recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Gianni Franciolini (1951).
Anna Maria Ferrero ja Gianni Franciolini elokuvan Villa Borghese kuvauksissa 1953.
**Gianni Franciolini** (*Giovanni Battista Franciolini*; 1. kesäkuuta 1910 Firenze – 1. tammikuuta 1960 Rooma) oli italialainen elokuvaohjaaja ja käsikirjoittaja. 

Franciolini aloitti elokuvien tekemisen nuorena. Hän matkusti 20-vuotiaana vuonna 1930 Pariisiin, jossa hän oleskeli avantgarde-piireissä ja oli Eugène Deslawin ja Georges Lacomben apulaisohjaajana. Palattuaan Italiaan hän oli avustajana Camillo Mastrocinquen ja Mario Soldatin elokuvissa. Hän debytoi ohjaajana vuonna 1939 ja teki kolme dokumenttia, yhden Firenzestä Ubaldo Magnaghin kanssa, yhden Roomasta ja kolmannen nimeltä *Vérités sur l'Italie*.

Franciolini ohjasi vuonna 1942 yhden menestyneimmistä teoksistaan ​​*Fari nella nebbia*, jossa hän osoitti kykynsä luoda aistillisuutta, tunnelmia ja synkkyyttä, johtuen ilmeisistä ranskalaisten filmien vaikutuksesta (ohjaajat Jean Renoir ja Marcel Carné erityisesti). Se on laskettava niihin elokuviin, jotka tasoittivat hänen tietään neorealismiin.

Sodan jälkeen Franciolini kuvasi muita, edelleen teatteriteksteihin perustuvia melodraamoja, kuten Vivianin *Notte di tempesta* (1946), tai kirjallisia, kuten Tolstoin *Kreutzersonaattiin* pohjautuvan filmin *Amanti senza amore*. Käsikirjoittaja Cesare Zavattinin kanssa Franciolini astui neorealismin tielle. Sen vaikutuksesta hän ryhtyi 1950-luvun puolivälissä tekemään episodisia elokuvia.

Elokuvan *Villa Borghese* (1953) kuvauksissa Franciolini osoitti Simone Emilianin mukaan hienoa herkkyyttä naismuotokuvien rakentamisessa, jotka tietyllä tavalla näyttävät ennakoivan Antonio Pietrangelin elokuvia.

Elokuvalla *Racconti romani* (1955) Franciolini voitti parhaan ohjaajan ja parhaan tuottajan David di Donatello -palkinnon (tuottajana Niccolò Theodoli).

Filmografia
-----------

* *Vérité sur l'Italie* (1939)
* *L'ispettore Vargas* (1940)
* *Fari nella nebbia* (1942)
* *Giorni felici* (1943)
* *Addio, amore!* (1943)
* *Notte di tempesta* (1946)
* *Amanti senza amore* (1947)
* *La sposa non può attendere* (1949)
* *Kohtalon kilparata* *(Ultimo incontro)* (1951)
* *Päivää elefantti* *(Buongiorno, elefante!)* (1952)
* *Meidän naisemme* *(Siamo donne)* (1953)
* *Nainen kadulta* *(Il mondo le condanna)* (1953)
* *Villa Borghese* (1953)
* *Il letto* (Jakso *Il divorzio*) (1954)
* *Racconti romani* (1955)
* *Le signorine dello 04* (1955)
* *Peccato di castità* (1956)
* *Kesätarinoita* *(Racconti d'estate)* (1958)
* *Ferdinando I° re di Napoli* (1959)

Lähteet
-------

1. 1 2  Franciolini, Gianni. Francesco Bono - Dizionario Biografico degli Italiani.(italiaksi)



|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Italia
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Alankomaat

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Italian People
* Elonet

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC
* IdRef

 |

 |
Giannutri

|  |  |
| --- | --- |
| Sijainti | 
GiglioGrossetoToscanaItalia |
| Saariryhmä | 
Toscanan saaristo |
| Vesialue | 
Tyrrhenanmeri |
| Merialue | 
Välimeri |
| Korkein kohta | 
Capel Rosso, 88 m |
| Pinta-ala | 
2,62 km² |

Väestö| Asukasluku | 
20 |

muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa WikidataaTietolaatikon dokumentaatioNäytä Wikidatasta tulevat arvot

**Giannutri** on pieni, Toscanan saaristoon kuuluva kuun sirpin muotoinen saari Tyrrhenanmeressä, Toscanan rannikon edustalla. Saari on saariryhmän eteläisin ja sen pinta-ala on vain 2.6 neliökilometriä. Muinaiset roomalaiset tunsivat saaren nimellä *Dianium* ja kreikkalaiset nimellä *Artemisia*.

Giannutri on osa Toscanan saariston kansallispuistoa. Asukkaita siellä on talvisin parikymmentä muuten saari on asumaton. Korkeiden kallioiden vuoksi saarella pesii valtava määrä erilaisia lintuja. Saaren luonto ja vesistö on muutenkin monimuotoinen eläinlajeiltaan.

Kuvagalleria
------------

* Giannutri Spalmatoion lahtiGiannutri Spalmatoion lahti
* Giannutrin rannikkoaGiannutrin rannikkoa
* Giannutrin majakkaGiannutrin majakka
* Giannutrin entinen kiitotie.Giannutrin entinen kiitotie.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Giannutri** Wikimedia Commonsissa

Lähteet
-------

1. 1 2  Giglioinfo
**Aarne Olavi Nyyssönen** (9. elokuuta 1921 Karttula – 10. elokuuta 2006 Sonkajärvi) oli Metsäntutkimuslaitoksen professori 1957–1959, Helsingin yliopiston metsänarvioimistieteen professori vuodesta 1959 ja jälleen Metsäntutkimuslaitoksessa 1984–1988 ylijohtaja. Hän väitteli tohtoriksi 1954. 

Nyyssösen vanhemmat olivat maanviljelijä Herman Nyyssönen ja Ada Vilpponen. Hän tuli ylioppilaaksi Kuopion lyseosta 1944 ja valmistui Helsingin yliopistosta metsänhoitajaksi 1948, maatalous- ja metsätieteiden kandidaatiksi 1950 ja lisensiaatiksi ja tohtoriksi 1954, väitöskirjan aiheena *Hakkauksilla käsiteltyjen männiköiden rakenteesta ja kehityksestä*. Nyyssönen toimi Metsätieteellisen tutkimuslaitoksen tutkimusapulaisena 1948, Suomen Akatemian assistenttina ja akateemikko Yrjö Ilvessalon apulaisena 1948–1956, Helsingin yliopiston metsänarvioimistieteen dosenttina 1955–1959, Metsäntutkimuslaitoksen metsänarvioimisosaston professorina 1957–1959, Helsingin yliopiston metsänarvioimistieteen vt. professorina 1956–1959 ja professorina 1959–1984. Maatalous-metsätieteellisen tiedekunnan varadekaani hän oli 1963–1969 ja dekaani 1969–1972 sekä Savolaisen osakunnan inspehtori 1964–1965 ja 1969–1975. Metsäntutkimuslaitoksen ylijohtaja ja professori hänestä tuli 1984.

Nyyssösellä oli lukuisia kotimaisia ja kansainvälisiä tehtäviä alansa järjestöissä ja toimikunnissa. Suomalaisen tiedeakatemian jäsen hän oli vuodesta 1973 ja pääsihteeri 1984–1994.

Nyyssönen sai lukuisia tunnustuksia. Suomen metsäyhdistyksen kunniajäseneksi hänet valittiin 1992, Metsämiesten Säätiön tunnustuspalkinnon hän sai 1983 ja IUFRO:n Distinguished Service Award -huomionosoituksen 1992. Nyyssönen nimitettiin Upsalan yliopiston kunniatohtoriksi 1979 ja Joensuun yliopiston kunniatohtoriksi 1989. Hän sai muun muassa hopeisen Cajander-mitalin, Metsähallituksen kultaisen ansiomitalin, Tapion kultaisen ansiomitalin ja Cotta-mitalin (Tharand).

Nyyssönen oli naimisissa vuodesta 1952 Aino Katri Huttusen (s. 1927) kanssa.

Lähteet
-------

1. 1 2  Otavan Iso tietosanakirja, Otava 1968, osa 6, palsta 557
2. ↑  Simo Poso ja Kari Mielikäinen: Professori Aarne Nyyssönen (maksullinen artikkeli) Helsingin Sanomat 10.9.2006. Viitattu 19.7.2018.
3. ↑  Kesätöissä tutkijan apulaisena, Nettiaviisi (Arkistoitu – Internet Archive)
4. 1 2 3 4  Veli-Matti Autio: *Suomen professorit. Finlands professorer*. Professoriliitto, 2000. ISBN 951-95189-6-7.  s. 459–460

Kirjallisuutta
--------------

* *Telluksen Taksaattori : ylijohtaja, professori Aarne Nyyssönen*, toim. Reija Haapanen, Teppo Hujala ja Simo Poso ; Taksaattoriklubi/ Helsingin yliopisto. 2. uud. p. 2008. (sisältää Aarne Nyyssösen muistelmia). Helsingin yliopiston metsävarojen käytön laitoksen julkaisuja, 1236-1313; 42. (PDF-verkkojulkaisu).

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Suomi (KANTO)

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Kansallisbiografia
* Biografiasampo

 |

 |
**Aimo Halonen** (8. marraskuuta 1898 Kontiolahti – 29. kesäkuuta 1960 Joensuu) oli suomalainen näyttelijä ja toimittaja. Hän työskenteli Karjalan Maassa ja Joensuun Teatterissa.

Ura
---

Halosen vanhemmat olivat talonomistaja Juho Halonen ja Vilhemina Talsi. Hänen pääammattinsa oli sanomalehtimies: hän työskenteli vuodesta 1919 alkaen Karjalan Maan toimitussihteerinä. Edellisvuonna Halonen oli aloittanut Joensuun Teatterissa sivutoimisena näyttelijänä.

Halonen oli monipuolinen näyttämötaiteilija. Hän näytteli useita rooleja kansannäytelmässä *Pohjalaisia*, Joasin roolin Aleksis Kiven näytelmässä *Lea* ja Arvid Stålarmin roolin näytelmässä *Daniel Hjort*. Halosen muita rooleja olivat esimerkiksi Jussi (*Papin perhe*), Teivas (*Kuningas Teivas*), Lutz (*Vanha Heidelberg*) ja Kristus (*Hannele*).

Lähteet
-------

* *Kotimaisia näyttämötaiteilijoita sanoin ja kuvin - Inhemska scenkonstnärer i ord och bild*. Viipuri: Kustannusliike Opas, 1930.

### Viitteet

1. 1 2 3 4  Kotimaisia näyttämötaiteilijoita sanoin ja kuvin, s. 78
2. ↑  Toimittaja Aimo Halonen kuollut.  *Helsingin Sanomat*, 30.6.1960, s. 5. Artikkelin verkkoversio.
**Antimonitrifluoridi** (SbF3) on antimonin ja fluorin muodostama epäorgaaninen molekyyliyhdiste. Yhdistettä voidaan käyttää fluoraavana kemikaalina orgaanisissa synteeseissä ja eräiden lasilaatujen valmistamiseen.

Ominaisuudet
------------

Huoneenlämpötilassa antimonitrifluoridi on värittömiä hygroskooppisia kiteitä. Yhdiste liukenee erittäin hyvin veteen ja vesiliuokset ovat suhteellisen pysyviä ja hydrolysoituvat vain hitaasti. Veden lisäksi antimonitrifluoridi liukenee hyvin myös poolisiin orgaanisiin liuottimiin kuten metanoliin ja asetoniin sekä muihin ketoneihin. Hiilivetyihin se sen sijaan on liukenematon. Antimonitrifluoridi on vahva Lewis-happo ja muodostaa komplekseja esimerkiksi fluoridi-ionien kanssa. Ilmassa kuumennettaessa antimonitrifluoridi hajoaa antimonioksidifluoridiksi.

Valmistus ja käyttö
-------------------

Antimonitrifluoridia voidaan valmistaa antimonitrioksidin tai metallisen antimonin ja vetyfluoridin välisellä reaktiolla. Muodostuvasta liuoksesta haihdutetaan vesi pois ja tuote puhdistetaan sublimoimalla.

Sb2O3 + 6 HF → 2 SbF3 + 3 H2O
Antimonitrifluoridia käytetään mietona fluoraavana reagenssina niin orgaanisten kuin epäorgaanistenkin yhdisteiden valmistuksessa. Yhdiste korvaa helposti sekä orgaanisiin että epäorgaanisiin molekyyleihin sitoutuneet klooriatomit fluoriatomeilla. Esimerkiksi fosforitrikloridista muodostuu fosforitrifluoridia. Erityisen käyttökelpoinen reaktio on happofluoridien valmistaminen happoklorideista. Ainetta käytetään myös posliinin ja emalien valmistamiseen sekä suuren taittokyvyn omaavien fluoridilasien ja valokuitujen valmistuksessa sekä tekstiilien peittana käytettävien yhdisteiden valmistukseen.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  E. M. Karamäki: *Epäorgaaniset kemikaalit*, s. 223–224. Kustannusliike Tietoteos, 1983. ISBN 951-9035-61-3.
2. 1 2 3  N.N. Greenwood & A. Earnshaw: *Chemistry of the Elements*, s. 559–560. 2nd Edition. Butterworth Heinemann, 1997. ISBN 0-7506-3365-4. (englanniksi)
3. 1 2 3 4  Charles B. Lindahl & Tariq Mahmood: *Fluorine Compounds, Inorganic, Zinc, Kirk-Othmer Encyclopedia of Chemical Technology*, John Wiley & Sons, New York, 2000. Viitattu 4.8.2014
4. 1 2 3  Leon D. Freedman, G. O. Doak, G. Gilbert Long, Tariq Mahmood & Charles B. Lindhal: *Antimony Compounds, Kirk-Othmer Encyclopedia of Chemical Technology*, John Wiley & Sons, New York, 2003. Viitattu 5.8.2014
5. 1 2  Sabina C. Grund, Kunibert Hanusch, Hans J. Breunig & Hans Uwe Wolf: *Antimony and Antimony Compounds, Ullmann's Encyclopedia of Industrial Chemistry*, John Wiley & Sons, New York, 2006. Viitattu 5.8.2014
6. 1 2  Egon Wiberg, Nils Wiberg, Arnold Frederick Holleman: *Inorganic chemistry*, s. 761–762. Academic Press, 2001. ISBN 978-0-12-352651-9. Kirja Googlen teoshaussa (viitattu 5.8.2014). (englanniksi)
**Sirkjärv** (myös *Tsirkjärv, Sirgjärv, Umbjärv, Väike-Umbjärv*) on Virossa Tartumaalla Luunjan kunnan Pajukurmun kylän alueella sijaitseva järvi.

Maantietoa
----------

Järvi on 400 metriä pitkä, 260 metriä leveä, ja sen pinta-ala on 7,1 hehtaaria. Se sijaitsee Emajõe-Suursoon luoteislaidalla, joka on Peipsijärven alangolla Emajoen suistoalueen ympäröivä 181 neliökilometrin kokoinen suojeltu kosteikkoalue. Sen koillispuolella sijaitsee sitä paljon suurempi Koosa järv. Sirkjärv on autio eikä sinne tule tietä. Pajukurmun kylä sijaitsee yli neljän kilometrin päässä Kavastun lähellä.

Luontoarvoja
------------

Järveä ympäröi suoalue, joka on ilmakuvien perusteella tyypiltään rämettä. Se kasvaa tiheää ja matalaa männikköä. Järvessä ei esiinny samalla tavalla vesikasvillisuutta kuin viereisessä Koosa järvessä. Sirkjärvessä esiintyy ainakin ahven, särki, hauki, suutari, säyne ja pasuri, mutta harvemmin myös kiiski, ankerias, lahna ja made. Koska pienessä järvessä on kaloja useita eri lajeja ja Koosa järven tapaan se voi talvella jäätyä pohjaa myöten umpeen, tuovat ilmeisesti suolla esiintyvät tulvat uusia kaloja entisten lisäksi. Sen linnusto voi saada Koosa järvestä täydennystä, vaikkei se ole yhtä rehevä kuin se.

Vesistösuhteita
---------------

Sirkjärv kuuluu Koosa jõen valuma-alueeseen, jossa sen vieressä virtaava ja Koosa järveen laskeva Piiri peakraav on Kargaja jõen sivuhaara. Sirkjärv on umpijärvi, koska järveen tai järvestä ei virtaa vettä ojia myöten. Koosa jõgi laskee Peipsijärven pohjoisosan länsirantaan. Peipsijärven alue muodostaa Narvanjoen vesistöalueen keskiosan. Peipsijärven pohjoispäästä alkava laskujoki Narvanjoki jatkaa vesireittiä pohjoiseen päin ja laskee lopuksi Suomenlahteen.

Vedenpinnan korkeus on keskimäärin 30,5 metriä mpy. Peipsijärvi sijaitsee seitsemän kilometriä itäänpäin. Kun sen vedenpinta kohoaa tai laskee, vaikuttaa suuret vedenpinnanvaihtelut Koosa- ja Kargaja jõgien kautta myös Sirkjärveen. Kevättulvan aikana Peipsijärven vedenpinta kohoaa joskus metrinkin, jolloin myös Sirkjärven vesi nousee yhtä paljon. Ylimmän- ja alimman vedenpinnan korkeuksissa voi saman vuoden aikana olla kaksi metriä eroa.

Huomautuksia
------------

1. 1 2 3 4  Kohteen ympäristön kasvillisuutta, asutusta ja nimistöä on tarkistettu Internetin Google-, Bing- tai Yandex-karttapalvelusta käyttäen järven koordinaatteja.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6 7 8 9 10  Keskkonnaregister: Sirkjärv (VEE2075400) *Keskonnainfo*. Tallinna, Viro:  Keskkonnaministeerium. Viitattu 1.11.2020. (viroksi)
2. ↑  Emajõe-Suursoo sookaitseala, Eesti Entsüklopeedia, viitattu 1.11.2020
3. ↑  Tamre, Ruta (toim.): *Eesti järvede nimestik*. Tallinna, Viro: Keskkonnaministeeriumi Info- ja Tehnokeskus, 2006. ISBN 978-9985-881-40-8. Teoksen verkkoversio (PDF) (viitattu 1.11.2020). (viroksi) (Arkistoitu – Internet Archive)
4. ↑  Sirkjärv (Tsirkjärv, Sirgjärv, Umbjärv, Väike-Umbjärv), kalapeedia.ee, viitattu 2.11.2020
5. ↑  Koosa järv, lake, Database for Hydrological Time Series of Inland Waters (DAHITI), viitattu 1.11.2020
**Aimo Kalevi Hakanen** (s. 1. marraskuuta 1935 Punkalaidun) on suomalainen kielentutkija ja emeritusprofessori. Hän toimi Turun yliopiston suomen kielen professorina 1984–1999. Hän on tutkinut adjektiivien vastakohtasuhteita, konstrastiivista lauseoppia ja tekstilingvistiikkaa.

Hakanen kirjoitti ylioppilaaksi Tyrvään yhteiskoulusta Vammalasta vuonna 1955. Hän valmistui Turun yliopistosta filosofian kandidaatiksi vuonna 1963 ja lisensiaatiksi vuonna 1969 sekä väitteli tohtoriksi vuonna 1973. Hän on tehnyt opintomatkoja Pohjoismaihin, Saksaan, Puolaan, Unkariin ja Neuvostoliittoon. Hän toimi suomen kielen assistenttina Turun yliopistossa vuosina 1962–1964, suomen kielen ja suomalaisen kirjallisuuden lehtorina Oslon yliopistossa vuosina 1964–1969, suomen kielen lehtorina Turun yliopistossa vuosina 1970–1974, apulaisprofessorina vuosina 1974–1980, virkaatekevänä professorina vuosina 1980–1984 sekä professorina vuosina 1984–1999. Lisäksi Hakanen toimi Turun yliopiston humanistisen tiedekunnan varadekaanina vuosina 1977–1978 ja dekaanina vuosina 1985–1986 sekä Turun yliopiston suomalaisen ja yleisen kielitieteen laitoksen johtajana vuosina 1983–1984 ja 1989–1993.

Hakanen kutsuttiin Suomalaisen Tiedeakatemian jäseneksi vuonna 1994.

Lähteet
-------

1. 1 2  *Tyrvään yhteiskoulu–Vammalan lukio 1904–1979* (matrikkeli), s. 320. Vammala: Vammalan lukio, 1979. ISBN 951-95031-7-X.
2. ↑  Siitonen, Kirsti & Kurki, Tommi: Aimo Hakanen 75 vuotta.  *Sananjalka*, 2010, nro 52, s. 11–17. Artikkelin verkkoversio. Viitattu 18.6.2023.
3. ↑  Facta 2001, Täydennysosa 1990, WSOY 1990, s. 266
4. ↑  Antti Rajakorpi ja Marko Vesterbacka (toim.): *Lastuja Rautaveden rannalta: Vammalan lukio 1904–2004*, s. 155. Vammala: Vammalan lukio, 2004. ISBN 952-91-7342-3.
5. ↑  Varsinaiset jäsenet  25.5.2023 (päivitetty). Suomalainen Tiedeakatemia. Viitattu 18.6.2023.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)
* Alankomaat

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Henkilörekisterillä** tarkoitettiin kumotun henkilötietolain (523/1999) mukaan henkilötietoja sisältävää tietojoukkoa. Henkilötiedolla tarkoitettiin henkilötietolain mukaan "kaikenlaisia luonnollista henkilöä taikka hänen ominaisuuksiaan tai elinolosuhteitaan kuvaavia merkintöjä, jotka voidaan tunnistaa häntä tai hänen perhettään tai hänen kanssaan yhteisessä taloudessa eläviä koskeviksi". Tyypillisiä henkilörekistereitä olivat työnantajan rekisteri työsuhteiden hoitamista varten sekä yrityksen asiakasrekisteri.

Henkilötietolaissa asetettiin rekisterin käsitteeseen myös vaatimus tietojen yhteisestä käyttötarkoituksesta, mutta EU:n yleinen tietosuoja-asetus, jossa käytetään lyhyempää ilmaisua "rekisteri", ei näytä sitä edellyttävän. Sen sijaan rekisterinpitäjän tulee määrittää henkilötietojen käsittelyn tarkoitukset ja keinot. Rekisterin käsite on säilytetty, vaikka sillä ei yleensä ole mitään merkitystä asetuksen soveltamisen kannalta. Muulla tavoin kuin automaattisesti käsiteltyjen tietojen osalta asetusta sovelletaan vain sikäli, kun kysymys on rekisteristä. Käytännössä melkein kaikki tietojen käsittely kuitenkin tapahtuu tietoteknisesti eli on automaattista, jolloin rekisterin käsitteellä ei ole merkitystä.

Lähteet
-------

1. ↑  Henkilötietolaki 22.4.1999/523
2. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive), Tietosuojavaltuutetun toimisto – Tietoa rekisterinpitäjälle (luettu 24.7.2007)
3. ↑  Korpisaari, Päivi; Pitkänen, Olli & Warma-Lehtinen, Eija: *Uusi tietosuojalainsäädäntö*, s. 65. Alma Talent, 2018.

Aiheesta muualla
----------------

* Tampereen yliopistollisen sairaalan potilasrekisterikohusta ei nosteta syytteitä Yle, 2018
Esperantoakatemian tunnus.
**Esperantoakatemia** (*Akademio de Esperanto*) on kansainvälinen elin, jonka tehtävänä on esperanton periaatteiden säilyttäminen ja kielenhuolto. Sen edeltäjä *Lingva Komitato* (kielikomitea) perustettiin L. L. Zamenhofin aloitteesta vuonna 1905, jolloin ensimmäinen kansainvälinen esperantokongressi valitsi siihen 102 jäsentä. Käytännön työtä varten tämä suuri elin muodosti 18-jäsenisen *Akademio*-nimisen osaston. Vuonna 1948 tehty uudelleenorganisointi yhdisti Lingva Komitaton ja sen Akademion kielenhuoltoelimeksi *Akademio de Esperanto*.

Esperantoakatemiassa on 45 jäsentä, jotka akatemia itse valitsee yhdeksän vuoden toimikaudeksi. Jäseneksi voidaan nimittää esperanton käyttäjiä, joita pidetään pätevinä toimimaan Akatemian jäsenen tehtävässä. Tällaisia ovat sääntöjen mukaan ensi sijassa tunnustetut kielen tutkijat, kielen opetuksen tai sanakirjatyön asiantuntijat sekä ne, joiden teokset tai käännökset ovat rikastuttaneet esperantonkielistä kulttuuria kaunokirjallisuuden, tekniikan tai tieteen alalla. Johtokuntaan kuuluvat syksystä 2013 puheenjohtajana Christer Kiselman (Ruotsi), varapuheenjohtajina Brian Moon (Luxemburg) ja Probal Das Gupta (Intia) sekä sihteerinä Renato Corsetti (Italia). 

Suomesta akatemian jäsenenä (jo Lingva Komitaton aikaisessa Akademiossa) oli pitkään Vilho Setälä. Vuonna 2022 suomalaisia jäseniä on yksi: Jouko Lindstedt.

Akatemian työskentelee jaostoissa (*sekcioj*), joiden alat vuonna 2013 olivat kielioppi, yleissanasto, erikoisalojen kieli, kirjallisuus, ääntäminen, oppikirjojen tarkastus ja kielineuvonta. Lisäksi voi olla erikoistehtäviin toimikuntia, kuten Akatemian historiaa laativa työryhmä.

Akatemia julkaisee virallisia suosituksia harvakseltaan, keskimäärin kerran vuodessa. Suositukset koskevat sanoja tai jonkin kielioppikysymyksen tulkintaa. Suositeltuihin sanaluetteloihin (ns. oficialaj aldonoj) päästessään sana on useimmiten jo käytännössä vakiintunut ja Akatemia vain vahvistaa vakiintuneen muodon ja merkityksen. Kielineuvonnan (*Lingva Konsultejo*) vastauksia julkaistaan useammin.

Akatemian talous perustuu Esperanton Maailmanliiton (Universala Esperanto-Asocio) avustuksiin ja lahjoituksiin.

**Lähteet**

* Esperantoakatemian nettisivut
* Enciklopedio de Esperanto (hakusana *Lingva Komitato*), Literatura Mondo, Budapest 1933; nettiversio osoittessa
**Mesogeíon** (kreik. Λεωφόρος Μεσογείων, *Leofóros Mesogeíon*, "Mesógeian valtakatu") on katu Ateenassa ja sen metropolialueella Kreikassa. Se on kaupungin pääväylä keskustasta itäisiin esikaupunkeihin kadulle nimen antaneella Mesógeian tasangolla.

Ellinikí Radiofonía Tileórasin (ERT) päärakennus.
Mesogeíon-valtakatu saa alkunsa Ateenan Ampelókipoin kaupunginosassa, jossa se erkanee Vasilíssis Sofías -valtakadusta. Se suuntaa koilliseen ja sitten itään kohti Pentéli- ja Ymittós-vuorten välistä laaksoa, ja päättyy Lavríou-valtakadun risteykseen Agía Paraskevín Stavróksessa. Tämän jälkeen se jatkuu Marathónos-valtakatuna. Kadun pituus on noin 8,3 kilometriä.

Kadun varrella sijaitsevat muun muassa Kreikan puolustusministeriö, Kreikan infrastruktuuri- ja liikenneministeriö, Rahapaja sekä Kreikan yleisradioyhtiö Ellinikí Radiofonía Tileórasin (ERT) päärakennus. Sen varrella on myös useita suuria sairaaloita.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Mesogeíon** Wikimedia Commonsissa

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: el:Λεωφόρος Μεσογείων 

Ateenan merkittävimmät kadut ja tiet

|  |  |
| --- | --- |
| Moottoritiet | 
* A1 (PATHE)
* A6 (Attikí Odós)

 |
| Valtakadut | 
* Alexándras
* Andréa Syngroú
* Athinón
* Kifisías
* Konstantinoupóleos
* Mesogeíon
* Vasiléos Konstantínou
* Vasilíssis Amalías
* Vasilíssis Ólgas
* Vasilíssis Sofías
* Vouliagménis

 |
| Kadut | 
* Aiólou
* Akadimías
* Athinás
* Dionysíou Areopagítou
* Ermoú
* Filellínon
* Ierá Odós
* Iródou Attikoú
* Mitropóleos
* Óthonos
* Panepistimíou
* Patisíon (28is Oktovríou)
* Peiraiós (Panagí Tsaldári)
* Sólonos
* Stadíou
* Tripódon
* Vasiléos Georgíou A'
* Voukourestíou

 |
**MPTP** eli **1-metyyli-4-fenyyli-1,2,3,6-tetrahydropyridiini** (C12H15N) on tetrahydropyridiinijohdannaisiin kuuluva orgaaninen yhdiste. Yhdistettä käytetään lääketieteessä Parkinsonin taudin syntymekanismien ja hoitojen tutkimiseen.

Ominaisuudet ja käyttö
----------------------

Huoneenlämpötilassa MPTP on väritöntä kiteistä ainetta. Yhdisteellä on taipumus sublimoitua jo huoneenlämpötilassa.

MPTP:tä muodostuu sivutuotteena desmetyyliprodiinin (MPPP) valmistuksessa erityisesti silloin kun desmetyyliprodiinia valmistetaan huumausainekäyttöön. Desmetyyliprodiinin valmistuksen eräs välivaihe hajoaa MPTP:ksi kuumennuksen tai vahvasti happamien olosuhteiden vaikutuksesta. MPTP läpäisee veri-aivoesteen ja kulkeutuu keskushermostoon. Se metaboloituu ihmisen aivosoluissa MAO‐B-entsyymin vaikutuksesta 1-metyyli-4-fenyylipyridiniumkationiksi (MPP+), joka on varsinainen neurotoksinen yhdiste. MPP+ sitoutuu neuromelaniiniin. MPP+ on voimakas NADH-dehydrogenaasin eli kompleksi I:n estäjä, ja tämän vuoksi se estää soluhengityksen, ja seurauksena on hermosolujen oksidatiivinen stressi ja lopulta kuolema. Aivojen harmaan aineen tuhoutuminen johtaa pitkälle edenneen Parkinsonin taudin kaltaiseen tilaan. Oireet helpottuvat levodopalääkityksellä.

Ensimmäisen kerran synteettisen desmetyyliprodiinin käytöstä aiheutuneen Parkinsonin taudin kaltaisesta tilasta raportoitiin vuonna 1979. Tällöin oireita aiheuttanutta ainetta ei vielä kuitenkaan tunnistettu. MPTP tunnistettiin oireet aiheuttavaksi aineeksi vuonna 1982, ja tulokset julkaistiin vuonna 1983. Tämän jälkeen MPTP:stä on tullut tärkeä yhdiste tutkittaessa Parkinsonin taudin syntyä eläinkokeissa ja tutkittaessa uusia Parkinsonin taudin hoitoja.

Lähteet
-------

1. ↑  Mptp – Substance summary *PubChem*. NCBI. Viitattu 20.6.2018. (englanniksi)
2. 1 2  Susan Budavari (päätoim.): *Merck Index*, s. 1078. 12th Edition. Merck & Co. 1996. ISBN 0911910-12-3. (englanniksi)
3. ↑  George Lunn, Eric B. Sansone: *Destruction of Hazardous Chemicals in the Laboratory*, s. 254-257. John Wiley & Sons, 2012. ISBN 978-1-118-14659-0. Kirja Googlen teoshaussa (viitattu 20.6.2018). (englanniksi)
4. ↑  Jana Hennemann, Wolfgang Schatton & Ralf H. Lyssy: *Parkinsonism Treatment, Ullmann's Encyclopedia of Industrial Chemistry*, John Wiley & Sons, New York, 2008. Viitattu 20.6.2018
5. 1 2  J. William Langston: The MPTP Story.  *Journal of Parkinson's Disease*, 2017, 7. vsk, nro 1, s. 11-19. Artikkelin verkkoversio. Viitattu 20.6.2018.  (englanniksi)
6. ↑  Hans Vogel: *Drug Discovery and Evaluation*, s. 826-827. Springer, 2008. ISBN 978-3-540-70995-4. Kirja Googlen teoshaussa (viitattu 20.6.2018). (englanniksi)
7. 1 2  Richard B. Silverman,Mark W. Holladay: *The Organic Chemistry of Drug Design and Drug Action*, s. 348-349. Elsevier, 2014. ISBN 9780123820303. Kirja Googlen teoshaussa (viitattu 20.6.2018). (englanniksi)
Esperanton lippu
Lipun mittasuhteet
**Esperanton lippu** on alun perin Boulogne-sur-Merin esperantokerhon luoma lippu, joka hyväksyttiin esperanton lipuksi ensimmäisessä esperantokonferensissa vuonna 1905.

Lippu koostuu kolmesta osasta:

* Vihreä tausta symboloi toivoa
* Valkoinen neliö vasemmassa yläkulmassa symboloi rauhaa ja puolueettomuutta
* Vihreä tähti (*verda stelo*) valkoisessa neliössä symboloi viittä (perinteisen laskutavan mukaista) maanosaa

Esperanton maailmanliiton, Universala Esperanto-Asocion, suosituksen mukaan lipun mittasuhteiden tulisi olla seuraavanlaiset:

* Lipun leveyden suhde lipun korkeuteen: 3:2
* Lipun korkeuden suhde valkoisen neliön sivun pituuteen: 2:1
* Valkoisen neliön sivun suhde vihreän tähden sakaroiden pituuteen: 10:3,5

Joidenkin esperantistien mielestä perinteinen lippu on liian nationalistinen kansainväliselle kielelle, jonka vuoksi monet järjestöt eivät enää suosittele sen käyttöä. Vuonna 1987 brasilialainen esperantisti kehitti tilalle uudemman version, *la jubilea simbolo* (*riemusymboli*), jossa kaksi E-kirjainta ovat toisiaan vasten valkoisella pohjalla. Tämä malli ei kuitenkaan ole saavuttanut vielä kovin suurta suosiota ja useimmat esperantistit pitävätkin yhä verda steloa ylikansallisen yhteenkuuluvuuden tai kansainvälisyyden symbolina. Joskus esperantomatkailijat pitävät pientä lippua esillä, jotta muut esperantistit voisivat tunnistaa heidät esperantisteiksi.

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Esperanton lippu**.
* Flags Of The World - Esperanto flag (englanniksi)
Kengänkari

|  |  |
| --- | --- |
| Sijainti | 
65°00.7′N, 024°52.9′E, HailuotoPohjois-PohjanmaaSuomi |
| Vesialue | 
PerämeriView and modify data on Wikidata  |
| Pinta-ala | 
0,02 km² |

Väestö| Asukasluku | 
asumaton |

muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa WikidataaTietolaatikon dokumentaatioNäytä Wikidatasta tulevat arvot

**Kengänkari** on noin kahden hehtaarin laajuinen saari ja luonnonsuojelualue Hailuodon kunnassa pääsaaren itäpuolella. Saari sijaitsee Ulkokarvon kylän itäpuolella Kengännenä-nimisen niemen edustalla Ojakylänlahden eteläreunalla. Lintujen pesimäsaarena tunnettu Kengänkari on matala, korkeimmalta kohdaltaan vain noin metrin verran merenpinnan yläpuolelle kohoava pääosin ruoikkoinen saari. Saaren linnusto on runsas, ja siellä on pesinyt Suomen suurin tukkasotkien yhdyskunta.

Kengänkari on seutukaavassa rakennuslain nojalla suojeltu alue.

Lähteet
-------

1. 1 2  Ojakylänlahti ja Kengänkari  16.12.2003. Pohjois-Pohjanmaan ympäristökeskus. Viitattu 23.11.2007.
**Espoo Blues** sijoittui kaudella 2008–2009 miesten SM-liigassa lopullisessa tilastossa neljänneksi, voitti naisten SM-sarjassa mestaruuden ja voitti A-nuorten SM-liigassa mestaruuden. Blues palkittiin kauden menestyksestä Aaro Kivilinnan muistopalkinnolla.

Miehet
------

Espoo Blues sijoittui SM-liigassa kaudella 2008-2009 runkosarjassa toiseksi ja hävisi lopulta KalPalle pronssiottelussa luvuin 1-2. Blues pääsi jääkiekon mestarien liigaan seuraavalle kaudelle, kun runkosarjan ensimmäiseksi sijoittunut JYP voitti mestaruuden.

Laitahyökkääjä Toni Kähkönen rikkoi yhden playoff-kauden ylivoimamaalien ennätyksen. Entistä ennätystä pitivät hallussaan nykyinen TPS-valmentaja Kai Suikkanen (Kärpät 1987) ja Jan Caloun (HIFK 1999), jotka tekivät ennätyskeväinään kuusi ylivoimamaalia. Myös keskushyökkääjä Ben Eaves takoi kaksi uutta ennätystä, eniten ylivoimapisteitä playoff-kaudella ja eniten ylivoimasyöttöjä yhdellä playoff-kaudella.

Espoon Blues osallistui myös kuluvalla kaudella jääkiekon mestarien liigaan. Alkulohkossa Bluesin kanssa oli ruotsalainen HV 71 ja sveitsiläinen SC Bern. Blues meni lohkosta jatkoon voitettuaan kaikki ottelut. Välierissä kuitenkin Blues hävisi koko turnauksen voittaneelle joukkueelle ZSC Lionsille.

| Sijoitus | Pelattu | Voitot | JA voitot | JA tappiot | Tappiot | TM | PM | ME | Pisteet | P/O |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2 | 58 | 28 | 4 | 8 | 18 | 159 | 135 | +24 | **100** | 1.72 |

Naiset
------

Espoo Bluesin naiset voittivat 10. kerran mestaruuden jääkiekon naisten SM-liigassa.

| Sarja | Sijoitus | Pelattu | Voitot | JA voitot | JA tappiot | Tappiot | TM | PM | ME | Pisteet |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Loppusarja | 1 | 24 | 21 | 1 | 0 | 2 | 176 | 28 | +148 | **65** |
| Alkusarja | 1 | 14 | 13 | 0 | 0 | 1 | 111 | 14 | +97 | **39** |

A-juniorit
----------

Espoo Bluesin A-juniorit voittivat kaudella 2008-2009 A-junioreiden SM-liigan mestaruuden.

| Sijoitus | Pelattu | Voitot | JA voitot | JA tappiot | Tappiot | TM | PM | ME | Pisteet |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | 42 | 28 | 5 | 2 | 7 | 172 | 90 | +82 | **96** |

Lähteet
-------

1. ↑
2. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive)
3. ↑
**Brad Beck** (10. helmikuuta 1964 Vancouver, Kanada) on entinen jääkiekkoilija, joka edusti urallaan esimerkiksi Porin Ässiä. Beck on Chicago Blackhawksin 5. kierroksen varaus vuodelta 1982.
Beck aloitteli uraansa Brittiläisen Kolumbian junioriliiga BCJHL:ssa kaudella 1980-1981. Kahden siellä pelatun kauden jälkeen hän siirtyi pelaamaan yliopistokiekkoa Michigan State Universityn joukkueeseen. Pelattuaan neljä kautta yliopistosarjassa oli edessä siirtyminen aikuisten sarjoihin kaudlle 1986-1987. Liigaksi valikoitui IHL ja seuraksi Saginaw Generals (seuraavalla kaudella Saginaw Hawks). Kaudella 1988-1989 Beck pelasi 16 ottelua Porin Ässissä tehden niissä yhden maalin ja antaen neljä maalisyöttöä. Seuraavaksi kaudeksi Beck palasi takaisin IHL:aan Indianapolis Icen joukkueeseen. Siellä hän pelasi 34 ottelua ennen siirtyimistään Englantiin BHL-liigan Durham Waspsin joukkueeseen, jossa pelasi kauden loppuun.
Kauden 1990-1991 Beck pelasi ECHL:n Richmond Renegadesin joukkueessa lähes piste-per-peli tahdilla. 64 pelatun ottelun saldo oli 60 pistettä. Seuraavan kauden Beck aloitti Colonial Hockey Leaguen Flint Bulldogsin riveissä, josta kuitenkin siirtyi 23 pelatun ottelun jälkeen Hollantiin Utrechtin joukkueeseen. Utrechtissa Beck pelasi vielä kauden 1992-1993 jonka jälkeen hän lopetti pelaajauransa. Uran parhaaksi saavutukseksi jäi Hollannin mestaruus keväällä 1992.

Lähteet
-------

1. ↑  Brad Beck at eliteprospects.com *www.eliteprospects.com*. Viitattu 17.2.2022. (englanniksi)
Jack Herer
**Jack Herer** (18. kesäkuuta 1939 New York, New York, Yhdysvallat – 15. huhtikuuta 2010 Eugene, Oregon, Yhdysvallat) oli yhdysvaltalainen kannabisaktivisti, joka tunnetaan erityisesti "hamppuraamattuna" pidetyn *Keisarilla ei ole vaatteita* (engl. *The Emperor Wears No Clothes*) -kirjan kirjoittajana.

Herer oli entinen republikaani ja sittemmin tunnettu hamppuaktivisti. Hän kirjoitti kaksi kirjaa, edellä mainittu *Keisarilla ei ole vaatteita* ja *Grass*. Hänen elämästään on tehty myös dokumentti *The Emperor of Hemp*. 

Herer kannatti kannabiksen dekriminalisointia, mikä ilmenee hänen kirjastaan: 

> »Jos kaikki fossiiliset polttoaineet johdannaisineen, kuten myös puun käyttö paperin valmistukseen ja rakentamiseen kiellettäisiin planeetan säästämiseksi, kasvihuoneilmiön suunnan kääntämiseksi ja metsien häviämisen lopettamiseksi, silloin vain yksi vuosittain uudistuva luonnonvara kykenisi tyydyttämään valtaosan maailman paperi- ja tekstiilitarpeista; vastaamaan kaikesta maailman liikenteen, teollisuuden ja kotien energiatarpeista sekä samanaikaisesti vähentämään saastumista, kunnostaen maaperää ja puhdistaen ilmakehää…
> 
> *Ja tuo aine on – se sama, joka on tehnyt kaiken sen ennenkin – kannabis, hamppu… marihuana!»* 
> 
> 

Herer myös lupasi 100 000 dollaria sille, joka pystyy kumoamaan kyseisen väitteen. Hänen mukaansa on nimetty Jack Herer kannabislajike. Hän pyrki kaksi kertaa Yhdysvaltain presidentiksi, vuonna 1988 saaden 1 949 ääntä ja vuonna 1992 saaden 3 875 ääntä.

Lähteet
-------

1. ↑  King, Bonnie: The Hemperor, Jack Herer has Died *Salem-News.com*.  15.4.2010. Viitattu 16.4.2010. (englanniksi)
2. ↑  Herer, Jack: Keisarilla ei ole vaatteita, luku 2 *emperor.wikidot.com*.  2007. Viitattu 12.10.2009.
3. ↑  $100,000 Challenge to Prove Us Wrong! Jack Herer.  Arkistoitu 25.9.2009. Viitattu 12.10.2009. (englanniksi)
4. ↑  Jack Herer Sensi Seeds. Viitattu 12.10.2009. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Jack Hererin kotisivut
* Keisarilla ei ole vaatteita -kirjan suomennos

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Israel
* Yhdysvallat
* Alankomaat
* Portugali

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Sofja Dmitrijevna Tihonova** (ven. Софья Дмитриевна Тихонова; s. 16. marraskuuta 1998 Pietari) on venäläinen mäkihyppääjä. Hän edustaa Saint-Petersburg KOR1 Dinamo -seuraa.

Tihonova debytoi mäkihypyn maailmancupissa joulukuussa 2013 Lillehammerissa sijoittuen kilpailussa sijalle 33. Ensimmäiset maailmancupin pisteensä hän saavutti tammikuussa 2014 oltuaan Tšaikovskin kilpailussa 22:s. Tihonovan paras sijoitus maailmancupin osakilpailussa on neljäs sija, jonka hän saavutti joulukuussa 2014 Lillehammerista. Tämän jälkeen hän on sijoittunut kymmenen parhaan joukkoon kerran kaudella 2016–2017, kolme kertaa kaudella 2018–2019, ja kahdesti kaudella 2019–2020. Continental Cupissa Tihonova debytoi jo 12-vuotiaana vuonna 2010.

Tihonova kilpaili ensimmäisissä aikuisten arvokilpailuissaan vuoden 2015 MM-kilpailuissa Falunissa. Hän oli normaalimäen 20:s ja sekajoukkuemäen viides. Helmikuussa 2015 Tihonova saavutti kultaa henkilökohtaisesta ja hopeaa joukkuekilpailusta nuorten MM-kilpailuista ja saman vuoden tammikuussa niin ikään kultaa henkilökohtaisesta ja hopeaa joukkuekilpailusta Euroopan nuorten olympiafestivaaleilta. Vuonna 2016 hän saavutti nuorten MM-kilpailujen normaalimäessä pronssia ja nuorten talviolympialaisten normaalimäessä hopeaa. Lahden MM-kilpailuissa 2017 hän sijoittui normaalimäessä 26:nneksi. Nuorten MM-kilpailuissa 2018 hän saavutti joukkuemäessä hopeaa. Pyeongchangin olympialaisissa 2018 hän sijoittui normaalimäessä 25:nneksi. Seefeldin MM-kilpailuissa 2019 hän oli normaalimäessä 20:s ja sijoittui naisten joukkuemäessä viidenneksi sekä sekajoukkuemäessä seitsemänneksi. Oberstdorfin MM-kilpailuissa 2021 hän oli suurmäessä 23:s, normaalimäessä 24:s ja naisten joukkuemäessä kuudes. Pekingin olympialaisissa 2022 Tihonova sijoittui normaalimäessä 26:nneksi.

Lähteet
-------

1. 1 2  Sofja Tihonova Kansainvälinen hiihtoliitto (FIS).  (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Sofja Tihonova** Wikimedia Commonsissa

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.
Korttelikartta
**Antilooppi** on kortteli Helsingin Kluuvin kaupunginosassa. Kuten useat muutkin vanhat Helsingin korttelit, se on nimetty 1800-luvulla eksoottisen eläimen (antilooppi) mukaan.

Antilooppi-kortteli rajoittuu Pohjoisesplanadin puolella Esplanadin puistoon, Mikonkadun puolella Gaselli-kortteliin, Aleksanterinkadun puolella Hamsteri-kortteliin ja Kluuvikadun puolella Yksisarvisen kortteliin.

Hotelli Kämp ja kauppakeskus Kämp Galleria sijaitsevat Antilooppi-korttelissa.

Rakennukset
-----------

* Pohjoisesplanadi 29: arkkitehti Antero Pernaja, 1969
* Pohjoisesplanadi 31 : arkkitehti Theodor Höijer, 1890
* Merkuriuksen liikepalatsi, Mikonkatu 1 / Pohjoisesplanadi 33: arkkitehti Selim A. Lindqvist, 1890
* Aleksanterinkatu 42: arkkitehti Onni Tarjanne, 1890
* Pohjolan talo, Aleksanterinkatu 44 / Mikonkatu 3: arkkitehdit Herman Gesellius, Armas Lindgren ja Eliel Saarinen, 1901
* Kluuvikatu 2: arkkitehti Antero Pernaja, 1969
* Kluuvikatu 4 / Aleksanterinkatu 40: arkkitehdit Antero Pernaja & Thomas Sandell, 1962
**Ahmed Abdi Godane** (10. heinäkuuta 1977 – 1. syyskuuta 2014) oli somalialaisen al-Shabaab-terroristijärjestön entinen johtaja. Godanen johdolla järjestö teki esimerkiksi ensimmäiset iskunsa Somalian ulkopuolella ja näihin iskuihin lukeutui Westgate-ostoskeskuksen verilöyly 2013. Godane sai surmansa Yhdysvaltojen tekemässä ilmaiskussa syyskuussa 2014.

Elämäkerta
----------

Godane vietti ilmeisesti lapsuutensa orpokodissa ja hänen setänsä oli alkoholisti. Hänen onnistui kuitenkin saada tukiraha islamin opiskeluihin Sudanissa ja Pakistanissa, joissa ollessaan hän omaksui jihadistisen ideologian 1990-luvulla. Hänen epäillään ylittäneen Pakistanin ja Afganistanin vastaisen rajan ja saaneen Afganistanissa koulutusta al-Qaidalta.

Godanen edeltäjän Aden Hashi Ayron kuoltua Yhdysvaltojen ilmaiskussa Etelä-Somaliassa Godane nousi al-Shabaabin johtoon. Godanen nousua järjestön johtoon voidaan pitää yllättävänä, sillä hän oli syntynyt Somalimaalla eikä hänellä ole näin klaanisiteitä etelään, jossa al-Shabaab pääasiallisesti toimi. Järjestön johtajan roolissa hän oli ensimmäistä kertaa julkisuuden keskipisteenä, kun hänet tuomittiin kuolemaan YK:n rakennukseen ja Etiopian lähetystöön Somalimaan pääkaupunki Hargeisassa tehdyistä pommi-iskuista. Ennen tuomion langettamista Godane oli ollut jonkin aikaa viranomaisten pidättämänä, mutta hänet oli päästetty vapaaksi. Godanella oli ilmeisesti läheiset suhteet al-Qaidan johtoon ja hän esiintyi esimerkiksi videoilla Ayman al-Zawahirin kanssa. Vuonna 2009 Godanen johtama al-Shabaabista tuli al-Qaidan alainen järjestö. Samalla järjestö alkoi suunnitella iskuja myös Somalian ulkopuolella.

Vuonna 2010 al-Shabaab teki pommi-iskun Ugandan pääkaupunki Kampalassa, jossa kuoli 78 jalkapallon maailmanmestaruuskisoja seurannutta henkilöä. Ugandan isku oli ensimmäinen al-Shabaabin ulkomailla tekemä. Vuonna 2013 vähintään 67 henkilöä kuoli Westgate-ostoskeskuksen verilöylyssä Kenian Nairobissa. Ulkomailla tehtyjen iskujen lisäksi Godane hyökkäsi myös kilpailijoitaan vastaan al-Shabaabin sisällä. Surmansa sai esimerkiksi yhdysvaltalaistaustainen jihadisti Omar Hammami. Joidenkin al-Shabaabin jäsenten tiedetään valittaneen Godanen toimista al-Qaidan johtaja al-Zawahirille.

Yhdysvallat oli vuonna 2012 asettanut Godanen surmaamiseen tai vangitsemiseen johtaville tiedoille 7 miljoonan dollarin palkkion. Godanen uskotaan myös toimillaan luoneen itselleen lukuisia vihollisia järjestönsä sisällä ja he olivat valmiita antamaan näitä tietoja Yhdysvalloille. Godane sai surmansa ilmaiskussa, jonka Yhdysvallat teki Shabeellaha Hoosen alueella kulkenutta saattuetta vastaan 1. syyskuuta 2014.

Lähteet
-------

1. ↑
2. 1 2 3 4  Ahmed Abdi Godane: Somalia's killed al-Shabab leader *BBC News*. BBC. Viitattu 26.6.2015. (englanniksi)
**Antimonitetroksidi** tai **antimoni(III,V)oksidi** (Sb2O4) on antimonin oksideihin kuuluva epäorgaaninen yhdiste. Yhdistettä käytetään katalyyttinä ja erikoiskeraamien valmistukseen. Yhdistettä esiintyy luonnossa servantiittimineraalina.

Ominaisuudet
------------

Huoneenlämpötilassa antimonitetraoksidi on valkoista kiteistä ainetta. Yhdisteessä antimoni esiintyy sekä hapetusluvulla +III että hapetusluvulla +V eli se on niin kutsuttu kaksoisoksidi tai suolaoksidi. Antimonitetroksidi on polymorfista ja siitä tunnetaan kaksi kiderakenteeltaan erilaista muotoa: alkeiskopiltaan ortorombinen α-Sb2O4 ja alkeiskopiltaan monokliininen β-Sb2O4. Näistä α-muodon rakenne on kerrosmainen. Hapetusluvulla +V oleva antimoni on koordinoitunut kuuteen happiatomiin muodostaen oktaedrin ja näiden välissä on antimoni muodostanut tasoja hapetusluvulla +III, joka on koordinoitunut neljään happiatomiin, kahteen tason yläpuolella ja kahteen tason alapuolella.

Antimonitetroksidi on käytännöllisesti katsoen lähes liukenematonta veteen. Se liukenee väkeviin emäsliuoksiin, mutta ei happoihin. Kuumennettaessa yli 930 °C:n se hajoaa antimonitrioksidiksi. Yhdiste voidaan pelkistää metalliseksi antimoniksi sulattamalla hiilen tai kaliumsyanidin kanssa.

Valmistus ja käyttö
-------------------

Antimonitetroksidia voidaan valmistaa kuumentamalla antimonitrioksidia hapen läsnä ollessa 400–500 °C:n lämpötilassa tai kuumentamalla antimonipentoksidia noin 800 °C;n lämpötilaan. Kolmas tapa on antimonitrisulfidin kuumentaminen. Näin muodostuu α-muotoa, joka voidaan muuttaa β-muodoksi kuumentamalla kuivassa ilmakehässä. Toinen tapa β-muodon valmistamiseen on antimonihapon kuumentaminen 900 °C:n lämpötilaan.

2 Sb2O3 + O2 → 2 Sb2O4
2 Sb2O5 → 2 Sb2O4 + O2
Antimonitetroksidia käytetään eräiden keraamien valmistuksessa ja katalyyttinä hapetettaessa alkeeneja alkyyneiksi.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  E. M. Karamäki: *Epäorgaaniset kemikaalit*, s. 205. Kustannusliike Tietoteos, 1983. ISBN 951-9035-61-3.
2. 1 2 3  Thomas Scott, Mary Eagleson: *Concise encyclopedia chemistry*, s. 84. Walter de Gruyter, 1994. ISBN 978-3110114515. Kirja Googlen teoshaussa (viitattu 2.6.2015). (englanniksi)
3. ↑  William M. Haynes, David R. Lide, Thomas J. Bruno: *CRC Handbook of Chemistry and Physics*, s. 4.49. 93rd Edition. CRC Press, 2012. ISBN 978-1439880494. Kirja Googlen teoshaussa (viitattu 2.6.2015). (englanniksi)
4. 1 2 3 4 5  Leon D. Freedman, G. O. Doak, G. Gilbert Long, Tariq Mahmood & Charles B. Lindhal: *Antimony Compounds, Kirk-Othmer Encyclopedia of Chemical Technology*, John Wiley & Sons, New York, 2003. Viitattu 2.6.2015
5. 1 2 3 4  Sabina C. Grund, Kunibert Hanusch, Hans J. Breunig & Hans Uwe Wolf: *Antimony and Antimony Compounds, Ullmann's Encyclopedia of Industrial Chemistry*, John Wiley & Sons, New York, 2006. Viitattu 2.6.2015
6. 1 2 3 4  Egon Wiberg, Nils Wiberg, Arnold Frederick Holleman: *Inorganic chemistry*, s. 765. Academic Press, 2001. ISBN 978-0-12-352651-9. Kirja Googlen teoshaussa (viitattu 2.6.2015). (englanniksi)
**Giannina Braschi** (s. 1953 San Juan, Puerto Rico) on yhdysvaltalainen kirjailija. Hän on postmoderni ja postkolonialistinen kirjailija, runoilija ja poliittinen filosofi.

Hän kirjoittaa rakkaudesta, luovuudesta, maahanmuutosta, vankeudesta ja vallankumouksesta.

Hänen kirjoituksensa sekoittavat runoutta, romaania, dramaattista näytelmää, lauluja ja poliittisia manifesteja. Hänen tunnetuimmat kirjansa ovat *Empire of Dreams* (1988), *Yo-Yo Boing!* (1998) ja *United States of Banana* (2011). Romaani *Yo-Yo Boing!* oli ensimmäinen "spanglishiksi" (sekoitus espanjan kieltä ja englantia) kirjoitettu kirja.

Hän asuu New Yorkissa.

Kirjallisuuspalkinnot
---------------------

Giannina Braschille on myönnetty palkintoja näistä organisaatioista: National Endowment for the Arts, New York Foundation for the Arts, PEN American Center, Puerto Rican Institute for Culture, Rutgersin yliopisto, Fordin säätiö ja Danforth Foundation.

Lähteet
-------

1. ↑  Aldama, Frederick Luis, O’Dwyer, Tess,: *Poets, Philosophers, Lovers: on the Writings of Giannina Braschi*. Pittsburgh, Pa.:. 1143649021. ISBN 978-0-8229-4618-2, 0-8229-4618-1. Teoksen verkkoversio (viitattu 25.9.2020).


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Yhdysvallat
* Ruotsi
* Tšekki

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* IdRef

 |

 |
**Reina Victoria Eugenia -luokka** oli Espanjan laivaston suunnitelma kolmen aluksen muodostamasta taistelulaivaluokasta. Luokan, jonka aluksista piti muodostaa laivaston 2. laivue, hankinta vahvistettiin vuoden 1913 laivastolailla. Luokan nimikkoalus sai nimen *Reina Victoria Eugenia* ja loput tunnettiin vain nimillä B ja C. Alusten suunnittelusta vastaisi Armstrong ja ne valmistaisi John Brown. Luokan aluksia ei valmistettu Britannian telakoiden keskittyessä sotaponnistuksiin ensimmäisen maailmansodan alettua.

Taustaa
-------

Espanjan laivasto kärsi murskaavan tappion sodassa Yhdysvaltoja vastaan, mutta maalla ei ollut varoja korvata menetettyjä aluksia ennen kuin 7. tammikuuta 1908 annettu laivastolaki vahvisti España-luokan alusten hankinnan. Viivästys kuitenkin mahdollisti Britannian kuninkaallisen laivaston *HMS Dreadnoughtista* ja Yhdysvaltain laivaston *USS South Carolinasta* saatujen kokemusten hyödyntämisen uusien alusten suunnittelussa. Espanja ei kuitenkaan kyennyt valmistamaan aluksia ilman ulkopuolista apua ja Armstrongin kanssa tehtiin sopimus suunnittelusta ja John Brownin kanssa telakan modernisoinnista ja alusten valmistuksesta.

Vuonna 1912 annettu toinen laivastolaki mahdollisti kolmen uuden taistelulaivan hankinnan lukuisten muiden alusten lisäksi. Luokka nimettiin Reina Victoria Eugenia -luokaksi ja työt aluksilla piti alkaa vuosina 1914-1915 ja niiden tuli valmistua vuoteen 1920 mennessä.

Suunnittelu
-----------

Luokan suunnittelusta vastasi Vickers-Armstrong ja alusten uppouman piti olla 21 000 tonnia. Alusten piti saavuttaa 21 solmun maksiminopeus. Ensimmäisten suunnitelmien mukaan alusten pääaseina olisi ollut neljä 38 senttimetrin tykein varustettua kaksoistornia, mutta taloudelliset vaikeudet pakottivat valitsemaan neljä kaksoistornia 34 senttimetrin tykein. Apuaseina olisi ollut kaksikymmentä 15 senttimetrin tykkiä. Muita suunnitelman osia ei julkaistu.

Ensimmäisen maailmansodan alkaminen hidasti España-luokan valmistusta, mutta peruutti Reina Victoria Eugenia -luokan tilauksen.

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Reina Victoria Eugenia-class battleship

Lähteet
-------

* Gardiner, Robert (toim.): *Conway's All the World's Fighting Ships 1906–1921*. Lontoo, Englanti: Conway Maritime Press, 1985. ISBN 0-85177-245-5. (englanniksi)

### Viitteet

1. 1 2 3 4  Gardiner 1985 s. 378