recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Gala** tai **Gaïa** oli nykyisen Algerian ja tuolloisen Numidian alueella sijainneen massyliesien heimon hallitsija 200-luvulla eaa. Gala oli Karthagon liittolainen ja taisteli toista numidialaista heimopäällikkö Syfaxia vastaan. Galan kuolema johti sekasortoon Massyliessa, mutta hänen poikansa Masinissa nousi lopulta miltei koko Numidian kuninkaaksi.

Elämäkerta
----------

Numidian kartta, Syphaxen hallitsema alue vihreällä ja Galan hallitsema alue keltaisella.
Massyliesien alue sijaitsi Numidian itäosassa ja sen pääkaupunki oli todennäköisesti Cirta. Gala oli perinyt vallan isältään Zilalsanilta, jolla oli Numidialaiselle hallitsijalle epätavalliseen tapaan arvonimi *sufet*, joka oli yleensä karthagolaisille kaupunginjohtajille annettu arvonimi. Tarkkaan ei tiedetä miksi hänen jälkeläisiään alettiin nimittää kuninkaiksi. Gala taisteli hänestä länteen hallinnutta Syfaxia vastaan ja otti myös jossain vaiheessa yhteen Karthagon kanssa liittäen alueeseensa joitakin näiden alueita. Myöhemmin hänellä oli kuitenkin vahvat liittolaissiteet Karthagoon. Hänen poikansa Masinissa oli koulutettu Karthagossa ja hänen veljensä Oezalcesin yksi vaimoista oli Hannibalin sukulaistyttö. Massyliesit avustivat Karthagoa Syphaxia vastaan käydyssä sodassa vuosina 215-212 eaa. mutta sota päättyi ratkaisemattomana rauhaan. Gala kuoli vuonna 208 eaa. mikä ajoi hänen hallitsemansa Massylien kriisiin ja johti lopulta alueen liittämiseen Syphaxin kuningaskuntaan. Galan poika kukisti kuitenkin myöhemmin Syfaxin roomalaisten tuella ja nousi miltei koko Numidian käsittäneen kuningaskunnan johtoon.

Lähteet
-------

* J. D. Fage ja Roland Oliver: *The Cambridge History of Africa - Volume 2*. Cambridge University Press, 1978. ISBN 0 521 21592 7. (englanniksi)

### Viitteet

1. 1 2  Fage ja Oliver 1978, s. 180
2. ↑  Fage ja Oliver 1978, s. 178
3. ↑  Fage ja Oliver 1978, s. 179
Maailman kuusi eläinmaatieteellistä aluetta:
  Nearktinen alue
  Palearktinen alue
  Etiopialainen alue
  Orientaalinen alue
  Australialainen alue
  Neotrooppinen alue

**Eläinmaantieteellinen alue** on eläimistöltään samankaltainen alue maapallolla. Eläinmaantieteellisten alueiden eläimistön eroihin ovat vaikuttaneet etenkin mannerliikunnot, joiden seurauksena mantereet ovat välillä olleet biologisesti eristäytyneinä pitkän aikaa, mikä on johtanut niille tyypillisen eläimistön kehittymiseen. 

Maapallo jaetaan tavallisesti kuuteen eläinmaantieteelliseen alueeseen Alfred Russel Wallacen 1800-luvulla tekemän työn mukaan. Hän oli ensimmäinen joka havaitsi, että kokonaiset eläinten ryhmät saattavat esiintyä vain tietyllä eläinmaantieteellisellä alueella.

Eläinmaantieteelliset alueet
----------------------------

Yleensä maapallo jaetaan näihin kuuteen eläinmaantieteelliseen alueeseen:

* Palearktinen alue (54,1 milj. km²), Euraasia ja Pohjois-Afrikka
* Nearktinen alue (22,9 milj. km²), Pohjois-Amerikka
* Neotrooppinen alue (19,0 milj. km²), Etelä- ja Keski-Amerikka
* Etiopialainen alue (22,1 milj. km²), Saharan eteläpuolinen Afrikka ja Arabian niemimaan eteläosat, Madagaskar
* Orientaalinen alue (7,5 milj. km²), Etelä- ja Kaakkois-Aasia
* Australialainen alue (7,7 milj. km²), Australia lähisaarineen

WWF:n mukaan on vielä oseaninen alue ja antarktinen alue.

Katso myös
----------

* Indopasifinen merialue

Lähteet
-------

1. 1 2  Vahtola, Jukka & Vuorinen, Juha: *Tiedon maailma 2000*, s. 71. Alkuteos *The Kingfisher children’s encyclopedia*, päätoim. Justice, Jennifer. Suomentanut Heikki Eskelinen "et al.". Helsinki: Otava, 1999. ISBN 951-1-16074-5.
2. ↑  Figure 1.3. The 8 Biogeographical Realms and 14 Biomes Used in the MA *Green Facts*. Viitattu 18.11.2016.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Eläinmaantieteellinen alue** Wikimedia Commonsissa
**Galadriel Stineman** (syntyjään **Margaret Elizabeth Galadriel Stineman**, s. 20. lokakuuta 1990 Cincinnati, Ohio) on yhdysvaltalainen näyttelijä ja malli.

Stineman muutti valmistumisen jälkeen Los Angelesiin ja teki debyyttinsä tanssijana elokuvassa Fame (2009). Hänen läpimurtonsa oli Gwen Tennysonin rooli elokuvassa Ben 10: Alien Swarm (2010). Stineman on ollut mukana suurissa projekteissa vuodesta 2009 lähtien. Hän näytteli Audraa elokuvassa Junkyard Dog (2010) ja Cassidya televisiosarjassa The Middle (2012-2014).

Stineman esitti Ashleytä videopelissä Until Dawn (2015), joka on Supermassive Gamesin kehittämä ja Sony Computer Entertainmentin julkaisema vuorovaikutteinen selviytymiskauhupeli.

Filmografia
-----------

| Vuosi | Elokuva | Rooli |
| --- | --- | --- |
| 2009 | *Fame* | Tanssija |
| 2009 | *Ben 10: Alien Swarm* | Gwen Tennyson |
| 2010 | *Junkyard Dog* | Audra |
| 2011–2014, 2017 | *The Middle* | Cassidy Finch/Lucy Howard |
| 2011 | *Austin & Ally* | Didi |
| 2012 | *Operation Cupcake* | Kim Carson |
| 2012 | *Bones* | Brooke Guminski |
| 2012 | *Good Luck Charlie* | Molly |
| 2013 | *Shameless* | Wendy |
| 2014 | *Glee* | Vanessa |
| 2015 | *Man Up* | Madison |

### Pelit

| Vuosi | Peli | Rooli |
| --- | --- | --- |
| 2015 | *Until Dawn* | Ashley Brown |

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Yhdysvallat

 |

 |

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Galadriel Stineman
*Tämä artikkeli kertoo jumalasta. Kanarotua käsittelee artikkeli Brahma (kanarotu).*
Brahmaa esittävä veistos 1100-luvulta Chennakesavan temppelissä Intian Karnatakassa
**Brahmā** (sanskritiksi ब्रह्मा, *Brahmā*) on hindulaisuuden kolmiyhteisen jumaluuden eli Trimūrtin luojajumala; kaksi muuta jumalaa ovat Vishnu ja Shiva. Brahmā on liitetty Veda-kirjoissa esiintyvään Prajāpati-jumalaan. Hän esiintyy usein kumppaninsa Sarasvatīn tai Savitrin kanssa.

Brahmā oli ajanlaskun alun aikaan yksi tärkeimmistä hindulaisista jumalista, mutta myöhemmin 600-luvulle mennessä häntä ei enää pidetty ylijumalana Shivan ja Vishnun suosion kasvaessa. Nykyään vain harvat temppelit on omistettu Brahmālle, eikä yksikään hindulainen lahko palvo yksinomaan häntä. Tästä huolimatta oppi kolminaisuudesta on ollut merkittävässä asemassa esimerkiksi kirjallisuudessa ja taiteessa.

Brahmā esitetään joskus nelikasvoisena ja -kätisenä; käsissään hänellä on kirja, kulho almuja varten, jousi ja rukoushelminauha. Luku neljä on symbolinen ja kuvastaa esimerkiksi neljää ilmansuuntaa, neljää varnaa, neljää Veda-kirjaa ja niin edelleen. Brahmān ratsu on hanhi.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Brahma Encyclopædia Britannica. Viitattu 16.2.2015.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Brahma** Wikimedia Commonsissa

  

**Hindulaiset jumalat**
**Miespuoliset**: Trimurti (Brahma | Vishnu | Shiva) | Rama | Krishna | Ganesha | Indra | Hanuman | Surya | Lakshmana

**Naispuoliset**: Tridevi (Sarasvati | Lakshmi | Parvati) | Gayatri | Durga | Devi | Sita | Radha | Kali | Shakti | (muita)
**Jouko Olavi Suomalainen** (5. heinäkuuta 1924 Helsinki – 5. syyskuuta 1995 Tampere) oli suomalainen insinööri ja yritysjohtaja, joka sai teollisuusneuvoksen arvonimen.

Suomalaisen vanhemmat olivat taidetakoja Herman Suomalainen ja Ida Savolainen ja puoliso vuodesta 1952 Lea Tuulikki Lundell. Suomalainen osallistui jatkosotaan, ylioppilaaksi hän tuli 1943 Kuopion lyseosta ja valmistui  Teknillisestä korkeakoulusta diplomi-insinööriksi 1949. Hän työskenteli valmistuttuaan rationalisointi-insinöörinä SOK:ssa 1949–1953, teknillisenä johtajana Hyvon-Kudeneuleessa 1953–1963 ja vuodesta 1963 Suomen Trikoossa ensin menetelmäosaston päällikkönä ja sitten trikootehtaan teknillisenä johtajana. Nanson toimitusjohtaja Suomalainen oli yli kaksikymmentä vuotta, 1966–1987. Suomalaisella oli useita järjestö- ja luottamustehtäviä omalla alallaan, mutta myös muun muassa Teollisuuden Keskusliitossa ja Suomen Työnantajain Keskusliitossa. Teollisuusneuvoksen arvonimen vuonna 1977 saanut Suomalainen jäi eläkkeelle 1987, mutta toimi vielä sen jälkeen liikkeenjohdon konsulttina ja hallitusammattilaisena. Sotilasarvoltaan hän oli insinööriyliluutnantti.

Lähteet
-------

1. 1 2  Jouko Suomalainen *Biografiasampo*. Viitattu 9.11.2021.
2. ↑  Ihmiset. Kuolleita. Teollisuusneuvos Jouko Suomalainen (Tilaajille) *Helsingin Sanomat*.  9.9.1995. Viitattu 9.11.2021.
**Jouko Ilmari Tirronen** (2. kesäkuuta 1929 Joensuu – 1990 Espanja) oli suomalainen yritysjohtaja, joka sai kauppaneuvoksen arvonimen.

Tirrosen vanhemmat olivat talonmies Otto Armas Tirronen ja baarinemäntä Aino Anna-Liisa Hietala ja puolisot vuodesta 1958 Aira Marjatta Salo ja vuodesta 1983 Eira Tanninen. Tirronen tuli ylioppilaaksi Joensuun lyseosta 1948 ja valmistui ekonomiksi Helsingin kauppakorkeakoulusta 1952. HTM-tilintarkastajan pätevyyden hän sai 1963. Tirronen oli SOK:n kassaosaston toimihenkilö 1952–1953 ja sisäinen tilintarkastaja 1953–1958 ja Joensuun Ympäristön Osuusmeijerin konttoripäällikkö 1958–1965, apulaisjohtaja 1965–1972 ja toimitusjohtaja 1972–1984. Joensuun kauppaoppilaitoksen kirjanpidon opettajana hän toimi 1965–1966.Tirrosella oli myös useita ammatillisia ja muita luottamustehtäviä. Hän oli sotilasarvoltaan reservin yliluutnantti. Kauppaneuvoksen arvonimen Tirronen sai 1981. Eläkkeelle 1984 jäätyään hän muutti Espanjaan, missä hän toimi myös hoitaen muiden siellä asuvien suomalaisten asioita.

Lähteet
-------

1. 1 2  Tarma, Heikki: Kauppaneuvos Jouko Tirronen (1929–1990). *Suomen talouselämän vaikuttajat* -verkkojulkaisu (maksullinen). 5.9.2011. Suomalaisen Kirjallisuuden Seura. Viitattu 8.12.2022.
2. 1 2  Jouko Tirronen *Biografiasampo*. Viitattu 8.12.2022.
Neitsyen galaksijoukko, mistä galaksienvälisiä tähtiä löydettiin.
**Galaksienvälinen tähti** (eli **intergalaktinen tähti**) on tähti, joka on karannut kotigalaksinsa gravitaatiosta ja matkaa itsenäisesti galaksienvälisessä avaruudessa.

Löytyminen
----------

Yleinen uskomus, että tähtiä voi esiintyä vain galakseissa, kumoutui galaksienvälisten tähtien löytymisellä vuonna 1997. Ensimmäiset havaittiin Neitsyen galaksijoukossa, missä niitä arvioidaan olevan 1012 (biljoona).

Muodostuminen
-------------

Syytä näiden tähtien karkaamiseen galakseistaan ei tarkkaan vielä tunneta, mutta paras teoria esittää kahden galaksin törmäämistä syyksi sille, että suunnaton määrä tähtiä sinkoutuu galaksienväliseen avaruuteen.

Galaksien törmäyksen uskotaan aiheuttavan **galaksienvälisiä tähtiä**.
Toisen teorian mukaan (kuva alla) supermassiiviset mustat aukot aiheuttavat tähtien poistumisen.

Linnunrata-galaksista karkaavan HE 0437-5439 -tähden ehdotettu poistumistapa.

Havaitseminen
-------------

Vuonna 1997 Hubble-avaruusteleskooppi löysi suuren joukon intergalaktisia tähtiä Neitsyen tähtijoukosta. Toinen ryhmä karanneita galaksienvälisiä tähtiä löydettiin Sulatusuunin galaksijoukosta.

Massa
-----

Näiden tähtien tarkkaa massaa ei tiedetä; on arvioitu niiden muodostavan jopa 10 prosenttia Neitsyen galaksijoukon tähdistä. Galaksienväliset tähdet voivat siten olla massiivisempia kuin yksikään galaksijoukon 2 500 galaksista. Tähdet ovat kirkkaita punaisia jättiläisiä, eli ne ovat elinkaarensa loppupäässä.

Sijainti
--------

Galaksienväliset tähdet sijaitsevat noin 300 000 valovuoden etäisyydellä lähimmästä galaksista.

Lähteet
-------

1. ↑  NewsCenter – Hubble Finds Intergalactic Stars (01/14/1997) – Introduction  14.1.1997. HubbleSite. Viitattu 9.12.2010.
2. ↑  NewsCenter – Hubble Finds Intergalactic Stars (01/14/1997) – Release Text  14.1.1997. HubbleSite. Viitattu 9.12.2010.

Aiheesta muualla
----------------

* Onko galaksien välissä tähtiä tai planeettoja? (Arkistoitu – Internet Archive) Tähdet ja avaruus -lehti 1/2009
* Tähtiä syntyy myös galaksien välissä Avaruus.fi 3.4.2010
* Myös galaksien välissä on tähtiä[vanhentunut linkki] Tieteen kuvalehti 1.9.2009
**William Bergsma** (1. huhtikuuta 1921 Oakland, Kalifornia – 18. maaliskuuta 1994) oli yhdysvaltalainen säveltäjä.

Bergsma aloitti musisoinnin pianon- ja alttoviulunsoitolla ennen sävellykselle omistautumista. 16-vuotiaana hän sai varhaisimman sävellysopetuksensa Howard Hansonilta, jonka johdolla myöhemmin opiskeli Eastman School of Musicissa. Hän opiskeli myös Rochesterin yliopistossa. Vuosina 1946–1963 Bergsma työskenteli Juilliard Schoolin henkilökunnan jäsenenä eri tehtävissä, joista keskeisin oli sävellyksen laitoksen johtaminen. Vuosina 1963–1971 hän johti Washingtonin yliopiston musiikkikoulua. Hän jatkoi siellä professorina toimimista tämän jälkeen vielä vuoteen 1986. Bergsma kuoli 72-vuotiaana sydäninfarktiin sairaalassa, jossa oli ennestään hoidettavana lantion murtuman takia.

Sävellystyyliltään Bergsma oli konservatiivinen. Hänet tunnetaan erityisesti oopperasta *The Wife of Martin Guerre*, ensimmäisestä sinfoniasta sekä sarjoista baleteista *Paul Bunyan* ja *Gold and the Senor Commandante*. Bergsma sävelsi myös esimerkiksi jousikvartettoja, puhallinkvinteton, soolosoitinteoksia ja vokaalimusiikkia. Hän sai urallaan monia palkintoja sekä kunnianosoituksia, ja vuonna 1992 hänet valittiin Yhdysvaltain taide- ja kirjallisuusakatemian jäseneksi.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  William Bergsma The Kennedy Center
2. 1 2  Classical Brad Hill
3. ↑  William Bergsma Dies At 72 -- Heart Attack Fells Classical Composer Seattle Times


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Italia
* Israel
* Suomi (KANTO)
* Yhdysvallat
* Alankomaat
* Puola
* Portugali

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**Delanie Walker** (s. 12. elokuuta 1984, Pomona, Kalifornia) on yhdysvaltalainen amerikkalaisen jalkapallon pelaaja, pelipaikaltaan sisempi laitahyökkääjä. Hän pelaa tällä hetkellä NFL-liigan Tennessee Titansissa.

NFL-ura
-------

San Francisco 49ers varasi Keski-Missourin yliopistossa pelanneen Walkerin vuoden 2006 NFL:n varaustilaisuudessa kuudennella kierroksella, tilaisuuden 175. pelaajana. Kesällä 2008 Walker solmi 49ersin kanssa kolmen vuoden jatkosopimuksen, arvoltaan kuusi miljoonaa dollaria. Walker eteni kaudella 2011 49ersin kanssa NFC-konferenssin loppuotteluun, jossa tuleva mestari New York Giants osoittautui kuitenkin paremmaksi. Vuonna 2013 Walker siirtyi Tennessee Titansiin 4 vuoden ja 17,5 miljoonan dollarin sopimuksella. Toukokuussa 2016 Walker solmi Titansin kanssa kahden vuoden jatkosopimuksen, arvoltaan 14,7 miljoonaa dollaria.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Delanie Walker *pro-football-reference.com*. Sports Reference LLC. Viitattu 20.7.2016. (englanniksi)
2. 1 2  Delanie Walker *spotrac.com*.  2016. Spotrac. Viitattu 20.7.2016. (englanniksi)
3. ↑  2011 NFL Standings & Team Stats *pro-football-reference.com*. Sports Reference LLC. Viitattu 20.7.2016. (englanniksi)
4. ↑  Wesseling, Chris: Delanie Walker, Titans strike two-year extension *nfl.com*.  6.5.2016. NFL Enterprises LLC. Viitattu 20.7.2016. (englanniksi)
Rinaldo Alessandrini
**Rinaldo Alessandrini** (s. 25. tammikuuta 1960 Rooma) on italialainen cembalisti, urkuri ja kapellimestari. Hänet tunnetaan italialaisen barokkioopperan ja -soitinohjelmiston innovatiivisena tulkitsijana.

Alessandrini aloitti pianonsoiton 14-vuotiaana ja löysi neljä vuotta myöhemmin cembalon, jota matkusti opiskelemaan Ton Koopmanin johdolla Amsterdamin Sweelinck-konservatorioon Alankomaihin. Hän alkoi soittaa myös urkuja ja teki niillä ensimmäisen levytyksensä. Se koostui Girolamo Frescobaldin *Fiori musicali* -kokoelman kappaleiden tulkinnoista. Tämän levytyksen Alessandrini teki Naïve Recordsille, jolla hän on muutenkin paljolti tehnyt levytysuraansa. Lisäksi hän on levyttänyt Arcanalle ja Opus 111:lle.

Alessandrini on johtanut Concerto Italiano -kokoonpanoa, jonka perusti vuonna 1984. Hänen ohjelmistoonsa on kuulunut Frescobaldin lisäksi musiikkia muiden muassa Alessandro Scarlattilta, Claudio Monteverdiltä, Francesco Cavallilta, Leonardo Vinciltä, Johann Sebastian Bachilta, Georg Friedrich Händeliltä ja Antonio Vivaldilta. Alessandrini on tulkinnut muun muassa Monteverdin oopperaa La Scalassa.

Alessandrini on Ordre des Arts et des Lettres'n *Chevalier*.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Rinaldo Alessandrini AllMusic


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Italia
* Israel
* Suomi (KANTO)
* Belgia
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Taiteenala | 
* Grammy Awards
* MusicBrainz

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* IdRef

 |

 |
Paul Broca
**Paul Broca** (1824–1880) oli ranskalainen lääkäri, kirurgi ja antropologi. Hänen mukaansa on nimetty niin sanottu Brocan alue, aivojen osa, joka on kaikilla isoilla ihmisapinoilla ja jonka uskotaan liittyvän kielen tuottamiseen. Brocan afasia tarkoittaa vaurioita tuolla alueella. Siitä kärsivä potilas yleensä ymmärtää puhetta, mutta puheen tuotto ei onnistu. Potilas voi osata joitakin sanoja, mutta puhe voi olla hyvin sekavaa, kankeaa ja hidasta.

Brocan monet tutkimukset keskittyivät ihmisen kallojen mittasuhteiden vertailuihin ja erojen etsimiseen niin sanottujen ihmisrotujen kesken.

Lähteet
-------

1. ↑  Aivojen puhekeskukseksi luultu onkin puhuessa hiljaa *Tiede*.  20.2.2015. Viitattu 10.9.2018.
2. ↑  Opinto.net *www.opinto.net*.  Arkistoitu 15.10.2007. Viitattu 10.9.2018.
3. ↑  Paul Broca *Encyclopaedia Britannica*. Viitattu 13.5.2018.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Paul Broca** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Katalonia
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Kreikka
* Alankomaat
* Puola
* Portugali
* Vatikaani

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**William George Bonin** (8. tammikuuta 1947 – 23. helmikuuta 1996) oli yhdysvaltalainen sarjamurhaaja. Hän murhasi vuosina 1979–1980 ainakin neljätoista poikaa ja nuorta miestä. Lisäksi häntä on epäilty tekijäksi useissa muissa tapauksissa. Häntä kutsutaan nimellä The Freeway Killer. Randy Steven Kraft ja Patrick Kearney jakavat hänen kanssaan tämän nimityksen.

Bonin syntyi huonoihin kotioloihin Connecticutissa. Hän joutui lapsena toistuvasti seksuaalisen hyväksikäytön uhriksi. Myöhemmin hän liittyi ilmavoimiin ja palveli Vietnamin sodassa. Hän sai jopa hyvän käytöksen mitalin. Hänen armeijauransa olikin jo ohitse, kun kävi ilmi, että Bonin oli sen aikana syyllistynyt seksuaaliseen väkivaltaan.

Bonin muutti Kaliforniaan, jossa häntä vuonna 1969 syytettiin poikien hyväksikäyttötapauksista. Hänet todettiin syylliseksi tekoihin, mutta lähetettiin vankilan sijasta sairaalaan. Hän vapautui sairaalasta viiden vuoden kuluttua ehdonalaiseen vapauteen. Bonin kuitenkin jatkoi rikosuraansa ja raiskasi vuonna 1975 David McVicker -nimisen pojan. Bonin yritti myös tukehduttaa poikaa, mutta keskeytti ja pyysi anteeksi. McVicker muun muassa lopetti koulunkäynnin tapahtuneen seurauksena.

Bonin päätyi vankilaan, mutta vapautui jo vuonna 1978 ja syyllistyi pian jälleen yhteen hyökkäykseen, mutta pääsi erehdyksen takia lähtemään vankilasta jo ennen oikeudenkäyntiä.

Murhat
------

Murhat, joista Bonin lopulta tuomittiin, tapahtuivat vuosina 1979–1980. Boninilla oli rikoskumppaneitakin: Vernon Butts, Gregory Matthew Miley ja James Munro. Yhden murhan aikana hänen kyydissään oli 17-vuotias William Pugh, joka jäi sittemmin kiinni autovarkaudesta. Hänen kertomansa perusteella poliisi alkoi jäljittää Boninia, joka työskenteli murhasarjan aikanakin päivittäin trukkikuskina. Lopulta Bonin pidätettiin kesken raiskauksen.

Bonin ei osoittanut tekojensa johdosta katumusta, vaan oli niistä ylpeä ja kertoi tappamisen tulleen kerta kerralta helpommaksi. Oikeudenkäynnissä Bonin kuitenkin vieritti vastuun lähinnä Buttsille. Bonin todettiin tästä huolimatta syylliseksi ja tuomittiin kuolemaan. Tuomio pysyi samana Boninin tekemistä valituksista huolimatta. Myöhemmin Bonin oli yhteydessä uhriensa omaisiin ja muun muassa kertoi yhden uhrin äidille, kuinka tämän poika oli ollut hänen "suosikkiuhrinsa". Osaa Boninin epäillyistä uhreista ei löydetty. 

Vankeusaikanaan Bonin julkaisi novellikokoelman ja piti Seattlessa abstraktien maalaustensa näyttelyn.

Bonin teloitettiin San Quentinin vankilassa 23. helmikuuta 1996. Hän oli ensimmäinen myrkkyruiskeella teloitettu vanki Kalifornian osavaltiossa ja osavaltion kolmas teloitettu sen jälkeen, kun kuolemantuomio otettiin Yhdysvalloissa uudelleen käyttöön vuonna 1976.

Lähteet
-------

### Viitteet

1. ↑  'Freeway Killer' Bonin Executed *Los Angeles Times*.  23.2.1996. Viitattu 7.10.2015. (englanniksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Yhdysvallat

 |

 |
Cabriolet Delahaye
**Delahaye** oli ranskalainen automerkki, jota valmistettiin Toursissa vuosina 1895–1954. Delahaye-yhtiön perusti Emile Delahaye vuonna 1894 Toursiin, Ranskaan. Emile Delahaye kuitenkin jätti yrityksen vuonna 1900.

Ensimmäiset autot olivat hihnavetoisia, yksi- tai kaksisylinterisiä. Vuonna 1900 Delahaye jätti yhtiön tuntemattomasta syystä. Vuonna 1901 Société des Automobiles Delahaye rakensi tehtaan Pariisiin, missä se jatkoi autonvalmistusta. 1908 Delahaye aloitti nelisylinteristen moottoreiden valmistuksen, kooltaan 1,5 ja 2,1 litraa (myös 2,6-litrainen V6). Yhtiö lisensoi tuotteitaan valmistettavaksi Yhdysvalloissa ja Saksassa. Ensimmäisen maailmansodan loppuun mennessä suurimmat tulot saatiin kuorma-autojen valmistuksesta.

Vuonna 1934 yhtiö esitteli *12 CV* -mallin, jossa oli 2,15-litrainen 4-sylinterinen moottori ja *18 CV* -mallin jossa oli 3,2-litrainen 6-sylinterinen moottori. Molemmat moottorit oli kehitetty yhtiön kuorma-autojen moottoreista. Vuonna 1935 julkistettiin mallit *Coupe des Alpes* ja *135*, joita myytiin menestyksekkäästi. Kuuluisat korinvalmistajat kuten Figoni et Falaschi, Chapron ja Letourneur et Marchand tuottivat tehtaalle koreja.

Tänä aikana autotehtaat usein osallistuivat autokilpailuihin, erityisesti Grand Prix -sarjaan. Delahaye julkisti mallin *145*, jota kutsuttiin nimellä *Million Franc Delahaye*n. Tällä autolla, ajajanaan René Dreyfus, se otti Million Franc Race -kilpailun voiton Paun kaupungissa Ranskassa vuonna 1938. Voiton jälkeen Delahaye-autojen kysyntä kasvoi.

Sodan jälkeen vuonna 1948, 135-mallin tuotanto jatkui ja 4,5-litraisella moottorilla varustettu 175-malli julkistettiin. Myynti kuitenkin hidastui ja viimeinen uusi malli, Jeepin näköinen 3,5-litraisella moottorilla varustettu auto julkistettiin vuonna 1951. Vuonna 1954 Hotchkiss osti Delahaye-yrityksen ja lopetti henkilöautojen valmistuksen, jatkaakseen kuorma-autojen tuotantoa Hotchkiss-Delahaye-nimellä muutaman kuukauden. Yrityksen kuitenkin osti Brandt ja vuonna 1956 nimi Delahaye katosi ajoneuvojen nimenä.

Jo vuodesta 1911 sivutoimialana viulu-, kirjoituskone- ja levysoitinkoteloita valmistaneen Delahaye-yrityksen ja Seynhaeve-veljesten vuonna 1946 perustama yhteisyritys *Delsey* (kontraktio perustajien nimistä) on maailman toiseksi suurin matkalaukkujen valmistaja. Sen osakkaina vuonna 2018 olivat kolme sijoitusrahastoa: Pemberton Asset Management, Permira Debt Advisers ja Avenue Capita.

Lähteet
-------

* Autowiki

Aiheesta muualla
----------------

* Club Delahaye
**Kaipiaisten taistelu** käytiin vuonna 1789 Venäjän ja Ruotsin välillä. Taistelu käytiin 15. heinäkuuta Kaipiaisissa, joka sijaitsee nykyään Kouvolan kaupungissa. Ruotsalaisten ja suomalaisten sotilaiden vetäytyminen Mäki-Kouvolaan aamulla 16. heinäkuuta päätti taistelun.

Taistelun kulku
---------------

Kenraali Lars Fredrik von Kaulbars hyökkäsi Kustaa III:n käskystä venäläisten Kaipiaisissa sijaitsevia asemia vastaan. Kaulbarsin pääjoukko käsitti noin 1 300 sotilasta. Kenraalin avuksi oli määrätty eversti Friesendorffin joukko-osasto, joka käsitti noin 1 000 sotilasta. Kaulbars hyökkäsi venäläisiä vastaan odottaen, että Friesendorfin osasto liittyisi taisteluun sen ollessa käynnissä. Eversti Friesendorff osasto koukkasi Enäjärven kautta. Osasto juuttui huonon tien takia maastoon ja ei ikinä päässyt mukaan päätaisteluun Kaipiaisissa.

Ylivoimainen venäläinen noin 4 000 sotilaan osasto piti asemansa ja käynnisti kenraali Denisovin johdolla useita vastahyökkäyksiä. Kaulbarsin joukot onnistuivat torjumaan vastahyökkäykset. Nämä hyökkäykset kuitenkin tyrehdyttivät Kaulbarsin aloitekyvyn ja hän ei saanut hyökkäystä jatkettua. Taistelu päättyi noin kello 21:00 aikaan. Kaulbars päätti vetäytyä takaisin Mäki-Kouvolaan, koska Friesendorffin lisäjoukkoja ei saapunut ja hänen asemansa alkoi muodostua kestämättömäksi. Venäläiset häiritsivät vetäytymistä, joka päättyi seuraavana aamuna.

Taistelun tulos
---------------

Taistelussa Ruotsin armeija menetti kaikkiaan 265 sotilasta kaatuneina ja alle sata haavoittuneena. Paikallisen väestön sato kärsi joukkojen tallatessa pellot ja useita rakennuksia tuhoutui. Taistelun jälkeen Kustaa III jatkoi sotatoimia lähinnä Kymenlaakson alueella. Taistelu vaikutti osittain siihen ettei Hattujen sodassa menetettyjä alueita pystytty valtaamaan takaisin. Kustaa III olisi tarvinnut sotamenestystä Kaipiaisissa voidakseen jatkaa taisteluja Etelä-Karjalan suunnassa.

Lähteet
-------

* Mankell, J.: *Finska Armeens och Finlands Krigshistoria*. {{{Julkaisija}}}.

Aiheesta muualla
----------------

* Professori Matti Ylätalon esitelmä aiheesta
**Rind et al. (1998)** on kiistanalainen meta-analyysi lasten seksuaalisesta hyväksikäytöstä, kirjoittajinaan psykologi Bruce Rind, Philip Tromovitch ja Robert Bauserman. Se julkaistiin Yhdysvaltain psykologisen yhdistyksen Psychological Bulletin -lehdessä vuonna 1998. Tutkimuksen koko nimi on **A meta-analytic examination of assumed properties of child sexual abuse using college samples** eli *Korkeakouluaineistoa käyttävä meta-analyyttinen tutkimus lasten seksuaalisen hyväksikäytön oletetuista vaikutuksista*.

Meta-analyysiin kuuluu 59 tutkimusta, ja niiden yhteenlaskettu aineisto käsittää 35 000 korkeakouluopiskelijaa jotka olivat olleet seksuaalisesti hyväksikäytettyjä lapsina. Aineistoon kuuluivat sekä miehet että naiset. 59 tutkimuksessa oli tarkasteltu ahdistuneisuutta, masentuneisuutta ja 16 muuta mielenterveyden mittaria. 42 prosenttia miehistä piti lapsuuden seksuaalisia kokemuksia positiivisina ja 16 prosenttia naisista piti.

Meta-analyysin mukaan suostumuksellisuus on tärkein yksittäinen tekijä seurausten laadulle; suostumuksen puute ja pakottaminen korreloivat vahvasti negatiivisten tuntemusten kanssa, samalla kun suostumuksellisuus ja aloitteellisuus korreloivat neutraalien tai positiivisten tuntemusten kanssa.

Tutkimuksen tekijät ehdottivat että lapsen seksuaalista hyväksikäyttöä kokeneita ei ole validia kutsua uhreiksi, sillä tutkijat eivät löytäneet siitä aiheutuvia intensiivisiä ja laajoja negatiivisia vaikutuksia. Tutkijoiden mukaan hyväksikäytön (väärinkäytön) käsitettä pitäisi muuttaa, koska se ei ole empiirisesti tosi. Tämä aiheutti yhteiskunnallisen kohun, jossa tutkijoiden ajateltiin puolustavan lasten seksuaalisen hyväksikäytön hyväksymistä. Tutkimusta on kritisoitu siitä että aineisto sisälsi vain korkeakouluopiskelijoita, jotka ovat hyvin sopeutuneita ja menestyneitä. Kritiikin mukaan tutkimuksen aineistosta siis puuttuivat huonosti sopeutuneet ja menestyneet ihmiset.

Tutkijat ovat vastanneet aineston epäedustavuutta koskevaan kritiikkiin, että lapsen seksuaalisen hyväksikäytön oletetut negatiiviset vaikutukset pitäisi näkyä missä tahansa aineistossa, mikäli ne olisivat intensiivisiä ja laajoja.

Katso myös
----------

* Efebofilia
* Pedofilia

Lähteet
-------

1. ↑  Rind, Bruce; Tromovitch, Philip: A meta-analytic review of findings from national samples on psychological correlates of child sexual abuse.  *Journal of Sex Research*, 1997, 34. vsk, nro 3, s. 237. doi:10.1080/00224499709551891.   (englanniksi)
Yhdistyneen kuningaskunnan pääministerin virka-asunto on osoitteessa Downing Street 10.
**Virka-asunto** on asunto, jonka korkea viranhaltija tai jokin muu korkeassa asemassa oleva henkilö saa käyttöönsä virkasuhteensa ajaksi. Viran päätyttyä myös käyttöoikeus virka-asuntoon päättyy. Tunnettuja virka-asuntoja ovat esimerkiksi presidenttien virka-asunnot, kuten Valkoinen talo tai Mäntyniemi. Suomessa ainakin presidentillä, pääministerillä ja arkkipiispalla on käytössään virka-asunto.

Vanhin virka-asuntotyyppi on ollut virkatalo eli puustelli, joista tyypillisimpiä ovat sotilasvirkatalot ja pappilat. Näistä pappilan seurakunta on varsinkin maaseudulla tarjonnut papin asunnoksi osana papin vuosipalkkaa. Vastaavasti pappilan tiloissa on yleensä pidetty seurakunnan varastoja, ehkä myös kirkkoherranvirastoa ja muita seurakunnan tarpeiden vaatimia tiloja.

Virka-asuntoja
--------------

* Presidentinlinna – presidentin edustusasunto Helsingissä Kauppatorin laidalla
* Mäntyniemi – presidentin virka-asunto Helsingin Meilahdessa
* Kultaranta – presidentin kesäasunto
* Tamminiemi – entinen Suomen presidenttien virka-asunto, nykyinen Urho Kekkosen museo Helsingin Meilahdessa
* Kesäranta – pääministerin virka-asunto

Katso myös
----------

* Työsuhdeasunto
* Residenssi
* Luettelo valtionpäämiesten ja pääministerien virka-asunnoista
**Edvin Stenström** (7. elokuuta 1879 Tenhola – 15. kesäkuuta 1926 Helsinki) oli suomalainen näyttelijä. Pääosan urastaan hän teki ruotsinkielisen teatteritaiteen parissa, lisäksi hänellä oli roolitehtäviä muutamissa 1920-luvun mykkäelokuvissa. Stenström työskenteli myös viihteellisen säveltaiteen alalla.

Elämä ja ura
------------

Stenströmin vanhemmat olivat tehtaantyömies Gustaf Wilhelm Stenström ja Mathilda Sveholm. Ennen näyttämötaiteilijan uraansa hän työskenteli kultaseppänä.

Stenström näytteli Helsingin ruotsinkielisissä teattereissa vuodesta 1898 vuoteen 1926, viimeisimpänä hänellä oli pesti Helsingin Ruotsalaisessa Teatterissa 1919–1926. Stenströmin näyttämötehtäviä olivat muuan muassa *Pohjalaisten* Salttu ja *Värmlantilaisten* Sven. Muista rooleista mainittakoon vanginvartija näytelmässä *Daniel Hjort* ja ajomies näytelmässä *Pygmalion*.

Näyttelijän uransa ohella Stenström esiintyi kuplettilaulajana ja ohjasi lukuisia nuorisoseurojen näytelmiä.

Stenströmillä oli neljä elokuvatehtävää. *Polyteekkarifilmissä* hän näytteli Poseidonia ja *Suursalon häissä* hänellä oli Tuomaan rooli. Molemmat elokuvat saivat ensi-iltansa 1924 ja ovat ainakin osittain säilyneet jälkipolville. Vuonna 1930 julkaistussa näyttelijämatrikkelissa on mainittu myös roolit elokuvissa *Rakkauden kaikkivalta* (1922) ja *Viisikymmentävuotta myöhemmin*.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  *Kotimaisia näyttämötaiteilijoita sanoin ja kuvin - Inhemska scenkonstnärer i ord och bild*, s. 303 ja 304. Stenström, Edvin. Viipuri: Kustannusliike Opas, 1930.
2. ↑  Edvin Stenström  2013. Kansallinen audiovisuaalinen instituutti. Viitattu 1.12.2017.

Aiheesta muualla
----------------

* Mykkäelokuvat.com

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Elonet

 |

 |
**Aarne Vilho Oskar Kumlin** (16. marraskuuta 1888 Leppävirta – 30. syyskuuta 1918 Sortavala) oli suomalainen yleisurheilija ja ammatiltaan eläinlääkäri.

Aarne Kumlin voitti 100 metrin juoksun Suomen mestaruuden 1908. Aika ei ollut kuitenkaan erityisen hyvä eli 12,0. Se oikeutti Suomen silloisessa vuositilastossa sijalle 31. Tulostason vaatimattomuus johtui suppeasta osaottajamäärästä ja kisojen sijaintipaikasta eli Kuopiosta. Paikalla oli pääosin Kuopion ja Pohjois-Savon osanottajia. Suurin osa suomalaisista oli juuri samaan aikaan kilpailemassa Pietarissa.

Kumlin valmistui 1913 eläinlääkäriksi Saksan Dresdenissä. Sen jälkeen hän palasi Suomeen ja toimi Jääsken kunnaneläinlääkärinä vuodesta 1914. Kumlin oli perustamassa Jääsken Kirijät -seuraa, jonka puheenjohtajana hän oli kuolemaansa saakka. Hän oli vuonna 1917 perustamassa Jääskeen myös suojeluskuntaa, jonka johtajana hän myös toimi.

Kumlin osallistui Suomen sisällissotaan keväällä 1918 valkoisten joukoissa. Hän haavoittui 12. huhtikuuta räjähtäneestä luodista. Reisivamma ei parantunut, jonka seurauksena hän menehtyi vajaan puolen vuoden kuluttua.

Lähteet
-------

* Arponen, Antti O.; Kasila, Markku; Peltola Veli-Matti: *He antoivat kaikkensa – Viime sodissa menehtyneet suomalaiset mestariurheilijat*. Auditorium, 2014. ISBN 978-952-7043-03-5.

### Viitteet

1. ↑  He antoivat kaikkensa s. 42


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa

 |

 |
**Edvin Gregorius Wahlstén** (2. maaliskuuta 1872 Turku – 15. joulukuuta 1945 Turku) oli suomalainen toimittaja, asianajaja ja sosialidemokraattien kansanedustaja.

Wahlsténin vanhemmat olivat räätäli August Wahlstén ja Eva Maria Henrikintytär. Hän pääsi ylioppilaaksi 1893 Turun ruotsalaisesta klassillisesta lyseosta ja opiskeli Helsingin yliopistossa suorittaen ylemmän hallintotutkinnon 1899. Wahlstén oli Åland-lehdessä toimittajana 1897–1898 ja päätoimittajana 1898 sekä Åbo Underrättelser-lehden avustajana ja Turun Lehden toimittajana 1901–1906. Hän toimi Turun ja Porin läänin lääninhallituksen arkistonhoitajana 1903–1917 mutta oli sortovuosina poliittisista syistä (kiellettyjen kirjojen levittäminen) erotettuna 1903–1906. Myöhemmin hän oli Sosialisti-lehden toimittajana 1919–1925 ja päätoimittajana 1924–1925 sekä asianajajana Turussa vuodesta 1923 alkaen. Wahlstén sai kunnallisneuvoksen arvon 1937.

Wahlstén oli mukana Turun VPK:n toiminnassa ja oli myös Turun VPK:n talon isännöitsijänä. Hän oli Turun vakinaisen palokunnan asioita hoitaneen palotoimikunnan jäsen 1903–1918 ja 1922–1924 sekä palolautakunnan jäsen vuodesta 1937. Wahlstén oli Turun Työväen Säästöpankin asiamiehenä vuodesta 1914 ja pankin hallituksen puheenjohtajana 1914–1919 ja 1921–1945.

Wahlstén oli kansanedustajana 1926–1927 edustaen Turun läänin eteläistä vaalipiiriä. Hän tuli eduskuntaan lokakuussa 1926 kuolleen Valentin Annalan tilalle. Wahlstén toimi lisäksi Turun kaupunginvaltuuston varapuheenjohtajana ja hän oli Turun kaupunginhallituksen jäsen.

Edvin Wahlstén oli naimisissa vuodesta 1903 Hilja Edit Rosténin kanssa.

Teoksia
-------

* *Instruktion för F. B. K. i Åbo*. F. B. K. Åbo 913
* *Från andra raden : teaterminnen och studier*. Åbo tryckeri och tidnings ab, Åbo 1936
* *Työväen säästöpankki Turussa 1914-1939 : katsaus laitoksen neljännesvuosisadan toimintaan*. Turku 1939
* *Kaupungissa palaa : tulentorjujain työmaalta : palo- ja palokuntalaismuistelmia 1-2*. Aura, Turku 1943

Lähteet
-------

* .aspx Edvin Wahlstén *Suomen kansanedustajat*. Eduskunta.
* Edvin Wahlstén SKS:n kirjailijamatrikkelissa (toimimaton linkki)
* WAHLSTÉN Edvin Gregorius. *Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899*. Helsingin yliopiston verkkojulkaisu.
* Portsa Ry:n sivut : Portsassa palaa[vanhentunut linkki]

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Eduskunta

 |

 |
**Kaipaala** on kylä Puumalan kunnassa Etelä-Savossa. Kylä sijaitsee Puumalan pohjoisosassa lähellä Juvan rajaa. Kylässä on asunut ennen paljon enemmän ihmisiä kuin nykyään ja siksi siellä on paljon autioituneita taloja. 

Toisin kuin muualla Puumalassa, Kaipaalassa lähistöllä ei ole Suur-Saimaata. Kaipaalassa kuitenkin on paljon kesämökkejä sisäjärvien rannoilla.

Kaipaalasta kulkee torstaisin asiointiliikenne, joka toimii kutsutaksiperiaatteella. Se lähtee Kaipaalan kylältä klo 10.00 aamulla ja palaa klo 12.30:een mennessä.

Kaipaalassa toimi vuosina 1942–1961 kansakoulu. Koulurakennus on Kaipaalantien varressa ja on nykyisin omakotitalona.

Kaipaalan läpi kulkee tie 51890, joka erkanee kantatiestä 62 Sahanlahdessa ja kulkee Kaipaalan ohi Juvalla sijaitsevaan Koikkalaan ja sieltä edelleen Järvenpään kylään. Järvenpäässä tie yhdistyy tiehen 434.

Lähteet
-------

1. ↑  Suomen Sukututkimusseura *hiski.genealogia.fi*. Viitattu 2.5.2020.
2. ↑  Kaipaala *Kaipaala*. Viitattu 2.5.2020. fi-US
3. ↑  Kalpjärventie 52200 Puumala *Aninkainen Kiinteistönvälitys*. Viitattu 2.5.2020. [vanhentunut linkki]
4. ↑  Joukkoliikenne *Puumala*. Viitattu 2.5.2020.
5. ↑  Kiertokoulusta osalliseen opetukseen *Puumala-lehti*.  5.2.2020. Viitattu 2.5.2020.
6. ↑  Kaipaala *Kaipaala*. Viitattu 2.5.2020. fi-US
Kjerstin Dellert vuonna 2013.
**Kjerstin Häggbom Dellert** (4. marraskuuta 1925 Tukholma – 5. maaliskuuta 2018 Solna) oli ruotsalainen oopperalaulaja (sopraano), joka esiintyi myös Suomessa. Dellertin oopperaura alkoi Göteborgissa vuonna 1951 (*Kaunis Helena*), ja seuraavana vuonna hän siirtyi Tukholmaan Kuninkaalliseen oopperaan, jossa hän työskenteli vuoteen 1979 saakka. Suomen Kansallisoopperassa hän esitti *Toscan* ja *Carmenin* nimiosat sekä *La bohèmen* Mimin. Hänen ohjelmistonsa ulottui draamallisista sopraanorooleista koomisiin mezzosopraano-osiin. Hän esitti myös ennakkoluulottomasti operetti-, musikaali- ja iskelmämusiikkia, ja hänen esityksiään on julkaistu levytyksinä. Vuodesta 1976 hän johti Ulriksdalin linnan teatteria.

Julkaisuja
----------

* *I förtroende*. Stockholm: Bonniers, 2000. ISBN 91-0-057326-4.

Lähteet
-------

1. ↑  *Otavan Iso Musiikkitietosanakirja 2*, s. 35–36. Helsinki 1977. ISBN 951-1-04191-6
2. ↑  Enn, Mattias: Nekrolog: Kjerstin Dellert.  *Hufvudstadsbladet*, 25.3.2018, s. 41.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Kjerstin Dellert** Wikimedia Commonsissa

* Kjertin Dellert. *Svenskt kvinnobiografiskt lexikon.*

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Saksa
* Yhdysvallat
* Ruotsi
* Puola

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* IdRef

 |

 |
Turkin ilmavoimien Junkers A 20.
**Junkers A 35** oli 1920-luvun alun saksalainen Junkersin valmistama kaksipaikkainen alatasoinen matkustajalentokone, joka oli tarkoitettu sotilas- ja siviilikäyttöön. Koneita käytettiin siviilikäytössä muun muassa postin kuljettamiseen. Junkers A 35 oli edelleen kehitetty versio vuonna 1923 suunnitellusta Junkers A 20 -koneesta. Koneita valmistettiin eri versioina kaikkiaan noin 170 kappaletta Junkersin tehtailla Saksassa, Neuvostoliitossa ja Ruotsissa.

Käyttö Suomessa
---------------

Aero Oy vuokrasi Ruotsista Junkers A 25 -vesikoneen 4. heinäkuuta 1928. Alun perin tunnuksella S-71 varustettu kone sai Suomessa tunnuksen K-SALH. Kone oli Suomeen saavuttuaan kolme viikkoa Suomen ilmavoimien kokeilukäytössä, jonka jälkeen Aero käytti sitä postilennoillaan 30. elokuuta 1928 asti. Kone palautettiin 6. syyskuuta 1928 Ruotsiin, josta se päätyi myöhemmin Kiinan ilmavoimien käyttöön.

Käyttäjät
---------

Afganistan
* Afganistanin ilmavoimat

Bulgaria
Kiinan tasavalta21 K53 konetta. myytiin Kiinan sotalordeille, 10 Zhang Zongchangille (Shandongin alue), 9 Zhang Xueliangille (Mantšuria), 1 Yan Xishanille (Shanxi) ja yksi Liu Xiangille (Setsuan)
Suomi
* Suomen ilmavoimat - yksi kone

Saksa
Irlanti
Espanja
Neuvostoliitto
* Neuvostoliiton ilmavoimat - 20 K53 konetta

Turkki64 A20 konetta. Yhdessä Turkin hallituksen kanssa Junkers perusti tehtaan Eshkediriin nimellä *Tomtasch*. Tehdas kokosi A20 koneita, modifioi niitä A35-koneiksi.

Tekniset tiedot
---------------

Junkers A 35
*Lähde:* 

**Yleiset ominaisuudet**

* **Pituus:** &&&&&&&&&&&&&&08.02200008,22 m
* **Kärkiväli:** &&&&&&&&&&&&&015.094000015,94 m
* **Korkeus:** &&&&&&&&&&&&&&03.05000003,50 m
* **Tyhjäpaino:** &&&&&&&&&&&01030.&&&&001 030 kg
* **Lentopaino:** &&&&&&&&&&&01600.&&&&001 600 kg
* **Voimalaite:** &&&&&&&&&&&&&&01.&&&&001 × Junkers L5 -kuusisylinterinen rivimoottori

**Suoritusarvot**

* **Suurin nopeus:** &&&&&&&&&&&&0205.&&&&00205 km/h
* **Matkalentonopeus:** &&&&&&&&&&&&0170.&&&&00170 km/h
* **Lakikorkeus:** &&&&&&&&&&&06300.&&&&006 300 m

Lähteet
-------

* Heinonen, Timo: *Thulinista Hornetiin - 75 vuotta Suomen ilmavoimien lentokoneita*. Tikkakoski: Keski-Suomen ilmailumuseo, 1992. ISBN 951-95688-2-4.

### Viitteet

1. 1 2 3 4 5 6 7 8 9  Heinonen 1992 s. 89
2. 1 2 3  Hugo Junkers Homepage; Junkers A20/A25/A35
3. ↑  World Air Forces - Historical Listings, China Warlords
4. ↑  *The Soviet Armaments Industry* by Ulrich Albrecht, Randolph Nikutta, Published by Routledge, 1994, ISBN 3718653133, 9783718653133, 400 pages
Ilmakuva Kulttuurikeskus Sofiasta.Ilmakuva Kulttuurikeskus Sofiasta.
Rakennuksia
**Kulttuurikeskus ja kokoushotelli Sofia** on Helsingin Kallahdessa toimiva kulttuurin ja tapahtumien kohtaamispaikka. Sofia avattiin vuoden 2007 alussa ja sitä hallinnoi Suomen ortodoksisen kulttuurikeskuksen säätiö, jonka puheenjohtaja on Helsingin emeritus metropoliitta Ambrosius. Kulttuurikeskuksessa järjestetään taidetapahtumia, kulttuuriseminaareja, kursseja ja hyvinvoinnin tapahtumia. Pyhän Viisauden kappeli on avoinna vierailijoille. Sofia tarjoaa myös kokous- ja ravintolapalveluita erilaisiin tilaisuuksiin, pienistä juhlista 200-hengen seminaareihin. Hotelli Sofia tarjoaa majoituspalveluita noin 60 hengelle.

  

Sofia on entinen Osuuspankkiopisto, jonka säätiö osti.Gebhard-opiston suunnittelu- ja rakennustyöt aloitettiin vuonna 1957. Rakennuspiirustukset on tehnyt Aarre Piirainen. Ensimmäinen rakennus valmistui 1958. Myöhemmin lisärakennuksia valmistui vuosina 1963 ja 1980. Opiston nimi muutettiin vuonna 1970 Osuuspankkiopistoksi. Suomen ortodoksisen kulttuurikeskuksen säätiö osti kiinteistön vuonna 2006.

Lähteet
-------

1. 1 2  Kulttuurikeskus Sofia *sofia.fi*. Viitattu 2.7.2018.

Aiheesta muualla
----------------

* 
* Ortodoksi.fi: Kulttuurikeskus Sofia
Junkers A 50 Deutsches Museumissa.
Kapteeni Bremerin Junkers Helsinki-Vantaan terminaali 2:n katossa.
**Junkers A 50 Junior** oli saksalainen kaksipaikkainen alatasoinen urheilulentokone, joka lensi ensimmäisen kerran vuonna 1928.

Taustaa
-------

Koneen suunnitteli ja valmisti Junkers Flugzeugwerke AG, ja se oli maailman ensimmäinen kokometallirakenteinen urheilukone. Koneen hyvistä ominaisuuksista huolimatta sen valmistusmäärä jäi huomattavasti suunniteltua pienemmäksi.

Käyttö Suomessa
---------------

Suomeen ostettiin kaksi Junkers Junioria. 1931 suojeluskunnat hankkivat OH-SKY-koneen, joka 1936 merkittiin Suomen ilmavoimien rekisteriin SK-1:ksi. Kone pakko-otettiin virallisesti ilmavoimien käyttöön lokakuussa 1939.

Toinen koneyksilö oli suomalaisen ennätyslentäjän Väinö Bremerin hankkima OH-ABB. Bremer lensi koneella muun muassa Kapkaupunkiin ja takaisin vuonna 1932 sekä osittain maapallon ympäri vuonna 1933, ylittäen Tyynen valtameren ja Atlantin laivalla. Bremerin kone pakko-otettiin ilmavoimien käyttöön lokakuussa 1939. Suomen ilmailuliitto hankki koneen omistukseensa vuonna 1967 kansalaiskeräyksellä hankituin varoin.

Museokoneita Suomessa
---------------------

OH-ABB kuuluu Suomen Ilmailumuseon kokoelmiin. Se oli sijoitettuna vuosien 1976-2018 välisen ajan Helsinki-Vantaan lentoasemalla, ensin tullirakennuksen katolla ja sittemmin ulkomaanterminaalin lähtöaulassa. Vuonna 2018 se siirtyi terminaalin uudistuksen vuoksi Suomen Ilmailumuseolle, missä museon henkilökunta ja vapaaehtoisryhmät Keskiviikkokerho ja Ilmailumuseoyhdistys ry:n Tiistaikerho suorittivat koneen puhdistuksen, kuntokartoituksen ja huollon. 13.2.2020 kone asetettiin näytteille Suomen Ilmailumuseon II-halliin. Suomen Ilmailumuseo on ylläpitänyt vuodesta 2013 koneen omaa Facebook-sivua, Junkers A50 Junior of Finnish Aviation Museum.

Tekniset tiedot
---------------

*Lähde:* 

**Yleiset ominaisuudet**

* **Miehistö:** 2
* **Pituus:** &&&&&&&&&&&&&&07.01200007,12 m
* **Kärkiväli:** &&&&&&&&&&&&&010.&&&&0010 m
* **Lentopaino:** &&&&&&&&&&&&0600.&&&&00600 kg
* **Voimalaite:** &&&&&&&&&&&&&&01.&&&&001 × Armstrong Siddeley Genet -viisisylinterinen tähtimoottori; &&&&&&&&&&&&&060.&&&&0060 kW (&&&&&&&&&&&&&080.&&&&0080 hv)

**Suoritusarvot**

* **Matkalentonopeus:** &&&&&&&&&&&&0145.&&&&00145 km/h

Lähteet
-------

* Heinonen, Timo: *Thulinista Hornetiin: 75 vuotta Suomen ilmavoimien lentokoneita*. Tikkakoski: Keski-Suomen ilmailumuseo, 1992. ISBN 951-95688-2-4.

### Viitteet

1. 1 2 3 4 5 6 7 8 9  Heinonen 1992 s. 103
2. ↑  Heinonen 1992 s. 104
3. ↑  Suomen Ilmailumuseo: Junkers A50 Junior of Finnish Aviation Museum *facebook.com*.
4. ↑  Heinonen 1992 s. 104
**Kjell Gustav Mårten Lindblad** (s. 14. tammikuuta 1951 Helsinki) on suomenruotsalainen kirjailija, joka tunnetaan erityisesti novelleistaan.

Lindblad on koulutukseltaan sosionomi ja merkonomi. Hän on työskennellyt toimittajana muun muassa Yleisradiossa ja STT:ssä. Hänen ensimmäinen novellikokoelmansa *Före sömnen* (1984) sai SLS:n esikoisteospalkinnon. Seuraavia teoksia olivat kokoelmat *Regnmannens berättelser* (1988) ja *Resa runt solen* (1994) sekä romaani *Aftonbarn* (1991), psykologinen jännitystarina, joka yhdistelee näennäistä realismia ja surreaalista kaoottisuutta. Lindbladia on luonnehdittu suomenruotsalaisen nykyproosan tyyliniekaksi.

Lindbladin uudempaan tuotantoon sisältyy kuunnelmia, seikkailukas lastenkirja *Resan till mitten* (2000), joka sijoittuu mikroskooppiseen mielikuvitusmaailmaan, ja lapsiaiheinen romaani *Drömd* (2006). Lindbladin 70-vuotispäivän kynnyksellä ilmestyi novellikokoelma *Bågskytten*. Hänen teoksiaan ei ole suomennettu, mutta hän toimitti kriittisen keskustelukirjan *Tšernobyl: Jälkeenjääneet paperit*, joka julkaistiin suomeksi ja ruotsiksi.

Vuonna 1994 Lindbladille myönnettiin Längmanska kulturfondenin Suomi-palkinto.

Lindblad asuu Helsingissä ja Tammisaaressa.

Lähteet
-------

1. 1 2  *Vem och vad 1996*, s. 325. Helsingfors 1996. ISBN 951-50-0800-X
2. 1 2 3  Lindblad, Kjell hakuteoksessa *Uppslagsverket Finland* (2012). (ruotsiksi)
3. 1 2 3  Ekman, Otto: Kjell Lindblad trivs i sitt eget sällskap.  *Hufvudstadsbladet*, 21.1.2021, s. 20–21. Artikkelin maksullinen verkkoversio.. Viitattu 24.1.2021.

Aiheesta muualla
----------------

* Kjell Lindblad. Schildts & Söderströms.

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Suomi (KANTO)
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Uppslagsverket Finland

 |

 |
**Miessijoki** (pohjoissaameksi *Miessejohka*) on Lemmenjoen kansallispuistossa virtaava noin 15 kilometrin pituinen Postijoen sivujoki, joka saa alkunsa Jäkäläpään tunturilla sijaitsevasta pienestä lammesta. Nykyään joki tunnetaan erityisesti kullankaivuusta. Miessijokeen laskevia puroja ovat muun muassa Kaarreoja, Korhosenoja sekä Martin Iskon palon tunturilta alkunsa saava Kivikkopuro, joiden varrelta kaivetaan myös kultaa.

Kullankaivuu
------------

Lemmenjoen alueen koneellinen kullankaivuu on nykyään keskittynyt Miessijoelle, jonne kaivajat siirtyivät läheiseltä Morgamojalta. Kultaa on kaivettu Miessijoen latvoilta ja keskiosasta noin kymmenen kilometrin matkalta. Toiminta on aiheuttanut myös kiistoja kullankaivajien ja Metsähallituksen välille, koska kaivuun seurauksena Miessijoen vesi on samentunut. Heinäkuussa 2004 Miessijoelta löydettiin Suomen kaikkien aijoen kolmanneksi suurin kultahippu, jonka paino oli 282 grammaa. Kullan lisäksi Miessijoelta on löydetty myös korundeihin kuuluvia safiireja ja rubiineja.

Lähteet
-------

1. ↑  Mattila, Noora: Kultaa!  2013. Raymond. Viitattu 24.9.2015.
2. ↑  Suomen kolmennaksi suurin kultahippu löytyi Miessijoelta  15.7.2004. Yle Uutiset. Viitattu 24.9.2015.
3. ↑  Kinnunen, Kari A.: Rubiineja Lapista Miessijoelta  27.10.2008. Geologian tutkimuskeskus. Viitattu 24.9.2015.

Aiheesta muualla
----------------

* Miessijoki Kansalaisen Karttapaikassa