaniset kemikaalit*, s. 147. Kustannusliike Tietoteos, 1983. ISBN 951-9035-61-3.
5. ↑  William M. Haynes, David R. Lide, Thomas J. Bruno: *CRC Handbook of Chemistry and Physics*, s. 5.93. 93rd Edition. CRC Press, 2012. ISBN 978-1439880494. Kirja Googlen teoshaussa (viitattu 11.8.2014). (englanniksi)
6. ↑  Edward D. Weil, Stanley R. Sandler & Michael Gernon:*Sulfur Compounds, Kirk-Othmer Encyclopedia of Chemical Technology*, John Wiley & Sons, New York, 2006. Viitattu 11.8.2014
**Tioribougou** on maalaiskunta ja kunnan keskuskylä Koulikoron alueen Kolokanin piirissä Malissa. Se sijaitsee 23 kilometriä Kolokanista etelään. Kunnassa on 12 700 ja kylässä 3 800 asukasta (vuonna 2009, väestönlaskenta).

Tioribougoun kunta rajoittuu pohjoisessa Kolokanin, idässä Massantolan, kaakossa Nonkonin, etelässä Ouolodon ja lännessä Guihoyon kuntiin. Seutu kuuluu sudanilais-sahelilaiseen vyöhykkeeseen. Kasvillisuus on heinäsavannia.

Kuntaan kuuluu 14 kylää. Asukkaat ovat etupäässä bambaroita. Lisäksi on fulbeja ja maureja. Muslimeja on yli puolet, animisteja runsas kolmasosa ja katolisia ja protestantteja yhteensä noin seitsemän prosenttia.

Tioribougoun kautta kulkee Bamakosta pohjoiseen johtava maantie RN3. Paikallisia elinkeinoja ovat maanviljely, karjanhoito, käsityöammatit, kaupankäynti ja liikenne.

Lähteet
-------

1. ↑  4ème recensement général de la population et de l’habitat. Résultats définitifs, tome 0: Répertoire des villages instat-mali.org.  Arkistoitu 7.1.2017. Viitattu 5.5.2018. (ranskaksi)
2. ↑  Mali - Région de Koulikoro: Carte de référence reliefweb.int. Viitattu 5.5.2018. (ranskaksi)
3. 1 2 3  Plan de Sécurité Alimentaire: Commune Rurale de Tioribougou 2007-2011 *csa-mali.org*.  2007.  Arkistoitu 30.4.2012. Viitattu 5.5.2018. (ranskaksi)
4. ↑  Plan sectoriel de développement de la commune de Tioribougou *geradsn.org*.  2007.  Arkistoitu 6.5.2018. Viitattu 5.5.2018. (ranskaksi)
Mammatuspilviä Tulsassa, Oklahomassa, 1973
 Cumulonimbus Incus, jonka alasimessa mammatuksia
**Utarepilvi** (*Mammatus*) on toisinaan pilven ulkomuodon kuvaamiseen käytetty pilven erikoismuodon nimitys. Tällöin pilven alaosassa voidaan havaita alaspäin roikkuvia pyöreitä utaremaisia osia. Myös kumpupilvet ja kerrospilvet, joissa on heikko virtaus, voivat tuottaa mammatuksia.

Mammatuspilvet ovat monesti kuuro- tai ukkospilven reunassa, ja voivat kertoa voimakkaasta ukkosesta ja USA:ssa tornadon mahdollisuudesta. Mammatuspilvi voi vaeltaa jopa 40 km:n päähän ukkospilvestä voimakkaan tuuliväänteen venyttäessä ukkospilven yläosaa.

Stratosfäärissä ilma on vakaampaa ja kuivempaa, ja tämä raja-alue toimii ikään kuin kattona ukkospilvelle. Pilven kasvaessa tarpeeksi korkeutta erkanee siitä sivusuunnassa leviävä alasin, jonka alapuolella on pilvimassaa huomattavasti kuivempaa ilmaa. Kuivan ja kostean ilman rajamailla nousuvirtaukset kääntyvät äkillisesti laskuvirtauksiksi tasoittaakseen epätasapainotilaa. Alasimen alla olevan kuivan ilman vuoksi mammatukset haihtuvat eivätkä veny kovinkaan alas. Lisäksi ukkospilven varaama kasvuenergia painottuu leviävään alasimeen eikä niinkään mammatusten pudottamiseen ylöspäin pyrkivien nousuvirtausten takia.

Katso myös
----------

* Kuuropilvi

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Utarepilvi**.
* Mammatus clouds over Hastings, Nebraska (Arkistoitu – Internet Archive)
* Mammatus Clouds sagging pouch-like structures
* StormWiki (Arkistoitu – Internet Archive)
Strofylián metsää.
**Strofylián metsä** (kreik. Δάσος Στροφυλιάς, *Dásos Strofyliás*) on suojeltu metsä Peloponnesoksen niemimaan luoteisosassa Kreikassa. Se on osa Kotýchin ja Strofylián kosteikkojen kansallispuistoa ja Natura 2000 -aluetta.

Metsä sijaitsee Dytikí Achaḯan kunnassa Akhaian alueyksikössä rannikkokaistaleella, jota rajaa länsipuolella Joonianmeri ja Kalógrian hiekkadyyniranta, ja itäpuolella Prókopos- ja Lámia-järvet kosteikkoineen. Metsän pituus pohjois-eteläsuunnassa on noin 14 kilometriä, leveys itä-länsisuunnassa keskimäärin noin 1,25 kilometriä ja pinta-ala noin 22 neliökilometriä.

Metsän tärkeimmät puulajit ovat pinja (*Pinus pinea*), johon paikan kreikankielinen nimi viittaa, sekä alepponmänty (*Pinus halepensis*) ja tammi (*Quercus robur*). Metsä ja sen ympäristö ovat merkittävää lintualuetta, ja lajistoon kuuluu muun muassa kuningaskalastajia, pöllöjä ja nokikanoja. Alueella elää myös muun muassa kilpikonnia, kettuja, siilejä, sakaaleja ja saukkoja.

* 
* 
* 
* 
*

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Strofilia the pines extravagance *Visit Greece*. Viitattu 3.9.2018.
2. 1 2 3  Strofylia Forest *Peloponnisos Search*. Viitattu 3.9.2018.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Strofylián metsä** Wikimedia Commonsissa
Sara Lindborg
**Sara Lindborg** (s. 30. marraskuuta 1983) on ruotsalainen uransa lopettanut maastohiihtäjä.

Lindborg sijoittui Sapporon MM-kilpailuissa 2007 30 kilometrin perinteisen hiihtotavan yhteislähtökilpailussa 16:nneksi. Sotšin olympialaisissa 2014 hän oli 10 kilometrin perinteisen hiihtotavan kilpailussa niin ikään kuudestoista. Maailmancupin henkilökohtaisissa kilpailuissa hän on ollut parhaimmillaan yhdestoista Tour de Skin 2013–2014 kokonaiskilpailussa. Hän oli nopein kiertueen viidennen osakilpailun, 15 kilometrin vapaan hiihtotavan takaa-ajokilpailun erillisajoissa. Hän kuului maailmancupin viestin voittaneeseen Ruotsin joukkueeseen Beitostølenissä marraskuussa 2009.

Lindborg lopetti uransa maastohiihtäjänä keväällä 2018.

Lähteet
-------

1. 1 2  Sara Lindborg Kansainvälinen hiihtoliitto (FIS).  (englanniksi)
2. ↑  Jälleen lopettamisuutisia: Olympialaisissakin esiintynyt ruotsalainen huippuhiihtäjä laittaa sukset naulaan | SuomiUrheilu *SuomiUrheilu*.  20.4.2018. Viitattu 22.4.2018.
Hunzahin piiri Dagestanin kartalla.
**Hunzahin piiri** (ven. Хунза́хский райо́н, *Hunzahski raion*, avaariksi Хунзахъ район, *Hunzah raion*) on kunnallinen itsehallintoalue Dagestanissa Venäjällä. Vuonna 1929 perustetun piirin pinta-ala on 551,9 neliökilometriä. Asukkaita on 30 700 henkeä (vuonna 2009).

Hunzahin piiri sijaitsee Dagestanin keskiosan vuoristoseudulla Avaraskoje ja Andijskoje Koisu -jokien välillä. Se rajoittuu pohjoisessa Gumbetin ja Untsukulin piireihin, idässä Gergebilin piiriin, etelässä Gunibin ja Šamilin piireihin sekä lännessä Ahvahin ja Botlihin piireihin.

Piiriin kuuluu 23 maalaiskuntaa: Ahaltši, Amišta, Amuštši, Arani, Batlaitš, Butsra, Gatsaluh, Gotsatl, Harahi, Harikolo, Hindah, Hunzah, Motšoh, Mušuli, Oboda, Orkatši, Orota, Otšlo, Siuh, Šotoda, Tanusi, Tlailuh ja Uzdalroso. Hallinnollinen keskus on Hunzahin kylä. Asutuskeskuksia on yhteensä 59. Asukkaista lähes 100 % on avaareja.

Seudun pääelinkeino on karjanhoitoon erikoistunut maatalous. Lisäksi on elintarviketeollisuutta ja taidekäsityöitä valmistava yritys. Myös matkailua on pyritty kehittämään.

Piirissä toimii 57 yleissivistävää koulua ja 39 lastentarhaa. Kulttuurilaitoksia ovat piirin ja kylien kulttuuri- ja kerhotalot, kirjastolaitos haaraosastoineen, lastenkirjasto ja lasten taidekoulu. Terveyspalveluihin kuuluu piirisairaala, kaksi paikallissairaalaa ja 50 ensiapuasemaa.

Nähtävyyksiä ovat lukuisat vesiputoukset ja kalliomuodostelmat, Aranin linnoitus, runoilija Gamzat Tsadasan kotimuseo sekä piirin kotiseutumuseo. Hunzahin kylä on yksi avaarien historiallisista keskuksista.

Paikallislehtenä ilmestyy avaarinkielinen *Rosdal zahmatši* ("Maaseudun ahertaja").

Lähteet
-------

1. ↑  Federalnaja služba gosudarstvennoi statistiki: Tšislennost naselenija Rossijskoi Federatsii po gorodam, posjolkam gorodskogo tipa i raionam na 1 janvarja 2009 g.  2009. Moskva:  Federalnaja služba gosudarstvennoi statistiki (Rosstat).  Arkistoitu 21.10.2011. Viitattu 23.9.2010. (venäjäksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Hunzahin piirin sivusto (venäjäksi)
* Hunzahin piiri Dagestanin presidentin sivustolla (Arkistoitu – Internet Archive) (venäjäksi)

Dagestanin piirit ja *kaupunkipiirit*
Agul | 
Ahty | 
Ahvah | 
Akuša | 
Babajurt | 
Bežtan osa-alue | 
Bolith | 
Buinaksk | 
*Buinaksk* | 
*Dagestanskije Ogni* | 
Dahadajev | 
Derbent | 
*Derbent* | 
Dokuzpara | 
Gergebil | 
Gumbet | 
Gunib | 
Hasavjurt | 
*Hasavjurt* |
Hiv | 
Hunzah | 
*Izberbaš* | 
*Južno-Suhokumsk* | 
Kaitag | 
Kajakent | 
Karabudahkent | 
*Kaspijsk* | 
Kazbek | 
Kiziljurt | 
*Kiziljurt* | 
Kizljar | 
*Kizljar* | 
Kul | 
Kumtorkala | 
Kurah | 
Lak | 
Levaši | 
Magaramkent | 
*Mahatškala* | 
Nogai | 
Novolak | 
Rutul | 
Šamil | 
Sergokala | 
Suleiman Stalski | 
Tabasaran | 
Tarumovka | 
Tljarata | 
Tšaroda | 
Tsumada | 
Tsunta | 
Untsukul
**Nigel Butterley** (13. toukokuuta 1935 Sydney – 19. helmikuuta 2022) oli australialainen säveltäjä.

Butterley opiskeli sävellystä Noël Nicksonin ja Raymond Hansonin johdolla. Hän vietti myös vuoden Euroopassa, jossa muun muassa suoritti opintoja Priaulx Rainierin johdolla Lontoossa. Vuonna 1963 Butterley palasi Australiaan, jossa sai mainetta teoksella *Laudes* (1963) ja radiofonisella kuorosävellyksellä *In the Head the Fire* (1966). Hänen tuotantoonsa kuuluu myös esimerkiksi pianosävellyksiä, neljä jousikvartettoa, muuta kamarimusiikkia, ooppera *Lawrence Hargrave Flying Alone* ja useita suurimuotoisia orkesteriteoksia. Vokaaliosuuksien sanoituksina Butterley käytti William Blaken, Walt Whitmanin, Emily Dickinsonin, Du Fun ja Kathleen Rainen tekstejä.

Butterley opetti sävellystä Sydneyn musiikkikonservatoriossa. Hän työskenteli vuosien ajan Australian Broadcasting Corporationin musiikkihenkilöstössä ennen toimintaansa nykymusiikin luennoitsijana Australian Newcastlen yliopiston konservatoriossa vuosina 1973–1991. Butterleysta tuli Australian ritarikunnan jäsen vuonna 1991, ja hänet nimitettiin Newcastlen yliopiston kunniatohtoriksi vuonna 1996.

Lähteet
-------

1. ↑  Nigel Butterley, composer, teacher, broadcaster and pianist, has died at the age of 86. *abc.net.au*. Viitattu 19.2.2022.
2. ↑
3. 1 2 3  Nigel Butterley : Represented Artist Australian Music Centre


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Australia

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Trove
	+ 2

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* SNAC

 |

 |
**Nigel David Short** (s. 1. kesäkuuta 1965 Leigh, Lancashire, Britannia) on useiden arvioiden mukaan 1900-luvun paras brittiläinen shakinpelaaja.

Short saavutti kuuluisuutta 10 vuoden ikäisenä voitettuaan Viktor Kortšnoin simultaanipelissä. Hänestä tuli 14-vuotiaana tuolloin kaikkien aikojen nuorin kansainvälinen mestari. Shortista tuli suurmestari 1984 vain 19 vuoden ikäisenä. Hän oli tuolloin nuorin tämän arvon kantaja.

Short saavutti oikeuden haastaa Garri Kasparov MM-otteluun voittamalla kandidaattiotteluissa Jon Speelmanin 5½–4½, Boris Gelfandin 5–3, Anatoli Karpovin 6–4 ja Jan Timmanin 7½–5½. Shortin ja Kasparovin riitauduttua FIDE:n kanssa ottelu käytiin heidän perustamansa kilpailevan PCA-shakkiliiton alaisuudessa Lontoossa 1993. Short hävisi pistein 12½–7½.

Nigel Short on kirjoittanut kolumneja ja kirja-arvioita seuraaviin brittilehtiin: *The Sunday Times*, *The Daily Telegraph*, *The Daily Mail*, *The Spectator*, *The Sunday Telegraph* ja *The Guardian*. Hän raportoi vuoden 2005 FIDE:n MM-turnauksesta Argentiinan San Luista internetin ChessBase-verkkosivustolle.

Lähteet
-------

1. ↑  FIDE Chess Profile FIDE. Viitattu 28.1.2014.
2. ↑  Winter, Edward: International Master title *chesshistory.com*.  29.12.2009. Viitattu 2.1.2012. (englanniksi)
3. ↑  Interview with Grandmaster Nigel Short  21.6.2007. latestchess.com. Viitattu 2.1.2012. (englanniksi)
4. ↑  History of the World Chess Championship: Kasparov vs Short, 1993 Chessgames.com. Viitattu 30.01.2008. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Nigel Short**.
* Nigel Short ChessGames.com-sivustolla (englanniksi)
* FIDE-kortti: Nigel Short (englanniksi)

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Espanja
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Alankomaat

 |

 |
**Kalmarin resessi** on Ruotsin Kalmarissa vuonna 1483 solmittu toteutumaton Ruotsin ja Tanska-Norjan valtioiden sopimus. Siinä Ruotsi tunnusti Tanskan kuninkaan Hannu I:n Ruotsin hallitsijaksi. Sopimuksen mukaan kuningas ei saanut jakaa läänityksiä eikä määrätä veroja ilman valtaneuvosten suostumusta. Neljän valtaneuvoksen muodostama valtiokunta valvoisi valtion varojen käyttöä ja johtaisi maata kuninkaan ollessa pois maasta. Ylimystölle varattiin oikeus nousta kapinaan, mikäli kuningas käyttäytyisi tyrannimaisesti.

Sopimus ei kuitenkaan tullut voimaan, koska Hannu ei allekirjoittanut sitä. Hän katsoi sen sitovan itseään liikaa. Kun sopimus raukesi, Hannu ei tässä vaiheessa noussut Kalmarin unionin valtaistuimelle eikä Ruotsi kuulunut unioniin. Hannu voitti ruotsalaiset Sten Sturen joukot Rotebron taistelussa 1497 ja nousi Ruotsin kuninkaaksi edullisemmin ehdoin.

Lähteet
-------

1. 1 2  Kaisu-Maija Nenonen & Ilkka Teerijoki: *Historian suursanakirja*, s. 208. WSOY, 1998. ISBN 951-0-22044-2.
**Utahraptor** ("Utahin varas") oli teropodidinosaurusten suku. Siitä on kuvattu vain yksi laji, ***Utahraptor ostrommaysorum***, joka on suurin tunnettu dromaeosaurien heimon laji. *Utahraptor* eli varhaisliitukaudella Pohjois-Amerikassa noin 126 miljoonaa vuotta sitten.

Koko ja ulkonäkö
----------------

*Utahraptor* oli noin 5,7–6,5 metriä pitkä, kaksi metriä korkea ja painoi noin 500 kiloa, eli yhtä paljon kuin nykyinen harmaakarhu. Kummassakin jalassa oli sirppikynsi, joka saattoi olla jopa 38 senttimetriä pitkä.

### Höyhenpeite

Vaikka *Utahraptorin* fossiileista ei ole koskaan löydetty höyheniä, tutkijat arvelevat, että silläkin saattoi olla höyhenpeite, niin kuin kaikilla dromaeosaureilla.

Ravinto
-------

*Utahraptor* saattoi saalistaa laumassa. *Utahraptor* lienee saalistanut suuria kasvinsyöjädinosauruksia, kuten *Iguanodoneja*.

Fossiilit
---------

*Utahraptorin* rekonstruktio.
*Utahraptorin* jäännökset kaivoi esiin James Kirkland kollegoineen vuonna 1991. Luut löydettiin kahdesta eri paikasta itäisessä Utahissa, josta *Utahraptor* on saanut nimensä, Cedar Mountainin liitukautisesta muodostumasta. 
Kokonaisia *Utahraptorin* jäännöksiä ei ole vielä löydetty, mutta fossiileja on tarpeeksi, jotta voidaan kuvitella, miltä *Utahraptor* näytti.

*Utahraptor* populaarikulttuurissa
----------------------------------

*Utahraptorit* esiintyvät esimerkiksi Robert T. Bakkerin romaanissa *Raptor Red* ja TV-sarjan *Matkalla dinosaurusten kanssa* osassa *Ilmojen jättiläinen*. Se esiintyi myös History-kanavan sarjan *Jurassic Fight Club* (Suomessa Esihistoriallinen tappeluklubi Jim-kanavalla) jaksossa *Raptor's Last Stand*.

### Jurassic Park

Jurassic Parkin *Velociraptorit* muistuttavat enemmän *Utahraptoreja* kuin oikeita *Velociraptoreja*. Joidenkin mielestä ne saattavat muistuttaa myös *Deinonychuksia*.

Katso myös
----------

* Deinonychus
* Velociraptor
* Dromaeosaurit
* Achillobator
* Austroraptor

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Utahraptor 

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Taksonitunnisteet | 
* Wikidata: Q131193
* Wikispecies: Utahraptor
* EoL: 4433572
* Fossilworks: 54557
* GBIF: 4966350
* iNaturalist: 372399

 |

 |
**Maria** oli suomalainen kaksimastoinen kuunari, joka haaksirikkoutui myrskyssä vuonna 1848.

Alkuvaiheet
-----------

*Maria* rakennettiin vuonna 1852 Oulussa laivavarvilla. Alus oli kaksimastoinen tasasaumainen puukuunari, jonka pituus oli 59 ja leveys 20 jalkaa ja kantokyky 35 lästiä. Aluksessa ei koskaan käytetty konevoimaa. Aluksen omisti F. J. Franzén vuosina 1844-1847 ja Carl E. Junnelius vuosina 1847-1850. Alus kuljetti etupäässä Nybyn lasitehtaan ikkunalasia. Paluulastina se toi vientitavaroita Suomeen. Laivan kapteeneina toimivat Erik Liljebäck (1844), Simon P. Kranck (1845), C. E. Junnelius (1846-1848), J. J. Ömanson (1848), Johan Byström (1849) ja Johan Simulin (1850). Alus kävi Tukholmassa, Lyypekissä, Amsterdamissa ja Rostockissa.

Onnettomuus
-----------

9. marraskuuta 1848 *Maria* lähti Tukholmasta matkalleen kohti Oulua. Kova myrsky yllätti aluksen, ja se ajoi karille Bjurön luona, Skellefteån eteläpuolella, saaden pohjakosketuksen. Laivan vuotava hylky upposi karin läheisyyteen. Miehistö nousi pelastusveneisiin, ja kapteeni Simulin jäi viimeiseksi laivan kannelle. Iso aalto pyyhkäisi Simulinin mereen, ja hän katosi aallokkoon. Laivan muu miehistö pelastui onnettomuudesta.

Lähteet
-------

1. ↑  P.W.Snellman (toim. Aarne Kopisto): *Oulun laivoja ja laivureita 1816-1875*, s. 83. Kirjapaino Osakeyhtiö Kaleva, 1974. ISBN 951-9306-02-1.
**Ove Alfons Thorleif Holvikari** (vuoteen 1934 *Halén* 29. elokuuta 1920 Helsinki – 5. syyskuuta 1996) oli suomalainen vaateteollisuudessa toiminut yrittäjä ja yritysjohtaja, joka sai teollisuusneuvoksen arvonimen vuonna 1972.

Holvikarin vanhemmat olivat autotarkastaja Hjalmar Alfons Holvikari (aiemmin Halén) ja postivirkailija Edith Hulda Josefina Lagerträd ja puoliso vuodesta 1945 näyttelijä Pirkko-Liisa Jurvanen. Holvikari kirjoitti ylioppilaaksi Oulunkylän yhteiskoulusta 1941 ja valmistui Maasotakoulun kadettikurssilta 1943. Sotien jälkeen hän perusti Helsingin Korsettineulomo Pirkka -yrityksen 1948. Hän osti 1953 Helsingin Urheilupusero- ja Paitatehtaan ja muutti 1956 yhtiön nimen Oy Korsettiteollisuus Ab:ksi. 1960- ja 1970-luvun vaihteessa Holvikaari muutti yrityksen nimeksi Oy Profileteollisuus Ab, ja se alkoi valmistaa korsettien sijaan rintaliivejä, uimapukuja ja yöasuja. Yritys kävi myös idänkauppaa ja 1977 työllisti yhteensä noin 140 henkeä. Vuonna 1985 Holvikari myi yrityksensä ruotsalaisomisteiselle Abecita Oy:lle ja siirtyi eläkkeelle. Holvikari vaikutti muun muassa Vaatetusteollisuuden Keskusliiton VATEVAn hallituksen puheenjohtajana ja Suomen Olympiakomitean valtuuskunnan jäsenenä.

Lähteet
-------

1. 1 2  Elina Kuorelahti: Ove Holvikari *Biografiasampo*. Viitattu 6.7.2023.
2. ↑  Suomalaiset talouden alan arvonimellä palkitut *Kansallisbiografia*. Viitattu 6.7.2023.
**Velan vaihtaminen luontoon** on rahoitustransaktio, jossa osa kehitysmaan ulkomaanvelasta annetaan anteeksi vastineeksi paikallisista investoinneista ympäristönsuojelutoimiin.

Historia
--------

Käsitteen synty sai pohjansa 1987 kun Thomas Lovejoy World Wildlife Fundista halusi käsitellä kehitysmaiden velkaantumisongelmia ja sen ympäristölle haitallisia vaikutuksia.  Latinalaisen Amerikan velkakriisin ja sen vuoksi voimakkaasti velkaantuneiden maiden ympäristönsuojelukyvyn jyrkän heikkenemisen myötä Lovejoy ehdotti, että velan vähentäminen ja luonnonsuojelun edistäminen voitaisiin tehdä samanaikaisesti. Siitä lähtien, kun Conservation Internationalin ja Bolivian välillä tehtiin ensimmäinen velan vaihtaminen luontoon vuonna 1987, monet kansalliset hallitukset ja luonnonsuojelujärjestöt ovat ryhtyneet toimiin velan vaihtaminen luontoon- rahoituksen kannustamiseksi. Suurin osa vaihdoista tapahtuu trooppisissa maissa, joissa on monia erilaisia kasvi- ja eläinlajeja.  Lisäksi maissa, jotka ovat tehneet velan vaihtamista luontoon, on tyypillisesti useita uhanalaisia tai uhanalaisia lajeja, metsien häviäminen on nopeaa ja poliittiset järjestelmät ovat demokraattisia ja suhteellisen vakaita.

Prosessi
--------

Velan vaihtaminen luontoon -sopimusten rahoitusmekanismi on rahoittajien, velallisen maan kansallisen hallituksen ja varoja käyttävän luonnonsuojeluorganisaation välinen sopimus. Velkaantuneen maan hallitus hyväksyy maksuaikataulun anteeksiannetun velan määrästä, joka maksetaan yleensä maan keskuspankin kautta.

Katso myös
----------

* Vihreä imperialismi

Viitteet
--------

1. ↑    **Virhe: Lehtiviitemallineessa julkaisuparametri on pakollinen. [ Ohje ]**, {{{Vuosi}}}.  [{{{www}}} Artikkelin verkkoversio].
2. ↑  Reilly: "Using International Finance to Further Conservation: The First 15 Years of Debt-for-Nature Swaps", *Sovereign Debt at the Crossroads: Challenges and Proposals for Resolving the Third World Debt Crisis*, s. 197–214. {{{Julkaisija}}}, 2006. ISBN 978-0-19-803752-1.
3. ↑    **Virhe: Lehtiviitemallineessa julkaisuparametri on pakollinen. [ Ohje ]**, {{{Vuosi}}}. doi:10.2307/3147074. JSTOR 3147074.
*Tämä artikkeli kuvaa Espanjan laivaston Velasco-luokan panssarikansiristeilijää. Muita saman nimisiä aluksia on täsmennyssivulla.*

**Velasco** oli Espanjan laivaston vuonna 1881 vesillelaskettu Velasco-luokan risteilijä.

Valmistus
---------

*Pääartikkeli: Velasco-luokka*
Alus tilattiin Leamouthista Thames Ironworks and Shipbuilding Companyltä. Alus laskettiin vesille vuonna 1881.

Palvelus
--------

Espanjan ja Yhdysvaltain välisen sodan alkaessa huhtikuussa 1898 alus oli kontra-amiraali Patricio Montojo y Pasaronin komentajaman Tyynenmeren laivueen mukana ankkurissa Caviten edustalla Manilanlahdella. Manilanlahden taistelussa 1. toukokuuta 1898 alus upotettiin.

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Spanish cruiser Velasco

Lähteet
-------

* Gardiner, Robert (toim.): *Conway's All the World's Fighting Ships 1860–1905*. Lontoo, Englanti: Conway Maritime Press, 2002. ISBN 0-85177-133-5. (englanniksi)

### Viitteet

1. ↑  Gardiner 2002 s. 383

*Velasco*-luokan risteilijät

|  |
| --- |
| *Velasco* - *Gravina* - *Infanta Isabel* - *Isabel II* - *Cristóbal Colón* - *Don Juan de Austria* - *Don Antonio de Ulloa* - *Conde de Venadito* |
| Edeltäjä: Aragón-luokka – Seuraaja: Isla de Luzón -luokka |
**Matti Juhani Viikari** (22. toukokuuta 1943 Oulu – 10. joulukuuta 1994 Helsinki) oli suomalainen historiantutkija ja Helsingin yliopiston historian professori. Hän tutki historianfilosofiaa ja historiankirjoituksen historiaa. Hänen postuumisti julkaistu kokoomateoksensa on *Historiallinen ajattelu, edistys ja yhteiskunta*.

Viikarin vanhemmat olivat kansakouluntarkastaja, kouluneuvos Osmo Viikari ja opettaja Elsa Tiitto. Hän pääsi ylioppilaaksi Kemin lyseosta 1962 ja valmistui Helsingin yliopistosta filosofian kandidaatiksi 1966 ja tohtoriksi 1977. Hän opiskeli ja toimi tutkijana myös ulkomailla muun muassa Bonnissa, Göttingenissä, Mainzissa, Leipzigissa ja Cambridgessa. Hänen puolisonsa oli kirjallisuustieteen professori Auli Viikari.

Viikari oli Alkoholitutkimussäätiön tutkijana 1973–1979, valtion humanistisen toimikunnan tutkijana 1980-1984 sekä Helsingin yliopistossa dosenttina 1978–1984 ja professorina 1984–1994. Viikari oli Suomen Historiallisen Seuran johtokunnan jäsen 1968–1978 ja tutkijajäsen 1978–1994.

Viikari pyrki pohtimaan, minkä vuoksi olemme kiinnostuneet menneisyydestä. Hän ei kuitenkaan itse kehittänyt uusia näkökulmia tai filosofis-teoreettisia rakennelmia. Hän esitteli ja kommentoi kriittisesti tieteen diskursseja, joissa hänet tunnettiin terävänä ja kriittisenä kyseenalaistajana.

Lähteet
-------

1. 1 2  Ellonen, Leena (toim.): *Suomen professorit 1640–2007*, s. 810. Helsinki: Professoriliitto, 2008. ISBN 978-952-99281-1-8.
2. ↑  Nenonen, Kaisu-Maija – Teerijoki, Ilkka: *Historian suursanakirja*, s. 579. WSOY, 1998. ISBN 951-0-22044-2.
3. ↑  Viikari, Matti: *Historiallinen ajattelu, edistys ja yhteiskunta*. Toimittaneet Tapani Hietaniemi, Tuomas M. S. Lehtonen ja työryhmä. Tutkijaliiton julkaisusarja 79. Helsinki: Tutkijaliitto, 1995. ISBN 951-9297-97-9.
4. ↑  Viikari, Matti. *Kemin Lyseon seniorisivut*. Google Sites:  Kemin lyseon seniorit.  Arkistoitu 20.11.2015. Viitattu 19.11.2015.
5. ↑  Kaunismaa, Pekka: Refleksiivisyyttä historioitsijoille. (Arvio Matti Viikarin teoksesta Historiallinen ajattelu, edistys ja yhteiskunta.) *Niin & näin*, 1996, 3. vsk, nro 2, s. 63–64. Artikkelin verkkoversio. Viitattu 13.11.2016.


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Suomi (KANTO)
* Yhdysvallat
* Alankomaat

 |

 |
**Guragekielet** ovat Etiopian eteläosassa asuvien guragekansojen puhumien etiopianseemiläisten kielten ryhmä.

Gurage on etiopianseemiläisiä kieliä puhuvien kansojen asuttama alue noin 160 kilometriä Addis Abebasta etelään. Se rajoittuu Ison hautavajoaman järviin idässä, Awashjokeen pohjoisessa sekä Gibejokeen lännessä ja lounaassa. Alueen etiopianseemiläiset muodostavat kuušilaisten ja omoottisten kielten puhujien ympäröimän saarekkeen. Nykyään Gurage jakautuu Eteläisten kansojen alueen Guragen ja Silt’en vyöhykkeisiin.

Guragen etiopianseemiläiset lienevät muuttaneet alueelle pohjoisesta Etiopian keisarikunnan valloitusten ja asutustoiminnan seurauksena. Vain osa alueen kansoista kutsuu itseään gurageiksi, mutta nimitys on laajentunut koskemaan kaikkia sen asukkaita.

Guragekielten puhujia oli vuoden 2007 väestönlaskennan mukaan 2 363 000 henkeä. Aikaisemmin guragekieliä pidettiin saman kielen murteina, mutta nykyään ne katsotaan erillisiksi kieliksi tai niiden murteiksi. Itäguragekielet kuten silt’e ovat lähempänä hararia kun muita guragekieliä, kun taas pohjois- ja länsiguragekielet luetaan ulkoeteläetiopianseemiläisten kielten eri alaryhmiin. Kielten luokittelu on kuitenkin vielä osin epävarmaa. Guragekieliä voidaan pitää myös alueryhmänä, jolla on yhteisiä naapurikielistä lainattuja typologisia piirteitä.

Robert Hetzron on luokitellut eteläetiopianseemiläiset kielet seuraavaan tapaan:

* ulkoeteläetiopianseemiläiset kielet
	+ n-ryhmä
		- gafat (†)
		- kistane-dobbi: kistane, dobbi, gälila (†)
	+ tt-ryhmä
		- muher
		- länsigurage
			* mäsqan
			* keski- ja ulkolänsigurage
				+ keskilänsigurage: chaha, ezha, gumär, gura
				+ ulkolänsigurage: inor, enär, endegeñ, gyeto, mesmes (†)
* poikkieteläetiopianseemiläiset kielet
	+ keskiryhmä: amhara, argobba
	+ itäryhmä
		- harari
		- itägurage: silt’e, wolane, zay.

Guragekielten puhujista suuri osa asuu tai työskentelee alueen ulkopuolella. He osaavat yleensä myös amharaa, oromoa tai muita Etiopian kieliä. Kouluopetuksen kielenä käytetään vain silt’eä, mutta viime aikoina eräillä muillakin guragekielillä on laadittu kirjallisuutta etiopialaista kirjaimistoa soveltaen.

Lähteet
-------

* *Jazyki mira: Semitskije jazyki. Efiosemitskije jazyki*. Moskva: Academia, 2013. ISBN 978-5-87444-366-5.
* Weninger, Stefan (ed.): *The Semitic Languages: An International Handbook*. Berlin: De Gruyter Mouton, 2011. ISBN 978-3-11-018613-0.

### Viitteet

1. ↑  The Semitic Languages, s. 1220–1221.
2. ↑  Jazyki mira, s. 17.
3. ↑  The Semitic Languages, s. 1221.
4. ↑  Jazyki mira, s. 17–18.
5. ↑  The Semitic Languages, s. 1221–1223.
6. ↑  Ristit osoittavat kuolleita kieliä. The Semitic Languages, s. 1222.
7. ↑  The Semitic Languages, s. 1224.
Sara Milazzo
**Sara Milazzo** (s. 1983) on elektronisen musiikin tekijä. Muusikkona hän on kiinnostunut esimerkiksi kokeellisesta äänen tuottamisesta nimenomaan materiaalin ehdoilla.

Musiikin lisäksi Milazzo tekee myös taidetta kierrätystaiteen parissa, esimerkiksi jäte-elektroniikkaveistoksia, muovikollaaseja ja kollaasimaisia maalauksia. Hän näkee roskan ja käyttökelpoisen materiaalin välillä olevan eron syntyvän useimmiten vain kontekstista, jolloin lialla on symbolinen merkitys. Symbolista likaa edustavat esimerkiksi paikatut tai kierrätetyt vaatteet, jotka tulkitaan usein köyhyydeksi ja välinpitämättömyydeksi. Aiheeseen liittyy myös ongelmallinen tapa sulkea silmät siltä, mikä todella on roskaa.  Milazzolla onkin vahva ymmärrys materiaalista ja materiaalisuudesta. Niitä hän hyödyntää herkästi ja hienovaraisesti.

Milazzon viimeisimpiin töihin kuuluu muusikon rooli kuvataiteilija Jani Ruscican teoksessa Flatlands. Kyseessä on Ruscican ja raumalaisen Lönnströmin taidemuseon yhteistyöprojekti, jonka tuotoksena syntyi kolme soitinta. Kukin soitin on oma taideobjektinsa, jolla on vahva kulttuurinen, poliittinen ja materiaalinen lataus. Flatlandsia ja sen soittimia esitellään kiertueella, jolla Milazzo soittaa ready made -soitinta. Muut soittimet ovat bambusoitin ja lasisoitin.

Teokset
-------

* *What’s the Matter?* (2014) Romu-­, valo­- ja ääni­-installaatio
* ∞ (2014) Romu- ja ääni-installaatio

Muut työt
---------

* *Flatlands* (2016-2017) Muusikko taideobjektiesityksissä

Lähteet
-------

1. ↑   "Elektronisen musiikin tekijä Sara Milazzon haastatteluvideo 15.2.2018". Lönnströmin taidemuseo (käsikirjoitus). 2018-02-20.
2. ↑  Sara Milazzo joins Koelse during Outdoor Electronics Lab *pixelache.ac*. Viitattu 16.5.2018.
3. 1 2  Lönnströmin museot: Lönnströmin museot - Flatlands-muusikot *www.lonnstrominmuseot.fi*.  Arkistoitu 17.5.2018. Viitattu 16.5.2018.

Aiheesta muualla
----------------

* Sara Milazzo kertoo Flatlands-projektista
* Mustarinda – Eksergia 19.6.–10.8.2014: Tuomas A. Laitisen, Sara Milazzon ja Tülay Schakirin näyttelyn esittely
Logo
Voigtländer Avus -palkkikamera
**Voigtländer** on optisiin laitteisiin erikoistunut yritys, jonka perusti Johann Christoph Voigtländer Wienissä vuonna 1756 ja joka on siten vanhin yritys kameroiden alalla. Se alkoi valmistaa Petzval-valokuvauslinssiä (aikansa nopein linssi: f/3.7) vuonna 1840 ja maailman ensimmäistä kokonaan metallista valmistettua dagerrotypia-kameraa vuodesta 1841 sekä levykameroita vähän sen jälkeen.

Yritys avasi sivukonttorin v. 1849 Braunschweigiin, jonne sen päämaja siirtyi myöhemmin. Yritys listautui pörssiin 1898, ja valtaosan osakkeista merkitsi lääketehdas Schering AG 1925.

Seuraavien kolmen vuosikymmenen aikana Voigtländeristä kehittyi alansa teknologiajohtaja, ja se valmisti ensimmäisenä useita uudenlaisia tuotteita, joista myöhemmin tuli yleisiä alallaan. Näitä tuotteita ovat mm. ensimmäinen zoom-linssi 35 mm still-kuville (36-82/2.8 Zoomar) vuonna 1960 sekä ensimmäinen kompaktikamera, jossa oli sisäänrakennettu sähkösalama (Vitrona) 1965.

Schering myi osuutensa yrityksestä Carl Zeiss -säätiölle 1956. Zeiss ja Voigtländer fuusioituivat 1965. Vuonna 1972 Zeiss/Voigtländer lopetti kameran valmistuksen, ja vuotta myöhemmin Zeiss myi Voigtländer-brändin Rolleille. Rollein romahdettua 1982 otti Plusfoto nimen käyttöönsä ja myi sen edelleen 1997 Ringfotolle.

Vuodesta 1999 Voigtländer-nimellä on tuotteita valmistanut ja markkinoinut Cosina.

Malleja
-------

Voigtländer Vitomatic IIa
* Voigtlander Bessa & Bessa RF
* Voigtländer Vito II
* Voigtländer Vitoret S
* Voigtländer Vitoret DR
* Voigtländer Vitessa T
* Voigtländer Superb
* Bessa III 667, launched in 2009
* Voigtländer Bessy
* Bessamatic
* Brillant/Brilliant
* Vitomatic
* Voigtländer Ultramatic CS

Linssejä
--------

* Voigtar
* Vaskar
* Helomar
* Skopar
* Heliar
* Color-Skopar
* Color-Dynarex
* Color-Ultron
* Septon 50mm f/2
* Super-Dynarex 135mm

Lähteet
-------

* Voigtländer-linssien ja -kameroiden hintaopas
* Voigtländer-kameraluettelo

Aiheesta muualla
----------------

* Viralliset verkkosivut (englanniksi) (saksaksi)
* Voigtländer-kameroiden käyttöohjeita (englanniksi)
* Luettelo Voigtländer-kameroista (englanniksi)

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Voigtländer
**Sara Sofia Killinen** (s. 9. huhtikuuta 2001 Lapua) on suomalainen moukarinheittäjä. Hän edustaa Esbo IF:ää ja on pituudeltaan 181 cm. Häntä valmensi aiemmin Ilari Huttula ja vuodesta 2020 Andrew Dubs. Vuoteen 2022 asti hän edusti Lapuan Virkiää. Hän opiskelee Virginia Techin yliopistossa.

Killinen saavutti Győrin alle 18-vuotiaiden EM-kilpailuissa 2018 hopeaa tuloksella 69,52, mikä on hänen ennätyksensä kolmikiloisella moukarilla. Saman vuoden Buenos Airesin nuorten olympialaisissa hän sijoittui yhteistuloksissa viidenneksi oltuaan ensimmäisessä kilpailussa kolmas ja toisessa kymmenes. Boråsin alle 20-vuotiaiden EM-kilpailuissa 2019 hän heitti karsinnassa pisimmälle, mutta jäi loppukilpailussa ilman tulosta. Hän karsiutui loppukilpailusta Tallinnan alle 23-vuotiaiden EM-kilpailuissa 2021. Hän jäi karsinnassa ilman tulosta Münchenin EM-kilpailuissa 2022.

Killinen on saavuttanut Kalevan kisoissa pronssia 2022.

Kesäkuussa 2022 Killinen ylitti ensimmäisen kerran 70 metriä sijoittuessaan Yhdysvaltain yliopistomestaruuskilpailuissa neljänneksi tuloksella 71,02.

Killinen valittiin edustamaan Suomea Espoon alle 23-vuotiaiden EM-kilpailuissa 2023. Hän ei kuitenkaan kyennyt EM-kisoissa kilpailemaan nilkkavamman vuoksi, vaan joutui jättäytymään pois.

Killisen nimissä on painonheiton (9,07 kg) naisten Suomen ennätys 22,66, minkä hän heitti hallikilpailussa Kentuckyn Louisvillessä helmikuussa 2023.

Sara Killisen pikkusisko Taru Killinen kilpailee myös moukarinheitossa ja on Suomen-mestari nuorten sarjoissa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Sara Killinen Tilastopaja (vaatii kirjautumisen, maksullinen palvelu).
2. ↑  Sara Killinen heitti Suomen ennätyksen *lapuanvirkiä.fi*.  14.2.2021. Viitattu 5.5.2022.
3. ↑  Olympedia – Hammer Throw, Girls *www.olympedia.org*. Viitattu 24.6.2022.
4. 1 2  Sara Killinen Kansainvälinen yleisurheiluliitto.  (englanniksi)
5. ↑  Sara Killinen moukaroi yli 71 metriä ja oli neljäs Yhdysvaltain yliopistomestaruuskisoissa: "En odottanut yhtään mitään"  19.6.2022. yleisurheilu.fi. Viitattu 24.6.2022.
6. ↑  Se oli siinä – suomalaisheittäjä pakotettu rajuun ratkaisuun
7. ↑  Lusa, Hannu: Lapualla kasvaa kovia naismoukarinheittäjiä – Tuore Suomen mestari Taru Killinen, 17, seuraa isosiskonsa jalanjälkiä *Ilkka-Pohjalainen*.  15.8.2022. Viitattu 19.12.2022.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* World Athletics
* Tilastopaja 🔒

 |

 |