recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
The Fabulous Thunderbirdsin debyyttialbumin kansi vuodelta 1979
**The Fabulous Thunderbirds** on vuonna 1974 perustettu bluesia, perinteistä rhythm and bluesia ja myös kevyempää rockia esittänyt texasilainen yhtye.

Yhtyeessä laulajana ja huuliharpistina on Kim Wilson. Kitarassa oli 1980-luvun lopulle asti Jimmie Vaughan (joka on Stevie Ray Vaughanin isoveli). Bassossa oli alkuaikoina Keith Ferguson ja rummuissa ensimmäisellä levyllä Mike Buck ja myöhemmin Fran Christina. Yhtyeen nimi viittaa Fordin 1950-luvun T-bird -autoihin ja Vaughan keksi sen The Nightcaps -yhtyeen kappaleesta "Thunderbird". 

Yhtyeen kaksi ensimmäistä levyä, *Fabulous Thunderbirds* (1979, tunnetaan myös nimellä *Girls Go Wild*), ja *What's the Word* (1980) sisälsivät bluesia ja rhythm and bluesia soitettuna rock-soundilla, tiukkaa groovea tavoitellen. Kolmannella ja neljännellä levyllä (*Butt' Rockin*, 1981 ja *T-Bird Rhythm*, 1982) on mukana myös pianoa ja torvisektiota, ja tyyli suuntautuu yhä enemmän rhythm and bluesia kohti.

Neljä ensimmäistä levyä eivät aikanaan menneet kaupaksi, joten neljännen levyn jälkeen yhtye menetti levytyssopimuksensa Chrysalis-levy-yhtiön kanssa. Vuodesta 1986 alkaen yhtye teki kaupallisesti menestyneempiä ja tyyliltään kesympiä rock-levyjä uuden levytyssopimuksen turvin Arista-levy-yhtiölle nousten samalla USA:n levylistoille ja radiokanaville. Jimmie Vaughan kuitenkin jätti yhtyeen. Yhtye on jatkanut sen jälkeen erilaisilla kokoonpanoilla. Myöhemmissä levyissä on käytetty usein erilaisia studiomuusikoita ja hyvin väliaikaisia kokoonpanoja Wilsonin johtamissa projekteissa.

Yhtyeen jäsenet
---------------

### Nykyinen kokoonpano

* Kim Wilson - Laulu / huuliharppu
* Mike Keller - Kitara
* Johnny Moeller - Kitara
* Jay Moeller - Rummut
* Randy Bermudes - Basso

### Alkuperäinen kokoonpano

* Kim Wilson - Laulu / huuliharppu
* Jimmy Vaughan - Kitara
* Keith Ferguson - Basso
* Mike Buck - Rummut (1976-1980)
* Fran Christina - Rummut (1980-1993)

Diskografia
-----------

### Studioalbumit

* *Girls Go Wild* - (1979)
* *What's the Word* - (1980)
* *Butt Rockin'* - (1981)
* *T-Bird Rhythm* - (1982)
* *Tuff Enuff* - (1986)
* *Hot Number* - (1987)
* *Powerful Stuff* - (1989)
* *Walk the Walk, Talk the Talk* - (1991)
* *Roll of the Dice* - (1995)
* *High Water* - (1997)
* *Girls Go Wild* - (2000)
* *Painted On* - (2005)
* *Thunderbirds!* - (2009)
* *On the Verge* - (2013)
* *Strong Like That* - (2016)

### Kokoelmat

* *Portfolio* - (1987)
* *The Essential* - (1991)
* *Hot Stuff: The Greatest Hits* - (1992)
* *Wrap It Up* - (1993)
* *Different Tacos* - (1996)
* *Butt Rockin'/T-Bird Rhythm* - (1996)
* *Best of the Fabulous Thunderbirds* - (1997)
* *Tuff Enuff/Powerful Stuff* - (1999)
* *Thunderbirds Tacos Deluxe* - (2003)
* *The Best of the Fabulous Thunderbirds: Early Birds Special* - (2011)

### Livealbumit

* *Live from London* (1985)
* *Live* (2001)

### Singlet

* "Tuff Enuff" (1986)
* "Wrap It Up" (1986)
* "How Do You Spell Love" (1987)
* "Powerful Stuff" (1989)

Aiheesta muualla
----------------

* Fabulous Thunderbirdsien virallinen sivusto (englanniksi)
**Milla Vuorinen** (s. 1986 Pori) on arkkitehti ja kuvataiteilija. Hän on valmistunut Tampereen teknillisestä yliopistosta vuonna 2012. Lisäksi Vuorinen on suorittanut kuvataiteen perusopintoja Sara Hildén -akatemiassa Tampereella. Hän työskentelee Helsingissä PES-Arkkitehdit Oy:ssä. Siellä hän on suunnitellut muun muassa Länsimetron jatkeen uusia asemia. Vuonna 2019 Vuorinen perusti oman arkkitehtitoimiston Luoto Arkkitehdit Oy:n. Vuonna 2020 Porin keskustaan valmistui Vuorisen suunnittelema, asuinkerrostalon julkisivuun kiinnitetty veistos *Porigami*.

*Porigami*, 2020, Pori.

Lähteet
-------

1. ↑  Tuuli Heervä: Alumiinista taittuva "Porigami"-veistos voitti asunto-osakeyhtiö Otavan Kruunun taidekilpailun – suunnittelijaksi paljastui porilaissyntyinen arkkitehti *Satakunnan Kansa*.  17.2.2020. Viitattu 24.1.2022.
2. ↑  Milla Vuorisen Porigami voitti Otavan Kruunun taidekilpailun - Suomen Arkkitehtiliitto SAFA Uutiset *Suomen Arkkitehtiliitto SAFA*.  17.2.2020. Viitattu 24.1.2022.
3. ↑  Sini Kuvaja: Pori sai uuden julkisen taideteoksen *Satakunnan Kansa*.  25.9.2020. Viitattu 24.1.2022.
**The Slippers** on suomalainen 1950-luvun Rock 'n' Roll ja Rockabilly -musiikkia soittava yhtye, joka on perustettu vuonna 1978 Helsingissä. Yhtyeen suosio oli huipussaan 1970- ja 1980-luvun taitteessa. Yhtye hajosi vuonna 1982. Hajoamisensa jälkeenkin yhtye on soittanut harvakseltaan silloin tällöin erilaisissa tilaisuuksissa.

Vuonna 1997 yhtye aloitti jälleen esiintymiset, lisäksi heiltä ilmestyi uusi levy nimeltään Broken Bones. Yhtyeen viimeisin levy, nimeltään Dancin' With A Hurricane, julkaistiin 25.5.2011. Levyä on saatavana niin CD- kuin LP-versiona.

Yhtyeen levyillä ja keikoilla yleisö saa nauttia sellaisista kappaleista kuin My Babe, Rockin' Daddy, One Hand Loose, Caterpillar, Cat Talkin', Going Down That Road, Honky Tonk Man, Ridin' to You, Woo-Hoo, Ubangi Stomp sekä Bop-A-Lena.

Jäsenet 1980-luvulla
--------------------

* Keijo Jääskeläinen - laulu
* Timo Peltola - soolokitara
* Klaus Sihvonen - basso
* Jari Strömberg - rytmikitara
* Mika Lönnblad - rummut

Kokoonpano 1997-2004
--------------------

* Keke
* Peltsi
* Kailis
* Klade
* Tokela

Kokoonpano 6/2004-2005
----------------------

* Keke
* Klade
* Tokela

Nykyinen Kokoonpano 2005-
-------------------------

* Keijo Siuruainen (ex. Jääskeläinen) - rummut ja laulu
* Tommi Viksten - kitara ja laulu
* Klaus Sihvonen - basso
* Tokela - kitara ja laulu

Diskografia
-----------

* *The Slippers*  (1980, Johanna)
* *Ubangi Stomp*  (1981, Johanna)
* *Broken Bones*  (2000, Goofin' Records)
* *Dancin' with a Hurricane*  (2011, Sony Music)

Aiheesta muualla
----------------

* YLE Elävä arkisto: The Slippers
* Suomi Rockabilly::Finnish Rock'n'Roll: The Slippers (Arkistoitu – Internet Archive)
**Nacala-a-Velhan piiri** (port. *Distrito de Nacala-a-Velha*, tai *Distrito de Nacala Velha*) on Mosambikin Nampulan maakunnan itäosassa, Intian valtameren äärellä sijaitseva piiri. Piirin keskus on Nacala-a-Velhan kaupunkimainen taajama (Vila de Nacala-a-Velha). Se sijaitsee linnuntietä 160 kilometriä ja maanteitse 180 kilometriä aluekeskus Nampulasta itään.

Nacala-a-Velhan piirin naapurina ovat idässä Intian valtameri, sen Nacalanlahti (Baia de Nacala) ja Nacala-Porton kaupunki, etelässä Mossurilin piiri, lännessä Monapon ja Nacaroan piirit sekä pohjoisessa Memban piiri.

Piirin väkiluku oli Mosambikin tilastokeskuksen (INE) ennusteen mukaan 142 887 vuonna 2022. 
Väestönlaskennoissa asukasluvuksi saatiin 77 918 (VL 1997), 90 991 (2007) ja 142 887 (VL 2017). 

Nacala-a-Velhan piirin pinta-alaksi eri lähteet antavat toisistaan poikkeavia arvoja: 1 169 neliökilometriä (2022, 2005) tai 1 720 km² (2021). Piiri jakautuu kolmeen hallinnolliseen alueseen: P.A de Barragem, P.A de Covo (Ger-Ger) ja P.A de Nacala-á-Velha (Sede). Nämä jakautuvat yhteensä seitsemään tai kahdeksaan paikkakuntaan (locadidades).

Vuonna 2021 lukutaidottomia oli 59,0 prosenttia väestöstä.

Pääelinkeino on maatalous ja kalastus. Paikallisia maataloustuotteita ovat muun muassa maniokki, maissi, lehmänpapu ja kyyhkynherne. Nacala-a-Velhaan rakennettu, Nacalan satamaan kuuluva hiiliterminaali toimii ulkomaankaupan kulkureittinä, ja sinne johtaa Nacalan käytävänä tunnettu liikenneyhteys (rautatie ja valtatie) Mosambikin pohjoisosan halki. Hiiliterminaaliin tuodaan hiiltä muun muassa Teten maakunnan Moatizen piirin kaivoksilta, mutta sataman maasta viedään myös muita kaivannaisia. Satama ja sinne johtava rata palvelee myös esimerkiksi Malawin ulkomaankauppaa.

Lähteet
-------

1. ↑  Governos Distritais (Piirien johtajat) portaldogoverno.gov.mz. Viitattu 18.10.2023. (portugaliksi)
2. 1 2 3 4 5 6 7 8 9 10  Anuário Estatístico, Província de Nampula 2022 (pdf) (s. 10 (Distância dos distritos em relação à capital da Província, 2022) ja s. 12 (População por sexo, superfície territorial e densidade populacional segundo distrito, 2022))  2023. Mosambikin tilastokeskus (Instituto Nacional de Estatística – Moçambique), ine.gov.mz. Viitattu 19.10.2023. (portugaliksi)
3. 1 2 3 4 5 6 7 8  Estatísticas do Distrito de Nacala-a-Velha 2017-2021 (pdf)  1/2023. Mosambikin kansallinen tilastolaitos (Instituto Nacional de Estatística, INE), ine.gov.mz. Viitattu 19.10.2023. (portugaliksi)
4. 1 2 3  Perfil do Distrito de Nacala Província de Nampula  2005. Ministério da Administração Estatal, gov.mz. Viitattu 18.10.2023. (portugaliksi)
5. 1 2  Indicadores socio-demograficos distritais 2007 Nampula  2010. Instituto Nacional de Estatística. Viitattu 18.10.2023. (portugaliksi)
**Luiz Mancilha Vilela** (6. toukokuuta 1942 Pouso Alto – 23. elokuuta 2022 Vitória) oli brasilialainen roomalaiskatolinen arkkipiispa. Hänet vihittiin Jeesuksen ja Marian Pyhien Sydänten kongregaation papiksi 21. joulukuuta 1968 ja nimitettiin Cachoeiro do Itapemirimin hiippakunnan johtoon 3. joulukuuta 1985. Piispaksi vihkiminen seurasi 22. helmikuuta 1986. Pääkonsekraattorina toimi Serafim Fernandes de Araújo, jota avustivat Luís Gonzaga Peluso ja Silvestre Luís Scandián.

Mancilha Vilela sai 3. joulukuuta 2002 nimityksen Vitórian koadjuuttoriarkkipiispaksi, ja 14. huhtikuuta 2004 hänestä tuli sen arkkipiispa. Hän siirtyi eläkkeelle vuonna 2018.

Lähteet
-------

1. ↑  Barcelos, Vivian: Morre Dom Luiz Mancilha Vilela, arcebispo emérito de Vitória, aos 80 anos *Globo*.  23.8.2022. Viitattu 21.10.2023. (portugaliksi)
2. 1 2  Catholic-Hierarchy.org: Archbishop Luiz Mancilha Vilela, SS.CC.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa | 
* VIAF

 |

 |
**Brannigan – terästä nyrkeissä** (*Brannigan*) on brittiläisen Douglas Hickoxin ohjaama toimintatrilleri vuodelta 1975. Sen pääosissa esiintyvät John Wayne, Richard Attenborough, Judy Geeson ja Mel Ferrer.

Suurilta osin Lontooseen sijoittuva elokuva kertoo chicagolaisesta poliisista James "Jim" Branniganista (Wayne), joka lähetetään Britanniaan noutamaan amerikkalainen gangsteri Larkin (John Vernon). Larkin kuitenkin kidnapataan ja hänet vapautetaan vain lunnaita vastaan. Brannigan käyttää Larkinin kiinnisaamisessa amerikkalaisia otteita, josta brittiläiset poliisit eivät ole Branniganin kanssa samaa mieltä.

Näyttelijät
-----------

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
|  John Wayne  | … |  James "Jim" Brannigan
  |
|  Richard Attenborough  | … |  Sir Charles Swann
  |
|  Judy Geeson  | … |  Jennifer Thatcher
  |
|  Mel Ferrer  | … |  Mel Fields
  |
|  John Vernon  | … |  Ben Larkin
  |
|  Daniel Pilon  | … |  Gorman
  |
|  Ralph Meeker  | … |  Moretti
  |

Tuotanto
--------

Elokuva kuvattiin kesä-elokuussa 1974 Iso-Britanniassa ja Yhdysvalloissa. Elokuvan tuotanto oli Waynelle vaikeaa aikaa, sillä hän kärsi juuri ennen elokuvan kuvauksia diagnoisoiduista sydänongelmista ja oli juuri toipunut vakavasta keuhkokuumesta. Elokuva ei menestynyt kovin hyvin ja se jäi Waynen viimeiseksi kyttärooliksi. Elokuva kuuluu myös lukuisiin Likainen Harry -elokuvaa lainaaviin elokuviin, joita tehtiin 1970-luvulla hyvin paljon.

Lähteet
-------

1. ↑  Brannigan *IMDB*. Viitattu 22.5.2023.
**Nahal Oz** on kibbutsi Israelin Eteläisellä hallintoalueella. Sen asukasluku oli vuonna 2021 yhteensä 470.

Maantiede
---------

Kibbutsi 1950-luvulla,
Nahal Oz sijaitsee Israelin Eteläisellä hallintoalueella lähellä Gazan kaistaa.

Historia
--------

Nahal Ozin kibbutsi perustetiin vuonna 1951. Alkujaan se oli sotilaskoulutusta antaneen Nahal-liikkeen tukikohta. Nimen osa *Oz* viittaa Gazan heprealaiseen nimeen *Azzah*, joka on johdettu samasta juuresta *oz*, tarkoittaen vapaasti käännettynä "voimaa". Kibbutsin perustamisen jä'lkeen paikalle saapui uusia juutalaisia siirtolaisia esimerkiksi Etelä-Amerikasta. Kibbutsin alkuvuosina ennen Suezin kriisiä ja myöhempää kuuden päivän sotaa kibbutsia tulitettiin usein Gazan puolelta.

Vuosina 1997–1998 kibbutsin toimintoja alettiin yksityistää, mikä johti taloudellisiin ongelmiin ja monien paikallisten muuttoon muualle. Aamulla 7. lokakuussa 2023 joukko Hamasin taistelijoita soluttautui kibbutsiin, jossa surmattiin ja kaapattiin siviilejä.

Väestö
------

Vuonna 2021 Nahal Ozin asukasluku oli 470. 1990-luvun puolivälillä vastaava lukema oli 495 ja vuonna 2002 288.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Skolnik, Fred ja Berenbaum, Michael: *Encyclopaedia Judaica Volume 14 Mel-Nas*, s. 736. Thomson Gale, 2007. ISBN 978-0-02-865928-2. (englanniksi)
2. ↑  ‘They are in my house’: kibbutz survivors tell of Hamas attack *The Guardian*.  9.10.2023. Viitattu 21.10.2023. (englanniksi)
3. ↑  Regional Statistics Central Bureau of Statistics. Viitattu 21.10.2023. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Nahal Oz** Wikimedia Commonsissa
**Airakselan työväentalo** oli Karttulan kunnan (vuodesta 2011 lähtien osa Kuopiota) Airakselan kylässä sijainnut työväentalo.

Historiaa
---------

Airakselan työväenyhdistys perustettiin vuonna 1907. Hirsirakenteinen talo valmistui yhden lähteen mukaan vuonna 1914. Tosin vielä vuonna 1915 talo oli keskeneräinen, ja tuolloin toivottiin talon valmistuvan jouluksi. Ilmeisesti piiritoimikunnalta oli saatu rahallista avustusta talon loppuun saattamista varten. Talosta puuttui ainakin laipio ja uunit. Tuolloin yhdistyksessä oli 18 jäsentä. Vuonna 1920 yhdistys liittyi Suomen Sosialistiseen Työväenpuolueeseen. Vuonna 1923 yhdistyksen omaisuus takavarikoitiin, ja vuonna 1930 yhdistys lakkautettiin, talo takavarikoitiin lopullisesti kommunistilakien nojalla ja myytiin yksityiselle vuonna 1932. Sotien jälkeen yhdistys liittyi SKDL:n ja yritti vuonna 1949 saada talon takaisin, mutta valtioneuvosto hylkäsi anomuksen.

Vuonna 1916 yhdistyksen entinen jäsen teki nimismiehelle kantelun ja vaati taloa suljettavaksi sillä perusteella, että siellä tapellaan. Nimismiehen tutkittua asiaa, talo sai kuitenkin pysyä auki. Ongelmia kuitenkin oli ollut jo edellisenä vuonna: iltamissa oli jatkuvasti tappeluita, jotka alkoivat jo vaikuttaa iltamien yleisömääriin, sillä ihmiset eivät uskaltaneet tulla paikalle. Ainakin yhdet iltamat jouduttiin myös keskeyttämään. Työväenlehti Sanantuoja epäili, että häiriköinti oli suunnitelmallista ja asialla "ison talon pojat". Kuusi häirikköä oli haastettu oikeuteenkin, ja heidät tuomittiin kukin 50 markan sakkoihin ja korvaamaan yhdistykselle 180 markkaa.

Lähteet
-------

1. 1 2  Hyvönen, Onni: *Pohjois-Savon Työväentalot*. Pohjois-Savon Sos.dem. Kulttuurityöntekijät ry. 1988. ISBN 951-99956-5-X.
2. 1 2  Sanantuoja 2.11.1915, no 99 *digi.kansalliskirjasto.fi*. Viitattu 22.9.2022.
3. ↑  Reinikainen, Lauri: *Työväenyhdistykset. Teoksessa Karttulan kirja, toim. Kylmälä, Jussi*. Jyväskylä: Karttulan kunta, 1987. ISBN 951-99865-5-3.
4. ↑  Työkansan Sanomat *digi.kansalliskirjasto.fi*.  13.3.1949, no 279. Viitattu 22.9.2022.
5. ↑  Sanantuoja *digi.kansalliskirjasto.fi*.  27.1.1916, no 10. Viitattu 22.9.2022.
6. ↑  Työmies 2.12.1915, no 279 *digi.kansalliskirjasto.fi*. Viitattu 22.9.2022.
**Itä-Karttulan pienviljelijäin talo** oli Karttulan kunnassa (vuodesta 2011 lähtien osa Kuopiota) sijainnut työväentalo.

Historiaa
---------

Itä-Karttulan pienviljelijäin osasto perustettiin vuonna 1930, samoihin aikoihin tai pian sen jälkeen kun Itä-Karttulan työväenyhdistys oli lakkautettu kommunistilakien nojalla. Vuonna 1936 yhdistys rakensi talon kylän keskustaan. Rakennuspuut saatiin osin lahjoituksina ja loput ostettiin, rakennustyöt tehtiin palkkatyönä.

Rakennus
--------

Talo oli hirsirunkoinen. Alun perin sen katto oli päreistä, mutta vuonna 1967 asennettiin peltikatto. Talossa oli juhlasali, näyttämö, ravintola ja keittiö, ja sen kokonaispinta-ala oli 138 neliömetriä. Se lämpeni uuneilla ja oli enimmäkseen kesäkäytössä. Vuonna 1988 talo oli SKP:n Itä-Karttulan osaston hallussa. Tuolloin se oli ainoa Karttulan kunnassa jäljellä ollut työväentalo. Talon myöhemmistä vaiheista ei ole tietoa.

Lähteet
-------

1. ↑  Vapaus *digi.kansalliskirjasto.fi*.  24.5.1930, no 61. Viitattu 22.9.2022.
2. 1 2 3  Hyvönen, Onni: *Pohjois-Savon Työväentalot*. Kuopio: Pohjois-Savon Sos.dem. Kulttuurityöntekijät ry. 1988. ISBN 951-99956-5-X.
Louhosareena sijanti  
Louhosareena sijantiLouhosareena
**Louhosareena** on Nilsiässä sijaitsevaan entiseen Hiekkamäen kaivokseen 2000-luvun alussa alun perin ooppera- ja musiikkinäyttämöksi rakennettu tanssilava. Kaivos on noin viiden kilometrin päässä Nilsiän keskustasta ja 13 kilometriä Tahkon keskustasta. Avolouhos on kaivostoiminnan loppumisen jälkeen täyttynyt osittain vedellä.

Louhosareena rakennettiin kaivostoiminnan päättymisen jälkeen Hiekkamäen avolouhokseen. Siellä järjestettiin oopperanäytöksiä vuosina 2004–2007, jonka jälkeen niitä järjestänyt yritys Opera Cava hakeutui konkurssiin vuonna 2008. Sen jälkeen siellä järjestettiin tapahtumia satunnaisesti.

Vuoden 2015 lopussa uusi yritys osti louhoksen rakenteet ja sai vuokraoikeuden Kuopion kaupungilta. Siellä järjestettiin vuoden 2017 kesäkuussa ensimmäisen kerran lavatanssit.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Nevasalmi, Kaisu: Ruusunen herää unestaan: Nilsiän Louhosareenalla ensimmäinen yleisötapahtuma kolmeen vuoteen *Yle - Uutiset*.  13.6.2017. Viitattu 20.03.2018.
2. ↑  Huttunen, Antti: Hiekkavuoren paratiisi eli Nilsiän Louhosareena, Kuopio *Retkipaikka*.  6.4.2013. Viitattu 20.03.2018.
3. 1 2  Kilpeläinen, Kia: Nilsiän Louhosareenalle historian ensimmäiset lavatanssit *Savon Sanomat*.  12.06.2017. Viitattu 20.03.2018.
**Rääsinä** (ven. Грязно́, *Grjazno*) on kylä Leningradin alueen Hatsinan piirin Possatan kunnassa Venäjällä. Se sijaitsee Ortesjoen rannalla 29 kilometriä Hatsinasta etelään ja kaksi kilometriä Possatasta luoteeseen. Kylän ohi kulkee Pietarin ja Pihkovan välinen M20-valtatie. Asukkaita on 71 henkeä (vuonna 2010).

Kylä mainitaan ensimmäisen kerran Novgorodin Vatjan viidenneksen verokirjassa vuonna 1499/1500. 1700-luvun alussa se kuului Pietari I:n pojan Aleksei Petrovitšin omistamaan Kurovitsan kartanoon. Vuosisadan lopussa Paavali I lahjoitti sen everstiluutnantti Pjotr Maljutinille. Kylän asukkaat olivat venäläisiä.

Nykyään Rääsinä koostuu etupäässä omakotitaloista. Kylässä on kauppa. Lähistöllä sijaitsee pieni puutarhapalsta-alue.

Lähteet
-------

1. ↑  *Venäjän federaation paikannimiä*, s. 64. Helsinki: Kotimaisten kielten tutkimuskeskus, 2006. ISBN 952-5446-18-2. Teoksen verkkoversio (viitattu 9.10.2015).
2. 1 2 3  Munitsipalnoje obrazovanije Roždestvenskoje selskoje poselenije Gattšinskogo munitsipalnogo raiona Leningradskoi oblasti. Projekt Generalnogo plana. Tom 2. Materialy po obosnovaniju projekta  2011. Sankt-Peterburg–Roždestveno:  Nautšno-projektnyi institut prostranstvennogo planirovanija "Enko". Viitattu 14.2.2012. (venäjäksi)[vanhentunut linkki]
**Sahib-Garei Saidgalijevitš Said-Galijev** (ven. Са́хиб-Га́рей Саидгалиевич Са́ид-Га́лиев, tat. Сәхибгәрәй Сәетгали улы Сәетгалиев, *Səxibgərəy Səyetğali ulı Səyetğaliyev*; 6. maaliskuuta 1894 – 29. lokakuuta 1938) oli tataarilainen vallankumouksellinen ja neuvostoliittolainen poliitikko.

Elämäkerta
----------

Said-Galijev (Säyetğäliyev) syntyi työläisperheeseen Ufassa vuonna 1894. Hänet värvättiin armeijaan vuonna 1915 ja seuraavana vuonna Said-Galijev liittyi VSDTP:n riveihin Jekaterinburgissa.

Helmikuun vallankumouksen (1917) jälkeen hänestä tuli rykmenttikomitean- ja Jekaterinburgin Neuvoston jäsen sekä muslimisotilaiden varuskuntakomitean puheenjohtaja. Maaliskuussa 1917 Said-Galijev liittyi bolševikkeihin. Heinäkuusta hän toimi Uralin alueellisen muslimineuvoston puheenjohtaja ja seuraavat kaksi vuotta hän oli Kazanin neuvoston kansallisuuksien komissaari, Ufan maakuntakomitean tataari-baškiiritoimiston jäsen ja muslimien sotilaspoliittisten kurssien opettaja Keski-Muslimien sotilaskollegion poliittisella osastolla. Marraskuussa 1919 hän toimi edustajana idän kansojen kommunististen järjestöjen 2. kokovenäläisessä kongressissa sekä tuli valituksi kommunistisen puolueen keskuskomitean alaisuudessa toimivan CONV:n keskustoimiston puheenjohtajaksi.

Vuonna 1920 Galievista tuli Tataarien ASNT:n vallankumouskomitean puheenjohtaja. Vuosina 1920–1922 hän oli kansankomissaarien neuvoston puheenjohtaja. Said-Galijevin toimiessa puheenjohtajana häntä vastaan tehtiin salamurhayritys.

Vuosina 1921–1924 Said-Galijev oli Krimin ASNT:n kansankomissaarien neuvoston puheenjohtaja. 30. joulukuuta 1921 hänestä tuli Venäjän SFNT:n täysivaltaisen valtuuskunnan jäsen Neuvostoliiton ensimmäisessä liittokokouksessa, joka allekirjoitti Neuvostoliiton perustamissopimuksen.

Vuonna 1924 Said-Galijev lähetettiin Moskovaan. Vuosina 1924–1925 hän oli keskusvalvontakomitean jäsen. Vuodet 1924–1926 hän työskenteli Neuvostoliiton työläisten ja talonpoikien tarkastusviraston kansankomissariaatissa, 1928–1931 hän oli *Teplo i Sila* -rahaston (Moskova) varajohtaja ja johtaja. Vuosina 1931–1933 Said-Galijev oli Neuvostoliiton Työn kansankomissariaatin hallituksen jäsen. Vuodesta 1933 hän työskenteli Neuvostoliiton viestintäreittien kansankomissariaatissa.

Said-Galijev oli kommunistisen internationaalin toisen- ja kolmannen kongressin elegaatti. Hänet valittiin koko Venäjän keskuskomitean ja Neuvostoliiton keskuskomitean jäseneksi.

Stalinin vainojen aikaan Said-Galijev pidätettiin vuonna 1938 ja tuomittiin kuolemaan. Hänet teloitettiin 29. lokakuuta 1938. Said-Galijev rehabilitoitiin vuonna 1955.

Katso myös
----------

* Mirsaid Sultan-Galijev

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Саид-Галиев Сахибгарей Саидгалиевич *tatarica.org*.
2. 1 2  Саїд-Галієв Сахиб-гару *vseslova.com.ua*.  Arkistoitu 22.12.2016. Viitattu 21.9.2023.
3. ↑  ЦК РКП(б)–ВКП(б) и национальный вопрос. Книга 1. 1918–1933 гг.. — М.: РОССПЭН, 2005. — С. 42.
4. ↑  Шамил Гаффаров ТАССР Халык Комиссарлары Советының беренче Рәисе каберенә чәчәкләр салды *vatantat.ru*.  Arkistoitu 19.2.2022. Viitattu 21.9.2023.
**Francisco Ferrera** (29. tammikuuta 1794 San Juan de Flores – 10. huhtikuuta 1851 Chalatenango, El Salvador) oli hondurasilainen poliitikko, joka oli Hondurasin ensimmäinen valittu presidentti.

Ferrera syntyi tuntemattomille vanhemmille tammikuussa 1794. Hän nousi kotikaupunkinsa San Juan de Floresin pormestariksi ja liittyi 1820-luvulla Francisco Morazánin joukkoihin, jotka taistelivat kapinallisia vastaan. Ferrera kääntyi kuitenkin Keski-Amerikan liittovaltiota johtanutta Morazánia vastaan, ja José María Martínez Salinasin hallinto julisti Hondurasin itsenäiseksi 26. lokakuuta 1838.

Ferrera taisteli itsenäisen Hondurasin ensimmäisissä taisteluissa liittovaltiota kannattaneiden joukkoja vastaan. Parlamentti valitsi hänet yksimielisesti presidentiksi. Hän oli seuraavien vuosien aikana käytännössä Hondurasin valtionpäämiehenä, vaikkakin virallisesti valtiota johti välillä ministerineuvosto. Ferraran ensimmäinen kausi kesti 1841–1842 ja toinen 1843–1844.

Ferraran toisen kauden jälkeen presidentiksi nousi Coronado Chávez, jonka hallituksessa Ferrera toimi sotaministerinä. Hänet valittiin kolmannen kerran presidentiksi tammikuussa 1847, mutta hän erosi 12 päivän päästä ja antoi vallan Juan Lindolle. Ferrera joutui pakenemaan 1850 El Salvadoriin, missä kuoli seuraavana vuonna.

Lähteet
-------

* Merrill, Tim (toim.): *Honduras: A Country Study*. Washington: GPO for the Library of Congress, 1995. Country Studies US (viitattu 25.9.2011). (englanniksi)

### Viitteet

1. 1 2 3  Francisco Ferrera *Historia de Honduras*.  Arkistoitu 26.9.2012. Viitattu 15.10.2011. (espanjaksi)
2. ↑  Merrill, Tim: The Development of an Independent Nation, 1838-99 *countrystudies.us*.
3. ↑  Honduras: Heads of State: 1841-1865 *Archontology.org*.  Arkistoitu 19.12.2020. Viitattu 15.10.2011. (englanniksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Yhdysvallat

 |

 |
Charles A. Halleck
**Charles Abraham Halleck** (22. elokuuta 1900 DeMotte, Indiana – 3. maaliskuuta 1986 Lafayette, Indiana) oli yhdysvaltalainen republikaanipoliitikko.

Halleck toimi tammikuusta 1935 tammikuuhun 1969 Yhdysvaltain edustajainhuoneen jäsenenä. Hän edusti Indianan osavaltion toista vaalipiiriä. Vuosina 1947–1949 ja 1953–1955 hän toimi edustajainhuoneen enemmistöjohtajana ja vuosina 1959–1965 vähemmistöjohtajana. Hänen seuraajansa edustajainhuoneen vähemmistöjohtajan tehtävässä oli tuleva presidentti Gerald Ford.

Halleck oli varsinaiselta ammatiltaan juristi. Hän opiskeli lakia Indianan yliopistossa Bloomingtonissa ja suoritti Bachelor of Laws -tutkinnon vuonna 1924, jona vuonna hän myös sai lakimiehenoikeudet. Hän työskenteli vuosina 1924–1934 yleisenä syyttäjänä.

Halleck oli sotaveteraani. Hän osallistui ensimmäiseen maailmansotaan Yhdysvaltain maavoimien jalkaväessä.

Hän oli naimisissa. Halleckin puoliso oli Blanche White Halleck, joka menehtyi vuonna 1973. Heillä oli kaksi lasta, kaksoset Charles W. ja Patricia. Halleck kuoli maaliskuussa 1986, 85-vuotiaana.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  HALLECK, Charles Abraham, (1900 - 1986) ) *Biographical Directory of the United States Congress*. Viitattu 11.2.2010. (englanniksi)
2. ↑  Majority & Minority Leaders *clerk.house.gov*. Viitattu 11.2.2010. (englanniksi)
3. ↑  Former U.S. congressman dead at 85.  *Boca Raton News*, 4.3.1986, s. 3A. Artikkelin verkkoversio. Viitattu 11.2.2010.  (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* THE CONGRESS: The Gut Fighter.  *Time*, 8.6.1959. Artikkelin verkkoversio.  (englanniksi)[vanhentunut linkki]

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Henkilöt | 
* US Congress

 |
|  |
| Muut | 
* NARA
* SNAC

 |

 |
**Fánes** (kreik. Φάνες) on Kreikan kylä, joka sijaitsee Ródoksen saarella. Se kuuluu hallinnollisesti Ródoksen kuntaan, Ródoksen alueyksikköön ja Etelä-Egean saarten alueeseen. Kylän väkiluku on 858 (vuonna 2011).

Fánesin kylä sijaitsee Ródoksen pohjoisosissa noin 28 kilometriä länsilounaaseen Ródoksen kaupungista ja noin 1,3 kilometriä sisämaahan saaren pohjoisrannikosta. Se tunnetaan kunnostetuista, värikkäästi maalatuista taloistaan.

Fánes muodostaa oman kyläyhdyskuntansa (Τοπική Κοινότητα Φανών, *Topikí Koinótita Fanón*). Aiemmin kylä kuului Kámeiroksen kuntaan ja vuodesta 2011 lähtien Ródoksen kunnan Kámeiroksen kunnallisyksikköön.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Απογραφή Πληθυσμού - Κατοικιών 2011. Väestönlaskennan tulokset (XLS)  2011. The Hellenic Statistical Authority (Kreikan tilastokeskus ELSTAT).  Arkistoitu 16.10.2015. Viitattu 1.9.2014. (kreikaksi)
2. ↑  Fanes *Visit Rhodes*. Viitattu 4.9.2023.
3. ↑  Fanes *Rodos Rhodes*. Viitattu 4.9.2023.
4. ↑  Fanes *Rhodes Guide*. Viitattu 4.9.2023.
Niittysuon aapaa Utajärvellä Hillatien varressa.
**Aapasuo** on suoyhdistymätyyppi, jossa suoalueen keskikohta on selvästi sen reunoja alempana. Aapasoita on Suomessa etenkin Pohjois-Suomessa.

Suon neger ja syntyminen
------------------------

Aapasuot ovat yleensä suuria avosoita. Keskeltä ne ovat hyvinkin märkää nevaa tai lettoa, koska vesi valuu kohti keskustaa. Keskustan nevoilla on märkiä rimpiä ja kuivia jänteitä. Aapasoiden reunoilla on tavallisesti korpia tai rämeitä. Aapasuot ovat minerotrofisia soita, joilla turve voi olla runsasravinteista, koska kevättulvat tuovat joka vuosi lisäravinteita ympäröiviltä kivennäismailta. Eräs aapasuon tyyppi on rinnesuo, joita on Suomessa etenkin Posiolla ja Itä-Lapissa. Sijaintinsa puolesta aapasuot voidaan jakaa kolmeen tyyppiin, Pohjanmaan, Peräpohjolan ja Lapin aapasuot. Tyypillisimmät aapasuot ovat Peräpohjolassa.

Kasvillisuus
------------

Aapasuolla ei kasva niin paljon rahkasammalta kuin keidassuolla. Järvikorte on yleinen aapasoiden vetisillä nevoilla, samoin kuin raate, erilaiset sarat ja heinät taas suon laita-alueilla. Putkilokasveja suolla on yleensä paljon, erityisesti suon märillä keskialueilla, jotka ovat runsasravinteisia.

Lähteet
-------

* WSOY Facta - Aapa[vanhentunut linkki]

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Aapasuo**.
* Aapasuo voi muuttua nopeasti vesitalouden muuttuessa (Arkistoitu – Internet Archive)

### Kirjallisuutta

* Miettinen M. Huhta V. Mikkola K. Häyrinen U. Kuronen I. Rapeli M. 1978. Suoaapinen. Julkaisija: Suomen luonnonsuojeluliitto, ss. 36-38.

  

Metsätyyppiopin mukaiset Suomen metsien kasvupaikkatyypit, suotyypit ja suoyhdistymätyypit

|  |  |
| --- | --- |
| Lehtometsätyypit |   lehto |
| Kangasmetsätyypit |   lehtomainen kangas | tuore kangas | kuivahko kangas | kuiva kangas | karukkokangas |
| Suotyypit |   suometsät (korpi | luhta | räme) ja avosuot (neva | letto) |
| Suoyhdistymätyypit |   keidassuo | aapasuo | palsasuo |
Guelfit ja ghibelliinit ottamassa yhteen Bolognassa 1300-luvulla luccalaisen Giovanni Sercambin maalauksessa. Kuva on Sercambin teoksesta *Croniche*.
**Guelfit ja ghibelliinit** olivat kaksi keskiajalla Italian keski- ja pohjoisosissa vaikuttanutta poliittista ryhmittymää. Guelfit kannattivat paavinvaltaa ja ghibelliinit Pyhän saksalais-roomalaisen keisarin vallankäyttöä. He ottivat rajusti yhteen 1100- ja 1200-luvuilla.

Nimitykset guelfit ja ghibelliinit viittasivat saksalaisen Welfin hallitsijasuvun vihanpitoon Hohenstaufen-sukuisten keisarien kanssa 1100–1200-luvuilla. *Guelf* oli Welfin suvun italiankielinen nimi, ja *Ghibellini* taas viittasi Hohenstaufenien tärkeään tukikohtaan Waiblingeniin. Epäluotettavan perimätiedon mukaan nimitykset olisivat väännöksiä sotahuudoista, joita Welfien ja Hohenstaufenien armeijat olisivat käyttäneet vuonna 1140 Weinsbergin piiritystaistelussa. Nimitykset vakiintuivat käyttöön ensin Firenzessä ja sitten muissakin Italian kaupunkivaltioissa alkaen keisari Fredrik II:n valtakaudesta 1200-luvun alkupuolella.

Guelfit löivät ghibelliinit, mutta ajautuivat lopulta sisäisiin ristiriitoihin ja jakautuivat "mustiin" ja "valkoisiin". Mustat jatkoivat paavin kannattamista, kun taas valkoiset vastustivat paavin liiallista vaikutusvaltaa, etenkin vuosina 1294–1303 paavina olleen Bonifatius VIII:n aikana.

Dante Alighieri eli konfliktin aikaan, ja hän saikin siitä aineksia teokseensa *Jumalainen näytelmä*. Dante itse kuului valkoisten guelfien puolelle, ja mustat karkottivat hänet Firenzestä vuonna 1302.

Lähteet
-------

1. ↑  History of Florence *About Florence*. Viitattu 22.3.2012. (englanniksi)
2. ↑  Guelf and Ghibelline (englanniksi) *Encyclopædia Britannica Online Academic Edition*. Viitattu 2.10.2017.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Guelfit ja ghibelliinit** Wikimedia Commonsissa
**Vapaiden demokraattien liitto** (unk. *Szabad Demokraták Szövetsége – a Magyar Liberális Párt*, **SZDSZ**) oli unkarilainen liberaalipuolue.

Historia
--------

Vapaiden demokraattien liitto perustettiin marraskuussa 1988 oppositiopuolueeksi kommunisteille. Ensimmäisissä vapaissa vaaleissa 1990 se jäi niukasti toiseksi konservatiiviselle MDF:lle ja jäi oppositioon. Ensimmäinen kolmannen tasavallan presidentti Árpád Göncz kuitenkin valittiin SZDSZ:n riveistä.

SZDSZ:n johtajisto oli alussa entisiä toisinajattelijoita, joilla oli yhteyksiä Budapestin koulun uusvasemmistoon. Kommunistivallan päätyttyä vanhakantainen nationalismi ja populisti sai kuitenkin uusia voimia ja SZDSZ:aa nimiteltiin "juutalaisten puolueeksi", ja sitä pidettiin vaarallisen modernina ja "kansallisten etujen vastaisena." Vuonna 1994 SZDSZ muodosti kaikkien yllätykseksi hallituksen yli puolet äänistä saaneiden sosialistien kanssa. Sosialistipuolue MSZP on aiemmin hallinneen kommunistipuolueen seuraaja ja olisi pystynyt muodostamaan hallituksen myös itsekseen. Syynä oli mahdollisesti sosiaaliliberalismia kohti kehittyneiden marxistien antisemitismin vastaisuus. Puolueiden yhteistyö alkoi tästä, ja ne ovat muodostaneet joka kerta hallituksen keskenään.

SZDSZ kärsi raskaan tappion vuoden 1998 vaaleissa ja 2002 se sai vain 5,5 % äänistä. Se kuitenkin paransi hiukan tulostaan ja sai vuoden 2004 Euroopan parlamentin vaaleissa 7,7 %.

Vuoden 2006 vaaleissa SZDSZ sai 20 edustajaa parlamenttiin ja puolue jatkoi yhteistyötä sosialistien kanssa osallistuen kolmella ministerillä Ferenc Gyurcsányn hallitukseen.

Vuoden 2010 vaaleissa SZDSZ menetti kaikki parlamenttipaikkansa, minkä jälkeen puolue lopetti toimintansa lokakuussa 2013.

Vaalitulokset
-------------

| vuosi | ääni-% | paikkoja | ääniä | asema |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| **1990** | 23,83 % | 92 / 386 | 1 168 234 | oppositio |
| **1994** | 17,88 % | 69 / 386 | 965 401 | hallitus |
| **1998** | 6,22 % | 24 / 386 | 344 352 | oppositio |
| **2002** | 5,57 % | 20 / 386 | 313 084 | hallitus |
| **2006** | 6,5 % | 20 / 386 | 351 612 | hallitus |
| **2010**1 | 2,67 % | 0 / 386 | 136 895 | – |

1 Yhdessä Unkarin demokraattisen foorumin kanssa.

Lähteet
-------

1. ↑  THE POLITICS OF PUBLIC SPACE AND THE LEGACY OF THE HOLOCAUST IN POSTCOMMUNIST HUNGARY\* (Part 3) RFE/RL. Viitattu 22.10.2007. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Vapaiden demokraattien liitto (Arkistoitu – Internet Archive) (unkariksi)
**Borotbistit** (ukr. Боротьбісти, *Borotbisty*) eli Ukrainan sosialistiset kumoukselliset borotbistit (kommunistit) oli Ukrainan sosialistisen vallankumouspuolueen (UPSR) vasemmistolainen ryhmä. Neljännessä puoluekokouksessa 13.–16. toukokuuta 1918 ryhmä pääsi valtaan UPSR:n keskuskomiteassa. Se kannatti työläisten ja talonpoikien neuvostoihin perustuvaa hallintomallia ja vaati yhteistyötä bolševikkien kanssa. Se julkaisi viikkolehteä nimeltä *Borotba*, jonka päätoimittaja oli Vasyl Blakytnyi. Kun bolševikit olivat vuoden 1919 alussa miehittäneet Ukrainan, borotbistit ryhtyivät yhteistyöhön heidän kanssaan, ja jotkut borotbistit, Myh’ailo Poloz ja Hnat Myh’ailytšenko heidän joukossaan, osallistuivat Christian Rakovskin Ukrainan työläisten ja talonpoikien hallitukseen.

Harkovassa 8. maaliskuuta 1919 järjestetyssä viidennessä puoluekokouksessa borotbistit omaksuivat kommunistisen mutta itsenäisen puolueohjelman, ja puolueen nimeksi tuli Ukrainan sosialistinen vallankumouspuolue (kommunistit). Kun puolue yhdistyi vasemmistolaiseen ryhmään Ukrainan sosiaalidemokraattinen työväenpuolue (riippumattomat), perustettiin elokuussa 1919 Ukrainan kommunistinen puolue (borotbistit), joka anoi pääsyä Kommunistiseen internationaaliin itsenäisenä kansallisena kommunistisena puolueena. Anomus kuitenkin hylättiin. Siinä vaiheessa borotbisteilla oli 15 000 jäsentä.

Koska borotbisteilla oli vahvaa kannatusta talonpoikien keskuudessa, Lenin hyväksyi kompromissin: hän suostui itsenäisen Ukrainan sosialistisen neuvostotasavallan perustamiseen, jos Ukrainan kommunistinen puolue (borotbistit) lakkauttaa itsensä vapaaehtoisesti yhdistymällä Ukrainan kommunistiseen puolueeseen (bolsevikit). Borotbistit liittyivät maaliskuussa 1920 KP(B)U:hun. Heillä oli merkittävä osa ukrainalaistamisen edistämisessä 1920-luvulla. 1930-luvulla entisiä borotbistijäseniä vainottiin ja osa heistä teloitettiin.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Ivan Maistrenko: Borotbists, Internet Encyclopedia of Ukraine, 1984. Viitattu 27.5.2022 (englanniksi)
**Kevään sävel** on vuosina 1984–1987 esitetty suomalainen television laulukilpailuohjelma. Sen tuotti MTV Oy. Yhtiö kehitti ohjelman *Syksyn sävel* -kilpailunsa keväiseksi pariksi ja myös kilpailijaksi Yleisradio Oy:n Eurovision laulukilpailun Suomen karsinnoille. Vuonna 1987 ohjelman nimenä oli *Grand Prix*.

Kappaleiden valinta
-------------------

*Kevään sävelessä* oli neljä osakilpailua, joista valittiin kolme sävelteosta loppukilpailuun. Niistä raati valitsi kaksi ja yleisö kolmannen postikorttiäänestyksessä. Loppukilpalussa esitettiin siten kaksitoista kilpailukappaletta. Osakilpailut järjestettiin neljän viikon välein kevätkauden aikana ja loppukilpailu pidettiin toukokuussa.

Vuonna 1987 *Kevään sävelen* nimeksi vaihdettiin *Grand Prix* ja kilpailuun luotiin kaksi sarjaa, toinen iskelmämusiikille ja toinen rockmusiikille.

Vuoden 1984 *Kevään sävelen* juonsi Marjatta Leppänen. Seuraavina vuosina ohjelmaa juonsivat Jukka Virtanen ja Hannele Krause.

Kilpailijat ja kilpailukappaleet
--------------------------------

*Kevään sävelessä* tekivät läpimurtonsa muun muassa Bianca Morales, Eila Torvela ja Caron Barnes. *Kevään sävelet* eivät jättäneet jälkeensä ikivihreitä musiikkiteoksia. Ensimmäisen kilpailukevään kappaleista ovat parhaiten kestäneet aikaa Lea Lavenin "Taivaan lahja", joka sijoittui kuudenneksi ja Matti Eskon "Lämmin, hellä, pehmoinen", joka jäi toiseksi viimeiseksi. Vuoden 1985 kilpailussa viimeiseksi jäänyt Nisa Sorayan "Anna rakas raju hetki" julkaistiin Suomen ulkopuolella nimellä "Twilight Children" ja Kikka levytti siitä oman versionsa 1989. Timo Tervon "Tule lähemmäksi" jäi sijalle kahdeksan, mutta siitä kehkeytyi hänen suurin menestyskappaleensa. Vuoden 1986 kilpailu toi kansan tietoisuuteen Tauski Peltosen, jonka kilpailukappale "Puistotie" ei kuitenkaan menestynyt.

Osakilpailuihin jääneistä kappaleista mainittakoon Anita Hirvosen "Kesäkissa" (1984) ja Umberto Marcaton "Menneen ajan melodia" (1986).

### Voittajat

| Vuosi | Esittäjä | Kappale | Säveltäjä | Sanoittaja |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1984 | Bianca Morales & FF | Our Party | Reijo Hänninen | Morales ja Hänninen |
| 1985 | Petterssonit | Yli merten, yli vuorten | Ilkka Petterson | Antero Ollikainen |
| 1986 | Robson Tapes | I Painted a Picture | Pauli Ylhäinen | Paul Robson |
| 1987iskelmä | Frank Robson | One for the Road | Mick Hanian | Frank Robson |
| 1987rock | Bluesshakers | I'm Shakin' | Ilkka Rantamäki |

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6  Tuunainen, Petri & Kuisma, Kristian: Vinyylin rahinaa : Kevään sävel *Vinyylin rahinaa*. Viitattu 17.3.2023.
The Kingston Trio vuonna 1963.
**The Kingston Trio** on yhdysvaltalainen folkyhtye. Se perustettiin 1957 Palo Altossa Kaliforniassa. Alkuperäisjäsenet olivat Bob Shane, Nick Raynolds ja Dave Guard. Soittimina jäsenillä oli kaksi akustista kitaraa ja banjo.

Juuri collegesta valmistuneet nuorukaiset ansaitsivat elantonsa soittamalla kalifornialaisissa klubeissa, kunnes heidän managerinsa Frank Werber sai hankituksi yhtyeelle levytyssopimuksen suurelle Capitol-levy-yhtiölle. Vuonna 1958 ilmestyi Kingston Trion läpimurtohitti "Tom Dooley". Laulu sai Grammy-palkinnon vuoden parhaana country & western -esityksenä.

Dave Guard lähti yhtyeestä 1961 musiikillisten ja taloudellisten erimielisyyksien vuoksi. Hänen tilalleen tuli John Stewart.
Yhtyeen suosio 1960-luvun alussa oli suuri. Parhaimmillaan Kingston Triolla oli neljä albumia Yhdysvaltain kymmenen eniten myydyn albumin listalla. Albumeja julkaistiin tiheään tahtiin ja ne menestyivät hyvin, mutta single-listan kärjessä Kingston Trio oli vain harvoin.

Kingston Trion suosio laski Beatlesin ja muiden brittiyhtyeiden noustessa Amerikan levymyyntilistojen kärkeen. Yhtye hajosi 1967.

Bob Shane perusti uuden yhtyeen, New Kingston Trio, vuonna 1969. Vuonna 1976 Shane sai alkuperäisen yhtyeen jäseniltä luvan käyttää omasta yhtyeestään nimeä Kingston Trio. Nick Raynolds palasi jäseneksi 1980-luvulla ja erosi 1998. Bob Shane puolestaan jätti yhtyeen vuonna 2004 heikentyneen terveytensä vuoksi.

Nykyinen kokoonpano on: George Grove, Bill Zorn and Rick Dougherty, eli yhtään 1960-luvun Kingston Trion jäsentä ei ole enää mukana. Bob Shanen mielestä nykykokoonpano kuulostaa hyvin paljon alkuperäiseltä 1957–1961 toimineelta Kingston Triolta.

Levyjä
------

Saksalainen Bear Family Records on julkaissut Kingston Trion laajasta tuotannosta kaksi CD-boksia: The Guard Years ja The Stewart Years. Kummassakin boksissa on 10 levyä. Mukana ei ole 1967 hajoamisen jälkeen levytettyjä lauluja.
Kalettoman rautatieaseman rakennus vuonna 2020.
Kalettoman rautatieasema sijaitsee Kaleton -nimisessä kylässä Keuruulla. Asema perustettiin vuonna 1925 Haapamäki–Jyväskylä-radan perusparantamisen yhteydessä. Kaleton oli uuden radan ainoa uusi liikennepaikka. Kalettomalla oli radan läheisyydessä Kalettomankankaan sorakuoppa, josta ajettiin soraa radan uusille penkereille. Kalettoman liikennepaikalla on yksi sivuraide, joka oli vielä 80-luvulla läpiajettava. Sivuraiteella kuormattiin puutavaraa vaunuihin. Nykyisin sivuraiteelle ajetaan yhden vaihteen kautta, jolloin liikennepaikkaa kutsutaan linjavaihteeksi. Liikennepaikalla pysähtyivät paikallisjunat vuoteen 3. kesäkuuta 1984 asti, jolloin sen matkustajaliikenne lopetettiin.

Lähteet
-------

1. ↑  Mikko Ahvenlampi: Kalettoman liikennepaikka *Finna.fi*.  1981. Suomen Rautatiemuseo.
2. 1 2  Vaunut.org Resiinalehden nettisivusto Resiinalehti.
3. ↑  Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot *Uusi Suomi*.  15.01.1927. Viitattu nro 11, s. 1.
4. ↑  Kalettoman sorakuoppa syksyllä 1925 *Finna.fi*.  1925. Suomen Rautatiemuseo.
5. ↑  Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot *Uusi Suomi*.  24.09.1926. Viitattu nro 219, s. 5.
6. 1 2  Vanhat kartat verkkojulkaisu Maanmittauslaitos.
7. ↑  Puutavaran lastausta Kalettomalla *Finna.fi*. Keuruun Veräjä.
**Uusklassismi** eli **neoklassismi** on antiikin ihanteita 1600-luvulta lähtien noudattamaan pyrkinyt kirjallisuuden tyylisuuntaus. Eri maissa uusklassismin kaudet vaihtelevat hyvin paljon. Englannissa suuntaus on rajattu suunnilleen vuosiin 1660–1780.

Ajan kirjallisuudelle on ominaista valistushenkinen järjestyksen, tasapainon, selkeyden ja korrektiuden korostaminen. Ranskassa, Saksassa, Ruotsissa ja Venäjällä uusklassismilla on tarkoitettu rokokoon vastareaktiona 1780–1850 vallinnutta taidesuuntaa, joka renessanssin tavoin noudatti antiikin kreikkalais-roomalaisia ihanteita ja tavoitteli ankaran selkeää muotokieltä. Ratkaisevan sysäyksen suuntaukselle antoivat Herculaneumin ja Pompejin arkeologiset löydöt – ensimmäiset kaivaukset tehtiin vuonna 1748 – sekä J. J. Winckelmannin teokset *Gedanken über die Nachahmung der Griechischen Werke in der Malerei und Bildhauerkunst* (1755) ja *Geschichte der Kunst des Alterthums* (1764) sekä G. E. Lessingin (1729–1781) monet kirjoitukset. Uusklassismi ilmeni rinnakkain romantiikan kanssa, jopa samojen kirjailijoiden tuotannossa. Uusklassismin piiriin luetaan esimerkiksi monet Goethen ja Friedrich Schillerin teokset. Käsitettä on lisäksi käytetty Saksassa ja eräissä muissa maissa vuoden 1905 vaiheilla syntyneestä kirjallisuuden suuntauksesta, jossa jälleen korostettiin klassisten ihanteiden merkitystä. Reaktiona naturalismille saksalainen uusklassismi painotti puhtaan runomuodon ja kauneuden tärkeyttä. Suuntauksen huomattavin edustaja Paul Ernst (1866–1933) julkaisi uusklassismin ohjelmakirjoituksen "Der Weg zur Form" vuonna 1906.

Lähteet
-------

1. 1 2  Kirjallisuudentutkimus:uusklassismi, Tieteen termipankki, viitattu 23.10.2023
**Purokoisa** (*Parapoynx stratiotata*) on pieni, vesistöjen ympäristössä tavattava perhoslaji.

Koko ja ulkonäkö
----------------

Etusiivet ovat pitkät ja kapeat, pohjaväriltään valkoiset, mutta useimmiten kokonaan vaaleanruskeakehnäiset. Ulompi poikkiviiru erottuu vaihtelevasti, mutta on siiven tyven puolelta tummavarjosteinen. Siiven keskiosassa on valkoinen, mustareunainen täplä. Takasiivet ovat valkoiset ja niissä on selkeä musta poikkiviiru sekä sen sisäpuolella toinen, himmeämpi poikkiviiru. Myös aivan siiven ulkoreunassa on ohut, musta viiru. Siipiväli 21–30 mm.

Levinneisyys ja lentoaika
-------------------------

Purokoisaa tavataan Pohjois-Afrikasta Euroopan poikki Kiinaan, Euroopassa hyvin laajalle levinneenä. Suomessa havainnot keskittyvät maan eteläosiin. Perhoset lentävät yhtenä sukupolvena heinäkuun puolivälistä elokuun lopulle.

Elinympäristö ja elintavat
--------------------------

Purokoisan elinpaikkoja ovat hitaasti virtaavat vesistöt, mutta perhoset voivat lentää joskus kauemmaksikin. Ne lähtevät liikkeelle melko myöhään illalla ja tulevat valolle. Toukat elävät veden alla kasvinkappaleista tekemänsä suojuksen suojissa. Myös koteloituminen tapahtuu veden alla.

Ravintokasvi
------------

Toukan ravintoa ovat monet vesikasvit, muiden muassa sahalehti (*Stratiotes aloides*), vesirutto (*Elodea canadensis*) ja lumpeet (*Nymphaea*).

Lähteet
-------

1. ↑  UK Moths (englanniksi)
2. ↑  Svenska fjärilar (ruotsiksi)
3. 1 2 3 4  Patrice Leraut: *Moths of Europe, volume 3: Zygaenids, Pyralids 1*. N.A.P Editions, 2012. ISBN 978-2-913688-15-5.  s. 129
4. ↑  Perhosviki

Aiheesta muualla
----------------

* Bestimmungshilfe des Lepiforums (saksaksi)
* Moths and Butterflies of Europe and North Africa (englanniksi)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Taksonitunnisteet | 
* Wikidata: Q145994
* Wikispecies: Parapoynx stratiotata
* BioLib: 50778
* BOLD: 197857
* CoL: 75QXB
* EoL: 185027
* EUNIS: 306406
* Fauna Europaea: 443037
* Fauna Europaea (new): 7c0788e1-b4f2-4ab2-af8f-4afd8cbd1a00
* GBIF: 1884465
* iNaturalist: 451910
* IRMNG: 11370698
* LepIndex: 19180
* LoB: 4383
* NBN: NHMSYS0000503611
* NCBI: 1594321

 |

 |
**Jyväskylän kaupunkiseurakunta** oli Jyväskylän kaupungissa toiminut Suomen evankelis-luterilaisen kirkon seurakunta, kunnes 2009 se yhdistyi Jyväskylän maaseurakunnan ja Korpilahden seurakunnan kanssa Jyväskylän seurakunnaksi.

Jyväskylän kaupunkiseurakunta perustettiin vuonna 1880 erottamalla Jyväskylän maaseurakunnasta eli siihenastisesta Jyväskylän seurakunnasta. Sitä mukaa kun osia Jyväskylän maaseurakunnasta liitettiin osia kaupunkiin, liitettiin vastaavasti osia maaseurakunnan alueesta kaupunkiseurakunnan alueeseen osia Jyväskylän maaseurakunnan alueesta, tosin osa kyseisistä seurakunnallisista liitoksista tapahtui himan myöhemmin kuin vastaavat kunnalliset liitokset. Vaikka Säynätsalo liittyi Jyväskylään 1993, Säynätsalon seurakunta liitettiin Jyväskylän kaupunkiseurakuntaan vasta 2005.

Jyväskylän kaupunkiseurakunnan pääkirkko oli vuonna 1880 valmistunut Jyväskylän kaupunginkirkko. Seurakunnan muita kirkkoja olivat ainakin Huhtasuon kirkko, Keltinmäen kirkko, Kortepohjan kirkko, Kypärämäen kirkko, Lohikosken kirkko ja Säynätsalon kirkko. Seurakunta jakaantui seurakuntapiireihin.

Papisto
-------

Seuraavat henkilöt toimivat Jyväskylän kaupunkiseurakunnan kirkkoherroina:

* 1894–1904: Fredrik Eliel Cleve
* 1905–1923: Konrad Edvard Vanne
* 1926–1956: Hjalmar Abraham Paunu
* 1957–1963: Jorma Sipilä
* 1965–1983: Raimo Pihkala
* 1984–2003: Otso Sovijärvi
* 2004–2008: Jukka Keskitalo

Lähteet
-------

1. ↑  *Otavan iso tietosanakirja, osa 4*, s. 18. Helsinki: Otava, 1962.
2. ↑  Jyväskylän maaseurakunnan kirja (1977), osio pitäjän synty ja aluemuutokset
3. ↑  Pappisluettelo: Jyväskylän kaupunkiseurakunta *Suomen sukututkimusseura*. Viitattu 18.10.2023.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * n
* k
* m
Eteläisen Keski-Suomen rovastikunta |
| --- |
|  |
| Seurakunnat | 
* Joutsa
* Jyväskylä
* Jämsä
* Keuruu
* Muurame
* Petäjävesi
* Toivakka
* Uurainen

 |  |
|  |
| Entiset seurakunnat | 
* Jyväskylä (ksrk)
* Jyväskylä (msrk)
* Jämsänkoski
* Korpilahti
* Koskenpää
* Kuorevesi
* Leivonmäki
* Luhanka
* Multia
* Pihlajavesi
* Säynätsalo

 |
|  |
| Lapuan hiippakunta |

 |