recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**SA-TU Logistics** on vuonna 1987 perustettu logistiikkayhtiö. Yhtiö on suurin yksityisessä omistuksessa oleva tulli-ilmoitusten tuottaja Suomessa. Ulkomaankaupan dokumentaatiopalveluiden lisäksi yhtiö tuottaa kotimaan kuljetuspalveluita sekä tavarankäsittelyä. Päätoimipaikka sijaitsee Vuosaaren satamassa.

SA-TU Logisticsille myönnettiin vuonna 2008 AEO-todistus ensimmäisten yritysten joukossa Euroopassa

Historia
--------

Helsingin Huolintatyönjohto Oy (myöhemmin SA-TU Logistics) perustettiin lokakuussa 1987. Yhtiötä oli perustamassa kolme huolintaliikettä: Oy Huolintakeskus Ab, Oy Henry Nielsen Ab ja John Nurminen Oy.

Yhtiöstä käytettiin jo 1990-luvulla yleisesti nimeä SA-TU, lyhennettä sanoista satama ja tullaus.

Lokakuussa 2005 SA-TUn silloiset kolme omistajaa, DHL, UPS ja Kaukohuolinta, myivät osakkeensa SA-TUn ylimmälle johdolle. SA-TUn liikevaihto oli tuolloin 3,5 miljoonaa euroa. Vuonna 2005 yhtiön nimi muutettiin virallisesti SA-TU Logistics Oy:ksi.*lähde tarkemmin?*

Vuonna 2015 SA-TU Logistics ilmoitti aloittavansa miljoonainvestoinnin Vuosaaren satamaan. Investoinnin ensimmäisessä vaiheessa satamaan rakennettiin uusi 4 000 m2 massatavaraterminaali, jossa keskitytään ensisijaisesti sahatavaran, vanerin, liimapuun ja erilaisten terästen välivarastointiin, kontittamiseen ja konttien purkuun.

Lähteet
-------

1. ↑  SA-TU Logistics Oy *Kauppalehti.fi*. Viitattu 29.2.2016.
2. ↑
3. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive)Turvallisuus ei ole pelkkiä kameroita vaan osa johtamista.  *Tulliviesti*, 02/2008.  Suomen tulli.
4. ↑  John Nurminen vuosikertomus 2002 *John Nurminen vuosikertomus 2002*. John Nurminen Oy.  Arkistoitu 8.3.2016. Viitattu s. 24.
5. ↑  Sa-Tu Logistics
6. ↑  Miljoonainvestointi Vuosaaren satamaan *www.yrittajat.fi*.  Arkistoitu 23.2.2016. Viitattu 3.3.2016. fi
7. ↑  Logistiikkayhtiö tekee miljoonainvestoinnin Vuosaaren satamaan *Talouselämä*. Viitattu 3.3.2016.
Fred Karno noin vuonna 1918.
**Frederick John Westcott**, paremmin tunnettu lavanimellä **Fred Karno**, (26. maaliskuuta 1866 Exeter, Yhdistynyt kuningaskunta – 18. syyskuuta 1941) oli englantilainen teatterijohtaja.

Karno työskenteli putkimiehenä, kun hän alkoi esiintyä voimistelijana sirkuksissa ja varieteenäyttämillä. Hän tajusi kuitenkin pian, että pystyisi tienaamaan paremmin esiintyjien järjestämiselle kuin itse esiintymällä. Karno alkoikin 1890-luvun puolivälissä keskittyä slapstick-sketseihin. Hän alkoi 1897 mainostaa Fred Karno’s Company of Speechless Comedians -ryhmää, joka teki fyysistä komediaa, joka vaati akrobaattisia taitoja. Ennen Karnoa varietee oli tunnettu lähinnä musiikkiesityksistä, mutta Karno siirsi esitykset myös sketsiesityksiin. Karnon ryhmän kautta nousi useita kuuluisia koomikoita, muun muassa Charles Chaplin ja Stan Laurel.

Vuonna 1906 Karnon ryhmät esittivät Britanniassa useita erilaisia sketsejä 32 näyttämöllä, ja hänen esityksiään nähtiin myös noin kymmenessä muussa maassa. Viihdeteollisuus muuttui kuitenkin, ja Karno ajautui 1926 konkurssiin. Hän yritti 1928 Hollywoodiin ja sai Chaplinin ja Laurenin avulla töitä Hal Roachilta. Hän kuitenkin lähti pian, sillä ei ollut tottunut olemaan käskettynä. Karno palasi Britanniaan ja perusti kiertävän Karno's Krazy Komics -ryhmän. Hän ohjasi myös muutaman elokuvan Ealing Studiosille, mutta ne eivät kuitenkaan menestyneet.

Karnon ura ja rahat loppuivat 1930-luvun puolivälissä, ja Music Hall Benevolent Fund takasi Karnolle eläkkeen ja osuuden alkoholikaupasta Dorsetista. Karno kuoli 1941 sokeritautiin.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Fred Karno *marketingreinforcements.pwp.blueyonder.co.uk*.  Arkistoitu 16.7.2012. Viitattu 22.5.2012. (englanniksi)
2. 1 2  Cullen, Frank: *Vaudeville, Old and New: An Encyclopedia of Variety Performers in America*, s. 585–587. Routledge, 2007. ISBN 0415938538. Google-kirjat (viitattu 22.5.2012). (englanniksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Trove

 |

 |
Kahdella niisivarrella varustetut kangaspuut. Toinen niisivarsi numeron 7 ja sen niidensilmät numeron 8 kohdalla. Niisivarsia liikutellaan ylös ja alas polkimilla (16).
**Niidet** ovat kangaspuissa tai kutomakoneessa osia, jotka siirtävät kankaan pituussuuntaisia loimilankoja eri viretasoihin, jotta poikittainen kudelanka kulkisi kullakin syöttökerralla juuri oikeiden loimilankojen yli tai ali riippuen halutusta sidoksesta. Niidet ovat pystysuoria jäykkiä naruja tai sauvoja, joiden keskellä on *niidensilmä* eli reikä josta loimilanka pujotetaan kulkemaan.

Kangaspuissa ja perinteisissä kutomakoneissa niidet on ryhmitelty omiksi ryhmikseen, ja kutakin niisiryhmää liikuttaa yhteinen *niisivarsi*. Yksinkertaisimmassa sidoksessa, palttinassa, tarvitaan vähintään kaksi niisivartta, joista toinen ohjaa loimilankoja 1, 3, 5, 7 jne. ja toinen loimilankoja 2, 4, 6, 8 jne. Viretasot vaihdetaan päinvastaisiksi joka kudekertaa varten, jolloin tuloksena on pärekorimainen palttinasidos: joka toinen kudelanka kulkee parillisten loimilankojen yli ja parittomien ali ja joka toinen kudelanka päinvastoin.

Kankaan muista kolmesta perussidoksesta yksinkertaisimman toimikassidoksen kutomiseen tarvitaan vähintään kolme niisivartta ja yksinkertaisimman satiinisidoksen kutomiseen viisi niisivartta.

Tekstiiliteollisuuden suurimpia keksintöjä oli jacquardkone, joka vapautti kudonnan niisivarsien aiheuttamista rajoituksista, koska se ohjaa jokaista loimilankaa erikseen erillisellä niidellä. Keksinnön avulla kudottujen kankaiden sidos- ja kuviointimahdollisuudet lisääntyivät suuresti. Jacquardkoneen niisien liike ohjelmoitiin etukäteen reikäkortille, ja tämä keksintö taas vaikutti merkittävästi tietokoneen kehittymiseen.

Kielikuva "yksiniitinen"
------------------------

Arkikielessä käytetään yksioikoisesta, yksinkertaisesta tai typerästä ihmisestä tai päätöksestä joskus sanaa "yksiniitinen", esim. "Hän suhtautuu asiaan liian yksiniitisesti." Kielikuva perustuu tosiasiaan, ettei yksiniitistä kangasta voi kutoa, vaan kankaan kudontaan tarvitaan aina vähintään kahdet niidet.

Lähteet
-------

1. ↑  WSOY Iso tietosanakirja 6, s. 384, WSOY 1997 ISBN 951-0-20163-4
2. 1 2  Lublin, J. ja Willny, H.: *Kauppatavarat: Pukimet ja kudonnaiset*, s. 68–74. Helsinki: Tammi, 1948.
3. 1 2 3  Hannelore Eberle, Hermann Hermeling, Marianne Hornberger, Roland Kilgus, Dieter Menzer, Werner Ring, suom. Pirjo Luoto ja Irma Boncamper: *Ammattina vaate*, s. 69. Alkuteos *Fachwissen Bekleidung*. WSOY, 2002. ISBN 951-0-26522-5.
4. ↑  Kysyttyä: Yksiniitinen, Kielikello 2/2002.]
Suopungin aihio: kireäksi punottu 3-säikeinen hamppunaru
Suopungin tervausta lämmitetyllä tervalla
Suopunki vyyhdettynä heittoa varten
Tätä kannetaan olalla kun lähdetään erotukseen
**Suopunki** (esp. *lasso*, mongoliaksi ja venäjäksi *arkan*, nenetsiksi *tynzei*) on poronhoidossa porojen kiinniottoon käytetty heittopaula.

Suopunki on noin 12–20 metriä pitkä ja yleensä noin 6–8 mm paksu naru, joka on punottu huomattavasti tavallista narua tiukemmaksi. Yleisimmin naru on tehty hampusta, puuvillasta tms. luonnonkuidusta, mutta niitä tehdään myös nahkasta palmikoimalla. Pituudessa ja paksuudessa on alueellista ja käyttömieltymyksistä johtuvaa vaihtelua. Naru yleensä tervataan ja tervaus tekee siitä jäykemmän ja estää narua sykertymästä sekä suojaa kastumiselta. Narun jäykkyyteen vaikuttaa punonnan kireys, naruun imeytetyn tervan määrä ja lisäaineet kuten vahat tai rasvat. Terva jäykistyy kylmällä ilmalla ja narun jäykkyys saa silmukan aukeamaan heiton aikana. Nykyisin käytetään yleisesti myös kumista tehtyä suopunkia. Hyvin tavallista on, että yhdellä poromiehellä on erilaisia suopunkeja, joista toiset toimivat hyvin pakkasella, toiset taas paremmin lämpimällä säällä. Suopungin heittopäässä on kaksireikäinen sarviluusta tai nykyisin myös muovista tehty köyden juoksusilmukkaa vastaava reikälevy, *kiela*, jonka suuremman reiän kautta suopungin kiristyvä silmukka kulkee. Naru lukittuu kielan pienemmän reiän taakse solmulla ja naru voi vapaasti pyöriä reiässä, jolloin narussa oleva kierre pääsee purkautumaan. Suopunki vyyhdetään ja heitetään poron sarviin tai kaulaan. Joskus suopunki tarttuu myös poron koparaan.

Suopunkia käytetään yleisimmin poroerotuksessa aitaukseen ajettujen porojen joukosta halutun yksilön kiinniotossa. Suopunkia tosin korvaa nykyisin helpompi tapa, ohuen riu'un kärkeen kiinnitetty nuorasilmukka, *vimpa* eli *vimpain*, jolla haluttu poro silmustetaan kiinni. Tapa on helppo ja tarkka. Vältytään suopungin harhaheitoilta. Myös vimman käyttö on vähentynyt nykyisin, koska poroaidat pyritään nykyisin rakentamaan niin että emäaidasta on helppo ajaa poroja pienempään aitaan, jossa porot voidaan ottaa helposti kiinni suoraan sarvesta tai sorkasta.

Eteläisellä poronhoitoalueella käytetään yleisesti hyvin pitkää (n. 25–30 m) ja melko ohutta, vain noin 5–6 mm paksua käsittelemätöntä puuvillasta punottua suopunkia, jolla *ripataan* poroja metsästä siten, että kelkkajäljelle asetetaan *poljin* eli ansasilmukka ja toinen pää suopungista sidotaan keppiin ja mies jää kepin kanssa vahtiin. Toinen mies ajaa poroa niin että se kulkee polkimen kautta ja vahtiin jäänyt mies nykäisee keppiä heilauttamalla suopungin poron jalkaan.
**Aasi, Morso ja Mouru** on Tuula Kallioniemen lastenkirjoihin perustuva nukketelevisiosarja, jota esitettiin Yle TV2:n *Pikku Kakkonen* -lastenohjelmassa vuosina 1999−2001. Sarjan päähenkilöt ovat Aasi, Morso ja Mouru-niminen kissa.

Sarjan alussa lapsenmielinen ja arka Aasi asuu yksin pienessä talossa, josta pelkää lähteä ulos. Hän pelkää erityisesti ulkona asuvia morsoja. Aasi seuraa muiden perässä, mutta sarjan edetessä hänen itsevarmuutensa kasvaa. Mouru-kissa puolestaan on itsepäinen ja vahvatahtoinen. Morso on viisas ja kärsivällinen, ja rauhoittelee tilannetta, jos Aasi ja Mouru alkavat riidellä. Toisinaan käkikello kiekuu välihuomioita tilanteisiin. Jukka Saikkonen näytteli Aasia, Aapo Valinen Morsoa ja Juha Kaijomaa Mourua. Käkikellon ääninäyttelijänä toimi Anu Tuomi-Nikula.

Sarja muistetaan erityisesti Morso-hahmosta, jota osa katsojista on pitänyt pelottavana. Nukentekijä Erja Mikkolan mukaan hahmosta tehtiin tarkoituksella pelottava, koska sarjassa Aasin piti aluksi pelätä sitä. Aasi kuitenkin huomaa sarjan kuluessa, että kilttiä Morsoa ei ole syytä pelätä. Ohjaaja Olli Löytösen mukaan sarjassa olikin kyse erilaisuuden hyväksymisestä. Morson ulkonäön suunnittelussa lähtökohtana oli Mopsi-koirarotu.

Sarja on esitetty uusintana ainakin vuonna 2010.

Jaksot
------

| Jakso | Nimi | Ensiesitys |
| --- | --- | --- |
| 1. | Hurja Morso | 7.4.1999 |
| 2. | Turhat ansat | 14.4.1999 |
| 3. | Kuka onkaan oikea Morso? | 21.4.1999 |
| 4. | Uusi vuokralainen | 28.4.1999 |
| 5. | Omituinen Mouru | 5.5.1999 |
| 6. | Mihin Mouru katosi | 12.5.1999 |
| 7. | Täydellinen aasi | 25.12.1999 |
| 8. | Kadonneet kirjeet | 26.12.1999 |
| 9. | Ihana aamu | 10.10.2000 |
| 10. | Mouru rakastuu | 17.10.2000 |
| 11. | Kauhea kasa karkkia | 24.10.2000 |
| 12. | Niilo-setä | 31.10.2000 |
| 13. | Sinihilkka ja susi | 7.11.2000 |
| 14. | Dinosauruksen muna | 14.11.2000 |
| 15. | Tosihemmot kilpasilla | 21.11.2000 |
| 16. | Mitä useampi kokki, sitä.. | 28.11.2000 |
| 17. | Riitapukarit | 2.1.2001 |
| 18. | Siivotaan, siivotaan | 9.1.2001 |
| 19. | Tietsikka | 16.1.2001 |
| 20. | Mouru, kissatähti | 23.1.2001 |
| 21. | Lomamatka | 30.1.2001 |
| 22. | Ja Mouru soittaa | 6.2.2001 |
|

Lähteet
-------

1. 1 2  Aasi, Morso ja Mouru oli uuden vuosituhannen nukkeanimaatio *yle.fi*. Viitattu 5.6.2016.
2. 1 2 3 4  Typpö, Juho: Pikku Kakkosen Morso traumatisoi tuhannet lapset – nyt puhuvat sarjan tekijät *Nyt.fi*.  16.4.2015. Viitattu 5.6.2016.
3. ↑  Sarhimaa, Jutta: Löysimme tuhansia traumatisoineen Pikku Kakkosen Morson, ja se on vapaalla jalalla! *Nyt.fi*.  16.4.2015. Viitattu 5.6.2016.

Aiheesta muualla
----------------

* Yle Areena: Aasi, Morso ja Mouru
**Niilin valtiatar** (*Child of the Morning*) on vuonna 1977 ilmestynyt Pauline Gedgen kirjoittama romaani. Kirjan lyhennetty suomennos on Valittujen Palojen Kirjavalioissa vuodelta 1989. Sen on suomentanut Anna-Maija Viitanen. Teoksen on kuvittanut F. W. Richter-Johnsen.

Juoni
-----

Kirja kertoo Egyptin kuningattaren Hatšepsutin elämäntarinan sellaisena kuin, miksi kirjailija sen kuvitteli. Kirjan alussa Hatšepsut on nuori tyttö, jonka isoveli Thutmosis II on ensimmäinen vallanperimysjärjestyksessä. Hatšepsutin elämä vaikuttaa turvatulta, kunnes salaliittolaiset myrkyttävät Thutmosis II:n puolisoksi aiotun sisarpuolen Neferun. Tämän jälkeen kuningattareksi valitaan Hatšepsut, joka ei kuitenkaan pidä asemastaan velton ja saamattoman Thutmosis II:n puolisona mutta joutuu alistumaan asemaansa kuningattarena. Hatšepsutin elämä mutkistuu Thutmosis II:n ottaessa jalkavaimokseen Aset-nimisen naisen, joka synnyttää hänelle poikalapsen, Thutmosis III:n, kun taas Hatšepsut itse saa kaksi tytärtä, Merit-Ran ja Neferu-Ran. Tyttöjen saaminen romuttaa Hatšepsutin aikeet perustaa oma dynastia. Thutmosis II kuolee ja Egyptissä odotetaan Hatšepsutin kertovan vallanperijästä, mutta Hatšepsut viivyttää kertomista. Thutmosis III:n varttuessa Neferu-Ra kiinnostuu hänestä, ja kiinnostus osoittautuu molemminpuoliseksi, mistä Hatsepsut ei pidä. Neferu-Ra kuolee, ja Thutmosis III ryhtyy liehittelemään Merit-Rata. 

Huomatessaan, että Hatšepsut ei aio luopua kruunusta, Thutmosis III salamurhauttaa tämän ystävät yhden yön aikana, minkä jälkeen hän menee vaatimaan kruunua Hatšepsutilta. Hatšepsut ei luovuta kruunua vaan pakottaa Thutmosis III:n ottamaan sen hänen päästään. Tämän jälkeen Thutmosis III haluaa Hatšepsutin vaimokseen, mutta Hatšepsut nauraa hänelle päin naamaa. Hatšepsut lähtee salista ja kertoo asioista Merit-Ralle, joka ei välitä äidistään vaan pitää tapahtuneita Hatšepsutin ystävien kuolemia Hatsepsutin oman vallanhimon syynä. 

Thutmosis III haluaa aloittaa sodan heettiläisiä vastaan ja myrkyttää Hatšepsutin viinillä. Hatsepsut kuolee illalla katsellen palatsin katolta aunringonlaskua.

Teos
----

* Kirjavaliot: neljä lyhennettyä menestysteosta*, julk. Valitut palat, kustantaja Valitut kirjavaliot, 1989 ISBN 951-9059-46-6*

sisältää lyhennelmät teoksista
* Pauline Gedge, Niilin valtiatar.
* Desmond Bagley, Islannin peli. (ilmestynyt myös täysimittaisena)
* Catherine M. Rae, Julkisivun takana.
* Richard Martin Stern, Uhka mereltä.
**Hansjörg Kunze** (s. 28. joulukuuta 1959 Rostock) on saksalainen entinen kestävyysjuoksija.

Itä-Saksaa edustanut Kunze oli jo nuoruudessaan lahjakas juoksija. Hän pitää edelleen hallussaan alle 18-vuotiaiden Saksan ennätyksiä 2 000 metrin estejuoksussa (5.35,11), 3 000 metrin juoksussa (7.56,4) sekä 5 000 metrin juoksussa (14.20,2). Vuonna 1977 hän sijoittui kolmanneksi nuorten EM-kilpailuissa 3 000 metrin juoksussa. 1979 hän osallistui maailmancupiin, jossa sijoittui 5 000 metrillä neljänneksi. Moskovan olympialaisissa hän karsiutui 5 000 metrin välierissä.

Vuonna 1981 Kunze sijoittui 5 000 metrillä maailmancupissa toiseksi ja Eurooppa-cupissa kolmanneksi. Samana vuonna 9. syyskuuta hän juoksi Rietissä ajan 13.10,40, joka oli uusi Euroopan ennätys. Samassa juoksussa hän onnistui voittamaan kautta siihen asti hallinneen Kenian Henry Ronon. Vuonna 1983 Kunze sijoittui neljänneksi Eurooppa-cupin 5 000 metrillä sekä voitti pronssia Helsingin MM-kilpailuista. Rooman MM-kisoissa 1987 hän sijoittui jälleen 10 000 metrillä kolmanneksi. Seuraavana vuonna hän juoksi 2. heinäkuuta Oslossa ennätyksensä 10 000 metrillä ajalla 27.26,0. Soulin olympialaisissa hän voitti pronssia 5 000 metrillä sekä sijoittui 10 000 metrillä kuudenneksi.

Kunze voitti yhteensä 15 Itä-Saksan mestaruutta uransa aikana. Urheilu-uransa jälkeen hän on toiminut muun muassa urheilukommentaattorina sekä journalistina. Kunze on ollut naimisissa vuodesta 1981 lähtien. Hänellä on kaksi lasta.

Aiheesta muualla
----------------

* Kunzen kotisivut (Arkistoitu – Internet Archive)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* World Athletics
* Tilastopaja 🔒

 |

 |
**Suora Broadcast** (vuoteen 2021 asti **Streamteam Nordic**) on suomalainen televisiotuotantoyhtiö, joka keskittyy urheilulähetysten monikameratuotantoihin. Suora on ylivieskalaislähtöinen perheyritys, ja sen päätoimipisteet sijaitsevat Helsingin Länsi-Pasilassa ja Vallilassa.

Historia
--------

Yritys perustettiin vuonna 2006 nimellä Streamteam Nordic aluksi raviurheilun nettistriimaukseen. Vuonna 2012 yritys perusti ravituotantojen etäohjauskeskuksen Ouluun. Vuonna 2016 Streamteam osti Tuotantotalo Wernen koko osakekannan ja aloitti jääkiekkolähetysten tuotannon. Kaksi vuotta myöhemmin Streamteam perusti Iso Pajan tiloihin Jääkiekon SM-liigan etätuotantokeskuksen, jossa sijaitsee myös videotuomarien tilat. Vuonna 2021 yrityksen uudeksi nimeksi tuli Suora Broadcast, ja se laajensi tuotantoaan koripallo-otteluihin. Vuonna 2022 Suora sai uudet toimitilat Helsingin Vallilasta Fredriksberg-toimistotalosta. Samana vuonna Suora siirtyi yrityskaupassa ruotsalaisen DMC Productionin omistukseen.

Kritiikki
---------

Syksyllä 2022 uutisoitiin Suoran leikanneen rajusti henkilöstökulujaan, mikä oli johtanut kokemattomien työntekijöiden palkkaamiseen ja heikkoon laatuun Jääkiekon SM-liigan lähetyksissä. Kritiikkiä saivat etenkin ohjaus- ja äänityö sekä hidastukset. Yritykselle työskentelyn lopettanut ohjaaja kertoi Suoran laskeneen lähetyskohtaisia palkkioita yli 40 prosenttia. Suoran toimitusjohtaja Johanna Koskela ei vastannut tiedotusvälineiden kysymyksiin puhelimitse, mutta totesi sähköpostilla muun muassa "korona-ajan epävarmuuden näkyneen osaajapulana".

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Suora Broadcast Oy *Asiakastieto*. Viitattu 18.7.2023.
2. ↑  Yhteystiedot *Suora Broadcast*. Viitattu 18.7.2023.
3. ↑  Streamteam Nordic osti Tuotantotalo Wernen – yritys kasvaa tuhdiksi kansainväliseksi toimijaksi *Yle*. Viitattu 18.7.2023.
4. ↑  Historia *Suora Broadcast*. Viitattu 18.7.2023.
5. ↑  NCC vuokraa Streamteamille uudet tilat Fredriksbergin kestävän kehityksen korttelista *NCC*. Viitattu 18.7.2023.
6. ↑  Translink neuvonantajana Suora Broadcastin osakemyynnissä DMC Productionille *Translink*. Viitattu 18.7.2023.
7. ↑  Urheilun live-tuotantoihin erikoistunut ylivieskalaisten perustama Suora Broadcast Oy siirtyy ruotsalaisomistukseen – "Kauppa on osa kasvustrategiaamme ja vahvistaa kilpailukykyämme Suomessa ja Pohjoismaissa" *Kalajokilaakso*. Viitattu 18.7.2023.
8. ↑  C Moren SM-liigalähetysten kulisseissa kiehuu – työnsä jättänyt Pekka kertoo nyt tylystä kirjeestä, jonka sai *Ilta-Sanomat*. Viitattu 18.7.2023.
9. ↑  SM-liigan jääkiekkolähetysten tuotantoyhtiö romahdutti palkkionsa – tekijät kaikkosivat *Journalisti*. Viitattu 18.7.2023.
"**Skylark**" on Hoagy Carmichaelin säveltämä ja Johnny Mercerin sanoittama musiikkikappale vuodelta 1941. Siitä tuli ilmestyessään hitti ja se esiintyi *Your Hit Parade* -ohjelmassa 12 kertaa. Kappaleen ovat levyttäneet useat pop- ja jazzartistit ja sitä pidetään jazzstandardina. "Skylark" oli Carmichaelin ja Mercerin ensimmäisiä yhteisiä kappaleita, ja miesten menestyksekäs yhteistyö jatkui 1970-luvun alkupuolelle asti.

Sävellyksen alkuperäinen nimi oli "Bix Lix" ja se oli tarkoitettu Carmichaelin vuonna 1931 kuolleesta ystävästä Bix Beiderbeckestä kertovaan musikaaliin. Musikaali ei kuitenkaan koskaan päässyt tuotantovaiheeseen, joten Carmichael julkaisi sen itsenäisenä kappaleena Mercerin lisäämällä sanoituksella. Kappaleesta tuli hitti heti ilmestyttyään: vuonna 1942 sillä nousivat listoille Glenn Miller, Harry James, Dinah Shore ja Bing Crosby. Gene Krupan orkesteri nauhoitti tunnetun jazzversion laulaja Anita O’Dayn ja trumpetisti Roy Eldridgen kanssa vuonna 1941.

Mercerin elämäkerran kirjoittaja Philip Furian mukaan Mercer pyrki kappaleen sanoissa ilmaisemaan kaipuutaan näyttelijä Judy Garlandia kohtaan myrskyisän suhteen jälkeen.

Lähteet
-------

1. ↑  Allen Forte: *The American Popular Ballad of the Golden Era, 1924–1950*, s. 276. Princeton University Press, 1995. ISBN 069104399X. (englanniksi)
2. 1 2 3 4  Jeremy Wilson: Skylark *JazzStandards*. Viitattu 10.1.2011. (englanniksi)
3. ↑  William H. Young ja Nancy K. Young: *The Great Depression in America: A cultural encyclopedia*, s. 497. Greenwood Publishing Group, 2007. ISBN 0313335214. (englanniksi)
**Aase–Smithin oireyhtymä** eli **Aasen oireyhtymä** on erittäin harvinainen geneettinen oireyhtymä, joka voi aiheuttaa muun muassa synnynnäisen hypoplastisen anemian, vaikeita nivelkontraktuuria, luuston poikkeavuuksia, ääreisverenkierron häiriöitä, huuli-suulakihalkion sekä Dandy–Walkerin epämuodostuman ja siihen liittyvän hydrokefaluksen. Oireyhtymän yhteydessä voi myös esiintyä kammioväliseinäaukko, joka saattaa johtaa sydämen vajaatoimintaan.

Aase–Smithin oireyhtymästä kärsivillä on ollut molemmissa peukaloissa kolme sormiluuta. Potilailla on esiintynyt kyvyttömys puristaa käsiä täyteen nyrkkiin. Käsien piirteitä onkin pidetty diagnostisesti tärkeinä. Kallon aukileissa on havaittu sulkeutumisen viivettä. Lisäksi oireyhtymän yhteydessä on raportoitu korvien epämuodostumia, ptoosi, kyvyttömyys avata suuta kokonaan ja kampurajalka. Anemia ilmenee tyypillisesti kuuden ensimmäisen elinkuukauden aikana. Se on vaikea ja vaatii toistuvia verensiirtoja. Synnynnäisellä hypoplastisella anemialla on kuitenkin taipumus lievittyä iän myötä.

Aase–Smithin oireyhtymän kuvasi ensimmäisenä pediatri Jon Morton Aase kahdella veljeksellä vuonna 1969. Oireyhtymä periytyy autosomissa peittyvästi tai vallitsevasti. Vuoteen 2007 mennessä lääketieteellisessä kirjallisuudessa oli kuvattu vain alle kaksikymmentä tapausta. Aase–Smithin oireyhtymästä kärsii harvempi kuin yksi ihminen miljoonasta. Oireyhtymän geneettinen pohja on jäänyt tuntemattomaksi eli ei ole vielä tiedossa, mikä geeni siihen liittyy.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Aase Smith syndrome Orphanet, viitattu 27.6.2023
2. 1 2 3 4 5 6  Aase Syndrome Access Pediatrics, viitattu 27.6.2023
Hotelli Seurahuone.
**Hotelli Seurahuone** on Riihimäen keskustassa sijaitseva hotelli. Hotelli toimi alkujaan vuodesta 1935 lähtien arkkitehti Väinö Vähäkallion suunnittelemassa, vuonna 1920 valmistuneessa liikerakennuksessa, joka vaurioitui pahoin talvisodan pommituksissa. Nykyinen funktionalistinen kivirakennus valmistui 1941. Nykyisen rakennuksen suunnittelijasta ei ole varmuutta, mutta piirustusten epäillään olevan rakennusmestari J. E. Valorinnan käsialaa.

Hotellissa on 52 huonetta, 111 majoituspaikkaa sekä ympärivuorokautinen vastaanotto. Hotellilla on myös pysäköintialue, kokoustilat, sauna ja kuntosali. Hotellissa toimii myös amerikkalaishenkinen ravintola Bullet American Diner, seurustelupubi J.A. Sandels Pub sekä yökerho Iskelmäbaari Riihimäki.

Lähteet
-------

1. ↑  Riihimäen rakennetut kulttuuriympäristöt 2020 (Arkistoitu – Internet Archive) (sivu 126, kohde 100 - Seurahuone), riihimaki.fi, viitattu 23.9.2020.
2. ↑  Palvelut - Hotel Seurahuone, Riihimäki, *seurahuone.fi*, viitattu 23.9.2020.
3. ↑  Majoitusta, kokoustilaa ja 3 ravintolaa - Hotel Seurahuone, Riihimäki, *seurahuone.fi*, viitattu 23.9.2020.
Amenemhat III:n pyramidion Dahshurista
**Pyramidion** oli muinaisessa Egyptissä pyramidien ja obeliskien nelisivuinen lakikivi. Sen egyptinkielinen nimi oli *benben*, mikä yhdistää sen myyttiseen benben-kiveen. Pyramidionit valmistettiin Vanhan valtakunnan aikaan hienosta kalkkikivestä, dioriitista tai graniitista ja peitettiin kullalla tai elektrumilla. Keskivaltakunnan ajalla valmistusaineeksi vakiintui graniitti. Obeliskin pyramidion oli yhtä kappaletta varren kanssa.

Pyramidioneihin kaiverrettiin yleensä maagisia tekstejä. Esimerkiksi  Amenemhat III:n pyramidionissa lukee: *"Avattakoon kuninkaan kasvot, niin että hän näkee taivaanrannan herran (Horakhti) kun tämä kulkee taivaan poikki; antakoon hän kuninkaan loistaa kuin jumala, ikuisuuden herra ja tuhoutumaton."*

Lähteet
-------

* Reeves, Nicholas: *Muinaisen Egyptin aarteet - Tärkeimmät löyöt vuosi vuodelta*. Iso-Britannia: Otava, 2000. ISBN 951-1-17722-2.
* *Egypti: Faraoiden maa*. (Ägypten: Die Welt der Pharaonen.) Toimittaneet Regine Schulz ja Matthias Seidel. Suomennos: Sonja Mäkinen ja Kaarina Niemi. Köln: Könemann, 2000. ISBN 3-8290-5710-5.

### Viitteet

1. 1 2  Reeves 2000, s.112
2. 1 2  Schulz & Seidel 2000, s. 518
3. ↑

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Pyramidion** Wikimedia Commonsissa
**Hanya Yanagihara** (s. 1974 Los Angeles, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen kirjailija.

Elämä ja ura
------------

Yanagihara asuu Manhattanilla New Yorkissa. Hänen sukunsa on asunut Havaijilla useita sukupolvia, mutta hän itse syntyi Los Angelesissa. Isän työn vuoksi perhe muutti usein.

Collegen jälkeen Yanagihara muutti New Yorkiin, missä hän työskenteli pienissä kustantamoissa kustannustoimittajana ennen kuin siirtyi lehtialalle. Aiemmin hän työskenteli *Condé Nast Travelerin* toimittajana. *Travelerin* julkaisemat jutut olivat maksettuja juttuja, mutta häntä se ei häirinnyt. Hän siirtyi sitten *T*-nimiseen aikakauslehteen.

Yanagiharan esikoisteos *The People in the Trees* pohjautuu virologi D. Carleton Gajdusekin elämään. Gajdusek oli hänen isänsä ja setänsä tuttava. Tarinan kirjoittaminen vei kaksitoista vuotta. Yanagiharan toinen romaani *Pieni elämä* nosti hänet The Wall Street Journalin kriitikon Sam Sacksin mukaan merkittävimpien yhdysvaltalaisten kirjailijoiden rinnalle ja oli monien merkittävien palkintojen ehdokkaana. Se alkaa tarinana neljästä juhlivasta collegeaikaisesta ystävyksestä, jotka lähtevät New Yorkissa etsimään tietään. Kertomus saa pian synkempiä sävyjä, kun päähenkilöksi kehittyvän Juden lapsuusaikainen hyväksikäyttö alkaa purkautua esiin. Tarina kuvaa myös ystävyyttä, joka Yanagiharan mielestä on merkityksellisempää kuin avioliitto tai romanttinen suhde ylipäänsä, joka on 1900-luvun tuotetta. The Guardianin Tim Adamsin mukaan *Pieni elämä* on vastaus kirjan *The People in the Trees* herättämiin kysymyksiin.

Yanagiharan kolmas romaani *To Paradise* (suom. *Paratiisiin*) ilmestyi tammikuussa 2022.

Teokset
-------

* *The People in the Trees*, 2013
* *Pieni elämä*. (*A Little Life*, 2015). Suomentanut Arto Schroderus. Helsinki: Tammi, 2017. ISBN 978-951-31-9177-1.
* *Paratiisiin*. (*To Paradise*, 2022) (Keltainen kirjasto 526). Suomentanut Arto Schroderus. Helsinki: Tammi, 2022. ISBN 978-952-04-3505-9.

Lähteet
-------

1. ↑  Hanya Yanagihara *Kirjasampo.fi*. Viitattu 28.8.2020.
2. 1 2 3 4  Alexander Nazaryan: Author Hanya Yanagihara's Not-So-Little Life *Newsweek*.  19.3.2015. Viitattu 28.8.2020. (englanniksi)
3. 1 2 3  Tim Adams, "Hanya Yanagihara: I wanted everything turned up a little too high", 26.7.2015 The Guardian, viitattu 28.8.2020
4. ↑  To Paradise *Kirkus Reviews*. Viitattu 30.12.2021. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Hanya Yanagihara** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Katalonia
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Ruotsi
* Latvia
* Japani
* Tšekki
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Hotkovo** (ven. Хотько́во) on kaupunki Moskovan alueen Sergijev Posadin piirissä Venäjällä. Se sijaitsee Kljazman sivujokeen Vorjaan laskevan Paža-joen rannalla 60 kilometriä Moskovasta koilliseen. Kaupungin läpi kulkee Moskovan ja Jaroslavlin välinen rautatie (Hotkovon asema). Asukkaita on 21 600 henkeä (vuonna 2010).*lähde?*

Kaupunki on saanut alkunsa vuonna 1308 perustetun Hotkovon Pokrovan luostarin ympärille syntyneestä asutuksesta. 1800-luvun lopulla ja 1900-luvun alussa seudulle syntyi tekstiili-, keramiikka-, rakennustarvike- ja metalliteollisuutta. 1930-luvulla perustettiin kemian ja sähköeristetehtaat. Vuonna 1939 Hotkovo sai taajaman statuksen ja vuonna 1949 siitä tuli kaupunki. Nykyään kaupungissa on sähkö- ja lämpöeriste-, metalli- ja tekstiiliteollisuutta sekä lentokoneiden ja avaruusalusten laitteita suunnitteleva tutkimuslaitos.

Kaupungin historiallisen ytimen muodostaa Paža-joen korkealla rannalla sijaitseva Pokrovan luostarin klassistinen rakennuskokonaisuus, johon kuuluu mm. vuosina 1811–1816 rakennettu Pokrovan katedraali. Neljän kilometrin päässä Hotkovosta Vorja-joen rannalla sijaitsee Abramtsevon kartano, joka 1800-luvun loppupuolella oli yksi Venäjän kulttuurielämän keskuksista. Ahtyrkan kylässä on sijainnut Trubetskin ruhtinassuvun kartano, josta on säilynyt 1820-luvulla rakennettu empiretyylinen kirkko ja puistoalue. Viiden kilometrin päässä Hotkovosta kaakkoon sijaitsee Radonežin kylä, joka on syntynyt 1600-luvulla samannimisen muinaisvenäläisen kaupungin paikalle. Kaupungissa vietti lapsuutensa Troitse-Sergijevin luostarin perustanut Sergei Radonežilainen. Kylässä on 1840-luvulla rakennettu empiretyylinen Kristuksen kirkastumisen kirkko ja vuonna 1988 pystytetty Sergei Radonežilaisen muistomerkki.

Lähteet
-------

1. ↑  *Goroda Rossii: entsiklopedija*, s. 506–507. Moskva: Bolšaja Rossijskaja Entsiklopedija, 1994. ISBN 5-85270-026-6.
2. ↑  *Goroda Rossii: entsiklopedija*, s. 507. Moskva: Bolšaja Rossijskaja Entsiklopedija, 1994. ISBN 5-85270-026-6.

Aiheesta muualla
----------------

* Hotkovon kaupungille omistettu sivusto (venäjäksi)

Moskovan alueen vaakunaMoskovan alueen kaupungit

|  |
| --- |
| **Hallinnollinen keskus: Moskova** (erillinen hallintoalue)
Aprelevka |
Balašiha | Bronnitsy |
Dedovsk | Dmitrov | Dolgoprudnyi | Domodedovo | Drezna | Dubna | Dzeržinski |
Elektrogorsk | Elektrostal | Elektrougli |
Frjazino |
Golitsyno |
Himki | Hotkovo |
Istra | Ivantejevka |
Jahroma | Jegorjevsk | Jubileinyi |
Kašira | Klimovsk | Klin | Kolomna | Koroljov | Kotelniki | Krasnoarmeisk | Krasnogorsk | Krasnozavodsk | Krasnoznamensk | Kubinka | Kurovskoje |
Likino-Duljovo | Ljubertsy | Lobnja | Losino-Petrovski | Luhovitsy | Lytkarino | 
Možaisk | Mytištši |
Naro-Fominsk | Noginsk |
Odintsovo | Orehovo-Zujevo | Ožerelje | Ozjory |
Pavlovski Posad | Peresvet | Podolsk | Protvino | Puštšino | Puškino |
Ramenskoje | Reutov | Rošal | Ruza |
Šatura | Sergijev Posad | Serpuhov | Solnetšnogorsk |
Staraja Kupavna | Štšolkovo | Stupino |
Taldom | Tšehov | Tšernogolovka |
Vereja | Vidnoje | Volokolamsk | Voskresensk | Vysokovsk |
Zaraisk | Železnodorožnyi | Žukovski | Zvenigorod |
**Frederick John Jackson** (1860 Catterick, North Yorkshire – 1929 Beaulieu-sur-Mer, Ranska) oli englantilainen tutkimusmatkailija, lintutieteilijä ja siirtomaahallinnon virkamies.

Päätettyään opiskelunsa Shrewsbury Schoolissa ja Cambridgen Jesus Collegessa Jackson johti retkikunnan tapaamaan Emin Pashaa Egyptiin. Vuonna 1899 hän johti toista retkikuntaa, joka tutki Britannian uutta siirtomaata Keniaa (tuolloin vielä osa Itä-Afrikan protektoraattia). Myöhemmin hänet nimitettiin Kenian ensimmäiseksi kuvernööriksi. Hän toimi myös Ugandan protektoraatin kuvernöörinä vuosina 1911–1918.

Jackson kirjoitti teoksen *The Birds of Kenya Colony and Uganda Protectorate*, joka julkaistiin postuumisti vuonna 1938. Hän oli perustamassa *East Africa and Uganda Natural History Society* -nimistä yhdistystä ja toimi sen puheenjohtajana. Jacksonin kuoltua hänen laaja eläinkokoelmansa myytiin ja sittemmin se katosi.

Jackson nimesi linnuista keniankirvisen (*Anthus latistriatus*) 1899.

Lähteet
-------

* Natural History Museum (englanniksi)

### Viitteet

1. ↑  ITIS (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**Fédération Cynologique de Géorgie** (**FCG**) on georgialainen kenneljärjestö.

Historia ja nykytilanne
-----------------------

FCG perustettiin vuonna 1991. Vuonna 1997 FCI hyväksyi sen sitoumuskumppaniksi, ja vuonna 2001 siitä tuli täysivaltainen jäsen. Perustamisestaan lähtien se on ollut tärkeä osa eurooppalaista koiramaailmaa: sillä on läheisiä suhteita moniin eurooppalaisiin koirajärjestöihin. FCG järjestää säännöllisesti sekä kansallisia että kansainvälisiä koiranäyttelyitä, tukee monia georgialaisia koirajärjestöjä, -yhteisöjä ja kenneleitä ja tekee paikallisia alkuperäisrotuja kuten kaukasiankoiraa ja georgianvuoristokoiraa tunnetuksi. Samalla se on ainoa FCI:n jäsen, joka on virallisesti tunnustanut georgianvuoristokoiran.

Aiheesta muualla
----------------

* FCG:n viralliset sivut
* FCI[vanhentunut linkki]

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Cynological Federation of Georgia
Fågelön

|  |  |
| --- | --- |
| Sijainti | 
EkeröTukholman läänissäRuotsi |
| Vesialue | 
Mälaren  |
| Korkein kohta | 
37 m mpy.  |

Karttamuokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa WikidataaTietolaatikon dokumentaatioNäytä Wikidatasta tulevat arvot

Ote karrtasta (Häradsekonomiska kartan) vuodelta 1901.
**Fågelön** on Mälarenin saari Ruotsissa Ekerön kunnassa, joka sijaitsee Tukholman läänissä.

Maantietoa
----------

Fågelön sijaitsee Mälarenin itäosassa Tukholmasta tulevan lahdensuun edustalla. Saaren pituus on 1,8 kilometriä ja leveys on 1,0 kilometriä. Tukholmasta alkaa lounaaseen päin Fiskarfjärdeniin johtava salmi ja siitä haarautuu luoteeseen päin jatkuva toinen Lambarfjärdeniin johtava salmi. Salmien väliin ja Lovönin eteen jää pieni saariryhmä, jonka suurimpia saaria Fågelön on. Saariryhmän muita saaria ovat esimerkiksi Kärsön, Kungshatt, Björnholmen, Tallholmen, Granholmen, Krankholmen ja Skräddarholmen. Saari on metsämaan peitossa, mutta sillä on edelleen peltomaata sen lounaispäässä Kungshattia vastapäätä. Pellon reunoilla sijaitsee muutamia vapaa-ajan asuntoja. Niitä on myös saaren kaakkoisrannassa Fläsketin kohdalla.

Historiaa
---------

Vanhan kartan mukaan vuodelta 1901 on saaressa ollut maatila peltoineen samalla paikalla, missä sijaitsee nykyään vapaa-ajan asuntoja.

Luontoarvoja
------------

Saari liitettiin vuonna 2014 Lovön luonnonsuojelualueeseen (Lovö naturreservat, 3 228 hehtaaria, josta maa-alaa 2 090 hehtaaria, Natura 2000 hankkeessa *Lovö Kärsö* (SE0110186)). Siihen kuuluvat Lovön (lukuun ottamatta Lindön niemeä) ja itäpuoliset saaret, pois lukien Kunghatt, kuten esimerkiksi Kärsön, Fådelön, Skräddarholmen, Krankholmen, Granholmen, Tallholmen, Björnholmen ja Fläsket. Suojelualueeseen ei kuulu asumiseen kuuluvat yksyistontit, valtion- tai kunnan omistamat laitokset. Fågelönillä ei ole merkittyjä retkireittejä, mutta sen länsipäässä Skräddarholmenia vastapäätä on merkitty tulentekopaikka.

Katso myös
----------

* Luettelo Mälarenin saarista

Lähteet
-------

### Huomioita

1. ↑  Asia on katsottu ruotsinkielisestä wikipedian artikkelista sv:Fågelön.

### Viitteet

1. 1 2 3  Fågelön *Lantmäteriet*. Gävle:  Lantmäteriet. Viitattu 18.2.2021. (ruotsiksi)
2. ↑  Mälaren-Fiskarfjärden (SE657865-161900) *Vatteninformationssystem*. Tukholma, Ruotsi:  Länsstyrelsen. Viitattu 18.2.2021. (ruotsiksi)
3. ↑  Lovö naturreservat, Tukholman lääni, viitattu 18.2.2021

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Fågelön** Wikimedia Commonsissa

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: sv:Fågelön
**Richard Fridolin Joseph Freiherr Krafft von Festenberg auf Frohnberg, genannt von Ebing** (14. elokuuta 1840 Mannheim, Badenin suurherttuakunta, Saksan liitto – 22. joulukuuta 1902 Graz, Itävalta-Unkari) oli itävaltalais-saksalainen psykiatri ja seksologi. Hänet tunnetaan ennen kaikkea tutkimuksista, joissa hän tarkasteli seksuaalisia kohdehäiriöitä.

Krafft-Ebing syntyi Mannheimissa, Saksassa vuonna 1840. Hän opiskeli Saksassa sekä Sveitsissä. Krafft-Ebingistä tuli psykiatrian professori Strasbourgissa 32-vuotiaana.

Krafft-Ebing julkaisi vuonna 1886 kuuluisan teoksensa *Psychopathia Sexualis*. Hän otti käyttöön sekä termin sadismi että masokismi, jotka yleensä yhdistyvät sadomasokismiksi. Homoseksuaaleja haastateltuaan Krafft-Ebing tuli siihen tulokseen, ettei heidän seksuaalinen suuntautumisensa ollut perversio eikä mielisairaus. 

Krafft-Ebingin elinaikana hänen tunnetuimmasta teoksestaan *Psychopathia Sexualis* julkaistiin 12 painosta. Hän kirjoitti seksuaalisuuden lisäksi muun muassa masennuksesta.

Krafft-Ebing oli aatelisarvoltaan vapaaherra. Hän kuoli Grazissa, Itävallassa 62-vuotiaana.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Richard, baron von Krafft-Ebing *Encyclopædia Britannica*. Encyclopædia Britannica, Inc.. Viitattu 7.5.2023. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Richard von Krafft-Ebing** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Chile
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Katalonia
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Ruotsi
* Latvia
* Japani
* Tšekki
* Australia
* Kreikka
* Kroatia
* Alankomaat
* Puola
* Portugali
* Vatikaani

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**Fégui** on kaupunkikunta ja sen ainoa taajama Kayesin alueen Kayesin piirissä Malissa. Se sijaitsee Faléméjoen rannalla noin 90 kilometriä Kayesista länteen. Kunnassa on 3 900 asukasta (vuonna 2009).

Féguin kunta rajoittuu pohjoisessa Kayesin piirin Tafacirgan ja Sonyn ja etelässä Falémén kuntiin sekä lännessä Senegaliin. Seutu kuuluu Sahelin vyöhykkeeseen.

Asukkaat ovat etupäässä soninkeja. Lisäksi on fulbeja, bambaroita ja maureja.

Seudun pääelinkeino on maatalous. Tärkeimmät viljelykasvit ovat durra, maapähkinä, riisi ja hirssi. Kotieläimiä ovat naudat, lampaat, vuohet, aasit ja vähäisessä määrin hevoset. Lisäksi harjoitetaan pienimuotoista kaupankäyntiä.

Kunnassa toimii alakoulu, koraanikoulu ja lukutaitokeskus. Terveyspalvelut käsittävät sairastuvan, synnytyslaitoksen ja apteekin. Vesihuoltoon kuuluu kaksi porakaivoa, vesitorni ja joukko vesiposteja.

Lähteet
-------

1. ↑  4ème recensement général de la population et de l’habitat. Résultats définitifs, tome 0: Répertoire des villages *instat-mali.org*.  Arkistoitu 7.1.2017. Viitattu 18.2.2018.
2. ↑  Mali - Région de Kayes: Carte de référence *reliefweb.int*. Viitattu 18.2.2018.
3. 1 2 3 4  Plan de Securite Alimentaire: Commune Rurale de Fégui 2007–2011 *fsg.afre.msu.edu*.  2006. Viitattu 18.2.2018. [vanhentunut linkki]
**Torisevan rotkojärviksi** kutsutaan Ylä-Pirkanmaan matkailualueella sijaitsevaa kolmea rotkojärveä, joiden nimet ovat Alainen-Toriseva, Keskinen-Toriseva ja Yläinen-Toriseva. Ne sijaitsevat Virtain Jäähdyspohjassa hieman kantatie 66:n itäpuolella.

Syvin järvistä on Keskinen-Toriseva, jonka syvyys on 38 metriä ja keskisyvyys 20 metriä. Suurin järvistä on Alainen-Toriseva, joka on vain 50–70 metriä leveä, mutta 1 120 metriä pitkä. Yläinen-Toriseva on 600 metrin pituinen. Järvien rantakalliot ovat suurelta osin hyvin jyrkkiä.

Alaisella-Torisevalla taidemaalari Werner Holmberg teki teoksensa *Aihe Torisevalta* 1859. Se kuvaa järven eteläpäässä olevaa Inkerinkalliota. Koska Holmberg ohjattiin alueelle, oli jo 1800-luvulla käsitys siitä, että järvi voisi olla matkailukohde. Alaisen-Torisevan järven eteläpäässä Inkerinkallion päällä sijaitsi 1900-luvun alussa myös taidemaalari Armid Sandbergin *Pilvilinna*-taiteilijahuvila joka purettiin 1945.

Ruoveden Ritoniemen kartanossa kesän 1825 viettäneen Johan Ludvig Runebergin uskotaan viitanneen nimenomaan Torisevanjärviin Vänrikki Stoolin tarinoissa.

Alueella kulkee Torisevan luontopolku.

Lähteet
-------

1. ↑
2. ↑  Jäähdyspohjan kylän sivut: A.B. Sandberg ja Pilvilinna

Aiheesta muualla
----------------

* Pirkanmaan virkistysalueyhdistys: Torisevan – Lakarin ulkoilualue (kartta) (Arkistoitu – Internet Archive)
**Papaichton** (myös *Papaïchton*) on kunta ja sen keskustaajama Ranskan Guayanassa. Se sijaitsee Maronijoen varrella 210 kilometriä Cayennesta linnuntietä lounaaseen. Kunnassa on 6 700 asukasta (vuonna 2019).

Papaichtonin kunnan pinta-ala on 2 628 neliökilometriä. Se rajoittuu pohjoisessa Grand-Santin, idässä Saülin ja etelässä Maripasoulan kuntiin sekä lännessä Surinameen. Papaichton kuuluu Länsi-Guayanan kuntayhtymään. Kunta sijaitsee Guyanan Amazonian kansallispuiston alueella. Luontokohteita ovat Abattis Cottican kosket ja 730 metriä korkea Cotticavuori.

Kuntaan kuuluvat keskustaajaman lisäksi Assissin, Bonivillen ja Locan kylät. Asukkaat ovat maroneihin kuuluvia alukuja eli boneja, intiaaneja, kreoleja ja ranskalaisia.

Papaichton on alukujen historiallinen keskus. Kunta on perustettu heidän päällikkönsä Gran Man Tolingan aloitteesta vuonna 1969. Apatou erotettiin siitä vuonna 1975 ja Grand-Santi vuonna 1992. Papaichtonia kutsutaan myös Pompidouvilleksi päällikön ja presidentti Georges Pompidoun tapaamisen muistoksi.

Tärkein liikenneväylä on Maronijoki. Papaichtonista on tieyhteys Maripasoulaan, jossa sijaitsee lentokenttä. Palveluihin kuuluvat kaksi alakoulua, yläkoulu, terveysasema, posti ja kansallispuiston toimisto. Taajamassa on majoitus- ja matkailupalveluja.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Papaichton *Annuaire mairie*. Viitattu 13.3.2022.
2. 1 2 3 4  Papaïchton *Parc amazonien de Guyane*. Viitattu 13.3.2022.
3. ↑  Papaïchton *Ouest Guyane*. Viitattu 13.3.2022.
4. ↑  *Petit Futé Guyane 2011–2012*, s. 194–196. Paris: Nouvelles Éditions de l’Université, 2011. ISBN 9782746929159.
Paolo dal Pozzo Toscanellia esittävä yksityiskohta Firenzen Basilica di Santa Croceen 1800-luvulla pystytetystä muistomerkistä.
**Paolo dal Pozzo Toscanelli** (1397 – 10. toukokuuta 1482) oli italialainen matemaatikko ja tähtitieteilijä. Hän syntyi Firenzessä lääkäri Domenico Toscanellin poikana. Hän sai matemaatikon koulutuksen Padovan yliopistossa. Vuonna 1424 hän jätti yliopiston valmistuttuaan lääketieteen tohtoriksi.

Toscanelli on tullut tunnetuksi komeettahavainnoistaan ja niiden ratalaskuista. Hän teki havaintoja muun muassa Halleyn komeetasta vuonna 1456.

Tarinan mukaan Toscanelli lähetti Portugalin kuninkaan pyynnöstä lissabonilaiselle papille kirjeen, jossa hän hahmotteli mahdollisuuden purjehtia Maustesaarille läntistä reittiä pitkin. Kopio tästä kirjeestä toimitettiin Kristoffer Kolumbukselle, joka kuljetti kirjettä mukanaan ensimmäisellä matkallaan uuteen maailmaan. Alkuperäinen kirje tai sen liitteenä ollut kartta eivät ole säilyneet, mutta tallella on Kolumbuksen ja Toscanellin myöhempää kirjeenvaihtoa.

Lähteet
-------

1. 1 2  Paolo dal Pozzo Toscanelli *Catholic Encyclopedia*. Viitattu 5.12.2014.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Italia
* Israel
* Belgia
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Australia
* Alankomaat
* Portugali
* Vatikaani

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii
* Mathematics Genealogy Project

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz
* ULAN

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Italian People
* Deutsche Biographie
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
Elga Sesemann noin 1940-luvun jälkipuoliskolla.
**Elga Charlotte Sesemann** (28. maaliskuuta 1922 Viipuri – 21. tammikuuta 2007 Helsinki) oli suomalainen taidemaalari.

Sesemann opiskeli Taideteollisuuskoulussa, Suomen taideakatemian koulussa (1941–1943) ja Vapaassa taidekoulussa (1943–1944). Hän teki läpimurtonsa vuonna 1945, ja hänet luetaan 1940-luvun merkittäviin ekspressionisteihin. Sesemannin maalauksia kuuluu Ateneumin, Taidekoti Kirpilän, Bäcksbackan kokoelmiin Helsingin taidemuseossa, sekä Tukholman Moderna Museetin kokoelmiin. Sesemann osallistui ensimmäiseen näyttelyyn vuonna 1943 ja piti ensimmäisen yksityisnäyttelynsä Bäcksbackan galleriassa vuonna 1945. Hänen töitään on ollut näytteillä muun muassa Helsingissä ja monissa muissa Suomen kaupungeissa, Tukholmassa, Oslossa, Stuttgartissa, Pekingissä, Tokiossa ja New Yorkissa. Sesemannille myönnettiin valtion taiteilijaeläke vuonna 1982. Vuonna 2002 80-vuotiaana hän julkaisi runokokoelman *Sade kirjoitti lyijykynällä*. Sesemann kuoli 21. tammikuuta 2007 keuhkokuumeeseen sairaalassa Helsingissä. Hänet siunattiin Saksalaisessa kirkossa Helsingissä ja haudattiin sukuhautaan Hietaniemen hautausmaalle Helsingissä. 

Sesemann oli naimisissa taidemaalari Seppo Näätäsen kanssa vuodesta 1945 miehen syöpäkuolemaan saakka vuonna 1964.

Elga Sesemannin kirja *Kuvajaisia – Erään omakuvan taustamaisemaa* ilmestyi WSOY:n kustantamana 1959.

Teoksia
-------

* Kukkaismyyjä

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Elga Charlotte Sesemann *Kuvataiteilijamatrikkeli*. Suomen Taiteilijaseura. Viitattu 23.10.2014.
2. 1 2 3  Sinisalo, Soili: Muistot: Elga SesemannArkistoitu kopio *HS.fi*.  21.1.2007.  Arkistoitu 24.9.2015. Viitattu 23.10.2014.
3. ↑  About Elga Sesemann, her life and work *www.elgasesemann.com*. Viitattu 8.2.2021. (englanniksi)
4. ↑  Elga Sesemann WSOY:n kirjallisuussäätiön kokoelmissa *WSOY Kirjallisuussäätiö*.  7.1.2019. Viitattu 8.2.2021.

Aiheesta muualla
----------------

* Elga Sesemann (taiteilijan kotisivu, jota ylläpitävät hänen sisarentyttärensä) *elgasesemann.com*. Viitattu 9.11.2018. (ruotsiksi)(englanniksi)(suomeksi)
* Kuvataiteilijamatrikkeli
* Elga Sesemann Kansallisgallerian kokoelmissa

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Suomi (KANTO)

 |

 |
Viikon ikäinen kanan alkio
**Siittiöiden varastointionkalo** on lintunaaraan munanjohtimessa emättimen ja kohdun yhtymäkohdassa sijaitseva pieni onkalo, jonne parittelun jälkeen varastoituu koiraan siittiöitä. Varastointionkaloiden määrä yhdellä naaraalla on yleensä satoja, jopa tuhansia. Siittiöitä varastoimalla naaras varmistaa sen, että muninnan alkaessa sillä on riittävä määrä siittiöitä hedelmöittämään munasoluja.

Alun perin ajatuksen varastointionkaloista esitti italialainen anatomian tutkija Hieronymus Fabricius de Aquapendente, tunnetummin Fabricius, 1600-luvulla tutkiessaan kanojen pitkittynyttä hedelmöitystä. Hänen myöhempi oppilaansa William Harvey vahvisti tutkimuksillaan, että parittelun ja viimeisen hedelmöityneen munan välinen aika on kolme viikkoa. Koska mikroskooppi oli Fabriciuksen aikana vielä tuntematon, ei hän voinut fyysisesti todistaa siittiöiden olemassaoloa. Kesti kolmisensataa vuotta, ennen kuin yhdysvaltalaiset siipikarjatutkijat vahvistivat Fabriciuksen oletuksen laboratoriossa, mutta vasta 1970-luvulla yhdysvaltalainen biologi Olin Bray löysi siittiöiden varastointionkalot, joita hän kutsui rauhasiksi.

Kaikkien lintulajien naarailla on siittiöiden varatointionkaloita, mutta siittiöiden varastointiaika vaihtelee suuresti lintuheimojen ja -lahkojen välillä. Lyhin se on lajeilla, joiden puolisot viettävät aikansa yhdessä, esimerkiksi kyyhkyillä viikko, ja pisin lajeilla, joiden puolisot vaeltavat ravinnon haussa pitkiä aikoja erillään, esimerkiksi myrskylinnulla yli kuukausi.

Lähteet
-------

* Birkhead, Tim 2009: Lintujen viisaus. Lintutieteen kuvitettu historia. - readme.fi, Gummerus, Jyväskylä. ISBN 978-952-220-092-1