recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Type 63 it-psv, kuvan vaunuyksilö museoituna.
**Type 63** on kiinalaisvalmisteinen ilmatorjuntapanssarivaunu, jota käytettiin ja valmistettiin myös Vietnamissa. Type 63 kehitettiin Kiinassa, joka poti liikkuvan ilmatorjuntakaluston puutetta. Vaunu ei kuitenkaan täyttänyt perimmäistä käyttötarkoitustaan maajoukkojen it-suojana. Siinä on ylhäältä avonainen torni, joka suojasi vain heikosti tykkimiehistöä, eikä siinä ole tutkaa. Lisäksi ammusten jakelu jouduttiin tekemään käsin. Nämä johtivat pienen tulinopeuden ohella alhaiseen tuhoamistodennäköisyyteen (kill ratio/kill probablity). Vaunun ongelmat tekivät siitä suhteellisen helpon kohteen, esimerkiksi matalalla nopeasti lentäville vihollisen lentokoneille.

Philip Trewhitt esitti ihmetyksensä panssaroituja ajoneuvoja käsitelleessä kirjassaan viitaten Type 63:n pitkään käyttöikään, vaikka se soveltui jokseenkin heikosti käyttötarkoitukseensa. Kiinassa it-psv-asetta käytettiin 1980-luvun lopulle saakka. Asetyyppi on osallistunut Vietnamin sotaan, jolloin sitä käyttivät Vietkongin sissit.

Vaunumiehistön lukumäärä on 6 henkeä. Vaunun runkorakenne pohjautui Neuvostoliiton T-34:ään, jota vietiin Kiinaan suuria määriä ennen 1950-luvulla tapahtunutta maiden välistä välirikkoa. V-12 dieselmoottori on 500 hv (373 kW) tehoinen ja sallii 55 km/h enimmäisnopeuden tieolosuhteissa. Pääaseet ovat kaksi avonaisessa tykkitornissa sijaitsevaa 37 mm kanuunaa.

Lähteet
-------

* Trewhitt, Philip: *Panssarivaunut ja panssaroidut ajoneuvot*, Karisto Oy, Hämeenlinna, 2009, suom. Petri Kortesuo ISBN 978-951-23-5145-9 (s. 242)

### Viitteet

1. ↑  Trewhitt: s. 242
2. ↑  Trewhitt: s. 242

Aiheesta muualla
----------------

* 
* 
* 
*
**Vladimir Vladimirovitš Jurzinov** (ven. Владимир Владимирович Юрзинов, s. 26. maaliskuuta 1965 Moskova, Venäjän SFNT, Neuvostoliitto) on venäläinen jääkiekkovalmentaja. Hänen saman niminen isänsä on myös jääkiekkovalmentaja ja entinen pelaaja. Kaudella 2016–17, Jurzinov toimii Red Star Kunlunin päävalmentajana monikansallisessa KHL-liigassa.

Ura
---

Nuorena Jurzinov pelasi puolustajana Riian Dynamossa ja voitti A-junioreiden neuvostoliitonmestaruushopeaa vuonna 1984.

Jurzinov aloitti valmentajauransa Suomessa Turussa TPS:n A-nuorten valmentajana kaudella 1993–94 hänen isänsä valmentaessa seuran edustusjoukkuetta. TPS voitti tuolla kaudella nuorten SM-hopeaa. Seuraavalla kaudella hän valmensi TPS:n silloista farmiseuraa Kiekko-67:ää ja siirtyi sitten, kaudeksi 1995–96, Tampereen Ilveksen päävalmentajaksi.

Jurzinov valmensi Ilveksen SM-liigan loppuotteluun vuonna 1998. Kaikkiaan hän valmensi Ilvestä kahta ottelua vaille täydet neljä kautta; hänet erotettiin kesken HPK:ta vastaan käydyn puolivälieräsarjan keväällä 1999.

Seuraavalle kaudelle Jurzinov siirtyi Porin Ässien valmentajaksi. Kausi sujui heikosti: Ässät oli liigassa 11. eli toiseksi viimeinen, ja Jurzinovin erotettiin kauden jälkeen. Hän kuitenkin palasi takaisin Ässiin jo kesken seuraavan kauden, kun Ismo Läntinen epäonnistui valmentajana täydellisesti ja erotettiin syyskuussa 2000. Jurzinov aloitti Porissa myös seuraavan kauden, mutta sai itse puolestaan lähteä lokakuussa 2001.

Kaudella 2007–08, Jurzinov oli mukana Torpedo Nižni Novgorodin valmennustiimissä Venäjän Superliigassa.

Lähteet
-------

1. 1 2  Ässät.  *Jääkiekkolehti*, 2001, nro 7, s. 98.  Egmont Kustannus Oy Ab. ISSN 1238-0903.
2. ↑  Olli Mustonen: *Veijareita & virtuooseja*, s. 296. Tampere: Poika Kotiin Oy, 2001. ISBN 952-91-3862-8.
3. ↑  Ässät.  *Jääkiekkolehti*, 2007, nro 7, s. 107.  Egmont Kustannus Oy Ab. ISSN 1238-0903.
4. ↑  История *Hctorpedo.ru*.  Arkistoitu 27.3.2008. Viitattu 30.7.2008. (venäjäksi)


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä:**Veli-Pekka KetolaIsmo Läntinen** | **Ässien päävalmentaja**1999–20002000–2001 | Seuraaja:**Ismo LäntinenKaj Matalamäki** |
Howard Marks Saksassa vuonna 2000.
**Dennis Howard Marks** (13. elokuuta 1945 Kenfig Hill, Wales – 10. huhtikuuta 2016) oli walesilaissyntyinen kirjailija ja tunnettu kannabiksen puolestapuhuja, joka nuorena opiskeli filosofiaa ja ydinfysiikkaa Balliol Collegessa Oxfordissa. Ehkäpä parhaiten hänet tunnetaan kannabiksen salakuljettajana, joka tuomittiin Yhdysvalloissa maailman suurimpana huumeiden salakuljettajana 1980-luvun lopulla. Lisäksi hänet kytkettiin mafiaan sekä ryhmittymiin kuten MI6 ja IRA.

Marks jäi kiinni 1988 American Drug Enforcement Agencylle. Howard ja hänen vaimonsa Judy Marks luovutettiin Mallorcalta Floridaan. Heillä oli kolme lasta, Amber, Francesca ja Patrick. Marks vietti seitsemän vuotta pahamaineisessa Terre Hauten vankilassa, Indianassa, Yhdysvalloissa ja vapautui 1995 sieltä ehdonalaiseen. Urallaan 1970- ja 1980-luvuilla kannabiksen salakuljettajana toimiessaan hän ei käyttänyt väkivaltaa ja kieltäytyi salakuljettamasta ns. kovia huumeita. Salakuljettajana Marksilla oli kymmeniä eri aliaksia ja hän omisti useita rahanpesuun erikoistuneita yrityksiä.

Pian vankilasta päästyään Marks julkaisi vuonna 1996 menestyneen elämäkertakirjan *Mr. Nice*, joka on käännetty useille eri kielille. Siitä on tehty myös elokuva *Mr. Nice*.

Lähteet
-------

1. ↑  Campbell, Duncan: Howard Marks obituary: ‘Britain’s most charming drug smuggler’ *The Guardian*.  11.4.2016. Viitattu 11.4.2016. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Mr.Nice -elokuva IMDb

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
	+ 2

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Katalonia
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Kreikka
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Jeffrey Boam** (1946–2000) oli yhdysvaltalainen käsikirjoittaja ja tuottaja. Hän opiskeli alaa Sacramento State Collegessa ja Kalifornian yliopistossa. Boamista tuli yksi 1980- ja 1990-lukujen menestyneimmistä elokuvakäsikirjoittajista, joka työskenteli monien Hollywoodin suuruuksien kanssa Mel Gibsonista Sean Conneryyn.

Boam kirjoitti lähinnä huumorin sävyttämiä seikkailuelokuvia kuten *Indiana Jones ja viimeinen ristiretki*, *Mustanaamio* ja *Tappava ase 2* ja *3*.

Filmografia
-----------

* *Isku selkään* (*Straight Time*, 1978)
* *Viimeinen yhteys: The Dead Zone* (*The Dead Zone*, 1983)
* *The Lost Boys* (1987)
* *Pieni suuri seikkailu* (*Innerspace*, 1987)
* *Funny Farm* (1988)
* *Tappava ase 2* (*Lethal Weapon 2*, 1989)
* *Indiana Jones ja viimeinen ristiretki* (*Indiana Jones and the Last Crusade*, 1989)
* *Tappava ase 3* (*Lethal Weapon 3*, 1992)
* *Mustanaamio* (*The Phantom*, 1996)

Lähteet
-------

1. ↑  NY Times / All Movie Guide
2. ↑  Jeffrey Boam Elonet

Aiheesta muualla
----------------

* Jeffrey Boam Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
**Roman Galjaskarovitš Vališin** (ven. Роман Галяскарович Валишин; 13. joulukuuta 1937 – 1979) oli yksi toisen maailmansodan jälkeisen kauden merkittävimmistä udmurttilaisista kirjailijoista.

Roman Vališin syntyi talonpojan perheeseen Baškortostanin Kaltasyn piirin Verhni Tyhtemin kylässä. Opettajaopistosta valmistuttuaan hän opiskeli Udmurtian pedagogisen instituutin kielen ja kirjallisuuden tiedekunnassa. Hän työskenteli maaseudulla opettajana ja piirilehden toimittajana sekä myöhemmin Iževskissä Sovetskoi Udmurtija ja *Molot* -lehtien toimituksissa. Neuvostoliiton kirjailijaliiton jäseneksi hänen hyväksyttiin vuonna 1975.

Vališinin ensimmäinen kertomus ilmestyi vuonna 1958. Ensimmäinen kertomuskokoelma julkaistiin vuonna 1966. Kirjailijan tärkein teos on pienoisromaani *Töl gureź* ("Tuulten vuori", 1978), josta hänelle myönnettiin postuumisti Udmurtian valtionpalkinto vuonna 1980.

Kirjailija kuoli sydänkohtaukseen vain 42-vuotiaana.

Suomennettu teos
----------------

* *Lyijynsirpale*. Teoksessa *Murskautuneet tähdet: udmurtialaisia novelleja*. Toimittanut ja suomentanut Esa-Jussi Salminen. Kemi: Atrain & Nord, 2020.

Lähteet
-------

1. ↑  *Pisateli Udmurtii: Biobibliografitšeski spravotšnik*, s. 71–73. Iževsk: Udmurtija, 1989. ISBN 5-7659-0131-X.
2. ↑  Domokos, Péter: *Itäisten suomalais-ugrilaisten kansojen kirjallisuudesta*, s. 79. Porvoo: Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, 1983. ISBN 951-717-305-9.
**Manal al-Sharif** (s. 25. huhtikuuta 1979) on saudiarabialainen naisten oikeuksien puolustaja. Luentokiertueillaan hän pyrkii kiinnittämään Saudi-Arabian liittolaismaiden huomion siihen, että nainen tarvitsee miespuolisen holhoojan luvan moniin arkielämän asioihin. Vuonna 2011 hän joutui pidätetyksi julkaistuaan videon, jossa ajaa autoa. Hän julkaisi myös kirjan, *Daring to drive*. Naiset saivat luvan ajaa autoa vuonna 2018.

Vuonna 2012 *Time*-lehti nosti al-Sharifin listalleen maailman vaikutusvaltaisimmista naisista.

Lähteet
-------

1. ↑  Manal al-Sharif wants Americans to know of Saudi Arabia’s human rights abuses *The Guardian*.  12.4.2019. Viitattu 19.4.2019.
2. ↑  Nainen pidätettiin autolla ajamisesta Saudi-Arabiassa *Yle / reuters*.  2011. Viitattu 19.4.2019.
3. ↑  Aryn Baker: Manal al-Sharif *Time*.  2012. Viitattu 19.4.2019.


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Australia
* Puola

 |

 |
**Harald Tammer** (9. tammikuuta 1899–6. kesäkuuta 1942) oli virolainen toimittaja, yleisurheilija ja painonnostaja.

Tammer, joka oli osallistunut vapaaehtoisena Viron vapaussotaan (1918–1920), kilpaili 1920 Antverpenin olympialaisissa kuulantyönnössä ja sijoittui kuudenneksi. Hän toimi myös Viron joukkueen lipunkantajana. Kaksi vuotta myöhemmin kotikaupungissaan Tallinnassa käydyissä painonnoston MM-kilpailuissa Tammer voitti raskaan sarjan (yli 82,5 kg) kultamitalin. 1924 Pariisin olympialaisissa hän saavutti painonnostosta pronssia raskaasta sarjasta ja sijoittui 12. sijalle kuulantyönnössä. Hän osallistui myös 1928 ja 1936 kesäolympialaisiin.

Välissä Tammer oli valmistunut pariisilaisesta *École libre des sciences politiques* -oppilaitoksesta, työskenteli toimittajana ja vuosina 1933–1940 Eesti Päevalehden päätoimittajana. Hän toimi myös Tallinnan Rotary-klubin puheenjohtajana. Helmikuussa 1941 Tammer joutui venäläisten vangiksi. Häntä syytettiin virolaisten vakoojaksi. Hänet karkotettiin Siperiaan kymmeneksi vuodeksi, mutta hän ei koskaan palannut takaisin. Tammer kuoli seuraavana vuonna vankileirillä Nižni Novgorodin alueella.

Lähteet
-------

1. ↑  Avé, M. A. (toim.): Les Jeux de la VIIIe Olympiade Paris 1924 - Rapport Officiel (Sivu 514) *Comité Olympique Français*.  1924 (sähköisenä 10.4.2008). Pariisi:  Librairie de France.  Arkistoitu 10.4.2008. Viitattu 30.3.2020. (ranskaksi)

Aiheesta muualla
----------------

* 

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Puola

 |
|  |
| Henkilöt | 
* World Athletics

 |

 |
Bernhard Molique
**Wilhelm Bernhard Molique** (7. lokakuuta 1802 Nürnberg, Pyhä saksalais-roomalainen keisarikunta – 10. toukokuuta 1869 Bad Cannstatt, Württemberg) oli saksalainen viulisti ja säveltäjä.

Koulutus
--------

Molique opiskeli Ludwig Spohrin ja Pietro Rovellin johdolla.

Ura
---

Molique nimitettiin 18-vuotiaana konserttimestariksi Müncheniin ja 24-vuotiaana Stuttgartiin, jossa hän toimi 1826–1849. Münchenin aikoinaan hän ystävystyi huilisti Theobald Bohmin kanssa ja he tekivät menestyksellisiä konserttikiertueita eri puolilla Saksaa.

Menestyksellisen soolouran jälkeen hän asettui asumaan Lontooseen, jossa hänet nimitettiin sävellyksen professoriksi Kuninkaalliseen akatemiaan, jona hän toimi eläkkeelle siirtymiseensä saakka vuoteen 1866.

Tuotanto
--------

Moliquen sävellykset kattavat kaksi messua, sinfonian, kuusi viulukonserttoa, useita konserttoja muillekin instrumenteille ja kamarimusiikkia. Hänen tuotantoaan pidetään pääosin konservatiivisena. Hänen menestyksekkäimpiä sävellyksiään olivat Viulukonsertto no.5 (1841), Sellokonsertto (1853), pianotrio Opus 27, ja oratorio *Abraham*.

Molique tunnettiin myös liedeistään, joita pidettiin lähes Schubertin veroisina. Hän kirjoitti myös musiikkia concertinalle, muun muassa kaksi konserttoa ja lukuisia teoksia concertinalle ja pianolle sekä harpulle. Hänen musiikkinsa oli aikanaan suosittua sekä konserttitaloissa että pienemmissä tilaisuuksissa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Wilhelm) Bernhard Molique *Music Encyclopedia*. Answers.com. Viitattu 24. maaliskuuta 2008. (englanniksi)
2. 1 2 3  Wilhelm Bernhard Molique *Classical Composers Database*.  2006. Viitattu 24. maaliskuuta 2008. (englanniksi)
3. ↑  Henry Doktorski: The Classical Concertina *www.ksanti.net/free-reed/history*.  1998. The Classical Free-Reed, Inc.. Viitattu 24. maaliskuuta 2008. (englanniksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Belgia
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Henkilöt | 
* BMLO
* Deutsche Biographie
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* RISM
* SNAC
* IdRef

 |

 |
Claudio Nunes (2014)
**Claudio Nunes** (s. 23. maaliskuuta 1969 Rooma) on italialainen bridgenpelaaja. Hän on bridgen maailmanrankingin kolmonen. Hän pelaa usein yhdessä Fulvio Fantonin kanssa.

Vuonna 2004 Nunes voitti World Team Olympiad -turnauksen joukkuetovereinaan Norberto Bocchi, Giorgio Duboin, Fulvio Fantoni, Lorenzo Lauria ja Alfredo Versace. Hän voitti Bermuda Bowlin vuonna 2005 samalla joukkueella kuin vuotta aikaisemmin. Hän voitti myös World Mind Sports Games -turnauksen vuonna 2008. Joukkueessa pelasi Norberto Bocchin tilalla Antonio Sementa.

Lähteet
-------

1. ↑  Identikit azzurri *gazzetta.it*. La Gazzetta dello Sport.  Arkistoitu 29.12.2010. Viitattu 28.1.2010. (italiaksi)
2. ↑  Fulvio Fantoni *worldbridge.org*. World Bridge Federation. Viitattu 28.1.2010. (englanniksi)
3. ↑  12th World Team Olympiad *worldbridge.org*. World Bridge Federation. Viitattu 28.1.2010. (englanniksi)
4. ↑  37th World Team Championships *worldbridge.org*. World Bridge Federation. Viitattu 28.1.2010. (englanniksi)
5. ↑  1st World Mind Sports Games *worldbridge.org*. World Bridge Federation. Viitattu 28.1.2010. (englanniksi)
**Mikko Sairanen** (5. heinäkuuta 1894 Ruskeala – 16. huhtikuuta 1928 Sortavala) oli suomalainen reservinluutnantti. Hänen vanhempansa olivat maanviljelijä Mikko Sairanen ja Kristiina Sorsa. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1921 Alice Sofia Laineen kanssa.

Opinnot
-------

Hän kävi kauppakoulun Helsingissä vuosina 1912 – 1914 ja suoritti yksityisesti osan seitsemännestä luokasta Sortavalan lyseossa.

Jääkärikausi
------------

Tämä nuori konttoristi liittyi vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavaan jääkäripataljoona 27:n 2. komppaniaan 12. tammikuuta 1916 ja otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella ja Riianlahdella sekä Aa-joella. Hänet siirrettiin pataljoonan täydennysjoukkoon 30. joulukuuta 1917.

Sisällissodan jälkeinen aika
----------------------------

Jääkäripataljoonan 2. komppania.
Sairanen palasi Suomeen 25. kesäkuuta 1918 ja astui 18. elokuuta 1918 palvelukseen Kuopion jalkaväkirykmentti n:o 4:n 1. pataljoonaan, missä toimi talousvääpelinä. Armeijasta hän erosi 6. helmikuuta 1919 ja astui 15. maaliskuuta 1919 palvelukseen Uudenmaan rykmentin 3. pataljoonaan, missä toimi aluksi esikunnassa talousvääpelinä ja 25. toukokuuta 1919 alkaen pataljoonan majoitusmestarina ja 8. tammikuuta 1920 alkaen taloudenhoitajana. Armeijasta hän erosi 6. toukokuuta 1920 ja astui Rajavartioston palvelukseen ja sijoitettiin Raudun paikallisviraston päälliköksi Kannaksen rajavartiostoon 30. kesäkuuta 1920, missä tehtävässä hän palveli 31. joulukuuta 1923 saakka, kunnes jälleen astui armeijan palvelukseen ja sijoitettiin Keski-Suomen rykmentiin majoitusmestariksi 1. tammikuuta 1924, josta hänet siirrettiin takaisin Rajavartiostoon ja hänet sijoitettiin Kainuun rajavartioston rahastonhoitajaksi 15. heinäkuuta 1924 alkaen, josta hänet siirrettiin Muonavarikko 3:n päälliköksi 1. huhtikuuta 1926 ja oli tehtävässä 16. huhtikuuta 1928 saakka. Hän oli Inkerin avustuskomitean jäsenenä 25. huhtikuuta 1922 - 31. joulukuuta 1923 välisen ajan.

Lähteet
-------

* Puolustusministeriön Sotahistoriallisen toimiston julkaisuja IV, Suomen jääkärien elämäkerrasto, WSOY Porvoo 1938.
* Sotatieteen Laitoksen Julkaisuja XIV, Suomen jääkärien elämäkerrasto 1975, Vaasa 1975 ISBN 951-99046-8-9.

### Viitteet

1. 1 2 3 4  Suomen jääkärien elämäkerrasto 1938
2. 1 2 3 4  Suomen jääkärien elämäkerrasto 1975


    Ylennykset ja kunniamerkit    



|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| **Ylennykset** |  | **Kunniamerkit** |
| * Varavääpeli 11. helmikuuta 1918
* Vääpeli 1918
* Reservin vänrikki 1920
* Reservin luutnantti 1927
 | Jääkärimerkki | * Jääkärimerkki
 |
**The Last Ninja** on System 3:n kehittämä ja julkaisema isometrisestä kuvakulmasta kuvattu toimintaseikkailupeli. Peli on julkaistu vuonna 1987 Commodore 64 -tietokoneelle. 

*The Last Ninja* oli myydyin alkuperäinen C64-peli. Yksistään Euroopassa C64-versio myi yli 750 000 kappaletta ja kansainvälisesti kaikki alustat huomioon ottaen myynti ylitti 2 000 000 kappaletta. Ilmestyessään peli sai paljon kehuja grafiikastaan ja erityisesti musiikistaan jonka peliin olivat säveltäneet Ben Daglish ja Anthony Lees (kyseinen ääniraita kohosi pian kulttimaineeseen josta yhä vieläkin tehdään ja remiksataan uusia versioita).

Peli ilmestyi vuonna 1987 myös Apple IIGS -tietokoneelle ja vuonna 1988 Atari ST:lle ja MS-DOS-käyttöjärjestelmälle. Vuonna 1990 peli julkaistiin Amigalle nimellä *Last Ninja Remix*.

Pelaaminen
----------

Jokea ylittämässä
*The Last Ninja* on yhdistelmä seikkailua, ongelmanratkontaa sekä taistelua. Pelin päähenkilön Armakunin päämääränä on matkata pahan shōgun Kunitokin palatsiin, tuhota hänet ja löytää sekä pelastaa pyhät kirjoitukset. Mitä lähemmäksi palatsia Armakuni-ninja pääsee, sitä haastavammiksi Kunitokin apurit käyvät.

Pelatessa ruudulla näkyy vihollisen energia sekä pelaajan keräämät esineet ruudun oikeassa laidassa. Oma energia näkyy ruudun alalaidassa. Maailma on kuvattu isometrisestä kuvakulmasta ja pelaaja voi liikkua kahdeksaan eri suuntaan. Liikkeet toimivat sen mukaan mihin Armakuni katsoo mutta pelaajan on pysyttävä ennaltamääritetyllä tiellä - esimerkiksi nurmikolle ei voi astua. Pelaaminen vaatii kärsivällisyyttä ja tarkkuutta ansoja ja maaston kuolettavia paikkoja väistellessä. Peli sisältää monia C64-pelaajille legendaarisia hyppelykohtauksia esimerkiksi joella olevien kivien yli. Mikäli kivistä hyppää ohi, kuolema korjaa saman tien. Välillä pelaaja saattaa törmätä Buddha-temppeleihin, joissa kumartumalla saa vinkkejä siitä mitä seuraavaksi pitäisi tehdä edetäkseen pelissä. Monet etenemisen kannalta kriittiset esineet on piilotettu puihin ja pensaisiin ja välähtävät pikaisesti pelaajan astuessa paikkaan jossa ne sijaitsevat.

Lähteet
-------

1. ↑  Studio 3 - Our History (Arkistoitu – Internet Archive)

Aiheesta muualla
----------------

* *The Last Ninja* MobyGamesissa (englanniksi)
* Last Ninja Archives
* Lemon64: The Last Ninja
* Hall of Light (HOL) database of Amiga games: Ninja Remix
* System 3 - The Last Ninja
**S/S Papinniemi** on höyrylaiva, joka on rakennettu vuonna 1905 Tehtaat Lehtoniemi & Taipale Fabrikerin telakalla Lehtoniemessä Varkaudessa Karttulan Höyryvenhe osakeyhtiön tilaamana. Alus oli alun perin matkustajalaiva "SS Karttula" ja se liikennöi Iisveden, Karttulan, Tervon ja Vesannon reittejä. Alus siirtyi 1908 Rautalampi-Vesanto-Karttula Höyryvenhe osuuskunnalle, joka jatkoi liikennöintiä samoilla reiteillä.

Aluksen osti 1914 kuopiolainen liikemies Herman Saastamoinen, ja se muutettiin 1914 Saastamoisen Haapaniemen telakalla hinaajaksi. Muutostöiden valmistuttua *Papinniemeksi* ristitty alus aloitti Vuoksen vesistössä palveluksensa Osakeyhtiö H. Saastamoisen palveluksessa. Se hinasi sahatukkeja ja vanerikoivua lautoissa sekä muuta puutavaraa proomuissa Kuopioon. Alus palveli 1960-luvun puoleen väliin saakka Vuoksella lukuun ottamatta toisen maailmansodan jälkeistä miinanraivaustyötä Suomenlahdella.

Ammattiliikenteestä *Papinniemi* poistui vuonna 1967 ja se myytiin 1969 Pentti Rantakoskelle ja Esa Malmivaaralle, joilta aluksen ostivat 1975 Pentti Julkunen ja Jouko Korte. Aluksen osti 1979 pidetystä pakkohuutokaupasta Ari Reunanen, Kaj Wikström ja Olli Kortman. Vuodesta 2000 alkaen alus on ollut Ari Reunasen omistuksessa.

Alus kuuluu Museoviraston perinnelaivarekisteriin.

Lähteet
-------

* Riimala, Erkki: Höyrylaivamme. Suomen Höyrypursiseura ry, 1977. ISBN 951-991 40-4-8

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Laiva 2008 numero 1 s. 40

Aiheesta muualla
----------------

* Suomen Höyrypursiseura
**Markku Peltoniemi** (s. 8. helmikuuta 1948 Helsinki) on suomalainen entinen jalkapalloilija. Peltoniemi toimi pelaajauransa jälkeen Helsingin Jalkapalloklubin miesten edustusjoukkueen joukkueenjohtajana.

Keskikentällä pelannut Peltoniemi edusti juniorivuosista alkaen Helsingin Jalkapalloklubia. Seuran edustusjoukkueessa hän pelasi mestaruussarjaa 1965–1975. Peltoniemi voitti HJK:ssa Suomen mestaruuden 1973 ja Suomen Cupin 1966. Lisäksi hän voitti kaksi SM-hopeaa ja kolme SM-pronssia. Vuosina 1976–1978 Peltoniemi pelasi vielä Helsingin Palloseurassa 1. ja 2. divisioonassa. Kaikkiaan hänelle kertyi uran aikana 141 pääsarjatason ottelua. Nuoruudessaan Peltoniemi pelasi myös viisi poikien maaottelua.

Pelaajauran jälkeen Peltoniemestä tuli HJK:n joukkueenjohtaja. Hän on toiminut tehtävässä vuodesta 1980 lähtien. Tuona aikana hänelle on kertynyt yli 1 000 ottelua ja HJK on voittanut muun muassa 17 mestaruutta. Peltoniemi valittiin Veikkausliigan 20-vuotistähdistöjoukkueen joukkueenjohtajaksi vuonna 2009.

Hänet nimettiin Helsingin Jalkapalloklubin Hall of Fameen vuonna 2007 ansioistaan seuran hyväksi ja Veikkausliigan legendaksi vuonna 2011. Captain’s Ballin Peltoniemi sai vuonna 2014.

Lähteet
-------

1. ↑  Kanerva, Juha yms.: *Jalkapallon pikkujättiläinen*, s. 470. WSOY, 2003. ISBN 951-0-27037-7.
2. ↑  Suomen Cupin historia Suomen Palloliitto.  Arkistoitu 21.6.2008. Viitattu 27.1.2010.
3. ↑  Vuorinen, Juha & Kasila, Markku: *Pelimiehet. Suomen jalkapallon pelaajatilastot 1930–2006*. Suomen urheilumuseosäätiö, 2007. ISBN 978-952-99075-9-5.
4. 1 2  HJK nimesi 11 uutta pelaajaa Hall of Fameen  6.6.2007. plaza.fi. Viitattu 28.1.2010. [vanhentunut linkki]
5. ↑  Markku Peltoniemi – HJK-legenda  20.10.2009. Veikkausliiga. Viitattu 28.1.2010.
6. ↑  Turkka Talonen: Lehkosuo teki kokeiluja Turussa  28.9.2014. Yle Urheilu. Viitattu 28.9.2014.
7. ↑  Markku Peltoniemi Tähdistön joukkueenjohtajaksi  21.10.2009. Veikkausliiga. Viitattu 29.1.2010.
8. ↑  Markku Peltoniemestä Veikkausliigan Legenda  10.6.2011. Veikkausliiga. Viitattu 17.6.2011.
**Dibora Monick Olga "Deborah" Gravenstijn** (s. 20. elokuuta 1974 Tholen, Zeeland, Alankomaat) on alankomaalainen uransa päättänyt judoka sekä Alankomaiden kuninkaallisten ilmavoimien kapteeni. Kesäolympialaisissa 2004 hän saavutti naisten alle 57 kilogramman sarjassa pronssia. Kaksi kuukautta myöhemmin hänen siskonsa Merghery kuoli. Maaliskuussa 2007 hänen äitinsä Carmen kuoli. Kesäolympialaisten 2008 naisten alle 57 kilogramman sarjassa Gravenstijn ylsi hopeasijalle. Judon MM-kisoista hän on saavuttanut naisten alle 57 kilogramman sarjassa hopeaa vuonna 2001 ja pronssia 2003. Brittiläinen Mark Earle valmentaa häntä.

Gravenstijn on 163 senttimetriä pitkä ja painaa 57 kilogrammaa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  NOC\*NSF Sporterfgoed *www.olympischsporterfgoed.nl*.  Arkistoitu 31.5.2019. Viitattu 26.4.2019.
2. ↑  Deborah Gravenstijn - Eeuwige roem NL1 - ARCHIEF *www.eeuwigeroem.org*. Viitattu 26.4.2019.
3. ↑  Deborah Gravenstijn, Judoka, JudoInside *www.judoinside.com*. Viitattu 26.4.2019.
4. ↑  Deborah Gravenstijn Bio, Stats, and Results *Olympics at Sports-Reference.com*.  Arkistoitu 29.1.2010. Viitattu 26.4.2019. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kotisivut
Carol Morris Kööpenhaminassa 14. toukokuuta 1958
**Carol Ann Laverne Morris** (s. 8. huhtikuuta 1936 Omaha, Nebraska, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen näyttelijä ja malli. Hänet kruunattiin vuoden 1956 Miss Universumiksi vasta toisena Miss USA:na historiassa. Miss USA -kauneuskilpailun oli Morris aiemmin samana vuonna voittanut. Lisäksi Morris on kruunattu Miss Iowaksi 1954 ja Miss Iowa USA:ksi 1956. Morris on näytellyt muun muassa elokuvassa *Born to Be Loved* (1959) sekä sarjoissa *The Adventures of Ozzie and Harriet* (1952) ja *Playhouse 90* (1956).

Lähteet
-------

1. 1 2  Jim Putnam: The Coltons Point Times: Carol Ann Laverne Morris – Better known as Miss Universe – The Pride of Iowa *The Coltons Point Times*.  5.2.2018. Viitattu 27.4.2019.
2. 1 2 3  Carol Morris *IMDb*. Viitattu 27.4.2019.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Elonet

 |

 |
**Robert Wiene** (27. huhtikuuta 1873 Breslau, Saksan keisarikunta – 16. kesäkuuta 1938 Pariisi, Ranska) oli saksalainen elokuvaohjaaja, joka tunnetaan parhaiten ekspressionistisesta mykkäelokuvasta *Tri Caligarin kabinetti*.

Keväällä 1908 Wiene aloitti elokuvauransa, kun hän näytteli muutamissa pienissä rooleissa Wienissä. Vuoden 1912 elokuva *Die Waffen der Jugend* oli Wienen ensimmäinen käsikirjoitus, ja hän ohjasi myös suurimman osan elokuvasta. Wiene teki sopimuksen berliiniläisen Messter-Film-elokuvayhtiön kanssa 1914. Messter-Filmille Wiene ohjsi ja käsikirjoitti noin 30 elokuvaa, ja oli samalla mukana muutaman muunkin yrityksen elokuvissa.

Wiene aloitti vuonna 1919 elokuvan *Tohtori Caligarin kabinetti* tuotannon. Elokuva saavutti suuren suosion sekä Saksassa että ulkomailla. Sitä pidetään kauhuelokuvan varhaisimpina klassikoina ja ekspressionistisen elokuvataiteen ensiteoksina. Seuraavana vuonna Wiene yritti uusia *Tohtori Caligarin kabinetin* suosion elokuvalla *Synnynnäinen*, jossa oli monia samoja tekijöitä kuin *Tohtori Caligarin kabinetissa*. *Synnynnäinen* oli kuitenkin pettymys sekä taloudellisesti että taiteellisesti.

Vuonna 1922 Wiene perusti oman tuotantoyhtiönsä Lionardo-Filmin. Yhtiö tuotti pian mm. Fjodor Dostojevskin romaaniin *Rikos ja rangaistus* perustuneen elokuvan *Raskolnikow* ja Raamattu-aiheisen suurelokuvan *I.N.R.I.*. Vuonna 1924 Wiene muutti Wieniin, jossa ohjasi pari elokuvaa, ja palasi takaisin Saksaan kaksi vuotta myöhemmin.

Wiene jätti Saksan 1934 ja muutti Budapestin sekä Lontoon kautta Pariisin. Jean Cocteaun kanssa hän yritti tuottaa ääniversiota *Tohtori Caligarin kabinetista*. *Uhkavaatimus* oli Wienen viimeinen elokuva. Se ei kuitenkaan valmistunut ennen hänen kuolemaansa, joten ohjaaja Robert Siodmak viimeisteli teoksen.

Lähteet
-------

1. 1 2  Robert Wiene *GermanFlicks.com*.  Arkistoitu 24.10.2008. Viitattu 31. maaliskuuta 2009. (englanniksi)
2. 1 2 3  Robert Wiene *A History of Horror*.  Arkistoitu 25.10.2008. Viitattu 31. maaliskuuta 2009. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Robert Wiene Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
* Robert Wiene Elonetissä.
* Wiene FilmPortal.de-sivustolla (saksaksi)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Taiteenala | 
* Museum of Modern Art
* Photographers' Identities

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie
* Elonet

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Janet Schmalfeldt** on yhdysvaltalainen pianisti ja musiikintutkija. Hän on tutkinut erityisesti musiikin muotorakenteita ja musiikilliseen muotoon liittyviä filosofisia kysymyksiä. Janet Schmalfeldt työskentelee tällä hetkellä emeritaprofessorina Tuftsin yliopistossa.

Janet Schmalfeldtin kirjalle *In the Process of Becoming: Analytic and Philosophical Perspectives on Form in Early Nineteenth-Century Music* (2011) myönnettiin vuonna 2012 sekä Society for Music Theory -yhdistyksen Wallace Berry Award -palkinto että The American Society of Composers, Authors & Publishers -yhdistyksen ASCAP Deems Taylor Award -palkinto.

Teoksia
-------

* *Berg's Wozzeck: Harmonic Language and Dramatic Design*, 1983, Yale University Press
* *In the Process of Becoming: Analytic and Philosophical Perspectives on Form in Early Nineteenth-Century Music*, 2009, Oxford University Press

Katso myös
----------

* Musiikkifilosofia
* Musiikin muotorakenne

Lähteet
-------

1. ↑  Q&A with Janet Schmalfeldt *Music*. Viitattu 27.4.2019. (englanniksi)
2. 1 2  Emeritus Faculty | Tufts Music *as.tufts.edu*.  Arkistoitu 27.4.2019. Viitattu 27.4.2019.
3. ↑  Past Publication Awards | Society for Music Theory *societymusictheory.org*.  Arkistoitu 27.4.2019. Viitattu 27.4.2019.
**Chester Gould** (20. marraskuuta 1900 – 11. toukokuuta 1985) oli yhdysvaltalainen sarjakuvataiteilija, jonka luomus on sankaripoliisi Dick Tracy. Gould kirjoitti ja piirsi Dick Tracyä vuosina 1931–1977. Sarjakuva on erityisen tunnettu groteskista, lähes hirviömäisestä konnagalleriastaan.

Chester Gould syntyi Oklahoman Pawneessa. Vuonna 1919 perhe muutti saman osavaltion Stillwateriin. Piirtäjän uransa Gould aloitti piirtämällä urheiluaiheisia pilapiirroksia *City Daily Oklahomian* -lehteen vuosina 1921–1923. Gould kävi Stillwaterissa vuoden ajan yliopistoa mutta muutti opiskelemaan Chicagoon, Illinoisiin. Hän valmistui yliopistosta vuonna 1923.

Ensimmäisen strippinsä *Fillum Falbles* hän teki William Randolph Hearstin levityssyndikaatille vuonna 1924.

Vuonna 1931 *Chicago Tribune* palkkasi hänet sarjakuvapiirtäjäksi ja Dick Tracy alkoi ilmestyä. Hän piirsi sanomalehtisarjakuvaansa seuraavat 46 vuotta. Gould ei yleensä hahmotellut juonta etukäteen vaan improvisoi tarinan kulun päivä kerrallaan.

Lähteet
-------

1. ↑  Lambiek - Chester Gould
2. ↑  Comic Art & Graffix Gallery Artist Biographies - Chester Gould


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Alankomaat

 |
|  |
| Taiteenala | 
* RKD Artists
* ULAN

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**Aleksandr Lukitš Volkov** (ven. Алекса́ндр Лу́кич Во́лков; 25. joulukuuta 1928, Karjalan tasavallan nykyisen Prääsän piirin Jessoilan kylä – 4. huhtikuuta 2020) oli karjalainen runoilija.

Toisen maailmansodan aikana Aleksandr Volkov oli evakuoituna Sverdlovskin alueella. Palattuaan Karjalaan hän suoritti tutkinnon Petroskoin osuustoimintateknikumissa ja Karjalan pedagogisessa instituutissa. Hän työskenteli osuuskunta- ja ammattiyhdistystehtävissä, tasavallan kauppaministeriössä ja vuosina 1964–1991 Karellestorg-yhtiön johtajana.

Eläkkeelle jäätyään Volkov omisti aikansa kirjalliselle ja yhteiskunnalliselle toiminnalle. Vuonna 1997 ilmestyi hänen ensimmäinen runokokoelmansa *Pieni Dessoilu*. Hänet tunnettiin myös klassisen venäläisen runouden kääntäjänä. Karjalan lisäksi Volkov kirjoitti venäjäksi. Vuodesta 1999 hän toimi Karjalan rahvahan liiton puheenjohtajana.

Teokset
-------

* *Pieni Dessoilu: runot, kiännökset*. Petroskoi, 1997.
* *Ven’an runot livvin kielel*. Petroskoi, 1998.
* *Večnyj ogon’ = Iguine tuli*. Petrozavodsk, 2000.
* *Järvet Karjalan: vallitut runot*. Petroskoi: Periodika, 2003.
* *Slovo o livah = Liivin virret*. Petrozavodsk, 2004.

Lähteet
-------

1. ↑  Прощание с народным писателем Карелии Александром Волковым пройдет сегодня *stolicaonego.ru*. Viitattu 1.4.2022. (venäjäksi)
2. ↑  *Karelija: entsiklopedija. Tom 1*, s. 179. Petrozavodsk: PetroPress, 2007. ISBN 978-58430-0123-0.

Aiheesta muualla
----------------

* Lyhyt elämäkerta Folklorno-literaturnoje nasledije Russkogo Sever -sivustolla[vanhentunut linkki] (venäjäksi)
* Elämäkerta Suomalais-ugrilaisten kirjailijoiden 8. konferenssin sivustolla (Arkistoitu – Internet Archive) (venäjäksi)

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Yhdysvallat

 |

 |
Pendrel Houffalizessa, Belgiassa vuonna 2012.
Pendrel maastopyöräilyn MM-kilpailuissa 2015.
**Catharine Pendrel** (s. 30. syyskuuta 1980 Fredericton, New Brunswick, Kanada) on kanadalainen maastopyöräilijä.

Kesäolympialaisissa 2016 Pendrel saavutti naisten maastoajon pronssia. Vuoden 2012 kesäolympialaisissa hän oli sijoittunut samassa lajissa yhdeksänneksi, ja vuoden 2008 kesäolympialaisissa neljänneksi. Maastopyöräilyn maailmanmestaruuskilpailuista hän on voittanut kultaa 2011 ja 2014. Kansainyhteisön kisoista Pendrel otti maastopyöräilyn kultaa vuoden 2014 kilpailuista. Pan-Amerikan kisojen maastopyöräilyssä hän on ottanut kultaa vuonna 2007 sekä hopeaa 2015.

Pendrel on 166 senttimetriä pitkä ja painaa 50 kilogrammaa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Catharine Pendrel Bio, Stats, and Results *Olympics at Sports-Reference.com*.  Arkistoitu 3.3.2016. Viitattu 30.4.2019. (englanniksi)
2. 1 2  Catharine Pendrel *MTBCrossCountry.com*.  Arkistoitu 30.4.2019. Viitattu 30.4.2019. (englanniksi)
**Vesa Veijo Veijalainen** (s. 25. helmikuuta 1942 Kuopio) on suomalainen näyttelijä. Hän on työskennellyt muun muassa Kuopion kaupunginteatterissa ja Tampereen Teatterissa. Teatterityön ohella hän on tulkinnut useita sivurooleja suomalaisissa elokuva- ja televisiotuotannoissa.

Elämä ja ura
------------

Veijalainen syntyi toimistopäällikkö Veijo Antero Veijalaisen ja Aino Liisa Veijalaisen (o.s. Pöllänen) perheeseen jatkosodan aikana. Hän suoritti Suomen Teatterikoulun vuosina 1963–1966. Jatko-opintoja hän suoritti muun muassa Englannissa, Yhdysvalloissa, Kiinassa ja Venäjällä. Ammattiuransa Veijalainen aloitti Joensuun kaupunginteatterissa, jossa hän työskenteli vuodesta 1966 vuoteen 1971. Hän näytteli Kuopion kaupunginteatterissa 1971–1981 ja edelleen 1983–1985. Välissä hän poikkesi Turun kaupunginteatterissa vuosina 1981–1983. Vuonna 1985 Veijalainen kiinnitettiin Tampereen Teatteriin. Hänen työskentelykieliinsä lukeutuu muun muassa venäjä.

Vuosina 1990 ja 1991 Veijalainen oli apulaisohjaajana Yle TV2:lla. Vuosina 1996–1998 hän opetti näyttämötaidetta Petroskoissa.

Vesa Veijalaisen näyttämötöihin kuuluu muun muassa McMurphyn osa näytelmässä *Käenpesä*, Boris *Ukonilmassa* ja Mikko *Jääkärin morsiamessa*. Valkokankaalla hän on näytellyt sivuosia muun muassa Mikko Niskasen elokuvissa. Virke Lehtisen ohjaamassa fiktioelokuvassa *Kolme miestä* hänellä oli Antti Parviaisen rooli. Veijalainen on näytellyt sivurooleja niin ikään useissa televisiotuotannoissa, kuten Yle TV2:n suositussa *Metsolat*-draamasarjassa.

Vuonna 1971 Vesa Veijalaiselle myönnettiin Jokamies-patsas. Vuonna 1980 hän sai Minna-tunnustuksen.

Veijalainen nai Maiju Veijalaisen (alkuaan Marja-Liisa Hovi, s. 6. huhtikuuta 1944 Tampere) vuonna 1965. Vuonna 2000 hän avioitui Venla Karkolan kanssa. Veijalainen harrastaa muun muassa kullankaivuuta.

Filmografia
-----------

### Elokuvat

* Syksyllä kaikki on toisin (1978)
* Ajolähtö (1982)
* Kolme miestä (1983)
* Lapin kullan kimallus (1999)

### Televisiotyöt

* Omat koirat purivat (1974) (TV)
* Uskottu mies (1985)
* Kotirappu (1987)
* Entäs nyt, Niskavuori? (1987) (televisionäytelmä)
* Ilotalo (1988)
* Autovaras (1991)
* Petterin parempi elämä (1991)
* Metsolat (1993)
* Varkaita (1994)
* Kyllä isä osaa (1994)
* Tie Eedeniin (2004)

### Ohjaustyöt

* Metsolat (1993) (apuohjaus)

Lähteet ja viitteet
-------------------

* *Teatterit ja teatterintekijät 2005*, ISBN 952-471-629-1, kirjastoluokka 77.1
* Elonet *Vesa Veijalainen*
* IMDB *Vesa Veijalainen*

1. 1 2 3 4 5  Teatterit ja teatterintekijät 2005, artikkeli Veijalainen Vesa
2. ↑  IMDB Vesa Veijalainen
3. ↑
4. ↑  Suomen teatterit ja teatterintekijät 1983

Aiheesta muualla
----------------

* Vesa Veijalainen Elonetissä.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Elonet

 |

 |
Rabanus Maurus (vas.), rinnallaan Alkuin, esittelee teostaan Otgar Mainzilaiselle (oik.). Keskiaikaisen käsikirjoituksen kuvitusta.
**Rabanus Maurus** (noin 780 Mainz, Franken – 4. helmikuuta 856 Winkel) oli saksalainen teologi, benediktiinimunkki ja Mainzin arkkipiispa. Hän kirjoitti 22-osaisen ensyklopedian *De rerum naturis* eli *Asioiden luonteesta* (tunnetaan myös nimellä *De universo*), kommentteja Raamattuun ja esseitä koulutuksesta ja kieliopista. Hän oli yksi karolingien ajan merkittävimmistä opettajista ja kirjoittajista. Hän ystävystyi Lothar I:n kanssa. 

Maurusta pidetään myös varhaisen keskiajan parhaana hymnirunoilijana, ja hän oli ensimmäisiä saksalaisia runoilijoita, joka kirjoitti latinankielisiä hymnejä. Hänen hymneistään on säilynyt käytössä hymni "Veni Creator Spiritus". Se on Suomen evankelis-luterilaisen kirkon virsikirjassa virsi 111 ("Oi Pyhä Henki, Herramme") ja Ruotsin kirkon virsikirjassa virsi 50. 

Rabanus Maurus syntyi aatelisperheeseen Mainzissa, ja opiskeli Toursissa Alkuinin ohjauksessa.

Lähteet
-------

1. 1 2  Rabanus Maurus Encyclopedia Britannica. Viitattu 14.6.2013.
2. ↑  Olov Lövgren: *Psalm- och sånglexikon*, s. 551. Gummesons bokförlag, Stockholm, 1964. (ruotsiksi)

Keskiajan filosofia

* Alkuin
* Rabanus Maurus
* Johannes Scotus Eriugena
* Avicenna
* Petrus Damianus
* Avicebron
* Anselm Canterburylainen
* Roscellinus
* Bernardus Chartreslainen
* Theodoricus Chartreslainen
* Avempace
* Gilbertus Porretanus
* Pierre Abélard
* Willelmus Concheslainen
* Petrus Lombardus
* Johannes Salisburylainen
* Averroës
* Maimonides
* Robert Grosseteste
* Albert Suuri
* Alexander Halesilainen
* Petrus Hispanus
* Willelmus Auvergnelainen
* Henri Ghentiläinen
* Roger Bacon
* Bonaventura
* Tuomas Akvinolainen
* Sigerus Brabantilainen
* Boethius Dacialainen
* Mestari Eckhart
* Johannes Duns Scotus
* Vilhelm Occamilainen
* Jean Buridan
* Godefridus Fontaineslainen
* Aegidius Roomalainen
**Börje Wretman** (2. tammikuuta 1919 Ruotsi – 9. lokakuuta 2002 Ruotsi) oli ruotsalainen nyrkkeilijä, jonka amatööriura ajoittui 1930-luvun lopulta 1940-luvun puoliväliin. Hänen merkittävin saavutuksensa oli myöhemmin välisarjan Euroopan mestaruus.

Wretman kilpaili ensimmäisen kerran Ruotsin mestaruuskisoissa keväällä 1938 kuitenkaan vuielä menestymättä. Hän edusti tukholmailaista BK Örnen:iä. Kovia kilpakumppaneita 1930-luvun lopulla ja 1940-luvun alussa olivat Ågrenin veljekset Erik ja nuorin veli Ture. Vuoden 1940 lopulla hän edusti Ruotsia maaotteluissa mm. otellen tasan Suomi-maaottelussa Erik Jokisen kanssa. Saksan Breslaussa tammikuussa 1942 pidetyissä EM-kisoissa Wretman saavutti pronssia. Niissä hän otteli kolme ottelua. Aluksi hän voitti Italian Rafaele Boracchian ja sen jälkeen tappion välierässä Saksan Ferdinand Räschkelle. Pronssimitalin ratkaisseessa ottelussa vastassa oli maanmies Göte Andersson, josta hän saavutti voiton. Heti sodan jälkeen kisojen EM-arvo mitätöitiin, koska kyseessä oli ollut vain Saksan ja sen liittolaismaiden ja muutaman sotaa käymättömän maan turnaus. Pian Breslaun EM-kisojen jälkeen käydyissä Ruotsin mestaruuskisoissa Wretman saavutti pistevoiton ja samalla Ruotsin mestaruuden kukistamalla Erik Ågrenin, joka oli ollut aikakauden kansainvälisesti menestyneimpiä ruotsalaisnyrkkeilijöitä. Wretman jatkoi uraansa vuoteen 1944 otellen kaikkiaan 10 maaottelussa, joista hän voitti viisi. Toisen maaottelun suomalaista vastaan Wretman otteli vuonna 1943 vastustajanaan Aarno Laaksonen, josta hän saavutti pistevoiton. Ruotsin mestaruuksia kertyi kaikkiaan kaksi eli 1942 ja 1943. Uran ongelmaksi muodostui käynnissä ollut maailmansota, jolloin ei järjestetty merkittäviä kansainvälisiä urheilutapahtumia. Hänet valittiin uransa jälkeen Ruotsin nyrkkeilyn Stora Grabbareihin numerolla 34.

Lähteet
-------

1. ↑  Unofficial European Championships - Breslau, Germany - January 20-25 1942 *amateur-boxing.strefa.pl*. Viitattu 1.9.2019 (englanniksi).
2. ↑  Karl Gustaf Norén RINGSIDE - till den svenska amatörboxningens historia. Viitattu 1.9.2019 (ruotsiksi).
**Nikita "Niki" Palli** (hepr. ‏ניקיטה (ניקי) פאלי‎, 28. toukokuuta 1987 Moldova, Neuvostoliitto) on israelilainen korkeushyppääjä.

Palli muutti perheensä mukana 8-vuotiaana Israeliin. Maan kansalaisuuden hän sai vuonna 2005. Samana vuonna hän voitti Israelin mestaruuden parantaen omaa ennätystään 209 senttimetristä 225:een. Kaunasin nuorten EM-kilpailuissa hän voitti pronssia tuloksella 219. Vuoden 2006 Göteborgin EM-kisoissa Palli hyppäsi kuudenneksi tuloksella 227 ja voitti samana vuonna hopeaa Pekingin nuorten maailmanmestaruuskilpailuissa tuloksella 229.

Hänen ennätyksensä on 230, jolla hän on kautta aikojen toiseksi paras israelilainen korkeushyppääjä; hänen edellään on Konstantin Matusevich, jonka ennätys on 236.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  IAAF: Niki Palli (1987-) *Jewish Virtual Library*.  2008. The American-Israeli Cooperative Enterprise. Viitattu 13. elokuuta 2008. (englanniksi)
2. ↑  European Junior Championships (Men) (englanniksi)


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* World Athletics

 |

 |
**Topi Antero Ikäläinen** (s. 27. kesäkuuta 1948 Keitele) on suomalainen valokuvaaja, joka on toiminut sekä lehtikuvaajana vuodesta 1966 ja julkaissut kuvateoksia ja pitänyt näyttelyitä.

Patricia Seppälän säätiö on myöntänyt Ikäläiselle kuvajournalismipalkinnon 40-vuotisesta valokuvaajanurasta. Ikäläinen on ollut Kuopion läänintaiteilija 1974–1979 ja valokuvauksen taiteilijaprofessori 1989–1994. Hän on ollut freelance-valokuvaaja vuodesta 1980.

Ikäläinen teki paljon yhteistyötä kirjailija, toimittaja Elina Karjalaisen kanssa sekä lehtikuvaajana että kirjojen kuvatoimittajana. Hän oli vuonna 1982 perustamassa kahden muun valokuvaajan kanssa Kuopioon Victor Barsokevitsch -seuraa, joka edistää valokuvakulttuuria ja ylläpitää VB-valokuvakeskusta. Hän on kuvannut paljon molempien kansankirkkojen elämää ja erityisesti ortodoksiaan liittyviä aiheita.

Teoksia
-------

* Hus sika mehtää, jouluks kottii! Kustannuskiila , 1984 kuvat, teksti ja ulkoasu
* Iisalmi, teksti Eino Säisä, Iisalmen kaupunki, 1976
* Kuopio, 1976 teksti: Aimo Siltari
* Pohjois-Savo, Savon kopiokeskus, [1998]
* Pyhää ja arkea Kuopion hiippakunnan menneisyyttä ja nykypäivää, Kuopion hiippakunta, 1979
* Tuhat sanaa, ei yhtään kuvaa selvitys suomalaisesta valokuvakulttuurista, [Opetusministeriö] : Valtion painatuskeskus, 1983 teksti Anna-Liisa Hämäläinen

Lähteet
-------

* Sana-lehti (Arkistoitu – Internet Archive)

### Viitteet

1. ↑  Paavilainen, Ulla (päätoim.): *Kuka kukin on: henkilötietoja nykypolven suomalaisista 2015*, s. 252. Helsinki: Otava, 2014. ISBN 978-951-1-28228-0.
2. ↑  Hs.fi Kuvajournalistipalkinto (Arkistoitu – Internet Archive)


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Tšekki

 |

 |
**Walter Dix** (s. 31. tammikuuta 1986 Coral Springs, Florida) on yhdysvaltalainen pikajuoksija.

Dix voitti NCAA:n mestaruuden 100 metrillä 2005 ja 2007 sekä 200 metrillä 2006, 2007 ja 2008. NCAA:n hallimestaruuden hän voitti 200 metrillä 2006 ja 2007. Hän voitti Yhdysvaltojen-mestaruuden 200 metrillä 2008. Pekingin olympialaisissa hän saavutti pronssia 100 metrillä tuolloisella ennätyksellään 9,91. Dix nousi pronssikorokkeelle myös 200 metrin juoksussa. Hän sijoittui alun perin juoksun viidenneksi, mutta Wallace Spearmonin ja Churandy Martinan hylkäysten jälkeen nousi pronssille. Spearmon hylättiin heti kilpailun jälkeen ratarikon takia ja Martina Yhdysvaltain jättämän protestin jälkeen samasta syystä.

Dix voitti Yhdysvaltojen-mestaruuden 100 metrillä 2010 ja 2011 sekä 200 metrillä 2011. Hän sai Daegun MM-kilpailuissa 2011 hopeaa 100 metrillä ajalla 10,08 ja 200 metrillä ajalla 19,70.

Henkilökohtaiset ennätykset
---------------------------

* Ulkoradat
	+ 100 metriä – 9,88 (2010)
	+ 200 metriä – 19,53 (2011)
* Sisäradat
	+ 55 metriä – 6,19 (2007)
	+ 60 metriä – 6,58 (2010)
	+ 200 metriä – 20,27 (2006)

Lähteet
-------

* Walter Dix Kansainvälinen yleisurheiluliitto.  (englanniksi)

### Viitteet

1. 1 2 3 4  Walter Dix Tilastopaja (vaatii kirjautumisen, maksullinen palvelu).  (englanniksi)
2. ↑  100 Metres - M Final *iaaf.org*. Viitattu 25.6.2011. (englanniksi)
3. ↑  Bolt Breaks World Record and Wins Gold Again *NYTimes.com*.  20.8.2008. The New York Times Company. Viitattu 20.8.2008. (englanniksi)


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* World Athletics
* Tilastopaja 🔒

 |

 |
**Heikki Pälve** (s. 1954 Jyväskylän maalaiskunta) on suomalainen lääkäri ja ammattiyhdistysjohtaja.

Pälve on toiminut toukokuusta 2005 alkaen Suomen Lääkäriliiton toiminnanjohtajana. Hän seurasi tehtävässä eläkkeelle siirtynyttä Markku Äärimaata, joka oli ollut toiminnanjohtajana vuodesta 1982. Aikaisemmin Pälve on toiminut Lääkäriliiton puheenjohtajana, vuosina 2001–2003, ja liiton valtuuskunnan jäsenenä, vuosina 1986–1991 ja 1995–2000. 

Pälve on koulutukseltaan lääketieteen ja kirurgian tohtori, joksi hän väitteli Turun yliopistossa vuonna 1991. Lääketieteen lisensiaatiksi hän valmistui vuonna 1980 ja anestesiologian erikoislääkäriksi vuonna 1987. Ylioppilaaksi hän kirjoitti vuonna 1974 Jyväskylän maalaiskunnan (vuoden 2009 kuntaliitoksen jälkeen Jyväskylä) Vaajakosken lukiossa. Ennen siirtymistään Lääkäriliiton toiminnanjohtajaksi Pälve on työskennellyt muun muassa anestesiologian erikoislääkärinä Turun yliopistollisessa keskussairaalassa ja anestesiologian, tehohoidon ja ensihoidon opettajana Turun yliopistossa.

Pälve on myös kunnallispoliitikko, puolueenaan kokoomus. Hän oli Turun kaupunginvaltuuston jäsen 2005-2012. Kunnallisvaaleissa 2004 hän sai 1027 ääntä (neljänneksi eniten Turun kokoomusehdokkaista) ja kunnallisvaaleissa 2008 609 ääntä (kuudenneksi eniten kaupunkinsa kokoomusehdokkaista).

Pälve on naimisissa ja hänellä on kaksi lasta, molemmat poikia.

Lähteet
-------

* Heikki Pälve Lääkäriliiton uudeksi toiminnanjohtajaksi *www.laakariliitto.fi*.  15.3.2005. Suomen Lääkäriliitto.

### Viitteet

1. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive)
2. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive)
3. ↑

  


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Uppslagsverket Finland

 |

 |