recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Matteus-vaikutus** tai **Matteus-efekti** (engl. *Matthew effect*) tarkoittaa etujen kasautumista niille, joilla niitä on jo ennestään. Nimitystä käytti ensi kertaa yhdysvaltalainen sosiologi Robert K. Merton vuonna 1968. Nimitys tulee Uuden testamentin Matteuksen evankeliumin jakeesta 25:29: "Jokaiselle, jolla on, annetaan, ja hän on saava yltäkyllin, mutta jolla ei ole, siltä otetaan pois sekin mitä hänellä on."

Merton käytti termiä kuvaillessaan tilannetta, jossa esimerkiksi jo ansioituneet tiedemiehet saavat lisää kunniaa itselleen siinä missä tuntemattomammalta tiedemieheltä jää mahdollisesti saamatta kunnia vastaavasta työstä. Nimitystä on käytetty myös etenkin kasvatustieteissä kuvaamaan ilmiötä, jossa kuilu hyvien ja huonojen oppilaiden välillä kasvaa kehityksen myötä.

Katso myös
----------

* Matilda-ilmiö

Aiheesta muualla
----------------

* The Matthew Effect in Science.  *Science*, 5.1.1968, nro 159(3810), s. 56–63. Artikkelin verkkoversio (PDF).  (englanniksi)
* The Matthew Effect in Science, II: Cumulative advantage and the symbolism of intellectual property.  *Isis*, 1988, nro 79, s. 606–623. Artikkelin verkkoversio (PDF).  (englanniksi)
**Tiaret** arab. تيارت‎, *Tiyārat*) on kaupunki ja Tiaretin maakunnan hallinnollinen keskus Algeriassa. Se sijaitsee Ouarsenisvuorten eteläpuolella 285 kilometriä Algerista lounaaseen. Tiaretin kunnassa oli arviolta 241 000 asukasta vuonna 2018.

Maantiede ja ilmasto
--------------------

Tiaretin kunnan pinta-ala on 111,45 neliökilometriä. Se rajoittuu pohjoisessa Oued Lillin, idässä Dahmounin ja Aïn Bouchekifin, etelässä Mellakoun ja lännessä Tagdemtin ja Guertoufan kuntiin. Kaupunki on rakennettu Ouarsisvuorten juurella sijaitsevalle Sersoun tasangolle. Sen pohjoispuolella kohoaa Guezoulvuori.

Seudulla vallitsee välimerenilmasto. Tammikuun keskilämpötila on 8 ja heinäkuun 31 astetta. Vuotuinen sademäärä on alle 250 millimetriä.

Historia
--------

Paikalla on sijainnut roomalainen Tingartia, joka toimi bysanttilaisaikana läntisen Algerian pääkaupunkina. 700-luvulla sen länsipuolelle rakennettiin ibadilaisiin kuuluneiden rustamidien pääkaupunki Tahart (Tihart, Tahert), josta kehittyi tärkeä kaupan keskus. Se kärsi useista hyökkäyksista ja menetti merkityksensä fatimidien aikana 900-luvulla.

Kaupunki tunnettiin myöhemmin nimellä Tagdemt. Se oli Abd al-Qadirin pääkaupunki vuodesta 1836. Ranskalaiset valtasivat sen vuonna 1841 ja rakensivat vuonna 1845 linnoituksen, jonka ympärille nykyinen Tiaret on muodostunut. Siitä tuli kunta vuonna 1869.

Liikenne ja talous
------------------

Tiaretista on maantieyhteydet naapurimaakuntiin sekä rautatiet Tissemsiltiin, Relizaneen ja Saïdaan. Aïn Bouchekifissa on kotimaanliikenteen lentokenttä.

Kaupunki on viljaa, vihanneksia, hedelmiä ja lihaa tuottavan maatalousalueen keskus, jossa on lähinnä maataloustuotteiden jalostusta. Tiaretissa toimii Ibn Khaldounin yliopisto.

Nähtävyydet
-----------

Tiaretissa ei ole juurikaan säilynyt muinaismuistoja. Paikallisia nähtävyyksiä ovat turkkilaisaikainen moskeija, siirtomaa-ajan rakennukset ja lähistöllä sijaitseva hevostila. Tiaretin eteläpuolella Laghdar ja Araoui -vuorten lähellä sijaitsee 13 djeddareiksi kutsuttua, 300–600-luvuilta peräisin olevaa berberiruhtinaiden mausoleumia..

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Monographie Wilaya de Tiaret *Aniref*. Viitattu 13.4.2024.
2. ↑  Ould Ahmed Lavdal, Elkhalil & Ould Emane, Barikalla: Diagnostic du réseau d’assainissement des eaux usées de la ville Tiaret et propositions d’améliorations *Université Ibn Khaldun de Tiaret*. Viitattu 13.4.2024.
3. ↑  Tiaret, Algeria Climate *Weather And Climate*. Viitattu 13.4.2024.
4. 1 2  Tiaret *Britannica*. Viitattu 13.4.2024.
5. 1 2  *The Encyclopaedia of Islam, volume X*, s. 99–100. Leiden: Brill, 2000. ISBN 90-04-11211-1.
6. ↑  Une ville, une histoire: Tiaret *Le Matin d’Algérie*. Viitattu 13.4.2024.
7. ↑  *Geografitšeski entsiklopeditšeski slovar: Geografitšeskije nazvanija*, s. 745. Moskva: Bolšaja Rossijskaja entsiklopedija, 2003. ISBN 5-85270-216-1.
8. ↑  *Petit futé Algérie 2011–2012*, s. 282–283. Paris: Nouvelles Éditions de l'Université, 2011. ISBN 978-2-7469-2575-5.
9. ↑  Oakes, Jonathan: *Algeria: The Bradt Travel Guide*, s. 149–150. Chalfont St Peter: Bradt Travel Guides, 2008. ISBN 1-84162-232-X.
**Maria Gyllenstierna af Lundholm** (syntynyt 1716, kuollut 1783) oli ruotsalainen vapaaherratar ja mesenaatti. Gyllenstierna oli naimisissa valtaneuvos Esbjörn Chistian Reuterholmin (1710-1773) kanssa. Pari asui Suitian linnassa Siuntiossa. Heidän poikansa Gustaf Adolf Reuterholm (1756-1813) toimi Kustaa IV Adolfin holhoojahallituksen aikana Ruotsin kuningaskunnan varsinaisena johtajana.

Taide Suomessa
--------------

Siuntion kirkon alttaritaulu.
Maria Gyllenstierna on lahjoittanut Siuntion Pyhän Pietarin kirkkoon suuren alttarimaalauksen, joka esittää Kristusta Getsemanessa. Alttaritaulu on maalattu Tukholmassa, mutta sen maalaaja on tuntematon. Kirkon uusi alttaritaulu koristeltiin kullatuin kehyksin ja sen alaosassa on näkyvissä sukujen Reuterholm ja Gyllenstierna aatelisvaakunat.

Vuonna 1774 Maria Gyllenstierna sai tuomiokapitulilta hautakirjan, jonka myötä Siuntion seurakunta antoi hänelle luvan rakentaa hautakappelin Pyhän Pietarin kirkon yhteyteen. Reuterholmien hautakuori rakennettiin harmaakivestä kirkon itäiselle seinälle, sakastin lähelle alttarin pohjoispuolelle. Hautakuoreen oli käynti kirkon sisältä ja sen sisällä oli taidetta, kuten kullattu monumentti uurnan muodossa, sekä 13 ovaalin muotoista taulua seinillä. Taulut esittivät symbolisia figuureita ja niiden lisäksi seiniä koristi myös neljä neliskulmaista taulua, joissa luki erilaisia värssyjä. Hautakappeli suljettiin takorautaisilla porteilla, joita koristi vapaaherralliset nimikirjaimet CH. R. H. Christian Reuterholmille ja M. G. S. Maria Gyllenstiernalle. Lisäksi kuoressa oli vielä toinen rautainen portti. Molemmat portit ovat yhä paikoillaan Siuntion kirkossa.

Kaikki irtaimisto evakuoitiin hautakappelista Ruotsiin vuonna 1815, kun Suitian linna ja koko Suomi päätyi osaksi Venäjän keisarikuntaa. Siuntion kirkon palon jälkeen vuonna 1823 kirkon sakasti ja asehuone purettiin. Tästä syystä Reuterholmien tyhjäksi jäänyt hautakappeli otettiin käyttöön uutena sakastina.

Lähteet
-------

1. ↑  Maria Gyllenstierna af Lundholm *www.europeana.eu*. Europeana. Viitattu 17.4.2024. (ruotsiksi)
2. ↑  Suitian kartano ja Siuntion kirkko *www.rky.fi*. Museovirasto. Viitattu 17.4.2024.
3. ↑  Reuterholm, Gustaf Adolf (1756 - 1813) *kansallisbiografia.fi*. Suomalaisen Kirjallisuuden Seura. Viitattu 17.4.2024.
4. ↑  Alttaritaulut Siuntion seurakuntayhtymä. Viitattu 17.4.2024.
5. 1 2  Hautakappeli Siuntion seurakuntayhtymä. Viitattu 17.4.2024.
Sir George Gabriel Stokes 1860-luvulla.
**George Gabriel Stokes**, baronetti (13. elokuuta 1819 Skreen, Irlanti – 1. helmikuuta 1903 Cambridge, Englanti) oli irlantilaissyntyinen matemaatikko ja fyysikko. Hän teki koko uransa Cambridgen yliopistossa, jonka Lucas-professuurin haltija hän oli vuodesta 1849 aina kuolemaansa saakka. Stokes teki uraauurtavia tutkimuksia virtausdynamiikassa (muun muassa Navierin–Stokesin yhtälöt), optiikassa ja matemaattisessa fysiikassa (muun muassa Stokesin lauseen popularisointi).

Stokesin lause on saanut nimensä George Stokesin mukaan. Lauseen kuitenkin keksi skotlantilainen William Thomson (tunnetaan paremmin nimellä lordi Kelvin). Stokes sai lauseen Thomsonin kirjeestä vuonna 1850 ja pyysi vuonna 1854 oppilaitaan Cambridgen yliopistossa todistamaan sen oikeaksi. Vuonna 1851 Stokes esitteli ensi kerran virtausmekaniikkaan liittyvän vakion, joka myöhemmin nimettiin sen vuonna 1883 esitelleen fyysikko Osborne Reynoldsin mukaan. Näiden vuoden 1851 tutkimusten tuloksena syntyi Stokesin laki.

Stokes oli Cambridge Philosophical Societyn puheenjohtajana vuosina 1859–1861 ja Lontoon Royal Societyn puheenjohtajana vuosina 1885–1890. Vuonna 1893 Royal Society myönsi hänelle Copley-mitalin. Vuosina 1886–1903 Stokes oli Lontoon Victoria-instituutin puheenjohtaja tarkoituksenaan tutkia tieteen ja uskonnon yhtäläisyyksiä. Stokes aateloitiin vuonna 1899.

Lähteet
-------

1. ↑  George Gabriel Stokes
2. ↑  Boyer, Carl B. & Merzbach, Uta C.: *Tieteiden kuningatar – Matematiikan historia, osa II*, s. 778–780. Suomentanut Kimmo Pietiläinen. Helsinki: Art House, 1994. ISBN 951-884-158-6.
3. ↑  Stewart, James: *Essential Calculus: Early Transcendentals*, s. 786. Thomson Brooks/Cole, 2010. ISBN 9780538497398. (englanniksi)
4. ↑  Acheson, D. J.: *Elementary Fluid Dynamics: Oxford Applied Mathematics and Computing Science Series*, s. 264. Clarendon Press, 1990. ISBN 978-0198596790. (englanniksi)
5. 1 2  Pickover, Clifford: *Archimedes to Hawking: Laws of Science and the Great Minds Behind Them*, s. 340, 342. Oxford University Press, 2008. ISBN 9780195336115. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **George Gabriel Stokes** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Australia
* Kreikka
* Alankomaat
* Vatikaani

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* MathSciNet
* Mathematics Genealogy Project
* zbMATH

 |
|  |
| Taiteenala | 
* Photographers' Identities
* Te Papa (New Zealand)

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Irlanti
* Deutsche Biographie
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**T-luokitus** on Suomen puolustusvoimien vuonna 2008 käyttöön ottama luokitus. Luokituksen saanut henkilö on vapautettu asevelvollisuudesta muiden kuin terveydellisten syiden vuoksi eikä voi suorittaa varusmiespalvelusta.

T-luokka eroaa muista palveluskelpoisuusluokista siten, ettei se perustu lääkärin diagnoosiin eikä edes terveydellisiin syihin. Jokainen T-luokituksen saava arvioidaan erikseen. T-luokituksen antaa joko kutsuntalautakunta tai se puolustusvoimien aluetoimisto, jonka piiriin asevelvollinen kuuluu. Päätös tehdään poliisin tai oikeusviranomaisten tietojärjestelmien tietojen pohjalta. T-luokituksen saaneella on oikeus hakea päätökseen muutosta sen tehneeltä kutsuntaviranomaiselta.

Syynä asevelvollisen määräämiseen T-luokkaan on yleensä tuomio vakavasta rikoksesta, kuten pahoinpitelystä, ampuma-aserikoksesta, vapaudenriistosta, törkeästä ryöstöstä, lähestymiskiellon rikkomisesta tai vakavasta henkeen tai terveyteen kohdistuvasta rikoksesta. Muun muassa koulu-uhkausten tekijät ja henkilöt, joiden aselupa on peruutettu, joutuvat T-luokkaan. Yksittäinen rikos johtaa T-luokitukseen varsin harvoin. Tiedot T-luokkaan määrättyjen lukumääristä eivät ole julkisia. Puolustusvoimat saa ilmoittaa T-luokituksesta ainoastaan poliisiviranomaisille ja heillekin vain silloin kun kysymys on aselupa-asiasta.

T-luokitus annetaan yleensä ennen varusmiespalvelusta, mutta se voidaan määrätä myös palveluksen aikana, jos varusmies syyllistyy vakavaan rikokseen lomalla tai palveluspaikalla. Kyseessä voi tällöin olla esimerkiksi palvelustovereihin toistuvasti kohdistuva väkivalta tai vakava toisen henkeen tai terveyteen kohdistuva uhkailu, jonka taustalla eivät ole mielenterveydelliset seikat.

T-luokituksen saaneet ohjataan muiden varusmiespalveluksensa keskeyttäneiden tavoin etsivän nuorisotyön piiriin. Puolustusvoimilla on vuodesta 2011 lähtien ollut velvollisuus ilmoittaa etsivälle nuorisotyölle niiden henkilöiden yhteystiedot, jotka ovat keskeyttäneet palveluksensa ja tarvitsevat erityistä tukea.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Rautio, Samppa: T-miehet ovat liian vaarallisia armeijaan  3.11.2016. Yle.
2. ↑  Nupponen, Sakari: Onko joukossanne vaarallinen T-mies? *is.fi*.  17.5.2010.

Aiheesta muualla
----------------

* Puolustusvoimat luokitellut noin 50 nuorta vaaralliseksi – Ilta-Sanomat
* Ruotuväki: "Vaarallisia alokkaita" tuplasti – Uusi Suomi
* T-luokalla taataan turvallisuus – Keskisuomalainen[vanhentunut linkki]
* Entistä useamman asepalvelus evätään vaarallisuussyistä – T-luokituksen saaneiden määrä tuplaantui – Taloussanomat
* T-luokiteltujen asevelvollisten määrä kasvaa – Satakunnan Kansa (Arkistoitu – Internet Archive)
**Christopher Bochmann** (s. 8. marraskuuta 1950 Chipping Norton, West Oxfordshire) on brittiläinen säveltäjä, joka asettui vuonna 1980 vakituisesti Portugaliin.

Bochmann sai lapsena sellonsoiton opetusta isältään. Hän asui vuosina 1952–60 Turkissa. Hän opiskeli kontrapunktia ja harmoniaa Radley Collegessa vuosina 1964–67 ja sai yksityistä opetusta sävellyksessä ja kontrapunktissa Nadia Boulangerilta Pariisissa 1967–1971 sekä sävellyksessä lisäksi Richard Rodney Bennettiltä Lontoossa 1969–72. Bochmann sai Oxfordin yliopistosta taiteiden kandidaatin (1971), musiikin kandidaatin (1972), taiteiden maisterin (1976) ja musiikin tohtorin (1999) arvot. Hänen opettajiaan Oxfordissa olivat Kenneth Leighton, David Lumsden ja Robert Sherlaw Johnson.

Bochmann on saanut urallaan lukuisia palkintoja ja tunnustuksia eri maissa. Vuonna 2004 hänelle myönnettiin Portugalin hallituksen Medalha de Mérito Cultural, ja vuonna 2005 hänestä tehtiin Brittiläisen imperiumin ritarikunnan upseeri Portugalin ja Ison-Britannian välisten kulttuurisuhteiden puolesta tekemänsä työn ansiosta.

Bochmann on sävellystyönsä ohessa toiminut kapellimestarina; hän alkoi johtaa Orquestra Sinfónica Juvenilia vuonna 1984, ja hän on myös esiintynyt vierailevana kapellimestarina varsinkin Madeiran klassisen orkesterin johdossa. Hän on perustanut useita kuoroja ja nykymusiikkikokoonpanoja. Lisäksi hän on kirjoittanut artikkeleita ja kirjan *A Linguagem Harmónica do Tonalismo* (2003). Bochmann on opettanut muun muassa Escola Superior de Música de Lisboassa (1984–2006), jossa hän johti sävellyksen laitosta vuodesta 1991. Tämän jälkeen hän on työskennellyt Évoran yliopistossa. Hän on myös pitänyt kesäkursseja Brasiliassa ja opettanut vierailevana professorina Saksassa.

Bochmannin varhaisia palkittuja teoksia ovat *De Profundis* (viululle, sellolle ja pianolle, 1970), *Complainte de la Lune en Province* (tenorille ja kitaralle, 1974), *Snakes of Silver Throat* (8 puhaltimelle, 1976). Hänen kamarimusiikkituotantoonsa kuuluu myös jousikvartettoja. Lisäksi hän on säveltänyt muun muassa orkesteriteoksia (kuten sinfonia, 2004–05), kamarioopperan *Corpo e Alma* (2008), lukuisia kuorosävellyksiä ja pianokappaleita.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  The Living Composers Project: Christopher Bochmann


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Belgia
* Yhdysvallat
* Alankomaat
* Portugali

 |

 |
Puolustusvoimien liikkuvalla **Ensihoitoasemalla** M2005 (**EHAS**) on valmius haavoittuneiden ja sairastuneiden sotilaiden tehokkaaseen ensihoitoon ja hengen sekä raajan pelastavaan hätäkirurgiaan. Siellä kyetään myös hoitamaan ja seuraamaan jatkokuljetusta odottavia potilaita. Ensihoitoaseman henkilöstö ja välineet mahdollistavat yhden hätäkirurgisen toimenpiteen, kuuden vaikeasti haavoittuneen ja 20 lievästi haavoittuneen hoidon yhden tunnin aikana. Se koostuu ilmakaariteltoista ja sen pinta-ala on noin 100 m2.

Toimenpideosastossa on valmius suorittaa vammanhallintaa ja verisuonikirurgiaa. Tavoitteena on saada potilaan tila niin vakaaksi, että hänet voidaan siirtää jatkohoitoon.

Ensihoitoaseman toiminnasta vastaa ensihoitojoukkue, jossa työskentelee lääkäreitä, lääkintäaliupseereita ja lääkintämiehiä. Esihoitojoukkueella on joukkueen johtaja, varajohtaja, taistelulähetti, kaksi ensihoitoryhmää, leikkausryhmä sekä evakuointiryhmä.

Ryhmän taistelupelastaja antaa havoittuneelle ensiavun, jonka jälkeen tämä siirretään ensihoitopaikalle. Haavoittuneet siirretään ensihoitopaikalta edelleen ensihoitoasemille, jossa lääkäri suorittaa tarvittavat hoitotoimenpiteet. Ensihoitoasemalta evakuointiryhmä järjestää tarvittaessa potilaiden siirron jatkohoitoon.

Ensihotoasemalla on oma varavoimakone, kenttäsähköverkko sekä ilmakiertoinen lämmitysjärjestelmä. Varusteisiin kuuluu myös välinehuoltoon käytettävä autoklaavi. Jos tämän käyttö ei ole mahdollista, instrumentit voidaan puhdistaa keittämällä niitä kuumassa vedessä. Lääkintäyksiköiden varusteet on koottu yhtenäisiin moduuleihin, joka helpottaa tarvittaessa niiden täydentämistä, korvaamista tai yhdistämistä. Siviilisairaaloiden keskusvarastot ja sairaala-apteekit toimittavat poikkeusoloissa täydennyksiä lääkintäjoukoille paluukuljetuksissa. Ensihoitoasemat varustetaan ja huolletaan Ilmajoella sijaitsevalla puolustusvoimien Lääkintävarikolla.

Lähteet
-------

1. 1 2  Mutta kuka huoltaa harjoitusjoukot? - *Maavoimat*.  18.5.2019. Viitattu 1.2.2024.
2. 1 2 3  Ensihoitoasema M2005 *Puolustusvoimien kalustokuvasto*. Viitattu 1.2.2024.
3. 1 2  Sykkö, Riitta-Maija: Sairaala saapui metsän keskelle *Kaleva*. Viitattu 1.2.2024.
4. ↑  Jokela, Jorma: Kenttälääkintäjärjestemä ja taistelukentän ensihoito muutoksen alla *ensihoitaja 3/2014*. SEHL. Viitattu 3.2.2024.
5. ↑  Tarkkanen, Heikki: Ilmajoen lääkintävarikko vastaa lääkintätarvikkeista *Reserviläisliitto*. Viitattu 4.2.2024.
6. ↑  Määttä, Joni: Suomen paras lääkintävarikko - Ruotuväki *ruotuvaki.fi*.  1.12.2018. Viitattu 3.2.2024.
**Entropy ry** on vuonna 1993 perustettu, pääkaupunkiseudulla toimiva elektronisen musiikin kulttuuriyhdistys, AYY:n alainen opiskelijajärjestö ja yleishyödyllinen yhdistys. Entropyn tarkoituksena on ylläpitää ja edistää elektronisen musiikin kulttuuria ja sen harrastusta, sekä yhdistää elektronisesta musiikista kiinnostuneita ihmisiä. Entropyn toimintaan kuuluu muun muassa elektronisen musiikin kulttuuritapahtumien ja erilaisten koulutusten kuten DJ- ja tuottajakurssien järjestäminen. Entropyn toiminta on jäsenlähtöistä, eli jäsenistö suunnittelee ja toteuttaa kaikki tapahtumat ja aktiviteetit. Yhdistyksen jäseneksi voi liittyä kuka tahansa, jäsenmaksu on aina ollut nolla euroa.

Historia
--------

Entropy ry perustettiin vuonna 1993 tarkoituksenaan yhdistää TKK:n opiskelijoita, jotka olivat kiinnostuneita teknosta. Perustamiskokousta mainostettiin sähköpostilla ja humoristisilla julisteilla, joissa kannatettiin "TKK:n auditoriomonumentin muuttamista jättimäiseksi bassokaiuttimeksi". Entropy on HYTKY:n ohella ollut yksi pääkaupunkiseudun merkittävimmistä elektronisen musiikin kulttuurin toimijoista, ja useat artistit ja kollektiivit ovat saaneet alkunsa kyseisistä järjestöistä.

Lähteet
-------

1. ↑  Entropy ry:n kotisivut. *entropy.fi*.
2. ↑  Säännöt *Entropy ry*. Viitattu 21.11.2023.
3. 1 2  Nyt reivataan – tapaukset Hytky ja Entropy *Helsingin kaupunginmuseo*. Viitattu 21.11.2023.
4. ↑  Historiaa *Entropy ry*. Viitattu 21.11.2023.
5. ↑  Anna Nikolaevskaya, Veronika Demina: Helsingin undergroundpaikkojen ominaisuudet ja vaihtoehtoinen markkinointi *www.theseus.fi*.  2017. Viitattu 21.11.2023.
**Merisara** (*Carex mackenziei*) on sarakasvien (Cyperaceae) heimoon ja sarojen (*Carex*) sukuun kuuluva kasvilaji, jota tavataan Suomessa pääasiassa Pohjanlahden ja Suomenlahden rannikoilla.

Ulkonäkö ja koko
----------------

Merisara on 10–40 senttimetrin korkuiseksi kasvava monivuotinen ruohokasvi, jolla on pystyt ja tanakat varret. Tyvitupet ovat vaaleanruskeita ja juurakko suikertava; versot ovat löyhinä kimppuina. Litteät lehdet ovat 2–3 millimetriä leveitä ja lähes varren pituisia, kellan- tai harmaanvihreitä. Yleisväritykseltään kasvi on vaaleanharmaanvihreä ja kasvaa mätästäen muodostaen usein laajojakin kasvustoja. Merisara muistuttaa huomattavasti harmaasaraa (*Carex canescens*).

Merisara on yhtäläistähkäinen saralaji ja sen 2,5–4 senttimetrin mittainen kukinto koostuu 3–6 munanmuotoisesta tähkästä. Tähkissä hedekukat ovat tyvellä ja emikukat kärjessä. Ylimmässä tähkässä on usein huomattavan paljon hedekukkia. Emikukat ovat kaksiluottisia. 2,5–3,5 millimetrin mittaiset pullakot ovat pyöreitä ja niissä on selvä, terävä suuota. Väriltään pullakot ovat aluksi vaaleita, mutta muuttuvat kypsyessään ruskehtaviksi.

Levinneisyys
------------

Suomessa merisaraa tavataan sekä Pohjanlahden että Suomenlahden rannikolla, hieman yleisemmin kuitenkin Pohjanlahden rannikolla. Ahvenanmaalla suurin osa uusimmista lajihavainnoista on kymmenien vuosien takaa.

Nimitykset
----------

Merisara on ruotsiksi *norskstarr* ja englanniksi *Norway sedge*, mutta samaa merkitsevä tieteellinen nimi *Carex norvegica* kuuluu varsinaisesti kirjosaralle. Se on kuitenkin myös merisaran tieteellisen nimen *Carex mackenziei* synonyymi, joskin tällöin sillä on eri auktorit kuin kirjosaran tieteellisellä nimellä. Lajiepiteetti *mackenziei* viittaa amerikkalaiseen kasvitieteilijään Kenneth Mackenzieen.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Suomen Lajitietokeskus: Merisara – *Carex mackenziei* *Laji.fi*. Viitattu 16.11.2021.
2. 1 2 3  Arne A. Anderberg: Den virtuella floran: Norskstarr (*Carex mackenziei*) *Den virtuella floran*.  1996. Naturhistoriska riksmuseet. Viitattu 18.5.2017. (ruotsiksi)
3. ↑  Raino Lampinen & Tapani Lahti: Kasviatlas 2015: Merisara (*Carex mackenziei*) *Kasviatlas*. Luonnontieteellinen keskusmuseo. Viitattu 18.5.2017.

Aiheesta muualla
----------------

* Global Biodiversity Information Facility (GBIF): *Carex mackenziei* (englanniksi)
* Integrated Taxonomic Information System (ITIS): *Carex mackenziei* (englanniksi)
* United States Department of Agriculture (USDA): *Carex mackenziei* (englanniksi)
* Flora of North America: *Carex mackenziei* (englanniksi)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Taksonitunnisteet | 
* Wikidata: Q15577984
* Wikispecies: Carex mackenziei
* BOLD: 159418
* CoL: 69B9S
* EoL: 1123998
* EPPO: CRXMZ
* EUNIS: 187769
* FNA: 242357311
* GBIF: 2724868
* GRIN: 452094
* iNaturalist: 141175
* IPNI: 300802-1
* IRMNG: 10205762
* ITIS: 39416
* NatureServe: 2.129094
* NCBI: 432996
* OBIS: 577504
* Open Tree of Life: 2090
* Plant List: kew-228375
* PLANTS: CAMA8
* POWO: urn:lsid:ipni.org:names:46566-2
* Tropicos: 9900219
* VASCAN: 4965
* WFO: wfo-0000348568
* WoRMS: 577504
* Laji.fi: MX.40314

 |

 |
Kirsti Liimataisen suunnittelema Karjalaan jääneiden vainajien muistomerkki Viitasaarella. Muistomerkki on vuodelta 1962.
Tukholmassa Suomalaisen kirkon seinällä on Karjalaan jääneiden vainajien muistolaatta.
**Karjalaan jääneiden vainajien muistomerkit** ovat Suomessa usealle paikkakunnalle toisen maailmansodan jälkeen pystytettyjä muistomerkkejä. Niitä pystytettiin, koska omaiset eivät voineet vierailla luovutetun Karjalan alueelle haudattujen vainajien alkuperäisillä haudoilla. Karjalaan jääneiden vainajien muistomerkki löytyy lähes jokaisesta Suomen kunnasta. Usein tällainen muistomerkki on pystytetty joko luterilaiselle hautausmaalle tai paikallisen ortodoksisen kirkon tai rukoushuoneen viereen.

Karjalaan jääneiden vainajien muistomerkkejä ryhdyttiin pystyttämään järjestelmällisesti 1950-luvulla. Karjalan Liitto teki aiheesta aloitteen vuonna 1951 ja toimitti paikallisille Karjalaseuroille viisi kuvanveistäjä Kirsti Liimataisen suunnittelemaa vaihtoehtoista mallia. Tiettävästi ensimmäinen muistomerkki pystytettiin Humppilaan vuonna 1952. Liimataisen malleihin perustuneita muistomerkkejä pystytettiin lukuisille paikkakunnille, kuten Rovaniemelle, Kajaaniin, Saloon, Imatralle, Riihimäelle, Jämsään, Nokialle, Haapamäelle, Kauhajoelle, Kankaanpäähän ja Rautalammille. Helsingin Hietaniemen hautausmaalle pystytettiin 1957 valtakunnallinen Karjalaan jääneiden vainajien muistomerkki, jonka on suunnitellut Armas Tirronen.

Katso myös
----------

* Luettelo Karjalaan jääneiden vainajien muistomerkeistä

Lähteet
-------

1. ↑  Hengellinen tilaisuus Huittisissa Pyhäinpäivän ja karjalaisuuden hengessä (Arkistoitu – Internet Archive) Karjalaseurojen Satakunnan piiri ry, Karjalan Liitto. Viitattu 31.7.2015.
2. 1 2  Karoliina Kemppainen: "Olkaamme veljiä vieraalla maaperällä" – Oulun Karjalaseura vuosina 1940–2010, s. 70–71 Oulun yliopiston pro gradu -tutkielma 2013. Viitattu 31.7.2015.
3. ↑  Kajaani, Julkiset veistokset ja muistomerkit Kajaanin kaupunki.  Arkistoitu 25.7.2019. Viitattu 13.10.2022.
4. ↑  Kirsti Liimatainen (1901–1964) Rovaniemen julkiset taideteokset. Viitattu 31.7.2015.
5. ↑  Julkiset veistokset (Arkistoitu – Internet Archive) Salon taidemuseo. Viitattu 31.7.2015.
6. ↑  Riihimäen kotikaupunkipolku (Arkistoitu – Internet Archive) Riihimäki. Viitattu 31.7.2015.
7. ↑  Karjalaan jääneiden muistomerkki Museo24.fi. Viitattu 26.7.2015.
8. ↑  Julkiset taideteokset Nokian kaupunki. Viitattu 31.7.2015.
9. ↑  Karjalaan jääneiden vainajien muistomerkki (Arkistoitu – Internet Archive) Julkiset veistokset, Helsingin taidemuseo. Viitattu 31.7.2015.

Aiheesta muualla
----------------

* Asikainen, Hannu: Karjalaan jääneiden vainajien muistomerkkejä *Hannu Asikaisen kotisivu*. Hannu Asikainen. Viitattu 31.12.2017.
**Peilileikki** on Bing Jungin ohjaama yhdysvaltalainen independent-elokuva vuodelta 1968. Amerikansuomalaisin voimin tehdyn rikoskomedian pääosaa näyttelee sukupuolenvaihdoskohusta Suomessa kuuluisaksi tullut Kim Kansas, joka myös tuotti elokuvan. Esiintyjiä ovat niinikään New Yorkissa asuneet kirjeenvaihtaja Jussi Himanka ja oopperalaulaja Kalle Ruusunen sekä suomalaispappina Kanadan Montrealissa toiminut Matti Koskenkylä. New Yorkin Brooklynissä kuvatussa elokuvassa esiintyy myös New Yorkin Laulumiehet -kuoro, jonka aktiiveihin Jussi Himanka kuului.

Elonetin mukaan elokuva on julkaistu 1967, mutta *Helsingin Sanomat* kirjoitti 17. maaliskuuta 1968 elokuvan saavan ensi-iltansa ensin Suomessa ja pian sen jälkeen New Yorkissa. Elokuva ensiesitettiin Suomessa Helsingin Joukola-teatterissa 10. toukokuuta 1968.

Juoni
-----

Farssissa tutkitaan, onko selvänäköisyys mahdollista vai ei. Nuori nainen kokeilee juhannustaikaa, jossa juhannusyönä voi nähdä peilistä tulevan sulhasensa. Hän näkeekin peilistä rikoksen tapahtuvan. Ystävättärensä kanssa hän lähtee ottamaan tapauksesta selkoa. Naiset saavat gangsterit kintereilleen, mutta kaikki päättyy kuitenkin hyvin.

Lähteet
-------

1. ↑  Finland goes abroad (Arkistoitu – Internet Archive), viitattu 7.11.2011
2. ↑  *Peilileikki* Elonet.
3. 1 2  Himanka ja Ruusunen Kim Kansasin filmiin.  *Helsingin Sanomat*, 17.3.1968, s. 10. Näköislehti (maksullinen).
**Ilanit** (hepr. ‏אילנית‎, oik. **Hanna Dresner-Tzakh**, hepr. ‏חנה דרזנר‎, s. 17. syyskuuta 1947 Tel Aviv) on israelilainen laulaja. Ilanit oli Israelin suositumpia laulajia 1960-luvulta 1980-luvulle. Ilanit on julkaisut yli 50 vuotta kestäneellä urallaan yli 30 albumia.

Elämä ja ura
------------

Hanna Dresner syntyi Tel Avivissa Puolasta muuttaneille vanhemmille. Vuonna 1953 perhe muutti Brasiliaan, jossa Dresner oli mukana useissa paikallisissa musiikkiesityksissä. Tässä vaiheessa Dresner myös otti käyttöön taiteilijanimen Ilanit. Perhe muutti takaisin Israeliin vuonna 1960. Vuonna 1962 sionistijärjestö WIZO sekä israelilaislehti Maariv löysivät Ilanitin kyvyt. Ilanit liittyi trioon Gidi, Zach, & Hanna, joka pieneni myöhemmin duoksi Ilan & Ilanit. Duo julkaisi ensimmäisen albuminsa "Ilan Ilan" vuonna 1966.

Ilanit nimettiin Israelin parhaaksi naisartistiksi joka vuosi vuosina 1971–1977.

Vuonna 1973 Ilanit valittiin kaikkien aikojen ensimmäiseksi Israelin euroviisuedustajaksi. Ilanit edusti Israelia Eurovision laulukilpailussa kappaleella "Ey Sham" ja sijoittui neljänneksi. Ilanit edusti Israelia Eurovision laulukilpailussa uudestaan vuonna 1977 kappaleella "Ahava Hi Shir Lishnayim" ja sijoittui 11:nneksi. Ilanitin oli tarkoitus edustaa Israelia Eurovision laulukilpailussa myös vuonna 1984 kappaleella "Balalaika", mutta Israel vetäytyi kilpailusta, koska kilpailu meni päällekkäin jom hazikaron -muistopäivän kanssa. Ilanit edusti Israelia myös Tokion kansainvälisellä musiikkifestivaalilla vuonna 1974 kappaleella "Shiru Shir Lashemesh" ja sijoittui yhdeksänneksi.

Lähteet
-------

* Ilanit looks back *ynetnews.com*. Viitattu 1.11.2023.

### Viitteet

1. ↑  כמעט בת 66: אילנית עם שיר חדש *ynet.co.il*. Viitattu 1.11.2023. (hepreaksi)
2. ↑  Ilanit *mooma.mako.co.il*.  Arkistoitu 10.1.2014. Viitattu 1.11.2023. (hepreaksi)
3. ↑  Luxembourg 1973 *eurovision.tv*. Viitattu 1.11.2023.
4. ↑  London 1977 *eurovision.tv*. Viitattu 1.11.2023.
5. ↑  World Popular Song Festival in Tokyo '74 *yamaha-mf.or.jp*. Viitattu 1.11.2023.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana

 |

 |
**Keskusaukio** (ent. **Kouluaukio**) on Lohjan keskustassa, Laurin- ja Suurlohjankadun kulmassa sijaitseva aukio. Sillä sijaitsee mm. Martti Peitson veistämä Vuorimies-patsas ja Lohjan kotiseutuyhdistyksen perustamisen muistokivi. Se on saanut nykyisen ulkoasunsa 1970-luvun alussa, kun sen viereen rakennetun, arkkitehti Einari Teräsvirran suunnitteleman liike- ja toimistotalon rakentamisen yhteydessä keskusaukiota muutettiin. Samassa rakennuksessa toimii nykyään mm. Keskusaukion hammashoitola. Aukio oli alun perin paljon pienempi, ja sen alueella sijaitsi sen entisen nimen mukaisesti kansakoulu. Se tosin purettiin 1960-luvulla edellä mainitun rakennuksen tieltä. Sinne myös kulki 50-luvulle asti sen eteläpuolella sijaitseva Koulukatu, joka on saanut nimensä paikalla sijainneesta koulusta. Tällöin aukion reunalle valmistui Helsingin Osakepankin toimitalo.

Vuorimies-patsas Lohjan Keskusaukiolla.

Lähteet
-------

1. ↑  Keskusaukio · 08100 Lohja, Suomi *Keskusaukio · 08100 Lohja, Suomi*. Viitattu 30.8.2022. fi-US
2. ↑  Yhteystiedot *Lohja*. Viitattu 30.8.2022.
**Varakuvernööriksi** kutsutaan korkea-arvoista valtion virkamiestä, joka on yleensä vastuussa valtion osa-alueesta kuten provinssi tai osavaltio ja on korkeamman tahon, kuten hallitsijan virkaansa nimittämä.

Intia
-----

Intiassa varakuveröörit nimittää presidentti. He ovat vastuussa territorioiksi kutsutuista alueista.

Australia
---------

Australian varakuvernöörit olivat vastuussa pienemmistä hallinnollisista alueista, mutta heidän tehtävänsä on pääsääntöisesti siirretty muille virkamiehille. Varakuvernööriksi voidaan nimittää henkilö erikoistapauksissa, esimerkiksi jos alueen kuvernööri eroaa tai kuolee kesken virkakauden.

Kanada
------

Kanadan varakuvernöörit ovat provinssien korkeimpia johtohenkilöitä, jotka virallisesti edustavat Ison-Britannian kuningashuonetta. Heidät nimittää Kanadan pääministerin avustuksella Kanadan kenraalikuvernööri. He keskustelevat nimityksestä kyseisen provinssin päämiehen ('Premier') kanssa. Kanadan jokaisella provinssilla on oma varakuvernööri, mutta territorioilla on vain komissaari ('Comissionaire').

Britannian kruununalusmaat
--------------------------

Jerseyn, Guernseyn ja Mansaaren varakuvernööri on valtionpäämies ja toimii yhdysmiehenä emämaa Britanniaan.

Uusi-Seelanti
-------------

Uuden-Seelannin varakuvernöörinä toimi vuosien 1839–1841 välillä kuninkaallisen laivaston kapteeni William Hobson. Vuonna 1848 maa jaettiin kolmeen uuteen provinssiin, New Ulster, New Munster ja New Leinster, joilla jokaisella oli oma varakuvernöörinsä.

Yhdysvallat
-----------

Yhdysvaltojen viidestäkymmenestä osavaltiosta neljässäkymmenessäkahdessa on vaaleilla valittu varakuvernööri, joka on suoraan vastuussa osavaltion kuvernöörille. Kuvernöörin kuoltua tai erottua virasta varakuvernööri perii hänen virkansa, lukuun ottamatta Massachusettsin osavaltiota, jossa varakuvernööri toimii kuvernöörinä ainoastaan väliaikaisesti.

Hongkong
--------

Hongkongin varakuvernööri oli Brittiläisen vallan aikana 1843–1902 toiseksi korkea-arvoisin henkilö, mutta hänellä ei ollut käytännössä poliittista sananvaltaa maan asioissa.

Katso myös
----------

* Kuvernööri
* Komissaari

Lähteet
-------

1. ↑  Punjab tenancy act (englanniksi)
2. ↑  Tuoko Aceh Ahtisaarelle Nobelin?. Global Finland (Arkistoitu – Internet Archive)
3. ↑  Constitution of Queensland (englanniksi)
4. ↑  List of Lieutnant Governors (Arkistoitu – Internet Archive) Canadian heritage (englanniksi), (ranskaksi)
*Tämä artikkeli käsittelee sotilasta. Gustaf Aminoff käsittelee historioitsijaa.*
Kenraalimajuri, maaherra Gustaf Aminoff
**Gustaf Aminoff** (14. huhtikuuta 1771 Rättvik, Ruotsi – 25. joulukuuta 1836 Ruovesi) oli kenraalimajuri ja maaherra.

Ura
---

Aminoff valmistui kadetiksi Haapaniemen kadettikoulusta vuonna 1788. Hän osallistui Kustaa III:n sodassa 1788–1790 Puumalan, Partakosken ja Pirttimäen taisteluihin. Vuonna 1796 hän toimi kapteenina ja Ruotsin kuninkaan Kustaa IV Aadolfin adjutanttina. Samana vuonna hänet ylennettiin yliadjutantiksi ja majuriksi.

Suomen sodan syttyessä vuonna 1808 Aminoff oli jo ylennetty everstiksi. Sodan jälkeen hän toimi Ruotsin Vaxholmin linnoituksen kommendanttina. Hän ei viihtynyt Ruotsissa ja erosi Ruotsin armeijan palveluksesta kenraalimajurina 1810. Aminoff muutti takaisin Suomeen, jossa hänet kutsuttiin samana vuonna Savon ja Karjalan läänin maaherraksi. Aminoff jäi eläkkeelle maaherran virasta vuonna 1827.

Perhe
-----

Hän oli naimisissa Lovisa Jakobina Salsvärdin kanssa, joka oli everstiluutnantti Jakob Salsvärdin ja Lovisa Ulrika Sohlbergin tytär. Pariskunta sai yhdeksän lasta. Eversti Gustaf Fredrik Jakob Aminoff oli hänen poika.

Ritarikunnat
------------

* Ruotsi Miekkaritarikunta RSO (1805)
* Ruotsi Miekkaritarikunta RSOmstk (1809)
* Venäjän keisarikunta Pyhän Annan ritarikunta 1. luokka (1818)

Katso myös
----------

* Aminoff-suku

Lähteet
-------

* Släkten Aminoff, Berndt Herman Aminoff, Ekenäs, 1978

### Viitteet

1. 1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11 12  Aminoff nr 456 - Adelsvapen-Wiki *www.adelsvapen.com*. Viitattu 19.12.2023.
**Walter Greuling** (10. lokakuuta 1880 Mengersgereuth, Thüringen, Saksa – 23. syyskuuta 1944 Tukholma) oli suomalainen yrittäjä ja yritysjohtaja, joka sai kauppaneuvoksen arvonimen.

Greulin oli merkittävä suomalainen elinkeinoelämän vaikuttaja, joka kehitti useita eri toimialoja itsenäistyneessä Suomessa. Hän vaikutti ideoillaan ja innovatiivisuudellaan Suomen teknis-taloudelliseen kehitykseen.

Greuling oli suurin omistaja Oy Nikolajeff Ab:ssa, joka toi maahan amerikkalaisen General Motorsin ja saksalaisen Mercedes-Benzin autoja. Nikolajeff Oy:n omistajat perustivat Veho-automaahantuontiyrityksen hotelli Kämpin tiloissa vuonna 1939, joka ryhtyi tuomaan Mercedes-Benz-autoja Suomeen. Hän oli Mercantilen hallituksen puheenjohtaja ja Helvarin pääomistaja.

Greulingin vanhemmat olivat tehtaanjohtaja Max August Greuling ja Aline Christiane Krämer ja puoliso vuodesta 1905 Maud Sofia Elmgren. Vuonna 1892 perheensä mukana Suomeen muuttanut Greuling kävi ruotsinkielisen alkeiskoulun Tampereella.

Hän oli John Blomin Tukkuliikkeen kirjanpitäjä ja kirjeenvaihtaja Tampereella 1898–1899, Arthur Koppelin sivukonttorin kirjeenvaihtaja Helsingissä 1899–1904. Mercantilen prokuristi 1904–1908, toimitusjohtaja 1908–1914 ja johtokunnan jäsen 1905–1915.. Ab Hugo Hartig & Co -yhtiön sisäänostaja Greuling oli 1914–1918, Savonlinnan Oluttehdas -yhtiön tilintarkastaja 1907–1911 ja 1920 sekä toimitusjohtaja ja hallituksen puheenjohtaja 1912–1914, Joensuun Mallasjuomatehdas -yhtiön kirjanpitäjä 1909–1912, toimitusjohtaja 1912–1914, johtokunnan jäsen 1910–1914 ja tilintarkastaja 1918, Hangö Lådfabrik Ab:n eli vuodesta 1935 Oy Hangon Teollisuus Ab:n hallituksen puheenjohtaja 1922–1925 sekä 1936–1943 ja toimitusjohtaja 1925–1943, Parator-yhtiön toimitusjohtaja 1927–1943 ja Hangon Värin toimitusjohtaja ja hallituksen puheenjohtaja 1938–1942.

Vuonna 1919 Suomen kansalaisuuden saaneella Greulingilla oli myös useita osakkuuksia eri yhtiöissä, samoin kuin luottamustehtäviä. Hän teki myös merkittäviä lahjoituksia.

Kauppaneuvoksen arvonimen Greuling sai 1941.

Yritysjohtaja Dieter Aminoff oli Greulingin lapsenlapsi. Yritysjohtaja Philip Aminoff on Greulingin lapsenlapsenlapsi.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11 12  Kauppaneuvos Walter Greuling (1881–1944) *kansallisbiografia.fi*. Suomalaisen Kirjallisuuden Seura. Viitattu 8.10.2023.
2. 1 2  Walter Greuling *Biografiasampo*. Viitattu 23.7.2022.
3. 1 2  History | Veho Group *Veho*. Viitattu 8.10.2023. (englanniksi)
4. 1 2  Karin Backlund: Walter Greuling Archives *Veho Blogi*.  15.1.2019. Viitattu 8.10.2023.
5. ↑  Direktör Walter Greuling 60 år.  *Suomen paperi- ja puutavaralehti: Suomen paperi-insinöörien yhdistyksen äänenkannattaja*, 15.10.1940, nro 19, s. 21. Kansalliskirjasto. Viitattu 24.7.2022.
6. ↑  Voisiko saksalainen yritysmalli auttaa taantuvia suomalaispaikkakuntia? *Kaleva*. Viitattu 8.10.2023.
**Iso-Vimma** on kylä ja taajama Säkylässä noin 5 kilometrin päässä Säkylän keskustasta. Vuoden 2021 lopussa taajamassa oli 489 asukasta, ja sen maapinta-ala oli 3,80 neliökilometriä.

Iso-Vimmassa toimii tällä hetkellä Suomen ainoa sokeritehdas, jonka vieressä on myös Apetitin ruokatehdas. Iso-Vimma valittiin vuonna 2004 Satakunnan vuoden kyläksi.

Palvelut
--------

Lännen Tehtaat on Säkylän toiseksi suurin työllistäjä.
Iso-Vimmassa sijaitsee Suomen ainoa sokeritehdas, joka on koko Säkylän toiseksi suurin työllistäjä. Iso-Vimmassa on myös Apetitin ruokatehdas, päiväkoti ja Lännen Tehtaiden länsipuolella sijaitseva Lännen Kylätalo Heureka, jossa on ajanmukaista kokoustilaa ja jonkin verran sokerihistoriallista näyttelyä. Iso-Vimmassa on ollut myös liikekeskus, joka kuitenkin lopetettiin kannattamattomuuden vuoksi.

Muuta
-----

Iso-Vimman nähtävyyksiä ovat kylän kautta kulkeva, nähtävyystieksi luokiteltu Rantatie, entisen liikekeskuksen viereen pystytetty kuntien kivi sekä Iso-Vimman pohjois- ja eteläosissa sijaitsevat hiekkarannat, joista on hyvät näkymät Pyhäjärvelle. Molempien rantojen ohi menee talvisin jäätä pitkin hiihtolatu, ja pohjoiselle rannalle laitetaan joka talvi napakelkka jäälle. Iso-Vimmassa huomaa hyvin sen erilaisten asuinalueiden erikoispiirteet, sillä mm. alueen pohjoispää koostuu pääosin kaksikerroksisista harjakatollisista puutaloista, kun taas eteläpää puolestaan koostuu yksikerroksisista tasakattoisista tiilitaloista.

Lähteet
-------

1. ↑  Taajama- ja haja-asutusalueväestö iän ja sukupuolen mukaan kunnittain, 2021 Tilastokeskus. Viitattu 14.4.2023. [vanhentunut linkki]
2. ↑  Iso-Vimman kylä - Lännen kyläyhdistys *lannenkylayhdistys.net*.  Arkistoitu 12.4.2019. Viitattu 11.1.2012.
Simo Rantalainen Turun kirjamessuilla 2009.
**Simo Rantalainen** (s. 6. elokuuta 1961 Lahti) on suomalainen entinen toimittaja ja tv-persoona. Hän aloitti Mainostelevision urheilu-uutisten juontajana 1990-luvun alussa ja tuli tunnetuksi Jari Sarasvuon ohella *Hyvät, pahat ja rumat* -talk show’n juontajana. 

Rantalainen on opiskellut puheviestintää ja käynyt Yleisradion urheilutoimittajakurssin. Hän harrastaa erilaisia kamppailulajeja ja toimi nyrkkeilijä Tarmo Uusivirran managerina 1990-luvun alussa. Rantalainen on kirjoittanut Uusivirrasta *Tare – mestarinyrkkeilijän muotokuva* -nimisen kirjan, joka julkaistiin helmikuussa 2017. Hän on myös ollut rauhanturvaajana Suomen YK-pataljoonassa (FINBATT-UNDOF) Golanin kukkuloilla 1980-luvulla.

Vuonna 1993 Rantalainen kääntyi islaminuskoiseksi ja myöhemmin 2000-luvulla omaksui nimen Mujahed bin Risto Faisal.

Oikeudessa
----------

Televisiouransa jälkeen Rantalainen on esiintynyt suomalaisessa julkisuudessa pääosin oikeusjuttujensa myötä. Vuonna 1999 hänet tuomittiin Helsingin käräjäoikeudessa 50 päiväsakkoon kunnianloukkauksesta. Vuonna 2006 hän joutui maksamaan korvauksia kunnianloukkauksesta ja laittomasta uhkauksesta.

4. joulukuuta 2006 hänet tuomittiin kolmen kuukauden ehdolliseen vankeuteen perättömästä vaarailmoituksesta. Rantalainen oli tehnyt poliisille perättömän ilmoituksen, jonka mukaan porvoolaisessa ravintola Seurahovissa olisi pommi. Poliisi ei löytänyt pommia. Porvoon käräjäoikeus määräsi Rantalaisen maksamaan 12 000 euron korvaukset ravintolassa keskeytyneen nyrkkeilyillan järjestäjille.

Lokakuussa 2008 Rantalainen sai Helsingin käräjäoikeudessa neljän kuukauden ehdottoman vankeusrangaistuksen kahdesta pahoinpitelystä.

Teokset
-------

* *Hyvät, pahat ja munat: Simo Rantalaisen seikkailut median ihmeellisessä maailmassa*. Helsinki: WSOY, 2009. ISBN 978-951-0-35260-1.
* *Tare – mestarinyrkkeilijän muotokuva*. Helsinki: Johnny Kniga, 2017. ISBN 978-951-0-36324-9.
* *Simo siellä jossain*. Helsinki: Reuna Publishing, 2023. ISBN 978-952-355-189-3.

Lähteet
-------

1. ↑  Kaartinen, Niko: Enää ei Rantalaisen korvaan huudeta ([vanhentunut linkki]) *Kouvolan Sanomat*.  25.5.2009. Viitattu 4.8.2010. [vanhentunut linkki]
2. ↑  Tare *www.kirja.fi*.  Arkistoitu 3.2.2017. Viitattu 2.2.2017.
3. ↑  Rantalainen jyrisee: Tuokaa poikanne pois sieltä *holkkari.fi*.  24.9.2009. Viitattu 15.11.2012.
4. ↑  Rantalainen, Broadcasters ja MTV3 tuomittiin korvauksiin.  *Helsingin Sanomat*, 26.5.1999. Artikkelin verkkoversio. Viitattu 4.8.2010.
5. ↑  Toimittajan uhkailu maksoi Simo Rantalaiselle 2000 euroa.  *Helsingin Sanomat*, 3.3.2006. Artikkelin verkkoversio. Viitattu 4.8.2010.
6. ↑  Simo Rantalaiselle tuomio: Ehdollista ja 12 000 euron korvaukset  21.1.2009. MTV3. Viitattu 12.9.2009.
7. ↑  Simo Rantalaiselle tuomio pahoinpitelyistä *Iltalehti*.  2.10.2008. Viitattu 4.8.2010.


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)

 |

 |
**Tervolan kanava** on Pohjois-Savossa Rautalammilla Iisveden Vekarolahden ja Niiniveden Tervolanlahden yhdistävä avokanava, joka on kaivettu Saikarinniemen poikki Vekaroniemen ja Saikarin kulmakuntien väliin. Kanavan ylittää yhdystien 5460 maantiesilta. Kanava on kartasta mitattuna 340 metriä pitkä ja sen luontainen virtaussuunta on vuoden 1973 peruskartassa Iisvedestä Niiniveteen .

Historiaa
---------

Lähdettä siitä, milloin kanava on kaivettu, ei ole toistaiseksi löytynyt. Sitä ei ole mainittu seudun museokanavien selostuksessa. Kanavasta on karttamerkkinä viiva vuoden 1944 Istunmäen taloudellisessa kartassa. Maantiellä on uoman kohdalla sillan karttamerkki. Kanava on piirretty selvemmin vuoden 1973 peruskartassa.

Katso myös
----------

* Luettelo Suomen avokanavista

Lähteet
-------

1. 1 2  *Peruskartta* 1:20 000. 3224 08 Kerkonkoski.  Helsinki: Maanmittauslaitos, 1973.  Kartta *Vanhat painetut kartat* -palvelussa (JPG) (viitattu 11.4.2024)
2. ↑  Tervolan kanava (sijainti maastokartalla) *Karttapaikka*. Helsinki:  Maanmittauslaitos. Viitattu 11.4.2024.
3. ↑  Keiteleen - Iisveden reitin kanavat *Valtakunnallisesti merkittävät rakennetut kulttuuriympäristöt RKY*.  22.12.2009. Museovirasto. Viitattu 11.4.2024.
4. ↑  *Suomen taloudellinen kartta* 1:100 000. 3224, 3223, 3241.  (Istunmäki, Rautalampi ja Suonenjoki) Helsinki: Maanmittaushallitus, 1944.  Kartan verkkoversio (PDF) (viitattu 25.3.2024)

Aiheesta muualla
----------------

* Tervolan kanava Rautalampi (video), YouTube
| "Niin / Tumma nainen"Lea Laven |
| --- |
|  |
| Singlen tiedot |
|  A-puoli | "Niin" |
|  Julkaistu | 1974 |
|  Tyylilaji | iskelmä |
|  Kesto | 03.31 |
|  Levy-yhtiö | EMI |
| muut singlet |
|  | "Niin / Tumma nainen" |  |

**Niin** on suomalaisen iskelmätaiteilija Lea Lavenin single vuodelta 1974. Kappale on suomenkielinen versio italialaisesta balladista "Sì". Singlen b-puoli "Tumma nainen" on suomenkielinen versio yhdysvaltalaisesta balladista "Dark Lady". Singlen molemmat puolet julkaistiin Lea Lavenin studioalbumilla *Niin* (1974).

Kappaleen "Niin" sanoitti Chrisse Johansson ja "Tumman naisen" puolestaan Pertti Reponen. Molemmat kappaleet nauttivat yleisön suosiota, ja eritoten "Tumma nainen" kasvoi Lea Lavenin kestohitiksi, joka vei hänen uraansa iskelmäpainotteiseen suuntaan.

Lähteet
-------

1. 1 2  Lea Laven – Niin / Tumma Nainen *Discogs.com*. Viitattu 23.3.2023. (englanniksi)
2. ↑  Lea Laven – Niin *Discogs.com*. Viitattu 23.3.2023. (englanniksi)
3. ↑  Mattlar, Mikko: Laven, Lea (1948 - ) *Kansallisbiografia*.  17.11.2022. Viitattu 23.3.2023.
**Veikko Johannes Karvonen** (12. toukokuuta 1923 Evijärvi – 29. maaliskuuta 2019 Oulu) oli suomalainen yritysjohtaja, joka sai kauppaneuvoksen arvonimen.

Karvosen vanhemmat olivat maanviljelijä Oskari Karvonen ja Hanna Kankkonen ja puoliso vuodesta 1945 Maija Särkelä. Karvonen kävi kansakoulun ja Suomen Osuuskauppakoulun 1946–1947. Hän suoritti myymälätarkastaja- ja liikkeenhoitajakurssit 1951, valistusohjaaja- ja tarkastajakurssin 1952 ja myöhemmin vielä liikkeenjohdon ja johtamistaidon koulutuksia. Karvonen oli Veljekset Mattssonin varastoapulainen Pietarsaaressa 1938–1940 ja Järvikunnan Osuuskaupan palveluksessa Evijärvellä 1945–1947, toimien myymälätarkastajana 1948–1950 ja apulaisjohtajana 1950–1952.

Osuusliike Sisämaan myymälätarkastaja Viitasaarella Karvonen oli 1952–1954, Honkajoen Osuuskaupan toimitusjohtaja 1954–1956, Osuuskauppa Kiven toimitusjohtaja Nurmijärvellä 1956–1957, Järvikunnan Osuuskaupan liikkeenhoitaja 1957–1959, Elimäen Osuuskaupan toimitusjohtaja 1959–1962, Kuusamon Osuuskaupan toimitusjohtaja 1962–1967 ja Etelä-Hämeen Osuusliikkeen toimitusjohtaja Hämeenlinnassa 1967. Hankkijan hallintoneuvoston jäsen Karvonen oli 1965–1967, Oulun konttorin johtaja 1967–1970 ja Pohjois-Suomen yhteistoiminta-alueen aluejohtaja vuodesta 1971. Karvosella oli myös useita luottamustehtäviä. Sotilasarvoltaan hän oli reservin alikersantti. Karvonen sai kauppaneuvoksen arvonimen 1981.

Lähteet
-------

1. ↑  Veikko Johannes Karvonen, Oulun hautausmaa, Oulu BillionGraves. Viitattu 17.4.2024.
2. ↑  Kuolinilmoitus, Karvonen Veikko Johannes, Kaleva, 2019, No 108, sivu 43, julkaistu 19.4.2019
3. 1 2 3  Möttönen, Tuomas: Kauppaneuvos Veikko Karvonen (1923–2019). *Suomen talouselämän vaikuttajat* -verkkojulkaisu (maksullinen). 8.11.2019. Suomalaisen Kirjallisuuden Seura. Viitattu 5.12.2022.
4. 1 2 3  Veikko Karvonen *Biografiasampo*. Viitattu 5.12.2022.
5. ↑  Kauppaneuvos Veikko Karvonen 95 vuotta.  *Järviseudun Sanomat*, 6.6.2018, nro 23, s. 6. Kansalliskirjasto. Viitattu 5.12.2022.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Talousvaikuttajat
* Biografiasampo

 |

 |
**Jouni Mölsä** (s. Savonlinna) on toimittaja ja tasavallan presidentin viestintäpäällikkö. Suomen ulkoasiainministeriön entinen viestintäjohtaja syyskuusta 2012 elokuun loppuun 2019. Hänet valittiin tehtävään viisivuotiskaudelle heinäkuussa 2012. Mölsä toimi nimityshetkellä Suomen Lontoon suurlähetystön lehdistöneuvoksen tehtävässä, johon hän siirtyi vuonna 2010 Helsingin Sanomista. Hän toimi vuosina 1997–2010 Helsingin Sanomissa Suomen EU-politiikkaan perehtyneenä toimittajana ja vietti myös neljä kuukautta HS:n Brysselin kiertävänä kirjeenvaihtajana. Syyskuun 2019 alusta lähtien hän toimii Tasavallan presidentin viestintäpäällikkönä.

Vuosina 1993–1997 Mölsä työskenteli BBC World Servicen radiotuottajana Lontoossa. Vuosina 1991–1992 hän oli Helsingin Sanomien rikos- ja oikeustoimittaja.

Mölsä on työskennellyt myös Radio Helsingin uutistoimittajana, Radio Cityssä sekä HS:n NYT-liitteessä. Vuosina 2000–2002 hän oli Politiikan toimittajat ry:n puheenjohtaja. Hän oli käsikirjoittamassa vuonna 2006 esitettyä kahdeksanosaista *Rikospoliisi ei laula* -tv-sarjaa yhdessä Jarkko Sipilän kanssa. Lisäksi hän on tehnyt kuusi pienoiskuunnelmaa Ylelle.

Koulutukseltaan Mölsä on kauppatieteen maisteri Helsingin kauppakorkeakoulusta (1991). Opiskeluaikanaan hän oli kauppakorkeakoulun ylioppilaskunnan hallituksen puheenjohtaja ja kauppakorkeakoulun hallituksen jäsen. Hän on opiskellut sellonsoittoa Savonlinnan musiikkiopistossa.

Lähteet
-------

1. ↑  Koulukadulta kuningatarta kättelemään  30.6.2012. Itä-Savo.  Arkistoitu 2.10.2013. Viitattu 29.9.2013.
2. 1 2 3 4 5 6  Jouni Mölsä ulkoministeriön viestintäjohtajaksi  20.7.2012. Ulkoasiainministeriö.  Arkistoitu 2.10.2013. Viitattu 29.9.2013.
3. 1 2  HS:n pitkäaikainen toimittaja Jouni Mölsä ulkoministeriön viestintäjohtajaksi  20.7.2012. HS.fi. Viitattu 29.9.2013.
4. 1 2 3 4 5 6 7 8 9  Uudet lehdistöneuvokset Lontooseen ja Tokioon  8.6.2010. Ulkoasiainministeriö.  Arkistoitu 2.10.2013. Viitattu 29.9.2013.
5. ↑  Jouni Mölsästä uusi presidentin viestintäpäällikkö *www.iltalehti.fi*. Viitattu 9.8.2019.

Aiheesta muualla
----------------

* Politiikkaradio: Leikola ja Lähde: Vieraana Jouni Mölsä - miehemme Lontoossa[vanhentunut linkki] (9.3.2012)