recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
*Tämä artikkeli kuvaa Britannian kuninkaallisen laivaston kolmannen luokan linjalaivaa. Sanan muita merkityksiä on täsmennyssivulla.*

**HMS Vanguard** oli Britannian Kuninkaallisen laivaston vuonna 1748 vesillelaskettu 70-tykkinen kolmannen luokan linjalaiva.

Valmistus
---------

Alus tilattiin 3. lokakuuta 1745 Philemon Eweriltä East Cowesista, missä köli laskettiin marraskuussa. Alus laskettiin vesille 16. huhtikuuta 1748 ja valmistui 18. huhtikuuta - 15. heinäkuuta Portsmouthissa. Aluksen valmistuskustannukset olivat 23 331 puntaa, minkä lisäksi varustaminen maksoi 7 448 puntaa 5 shillinkiä ja 9 dimeä.

Palvelus
--------

Alus otettiin palvelukseen maaliskuussa 1748 päällikkönään John Hamilton, jolloin aluksella oli ainoastaan 140 miestä ja se oli Plymouthin vartiolaivana. Vuonna 1752 aluksen päällikkönä oli Hyde Parker, kun se kuljetti joukkoja Minorcalle huhtikuussa. Alus poistettiin palveluksesta marraskuussa.

Alus osallistui vuonna 1758 Louisbourgin valtaukseen amiraali Edward Boscawenin osastossa sekä vuonna 1759 Quebecin valtaukseen amiraali Charles Saundersin alaisuudessa. Vuotta myöhemmin alus ajoi takaa *HMS Dianan* kanssa kahta Ranskan laivaston fregattia. Jean Vauquelin komentama *L'Atalante* sekä *La Pomone* upotettiin takaa-ajon päätteeksi, jolloin merkittäviä henkilöitä joutui vangiksi.

Vuonna 1762 alus kuului Sir George Rodneyn laivastoon osallistuen Martiniquen valtaukseen 7. tammikuuta - 10. helmikuuta.

Alus poistettiin palveluksesta maaliskuussa 1764. Aluksen kunto tarkastettiin heinäkuussa 1765, mutta korjaustarvetta ei raportoitu. Alus myytiin 13. huhtikuuta 1774 Portsmouthissa 895 punnalla.

Lähteet
-------

* Winfield, Rif: *British Warships in the Age of Sail 1714-1792 - Design, Construction and Fates*. Minnesota: Seaforth Publishing, 2007. ISBN 978-1-84415-700-6. (englanniksi)

### Viitteet

1. 1 2 3 4 5  Winfield 2007 s. 54
**Fredrik Vilhelm (Ville) Lönn** (20. heinäkuuta 1870 Tampere – 17. marraskuuta 1949 Jyväskylä) oli suomalainen kamreeri, kasööri ja keräilijä.

Lönnin vanhemmat olivat panimomestari Emanuel Wilhelm Lönn ja Maria Mathilda Siren. Hän opiskeli itsekin panimomestariksi ja toimi Joutsan panimon johtajana ennen muuttoaan Jyväskylään. Jyväskylässä Lönn oli kauppaneuvos Julius Johnsonin omistaman Jyväskylän Oluttehtaan johtajana vuoteen 1910 saakka. Sen jälkeen hän oli Jyväskylän sairaalan taloudenhoitajana sekä kasöörinä Jyväskylän säästöpankissa aina 1930-luvun lopulle saakka. Lönnillä oli myös polkupyörien edustus ja hän oli osakkaana eri liikeyrityksissä.

Lönn oli Jyväskylän kaupunginvaltuuston jäsenenä 1914–1916 sekä verotuslautakunnan jäsenenä. Hän harrasti lohenongintaa, metsästystä ja purjehdusta Päijänteellä ystäviensä apteekkari Eugen (Seeni) Mansneruksen (1868–1952) ja voimistelun lehtori Gustaf Albert Stooren (1864–1916) kanssa. He olivat mukana myös Mieskuoro Sirkoissa, jossa Lönn lauloi ensi bassoa puolen vuosisadan ajan. Lönn oli Mieskuoro Sirkkojen puheenjohtajana 1917–1923, johtokunnan jäsenenä 1926–1927 ja musiikkilautakunnan jäsenenä 1929–1930. Hänestä tuli myös kuoron kunniajäsen.

Lönn harrasti postimerkkien, perhosten ja linnunmunien keräämistä sekä eläinten täyttämistä. Hän järjesti myös muun muassa Jyväskylän lyseon ja Jyväskylän seminaarin luonnontieteelliset kokoelmat. 

Fredrik Wilhelm Lönnin sisar oli arkkitehti Wivi Lönn. Wivi Lönn suunnitteli veljelleen vuonna 1908 Jyväskylään valmistuneen asuintalon.

Lähteet
-------

1. ↑  Lehtiuutisen mukaan Lönn olisi syntynyt 19. helmikuuta.
2. 1 2 3 4  Kasööri F. V. Lönn 60-vuotias, Keskisuomalainen, 20.02.1930, nro 41, s. 2, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
3. 1 2 3 4  Mieskuoro Sirkkojen historiaa
4. ↑  Keräilijöitä, Kuva, 03.11.1937, nro 3, s. 34, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
5. ↑  Perhoskeräilijöiden kaupunki. Jyväskylässä on kolme huomattavaa, yksityistä perhoskokoelmaa. Kamreeri F. V. Lönn on pyydystänyt perhoja neljäkymmentä vuotta, Seura, 16.06.1937, nro 24, s. 4, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
6. ↑  Wivi Lönnin työluettelo : Wille Lönnin asuintalo, Jyväskylä 1908
**Billy Strings**, oikea nimi **William Apostol**, (s. 3. lokakuuta 1992 Lansing) on yhdysvaltalainen kitaristi ja laulaja-lauluntekijä.

Stringsin isäpuoli soitti kitaraa ja lauloi Michiganin bluegrass-skenessä. Strings soitti kitaraa isäpuolensa yhtyeessä alakouluiässä. Teini-iässä hän soitti rockia ja oli mukana heavy metal -yhtyeessä.

Strings levytti *Rock of Ages* ja *Fiddle Tune X* -albumit mandoliininsoittaja Don Julinin kanssa ja soitti bluegrass-yhtyeessä M-23 Strings. Vuonna 2016 hän muutti Nashvilleen ja julkaisi sooloalbumin *Turmoil & Tinfoil*. Albumi *Home* (2019) voitti Grammy-palkinnon bluegrass-kategoriassa vuonna 2020.

International Bluegrass Music Association valitsi Stringsin vuoden uudeksi artistiksi ja vuoden kitaristiksi vuonna 2019.

Diskografia
-----------

### Albumit

* *Rock of Ages* (2013) 1
* *Fiddle Tune X* (2014) 2
* *Turmoil & Tinfoil* (2016)
* *Home* (2019)

1 Billy Strings, Don Julin   

2 Billy Strings, Don Julin

### EP-levyt

* *Billy Strings – EP* (2016)

Lähteet
-------

* Discogs: Billy Strings

### Viitteet

1. 1 2   *americansongwriter.com*. Viitattu 3.12.2020.
2. 1 2 3 4   *AllMusic*. Viitattu 3.12.2020.
3. ↑   *savingcountrymusic.com*. Viitattu 3.12.2020.
4. ↑   *grammy.com*. Viitattu 6.4.2021.
5. ↑   *rollingstone.com*. Viitattu 3.12.2020.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Taiteenala Muokkaa Wikidatassa | 
* Grammy Awards
* MusicBrainz

 |

 |
*Tämä artikkeli kertoo Krimin sodan aikaisesta Kuninkaallisen laivaston siipiratasfregatista. Muita samannimisiä aluksia, katso HMS Valorous*

**HMS Valorous** oli Britannian kuninkaallisen laivaston höyrykäyttöinen siipirattailla varustettu toisen luokan fregatti.

Valmistus
---------

Alus tilattiin Pembroken telakalta Miller & Ravenhillilta, missä köli laskettiin maaliskuussa 1849. Alus laskettiin vesille 30. huhtikuuta 1851 ja otettiin palvelukseen 7. heinäkuuta 1853.

Palvelus
--------

*Valorous* määrättiin 11. joulukuuta 1852 Välimeren laivastoon päällikkönään Claude Henry Mason Buckle, mistä se siirrettiin 1854 Itämerelle. Itämerellä alus liitettiin Oolannin sodan aikaiseen brittiläis-ranskalaiseen Itämeren laivastoon. Alus oli 1855 Mustallamerellä.

Aluksen päälliköksi määrättiin 26. elokuuta 1857 William Cornwallis Aldham sen palvellessa Pohjois-Amerikan ja Länsi-Intian asemalla. Aluksen päällikkönä oli 13. huhtikuuta 1863 alkaen Charles Codrington Forsyth sen palvellessa Hyväntoivonniemellä. Alus palasi kotimaahan, jossa se poistettiin palveluksesta syyskuussa 1867. Aluksen päälliköksi määrättiin 1. maaliskuuta 1872 Arthur Thomas Thrupp Plymouthissa. Aluksen päälliköksi määrättiin 25. helmikuuta 1878 palvelukseen otettaessa Archibald George Bogle Portsmouthissa.

Alus poistettiin palveluksesta 1891.

Lähteet
-------

* Lyon, David & Winfield, Rif: *Sail & Steam Navy List – All the Ships of the Royal Navy 1815–1889*. Lontoo: Chatham Publishing/National Maritime Museum, 2004. ISBN 1-86176-032-9. (englanniksi)

### Viitteet

1. 1 2 3  Mid-Victorian Navy - HMS Valorous
**Friedrich (Fredrik) August Wahl** (30. lokakuuta 1825 Viipuri – 9. kesäkuuta 1883 Viipuri) oli suomalainen kauppias, laivanvarustaja, yrittäjä ja yritysjohtaja, joka sai kauppaneuvoksen arvonimen.

Wahlin vanhemmat olivat kauppaneuvos Paul Wahl ja Amalia Frankenhaeuser ja puolisot vuodesta 1849 Anna Elisabeth Sesemann, vuodesta 1853 Olga Henriette Sesemann ja vuodesta 1880 Sophie Henriette Schönjaun. Isänsä kaima, kauppaneuvos Paul Wahl oli hänen veljensä. Fredrik Wahl oli isänsä liikkeen palveluksessa Viipurissa, vuodesta 1850 Paul Wahl & Co -yhtiön osakas ja yhtiön palveluksessa, toimien yhtiössä johtajana vuodesta 1872. Hän oli myös Viipurin kaupunginvanhin 1872–1875 ja Viipurin kaupunginvaltuuston jäsen vuodesta 1875, samoin kuin Viipurin kaasulaitoksen ja Viipurin merikoulun hallituksen jäsen ja Viipurin merimieshuoneen johtaja, minkä lisäksi hänellä oli muitakin luottamustoimia. Wahl toimi myös Viipurin saksalaisen seurakunnan kirkonisäntänä ja oli Bremenin konsuli Viipurissa 1856–1868 sekä Alankomaiden varakonsuli vuodesta 1858 ja Ruotsin ja Norjan varakonsuli vuodesta 1867. Kauppaneuvoksen arvonimen Wahl sai 1877. Liiketoiminnan ongelmat saivat Wahlin tekemään itsemurhan kesällä 1883.

Lähteet
-------

1. 1 2  Fredrik Wahl *Biografiasampo*. Viitattu 12.7.2022.
**Pfälzerlied** on kansanlaulu, joka kantaa myös eräänlaista Pfalzin paikallislaulun arvoa. Laulun tekstin on kirjoittanut oopperalaulaja ja kirjoittaja Eduard Jost 1869 ja siihen luonut sävelmän huilisti Emil Sauvlet 1877.

Sanat
-----

Am deutschen Strom, am grünen Rheine ziehst du dich hin, o Pfälzerland!   

Wie lächelst du im Frühlingsschmucke, wie winkt des Stromes Silberband!   

Da steh' ich auf des Berges Gipfel und schau auf dich in süßer Ruh',   

und jubelnd ruft's in meinem Herzen:   

O Pfälzerland, wie schön bist du! O Pfälzerland, wie schön bist du!   

Es nickt von deinen sanften Hügeln die Rebe mir im Sonnenstrahl,   

es lockt das Grün mich deiner Wälder, der Fluren Pracht in jedem Tal.   

Von deinen Kirchen und Kapellen tönt mir die Sonntagsglocke zu,   

und Andacht und Begeist'rung flüstern:   

O Pfälzerland, wie schön bist du! O Pfälzerland, wie schön bist du!   

Und deiner Burgen graue Trümmer und deines Domes stolzer Bau,   

wie grüßen sie im Sonnengolde vom Berge mich und aus der Au!   

Es zieht mich hin zu ihren Räumen, es treibt mich ihren Hallen zu,   

und wie ich wandre, tönt es freudig:   

O Pfälzerland, wie schön bist du! O Pfälzerland, wie schön bist du!   

Ja, schön bist du, o Fleckchen Erde am deutschen Strom, am grünen Rhein,   

du Land voll Biederkeit und Treue, du Land im Frühlingssonnenschein!   

Und find' ich einst in deinem Schoße, o Pfälzerland, die sel'ge Ruh',   

dann ruf' ich mit dem letzten Hauche:   

O Pfälzerland, wie schön bist du! O Pfälzerland, wie schön bist du!

Aiheesta muualla
----------------

* Pfälzerlied MP3 (1. und 4. Strophe) (Arkistoitu – Internet Archive)
*Tämä artikkeli kertoo Britannian kuninkaallisen laivaston Valiant-luokan sukellusveneestä. Muita samannimisiä aluksia on täsmennyssivulla.*

**HMS Valiant** (viirinumero S102) oli Britannian kuninkaallisen laivaston Valiant-luokan ydinsukellusvene.

Valmistus
---------

*Pääartikkeli: Valiant-luokka (sukellusvene)*
Alus tilattiin 31. elokuuta 1960 Vickers Armstrongilta Barrow-in-Furnessista, missä köli laskettiin 22. tammikuuta 1962. Se laskettiin vesille 3. joulukuuta 1963 kumminaan Lady Thorneycroft ja valmistui 18. heinäkuuta 1966.

Palvelus
--------

Alus oli modernisoitavana 1970, 1977 ja 1989 ja osallistui 1982 Falklandin sotaan. Aluksella havaittiin konevika kesäkuussa 1994 ja poistettiin palveluksesta 12. elokuuta.

Lähteet
-------

* Gardiner, Robert (toim.): *Conway's All the World's Fighting Ships 1947–1995*. Lontoo, Englanti: Conway Maritime Press, 1995. ISBN 0-85177-605-1. (englanniksi)

### Viitteet

1. ↑  Gardiner, Robert s. 530

*Valiant*-luokan sukellusveneet

|  |
| --- |
| *HMS Valiant* - *HMS Warspite* |
| Edeltäjät: *HMS Dreadnought* – Seuraaja: Resolution-luokka |
**Fredrik Vilhelm III** (saks. *Friedrich Wilhelm III.*, 3. elokuuta 1770 Potsdam – 7. kesäkuuta 1840 Berliini) oli Preussin kuningas vuodesta 1797 kuolemaansa saakka. Brandenburgin vaaliruhtinaana ja rajakreivinä hän kantoi nimeä **Fredrik Vilhelm IV**. Fredrik Vilhelm oli Brandenburgin viimeinen vaaliruhtinas, sillä arvonimestä luovuttiin Pyhän saksalais-roomalaisen keisarikunnan loppuessa vuonna 1806.

Fredrik Vilhelm syntyi Potsdamissa Fredrik Vilhelm II:n ja tämän puolison Friederike von Hessen-Darmstadtin pojaksi vuonna 1770. Hän nai vuonna 1793 Luise von Mecklenburg-Strelitzin, jonka kanssa hän sai kymmenen lasta. Preussin valtaistuimelle hän nousi 16. marraskuuta vuonna 1797.

Ulkopolitiikka
--------------

Kuninkaana Fredrik Vilhelm harjoitti alkujaan puolueettomuuspolitiikkaa. Tämä kuitenkin loppui, kun kuningas vuoden 1806 lokakuussa julisti sodan Ranskaa vastaan. Jenan–Auerstädtin taistelussa 14. lokakuuta 1806 Ranska kukisti Fredrik Vilhelmin johtaman Preussin armeijan. Preussin armeija luhistui ja Napoleon marssi Berliiniin. Preussin kuninkaallinen perhe pakeni Itä-Preussin Memeliin. Sodan jälkimainingeissa Tilsitin rauhassa vuonna 1807 Preussi joutui luovuttamaan kaikki Elben länsipuoliset alueensa sekä Puolan alueensa Ranskalle. 

Vuonna 1813 Fredrik Vilhelm solmi liiton Venäjän kanssa Ranskaa vastaan. Liittolaiset löivät Ranskan vuosien 1813 ja 1814 taisteluissa. Wienin kongressissa kuninkaan ministerit onnistuivat turvaamaan Preussin alueellisen laajentumisen.

Uudistukset
-----------

Kuningas Fredrik Vilhelmin ollessa toimeton useat ministerit toteuttivat Preussissa uudistuksia niin hallinnon kuin armeijankin suhteen kuningattaren kehotuksesta. Edellisen kuninkaan uskonto- ja sensuurimääräykset kumottiin. Wienin kongressin jälkeen kuningas kuitenkin muuttui taantumukselliseksi.

Fredrik Vilhelmiä seurasi kuninkaana hänen vanhin poikansa, Fredrik Vilhelm IV.
  


|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  | Edeltäjä:**Fredrik Vilhelm II** | **Preussin kuningas**1797–1840 | Seuraaja:**Fredrik Vilhelm IV** |

|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  | Edeltäjä:**Fredrik Vilhelm II** | **Brandenburgin vaaliruhtinas**1797–1806 | Seuraaja:**–** |

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Nenonen, Kaisu-Maija & Teerijoki, Ilkka: *Historian suursanakirja*, s. 786. WSOY, 1998. ISBN 951-0-22044-2.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Katalonia
* Saksa
* Italia
* Israel
* Yhdysvallat
* Ruotsi
* Latvia
* Tšekki
* Alankomaat
* Puola
* Vatikaani

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz
* RKD Artists
* Te Papa (New Zealand)

 |
|  |
| Henkilöt | 
* BMLO
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* RISM
* SNAC
* IdRef

 |

 |

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Fredrik Vilhelm III** Wikimedia Commonsissa
**Peíros** (kreik. Πείρος) eli **Kamenítsa** (Καμενίτσα) eli **Nezerítiko** (Νεζερίτικο), antiikin **Peiros** (m.kreik. Πεῖρος, lat. *Peirus*) tai **Akheloos** (m.kreik. Ἀχελῷος, *Akhelōos*, lat. *Achelous*), on joki Akhaiassa Peloponnesoksen niemimaalla Kreikassa. Sen pituus on noin 42,6 kilometriä. Joki saa alkunsa Erýmanthos-vuorelta ja laskee Patraksenlahteen lähellä Dytikí Achaḯan kunnan Gialóksen kylää.

Peíros on Akhaian vuolain joki. Sen suurin sivujoki on Parapeíros, antiikin Teutheas. Muita sivujokia ovat Serdiní sekä Vorílas eli Mégas Melás. Joen nimen arvellaan tulevan muinaiskreikan sanasta *peirō* (πείρω), ’puhkaista’, sillä se kulkee läpi Erýmanthos-vuorten. Nimet Kamenítsa ja Nezerítiko viittaavat seudun kyliin.

Antiikin aikana Peiros virtasi ohi Farain, jossa sitä kutsuttiin nimellä *Pieros* (Πίερος). Strabon kutsuu jokea eräässä kohdassa nimellä *Melas* (Μέλας).

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Smith, William: "Achaia", *Dictionary of Greek and Roman Geography*. Boston: Little, Brown and Company, 1854. Teoksen verkkoversio.
2. 1 2 3 4 5  Ποταμός Πείρος Δήμος Ερυμάνθου. Viitattu 4.10.2021.
3. ↑  Liddell, Henry George & Scott, Robert: πείρω *A Greek-English Lexicon*.  1940. Oxford:  Clarendon Press / Perseus Digital Library, Tufts University.  (englanniksi)
4. ↑  Strabon: *Geografika* s. 342; Herodotos: *Historiateos* 1.145; Pausanias: *Kreikan kuvaus* 7.18.1, 22.1.
5. ↑  Strabon: *Geografika* s. 386.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Peíros** Wikimedia Commonsissa
Berengar I keskiaikaisessa käsikirjoituksessa.
**Berengar I** (k. 7. huhtikuuta 924), joka tunnettiin myös nimellä Berengario, oli Friulin herttua ja rajakreivi sekä Italian kuningas 888-924. Hän oli Friulin frankkilaisen rajakreivin Eberhardin poika. Äitinsä Giselan puolelta hän oli frankkien keisarin Ludvig Hurskaan pojanpoika.

Kaarle Paksun kuoltua Berengar valittiin Italian kuninkaaksi Paviassa 888. Hän sai kuitenkin koko Italian hallintaansa vasta seuraavana vuonna Spoleton Lambertin kuoltua. Kapinalliset ylimykset kutsuivat vuonna 900 Ludvig III:n Italiaan, jossa hänet kruunattiin langobardien kuninkaaksi ja seuraavana vuonna keisariksi. Berengar onnistui karkottamaan Ludvigin Italiasta, mutta tämä palasi pian takaisin. Vuonna 905 Ludvig vangittiin Veronassa ja sokaistiin. Paavi Johannes X kruunasi Berengarin keisariksi 915. Italian ylimystö kutsui vuonna 922 Burgundin Rudolf II:n Italiaan, ja myöhemmin Rudolf löi Berengarin lähellä Piacenzaa. Berengarin oma mies murhasi hänet seuraavana keväänä.

Lähteet
-------

1. 1 2  Berengar *Britannica Academic, Encyclopædia Britannica*. Encyclopædia Britannica Inc. Viitattu 30.11.2017. (englanniksi)
**Juho Teofilus Hanho** (14. kesäkuuta 1879 Ruovesi – 30. huhtikuuta 1960 Helsinki) oli suomalainen filosofian tohtori ja tilastovirkamies.

Hanhon vanhemmat olivat talollinen, valtiopäivämies Juho Heikki Ala-Hanho ja Johanna Antintytär Hörtsänä. Hän pääsi ylioppilaaksi Hämeenlinnan lyseosta vuonna 1900 ja hän valmistui Helsingin yliopistosta filosofian kandidaatiksi 1906, filosofian maisteriksi 1907 sekä filosofian lisensiaatiksi ja tohtoriksi 1915.

Hanho oli sosiaalihallituksen tilasto–osaston 1. aktuaarina 1920–1923, tilastollisen päätoimiston sosiaalitilastollisen osaston 1. aktuaarina 1923–1928 ja sosiaaliministeriön sosiaalitutkimus– ja tilastotoimiston yliaktuaarina 1928–1929. Viimeksi hän oli Tilastollisen päätoimiston yleisen osaston johtajana 1929–1944.

Julkaisuja
----------

Nimellä *J. T. Hanho*:

* *Kaarle Aksel Gottlund Ruotsissa*. 1905
* *Tutkimuksia Suomen metsätalouden historiasta 19-vuosisadalla 1, Sahateollisuudesta ja sahantuotteiden viennistä 1840- ja 1850-luvuilla*, Helsingin yliopiston väitöskirja. Suomen metsänhoitoyhdistys, Helsinki 1915
* *Suomen oppikoululaitoksen historia 1, Ruotsin vallan aika*. WSOY 1947
* *Suomen oppikoululaitoksen historia 2, 1809-1872*. WSOY 1955

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Ylioppilasmatrikkeli 1900, matrikkelinumero 26747 (Arkistoitu – Internet Archive)
2. ↑  Wikiaineisto : Kuka kukin oli 1961

Aiheesta muualla
----------------

* J. T. Hanho : Piirteitä Suomen sahateollisuudesta 1840- ja 1850-luvuilla, Historiallinen Aikakauskirja, 01.01.1912, nro 5, s. 21, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)

 |

 |
**Fredrik Wilhelm Charpentier** (23. marraskuuta 1849 Kuopio – 25. toukokuuta 1918 Pietari) oli suomalainen Venäjän keisarikunnan armeijan kenraalimajuri, joka palveli useissa eri joukko-osastoissa Itä-Siperiassa.

Charpentierin vanhemmat olivat kapteeni Robert Gustav Charpentier ja Carolina Elisabet von Scharenberg ja puolisot 1873–1909 Maria Dmitrieva ja vuodesta 1911 Valentina Jaskova. Tykistön kenraalimajuri Theodor Charpentier oli hänen poikansa ensimmäisestä avioliitosta. Fredrik Wilhelm Charpentier palveli ensin junkkarina 87. Savonlinnan jalkaväkirykmentissä, kunnes hänet ylennettiin vänrikiksi 1870 ja aliluutnantiksi 1872. Erottuaan seuraavana vuonna sotapalveluksesta hän palasi kuitenkin uudelleen palvelukseen aliluutnanttina 4. Itä-Siperian linjapataljoonaan keväällä 1875. Luutnantiksi hänet ylennettiin vuonna 1878 ja siirrettiin vuonna 1881 palvelemaan 4. Itä-Siperian tarkk’ampujapataljoonaan. Alikapteeni Charpentierista tuli 1883. Hän siirtyi 2. Itä-Siperian tarkk’ampujapataljoonaan vuonna 1889 ja edelleen 5. Itä-Siperian tarkk’ampujapataljoonaan vuonna 1891. Kapteeniksi Charpentier ylennettiin 1891, everstiluutnantiksi 1898 ja everstiksi 1903. Seuraavana vuonna hänet määrättiin Stretenskin reservipataljoonan komentajaksi ja hän osallistui Venäjän–Japanin sotaan. Charpentier määrättiin sodan jälkeen vuonna 1906 pataljoonan komentajaksi 4. Itä-Siperian tarkk’ampujarykmenttiin ja vuonna 1908 3. Itä-Siperian tarkk’ampujarykmentin komentajaksi. Sotapalveluksesta hän erosi kenraalimajurina vuonna 1910.

Lähteet
-------

1. 1 2  Fredrik Vilhelm Charpentier *Suomalaiset kenraalit ja amiraalit Venäjän sotavoimissa 1809–1917*. Biografiakeskus, Suomalaisen Kirjallisuuden Seura. (Viitattu 13.1.2020)


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Kenraalit ja amiraalit

 |

 |
**Per Gunnar (P. G.) Vinge** (9. tammikuuta 1923 Vinköl, Ruotsi – 3. lokakuuta 2020) on ruotsalainen virkamies ja johtaja.

Elämä ja ura
------------

P. G. Vinge on maanviljelijä Emil Vingen ja tämän vaimon, Naemin, poika. Hän syntyi Vinkölin kylässä Länsi-Götanmaan maakunnassa. Vinge pääsi ylioppilaaksi 1942 opiskeltuaan humanistisella linjalla (*latinlinje*) Skarassa. Hän suoritti asepalveluksensa Skaraborgin rykmentissä ja jatkoi sitten opintojaan Tukholman yliopistossa. Vinge valmistui oikeustieteen kandidaatiksi vuonna 1948. Vinge meni naimisiin sairaanhoitaja Astan kanssa vuonna 1946. Suoritettuaan tuomioistuinharjoittelunsa Linden tuomiokunnassa Vinge toimi syyttäjänä Tukholmassa, kouluttautui poliisipäälliköksi ja palveli Tukholman poliisikamarissa vuosina 1953–1961 pitäen taukoa syyttäjän toimestaan. Samaan aikaan hän toimi sihteerinä valtiollisen poliisikoulun hallituksessa. Vuosina 1961–1962 Vinge toimi poliisiasessorina ja apulaispoliisipäällikkönä Tukholmassa.

Nimismies Nils Lüning nimitti Vingen Åke Hasselrotin seuraajaksi erityispoliisitoimen, "vakoilupoliisin", päälliköksi 1962. Viran nimi muuttui Poliisihallituksen osastopäälliköksi vuonna 1964. Yksi Vingen ensimmäisistä tehtävistä Säpon eli Ruotsin turvallisuuspoliisin päällikkönä oli Stig Wennerströmin paljastaminen ja kiinniotto. Työ tapauksen parissa kesti koko Vingen virkakauden. Vinge erosi virastaan 1. lokakuuta 1970 omien sanojensa mukaan "irvokkaan" tapauksen jälkeen, kun hänen väitettiin pitäneen silloista pääministeriä Olof Palmea turvallisuusriskinä. Vingeen on myös yhdistetty kiistanalaisia väitteitä. Esimerkiksi Kiinan suurlähetystön on väitetty välittäneen huumeita ruotsalaisille nuorille. Vingen seuraajaksi Säpon johtoon nousi Hans Holmér.

Vinge toimi vuosina 1970–1987 Sveriges Industriförbundetin (Ruotsin teollisuusliiton) johtajana. Hänet rekrytoitiin myös Ruotsin tietosuojavaltuutetun (*Datainspektionen*) hallituksen jäseneksi sekä tietojenkoordinointikomiteaan (*Datasamordningskommittén*), haavoittuvuuskomiteaan (*Sårbarhetskommittén*) ja haavoittuvuustutkintaan (*Sårbarhetsutredningen*).

Vuonna 1988 Vinge julkaisi muistelmansa, jotka sisältävät päiväkirjamerkintöjä ja kommentteja hänen ajastaan Säpon johdossa.

Lähteet
-------

1. ↑  Per-Gunnar Vinge *familjesidan.se*. Viitattu 4.1.2022.

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: sv:P.G.\_Vinge
**Bureaucracy** on Infocomin kehittämä ja julkaisema seikkailupeli, joka on julkaistu vuonna 1987 useille alustoille.

Pelin käsikirjoittajana oli Douglas Adams.

Pelaaminen
----------

Peli pohjautuu Adamsin todelliseen kokemukseen osoitemuutoksen yhteydessä. Adams tekee huumoria byrokratiasta, sekaannuksista ja epäpätevyydestä.

Pelissä pelaaja kokee erilaisia haasteita, jotka alkavat tavanomaisista asioista. Muun muassa postin toimitus ja pankkitilien toimivuus tulevat ongelmaksi.
Peli alkaa täyttämällä "ohjelmistolisenssilomakkeen" pelaajan tiedoille ja pelaajan tiedot sekoitetaan pelin aikana tarkoituksena lisätä turhaantumisen kokemusta.

Pelissä on verenpainemittari, joka seuraa etenemistä pelissä: verenpaine nousee turhauttavissa tapahtumissa ja laskee niitä välttämällä. Liian korkealle nouseva verenpaine aiheuttaa pelin päättymisen.

Pelin mukana tuli myös merkittävästi oheismateriaalia kuten esitteitä Adamsin huumorilla.

Vastaanotto
-----------

Peli on saanut *Commodore User* -lehden arvostelussa arvosanaksi 7/10.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6 7 8 9  Getting Misgendered by Douglas Adams’ "Bureaucracy" *thestoryfix.blog*.  24.9.2019. Viitattu 16.11.2020. (englanniksi)
2. ↑  Bureaucracy *retrogamer.net*.  4.8.2014. Viitattu 16.11.2020. (englanniksi)
3. ↑  Bureaucracy *filfre.net*. Viitattu 16.11.2020. (englanniksi)
4. ↑  Bureaucracy review Amiga Magazine Rack. Viitattu 16.11.2020. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* *Bureaucracy* MobyGamesissa (englanniksi)
* *Bureaucracy* Hall of Light -sivustolla (englanniksi)
* Bureaucracy (englanniksi)
Primääriset alkoholit hapettuvat aldehydeiksi ja sekundääriset ketoneiksi Pfitzner–Moffatt-hapetuksella
**Pfitzner–Moffatt-hapetus** eli **Moffatt-hapetus** on kemiallinen reaktio, jossa dimetyylisulfoksidin ja disykloheksyylikarbodi-imidin seos hapettaa primäärisen alkoholin aldehydiksi ja sekundäärisen aldehydin ketoniksi. Reaktio on saanut nimensä keksijöidensä K. E. Pfitznerin ja J. G. Moffattin mukaan. He raportoivat reaktion ensimmäisen kerran vuonna 1963.

Reagenssit ja mekanismi
-----------------------

Pfitzner–Moffatt-hapetuksella voidaan hapettaa primääriset alkoholit aldehydeiksi ilman ylihapettumista karboksyylihapoiksi. Sekundääriset alkoholit reagoivat ketoneiksi. Reaktiossa hapettimena toimii dimetyylisulfoksidin ja disykloheksyylikarbodi-imidin seos happamissa olosuhteissa. Happona käytetään usein fosforihappoa tai dikloorietikkahappoa.

Pfitzner–Moffatt-hapetuksen reaktiomekanismin ensimmäisessä vaiheessa nukleofiilinen dimetyylisulfoksidi reagoi elektrofiilisen disykloheksyylikarbodi-imidin kanssa muodostaen vielä elektrofiilisemman sulfoksoniumionin. Nukleofiilinen alkoholi reagoi tämän sulfoksoniumionin kanssa substituutioreaktiolla, jossa lähtevänä ryhmänä toimii disykloheksyyliurea ja muodostuu uusi sulfoksoniumioni. Tästä sulfoksoniumionista muodostuu molekyylinsisäisten protoniensiirtojen jälkeen sulfoniumylidi. Tämä sulfoniumylidi hajoaa karbonyyliyhdisteeksi ja dimetyylisulfidiksi.

Pfitzner–Moffatt-hapetuksen huonoja puolia ovat reaktion vaatimat voimakkaasti happamat olosuhteet, mikä voi estää happoherkkien alkoholien hapetuksen reaktiolla, homoallyyliset alkoholit voivat toisiintua muodostaen konjugoidun karbonyyliyhdisteen ja sivutuotteena muodostuva disykloheksyylikarbodi-imidi voi olla vaikeasti erotettavissa halutusta aldehydistä tai ketonista. Reaktion saanto on yleensä korkeintaan kohtalainen.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Michael B. Smith & Jerry March: *March's Advanced Organic Chemistry*, s. 1448. John Wiley & Sons, 2013. ISBN 9780470462591. (englanniksi)
2. 1 2  Susan Budavari (päätoim.): *Merck Index*, s. ONR-70. 12th Edition. Merck & Co. 1996. ISBN 0911910-12-3. (englanniksi)
3. 1 2 3  Michael B Smith: *Organic Synthesis*, s. 243–245. Academic Press, 2011. ISBN 9781890661403. Kirja Googlen teoshaussa (viitattu 23.3.2016). (englanniksi)
4. 1 2  Jie Jack Li, E. J. Corey: *Name reactions for functional group transformations*, s. 298. Wiley-Interscience, 2007. ISBN 978-0-471-74868-7. Kirja Googlen teoshaussa (viitattu 23.3.2016). (englanniksi)
Berdi Kerbabaýew vuonna 1959.
**Berdi Kerbabaýew** (ven. Берды Мурадович Кербабаев, *Berdy Muradovitš Kerbabajev*, 15. maaliskuuta 1894 nykyisen Turkmenistanin Ahalin maakunnan Kouki-Zerenin kylä – 1974 Ašgabat) oli turkmenistanilainen neuvostokirjailija.

Berdi Kerbabaýew syntyi talonpoikaisperheeseen. Hän opiskeli madrasassa sekä Leningradin yliopiston orientalistiikan tiedekunnassa vuosina 1927–1928. Hänen ensimmäiset satiiriset runonsa ilmestyivät vuonna 1923. 1920-luvun lopussa ja 1930-luvulla Kerbabaýew kirjoitti runoelmia, kertomuksia ja näytelmiä, joissa hän arvosteli menneisyyden jäänteitä, vaati naisten tasa-arvoa ja agitoi uuden sosialistisen yhteiskunnan puolesta. Vuodesta 1930 lähtien hän kirjoitti ensimmäistä turkmeeninkielistä romaania *Aÿgytly ädim* ("Ratkaiseva askel", 1940–1955), joka sai Stalin-palkinnon vuonna 1948. Vuonna 1951 kirjailija sai Stalin-palkinnon kolhoosielämää kuvaavasta pienoisromaanista "Aisoltan valkoisen kullan maasta" (*Aÿsoltan*, 1949). Vuonna 1957 ilmestyi öljytyöläisten elämästä kertova romaani *Nebitdag* ja vuonna 1965 historiallinen romaani, jonka aiheena on turkmenistanilaisen bolševikkipoliitikon Gaÿgysyz Atabaÿn elämä. Kerbabaýew toimi myös venäläisen ja neuvostokirjallisuuden turkmeenintajana.

Vuosina 1942–1950 Kerbabaýew toimi Turkmenistanin kirjailijaliiton hallituksen puheenjohtajana. Vuonna 1948 hänestä tuli Neuvostoliiton kommunistisen puolueen jäsen. Vuonna 1951 hänet nimitettiin Turkmenistanin tiedeakatemian akateemikoksi. Vuonna 1969 Kerbabaýew sai sosialistisen työn sankarin arvonimen ja vuonna 1970 Turkmenistanin kirjallisuuspalkinnon. Hänet on palkittu myös kolmella Leninin kunniamerkillä.

Suomennettu teos
----------------

* (Berdy Kerbabajev). *Aisoltan valkoisen kullan maasta: kertoelma*. Suom. U. Ruhanen. Petroskoi: Karjalais-suomalaisen SNT:n valtion kustannusliike, 1953.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Kratkaja literaturnaja entsiklopedija *feb-web.ru*. Viitattu 24.12.2010. (venäjäksi)
2. 1 2 3  Entsiklopedija "Krugosvet" *krugosvet.ru*. Viitattu 24.12.2010. (venäjäksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Berberijuutalaiset** ovat juutalaisberberiä puhuvia juutalaisia, joiden perinteiset asuinalueet sijaitsivat Marokon ja Algerian Atlasvuorten alueella. Monet heistä muuttivat Israeliin 1950- ja 1960-lukujen aikana. Vuoden 1992 arvion mukaan juutalaisberberillä oli 2 000 puhujaa, joista kaikki asuivat Israelissa.

Berberijuutalaisten esi-isät tulivat alueelle ehkä Rooman valtakuntaa vastaan vuosina 115-117 käydyn epäonnistuneen juutalaiskapinan jälkeen. Osa alueen berbereistä kääntyivät heidän vaikutuksestaan juutalaisuuteen. Sittemmin suurin osa berbereistä kääntyi arabivalloituksen johdosta islamiin, mutta pieniä juutalaisyhteisöjä säilyi eristyneillä alueilla. Vuonna 1936 kolme neljäsosaa Marokon 161 000 juutalaisesta oli kaksikielisiä arabian ja berberin puhujia. Noin 25 000 henkilöä osasi vain berberikieliä.

Lähteet
-------

1. 1 2  Giles, Bridget: *Peoples of North Africa*, s. 38. The Diagram Group, 1997. ISBN 0-8160-3483-4. (englanniksi)
2. ↑  Berber Jews *Scattered Among Nations*.  Arkistoitu 4.10.2011. Viitattu 22.11.2010. (englanniksi)
3. ↑  Judeo-Berber - A language of Israel *Ethnologue*. Viitattu 23.11.2010. (englanniksi)
4. ↑  Bruce Maddy-Weitzman: Jews and Berbers The Moshe Dayan Center for Middle Eastern and African Studies. Viitattu 22.11.2010. (englanniksi)
**Bure Johan Hedrik Walter Litonius** (8. tammikuuta 1919 Helsinki – 4. huhtikuuta 1972 Helsinki) oli suomalainen elokuva-alan pukusuunnittelija, historiallisten pukujen asiantuntija ja elokuvien puvustaja.

Bure Litonius aloitti jo lapsena sotilasvaatteiden ja sotilaan ammattiin kuuluvien esineiden keräilyn. Hän kiersi vanhojen tavaroiden kaupoissa yhdessä upseerina toimineen isänsä kanssa ja hankki kokoelmaansa muun muassa satoja epoletteja. Hän alkoi toimi jo kouluvuosinaan historiallisten vaatteiden, huonekalujen, tapakulttuurin ja ympäristökokonaisuuksien asiantuntijana teatteri- ja elokuvamaailmassa. Hän toimi pukusuunnittelijana sekä pukujen ja varusteiden asiantuntujana vuosina 1938–1962 vastaten lähes kolmenkymmenen elokuvan puvustamisesta. Hän oli myös Suomen Kansallisteatterin ja Ruotsalaisen teatterin vakinainen pukuasiantuntija. Litonius opiskeli myös sotahistoriaa Suomen, Ruotsin, Saksan ja Italian yliopistoissa. 

Vuonna 1939 valmistunut Helmikuun manifesti oli ensimmäinen elokuva, jossa silloin 19-vuotias Litonius vastasi puvustuksesta ja laati ohjeet historiallisten 1800-luvun miljöiden kuten Talvipalatsin luomisesta elokuvaa varten. Seuraavassa elokuvassaan Runon kuningas ja muuttolintu (1940) Litonius oli pukuaiantuntijana ja esitti myös pienissä sivurooleissa Sakari Topeliusta ja ylioppilasta. Hän oli sotavuosina pukusuunnittelijana elokuvissa Kaivopuiston kaunis Regina (1941), Hevoshuijari (1943), Katariina ja Munkkiniemen kreivi (1943), Valkoiset ruusut (1943), Ballaadi (1944) ja Sylvi (1944). Puvustajana hän oli elokuvissa Kulkurin valssi (1941) ja En ole kreivitär (1945). Sotavuosien jälkeen Litonius oli puvustajana muun muassa elokuvissa Rosvo-Roope (1949), Katariina kaunis leski (1950), Mä oksalla ylimmällä (1954), Risti ja liekki (1957) ja Skandaali tyttökoulussa (1960) sekä pukuasiantuntijana elokuvissa Tanssi yli hautojen (1950), Sadan miekan mies (1951), Sven Tuuva (1958), Komisario Palmun erehdys (1960) ja Pojat (1962). Viimeksi hän oli historiallisena tapa-asiantuntijana televisioelokuvassa Kustaa Vaasa (1969).

Kirjallista tuotantoa
---------------------

* *Suomalainen sotilas kautta aikojen*. "Seuran" keräilysarja. Yhtyneet kuvalehdet, Helsinki 1942
* *Esplanaadikappeli 1937-1957*. Lomaliitto, Helsinki 1957

Lähteet
-------

1. 1 2  Sisko Rytkösen elämäkerta Bure Litoniuksesta EloNetissä

Aiheesta muualla
----------------

* Joanna Weckman : Buren ja Fiinun jalanjäljissä – Pukusuunnittelijana elokuvaproduktiossa, Elokuvatajun artikkelisarja
* Suomen sotaisten muistojen vaalija, Seura, 19.04.1939, nro 16, s. 6, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
* Helsinkiläisen keräilijän sotamuseo, Hakkapeliitta, 08.08.1939, nro 32, s. 9, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Ritva
* Elonet

 |

 |
**Indigenat** oli laki, jolla määriteltiin Ranskan imperiumissa elävien ihmisten asema. Lakia sovellettiin alkuperäisasukkaisiin (ransk. *indigènes).* Se virallistettiin vuonna 1924, joskin se oli tosiasiallisesti voimassa vuodesta 1887 alkaen. Indigenat rajoitti alkuperäiskansojen väestön kansalaisoikeuksia niiden osalta, joilla ei ollut évoluén tai assimilén asemaa. Indigenatin kansalais- ja poliittisten vapauksien rajoituksiin kuului muun muassa velvollisuus corvée-työn tekemiseen, kuten kuljetus- ja kantajatyö, ja kuuluminen perinteiseen lainkäyttöalueeseen Ranskan hallintovirkamiehen läsnäollessa. Indigenaattilaki mahdollisti karkeita väärinkäytöksiä ja jatkuvia mielivaltaisia soveltamisia. Siirtomaa-ajan Afrikassa se aiheutti eniten vasatakkainasetteluja, kunnes se kiellettiin toisen maailmansodan lopulla.

Katso myös
----------

* Assimilaatio Ranskan kolonialismissa
* Évolué
* Corvée

Lähteet
-------

1. ↑  Decalo, Samuel: *Historical Dictionary of Togo*, s. 115. The Scarecrow Press, 1987. (englanniksi)
**Juan Pablo Añor Acosta** eli **Juanpi** (s. 24. tammikuuta 1994 Caracas, Venezuela) on venezuelalainen jalkapalloilija. Hän edustaa Espanjan Segunda Divisiónissa pelaavaa Málagaa ja on pelipaikaltaan oikea laitalinkki.

Seurajoukkueura
---------------

Juanpi liittyi kotimaastaan Venezuelasta espanjalaisseura Málaga Club de Fútbolin nuorisoakatemiaan vuonna 2009. Hän pelasi useilla eri tasoilla akatemiassa, kunnes kaudeksi 2013–2014 hänet nostettiin seuran reservijoukkueeseen Tercera Divisióniin.

Juanpi teki ensiesiintymisensä edustusjoukkueessa 29. elokuuta 2014 vierasottelussa Valenciaa vastaan.

Lähteet
-------

1. ↑  Castillejo y Juanpi, los protegidos de Javi Gracia La Opinión de Málaga. Viitattu 11.1.2015. (espanjaksi)
2. ↑  Alcácer se da un homenaje Marca. Viitattu 11.1.2015. (espanjaksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Juanpin esittely Málagan virallisella sivustolla (espanjaksi)
* Juanpin tilastot Soccerway-sivustolla (englanniksi)

Málaga – Primera División
1 Kameni |
2 Koné |
3 Weligton |
4 Villanueva |
5 Llorente |
6 Camacho |
7 Juankar |
8 Santos |
9 Charles |
10 Juanpi |
11 Castro |
13 Boiko |
14 Recio |
15 Ricca |
17 Duda |
18 Rosales |
19 Sandro |
20 Koke |
21 Jony |
22 Kuzmanović |
23 M. Torres |
26 En-Nesyri |
27 Escandell |
31 Fornals |
39 Ontiveros |
Valmentaja Ramos
**Juangit** ovat austroaasialaista kieltä puhuva etninen ryhmä, joka elää pääasiassa Intian Odishan osavaltion Keonjharin piirikunnan Gonsaikan kukkuloilla. Eräät heistä ovat kuitenkin muuttaneet ympäröiville tasankoalueille Odishan Dhenkanalin piirikuntaan 1800-luvun lopulla tapahtuneen Bhuiyanin kapinan seurauksena. Vuoden 2011 väestönlaskennan mukaan kansan väkiluku oli noin 50 000. Juangin kieli kuuluu austroaasialaisten kielten mundaryhmään, ja Intian hallitus luokittelee heidät luetelluksi heimoksi (*Scheduled Tribe*).

Historia
--------

Juangien mukaan heillä ei ole sellaisia perinteitä, jotka yhdistäisivät heidät mihinkään muuhun etniseen ryhmään, ja he ovat hylänneet yhteydet hoihin ja santaleihin pitäen itseään todellisena alkuperäiskansana. Heidän perinteensä mukaan heimo syntyi maasta Gonasikan kukkuloilla lähellä Keonjharia, Baitarani-joen lähteellä. Alkujaan he olivat metsästäjä-keräilijöitä tai viljelivät maata vain satunnaisesti. Ravinnon he saivat tappamastaan riistasta tai käärmeistä ja hyönteisistä.

Juangit joutuivat luopumaan perinteisistä tavoistaan sen jälkeen, kun britit olivat julistaneet metsät omaisuudekseen. Tämän jälkeen he joutuivat etsimään vaihtoehtoisia elinkeinoja. Heistä tuli taitavia korinpunojia, millä oli kysyntää läheisissä kastikylissä. Juangit vaihtoivat korinsa suolaan, öljyyn, ruokaan ja rahaan.

Kulttuuri
---------

Juangien perinteisissä majoissa oli varsin matalat oviaukot. Sisustus jaettiin kahteen osastoon: ensimmäisessä asuivat yhdessä perheen isä ja naiset, toista käytettiin varastona. Pojilla oli erillinen maja (*Majang*) kylän porteilla. Se toimi samalla vierastalona ja yleisenä kokoustilana, jossa kylän soittimia pidettiin. Juangien perinteiset kansantanssit matkivat usein lintuja ja muita eläimiä.

Aiemmin juangit tunnettiin myös nimellä *Patuas*, kirjaimellisesti "lehtiinpukeutujat". Perinteisesti naiset ovat käyttäneet lehtivyötä, kun taas miehet ovat pukeutuneet pieneen lannevaatteeseen. Juangit uskovat, että ensimmäisen kerron Gonasikan kukkuloilla ilmestynyt joenjumalatar olisi käskenyt heidän pukeutua lehtiin uhkaamalla, että he kuolevat, jos he koskaan luopuvat tavasta. Aseinaan juangit ovat käyttäneet jousia ja nuolia sekä narusta valmistettuja linkoja.

Juangien perinteiseen uskontoon kuuluu usko metsänhenkiin. He uhrasivat lintuja auringolle ollessaan vaikeuksissa ja maalle saadakseen runsaamman sadon. Moniavioisuus oli harvinaista, mutta mahdollista. He polttivat kuolleensa ja sirottelivat tuhkat virtaan.

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Juang people
**Yrjö Olavi (Olli) Parviainen** (2. helmikuuta 1904 Joensuu – 26. tammikuuta 1966 Kajaani) oli suomalainen metsänhoitaja, ekonomi ja yritysjohtaja, joka sai metsäneuvoksen arvonimen.

Parviaisen vanhemmat olivat kauppias Paul Petter Parviainen, kauppaneuvos Petter Parviaisen poika, ja Aina Augusta Söderholm. Hänen puolisonsa vuodesta 1937 oli filosofian maisteri Aili Jouttimäki, aiemmin Mäkinen. Parviainen tuli ylioppilaaksi Helsingin suomalaisesta yhteiskoulusta 1922 ja valmistui metsänhoitajaksi Helsingin yliopistosta 1927 ja ekonomiksi Helsingin kauppakorkeakoulusta 1929. Hän oli Enso-Gutzeit -yhtiön palveluksessa eri tehtävissä Kotkan sahalla, laivauksessa ja metsäosastolla, apulaismetsänhoitaja vuodesta 1928 ja piiriesimies Suojärvellä 1930–1931. Kajaanin Puutavara Oy:llä, vuodesta 1945 Kajaani Oy, Parviainen oli apulaismetsänhoitaja vuodesta 1931, metsänhoitaja vuodesta 1934 ja metsäpäällikkö vuodesta 1958. Parviainen toimi myös Ab Uleå Oy:n metsänhoitajana ja oli puutavaran kuljetuspäällikkö Kainuussa 1941–1942, Kajaanin uittopiirin päällikkö 1942 ja puutavaran kuljetustarkastaja Kajaanissa 1942–1945. Hänellä oli lisäksi useita asiantuntija- ja luottamustehtäviä. Metsäneuvoksen arvonimen Parviainen sai 1963.

Lähteet
-------

1. 1 2  Henttinen, Annastiina: Metsäneuvos Olli Parviainen (1904–1966). *Suomen talouselämän vaikuttajat* -verkkojulkaisu (maksullinen). 26.9.2014. Suomalaisen Kirjallisuuden Seura. Viitattu 22.3.2023.
2. ↑  Kuolleita. Yrjö Olavi (Olli) Parviainen.  *Helsingin Sanomat*, 1.2.1966, nro 30, s. 8. Kansalliskirjasto. Viitattu 22.3.2023.

Aiheesta muualla
----------------

* Annastiina Henttinen: Olli Parviainen *Biografiasampo*.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Talousvaikuttajat

 |

 |
**Nuorisosiirtola** oli 1930-luvun laman aikana eri maihin perustettujen, nuorisolle tarkoitettujen, väliaikaisten leirien ja asumuksilla varustettujen laitosten nimitys. Näin järjestettiin asunto- ja työpaikka nuorille ruumiillisen työn tekijöille, joille ei muuten voitu työtä hankkia. Nuorisosiirtoloita luotiin torjumaan Euroopassa 1930 alkaneen taloudellisen taantuman aiheuttamaa työttömyyttä, kuljeskelua ja kurittomuutta sekä opettamaan nuorille työtaitoja.

Suomen nuorisosiirtolat
-----------------------

Suomessa toimi 1934–1936 Saksasta saadun mallin mukaan järjestettyjä nuorisosiirtoloita, jotka oli tarkoitettu 16–20-vuotiaille työttömille. Heille tarjottiin majoitus, ravinto ja työvaatteet sekä ahkeruuteen tai työsuoritukseen perustuvaa rahakorvausta. Hieman vanhempia eli 21–25-vuotiaita varten perustettiin työsiirtoloita.

Siirtolatoimintaa johti sosiaaliministeriö ja sen alainen toimikunta. Nuorisosiirtolat olivat valtion ylläpitämiä, mutta niihin otettavat nuorukaiset valitsi kunnan työttömyyslautakunta. Työttömän lähettänyt kunta maksoi matkakulut ja valtiolle 2–8 markkaa jokaiselta siirtolassa olopäivältä kuntain varallisuusluokasta riippuen. Nuorisosiirtolaan lähtemään suostuneen työttömän nuorukaisen kanssa tehtiin kirjallinen sopimus siellä olon ehdoista.

Nuorille opetettiin pellonraivausta, asutustoimintaa, maatalouden ja karjatalouden töitä, metsänhoitoa sekä kerrattiin tärkeimpiä kansakoulun jatkokurssien aineita. Nuorisosiirtoloita oli kolmella paikkakunnalla. Lapinjärvellä 80:lle nuorukaiselle, Limingassa 60:lle ja Perniössä 50:lle nuorukaiselle. Hieman vanhempia varten oli työsiirtola Tervolassa 70:lle miehelle.

Suomessa nuorisosiirtolatoiminnan kokeilu epäonnistui, eikä 1950-luvun lopulta lähtien nuoria työttömiä varten perustettuja ammattikurssileirejä enää nimitetty nuorisosiirtoloiksi. Sen sijaan nimitystä käytettiin epävirallisesti jatkosodan ja Lapin sodan aikana ylläpidetyistä erityistyömaista, joihin koottiin työvelvollisuusikäisiä sopeutumattomia tai kansalaisluottamuksensa menettäneitä nuoria.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  *Iso tietosanakirja*. Osa 9, palsta 473, hakusana nuorisosiirtola. Helsinki: Otava, 1935.
2. 1 2  *Otavan iso tietosanakirja*. Osa 6, palsta 525, hakusana nuorisosiirtola. Helsinki: Otava, 1963.
Indo-Gangesin tasangon kartta
Osa Indo-Gangesin tasangosta
**Indo-Gangesin tasanko** (engl. *Indo-Gangetic Plain*, myös *Gangetic Plain*; *North Indian Plain*, ’Pohjois-Intian tasanko’) on laaja ja hedelmällinen tasanko Intian niemimaan pohjois- ja keskiosissa. Siihen kuuluu Brahmaputran, Gangesin ja Induksen jokilaaksot; tasanko on muodostunut pääosin näiden suurjokien ja niiden sivuhaarojen alueelle kuljettamasta maa-aineksesta. Tasangon itäosassa sataa vähän tai on kuivuutta talvikaudella, mutta kesäsateet ovat niin runsaat, että laajat alueet muuttuvat suoksi tai mataliksi järviksi.

Tasankoa rajaa pohjoispuolella jyrkästi kohoava Himalajan vuoristo, josta saa alkunsa lukuisat alueen joet. Sieltä on peräisin myös hedelmällinen lietemaa, jonka joet kuljettavat ympäri aluetta. Etelässä tasankoa reunustaa Vindhya- ja Satpuravuoristot sekä Chota Nagpurin ylänkö. Länsipuolella kohoaa Iranin ylänkö. Hallinnollisesti tasanko sijaitsee Intian pohjoisessa ja itäisessä osassa, Pakistanin itäisessä, tiheimmin asutussa osassa, Nepalin eteläisessä osassa ja käytännöllisesti katsoen koko Bangladeshin alueella.

Hedelmällisen maaperän johdosta maanviljely on tuottavaa alueella, jonka johdosta alueen asukastiheys on suuri. Alueella asuu noin seitsemäsosa maapallon väestöstä. Suurimpia kaupunkeja ovat Ludhiana, Amritsar, Chandigarh, Delhi, Jaipur, Kanpur, Lucknow, Allahabad, Varanasi, Patna, Kolkata, Guwahati, Dhaka, Lahore, Faisalabad, Rawalpindi, Islamabad, Multan, Hyderabad ja Karachi.

Lähteet
-------

1. 1 2  Indo-Gangetic Plain. Plain, Asia *Encyclopædia Britannica*. britannica.com. Viitattu 31.7.2015. (englanniksi)

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Indo-Gangetic Plain
**Nuorisotakuu** on vuoden 2013 alussa Suomessa voimaan tullut nuorten yhteiskuntatakuu, jossa alle 25-vuotiaalle työttömälle ja alle 30-vuotiaalle vastavalmistuneelle taataan kolmen kuukauden kuluessa töitä, koulutusta tai muita työllistymistä auttavia tukitoimia.

Hallituksen tavoitteena on, että 2010-vuosikymmenen loppuun mennessä 20–24-vuotiaista yli 90 prosentilla on perusasteen jälkeinen tutkinto.

Nuorisotakuun kokeilu aloitettiin vuonna 1981, kun 13 miljoonaa markkaa osoitettiin nuorten yhteiskuntatakuun kokeiluun. Määriteltiin, että kunnan on tarjottava työ- tai harjoittelupaikka yli kolme kuukautta työttömänä olleelle nuorelle. Kokeilu liittyi niin sanottuun Rinteen mallin mukaisiin aktiivisiin työllistämistoimiin.

Hankkeeseen liittymätön samanniminen yhdistys kerää yksityishenkilöiltä rahaa puhelimitse. Yhdistys väittää tekevänsä yhteistyötä opetusministeriön kanssa, mikä ei pidä paikkaansa. Samoin se väittää tekevänsä yhteistyötä työ- ja elinkeinotoimiston palveluiden kanssa, mikä on myös perätön väite. Yhdistyksen palkanmaksu takkuaa, ja entiset työntekijät kertovat ongelmista.

Lähteet
-------

1. ↑  Nykänen, Tapio: Nuorisotakuu tuli pahaan saumaan  7.1.2013. Yle Lappi. Viitattu 29.1.2013.
2. ↑  Koulutustakuu osana yhteiskuntatakuuta Opetus- ja kulttuuriministeriö.  Arkistoitu 1.10.2015. Viitattu 30.9.2015.
3. ↑  Savolainen, Juha: Politiikka on kestävyyslaji.  *Keski-Suomen Viikko*, 2013, nro 15.
4. ↑  Minja Rantavaara: Yhdistys kerää rahaa nimellä ja logolla, jotka muistuttavat erehdyttävästi viranomaistoimintaa (Tilaajille) *Helsingin Sanomat*.  28.8.2019. Viitattu 28.8.2019.

Aiheesta muualla
----------------

* Nuorisotakuu.fi
**Indikaattori** on paitsi sanakirjamääritelmän mukaisesti osoitin tai ilmaisin, myös tilastollinen luku, jonka avulla voidaan moninaista tietoa tiivistää helpommin hallittavaan ja ymmärrettävään muotoon. Indikaattori on siis laadullinen mittari, joka parhaimmillaan antaa laajoja ja monimutkaisiakin tietoja yksinkertaisemmassa muodossa. Indikaattori voi toimia myös apuvälineenä niin tavoitteiden asettamisessa ja seurannassa kuin suunnittelussa ja päätöksenteossakin. Lisäksi yhteneväisillä toimintatavoilla ja periaatteilla kerätyillä indikaattoreilla voidaan verrata eri alueiden välistä kehitystä

**Indikaattori** (kemiassa) on aine, jonka väri muuttuu kemiallisen reaktion osoituksena. Esimerkiksi pH-indikaattorin väri muuttuu toisen aineen happamuuden tai emäksisyyden mukaan. Muun muassa kun mustikan sisältämä neste joutuu kosketuksiin sormien kanssa, neste muuttuu punaiseksi, koska ihmisen iho on hapan.

**Indikaattori** (tekniikassa) on jonkin tapahtuman tai muutoksen näyttävä osoitin tai osoitinlaite.

**Indikaattori** (yhteiskunta-, talous- ja ympäristötieteissä sekä laatujärjestelmissä) on jokin tunnusluku, joka kuvaa asioiden tilaa ja kehitystä.

**Indikaattorifunktio** on matematiikassa reaalifunktio, jonka arvojoukko on {\displaystyle \{0,1\}}.

**Indikaattorilaji** on biologian käsite sietoisuudeltaan kapea-alaisesta lajista.

Lähteet
-------

* Rosenström & Palosaari: *Kestävyyden mitta: Suomen kestävän kehityksen indikaattorit.*. Ympäristöministeriö. Helsinki, 2000.


|  |  |
| --- | --- |
|  | Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä.Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee "Indikaattori", voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla. |