recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Abdelmajid Chétali** (arab. عبد المجيد الشتالي‎, s. 4. heinäkuuta 1939 Sousse, Tunisia) on tunisialainen jalkapallokonsultti ja entinen jalkapalloilija, sekä jalkapallovalmentaja.

Pelaajaura
----------

Chétali vietti koko uransa ES Sahelin joukkueessa, jossa hän toimi myös joukkueen kapteenina. Chétali saavutti kolme Tunisian mestaruutta vuosina 1958, 1963 ja 1966. Maajoukkueessa hän puolestaan saavutti Afrikan-mestaruushopeaa ja pronssia Tunisialle vuosien 1962 ja 1965 Afrikan-mestaruuskisoissa. Chétali pelaajauralla oli myös merkittävää hänen saatua koko uransa aikana vain yhden keltaisen kortin.

Valmennusura
------------

Chétali valmensi menestyksekkäästi ES Sahelia vuosina 1970–1975, jolloin joukkue voitti muun muassa Tunisian mestaruuden vuonna 1972, sekä Tunisian cupin (1974, 1975) ja Maghreb Cup voittajien-cupin (1975). Menestyksen myötä hänet nimitettiin Tunisian maajoukkueen uudeksi päävalmentajaksi. Chétali onnistui luotsaamaan joukkueen aina pronssiotteluun saakka vuoden 1978 Afrikan-kisoissa, jossa se kuitenkin luovutti 1–1 tilanteessa. Chétali teki samalla historiaa luotsatessaan Tunisian ensimmäistä kertaa MM-kisoihin. Kisat päättyivät kuitenkin alkulohkoon, jossa se voitti avausottelussaan Meksikon, hävisi toisessa ottelussa Puolalle ja pelasi Saksaa vastaan tasan 0–0. 

Chétali valmensi Bahrainin maajoukkuetta vuoden 1988 Gulf Cupissa, jossa he sijoittuivat neljänneksi häviten kolmanneksi tulleelle Saudi-Arabialle vain maalierolla.

Myöhemmin 2005 Chétali toimi hetkellisesti ES Sahelin valmentajana joukkueen etsiessä tuolloin vakituista seuraajaa potkut saaneelle Mrad Mahjoubille.

### Meriitit

* Tunisian-mestaruus: 1972
* Maghreb mestarien cup: 1972
* Tunisian cup: 1974, 1975
* Maghreb Cup voittajien-cup: 1975

Lähteet
-------

1. ↑  Chetali ouvre le livre d’or africain (Arkistoitu – Internet Archive) *FIFA.com* 20.3.2009 Viitattu 19.12.2009 (ranskaksi)

Tunisian joukkue – Jalkapallon MM-kilpailut 1978
1 Sassi |
2 Dhouib |
3 Kaabi |
4 Gasmi |
5 M. Labidi |
6 Ghommidh |
7 Lahzami |
8 Ben Rehaiem |
9 Akid |
10 Dhiab |
11 A. Ben Aziza |
12 K. Labidi |
13 Liman |
14 Karoui |
15 Ben Mouza |
16 Chehaibi |
17 El Louze |
18 Chebli |
19 Hasni |
20 Jebali |
21 L. Ben Aziza |
22 Naili |
Valmentaja Chetali
**Virtuaaliassistentti** (engl. *Virtual assistant*, lyh. **VA**) on yksi internet-ajan mukanaan tuomista ammattinimikkeistä. Nimikkeessä oleva virtuaalinen-sana viittaa siihen, että työ tehdään assistentin toimipisteestä käsin tietotekniikkaa hyödyntäen. 

Virtuaaliassistentin ydintehtävä on avustaa asiakastaan erilaisten rutiinien hoitamisessa. Monet virtuaaliassistentit ovat kuitenkin erikoistuneet johonkin erityisalaan, kuten tiedottamiseen, markkinointiin, kansainvälistymiseen tai kotisivujen ylläpitoon.

Virtuaaliassistentiksi ryhtyvällä henkilöllä on yleensä työkokemusta erilaisista toimistoalan töistä, kuten laskutuksesta, kirjanpidosta, tiedottamisesta, matkajärjestelyistä, vienti- ja tuontitoiminnoista tai markkinointiassistentin tai toimistosihteerin töistä. Osa virtuaaliassistenteista toimii yrittäjämäisesti tarjoten osaamistaan ostopalveluna, osa virtuaaliassistenttipalveluihin erikoistuneen yrityksen kautta, kuten Zirtual Yhdysvalloissa. Virtuaaliassistentti eroaa sekä omasta työntekijästä että vuokratyöntekijästä, sillä virtuaaliassistentit toimivat itsenäisesti määrittäen omat palkkionsa, toimintatapansa ja työaikansa. Virtuaaliassistentit huolehtivat itse lakisääteisistä ilmoituksista, veroista ja työnantajamaksuista tai vaihtoehtoisesti heidän palveluyritys hoitaa nämä heidän puolestaan. 

Virtuaaliassistentin ja asiakkaan välinen työsuhde kestää useita vuosia. Virtuaaliassistentin käyttäminen on joustavaa: asiakkaalla on jatkuvasti käytettävissään tuttu assistentti, mutta asiakas maksaa vain toteutuneista toimeksiannoista säästäen muun muassa tila- ja laitehankinnoissa sekä työnantajakuluissa. Toisaalta, erikoisosaamista varten virtuaaliassistentteja on mahdollista rekrytoida vain tiettyjä tarkoin määriteltyjä tehtäviä varten. Vaikka asiakasyrityksen koko ei ole rajoite, niin virtuaaliassistentteja käyttävät yleisimmin yksinyrittäjät sekä pienet ja keskisuuret yritykset, sillä niissä ei ole aina mahdollisuutta palkata useita eri (toimisto)alojen osaajia.

Virtuaaliassistenttien pioneerinä pidetään yhdysvaltalaista Stacy Briceä, joka vuonna 1997 perusti yrityksensä AssistU. Suomessa toimii useita virtuaaliassitenttiyrityksiä, joista ensimmäinen on vuonna 2003 tamperelaisten verkostosihteerien perustama Moniverso. Muita palveluntarjoajia ovat esimerkiksi Virta Virtuaalitoimisto, Taskforce, MyAgent.fi, OmaSihteeri.fi ja Wannadon virtuaali-ja läsnätyötä tarpeen mukaan yhdistelevä assarikauppa.fi.

Lähteet
-------

1. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive)
**Alex ja pelon aika** on Marja-Leena Tiaisen vuonna 2006 kirjoittama nuortenromaani. Tiainen voitti kirjallaan Savonia-palkinnon ja koko Alex-trilogiasta Anni Swan -palkinnon 2009. Kirja sai kaksi jatko-osaa, *Alex, Aisha ja toivon aika* sekä *Alex, Aisha ja Sam*, mutta jatko-osat keskittyvät enemmän kuvaamaan pakolaislasten elämää kuin elämää kadulla.

Juoni
-----

**Varoitus:  Seuraava kirjoitus paljastaa yksityiskohtia juonesta.**
Kirja kertoo Alex-nimisestä pojasta, joka asuu isänsä ja veljensä kanssa kuvitteellisessa Kaksoisvuortenmaan valtiossa. Kirjan alussa Alexin perheen elämä muuttuu, kun hänen kotikaupinkinsa keskustassa räjähtää paikallisen oppositiopuolueen virittämä pommi ja hänen puolueeseen kuuluva veljensä pakenee maasta. Myöhemmin Alexin isä joutuu kuulusteluselliin ja Alex ajautuu kadulle. Alex selviytyy kadulla muiden katulasten kanssa ja kohtaa monenlaisia vaaroja ja ongelmia. Kirjan lopussa Alex matkustaa pakolaisena pois kotimaastaan.

Lähteet
-------

1. 1 2  Fennica[vanhentunut linkki]

Aiheesta muualla
----------------

* Kirjan esittely Tammen sivuilla (Arkistoitu – Internet Archive)
Sayuki soittamassa huilua.
**Fiona Caroline Graham**, taiteilijanimeltään **Sayuki** (16. syyskuuta 1961 – 26. tammikuuta 2023) oli antropologi ja ensimmäinen perinteisen geishakoulutuksen läpikäynyt länsimaalainen geisha. Graham väitteli sosiaaliantropologian tohtoriksi Oxfordin yliopistossa, ja hän erikoistui japanilaiseen yhteiskuntaan. Hän asui Japanissa ja valmistui Keion yliopistosta.

Geisha-ura
----------

Graham debytoi geishana joulukuussa 2007 nimellä Sayuki. Hän esiintyi haastatteluissa "ensimmäisenä valkoihoisena geishana", mikä ei pidä paikkaansa, koska Liza Dalby työskenteli geishana ennen Grahamia. Dalby ei kuitenkaan käynyt läpi perinteistä koulutusta, debytoinut muodollisesti tai työskennellyt geishajärjestön alaisena kuten Graham.

Graham työskenteli geishana Asakusassa, joka on yksi Tokion kuudesta geisha-alueesta. Helmikuusta 2011 lähtien Graham ei ollut enää Asakusan geishajärjestön hyväksymä, joskin hän jatkoi työskentelyään geishana.

Lähteet
-------

1. ↑  Fiona Caroline Graham Death Notice  31.1.2023. The Age. Viitattu 7.10.2023.
2. ↑  Japan times
3. ↑  The Independent
4. ↑  Au

Aiheesta muualla
----------------

* Sayukin virallinen sivusto (arkistoitu versio)

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Alankomaat

 |

 |
Migmatiittia
**Migmatiitti** eli **seoskivi** on metamorfinen kivilaji, joka koostuu vähintään kahdesta kivilajista, useimmiten vanhemmasta gneissistä ja nuoremmasta graniitista. Siinä voi olla esimerkiksi puna-harmaita tai valko-harmaita (*suonigneissi*) raitamaisia kuvioita. Migmatiittia voidaan käyttää rakennuskivenä.

Suomalainen petrologi Jakob Sederholm (1863–1934) oli migmatiittien tutkija ja loi nimityksen migmatiitti vuonna 1907. Nimi pohjautuu muinaisen kreikan kieleen ja tarkoittaa sekakiveä.

Lähteet
-------

1. 1 2  Evelyn Mervine: Geology Word of the Week: M is for Migmatite *AGU Blogsphere, American Geophysical Union*.  28.8.2011. Viitattu 31.7.2016. (englanniksi)
2. ↑  Migmatite (rock) *Encyclopædia Britannica*. Viitattu 31.7.2016. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Migmatite (englanniksi) (Arkistoitu – Internet Archive) (about.com)
* Wolfhard Wimmenauer and Inge Bryhni: 6. Migmatites and related rocks (Proposal for IUGS about nomenclature of migmatites and related rocks) (englanniksi)

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Migmatiitti**.
**Jussiivi** on suomen kieliopin nimitys verbin 3. persoonan ja passiivin imperatiivimuodoille. Jussiivi ilmaisee velvoitetta, sallimista tai myönnytystä. Jussiivin tunnus on yksikössä -*koon* ~ -*köön* ja monikossa -*koot* ~ -*kööt*.

Toisin kuin 2. persoonan imperatiivi, jussiivi saa yleensä subjektin. Jussiivilause ei välttämättä ala verbillä kuten varsinaiset 2. persoonan imperatiivilauseet, vaan sekä subjekti että objekti voivat olla sekä ennen verbiä että sen jälkeen. Objekti on samassa sijassa kuin subjektillisessa väitelauseessakin. Jussiivi on puheessa harvinainen, ja sen yksikkö- ja monikkomuotojen käytössä esiintyy kirjoituksessakin horjuvuutta. Yksikön sijasta käytetään toisinaan *t*-päätteistä muotoa, johon sisältyy tunteenomaista lisäsävyä: *Olihan se vähän harhaanjohtava otsikko, mutta olkoot, menihän se vissiin hyvään tarkoitukseen*. Jotkut jussiivimuodot ovat kiteytyneet huudahduksiksi tai päivittelyiksi, kuten *Eläköön!*, *hyi olkoon* ja *varjelkoon*.

Jussiivi on tavallinen säädöskielessä: *Tätä kaikki asianomaiset noudattakoot*. Puhumista tarkoittavan verbin passiivimuotoinen jussiivi on puolestaan kirjoittajan keino esittää ikään kuin itselleen suunnattu kehotus kertoa tai selittää: *-- sanottakoon vielä kerran: --*. Usein jussiivilla on konsessiivinen, asiaintilaan mukautumista ilmaiseva merkitys: *Tärkeintä on pätevyys; olkoon viranhaltija mies tai nainen.*

Jussiivi-nimitys esiintyy myös ainakin suomen lähisukukielten viron sekä liivin kielioppiperinteissä. Jussiivia käsitteenä käytetään myös heprean ja arabian kieliopeissa.

Lähteet
-------

1. ↑  Jussiivi *Iso suomen kielioppi*.  2008. Kotus. Viitattu 11.2.2012.
2. ↑  § 1666 Joku sammuttakoon valon: jussiivilauseen rakenne *Iso suomen kielioppi*.  2008. Kotus. Viitattu 11.2.2012.
3. ↑  § 1667 Vaatimus, toivomus, velvoite tai myönnytys *Iso suomen kielioppi*.  2008. Kotus. Viitattu 11.2.2012.
4. ↑  Helle Metslang: Ison suomen kieliopin "ilmiöt" virolaisesta näkökulmasta *Virittäjä*. Viitattu 11.2.2012.
5. ↑  Sketch of Livonian Sounds and Grammar *Virtual Livonia*. Viitattu 8.5.2020. (englanniksi)
6. ↑  Johanan ben-Israel: Muutama sana hepreankielen rakenteesta *metzudah.com*.  Arkistoitu 14.12.2013. Viitattu 11.2.2012.
**Patrick van Balkom** (s. 14. syyskuuta 1974) on alankomaalainen entinen 200 metrin juoksija.

Van Balkom karsiutui Pariisin sisäratojen MM-kisoissa 1997 200 metrin välierissä ajalla 21,08. Kaksi vuotta myöhemmin hän karsiutui Maebashin sisäratojen MM-kisoissa 200 metrin välierissä ja Sevillan ulkoratojen MM-kisoissa 200 metrin toisissa alkuerissä ajalla 20,59. Lissabonin sisäratojen MM-kisoissa 2001 hän voitti MM-pronssia. Myöhemmin samana vuonna hän karsiutui Edmontonin ulkoratojen MM-kisoissa 200 metrin alkuerissä. Vuonna 2003 hän voitti Alankomaiden sisäratojen mestaruuden 200 metrillä, mutta karsiutui Birminghamin sisäratojen MM-kisoissa saman matkan välierissä. Pariisin MM-kisoissa 2003 hän oli mukana Alankomaiden joukkueessa, joka voitti 4 x 100 metrin viestijuoksussa MM-pronssia.

Ennätykset
----------

* 100 metrin juoksu: 10,23 (1998)
* 150 metrin juoksu: 15,46 (1999)
* 200 metrin juoksu: 20,36 (1999)
* 300 metrin juoksu: 33,17 (1999)
* 400 metrin juoksu: 46,80 (2003)

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Patrick van Balkom Kansainvälinen yleisurheiluliitto.  (englanniksi)
2. ↑


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* World Athletics
* Tilastopaja 🔒

 |

 |
**Burke Henry** (s. 21. tammikuuta 1979 Ste. Rose du Lac, Manitoba, Kanada) on kanadalainen jääkiekkoilija. pelipaikaltaan puolustaja. Hän on New York Rangersin kolmannen kierroksen varaus vuoden 1997 varaustilaisuudesta. Pelitavaltaan Henry on profiloitunut enemmänkin kovaotteiseksi ns. peruspuolustajaksi kuin miksikään kiekolliseksi taituriksi.

ura
---

Ennen varsinaista ammattilaisuraansa Henry pelasi juniorijääkiekkoa Kanadan Manitobassa, Brandon Wheat Kings -joukkueessa neljä kautta vuosina 1995–1999. Juniorivuosien jälkeen hän pelasi kaksi kautta Rangersin AHL-farmijoukkueessa Hartford Wolf Packissa, kunnes Rangers treidasi hänen pelioikeutensa Calgary Flamesille vaihdossa Chris St.Croixiin kesällä 2001. Myöskään Calgaryn organisaatiossa ei löytynyt tilaa varsinaisesta NHL-joukkueesta vaan seuraava kausi kului jälleen AHL-liigssa Saint John Flamesin joukkueessa. Kesällä 2002 Henry teki vapaana agenttina sopimuksen Chicago Blackhawksin organisaatioon jossa kahden kauden aikana pelejä NHL:ssa kertyi 39 kappaletta. Kauden 2004–2005 Henry jakoi San Antonio Rampagen ja Milwaukee Admiralsin AHL-joukkueiden kesken kunnes kesällä 2005 teki sopimuksen Itävaltaan Salzburgin joukkueeseen. Yhden Itävallassa pelatun kauden jälkeen Henry siirtyi seuraavaksi kaudeksi SM-liigaan Tampereen Tapparan joukkueeseen. Esitykset Tapparassa, 52 ottelussa tehopisteet vain 1+3 ja 151 rangaistusminuuttia, mukaan lukien kaksi tappelua, eivät ilmeisesti vastanneet seurajohdon odotuksia ja Henry sai kauden jälkeen jatkaa matkaansa Tanskan pääsarjaan Aalborgin joukkueeseen. Aalborgissa kului seuraavat kaksi kautta, joihin sisältyi lyhyt lainavisiitti Ruotsin Elitserieniin Linköpingin joukkueeseen keväällä 2008. Tanskasta tie vei Itävallan liigassa pelanneen slovenialaisjoukkue HK Olimpija Ljubljanan joukkueeseen. Olimpijan kauden päätyttyä runkosarjaan Henry kävi keväällä 2010 pelaamassa muutaman pelin Pohjois-Amerikassa, IHL-liigan Flint Generals joukkueessa. Tilille kertyi seitsemän ottelua runkosarjan lopusta, mutta pudotuspelit Henry joutui seuraamaan sivusta.
Kauden 2011–2012 Henry oli kokonaan sivussa kunnes teki kesällä yksivuotisen sopimuksen Itävallan Erste Bank Eishockey Ligan tšekkiläisjoukkueen, HC Orli Znojmon kanssa. Tällä hetkellä Henry ei ole minkään seuran rosterissa.

Lähteet
-------

1. ↑
2. ↑  "" Henryn tilastot Hockeydb.com sivustolla
3. ↑  "" Eliteprospects.com
Helmut Krätzl
**Helmut Krätzl** (23. lokakuuta 1931 Wien – 2. toukokuuta 2023) oli itävaltalainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihki papiksi Wienin arkkihiippakuntaan Theodor Innitzer 29. kesäkuuta 1954, ja hänet nimitettiin Wienin vihkipiispaksi ja Heraclea Pontican titulaaripiispaksi 30. syyskuuta 1977. Piispaksi vihkiminen seurasi 20. marraskuuta. Pääkonsekraattorina toimi Franz König, jota avustivat Franz Jáchym ja Reinhard Lettmann.

Krätzl jäi eläkkeelle 6. maaliskuuta 2008.

Lähteet
-------

1. ↑  Emeritierter Wiener Weihbischof Helmut Krätzl im Alter von 91 Jahren gestorben *Catholic News Agency*.  3.5.2023. Viitattu 24.9.2023. (saksaksi)
2. 1 2  Catholic-Hierarchy.org: Bishop Helmut Krätzl


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Yhdysvallat
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |

 |
**Oswalt Kolle** (2. lokakuuta 1928 Kiel – 24. syyskuuta 2010 Amsterdam) oli saksalainen seksologi. Hän oli seksuaalikasvatuksen pioneeri ja haastoi elokuvissaan ja kirjoissaan konservatiivisen Konrad Adenauerin ajan tabuja.

Kolle varttui Frankfurtissa. Hän saavutti alun perin menestystä julkkiksia koskevalla journalismilla, mutta siirtyi seksuaalikasvatukseen. Hänen kirjojaan on käännetty 12 kielelle. Hänen elokuviensa joukossa on kaksiosainen *Rakkauden ihme – avioliiton sukupuolielämä* (1968). Kolle muutti Alankomaihin ja sai sen kansalaisuuden. Hänen työtään ovat kritisoineet kirkolliset piirit ja konservatiiviset poliitikot. Helmikuussa 2010 hän tuomitsi viimeisessä haastattelussaan piispa Walter Mixan tämän näkemyksestä, jonka mukaan seksuaalisella vallankumouksella oli osuutensa katolisen kirkon sisäisessä lasten hyväksikäyttöskandaalissa.

Kolle kertoi julkisesti vuonna 1997 olevansa biseksuaali. Hän oli 47 vuotta naimisissa Marlies Kollen kanssa, ja pari sai kolme lasta. Kolle palkittiin vuonna 2000 Magnus Hirschfeld -mitalilla.

Lähteet
-------

1. 1 2  The Local: Oswalt Kolle, German sex education pioneer, dead at 81
2. ↑  Awarding the Magnus-Hirschfeld-Medal for Outstanding Contributions to Sex Reform to Oswalt Kolle, Amsterdam (Arkistoitu – Internet Archive)

Aiheesta muualla
----------------

* Oswalt Kolle Internet Movie Databasessa. (englanniksi)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Belgia
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Alankomaat

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* IdRef

 |

 |
*Iguanodonia* esittäviä veistoksia.
**Crystal Palacen dinosaurukset** (engl. *Crystal Palace Dinosaurs*) ovat joukko dinosauruksia ja muita esihistoriallisia eläimiä esittäviä veistoksia Lontoon Crystal Palacessa Englannissa. Veistokset suunnitteli kuvanveistäjä Benjamin Waterhouse Hawkins paleontologi Richard Owenin avustuksella. Vuonna 1854 Crystal Palace Park -puistossa paljastetut veistokset eivät vastaa nykytieteen käsitystä näiden eläinten ulkonäöstä, mutta edustivat aikanaan 1850-luvulla uusinta tiedettä. Crystal Palacen dinosaurusveistokset kuuluvat Britannian merkittävimpien suojeltujen rakennuskohteiden joukkoon (*Grade I* -suojelu).

Lähteet
-------

1. ↑  Osterloff, Emily: The world's first dinosaur park: what the Victorians got right and wrong The Natural History Museum. Viitattu 29.1.2021. (englanniksi)
2. ↑  What are the ‘Crystal Palace Dinosaurs’? Friends of Crystal Palace Dinosaurs. Viitattu 29.1.2021. (englanniksi)
3. ↑  Life-sized Crystal Palace Park dinosaur sculpture damaged *BBC News*.  24.5.2020. BBC. Viitattu 29.1.2021. (englanniksi)
*Tämä artikkeli käsittelee yhdysvaltalaista tykkiä. M198:n muita merkityksiä löytyy täsmennyssivulta.*

**M198 -haupitsi** on yhdysvaltalaisvalmisteinen 155 mm kenttähaupitsi, jonka putkipituus on 39 kaliiperia. Tykki on suunniteltu pääsääntöisesti Yhdysvaltojen maavoimien ja merijalkaväen käyttöön. Ase on suhteellisen kevyt ja sitä voidaan liikutella joko kuorma-autolla vetämällä tai ilmakuljetteisesti CH-53E Super Stallion tai CH-47 Chinook helikopterilla. Haupitsia käyttää yhdeksänhenkinen miehistö ja sen maksimitulinopeus on neljä laukausta minuutissa. M198:llä voi ampua sirpalekranaatteja, rakettiavusteisia sirpalekranaatteja, kuorma-ammuksia sekä eräitä erikoisammuksia, kuten GPS-ohjattuja M982 Excalibur -ammuksia.

M198 on ollut Yhdysvaltojen ja usean muuan armeijan palvelukäytössä vuodesta 1979 lähtien. Sen korvaajaksi Yhdysvaltojen armeijan maajoukkojen aseistuksena on vuodesta 2005 alkaen tullut BAE Systemsin valmistama M777 haupitsi.

Käyttäjävaltiot
---------------

* Australia
* Ecuador
* Honduras
* Libanon
* Pakistan
* Saudi-Arabia
* Somalia
* Thaimaa
* Yhdysvallat
* Irakin ja Levantin islamilainen valtio

Yhdysvaltojen merijalkaväen sotilaat ampuvat M198:lla Irakissa vuonna 2004.

Lähteet
-------

  

### Viitteet

1. ↑  RIA Self-Guided Tour: M198 155MM Towed Howitzer *U.S. Army*.  30.5.2019. Viitattu 17.1.2023. (englanniksi)

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:M198 howitzer
**Bratislavan vanhakaupunki** (slovakiksi *Staré Mesto*) on Bratislavan historiallinen keskusta ja samalla hallinnollinen alue kahdellakin tasolla: sekä oma osa-alueensa että alueeltaan sama kuin Bratislava I:n piiri. Vanha kaupunki sijaitsee Tonavan pohjoisrannalla. Sen itäosa on tiiviisti rakennettu vanha keskusta, länsiosassa on vanhoja erillistaloja ja esimerkiksi useiden valtioiden lähetystöt. 

Vanhankaupungin merkittäviä rakennuksia ovat  Vanha kaupungintalo, Mikaelin portti, Pyhän Martinuksen katedraali, Priimaksen palatsi, päärautatieasema (Hlavná stanica), keskusaukio (Hlavné námestie), Hviezdoslavin aukio (Hviezdoslavovo námestie) ja kaupungin tärkein ostoskatu Obchodná ulica.

Bratislavan vanhaa kaupunkia nähtynä Bratislavan linnasta

Lähteet
-------

* Bratislava hotels (Arkistoitu – Internet Archive)
* Vanhan kaupungin kartta (Arkistoitu – Internet Archive) ja nähtävyyksiä

Aiheesta muualla
----------------

* Kotisivu

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Bratislavan vanhakaupunki**.
**The Duplo!** on vuonna 1996 perustettu helsinkiläinen rockyhtye. Alun perin garage rock -juurista ponnistaneen orkesterin myöhempi tuotanto on ollut paikoitellen kokeilevaa ja erilaisia elektronisia soittimia sekä konemusiikin keinoja hyödyntävää, unohtamatta kuitenkaan alkuperäisiä rockvaikutteita.

The Duplon perustajajäsenistä Aleksi Pahkala ja Lasse Joutsenkunnas soittavat orkesterissa yhä. Alkuperäisessä kokoonpanossa rumpuja soitti mediapersoona Wallu Valpio. Yhtye on julkaissut kaksi albumia, *We Love Duplo!* (Stupido Records, 1999) ja *Rainbow* (Stupido Records, 2002).

Vuonna 2016 yhtye palasi alkuperäiseen kokoonpanoonsa ja julkaisi uuden singlen.

Jäsenet
-------

### Nykyiset jäsenet

* Aleksi Pahkala – laulu, kitara
* Lasse Kiehelä – basso
* Tommi Forsström – rummut

### Entiset jäsenet

* Wallu Valpio – rummut
* Janne Nissilä – rummut
* Janne Kuusela – koskettimet
* Janne Lehtinen – koskettimet
* Johannes Apponen – kitara
* Teemu Fiilin – elektroniset laitteet

Julkaisut
---------

### Albumit

* We Love Duplo! (1999)
* Rainbow (2002)

### Singlet ja EP:t

* Time to Fight, Time to Kill 7" (1997)
* I'm The King 7" (1998)
* The Cold Ring Of Rock'n'Roll 7" (1998)
* Summer Of '99 CDS (1999)
* Unite People Unite! CDS (2002)

### Kokoelmat

* V/A: Moon Bowl 7" (1998)

Lähteet
-------

* Alanko Terp, Silas Petri: *Neljäs sukupolvi - Suomalainen rock nyt*. Johnny Kniga, 2006. ISBN 951-0-31764-0.

### Viitteet

1. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive)

Aiheesta muualla
----------------

* The Duplo! Myspacessa (englanniksi)
Krasnyi Tšikoin piiri Taka-Baikalian aluepiirin kartalla.
**Krasnyi Tšikoin piiri** (ven. Красночикойский район, *Krasnotšikoiski raion*) on kunnallinen itsehallintoalue Taka-Baikalian aluepiirissä Venäjällä. Vuonna 1926 perustetun piirin pinta-ala on 28 600 neliökilometriä. Asukkaita on 20 500 henkeä (vuonna 2009).

Krasnyi Tšikoin piiri sijaitsee Taka-Baikalian lounaisosassa. Pohjoisessa se rajoittuu Petrovsk-Zabaikalskin ja Hilokin piireihin, idässä Uljotyn ja kaakossa Kyran piireihin, lounaassa Mongoliaan ja luoteessa Burjatian tasavaltaan.

Piiriin kuuluu 15 maalaiskuntaa: Albitui, Arhangelskoje, Baihor, Bolšaja Retška, Korotkovo, Krasnyi Tšikoi, Maloarhangelsk, Menza, Urluk, Konkino, Šimbilik, Tšeremhovo, Verhni Šergoldžin, Zaharovo ja Žindo. Hallinnollinen keskus on Krasnyi Tšikoin kylä. Asutuskeskuksia on yhteensä 48.

Asukkaat ovat etupäässä venäläisiä (mm. vanhauskoisia ja sibirjakkeja) ja burjaatteja.

Krasnyi Tšikoista on maantieyhteys Petrovsk-Zabaikalskin kautta aluepiirin pääkaupunkiin Tšitaan, jonne on matkaa 561 kilometriä. Lentoliikenne loppui 1990-luvulla.

Seudun pääelinkeino on maatalous, joka tuottaa viljaa, perunaa, vihanneksia, maitoa, lihaa, munia ja villaa. Lisäksi harjoitetaan kaivostoimintaa, elintarvikkeiden jalostusta ja puunhankintaa. Huomattava merkitys on myös metsästyksellä, kalastuksella ja keräilyllä.

Krasnyi Tšikoissa toimii ammattikoulu ja kotiseutumuseo. Paikallislehtenä ilmestyy *Znamja truda* ("Työn lippu"). Nähtävyyksiin kuuluu vuonna 1892 rakennettu puinen Ristin ylentämisen kirkko Zaharovossa. Seudulla sijaitsee lukuisia arkeologisia muistomerkkejä, Atsan ja Burkalin suojelualueet sekä Sohondon luonnonpuisto. Suunnitteilla on Tšikoin kansallispuisto.

Lähteet
-------

1. ↑  Federalnaja služba gosudarstvennoi statistiki: Tšislennost naselenija Rossijskoi Federatsii po gorodam, posjolkam gorodskogo tipa i raionam na 1 janvarja 2009 g. *gks.ru*.  Arkistoitu 21.10.2011. Viitattu 24.12.2009. (venäjäksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Krasnyi Tšikoin piiri Taka-Baikalian tietosanakirjassa (venäjäksi)

Taka-Baikalian piirit ja *kaupunkipiirit*
Aginskoje¹ • 
*Aginskoje*¹ • 
Akša • 
Aleksandrovski Zavod • 
Balei • 
Borzja • 
Duldurga¹ • 
Gazimurski Zavod • 
*Gornyi* • 
Hilok • 
Kalar • 
Kalga • 
Karymskoje • 
Krasnokamensk • 
Krasnyi Tšikoi • 
Kyra • 
Mogoitui¹ • 
Mogotša • 
Nertšinsk • 
Nertšinski Zavod • 
Olovjannaja • 
Onon • 
Petrovsk-Zabaikalski • 
*Petrovsk-Zabaikalski* • 
Priargunsk • 
Šelopugino • 
Šilka • 
Sretensk • 
Tšernyševsk • 
Tšita • 
*Tšita* • 
Tungir–Oljokma • 
Tungokotšen • 
Uljoty • 
Zabaikalsk

¹= kuuluu Agan Burjatian piirikuntaan
Johanna Tuomi
**Johanna Inkeri Tuomi** (o.s. *Keskinen*; s. 19. maaliskuuta 1954 Rovaniemi) on suomalainen oopperalaulaja, äänialaltaan sopraano. Tuomen ohjelmisto on laaja-alainen ja käsittää niin oopperaa, operettia, gospelia kuin jazzia.

Tuomi suoritti Sibelius-Akatemiassa lauludiplomin ja musiikinopettajan tutkinnon 1986. Hän debytoi Suomen kansallisoopperassa vuonna 1983 ja Sibelius-Akatemian konserttisarjassa vuonna 1989.

Hän lauloi solistitehtävissä Suomen kansallisoopperassa 1980-luvulla ja on tehnyt myös ooppera- ja operettirooleja maaseutuoopperoissa, mm. Mikkelissä, Vantaalla ja Ilmajoella, sekä Kotkan kaupunginteatterissa Iloisen lesken ja Viktorian Husaarin pääroolit. Hän lauloi Savonlinnan Oopperajuhlien Taikahuilussa Papagenan roolin. Hän on laulanut useissa suomalaisten oopperoiden kantaesityksissä, kuten Einojuhani Rautavaaran *Vincentissä* ja *Auringon talossa* sekä Jukka Linkolan *Elinan* nimiroolissa. 

Tuomi on tehnyt Yleisradiolle lukuisia liednauhoituksia. Hän on konsertoinut useimpien suomalaisten kaupunginorkestereiden solistina. Seitsemän vuoden ajan Tuomi kiersi Suomea George de Godzinskyn ja Raimo Lintuniemen kanssa yli kolmessasadassa operetti- ja klassisen kotimaisen laulumusiikin konsertissa. Hän on esiintynyt myös Tartossa, Luxemburgissa, Aachenissa, Brysselissä, Pariisissa, Zürichissä ja Milanossa sekä laajalti Ruotsissa ja Tanskassa. 

Johanna Tuomi on opettanut yksinlaulua Sibelius-Akatemiassa vuodesta 1994 ja Turun seudun musiikkiopistossa vuodesta 2007. Tuomi esitti MTV3:n sarjassa *Salatut elämät* Jiri Viitamäen äitiä Armi Viitamäkeä vuosina 2010–2011.

Johanna Tuomi kuului Kirkkonummen kunnanvaltuustoon 2001–2004 ja on ollut Kirkkonummen musiikkiopiston johtokunnan puheenjohtaja sekä nuorisolautakunnan jäsen. Hän kuului kokoomuksen valtuustoryhmään.

Levytyksiä
----------

* Lauluja äidille, CS Records 1992
* Muistathan kai. Osa 1: ja muuta maailman kauneinta operettimusiikkia / Johanna Tuomi , Raimo Laukka , Lohjan orkesteri, joht. George de Godzinsky ja Hannu Koivula, VL-Musiikki, 1994
* Soipa kieli : Oskar Merikannon lauluja ja duettoja / Johanna Tuomi ; Lasse Riutamaa ; Mikko Niemi, Jubal-tuotanto 2000
* Kuulin kerran vanhan laulun : Yksinlaulusävellyksiä / Sauli Salminen /Johanna Tuomi, Sauli Tiilikainen ja Mikko Niemi 2003

Lähteet
-------

* Andante: Klassisen musiikin tietosanakirja. WSOY, 2002. ISBN 951-0-27134-9
* Näyttelijäliitto, Johanna Tuomi (Arkistoitu – Internet Archive)

### Viitteet

1. 1 2   Andante: Klassisen musiikin tietosanakirja. WSOY, 2002. ISBN 951-0-27134-9
2. ↑  Näyttelijäliitto, Johanna Tuomi (Arkistoitu – Internet Archive)
3. ↑
AUC:n lippu
**Autodefensas Unidas de Colombia** (AUC) oli Kolumbiassa toimiva oikeistolainen puolisotilaallinen liike, joka perustettiin huhtikuussa 1997 yhdistämään erilaiset paikalliset ja alueelliset järjestöt. AUC:n lähtökohtana oli suojella taloudellisia intressejä sekä taistella paikallisella tasolla vasemmistolaisia FARC- ja ELN-liikkeitä vastaan. Yhdysvallat ja Euroopan unioni pitivät sitä terroristijärjestönä. Liike lakkautettiin vuonna 2008.

Toiminta-alue
-------------

AUC toimi pääasiassa Kolumbian pohjois- ja luoteisosissa Antioquian, Córdoban, Sucren ja Bolívarin departementeissa. AUC keräsi 2000-luvun alussa lisää vaikutusta ennestään FARC:n vahvoilla alueilla, joka johti lisääntyviin taisteluihin.

Rahoitus
--------

AUC sai rahoituksensa pääasiassa huumekaupasta. Se oli ainoa liike Kolumbiassa, joka vie kokaiinia ja marihuanaa Yhdysvaltoihin. AUC:n johtajan Carlos Castañon mukaan 70 % rahoituksesta tulee huumekaupasta. Osa rahoituksesta tulee liikkeen perustajilta, rikkailta maanomistajilta, liikemiehiltä ja huumekauppiailta. Tiedonvapauslain nojalla julkistetut asiakirjat osoittivat 2017, että Chiquita rahoitti AUC:n toimintaa yli puolellatoista miljoonalla dollarilla.

Toiminta
--------

AUC toimi Kolumbiassa keräämällä "suojelurahoja" maanviljelijöiltä ja toimii aktiivisesti kokaiinin valmistuksessa. Se pyrki hajottamaan kommunistiset liikkeet ja vähentämään niiden vaikutusvaltaa Kolumbiassa. AUC perustettiin puolustusaseeksi kommunistisia liikkeitä vastaan. Toisin kuin FARC ja ELN, AUC ei kasvata kokaa tai marihuanaa, mutta se kauppasi niitä eteenpäin. AUC ei kohdistanut iskujaan ulkomaalaisia kohtaan, mutta käytti kidnappauksia omien poliittisten päämääriensä saavuttamiseksi. AUC oli kuitenkin Kolumbian väkivaltaisin ryhmittymä, joka kohdisti tappoiskunsa paikalliseen väestöön. Kolumbiassa on pahimpina vuosina kuollut yli 30 000 terroristijärjestöjen konflikteissa ja iskuissa.

Vuonna 2003 AUC ryhtyi rauhanneuvotteluihin Kolumbian hallituksen kanssa ja lupautui luovuttamaan aseitaan armahduksia vastaan. Huhtikuuhun 2006 mennessä yli 30 000 taistelijaa on luovuttanut aseensa valtiolle ja aseriisunta on saatu päätökseen. Eri lähteiden mukaan AUC:lla on kuitenkin vielä 10 000 aseistettua miestä ja se on lisännyt vaikutusvaltaansa Kolumbian eteläosissa.

Lähteet
-------

1. ↑  teleSUR / uj-HG-egb: New 'Chiquita Papers’ Expose How Banana Execs Fueled War and Terror in Colombia for Decades *telesurtv.net*. Viitattu 9.11.2017.
Säkkijärven hirvenpää (KM 4909).
**Säkkijärven hirvenpää** on Äänisen viherliuskeesta veistetty ja hiomalla muotoiltu hirven päätä esittävä veistos, joka on katkennut varttamiseen tarkoitetun reiän kohdalta. Veistoksessa on isot korvat, jotka "kuuntelevat" molemmille sivuille ja silmiä esittävät mahdollisesti poraamalla tehdyt kuopat. Turpa on työstetty tasaiseksi ja alaspäin viistoksi, mutta kiven lohkeamisen takia lopullinen muotoilu jää arvoitukseksi. Veistoksen alapuolella leukaluiden väli on v-muotoinen ja kaulaa seuraa kolme rinnakkaista uraa. Esineen iäksi arvioidaan 1750−1500 eaa. eli esine on neoliittisen kivikauden lopulta tai metallikauden alusta.

Historia
--------

Säkkijärven hirvenpää löytyi Säkkijärven pitäjästä Santajoen läheltä Pukin kylästä. Löytäjä lienee Juhana Matinpoika Ravi, joka peltotöitä tehdessään havaitsi esineen 1800-luvun lopulla. Ravi toimitti esineen Säkkijärven kauppiaalle Juhani Mutrulle myytäväksi, mutta hirvenpää ajelehti heillä lasten leikeissä. Arkeologi A.M.Tallgren sai kuulla hirvenpäästä "muinaiskalujen keräilijä K. A. Lindströmiltä" ja lunasti sen Suomen Muinaismuistoyhdistykselle. Myös Koitar-lehti uutisoi hirvenpään löytymisestä 27.6.1907.

Katso myös
----------

* hirvenpääsauva
* Huittisten hirvenpää

Lähteet
-------

1. 1 2  Almgren, Oskar: *Ett karelskt stenvapen med älghuvud funnet i Uppland*, s. 152-164. Fornvännen: , 1911. Teoksen verkkoversio (pdf) (viitattu 28.7.2012). (ruotsiksi)
2. ↑  Tekijä??: Esinetunnistus - Suomi ja naapurimaat (pdf) Helsinki:  Helsingin yliopisto. Viitattu 19.7.2012.
3. 1 2  Lagerstedt: *Aaveraketteja ja muita taivaan ilmiöitä*. Helsinki: Books on demand GmbH, 2011. ISBN 978-952-498-649-8. Google-kirjat (viitattu 19.7.2012).
4. ↑  Pukki-Ravi: Säkkijärven hirvenpää (myös valokuva)[vanhentunut linkki], 19.7.2012
Šilkan piiri Taka-Baikalian aluepiirin kartalla.
**Šilkan piiri** (ven. Шилкинский район, *Šilkinski raion*) on kunnallinen itsehallintoalue Taka-Baikalian aluepiirissä Venäjällä. Vuonna 1926 perustetun piirin pinta-ala on 6 100 neliökilometriä. Asukkaita on 45 700 henkeä (vuonna 2009).

Šilkan piiri sijaitsee Taka-Baikalian keskiosassa. Pohjoisessa se rajoittuu Tungokotšenin, idässä Nertšinskin ja Balein, kaakossa Olovjannajan, etelässä Mogoituin ja lännessä Karymskojen piireihin.

Hallinnollinen keskus on Šilkan kaupunki. Sen lisäksi piiriin kuuluvat Holbonin ja Pervomaiskin kaupunkimaiset taajamat sekä 11 maalaiskuntaa: Bogomjagkovo, Galkino, Kazanovo, Mirsanovo, Nomokonovo, Novoberezovskoje, Ononskoje, Razmahnino, Tširon, Ust-Telengui ja Verhnjaja Hila. Asutuskeskuksia on yhteensä 42.

Piirin kautta kulkee Trans-Siperian rautatie. Rakenteilla on Tšitan ja Habarovskin välinen M58-valtatie. Piirikeskuksesta on matkaa aluepiirin pääkaupunkiin maanteitse 210 kilometriä. Lentokenttä suljettiin 1990-luvun lopussa.

Talous perustuu kaivosteollisuuteen, metsänhankintaan ja maataloustuotteiden jalostukseen. Maatalous tuottaa viljaa, perunaa, vihanneksia, maitoa, lihaa, munia ja villaa.

Šilkassa on ammattikoulu. Paikallislehtenä ilmestyy *Šilkinskaja pravda* ("Šilkan totuus"). Šivandassa toimii kylpylä. Seudulla on useita arkeologisia muistomerkkejä.

Lähteet
-------

1. ↑  Federalnaja služba gosudarstvennoi statistiki: Tšislennost naselenija Rossijskoi Federatsii po gorodam, posjolkam gorodskogo tipa i raionam na 1 janvarja 2009 g. *gks.ru*.  Arkistoitu 21.10.2011. Viitattu 24.12.2009. (venäjäksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Šilkan piirin sivusto (Arkistoitu – Internet Archive) (venäjäksi)
* Šilkan piiri Taka-Baikalian tietosanakirjassa (venäjäksi)

Taka-Baikalian piirit ja *kaupunkipiirit*
Aginskoje¹ • 
*Aginskoje*¹ • 
Akša • 
Aleksandrovski Zavod • 
Balei • 
Borzja • 
Duldurga¹ • 
Gazimurski Zavod • 
*Gornyi* • 
Hilok • 
Kalar • 
Kalga • 
Karymskoje • 
Krasnokamensk • 
Krasnyi Tšikoi • 
Kyra • 
Mogoitui¹ • 
Mogotša • 
Nertšinsk • 
Nertšinski Zavod • 
Olovjannaja • 
Onon • 
Petrovsk-Zabaikalski • 
*Petrovsk-Zabaikalski* • 
Priargunsk • 
Šelopugino • 
Šilka • 
Sretensk • 
Tšernyševsk • 
Tšita • 
*Tšita* • 
Tungir–Oljokma • 
Tungokotšen • 
Uljoty • 
Zabaikalsk

¹= kuuluu Agan Burjatian piirikuntaan
**Šulgi** oli vanhalla ajalla Uus-Sumerin merkittävin kuningas, joka nousi valtaistuimelle isänsä Ur-Nammun kuoleman jälkeen. Šulgi hallitsi
lyhyen kronologian mukaan vuosina 2047–1999 eaa. yhteensä 48 vuotta. Auringonpimennyksen mukaan Šulgi olisi hallinnut 2161–2113 eaa. Šulgin hallintokausi osuu uussumerialaisen renessanssiin, akkadilaishallinnon jälkeiseen aikaan. Šulgia palvottiin jumalana jo hänen eläessään.*lähde?* Šulgi soti isänsä kuoleman jälkeen gutilaisia vastaan.
Šulgin aikana valtio omisti koko liike-elämää temppelin avulla, ja maa oli todellinen byrokraattisten virkamiesten paratiisi päätellen säilyneistä savitauluista.
Šulgi teki sotaretkiä muun muassa Karhariin, Simurrumiin ja Lullubumiin, Urbilumiin, Kimshiin ja Hurtiin, jotka lienevät sijainneen Iranin vuorilla. Šulgi eteni myös Anšaniin Elamiin.

Ur-Nammun seuraaja Šulgi keskitti ja yhtenäisti maata. Valtaan Šulgi nousi nuorena, kun hänen isänsä kuoli taistelussa gutilaisia vastaan. Šulgi kosti tämän lähettämällä nuorena, ehkä vielä kruununprinssinä rangaistusretkikuntia gutilaisten maahan. Šulgin ensimmäiset 20 hallitusvuotta sujuivat melko rauhallisesti, maa sai liittolaisia naimakaupoin.
Hänelle kirjoitettiin monia ylistysrunoja, ja hän julisti 20. hallitusvuonnaan itsensä jumalaksi. Hallituskautensa puolivälissä Šulgin taktiikka muuttui, hän loi armeijan, yhtenäisen hallinnon, talousjärjestelmän ja uudisti kalenterin ja perusti suuria teollisuuskeskuksia työskentelemään suoraan kruunulle. Sotia käytiin luultavasti eniten kurdialueen eteläosissa.

Joidenkin kirjoitusten mukaan Šulgi hoiti jotkut rituaalit huonosti ja varasti Babylonin Esagilan temppelin omaisuuden. Myöhään hallitusaikanaan Šulgi laajensi valtakuntaansa, muttei kyennyt valtaamaan vuoristolaisten heimoja, ja rakennutti muurin maan suojaksi. Hän kunnostutti, parannutti ja rakennutti tieverkkoa jonka varrelle rakennutti lepotaloja, eräänlaisia majataloja. Ur-Nammun lakia pidetään vaihtoehtoisesti Šulgin laatimana. Šulgi päätti Urin zikkuratin eli rakennustyöt, jotka hänen isänsä Ur-Nammu aloitti. Tämä porraspyramidi oli pohjaltaan 62×43 metriä, ja korkeus 20 metriä. Pyramidin sisusta oli auringosta kuivettuja savitiiliä ja pinta säänkestävää poltettua tiiltä.
Šulgi laajensi Urin palatsia. Jumalaksi eläessään julistettua Šulgia alettiin palvoa jumalanpalvelusmenoin ja hänelle rakennettiin oma temppeli. Šulgi rakennutti isänsä tavoin itselleen valtavan hautakammion. Šulgin pojan Amar-Sinin ja Shu-Silin hallitessa maa kukoisti yhä.

Lähteet
-------

1. ↑  Schlulgi (tutkimusryhmän oma wiki) The Cuneiform Digital Library Initiative (CDLI).  Arkistoitu 15.7.2007. Viitattu 16.9.2007.
2. ↑  The Chronicle of Early Kings (ABC 20)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Šulgi** Wikimedia Commonsissa
**Petăr Stefanov Stojanov** (bulg. Петър Стефанов Стоянов, s. 25. toukokuuta 1952) oli Bulgarian presidentti 1997–2002. Hän voitti vaalit 1996 demokraattisten voimien liiton (Съюз на демократичните сили; SDS) ehdokkaana.

Stojanov valmistui 1976 Sv. Kliment Ohridskin yliopistosta Sofiasta oikeustieteen opintojen jälkeen ja toimi lakimiehenä vuoteen 1990. Tuolloin hänestä tuli Bulgarian toiseksi suurimman kaupungin Plovdivin SDS:n johtaja. Vuonna 1992 hänet valittiin varaoikeusministeriksi ensimmäisessä ei-kommunistisessa hallituksessa sitten vuoden 1944.

Stojanov voitti presidentinvaalit 1996 ja astui virkaansa 1997. Tuon vuonna maassa oli mielenosoituksia talouskriisin vuoksi ja oppositio boikotoi toukokuun 1997 parlamenttivaaleja, jotka SDS voitti. Voiton jälkeen Stojanov nimitti pääministeriksi oman puolueensa Ivan Kostovin. Heinäkuun 2001 vaaleissa voitti entisen kuningas Simeon Sakskoburggotskin puolue ja hänestä tuli puolestaan pääministeri. Luvatun sadan päivän pikakuurin epäonnistuttua häntäkin vastaan osoitettiin mieltä.

Vuoden 2001 presidentinvaaleissa äänestysprosentti oli ennätyksellisen matala. Ensimmäisellä kierroksella Stojanov jäi toiseksi sosialistien Georgi Părvanoville ja hävisi toisella kierroksella 53,3 % – 46,7 %. Stojanov palasi politiikkaan 2005 ja valittiin parlamenttiin. Puolueen huonosta vaalituloksesta hän syytti sen johtajaa Nadežda Mihailovaa. Stojanov valittiin puolestaan SDS:n johtoon lokakuussa 2005. Hän erosi toukokuun 2007 eurovaalien huonon tuloksen jälkeen.

Lähteet
-------

1. ↑  ONE MORE RIGHTIST PARTY LEADER IN BULGARIA LEAVES POLITICS Sofia Echo.  Arkistoitu 29.9.2007. Viitattu 01.06.2007.

Bulgarian lippuBulgarian presidentit
Petăr Mladenov (huhtikuu–heinäkuu 1990) | Želju Želev (1990–1992, 1992–1997) | Petăr Stojanov (1997–2002) | Georgi Părvanov (2002–2012) | Rosen Plevneliev (2012–2017) | Rumen Radev (2017– )



|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Julija Oleksandrivna Bebko** (ukr. Юлія Олександрівна Бебко, s. 11. lokakuuta 1990 Kiova, Ukrainan SNT), joka käyttää taiteilijanimeä **Julia Sanina**, on ukrainalainen laulaja ja lauluntekijä ja The Hardkiss -yhtyeen pääsolisti.

Ura
---

Sanina syntyi Kiovassa muusikkoperheeseen 11. lokakuuta 1990. Vuonna 2005 hän valmistui Jazz- ja varieteetaiteen musiikkiopistosta. Myöhemmin hän opiskeli Kiovan kansallinen yliopistossa ja suoritti maisterin tutkinnon kansanperinnetutkimuksessa vuonna 2013.

Syyskuussa 2011 Sanina ja musiikkituottaja Valeriy Bebko perustivat pop-dueton *Val & Sanina*, joka esitti venäjänkielisiä kappaleita. Pian sen jälkeen he paransivat imagoaan ja muuttivat yhtyeen nimeksi The Hardkiss. He alkoivat myös kirjoittaa englanninkielisiä kappaleita. Syksyllä 2011 he julkaisivat muutaman uuden kappaleen ja äänittivät debyyttimusiikkivideonsa *Babylon*. Lokakuun 2011 lopussa The Hardkiss toimi brittiyhtye Hurtsin lämmittelijänä.

Helmikuussa 2012 The Hardkiss allekirjoitti sopimuksen Sony BMG:n kanssa. Yhtye alkoi saada nopeasti suosiota ja voitti useita palkintoja Ukrainassa ja ulkomailla. Vuonna 2016 Sanina toimi tuomarina *X Factor Ukrainen* seitsemännellä tuotantokaudella.

Sanina juonsi vuoden 2023 Eurovision laulukilpailun yhdessä Alesha Dixonin, Hannah Waddinghamin ja Graham Nortonin kanssa.

Lähteet
-------

1. ↑  Юлия Санина (The Hardkiss) стала магистром филологии  1.7.2023. joinfo.ua. Viitattu 23.2.2023. (venäjäksi)
2. ↑  Солисты The Hardkiss Юлия Санина и Валерий Бебко впервые рассказали о своей свадьбе: интервью Viva! *Viva!*.  22.6.2014. Viitattu 23.2.2023. (venäjäksi)
3. ↑  Melkozerova, Veronika: Yulia Sanina: Strong, authentic voice of The Hardkiss wins fans, shakes up music scene *Kyiv Post*.  1.12.2016. kyivpost.com. Viitattu 23.2.2023. (englanniksi)
4. ↑  Идея для новогодней вечеринки: 8 образов Юлии Саниной *Vogue Ukraine*.  27.12.2016. vogue.ua. Viitattu 23.2.2023. (venäjäksi)
5. ↑  Eurovision 2023: Hosts revealed for Liverpool *EBU*.  22.2.2023. eurovision.tv. Viitattu 23.2.2023. (englanniksi)


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Taiteenala Muokkaa Wikidatassa | 
* MusicBrainz

 |

 |
**Bruno Alexandre Marques Pereirinha** (s. 2. maaliskuuta 1988 Sintra, Portugali) on portugalilainen jalkapalloilija. Hän on kotimaansa lisäksi pelannut Kreikassa, Italiassa ja Brasiliassa. Hän on pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja. Hän kykenee pelaamaan myös oikeana laitapuolustajana, hyökkäävässä roolissa.

Ura
---

Pereirinha nousi Sportingin edustukseen kaudella 2006–2007. Kauden alun hän pelasi alemmalla sarjatasolla pelanneessa Olivais Moscavidessa. Ensiesiintymisensä maan pääsarjassa hän teki 13. tammikuuta 2007 ottelussa Belenensesiä vastaan.

13. maaliskuuta 2008 UEFA Cupin neljännesvälierän toisessa osaottelussa Pereirinha teki maalin englantilaista Bolton Wanderersia vastaan, jonka avulla joukkue lopulta eteni jatkoon. Hän onnistui maalinteossa myös aikaisemmalla kierroksella Baselia vastaan.
Loukkaantumisista kärsineenä Pereirinhan aika vaihtopenkillä alkoi kasvaa ja hänet lähettiin lainalle pienempiin seuroihin kuten Vitória Guimarãesiin ja Kavalaan.

Kaudella 2012-2013 Pereirinha pudotettiin kokonaan Sporting CP kokoonpanosta ja pelaaja purki sopimuksensa tammikuussa vuonna 2013.
Tammikuussa vuonna 2013 Pereirinha teki 3,5 vuoden sopimuksen Lazion kanssa.

Aiheesta muualla
----------------

* Esittely PortuGOAL -sivustolla (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Malli *Rhodobacter capsulatus*-bakteerin magnesiumkelataasin alayksikön I rakenteesta
**Magnesiumkelataasi** on ligaaseihin kuuluva entsyymi, joka katalysoi magnesiumionien kelatoitumista porfyriinirenkaan sisältävään protoporfyriini IX:än. Entsyymiä tavataan kasveissa ja yhteyttävissä bakteereissa ja se on keskeinen osa klorofyllin biosynteesiä. Magnesiumkelataasin EC-numero on EC 6.6.1.1 ja CAS-numero 9074-88-8.

Rakenne ja toiminta
-------------------

Magnesiumkelataasi koostuu kolmesta proteiinista, joita kutsutaan alayksiköiksi I, D ja H. Alayksiköt voidaan erottaa toisistaan esimerkiksi kromatografisin menetelmin. Sekä kasvien että bakteerien magnesiumkelataasit sisältävät nämä alayksiköt. Alayksikkö I on molekyylimassaltaan noin 40 kDa, alayksikkö D on kooltaan noin 70 kDa ja alayksikkö H on kooltaan noin 140 kDa. Magnesiumkelataasin alayksiköt I ja D sisältävät ATP:n sitoutumiskohdan ja ATPaasiyksikön ja osallistuvat myös magnesiumionin sitomiseen. Molemmat ovat muodoltaan rengasmaisia ja koostuvat kuudesta alayksiköstä. Alayksikkö H sisältää protoporfyriini IX:n sitoutumiseen. Magnesiumkelataasi vaatii toimiakseen ATP:tä ja sen hydrolyysistä saadaan energiaa reaktion suorittamiseen.

Magnesiumkelataasin alayksiköt I ja D sitoutuvat ATP:hen ja keskenään muodostaen proteiinikompleksin, joka sitoutuu alayksikköön H. ATP-molekyyli hydrolysoituu aDP-molekyyliksi ja magnesiumioni insertoituu protoporfyriini IX:n renkaaseen. Magnesiumionin sitoutumisen tarkkaa mekanismia ei tunneta. Magnesiumkelataasin katalysoiman reaktion tuotteet ADP ja magnesium-protoporfyriini IX-kompleksi inhiboivat suurina konsentraatioina entsyymin toimintaa ja ovat tärkein säätelytekijä.

Lähteet
-------

1. ↑  Information on EC 6.6.1.1 - magnesium chelatase Brenda. Viitattu 4.7.2018. (englanniksi)
2. 1 2 3  Karl Kadish,Kevin M. Smith,Roger Guilard: *The Porphyrin Handbook: Chlorophylls and Bilins*, s. 3-41. Elsevier, 2007. ISBN 978-0123932235. Kirja Googlen teoshaussa (viitattu 4.7.2018). (englanniksi)
3. 1 2  Robert R. Wise, J. Kenneth Hoober: *The Structure and Function of Plastids*, s. 295-305. Springer, 2007. ISBN 978-1-4020-6570-5. Kirja Googlen teoshaussa (viitattu 4.7.2018). (englanniksi)
4. 1 2  Kevin Davies: *Plant Pigments and their Manipulation*, s. 32-35. John Wiley & Sons, 2009. ISBN 9781405150064. Kirja Googlen teoshaussa (viitattu 4.7.2018). (englanniksi)
5. 1 2  Constantin A. Rebeiz, Christoph Benning, Hans J. Bohnert, Henry Daniell, J. Kenneth Hoober, Hartmut K. Lichtenthaler, Archie R. Portis, Baishnab C. Tripathy: *The Chloroplast*, s. 79-88. Springer, 2010. ISBN 978-90-481-8530-6. Kirja Googlen teoshaussa (viitattu 4.7.2018). (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kyoto Encyclopedia of Genes and Genomes (KEGG): EC 6.6.1.1 magnesium chelatase (englanniksi)
**Kirurgisen sairaalan veistospuisto** sijaitsee Helsingin Ullanlinnassa, Kirurgisen sairaalan alueen eteläosassa, Kasarmikadun ja Tähtitorninkadun risteyksessä olevassa puistossa. Puisto vihittiin käyttöön 6. kesäkuuta 2022.

Taustaa
-------

Kirurgisen sairaalan veistospuiston teokset ovat peräisin omistajaa vaihtaneen Ortonin sairaalan takana olleesta veistospuistosta, jonka paikalle tehtiin uusi rakennus. Ortonin veistospuistoon teokset tulivat alun perin 2000-luvun alussa taiteilijoiden deponoimina.

Professori Seppo Seitsalo totesi veistospuiston vihkijäisissä, että sote-aikana sairaalarakennukset vaihtavat omistajia ja niiden ohessa olevien taideteosten kohtalo on epävarma. Ortonin veistospuiston teokset saatiin kuitenkin pelastettua Kirurgisen sairaalan puistoon. Projekti toteutettiin Husin taidetoimikunnan ja Galleria Liven yhteistyönä.

Teokset
-------

Veistospuiston teokset ovat valmistuneet vuosina 1983-2021. Vanhin on Voitto Kantokorven *Kunnianosoitus* ja nuorin Matti Peltokankaan *La Strada.* Puiston teosten tiedot ovat niiden lähellä graniittiin kaiverrettuina.

| tekijä | teoksen nimi | valmistumisvuosi | kuva |
| --- | --- | --- | --- |
| Voitto Kantokorpi | *Kunnianosoitus* | 1983 |  |
| Matti Nurminen | *Rajalla* | 1988 |  |
| Barbara Tieaho | *Ammoiset ajat* | 1990 |  |
| Radoslaw Gryta | *Palanen* | 1992 |  |
| Antero Toikka | *16. barrikadi Saepimentum tumultuarium* | 1995 |  |
| Veikko Nuutinen | *Sotka* | 1995 |  |
| Ukri Merikanto | *Kohisten* | 1997-98 |  |
| Pirkko Nukari | *Sepelkyyhkyn vesipaikka* | 2002 |  |
| Jari Juvonen | *Lähellä ja kaukaa* | 2003 |  |
| Ossi Somma | *Globalisaatio* | 2006 |  |
| Kaisu Koivisto | *Sarjasta vaihdokkaat* | 2007 |  |
| Matti Peltokangas | *Merkillinen sade viime yönä* | 2007 |  |
| Matti Peltokangas | *La Strada* | 2012 |  |

Viitteet
--------

1. ↑  Toimittaja suosittelee | Ukrainalaisen Sergei Bratkovin näyttely todistaa taiteen kyvystä nähdä ja näyttää, Helsinkiin saatiin uusi veistospuisto *Helsingin Sanomat*.  22.6.2022. Viitattu 24.6.2022.
2. ↑  Veistokset pelastettiin Kirurgisen sairaalan puistoon *Lääkärilehti.fi*. Viitattu 24.6.2022.