**Indouralilaiset kielet** ovat hypoteettinen kielikunta, johon kuuluisivat indoeurooppalaiset ja uralilaiset kielet sekä vähäisehkössä määrin mahdollisesti eräitä muitakin kieliä. Kielikunnan olemassaoloa ei kovin yleisesti tueta.

Yleisin argumentti tukemaan tätä sukulaisuutta perustuu kielten yhtäläisiin yleisluontoisiin morfologisiin piirteisiin. Esimerkiksi sekä indoeurooppalaisille että uralilaisille kielille on tyypillistä ensimmäiseen persoonaan viittaavien pronominien alkaminen m:llä ja toiseen persoonaan viittaavien pronominien alkaminen t:llä. Tätä on tosin selitetty muinkin syin. Kaisa Häkkisen mukaan samankaltaisuus voi olla sattumaa tai johtua äännefysiologisista syistä – t ja d ovat puhujasta itsestänsä poispäin viittaavia äänteitä, m itseen päin. Tuollaiset persoonapronominien ominaisuudet ovat tyypillisiä sellaisillekin kielille, jotka eroavat sekä indoeurooppalaisista että uralilaisista kielistä paljon enemmän kuin indoeurooppalaiset ja uralilaiset toisistaan. Siten noiden pronominien varaan indoeurooppalaisten ja uralilaisten kielten sukulaisuusväitteen asettaminen ei juuri kestä.

Toisaalta uralilaisten kielten monikon t-päätteen on arveltu olevan sukua indoeurooppalaisten kielten s-päätteelle. Sukulaisuutta on arveltu myös eräiden yksittäisten, jo erittäin alhaisella kulttuuritasolla tarvittujen substantiivien ja pronominien perusteella (mm. ruotsin *namn*, *vatten*, samma; englannin *name*, *water* *same*; saksan *Name*, *Wasser*, joita vastaavat suomessa sanat *nimi*, *vesi* ja *sama*. Aikaisemmin pidettiin lähes mahdottomana, että näinkin keskeiset sanat saattaisivat lainautua kielestä toiseen, mutta nyttemmin sellaisestakin on löydetty esimerkkejä muista kielikunnista. Lisäksi tällaisia, ilmeisesti jo indoeurooppalaisesta ja uralilaisesta kantakielistä periytyviä yhtäläisiä sanoja on niin vähän, ettei niiden perusteella voida rekonstruoida näiden kantakielten ja hypoteettisen indouralilaisen kantakielen välisenä aikana mahdollisesti tapahtuneita äänteenmuutoksia.

Indourooppalaisille ja urallilaisille kielille on ollut yhteistä monimutkaisehko sekä verbien että substantiivien taivutus. Edelleen kummassakin kielikunnassa enimmäkseen taipuvat substantiivit sijassa ja luvussa ja verbit persoonissa ja aikamuodoissa. Tämä melko monimutklainen taivutus ei enää päde kaikkiin indoeurooppalaisiin kieliin, esimerkiksi sijataivutus on enimmäkseen kadonnut romaanisista ja persoonataivutus skandinaavisista kielistä, mutta vanhastaan nuo taivutukset ovat olleet indoeurooppalaisille kielille nykyistä ominaisempia ja edelleen ne ovat tyypillisempiä arkaaisimmille indoeurooppalaisille kielille balttikielille kuin näitä enemmän muuttuneille indoeurooppalaisille kielille kuten romaanisille ja germaanisille. Sekä indoeurooppalaisessa kantakielessä että kantauralissa on ilmeisesti ollut noin seitsemän tai kahdeksan sijaa sekä kolme numerusta (yksikkö, kaksikko, monikko). Kaksikko on molemmista enimmäkseen kadonnut. Uralilaisille kielille on nykyään sijojen suuri määrä paljon ominaisempaa kuin indoeurooppalaisille mutta näin ei ole ollut aina.

Kielitieteilijöiden valtaosa pitää tämänkaltaisia perusteluja riittämättöminä. Joka tapauksessa teorian kannattajien mielestä uralilaiset ja indoeurooppalaiset kielet vaikuttavat huomattavan samankaltaisilta kieliksi, joiden ei katsota olevan toisilleen sukua; tästä on tosin mm. Juha Janhunen esittänyt eriäviä mielipiteitä. Samankaltaista sanastoa on kuitenkin huomattavan paljon, ja osa siitä on varmuudella hyvin vanhaa. Lisäksi on huomattava, että osa indoeurooppalaisten ja uralilaisten kielten tyypillisistä eroista on syntynyt kielikuntien olemassaolon aikana.

Frederik Kortlandt kannattaa mallia, jossa indouralilaiset asuivat alun perin Kaspianmereltä pohjoiseen. Hänen teoriansa mukaan osa näistä siirtyi tai levittäytyi lännemmäksi, erkani muista indouralilaisista ja tuli kosketuksiin kaukasialaisten kielten puhujien kanssa. Indoeurooppalaisten kielten eräät piirteet olisivat kaukasialaisista kielistä peräisin. Ryhmä jatkoi edelleen levittäytymistä länteen ja saapui Mustanmeren seudulle, jossa heidän kielensä kehittyi indoeurooppalaiseksi kantakieleksi.

Katso myös
----------

* Nostraattiset kielet
* Uralilais-altailaiset kielet

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Jaakko Anhava: "Kielten sukulaisuus", *Maailman kielet ja kielikunnat*, s. 27–28. Gaudeamus, 2005. ISBN 951-662-734-X.
2. ↑  Kaisa Häkkinen: Suomen kielen etymologinen sanakirja, Kaisa Häkkinen: Agricolasta nykykieleen

Aiheesta muualla
----------------

* Frederik Kortlandt: The Indo-Uralic Verb (2001) (englanniksi)
* Juha Janhunen: Fennougristiikan suhde naapuritieteisiin. Tieteessä tapahtuu 7/1996 (pdf)