recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Tähtimadot** (Echiura) ovat merenpohjan pehmeitä, sukasellisia, mutta jaokkeettomia matoja. Niitä on perinteisesti pidetty erillisenä eläinkunnan pääjaksona, mutta nykyään ne luokitellaan nivelmatojen pääjaksoon ja monisukasmatojen luokkaan. Tähtimatoja tunnetaan noin 140 lajia.

Tuntomerkit ja levinneisyys
---------------------------

Tähtimatojen ruumis on makkaramainen ja niillä on lihaksikas kärsä, jota mato ei kykene vetämään sisään. Madoilla voi olla huomattavan pitkä häntäosa. Tähtimadot ovat yleensä muutaman senttimetrin mittaisia, jotkut jopa 75 senttiä.

Tähtimatojen levinneisyys kattaa lähes kaikki maailman meret ja niiden syvyysvyöhykkeet rantavyöhykkeestä syvänteisiin saakka. Useimmiten ne kuitenkin elävät matalassa vedessä, joko pohjamudassa, kivien alla kaivamissaan putkissa, kallionhalkeamissa tai koralliriuttojen onkaloissa. Itämeressä tähtimatoja ei esiinny. 

*Bonellia viridis* -naaras
Tähtimatoja kaupan Etelä-Koreassa

Lisääntyminen
-------------

Tähtimadot lisääntyvät suvullisesti, sukupuolet ovat useimmiten erilliset. *Bonellia viridis* -tähtimadon lisääntyminen on klassinen esimerkki ympäristön vaikutuksesta sukupuolen määräytymiseen. Tämän länsieurooppalaisen lajin naaras on 6–8 cm pitkä. Koiras on kuitenkin vain noin millimetrin pituinen ja elää naaraan loisena (kääpiökoiras). Naaras erittää aineita, jotka vaikuttavat toukan sukupuolen määräytymiseen. Toukasta tulee koiras, kun se sattuu kiinnittymään naaraan kärsän tienoille. Muutoin siitä kehittyy naaras.

Luokittelu
----------

Tähtimatojen paikka eläinkunnan luokituksessa on pitkään ollut epäselvä. Perinteisesti ne on luokiteltu omaksi pääjaksokseen. Uudempien molekyylisystemaattisten tutkimusten mukaan ne kuitenkin kuuluvat nivelmatoihin (Annelida), vaikka niillä ei olekaan tyypillistä jaokerakennetta. Tähtimatojen läheisimmät sukulaiset ovat monisukasmatojen (Polychaeta) luokassa, ja fylogeneettisesti ne voidaan luokitella monisukasmatojen alaluokaksi.

Lähteet
-------

* Mikkola, K. (toim.) *Maailman eläimet. Selkärangattomat*. Tammi, 1989. ISBN 951-30-6534-0.
* Struck TH et al. (2007) Annelid phylogeny and the status of Sipuncula and Echiura. BMC Evolutionary Biology 57:7

### Viitteet

1. ↑  World Register of Marine Species (WoRMS): *Echiura* (luettu 21.12.2019) (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Animal Diversity Web: *Urechis caupo* (kuva) (Arkistoitu – Internet Archive)
* Animal Diversity Web: *Bonellia viridis* (kuva) (Arkistoitu – Internet Archive)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Taksonitunnisteet | 
* Wikidata: Q64119
* Wikispecies: Echiura
* ADW: Echiura
* AFD: Echiura
* EoL: 8847
* Fossilworks: 67169
* GBIF: 7062236
* iNaturalist: 117589
* IRMNG: 1387
* ITIS: 914211
* NCBI: 6427
* NZOR: 3163b311-da42-4841-9c7a-ad346b162382
* uBio: 8275134
* WoRMS: 1269

 |

 |
**Beatrice Tinsley** (1941 – 1981) oli brittiläissyntyinen, Uudessa-Seelannissa kasvanut ja Yhdysvalloissa uransa tehnyt tähtitieteilijä, joka vaikutti merkittävästi siihen, mitä maailmankaikkeuden koosta ja synnystä tiedetään. Häntä on kutsuttu "kosmoksen kuningattareksi".

Tinsley syntyi Chesterissä vuonna 1941. Sodan jälkeen perhe muutti Uuteen-Seelantiin. Tinsley opiskeli Canterburyn yliopistossa, valmistui fysiikasta vuonna 1961 ja meni samana vuonna naimisiin. Aviomiehen työ vei pariskunnan Yhdysvaltoihin, missä Beatrice Tinsley teki väitöskirjansa Texasin yliopistossa.

Tinsley tutki galaksien kehitystä, mikä lisäsi tietoa myös maailmankaikkeuden koosta ja synnystä.

Tinsley siirtyi Texasista vuodeksi Kalifornian yliopiston Lickin observatorioon ja sieltä Yalen yliopistoon, missä sai professorin viran vuonna 1978.

Tinsley kuoli syöpään vuonna 1981. Lyhyen uransa aikana hän ehti julkaista yli sata tieteellistä artikkelia.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Beatrice Tinsley – Queen of Cosmos *NZ Edge*.  1999. Viitattu 7.4.2023.
2. ↑  Beatrice M. Tinsley:   *Theory of the crystal field in neodymium magnesium nitrate.*, 1962.  University of Canterbury. doi:10.26021/7553. Artikkelin verkkoversio.  en
3. 1 2  UC Legend - Beatrice Tinsley *Canterbury university alumni*. Viitattu 7.4.2023.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Israel
* Yhdysvallat
* Japani
* Alankomaat

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**Beatriz da Conceição** (21. elokuuta 1939 Porto – 26. marraskuuta 2015) oli portugalilainen fadolaulaja.

Conceição asui Portossa, kunnes matkusti Lissaboniin ja aloitti esiintymisen fadotaloissa. Oleelliseksi innoituksen lähteekseen hän nimesi Lucília do Carmon. Conceição aloitti teatterissa laulamisen vuonna 1966. Hän tilasi sanoituksia monilta kirjoittajilta, esimerkiksi Ary dos Santosilta ja Fernando Tordolta lauluun "Fado da Bia". Conceição esiintyi portugalilaistaustaisille yhteisöille myös Yhdysvalloissa ja Kanadassa. 1990-luvulla hänet kutsuttiin esiintyjäksi moniin kansainvälisiin festivaaleihin. Hän esiintyi Filipe La Férian televisio-ohjelmissa *Grande Noite* (1990) ja *Cabaret* (1994). Vuonna 1996 Conceição kutsuttiin Paul Van Nevelin ja Huelgas Ensemblen *Tears of Lisbon* -hankkeeseen, jossa fadoteemoja yhdistettiin 1500-luvun portugalilaiseen musiikkiin. Hankkeessa oli mukana myös António Rocha, ja sen yhteydessä järjestettiin konserttikiertue Benelux-maissa.

Toukokuussa 2008 Conceiçãolle myönnettiin Amália Rodrigues -säätiön Carreira-palkinto. Saman kuukauden aikana hänen kunniakseen järjestettiin hänen kotikaupunkinsa Teatro Sá da Bandeirassa "Alma Lusitana" -näytös. Conceiçãon levytysten joukossa ovat "Sou um fado desta idade" (1996) ja "Beatriz da Conceição" (1997).

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Beatriz da Conceição Museu do Fado, viitattu 12.4.2023


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Israel
* Yhdysvallat
* Tšekki

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana

 |

 |
**Korintin teatteri** oli antiikin aikainen kreikkalainen teatteri Korintin kaupungissa Kreikassa. Sen rauniot sijaitsevat antiikin Korintin arkeologisella alueella nykyisessä Archaía Kórinthoksen kylässä Kórinthoksen kunnassa.

Korintin teatterin rauniot.
Teatteri oli rakennettu vuorenrinteeseen Korintin keskustan eli agoraa ympäröineen alueen luoteispuolelle. Ensimmäinen kiintein penkein ja näyttämörakennuksin varustettu teatteri rakennettiin paikalle 400-luvun eaa. jälkimmäisellä puoliskolla. Sen rakenteet olivat puiset. Hellenistisellä ajalla rakennus uusittiin. Se todennäköisesti tuhoutui suurelta osin roomalaisten tuhottua kaupungin vuonna 146 eaa. Teatteri rakennettiin uudestaan kahdessa vaiheessa ensimmäisellä vuosisadalla jaa. sekä 100-luvulla jaa. Tuolloin rakennettiin kolmikerroksinen, pylväin ja kuvapatsain koristeltu näyttämörakennus. Puolikaarenmuotoisen teatterin halkaisija oli noin 130 metriä.

Keisari Caracallan aikana noin 211–217 jaa. rakennus muutettiin gladiaattorinäytäntöihin sopivaksi. Tuolloin kymmenen alinta penkkiriviä poistettiin, kun katsomo erotettiin taistelijoista noin 3,5 metriä korkealla muurilla. Teatterirakennusta käytettiin vielä bysanttilaisella ajalla.

Teatterin eteläpuolella sijaitsi pienempi Odeion eli musiikkiteatteri.

Lähteet
-------

1. 1 2  Θέατρο Υπουργείο Πολιτισμού και Αθλητισμού. Viitattu 3.2.2016.
2. 1 2  Theater *The Corinth Computer Project*. Viitattu 3.2.2016.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Korintin teatteri** Wikimedia Commonsissa
**Askolan Kirkonseudun työväentalo** oli Askolan kunnan kirkonkylässä sijainnut työväentalo.

Historiaa
---------

Askolan Kirkonseudun työväenyhdistys perustettiin vuonna 1906. Juopa työväestön ja talollisten välillä oli Askolassa vähäinen. Työväenyhdistyksen jäseniksi liittyikin monia talollisia, ja kokouksia pidettiin myös talojen tuvissa. Yhdistys hankki Vakkolasta puusepänverstaan, josta tuli vuonna 1908 yhdistyksen talo "Torppa". Yksi talon isäntä oli vuokrannut tontin taloa varten ja kaksi muuta takasi yhdistyksen pankkilainan, jonka vakuudeksi saivat työväenyhdistyksen omaisuuteen ensimmäisen kiinnityksen. Talon lämmitystä varten järjestettiin polttopuukeräys.

Kymmenen vuoden ajan toiminta työväentalolla oli vilkasta. Kansalaissota katkaisi toiminnan kokonaan, eikä se saanut sen jälkeen enää kestävää pohjaa. Vielä vuonna 1923 suunniteltiin talon kunnostamista, mutta sitä ei toteutettu. Työväentalo jäi hiljalleen luhistumaan ja työväenyhdistys lopetettiin 1930-luvun alussa.

Lähteet
-------

1. 1 2  Hurri, Olavi & Marttala-Hurri, Vuokko: *Työn ja aatteen talot. Työväentalojen historiaa Uudellamaalla*. Helsinki: Uudenmaan Sosialidemokraattinen Piiri ry, 1997. ISBN 952-90-8468-4.
**Henryn vakio** eli **Henryn lain vakio** *k*H on vakio, joka kuvaa liuokseen liuenneen aineen (tyypillisimmin kaasun) osapaineen riippuvuutta kaasun mooliosuudesta liuottimessa. Henryn vakio esiintyy Henryn laissa, jota voidaan käyttää määrittämään kaasun liukoisuutta liuokseen, mitä pienempi Henryn vakion arvo on, sitä suurempi on liukoisuus liuottimeen. Henryn vakion yksikkönä käytetään usein joko torria tai baaria.

Henryn vakio riippuu sekä liukenevasta aineesta että liuottimesta. Vakio voidaan määrittää kokeellisesti mittaamalla liuenneen aineen osapainetta liuoksista, joissa liuenneen aineen pitoisuus on tunnettu. Tämän lisäksi vakio riippuu lämpötilasta. Henryn vakion riippuvuus lämpötilasta aineelle i voidaan esittää niin kutsutulla Krichevsky-Kasarnovsky-yhtälöllä:

{\displaystyle {\rm {d}}\,{\rm {ln}}(k\_{H,i})={\frac {h\_{i}-h\_{\text{i}}^{\infty }}{RT^{2}}}{\rm {d}}T+{\frac {V\_{\text{i}}^{\infty }}{RT}}{\rm {d}}P},
missä {\displaystyle h\_{i}} on ideaalisen kaasun i entalpia normaalitilassa, {\displaystyle h\_{\text{i}}^{\infty }} on saman kaasun entalpia äärimmäisen laimeassa liuoksessa, T on lämpötila, R on kaasuvakio ja {\displaystyle V\_{\text{i}}^{\infty }} on kaasun i moolitilavuus äärimmäisen laimeassa liuoksessa.

Eräiden kaasujen Henryn vakioita vesiliuoksessa 25 °C:n lämpötilassa.

| Kaasu | kH (torr) | kH (bar) |
| --- | --- | --- |
| O2 | 3,27·107 | 4,95·104 |
| N2 | 6,8·107 | 9,04·104 |
| CO | 4,4·106 | 5,83·103 |
| CO2 | 1,24·106 | 1,65·103 |
| He | 1,12·108 | 1,49·104 |
| CH4 | 3,07·107 | 4,08·106 |
|

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Thomas Engel & Philip Reid: *Physical Chemistry*, s. 218. Pearson International, 2006. ISBN 978-0-321-64305-6. (englanniksi)
2. 1 2  Michael E. Mullins, Tony N. Rogers & Peter P. Radecki: *Engineering, Chemical Data Correlation, Kirk-Othmer Encyclopedia of Chemical Technology*, John Wiley & Sons, New York, 2000. Viitattu 14.9.2016.
3. 1 2  Johann Schlauer: *Absorption, 1. Fundamentals, Ullmann's Encyclopedia of Industrial Chemistry*, John Wiley & Sons, New York, 2008. Viitattu 14.9.2016
Henryk Melcer-Szczawiński
**Henryk Melcer-Szczawiński** (25. heinäkuuta 1869 Marcelin – 18. huhtikuuta 1928 Varsova) oli puolalainen säveltäjä, pianisti ja kapellimestari.

Melcer-Szczawiński sai varhaisen musiikkikasvatuksensa vanhemmiltaan. Vuonna 1887 hän aloitti Varsovan yliopistossa matematiikan opinnot, ja vuonna 1888 hän pääsi Rudolf Stroblin piano- ja Zygmunt Noskowskin sävellysoppilaaksi Varsovan musiikki-instituutissa. Melcer-Szczawiński esiintyi julkisesti ensimmäisen kerran 8-vuotiaana ja piti konsertteja monissa Puolan kaupungeissa ennen lähtöään kiertueelle Venäjälle laulaja Ludwika N. Nicholsonin kanssa vuonna 1890. Vuonna 1891 hän pääsi stipendillä Wieniin opiskelemaan pianonsoittoa Teodor Leszetyckin johdolla vuoteen 1895 saakka.

Vuosina 1895–1896 Melcer-Szczawiński toimi Helsingin musiikkiopiston pianoluokan professorina, ja vuonna 1897 hänestä tuli Lvivin konservatorion pianoluokan johtaja. Samoihin aikoihin hän jatkoi kansainvälisiä esiintymisiään ja sai palkintoja sävellyskilpailuissa. Vuosina 1899–1902 hän toimi musiikkiseuran johdossa Łódźissa, jonka konserttielämään hänen vaikutuksensa oli huomattava. Vuonna 1903 Melcer-Szczawiński pääsi Wienin konservatorion pianonsoiton professoriksi. Vuonna 1907 hän palasi perheineen Puolaan ja asettui pysyvästi Varsovaan. Vuodesta 1908 hän toimi yhden kauden ajan Varsovan filharmonikkojen taiteellisena johtajana. Lokakuusta 1915 maaliskuuhun 1916 Melcer-Szczawiński toimi Varsovan oopperan taiteellisena johtajana. Tästä tehtävästä hän luopui, sillä ei hyväksynyt saksalaisten oopperoiden esittämistä saksalaisjoukkojen miehittämässä Varsovassa. Omia pianokonserttejaan Melcer-Szczawiński alkoi täydentää kommentaarein; hän esitti kaikki Ludwig van Beethovenin pianosonaatit ja esitteli sanallisesti niiden muotoa.

Melcer-Szczawiński perusti vuonna 1917 taiteenlajien rajojen yli toimineen taiteilijaseuran. Tammikuussa 1922 hän sai nimityksen Emil Młynarskin seuraajaksi Varsovan konservatorion johtajana. Joulukuussa 1926 hän erosi tästä asemasta, koska katsoi yliopiston autonomisuutta loukatun Puolan uskonto- ja opetusministerin kutsumisella vierailulle. Vuonna 1927 Melcer-Szczawiński istui tuomariston jäsenenä ensimmäisessä Chopin-pianokilpailussa. Hän vähensi esiintymisiään sairastuttuaan sydäntautiin. Vuonna 1928 hän kuoli luennoidessaan konservatoriossa.

Melcer-Szczawińskin tuotantoon kuuluu kolminäytöksinen ooppera *Maria* (1902), lukuisia soolopianoteoksia sekä kaksi konserttoa pianolle ja orkesterille (1893–1894, 1897–1898).

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Henryk Melcer-Szczawiński Culture.pl

Aiheesta muualla
----------------

* IMSLP: nuotteja

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Katalonia
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* RISM

 |

 |
**Otan** oli Kazakstania nykyisen hallitsevan puolueen, Nur Otanin edeltäjä. Se perustettiin 12. helmikuuta 1999. 1. maaliskuuta 1999 pidettiin ensimmäinen Tasavaltalainen poliittinen puolue Otanin puoluekokous, johon osallistui lähes neljäsataa edustajaa Kazakstanin alueilta, kaupungeista ja piireistä. Mukana oli mm. 17 kansallisuuden edustajat, 104 yrittäjää ja liikemiestä sekä 67 julkisella sektorilla työskentelevää ja 122 valtiolla työssä olevaa. Kokous valitsi yksimielisesti Kazakstanin presidentti Nursultan Nazarbajevin puolueen ensimmäiseksi puheenjohtajaksi.

Puoluetta tukivat Kazakstanin kansan yhtenäisyyden liitto, Kazakstanin demokraattinen puolue ja Kazakstanin liberaali liike, jotka järjestivät yhteisen kokouksen. Lopuksi Otaniin liittyivät Oikeudenmukaisuuden puolue, Kansankooperatiivipuolue ja Tasavaltalainen työn poliittinen puolue.

Ensimmäisissä mažiliksen vaaleissaan 2004 neljästä puolueesta yhdistyneenä Otan sai 60,6 % äänistä ja 42/77 paikkaa. Tuolloin mažilikseen valittiin kymmenen valtiopäiväedustajaa suhteellisella menetelmällä yhdessä koko maan kattavasta vaalipiiristä ja 67 edustajaa enemmistövaalilla pienistä vaalipiireistä.

Nur Otan
Kazakstanin kommunistinen puolue 1936-1991 |
Kazakstanin sosialistinen puolue 1991-1993 |
Kazakstanin kansan yhtenäisyyden liitto 1993-1995 |
Kazakstanin kansan yhtenäisyyden puolue 1995-1999 |
Otan 1999-2006  | Kansan osuuskuntapuolue 1994-1999 | Kazakstanin agraaripuolue 1999 | Tasavaltalaispuolue Asar 2003-2006 |
Nur Otan 2006-
**Pelaa!** oli H-Town Oy:n kustantama ilmaisjakelulehti, jota jaettiin maksutta Prisma-marketeissa. Ensimmäinen numero ilmestyi vuonna 2005. Lehden sivumäärä vaihteli 32 ja 40 sivun välillä. Myöhemmin lehti oli luettavissa maksutta myös verkossa.

Lehti keskittyi koko perheen video- ja tietokonepeleihin, eikä arvostellut lainkaan K18-luokituksen saaneita pelejä. Peliarvosteluiden lisäksi lehti pyrki uutisoimaan videopeleistä selkokielellä.

Lehti ilmestyi kuusi kertaa vuodessa. Yhteensä sitä ilmestyi 65 numeroa.

Lehti lopetettiin vuonna 2015, ja sen korvasi saman kustantajan lapsille suunnattu *Sankari*-pelilehti.

Lähteet
-------

1. ↑  Pelaa-lehden kotisivu Web Archive -palvelussa. Arkistoitu 24.7.2009. Viitattu 16.4.2020.
2. 1 2  Pelaa! : johdatus pelien maailmaan *Finna*. Viitattu 16.4.2020.
3. ↑  Arvekari, Ville: Uusi lasten pelilehti Sankari on aloittanut taipaleensa *Pelaaja.fi*.  7.12.2015. Viitattu 16.4.2020.

Aiheesta muualla
----------------

* Lehden numero 65 Web Archive -palvelussa (.pdf)
**Ida Maria Saarinen** (oik. **Ida Maria Karke**, 4. elokuuta 1900 Forssa – 17. heinäkuuta 1991 Naantali) oli suomalainen kirjailija, joka kuvasi teoksissaan Forssan tehdastyöläisten elämää 1900-luvun alkupuolella.

Saarinen kävi neljä vuotta kansakoulua ja työskenteli sen jälkeen muun muassa puistotyöntekijänä. Hän julkaisi esikoisteoksensa *Nokkosia ja harakankukkia* 73-vuotiaana. Saarinen kirjoitti 1970-luvulla useita teoksia jotka pohjautuivat häneen omiin elämänvaiheisiinsa. Saarinen kirjoitti myös lapsuusmuistoistaan *Uusi Nainen* -lehden lastenpalstalle otsikolla *Taava-muori muistelee*.

Saarinen oli Naantalin kaupunginvaltuuston jäsen vuosina 1954–1957. Hän kuului SKDL:n ryhmään. Hän jäi pois kesken kauden, koska "kyllästyi ihmisten riitoihin".

Teoksia
-------

* *Nokkosia ja harakankukkia*, romaani. Otava 1973
* *Orvon osa: kertomuksia vuosisadanvaihteen tehtaalaisten elämästä*. Otava 1974
* *Hetket ja retket*, romaani. Otava 1975
* *Ihmisen ääni*, omaelämäkerta. WSOY 1977
* *Vorssasta poijaat: kertomuksia ja muisteloita Forssan elämästä ennen vanhaan*. WSOY 1980
* *Olipa kesä kerran, kertomus vankileiriltä*, romaani (postuumi). Naantalin Työväenyhdistyksen Säätiö 2017

Lähteet
-------

* Haku. Suomen kirjailijat tietokanta (Arkistoitu – Internet Archive)
* Ida Maria Saarinen (Arkistoitu – Internet Archive) Lounais-Hämeen kotiseutukirjailijat-tietokanta. Viitattu 26.2.2014.

### Viitteet

1. ↑
Ida Sargent
**Ida Sargent** (s. 25. tammikuuta 1988) on yhdysvaltalainen uransa lopettanut maastohiihtäjä.

Maastohiihdon maailmancupissa Sargent kilpaili ensimmäisen kerran Jällivaaran viestissä marraskuussa 2010. Henkilökohtaisessa kilpailussa hän kilpaili ensimmäisen kerran helmikuussa 2011 Drammenissa. Maailmancupin pisteille Sargent pääsi ensimmäisen kerran Roglassa joulukuussa 2011 oltuaan sprintissä 25:s. Maailmancupissa Sargent on ollut palkintopallilla kerran sijoittuessaan kolmanneksi perinteisen hiihtotavan sprintissä Pyeonchangissa helmikuussa 2017.

Sotšin olympialaisissa 2014 Sargent oli vapaan hiihtotavan sprintissä 19:s ja 10 kilometrin perinteisellä 34:s. Hiihdon maailmanmestaruuskilpailuihin Sargent on osallistunut neljä kertaa. Hänen paras saavutuksensa on 24:s sija Lahden MM-kilpailujen vapaan hiihtotavan sprintissä.

Sargent lopetti uransa maastohiihtäjänä keväällä 2019.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Ida Sargent Kansainvälinen hiihtoliitto (FIS).  (englanniksi)
2. ↑  Digginsin, Bjornsenin ja Caldwellin takana tyhjenee - vuosikymmenen ajan USA:n maajoukkueeseen kuulunut Ida Sargent lopettaa uransa *Kestävyysurheilu.fi*.  Arkistoitu 20.4.2019. Viitattu 20.4.2019.

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Ida Sargent**.
* Ida Sargentin blogi
Aku Ankka Vicarin taiteilemana.
**Vicar**, oikealta nimeltään **Victor José Arriagada Rios** (16. huhtikuuta 1934 Santiago, Chile – 3. tammikuuta 2012 Santiago, Chile), oli chileläinen Disney-sarjakuvapiirtäjä. Vicar piirsi Disneylle vuodesta 1971. Vicarin piirtämiä sarjoja on julkaistu Suomessa *Aku Ankka* -lehdessä yli tuhat kappaletta.

Ura
---

Vicar aloitti piirrosuransa poliittisilla pilapiirroksilla. Vuonna 1960 hän muutti Espanjaan ja osallistui animaatioiden tekoon sekä aloitti sarjakuvien piirtämisen. Vuonna 1971 hän alkoi piirtää Disney-sarjakuvia tanskalaiselle Gutenberghus-julkaisijalle (nykyiselle Egmontille), ja vuonna 1975 hän muutti takaisin Chileen perustaen sinne oman studion.

Vicarin asema Disney-piirtäjänä nousi vuosien kuluessa ja pian hän sai oman studion, jossa hänelle työskenteli useita piirtäjiä ja värittäjiä. Kuitenkin hän käsikirjoitti ainoastaan kaksi piirtämistään tarinoistaan itse. Miehistöineen Vicar tuotti vuosittain jopa 200 sivua sarjakuvaa. Carl Barks kutsui Vicaria parhaaksi Ankka-piirtäjäksi. Vicar arvosti itse Barksin töitä eniten ja piirsi kaksi hänen käsikirjoitustaan.

Vicar kävi myös kahteen otteeseen Suomessa, vuosina 2001 ja 2004, joista jälkimmäisellä kerralla hän tuli juhlistamaan kirjansa *Itsehillinnän mestari* julkaisemista. 

Vicar kuoli tammikuussa 2012 leukemiaan 77-vuotiaana.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Aku Ankka -mestari Vicar on kuollut *hs.fi*. Viitattu 5.1.2012.
2. ↑  Vicar *lambiek.net*. Viitattu 4.1.2012. (englanniksi)
3. ↑  Piirtäjämestari Victor Arriagada Rios on kuollut akuankka.fi. Viitattu 5.1.2012.
4. ↑  Vicar, el chileno que dibujaba al Pato Donald, muere a los 77 años *La Tercera*.  3.1.2012.  Arkistoitu 27.9.2015. Viitattu 4.1.2012. (espanjaksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Vicar Inducks-tietokannassa
* Vicarin muistokirjoitus Helsingin Sanomissa.

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Saksa
* Ruotsi
* Tšekki
* Alankomaat

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana

 |

 |
**Vicente Aranda Ezquerra** (9. marraskuuta 1926 Barcelona – 26. toukokuuta 2015 Madrid) oli espanjalainen elokuvaohjaaja.

Aranda syntyi Aragoniasta muuttaneiden vanhempiensa nuorimpana poikana. Hänen lapsuusvuosiaan varjosti sisällissota, ja hän muutti vuonna 1952 taloudellisista ja poliittisista syistä Venezuelaan. Palattuaan Espanjaan vuonna 1959 hänen ei onnistunut päästä elokuvakouluun Madridissa, ja hän olikin alalla täysin itseoppinut.

Aranda aloitti uransa verrattain myöhään; hänen ensimmäinen ohjauksensa on vuodelta 1964. Kansainvälistä suurmenestystä hän alkoi saavuttaa vasta kuusikymppisenä. Muutamia elokuvia uran varrelta ovat *Verentahrima morsian* (1972), *Cambio de Sexo* (1976) ja *Amantes* (1990). Useat hänen elokuvistaan pohjautuivat nykyajan romaaneihin. Tärkeimpiin tähtiin hänen elokuvistaan kuului Victoria Abril.

Marraskuussa 2006 kahdeksankymmentävuotispäiväänsä viettänyt Aranda oli tuottelias vielä 1990- ja 2000-luvuilla. Hän sai Goya-palkinnon ja oli ehdolla Cannesin Kultaisen palmun ja Berliinin Kultaisen karhun saajaksi. Hän oli naimisissa Teresa Fontin kanssa.

Lähteet
-------

1. ↑  Jones, Jessica: Spanish director Vicente Aranda dies aged 88 *The Local*.  26.5.2015. Viitattu 26.5.2015. (englanniksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Katalonia
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Japani
* Tšekki
* Korea
* Alankomaat

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie
* Elonet

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**Pušno** (ven. Пушно) on järvi Luoteis-Venäjällä Pihkovan alueen Outovan piirissä.

Maantietoa
----------

Järvi on 1,8 kilometriä pitkä, 0,7 kilometriä leveä ja sen pinta-ala on 52,7 hehtaaria. Se sijaitsee aivan Jammin (ven. Ямм) kirkonkylän koillispuolella Želtšajoen toisella puolella. Järven koillisrannassa sijaitsee kylä Želtša (ven. Желча) ja eteläpuolella Baranovka (ven. Барановка). Se on saareton ja sen keskisyvyys on 2,9 metriä ja sen syvänteessä on 4,8 metriä vettä. Järven rannoilla on ranta-asutusta ja sen ympäristö on pelomaata, niittyjä ja asuinaluetta. Itäpäässä alkaa suoalue.

Luontoarvoja
------------

Järvessä elää ainakin hauki, särki, ahven, ruutana, suutari, sorva, kiiski ja mutakala. Vuoteen 1979 tavattiin myös lahna, made ja säyne. Sen pohja on mutaa, mutta rannat ovat hiekkarantoja, jossa esiintyy mutaa. Rantaveteen on kaatunut kuolleita puita. Järvessä esiintyy 2–3 vuoden välein kalakuolemia ja sen laskuoja on padottu.

Vesistösuhteita
---------------

Pušno sijaitsee Želtšan valuma-alueella ja sen laskuoja on Želtšan sivujoki. Želtša laskee Peipsijärveen, jonka alue muodostaa Narvanjoen vesistöalueen keskiosan. Peipsijärven laskujoki Narvanjoki jatkaa pohjoiseen päin ja laskee lopuksi Suomenlahteen.

Järven lähiseudulla on yli 10 muuta järveä. Sen valuma-alueen koko on lähteestä riippuen 3,8  tai 1,55 neliökilometriä. Pieni valuma-alue johtuu siitä, ettei järveen ole johdettu pitkiä ojia. Etelässä sijaitsevasta Dorožkasta (ven. Дорожка) ei tule ojia ja muut ympäristön lammet tai järvet kuuluvat muihin vesistöihin. Järven laskuoja on mahdollisesti padottu, mutta se on ainoa tapa päästää järvestä vettä Želtšaan.

Huomautuksia
------------

1. 1 2 3 4 5 6  Kohteen pituus, leveys ja ympäristön kasvillisuus, asutus ja nimistöä on tarkistettu Internetin Google-, Bing-, ACME- tai Yandex-karttapalvelusta käyttäen järven koordinaatteja.
2. ↑  Järven tilavuus on laskettu kertomalla järven pinta-ala sen keskisyvyydellä.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6 7  Pihkovan alueen järviä (Excel) (arkistoitu, 22.5.2014)  luotu 7.9.2013. pskov.ru:  Pihkovan alueen valtion lupa- ja ympäristöhallintokomitea.  Arkistoitu 30.6.2019. Viitattu 28.5.2020. (venäjäksi)
2. 1 2 3 4  Pušno (*textual.ru*) *Venäjän valtion vesistötietokanta*. Viitattu 28.5.2020. (venäjäksi)
3. 1 2 3  Pihkovan alueen kartta: sivu 9 (Arkistoitu – Internet Archive), viitattu 28.5.2020
4. 1 2  Neuvostoajan kartta: Лист O-35-Б, Луга (Luga), 1:200 000, viitattu 28.5.2020
**Puruveden muikku** -nimitystä käytetään Saimaan koillisosassa sijaitsevan Puruveden järvialtaasta pyydetystä muikusta (Coregonus albula). Muihin muikkuihin verrattuna se on väritykseltään selkeästi hopeisempi. Puruveden muikulla on Euroopan unionin suojattu maantieteellinen merkintä (SMM) nimisuoja.

Puruvesi on veden laadultaan erinomaisen puhdas- ja kirkasvetinen nuottaruoho-tyypin järvi. Muikun ravintonaan käyttämä plankton viihtyy hyvien valo-olosuhteiden vuoksi syvemmällä kuin muualla. Muikut ovat syönnöksellä suurimman osan vuotta syvemmällä kuin keskimäärin muualla, josta johtuen muikku on normaalia muikkua D-vitamiinipitoisempi ja pehmytruotoisempi.

Lähteet
-------

1. ↑  EU:n nimisuojajärjestelmä *Evira*.  Arkistoitu 15.4.2017. Viitattu 12.3.2017.
2. ↑  Puruveden Muikku *www.puruvedenmuikku.fi*.  Arkistoitu 2.12.2016. Viitattu 12.3.2017.
3. ↑  Puruveden muikusta Suomen kymmenes nimisuojattu elintarvike «  Mikkelin yliopistokeskus – Mikkeli University Consortium *www.muc.fi*.  Arkistoitu 13.3.2017. Viitattu 12.3.2017.
4. ↑  Ymparisto > Puruvesi *www.ymparisto.fi*. Viitattu 12.3.2017.
5. ↑  Puruveden muikku sai EU:n alkuperäistuotemerkinnän » Umami *umami.fi*.  Arkistoitu 10.9.2016. Viitattu 12.3.2017.

Aiheesta muualla
----------------

* Puruveden muikku (Arkistoitu – Internet Archive)
* Neuvoston asetus (EY) N:o 510/2006 "PURUVEDEN MUIKKU"
**Koulikoro** on kaupunki sekä Koulikoron alueen ja samannimisen piirin hallinnollinen keskus Malissa. Se sijaitsee Nigerjoen varrella 60 kilometriä maan pääkaupungista Bamakosta itään. Kaupungissa on 43 200 asukasta.

Koulikoron kaupunkikunnan pinta-ala on 228 neliökilometriä. Se rajoittuu pohjoisessa Koulan, idässä Méguétanin ja lännessä Tienfalan kuntiin. Seutu kuuluu Sudanin vyöhykkeeseen. Kunnassa on 11 kaupunginosaa ja kylää.

Kaupungin nimi tarkoittaa bambaraksi "vuoren juurta". Se oli Segun bambaravaltioon kuuluneen Meguetanin alueen keskus. Ranskalaiset solmivat paikallisen päällikön kanssa protektoraattisopimuksen vuonna 1884. Vuonna 1889 Koulikorosta tuli siirtomaavallan paikallishallinnon keskus. Sen kehitys perustui vuonna 1904 valmistuneeseen rautatiehen. Vuonna 1955 Koulikoro sai kunnan statuksen.

Koulikoro on tärkeä jokisatama. Sen kautta kulkee maantie RN27 Bamakosta. Rakenteilla on uusi nelikaistainen tie sekä Nigerjoen ylittävä silta. Kaupunkiin johtaa myös Dakarin–Nigerin rautatie Bamakosta. Seudun pääelinkeinot ovat maanviljely, karjanhoito ja kalastus sekä hiekan ja soran tuotanto. Koulikorossa on myös teollisuutta.

Kaupungin nähtävyyksiä ovat bankosta rakennettu moskeija ja siirtomaatyylinen rautatieasema.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Plan de Sécurité Alimentaire: Commune Urbaine de Koulikoro 2008–2012 *aec.msu.edu*.  2008.  Arkistoitu 5.9.2012. Viitattu 19.8.2012. (ranskaksi)
2. ↑  Resultats provisoires RGPH 2009 (Région de Koulikoro) *instat.gov.ml*.  Arkistoitu 22.7.2011. Viitattu 19.8.2012. (ranskaksi)
3. ↑  Région de Koulikoro: Histoire *koulikoro.gouv.ml*. Viitattu 14.7.2018. [vanhentunut linkki]
4. ↑  Mali: Carte Routière *Reliefweb*.  2014. Viitattu 13.7.2018.
5. ↑  Pont de Kayo et route Bamako-Koulikoro: Les travaux avancent à la satisfaction générale *Maliactu*.  18.12.2017.  Arkistoitu 13.7.2018. Viitattu 13.7.2018.
6. ↑  *Le petit futé Mali 2012–2013*, s. 158. Paris: Nouvelles éditions de l’université, 2012. ISBN 978-2-7469-5161-7.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Koulikoro** Wikimedia Commonsissa
**Koula** on maalaiskunta ja sen keskuskylä Koulikoron alueen Koulikoron piirissä Malissa. Se sijaitsee 35 kilometriä Koulikorosta pohjoiseen. Kunnassa on 23 400 ja keskuskylässä 3 400 asukasta (vuonna 2009).

Koulan kunta rajoittuu koillisessa Koulikoron piirin Sirakorolan ja Doumban, kaakossa Méguétanin, lounaassa Tienfalan ja Katin piirin Yélékébougoun sekä luoteessa Kolokanin piirin Nossombougoun ja Nonkonin kuntiin. Maisemaa leimaavat ylängöt, tasangot ja sadekauden jälkeen kuivuvat joet.

Kuntaan kuuluu 36 kylää. Väestön pääelinkeino on maanviljely. Tärkeimmät viljelykasvit ovat hirssi, maissi, maapähkinä, puuvilla ja seesami. Lisäksi harjoitetaan karjanhoitoa ja kaupankäyntiä.

Lähteet
-------

1. ↑  4ème recensement général de la population et de l’habitat. Résultats définitifs, tome 0: Répertoire des villages *instat-mali.org*.  Arkistoitu 7.1.2017. Viitattu 21.4.2018.
2. ↑  Mali - Région de Koulikoro: Carte de référence *reliefweb.int*. Viitattu 21.4.2018.
3. 1 2  Plan de Securite Alimentaire: Commune Rurale de Koula 2008–2012 *csa-mali.org*.  2008.  Arkistoitu 29.4.2012. Viitattu 21.4.2018.
Sol Gabetta
**Sol Gabetta** (s. 18. huhtikuuta 1981 Córdoba) on argentiinalainen sellisti.

Gabetta syntyi Argentiinassa ranskalaisin ja venäläisin sukujuurin. 12-vuotiaana hän muutti Espanjaan opiskelemaan. Vuonna 2004 Gabetta sai laajaa kansainvälistä näkyvyyttä soittaessaan Valeri Gergijevin johtamien Wienin filharmonikkojen kanssa Luzernin festivaalilla. Muita kapellimestareita, joiden kanssa hän on työskennellyt, ovat olleet muiden muassa Neeme Järvi, Charles Dutoit, Leonard Slatkin ja Christoph Eschenbach.

Gabetta on saanut osakseen eniten huomiota vakiintuneen konsertto- ja kamarimusiikkiohjelmiston tulkinnoillaan, mutta hän on esittänyt myös nykysäveltäjien, kuten Tōru Takemitsun, György Ligetin, Sofija Gubaidulinan, Wolfgang Rihmin ja Pēteris Vasksin teoksia. Gabetta on saanut levytyksillään useita palkintoja, kuten kolme Echo Klassikia ja Diapason d'Orin. Hän on asettunut Sveitsiin, jossa vuonna 2005 aloitti opettamisen Baselin musiikkiyliopistossa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Sol Gabetta AllMusic


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Suomi (KANTO)
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Puola

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Taiteenala | 
* Grammy Awards
* MusicBrainz

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* IdRef

 |

 |
Solange Berry vuoden 1958 Eurovision laulukilpailussa
**Solange Berry** (23. marraskuuta 1932 – 26. tammikuuta 2018) oli belgialainen laulaja. Berry edusti Luxemburgia vuoden 1958 Eurovision laulukilpailussa kappaleella *Un grand amour*, joka sijoittui kilpailussa jaetulle yhdeksännelle ja viimeiselle sijalle. Berry osallistui myös Belgian karsintana vuoden 1960 Eurovision laulukilpailuun toimineeseen *Eurosong 1960* -laulukilpailuun kappaleella *On m'attend*, mutta ei tullut valituksi.

Diskografia
-----------

### EP:t

* *Chanson pour tous* (1955)
* *Que sera, sera* (1956)
* *Les Mirettes* (1957)
* *Sous les toits de Paris* (1959)
* *Maintenant, quand vient le printemps* (1967)

Lähteet
-------

1. ↑  Solange Berry *discogs.com*. Viitattu 1.6.2023.
2. ↑  Solange Berry *eurovision.tv*. Viitattu 17.3.2022.
3. ↑  Belgium: Eurosong 1960 *eurovisionworld.com*. Viitattu 17.3.2022.
4. ↑  Discographie : Solange BERRY *encyclopedisque.fr*. Viitattu 17.3.2022.


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana

 |

 |
*Tämä artikkeli kertoo Ylen politiikan toimittajasta. Samannimisestä tamperelaistoimittajasta (1962–2016) on oma artikkeli.*
**Jari Niemelä** on suomalainen eläkkeelle jäänyt radiotoimittaja, joka työskenteli yli 40 vuotta Yleisradion palveluksessa, valtaosan ajasta politiikan toimittajana.

Niemelä aloitti radiotoimittajan työt Ylen Nuorten radion freelancerina vuonna 1973, ja noin 30 vuotta hän on toiminut Ylen politiikan toimittajana. 2010-luvulla hän on toiminut tuottajan tehtävänimikkeellä ja muun muassa juontanut Pääministerin haastattelutuntia sekä toiminut Ylen ohjelmatyöntekijöiden (YOT) puheenjohtajana ja henkilöstön edustajana Yleisradion hallintoneuvostossa. Television puolelta Niemelä tunnettiin Ylen pienpuoluetentin vetämisestä.

Lähteet
-------

1. 1 2  Laine, Aki (haastattelija): Jari Niemelä radiossa 40 vuotta *Yle Areena*.  29.3.2016. Viitattu 5.6.2017.
2. ↑  Jari Niemelä jatkaa YOT:n puheenjohtajana, Radio- ja televisiotoimittajien liitto RTTL 9.3.2013. Viitattu 6.6.2017.
3. ↑  Ylen henkilöstöedustaja nimeää yhtiön sisäisten epäluulojen pesäpaikan: A-Studio, *Ilta-Sanomat* 9.12.2016. Viitattu 6.6.2017.
4. ↑  Näin Yle toimii: Ylen hallintoneuvosto  12.01.2015. Yleisradio. Viitattu 7.6.2017.
**Zygóksen luostari** (kreik. Μονή Ζυγού; myös *Zygoun luostari*) oli ortodoksinen luostari Áthoksen niemellä Kreikassa lähellä Ouranoúpolin kylää. Se oli omistettu profeetta Elialle. Luostari on nykyisin raunioitunut eikä siellä ole asukkaita.

Historia
--------

Zygóksen luostari kuuluu historialtaan athoslaisiin luostareihin, mutta on kuitenkin nykyisen Athoksen itsehallinnollisen luostaritasavallan rajojen ulkopuolella. Luostari oli yksi Athoksen varhaisimpia. Sen paikalla on ollut rakennuksia jo antiikin ajalla noin 400 eaa.–500 jaa. Varhaisin maininta nimestä Zygós on vuodelta 942, vaikkakaan ei ole tietoa, viittasiko se vielä tuolloin luostariin. Zygóksen luostari on ollut olemassa viimeistään vuonna 991.

Luostarin raunioita.
Luostari kukoisti 1000-luvulla ja oli tuolloin Athoksen merkittävimpiä. Luostari autioitui hieman ennen vuotta 1198 ja sen alue ja omaisuus luovutettiin keisari Aleksios III Angeloksen khrysobullalla Chilandárin luostarille. Noin 1206–1211 frankit käyttivät paikkaa linnoituksenaan. Siksi paikka tunnetaan myös nimellä *Fragkókastro* (Φραγκόκαστρο, "Frankkien linna"). Tämän jälkeen luostari raunioitui vuosisatojen kuluessa.

Luostarin pääkirkon raunioita.
Alueella on suoritettu kaivauksia vuodesta 1984. Kaivaukset ovat olleet arvokkaat, koska niiden avulla on ollut mahdollista tutkia keskiaikaista athoslaista luostaria, jonka päällä ei ole myöhempiä rakennusvaiheita.

Rakennukset
-----------

Luostarin rauniopaikka sijaitsee noin kaksi kilometriä kaakkoon Ouranoúpolista lähellä Áthoksen niemen länsirannikkoa. Athoksen itsehallintoalueen suljetulle rajalle on paikalta vain noin 40 metriä. Paikalla on muun muassa linnoitusmuurien, tornien sekä luostarin pääkirkon (*katholikon*) raunioita. Linnoituksen pinta-ala on ollut noin 0,55 hehtaaria (5,5 stremmaa). Torneja on ollut 11. Pääkirkosta on säilynyt seinää noin neljän metrin korkeudelta sekä muun muassa seinämaalausten ja mosaiikkien osia.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Oranen, Mikko et al. (toim.): "Zygoun luostari", *Athos – Luostarielämää Pyhällä Vuorella*, s. 138. Helsingin kaupungin taidemuseo, Taidemuseo Tennispalatsi / Maahenki Oy, 2007. ISBN 952-5328-79-1.
2. 1 2 3 4  Μονή Ζυγού Δήμος Αριστοτέλη. Viitattu 1.9.2020.
3. 1 2 3 4 5  Μονή Ζυγού, Μία Αγιορείτικη Μονή εκτός Αγίου Όρους *Διακόνημα*. Viitattu 1.9.2020.
4. ↑  Μονή Ζυγού Υπουργείο Πολιτισμού και Αθλητισμού. Viitattu 1.9.2020.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Zygóksen luostari** Wikimedia Commonsissa
Sivukuva esineestä
Pronssikiekon yksityiskohta
**Balkåkran rituaaliesine** (ruots. *Balkåkratrumman*) on pronssista valmistettu mahdollinen rituaaliesine, joka löytyi Balkåkran pitäjästä Ystadin läheltä Ruotsista. Vaikka sen käyttötarkoitus on jäänyt hämäräksi, ajoitetaan se kuitenkin noin 1500–1300 eaa. eli Skandinavian pronssikauteen Monteliuksen periodille II.

Historia
--------

Esine löytyi pienestä suosta vuonna 1847, jolloin sitä pidetään uhrina. Aivan samanlainen esine löytyi Unkarista vuonna 1913 Sopronin läheltä. Onkin ajateltu, että esine olisi tuontiesine Keski-Euroopasta samalla tavalla kuin monet muutkin pronssista valmistetut esineet.

Kuvaus
------

Esineen pohjana (tai mahdollisesti yläosa) on pronssista valmistettu pyöreä levy, joka on muotoiltu kuperan muotoiseksi. Levyn pelti on halkaisija on 42 senttimetriä, ohut ja siksi se on myös löysä. Sitä on tuettu lieriötä muistuttavalla kauluksella, jonka reunaa kiertää kymmenen rattaan pyöriä muistuttavat koristeet. Kauluksen koristeina on reikiä ja siksak-kuvioita.

Käyttötarkoitus
---------------

Esineen käyttötarkoitusta ei tiedetä. Useimmat tutkijat ovat ajatelleet sitä rituaaliesineeksi, jolla on tekemistä pyörien eli aurinkoa palvovan perinteen kanssa. Myös muita käyttötarkoituksia on esitetty: gongi, rumpi tai palokulho (valaisin).

Kirjallisuutta
--------------

* Knape, Anita & Nordström, Hans-Åke: *Der Kultgegenstand von Balkåkra* (= *The Museum of National Antiquities, Stockholm. Monographs.* Bd. 3). Statens historiska museum, Stockholm 1994, ISBN 91-7192-927-4.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  "Balkåkratrumman"  1977. Swedish National Heritage Board.  Arkistoitu 30 joulukuu 2017. Viitattu 20 huhtikuu 2018. Swedish
2. 1 2 3  Solen och stjärnorna Swedish History Museum.  Swedish

Aiheesta muualla
----------------

* Ruotsin historiallinen museo: Yksityiskohtaisia valokuvia esineestä, Flickr
**Balkanabat** (entinen Nebitdag, myös Nebit-Dag) on Balkanin maakunnan pääkaupunki Turkmenistanin länsiosassa Keski-Aasiassa. Sen asukasluku oli vuonna 2004 arviolta 139 000.

Maantiede
---------

Paikallisia asuinrakennuksia.
Balkanabat sijaitsee Turkmenistanin länsiosassa Türkmenbaşyn ja Ašgabatin välillä noin 400 kilometriä Ašgabatista luoteeseen. Kaupungin pohjoispuolella sijaitsevat Uly Balkan -vuoret.

Historia
--------

Nykyisen Balkanabatin paikalla oli vielä 1800-luvulla vain pieni rautatieasema. Paikasta kasvoi merkittävä rautatieliikenteen solmukohta Neuvostoliiton kaudella. 1930-luvulla sen lähistöltä löydettiin myös suuret esiintymät maaöljyä. Kaupungin vanha nimi Nebitdag tarkoittaakin öljyvuorta. Oman kaupungin asemansa Balkanabat sai vuonna 1946. 1980- ja 1990-luvuilla kaupunki kärsi huomattavasti taloudellisesta ahdingosta. Monet paikalliset ja etenkin koulutetut työläiset muuttivat muille paikkakunnille. 1990-luvun puolenvälin paikkeilta lähtien valtio alkoi tehdä kuitenkin suuria investointeja esimerkiksi kaupungin infrastruktuuriin ja öljylaitoksiin.

Väestö
------

Balkanabatin asukasluku oli vuonna 2004 arviolta 139 000. Vuonna 1985 vastaava arvio oli noin 81 000. Kaupungin asukkaat ovat pääasiassa etnisiä turkmeeneja, venäläisiä ja kazakkeja.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Rafis Abazov: *Historical Dictionary of Turkmenistan*, s. 24. Scarecrow Press, 2005. ISBN 0-8108-5362-0. (englanniksi)
2. 1 2 3  Balkanabat Encyclopædia Britannica. Viitattu 23.6.2020. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Balkanabat** Wikimedia Commonsissa
**Detskaja literatura** (ven. Детская литература, suom. *Lastenkirjallisuus*) on suuri neuvostoliitolais-venäläinen kirjankustantamo.

Detskaja literatura aloitti bolševikkien aloitteesta toimintansa sekä Moskovassa että Leningradissa 9. syyskuuta 1933 *Molodaja gvardija* (suom. *Nuori kaarti*) -kustantamon lastenjaostona, jonka nimeksi tuli aluksi *DETGIZ* (lyhennyksenä venäjän kielen sanoista Lasten valtiollinen kustantamo). Aloitteellisia olivat muun muassa kirjailijat Maksim Gorki, Arkadi Gaidar, Tamara Gabbe ja Kornei Tšukovski sekä hänen äitinsä Lidija Tšukovskaja. 

Ensimmäisenä toimitusjohtajana kustantamossa toimi Samuil Maršak. Hänen mukanaan toimintaan tulivat muun muassa Maršakin pikkuveli Mihail Iljin, Daniil Harms, Aleksandr Vvedenski, Solomon Lurie, Aleksei Tolstoi ja Jevgeni Schwartz. Jo ensimmäisenä vuonna kustantamo julkaisi 168 lastenkirjaa painoksen ollessa viiden ja kymmenen tuhannen välillä.

Vuonna 1937 Stalinin vainoissa toisen maailmansodan tai kuten venäläiset tapaavat sanoa, suuren isänmaallisen sodan aattona, monia kustantamon kirjailijoita pidätettiin ja ammuttiin.

Kaikesta huolimatta kustantamo on jatkanut toimintaansa. Esimerkkinä voi mainita Mihail Prišvinin kuvitetun luontopainotteisen lastenkirjan, joka ilmestyi Moskovassa venäjäksi vuonna 1973 sadan tuhannen kappaleen painoksena. Kustantamo on toiminut jo yli 80 vuotta ja julkaisee nykyään myös esimerkiksi äänikirjoja.

Lähteet
-------

1. ↑  DETGIZ, kotisivu *detgiz.spb.ru*.  2014. Viitattu 4.8.2014.
2. ↑  Audioknigi – Detskaja literatura ruslania.com.  Arkistoitu 8.8.2014. Viitattu 4.8.2014.

Aiheesta muualla
----------------

* Detskaja literatura -kustantamon historiaa (Arkistoitu – Internet Archive) (venäjäksi) (detgiz.spb.ru)
**Deus Ex** on Eidos Interactiven julkaisema, nykyisin Square Enixin julkaisema videopelisarja.

Pelisarja on tunnettu muun muassa kyberpunk-aiheestaan.

Pelit
-----

* *Deus Ex* (2000)
	+ myös nimellä *Deus Ex: The Conspiracy* (PlayStation 2)
* *Deus Ex: Invisible War* (2003)
* *Deus Ex: Human Revolution* (2011)
* *Deus Ex: The Fall* (2013)
* *Deus Ex GO* (2016)
* *Deus Ex: Mankind Divided* (2016)
* *Deus Ex: Breach* (2017)

Jatko-osat
----------

Ensimmäiselle pelille on olemassa useampi jatko-osa, joista ensimmäinen kantaa nimeä *Deus Ex: Invisible War*. Sarjan kolmas osa *Deus Ex: Human Revolution* julkaistiin 26. elokuuta 2011, ja sarjan neljäs osa *Deus Ex: Mankind Divided* 26. elokuuta 2016. Juonellisesti *Human Revolution* sijoittuu aikaan ennen alkuperäisen *Deus Exin* tapahtumia, kun taas ensimmäisen jatko-osan *Invisible War*in tapahtumat sen jälkeiseen. Pelit muodostavat yhden yhtenäisen tarinan, vaikka niissä pelataan eri henkilöillä. Neljäs pelisarjan osa sijoittuu ajallisesti kaksi vuotta edeltäjänsä tapahtumien jälkeiseen lähitulevaisuuden cyberpunk-henkiseen Prahaan ja samalla siis aikaan ennen alkuperäisen pelin tapahtumia.

Aiheesta muualla
----------------

* Pelisarja MobyGamesissä (englanniksi)
**Juho Antero (Antti) Numminen** (26. marraskuuta 1897 Harjavalta – 5. joulukuuta 1981 Helsinki) oli suomalainen yrittäjä ja yritysjohtaja, joka sai kauppaneuvoksen arvonimen.

Nummisen vanhemmat olivat Karl Fredrik Numminen ja Eeva Kristiina Setälä ja puoliso vuodesta 1934 Märta Boström. Numminen kävi kansakoulun, Vöyrin sotakoulun 1918 ja Tampereen kauppakoulun 1920–1922. Opintomatkoja hän teki useisiin eri maihin. Numminen oli harjoittelija Harjavallan Osuuskaupassa 1913, kauppa-apulainen K. Hauvosella Eurajoella 1913–1914, Toiminimi Veljekset Eurénin kaupanhoitaja Eurajoella 1914–1917, kauppa-apulainen W. Schnuttzin liikkeessä Huittisissa 1917–1919, vanhempi apulainen Arvio & Lindgren Oy:ssä Jämsässä 1920, Toiminimi Nylund & Waseniuksen edustaja Tampereella 1922–1926 ja Nokian Kutomo Oy:n prokuristi ja myyntipäällikkö 1926–1932.

Oy Suomen Trikootehdas Ab:n, vuodesta 1949 Oy Suomen Trikoo Ab, edustaja Tampereella Numminen oli 1932–1947, vt. myyntipäällikkö 1947–1949 ja Helsingin myyntikonttorin johtaja 1949–1960. Hän oli Vaneriyhtymä Numminen ja K:nit Ky:n pääyhtiömies ja toimitusjohtaja vuodesta 1961, Tampereen Helmi Oy:n omistaja ja johtaja 1938–1962, Toiminimi Koru- ja Lyhyttavara Numminen & Kumpp:n toinen perustaja, pääosakas ja johtaja 1941–1947, Toiminimi Vaneria O. Kokkonen & Kumpp:n pääyhtiömies, omistaja ja johtaja vuodesta 1942, Ky Satakunnan Vaneri Numminen, Rinne ja Kumpp:n pääomistaja ja johtaja vuodesta 1950 sekä Ky Päijänteen Vanerin johtaja ja yhtiömiesten puheenjohtaja vuodesta 1951. Nummisella oli lisäksi lukuisia liike-elämän ja muita luottamustehtäviä. Suomen sisällissotaan Numminen osallistui valkoisten puolella ja oli pitkäaikainen suojeluskunnan jäsen. Hän oli sotilasarvoltaan reservin luutnantti (1957). Kauppaneuvoksen arvonimen hän sai 1967. Numminen muistetaan myös lahjoittajana ja työstään yhteiskunnallisten järjestöjen hyväksi.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Juho Antero Numminen *Biografiasampo*. Viitattu 20.10.2022.
2. 1 2  Kuolleita. Kauppaneuvos J. A. Numminen. *Helsingin Sanomat*, 15.12.1981, s. 18.
**Juho Heikki Luoma** (4. helmikuuta 1840 Kuusamo – 30. marraskuuta 1887 Kuusamo) oli suomalainen lukkari, maanviljelijä ja valtiopäivämies.

Luoman vanhemmat olivat Jooseppi Mursu ja Greta Maria Säkkinen ja puoliso Kaisa Greta Korvela. Luoma muutti Ouluun 18-vuotiaana ja astui sotapalvelukseen. Kuusamoon hän palasi aliupseerina kymmenen vuoden päästä ja hänet valittiin siellä vuonna 1868 lukkariksi. Luoma tuli samana vuonna perustetun Kuusamon kunnan kunnallislautakunnan varaesimieheksi. Myöhemmin hän toimi muun muassa kunnallislautakunnan esimiehenä ja kunnan- ja köyhäinkassanhoitajana, usean vuoden ajan Oulun ja Kuusamon välillä postinkantajana ja kirkkoneuvoston jäsenenä aina kuolemaansa saakka. Luoma oli talonpoikaissäädyssä Kemin tuomiokunnan edustaja valtiopäivillä 1882 ja 1885. Hän oli molemmilla kerroilla yleisen valitusvaliokunnan jäsen. Luoman valtiopäiväaloitteet koskivat muun muassa koulujen perustamista, opettajien palkkaa, suomen kielen asemaa, lääkäripalveluja, tieyhteyksiä, isonjaon toteuttamista Kuusamossa sekä Iijoen perkaamista uittoa varten. Viinan valmistusta ja myyntiä hän halusi rajoitettavan.

Lähteet
-------

1. 1 2  KirjastoVirma: Juho Heikki Luoma. 1800-luvun merkittävin kuusamolainen luottamusmies. (Arkistoitu – Internet Archive) Viitattu 13.2.2021.
2. 1 2  Viljo Hytönen: *Talonpoikaissäädyn historia. II Osa: Säädyn jäsenet, sihteerit ja tulkit*, s. 170–171. Helsinki: Otava, 1926.
**Bernard Sumner** (s. 4. tammikuuta 1956) on englantilainen muusikko, joka on tullut tunnetuksi Joy Divisionin kitaristina ja kosketinsoittajana, sekä New Orderin laulajana.

Bernard Sumner

Diskografia
-----------

Joy Division
* *Unknown Pleasures* (1979)
* *Closer* (1980)

New Order
* *Movement* (1981)
* *Power, Corruption & Lies* (1983)
* *Low-Life* (1985)
* *Brotherhood* (1986)
* *Technique* (1989)
* *Republic* (1993)
* *Get Ready* (2001)
* *Waiting for the Sirens' Call* (2005)
* *Lost Sirens* (2013)
* *Music Complete* (2015)

**Electronic**

* *Electronic* (1991)
* *Raise the Pressure* (1996)
* *Twisted Tenderness* (1999)

**Bad Lieutenant**

* *Never Cry Another Tear* (2009)

Yhtyeet
-------

Joy divisionin ja New Orderin lisäksi Bernard on toiminut yhtyeissä Bad Lieutenant ja Electronic. Jälkimmäisen hän perusti The Smiths kitaristin Johnny Marrin kanssa.

Elämä
-----

Sumner meni ensimmäisen kerran naimisiin 1978 Sue Barlowin kanssa. Heillä on poika James Christopher Sumner. Bernard elää toisen vaimonsa Sarah Daltonin kanssa. Heillä on kolme lasta Tess Iona Sumner, Dylan Christian Sumner ja Finley Emil Sumner.

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Japani
* Tšekki

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana

 |

 |

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Bernard Sumner