recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Kokugaku** (jap. 国学, "kansallinen oppi") oli japanilainen filosofinen koulukunta, joka syntyi 1700-luvun lopulla. Kokugakun juuret olivat kangakun eli "kiinalaisen opin", käytännössä kungfutselaisten klassikoiden vastustamisessa: kokugaku-oppineet nostivat niiden sijaan tutkimuksen keskiöön varhaisimmat japanilaiset klassikot, jotka olivat heidän mukaansa säästyneet ulkopuoliselta vaikutukselta. Klassikoihin kuuluivat *Kojiki*, *Nihonshoki* ja *Man'yōshū*. Huomattavimman kokugaku-oppineen Motoori Norinagan mukaan klassikot paljastivat Japanin yhteiskunnan muinaisen harmonian, jossa kungfutselaista etiikkaa ei vaadittu säätelemään alamaisten, hallitsijan ja jumaluuksien välisiä suhteita. Keskeiseksi kokugakussa nousi myös Japanin ja Kiinan sekä myöhemmin lännen välisten erojen tutkiminen.

1800-luvulla kokugaku-liikkeellä, erityisesti Hirata Atsutanen koulukunnalla, oli rooli bakufu-sotilashallituksen kaatamisessa ja keisarin palauttamisessa valtaan. Nämä kokugaku-oppineet näkivät keisarin Japanin jumalallisena hallitsijana, minkä muinaiset tekstit paljastivat. Niinpä Meiji-restauraation jälkeen kokugakun aatteilla oli merkittävä osa uuden keisarillisen valtaideologian luomisessa. Keisarillisen Japanin kaatumisen jälkeen sodanjälkeisenä aikana kokugaku on kuitenkin nähty laajalti ideologisena lähtökohtana Japanin 1930- ja 1940-lukujen fasismin ja militarismin synnylle.

Lähteet
-------

* The Kokugaku (Native Studies) School Stanford Encyslopedia of Philosophy. Viitattu 17. helmikuuta 2008.
**Perun maantiede** kertoo Perun maantieteestä. Peru sijaitsee Etelä-Amerikan Tyynenmeren rannikolta itään päin. Sen pohjoispuolella ovat Ecuador ja Kolumbia, itäpuolella ovat Brasilia ja Bolivia ja eteläpuolella on Chile.

Maastonmuodot ja vesistöt
-------------------------

Tyynenmeren rannikolla on alankoalue, jota reunustaa Andien vuorijono. Maan kaakkoisosassa on vuoriylänköä. Maan koillisosa kuuluu Amazonin alankoon, josta suurin osa on sademetsää. Rannikon alankoalue ulottuu rannikolta 50–150 km sisämaahan päin. Se on suurimmalta osin aavikkoa. Perun alueen Andit jakautuvat kolmeen vuorijonoon, jotka ovat Länsi-Kordillieerit, Keski-Kordillieerit ja Itä-Kordillieerit. Maan kaakkoisosassa on Altiplanon ylänkö, jonka korkeus vaihtelee 3 500 metristä 4 200 metriin. Ylänköalueella on aromaata, missä kasvaa pensaikkoa ja ruohostoa.

Länsi-Kordillieerien ja Keski-Kordillieerien välissä on joki Marañón laaksoineen ja Keski-Kordillieerien ja Itä-Kordillieerien välissä on joki Huallaga. Nämä joet yhtyvät maan koillisosassa Amazoniin. Altiplanon ylänköalueella sijaitseva Titicacajärvi on Perun ja Bolivian rajaseudulla. Andien ylänköalueelta saavat alkunsa useat Amazonin sivujoet, jotka virtaavat kapeissa solissa. Perun ja Kolumbian rajalla virtaa joki Putumayo.

Ilmasto
-------

Amazonin alangolla vallitsee tyypillinen trooppinen ilmasto, mutta vuoristoalueilla on huomattavasti kylmempää ja lumiraja on noin 3000 metrin korkeudessa. Itätuulten tuoman kostean ilman vuoksi Amazonin alangolla on sateisinta. Tyynellämerellä puhaltaa kylmä Humboldtin merivirta, joka viilentää rannikkoseudun ilmastoa. Sama merivirta estää kostean ilman tulon Tyyneltämereltä Perun rannikolle ja tämän vuoksi rannikkoseutu on hyvin kuivaa. Rannikkoseudulla ja Andien alarinteillä on kesäkuusta lokakuulle usein sankkaa sumua.

Luonto
------

Rannikkoalueella kasvillisuus on enimmäkseen kaktuksia ja piikkipensaita. Amazonin alangolla kasvillisuus on trooppista sademetsää, missä kasvavia puita ovat setrit, mahonki ja kiinapuut. Andien rinteillä noin 2000 metrin korkeudessa kasvillisuus muuttuu ensin nummeksi ja vielä korkeammalla tundraksi. Perun luonnossa esiintyviä nisäkkäitä ovat puumat, jaguaarit, laiskiaiset ja tapiirit. Vuoristoissa elää karuun maastoon ja ohueen ilmaan sopeutuneita laamoja ja alpakoita, jotka ovat joskus puolikesyjä. Linnustoon kuuluu isoin lentokykyinen lintu, andienkondori. Lisäksi linnustoon kuuluvat merimetsot, pelikaanit, suulat ja lokit.

Manún kansallispuisto on Perun laajin kansallispuisto (1,5 miljoonaa hehtaaria) ja Unescon maailmanperintökohde vuodesta 1987.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Soili Jääskeläinen, Liisa Honkala, Kirsti Kujanen: *Maailmalla, Amerikka*, s. 252–253. Weilin+Göös, 2009. ISBN 978-951-0-33476-8.
2. ↑  Manú National Park *Unesco*. Viitattu 25.5.2023.
Viminaciumin raunioita.
Rooman valtakunta vuonna 125. Viminaciumin kaupunki sijaitsi Moesia superiorin provinssissa Tonavan varrella Kreikan pohjoispuolella.
**Viminacium** oli antiikin roomalainen kaupunki Moesiassa nykyisen Serbian alueella. Se kuului alun perin Moesian provinssiin. Myöhemmin se oli Moesia superiorin suurin ja tärkein kaupunki. Viminacium sijaitsi Mlava-joen oikealla puolella lähellä Tonavaa ja nykyistä Kostolacin kaupunkia.

Historia
--------

Viminacium perustettiin ensimmäisen vuosisadan eaa. lopulla roomalaisten valloitettua alueen. Vuosina 60–70 alueelle rakennettiin kivinen linnoitus, josta tuli tukikohta roomalaiselle legioonalle: Legio VII Claudialle. Legioona pysyi Viminaciumissa 400-luvulle saakka. Vuonna 86 Moesian provinssi jaettiin kahteen osaan: Moesia superioriksi ja Moesia inferioriksi. Viminaciumista tuli edellisen pääkaupunki ja sinne saatettiin sijoittaa lyhyeksi aikaa Legio IIII Flavia Felix.

Viminaciumista kasvoi nopeasti suuri kaupunki, jolle annettiin *municipiumin* asema keisari Hadrianuksen ajalla vuonna 117. Gordianus III:n aikana vuonna 239 kaupungista tuli *colonia* ja sen asukkaat saivat Rooman kansalaisuuden. Viminaciumiin perustettiin rahapaja, joka toimi vuosina 239/240–254/255, tosin tilapäisiä katkoksia oli vuosina 248/249 ja 253/254 mahdollisesti malminjakelun keskeytymisen takia, joka puolestaan aiheutui lukuisien sotilaallisten ja poliittisten ongelmien takia, joita Rooman valtakunta koki 200-luvulla. Monet ajan keisarit löivät rahoja Viminaciumissa.

200–400-luvulla Viminacium kärsi goottien hyökkäyksistä ja taloudellisista ongelmista. Hunnien hyökättyä kaupunkiin 400-luvulla se tuhoutui ja asukkaat joko surmattiin tai myytiin orjiksi. Itä-Rooman keisari Justinianuksen aikana vuosina 527–565 Viminacium jälleenrakennettiin mutta se hylättiin tai tuhottiin lopullisesti slaavien hyökkäyksissä 600-luvulla.

Kesäkuussa 2009 alueelta löydettiin 5 miljoonaa vuotta vanha mammutin luuranko.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Dragan Spasic: Viminacium *klicevac.free.fr*.  2002. Viitattu 11.8.2009. (englanniksi)
2. ↑  Jona Lendering: Legio VII Claudia Pia Fidelis Livius.org.  Arkistoitu 30.10.2014. Viitattu 11.8.2009. (englanniksi)
3. ↑  Jona Lendering: Legio IIII Flavia Felix Livius.org.  Arkistoitu 8.10.2014. Viitattu 11.8.2009. (englanniksi)
4. ↑

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Viminacium** Wikimedia Commonsissa

* Viminaciumin arkeologisen kohteen sivusto (englanniksi)
* Viminaciumissa lyötyjä rahoja (englanniksi)
**Vimmu** eli Vimmunkulma on Pälkäneellä sijaitseva kylä, joka maarekisterissä kuuluu Onkkaalan ja Kukkolan kylään. Vimmu sijaitsee noin yhdeksän kilometrin etäisyydellä Pälkäneen kirkonkylästä Onkkaalasta Aitoon ja Luopioisten suuntaan.

Historia
--------

Vimmu-nimen taustalla lienee lisänimi Finbo, joka on merkitty vuoden 1557 maakirjaan Kuulialan kylän talolliselle Mikko Laurinpojalle. Hänen poikansa Matin kohdalla lisänimi on muuntunut vuoteen 1615 mennessä muotoon Vimbunen, josta arvellaan Vimmun nimen johtuneen.

Vimmu kaunokirjallisuudessa
---------------------------

Juhani Syrjän neliosaisen Juho-romaanisarjan (1998–2003) kertojaminä on kirjailijan isä, Vimmusta lähtöisin ollut Juho Syrjä. Varsinkin romaanisarjan ensimmäisessä osassa, vuoteen 1918 sijoittuvassa teoksessa *Juho 18* käsitellään Vimmun ja muun Pälkäneen tapahtumia.

Lähteet
-------

1. ↑  "Seppo Suvanto: Pälkäneen keskiaika", *Pälkäneen historia*, s. 155-156. Pälkäneen kunta, 1972. ISBN 951-95045-0-8.
2. ↑  Syrjä, Juhani: *Juho 18*. Monologiromaani. Gummerus, 1998. ISBN 951-20-5306-3.
Musta kuningas on matissa. Valkean kuningatar uhkaa mustan kuningasta ja estää sen pakenemisen valkean kuninkaan suojatessa matittajaa.
**Shakkimatti** (usein myös pelkkä *matti*) on shakkipelin lopetustilanne. Siinä toisen pelaajan kuningas on lyöntiuhan alainen ja pelaaja on kyvytön torjumaan uhkausta. Kuningasta ei kuitenkaan milloinkaan lyödä, vaan peli päättyy mattitilanteeseen. Vastustajan matittaminen on ainoa tapa pelaamalla voittaa shakkipeli. Yleensä peli kuitenkaan ei etene mattiin saakka, häviämässä olevan pelaajan käyttäessä oikeuttaan luovuttaa ennen tätä. Ajoissa tapahtuvaa luovutusta pidetään shakissa tunnustuksena vastustajan pelitaitoa kohtaan ja hyvän pelitavan mukaisena. 

Jos kuningasta uhataan mutta uhkaus voidaan torjua, kyseessä ei ole matti vaan *shakki*. Jos taas vuorossa olevan pelaajan kuningas ei ole shakissa, mutta millään pelaajan nappuloista ei voi suorittaa laillista siirtoa, kyseessä on *patti*, ja lopputulos on tasapeli.

Esimerkkeja erilaisista shakkimateista ovat Anastasian matti, Bodenin matti ja Légalin matti.

Etymologia
----------

Shakkimatti-sanan alkuperä on persiankielisessä lauseessa *Šāh Māt*, "kuningas on lyöty".

Esimerkkejä
-----------

Nopein mahdollinen matti, ns. narrinmatti
 Valkoinen matissaKoulumatti
 Musta matissaMatti kuninkaalla ja tornilla
 Musta matissa Matti keskellä lautaa kahdella kuningattarella
Musta matissaDonald Byrne-Bobby Fischer, 1956
41... Tc2, matti
**Eugène Klein** MSC (28. helmikuuta 1916 Avenheim – 6. joulukuuta 1992) oli ranskalainen roomalaiskatolinen arkkipiispa, joka työskenteli Papua-Uudessa-Guineassa ja Uudessa-Kaledoniassa.[1]

Klein vihittiin papiksi 16. toukokuuta 1943 ja nimitettiin papuauusiguinealaisen Yule Islandin (tuleva Bereinan hiippakunta) apostoliseksi vikaariksi sekä Echinuksen titulaaripiispaksi 14. kesäkuuta 1960. Piispaksi vihkiminen seurasi 25. syyskuuta. Pääkonsekraattorina toimi Joseph-Charles Lefèbvre, jota avustivat Jean-Julien Weber ja Octave-Marie Terrienne.[1]

15. marraskuuta 1966 Klein sai nimityksen Bereinan piispaksi. 5. kesäkuuta 1971 hänet nimitettiin Nouméan koadjuuttoriarkkipiispaksi Uuteen-Kaledoniaan ja Velebusduksen titulaariarkkipiispaksi. Hänestä tuli 7. huhtikuuta 1972 Nouméan arkkipiispa, jona hän toimi, kunnes erosi tehtävistään 19. kesäkuuta 1981. Hän osallistui Vatikaanin toiseen kirkolliskokoukseen.[1]

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Catholic-Hierarchy.org: Archbishop Eugène Klein, M.S.C.
**Zeromayo Studios** on yhdysvaltalainen sarjakuvayhtiö, jonka perustivat Peter Laird ja Jim Lawson vuonna 1996. Se sijaitsee Northamptonissa, Massachusettsissa. Sen tunnetuin sarjakuva on Planet Racers.

Historia
--------

Zeromayo on Mirage Studiosin perustajan Peter Laird ja yhtiössä työskentelleen Jim Lawsonin perustama sarjakuvayhtiö. Turtlesien sarjakuvan kokiessa taantuman vuonna 1995, Laird päätti yhdessä Kevin Eastmanin kanssa lopettaa Turtlesien tekemisen ja keskittyä muuhun. Image Comics päätti kuitenkin tarjoutua jatkamaan Turtlesien sarjakuvan tekemistä. Samalla Laird päätti yhdessä Lawsonin kanssa luoda uusia sarjakuvia ja perustivat uuden yhtiön Zeromayo Studios. Ensimmäinen sarjakuva oli Planet Racers, joka kesti kolmen numeron verran. Laird vastasi sarjakuvan käsikirjoittamisesta ja Lawson kuvittamisesta. Toinen sarjakuva Paleo: Tales of the Late Cretaceous oli täysin Lawsonin tekemä, joka kesti 8 numeron verran.

Zeromayon sarjakuvia
--------------------

| **Sarjakuva** | **Luojat** | **Julkaistu** | **Määrä** |
| --- | --- | --- | --- |
| Planet Racers | Peter Laird ja Jim Lawson | 1997–1999 | 3 |
| Paleo: Tales of the Late Cretaceous | Jim Lawson | 2001–2004 | 8 |
|

Lähteet
-------

1. ↑  Mirage Studios Miscellanea Part 1: Non-TMNT Publications *The Noising Machine* 5.6.2008 Viitattu 31.10.2009 (englanniksi)
2. ↑  Zeromayo Studios[vanhentunut linkki] *Comic Book DB* Viitattu 31.10.2009 (englanniksi)
Charles Villiers Stanford vuonna 1894.
**Charles Villiers Stanford** (30. syyskuuta 1852 Dublin – 29. maaliskuuta 1924 Lontoo) oli Isossa-Britanniassa toiminut irlantilaissyntyinen säveltäjä.

Stanford valmistui Cambridgen Queens’ Collegesta ja täydensi opintojaan Saksassa. Hän toimi Trinity Collegen urkurina lähes 20 vuotta ja oli myös kuoronjohtajana yliopistossa. Vuonna 1882 hän liittyi Royal College of Musicin henkilökuntaan, ja vuonna 1887 hänestä tuli Cambridgen yliopiston professori. Hänet lyötiin ritariksi vuonna 1902. Hänet haudattiin Henry Purcellin viereen Westminster Abbeyyn.

Stanfordin oppilaiden joukossa olivat Ralph Vaughan Williams, Gustav Holst, Samuel Coleridge-Taylor, John Ireland, Frank Bridge ja Arthur Bliss. Hänen sävellystuotantoonsa lukeutuu hengellisiä teoksia, seitsemän sinfoniaa ja kolme pianokonserttoa. Hänen ainoa suosiota saavuttanut oopperansa oli *Shamus O’Brien* (1896).

Lähteet
-------

1. 1 2 3  AllMusic.com: Charles Villiers Stanford


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
	+ 2
* VIAF
	+ 2
	+ 3
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
	+ 2
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Belgia
* Yhdysvallat
* Ruotsi
* Latvia
* Japani
* Tšekki
* Australia
* Alankomaat
* Puola
* Portugali

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Henkilöt | 
* BMLO
* Irlanti
* Deutsche Biographie
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* SNAC
* IdRef

 |

 |
Kirves pölkkyyn lyötynä.

**Kirveslinja** on Suomen kommunistisen puolueen (SKP) enemmistöläisestä johdosta 1980-luvun alkupuolella käytetty käsite. Tuolloin vähemmistöläiset erotettiin vuosien riitelyn jälkeen kokonaan puolueesta. SKP:n opposition (ns. taistolaiset) mukaan erottamisia ajaneet halusivat "leikata puolueen keskeltä halki kuin puun kirveellä". Nimitys liitetään varsinkin puolueen puheenjohtaja Arvo Aaltoon ja puoluesihteeri Aarno Aitamurtoon.

1970-luvun lopussa SKP:n enemmistön piirissä alkoi nousta yhä voimakkaammaksi käsitys, ettei yhtenäisyystunnuksin esiintynyt puolueoppositio tosiasiassa halunnut yhtenäisyyttä. Tämä näkyi muun muassa vaatimuksena "sääntöjen palauttamisesta", jolla viitattiin vuoden 1970 sovittuun *osapuolisopimukseen*, jolla oppositiolle taattiin edustus puolueen päättävissä elimissä. Osa enemmistöläisistä halusi opposition erillistoiminnasta suivaantuneena erottaa koko opposition ja näiden kanssa turhan sopuisiksi ryhtyneet. Enemmistön ja vähemmistön väliin syntyi puolueen hajottamista vastustanut kolmaslinjalaisuus, jota edustanut Jouko Kajanoja toimi SKP:n puheenjohtajana 1982–1984. Kolmaslinjalaiset kuitenkin epäonnistuivat puolueen hajoamisen estämisessä.

Erityisen vahva kannatus kirveslinjalla oli SKP:n Lapin piirissä, josta myös Aalto oli lähtöisin. Oululaisen Kansan Tahto -lehden (SKDL:n pohjoissuomalainen äänenkannattaja) päätoimittaja Into Kangas oli kirveslinjan toinen henkilöitymä. Konkreettinen hajaannus näkyi Lapin piirissä jo ennen koko SKP:n hajoamista, sillä lappilainen kansanedustaja Esko-Juhani Tennilä suljettiin pois SKDL:n listoilta jo eduskuntavaaleissa 1983, vaikka hänet oli jäsenäänestyksessä listoille valittu. Tennilä pääsi eduskuntaan omalta listaltaan, jolloin hänen kannattajansa julistivat kirveen "takavarikoiduksi". Muita tunnettuja kirveslinjalaisia olivat mm. Mikko Ekorre ja Arvo Kemppainen.

Aalto nousi SKP:n puheenjohtajaksi 20. edustajakokouksessa 1984. Tämän jälkeen opposition hallussa olleet puoluejärjestöt erotettiin vuosina 1985–1986 ja vähemmistö joutui vastentahtoisesti lähtemään puolueesta. Kirveslinjalainen puoluejohto tuli myöhemmin tunnetuksi myös huonoista sijoituksista, joiden seurauksena suurin osa puolueen varoista menetettiin. Aalto joutui tämän vuoksi jättämään puheenjohtajan tehtävät 1988.

Lähteet
-------

* Leppänen, Veli-Pekka: Puheenjohtaja kantoi vastuun. (Arvo Aalto 75 vuotta) *Turun Sanomat*, 12.7.2007. Artikkelin verkkoversio.
* Murtovaara, Arto: Kirveslinjan totuuden torvi.  *Kaleva*, 5.2.2006, s. 46. Oulu:  Kirjapaino-osakeyhtiö Kaleva. Artikkelin verkkoversio.

### Viitteet

1. ↑  Ukkola, Jukka: Kirveslinjan nousu ja tuho - vai uho?.  *Suomen kuvalehti*, 1987, nro 4/1987, s. 46-47.
2. ↑  Leppänen, Veli-Pekka: Puheenjohtaja kantoi vastuun. (Arvo Aalto 75 vuotta) *Turun Sanomat*, 12.7.2007. Artikkelin verkkoversio.
DDP kesäkuussa 2011
**Dallas Page**, syntymänimeltään **Page Joseph Falkinburg, Jr.** (s. 5. huhtikuuta 1956) on yhdysvaltalainen näyttelijä ja eläkkeelle jäänyt showpainija, joka tunnetaan paremmin nimellä **Diamond Dallas Page (DDP)**. Page paini uransa aikana World Championship Wrestlingissä, World Wrestling Entertainmentissa, Total Nonstop Action Wrestlingissa ja Juggalo Championship Wrestlingissa.

Page aloitti 1988 managerina American Wrestling Associationissa. WCW:lle hän siirtyi 1991 ja aloitti itsekin painimaan saman vuoden lopulla. Page otti kutsumanimekseen *The People's Champion*. Hän saavutti uransa suurimman suosion WCW:ssä voittaen kolme kertaa World Heavyweight Championshipin, kaksi kertaa United States Heavyweight Championshipin, neljä kertaa World Tag Team Championshipin ja kerran Television Championshipin.

Kun WWE osti WCW:n vuonna 2001, Dallas Page solmi sopimuksen WWE:n kanssa ja voitti siellä European Championshipin ja World Tag Team Championshipin. Hänen sopimuksensa yhtiön kanssa loppui vuonna 2002. Dallas Page paini sittemmin pienemmissä piireissä, kunnes solmi sopimuksen TNA:n kanssa, missä hän työskenteli vuodesta 2004 vuoteen 2005. Tämän jälkeen Page on näytellyt pienen budjetin elokuvissa ja toimii fitness-guruna. Hän on kuuluisa kehittämästään DDP Yoga -joogasta.

Paini
-----

* Paininimet: Diamond Dallas Page, Dallas Page, DDP
* Ilmoitettu pituus: 196 cm
* Ilmoitettu paino: 115 kg
* Syntymäpaikka: Point Pleasant, New Jersey
* Asuinpaikka: Woodstock, Georgia
* Painidebyytti: 1988
* Siirtyi eläkkeelle: Toukokuussa 2005
* Lopetusliikkeet: Diamond Cutter (Cutter), Diamond Clash (Belly to back inverted mat slam)
* Lempinimet: The People's Champion, The Original People's Champion, Positively Page, Handsome

**Sisääntulomusiikit:**

* "Glam" (1994-1996)
* Jimmy Hart - "Self High Five" (1996-2000)
* FAT - Dog (2001-2002)
* Dale Oliver - Spirit (2004-2005)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Israel
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Taiteenala | 
* RKD Artists

 |

 |
**Dian Cécht** on jumala Irlannin kelttiläisessä mytologiassa. Hän on jumalten heimon Tuatha Dé Danannin lääkäri ja parantaja. Kun jumalten kuningas Nuada oli menettänyt kätensä Mag Tuiredin ensimmäisessä taistelussa, teki Dian Cécht Nuadalle hopeisen käden, joka toimi kuin oikea käsi. Dian Céchtin poika Miach pystyi kuitenkin antamaan Nuadalle toimivan ihmiskäden. Kateellinen Dian Cécht tappoi poikansa. Dian Cécht väitti kuitenkin surman syyksi sitä, että käden liitos oli tehty epäkunnioittavalla tavalla.

Dian Céchtin sanottiin pystyvän herättämään henkiin kuolettavasti haavoittuneet. Hän oli pyhittänyt Slane-kaivon tätä tarkoitusta varten. Dian Cécht upotti haavoittuneen kaivoon ja veti hänet sitten ylös henkiin vironneena. Tämä saattaa viitata kelttien rituaalisiin kylpyihin tai hukkuttautumisiin.

Dian Cécht on myös Cianin isä, joka puolestaan on Lughin isä.

Lähteet
-------

* Jordan, Michael: Encyclopedia of Gods. Kyle Cathie Limited, 1992. ISBN 1 85626 038 0.

### Viitteet

1. 1 2 3  Dian Cécht *Britannica Academic, Encyclopædia Britannica*. Encyclopædia Britannica Inc. Viitattu 4.7.2017. (englanniksi)
2. 1 2  Micha F. Lindemans: Dian Cecht *Encyclopedia Mythica from Encyclopedia Mythica Online*.  Arkistoitu 16.9.2017. Viitattu 4.7.2017. (englanniksi)
3. 1 2  Jordan 1992, s. 76
**Pedro Fernando Massacessi Pereyra** (s. 19. tammikuuta 1966 Ceres, Argentiina) on entinen argentiinalainen jalkapalloilija. Hän oli pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja. Uransa jälkeen Massacessi on toiminut pelaaja-agenttina Meksikossa.

Latinalainen Amerikka ja Japani
-------------------------------

Massacessi aloitti ammattilaisuransa vuonna 1985 Buenos Airesin kupeessa sijaitsevan Avellanedan kaupungin Independiente-joukkueessa. Voitettuaan Argentiinan mestaruuden seurassa kaudella 1988–1989 hän siirtyi lainaan sarjanousija Club Atletico Chacon riveihin. Seuraavana kautena Massacessi edusti chileläistä CF Universidad de Chileä ja meksikolaista Cobras Juarezia.

Vuonna 1992 Massacessi siirtyi kahdeksi kaudeksi CF Atlanteen. Mestaruusvuonna 1992–1993 hän oli joukkueen tärkeimpiä pelaajia ja teki maalin myös mestaruuden ratakaisseissa finaaliotteluissa. Massacessia pidetään edelleen suuressa arvossa joukkueen kannattajien keskuudessa. Kahden Atlante-kauden jälkeen Massacessi pelasi 1994–1995 loukkaantumisten vaivaamana Pumas-seurassa sekä Japanin J-liigan Yokohama Marinosissa. Japanissa hän voitti jo uransa kolmannen mestaruuden. Japanista Massacessi palasi jälleen kahden vuoden sopimuksella Atlanten riveihin. Kausi 1996–1997 jäi häneltä lähes kokonaan pelaamatta loukkaantumisten vuoksi.

Kausi Suomessa
--------------

Heinäkuussa 1997 Massacessi teki loppukauden kattavan sopimuksen porilaisen FC Jazzin kanssa. Hän on edelleen yksi mittavimman kansainvälisen uran ennen Suomen sarjoihin siirtymistään tehnyt ulkomainen pelaaja Suomessa. Debyyttinsä Jazzin paidassa Massacessi teki heinäkuun lopulla Tallinnassa, kun FC Jazz kohtasi Mestarien liigan ensimmäisen karsintakierroksen ottelussa virolaisen FC Lantanan. Ensiesiintymisensä Veikkausliigassa hän teki vajaata viikkoa myöhemmin Rovaniemen Palloseuraa vastaan.

Massacessin otteita Suomessa vaivasivat vanhat loukkaantumiset, joiden johdosta hän joutui olemaan useasta ottelusta sivussa. Niiden takia Massacessi ei myöskään täyttänyt häneen asettettuja odotuksia. Otteluita Jazzissa kertyi Massacessille lopulta 13, joista kahdeksan Veikkausliigassa ja yksi Suomen Cupissa. Lisäksi hän esiintyi kolmessa Mestareiden liigan karsintakierrosten ottelussa FC Lantanaa ja hollantilaista Feyenoordia vastaan sekä yhdessä UEFA Cupin ottelussa saksalaista 1860 Müncheniä vastaan.

Jazz-sopimuksen päätyttyä Massacessi lopetti pelaajauransa ja palasi Meksikoon, josta oli tullut hänen uusi asuinpaikkansa. Haastattelussa Massacessi mainitsi kylmän ja pimeän talven olevan yksi syy, miksi hän ei halunnut enää jatkaa uraansa Suomessa.

Saavutukset
-----------

* Argentiinan mestaruus 1989 Club Atlético Independiente
* Meksikon mestaruus 1993 CF Atlante
* Japanin J-liigan mestaruus 1995 Yokohama Marinos

Lähteet
-------

* FootballDatabase.eu
* Veikkausliigan tilastot
* Glorias Pasadas -jalkapalloblogi
* La Nacion[vanhentunut linkki]

Aiheesta muualla
----------------

* Massacessi Juha Tammisen kuva-arkistossa
**Naréna** on maalaiskunta ja sen keskuskylä Koulikoron alueen Kangaban piirissä Malissa. Se sijaitsee Mandinguevuorten eteläpuolella 70 kilometriä Kangabasta pohjoiseen. Kunnassa on 12 600 ja keskuskylässä 6 000 asukasta (vuonna 2009, väestönlaskenta).

Narénan kunnan pinta-ala on arviolta 472 neliökilometriä. Se rajoittuu etelässä Kangaban piirin Karanin ja Benkadin, lännessä Balan Bakaman, pohjoisessa Katin piirin Sobran ja Sibyn ja idässä Bancoumanan kuntiin. Seutu kuuluu Sudanin vyöhykkeeseen. Kasvillisuus on pensas- ja metsäsavannia. Kunnan alueella virtaavat Nigerin pienet sivujoet Fakassa, Kitakourou, Wouloussogo, Sékégué ja Taoutako.

Kuntaan kuuluu kuusi kylää ja useita pikkukyliä. Asukkaat ovat etupäässä mandinkoja. Lisäksi on fulbeja, dogoneja ja bambaroita.

Narénan kautta kulkee Bamakon ja Guinean välinen maantie RN5. Seudun pääelinkeino on maanviljely. Tärkeimmät viljelykasvit ovat durra, maissi, riisi, hirssi, maapähkinä, puuvilla, hedelmät ja vihannekset. Lisäksi hyödynnetään metsiä sekä harjoitetaan karjanhoitoa, käsityöammatteja, kullankaivuuta ja kaupankäyntiä.

Lähteet
-------

1. 1 2  4ème recensement général de la population et de l’habitat. Résultats définitifs, tome 0: Répertoire des villages *instat-mali.org*.  Arkistoitu 7.1.2017. Viitattu 3.5.2017.
2. 1 2 3 4  Plan de Securite Alimentaire: Commune Rurale de Narena 2008–2012 *fsg.afre.msu.edu*.  2007. Viitattu 3.5.2017. [vanhentunut linkki]
3. ↑  Mali - Région de Koulikoro: Carte de référence *reliefweb.int*. Viitattu 3.5.2017.
Friedrich Wilhelm Schadow: *Joosef tulkitsee unia vankilassa*.
**Nasareenit** olivat saksalainen taiteilijaryhmä. He pyrkivät kuvaamaan uskonnollista tunnetta mahdollisimman aidosti, esikuvinaan keskiajan saksalainen ja varhaisrenessanssin italialainen taide. Ryhmän huomattavimpia jäseniä olivat Peter von Cornelius, Friedrich Overbeck, Friedrich Wilhelm Schadow ja Philipp Veit.

Nasareenit oli alun perin pilkkanimi niille saksalaisille taiteilijoille, jotka olivat perustaneet 1700-luvun loppupuolella Luukas-veljeskunnan. Veljeskunnan mielestä taide oli 1500-luvulta lähtien alkanut etääntyä yksinkertaisuuden ja aitouden ihanteista. Veljeskunta muutti vuonna 1810 Roomaan, jossa se asui autioituneessa San Isodoron luostarissa. 

Nasareenit pyrkivät elvyttämään varhaiskeskiajan freskojen maalausperinteen, ja freskoista heidät usein tunnetaankin parhaiten. Cornelius, Overbeck, Veit ja Schadow maalasivat Casa Bartholdyyn Joosefin elämää kuvaavan kahdeksan freskon sarjan, ja Villa Massimoon nasareenit maalasivat Danten, Arioston ja Tasson teoksiin perustuvia freskoja. Ryhmän toiminta hiipui vuonna 1819, kun Overbeck ja Cornelius lähtivät Roomasta. Useat taiteilijaryhmän jäsenistä toimivat myöhemmin opettajina taidekouluissa ja välittivät taiteeseen liittyviä näkemyksiään seuraaville taiteilijapolville.

Katso myös
----------

* Prerafaeliitit
* Romantiikka
**Jaakko Henrikinpoika Hästesko** eli **Jacob Henriksson Hästesko** (s. 1500-luvun alussa, k. 1567) oli Viipurin linnanpäällikkö, Eerik XIV:n luotettu, ja toimi Suomessa väliaikaisena ylikäskynhaltijana 1562 ja 1564.

Hästeskon mainitaan olleen 1530 piispa Martti Skytten palveluksessa ja sittemmin kuninkaan tallimestarina ja 1550-luvulta tuomarin ja veronkantajan tehtävissä Suomessa. Vuonna 1556 hän osallistui rauhanneuvotteluihin Moskovassa, laivaston amiraali hänestä tuli 1557. Hän toimi Viipurin linnan päällikkönä 1559–1565 ja osallistui Juhana-herttuan vastaisiin sotatoimiin 1563. Hänet määrättiin ylipäälliköksi Pohjoismaiden seitsenvuotiseen sotaan kuuluvaan Tanskan sotaan 1565 ja samana vuonna hän kärsi Axtornan tappion. Hän jäi tanskalaisten vangiksi 1566 ja kuoli sotavankeudessa.

Hästeskon puoliso vuodesta 1561 oli Kristiina Henrikintytär Horn, valtaneuvos Henrik Klaunpoika Hornin ja Elina Arvidintytär Stålarmin tytär (k. 1579 jälkeen).

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Blomstedt, Kaarlo, ym. (toim.): *Kansallinen elämäkerrasto, III osa: J–Malmivaara, W.*, s. 1–2. Porvoo: Werner Söderström Osakeyhtiö, 1930.
2. 1 2  Otavan Iso tietosanakirja, Otava 1968, osa 3, p. 1029


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Kansallisbiografia

 |

 |
Martin Rump Porsche 911 auton ratissa vuoden 2022 Le Mansin 24 tunnin ajossa.
**Martin Rump** (s. 2. huhtikuuta 1996 Tallinna) on virolainen autourheilija. Hänestä tuli vuonna 2022 ensimmäinen virolainen kuljettaja, joka on osallistunut Le Mansin 24 tunnin ajoon.

Ura
---

Rump aloitti kilpauransa vuonna 2011 Formula Renault NEC -sarjasta. Tämän jälkeen hän ajoi vuonna 2013 Formula Renault 1.6 Nordic -sarjassa ja sijoittui siellä sarjapisteissä toiseksi. Vuonna 2014 Rump siirtyi Eurocup Formula Renault -sarjaan. Hän saavutti kahdeksan pistettä sijoittuen sarjan 20:ksi. Samana vuonna hän ajoi myös Formula Renault Alps -sarjaa. Alkuvuonna 2014 Rump ajoi Uuden-Seelannin Toyota Racing Series -sarjassa saavuttaen kaksi voittoa, kolme paalupaikkaa ja viisi palkintosijoitusta sijoittuen sarjapisteissä viidenneksi.

Vuonna 2015 siirtyi Aasiaan ja ajoi Formula Masters China -sarjassa josta hän saavutti kymmenen voittoa, seitsemän paalupaikkaa ja 16 palkintosijoitusta vieden sarjan mestaruuden. Hän ajoi samana vuonna myös Audi R8 LMS Cup China -sarjassa ja saavutti 20 pistettä ollen sarjassa 15:s. Tämän jälkeen hän siirtyi Asian Le Mans Series -sarjaan kaudeksi 2015-16 ajaen GT Am -luokassa. Vuonna 2016 Rump jatkoi Audi R8 LMS Cup China -sarjassa saavuttaen neljä voittoa, yhden paalupaikan ja kuusi palkintosijoitusta ja sijoittui sarjassa kolmanneksi. Kaudella 2016-17 Rump jatkoi ALMS-sarjassa ja siirtyi LMP3-luokkaan. Vuonna 2017 Rump ajoi Blancpain GT Series Asia -sarjassa saavuttaen yhden palkintosijan sijoittuen sarjan loppupisteissä 19:ksi. Samana vuonna hän ajoi myös Audi R8 LMS Cup ja China GT Championship - sarjoja. Vuonna 2018 Rump jatkoi Blancpain GT Series Asia -sarjassa ja sijoittuen sarjassa neljänneksi. Seuraavana vuonna 2019 hän sijoittui sarjassa seitsemänneksi.

Vuonna 2021 Rump osallistui Span 24 tunnin ajon kilpailuun GT World Challenge Europe Endurance Cup -sarjassa. Vuonna 2022 Rump kilpaili European Le Mans Series -sarjassa GTE-luokassa ja sijoittui sarjassa seitsemänneksi. Samana vuonna hän osallistui Le Mansin 24 tunnin ajoon ja sijoittui luokassaan 11:ksi. Vuonna 2023 Rump jatkaa ELMS-sarjassa.

Lähteet
-------

1. ↑  Martin Rump first ever Estonian to race in Le Mans 24 Hours

* Martin Rump Driver Databasessa
**Piret Pormeister** (s. 16. toukokuuta 1985 Tallinna) on virolainen entinen maastohiihtäjä. Hän edustaa Sportsclub Sparta -seuraa.

Maailmancupissa Pormeister kilpaili ensimmäisen kerran Otepäässä tammikuussa 2004. Ensimmäiset maailmancupin pisteensä hän saavutti Otepään perinteisen hiihtotavan sprintissä tammikuussa 2007 oltuaan 20:s. Se on myös hänen paras sijoituksensa maailmancupin henkilökohtaisissa kilpailuissa.

Torinon olympialaisissa 2006 Pormeister sijoittui vapaan hiihtotavan sprintissä 54:nneksi. Alle 23-vuotiaiden MM-kilpailuissa 2007 Pormeister sijoittui sprintissä pronssille. Sapporon MM-kilpailuissa 2007 Pormeister sijoittui Viron viestijoukkueessa 15:nneksi, parisprintissä 18:nneksi ja perinteisen sprintissä 31:nneksi. Oslon MM-kilpailuissa 2011 hän sijoittui parisprintissä 11:nneksi ja vapaan sprintissä 56:nneksi. Val di Fiemmen MM-kilpailuissa 2013 hän sijoittui parisprintissä 15:nneksi ja perinteisen sprintissä 44:nneksi.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Piret Pormeister Kansainvälinen hiihtoliitto (FIS).  (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Piret Pormeisterin kotisivut (Arkistoitu – Internet Archive)
Pireuksen tietä Pnyksin eteläpuolella Koilen demoksen alueella.
**Pireuksen tie** (m.kreik. Πειραϊκή ὁδός, *Peiraikē hodos*) oli antiikin aikainen tie, joka johti Ateenan Agoralta Pireukseen. Se sai alkunsa Agoran lounaiskulmasta Tholoksen luota, ja kulki muun muassa Strategeionin sekä Kaupunginvankilan ohi. Se kiersi Pnyks-kukkylan eteläpuolelta ja kulki tämän jälkeen kaupunginmuurissa eli niin kutsutussa Themistokleen muurissa olleesta *Pireuksen portista*. Tämän jälkeen se kulki Pitkien muurien sisäpuolella Pireukseen suunnilleen samaa reittiä kuin nykyinen Peiraiós-katu. Pitkät muurit suojasivat kaupungille elintärkeää tietä ja yhteyttä satamaan ja merelle.

Kadusta on kaivettu esiin osia muun muassa sen alkupäässä Agoran alueella sekä erityisesti Pnyksin ja Filopappos-kukkulan välisellä alueella.

Lähteet
-------

1. ↑  Arkeologisen kohteen sijainti: 37°58′26″N, 23°43′16″E
2. ↑  Arkeologisen kohteen sijainti: 37°58′11″N, 23°43′07″E
3. ↑  Ancient road to Piraeus in the Deme of Koile *A View on Cities*.  Arkistoitu 29.3.2017. Viitattu 20.3.2017.
**Shane Willis** (s. 13. kesäkuuta 1977, Edmonton) on kanadalainen entinen ammattilaisjääkiekkoilija. Hän pelasi urallaan pääasiassa AHL-liigassa, mutta myös viidellä kaudella NHL-liigassa edustaen tuolloin Carolina Hurricanesia ja Tampa Bay Lightningia.

Pelaajaura
----------

Willis pelasi junioriurallaan WHL-liigan Prince Albert Raidersissa. Jo ensimmäisen WHL-kauden jälkeen Tampa Bay Lightning varasi hänet vuoden 1995 NHL:n varaustilaisuuden kolmannella kierroksella. Willis jatkoi WHL-liigassa, eikä tehnyt sopimusta Tampa Bayn kanssa, minkä vuoksi hän oli uudelleen varattavissa vuoden 1997 varaustilaisuudessa, jolloin Carolina Hurricanes varasi hänet.

Willis pelasi vielä kauden 1997–1998 WHL-liigassa edustaen Lethbridge Hurricanesia. Hän siirtyi kaudeksi 1998–1999 Carolinan organisaatioon ja pelasi valtaosan kaudesta AHL-liigan Beast of New Havenissa. Kaudella 2000–2001 Willis teki läpimurtonsa NHL-liigaan ja pelasi pisteiden valossa uransa parhaan kauden. Kauden aikana hän teki 20 maalia ja 24 syöttöpistettä. Pudotuspelien toisessa ottelussa Scott Stevens taklasi Willisiä, joka sai aivotärähdyksen eikä pelannut enää loppukeväänä. Kauden päätteeksi hänet valittiin NHL:n tulokkaiden tähtikentälliseen. Willis ei kyennyt enää pelaamaan samalla tasolla seuraavalla kaudella ja Carolina kauppasi hänet ja Chris Dingmanin Tampa Bay Lightningiin vaihdossa Kevin Weekesiin.

Willis pelasi Tampa Bayssa kolme kauden aikana vain 12 ottelua. Hän ei enää saanut urallaan peliaikaa NHL:ssä, joten hän pelasi useassa AHL-joukkueessa. Kaudella 2005–2006 hän edusti sveitsiläistä HC Davosia ja ruotsalaista Linköpings HC:ta. Willis lopetti ammattilaisuransa kauden 2008–2009 jälkeen.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Matthew Barlowe: Carolina Hurricanes Blast from the Past: Shane Willis Cardiac Cane. Viitattu 30.12.2020. (englanniksi)
2. 1 2  Willis Proud of the Way He Played *nhl.com*. Viitattu 30.12.2020. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Shane Willis *Elite Prospects*. Everysport Media Group AB.  (englanniksi)
* Shane Willis The Internet Hockey Databasessa (englanniksi)
Zeppelin-merkki ja virhepainama (vas.)
**Zeppelin "1830"** on vuonna 1930 ilmalaiva Graf Zeppelinin Suomen vierailun johdosta valmistetun postimerkin virhepainama. Se on kenties Suomen tunnetuin yksittäinen postimerkki.

Zeppelin-merkki
---------------

Posti- ja lennätinlaitos ei ehtinyt 24. syyskuuta 1930 tapahtunutta Graf Zeppelinin Helsingin vierailua varten julkaisemaan siitä omaa postimerkkiä. Sen sijaan painettiin aikaisemmin samana vuonna ilmestyneeseen Saimaa-aiheiseen yleismerkkiin teksti *ZEPPELIN 1930*. Merkkejä käytettiin muun muassa Graf Zeppelinin mukana ulkomaille lähteneissä postilähetyksissä, joita ilmalaiva kuljetti noin 8 500 kappaletta.

Zeppelin-lisäpainama painettiin 500 arkkiin, joista kussakin oli 100 Saimaa-postimerkkiä. Yhteensä Zeppelin-merkkejä painettiin 50 000 kappaletta. Inhimillisen erehdyksen vuoksi jokaisen arkin yhteen merkkiin tuli väärä vuosiluku 1830. Virheellinen lisäpainama oli arkin järjestyksessään 86. postimerkissä. Zeppelin-postimerkkejä oli myynnissä ainoastaan Helsingissä. Arkeista ehdittiin myymään noin puolet ennen virheen havaitsemista. Tämän jälkeen annettiin määräys irrottaa jokaisesta arkista väärän vuosiluvun sisältävä merkki ja palauttaa ne Postin pääkonttoriin. Postimuseon kokoelmissa on nykyään joitakin ehjiä Zeppelin-arkkeja.

Virhepainamamerkin arvo
-----------------------

Tavallisen postituoreen (leimaamattoman) Zeppelin-merkin arvo on nykyään noin 70 euroa. 1830-virhepainamamerkin luetteloarvo on 2 500 euroa. Vuonna 2010 myytiin huutokaupassa 3 100 eurolla yhdeksän merkin ryhmä, joista keskimmäisessä oli virhepainama. Postilähetyksessä olleesta virhepainamamerkistä on maksettu korkeimmillaan 7 000 euroa. 
Täydestä arkista maksettiin vuoden 2018 maaliskuussa 9 000 euroa.

Väärennökset
------------

Zeppelin-virhepainamasta on olemassa myös väärenteitä. Vanhimmat niistä ovat helposti erotettavissa, koska ne on painettu vuoden 1932 Saimaa-merkille. Ne eroavat väriltään vuoden 1930 vaaleanharmaanvioletista merkistä. Tavallisesta Zeppelin-lisäpainamasta on lisäksi liikkeellä aitoudeltaan kyseenalaisia merkkejä, jotka on leimattu Graf Zeppelinin vierailua myöhemmin. Kaikissa aidoissa on päivämääränä 24.9.1930.

Lähteet
-------

* Postimuseon Graf Zeppelin -näyttely
* Keräilijä.net, Postimerkkiluettelo "1930" (Arkistoitu – Internet Archive)

### Viitteet

1. ↑  Postimerkitkin voivat olla sijoituskohteita  14.11.2011. Taloustaito. Viitattu 8.11.2012. [vanhentunut linkki]
2. ↑  Hellman huutokauppa 3/2018 *malli1930.fi*. Viitattu 25.03.2018.
3. ↑  Mikko Ossa: *Suomi – filatelian aarreaitta*. Postimerkkiliike Lauri Peltonen 1972. Viitattu 8.11.2012.
**Äimä** on suomalainen vuonna 1973 Anjalankoskella perustettu folk rock -yhtye. Suuren yleisön tietoisuuteen Äimä ei koskaan tullut, mutta omissa piireissään se on saavuttanut kulttiyhtyeen maineen. Yhtye levytti viimeksi 1980-luvulla.

Yhtye keikkailee harvakseltaan edelleen.

Historia
--------

Äimän ensiesiintyminen tapahtui heinäkuussa 1973 Kaustisen kansanmusiikkijuhlilla. Esiintyminen oli menestys, samoin kuin 1975 julkaistu ensisingle *Teppana Jänis/ Vanhat omppopuut*. Äimän kolme ensimmäistä singleä julkaisi Love Records vuosina 1975–76, mutta kokonaista LP:tä Äimä ei päässyt tekemään ennen yhtiön konkurssia. 1980-luvulla yhtye pääsi kuitenkin julkaisemaan kaksi LP:tä.

*Helsingin Sanomien* Jukka Hauru kirjoitti Äimän toisen albumin arvostelussaan 1989: "Äimän hanurisoinnissa kimmeltää maailmanmusiikillinen valohämy. Viljo Voron ja Hannu Seppäsen suomalaisglobaalit polkat ja poljennot paljastavat hillityssä hillittömyydessään sentimenton, joka harrastajamaisuutta makustellessaan tekee tahattomuudesta tahallisuuden ylevän muodon."

Kokoonpano
----------

### 1973-1982

* Hannu Seppänen (laulu, mandoliini, akustinen kitara, balafon, 2-rivinen haitari, 5-kielinen kantele, tenoribanjo, nokkahuilu, lusikat)
* Hannu Suolanen (pianohaitari, piano)
* Erkki Tolsa (laulu, akustinen kitara, sähkökitara, huuliharppu, lyömäsoittimet)
* Juha Hytti (viulu, mandoliini, piano, laulu)
* Kari Peuhu (basso)

### 1982-

* Hannu Seppänen (laulu, 2-rivinen haitari, akustinen kitara, mandoliini, balafon)
* Hannu Suolanen (pianohaitari, piano)
* Erkki Tolsa (laulu, akustinen kitara, sähkökitara, busuki)
* Juha Hytti (mandoliini, viulu, piano)
* Jussi Liski (basso)
* Jukka Lavonen (rummut, lyömäsoittimet, djémbe, darbuka)
* Lasse Lietsalmi (saksofonit, klarinetti, lyömäsoittimet)(k.)

Diskografia
-----------

### Singlet

* Teppana Jänis/ Vanhat omppopuut (1975)
* Menkööt toiset töihin/ Niin kuin Jarno (1975)
* Aikaisin aamulla/ Tee taas lauluja rakkaudesta (1976)
* Ähläm/ Sunnuntaihippi (1980; julkaistu salanimellä *Saltzmann*)

### LP:t

* Äimä (1983)
* ...ja tarjoilu jatkuu... (1989)

Lähteet
-------

1. ↑  Hauru, Jukka: Levyt.  *Helsingin Sanomat*, 10.6.1989, s. 27. Näköislehden aukeama (tilaajille).

Aiheesta muualla
----------------

* Suomalaisen musiikin tiedotuskeskus - Hannu Seppänen
Äijälän työväentalo 21.9.1952
Äijälän työväentalo 21.9.1952
**Äijälän työväentalo** sijaitsee Laukaan Äijälän kylässä. Se edustaa ajankohdalle ja työväentalorakentamiselle ominaista rakennustyyppiä ja on rakennushistoriallisesti ja historiallisesti arvokas.

Historia
--------

Äijälän työväenyhdistys on perustettu vuonna 1905 ja toiminta tapahtui vuokratiloissa. Ennen sotia yhdistyksellä oli avotanssilava Ketunkankaalla. Työväentalon tontti ostettiin vuonna 1945 Martti Hyvöseltä. Työväentalo rakennettiin samana vuonna talkoilla. Se jäi kuitenkin kehikkovaiheeseen. Yhdistys joutui myymään talon ja tontin vuonna 1949–1950 Jussi Kauppiselle.

Uusi omistaja muutti sisätiloja rakentaen entisen näyttämön paikalle kattilahuoneen. Yläkertaan hän teki huoneen ja entisen narikan paikalle varastohuoneen. Salia on käytetty verstaana.

Työväenyhdistyksen toiminta loppui työväentalon myyntiin, ja yhdistys liitettiin varoineen Laukaan kirkonkylän työväenyhdistykseen.

Rakennus
--------

Talo on lautarunkoinen ja satulakattoinen rakennus. Katteena on vihreä huopa. Rakennuksen perusta on betonista. Taon ulkoväri on punainen, ikkunanpuitteet ovat valkoiset.

Talossa on sali, jonka päässä oli aluksi näyttämö ja nyt kattilahuone, entisen narikan paikalla on nyt varasto. Talon toisessa päässä on asuntotilat ja yläkerrassa vahtimestarin huone. Pihapiirissä on sauna ja puuvaja.

Toimintaa työväentalolla
------------------------

Talo on vuoden 1979 tiedon mukaan ollut yksityisellä autokorjaamona ja yksityisasuntona.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6 7  Andersson, Päivi: *Työväentalot Keski-Suomessa, inventointi*. julkaisematon, 1979. Teoksen verkkoversio.
**Aiton** on kunta itäisessä Ranskassa Savoien departementissa Auvergne-Rhône-Alpesin alueella. Se sijaitsee Isèrejoen ja sen sivujoen Arcin varrella, noin 42 kilometriä Saint-Jean-de-Mauriennen kaupungista pohjoiseen.

Kunnan nähtävyyksiä on linnoitus *Fort d'Aiton*, joka rakennettiin vuosina 1875-1880 piispanpalatsin raunioille. Fort d'Aiton on estolinnoitus, joka sisälsi seitsemän kasemattia, ja johon mahtui sodan aikana 350 miehen varuskunta. Linnoituksen rooli pieneni kun lähistölle rakennettiin muita linnoituksia. Linnoituksella ei ollut sotien aikana suurta toimintaa, ja rauhan aikana se toimi asevarastona. Linnoitus lopetettiin vuonna 1984. Vuonna 1986 kunta osti sen ja teki siitä kunnantalon.

Keskustassa oleva Saint Laurentin kirkko on rakennettu vuonna 1700. Monseigneur de Masin päätti rakentaa vuonna 1694 palatsin. Tuolloin seurakuntakirkko esti upean näköalan. Nykyinen kirkko rakennettiin siksi hänen kustannuksellaan. Uusi kirkko rakennettiin kukkulalle, josta se näkyy kauas. 

  

* Fort d'AitonFort d'Aiton
* Saint Laurentin kirkkoSaint Laurentin kirkko

Lähteet
-------

1. ↑  Comparateur de territoire Institut National de la Statistique et des Études Économiques. Viitattu 20.7.2022. (ranskaksi)
2. ↑  Le Fort d'Aiton Site édité par Maurienne Tourisme. Viitattu 20.7.2022. (ranskaksi)
3. ↑  Eglise Saint-Laurent d'Aiton Site édité par Maurienne Tourisme. Viitattu 20.7.2022. (ranskaksi)
4. ↑  Albertville > Col du Granon Serre Chevalier Tour de France 2022. Viitattu 20.7.2022. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Aiton (Savoie)** Wikimedia Commonsissa
**Aitolos** (m.kreik. Αἰτωλός) viittaa kreikkalaisessa mytologiassa useaan eri mieshahmoon:

Aitolos, Endymionin poika
-------------------------

Aitolos oli Endymionin, Eliin kuninkaan, ja joko nymfi Neisin tai Ifianassan poika. Pausanias nimeää äidiksi myös Asterodian, Khromian tai Hyperippen.

Endymion haastoi Aitoloksen ja tämän kaksi veljeä, Paieonin ja Epeioksen juoksukilpaan keskenään Olympiassa valitakseen näistä seuraajansa Eliin hallitsijana. Kilpailun voitti Epeios, joka seurasi isäänsä kuninkaana.

Aitolos ajoi Azanin kunniaksi järjestetyissä hautajaiskisoissa vahingossa vaunuilla Apiin yli niin, että tämä kuoli, jolloin Apiin pojat ajoivat Aitoloksen maanpakoon. Hän matkasi kureettien maille ja tappoi siellä isäntänsä Doroksen, Laodokoksen ja Polypoiteen. Maan hän nimesi itsensä mukaan Aitoliaksi. Täällä Aitolos nai Pronoen ja sai tämän kanssa kaksi poikaa, Pleuronin ja Kalydonin.

Aitolos, Palaimonin isä
-----------------------

Aitolos mainitaan mahdollisesti Palaimonin, yhden argonauteista, isänä.

Aitolos, Oksyloksen poika
-------------------------

Aitolos oli Oksyloksen ja Pierian poika, joka kuoli jo nuorella iällä. Hänet haudattiin Aitoliassa Olympiaan vievälle portille, koska oraakkeli oli kieltänyt hautaamasta ruumista kaupungin sisä- tai ulkopuolelle.

Lähteet
-------

1. 1 2  Apollodoros, *Bibliotheke* ('Kirjasto') 1.7.6 (engl. käännös)
2. ↑  Pausanias, *Periegesis tes Hellados* ('Kreikan kuvaus') 5.1.4 (engl. käännös)
3. ↑  Pausanias, *Periegesis tes Hellados* ('Kreikan kuvaus') 5.1.8 (engl. käännös)
4. ↑  Apollodoros, *Bibliotheke* ('Kirjasto') 1.7.7 (engl. käännös)
5. ↑  Apollodoros, *Bibliotheke* ('Kirjasto') 1.9.16 (engl. käännös)
6. ↑  Pausanias, *Periegesis tes Hellados* ('Kreikan kuvaus') 5.4.4 (engl. käännös)



|  |  |
| --- | --- |
|  | Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä.Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee "Aitolos", voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla. |
*Tämä artikkeli kertoo tositelevisio-ohjelmasta. Harrastusta käsittelevä artikkeli on Aaveen metsästys.*

**Aavejahti** (engl. *Ghost Adventures*) on tunnin mittainen yhdysvaltalainen tositelevisio-ohjelma. Se aloitti Travel Channel -kanavalla 17. lokakuuta 2008. Ohjelmaa tekevät "aaveenmetsästäjät" Zak Bagans, Nick Groff ja Aaron Goodwin. He tutkivat kohteita, joissa väitetään kummittelevan. Kaikki alkoi dokumenttifilmillä *The Ghost Adventures*, jonka kuvausporukka kuvasi vuonna 2004. Dokumentin näytti SyFy-kanava (ent. Sci-Fi Channel). Dokumentti sai useita palkintoja, joista yksi on muun muassa *Grand Jury -palkinto*, jonka he saivat sarjassa *paras dokumenttifilmi*. Dokumentin teko ja menestys inspiroi trioa tekemään jahdeistaan sarjan. Myöhemmin dokumentti nimettiin *Ghost Adventures: The Beginning* (*alku*).

Sarjassa Bagans, Groff, ja Goodwin tutkivat paikkoja, joissa väitetään kummittelevan. He yrittävät saada kuva- tai ääninäyttöä paranormaalista toiminnasta. Kukin jakso alkaa paikan ja ympäristön tutkimisella ja he etenevät kunkin paikan omistajien ja silminäkijöiden haastattelulla ja lausunnoilla. Tiimi merkkaa "kuumat paikat" mustalla X:llä, jolloin he myöhemmin yöllä palaavat sinne ja asettavat kamerat kuvaamaan paikkaa.

Kiertueen jälkeen Bagans, Groff ja Goodwin lukitaan kohteeseen hämärästä aamunkoittoon. Ensimmäiseksi he suunnittelevat tutkimuksen strategian ja asettavat kamerat X:llä merkittyihin kohteisiin. Tiimi käyttää tutkimuksen aikana erilaisia laitteita, kuten digitaalista lämpömittaria, EMF-mittaria ja sanelukonetta, joka tuottaa valkoista kohinaa, jonka avulla uskotaan aaveiden puhuvan koneeseen. Kameroina tiimi käyttää digitaalisia videokameroita ja infrapunakameroita, jotka ovat yöllä yökuvausasennossa. Tiimi kulkee pilkkopimeässä käyttäen silminään vain kameran näyttöä.

Jakson lopussa tiimi analysoi yön aikana saadut näytteet. Usein heillä on apuna paranormaaliin erikoistuneita asiantuntijoita, jotka tarkistavat näytteet ja tutkivat ne mahdollisten vilppien varalta.

*Aavejahdin* on sanottu olevan kaikista vastaavista ohjelmista luotettavin sen runsaiden näytteiden perusteella.*lähde?*

Suomessa *Aavejahtia* näytti MTV3 Fakta. Aiemmin *Aavejahtia* näytti Sub syksyllä 2009, mutta lopetti sen esittämisen jättäen ensimmäisen tuotantokauden kesken. *Aavejahtia* suomensi Hele Krohn, joka myös keksi sarjan suomenkielisen nimen. Sub aloitti sarjan esittämisen uudelleen ensimmäisestä tuotantokaudesta alkaen keväällä 2012. Vuonna 2023 ohjelmaa esitetään Kutonen-kanavalla alkuperäisellä Ghost Adventures -nimellä.

Vuonna 2015 Nick Groff lähti sarjasta aloittaakseen oman kummitusohjelman. Hänen tilalleen tuli sarjassa aiemmin mm. teknisinä avustajina toimineet Billy Tolley ja Jay Wasley.

Sarjaa oli syksyyn 2016 mennessä tehty 12 tuotantokautta.

Lähteet
-------

1. ↑  Rao, Karishma: Zak Bagans controversy explored as fraud accusations surface amid ongoing Dakota *Pop Culture*.  1.4.2023. Sportskeeda. Viitattu 6.7.2023. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* *Aavejahti* Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
**Hapaks legomenon** (m.kreik. ἅπαξ λεγόμενον, "vain kerran sanottu", monikossa *hapaks legomena*) (lat. *hapax legomenon/legomena*) on sana, joka tunnetaan kirjallisista lähteistä ainoastaan kerran, joko kyseisessä kielessä, yhden kirjailijan teoksissa tai yhdessä tekstissä. Kahdesti tunnettua sanaa kutsutaan nimellä *dis legomenon*, kolmesti tunnettua nimellä *tris legomenon* ja neljästi tunnettua nimellä *tetrakis legomenon*. Tämän jälkeen erityistä nimitystä käytetään harvemmin. 

Termi on ollut suosittu erityisesti raamatuntutkijoiden keskuudessa. Eksegetiikassa termillä tarkoitetaan sitä, että sana esiintyy vain kerran koko Raamatussa tai kapeammin vain kerran Uudessa testamentissa. Jos jotkut sanat esiintyvät jonkun kirjailijan tuotannossa vain kerran, sitä pidetään usein osoituksena hänen sanavarastonsa laajuudesta, mitä voidaan käyttää apuna pääteltäessä kirjoituksen aitoutta.

Esimerkkejä
-----------

* *autogyos* (αὐτόγυος) ’aura’, Hesiodos
* *flother* ’lumihiutale’, englanninkielisessä käsikirjoituksessa vuodelta 1275
* *gofer*, materiaali josta Nooan arkki on rakennettu, 1. Mooseksen kirja
* *gvina* ’juusto’, Jobin kirja 10:10
* *honorificabilitudinitatibus*, William Shakespeare
* *nortelrye* ’koulutus’, Geoffrey Chaucer

Lähteet
-------

1. ↑  Henkilö- ja asiahakemisto *personal.inet.fi*. Viitattu 7.3.2018. [vanhentunut linkki]
2. ↑  Liddell, Henry George & Scott, Robert: αὐτόγυος *A Greek-English Lexicon*.  1940. Oxford:  Clarendon Press / Perseus Digital Library, Tufts University.  (englanniksi)
3. ↑  1. Moos. 6:14
4. ↑  Job 10:10