recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
*The Playhouse*
**Teatteri** (*The Playhouse*) on vuonna 1921 valmistunut lyhyt mykkäelokuva, jonka on käsikirjoittanut ja ohjannut Buster Keaton, joka myös näyttelee pääosaa. Elokuvan kesto on 22 minuuttia, ja erityisen tunnettu on sen alkukohtaus, jossa Keaton näyttelee kaikissa rooleissa.

Juoni
-----

Elokuvassa on humoristisia yleisölle suunnattuja temppuja ja jatkuvaa metkuilua, ja asiat ovat harvoin sitä, miltä ne ensikatsomalla näyttävät. Keaton saapuu varieteehen. Ensimmäisessä kohtauksessa Keaton näyttelee itsensä vieressä ja huomauttaa: "Tämä Keatonin veikko tuntuu varastavan koko shown." Se oli piikki Keatonin aikalaiselle Thomas Incelle, joka kirjasi nimensä varsin runsaasti omiin tuotantoihinsa. Kevin Brownlown tekemissä haastatteluissa Keaton sanoo merkinneensä Clinen ohjaajaksi lähinnä siksi, ettei halunnut itse näyttää liiaksi Incen kaltaiselta: "Tehtyäni sellaisesta pilkkaa minun oli vaikea panna omaa nimeäni ohjaajaksi ja käsikirjoittajaksi."

Taidokas trikkikuvauskohtaus paljastuu uneksi, kun Joe Roberts herättää Keaton vuoteesta. Makuuhuonekaan ei ole makuuhuone vaan näyttämölavastus.

Elokuvan jälkipuolessa Keatonin hahmo ihastuu tyttöön, joka sattuu olemaan kaksonen. Hän ei osaa erottaa, kumpi kaksosista on se joka pitää hänestä. Kreditoimaton Virginia Fox näyttelee toista kaksosista. Edward F. Cline oli toinen käsikirjoittaja ja näyttelee kreditoimattomana apinankouluttajaa, jonka apinaa Keaton esittää näyttämöllä kun on vahingossa päästänyt sen karkuun.

Tuotanto
--------

Keatonin esittäminen yhdeksää minstrel show –hahmoa edellytti erityisen rajaimen käyttöä kameran linssin edessä. Siinä oli yhdeksän tarkkaan työstettyä metallikaistaletta, joita saattoi liikuttaa toisistaan riippumatta ylös ja alas. Keatonin kuvaaja Elgin Lessley kuvasi vasemman laidan Keaton niin että suljin oli auki ja muut kiinni. Sitten hän käänsi filmiä, avasi toisen ja kuvasti Keatonin toisen kohtauksen. Sama toistettiin vielä seitsemän kertaa. Kamera ol käsikäyttöinen, joten Lessleyn käden oli oltava hyvin vakaa, että nopeaus säilyi samana. Keaton turvautui ajoituksessa metronomiin, mikä ei mykkäelokuvassa ollut ongelma. Keaton paljasti keksintönsä muille elokuvantekijöille vasta vuosikymmenien kuluttua.

Näyttelijät
-----------

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
|  Buster Keaton  | … |  yleisö, orkesteri, Mr. Brown – ensimmäinen minstrellaulaja, toinen minstrellaulaja, keskustelukumppani, näyttämöapulainen
  |
|  Edward F. Cline  | … |  orangin kouluttaja (kreditoimaton)
  |
|  Virginia Fox  | … |  kaksonen (kreditoimaton)
  |
|  Joe Roberts  | … |  näyttelijä-näyttämömestari (kreditoimaton)
  |

Lähteet
-------

1. ↑  *Teatteri* kohdassa 4:11.
2. ↑  Knopf, Robert: *The theater and cinema of Buster Keaton*, s. 27. (englanniksi)
3. ↑  Brownlow, Kevin: *The Parade’s Gone By*, s. 491–492. London: Secker & Warburg, 1968. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Teatteri (vuoden 1921 elokuva)** Wikimedia Commonsissa

* *The Playhouse* Internet Archivessa. (englanniksi)
* The Play House (Arkistoitu – Internet Archive). International Buster Keaton Society. (englanniksi)
**Ly Seppel** (tyttö- ja kirjailijanimi; vuodesta 1975 lähtien virallinen nimi **Ly Ehin**; s. 30. huhtikuuta 1943 Haapsalu) on virolainen kääntäjä ja kirjailija. Hän opiskeli 1961–1967 Tarton yliopistossa virolaista filologiaa, 1965–1966 myös Azerbaidžanissa turkkilaisia kieliä. Vuosina 1971–1974 hän työskenteli Inturistissa tulkkina ja matkaoppaana; hän on kääntänyt viroksi ennen kaikkea turkinkielistä kirjallisuutta, muun muassa Nâzım Hikmetin ja Yunus Emren runoja, sekä azerin-, turkmeenin- ja uzbekinkielistä kirjailisuutta. 

Seppel on lisäksi kääntänyt venäjän ja suomen kielistä (valikoima Eeva-Liisa Mannerin runoja "Hüüd tuulde").

Runoilija Andres Ehin oli Ly Seppelin aviomies.

Lähteet
-------

* Eesti kirjanike leksikon / koostanud Oskar Kruus ja Heino Puhvel ; toimetanud Heino Puhvel; Tallinn : Eesti Raamat, 2000. Lk. 525-526

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Novamainen muuttuja** (lyhenne **NL**) on räjähtävää tähteä, novaa muistuttava muuttuva tähti, jossa ei havaita novapurkauksia. Novamaiset muuttujat eivät ole novia tai kääpiönovia, mutta niiden spektreissä on näiden piirteitä.

Novamainen muuttuja
-------------------

Silti novamaiset muuttujat luetaan purkautuviin eli kataklysmisiin muuttujiin. Tunnetuimmat novamaiset muuttujat ovat symbioottisia kaksoistähtiä (esimerkiksi Z Andromedae) ja magneettisia kataklysmisiä muuttujia (esimerkiksi polarit AM Herculis). Näissä tähdissä on kylmä tähti ja kuuma tähti, joka voi olla valkea kääpiö, alikääpiö ja pääsarjan tähti.
Kylmästä ("punaisesta") tähdestä virtaava kaasu muodostaa kertymäkiekon kuumemman tähden ympärille. Kiekossa tapahtuu kirkastumisia ja himmentymisiä. Myös valkeaan kääpiöön valuva massavirta, joka kuumenee hehkuvaksi kaasuksi törmätessään valtavassa painovoimassa tähteen suurella nopeudella, säteilee eri voimalla eri aikoina.

Novamaisten muuttujien jako
---------------------------

* AC: AM CVn -tähti, spektrissä ei vetyviivoja tai heikot vetyviivat,
* AM: polari eli AM Her, synkronisesti pyörivä, magneettinen valkea kääpiö
* AS: AM:n alalaji, hitaasti asynkronisesti pyörivä AM Herculis -tyyppinen tähti
* DQ: DQ Her -tähti, ei-synkronisesti pyörivä, magneettinen valkea kääpiö, yleensä ei röntgensäteitä.
* IP: puolipolari, röntgensäteilyä tulee epäsynkronisesti pyörivästä, magneettisesta valkeasta kääpiöstä, tavallisesti voimakas röntgenlähde
* SS: superpehmeä röntgenlähde ("supersoft"), vety palaa vapaasti valkean kääpiön pinnalla
* SW: SW Sex -tähti, novamaisten alalaji
* UX: UX UMa -tähti, novamaisten muuttujien alalaji
* VY: VY Scl -tähti (antikääpiönova), novamaisten alalaji
Viktor Geraštšenko
Vladimir Putin ja Viktor Geraštšenko.
**Viktor Vladimirovitš Geraštšenko** (ven. Ви́ктор Влади́мирович Гера́щенко, s. 21. joulukuuta 1937*lähde?*) on venäläinen pankkiiri ja poliitikko.

Geraštšenkon isä, joka oli Neuvostoliiton johtavia pankkiireja, johti ulkoministeriön talousosastoa 1940-luvulla ja päätti uransa keskuspankin varajohtajana. Viktor Geraštšenko valmistui 1960 Moskovan taloustieteiden instituutista ja meni työhön Neuvostoliiton valtionpankkiin. Vuonna 1965 hän johti Moscow Narodny Bankia Lontoossa. Vuonna 1982 hän siirtyi ulkomaankauppaa hallinnoivaan Vneshtorgbankiin. Vuonna 1991 hän oli Neuvostoliiton valtionpankin viimeinen johtaja. Hän oli myös 1992–1994 Venäjän keskuspankin johdossa. Geraštšenkoa pidettiin vastuullisena lokakuun 1994 "mustasta tiistaista", jolloin ruplan kurssi romahti 25 prosenttia päivässä. Yhdysvaltalainen Jeffrey Sachs nimitti häntä "maailman huonoimmaksi keskuspankkiiriksi.

Geraštšenko palasi keskuspankin johtoon 1998 talouskriisin alettua, ja talous alkoi elpyä romahduksen jälkeen. Maaliskuussa 2002 hän jäi eläkkeelle ikäänsä vedoten, mutta hyväksyi aseman Jukos-öljy-yhtiön johtokunnan puheenjohtajana. Hän liittyi Rodina-puolueeseen ja nousi sen kanssapuhemieheksi*selvennä*, ja hänet valittiin duumaan.

Geraštšenko oli presidenttiehdokkaana 2004 ja ilmoittautui vapaaehtoiseksi "radikaalin opposition" yhteiseksi ehdokkaaksi vuoden 2008 presidentinvaaliin, mutta hänellä on asemaan monta kilpakumppania.*lähde?*

Lähteet
-------

1. ↑  V.Gerashchenko resigns as head of the Central Bank, to be replaced by S.Ignatev nupi.no Centre for Russian Studies 15.3.2002 (englanniksi)
2. ↑  Yevgeny Volk: Who's Who is Primakov's New Russian Government Heritage.org 6.11.2002 (englanniksi) (Arkistoitu – Internet Archive)
3. ↑  Yukos Still Pumping despite Everything Johnson's Russia List July 6-12, 2005 (englanniksi)
4. ↑  Лента новостейafn.by 25.5.2012 (Arkistoitu – Internet Archive) (venäjäksi) (Arkistoitu linkki)


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa

 |

 |

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Viktor Geraštšenko** Wikimedia Commonsissa
Mika Ylianttila vuonna 2006.
**Mika Ylianttila** (s. 12. syyskuuta 1972 Rovaniemi) on suomalainen tietoliikennetekniikan tutkija. Hänen tutkimusaiheitaan ovat muun muassa langattomat verkot, esineiden Internet, verkkojen virtualisointi ja tietoturva. Hän työskentelee Oulun yliopiston langattoman tietoliikenteen tutkimuskeskuksessa (engl. *Centre for Wireless Communications*, lyh. *CWC*) professorina.

Ylianttila väitteli Oulun yliopiston Sähkö- ja tietotekniikan osastolta vuonna 2005. Työtä ohjasi yhdysvaltalainen professori Kaveh Pahlavan. Työssä tutkittiin, miten Internetiä hyödyntäviä sovelluksia voidaan käyttää saumattomasti verkkoyhteyden vaihtuessa. Hän on myös Oulun yliopistossa tietotekniikan dosentti. Hän toimi IEEE:n Suomen-osaston puheenjohtajana 2008–2009 ja Internet-tutkimuskeskus CIE (engl. *Center for Internet Excellence*) johtajana 2012-2015.

Lähteet
-------

1. ↑  Esittely Oulun yliopiston sivuilla *www.oulu.fi*. Viitattu 5.9.2018. (englanniksi)
2. ↑  Mika Ylianttila tietoliikennetekniikan professoriksi *Oulun yliopisto*.  2013.  Arkistoitu 1.12.2017. Viitattu 29.7.2017. (englanniksi)
3. ↑  MediaTeam Oulu - Tapahtumat, uutiset ja lehdistötiedotteet: Mika Ylianttila nimitetty tietotekniikan ja informaatioverkostojärjestelmien dosentiksi *www.mediateam.oulu.fi*.  Arkistoitu 5.9.2018. Viitattu 5.9.2018.
4. ↑  Mika Ylianttila internet-tutkimuskeskus CIE:n johtajaksi Tivi. *Tivi*.  2012.

Aiheesta muualla
----------------

* Artikkeliviittaukset Google Scholarissa (Arkistoitu – Internet Archive)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* Association for Computing Machinery
* DBLP
* Google Scholar
* ORCID
* ResearcherID
* Scopus

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Vilho Allan Sigurd Jägermalm**, käytti taiteilijanimiä **Vili Järe** ja **Vili Jägermalm** (10. marraskuuta 1912 Haaga – 18. kesäkuuta 1949) oli suomalainen teatteri- ja elokuvanäyttelijä.

Järe näytteli 1940-luvulla Helsingin Kansanteatterissa ja hän oli syksystä 1942 kuuntelijaoppilaana Suomen teatterikoulussa. Järe oli jo kesällä 1941 mukana Eine Laineen kiertueella esittämässä Noel Cowardin näytelmää *Markiisitar*. Hän oli William Shakespearen *Hamlet*-näytelmässä (1944) sotaherra Bernardon ja kolmannen näyttelijän rooleissa sekä tanssisolistina näytelmässä *Tanssiva Savoy* (1947).

Järe oli avustavissa rooleissa noin parissakymmenessä elokuvassa vuosina 1943–1948. Ensimmäisen kerran hän oli mukana elokuvassa *Katariina ja Munkkiniemen kreivi* (1943) esittäen lakeijaa. Merkittävin Järeen sivurooleista oli konnan rooli elokuvassa *Valkoisen neilikan velho* (1945). Järe kuoli kesällä 1949 36-vuotiaana.

Elokuvarooleja
--------------

* *Katariina ja Munkkiniemen kreivi* (1943), lakeija
* *Synnitön lankeemus* (1943), näyttelijä
* *Tyttö astuu elämään* (1943), vartiomies
* *Valkoiset ruusut* (1943), tanssija ravintolassa
* *Miesmalli* (1944), mies kutsuilla
* *Sellaisena kuin sinä minut halusit* (1944), ravintola Kultaisen ankkurin tarjoilija
* *Sylvi* (1944), tanssiaisvieras
* *Nokea ja kultaa* (1945), lämmittäjä Kemiläinen
* *Ristikon varjossa* (1945), metallityömies
* *Valkoisen neilikan velho* (1945), Korri-niminen konna
* *Kirkastuva sävel* (1946), oopperan järjestäjä
* *Menneisyyden varjo* (1946), peluri
* *Kultamitalivaimo* (1947), tunnistamaton avustajarooli
* *Laulava sydän* (1948), Yleisradion virkailija

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Kalevi Koukkusen elämäkerta Vili Järestä EloNetissä


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Elonet

 |

 |
Logiikassa, etenkin sovellettaessa matematiikkaan ja filosofiaan, **vastaesimerkki** on poikkeus ehdotetulle yleiselle säännölle tai laille. Harkitaan esimerkiksi väitelausetta "kaikki oppilaat ovat laiskoja". Tämä lause tekee väittämän, että tietty ominaisuus (laiskuus) on totta *kaikissa* oppilaissa. Siten *yksikin* esimerkki ahkerasta oppilaasta todistaisi lauseen vääräksi. Seuraa, että mikä tahansa ahkera oppilas on vastaesimerkki "kaikki oppilaat ovat laiskoja" -väitelauseelle. Vastaesimerkki on tarkemmin kuvailtuna spesifinen tapaus universaaliväitteen valheellisuudesta.

Matematiikassa
--------------

Matematiikassa vastaesimerkkejä käytetään usein todistamaan mahdollisten lauseiden rajoja. Käyttämällä vastaesimerkkejä osoittamaan, että tietyt arvelut ovat vääriä, matematiikan tutkijat välttävät umpikujiin menemisen ja oppivat miten he voivat muuttaa arvelujaan todistettavissa olevien lauseiden tuottamiseksi.

Filosofiassa
------------

Filosofiassa vastaesimerkkejä käytetään tavallisesti väittämään, että tietty filosofinen asema on väärässä näyttämällä, että se ei ole sovellettavissa joissain tapauksissa. Toisin kuin matemaatikot, filosofit eivät voi todistaa väittämiään kiistattomasti. Toinen filosofi on täten vapaa olemaan eri mieltä ja löytämään vastaesimerkkejä vastaukseksi. Ensimmäinen filosofi voi tietysti väittää, etteivät nämä myöhemmät vastaesimerkit ole sovellettavissa todellisuudessa.

Vaihtoehtoisesti ensimmäinen filosofi voi muuttaa väitettään niin, että vastaesimerkki ei enää ole sovellettavissa; tämä on verrattavissa tapaukseen, jossa matemaatikko muuttaa lausettaan vastaesimerkin takia.

Katso myös
----------

* Poikkeus vahvistaa säännön

Kirjallisuutta
--------------

* Steen, Lynn Arthur – Seebach, J. Arthur (Jr.): *Counterexamples in Topology*. New York: Springer, 1978. ISBN 0-486-68735-X. (englanniksi)
* Romano, Joseph P. – Siegel, Andrew F.: *Counterexamples in Probability and Statistics*. New York, Lontoo: Chapman & Hall, 1986. ISBN 0-412-98901-8. (englanniksi)
* Wise, Gary L. – Hall, Eric B.: *Counterexamples in Probability and Real Analysis*. New York: Oxford University Press, 1993. ISBN 0-19-507068-2. (englanniksi)
* Gelbaum, Bernard R. – Olmsted, John M. H.: *Counterexamples in Analysis*. Corrected reprint of the second (1965) edition. Mineola, NY: Dover Publications, 2003. ISBN 0-486-42875-3. (englanniksi)
* Stoyanov, Jordan M.: *Counterexamples in Probability*. Second edition. Chichester: Wiley, 1997. ISBN 0-471-96538-3. (englanniksi)

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Counterexample
**Ottar Haalogalantilainen** oli 800-900-luvun taitteessa elänyt viikinki ja tutkimusmatkailija, joka antoi laajan selvityksen Euroopan pohjoisosista. Ottarin suullinen matkakertomus kirjoitettiin muistiin muinaisenglannin kielellä Alfred Suuren toimittaman Paulus Orosiuksen maailmanhistorian liitteeksi.

Ottarin kertomus on kuuluisa ennen kaikkea Bjarmian kuvauksestaan. Se on myös ensimmäinen lähde, jossa esiintyy kansallisuudennimi norjalainen (Norðmonna, gen.).

Ottarin mukaan hän oli kaikkein pohjoisimpana asunut norjalainen. Saadakseen tietää minne asti maa ulottuu, Ottar purjehti pohjoiseen rannikkoa pitkin. Koko matkan aikana hän ei nähnyt kuin fennejä, kunnes saapui suuren joen suussa sijainneeseen viljavaan maahan. Täällä asui vaaleatukkaisia ihmisiä, jotka puhuivat melkein samaa kieltä kuin fennit. Ottar pystyi keskustelemaan näiden **bjarmien** kanssa ja sai selville asioita heidän maastaan.

Ottarin kertomus on julkaistu lukuisia kertoja myös suomeksi, mm. teoksessa *Suomen historian dokumentteja* sekä monissa historiallisissa tutkimuksissa.

Lähteet
-------

1. ↑  WSOY Iso tietosanakirja 7, s. 89, WSOY 1997 ISBN 951-0-20163-4

Aiheesta muualla
----------------

* Ohthere's story in *Old English Orosius* Ottarin matkakertomus muinaisenglannin ja englannin kielillä

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Israel
* Yhdysvallat
* Alankomaat

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Kansallisbiografia

 |

 |
**Ottawa Nationals** oli kanadalainen ammattilaistason jääkiekkojoukkue, joka pelasi entisessä World Hockey Association (WHA) -liigassa. Joukkue perustettiin vuonna 1972 ja sen kotikaupunki oli Ottawa Ontarion provinssissa.

Nationals pelasi WHA:ssa vain yhden kauden, joka oli liigan ensimmäinen kausi 1972–1973. Nationals pelasi runkosarjassa 78 ottelua, joista se voitti 35 ja hävisi 39. Se selvisi pudotuspeleihin Itäisen divisioonan neljänneltä sijalta ja hävisi puolivälierissä New England Whalersille otteluvoitoin 1–4.

Nationalsin katsojaluvut olivat huonot, keskimäärin vain noin 3 000 katsojaa kotiotteluissa. Joukkue ei päässyt yhteisymmärrykseen Ottawan kaupungin kanssa seuraavan kauden tapahtumajärjestelyistä, joten se pelasi ainoan kautensa pudotuspelit Torontossa. Pudotuspelien ajan joukkuetta kutsuttiin nimellä **Ontario Nationals**.

Ensimmäisen kauden jälkeen joukkue muutti kokonaan Torontoon, ja siitä tuli Toronto Toros.

Kausittaiset tilastot
---------------------

|  |  |
| --- | --- |
| **O** = Ottelut
**V** = Voitot
**H** = Häviöt
**T** = Tasapelit | **P** = Pisteet
**TM** = Tehdyt maalit
**PM** = Päästetyt maalit |

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| **Kausi** | **O** | **V** | **H** | **T** | **P** | **TM** | **PM** | **Divisioona/sijoitus** | **Pudotuspelit** |
| 1972–1973 | 78 | 35 | 39 | 4 | 74 | 279 | 301 | Itäinen, neljäs | Hävisi puolivälierissä (Whalers) |

Katso myös
----------

* Ottawa Senators, kaupungin nykyinen ammattilaisjääkiekkojoukkue

Lähteet
-------

1. ↑  Ottawa Nationals Statistics and History *Hockey DB*. Viitattu 19.5.2023. (englanniksi)
2. ↑  1973 WHA Playoffs Summary *Hockey Reference*. Viitattu 19.5.2023. (englanniksi)
3. ↑  ‘Not welcome in this city’: The brief and embarrassing history of the Ottawa Nationals hockey team *TVO*. Viitattu 19.5.2023. (englanniksi)
**Otteita kumouksellisista kokouksista** (*Protokollsutdrag från subversiva möten*) on turkulaisen suomenruotsalaiskirjailijan Henrik Janssonin toinen suomennettu romaani. Alkuteos ilmestyi 2007, suomennos 2009. Teoksen on suomentanut Mikko Laaksonen.

Alkuteoksen *Protokollsutdrag från subversiva möten* kansi.
Jansson käy romaanihenkilö Henrik Janssonin kautta läpi 70-lukulaista nuoruuttaan ja taistolaisvuosia Turussa. Hän etsii sitä menneisyyden nuorukaista, joka "pyyteettä halusi tehdä hyvää". Tarinan taustana on Janssonin omat kokemus suomenruotsalaisessa teiniradikalismissa ja Åbo Akademin opiskelijapiireissä. Kriitikon mukaan kuvausta ei sen suomenruotsalaisen taustan vuoksi voi pitää yleispätevänä, vaikka se sisältääkin samaa, mitä yleisesti tarkoitetaan taistolaisuudella. Taistolaisuuden käsittely suomenkielisestä kaunokirjallisuudessa on vähäistä, lähinnä Raija Oranen on tuonut sitä esiin romaanihenkilöidensä kautta. Vaikka teos on poliittinen muistelma, se on samalla herkkä nuorisokuvaus*kenen mukaan?*.

Kriitikko pitää teoksen avaimena ryhmäeuforiaksi tiivistyvää joukkolaulantaa ja kehuu Janssonin kykyä liukua vuosikymmenestä toiseen ja takaisin. Hän pitää juonta ja henkilöitä uskottavina lukuun ottamatta Stasin ja KGB:n informantteja metsästävää miestä, josta hänen mukaansa jää koominen vaikutelma. Laaksosen suomennosta hän kehuu notkeaksi.

Lähteet
-------

1. ↑  Henrik Jansson (Arkistoitu – Internet Archive). Finlands svenska författareförening. Viitattu 4.3.2017.
2. ↑  Juhani Ruotsalo: Muistoja politiikan akatemiasta *Demari.fi*.  15.10.2009. Uutispäivä Demari. Viitattu 18.10.2009. [vanhentunut linkki]
3. ↑  Veli-Pekka Lappalainen: Rakkauksia roihahti radikalismin pedissä.  *Helsingin Sanomat*, 18.10.2009, s. C2. Artikkelin verkkoversio.

Aiheesta muualla
----------------

* Teos *Otteita kumouksellisista kokouksista* Sammakon sivuilla
**Sedevakantismi** tai **sedevacantismi** (latinan sanoista *sedes* ’istuin’ ja *vacans* ’vapaa’) on yhteisnimike ajatussuunnille, jotka katsovat, että roomalaiskatolisen kirkon Pyhä istuin on tyhjänä ja että kirkko näin ollen on ilman paavia. Sedevakantismin juuret juontavat Vatikaanin 2. konsiiliin ja sitä seuranneisiin tapahtumiin, sillä se katsoo kirkon silloin jättäneen puhtaan opin ja tradition.

Klassisen sedevakantismin kannattajat katsovat, että koska kirkosta on tullut hereettinen, ei sillä voi myöskään olla oikeutta vihkiä paaveja itselleen. Näin ollen nykyajan hereettiset paavit (Johannes XXIII:sta tai Paavali VI:sta lähtien) eivät ole oikeita paaveja. Ennen kaikkea sedevakantismit vastustavat Vatikaanin 2. konsiilin avoimuutta ekumenialle ja uskonnonvapaudelle, sekä konsiilia seuranneita jumalanpalvelusuudistuksia.

Sedevakantisteja löytyy niin roomalaiskatolisen kirkon sisä- kuin myös ulkopuolelta. Jotkut sedevakantistit ovat perustaneet omia kirkkojaan ja nimennyt niille omat paavinsa. Yleisesti näitä "paaveja" pidetään kuitenkin vastapaaveina.

Tunnettuja sedevakantisteja ovat muun muassa Hutton Gibson ja Lucian Pulvermacher.
Kölnin tuomiokirkon alttari ja sen oikealla puolella, saarnastuolin edessä sedile. Alttarin vasemmalla puolella on piispanistuin, jonka yläpuolella pilarissa on piispanvaakuna
**Sedile** (sediili, lat. ’istuin’, ’tuoli’, ’penkki’) on kirkon kuorissa oleva papin tuoli, josta jumalanpalvelus voidaan johtaa.

Aikaisemmin sedile oli käytössä ennen kaikkea katolisessa ja anglikaanisessa kirkossa messua johtavan piispan tai papin ja avustajien istuimena. Vanhoissa, keskiaikaisissa kirkkorakennuksissa ne ovat voineet olla kiinteitä kuorin seinään liittyviä kivisiä istuimia, "sedile-komeroita", jotka olivat kuorin seinässä olevia syvennyksiä. Suomessa tällaisia sedile-komeroita on säilynyt vain kirkkojen asehuoneissa.

Sedile ja sen edessä matala ambo, Alsiken kirkko, Ruotsi
Nykyään sedile on myös käytössä joissakin luterilaisissa kirkoissa. Sedilen istuimen edessä voi olla myös siirrettävä, matala ambo, johon voi liittyä myös polvistumispalli, jolloin messun selebrantti voi pitää tarvittavat kirjat ambolla ja voi johtaa messun tai muun jumalanpalveluksen, esimerkiksi rukoushetken istuen. Kuitenkin messun saarna pidetään kirkon varsinaisen ambon ääreltä tai saarnastuolista sekä ehtoollisosa johdetaan alttarin ääreltä.

Sedile, jossa on istumapaikkoja useammalle messua viettävälle papille ja messupalvelijalle, Berliinin St. Canisiuksen kirkko
Perinteisesti sedileen on kuulunut kolme istuinta, selebrantille, diakonille tai avustavalle papille ja messupalvelijalle. Nykyään sedilen ympärille voidaan tarvittaessa sijoittaa useampiakin istuimia messussa tai jumalanpalveluksessa toimivia varten.

Katso myös
----------

* Leviittatuoli, jossa on historiallista tietoa sedilesta.

Lähteet
-------

1. ↑  *Palvelkaa Herraa iloiten*
Jumalanpalveluksen opas*, s. 133. Kirkkohallitus*
Jumalanpalveluselämä ja musiikkitoiminta, 2009. ISBN 978-951-789-300-8.
2. ↑  Seppo A. Teinonen: *Teologian sanakirja*, s. 242. Kirjaneliö, Helsinki, 1975. ISBN 951-600-333-8.
3. ↑  Markus Hiekkanen: *Suomen kivikirkot keskiajalla*, s. 112. Kustannusosakeyhtiö Otava, 2003. ISBN 951-1-15123-6.
4. ↑  Sven-Erik Brodd & Gunnar Weman: *Liturgi i Svenska kyrkan I ord och bild från då och nu (ruots)*, s. 148. Artos bokförlag, 2020. ISBN 978-91-7777-101-2. (ruotsiksi)
**Vikajärvi** on matala, osittain kulttuurimaiseman reunustama järvi Raudanjoen reitillä Rovaniemellä Lapin maakunnassa. Sen pinta-ala on 6,5 neliökilometriä. Etäisyys Rovaniemen keskustasta on 26 kilometriä koilliseen.

Maantiede
---------

Vikajärven pituus kaakosta luoteeseen on 5,2 kilometriä. Järvi koostuu yhdestä selkävedestä, josta työntyy länteen Etulahti ja Saunalahti sekä itään Kivilahti ja Mourunlahti. Järven eteläisin osa on Viankoukku. Noin neljä viidesosaa Vikajärvestä on vähintään metrin ja enintään kolmen metrin syvyinen. Järven keskiosassa sijaitsee yli kolme metriä syvä vyöhyke.

Vikajärven saariluku on kuusi. Saaret ovat alle hehtaarin laajuisia ja sijaitsevat rantojen läheisyydessä. Nimettyjä saaria ovat Luusuansaari länsirannan tuntumassa ja Kypäräsaari itärannan Kypäräjängän lähellä.

Vikajärven länsirannalla on kulttuurimaisemaa ja Vikajärven kylä. Itäranta on suo- ja metsämaata. Etelärannalla sijaitsee pientalojen rykelmä.

Vikajärveen laskee Raudanjoki koillisesta ja Vikajoki kaakosta. Raudanjoki jatkuu Vikajärven lounaisrannan Pieksanmukan kautta lounaaseen Olkkajärveen (98,6 metriä mpy).

Vikajärven vesitilavuus on 11 194 000 kuutiometriä.

Vikajärvi (65.721.1.001) kuuluu Vikajärven alueeseen (65.721), joka on kolmannen jakovaiheen vesistö Kemijoen vesistössä (65). Toinen jakovaihe on Nampajärvien alue (65.72) ja ensimmäinen jakovaihe Raudanjoen valuma-alue (65.7). Vikajärvi on laajin Vikajärven alueen 29:stä vähintään hehtaarin laajuisesta vakavedestä. Toiseksi laajin on Ala-Nampajärvi ja kolmanneksi laajin on Valkiajärvi. Suurin osa Vikajärven alueen alle viiden hehtaarin laajuisista vakavesistä on vailla virallista nimeä.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6  Vikajärvi, vakavesi, Rovaniemi
2. 1 2 3 4 5 6 7 8 9  Ympäristö.fi : Ympäristötiedon hallintajärjestelmä Hertta Ympäristötiedon hallintajärjestelmä Hertta. Viitattu 22.3.2022.
3. ↑  Vikajärvi. Järviwiki. Viitattu 22.3.2022.
4. ↑  Vikajärven alue (65.721). Järviwiki. Viitattu 22.3.2022.
Viking 10 -raketti, joka lensi lopulta 7. toukokuuta 1954.
**Viking** oli sarja yhdysvaltalaisen Glenn L. Martin Companyn Reaction Motorsin kehittämiä luotainraketteja, joita tehtiin 14 kappaletta vuosina 1949–1955. Viking-raketista kehitettiin myöhemmin Vanguard-raketti.

Kun Yhdysvallat sai käsiinsä saksalaisen V-2-raketin, se päätti itse kehittää suuren nestemäistä polttoainetta käyttävän raketin, joka olisi saksalaisten rakettia soveltuvampi tieteellisiin tutkimuksiin. Viking-ohjelman tarkoitus oli myös luoda amerikkalaista rakettiosaamista. Vikingien 1–7 pituus oli noin 15 metriä ja paksuus 81 cm. Viking 8:n ja sen jälkeisten rakettien pituus oli 13 metriä ja halkaisija 114 cm. Viking-raketti käytti polttoaineenaan alkoholia ja nestehappea V-2:n tavoin, mutta oli massaltaan puolet V-2:sta. Vikingissä oli ensimmäistä kertaa kääntyvä moottori.

5. lokakuuta 1954 New Mexicon White Sandsista laukaistu Viking nousi 160 kilometrin korkeuteen, mistä se otti ensimmäisen värikuvan trooppisesta hirmumyrskystä. Kuvassa näkyi ensi kertaa Maan kaarevuus.*lähde?* Jotkut Vikingit nousivat 250 kilometrin korkeuteen.

Lähteet
-------

1. 1 2  DEVELOPMENT OF THE FIRST SOUNDING ROCKETS (The Viking) NASA. Viitattu 10.6.2012. (englanniksi)
2. 1 2  Viking Program US Naval Research Laboratory.  Arkistoitu 22.5.2012. Viitattu 3.4.2012.

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Viking (rocket)
*Tämä artikkeli käsittelee avaruusluotainta nimeltä "Viking 2". Viking 2 oli myös autolautta.*

**Viking 2** oli NASAn Mars-luotain ja osa Viking-ohjelmaa. Se oli lähes identtinen kolme viikkoa aikaisemmin laukaistun Viking 1-luotaimen kanssa.

Viking 2 laukaistiin 9. syyskuuta 1975. Luotaimessa oli kaksi pääosaa: Marsin kiertoradalle jäävä satelliittiosa ja erillinen laskeutujaosa. Ensin koko luotain kiersi Marsia 9. elokuuta – 3. syyskuuta 1976 ja lähetti kartoituskuvia maahan. Näiden, sekä Viking 1 -luotaimen lähettämien kuvien perusteella valittiin laskeutumispaikka.

Laskeutuja laskeutui Utopia Planitiaksi nimettyyn paikkaan 3. syyskuuta. Viime vaiheessa sen moottorit käynnistyivät vielä turhaan ja pöläyttivät suuren pölypilven ja rikkoivat Marsin pintaa. Luotain päätyi vinoon asentoon, yksi jalka kiven päälle. Sieltä se lähetti kuvia 1 281 Marsin päivän ajan, kunnes akut loppuivat 11. huhtikuuta 1980.

Kiertoradalle jäänyt osa kiersi Marsin 706 kertaa ja lähetti sieltä lähes 16 000 kuvaa. Luotain asetettiin 302 × 33 176 km radalle ja sammutettiin 25. heinäkuuta 1978.

Viking 2 -laskeutuja välitti kuvaa Marsin pinnalta
Viking 2:n kuvaamaa Marsin pintaa

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Viking-avaruusohjelma**.

Lähteet
-------

1. ↑  Viking 2 orbiter (Arkistoitu – Internet Archive) Nasa
2. ↑  Viking 2 Lander (Arkistoitu – Internet Archive) Nasa

Viking-ohjelma

* Viking 1
* Viking 2
**Zack Smith** (s. 5. huhtikuuta 1988 Maple Creek Saskatchewan) on kanadalainen entinen jääkiekkoilija.

Ura
---

Ottawa Senators varasi Smithin NHL:ään kolmannella kierroksella numerolla 79 NHL:n varaustilaisuudessa 2008. Hänet oli rankattu*kenen mukaan?* pohjoisamerikkalaisista kenttäpelaajista sijalle 108. 

Neljän WHL-joukkue Swift Current Broncosissa pelatun kauden jälkeen Smith siirtyi try out -sopimuksella AHL-joukkue Manitoba Mooseen. Hän pelasi Moosen paidassa kuusi ottelua pudotuspeleissä. Hän sai niissä yhden syöttöpisteen.

Kaudella 2008–2009 Smith teki Ottawan kanssa tulokassopimuksen ja osallistui joukkueen harjoitusleirille. Hän pelasi joukkueessa 21. syyskuuta saakka, jonka jälkeen siirtyi AHL-farmijoukkue Binghamton Senatorsiin. NHL-debyyttinsä Smith teki 29. marraskuuta 2008, kun hänet kutsuttiin pelaamaan New York Islandersia vastaan. Hän ei saanut pisteitä ottelussa. Ensimmäisen maalin ja pisteen Smith teki 16. tammikuuta 2010 Montreal Canadiensia vastaan. Smith pelasi pudotuspeleissä kuusi ottelua.

20. toukokuuta 2011 Ottawa teki Smithin kanssa kaksivuotisen ja yksisuuntaisen jatkosopimuksen. Ensimmäisellä täydellä kaudellaan Smith pelasi runkosarjassa 81 ottelua, joissa teki 14 maalia ja 26 pistettä. Pudotuspeleissä hän pelasi seitsemässä ottelussa. Smith pelasi Ottawassa lopulta yhteensä 612 ottelua, joissa hän teki yhteensä 94 maalia ja 99 syöttöä.

Heinäkuussa 2019 Senators kauppasi Smithin Chicago Blackhawksiin, josta se sai vaihdossa Artem Anisimovin.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Zack Smith *NHL*. Viitattu 20.7.2020. (englanniksi)

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Zack Smith
**Chevalier Paul** (runkonumero D621) on Ranskan laivaston 2009 palvelukseen otettu Horizon-luokan fregatti.

Valmistus
---------

*Pääartikkeli: Horizon-luokan fregatti*
Alus tilattiin 27. lokakuuta 2000 DCNS:n ja Thales Groupin yhteisyritykseltä Lorientin telakalta, missä köli laskettiin 17. tammikuuta 2005. Se laskettiin vesille 12. heinäkuuta 2006. Aluksen avomeritestit aloitettiin lokakuussa 2007. Alus siirrettiin laivastolle 21. joulukuuta 2009 ja otettiin palvelukseen 10. kesäkuuta 2011.

Palvelus
--------

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:French frigate Chevalier Paul (D620) 

Alus lähti 29. elokuuta 2013 Toulonista. Joidenkin lähteiden mukaan se suuntasi itäiselle Välimerelle seuraamaan Syyrian sisällissotaa, mutta laivastolähteet kieltäytyivät vahvistamasta aluksen tehtävää.

Lähteet
-------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **FS Chevalier Paul (D621)**.
1. ↑  Marine Militare - Chevalier Paul
**Châteaurenault** oli Ranskan laivaston vuonna 1868 vesillelaskettu puurunkoinen parkkitakiloitu risteilijä. Alus oli nopeampi kuin aikakautensa muut ranskalaisvalmisteiset kokoisensa korvetit.

Valmistus
---------

Alus tilattiin Augustin Normandilta Le Havresta ja sen köli laskettiin 19. marraskuuta 1866. Alus laskettiin vesille 20. heinäkuuta 1868 ja se otettiin palvelukseen 1. syyskuuta 1869.

Palvelus
--------

Aluksen aseistukseksi vaihdettiin myöhemmin seitsemän 140 mm modèle 1870 -tykkiä ja neljä 37 mm tykkiä. Vuonna 1874 alus luokiteltiin uudelleen 2. luokan risteilijäksi (ransk. *croiseur de 2e class*). Alus luokiteltiin vuonna 1892 3. luokan risteilijäksi ja se poistettiin alusluettelosta 16. toukokuuta 1892.

Lähteet
-------

* Gardiner, Robert (toim.): *Conway's All the World's Fighting Ships 1860–1905*. Lontoo, Englanti: Conway Maritime Press, 2002. ISBN 0-85177-133-5. (englanniksi)

### Viitteet

1. ↑  dossiersmarine.free.fr (Arkistoitu – Internet Archive)
2. ↑  Gardiner, Robert s. 316


|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  | Edeltäjä:**Limier-luokka** | **Ranskan laivaston risteilijäluokat** | Seuraaja:***Linois*** |
Pain au chocolat
**Pain au chocolat** (/pɛ̃ o ʃɔ.kɔ.la/), tunnetaan myös nimellä **chocolatine** (/ʃɔ.kɔ.la.tin/), on ranskalainen leivonnainen. Suoraan käännettynä leivonnaisen nimi tarkoittaa suklaaleipää, joka viittaa leivoksen leipämäiseen muotoon ja siinä oleviin suklaahippuihin. Pain au chocolat muistuttaa rakenteeltaan voisarvea, ja Ranskassa sitä myydään tavallisesti leipomoissa ja ruokakaupoissa. Kuten voisarvi, se on tyypillinen aamupala.

Ranskan ulkopuolella
--------------------

Iranissa leivonnaista myydään valmiiksi pakattuna ruokakaupoissa sekä joskus myös tuoreena leipomoissa. Pakatut leivonnaiset ovat suosittuja aamupaloja koululaisten keskuudessa.

Saksassa, Belgiassa, Irlannissa ja Isossa-Britanniassa pain au chocolat -leivoksia myydään leipomoissa ja ruokakaupoissa.

Yhdysvalloissa pain au chocolat -leivonnaisia myydään ruokakaupoissa, ja leivonnaisesta käytetään usein nimeä *chocolate croissant*.

Suomessa Lidl- ja muiden kauppaketjujen paistopisteissä valikoimaan kuuluu usein pain au chocolat.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Pain au chocolat** Wikimedia Commonsissa
**Sirpa Kytölä** (s. 22. syyskuuta 1954) on aktiiviuransa päättänyt suomalainen kestävyysjuoksija. Seuratasolla hän edusti vuodesta 1990 lähtien Viipurin Urheilijoita. Hänen valmentajanaan toimi vuosien 1984-1989 ajan Matti Kartila, sen jälkeen hän on vastannut itse omasta valmennuksestaan. Kalevan kisoista Kytölä saavutti pronssia 10 000 metrin juoksussa vuonna 1987. Lisäksi hän saavutti ulkoratojen SM-kisoista pronssia tiejuoksussa 15 kilometrin matkalta vuonna 1988 sekä maratonilta kultaa vuonna 1987 sekä pronssia vuonna 1989.

Kansainvälisissä kilpailuissa Kytölä edusti Suomea yhden kerran. Hän oli mukana Suomen joukkueessa tiejuoksun MM-kisoissa Monte Carlossa vuonna 1987. Tuolloin Kytölä osallistui 15 kilometrin kilpailuun ja oli lopputuloksissa sijalla 72.

Yleisen sarjan kilpailuissa Kytölä ei ole esiintynyt vuoden 1991 jälkeen. Hän kuitenkin jatkoi kilpailemista vuoteen 2008 saakka veteraanien kilpailuissa.

Lähteet
-------

1. ↑  Sirpa Kytölä Tilastopaja (vaatii kirjautumisen, maksullinen palvelu).
*Tämä artikkeli kertoo henkilöstä. Kassiakaneli on mausteena käytettävä puulaji.*
Ortodoksinen ikoni Kassiasta.
**Kassia** (m.kreik. Κασσία) tai **Kassiane** (m.kreik. Κασσιανή, *Kassianē*, kreik. Κασσιανή, *Kassianí*, lat. *Cassiana*) (syntyi vuosien 805 ja 810 välillä – kuollut viimeistään vuonna 865) oli bysanttilainen abbedissa, runoilija, säveltäjä ja hymnografi. 

Kassia on yksi harvoista keskiaikaisista säveltäjistä, jonka sävellykset ovat säilyneet niin että nykyajan tutkijat ja muusikot voivat tulkita niitä. Noin viisikymmentä hänen laulustaan ​​on säilynyt ja 23 niistä sisältyy ortodoksisen kirkon liturgisiin kirjoihin. Tarkkoja lukumäärää on kuitenkin vaikea arvioida, koska monia lauluja on osoitettu eri kirjoittajille eri lähteissä tai niiden tekijä tunnistetaan usein nimettömiksi. Lisäksi häneltä on säilynyt runsaasti epigrammeja tai aforismeja. 

Kassian lisäksi bysanttilaisista naisista vain Anna Komnenan tiedetään kirjoittaneen omissa nimissä. Nykyään ortodoksinen kirkko pitää Kassiaa pyhänä (tuntee hänet nimellä Kassiane Hymnirunoilija tai Hymnografi) ja hän on suosittu aihe ikoneissa. Hänen muistopäivänsä on 7. syyskuuta.

Lähteet
-------

1. ↑  Ortodoksi.net: Kassiane Hymnirunoilija

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Kassia
**Motohiro Yamaguchi** (jap. 山口 素弘; s. 29. tammikuuta 1969 Gunma, Japani) on japanilainen entinen jalkapalloilija.

Jalkapallomaajoukkue
--------------------

Motohiro Yamaguchi edusti Japanin maajoukkuetta vuosina 1995-1998. Hän on osallistunut mm. Kuningas Fahdin cupin 1995, Asian mestaruuskilpailuissa 1996 ja Maailmanmestaruuskilpailuihin 1998.

Tilastot
--------

| Japanin maajoukkueessa |
| --- |
| Vuodet | ottelut | maalit |
| 1995 | 14 | 1 |
| 1996 | 13 | 2 |
| 1997 | 22 | 1 |
| 1998 | 9 | 0 |
| Yhteensä | 58 | 4 |

Aiheesta muualla
----------------

* National Football Teams
* Japan National Football Team Database

Japanin joukkue – Kuningas Fahdin cup 1995
1 Matsunaga |
2 Natsuka |
3 Tsunami |
4 Ihara |
5 Hashiratani |
6 Moriyasu |
7 Horiike |
8 Kitazawa |
9 T. Yamaguchi |
10 Ramos |
11 Miura |
12 Kikuchi |
13 Hasegawa |
14 Isogai |
15 M. Yamaguchi |
16 Fukuda |
17 Soma |
18 Yanagimoto |
19 Okano |
20 Kojima |
Valmentaja Kamo

Japanin joukkue – Jalkapallon AM-kilpailut 1996
1 Kojima |
2 Yanagimoto |
3 Sōma |
4 Ihara |
5 Omura |
6 Yamaguchi |
7 Honda |
8 Maezono |
9 Takagi |
10 Nanami |
11 Miura |
12 Michiki |
13 Hattori |
14 Okano |
15 Morishima |
16 Saito |
17 Akita |
18 Jo |
19 Shimokawa |
20 Narazaki |
Valmentaja Kamo

Japanin joukkue – Jalkapallon MM-kilpailut 1998
1 Kojima |
2 Narahashi |
3 Sōma |
4 Ihara |
5 Omura |
6 Yamaguchi |
7 Itō |
8 Nakata |
9 Nakayama |
10 Nanami |
11 Ono |
12 Lopes |
13 Hattori |
14 Okano |
15 Morishima |
16 Saitō |
17 Akita |
18 Jō |
19 Nakanishi |
20 Kawaguchi |
21 Narazaki |
22 Hirano |
Valmentaja Okada



|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Japani

 |

 |
**MotoGP 15** on vuonna 2015 julkaistu ratamoottoripyöräaiheinen -videopeli, joka perustuu MotoGP kauteen 2015. Pelin kehitti ja julkaisi Milestone ja se julkaistiin PlayStation 3:lle, Xbox 360:lle, Microsoft Windowsille, Playstation 4:lle ja ensimmäistä kertaa Xbox Onelle. Peli on samalla viimeinen Milestonen MotoGP sarjassa, joka julkaiseen pelin Xbox 360:lle ja Playstation 3:lle.

Pelattavuus
-----------

Pelissä on mahdollista ajaa edellisen pelin tavoin neljä erilaista pelitilaa, yksittäisiä kilpailuja, maailmanmestaruuskausi, uratila ja aikaa vastaan, sekä MotoGP 14 esitelty skenaariotila, jossa ajetaan 500-kuutioisten historiallisia hetkiä ja myös kuviteltuja hetkiä. Nyt otettiin mukaan 2014 kauden parhaita hetkiä, kuten Marc Márquezin, Jorge Lorenzon ja Valentino Rossin taistelut mestaruudesta. Kuljettajien määrää lisättiin, kun kauden 2015 ja 2014 kuljettajat MotoGP, Moto 2 ja Moto 3 luokista lisättiin mukaan. Edellisessä pelissä oli mukana vain MotoGP:n edelliskauden kuljettajat.

Lisäosat
--------

Pelin saa compact versiona, joka sisältää pelkästään MotoGP kuljettajat ja pyörät kaudelta 2015. Kokonaiseen peliin saa lisäosaksi ladattua nelitahtiset mestarikuljettajat, jotka ovat esiintyneet myös edellisissä peleissä. Lisäksi Red Bull Rookies Cup ja Estorilin rata.

Lähteet
-------

1. ↑  MotoGP 15 Add-Ons *store.playstation.com* Viitattu 14.6.2017 (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* *MotoGP 15* MobyGamesissa (englanniksi)
Motobu Chōki
**Choki Motobu** (本部 朝基, Motobu Chōki, 1870–1944) oli Okinawalla Akahiran kylässä syntynyt tunnettu karaten harjoittaja. Hänen isänsä Motobu Choshin oli Okinawan kuninkaan Sho Shitsun (1629–1688) kuudennen pojan jälkeläinen.

Choki Motobu oli nuorin kolmesta pojasta, joten häntä ei koskaan perehdytetty sukunsa *Te*-tyylisuuntaan. Hän oli kuitenkin kiinnostunut kamppailutaidosta, ja vietti nuoruutensa harjoitellen omillaan, lyöden *makiwaraa* ja nostaen raskaita kiviä voimiensa kasvattamiseen. Motobu sai myös lisänimen *Motobu no Saru* (Motobu-apina) ketteryytensä vuoksi.

Elämänsä aikana Motobu oli monen kuuluisan karatekan opissa, muun muassa Anko Itosu (1841–1915), Sokon Matsumura (1809–1899) ja Kosaku Matsumora (1829–1898) opettivat häntä. Monet Motobun opettajista eivät katsoneet hyvällä silmällä Motobun harrastusta kokeilla taistelutaitojaan katutappeluissa.

Yleisen uskomuksen mukaan Motobu osasi vain yhden katan, Naihanchin, jota hän kutsui "karaten perusluonteeksi". Hän kuitenkin on kommentoinut katoja Rohai, Passai ja Chinto. Joidenkin lähteiden mukaan Motobu harjoitti myös Kusankua, Sanchinia ja Ueseishia. Nähtävästi hän kehitti myös oman katansa nimeltä Shiro Kuma (Valkea Karhu), jota hän ei nähtävästi välittänyt edelleen.

Motobu eli karatea opettaen Japanissa vuoteen 1941, jolloin hän palasi takaisin Okinawalle, missä hän kuoli kolme vuotta myöhemmin.

Motobun oppilaita
-----------------

* Tatsuo Yamada, Nihon Kempo Karatedon perustaja
* Sannosuke Ueshima, Kushin Ryun perustaja
* Yasuhiro Konishi, Shindo Jinen Ryun perustaja
* Yose Kokuba, Seishin Kain perustaja
* Hironori Ohtsuka, Wado Ryun perustaja
* Tatsuo Shimabuku, Isshin Ryun perustaja
* Shoshin Nagamine, Matsubayashi Ryun perustaja
* Katsuya Miyahira, Shorin-Ryu Shido-kanin perustaja

Lähteet
-------

1. 1 2  McCarthy: On Choki Motobu *kenpukan.com*.  Arkistoitu 7.7.2015. Viitattu 7.7.2015. (englanniksi)
2. ↑  Noble, Graham: Master Choki Motobu: A Real Fighter *dragon-tsunami.org*. Viitattu 7.7.2015. (englanniksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Yhdysvallat
* Japani

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Hobart’s Funnies** (suom. *Hobartin Hassut*) oli lempinimi joukolle erikoisvarusteltuja panssariajoneuvoja, jotka brittiläinen insinööri ja kenraalimajuri Percy Hobart kehitteli käytettäväksi Normandian maihinnousussa.

Armoured Vehicle, Royal Engineers eli AVRE
------------------------------------------

* Churchill AVRE harjoituksessa, 14. huhtikuuta 1943.
* Jalkaväkeä panssarivaunujen suojassa Sword Beachillä.
* Churchill AVRE varustettuna ohuista puunrungoista sidotulla nipulla, jolla voitiin täyttää oja tai taisteluhauta sen ylittämisen helpottamiseksi.
* Churchill AVRE Italiassa, 19. joulukuuta 1944
* *Bobbiniksi* kutsuttu Churchill AVRE, varustettuna pellavakangaskelalla. Jäljessä seuranneet ajoneuvot saattoivat ajaa kankaan päällä upottavassa maastossa.
* Churchill AVRE –tankki ampui 18-kiloisia kranaatteja, joita kutsuttiin *lentäviksi roskakoreiksi* niiden ulkomuodon vuoksi.

Churchill Crocodile
-------------------

*Churchill Crocodile* oli liekinheittimellä varustettu Churchill Mark VII –panssarivaunu. Siihen sijoitettu liekinheitin saattoi syöstä liekin yli sadan metrin päähän. Polttoainetta riitti 80:een sekunnin kestoiseen heittoon.

* Churchill Crocodile toiminnassa.
* Churchill Crocodile, 25. elokuuta 1944.
* Lähikuva liekinheittimestä.

Duplex Drive
------------

Lempinimellä *Donald Duck* (suom. *Aku Ankka*) tunnettu Duplex Drive -amfibiotankki (tai DD-tankki) oli purjekankaisin kellukkein varusteltu Sherman-panssarivaunu.

Sherman Crab
------------

Tämän erikoisvarustellun Sherman-panssarivaunun etuosaan oli rakennettu voimallisesti pyörivät kettingit, jotka pieksivät maata, laukaisten siihen haudattuja miinoja jopa 25 senttimetrin syvyydestä.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Tieteen kuvalehti Historia 4/2014, s. 14–29
Tapiolan kirjaston aikuistenosasto
**Tapiolan kirjasto** on Espoon kulttuurikeskuksen yhteydessä toimiva kirjasto. Tapiolan kirjasto on osa Espoon kaupunginkirjastoa ja HelMet-kirjastoa.

Tapiolan kirjasto on Tapiolan alueen aluekirjasto. Tapiolan alueeseen kuuluvat muut kirjastot ovat Haukilahden ja Laajalahden kirjastot. 

Kirjaston pinta-ala on 1 150 m². Rakennus saneerattiin 2006, ja uudistettu kirjasto avattiin muutaman kuukauden tauon jälkeen saman vuoden lokakuussa. Uudistusten yhteydessä kirjastosta tuli kaksikerroksinen. Kirjastossa on musiikkiosasto, lehtisali sekä mahdollisuus ilmaiseen internetin käyttöön. Vuonna 2008 kirjastoon saatiin myös langaton verkko.

Tapiolan kirjaston kokoelmissa oli vuonna 2006 aineistoa yhteensä 420 695 kappaletta, joista 

* 269 437 kirjaa
* 11 162 nuottia
* 70 478 musiikkiäänitettä
* 26 018 dvd:tä

Tapiolan kirjasto on maanlaajuisesti tunnettu lastenkirjastokokeiluistaan. Parikymmentä kirjastoammattilaista työllistävälle kirjastolle myönnettiin vuonna 1997 Espoossa vuosittain jaettava Hyvän työyhteisön palkinto.

Historiaa
---------

Tapiolan suomenkielinen piirikirjasto aloitti toimintansa 1958 Tapiolan kansakoulun aulassa, ruotsinkielinen puolestaan kirkkoherranviraston kansliassa. Kun kirjastot yhdistettiin 1963, Tapiolassa elettiin voimakasta rakentamisen aikaa. Uusi sivukirjasto sai tilansa (96 m²) Tapiontorin ostoskeskuksesta. Kirjoja oli n. 10 000 ja kävijöitä 3 000. 

Kirjasto kaksinkertaisti tilansa 1967, edelleen kuitenkin Tapiontorilla. Kirjasto oli sokkeloisessa paikassa, jossa oli seitsemän huonetta. Päätoimisen kirjastonhoitajan ja tuntiavun turvin kirjasto oli auki peräti kuutena päivänä viikossa. Kirjoja oli kolminkertainen määrä ja asiakkaita kuutisentuhatta. 

Tämä "lopullinen väliaikaisratkaisu" oli kuitenkin kestämätön lainauksen ja kävijöiden lisääntyessä huimasti ja kulttuurikeskusta odotellessa seuraavat tilat löytyivät Merituulentien toiselta puolelta Juva-talosta. Vuonna 1978 tilaa oli noin 800 m2, mutta tämäkään lisäys ei riittänyt. Kirjojen määrä oli noussut lähes sataantuhanteen, lainaukset kolmeensataantuhanteen ja lainaajia rekisteröitiin jo reilusti yli kymmenentuhatta. Kun kirjasto vihdoin pääsi muuttamaan 15.3.1989 uuteen kulttuurikeskukseen, lisääntyivät niin kävijämäärät kuin toiminnotkin edelleen. 

Seuraavan kerran remontoitiin koko kirjaston alakerta 2006 uusiksi asiakastiloiksi. Edelleenkään tila ei kuitenkaan tahdo riittää.

Tapiolan kirjaston vetäjinä ovat toimineet aikojen kuluessa Hilja Sederholm, Erik Dahla, Saga Rosen, Kari Turunen (ensimmäisenä päätoimisena kirjastonhoitajana), Tuula Niemelä, Elsbet Keto, Anneli Perälä, Kari Vaijärvi ja Outi Melen.

Lähteet
-------

1. ↑  Espoon kaupunginkirjaston vuosikertomus 2006[vanhentunut linkki].
2. ↑  Tapiola / Espoon kaupunginkirjasto Kirjastot.fi-tietokanta.  Arkistoitu 30.9.2007. Viitattu 30.4.2007.

Aiheesta muualla
----------------

* HelMet-kirjastojen kotisivu
* Tapiolan kirjaston kotisivu[vanhentunut linkki]
* Tapiolan kirjaston Facebook-sivu
* Tapiolan kirjasto kartalla Google Maps.