*Hakusana "Kokoomus" ohjaa tänne. Muista kokoomuksista katso kokoomuksen täsmennyssivu.*

**Kansallinen Kokoomus r.p.** (ruots. *Samlingspartiet r.p.*), lyhyemmin **kokoomus** (lyhenne Kok.) on suomalainen keskusta-oikeistolainen puolue. Puolueen puheenjohtajana on toiminut vuodesta 2016 lähtien Petteri Orpo. Kokoomuksella on 48 kansanedustajaa eduskunnassa. Kokoomuksella on Euroopan parlamentissa kolme edustajaa: Sirpa Pietikäinen, Henna Virkkunen ja Petri Sarvamaa.

Kokoomus kuvaa itsensä moniarvoiseksi puolueeksi, jonka maailmankuva perustuu liberalismiin sekä demokratiaan. Kokoomuksen periaateohjelman (2018) painopisteitä ovat sivistys, demokratia, kansainvälisyys sekä kestävä kehitys. Puolue korostaa yksilökeskeisyyttä ja ihmisoikeuksia. Kokoomuksen kannattajien keskuudessa korostetaan individualismia sekä yksilön vapautta ja vastuuta.

Kokoomuksen perustivat 9. joulukuuta 1918 Helsingin vanhalla ylioppilastalolla Suomalaisen ja Nuorsuomalaisen Puolueen monarkiaa kannattaneet jäsenet. Puolueesta käytettiin vuoteen 1951 asti nimeä *Kansallinen Kokoomuspuolue*. Kokoomus on ollut 1970-luvulta lähtien noin 20 prosentin kannatuksellaan yksi Suomen suurista puolueista.

Kokoomuksen pää-äänenkannattaja on neljännesvuosittain ilmestyvä *Nykypäivä*-lehti. Kokoomus on Euroopan kansanpuolueen sekä Konservatiivisen internationaalin jäsen.

Aate ja arvot
-------------

*Pääartikkeli: Liberalismi, Liberaalikonservatismi*
Kokoomuksen aatteellinen perusta on moniarvoisuus, joka perustuu liberalismiin sekä demokratiaan. Kokoomuksen periaateohjelman (2018) prioriteetteja ovat sivistys, demokratia, kansainvälisyys sekä kestävä kehitys. Poliittisesti kokoomus on keskusta-oikeistolainen ja korostaa yksilökeskeisyyttä ja ihmisoikeuksia. Toisesta maailmansodasta lähtien puolueen johto on ollut kallellaan liberaalimpaan suuntaan ja suhteessa länsieurooppalaisiin veljespuolueisiin, poliittiset linjat ovat olleet 1970-luvulta lähtien enemmän vasemmalla.

Alkujaan kokoomus oli isänmaallis-kansallinen ja konservatiivinen puolue. Valtiomuotokysymyksessä kokoomus kannatti monarkiaa ja oli luonteeltaan oikeistolainen ja antikommunistinen. 1950-luvulla puolue siirtyi periaateohjelmissaan ensin dynaamiseen konservatismiin ja sittemmin 1970–80-luvulla liberalismiin. 1990-luvulta lähtien ohjelmassa ovat korostuneet ympäristökysymykset.

Puolueen aatemaailmassa ovat säilyneet konservatismille ja liberalismille yhteiset asiat, kuten länsimainen demokraattinen valtio- ja yhteiskuntajärjestys, kansalaisten perusoikeudet sekä vapaa markkinatalous. Konservatiiveille tärkeissä asioissa ja arvoissa, jotka poikkeavat liberalismista, kokoomus on valinnut yksinomaan liberaalin näkemyksen. Erityisesti pakolaiskysymyksissä sekä ympäristökysymysten omistusoikeudellisissa linjoissa kokoomuksen politiikka on muistuttanut enemmän vasemmistoliberalismia ja sosialismia kuin porvarillisuutta. 2010-luvulta lähtien jännitteet konservatiivien ja liberaalien välillä ovat kasvaneet.

Historia
--------

*Pääartikkeli: Kansallisen Kokoomuksen historia*
### Kokoomuksen perustaminen ja alkuvuodet (1918–1945)

Lauri Ingman toimi kokoomuksen ensimmäisenä pääministerinä.
Kokoomus perustettiin nimellä *Kansallinen Kokoomuspuolue* vuoden 1918 sisällissodan jälkeen, kun vanha- ja nuorsuomalaiset monarkistit yhdistyivät. Puolueen aatteellinen linja oli tasapainoilua vanhasuomalaisen konservatiivisen keskustalaisuuden ja nuorsuomalaisen talousliberaalin oikeistolaisuuden välillä. Yhteistä ryhmille oli lujan, mutta rajoitetun, valtion rakentaminen, joka estäisi kommunististen vallankaappausyritysten kaltaisten tilanteiden syntymisen.

Kokoomus oli alusta lähtien konservatiivinen puolue. Talousliberalismi tuli mukaan puoleen ohjelmiin vuoden 1922 puoluekokouksessa. Kokoomus puolusti vapaussodan perintöä, kansallisia saavutuksia sekä pääomapiirien etuja. Puolueessa pelättiin erityisesti poliittisen keskustan: maalaisliiton ja edistyspuolueen lähentymistä sosiaalidemokraattien kanssa. Kokoomus suhtautui jyrkästi marxilaisuuteen. Viimeistään vuodesta 1922 lähtien talousliberalismin, sosiaalireformismin ja arvokonservatismin painotukset puolueessa ovat vaihdelleet.

1920-luvun puolivälissä kokoomuksesta valittiin pääministeriksi Lauri Ingman (1924–25) ja tehtävän peri Antti Tulenheimo (1925). Samaan aikaan oikeistolaisuus ja aitosuomalaisuus vahvistuivat. Kokoomuksessa aitosuomalaisuus askarrutti erityisesti vanhasuomalaisia, sillä kielikysymykset ajoivat RKP:n yhteistyöhön sosiaalidemokraatien kanssa ja aitosuomalaisuus siten häiritsi taistelua marxilaisuutta vastaan. Kokoomuksessa pidettiin tärkeänä sitoutumista läntiseen kulttuuriin ja siten myös Ruotsiin.

Kokoomuksen vaalijuliste vuodelta 1933.
1930-luvun vaihteessa kommunisminvastainen ja kommunismin pelko tiivistyi. Kokoomuslaiset katsoivat puolustavansa kansallisvaltiota ja kielitaistelu koettiin lyhytnäköisenä pelinä. Lapuanliikkeen nousu johti myös kokoomuksen aseman vahvistumiseen. Pehr Evind Svinhufvud nousi pääministeriksi ja kokoomus peri poikkeuslakien myötä lähes kaikki kommunistien menettämät paikat. Oikeiston massaliike ja muilutukset kuitenkin suututtivat puolueen vanhasuomalaisia. Svinhufvud nousi presidentiksi 1931 ja korosti erityisesti laillisuutta ja vakautta. Svinhufvudin ja arkkipiispaksi nousseen Ingmanin radiopuheet keräsivät arvostusta ja veivät puhdin kapinaliikkeeltä.

Kokoomuksen sisällä lapuanliikkeelle oli myös ymmärrystä, mikä jakoi puoletta *jyrkkiin* ja *maltillisiin*. Uusi Suomi oli jyrkkien omistuksessa ja tunnustautui marxilaisvastaiseksi ja puolustusystävälliseksi konservatismin kannattajiksi. Myös *Vaasa-lehti* tuki julkisesti Lapuan liikkeen toimia. Kokoomus suhtautui parlamentarismiin myönteisesti ja osa kokoomuslaisista vastusti liikkeen väkivaltaisuuksia ja laittomuuksia. Puolue solmi IKL:n kanssa vaaliliiton ja teki eduskunnassa välikysymyksen SDP:n lakkauttamisesta, mutta tuloksena oli ennätyksellisen huono vaalitulos. Vaalitappion jälkeen puheenjohtajaksi tuli maltillista siipeä edustava Paasikivi, joka teki selvän pesäeron IKL:een.

Paasikiven kaudella kokoomus erottautui radikaaleista liikeistä ja poliittisesti kritiikki suuntautui erityisesti marxilaisuutta ja vasemmistolaisuutta kohtaan. IKL:ää Paasikivi kritisoi erityisesti vallankumouksellisen luonteen vuoksi. Puolue kannatti selvästi talousliberaaleja oppeja ja puolue löysi yhteisen toimintalinjan. Samanaikaisesti puolueessa esiintyi voimakasta suomalaislinjaa runoilija V. A. Koskenniemen johdolla. Kokoomus suuntautui kohti Pohjoismaita ja erkani yhteistoiminnasta IKL:n suuntaan. Vuoden 1936 eduskuntavaaleissa puolue sai vaalivoiton ja Paasikivi siirtyi lähettilääksi. Paasikiveä seurasi puheenjohtajana nuorsuomalainen kansanmies Pekka Pennanen aisaparinaan Edwin Linkomies.

1930-luvulla kokoomus suhtautui vielä 1920-lukua jyrkemmin sosiaalidemokraatteihin. Kokoomuksen kannalta tämä johti oppositioon jäämistä. Oppositiokritiikissään kokoomus oli maltillinen, mutta huolestunut punamultahallituksen haluttomuudesta kehittää sotilaallista turvallisuutta. Kokoomus piti sisäministeri Urho Kekkosen tekemää IKL:n lakkauttamista turhana ja otti jo arvovaltasyistä IKL:n suojelukseensa. Vuoden 1939 eduskuntavaaleissa kokoomus lisäsi paikkamääränsä viidellä. Sotien aikana puoluetoiminta laantui, mutta sisäisesti sota-aika osoitti kokoomuksen perusteesit kommunismin vaarallisuudesta ja maanpuolustuksen vahvistamisen tarpeellisuudesta oikeaksi.

### Liberalisoituminen maailmansodan jälkeen (1945–1995)

Kansallisen Kokoomuksen vaalijuliste vuodelta 1953.
Toisen maailmansodan jälkeen äärivasemmistolaisten puolueiden toiminta sallittiin, mikä johti vasemmiston julkiseen toimintaan sekä puolueorganisaatioiden vahvistumiseen Maalaisliiton ja SKDL:n johdolla. Kokoomus jäljitteli puolueita parhaansa mukaan. 1950-luvun jälkipuoliskolla kokoomus teki yhteistyötä SDP:n asevelisiiven kanssa.

Vuoden 1945 vaaleissa kokoomus puolusti perinteisiä arvoja. Kokoomus sai 20 uutta kansanedustajaa, joista useimmat olivat rintamamiehiä tai pappeja. Puolueen johtoon tulivat aseveljet ja kritiikki sosiaalidemokraatteja kohtaan loppui. Kokoomuksen sotapolvella oli hyvät suhteet asevelisosialisteihin, joihin he luottivat. Monet palasivat passiiviseen vastarintaan, mutta kokoomuksen nuoret asettuivat taisteluun kommunismia vastaan. Äärivasemmistoa kritisoitiin kokouksissa, vaikka tiedettiin Valpon etsivän istuvan salissa. Kokoomusnuoria vastaan tehtiin pidättämisiä, kotietsintöjä, henkilökohtaisia uhkailuja, vääriä salaliittosyyteitä ja jopa järjestö lakkautettiin. Syksyllä 1947 Päiviö Hetemäki johti välikysymystä valtiollisen poliisin laittomasta toiminnasta ja vuonna 1948 kokoomus esitti sisäministeri Yrjö Leinolle epäluottamuslausetta, joka meni läpi. YYA-sopimuksen kohdalla puolue palasi vanhasuomalaiseen linjaan ja hyväksyi sopimuksen.

Kokoomuksen jakautuminen sai alkunsa 1950-luvun lopulla, kun puolueen oikea laita halusi yhteistyötä sosiaalidemokraattien kanssa ja vasen laita haki yhteyttä Urho Kekkosen Maalaisliittoon. Kokoomuksen poliittiset vastustajat syyttivät puoluetta taantumuksellisuudesta konservatismin ollessa puolueen aatteelisena perustana. Vaikka syytökset olivat osittain puhdasta poliittista propagandaa, väitteet taantumuksellisuudesta kiusasivat kuitenkin puoluetta. Puolue katsoi tarpeelliseksi selittää konservatismin ja yhteiskunnallisen kehityksen suhdetta taantumuksellisuusväitteiden kumoamiseksi.

Vuonna 1957 kokoomus hyväksyi uuden periaateohjelman, joka oli laadittu dynaamisen konservatismin ajatusten mukaisesti. Puolue vähensi konservatiivisia painotuksia ja omaksui liberaalimman suuntauksen. Aatteellisena pohjana oli kuitenkin vielä selkeästi konservatismi. Ohjelman keskeinen sisältö oli halu seurata yhteiskunnassa tapahtuvaa muutosta. Vuoden 1970 periaateohjelmassa puolueen linjaa kehitettiin kohti individualismia ja yksilökeskeisyys tuli mukaan kokoomuksen ohjelmaan vuonna 1981. Jyrki Jokisen väitöstutkimuksen mukaan Kansallinen Kokoomus kehittyi löyhästä vaalipuolueesta kiinteäksi puoluejärjestöksi vasta 1970-luvulla.

#### 1960-luku: Opiskelijaliikkeen kritiikki osuu konservatiiviseen kokoomukseen

1960- ja 1970-lukujen vaihteessa perinteinen konservatismi joutui sekä liberaalien että sosialistisen vasemmiston hyökkäyksen kohteeksi. Erona aiempiin vuosikymmeniin oli erityisesti kritiikin kohdistuminen taloudellisen järjestelmän ulkopuolella oleviin konservatiivisiin arvoihin. Isänmaallisuus, kansallinen perinne, maanpuolustus ja moraaliset arvot muodostuivat yleisesti vihattavaksi pahaksi, jota "hyvänä" vastakohtana edustivat sosialismi ja kommunismi. Vuosikymmenen vaihteessa opiskelija- ja nuorisopolitiikassa kaikki suomalaiset puolueet muodostivat ns. yleisdemokraattisen rintaman, joka äärivasemmistolaisen kommunismin johdolla suuntasi toimintansa sosialististen päämäärien hyväksi kokoomusta vastaan.

Opiskelijapolitiikassa vaikutti tuolloin voimakas vasemmistolaisuuden aalto, joka heijasutui taistolaiskommunismin leviämiseen ja porvarillisessakin nuorisossa haluttiin asettaa yhteiskunnan perinteinen arvomaailma kyseenalaiseksi. Kehitykseen liittyi yhteiskunnallinen murros maaseutumaisesta rakenteesta kaupunkiasutukseksi. Konservatismin vastaista ilmapiiriä edisti itsesensuurin ja suomettuneisuuden ilmapiiri. Konservatismin maineeseen vaikutti myös kokoomuksen oma halu päästä irti "oikeistopuolueen leimasta".

#### Kokoomus hallituspaitsiossa (1966–1987)

*Pääartikkeli: Kokoomuksen remonttimiehet*
Kokoomus asetti oman presidenttiehdokkaan vuoden 1968 presidentinvaaleihin, minkä arvellaan heikentäneen myöhemmin sen mahdollisuuksiin päästä hallitukseen. Esimerkiksi vasemmiston vuoden 1970 vaalitappion jälkeenkin kokoomus pysyi oppositiossa.*lähde?* Kokoomus kannatti selektiivistä koulutusjärjestelmää ja vastusti kansanrintaman ajamaa peruskoulu-uudistusta, jota nimitettiin halveksivasti "subventiosivistykseksi". Vuodesta 1966 lähtien kokoomus joutui pitkäksi ajanjaksoksi yhtämittaiseen oppositioon ja ajanjaksolla puolue alkoi muuttamaan linjaansa niin sisä- kuin ulkopoliittisesti.

Ilkka Suomisen (kuvassa) ja Harri Holkerin puheenjohtajakausilla kokoomus pyrki tekemään itsestään hallituskelpoista Urho Kekkosen silmissä.
Vuoden 1970 eduskuntavaalien edellä puolueen nuorten radikaalisiipi kokosi remonttimiesten ryhmän, joka sittemmin johti *Suomalaisen Yhteistyöliiton* perustamiseen. Ryhmä pyrki profiloimaan puoluetta niin, että siitä tuli yhteistyö- ja hallituskelpoinen. Ryhmä tuki määrätietoisesti Urho Kekkosta ja hänen ulkopolitiikkaansa. Ryhmä pyrki karistamaan myös "äärioikeistolaista leimaa", mitä on kuvannut puolueen käyttämät nimitykset. Juha Rihtniemen tultua puolueen puheenjohtajaksi 1965 ryhdyttiin puhumaan maltillisesta oikeistosta. Ilkka Suomisen kaudella puolue on käyttänyt samasta suuntauksesta nimitystä "keskustaoikeistolaisuus". Puolueen konservatiivit järjestäytyivät "junnilalaisiksi" vuonna 1978.

Vuoden 1970 periaateohjelmauudistuksessa ratkaisevaa oli kokoomuksen aattellisen perustan muuttaminen eikä pelkästään puolueen kannattajamäärän lisääminen. Kokoomus ei halunnut pitää konservatismia yksinomaisena ideologisena aatteenaan, vaan aatteelliseksi perustaksi otettiin samanaikaisesti liberalismi ja konservatismi. Kokoomus siirtyi aatteellisesti oikeistosta kohti keskustaa ja luopui kutsumasta itseään konservatiiviseksi puolueeksi. Ohjelmassa ei kuitenkaan sisältynyt vielä konservatismia vastaan suunnattuja kannanottoja. Ohjelmallisesti puolue ei maininnut enää kommunismia, minkä on tulkittu johtuvan pyrkimyksestä välttää Neuvostoliittoa ärsyttäviä lausumia. Konservatiivit jäivät puolueen sisällä paitsioon, ensin Rihtniemen voittaessa Junnilan äänin 269–89. Vuoden 1977 puheenjohtajavaalissa holkerilaiset miehittivät kaikki puheenjohtajapaikat. Remonttimiesten kaudesta lähtien puolueen suuntausta ovat rakentaneet puolueen oma keskusta, vasen laita ja nuorten siipi. 1970-luvulla kokoomus alkoi korostaa vapautta ja suvaitsevuutta.*lähde?* Perinteisemmän arvolinjan kannattajia meni muihin puolueisiin.*lähde?*

Vuoden 1969 puoluekokouksessa kokoomuksen suhtautuminen kommunisteihin muuttui täysin, lähinnä käytännöllis-poliittiseksi kysyymykseksi. Kokoomus pyrki todistelemaan ulkopoliittista kelvollisuuttaan Harri Holkerin ja Ilkka Suomisen puheenjohtajakausilla, mikä merkitsi varauksetonta tukea Kekkosen ulkopolitiikalle. Kokoomus hyväksyi poikkeuslain, jolla Kekkonen valittiin poikkeuslailla presidentiksi vuosiksi 1974–1978 ilman vaaleja. Puolueen oppositio irtosi kokoomuksesta perustaen Perustuslaillisen Kansanpuolueen.

1980-luvun politiikassa kokoomuksen tavoiteohjelmat perustuivat yksinomaa ja ainoastaan liberalismiin. Kokoomuksen osalta kyseessä oli tietoinen valinta siten, että liberalismi tuli puolueen ideologiaksi. Puolue pyrki vähitellen totuttamaan liberalismin kannattajaksi myös sellaiset, jotka alun perin olivat konservatiiveja.

Toukokuussa 1981 puoluekokouksessa puheenjohtaja Ilkka Suominen esitti, että noin kymmenen vuoden kuluttua umpeutuvaa YYA-sopimusta jatkettaisiin ja päätös siitä tehtäisiin ennen vuotta 1984. Näin kokoomus ehti ensimmäisenä puolueena esittämään YYA-sopimuksen jatkamista. Muutama päivä sen jälkeen eduskunnassa nousi kysymys siitä, kuinka suurella summalla valtio tukee Rauhanpuolustajien Ydinaseeton Pohjola -kampanjaa. Hallitus esitti 100 000 markkaa, mutta eduskunnan valtiovarainvaliokunta kokoomuslaisten tuella nosti määrärahan 200 000 markkaan. Kokoomus kuitenkin jätettiin oppositioon aina vuoteen 1987 saakka.

Hallitukseen kokoomus nousi 21 oppositiovuoden jälkeen vuoden 1987 eduskuntavaalien jälkeen, jolloin nimitettiin Holkerin sinipunahallitus, vaikka kokoomus, ruotsalainen kansanpuolue ja keskusta olivat tehneet porvarisopimuksen tavoitteenaan muodostaa porvarihallitus vaalien jälkeen. Vuosina 1987–1991 toimineen hallituksen suurimmat puolueet olivat sosiaalidemokraatit ja kokoomus. Vaalien 1991 jälkeen muodostettiin Esko Ahon porvarihallitus, jota johtivat keskusta ja kokoomus.

Vuonna 1988 kokoomuksen puoluevaltuusto hyväksyi yksinomaa liberaalin tavoiteohjelman, jonka tavoite oli yksilöllisyydelle ja tasa-arvoisuudelle perustuva yhteiskunta. Liberalistisesta yksilönvapauskäsityksessä mentiin sosiaaliliberalismin suuntaan asettamalla yksilönvapauden rajoitukseksi elinympäristön muuttaminen oikeaan suuntaan, jolla tarkoitettiin ympäristönsuojelua, yhteiskuvastuuta ja sosiaalista osaamista. Puolue ei enää asettanut Suomea tai suomalaisia ensisijaiseen asemaan, jolloin liberaalista ihanteesta tuli ainoastaan maailmanlaajuista. Puolueen ohjelmaan sisältyi myös ajatus, ettei Suomi kantanut "riittävää vastuuta maailman pakolaisongelmasta".

### Sinivihreä ja kansainvälistyvä puolue (1995–)

1990-luvun periaateohjelmaissa kokoomus siirtyi perinteisestä liberalismista sosiaaliliberalismiin. Vuoden 1993 periaateohjelmassa kokoomuksen liberaali aatteelinen perusta korvattiin ekologisen ympäristönsuojelun ideologialla. Liberalismi säilyi mukana keskeisenä aatteena, mutta liberalismi joutui alisteiseen asemaan ympäristönsuojeluun nähden. Aikaisemmin ympäristönsuojelu oli mukana ohjelmissa osana yhteiskunnallisia tavoitteita, mutta vuoden 1993 periaateohjelmassa ympäristönsuojelun kysymys nousi kokoomuksen itsenäiseksi perusarvoksi muiden rinnalle. Ympäristönsuojelun alle jäivät mm. monikulttuurisuusajatus, yksityinen omistusoikeus sekä vapaa markkinatalous. Periaateohjelmassa korostettiin myös laajaa elämäntapaa koskevaa valinnanvapautta

Kokoomuksen Nuorten Liitto alkoi vaatia keväällä 1990 ensimmäisenä merkittävänä ja näkyvänä poliittisena organisaationa Suomen jäsenyyttä Euroopan unionissa. Vuonna 1991 kokoomuksen puheenjohtajaksi valittiin Pertti Salolainen. Salolainen nousi kokoomuksen johtoon Suomisen vahvan johtajakauden jälkeen. Vuonna 1993 Maija Perho haastoi Salolaisen häviten, mutta vuonna 1994 Sauli Niinistö valittiin puheenjohtajaksi.

Ensimmäisissä eurovaaleissa puolueen ääniharava oli nuori Kirsi Piha.

Keskustan vuoden 1995 vaalitappion jälkeen kokoomus muodosti kaksi hallitusta sosiaalidemokraattien kanssa. Paavo Lipposen I (1995–1999) ja II hallitusta (1999–2003) kutsuttiin sateenkaarihallituksiksi. Sinipunapohjan laajennuksena olivat yleensä vihreät, vasemmistoliitto ja ruotsalainen kansanpuolue.

Niinistön vahvan puheenjohtajakauden jälkeen kokoomuksen puheenjohtajaksi valittiin Ville Itälä vuonna 2001. Varapuheenjohtajiksi valittiin Jari Koskinen ja Jyrki Katainen. Eduskuntavaaleissa 2003 kokoomus sai 18,6 prosentin ääniosuuden ja eduskuntaan valittiin 40 kokoomuslaista kansanedustajaa. Kokoomus siirtyi oppositioon, kun keskustan Anneli Jäätteenmäki ei ottanut kokoomusta hallitukseen.

Kokoomuksen puoluekokous valitsi 5. kesäkuuta 2004 puolueen uudeksi puheenjohtajaksi Jyrki Kataisen. Kataisen kaudella kokoomus nousi Suomen suurimmaksi puolueeksi vuoden 2007 eduskuntavaaleissa, kunnallisvaaleissaa 2008, europarlamenttivaaleissa 2009 sekä eduskuntavaaliessa 2011. Vuodesta 2007 kokoomus oli hallituksessa ja vuodet 2011–2015 pääministeripuolueena Jyrki Kataisen johtamassa hallituksessa. Kataisen kaudella kokoomus alkoi korostamaan "järkivihreää" ilmasto- ja energiapolitikkaa. Merikukka Forsiuksen loikatessa kokoomukseen marraskuussa 2010, puolueesta tuli ensimmäistä kertaa eduskunnan suurin puolue. Vuoden 2012 presidentinvaaleissa kokoomuksen entinen puheenjohtaja Sauli Niinistö valittiin presidentiksi.

Petteri Orpo on toiminut kokoomuksen puheenjohtajana vuodesta 2016.Katainen luopui kymmenen vuoden jälkeen kokoomuksen puheenjohtajuudesta ja samalla pääministeriydestä vuonna 2014. Kesäkuussa Lahden puoluekokouksessa uudeksi puheenjohtajaksi ja samlla pääministeriksi valittiin Alexander Stubb. Kataisen ja Stubbin kausilla hallitus leikkasi voimakkaasti koulutusmenoja ja leikkauslinja jatkui myös keskustan johtamassa Sipilän hallituksessa. Vuoden 2015 eduskuntavaaleissa kokoomus putosi kolmanneksi suurimmaksi eduskuntapuolueeksi. Vuonna 2015 liikkeelle lähteneessä Sote-uudistuksessa puolue vaati kansalaisen valinnanvapautta siten, että sote-alalla olisi myös yksityistä palveluntarjontaa. Stubbin kautta kokoomuksen johdossa arvosteltiin epäonnistuneeksi. Hävittyjen vaalien lisäksi Stubb haastoi kokoomuseliittiä arvostelemalla työmarkkinajärjestelmää.

Stubbin jälkeen kokoomuksen puheenjohtajaksi valittiin Petteri Orpo kesäkuussa 2016. Orpo otti Stubbin paikan valtiovarainministerinä Sipilän hallituksessa. Orpon kaudella kokoomus on ollut suurin puolue kuntavaaleissa 2017 ja 2021 sekä eurovaaleissa 2019. Vuoden 2017 kuntavaaleissa kokoomuksen kampanjoi näkyvästi Jan Vapaavuoren pormestarikampanjalla ja vuoden 2019 vaaleissa puolue halusi siirtää verotuksen painopistettä kulutukseen ja haittoihin. Eduskuntavaaleissa 2019 kokoomus jäi kolmanneksi suurimmaksi eduskuntapuolueeksi, eikä päässyt Rinteen hallitukseen. Vuoden 2023 eduskuntavaaleissa puolue nousi eduskunnan suurimmaksi 48 kansanedustajallaan.

Alexander Stubb valittiin presidentiksi vuoden 2024 vaaleissa. Valinnan myötä niin Suomen presidentti, pääministeri, ulkoministeri, puolustusministeri kuin puolustusvaliokunnan puheenjohtajakin olivat kokoomuslaisia. Myöhemmin lista täydentyy vielä EU-komissaarilla. Tilannetta kutsuttiin "värisuoraksi".

Politiikka ja tavoitteet
------------------------

### Talouspolitiikka

Kokoomus haluaa pienentää ansiotuloveroastetta sekä yritysten verotusta. Puolue kustantaisi verotulojen vähentymisen leikkaamalla julkisista palveluista.

Puolue haluaa nostaa kulutuksen verotusta korkeammaksi. Puolue kannattaa haittaverojen nostamista, kuten tupakan ja alkoholin nykyistä korkeampaa verottamista, sekä ympäristöä kuluttavan toiminnan verotusta. Puolue on myös esittänyt uutta "terveysperustaista veroa".

Autoilun verotuksessa kokoomus haluaa siirtää verotusta autojen hankinnasta kohti auton käyttöä ja päästöjä. Kokoomus haluaa poistaa autoveron ja korottaa ajoneuvoveroa. Puolue haluaa korottaa kotitalousveronvähennystä. Erityisesti verovähennys halutaan kohdistaa yli 75-vuotiaille, jotta nämä ostaisivat yksityisiä kodinhoitopalveluita yrityksiltä enemmän.

### Sosiaalipolitiikka

Kokoomuksen päämääränä on leikata sosiaaliturvaa ja etuuksia nykyistä matalammaksi. Puolue haluaa pienentää työttömyystukea, toimeentulotukea ja asumistukea. Puolueen tavoitteena on leikata vuonna 2023 asumistuesta 350 miljoonaa euroa ja ansiosidonnaisesta työttömyysturvasta 400 miljoonaa. Leikkauksia toimeentulotukeen tehtäisi muun muassa lisäämällä uusi asumistuen omavastuumaksu.

Työttömien etuudet puolue halusi vuonna 2023 leikata alaspäin vuoden 2019 tasolle. Esimerkiksi vuonna 2019 työmarkkinatuki oli keskimäärin 736 euroa, kun 2023 sen taso on 768 euroa kuussa. Työmarkkinatuesta peritään lisäksi 20 prosentin vero. Leikkaus pienentäisi tukea 4,1 % eli 32 euroa kuussa.

Kokoomus haluaa, ettei jatkossa työttömyystukea korotettaisi elinkustannusten verran, vaan palkankorotusten verran. Hallituksessa ollessaan vuonna 2016 kokoomus oli mukana "jäädyttämässä indeksiä", jolloin sosiaalietuuksia ei nostettu elinkustannusten kasvun mukaisesti.

Puolue haluaa lyhentää ansiosidonnaisten tukien myöntämisen nykyisestä jopa 500 päivästä 200 päivään. Lisäksi Kokoomuksen tavoitteena on tiukentaa ansiosidonnaisen tuen myöntämistä niin, että sitä saisi vasta 12 kuukauden työnteon jälkeen. Kokoomus haluaisi poistaa työttömyystuen maksun ensimmäiseltä seitsemältä työttömyyspäivältä. Kokoomus oli Sipilän hallituksessa ottamassa käyttöön paljon kritisoitua aktiivimallia, jonka Marinin hallitus toteutti myöhemmin muutoksilla.

Kokoomus oli Sipilän hallituksessa toteuttamassa Perustulokokeilua vuosina 2017–2018. Osallistujat saivat siinä 560 euroa kuukaudessa ilman ehtoja. Kokeilua vetänyt kokoomuksen Paula Risikko olisi kuitenkin halunnut lisätä rahan saamiselle ehtoja. Ministeri Sanni Grahn-Laasonen olisi halunnut ottaa mukaan kokeiluun työttömien lisäksi myös opiskelijoita.

Kokoomuksen 2020 periaateohjelmassa kannatetaan mielenterveyspalvelujen terapiatakuuta.

### Työvoimapolitiikka

Kokoomus haluaa lisätä etätöitä ja laajentaa kotitalousvähennyksen koskemaan laiteinvestointeja.

Kokoomus näkee että työperäinen maahanmuutto pitäisi tuplata. Puolue keskittäisi työperäiseen maahanmuuttoon liittyvät asiat yhteen virastoon.

Puolue haluaa poistaa ammattiliittojen jäsenyyden verovapauden. Puolue haluaa laajentaa ansiosidonnaisen työttömyysturvan myös työttömyyskassaan kuulumattomille.

### Elinkeino- ja yrityspolitiikka

Kokoomus on muun muassa kannattanut aukioloaikojen vapauttamista ja Helsingin kaupunginjohtaja Jussi Pajunen ehdotti vuonna 2008 helsinkiläisille vapauksia aukiolokielloista keskustan elävöittämiseksi. Puolue ajaa vahvojen alkoholijuomien myymistä ruokakaupoissa ja kioskeissa. Puolue alentaisi alkoholijuomien verotusta ravintoloissa.

Kokoomus kannatti taksiliikenteen säännöstelyn purkamista.

Kokoomus haluaa leikata 2023 varjobudjetissaan yritystukia, mutta lisäisi rahoitusta tutkimukseen ja tuotekehittelyyn.

### Ulko- ja turvallisuuspolitiikka

Suomen ulkopolitiikan tärkein tehtävä on kokoomuksen mukaan varmistaa Suomen turvallisuuden ja suomalaisten hyvinvoinnin sekä kaupallisten etujen toteutuminen. Kokoomuksen tavoitteena on turvallinen Suomi, joka on erottamaton osa läntistä arvo-, talous- ja turvallisuusyhteisöä.

Kokoomus on kannattanut vuodesta 2006 Suomen Nato-jäsenyyttä ja pitää tärkeänä aktiivista jäsenmaan roolia Natossa ilman rajoituksia toimintaan osallistumiselle. Puolue kannattaa vahvoja transatlanttisia suhteita Yhdysvaltojen kanssa ja tiiviin puolustusyhteistyön jatkamista Britannian kanssa Brexitistä huolimatta. Kokoomus pitää myös Suomen ja Ruotsin välistä puolustusyhteistyötä tärkeänä.

Vuoden 2023 eduskuntavaaliohjelmassaan kokoomus painotti uskottavan, itsenäisen maanpuolustuksen tärkeyttä. Kokoomus kannattaa puolustusmenojen pitämistä vähintään Naton vaatimalla tasolla (2 % BKT:sta), mutta puolueen mielestä tuli selvittää nostoa pitkällä aikavälillä 2,5 %:n tai 3 %:n tasolle BKT:stä. Puolue kannattaa kutsuntojen laajentamista koskemaan koko ikäluokkaa sukupuolesta riippumatta ja kertausharjoitusten määrän lisäämistä.

Kokoomus kannatti vuoden 2023 vaihtoehtobudjetissaan 8 miljoonan euron lisämäärärahaa poliisille ja pitkän aikavälin tavoitteena Suomen poliisien määrän nostamista 8 000 poliisiin aikaisemmasta 7 500 poliisista. Lisäksi kokoomus lisäisi palomiesten koulutusmääriä 3,8 miljoonan euron lisämäärärahalla Pelastusopistolle.

Kehitysyhteistyössä kokoomus kannattaa painopisteen siirtoa jäsenvaltioilta EU:lle voimavarojen vaikuttavuuden maksimoimiseksi säilyttäen kuitenkin mahdollisuuden toteuttaa kansallisesti täydentäviä kehitysyhteistyöhankkeita, esimerkiksi seksuaali- ja lisääntymisterveysoikeuksien vahvistamisessa. Kokoomuksen mielestä taloudellisen tuen ehtona tulee olla se, että tukea saavat valtiot ottavat vastaan omat kansalaisensa, jos näillä ei ole laillista perustetta oleskeluun Suomessa. Kehitysavulla tulee pyrkiä edistämään demokratiaa, oikeusvaltiota ja korruption torjuntaa sekä tasa-arvoa ja kestävää kasvua.

### Eurooppapolitiikka

Elina Valtonen on ollut kokoomuksen varapuheenjohtaja vuodesta 2020.

Kokoomus pitää Euroopan unionia Suomen ensisijaisena viiteryhmänä ja vaikutuskanavana kansainvälisessä toiminnassa. Suomen EU-kansanäänestyksessä kokoomuksen kannattajat tukivat jäsenyyttä selkeämmin kuin minkään muun puolueen kannattajat. Puolue suhtautuu myönteisesti Euroopan puolustusyhteistyöhön. Kokoomus katsoo, että Euroopan unionia on kehitettävä parlamentaariseen suuntaan, komission vastuunalaisuutta lisättävä, ja EU:n on käytettävä varoja vastuullisemmin. Kokoomuksen mielestä suurempi osuus Euroopan unionin varoista on käytettävä tutkimukseen, teknologiaan, ilmastonmuutoksen torjuntaan ja ulkopolitiikkaan. Tärkeällä sijalla ovat Itämeren suojelu ja ehtyvien luonnonvarojen varjeleminen.

### Ympäristöpolitiikka

Vuoden 2011 ympäristöohjelman mukaan kokoomus haluaa tehdä Suomesta maailman ensimmäisen hiilineutraalin yhteiskunnan, nostaa Suomi ympäristöteknologian ykkösmaaksi sekä nostaa suomalaiset maailman ympäristötietoisimmaksi kansaksi. Puolue näkee talouskasvun ympäristötekojen edellytyksenä.

Vuoden 2020 periaateohjelmassa Kokoomus "ajaa tiukkaa ympäristöpolitiikkaa ja tähtää hiilinegatiiviseen tulevaisuuteen". Puolue tahtoo lopettaa turpeen energiapolton vuoteen 2032 mennessä ja lisätä pienydinvoimaa, ydinvoimaloita ja tuulivoimaloita, sekä kotien lämmityksen irrottamista öljylämmityksestä. Vuoden 2023 budjetissa puolue kuitenkin leikkaisi kivihiilen korvaamisen investointituesta. Kokoomus on valmis tukemaan raskasta teollisuutta sähköveron kevennyksillä.

Syksyllä 2022 Keskusta liittoutui Kokoomuksen kanssa ja poisti ympäristönsuojelulaista uhanalaisten luontotyyppien huomioimisen kaavoituksessa. Samalla vesilaista poistui vesistöihin liittyviä uhanalaisia luontotyyppejä. Tämä harmitti erityisesti Suomen Luonnonsuojeluliittoa.

### Aluepolitiikka

Kai Mykkänen on toiminut kokoomuksen eduskuntaryhmän puheenjohtajana vuodesta 2019.
Kokoomus tähtää aluepoliitikassaan elinvoimaisten ja kasvavien kaupunkien Suomeen. Kaupunkia ympäröivien alueiden tehtävä on kokoomuksen mukaan tuottaa puhdasta ja ympäristöystävällistä ruokaa, luoda kannattavaa yritystoimintaa sekä tarjota virkistystä ja elämyksiä matkailijoille ja mökkeilijöille. Kokoomus on halunnut lisätä uusia raideyhteyksiä. Bioenergialla ei kokoomuksen mielestä voida riittävässä määrin korvata nykyistä energiatarvetta.

Sipilän hallituksessa valtiovarainministeri Petteri Orpo jäädytti kuntien avustusten indeksin – eli inflaation mukaiset korotukset jätettiin tekemättä.

Nimi ja tunnukset
-----------------

* Kokoomuksen leijona.Kokoomuksen leijona.
* Kokoomuksen tunnus vuodelta 1996.Kokoomuksen tunnus vuodelta 1996.
* Kokoomuksen tunnuksena toiminut ruiskaunokki 2000-luvulla.Kokoomuksen tunnuksena toiminut ruiskaunokki 2000-luvulla.
* Kokoomuksen aiemmin käytössä ollut tunnus.Kokoomuksen aiemmin käytössä ollut tunnus.
* Kokoomuksen tunnus vuodesta 2014 vuoteen 2020 asti.Kokoomuksen tunnus vuodesta 2014 vuoteen 2020 asti.
* Kokoomuksen nimitunnus.Kokoomuksen nimitunnus.

Rakenne ja organisaatio
-----------------------

Kokoomuksen puoluetoimisto sijaitsee Ostrobotnia-talossa Helsingin Töölössä.
Heikki Autto on toiminut kokoomuksen puoluevaltuuston puheenjohtajana vuodesta 2020.
Puolueen johto koostuu puheenjohtajasta, puoluesihteeristä ja kolmesta varapuheenjohtajasta.

Kokoomuksen toimintaan voi sen paikallisyhdistysten lisäksi osallistua muun muassa puolueen nuorisojärjestön (Kokoomusnuoret), opiskelijajärjestön (Kokoomusopiskelijat) tai naisjärjestön Kokoomuksen naisten liiton kautta. Kokoomus julkaisee Nykypäivä-lehteä ja Verkkouutiset-julkaisua.

Kokoomusta johtaa puoluekokousten välillä puoluehallitus, jossa on edustettuina vaalipiireihin perustuvien kokoomuksen piirijärjestöjen lisäksi valtakunnalliset jäsenliitot. Puoluehallituksen valitsee puoluevaltuusto. 

### Eduskuntaryhmä

*Pääartikkeli: Kansallisen kokoomuksen eduskuntaryhmä*
Kansallista Kokoomusta eduskunnassa edustaa Kansallisen kokoomuksen eduskuntaryhmä. Eduskuntaryhmä toimii kokoomuslaisten kansanedustajien yhteistyöelimenä. Eduskuntaryhmän merkitys eduskuntatyössä on keskeinen: kokouksissa keskustellaan ajankohtaisista poliittisista kysymyksistä ja muodostetaan kantoja eduskunnan käsittelyssä olevaan asiaan. Valtiopäiväkaudella 2019–2023 Kansallisen kokoomuksen eduskuntaryhmän muodostaa 37 kansanedustajaa. Ryhmän puheenjohtajana toimii kansanedustaja Kai Mykkänen.

### Piirijärjestöt

Kokoomus toimii kunkin vaalipiirin alueella omana järjestönään. Piirijärjestöt muodostuvat alueen jäsenyhdistyksistä ja kunnallisjärjestöistä. Tämän lisäksi kokoomusnaisilla ja kokoomusnuorilla on omat piirijärjestönsä. 

Piirijärjestön tarkoituksena on työskennellä alueellisesti puolueen pyrkimysten mukaisesti. Toimintatapoja ovat mm. valtiollisiin vaaleihin osallistuminen, paikallisyhdistysten ja jäsenliittojen vaalitoiminnan tukeminen, yhteistoiminnan foorumina toimiminen esim. juhlia ja neuvottelutilaisuuksia järjestämällä. Piirijärjestön tehtävänä on myös välittää jäsentensä näkemyksiä puolueen poliittiseen ja järjestölliseen valmisteluun ja päätöksentekoon.

### Paikallisjärjestöt ja jäsenet

Kokoomuksella on vähintään yksi paikallisyhdistys lähes jokaisessa Suomen kunnassa. Kunnissa, joissa toimii vähintään kolme Kokoomuksen paikallisyhdistystä, toimii lisäksi kunnallisjärjestö, joka yhdistää kunnan kokoomusjärjestöt. Paikallisjärjestöjen tehtävänä on tukea jäsenistön toimintaa sen kaikilla tasoilla. Suurin osa Kokoomuksen jäsenistä on jäsenenä jossakin puolueen sadoista paikallisyhdistyksistä.

Kokoomuksella on paikallisyhdistys myös Espanjassa, Aurinkorannikon Kokoomus. Arurinkorannikon Kokoomus on perustettu vuonna 1998 ja se oli perustamishetkellään ensimmäinen suomalainen poliittinen yhdistys, joka on perustettu ulkomaille.

### Läheisjärjestöt

Kokoomuksella on puolueeseen varsinaisesti kuulumattomina läheisjärjestöinä Kansallinen Lastenliitto, Kansallinen senioriliitto, Kansallinen Sivistysliitto, Kansalliset Maahanmuuttajat, Naiset Yhdessä, Kansallinen Kulttuuriliitto, MC Kokoomus, Porvarillisen Työn Arkisto, Ajatuspaja Toivo ja Kansallinen Sateenkaariryhmä.

Kannattajakunta
---------------

### Jäsenet

Kokoomuksen kannatus eduskuntavaaleissa vuosina 1919–2011.
Vuonna 2005 kokoomus oli kaikista puolueista kolmanneksi naisvaltaisin ja suurista puolueista kaikkein naisvaltaisin 46 prosentin naisosuudella kun SDP:ssä ja keskustassa 40 prosenttia oli naisia. Vuonna 2008 kokoomus, vihreät ja perussuomalaiset olivat ainoat puolueet joiden jäsenmäärä kasvoi. Kunnallisalan kehittämissäätiön vuonna 2017 julkaisemassa tutkimuksessa kokoomuksen jäsenten keski-ikä oli 55,6 vuotta, joista yli 60 prosenttia miehiä ja yli puolet asui Etelä-Suomessa. Suurin osa jäsenistöstä on työssäkäyviä, mutta yli 30 prosenttia eläkkeellä. Selvästi yli puolet työssäkäyvistä on ylempiä toimihenkilöitä ja neljäsosa yrittäjiä. Kokoomusjäsenten kotitalouksien mediaanitulo oli 4 400 euroa kuukaudessa. Korkeiden tulojen lisäksi kokoomusjäsenissä korostui korkea koulutustaso, sillä lähes puolella oli ylempi korkeakoulututkinto ja viidellä prosentilla lisensiaatin tai tohtorin tutkinto.

### Kannatusalueet

Puolueen pääkannatusaluetta ovat Etelä-Suomen asutuskeskukset. TNS Gallupin viittä suurinta puoluetta koskevassa mielipidekyselyssä syksyllä 2008 kokoomukseen suhtauduttiin myönteisimmin. Vastaajista 42 prosenttia suhtautui kokoomukseen myönteisesti tai melko myönteisesti, kun esimerkiksi keskustan luku oli 40 prosenttia ja SDP:n 36 prosenttia. Vuoden 2008 lopussa tehdyn mielipidekyselyn mukaan suomalaiset luottavat kokoomuksen osaamiseen eniten mikäli Suomi kohtaisi talouskriisin.

### Poliittinen nelikenttä

Turun yliopiston vuonna 2008 tekemän tutkimuksen mukaan valtaosa kokoomuksen kannattajista sijoittaa itsensä ideologisesti oikeistoon. Saman tutkimuksen mukaan kokoomuksella on eduskuntapuolueista oikeistolaisimmat kannattajat. Kunnallisalan kehittämissäätiön vuonna 2015 julkaisemassa tutkimuksessa kokoomuksen kannattajista 89 prosenttia sijoitti itsensä oikeistoon, 7 prosenttia keskelle ja 0 prosenttia vasemmistoon. Arvoliberaalisuus−arvokonservatiivisuus-ulottuvuudella arvokonservatiiveja oli 36 prosenttia, arvoliberaaleja 32 prosenttia ja keskelle asettuvia 29 prosenttia. Tutkimuksen mukaan kiteytyksenä puolueen kannattajien kannoista voidaan sanoa, että kokoomus on oikeistopuolue.

Kokoomuksen kannattajat suhtautuvat kaikkein myönteisimmin Suomen Nato-jäsenyyteen. Vuonna 2016 luku oli 53 prosenttia.

Kokoomus oli vuonna 2013 ylempien toimihenkilöiden keskuudessa ylivoimaisesti suosituin puolue. 18–24-vuotiaiden keskuudessa kokoomuksen suosio on ollut laskussa. Kunnallisalan kehittämissäätiön vuonna 2017 julkaistun tutkimuksen mukaan kokoomuksen kannattajat ovat keskimäärin jäseniä nuorempia, matalammin koulutettuja ja tienaavat vähemmän.

Sunnuntaisuomalaisen kyselyssä vuonna 2012 kokoomuksen todettiin olevan 18 prosentin kannatuksellaan vihreiden jälkeen toiseksi suosituin puolue toimittajien keskuudessa.

Evan vuoden 2022 arvo- ja asennetutkimuksessa kokoomuksen kannattajille keskimääräistä tärkeämpiä identiteetin muodostajia olivat koulutus, ammatti, tulotaso, yhteiskuntaluokka ja kansainvälisyys. Kyselyn mukaan puolueen äänestäjiä yhdistää status. Tutkimuksen tekijät totesivat, että kokoomus on äänestäjäkuntansa identiteettiprofiilin perusteella Suomen ainoa luokkapuolue.

### Äänenkannattajat

Kokoomuksen äänenkannattajiksi julistautuivat *Aamulehti*, *Karjalainen*, *Vaasa/Pohjalainen*, *Satakunnan kansa*, *Länsi-Suomi* ja *Hämeen Sanomat*. Ne kaikki alkoivat kutsua itseään sitoutumattomiksi viimeistään 1990-luvun alkupuolella.

*Iltalehti* aloitti toimintansa kokoomuksen päälehden *Uuden Suomen* iltapäiväpainoksena. Vuonna 2022 tehdyn tutkimuksen mukaan *Iltalehden* pääkirjoitus ja artikkelit noudattavat edelleen kokoomukselle myönteistä linjaa.

Vaalihistoria
-------------

Kuntakohtaiset tulokset vuoden 2019 eduskuntavaaleissa.
### Eduskuntavaalit

| Vaalit | Johtaja | Kannatus | Paikat | +/– | Hallitus |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Äänet |  % |
| 1919 | Hugo Suolahti | 151 018 | 15,71 % | 28 / 200 | UUSI | Oppositio |
| Erich |
| 1922 | Antti Tulenheimo | 157 116 | 18,15 % | 35 / 200 | Nousua 17 | Oppositio |
| 1924 | 166 880 | 18,99 % | 38 / 200 | Nousua 3 | Ingman II/Tulenheimo/Kallio II |
| 1927 | Kyösti Haataja | 161 450 | 17,74 % | 34 / 200 | Laskua 4 | Oppositio |
| 1929 | 138 008 | 14,51 % | 28 / 200 | Laskua 8 | Oppositio |
| 1930 | 203 958 | 18,05 % | 42 / 200 | Nousua 14 | Svinhufvud II/Sunila II |
| 1933 | Paavo Virkkunen |  |  | 18 / 200 | Laskua 24 | Oppositio |
| 1936 | J. K. Paasikivi | 121 619 | 10,36 % | 20 / 200 | Nousua 2 | Oppositio |
| 1939 | Pekka Pennanen | 176 215 | 13,58 % | 25 / 200 | Nousua 5 | Oppositio |
| Rangell/Linkomies/Hackzell/U. Castrén |
| 1945 | Edvin Linkomies | 255 394 | 15,04 % | 28 / 200 | Nousua 3 | Oppositio |
| 1948 | Arvo Salminen | 320 366 | 17,04 % | 33 / 200 | Nousua 5 | Oppositio |
| 1951 | 264 044 | 14,57 % | 28 / 200 | Laskua 5 | Oppositio |
| Tuomioja |
| 1954 | 257 025 | 12,80 % | 24 / 200 | Laskua 4 | Oppositio |
| 1958 | Jussi Saukkonen | 297 094 | 15,28 % | 29 / 200 | Nousua 5 | Oppositio |
| Fagerholm III |
| 1962 | 346 638 | 15,06 % | 32 / 200 | Nousua 3 | Karjalainen I/Virolainen |
| 1966 | Juha Rihtniemi | 326 928 | 13,79 % | 26 / 200 | Laskua 6 | Oppositio |
| 1970 | 457 582 | 18,05 % | 37 / 200 | Nousua 11 | Oppositio |
| 1972 | Harri Holkeri | 453 434 | 17,59 % | 34 / 200 | Laskua 3 | Oppositio |
| 1975 | 505 145 | 18,37 % | 35 / 200 | Nousua 1 | Oppositio |
| 1979 | 626 764 | 21,65 % | 47 / 200 | Nousua 12 | Oppositio |
| 1983 | Ilkka Suominen | 659 078 | 22,12 % | 44 / 200 | Laskua 3 | Oppositio |
| 1987 | 666 236 | 23,13 % | 53 / 200 | Nousua 9 | Holkeri |
| 1991 | 526 487 | 19,31 % | 40 / 200 | Laskua 13 | Aho |
| 1995 | Sauli Niinistö | 497 624 | 17,89 % | 39 / 200 | Laskua 1 | Lipponen I |
| 1999 | 563 835 | 21,03 % | 46 / 200 | Nousua 7 | Lipponen II |
| 2003 | Ville Itälä | 517 904 | 18,55 % | 40 / 200 | Laskua 6 | Oppositio |
| 2007 | Jyrki Katainen | 616 841 | 22,26 % | 50 / 200 | Nousua 10 | Vanhanen II/Kiviniemi |
| 2011 | 599 138 | 20,38 % | 44 / 200 | Laskua 6 | Katainen/Stubb |
| 2015 | Alexander Stubb | 539 615 | 18,20 % | 37 / 200 | Laskua 7 | Sipilä |
| 2019 | Petteri Orpo | 523 446 | 17,00 % | 38 / 200 | Nousua 1 | Oppositio |
| 2023 | 644 555 | 20,8 % | 48 / 200 | Nousua 10 | Orpo |

**Huomiot**

1. 1 2  Kokoomuksen, IKL:n ja Vapaan Työväenliiton vaaliliiton puoluekohtaista äänijakaumaa ei ole eritelty vaalitilastoissa. Vaaliliitto sai yhteensä 187 527 ääntä (16,93 %).

### Euroopan parlamentti

| Vaalit | Kannatus | Paikat | +/– |
| --- | --- | --- | --- |
| Äänet |  % |
| 1996 | 453 729 | 20,17 % | 4 / 16 | UUSI |
| 1999 | 313 960 | 25,27 % | 4 / 16 | Muuttumaton 0 |
| 2004 | 392 771 | 23,71 % | 4 / 14 | Muuttumaton 0 |
| 2009 | 386 416 | 23,21 % | 3 / 13 | Laskua 1 |
| 2014 | 390 376 | 22,59 % | 3 / 13 | Muuttumaton 0 |
| 2019 | 380 106 | 20,79 % | 3 / 13 | Muuttumaton 0 |

### Aluevaalit

| Vaalit | Kannatus | Paikat | +/– |
| --- | --- | --- | --- |
| Äänet |  % |
| 2022 | 401 852 | 21,6 % | 289 | UUSI |

### Kuntavaalit


| Vaalit | Kannatus | Paikat | +/– |
| --- | --- | --- | --- |
| Äänet |  % |
| 1950 | 88 159 | 5,85 % |  |  |
| 1953 | 133 626 | 7,59 % |  |  |
| 1956 | 105 220 | 6,29 % |  |  |
| 1960 | 275 560 | 14,04 % |  |  |
| 1964 | 213 378 | 9,95 % |  |  |
| 1968 | 364 428 | 16,09 % | 1 388 |  |
| 1972 | 451 484 | 18,06 % | 1 503 | Nousua 115 |
| 1976 | 561 121 | 20,92 % | 2 047 | Nousua 544 |
| 1980 | 628 950 | 22,94 % | 2 373 | Nousua 326 |
| 1984 | 619 264 | 22,96 % | 2 423 | Nousua 50 |
| 1988 | 601 468 | 22,87 % | 2 392 | Laskua 31 |
| 1992 | 507 574 | 19,05 % | 2 009 | Laskua 383 |
| 1996 | 514 313 | 21,64 % | 2 167 | Nousua 158 |
| 2000 | 463 493 | 20,84 % | 2 028 | Laskua 139 |
| 2004 | 521 412 | 21,83 % | 2 078 | Nousua 50 |
| 2008 | 597 727 | 23,45 % | 2 020 | Laskua 58 |
| 2012 | 545 889 | 21,9 % | 1 735 | Laskua 285 |
| 2017 | 531 599 | 20,7 % | 1 490 | Laskua 245 |
| 2021 | 522 623 | 21,4 % | 1 552 | Nousua 62 |

### Presidentinvaalit

| Vaalit | Ehdokas | Kannatus | Valitsijamiehet |
| --- | --- | --- | --- |
| Äänet |  % |
| 1925 | Hugo Suolahti | 141 240 | 22,71 % | 68 |
| 1931 | P. E. Svinhufvud | 180 378 | 21,56 % | 64 |
| 1937 | P. E. Svinhufvud | 330 980 | 29,75 % | 86 |
| 1950 | J. K. Paasikivi | 360 789 | 22,88 % | 68 |
| 1956 | Sakari Tuomioja | 340 311 | 17,94 % | 54 |
| 1968 | Matti Virkkunen | 432 014 | 21,19 % | 58 |
| 1978 | Urho Kekkonen | 360 310 | 14,72 % | 45 |
| 1982 | Harri Holkeri | 593 271 | 18,7 % | 58 |
| 1988 | Harri Holkeri | 603 180 | 20,2 % | 63 |
| 1994 | Raimo Ilaskivi | 1k 485 035 | 1k 15,2 % |  |
| 2000 | Riitta Uosukainen | 1k 392 305 | 1k 12,8 % |  |
| 2006 | Sauli Niinistö | 1k 725 8662k 1 518 333 | 1k 24,1 %2k 48,2 % |  |
| 2012 | Sauli Niinistö | 1k 1 131 2542k 1 802 400 | 1k 37,0 %2k 62,6 % |  |
| 2018 | Sauli Niinistö | 1 875 342 | 62,6 % |  |
| 2024 | Alexander Stubb | 1k 882 3882k  1 575 444 | 1k 27,2 %2k  51,6 % |  |

Merkittäviä poliitikkoja
------------------------

### Puheenjohtajat

|  |  |
| --- | --- |
| * Hugo Suolahti 1918–1920
* E. N. Setälä 1920–1921
* Antti Tulenheimo 1921–1925
* Hugo Suolahti 1925–1926
* Kyösti Haataja 1926–1932
* Paavo Virkkunen 1932–1934
* J. K. Paasikivi 1934–1936
* Pekka Pennanen 1936–1943
* Edvin Linkomies 1943–1945
* K. F. Lehtonen 1945–1946
* Arvo Salminen 1946–1955
 | * Jussi Saukkonen 1955–1965
* Juha Rihtniemi 1965–1971†
* Harri Holkeri 1971–1979
* Ilkka Suominen 1979–1991
* Pertti Salolainen 1991–1994
* Sauli Niinistö 1994–2001
* Ville Itälä 2001–2004
* Jyrki Katainen 2004–2014
* Alexander Stubb 2014–2016
* Petteri Orpo 2016–
 |

### Puoluesihteerit

|  |  |
| --- | --- |
| * Eino Tikkanen 1918–1919
* U. T. Halminen 1919–1922
* J. V. Lehtonen 1922–1924
* A. A. Niskala 1924–1926
* U. V. Halminen 1926–1940
* Yrjö Leiwo 1940–
* Aarne Honka 1942–1946
* Niilo Honkala 1946–1957
* Juha Rihtniemi 1959–1960
* Rauno Koski 1960–1965
* Harri Holkeri 1965–1971
* Veikko Tavastila 1971–1979
 | * Jussi Isotalo 1980–1987
* Aarno Kaila 1988–1989
* Pekka Kivelä 1989–1995
* Maija Perho 1995–1999
* Matti Kankare 1999–2002
* Heikki A. Ollila 2002–2004
* Harri Jaskari 2004–2006
* Taru Tujunen 2006–2014
* Minna Arve 2014–2016
* Janne Pesonen 2016–2019
* Kristiina Kokko 2019–
 |

### Eduskunnan puhemiehet

* Pehr Evind Svinhufvud 1907–1912
* Paavo Virkkunen 1918, 1923–1924, 1926–1930
* Erkki Pystynen 1983–1987
* Ilkka Suominen 1987, 1991–1994
* Riitta Uosukainen 1994–1995, 1995–1999, 1999–2003
* Sauli Niinistö 2007–2011
* Ben Zyskowicz 2011
* Paula Risikko 2018–2019
* Petteri Orpo 2023

### Pääministerit

* Lauri Ingman 1918–1919 ja 1924–1925
* Rafael Erich 1920–1921
* Antti Tulenheimo 1925
* P. E. Svinhufvud (1917–1918), 1930–1931
* Edwin Linkomies 1943–1944
* Antti Hackzell 1944
* Urho Castrén 1944
* Juho Kusti Paasikivi (1918), 1944–1946
* Harri Holkeri 1987–1991
* Jyrki Katainen 2011–2014
* Alexander Stubb 2014–2015
* Petteri Orpo 2023–

### Presidentit

* Pehr Evind Svinhufvud 1931–1937
* Juho Kusti Paasikivi 1946–1956
* Sauli Niinistö 2012–2024
* Alexander Stubb 2024–

### Valtioneuvokset

* J. K. Paasikivi (myöhempi pääministeri ja presidentti) sai valtioneuvoksen arvonimen 7. helmikuuta 1930.
* Professori E. N. Setälä sai valtioneuvoksen arvonimen 23. helmikuuta 1934.
* Harri Holkeri (pankinjohtaja, pääministeri) sai valtioneuvoksen arvonimen 15. toukokuuta 1998.
* Riitta Uosukainen (opetusministeri, eduskunnan puhemies) sai valtioneuvoksen arvonimen 26. marraskuuta 2004 ensimmäisenä naisena.

### Euroopan parlamentin jäsenet

|  |  |
| --- | --- |
| * Raimo Ilaskivi (1996–1999)
* Ville Itälä (2004–2012)
* Riitta Jouppila (1995–1996)
* Piia-Noora Kauppi (1999–2008)
* Eija-Riitta Korhola (2004–2014)
* Ritva Laurila (1995–1996 ja 1999)
* Marjo Matikainen-Kallström (1996–2004)
* Jyrki Otila (1996–1999)
* Sirpa Pietikäinen (2008–)
 | * Kirsi Piha (1996–1999)
* Pirjo Rusanen (1995–1996)
* Petri Sarvamaa (2012–)
* Eva-Riitta Siitonen (2009)
* Alexander Stubb (2004–2008)
* Ilkka Suominen (1999–2004)
* Kyösti Toivonen (1995–1996)
* Ari Vatanen (1999–2004)
* Henna Virkkunen (2014–)
 |

Lähteet
-------

* Lehtinen, Lasse J.: *Kokoomus vai konservatismi*. Kokkola: Kärppä-Julkaisut, 1996. ISBN 951-96655-3-6.
* Rantala, Onni: *Suomen puolueiden muuttuminen 1945-1980*. Toinen, tarkistettu ja täydennetty painos. Helsinki: Gaudeamus, 1982. ISBN 951-662-320-4.
* Suvanto, Pekka: *Konservatismi Ranskan vallankumouksesta 1990-luvulle*. Helsinki: Suomen historiallinen seura, 1994. ISBN 951-710-004-3.

### Viitteet

1. 1 2 3 4  Kokoomus lyhyesti (PDF) ("Kokoomusaatteeseen vaikuttavat samaan aikaa useat aatetraditiot kuten esimerkiksi sosiaalireformismi, konservatismi, liberalismi sekä eettinen individualismi") *Kansallinen Kokoomus*.  8/2010. Pöytyän kokoomus. Viitattu 1.9.2019.
2. 1 2 3  Vahti, Jukka: Kokoomuksen kilpailevat leirit ("Kokoomuksessa on perinteisesti ollut kolme keskenään kamppailevaa aatesuuntaa: sosiaalireformismi, konservatismi ja liberalismi") *Vihreä Lanka*.  9.10.2009. Viitattu 1.9.2019.
3. ↑  Ilkka Haavisto: ASKEL OIKEALLE (PDF)  9.3.2020. EVA. Viitattu 6.5.2022.
4. ↑  Puoluekokouskantoja yksilönvapauden ja markkinatalouden puolesta  13.6.2018. Kansallinen Kokoomus. Viitattu 6.5.2022.
5. ↑  Finland *Europe Elects*. Viitattu 4.1.2022.
6. ↑  Mickelsson, Rauli: *Suomen puolueet: historia, muutos ja nykypäivä*, s. 401. Vastapaino, 2007.
7. ↑  Finland *Parties and Elections in Europe*.  2019. Viitattu 1.9.2019. (englanniksi)
8. ↑  Finland: Political parties ("KOK today subscribes to a liberal-conservative ideology") *nsd.no*. Norsk senter for forskningsdata. Viitattu 1.9.2019. (englanniksi)
9. 1 2  Kansainvälisen keskusta-oikeistolaisen allianssin jäsenet *idu.org*. Viitattu 12.6.2020.
10. 1 2  Periaateohjelma *Kokoomus.fi*.  10.6.2018. Kansallinen Kokoomus. Viitattu 4.4.2022.
11. ↑  Tällaisia ovat suurimpien puolueiden jäsenet: MTV Uutiset selvitti iät ja sukupuolijakauman – keskustalla, SDP:llä ja vihreillä selvät erityispiirteensä *MTV Uutiset*.  27.7.2021. Viitattu 3.8.2021.
12. ↑  Lyhenneluettelo  7.1.2013. Kotimaisten kielten keskus.  Arkistoitu 15.3.2015. Viitattu 9.4.2013.
13. ↑  Vasemmistoliiton kannattajilla jyrkkä muista poikkeava profiili *Kansan Uutiset*.  26.9.2013. Viitattu 4.4.2022.
14. ↑  Kokoomuksen historia *kokoomus.fi*. Kansallinen Kokoomus. Viitattu 2.9.2019.
15. ↑  Demokratian polku: 13. Eduskuntapuolueitten taustat *eduskunta.fi*. Eduskunta. Viitattu 2.9.2019.
16. ↑  Borg, Olavi: "Puoluelaitos ja sen kehityspiirteitä itsenäisessä Suomessa", *Historian opettajien vuosikirja XIII*, s. 58. , 1977.
17. ↑  Borg, Sami: Suomen poliittinen järjestelmä – verkkokirja  7/2007. Helsingin yliopisto.
18. ↑  Periaateohjelma *kokoomus.fi*.  10.6.2018. Viitattu 27.3.2022.
19. 1 2 3  Lehtinen 1996, s. 204–205.
20. ↑  Rantala 1982, s. 19
21. ↑  Poliittisen historian professori: Kokoomuksen liberaali- ja konservatiivisiipien jako näyttäytyy aiempaa vakavampana *MTV Uutiset*.  28.2.2021. Viitattu 27.3.2022.
22. 1 2 3 4 5 6 7  Suvanto 1994, s. 220–236
23. ↑  Yritysjohtaja-aatelin palattava kohtuuteen.  *Iltalehti*, 30.4.2011, s. 5. Artikkelin verkkoversio.
24. ↑  Sanomalehti Karjalan Maan poliittiset näkemykset 1930- luvulla - Joonas Piipponen
25. ↑  Tuomo Siivinen - Punavalkoinen propaganda Vaalistrategiat Kansallisen Kokoomuspuolueen ja Suomen Sosialidemokraattisen Puolueen eduskuntavaalijulisteissa 1919 - 1939
26. ↑  Lapualaiset - Keitä he olivat ja mitä he tekivät? - Risto Rytilahti
27. ↑  Rantala 1982, s. 30
28. 1 2 3  Rantala 1982, s. 69
29. ↑  Suvanto 1994, s. 301
30. ↑  Lehtinen 1994, s. 55-56
31. ↑  Lehtinen 1994, s. 60
32. ↑  Jokinen, Jyrki: Löyhästä vaaliorganisaatiosta kiinteäksi puoluejärjestöksi – Kansallisen Kokoomuksen järjestötoiminta ja vaalikampanjat vuosina 1944 – 1979  tammikuu 2011. Turun yliopisto. Viitattu 14.6.2014.
33. ↑  Lehtinen 1994, s. 70
34. ↑  Lehtinen 1994, s. 97
35. ↑  Oikeisto vastusti peruskoulun perustamista, Yle Uutiset.
36. 1 2  Rantala 1982, s. 210
37. 1 2  Rantala 1982, s. 124
38. ↑  Lehtinen 1994, s. 71-86
39. ↑  Rantala 1982, s. 169
40. ↑  Lehtinen 1994, s. 94-98
41. ↑  Kai Hirvasnoro: Taistelupari Zyskowicz-Kanerva: Porvarien taistelu suomettumisesta.  *Kansan Uutisten Viikkolehti*, 2004. Artikkelin verkkoversio.
42. ↑  Lehtinen 1994, s. 125
43. ↑  Lehtinen 1994, s. 131
44. ↑  Vares, Vesa: Kaksi askelta edellä, s. 298.
45. ↑  Salolainen haluaa jatkaa kokoomuksen johdossa *Helsingin Sanomat*.  2.4.1993. Viitattu 5.4.2022.
46. 1 2  Pekka Kinnunen: Kokoomus etsii johtajaa – mikä meni pieleen? *Yle*.  4.5.2016. Viitattu 5.4.2022.
47. ↑  Suomen edustajat Euroopan parlamentissa *MTV Uutiset*.  21.10.1996. Viitattu 5.4.2022.
48. ↑  Mielonen, Matti: Katainen on nyt "järkivihreä" *HS.fi*.  9.2.2008. Viitattu 30.4.2014.
49. ↑  Pitkä loikka *hs.fi*.  12.11.2010. Helsingin Sanomat. Viitattu 25.4.2014.
50. ↑  Katainen ei jatka puheenjohtajana, pääministeri vaihtuu kesäkuussa *yle.fi*.  5.4.2014. Yle Uutiset. Viitattu 25.4.2014.
51. ↑  Uusivaara, Terhi: Alexander Stubbista tulee Suomen pääministeri *yle.fi*.  14.6.2014. Yle Uutiset. Viitattu 18.6.2014.
52. ↑  Hallitus leikannut koulutuksesta lähes 1,5 miljardia *14.3.2014*. Turun Sanomat.  Arkistoitu 1.4.2016. Viitattu 21.4.2016.
53. ↑  Näin uusi hallitus lupasi kuvissa, ettei leikkaa koulutuksesta – leikkaavat kuitenkin *29.5.2015*. Helsingin Sanomat. Viitattu 21.4.2016.
54. ↑  Tulospalvelu vaalit – Tulos puolueittain *tulospalvelu.vaalit.fi*.
55. ↑  Stubb vaalituloksesta: pieni työvoitto *yle.fi*. Yle Uutiset.
56. ↑  Kokoomus: Tavoitteena oltava laadukkaat ja tasa-arvoiset palvelut sekä kestävyysvajeen umpeen kurominen *kokoomus.fi*.  10.2.2016. Viitattu 17.4.2023.
57. ↑  Blencowe, Annette; Virkkunen, Jussi: Orposta uusi kokoomuksen puheenjohtaja – Yle seuraa hetki hetkeltä *YLE uutiset*.  11.6.2016. Viitattu 11.6.2016.
58. ↑  Harala, Samuli: Orpo nappaa valtiovarainministerin salkun – Stubbin uudet tehtävät tarkentuvat myöhemmin *YLE uutiset*.  11.6.2016. Yleisradio. Viitattu 31.10.2017.
59. 1 2  Kokoomus taas suurin kuntapuolue - vihreät kahmivat uusia paikkoja *Iltalehti*.  10.4.2017. Viitattu 12.4.2017.
60. ↑  Kokoomuksen eduskuntavaaliohjelma 2019: Luotamme Suomeen *kokoomus.fi*.  28.2.2019. Viitattu 1.7.2019.
61. ↑   Eduskuntavaalit 2023, koko maa, ehdokasasettajakohtaiset tulokset Oikeusministeriö. Viitattu 8.4.2023.
62. ↑  Kärki, Jussi: Stubb saa irtaantua kokoomuksen värisuorasta – Nyt jysähti todellinen Haavisto-ilmiö *Talouselama.fi*.  11.2.2024. Viitattu 12.2.2024.
63. 1 2 3 4 5 6 7  Kokoomuksen tavoitteena on, että neljä viidestä työikäisestä on töissä vuonna 2030 – merkittäviä säästöjä myös sosiaalietuuksiin *mtvuutiset.fi*.  29.11.2022. Viitattu 2.12.2022.
64. 1 2 3 4 5 6  Kokoomus esittää: Leikkauksia yritystukiin, ansiosidonnaiseen ja asumistukiin *Ilta-Sanomat*.  29.11.2022. Viitattu 2.12.2022.
65. ↑  Matkaopas hyvinvointivaltiosta paremminvointivaltioon – Kokoomuksen eduskuntavaaliohjelma 2011 *POHTIVA/Tampereen yliopiston sivusto*. Kokoomus.
66. 1 2 3 4  Teija Sutinen: Kokoomus patistaa ilmaston kannalta kestävään elvytykseen – turpeesta eroon, uusia ydinvoimaloita ja autovero pois portaittain *Helsingin Sanomat*.  20.5.2020. Viitattu 27.3.2022.
67. 1 2 3  Kokoomus leikkaisi sosiaaliturvaa ja porrastaisi työttömyystuet - näin puolue nostaisi työllisyysasteen jopa 80 prosenttiin *www.iltalehti.fi*. Viitattu 2.12.2022.
68. 1 2 3  Kokoomus esittää kahden miljardin leikkauksia: ansiosidonnaisen kesto puolitetaan, asumis- ja yritystukia karsitaan *Aamulehti*.  29.11.2022. Viitattu 2.12.2022.
69. 1 2  Talouspolitiikka | Kokoomukselta järeä lista: ansiosidonnaisen kesto puolitetaan, asumis- ja yritystukia karsitaan *Helsingin Sanomat*.  29.11.2022. Viitattu 2.12.2022.
70. ↑  Orpo Ylellä: Säästöjä voitaisiin saada asumistukijärjestelmää muuttamalla ja ansiosidonnaista työttömyysturvaa leikkaamalla *mtvuutiset.fi*.  12.11.2022. Viitattu 2.12.2022.
71. ↑  Johanna Hytönen: Työmarkkinatuen määrän kasvu taittui vuonna 2019 ‒ korona pysäytti työttömyysmenojen laskun *Sosiaalivakuutus*.  21.12.2020. Viitattu 2.12.2022.
72. ↑  Kela: Paljonko työmarkkinatukea maksetaan? *www.kela.fi*. Viitattu 2.12.2022.
73. ↑  Hallituspuolueet kiistelevät lisäsäästöjen tarpeesta – indeksien jäädytys ei tuonutkaan säästöjä, koska inflaatiota ei ole *Yle Uutiset*.  30.3.2016. Viitattu 2.12.2022.
74. ↑  Taas uusi "aktiivimalli"? Nämä ovat Sipilän ja Marinin hallitusten työnhakumallien keskeisimmät erot *mtvuutiset.fi*.  7.10.2021. Viitattu 2.12.2022.
75. ↑  Perustulokokeilu *Sitra*. Viitattu 2.12.2022.
76. ↑  Kokoomuksen Risikko: Perustulokokeiluun tarvitaan osallistava elementti *kokoomus.fi*.  6.4.2016. Viitattu 2.12.2022.
77. ↑  Opetus- ja kulttuuriministeri Sanni Grahn-Laasonen haluaa opiskelijat mukaan perustulokokeiluun *kokoomus.fi*.  18.2.2016. Viitattu 2.12.2022.
78. 1 2 3  Juha Ristamäki: Kokoomuksen tavoitteita: Turpeen poltto lopetettava, pienydinvoimaa, lisää poliiseja, terapiatakuu... *Iltalehti*.  5.9.2020. Viitattu 27.3.2022.
79. ↑  Kaupunginjohtaja Jussi Pajusen puhe Helsingin kaupungin elinkeinopäivillä  12.2.2008. Helsingin kaupunki.  Arkistoitu 27.9.2011. Viitattu 30.4.2014.
80. ↑  Heini Särkkä: Kokoomus kannattaa Bernerin esitystä: "Vaikea sanoa, mitkä motiivit perussuomalaisilla on" *Ilta-Sanomat*.  19.4.2016. Viitattu 27.3.2022.
81. 1 2  pasi: Kokoomuksen eduskuntavaaliohjelma 2023 *kokoomus.fi*.  7.2.2023. Viitattu 5.3.2024.
82. ↑  Kokoomus selvästi Naton kannalle *Yle Uutiset*.  9.6.2006. Viitattu 5.3.2024.
83. 1 2  Kokoomus K62020 *kokoomus.fi*. Viitattu 5.3.2024.
84. ↑  Puoluekokouskannanotot ja -tavoitteet (ks. "2010 Jyväskylä: Ulko- ja turvallisuuspoliittinen kannanotto")  2010. Kokoomus. Viitattu 14.4.2014.
85. 1 2  Kokoomuksen eurovaaliohjelma 2009 *Pohtiva*.  17.4.2009. Viitattu 14.6.2014.
86. ↑  Vihreällä on viisi miljoonaa sävyä (pdf)  10.2.2011. Kokoomus.  Arkistoitu 22.8.2012. Viitattu 30.4.2014.
87. ↑  Ympäristöpoliittinen manifesti Kokoomus.  Arkistoitu 19.5.2011. Viitattu 15.7.2014.  Archive.org
88. ↑  Näin keskusta ja oppositio muuttivat vihreille tärkeää luonnonsuojelulain esitystä *Yle Uutiset*.  30.11.2022. Viitattu 2.12.2022.
89. ↑  Myös valtiovarainministeri Orpo kiisti valtionosuuksien leikkaukset – "Indeksi on jäädytetty, mutta se ei ole raju leikkaus" *Kuntalehti*.  31.1.2019. Viitattu 2.12.2022.
90. ↑  Yhteystiedot *Kokoomus*. Viitattu 20.8.2022.
91. ↑  Nykypäivä – Kokoomuksen äänenkannattaja *nykypaiva.com*. Viitattu 17.4.2023.
92. ↑  Etusivu *Verkkouutiset*. Viitattu 17.4.2023.
93. ↑  Kokoomuksen eduskuntaryhmä  11.6.2019. Eduskunta. Viitattu 11.6.2019.
94. ↑  Piiritaso Kansallinen Sivistysliitto ry. Viitattu 5.2.2020.
95. ↑  Paikallistaso Kansallinen Sivistysliitto ry. Viitattu 5.2.2020.
96. ↑  Yhdistys
97. ↑  Läheisjärjestöt Kansallinen Sivistysliitto ry. Viitattu 5.2.2020.
98. ↑  HS: Suurissa puolueissa miesenemmistö *ts.fi*.  18.9.2005. Turun Sanomat.  Arkistoitu 7.11.2017. Viitattu 30.4.2014.
99. ↑  Kaarto, Hanna: Kokoomus, vihreät ja perussuomalaiset kasvattivat jäsenmääriään *HS.fi*.  2.8.2008. Helsingin Sanomat. Viitattu 26.3.2011.
100. 1 2  Virkkunen, Jussi: Tutkimus: Tällaisia puolueiden jäsenet ovat – keskusta ja SDP eläkeikäisten puolueita ja perussuomalaiset miesten *Yle.fi*.  27.3.2017. Yleisradio. Viitattu 3.11.2017.
101. ↑  Tutkimus: Kokoomus saa puolueista eniten myönteisyyttä *Ilta-Sanomat*.  18.9.2008.  Arkistoitu 2.5.2014. Viitattu 30.4.2014.
102. ↑  Kansa luottaisi talousahdingossa Kokoomukseen ja Kataiseen. Verkkouutiset 21.10.2008
103. ↑  Elo, Kimmo & Rapeli, Lauri: Suomalaisten politiikkatietämys  14.10.2008. Oikeusministeriö.  Arkistoitu 16.4.2017. Viitattu 16.4.2017.
104. ↑  Puoleet vasemmistoo–oikeisto ja arvoliberaali–arvokonservatiivi -janoilla *KAKS.fi*.  29.3.2015. Kunnallisalan Kehittämissäätiö.  Arkistoitu 24.10.2017. Viitattu 12.6.2017.
105. ↑  Schauman, Satu: MTS:n tutkimus: Puolueiden kannattajien Nato-näkemyksissä yllättäviä siirtymiä  1.12.2016. Verkkouutiset.fi. Viitattu 16.4.2017.
106. ↑  Vihreät syrjäytti kokoomuksen nuorten suosikkipuolueena *yle.fi*.  2.4.2013. Yle Uutiset. Viitattu 30.4.2014.
107. ↑  Sunnuntaisuomalainen: Vihreät toimittajien suosikkipuolue *Yle Uutiset*.  22.7.2012. Viitattu 16.4.2017.
108. ↑  Metelinen, Sami: Olen suomalainen (PDF) (s. 5)  12.10.2022. Helsinki:  Elinkeinoelämän valtuuskunta. Viitattu 4.11.2022.
109. 1 2  Keijo Lehto: Aatteista arkeen : suomalaisten seitsenpäiväisten sanomalehtien linjapapereiden synty ja muutos 1971-2005.  *Jyväskylä studies in humanities*, 2006, nro 48. Artikkelin verkkoversio.
110. 1 2  Puheenvuoro Kanavassa: Iltalehden poliittinen jyrkkyys on kasvussa, sanovat professorit tutkimukseensa vedoten *Suomenkuvalehti.fi*.  1.6.2022. Viitattu 11.6.2022.
111. ↑  Kokoomuksen tukema valitsijayhdistyksen ehdokas.
112. 1 2 3 4 5  Outi Hölttä: *Suomen puolueiden organisaatiot 1918–39*, s. 133–135. Julkaisuja C: 17. Turun yliopiston poliittisen historian laitos, 1982. ISBN 951-642-188-1 / ISSN 0356-8652.
113. ↑  .aspx Yrjö Leiwo *Suomen kansanedustajat*. Eduskunta.
114. ↑  .aspx Aarne Honka *Suomen kansanedustajat*. Eduskunta.
115. ↑  .aspx Niilo Honkala *Suomen kansanedustajat*. Eduskunta.

Kirjallisuutta
--------------

* Kaukiainen-Leino, Pirkko & Uino, Ari: *Suomalaiskansallinen Kokoomus: Suomalaisen Puolueen ja Kansallisen Kokoomuspuolueen historia vuoteen 1929*. Helsinki: Suomen Kansalliskirja, 1994. ISBN 951-97090-0-2.
* Kaukiainen-Leino, Pirkko & Vares, Vesa: *Suomalaiskansallinen Kokoomus – Kansallisen Kokoomuspuolueen historia 1944–1966*. Helsinki: Edita, 2008. ISBN 978-951-37-54785.
* Sillantaus, Pentti: *Yöpakkasista jäittenlähtöön: Kokoomuksen kujanjuoksu 1958–87*. Jyväskylä Helsinki: Gummerus, 1988. ISBN 951-20-3316-X.
* Smolander, Jyrki: *Suomalainen oikeisto ja "kansankoti": Kansallisen Kokoomuksen suhtautuminen pohjoismaiseen hyvinvointivaltiomalliin jälleenrakennuskaudelta konsensusajan alkuun*. Väitöskirja, Turun yliopisto. Bibliotheca historica 63. Helsinki: Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, 2000. ISBN 951-746-208-5.
* Vares, Vesa & Uino, Ari: *Suomalaiskansallinen Kokoomus: Kansallisen Kokoomuspuolueen historia 1929–1944*. Helsinki: Edita, 2007. ISBN 9789513751548.
* Vares, Vesa: *Korpivaellukselta vallan kahvaan. Suomalaiskansallinen Kokoomus – Kansallisen Kokoomuspuolueen historia 1966–1987*. Docendo, 2017. ISBN 978-952-29-14668.
* Yli-Huttula, Tuomo: *Puolivallaton puolue*. Helsingissä: Otava, 2006. ISBN 951-1-20587-0.

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Kansallinen Kokoomus**.
* Kansallisen Kokoomuksen arvot ja periaateohjelma (2018)
* Nykypäivä
* Verkkouutiset

### Organisaatio

* Kokoomusnuoret
* Kokoomusopiskelijat
* Kokoomusnaiset
* Kansalliset maahanmuuttajat
* Kansallinen sateenkaariryhmä Kasary
* Kansallinen Lastenliitto
* Porvarillisen Työn Arkisto
* Kansallinen Sivistysliitto

### Historiaa

* Pohtiva: Kokoomuksen ohjelmalistat
* Suomalaiset puolueet: Kansallinen Kokoomus (Yle Areena 2011)
* Jokinen, Jyrki: Löyhästä vaaliorganisaatiosta kiinteäksi puoluejärjestöksi. Kansallisen Kokoomuksen järjestötoiminta ja vaalikampanjat vuosina 1944–1979 (väitöskirja) *urn.fi*.  2011.

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * n
* k
* m
Kansallinen Kokoomus |
| --- |
|  |
| Eduskuntaryhmä: Kansallisen kokoomuksen eduskuntaryhmä |
|  |
| Puoluejohto | 

|  |  |
| --- | --- |
| Puheenjohtajat | 
* Suolahti
* Setälä
* Tulenheimo
* Haataja
* Virkkunen
* Paasikivi
* Pennanen
* Linkomies
* Lehtonen
* Salminen
* Saukkonen
* Rihtniemi
* Holkeri
* Suominen
* Salolainen
* Niinistö
* Itälä
* Katainen
* Stubb
* Orpo

 |
|  |
| Puoluesihteerit | 
* Tikkanen
* U. T. Halminen
* Lehtonen
* Niskala
* U. V. Halminen
* Leiwo
* Honka
* Honkala
* Rihtniemi
* Koski
* Holkeri
* Tavastila
* Isotalo
* Kaila
* Kivelä
* Perho
* Kankare
* Ollila
* Jaskari
* Tujunen
* Arve
* Pesonen
* Kokko

 |
|  |
| Eduskuntaryhmän puheenjohtajat | 
* Ahmavaara
* Arajärvi
* Virkkunen
* Mannermaa
* Pennanen
* Junnila
* Linkomies
* Horelli
* Salminen
* Ahmavaara
* Seppälä
* Hetemäki
* Saukkonen
* Rihtniemi
* Tuuli
* Lähteenmäki
* Ilaskivi
* Nikkilä
* Salmenkivi
* Sillantaus
* Jaatinen
* Puolanne
* Mörttinen
* Viinanen
* Sasi
* Zyskowicz
* Häkämies
* Ravi
* Vapaavuori
* Orpo
* Satonen
* Jokinen
* Mykkänen
* Marttinen

 |

 |
|  |
| Presidenttiehdokkaat | 
* Suolahti (1925)
* Svinhufvud (1931, 1937, 1940)
* Paasikivi (1946, 1950)
* Tuomioja (1956)
* Virkkunen (1968)
* Holkeri (1982, 1988)
* Ilaskivi (1994)
* Uosukainen (2000)
* Niinistö (2006, 2012, 2018)
* Stubb (2024)

 |
|  |
| Organisaatio | 

|  |  |
| --- | --- |
| Piirijärjestöt | 
* 01 Helsinki
* 02 Uusimaa
* 03 Varsinais-Suomi
* 04 Satakunta
* 05 Häme
* 06 Pirkanmaa
* 07 Kaakkois-Suomi
* 08 Savo-Karjala
* 09 Pohjanmaa
* 10 Keski-Suomi
* 11 Pohjois-Pohjanmaa
* 12 Kainuu
* 13 Lappi

 |
|  |
| Jäsenliitot | 
* Kokoomuksen Naisten Liitto
* Kokoomuksen Nuorten Liitto
* Kokoomuksen Opiskelijaliitto Tuhatkunta

 |
|  |
| Läheisjärjestöt | 
* Ajatuspaja Toivo
* Kansallinen Senioriliitto
* Kansallinen Sivistysliitto ry:n opintokeskus Kansio
* Porvarillisen Työn Arkisto
* Kansallinen Lastenliitto
* Kansallinen Sateenkaariryhmä
* Kansalliskustannus

 |
|  |
| Säätiöt | 

|  |  |
| --- | --- |
| Puolue | 
* Kansallisen Kokoomuspuolueen Säätiö
* Kansallinen kulttuurisäätiö
* Porvarillisen Työn Arkiston säätiö

 |
|  |
| Oheisjärjestöt | 
* Nuorkansallinen vapaussäätiö
* Kansallinen seniorisäätiö
* Snellman-säätiö

 |
|  |
| Piiri- ja paikallisjärjestöt | 
* Hämeen Ilves-säätiö
* Kansallisen Kokoomuksen Kainuun Säätiö
* Kansallissäätiö
* Kotkan Kokoomusmaja-säätiö
* Lahden Kansallissäätiö
* Lillträskin kurssikeskussäätiö
* Varsinais-Suomen Kansallissäätiö
* Pirkanmaan Kansallissäätiö
* Pohjois-Pohjanmaan Kansallissäätiö
* Rauman Kansallissäätiö
* Satakunnan Kansallissäätiö

 |

 |
|  |
| Media | 
* Nykypäivä
* Verkkouutiset

 |

 |
|  |
| Historia | 
* Historia
* Suomalainen puolue
* Nuorsuomalainen Puolue
* Koti, uskonto ja isänmaa
* Dynaaminen konservatismi
* Kokoomuksen remonttimiehet
* Sinipunahallitus
* Keskusta-oikeisto
* Paasikivi-Opisto

 |
|  |
| Jäsenyydet: International Democrat Union • Euroopan kansanpuolue |

 |

|  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * n
* k
* m
Kansallisen Kokoomuksen kansanedustajat 2019–2023 |
| --- |
|  |
| Eduskuntaryhmä(37) | 
* Autto
* Eestilä
* Grahn-Laasonen
* Häkkänen
* Heinonen
* Heikkinen
* Ikonen (2019–2021)1
* Jokinen
* Kaleva (2021–2023)2
* Kanerva (2019–2022)3
* Kauma
* Kaunisto
* Keto-Huovinen
* Kilpi
* Kinnunen (2021–2023)1
* Kiuru
* Koulumies
* Kopra
* Laiho
* Marttinen
* Multala
* Mykkänen
* Orpo
* Pelkonen
* Risikko
* Rydman (2019–2022)4
* Sankelo
* Sarkomaa
* Satonen
* Sirén
* Sjöblom
* Talvitie
* Tolvanen
* Valkonen (2022–2023)3
* Valtonen
* Vartiainen (2019–2021)2
* Vestman
* Vikman
* Virolainen
* Wallinheimo
* Zyskowicz

 |
|  |
| 
* 1 Anna-Kaisa Ikonen siirtyi Tampereen pormestariksi elokuussa 2021, jolloin hänen tilalleen eduskuntaan nousi Jari Kinnunen.
* 2 Juhana Vartiainen siirtyi Helsingin pormestariksi elokuussa 2021, jolloin hänen tilalleen eduskuntaan nousi Atte Kaleva.
* 3 Ilkka Kanerva kuoli 14. huhtikuuta 2022, hänen tilalleen eduskuntaan nousi Ville Valkonen.
* 4 Wille Rydman erosi kokoomuksen eduskuntaryhmästä 22. kesäkuuta 2022 ahdistelukohun myötä.

 |

 |

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * n
* k
* m
Suomi Suomalaiset puolueet |
| --- |
|  |
| Eduskuntapuolueet | 

|  |
| --- |
| 
* Kansallinen Kokoomus (48)
* Perussuomalaiset (46)
* Suomen Sosialidemokraattinen Puolue (43)
* Suomen Keskusta (23)
* Vihreä liitto (13)
* Vasemmistoliitto (11)
* Suomen ruotsalainen kansanpuolue (9)
* Suomen Kristillisdemokraatit (5)
* Liike Nyt (1)

 |
|  |
| Hallituspuolueet | 
* Kansallinen Kokoomus
* Perussuomalaiset
* Suomen ruotsalainen kansanpuolue
* Suomen Kristillisdemokraatit

 |
|  |
| Oppositiopuolueet | 
* Suomen Sosialidemokraattinen Puolue
* Suomen Keskusta
* Vihreä liitto
* Vasemmistoliitto
* Liike Nyt

 |

 |
|  |
| Muut rekisteröidyt puolueet | 
* Avoin puolue
* Kristallipuolue
* Liberaalipuolue – Vapaus valita
* Sinimusta liike
* Suomen Kommunistinen Puolue
* Totuuspuolue
* Valta kuuluu kansalle
* Vapauden liitto

 |
|  |
| Puoluehistoriat | 
* Kansallisen Kokoomuksen historia
* Perussuomalaisten historia
* Suomen Keskustan historia
* Suomen Kristillisdemokraattien historia
* Suomen Sosialidemokraattisen Puolueen historia

 |

 |

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * n
* k
* m
Euroopan kansanpuolue (EPP) |
| --- |
|  |
| Parlamenttiryhmä: Euroopan kansanpuolueen ryhmä |
|  |
| Puolueet | 

|  |  |
| --- | --- |
| Jäsenpuolueet (EU) | 
* Alankomaat CDA
* Belgia cdH, CD&V
* Bulgaria BCM, DSB, GERB, SDS
* Espanja PP
* Irlanti FG
* Italia AP, FI, PATT, PpI, SVP, UdC
* Itävalta ÖVP
* Kroatia HDZ
* Kreikka ND
* Kypros DISY
* Latvia V
* Liettua TS-LKD
* Luxemburg CSV/PCS
* Malta PN
* Portugali CDS-PP, PSD
* Puola PO, PSL
* Ranska LR
* Romania PMP, PNL, UDMR
* Ruotsi KD, M
* Saksa CDU, CSU
* Slovakia KDH, SPOLU
* Slovenia NSi, SDS, SLS
* Suomi KD, KOK
* Tanska KD, C
* Tšekki KDU–ČSL, TOP 09
* Unkari KDNP
* Viro I

 |
|  |
| Liitännäisjäsenet | 
* Albania PD
* Montenegro BS
* Norja H
* Pohjois-Makedonia VMRO-DPMNE
* Serbia SNS, VMSZ
* Sveitsi Mitte

 |
|  |
| Tarkkailijajäsenet | 
* Armenia REP P, HER
* Bosnia ja Hertsegovina SDA, HDZ, HDZ 1990, PDP
* Georgia UNM, EG
* Kosovo LDK
* Moldova PLDM, PAS, PDA
* Norja KrF
* San Marino PDCS
* Ukraina Batkivštšyna, ES, SU, UDAR
* Valko-Venäjä UCP, BCD, MFF

 |

 |
|  |
| Puolueen puheenjohtajat | 
* Leo Tindemans
* Piet Bukman
* Jacques Santer
* Wilfried Martens
* Joseph Daul
* Donald Tusk
* Manfred Weber

 |
|  |
| Europarlamentinryhmäpuheenjohtajat | 
* Maan Sassen
* Pierre Wigny
* Alain Poher
* Joseph Illerhaus
* Hans Lücker
* Alfred Bertrand
* Egon Klepsch
* Paolo Barbi
* Egon Klepsch
* Leo Tindemans
* Wilfried Martens
* Hans-Gert Pöttering
* Joseph Daul
* Manfred Weber
* **katso Euroopan parlamentti**

 |
|  |
| Komissaarit | 
* Ursula von der Leyen
* Valdis Dombrovskis
* Mariya Gabriel
* Johannes Hahn
* Stélla Kyriakídou
* Mairead McGuinness
* Margarítis Schoinás
* Dubravka Šuica
* Adina Vălean
* Olivér Várhelyi
* **katso Von der Leyenin komissio**

 |
|  |
| Hallituksien johtajat | 
* Karl Nehammer (Itävalta)
* Andrej Plenković (Kroatia)
* Níkos Anastasiádis (Kypros)
* Kyriákos Mitsotákis (Kreikka)
* Krišjānis Kariņš (Latvia)
* Klaus Johannis (Romania)
* Eduard Heger (Slovakia)
* Janez Janša (Slovenia)
* **katso Eurooppa-neuvosto**

 |
|  |
| 
* Euroopan kansanpuolueen nuoret
* Martens-keskus

 |

 |

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * n
* k
* m
Konservatiivinen internationaali (IDU) |
| --- |
|  |
| Aasia ja Tyynimeri | 
* Australia Liberaalipuolue
* Azerbaidžan Kansallinen Itsenäisyyspuolue
* Etelä-Korea Yhdistynyt tulevaisuuspuolue
* Intia Kansanpuolue
* Israel Likud
* Libanon Kataeb
* Mongolia Demokraattinen puolue
* Sri Lanka Yhdistynyt kansallinen puolue
* Taiwan Kuomintang
* Uusi-Seelanti Kansallispuolue

 |
|  |
| Afrikka | 
* Ghana Uusi isänmaallinen puolue
* Kenia Demokraattinen puolue
* Malediivit Demokraattinen puolue
* Marokko Itsenäisyyspuolue
* Tansania Chadema
* Uganda Demokraattisen muutoksen foorumi

 |
|  |
| Eurooppa | 
* Albania Demokraattinen puolue
* Bosnia ja Hertsegovina Demokraattinen liitto, Demokraattinen liitto 1990, Demokraattinen edistys, Demokraattinen toiminta
* Bulgaria Demokraattisten voimien liitto, GERB
* Espanja Kansanpuolue
* Georgia Yhdistynyt kansallinen liike
* Itävalta Kansanpuolue
* Liettua Kotimaan liitto - Kristillisdemokraatit
* Kreikka Uusi demokratia
* Kroatia Demokraattinen liitto
* Kypros Demokraattinen liike
* Islanti Itsenäisyyspuolue
* Moldova Liberaalidemokraattinen puolue
* Montenegro Muutosten liike
* Norja Høyre
* Pohjois-Makedonia VMRO–DPMNE
* Portugali CDS–PP
* Saksa CDU, CSU
* Serbia Edistyspuolue
* Slovenia Demokraattinen puolue
* Suomi Kansallinen Kokoomus
* Ruotsi Maltillinen kokoomus
* Tanska Konservatiivinen kansanpuolue
* Tšekki Kansalaisdemokraattinen puolue
* Ukraina Batkivštšyna
* Unkari Fidesz
* Valko-Venäjä The BPF Party, Yhdistynyt kansalaispuolue
* Venäjä Oikeistovoimien liitto
* Viro Isänmaa
* Yhdistynyt kuningaskunta Konservatiivipuolue

 |
|  |
| Pohjois-Amerikka | 
* Dominikaaninen tasavalta Kansallinen edistysvoima
* Ecuador Kristillissosiaalinen puolue
* El Salvador Arena
* Guatemala Unionistipuolue
* Grenada Uusi kansallinen puolue
* Honduras Kansallispuolue
* Kanada Konservatiivipuolue
* Panama Demokraattinen muutos
* Saint Lucia Yhdistynyt työläisten puolue
* Saint Vincent ja Grenadiinit Uusi demokraattinen puolue
* Yhdysvallat Republikaaninen puolue

 |
|  |
| Etelä-Amerikka | 
* Argentiina Tasavaltalainen ehdotus
* Bolivia Sosiaalidemokraattinen liike
* Brasilia Demokraatit
* Chile Itsenäinen demokraattinen liitto, Kansallinen uudistus
* Kolumbia Konservatiivipuolue
* Nicaragua Konservatiivipuolue
* Paraguay Yhdistynyt kansallinen tasavaltalaispuolue
* Peru Kristillinen kansanpuolue
* Venezuela Venezuela-projekti

 |
|  |
| Kansainväliset | 
* Aasian ja Tyynenmeren demokraattinen unioni
* Afrikan demokraattinen unioni
* Euroopan kansanpuolue
* Euroopan konservatiivien ja reformistien puolue
* International Women's Democrat Union
* International Young Democrat Union
* Karibian demokraattinen unioni
* Latinalaisen amerikan puolueiden unioni

 |

 |