recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Kolnon piirikunta** (puol. *powiat kolneński*) on yksi Podlasian voivodikunnan piirikunnista. Piirikunnan väkiluku oli vuoden 2019 lopussa arvion mukaan 38 057. Kunnat siellä ovat Grabowo, Kolno, Mały Płock, Stawiski ja Turośl. Kolnon piirikunnan hallintokeskus on Kolnon kaupunki.

Kolnon piirikunnalla on Puolan sisällä yhteistä rajaa Grajewon, Piszin, Łomżan ja Ostrołękan piirikuntien kanssa.

Kolnon väestöpyramidi 2014.
Vuoden 2019 lopussa piirikunnan asukkaista 49,9 prosenttia oli naispuolisia ja 50,1 prosenttia miespuolisia. Alle 18-vuotiaat muodostivat 17,6 prosenttia piirikunnan väestöstä, työikäiset 63,7 prosenttia ja eläkeläiset 18,8 prosenttia väestön keski-iän ollessa 40,9 vuotta. Vuonna 2019 piirikunnassa syntyi 350 lasta. Kolnon piirikunnan väkiluvun ennustetaan pienenevän 28 094 asukkaaseen vuoteen 2050 mennessä.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Map of kolneński county *mMapa.pl*. Viitattu 26.8.2020. (puolaksi, englanniksi, saksaksi)
2. 1 2 3 4 5 6 7 8  Powiat kolneński w liczbach *Polska w liczbach*. Viitattu 25.8.2020. (puolaksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * n
* k
* m
Podlasian piirikunnat |
| --- |
|  |
| Kaupunkipiirikunnat | 
* Białystok (hallintokeskus)
* Łomża
* Suwałki

 |
|  |
| Piirikunnat | 
* Augustów
* Białystok
* Bielsk
* Grajewo
* Hajnówka
* Kolno
* Łomża
* Mońki
* Sejny
* Siemiatycze
* Sokółka
* Suwałki
* Wysokie Mazowieckie
* Zambrów

 |

 |
**Kolmpersjärvi** (myös *Kolmperänjärvi*) on karu järvi Lohjan länsiosassa läntisellä Uudellamaalla. Sen pinta-ala on 25,6 hehtaaria. Etäisyys Lohjan keskustasta on 16 kilometriä luoteeseen.

Maantiede
---------

Kolmpersjärven rantaviiva on varsin mutkainen, sen pituus on 3 559 metriä. Etäisyys järven kaakkoisosan kapean lahden pohjukasta järven luoteisrannalle on 950 metriä. Järven itäosassa sijaitsee luoto. Järven keskivaiheilla on 11,5 metrin syvänne. Rannoilla on melko tiheään asutusta, valuma-alue on etupäässä metsämaata. Noin 300 metriä Kolmpersjärven itäpuolitse kulkee Valtatie 1, jonka itäpuolella sijaitsee muun muassa Saarilampi ja Syvälampi.

Kolmpersjärveen virtaa laskuojia luoteesta Hauklammesta Saukoonlammen kautta, koillisesta Saarilammesta ja etelästä Pikku Kolmpersjärvestä. Kolmpersjärvestä lähtee runsaan kilometrin pituinen laskuoja etelään Kirmusjärveen, jonka korkeustaso on 19,3 metriä Kolmpersjärveä alempi.

Kolmpersjärvi (23.024.1.005) kuuluu Raatinjoen-Myllyojan valuma-alueeseen (23.024), joka on kolmannen jakovaiheen vesistö Karjaanjoen vesistössä (23). Toinen jakovaihe on Lohjanjärven alue (23.02). Se on Raatinjoen-Myllyojan alueen laajin järvi Valkerpyyn ja Kirmusjärven jälkeen. Alueella on viisitoista yli hehtaarin laajuista vakavettä.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Kolmpersjärvi, vakavesi, Lohja
2. 1 2 3 4  Ympäristö.fi : Ympäristötiedon hallintajärjestelmä Hertta Ympäristötiedon hallintajärjestelmä Hertta. Viitattu 26.5.2021.
3. ↑  Kolmpersjärvi. Järviwiki. Viitattu 26.5.2021.
4. 1 2 3  Kolmpersjärvi *Vesientila.fi*. Länsi-Uudenmaan vesi ja ympäristö ry. Viitattu 26.5.2021.
5. ↑  Raatinjoen-Myllyojan valuma-alue (23.024). Järviwiki. Viitattu 26.5.2021.
*Tämä artikkeli kertoo järvestä Kiikalassa Salossa. Myös Kolmperä esiintyy Suomessa ja Salossa järven nimenä.*

**Kolmperänen** on pieni järvi Kiikalan Lasikylässä Salossa lähellä Johannislundia. Järvi kuuluu Kiskonjoen–Perniönjoen vesistöön ja siellä Varesjoen valuma-alueeseen. Sen korkeus merenpinnasta on 118,1 metriä, pinta-ala 2,41 hehtaaria ja rantaviivan pituus 0,69 kilometriä.

Järvi kerää vesiä Hyyppärän harjualueen Natura 2000 -suojelualueeseen kuuluvan, 163,9 metrin korkeudelle merenpinnasta kohoavan Särämäen pohjoisrinteillä olevista suopainanteista mutta jää itse Natura-alueen ulkopuolelle. Se laskee Särämäen itäpuolitse suo- ja metsäojia pitkin etelään Särämäen eteläpäässä Salon ja Lohjan rajalla sijaitsevaan Säräjärveen, joka edelleen laskee Salon puolella olevan viereisen Ruukinjärven kautta Tampinjokea eli Huhdanojaa myöten Varesjokeen.

Kolmperänen on yksi Kiikalan Lasikylän pohjoisosan pienistä järvistä ja lammista lähellä Kiskonjoen–Perniönjoen vesistön ja Karjaanjoen vesistön vedenjakajaa. Suurin näistä on heti Kolmperäsen pohjoispuolella sijaitseva Tervakas, jolla on suo-ojista muodostuva lasku-uoma sekä etelään Säräjärveen Kiskonjoen–Perniönjoen vesistössä että itään Hossojanlähteiden suuntaan Karjaanjoen vesistössä. Sen ja Kolmperäsen laskuojat etelään yhtyvät vähän ennen Säräjärveä. Tervakkaseen laskee lännestä suo-ojia pitkin Suolammi. Tervakkaan pohjoispuolinen Härjänsilmä on suolampi, jota ympäröivä suo on ojitettu itäpuoliseen suppasuohon. Tervakkaan koillispuolinen Koivulammi on ilman lasku-uomaa oleva suppalampi. Näistä Härjänsilmä ja Koivulampi kuuluvat Hyyppärän harjualueen Natura 2000 -suojelualueeseen. Suolammi ja Tervakas, kuten myös Kolmperänen jäävät sen ulkopuolelle.

Lähteet
-------

1. 1 2  Kolmperänen *Kansalaisen karttapaikka*. Maanmittauslaitos. Viitattu 18.10.2015.
2. 1 2 3 4  *Peruskartta* 1:20 000. 2023 09 Johannislund.  Helsinki: Maanmittauslaitos, 1991.  Kartan verkkoversio Maanmittauslaitoksen Vanhat painetut kartat -verkkopalvelussa (jpg) (viitattu 17.1.2014)
3. 1 2  Kolmperänen (24.073.1.017) *Järviwiki*. Suomen ympäristökeskus. Viitattu 18.10.2015.
4. 1 2  VALUE - Valuma-alueen rajaustyökalu Suomen ympäristökeskus. Viitattu 9.10.2015. [vanhentunut linkki]
5. 1 2  Hyyppärän harjualue *Ymparisto.fi*. Uudenmaan ELY-keskus, Varsinais-Suomen ELY-keskus. Viitattu 17.1.2014.
6. 1 2  Varesjoen valuma-alue (24.073) *Järviwiki*. Suomen ympäristökeskus. Viitattu 18.10.2015.
7. 1 2 3 4  Tervakas *Kansalaisen karttapaikka*. Maanmittauslaitos. Viitattu 16.10.2015.
8. ↑  *[Suunnistuskartta]* [1:10 000]. [Tervakka].  (Suunnistuskarttatuloste) [Somero]: [Someron Esa], [2014].
Hiukkasfysiikassa **neutraliino** on hypoteettinen hiukkanen, jonka 
olemassaolon supersymmetriset teoriat ennustavat.

Koska Z-bosonin, fotonin ja neutraalin Higgsin bosonin superpartnereilla 
(zino, fotiino ja kaksi higgsiinoa) on samat kvanttiluvut, niiden 
mittaominaistilat sekoittuvat muodostaen hiukkasen, jonka neljää massaominaistilaa kutsutaan neutraliinoiksi. Käytännössä havaitsemattomana se vuorovaikuttaa vain heikon vuorovaikutuksen ja gravitaatiovuorovaikutuksen kautta.

Koska neutraliino on heikosti vuorovaikuttava massiivinen hiukkanen (WIMP), on se 
hyvä kylmän pimeän aineen ehdokas (30–5 000 protonin massallaan). Jotta kevein neutraliino voisi olla pimeän aineen kandidaatti, sen tulee olla myös kevein supersymmetrinen hiukkanen (*LSP, lightest supersymmetric particle*) sekä pysyvä. Useissa malleissa kevein neutraliino toteuttaa nämä ehdot, kun vaaditaan nk. R-pariteetin säilymistä. Tällöin kaikissa hiukkasreaktioissa, joissa jokin supersymmetrisistä hiukkasista on mukana, lopulta hajoamisketjun lopussa jää jäljelle kevein neutraliino sekä standardimallin hiukkasia. Koska neutraliinoja on hyvin hankala havaita, (tulevaisuudessa, kun Large Hadron Collider käynnistyy) hiukkaskokeissa havaitaan energian ja liikemäärän katoamista alku- ja lopputilojen välillä. Energian ja liikemäärän säilymislaki on kuitenkin edelleen voimassa, koska kadonneen energian kuljettaa pois neutraliino, jota ei havaita.

Hiukkaset fysiikassa

| Alkeishiukkaset
Hiukkasfysiikan standardimallin mukaan alkeishiukkasia ovat kvarkit, leptonit ja bosonitHiukkasfysiikan standardimallin mukaan alkeishiukkasia ovat kvarkit, leptonit ja bosonit |
| --- |
| Fermionit | 

|  |  |
| --- | --- |
| Kvarkit | - ylöskvarkki (u)
- ylös-antikvarkki (u)
- alaskvarkki (d)
- alas-antikvarkki (d)
- lumokvarkki (c)
- lumo-antikvarkki (c)
- outokvarkki (s)
- outo-antikvarkki (s)
- huippukvarkki (t)
- huippu-antikvarkki (t)
- pohjakvarkki (b)
- pohja-antikvarkki (b) |
| Leptonit | e− ·  e+ ·  μ− ·  μ+ ·  τ− ·  τ+ ·  ve  ·  ve ·  vμ  ·  vμ ·  vτ  ·  vτ |

 |
| Bosonit | 

|  |  |
| --- | --- |
| Mittabosonit | γ ·  g ·  W± ·  Z |
| Skalaaribosonit | H0 |

 |
| Hypoteettiset | 

|  |  |
| --- | --- |
| Superpartnerit | Aksiino ·  Chargiino ·  Fotiino ·  Gluiino ·  Gravitiino ·  Higgsiino ·  Neutraliino ·  Sfermionit |
| Muut | A0 ·  Dilatoni ·  G ·  m ·  Majoroni ·  Takyoni ·  W'  ·  Z' ·  X ·  Y ·  Steriili neutriino ·  Preoni |

 |
| Yhdistelmähiukkaset |
| Hadronit | 

|  |  |
| --- | --- |
| Baryonit | N (p ·  n) Δ ·  Λ ·  Σ ·  Ξ ·  Ω |
| Mesonit | π ·  ρ ·  η ·  η′ ·  φ ·  ω ·  J/ψ ·  ϒ ·  θ ·  K ·  B ·  D ·  T |

 |
| Muut | Atomi ·  Atomiydin ·  Dikvarkki ·  Eksoottinen atomi (Positronium ·  Myonium ·  Tauonium) ·  Molekyyli ·  Pentakvarkki ·  Tetrakvarkki |
| Hiukkaslöytöjen aikajana |
**Neutroniaktivointi** on prosessi, jossa aine altistetaan neutronisäteilylle. Käsittelyn ansiosta materiaalin atomiytimet kaappaavat vapaita neutroneja päätyen viritystilaan. Yleensä virittynyt tila on lyhytikäinen ja ydin hajoaa säteillen. Esimerkiksi indiumin (*In*) neutronikaappausprosessi ja purkautuminen tapahtuvat seuraavasti:

{\displaystyle ^{115}In+n\rightarrow ^{116\*}In+\gamma }
{\displaystyle ^{116\*}In\rightarrow ^{115}Sn+e^{-}+{\bar {\nu }}\_{e}}.
Edellä \* tarkoittaa metastabiilia tilaa, {\displaystyle e^{-}} on ytimestä irtoava elektroni eli beetahiukkanen ja {\displaystyle {\bar {\nu }}\_{e}} on antineutriino. Viritystilan purkautuessa indiumatomi muuttuu tinaksi. 

Muissa tapauksissa ja riippuen neutronin kineettisestä energiasta, neutronisieppaus voi aiheuttaa fission. Esimerkiksi yksi tällainen fissioon johtava reaktio: 

{\displaystyle ^{9}Be+n\rightarrow 2(^{4}He)+2n+energiaa}.
Paikoissa, joissa neutronivuo on tiheä, kuten ydinreaktoreiden ytimissä, neutroniaktivointi aiheuttaa materiaalien eroosiota. Kyseiset materiaalit luokitellaan matala-aktiiviseksi jätteeksi reaktorin purkamisen yhteydessä. Tietyt materiaalit ovat alttiimpia neutroniaktivaatiolle kuin toiset, joten sopivasti valituilla materiaaleilla neutroniaktivaation ongelmia voidaan vähentää.

Lähteet
-------

* Krane, Kenneth S.: *Introductory Nuclear Physics*. John Wiley & Sons, 1987. ISBN 0-471-80553-X. Teoksen verkkoversio (pdf). (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Handbook on Nuclear Activation Cross-Sections, IAEA, 1974
**Neurotyypillinen** (tai **NT**) on neurodiversiteettisten ihmisten käyttämä neologistinen nimitys ihmisille, joilla ei ole neurologista poikkeavuutta. Vaikka termiä käyttivät alun perin autismikirjon ihmiset, sitä käyttävät nykyisin myös muut neurologisesti poikkeavat ihmiset, heidän läheisensä sekä koulutuksen ja lääketieteen ammattilaiset. Englannissa kansallinen autismijärjestö *National Autistic Society* suosittelee *neurotypical* -termiä käytettäväksi myös tiedotusvälineissä.

Neurotyypillinen ihminen vastaanottaa koko ajan informaatiota kaikkien aistikanaviensa kautta, prosessoi ja pystyy hoitamaan yhtä aikaa useita erilaisia asioita, tiedostaa omat tarpeensa ja huomioi lähistöllä olevien ihmisten toiveet kysymättäkin, sekä pystyy kommunikoimaan ympäristönsä kanssa pelkän katsekontaktin avulla. Neurotyypillisen ei tarvitse miettiä näitä sosiaalisen kanssakäymiseen liittyviä rutiineja, sillä ne sujuvat lähes automaattisesti toisin kuin autismikirjon ihmisellä, jonka vuorovaikutustaidot voivat olla vajavat.

Toisaalta myös autistisen yksikanavaisuudessa on usein vahvuuksia neurotyypillisyyteen verrattuna. *Viistolla pinnalla* -blogin mukaan "intohimoinen keskittyminen yhteen asiaan mahdollistaa hyvin perinpohjaisen erikoistumisen", jonka kautta moni on löytänyt ammatin, ystäväpiirin, puolison tai paikan maailmassa. Monella maailmanmaineeseen nousseella henkilöllä on todettu jokin autismikirjon "häiriö", etenkin tieteissä ja taiteissa. Erilaiseen synnynnäiseen temperamenttiin liittyvät ominaisuudet voivat olla heikkouksia tai vahvuuksia sen mukaan, miten niiden kanssa eletään.

Katso myös
----------

* Neurodiversiteetti
* Autistien oikeuksien liike
* Autismikirjon häiriö
* Tarkkaavaisuus- ja ylivilkkaushäiriö
* ADHD-liitto
*

Lähteet
-------

1. ↑   Cashin A, Sci DA (2006) Two terms--one meaning: the conundrum of contemporary nomenclature in autism. Child Adolesc Psychiatr Nurs. vol 19 no. 3
2. ↑  "A note about language and abbreviations" (Arkistoitu – Internet Archive), Jim Sinclair. Accessed 4 March 2007
3. ↑   Share DJ, Jones S, Evershed K. "A comparative study of circadian rhythm functioning and sleep in people with Asperger syndrome" *Autism* 10 (6): 565-575 Nov 2006
4. ↑  O'Connor K, Hamm JP, Kirk IJ, "The neurophysiological correlates of face processing in adults and children with Asperger's syndrome" *Brain and Cognition* 59 (1): 82-95 Oct. 2005
5. ↑  Myles BS, Huggins A, Rome-Lake M, et al. "Written language profile of children and youth with Asperger syndrome: From research to practice" *Education and Training in Mental Retardation and Developmental Disabilities* 38 (4): 362-369, Dec. 2003
6. ↑  "What to say (and not to say) about autism" (Arkistoitu – Internet Archive), National Autistic Society. Retrieved on 2007-11-24.
7. ↑  Kaura: Ikkunasta yhteenvetää *Viistolla pinnalla*.  27. elokuuta 2005. Viitattu 2. huhtikuuta 2009 kello 11.59 (UTC).
**SX-70** on Polaroid companyn valmistama, kokoontaitettava pikakamera. Sitä on pidetty muotoilun klassikkona. Mallin kehitti Edwin Land, ja se tuotiin markkinoille vuonna 1972.

SX-70 puoliksi avattuna
suljettu SX-70

Muotoilu ja tekniset ominaisuudet
---------------------------------

SX-70 oli valmistuessaan kevyempi ja nopeakäyttöisempi kuin aikaisemmat kamerat. Sen suunnittelija Edwin H. Land oli Polaroid-yhtiön johtaja, joka oli jo kehittänyt useita muitakin kameramalleja. Landin tavoitteena oli saada kamera mahtumaan povitaskuun. Kameran pienuus, kokoontaittuvuus ja keveys olivat pitkän kehittelyprosessin tulos. Ne vaativat myös uudenlaisia materiaaliratkaisuja ja uusien tuotantolinjojen perustamista. SX-70:n pintamateriaalit ovat nahka ja ohuella kromikerroksella päällystetty muovi. Myös objektiivista piti saada aiempaa pienempi, jotta kameran koko ei kasvaisi. Se onnistui majakkalampuissa käytetyn fresnel-tyyppisen, monitahoisen linssin avulla.

Integraalifilmi
---------------

SX-70-kamerassa käytetään helppokäyttöistä integraalifilmiä. Uudenlainen filmi tuli saataville samaan aikaan SX-70-kameroiden kanssa, mutta sitä on käytetty useimmissa sen jälkeen tuotetuissa Polaroid-kameramalleissa. Integraalifilmi erosi aikaisemmista pikafilmityypeistä siten, että kuvan kehittäminen ei enää vaatinut kuvaajalta toimenpiteitä. Kuva työntyi automaattisesti ulos kamerasta, kehittyi ja tuli näkyviin muutamassa minuutissa. Sitä edeltävissä pikafilmeissä filmin negatiivi- ja positiivifilmikerrokset oli valotuksen jälkeen otettava erilleen ja kehitettävä kemiallisesti. Integraalifilmin tunnistaa valkokehyksisestä, neliömäisestä formaatista, jossa on leveä alamarginaali.

Lähteet
-------

* W. P. Lane: "The Birth of SX-70": Recollections of one Design Engineer
* Harry McCracken: Polaroid’s SX-70: the Art and Science of the Nearly Impossible ()
* Owen Edwards: How Polaroid Stormed the Photographic World
* Peter Coeln, Achim Heine, Rebekka Reuter, Ulrike Willingmann (eds.): From Polaroid to Impossible. Masterpieces of instant photography – the Westlicht Collection. Hatje Cantz 2012.

Aiheesta muualla
----------------

* Kokoelmanosto Suomen valokuvataiteen museon sivuilla (Arkistoitu – Internet Archive)
* Harry McCracken: Polaroid’s SX-70: the Art and Science of the Nearly Impossible
**Melodraama** (kreikan sanoista *meloidia*, ’laulu’, ja *drama*, ’toiminta’) on tunteisiin voimakkaasti vetoava, ylitunteellinen ja teatraalinen kuvaus, yleensä näytelmä tai elokuva.

Melodraaman aiheena ovat usein perhe- ja parisuhdeongelmat, identiteetin etsiminen, luokkaerot sekä miehen ja naisen roolit. Melodraamaan kuuluu tavallisesti paatos, moraalinen vastakkainasettelu, deus ex machina -ratkaisut, fyysinen toiminta ja jännitys. Keskeiset henkilöt ovat tavallisesti stereotyyppisesti joko äärimmäisen hyveellisiä sankareita tai poikkeuksellisen epäinhimillisiä konnia.

Melodraaman rakenteessa on usein toistoa ja takaumia. Loppu on usein onnellinen. Kertomusta tehostavat usein vaikuttava musiikki, kirkkaat värit ja kliseiset symbolit.

Historia
--------

Melodraaman juuret ovat italialaisen oopperan alkuvaiheissa 1500-luvun lopulla, jolloin klassisen tragedian elvytyksessä musiikin ja näytelmän yhdistelmästä tuli joko oopperaa tai melodraamaa. 1700-luvun alkupuolella Georg Friedrich Händel nimitti joitain sävelteoksiaan melodraamoiksi. 1700-luvun lopulla melodraama kehittyi Ranskassa omaksi lajikseen, jossa korostuivat spektaakkelimaisuus, toiminnallisuus ja kiihkeät tunteet. Ensimmäisenä tyylipuhtaana melodraamana pidetään Jean-Jacques Rousseaun näytelmää *Pygmalion* (1762). Melodraama nousi kukoistukseensa Englannissa ja Ranskassa 1800-luvulla saadessaan kauhuromanttisia virikkeitä goottilaiselta romaanilta.

1920-luvulta alkaen teatterin melodraamojen tilalle tulivat elokuvan melodraamat ja myöhemmin television. Mykkäelokuviin tunteita herättävä, musiikkiin nojaava ja liioittelevan teatraalinen esittämisen tapa soveltui hyvin. Aluksi melodraaman käsite liitettiin elokuvissa toimintaan, seikkailuun, jännitykseen ja työväenluokkaisiin miehiin. Keskiössä oli usein sankari–sankaritar–roisto-asetelma. Myöhemmin melodraamalla on alettu useammin viittaamaan naisten elokuviin, joissa käsitellään perheasioita.

Tunnetuimpia melodraamojen ohjaajia ovat olleet Hollywoodissa Douglas Sirk ja Suomessa Teuvo Tulio.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Melodraama *Koulukino.fi*. Viitattu 27.7.2016.
2. 1 2 3 4 5  Hosiaisluoma, Yrjö: *Kirjallisuusoppi: aapisesta äänirunoon*, s. 576–577. Avain, 2016. ISBN 978-952-304-107-3.
Thurstonin laavatunneli Havaijilla.
Laavapilari on harvinainen laavatunnelimuoto. Kuva Manjanggul laavapilarista, joka sijaitsee Manjanggul laavatunnelissa Jeju-saarella, Koreassa.
**Laavatunneli** (myös **laavaputki**) on nopeasti virtaavan laavan synnyttämä tunneli. Laavatunneleita syntyy pinnanalaisissa laavan virtauksissa ja silloin, kun laava virtaa pinnalla niin sanotussa laavakanavassa. Itse asiassa laavavirrassa ulompana oleva laava jähmettyy nopeammin kuin sisempänä oleva laava. Näin ollen sisempi laava virtaa ulompaa laavaa nopeammin. Tästä taas seuraa se, että uloimman laavan jähmetyttyä kiinteäksi sisempi laava virtaa sen sisältä ulos ja näin syntyy laavatunneli.

Japanilaisen Kaguya-luotaimen Kuusta ottamissa kuvissa havaitun 65-metrisen reiän arvellaan olevan laavatunnelin suu.

Lähteet
-------

1. ↑  Arthur B. Busbey III, Robert R. Coenraads, Paul Willis, David Roots: "Laavaputket", *Kivet & fossiilit*, s. 193. Suomentanut Jarmo Hakanen, Kaarlo Taipale, Riikka Taipale. Gummerus, 1999. ISBN 951-20-5347-0.
2. ↑  Nummila, Sakari: Kuun pinnalta löytyi valtava musta reikä *Tähdet ja avaruus*.  24.10.2009. Viitattu 30.1.2020.
Corona-satelliitti.
**Corona** oli amerikkalainen vakoilusatelliittien sarja 1959–1972, joka tunnettiin vuoteen 1962 nimellä *Discoverer*. Discoverer 14 teki ensimmäisen onnistuneen lennon 18. elokuuta 1960, jolloin C-199-lentokone sieppasi ilmasta laskuvarjon varassa laskeutuvan filmikapselin. Kaikkiaan 145 tällaista satelliittia keräsi yli 800000 valokuvaa Neuvostoliitosta 12 vuoden aikana.

1960-luvun alussa Discoverer-satelliittien väitettiin julkisuudessa oleva Yhdysvaltain ilmavoimien miehitettyihin lentoihin liittyvä biotekniikka-koelentosarja. Harhautus meni läpi mediasta sikäli kuin media ei ollut mukana harhautuksen rakentamisessa.

Tässä satelliittityypissä oli kamera ja maahan palaava filmin sisältänyt kapseli, jonka lentokone sieppasi jo laskuvarjolla laskeutumisen aikana lennosta. Satelliiteista käytettiin vuodesta 1962 alkaen nimitystä KH-1, KH-2, KH-3, KH-4, KH-4A ja KH-4B. KH on lyhennys sanasta *Key Hole* eli "avaimenreikä".

Kuvien tarkkuus oli 3–10 metrin suuruusluokkaa. KH-ohjelma keskeytettiin, kun huomattiin neuvostoliittolaisen sukellusveneen odottavan Coronan paluupaikan alla vedessä. Tällöin oli olemassa parempaa teknologiaa ja mahdollisuus kuvien lähettämiseen radioteitse maahan.

Corona-ohjelma julkistettiin Kylmän sodan jälkeen vuonna 1992.

Katso myös
----------

* KH-vakoilusatelliitit
* Neuvostoliiton Zenit

Lähteet
-------

1. ↑  First Successful Corona Remote Sensing Satellite Marks 50 Year Anniversary *Space Mart*.  27.8.2010.

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Corona (satelliitti)**.
* US Geological Survey overview and image search
* Corona page at NASA (Arkistoitu – Internet Archive)
* Corona page at NRO (Arkistoitu – Internet Archive)
* GlobalSecurity.org: Imagery Intelligence
* A Point in Time, an hourlong CIA film documenting the program
Madonreikä mahdollistaisi nopean siirtymisen kahden kaukaisenkin avaruuden sijainnin välillä.
**Madonreikä** on hypoteettinen aika-avaruuden topologinen ominaisuus. Yksinkertaisesti ilmaistuna kyse on mustan aukon suomasta "oikopolusta"; madonreikä mahdollistaisi valoa nopeamman siirtymisen kahden toisistaan kaukana olevan pisteen välillä. Madonreiällä on ainakin kaksi suuta, jotka yhtyvät yhteen tunneliin. Ainetta voi kulkea suuaukosta toiseen menemällä tunnelin läpi.

Madonreiän nimi tulee seuraavasta analogiasta, jota käytetään ilmiön selittämiseen: kuvittele, että maailmankaikkeus on omenan kuori ja mato kulkee sen pinnalla. Matka omenan toiselle puolelle on puolet omenan kehästä, jos mato pysyy omenan pinnalla, mutta jos se kaivautuu omenan läpi, matka on huomattavasti lyhyempi.

Teoreettiset perusteet
----------------------

Madonreiät ovat mahdollisia yleisen suhteellisuusteorian mukaan. Jokainen yleisen suhteellisuusteorian ratkaisu, jossa madonreiät ovat mahdollisia, vaatii myös eksoottisen aineen olemassaoloa. Tällä teoreettisella aineella olisi negatiivinen energiatiheys. Toisaalta ei ole voitu matemaattisesti osoittaa, että tämä olisi ehdoton vaatimus madonreikien olemassaololle. Eksoottisen aineen olemattomuutta ei myöskään ole voitu todistaa. Koska kvanttigravitaation teoria ei ole vielä valmis, asiaan ei voi toistaiseksi ottaa tieteellisesti kantaa.

Schwarzschildin madonreikä
--------------------------

Lorentzin madonreikä, joka tunnetaan myös Schwarzschildin madonreikänä ja Einsteinin-Rosenin siltana, on tietynlainen tunneli valkoisen aukon ja mustan aukon välillä. Tunnelin löysivät Albert Einstein ja Nathan Rosen. Tulokset julkaistiin vuonna 1935. Robert Fuller ja John Wheeler osoittivat vuonna 1962 tämäntyyppisten madonreikien olevan epävakaita, eivätkä ne kestäisi kauan syntymisensä jälkeen.

Madonreiät viihteessä
---------------------

* Elokuvassa *Tähtiportti* ja sitä seuranneissa televisiosarjoissa madonreikiä käytetään liikkumiseen tähtiportti-nimisen laitteen avulla.
* Elokuvassa *Déjà Vu* madonreikää käytetään pääsemään menneisyyteen.
* Elokuvassa *Viimeinen horisontti* (*Event Horizon*) avaruusalus hyödyntää keinotekoista madonreikää avaruudessa matkustamiseen.
* Marvel-elokuvissa, kuten *Thor* ja *Thor: The Dark World*, asgardilaiset matkustavat madonreiän läpi, joka tunnetaan Bifröst-siltana.
* Elokuvassa *Interstellar* matkustetaan madonreiän läpi etsimään ihmiskunnalle uutta elinplaneettaa, kun maan ilmasto on muuttumassa elinkelvottomaksi.
* Pelissä *Spore* voi matkustaa madonreiällä toiselle puolelle galaksia.

Katso myös
----------

* Multiversumi

Lähteet
-------

1. ↑  Iiro Vilja: Multiversumit ja madonreiät - mahdollisia vai ei? *Luova*.  9.4.2015. LUMA-keskus. Viitattu 27.7.2015.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Madonreikä** Wikimedia Commonsissa
Behemoth-yhtyeen basisti Orion esiintymässä kasvoillaan corpse paint -maalaus.
**Corpse paint** (suora käännös suom. *ruumismaali*) on varsinkin black metal -yhtyeiden käyttämä, yleensä mustavalkoinen kasvomaalaus. Yksinkertaisimmassa kasvomaalauksessa huulet ja silmänympärykset ovat mustat ja loppuosa kasvoista on valkoinen, joskus pingviinimaskin piirteitä. Vain muutamat yhtyeet, muun muassa Gorgoroth ja Ragnarok käyttävät muita värejä tehokeinona, yleisimmin punaista väriä antaakseen vaikutelman kasvoilla olevasta verestä.

Corpse paintin historia alkaa jo 1960- ja 1970-luvuilta. Joidenkin artistien kasvomaalaukset, kuten Kissin kabukimainen meikki ja Alice Cooperin musta silmämeikki muistuttavat jonkin verran nykyaikaista corpse paintiä. Psykedeelistä rokkia soittanut Arthur Brown käytti myös corpse paintia muistuttavia kasvomaalauksia 1960-luvulla. 1980-luvulla punk-yhtye The Misfits ja vampyyrikulttuuriin mieltynyt The Damned -laulaja Dave Vanian lanseerasivat omat versionsa corpse paintistä, mutta ensimmäiset varsinaiset black metal -aiheiset kasvomaalaukset nähtiin sveitsiläisen Hellhammer-yhtyeen jäsenillä ja tanskalaisen Mercyful Faten King Diamondilla. Myös brasilialainen Sarcofago käytti maalausta jo 1980-luvulla.

Muita tunnettuja corpse paintissa näyttäytyviä yhtyeitä ovat muun muassa Immortal, Dimmu Borgir, Mayhem, Celtic Frost, Powerwolf ja Darkthrone.
Anatoli Solovjov.
**Anatoli Solovjov** (ven. Анатолий Яковлевич Соловьёв, s. 16. tammikuuta 1948 Riika, Latvian sosialistinen neuvostotasavalta) on entinen venäläinen sotilaslentäjä ja kosmonautti. Hänellä on vielä vuonna 2009 ennätys avaruuskävelyiden lukumäärässä - 16 avaruuskävelyä, yhteensä 82 tuntia.

Perhe
-----

Anatoli Solovjovin isä Jakov Solovjov kuoli vuonna 1980. Hänen äitinsä Antonia Pavlovna asuu Riiassa. Anatoli Solovjov on naimisissa Natalia Solovjovan kanssa, ja perheessä on kaksi poikaa: Gennadi (s. 1975) ja Ilja (s. 1980). Solovjovin perhe asuu Tähtikaupungissa Venäjällä.

Koulutus ja ura
---------------

Solovjov valmistui Lenin Komsomolin l. Tsernigovin sotilaskorkeakoulusta vuonna 1972. Vuosina 1972-76 hän toimi Kaukoidän sotilaspiirissä. Elokuussa 1976 hän pääsi kosmonauttikoulutukseen, joka päättyi tammikuussa 1979. Solovjovin ensimmäinen avaruuslento tapahtui vuonna 1988. Hän lensi Mir-asemalla 11.2.-9.8.1990.

Lähteet
-------

1. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive)
2. ↑  Encyclopedia Astronautica: Solovyov (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Gagarin-kosmonauttikeskuksen kosmonauttien elämäkerrat (Arkistoitu – Internet Archive)
* NASA elämäkerta Solovjevista
Hopeinen ritarikunnan nauhapalkissa kannettava merit-rintamitali.
Nauhapalkki.
**Kuninkaallinen isänmaallinen seura** (*ruotsiksi: Kungliga Patriotiska Sällskapet*) on ruotsalainen kuninkaallinen seura, joka perustettiin vuonna 1772 Tukholmassa, Ruotsin kuninkaan Kustaa III:n kuninkaallisella peruskirjalla ja jonka tavoitteena on parantaa Ruotsin taloutta, erityisesti maataloutta, kaivostoimintaa ja tekstiiliteollisuutta. Ruotsin kuninkaallinen isänmaallinen yhdistys jakaa mitaleja, kuten Medalj för bevarande av svenskt kulturarv (suomeksi "mitali ruotsalaisen kulttuuriperinnön säilyttämisestä") sekä Medalj För betydande gärning (suomeksi. "Mitali merkittävästä teosta"), aiemmin nimeltään Medalj för lågnande gagnande. verksamhet (suomeksi. "Mitali pitkäaikaisesta hyödyllisestä toiminnasta") ja Medalj för gagnerik gärning inom svenskt näringsliv (suomeksi. "Mitali hyödyllisestä teosta ruotsalaisessa liiketoiminnassa").

* 1. hopeisen merkin etuosa1. hopeisen merkin etuosa
* 1. hopeisen merkin takaosa1. hopeisen merkin takaosa
* 2. kultaisen merkin etuosa2. kultaisen merkin etuosa
* 2. kultaisen merkin takaosa2. kultaisen merkin takaosa

Nauhapalkki.

Lähteet
-------

1. ↑  Kungl. Patriotiska Sällskapet | *kungligapatriotiskasallskapet.se*. Viitattu 17.10.2022. (ruotsiksi)
**Rusk**-festivaali on marraskuun lopulla vuosittain Pietarsaaressa järjestettävä musiikkifestivaali, jossa yhdistyvät korkeatasoinen kamarimusiikki ja eri taiteenalat. Yhteentörmäyksen ytimessä on kaupungin keskustassa sijaitseva Schauman-sali, mutta tapahtumat levittäytyvät myös laajemmin ympäröivään kaupunkimiljööseen. 
 

Festivaalin perustivat vuonna 2013 klarinetisti Christoffer Sundqvist ja säveltäjä Sebastian Fagerlund, jotka ovat festivaalin taiteelliset johtajat. Viikon aikana kuullaan konsertteja, joissa suomalaiset ja kansainväliset muusikot esittävät kamarimusiikin klassikkoja ja harvinaisuuksia sekä uutta musiikkia. Festivaali kutsuu vuosittain fokus-säveltäjäkseen kansainvälisen säveltäjävieraan. Säveltäjävieraiksi on kutsuttu Sebastian Fagerlund (2013) ja Daníel Bjarnason (2014). 

Taiteellisten johtajien mukaan "Rusk-festivaalin tavoitteena on heijastaa omaa aikaamme kaikkine muunnelmineen ja haasteineen. Se on sulatusuuni, jossa luovuus saa virrata eksoottisissa yhteyksissä vuoden pimeimpään ja koleimpaan aikaan."

Aiheesta lisää
--------------

* Virallinen sivusto
* RUSK brings new music to the darkest time of the year (Music Finland

September 2013)

* Pietarsaareen uusi kamarimusiikkifestivaali (Helsingin Sanomat 16.9.2013)
* Ruskiga tongångar i Jakobstad (Hufvudstadsbladet 20.11.2013) (Arkistoitu – Internet Archive)
* Jakobstad får ny festival (Yleisradio 21.11.2013)
* Rusk-festival i mörka november (canews.fi 4.10.2014)[vanhentunut linkki]
**Muurahaisperhonen** (*Liphyra brassolis*) on harvinainen Etelä-Aasiassa ja Australiassa tavattava sinisiipisiin kuuluva perhoslaji.

Koko ja ulkonäkö
----------------

Erikoisennäköinen, tukevaruumiinen ja lyhytsiipinen perhonen. Siivet ovat laajalti tummanruskeat ja etusiivissä on koiraalla vähemmän, naaraalla enemmän oranssia väriä. Takasiivet ovat molemmilla sukupuolilla laajalti oranssit. Alapinnaltaan siivet ovat yläpintaa haaleammat. Siipien reunus on epäsäännöllisen mutkitteleva. Ruumis on päiväperhoselle epätyypillisen paksu ja muistuttaa enemmän monien rotevien yöperhosten ruumista. Siipiväli on 70–76 mm, mikä tekee muurahaisperhosesta maailman suurimman sinisiipislajin.

Levinneisyys ja lentoaika
-------------------------

Muurahaisperhosta tavataan Intiasta Taka-Intian poikki, Filippiineille, Indonesiaan ja Australian pohjoisrannikkoa Queenslandiin saakka.

Elinympäristö ja elintavat
--------------------------

Muurahaisperhonen on alankosademetsien harvinainen perhoslaji, joka lentää sukulaistensa tapaan päivällä. Aikuisen perhosen imukärsä on surkastunut, eikä se nauti lainkaan ravintoa.

Naaras munii munia yksitellen tiettyjen, ompelijamuurahaisten pesiä sisältävien puulajien oksanhankoihin. Munat kuoriutuvat noin kolme viikkoa myöhemmin. Toukan elämän varhaisvaiheita ei tunneta, mutta kolmannesta toukkavaiheesta alkaen toukka on muurahaisia saalistava peto. Se hankkiutuu *Oecophylla smaragdina* -muurahaislajin pesään, jossa se elää syöden muurahaisten toukkia ja yksittäisessä pesässä saattaa olla useita perhostoukkia. Toukan selkäpuolen paksu kilpi suojelee sitä muurahaisten puolustukselta ja ruumiin peräosan imukuppimaiset raajat kiinnittävät toukan tiukasti lehden pintaan. Syödessään toukka ojentaa päänsä kilven alta, sieppaa muurahaistoukan ja imee sen sisällön. Toukka on ahnas peto ja voi tuhota jopa kaikki pesän toukat. Myös kotelo muodostuu suojaan selkäkilven alle.

Aikuinen perhonen kuoriutuu muurahaispesässä, mutta löysästi kiinnittyneiden ja tahmeapintaisten siipisuomujen vuoksi se selviytyy ulos pesästä muurahaisten hyökkäyksistä huolimatta. Siivet se oikaisee vasta pesän ulkopuolella.

Taka-Intiassa perhosen toukkia käytetään ravintona muurahaisten ohessa.

Ravintokasvi
------------

Toukan varhaisvaiheiden ravintokasvia ei tunneta, mutta afrikkalaiset sukulaislajit elävät oksilla kasvavilla levillä. Kolmannen toukkavaiheen toukka on peto.

Lähteet
-------

1. ↑  Kauri Mikkola, Jussi Murtosaari & Kari Nissinen (toim.): Perhosten lumo - Suomalainen perhostieto. Suomen Perhostutkijain Seuran 50-vuotisjuhlajulkaisu. Helsinki: Tammi, 2005. ISBN 951-31-3317-6 s. 289–290
2. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive)
3. 1 2 3 4
4. 1 2
5. ↑


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Taksonitunnisteet | 
* Wikidata: Q3833211
* Wikispecies: Liphyra brassolis
* AFD: Liphyra\_brassolis
* BioLib: 628157
* BOLD: 25559
* CoL: 6QJ6G
* EoL: 258115
* EPPO: LIPHBR
* GBIF: 1930985
* iNaturalist: 368786
* IRMNG: 10614244
* LepIndex: 194407
* NCBI: 124396

 |

 |
**Peipun koulu** oli Satakunnan Merikarvialla Peipun kylässä vuosina 1927–2005 toiminut alakoulu.

Historiaa
---------

1900-luvun alussa peippulaiset kävivät koulua pitkän matkan takana Köörtilässä. Kun koulun oppilasmäärä aina vain lisääntyi, alettiin pohtia joko koulun laajentamista ja oman koulun perustamista Peippuun. Jälkimmäinen vaihtoehto voitti, ja johtokunta piti ensimmäisen kokouksensa Kantolassa syksyllä 1926, kokoonkutsuja Kalle Kantola. Koulun pitopaikasta pyydettiin tarjouksia, joista kunnanvaltuusto hyväksyi Alakylässä sijaitsevan, Juho Merimaan omistaman Härkkelin talon. Sen remonttia odotellessa koulu pääsi alkuun Mahlamäessä eli Kantolassa syksyllä 1927. Alakoulua piti kymmenisen ensimmäistä vuotta sama opettaja vuorovuosin Härkkelissä ja vuoroin Lammelan koulussa. Kun kouluun saatiin toinenkin opettaja, alakoulutoiminta muutettiin kokovuotiseksi.

Uutta koulurakennusta saatiin Peipussa odottaa vuoteen 1954 saakka, ja silloinkin se oli pienempi kuin mitä oli kaavailtu. Suurten ikäluokkien myötä ahtaassa koulussa oli enimmillään 1960-luvun alkupuolella kolme opettajaa, seitsemän luokkaa ja yli 80 oppilasta. Jatkokoulu ja seitsemäs luokka siirrettiin Ylikylään, jonne perustettiin 2-vuotinen kansalaiskoulu.

1960-luvulta alkaen oppilasmäärä alkoi vähentyä niin, että vuonna 1988 oppilaita oli enää parikymmentä. Peipun koulu toimi silti vuoteen 2005 saakka.

Vuodesta 1959 Peipun koulun opettajana toiminut Reijo Ostamo laati koulun 75-vuotishistoriikin, joka julkaistiin 2002.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Hakosalo, Lauri: Peipun koulu *Merikarvian kansakoulujen historia*.  20.3.2016. Merikarvia-seura. Viitattu 19.6.2019.
2. 1 2 3  Merikarvia voisi kadehtia Utsjoen kouluoloja.  *Helsingin Sanomat*, 17.5.1988, s. 12. Näköislehden aukeama (tilaajille).

Kirjallisuutta
--------------

* Ostamo, Reijo (toim.): *Peipun koulu 75 vuotta.* Peipun koulun 75-vuotisjuhlatoimikunta, 2002. ISBN 952-91-5027-X.
Jersey: Minquiers ja Ecréhous
**Minquiers ja Ecréhous** ovat kaksi Jerseyyn kuuluvaa saariryhmää Englannin kanaalissa. Saaret ovat pääosin asumattomia tai niillä on vain joitakin kalastajamökkejä. Iso-Britannia ja Ranska kiistelivät saarien omistuksesta vuoteen 1953 asti jolloin Kansainvälinen tuomioistuin vahvisti niiden kuulumisen Britannian kruunulle. Myöhemmin kiista on herännyt uudestaan henkiin.

**Les Minquiers -saaret** (engl. *the Minquiers*) sijaitsevat 14 kilometriä etelään Jerseystä ja niillä sijaitsee Britteinsaarten eteläisin kohta. Ryhmän suurimpia saaria ovat Maîtresse Île ja Les Maisons. Muita saaria ovat muun muassa Le Niêsant, Les Faucheurs ja La Haute Grune. 

**Les Écréhous -saaret** (engl. *the Ecréhous*) sijaitsevat 9 kilometriä koilliseen Jerseystä (13 kilometriä Ranskasta). Ryhmän suurimmat saaret ovat Maîtr'Île, La Marmotchiéthe (La Marmotière) ja Lé Bliantch'Île (La Blanche Île). Muita saaria ovat muun muassa Les D'mies, La Grand' Naithe, L'Êtchièrviéthe, Lé Fou ja La Froutchie.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Character Type H: Offshore Reefs and Islands *Final Report*. Viitattu 6.7.2019 (englanniksi).
2. 1 2 3  Fleury, Christian & Johnson, Henry: The Minquiers and Écréhous in spatial context: Contemporary issues and cross perspectives on border islands, reefs and rocks.  *Island Studies Journal*, 2015, 10. vsk, nro 2, s. 163–180. Artikkelin verkkoversio. Viitattu 6.7.2019 (englanniksi).  (Arkistoitu – Internet Archive)
3. ↑  Channel Islands *Encyclopædia Britannica*. Viitattu 6.7.2019 (englanniksi).

Aiheesta muualla
----------------

* Minquiers and Ecrehos (France/United Kingdom), Overview of the Case *International Court of Justice*. Viitattu 6.7.2019 (englanniksi).
* Explore Jersey’s Archipelago *Jersey Tourist Information Centre*.  Arkistoitu 6.7.2019. Viitattu 6.7.2019 (englanniksi).
**Päivi Maria Lempinen** (s. 4. maaliskuuta 1955 Liminka) on suomalainen taidegraafikko. Hänen ensinäyttelynsä oli vuonna 1979, ja sen jälkeen hänet on luettu Suomen hienostuneimpiin taidegraafikoihin.

Lempinen opiskeli Vapaassa taidekoulussa vuosina 1974–1975, Taideteollisessa korkeakoulussa vuosina 1975–1977 ja Suomen Taideakatemian koulussa vuosina 1977–1981. Hänen töissään keskeisinä aiheina ovat toistuneet maisemat ja niihin sijoittuvat arkkitehtoniset muodot, kuten kupoli-, torni- ja telttamaiset konstruktiot. Myöhemmin töitten aihemaailma on laajentunut muun muassa sakraalisiin ja bysanttivaikutteisiin elementteihin.

Lempisen grafiikan työt perustuvat pääosin metalligrafiikkaan, käyttäen akvatintaa ja pehmeäpohjaetsausta, mutta hän on tehnyt myös piirustuksia, maalauksia ja kollaaseja.

Lempinen kuului 1980-luvulla toimineeseen performanssiryhmään Jack Helen Brut. Hän on ollut opettajana Oriveden opistossa vuosina 1983 ja 1985, Helsingin työväenopistossa vuosina 1984–1986 ja 1993–1994, Taideteollisessa korkeakoulussa vuosina 1985–1989 ja Kuvataideakatemiassa vuosina 1987–1989. Hän on ollut myös Taide-lehden taittajana vuosina 1985–1987. 

Luottamustehtävissä Lempinen on ollut muun muassa Valtion taideteostoimikunnan jäsen 1999–2001 ja Suomen Taideyhdistyksen johtokunnan jäsen vuodesta 2003.

Lähteet
-------

1. ↑  Taidegraafikko Päivi Lempinen CV  26.8.2011. Kuvataiteilijamatrikkeli. Viitattu 16.4.2022.
2. ↑  Lempinen, Päivi hakuteoksessa *Uppslagsverket Finland* (2012). (ruotsiksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Päivi Lempinen *Kuvataiteilijamatrikkeli*. Suomen Taiteilijaseura. Viitattu 16.4.2022.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Uppslagsverket Finland

 |

 |
**Päivi Kauppinen** (s. 19. elokuuta 1973) on suomalainen kestävyysjuoksija. Hän edusti vuoteen 2019 asti ja uudestaan vuodesta 2023 lähtien Kenttäurheilijat-58-seuraa ja vuosina 2020–2022 Helsingin Juoksijat -seuraa. Häntä on valmentanut Eero Hosio. Aloittaessaan juoksuharjoittelun uudelleen lähes 20 vuoden tauon jälkeen vuonna 2019 Kauppinen palkkasi valmentajakseen Pasi Päällysahon.

Kauppinen voitti puolimaratonin Suomen-mestaruuden vuonna 1999 ja saavutti SM-hopeaa maratonilla vuonna 2020 sekä SM-pronssia 10 000 metrillä ja maratonilla vuonna 1998. Alle 20-vuotiaiden EM-kilpailuissa 1991 hän sijoittui 10 000 metrillä kuudenneksi. Hänellä on maaotteluedustuksia. Kauppisen ennätykset ovat 5 000 metrillä 16.38,15, 10 000 metrillä 33.48,76, puolimaratonilla 1.17.36 ja maratonilla 2.41.21.

Kauppinen juoksi vuoden 2020 Kalevan kisoissa 46-vuotiaana 10 000 metrillä ajan 35.35,91 sijoittuen sillä neljänneksi. Hän oli juossut edellisen kerran Kalevan kisoissa vuonna 1998. Vuoden 2021 Kalevan kisoissa hän sijoittui 10 000 metrillä viidenneksi ajalla 34.56,55.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Päivi Kauppinen Tilastopaja (vaatii kirjautumisen, maksullinen palvelu).
2. ↑  Massinen, Tuomas: Palkittu konkari paiskii yhä pitkää päivää urheilun parissa – "Pappi antoi vihkisaarnassa minulle luvan olla poissa kotoa" *Vantaan Sanomat*.  18.2.2018. Viitattu 30.8.2020.
3. ↑  Lyytinen, Jaakko: Juoksemisen palo.  *Helsingin Sanomat*, 30.8.2020, s. B6.
4. ↑  Kuvat: Päivi, 46, piti 20 vuoden tauon, Kalevan kisoissa uskomaton paluu kärkikahinoihin – tatuoitu keho kertoo eletystä elämästä: "Muutin elämäntapoja" *www.iltalehti.fi*. Viitattu 19.8.2020.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* World Athletics
* Tilastopaja 🔒

 |

 |
**QF 3 naulan Hotchkiss** tai **Canon Hotchkiss à tir rapide de 47 mm** oli kevyt 47 millimetrin laivatykki, joka esiteltiin 1886 torjumaan keveiden ja nopeiden alusten kuten torpedoveneiden hyökkäykset raskaampia pinta-aluksia vastaan. Myöhemmin tykkiä käytettiin sukellusveneiden torjuntaan. Tykkimallia käytettiin myös rannikkotykkinä ja ensimmäisen maailmansodan lopulla myös ilmatorjunta-aseena.

Ranska
------

Yhdistynyt kuningaskunta
------------------------

Amiraliteetti tilasi ensimmäiset tykit huhtikuussa 1895 Hotchkissilta. Tykki otettiin laivasto käyttöön 1886 nimettynä **Ordnance QF 3 pounder Hotchkissiksi**. Elswick Ordnance Company aloitti tykin lisenssivalmistuksen ja yhtiö vastaanotti ensimmäisen tilauksensa Amiraliteetilta tammikuussa 1898.

Tykin Mk I mallia valmistettiin 3133 kappaletta, joista 209 oli alikaliiperisia koulutusaseita. Mk II oli maavoimille tarkoitettu pyörälavetille asennettu malli. Tätä mallia toimitettiin laivastolle 17 kappaletta. Mk III ja Mk IV olivat Japaniin ja Venäjälle toimitettuja aseita.

Ensimmäisessä maailmansodassa tykkimalli oli jo vanhentunut ja pääosin se oli korvattu tehokkaammalla Vickersin suunnittelemalla 3 naulan tykillä. Runsaasti tykkejä kuitenkin palautettiin palvelukseen vielä toisessa maailmansodassa ja ne asennettiin apualuksina käytettyihin kauppalaivoihin. Lisäksi tykkejä asennettiin suojaamaan satamia nopeilta mereltä tulleilta iskuilta ennen uuden 6 naulan 10 cwt tykin käyttöön ottoa. Pieni määrä oli käytössä vielä 1950-luvulla ampumakoulutusaseina.

Venäjän keisarikunta
--------------------

Tykkimallia tilattiin ensimmäisen kerran 1888 ja 1. tammikuuta 1901 mennessä laivasto oli vastaanottanut kaikkiaan 963 tykkiä, joista suuri osa oli valmistettu lisenssillä Obuhovin tehtaalla. Jalustana käytettiin Hotchkissin jalustaa ja olkatukea suuntaamiseen. Tykkiä käytettiin Venäjän–Japanin sodassa 1905, jossa se osoittautui tehottomaksi keisarillisen Japanin laivaston torpedoveneiden torjunnassa. Tykki korvattiin Canetin 75 millimetrin M1891 tykillä, joita valmistettiin myös Obuhovin tehtaalla lisenssillä.

Yhdysvallat
-----------

Yhdysvalloilla oli käytössään tykki, joka nimettiin 3 pdr Mk I Mod 1:ksi, joka oli alkuperäinen Hotchkissin toimittama tykkimalli. Sama tykki teräsvalmisteisena sai merkinnän Mod 2. Mod 0 oli koekäytössä ollut tykkimalli. Yhdysvaltain mallinumerointi oli Mk I:stä eteenpäin seuraava:

* Mk II Driggs-Schroederin Mk I

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:QF 3 pounder Hotchkiss

Lähteet
-------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **QF 3 naulan Hotchkiss**.
* Friedman, Norman: *Naval Weapons of World War One - Guns, Torpedoes, Mines and ASW Weapons of All Nations*. Barnsley: Seaforth Publishing, 2011. ISBN 978-1-84832-100-7. (englanniksi)

### Viitteet

1. 1 2 3  Friedman, Norman s. 118
2. ↑  Friedman, Norman s. 265
3. ↑  Friedman, Norman s. 197
**Onshape** on pilvipalveluna toimiva 3D-CAD-ohjelmisto. Onshape toimii internetin yli ja käyttöliittymänä voi olla nettiselain tai sovellus (iOS, Android). Onshape keskittyy lähinnä mekaniikkasuunnitteluun ja sisältää osamallinnus-, kokoonpano- ja piirustustyökalut. Ohjelmistolla voi tehdä myös ohutlevykappaleita. Ohjelmiston päivitykset julkaistaan suoraan selainkäyttöliittymään, eivätkä vaadi mitään ylläpitotoimenpiteitä käyttäjältä.

Onshape tallentaa reaaliaikaisesti käyttäjän tekemät muutokset ja mihin tahansa versioon voi koska tahansa palata. Ohjelmistoon tehdyt dokumentit tallentuvat palvelimen tietokantaan, eikä perinteistä tiedosto tässä mielessä ole. Tietokantaan lisätty dokumentti voi olla käytännössä mitä tahansa, esimerkiksi ostokomponenttiin liittyvä pdf-datakortti.

Yrityksen historia
------------------

Onshape on perustettu 2012 ja päätoimisto sijaitsee Cambridgessä (USA). Yrityksen ydinryhmässä on useita SOLIDWORKS-yrityksen perustaneita henkilöitä, kuten kaksi entistä toimitusjohtajaa, Jon Hirschtick ja John McEleney.

Ohjelmiston ensimmäinen julkinen beta julkaistiin 2015 maaliskuussa. Samassa yhteydessä julkaistiin iPhone-sovellus. Android-sovellus julkaistiin saman vuoden elokuussa. Varsinainen kaupallinen versio julkaistiin vuoden 2015 lopussa.

Aiheesta muualla
----------------
**Ontananga** oli vuodesta 1900 lähtien Suomen Lähetysseuran lähetysasemana Ambomaalla Ondongan kuningaskunnassa, nykyisessä Namibiassa. Siellä kastettiin ensimmäinen Ondongan kuningas vuonna 1912.

Ontanangan perustaminen
-----------------------

Ontananga perustaminen liittyi vuonna tapahtuneeseen lähetysjohtaja Jooseppi Mustakallion tarkastusmatkaan Ambomaalla. Ondongaan oli toivottu uutta lähetysasemaa jo pidemmän aikaa, ja Mustakallion vierailun aikana tehtiin päätös perustaa asema Ontanangaan, n. 5,5 km kaakkoon Olukondasta, lähelle entistä Ondjumban (1872–76) lähetysasemaa.

Ondongan kuninkaan Kambonde Mpingananpojan vanhemmat Mpingana ja Namupala asuivat Ontanangan välittömässä läheisyydessä, ja he toivottivat suomalaiset tervetulleiksi ja osoittivat paikan, mihin lähetysasema voitaisiin rakentaa. Rakentajaksi ryhtyi Juho Wehanen syyskuussa 1900. Vaikka Mpingana oli piintynyt pakana, hän "lähetti liudan lapsia tiiliä kantamaan". Joulukuussa samana vuonna Wehanen pääsi asettumaan pysyvästi Ontanangaan ja toimitti siellä ensimmäiset kasteet.

Mpingana ja Namupala olivat pakanoita ja vastustivat kristinuskoa, vaikka ulkonaisesti esiintyivätkin lähetyssaarnaajien ystävinä. Erityisesti kuninkaan isä Mpingana oli aiheuttanut paljon ikävyyksiä suomalaisille. Kun kuninkaan äiti Namupala kuoli syyskuussa 1904, loppui Mpinganan mahti siihen, sillä valta periytyy ambolaisten yhteiskunnassa äitien kautta, ja Mpinganan vaikutusvalta oli pohjautunut siihen, että hän oli ollut miehenä naisella, jonka kautta valta periytyi.

Kuninkaan kaste
---------------

Kambonde Mpingananpojan (1884–1909) jälkeen hallitsijaksi tuli Kambonde Angulanpojan (1909–1912). Hän ei ollut laillinen vallanperijä, mutta sai vallan, koska vallanperijä oli maanpaossa. Angulanpoika onnistui palauttamaan järjestyksen valtakuntaansa, mistä oli suomalaisillekin hyötyä.

Kambonde Angulanpoika ilmoittautui vuonna kesäkuussa 1912 kasteoppilaaksi, mutta syyskuussa hän sairastui vakavasti. Hän pyysi päästä Ontanangaan Wehasten hoidettavaksi, ja siellä pyysi useaan kertaan saada tulla kastetuksi. Kun Wehanen sitten hänet kastoi, hän eli sen jälkeen enää muutaman tunnin. Näin ensimmäinen Ondongan kuningas oli kääntynyt kristityksi.

Kirjapaino Ontanangassa
-----------------------

Lähetyssaarnaajien kirjapaino toimi jonkin aikaa Ontanangassa vuodesta 1920 alkaen, kun Oniipaan oli perustettu seminaariin pappien valmennuskurssi, eikä kirjapainolle ollut siellä tilaa.

Lähteet
-------

* Peltola, Matti: *Sata vuotta suomalaista lähetystyötä 1859–1959. II: Suomen Lähetysseuran Afrikan työn historia*. Helsinki: Suomen Lähetysseura, 1958.

### Viitteet

1. ↑  Peltola 1958, s. 46–47, 53, 57, 131, 138–139.
2. ↑  Peltola 1958, s. 138–139.
3. ↑  Peltola 1958, s. 141–143.
4. ↑  Peltola 1958, s. 194–195.