recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Petrović-Njegošin suvun vaakuna.
**Petrović-Njegoš** on suku, joka hallitsi Montenegroa vuosina 1696–1916, ensin ruhtinaspiispoina (*vladika*) vuoteen 1852, sen jälkeen ruhtinaina (*knjaz*) vuoteen 1910 ja viimeksi kuninkaina. Suvun esi-isiä tunnetaan 1300-luvulta saakka.

Montenegro oli vuosina 1516–1851 ruhtinaspiispan hallitsema teokratia. Ruhtinaspiispa ei voinut selibaatin vuoksi hankkia lapsia, mutta hän sai nimetä seuraajansa omasta suvustaan. Käytännöksi muodostui aseman siirtyminen aina sedältä veljenpojalle. Petrović-Njegošin suvun ensimmäinen ruhtinaspiispa oli vuonna 1696 nimitetty Danilo Ščepćević.[1] Danilo II korotti vuonna 1852 Montenegron ruhtinaskunnaksi ja luopui samalla piispan kirkollisesta roolista ja selibaatista. Hänen seuraajansa Nikola I korotti Montenegron edelleen kuningaskunnaksi vuonna 1910. Hän joutui lähtemään maanpakoon ensimmäisen maailmansodan aikana vuonna 1916, kun keskusvaltojen armeijat miehittivät Montenegron. Sodan jälkeen Podgoricassa vuonna 1918 kokoontunut kansalliskokous julisti virallisesti Petrović-Njegošin suvun syrjäytetyksi valtaistuimelta ja päätti Montenegron liittämisestä osaksi uutta Jugoslavian valtiota.

Petrović-Njegošin suku eli koko Jugoslavian kuningaskunnan ja kommunistisen Jugoslavian ajan maanpaossa (tosin Mihail Petrović-Njegoš oleskeli vuosina 1947–1948 Jugoslaviassa) ja esiintyi Montenegron laillisina hallitsijoina. Vanhan Jugoslavian hajottua suvun päämies Nikola Petrović-Njegoš palasi 1990-luvulla Montenegroon ja esiintyi Montenegron itsenäisyyden palauttamisen tukijana, mikä toteutui vuonna 2006. Montenegron hallitus tunnusti vuonna 2011 entiselle hallitsijasuvulle virallisen aseman "montenegrolaisen kulttuurin ja identiteetin ei-poliittisena edistäjänä", mutta varsinaisesti monarkiaa ei ole maassa palautettu.

Suvun hallitsijat
-----------------

* Danilo I 1696–1735
* Sava II 1735–1781
* Vasili III, Savan kanssahallitsija 1750–1766
* Pietari I 1782–1830
* Pietari II 1830–1851
* Danilo I (ruhtinaspiispana Danilo II) 1851–1860
* Nikola I 1860–1916/1918

Lähteet
-------

1. ↑  Danilo I (englanniksi) *Encyclopædia Britannica Online Academic Edition*. Viitattu 27.5.2014.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Petrović-Njegoš** Wikimedia Commonsissa
**Néda** (kreik. Νέδα) on joki Peloponnesoksen niemimaalla Kreikassa. Sen pituus on noin 32 kilometriä. Joki saa alkunsa Lýkaio-vuorelta ja se laskee Joonianmereen lähellä Elaían kylää. Loppupäässään joki toimii Eliin ja Messenian alueyksiköiden välisenä rajana.

Joki on Kreikan ainoita, joiden nimi on feminiinissä. Kreikkalaisessa mytologiassa se sai nimensä Neda-nymfistä. Tämä muuttui joeksi, ja hänen hiuksistaan tulivat joen vesiputoukset, joita on kolme. Neda-joki toimi jo antiikin aikana yläjuoksullaan Arkadian ja Messenian ja alempana Eliin ja Messenian maakuntien rajana.

Lähteet
-------

1. 1 2  Ποταμός Νέδα *Terrabook*. Viitattu 4.10.2021.
2. ↑  Smith, William: "Neda", *Dictionary of Greek and Roman Geography*. Boston: Little, Brown and Company, 1854. Teoksen verkkoversio.
3. ↑  Pausanias: *Kreikan kuvaus* 4.20.1–2, 4.36.7, 5.6.3, 8.38.3, 8.41.1–2; Strabon: *Geografika* VIII s. 344, 348.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Néda** Wikimedia Commonsissa
*Tämä artikkeli käsittelee näyttelijää, muista merkityksistä katso täsmennyssivu.*
Pekka Niskanen Porin vuosinaan.
**Pekka Niskanen** (4. huhtikuuta 1889 Kuopion pitäjä – 19. lokakuuta 1952 Kuopio) oli suomalainen näyttelijä, tanssija ja teatterinjohtaja.

Elämä ja ura
------------

Kuopion maalaiskunnan Jänneniemessä syntyneen Niskasen vanhemmat olivat maatyömies Elias Niskanen ja Hanna Vepsäläinen. Tultuaan ylioppilaaksi Kuopion Lyseon lukiosta 1907 hän opiskeli Helsingin yliopistossa matemaattisia ja historialliskielitieteellisiä aineita, kunnes siirtyi teatterialalle 1909 opiskellen kaksi vuotta Suomen Kansallisteatterin oppilaskoulussa. Kesällä 1911 Niskanen liittyi Ida Aalbergin kiertueeseen, jonka jälkeen Niskanen oli kiinnitettyna Viipurin Kaupunginteatteriin vuosina 1911–1914. Viipurista hän siirtyi Kuopion teatteriin toimien myös sen johtajana vuonna 1914.

Niskanen oli lyhyesti myös Kuopion Työväen Teatterin johtajana, mutta liittyi jo syksyllä 1915 Elli Tompurin kiertueteatteriin työkennellen sen jälkeen tanssinopettajana Kuopiossa. Syksyllä 1916 Niskanen oli Meri Roinin ja talvella 1917 Aarne Orjatsalon kiertueilla, ja seuraavana kesänä Vaasan kesäteatterissa. Vuosina 1917–1923 Niskanen työskenteli jälleen Viipurin kaupunginteatterissa ja 1923–1927 Tampereen Teatterissa, jossa hän oli myös apulaisjohtajana kaksi viimeistä vuottaan. Vuodet 1927–1928 Niskanen oli näyttelijänä ja apulaisjohtajana Turun Teatterissa. Porin Työväen Teatterin johtajana Niskanen toimi vuodet 1928–1930, jonka jälkeen se yhdistyi Porin Näyttämön kanssa Porin Teatteriksi. Niskanen oli sen ensimmäinen johtaja vuosina 1931–1932. Viimeiset vuotensa Niskanen työskenteli Kuopion Yhteisteatterissa.

Näyttämötehtäviä
----------------

Niskanen oli näyttämöiden ensirakastaja ja luonnetehtävien tulkitsija. Hänen roolejaan olivat muun muassa nimiosat näytelmissä *Niilo Skalm*, *Don Carlos* ja *Henrik IV* sekä Romeo klassikkodraamassa *Romeo ja Julia* ja Osvald näytelmässä *Kummittelijoita*.

Lähteet
-------

### Viitteet

1. 1 2 3  Pekka Niskanen kuollut.  *Helsingin Sanomat*, 21.10.1952, s. 18. HS Aikakone (vain tilaajille). Viitattu 17.4.2018.
2. ↑  Jantunen, Pirjo: Kuopion teatterin synty vuonna 1902 ja työväen teatteri *Pohjois-Savon muisti*.  2003. Kuopion kaupunki.  Arkistoitu 18.4.2018. Viitattu 11.9.2012.
3. ↑  Lehto, Marja-Liisa (toim.): *Deus Protector Noster : kirja porilaisista porilaisille vuonna 1998, jolloin on kulunut 440 vuotta kaupungin ja 110 vuotta Satakunnan museon perustamisesta*, s. 80. Pori: Porin kaupunki, 1998. ISBN 951-90506-0-4.
4. ↑  *Kotimaisia näyttämötaiteilijoita sanoin ja kuvin : Inhemska scenkonstnärer i ord och bild*, s. 211. Viipuri: Opas, 1930.
**Pekka Antero Niemi** (8. helmikuuta 1938 Vimpeli – 12. maaliskuuta 1997 Vimpeli) oli suomalainen ruokaperuna- ja tärkkelysteollisuudessa toiminut yrittäjä ja yritysjohtaja, joka sai teollisuusneuvoksen arvonimen vuonna 1992.

Niemen vanhemmat olivat toimitusjohtaja Yrjö Niemi ja Anna Haveri ja puoliso Raili Hurme. Niemi valmistui koneteknikoksi Vaasan teknillisessä oppilaitoksessa 1963 ja siirtyi vuonna 1936 perustetun Järviseudun Peruna Oy -perheyrityksen tekniseksi johtajaksi. Yhtiön hallituksen jäseneksi hänet oli valittu jo aiemmin. Järviseudun Peruna Oy:n toimitusjohtajaksi ja hallituksen puheenjohtajaksi hän nousi 1967, ja hoiti toimitusjohtajan tehtävää kuolemaansa saakka. Yhtiö valmisti perunatärkkelystä pääosin paperiteollisuuden käyttöön, ja toiminta laajeni myös ruokaperunateollisuuteen. Niemi suunnitteli itse perunan teollisen jatkojalostuksen toteuttamistapoja. Yrityksen palveluksessa oli 1990-luvulla vakinaisesti noin 60 ja syksyisin lähes 100 henkilöä, ja se oli merkittävä työllistäjä Vimpelissä. Sillä oli myös sopimusviljelijöitä lähes kaikissa Etelä-Pohjanmaan kunnissa.

Järviseudun Peruna omisti Periva Oy:n, Oy Kationi Ab:n, Tuoretukku Hevi Oy:n, Perunatuonti Oy:n ja Perunajauhokeskus Oy:n osakkeita ja Niemi toimi yhtiöiden hallituksissa, joissain puheenjohtajana. Niemi vaikutti myös Vimpelin Voima Oy:n johtokunnan puheenjohtajana ja omistajana. Niemi toimi Vimpelin kunnanvaltuuston puheenjohtajana 1973–1990. Hänellä oli luottamustehtäviä muun muassa Etelä-Pohjanmaan kauppakamarissa, seutukaavaliitossa ja maakuntaliitossa, sekä Elintarviketeollisuusliiton, Perunateollisuusyhdistyksen ja Tärkkelysteollisuusyhdistyksen johtotehtävissä.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Sofia Kotilainen: Pekka Niemi *Biografiasampo*. Viitattu 11.7.2023.
2. 1 2 3  Helsingin Sanomat. 25.3.1997. s. A 4. Kuolleita.
3. ↑  Suomalaiset talouden alan arvonimellä palkitut *Kansallisbiografia*. Viitattu 11.7.2023.
**Pekka Nurmi** (28. syyskuuta 1944 Pori – 27. toukokuuta 2011) oli suomalainen Porissa asunut sosiaalineuvos ja vähäosaisia auttaneen *Elämän Eliksiiri ry:n* toiminnanjohtaja. Häntä kutsuttiin myös *"Porin Hurstiksi"*.

Pekka Nurmi syntyi Porin Vähäraumalla työläisperheen kuopuksena. Kotoa lähdettyään hän vietti kiertelevää elämää vaihtaen työ- ja asuinpaikkaa tiheään tahtiin. Päihteiden käyttö johti myös rikoksiin ja vankilatuomioihin. Tämä kierre katkesi vasta kun Nurmi tuli uskoon vuonna 1981. Hän perusti Poriin vähäosaisia auttavan *Elämän Eliksiiri*-yhdistyksen ja oli 10 vuoden ajan yhdistyksen toiminnanjohtajana. Yhdistys jakoi vuonna 2007 66 000 ruokakassia ja vuonna 2009 jo yli 80 000 ruokakassia. Työstään Nurmi sai sosiaalineuvoksen arvonimen. Pekka Nurmi kuoli toukokuussa 2011 keuhkosyöpään.

Kirjallisuutta
--------------

* Marjukka Haukilammi : *Pummista neuvokseksi — Pekka Nurmi, Porin Hursti*. Kustannus HD, Loimaa 2009 ISBN 9789525556551

Lähteet
-------

1. 1 2  Pekka Nurmen rosoinen tie pummista neuvokseksi kansien väliin, Uusi Aika 28.4.2009[vanhentunut linkki]
2. ↑  Aimo Ruususen Kirjoja äärestä laitaan-blogi 6.11.2013 : Pekkaa pahempi ja parempi
3. ↑  Karin blogi 11.6.2011 : Pekka Nurmi viimeiselle matkalleen (Sivutie.net)

Aiheesta muualla
----------------

* Pekka Nurmen 60-vuotissyntymäpäivillä 26.9.2004 kuvattu video Youtubessa
Lähikuva Petros Sasakin hautarististä Lintulan luostarin hautausmaalla.
Valokuva Sasakin suunnittelemasta Johannes Karhapään sovinnonrististä Joensuun Tuupovaarassa Pyhän Hannan kirkon vieressä.
Sovinnonristin laatta.
**Petros Iwao Sasaki** (23. elokuuta 1939 Odate, Japani – 30. maaliskuuta 1999 Kuopio, Suomi) oli Suomessa vaikuttanut japanilaissyntyinen ikonimaalari.

Petros Sasaki syntyi Japanissa vanhaan sukuun, jonka jäseniä oli 1860-luvulla kääntynyt ortodoksikristityiksi. Hän oli neljännen polven ortodoksi. Opiskeltuaan ensin taidetta Tokiossa hän meni vuonna 1964 opiskelemaan teologiaa Ateenan yliopistoon Kreikkaan. Hän opiskeli Ateenassa myös ikonimaalausta oppien temperatekniikan käytön. Sasaki muutti vuonna 1968 Suomeen arkkipiispa Paavalin kutsusta. Sasaki asettui asumaan Kuopioon suomalaisen vaimonsa kanssa. Hän sai Suomen kansalaisuuden vuonna 1975.

Sasakin tuotanto on laaja. Hän on maalannut muun muassa Heinävedellä sijaitsevan Lintulan luostarin uuteen kirkkoon vuonna 1972 ikonostaasin sekä suurikokoisen alttari-ikonin, jonka aiheena on Jumalanäidin Ennusmerkki -ikoni. Sasakin suurin työ oli Kajaanin Kristuksen kirkastumisen kirkkoon tehty bysanttilaistyylinen fresko. Hän on maalannut myös Mikkelin Pyhän ylienkeli Mikaelin kirkon ikonostaasin ikonit ja freskon. Sasakin maalaamiin ja suunnittelemiin kokonaisuuksiin kuuluu myös Sotkamon Jumalansynnyttäjän suojeluksen kirkon ikonostaasi.

Suomessa uudelleenvirinneen ikonimaalauksen on sanottu varsinkin 1970-luvulla henkilöityneen Sasakiin. Hän oli arvostettu ikonimaalauksen opettaja eri puolilla Suomea ja johti pohjoisessa Suomessa vaikuttanutta ikonimaalausharrastajien ryhmää. Lisäksi Sasaki oli monipuolinen kuvittaja ja suunnitteli erilaisia kunnia- ja ansiomerkkejä, logoja ja standaareja. Hän on julkaissut teoksen *Pyhä kuva ja ortodoksisuus* yhdessä Vesa Takalan kanssa. 

Vuonna 1999 vaikeaan sairauteen kuollut Sasaki on haudattu Lintulan luostarin hautausmaalle.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Kuolleet: Ikonimaalari Petros Sasaki *Helsingin Sanomat*.  3.4.1999. Viitattu 22.3.2018.
2. 1 2 3  Ikonimaalaus Suomen ortodoksinen kirkko [Internet Archive]. Viitattu 30.1.2016.
3. ↑  Pyhän Kolminaisuuden kirkko *Suomen ortodoksinen kirkko*. Viitattu 22.3.2018.
4. ↑  Pyhän ylienkeli Mikaelin kirkko *Suomen ortodoksinen kirkko*. Viitattu 22.3.2018.
5. ↑  Jumalansynnyttäjän suojeluksen kirkko *Suomen ortodoksinen kirkko*. Viitattu 22.3.2018.
6. ↑  Kari Kotkavaara: Ikonit Suomessa sotien jälkeen, teoksessa *Pinx – maalaustaide Suomessa: Suuria kertomuksia*, s. 181. Weilin+Göös 2001.

Aiheesta muualla
----------------

* Petros Sasaki Ortodoksi.net.

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)

 |

 |
**Cairo Fernandes Santos** (s. 12. marraskuuta 1991 Limeira) on brasilialainen amerikkalaisen jalkapallon pelaaja, joka edustaa NFL:ssä pelaavaa Chicago Bearsia. Pelipaikaltaan 173 senttimetriä pitkä ja 73 kilogrammaa Santos on potkaisija. Santos oli nuorempana myös lupaava jalkapalloilija.

Pelaajaura
----------

Santos pelasi vuosina 2010–2014 Tulanen yliopiston joukkueessa. Vuonna 2014 häntä ei varattu NFL:ään, mutta Kansas City Chiefs teki hänen kanssaan sopimuksen toukokuussa 2014. Santos debytoi NFL:ssä saman vuoden syyskuussa Tennessee Titansia vastaan ollen historian ensimmäinen brasilialaispelaaja NFL:ssä. Kaudella 2014 hän pelasi 16 ottelussa.

Kaudella 2017 Santos kärsi loukkaantumisista ja Chiefs lopulta vapautti hänet sopimuksesta. Chicago Bears palkkasi hänet loppukauden kestävällä sopimuksella marraskuussa 2017.

Santos siirtyi kaudella 2018 Los Angeles Ramsiin korvaamaan Ramsin loukkaantunutta potkaisijaa, jonka parannuttua Rams vapautti Santosin sopimuksestaan. Tampa Bay Buccaneers teki vielä saman kauden aikana Santosin kanssa loppu kauden kestävän sopimuksen.

Kauden 2019 Santos aloitti Tennessee Titansissa. Hänen pelaajasopimuksensa irtisanottiin viiden ottelun jälkeen, kun hän oli epäonnistunut kaikissa potkuissa yhdessä ottelussa.

Santos palasi Chicago Bearsiin syksyllä 2020.

Lähteet
-------

1. ↑
2. ↑
3. ↑
4. ↑  Chiefs rule out Dee Ford and Mitch Morse, waive Cairo Santos Pro Football Talk:  NBC Sports. Viitattu 9.10.2018. (englanniksi)
5. ↑  Bears sign Cairo Santos after Connor Barth's miss NFL. Viitattu 9.10.2018. (englanniksi)
6. ↑  Rams Sign K Cairo Santos Los Angeles Rams. Viitattu 9.10.2018. (englanniksi)
7. ↑  Cairo Santos Takes Over as Bucs' New Kicker *buccaneers.com*. Viitattu 30.1.2023. (englanniksi)
8. ↑  Titans Release Kicker Cairo Santos, OL David Quessenberry *tennesseetitans.com*.  Arkistoitu 2.2.2023. Viitattu 30.1.2023. (englanniksi)
9. ↑  Roster Moves: Bears sign Santos, Wesley *chicagobears.com*.  Arkistoitu 30.1.2023. Viitattu 30.1.2023. (englanniksi)
Raitiovaunu Palotorilla 1900-luvun alkuvuosikymmeninä.
**Palotori** (ven. Пожарная площадь, *Požarnaja ploštšad*) on Viipurissa sijaitseva puistomainen aukio. Se oli aikoinaan vanhan suomalaisen Neitsytniemen kaupunginosan keskusaukio, joka nykyään kuuluu Pietarin (ven. Петровский) asuinalueeseen.

Historia
--------

Suomen suuriruhtinaskunnan aikana Palotorin laidalla oli vuoteen 1906 saakka toiminut Neitsytniemen paloasema sekä armeijan kasarmialue, johon kuuluivat Suomen itsenäistyttyä hylätyt venäläisen sotilassairaalan ortodoksinen Pietari-Paavalin kirkko ja hautausmaa. Myös suomalaisten vuonna 1932 rakentama ja edelleen sairaalakäytössä oleva Viipurin sotilassairaala sijaitsee aivan Palotorin tuntumassa. Aukion lounaispuolella puolestaan oli ruotsalais-saksalaisen seurakunnan hautausmaa, jota käytettiin vuodet 1773–1799.

Vuonna 1912 Viipurissa aloitettiin raitiovaunuliikenne ja Palotori oli Neitsytniemeen kulkeneen linjan numero 3 päätepysäkki. Torin ympärille oli vuonna 1923 laaditun asemakaavan mukaan tarkoitus nousta useita kerrostaloja, mutta lopulta ainoa merkittävä ennen sota-aikaa toteutettu rakennus oli 1932 valmistunut sotilassairaala.

Lähteet
-------

1. ↑  Wikimapia Viitattu 16.11.2014.
2. ↑  Repo, Leena: "Hautausmaiden historiaa Viipurissa" (Arkistoitu – Internet Archive) Viipurin kaupunki.Viitattu 16.11.2014.
3. ↑  Viipurin raitiotielinjat (Arkistoitu – Internet Archive) Raitio.org. Viitattu 16.11.2014.
**Cairo** on laitteistoriippumaton 2-ulotteisen vektorigrafiikan tuottamiseen tarkoitettu ohjelmakirjasto. Se tukee useita eri tulostuskohteita mukaan lukien X Window System, Quartz, Win32, kuvapuskurit, PostScript, PDF sekä SVG. Cairo on suunniteltu hyödyntämään laitteistokiihdytystä, jos sellainen on saatavilla. Cairo on vapaa ohjelmisto ja se on kaksoislisensoitu GNU LGPL ja Mozilla Public License -lisensseillä.

Rajapinta
---------

Cairon rajapinta sisältää operaatioita muun muassa neliöllisten Bézier-käyrien piirtämiseen ja täyttämiseen, läpikuultavien kuvien käsittelemiseen, antialiasoidun tekstin piirtämiseen. Piirto-operaatioiden tuloksia voidaan esimerkiksi skaalata ja kiertää suorittamalla niille erilaisia affiinimuunnoksia.

Cairo on toteutettu C-kielellä mutta rajapinta on saatavilla useille muillekin ohjelmointikielille. Näitä ovat ainakin Ada, C++, Common Lisp, D, Haskell, Java, Lua, Mono/.NET, Nickle, Objective Caml, Perl, PHP, Python, Ruby, Scheme, Squeak ja Vala. Cairo on integroitu myös joihinkin käyttöliittymäkirjastoihin kuten FLTK, GNUstep ja GTK+.

Katso myös
----------

* WPF sekä sen edeltäjä GDI+, Microsoft Windowsin rajapintoja
* Quartz 2D, Mac OS X:n rajapinta
* Display PostScript
* Skia

Lähteet
-------

1. ↑ . Tieto on haettu Wikidatasta.
2. ↑ . Tieto on haettu Wikidatasta.
3. 1 2  cairographics.org *cairographics.org*. Viitattu 12.9.2009. (englanniksi)
4. ↑  Language bindings *cairographics.org*. Viitattu 12.9.2009. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Virallinen kotisivu (englanniksi)
**Paloúkia** (kreik. Παλούκια) on Kreikan kaupunki, joka sijaitsee Salamiin saarella. Se kuuluu hallinnollisesti Salamiin kuntaan, Saarten alueyksikköön ja Attikan alueeseen. Paloúkia on Salamiin kaupungin satama ja esikaupunki, eikä sitä ole tilastoitu erikseen väestötilastoinnissa.

Paloúkian kaupunki, suomeksi "Paalut", sijaitsee Salamiin itärannikolla eli Attikan mantereen ja Pireuksen puolella, ja toimii saaren pääsatamana. Sieltä on lauttayhteyksiä mantereelle. Kaupungin nimi viittaa lukuisiin paaluihin (παλούκι, *paloúki*), joita on käytetty laivojen kiinnittämiseen. Kaupungin edustalla sijaitsee Ágios Geórgioksen saari ja pohjoispuolella Salamiin laivastotukikohta.

Lähteet
-------

1. ↑  Απογραφή Πληθυσμού - Κατοικιών 2011. Väestönlaskennan tulokset (XLS)  2011. The Hellenic Statistical Authority (Kreikan tilastokeskus ELSTAT).  Arkistoitu 16.10.2015. Viitattu 1.9.2014. (kreikaksi)
2. ↑  Παλούκια, Χωριό, Σαλαμίνα *Greek Travel Pages*. Viitattu 1.9.2020.
**Pentti Karl Isak Larvo** (alun perin **Lindsten**, 22. joulukuuta 1907 Urjala – 1. toukokuuta 1954 Helsinki) oli suomalainen jalkapalloilija.

Keskustukimiehenä ja hyökkääjänä urallaan pelannut Larvo edusti Suomea jalkapalloilijana Berliinin 1936 olympialaisissa, joissa hän ottelussa Perua vastaan teki yhden Suomen kolmesta maalista. Kaikkiaan hän pelasi 31 A-maaottelua ja teki niissä neljä maalia. Suomen mestaruuden hän voitti Helsingin Palloseuran riveissä vuosina 1929, 1932, 1934 ja 1935. SM-sarjaurallaan hän teki 40 maalia.

Larvo sai tanskalaisen jalkapalloilijan Nils Middelboen lahjoittaman olympiakisojen hopeamitalin jatkosodassa kunnostautuneimpana suomalaisena jalkapalloilijana.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Siukonen, Markku: *Urheilukunniamme puolustajat – Suomen olympiaedustajat 1906–2000*, s. 164. Graface Jyväskylä, 2001. ISBN 951-98673-1-7.
2. ↑  Vuorinen, Juha & Kasila, Markku: *Pelimiehet. Suomen jalkapallon pelaajatilastot 1930–2006*, s. 173. Suomen urheilumuseosäätiö, 2007. ISBN 978-952-99075-9-5.
3. ↑  Rantala, Risto; Siukonen, Markku; & Tukiainen, Seppo (toim.): *Urheilumme kasvot 3*, s. 185. 3. painos. Oy Scandia Kirjat Ab, 1978.

  

Suomen joukkue – Olympialaiset 1936
M Salminen •
P Närvänen •
P Karjagin •
TM Lahti •
TM Malmgren (c) •
TM Kanerva •
H Lehtonen •
H Grönlund •
H Larvo •
H Gustafsson •
H Weckström
  
Varamiehet: M Halme •
P Lindbäck •
TM Pyy •
H Paakkanen •
H Sotiola
Valmentaja: Fabra
Wikibooks 
Wikikirjastossa on aihe: **St. Georgen puolustus**. 

*Tässä artikkelissa käytetään algebrallista merkintätapaa kuvailemaan shakkisiirtoja.*

**St. Georgen puolustus**, myös **Bakerin puolustus** tai **Birminghamin puolustus**, on shakkiavaus, joka alkaa siirroilla

1.e4 a6
Brittiläinen kansainvälinen mestari Michael Basman on tutkinut paljon avauksen teoriaa ja myös nimennyt avauksen Pyhän Yrjön (engl. *Saint George*) mukaan.

St. Georgen puolustus on mustan kaikista vastauksista vasta yhdenneksitoista suosituin vastaus valkean 1.e4-siirtoon. Avaus on harvinainen huipputasolla. Ehkä kaikkein kuuluisin tämän avauksen peli käytiin vuonna 1980, kun Anthony Miles voitti hallitsevan maailmanmestarin Anatoli Karpovin mustilla käyttäessään St. Georgen puolustusta.

Valkean yleisin jatko on 2.d4, joka vahvistaa entisestään valkean sotilaskeskustaa.
Avauksen pääjatko on 1.e4 a6 2.d4 b5. Peli voi jatkua tästä esimerkiksi 3.RF3 Lb7 4.Ld3 e6 5.0-0 Rf6 tai 3.c4 e6 4.cxb5 axb5 5.Lxb5 Lb7.

Lähteet
-------

* Michael Basman (1982). Play the St. George. Pergamon chess openings. ISBN 0-080297-18-8.
* Eric Schiller (2002). Unorthodox Chess Openings, Second Edition, Cardoza. ISBN 1-58042-072-9. p. 32

### Viitteet

1. ↑  COE
2. ↑  Peli:
3. ↑  COE
**Palotorninvuorenpuisto** on puisto Kotkan keskustassa Kotkansaarella. Puiston näköalatasanteelta avautuu näkymä Kotkan Kantasatamaan.

Historia
--------

Palotorninvuorenpuisto on saanut nimensä sinne vuonna 1895 rakennetusta palotornista, joka paloi vuonna 1911. Paikalle ei enää rakennettu uutta tornia. Palotorninvuoren kalliosta on myöhemmin louhittu osa sataman tarpeisiin. Puistoa alettiin kunnostaa vuonna 1958, jolloin rakennettiin muun muassa nykyinen näköalatasanne. Puisto on saanut nykyisen muotonsa vuosina 2005–2006 tehdyssä kunnostus- ja uudistustyössä.

Patsaita ja muistomerkkejä
--------------------------

Palotorninvuorenpuistossa sijaitsee Oskari Jauhiaisen *Ahtaajat* (1966), *Ilmapuolustuksen muistomerkki* (1982), Oddvar I. N. Darenin *O-HOY* (1995), Tapio Sinisalon *Tuliportaat* (1999), Keisarikunta-elokuvan muistomerkki (2019) ja Kim Simonssonin *Idoli* (siirretty puistoon 2019).

Lähteet
-------

1. ↑  Palotorninvuorenpuisto Kotkan kaupunki.  Arkistoitu 11.3.2016. Viitattu 17.8.2011.
**Enrico Accatino** (20. elokuuta 1920 Genova, Italia - 16. heinäkuuta 2007 Rooma, Italia) oli italialainen taidemaalari, kuvanveistäjä, suunnittelija ja uuden italialaisen kulttuurin puolestapuhuja. Accatino sai kultamitalin (*Benemerito della Scuola, della Cultura e dell'Arte*) Italian tasavallan presidentiltä.

Varhaiset vuodet ja koulutus
----------------------------

Accatino syntyi Genovan kaupungissa Italiassa vuonna 1920 maanviljelijäperheeseen. Hän opiskeli 1938–1940 piirtämistä Torinossa Felice Casoratin kanssa. Accatino kutsuttiin sotaan, jossa hän palveli tykistössä Manduriassa, Etelä-Italiassa. Sodan päätyttyä Accatino valmistui Rooman taideakatemiasta. Hän muutti Pariisiin, jossa hän tapasi monia taiteilijoita, muun muassa Henri Matissen, Gino Severinin, Alberto Giacomettin ja Alfred Manessierin. Hän kehitti figuratiivisen tyylin sosiaalisten teemojen inspiroimana, mikä kuvasti hänen ystävänsä Renato Guttuson vaikutusta.

Elämä ja teot
-------------

Accatinon anikoniset maalaukset ja kollaasit syntyivät 1950-luvun toisella puoliskolla, jolloin hän alkoi tutkia ympyröitä, ellipsejä ja kiekkoja sekä epämuodollista tyyliä. Vuodesta 1966 lähtien Accatino oli erittäin omistautunut tekstiilitaiteen uudelleensyntymiseen kielenkäytön tapana. Accatinon teoksia on useiden museoiden pysyvissä kokoelmissa ympäri maailmaa, ja pitkän taiteellisen uransa aikana hän saavutti suurta kansallista ja kansainvälistä tunnusta. Hän loi runsaan määrän graafisia teoksia abstrakteilla kuvioilla.

Vuodesta 1960 vuoteen 1964 hän oli vastuussa uuden taideopetusmetodin suunnittelusta satojen televisiolähetysten avustuksella. Hän julkaisi myös useita tekstejä visuaalisesta taiteesta ja taidehistoriasta. Hän kuoli Roomassa vuonna 2007.

Kirjallisuutta
--------------

* Madeileine Jarry *La Tapisserie art du XX siecle* -- Office du Livre Paris - 1974
* Giorgio di Genova *Enrico Accatino - La circolarità dello Spirito* -- Istituto Grafico Editoriale - Roma 1991
* Francesca Franco *Enrico Accatino - Dal realimo all'astrazione alla sintesi delle arti* Introduzione di Giuseppe Appella—De Luca Editore, Roma 2005

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Italia
* Yhdysvallat
* Vatikaani

 |
|  |
| Taiteenala | 
* RKD Artists

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana

 |

 |
**Our Happy Hardcore** on saksalaisen dance-yhtye Scooterin toinen studioalbumi. Albumi julkaistiin Euroopassa 28. maaliskuuta 1996. Our Happy Hardcore oli ensimmäinen CD-Extra, joka julkaistiin saksalaisille artisteille Scooter. Multimedia sisältää pelin, elämäkertaa, valokuvia, tietoa ryhmästä ja videoiden kuvaamista.

Kappaleet
---------

1. Let Me Be Your Valentine – 5.42
2. Stuttgart – 4.52
3. Rebel Yell – 3.57
4. Last Minute – 2.57
5. Our Happy Hardcore – 5.25
6. Experience – 4.56
7. This Is a Monstertune – 4.22
8. Back in the U.K. – 3.25
9. Hysteria – 5.18
10. Crank It Up – 4.08

**Our Happy Hardcore «CD Extra»**

* + Multimedia part with game, biography, photos etc…

Singlet
-------

* ***Back in the U.K.*  (14. marraskuuta 1995)**

1. «Back In The U.K. (Long Version)» (05:24)

2. «Back In The U.K. (Radio Version)» (03:25)

3. «Unity Without words (Pt.2)» (06:28)

4. «Crank it up» (04:08)

* **Back In The U.K. — Remixes** (1996)

1. «Back In The U.K. (Tom Wilson Remix)» (05:49)

2. «Back In Villabajo» (05:58)

3. «Back In The U.K. (Double M`s Bassss Mix)» (07:13)

4. «Back In Kellys Mix (Paddy Frazer Mix)» (06:44)

5. «Back In The U.K. (Double M`s Bassss Dub Mix)» (7:13)

* **Back In Ireland** (1996)

1. «Back In Ireland (Long Version)» (05:24)

2. «Back In Ireland (Radio Version)» (03:25)

3. «Unity Without words (Pt.2)» (06:28)

4. «Crank it up» (04:08)

* ***Let Me Be You Valentine*  (1996)**

1. «Let me Be Your Valentine (The Complete Work)» (05:42)

2. «Let me Be Your Valentine (Edit)» (03:47)

3. «Eternity» (05:19)

4. «The Silence of T. 1210 Mk II» (01:31)

* **Let Me Be Your Valentine — Remixes** (1996)

1. «Commander Tom Remix» (08:04)

2. «Itty-Bitty Boozy-Woozy`s Blue Mega Blast» (06:23)

3. «Simon & Shahin Remix» (05:21)

* ***Rebel Yell*  (9. toukokuuta 1996)**

1. «Rebel Yell (Radio Edit)» (03:41)

2. «Rebel Yell (Extended Mix)» (04:44)

3. «Euphoria» (03:57)
**St. Johnstone Football Club** on jalkapalloseura Perthistä Skotlannista. Sen edustusjoukkue pelaa kaudella 2021–2022 Skotlannin korkeimmalla sarjatasolla Skotlannin Valioliigassa.

St. Johnstonen nimi tulee Perthin vanhahtavasta arkikielisestä nimestä St. John’s Toun. Seura sai alkunsa syksyllä 1884 samannimisen krikettiseuran hakiessa jalkapallosta ajanvietettä krikettikauden päätyttyä, joskin sen virallinen perustamiskokous pidettiin vasta helmikuussa 1885.

McDiarmid Park pääkatsomosta kuvattuna.
St. Johnstone palasi Valioliigaan seitsemän kauden tauon jälkeen kaudeksi 2009–2010. Seura on läpi historiansa pelannut vaihdellen korkeimman ja toiseksi korkeimman sarjatason välillä. Sen paras sijoitus korkeimmalla sarjatasolla on kolmas kausina 1970–1971 ja 1998–1999, minkä myötä se pääsi myös seuraavien kausien UEFA Cupiin. St. Johnstonen perinteisiä kilpailijoita ovat läheisestä Dundeesta tulevat Dundee ja Dundee United, joita vastaan pelattuja otteluita kutsutaan Taysiden derbyksi.

Cup-kilpailuissa St. Johnstone on yltänyt kahdesti Skotlannin liigacupin loppuotteluun. Skotlannin cupissa seura on pelannut useita kertoja välierissä ja vuonna 2021 se pelasi itsensä vihdoin finaaliin. Finaalissa se kohtasi Hibernian FC:n. 32 peliminuutilla Shaun Rooney vei Saintsit johtoon ja lopulta cup-voittajiksi. Vuonna 2007 St. Johnstone voitti Challenge Cupin, joka on tarkoitettu Skotlannin jalkapalloliigan eli toiseksi, kolmanneksi ja neljänneksi korkeimman sarjatason joukkueille. Loppuottelussa se kukisti Dunfermline Athleticin maalein 3–2.

St. Johnstonen kotistadion on runsaan 10 000 katsojapaikan McDiarmid Park, jonne seura muutti vuonna 1989. Seuran aikaisempia stadioneja ovat Recreation Ground ja Muirton Park.

Lähteet
-------

1. 1 2  Brief history St. Johnstone FC.  Arkistoitu 5.8.2013. Viitattu 29.10.2009. (englanniksi)
2. 1 2  Honours & records St. Johnstone FC.  Arkistoitu 4.3.2016. Viitattu 29.10.2009. (englanniksi)
3. ↑  Alan ready for Tayside derby  26.9.2008. St. Johnstone FC.  Arkistoitu 28.11.2010. Viitattu 29.10.2009. (englanniksi)
4. ↑  Saints still looking for first win  26.9.2009. St. Johnstone FC. Viitattu 29.10.2009. (englanniksi)[vanhentunut linkki]
5. ↑  Dunfermline Ath 2–3 St Johnstone  25.11.2007. BBC Sport. Viitattu 29.10.2009. (englanniksi)
6. ↑  McDiarmid Park St. Johnstone FC. Viitattu 29.10.2009. (englanniksi)
7. ↑  Previous Stadiums St. Johnstone FC.  Arkistoitu 6.1.2009. Viitattu 29.10.2009. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Seuran sivusto (englanniksi)
**Tosa-luokan** piti olla keisarillisen Japanin laivaston kahden aluksen muodostama taistelulaivaluokka.

Suunnitelma
-----------

Y. Hiragan suunnitelma A-127 oli suurennettu Nagato-luokka, johon oli lisätty katettu etukansi. Aluksella oli suunniteltu otettavaksi käyttöön 610 millimetrin torpedoputket ja Yhdysvaltain laivaston New Mexico -luokassa käyttöönottama turbosähköinen propulsiojärjestelmä, jonka piti mahdollistaa 70 000 hevosvoimalla 25,5 solmun huippunopeus. Aluksella piti olla 2 500 merimailin toimintasäde täydellä nopeudella ja 7 800 merimailin toimintasäde 14 solmun taloudellisella nopeudella. Propulsiojärjestelmästä kuitenkin luovuttiin ja sen testaamiseksi tilattiin vuonna 1921 Yhdysvalloista tankkeri *Kamoi*. Alusten suojan piti estää 12 000–20 000 metrin päästä ammutun 16 tuuman kranaatin läpäisy.

Alukset
-------

Kummankin aluksen valmistus keskeytettiin 5. helmikuuta 1922 ja niiden tilaus peruutettiin Washingtonin laivastosopimuksen ratifioinnin jälkeen. *Tosa* poistettiin alusluettelosta 1. huhtikuuta 1924 ja se tuhoutui maalilaivana. *Kaga* päätettiin muuttaa lentotukialukseksi korvaamaan maanjäristyksessä vaurioitunut *Amagi*.

**Tosa-luokan taistelulaivat**| Nimi | Telakka | Kölinlasku | Vesille | suunniteltuvalmistuminen | Kohtalo |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| *Tosa* | Mitsubishi, Nagasaki | 16. helmikuuta 1920 | 18. joulukuuta 1921 | maaliskuu 1923 | työt keskeytetty 5. helmikuuta 1922,tuhoutui maalilaivana 9. helmikuuta 1925 |
| *Kaga* | Kawasaki, Kōbe | 19. heinäkuuta 1920 | 17. marraskuuta 1921 | 25. joulukuuta 1922 | työt keskeytetty 5.2.1922,muutettiin lentotukialukseksi 1923–1928 |
|

Lähteet
-------

* Gardiner, Robert (toim.): *Conway’s All the World’s Fighting Ships 1906–1921*. Lontoo: Conway Maritime Press, 1985. ISBN 0-85177-245-5. (englanniksi)

### Viitteet

1. 1 2 3  Gardiner 1985, s. 232.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Tosa-luokka** Wikimedia Commonsissa

*Tosa*-luokan taistelulaivat

|  |
| --- |
| *Tosa* - *Kaga* |
| Edeltäjä: Nagato-luokka – Seuraaja: Kii-luokka |
Luonnonuraani täytyy rikastaa ennen käyttöä

**Rikaste** on malmin puhdistetun osan käsittävä, tavallisesti jauhemainen aine, jota syntyy rikastuksen tuloksena.

Rautamalmirikaste
-----------------

Useimmiten rikasteella tarkoitetaan rautamalmirikastetta; sitä valmistetaan kaivoksissa, koska rauta louhitaan kalliosta ja malmin mukana tulee runsaasti sivukiveä, joka on siirtokuljetuksessa turhaa painoa ja joka on yhtä kaikki poistettava ennen jalostusta.

Malmilohkareet, joita kaivostyöllä on irrotettu, kuljetetaan kaivosvaunuilla murskainkuilulle; se on parikymmentä metriä syvä kuilu, johon on sijoitettu allekkain kymmenkunta leukamurskainta, jotka pilkkovat isot lohkareet lopulta noin kymmenen sentin läpimittaisiksi. Nämä kappaleet putoavat hihnakuljettimelle, joka vie ne edelleen varsinaiseen murskaukseen; seuraavaksi malmi menee useammankin erikokoisen myllyn läpi veteen sekoitettuna, kunnes seos on jauhautunut karkeasyiseksi liejuksi, pulpiksi. Tämä aine pumpataan rikastamoon; siellä seos juoksutetaan sähkömagneettisten pyörivien lieriöiden yli, jolloin puhdas rautamalmi jää magneettikenttään ja sivukivi virtaa veden mukana pois. Sivukiviliuos menee nyt toiseen rikastamoon, jossa siitä erotetaan mahdolliset muut mineraalit vaahdotuksella ja muin keinoin. Loppu menee erityiskaatopaikalle.

Tätä rikastusjätettä käytettiin joskus kasuunien täyteaineena.

Määräajoin prosessi pysäytetään, sähkömagneetit suljetaan jolloin rautarikaste voidaan huuhtoa irti niistä; seos menee kuivaamoon ja sitten se onkin jo valmista lastattavaksi kuljetukseen; joskus harvoin rikaste jalostetaan paikan päällä; aine on sintrattava eli muutettava kappalemuotoon, ennen kuin se voidaan syöttää masuuniin. Tällaisia kappaleita sanotaan rautamalmipelleteiksi; muun muassa venäläiset suosivat tätä käytäntöä eli esimerkiksi Vartiuksesta Raaheen rautateitse tuotava rikaste on juuri pellettimuodossa.

Koverhariin tuotiin rikaste sen sijaan jauhemuodossa ja se sintrattiin tehtaan omassa sintrauslaitoksessa.

Muita rikasteita
----------------

Pulpiksi jauhaminen veden seassa on oikeastaan tärkein yhteinen menetelmä eri rikastuksissa: kupari, sinkki ja eräät muut metallit rikastettiin kauan niin sanotulla vaahdotuksella ja kulta ja hopea taas elohopean ja syanidin avulla.

Lähteet
-------

* Teräksen synty, artikkeli APU-lehdessä vuonna 1964
* Arvi Talvitie: Lyhyt kemian oppikirja
* Rautaruukki Oy, tiedotus
* Metallit, diplomityöhön liittyvä tutkielma, TTY
St. John Commandaria -viinipullon etiketti.
**St. John Commandaria** (kreik. Κουμανταρία, *Koumantaría*) on Kyproksella valmistettava väkevä viini ja ilmeisesti yksi maailman vanhimmista viineistä.

Historia ja valmistus
---------------------

Commandaria-viinin alkuperä ei ole täysin selvä, mutta viini on vanhempi kuin nimensä, jonka voi jäljittää vuoteen 1191. Tuolloin Rikhard Leijonamieli myi Kyproksen Temppeliherrain ritarikunnalle. Alueita, joille temppeliherrat asettuivat, kutsuttiin nimellä *Commanderies*, ja Limassolissa sijaitsi tuolloin ritarikunnan päämaja. Pian nimi *Commandaria* alkoi tarkoittaa alueella valmistettuja viinejä, ja nykyään ainoastaan tuolla alueella valmistetuilla viineillä on oikeus käyttää tuota nimeä. Keskiajalla viinistä tuli suosittu ympäri Euroopan hoveja.

Viinin alkuperä ulottuu kuitenkin aikaan 2000 vuotta ennen ristiretkeläisen suorittamaa uudelleen nimeämistä. Aiemmin viini tunnettiin *Mana-*nimellä, joka tarkoittaa kreikaksi äitiä. Nimi johtui viinin valmistusprosessista. Viini kypsytettiin isoissa keraamisissa astioissa. Kun viini oli kypsää, jätettiin pohjalle kuitenkin osa vanhaa viiniä ja uusi kypsytettevä kaadettiin vanhan päälle. Tällä keinolla parannettiin kypsymisprosessia, ja vanhasta viinistä tuli ns. "äitiviini". Viini tehdään nykyäänkin samalla menetelmällä.

Lähteet
-------

1. 1 2  Wein und Design - St. John Commandaria *wein-und-design.de*. Viitattu 19.8.2011.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Commandaria** Wikimedia Commonsissa
**Harmonia** (m.kreik. Ἁρμονία) oli kreikkalaisessa mytologiassa sovun jumalatar, Areen ja Afroditen tytär, joskin toisessa versiossa hänet on mainittu myös Elektran ja Zeuksen tyttäreksi. Hän on Kadmoksen puoliso, ja Polydoroksen, Inon, Autonoen, Semelen ja Agauen äiti. Harmonian roomalainen vastine oli **Concordia**.

Heidän häissään kaikki jumalat olivat läsnä; Harmonia sai häälahjaksi Hefaistoksen tekemän kaulakorun. Tämä koru osoittautui varsin kohtalokkaaksi, ja myöhemmin Polyneikes antoi saman korun Erifylelle lahjoakseen tämän suostuttelemaan miehensä Amfiaraos ryhtymään sotaan Thebaa vastaan. Kaikkialla koru toi mukanaan epäjärjestystä ja surmaa; sota johti lopulta Erifylen, Alkmaionin ja Fegeuksen ja hänen poikiensa kuolemaan. Viimein Fegeuksen ja Alkmaionin poikien murhien jälkeen se asetettiin Athene Pronaian temppeliin Delfoihin. Myös siellä se tuotti edelleen epäonnea. Fayllos, yksi Fokiin johtajista, ryösti korun mukaansa ja antoi sen rakastajattarelleen, sotapäällikkö Aristonin vaimolle. Tämän pidettyä korua jonkin aikaa hänen poikansa valtasi hulluus, ja tämä sytytti heidän talonsa tuleen polttaen samalla äitinsä.

Harmonian vastakohta oli Eris, eripuraisuuden jumalatar.
Tyypillinen USB-muistitikku avattuna.  
1. USB-liitin, 2. USB-muistin ohjain, 3. testauspisteitä, 4. Flash-muistipiiri, 5. kideoskillaattori, 6. LED, 7. kirjoitussuojauksen kytkin, 8. käyttämätön tila toiselle flash-muistipiirille
Erilaisia USB-muistitikkuja.
**USB-muisti** on Flash-muistiin perustuva massamuisti. Tyypillisiä USB-muisteja ovat tietokoneiden oheislaitteina käytettävät pienikokoiset **muistitikut**. Pienen kokonsa ansiosta USB-muistit kulkevat kätevästi mukana ja soveltuvat paremmin tiedon siirtämiseen kuin levykkeet tai tallentavat optiset mediat, jotka ovat helposti rikkoutuvia, isokokoisia tai tallennuskapasiteetiltaan vähäisiä.

Yleensä USB-muistit ovat heti käytettävissä USB-liitännän kautta ilman erillisten laiteajurien asennusta. Yleisin USB-muisteissa käytetty tiedostojärjestelmä on FAT32, jota useimmat käyttöjärjestelmät tukevat.

Historia
--------

Ensimmäiset muistitikut tulivat myyntiin 2000-luvun alussa. Niissä saattoi olla tallennustilaa joitain megatavuja. Vuonna 2013 Kingston teki maailmanennätyksen tallennuskapasiteetiltaan suurimmalla muistitikulla, johon mahtuu yhden teratavun verran tietoa.

Käyttökohteita
--------------

USB-muistitikku ja mitta-asteikko kokovertailua varten.
### Taskusoittimet

Monien MP3-soittimien, kameroiden ym. laitteiden flash-muistit toimivat kuin USB-muistit, jolloin niiltä voi hakea ja jopa tallentaa tiedostoja samalla lailla kuin tavalliselle USB-muistille (laitteet liitetään USB-liitäntään sopivalla kaapelilla). USB-tikulle voi asentaa tikulta käytettäväksi suunniteltuja ohjelmia ja jopa kokonaisen käyttöjärjestelmän sovelluksineen.

### Käyttöjärjestelmän lataaminen

USB-muistilta voidaan käynnistää tietokone joko käyttöjärjestelmän asennukseen tai käyttää tietokonetta sellaisenaan. Kiintolevyllä olevan käyttöjärjestelmän rinnalla käytetään USB-muistille talletettua käyttöjärjestelmää valitsemalla tietokoneen käynnistyksen yhteydessä käynnistysvalikosta USB-muistilla oleva käyttöjärjestelmä.

Tämä mahdollistaa toisen käyttöjärjestelmän käytön Live-CD -levyjen tapaan.

### Tiedostojen siirto

USB-muisteja käytetään tyypillisesti siirtämään valokuvia, dokumentteja ja muita tiedostoja tietokoneelta toiselle, mikäli näillä ei ole keskenään verkkoyhteyttä.

### Tietokoneen suojaaminen viruksilta

USB-muisteille on saatavissa toimisto-ohjelmia siten, että USB-muisti muodostaa oman virtuaalisen muistialueensa Windowsiakin käytettäessä eikä kirjoita mitään tietokoneen kovalevylle.*lähde?*

Katso myös
----------

* Muistikortti
* Solid State Drive SSD
* Varmuuskopiointi

Lähteet
-------

1. ↑  Kingston Announces World’s Largest USB 3.0 Thumb Drive *blog.laptopmag.com*. Viitattu 14.5.2013.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **USB-muistitikku** Wikimedia Commonsissa

* USB-muistilta ajettavia ohjelmia - tavalliselle tikulle
* USB-muistilta ajettavia ohjelmia - erityiselle U3 tikulle
* USB-muistin käyttäminen
**Ouolon** on maalaiskunta ja sen keskuskylä Ségoun alueen Sanin piirissä Malissa. Se sijaitsee Banijoen ja Nigerin välisellä tasangolla 30 kilometriä Sanista pohjoiseen. Kunnassa on 13 300 ja kylässä 2 400 asukasta (vuonna 2009).

Ouolonin kunta rajoittuu idässä Sanin piirin Baramandougoun ja Fionin, etelässä Tenenin ja Sanin, lännessä Syn ja pohjoisessa Moptin alueen Djennén piirin Néma-Badenyakafon kuntiin.

Kuntaan kuuluu 13 kylää. Asukkaat ovat bambaroita, boboja, fulbeja ja bozoja.

Paikallisia elinkeinoja ovat maanviljely, karjanhoito, kalastus, käsityöammatit ja kaupankäynti. Tärkein viljelykasvi on hirssi. Myytäväksi kasvatetaan puuvillaa. Ouolonissa ja Niénoussa pidetään viikoittaiset markkinat.

Kunnassa toimii kaksi julkista alkoulua, kolme kyläkoulua, kaksi koulutus- ja kehittämiskeskusta ja terveyskeskus. Vesihuolto käsittää kaivoja ja 19 porakaivoa, joista 10 on toimintakuntoisia.

Lähteet
-------

1. 1 2  4ème recensement général de la population et de l’habitat. Résultats définitifs, tome 0: Répertoire des villages *instat-mali.org*.  Arkistoitu 7.1.2017. Viitattu 22.2.2018.
2. ↑  Mali - Région de Ségou: Carte de référence *reliefweb.int*. Viitattu 22.2.2018.
3. ↑  Mali - Région de Mopti: Carte de référence *reliefweb.int*. Viitattu 22.2.2018.
4. 1 2 3  Plan de Securite Alimentaire: Commune Rurale de Ouolon 2007–2011 *fsg.afre.msu.edu*.  2007. Viitattu 22.2.2018. [vanhentunut linkki]
**Harmonium** oli kanadalainen progressiivinen rockyhtye, joka julkaisi kolme studioalbumia vuosina 1974–1976. Yhtye oli kotoisin Montrealista, Quebecin provinssista ja esitti ainoastaan ranskankielistä musiikkia. Yhtyeen perustivat vuonna 1972 Serge Fiori (kitara, huilu), Michel Normandeau (laulu, kitara) ja Louis Valois (basso, koskettimet). Harmonium oli kuuluisimpia 1970-luvun niin sanotun Quebecin progressiivisen genren edustajia. Muita saman genren edustajia olivat muun muassa Maneige ja Pollen.

Vuonna 1974 yhtyeeseen liittyivät Pierre A. Daigneault (puhaltimet) ja Serge Locat (koskettimet). Vuonna 1976 Normandeau ja Daigneault erosivat yhtyeestä ja tilalle tulivat Denis Farmer (lyömäsoittimet), Monique Fauteux (laulu), Robert Stanley (kitara) ja Libert Subirana (saksofoni, huilu, klarinetti). Yhtyeen kantavana voimana säilyi sävellyksistä pääsääntöisesti vastannut Serge Fiori.

Vuonna 1973 Harmonium pääsi esiintymään radio-ohjelmaan ja suurelta osin tämän ansiosta yhtye sai levytyssopimuksen CBS-yhtiön kanssa. Yhtyeen ensilevy *Harmonium* (1974) oli omaperäinen sekoitus jazzia, folkia ja progressiivista rockia. Levy menestyi kaupallisesti hyvin. Esimerkiksi kappaleet "Pour un Instant" ja "Un Musicien Parmi Tant d’Autres" olivat radiohittejä. Toinen albumi *Si on avait besoin d’une cinquième saison* (1975) (suom. "jos tarvitsisimme viidennen vuodenajan") oli jo selvästi progressiivisempi. Esimerkiksi levyn eeppinen päätösraita "Histoires Sans Paroles" on yli 17-minuuttinen. Levy sai kriitikoilta erittäin hyvän vastaanoton. 

Harmoniumin ura oli lyhyt, mutta menestyksekäs. Osa studioalbumeista ylitti Kanadassa kultalevyrajan jo 1970-luvulla. Myöhempi suosio on pysynyt tasaisena. Harmonium kiersi vuosina 1977–1978 myös Euroopassa ja Yhdysvalloissa. Yhtye teki jäähyväiskiertueensa vuonna 1980. Tämän jälkeen yhtyeen jäsenet keskittyivät soolouriinsa.

Tuotanto
--------

* Harmonium (1974)
* Si on avait besoin d’une cinquième saison (1975)
* L’Heptade (1976)
* Harmonium En Tournée (live, 1980)

Aiheesta muualla
----------------

* Virallinen kotisivu (Arkistoitu – Internet Archive)
UR-100N/SS-19-ohjuksia.
**UR-100N** on Venäjän käytössä oleva mannertenvälinen ballistinen ohjus. Sen Nato-koodi on **SS-19 Stiletto**.

Sen kehitystyö alkoi Neuvostoliitossa vuonna 1970 OKB-52-suunnittelutoimistossa. Ohjuksen lentokokeet tehtiin vuosina 1973-1975. UR-100N on neljännen sukupolven siilosta laukaistava nesteajoainetta käyttävä mannertenvälinen ballistinen ohjus. Sitä varten jouduttiin rakentamaan uudet siilot, koska se ei sopinut UR-100-ohjuksen siiloihin. UR-100N tuli Neuvostoliiton asearsenaaliin 1974 alkaen. Vuonna 1978 ohjuksia oli tuolloin siiloissa 180 kappaletta.

Vuonna 1976 alkoi siitä kehitetyn version UR-100NUTTH suunnittelu. Lentokokeet tapahtuivat viisi vuotta myöhemmin. Vuonna 1979 UR-100UTTH tuli palveluskäyttöön. Vuonna 1983 se oli korvannut vanhempia ohjuksia. Tuolloin UR-100UTTH-ohjuksia oli siiloissa 360 kappaletta. Tämä luku laski vuoteen 1991 mennessä 300:aan. Osa Ukrainan alueella olleista ohjuksista tuli Venäjän hallintaan.

Venäjä säilytti käytössä 170 ohjusta muutettuna vastaamaan aserajoitussopimusten sisältöä, jossa niihin sallittiin kuhunkin vain yksi ydinkärki. Ohjusten määrä laskee kohti 50:ntä vuoteen 2010 mennessä. Yhdysvaltain ohjuspuolustusaloitteen saadessa George W. Bushin hallinnolta enemmän rahoitusta kuin 1990-luvulla, Venäjä ainakin uhkasi 2000-luvun alussa muuntaa ohjukset takaisin monta ydinkärkeä kuljettaviksi.

Aiheesta muualla
----------------

* (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
* (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
* 
* 
* 
* 
* 

Venäjän ja aikaisemman Neuvostoliiton maasta maahan -ohjukset
SS-designaatio:  

SS-1 Scunner |
SS-1 Scud |
SS-2 Sibling |
SS-3 Shyster |
SS-4 Sandal |
SS-5 Skean |
SS-6 Sapwood |
SS-7 Saddler |
SS-8 Sasin |
SS-9 Scarp |
SS-10 Scrag |
SS-11 Sego |
SS-12 Scaleboard |
SS-13 Savage |
SS-14 Scamp\Scapegoat |
SS-15 Scrooge |
SS-16 Sinner |
SS-17 Spanker |
SS-18 Satan |
SS-19 Stiletto |
SS-20 Saber |
SS-21 Scarab |
SS-22 Scaleboard |
SS-23 Spider |
SS-24 Scalpel |
SS-25 Sickle |
SS-26 Stone |
SS-27 Stalin/Sickle B |
RS-28 Sarmat |
RS-24 |
**Oumar Baba Diarra** (30. joulukuuta 1929 Bamako – 3. syyskuuta 2009 Bamako) oli malilainen juristi ja poliitikko.

Diarra suoritti oikeustieteiden tutkinnon Pariisissa vuonna 1957. Palattuaan kotiin hän työskenteli julkisten palvelujen ministerin kansliapäällikkönä. Diarra oli Modibo Keïtan hallitusten työ- ja sosiaaliasiain valtiosihteeri vuodesta 1959, karjatalouden valtiosihteeri vuodesta 1961, julkisten palvelujen ja työasiain valtiosihteeri vuodesta 1962 ja työministeri vuodesta 1964. Diarra erotettiin hallituksesta kesäkuussa 1967, vähän ennen hänen veljensä Idrissa Diarran syrjäyttämistä.

Vuoden 1968 vallankaappauksen Diarra työskenteli Kansainvälisen työjärjestön palveluksessa Torinossa, Genevessä, Kinshasassa ja Algerissa. Hän toimi myös ranskalaisen Orstom-tutkimusinstituutin ekonimistina ja myöhemmin lakimiehenä. Diarra oli perustamassa Malin ihmisoikeusjärjestöä vuonna 1988 ja osallistui Moussa Traorén syrjäyttämisen jälkeen uudelleen perustetun Sudanin liiton toimintaan. Tiéoulé Mamadou Konatén kannattajana hän siirtyi vuonna 1993 uuteen puolueeseen Bloc pour la démocratie et l’intégration africaine.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Flash-back sur le premier gouvernement du Mali indépendant *Maliweb.net*. Viitattu 12.2.2021.
2. ↑  Gouvernements de Modibo: Portraits de quelques ténors *Jamana*. Viitattu 12.2.2021.
**Ajoksen liikennepaikka** (lyh. Ajo) on Kemin kaupungissa Ajoksen satamassa sijaitseva Suomen rataverkkoon kuuluva rautatieliikennepaikka. Liikennepaikka sijaitsee kymmenen kilometrin päässä Kemin rautatieasemalta, ja se on Ajoksen satamaradan eteläinen päätepiste. Liikenne Ajoksen liikennepaikalla sekä Ajoksen satamaradalla hoidetaan vaihtotyönä. Liikennepaikalla ei ole asemarakennusta.

Ajoksen liikennepaikka käsittää ratakilometrillä 862,3 sijaitsevan Stora Enson kuorimolle johtavan raiteen erkanemisvaihteen, ratakilometrillä 864,0 sijaitsevan Rivinkarin ratapihan, ratakilometrillä 866,1 sijaitsevan yksityisraiteiston erkanemisvaihteen sekä ratakilometrillä 866,7 sijaitsevan Tuomilahden ratapihan. Liikennepaikkaan kuuluvaksi voidaan laskea myös Kemin sataman raiteisto, joka ei kuitenkaan ole Liikenneviraston hallinnassa: raja on ratakilometrillä 867,1 Tuomilahden ratapihan eteläpäässä. Samaa kilometrilukemaa käytetään Ajoksen liikennepaikan sijaintitietona Liikennevirasto rautatieliikennepaikkojen luettelossa.
**UPIC** (*Unité Polyagogique Informatique du CEMAMu*) on Iannis Xenakisin suunnittelema laite, joka muuttaa piirustuslaudalle piirretyn kuvan äänimuotoon. Se kehitettiin Pariisin matemaattisen ja automaattisen musiikin tutkimuskeskuksessa (*Centre d'Etudes de Mathématique et Automatique Musicales*).

Xenakis käytti laitetta muun muassa teoksessaan *Mycènes Alpha* (1978). Sitä on käyttänyt myös muut elektronimusiikin säveltäjät, kuten Jean-Claude Risset (*Saxatile*, 1992), Takehito Shimazu (*Illusions in Desolate Fields*, 1994) ja Curtis Roads.

UPIC:ssa on vektorinäyttöiseen tietokoneeseen yhdistetty piirustuslauta. Se on toiminnaltaan samankaltainen myöhemmin kehitetyn Fairlight CMI -syntetisaattorin kanssa, sillä molemmissa käyttäjä piirtää aaltomuodot sekä äänenvoimakkuuden, jotka tietokone tulkitsee. Aaltomuotojen lisäksi käyttäjä piirtää myös sävellyksen. Laudalla x-akseli kuvaa sävellyksen pituutta ja y-akseli sävelkorkeutta. Sävellyksiä voi myös venyttää, transponoida sekä kääntää päinvastaisiksi, ja niitä voi editoida erilaisin algoritmein. Systeemin avulla voi esittää myös elävää musiikkia reaaliajassa liikuttamalla piirrintä laudalla.

UPIC on myöhemmin päivitetty hyödyntämään myös digitaalisesti samplattua äänimateriaalia puhtaasti syntetisoitujen äänten ohella.

Aiheesta muualla
----------------

* Laitteen kuvausta ja kuvia.
* Xenakisin alkuperäinen lohkokaavio laitteesta. (Arkistoitu – Internet Archive)
* Yhdeksän UPIC:lla vuonna 2003 sävellettyä teosta. (Arkistoitu – Internet Archive)
* HighC, UPIC-tyylinen ohjelmisto kotitietokoneelle.