recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Kaarlo Henrik Hallikorpi**, ent. **Schroeder** (7. syyskuuta 1884 Joensuu – 9. syyskuuta 1934 Hämeenkylä, Helsingin pitäjä) oli suomalainen pankkivirkailija, joka oli Akateemisen Karjala-Seuran perustajia ja kunniajäsen ja toimi seuran ensimmäisenä puheenjohtajana.

Hallikorven vanhemmat olivat sotakomissaari Aron Schroeder ja Matilda Emilia Jankowsky. Hän tuli ylioppilaaksi Suomalaisesta normaalilyseosta 1903 ja valmistui filosofian kandidaatiksi 1914. Opiskeltuaan yliopistossa Besançonissa ja Jenassa ja työskenneltyään opettajana Hämeenlinnassa ja Kuopiossa Hallikorpi siirtyi liikelalalle. Vuonna 1916 hänestä tuli Tampereen Puuvillateollisuus -yhtiön kirjeenvaihtaja. Hallikorpi toimi Kansallis-Osake-Pankin virkailijana vuodesta 1920, sekä pääkonttorissa että Raahen ja Porvoon sivukonttoreiden johtajana. Karjalaisen Osakunnan kuraattori Hallikorpi oli 1920–1923. Hän kuoli sydänkohtaukseen suojeluskunnan suunnistusharjoituksissa Hämeenkylässä syyskuussa 1934.

Professori Iivo Hallakorpi oli Hallikorven veli. Hänen puolisonsa oli Sylvi Sevon.

Lähteet
-------

1. ↑  Ylioppilasmatrikkeli 1903–1904: no. 28160(Viitattu 15.6.2020)
2. 1 2  Kuolleita. *Helsingin Sanomat*, 11.9.1934, s. 3.
3. ↑  Maisteri Kaarlo Hallikorpi, Uusi Suomi, 10.09.1934, nro 243, s. 2, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
4. ↑  Aikalaiskirja. Kuka kukin on 1934, s. 170. (Viitattu 15.6.2020)
5. ↑  Kuolleita. *Helsingin Sanomat*, 11.9.1934, s. 1.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * n
* k
* m
Akateeminen Karjala-Seura (1922–1944) |
| --- |
|  |
| Puheenjohtajat | 
* Hallikorpi (1922–1923)
* Kaila (1923–1927)
* Helanen (1927-1928)
* Kaila (1928–1930)
* *Kantele* (sij. 1928)
* *Virta* (sij. 1929–1930)
* Kantele (1930–1931)
* Valle (1931–1932)
* Vuorjoki (1932–1934)
* Helanen (1934–1935)
* Kallia (1935–1936)
* Helanen (1936–1944)

 |
|  |
| Järjestöt | 
* Naisylioppilaiden Karjala-Seura
* Maan Turva
* Suomen Talkoo
* *Vihan veljet*

 |
|  |
| Julkaisut | 
* Suomen heimo

 |
|  |
| Historia | 
* Suur-Suomi

 |
|  |
| Luettelo Akateemisen Karjala-Seuran jäsenistä |

 |
**Carl Ejnar Hannibal Hallberg** (20. elokuuta 1880 Helsinki – 3. marraskuuta 1972 Helsinki) oli suomalainen pankinjohtaja, liikemies ja numismaatikko.

Hallbergin vanhemmat olivat insinööri, valtioneuvos, filosofian kunniatohtori Emil Fredrik Mauritz Hallberg ja Anna Emilia Schildt. Hän pääsi ylioppilaaksi 1899 (Läroverket för gossar och flickor) ja valmistui Helsingin yliopistosta filosofian kandidaatiksi 1905 ja filosofian maisteriksi 1907. Hallberg opiskeli pankkialaa Lontoossa vuonna 1906.

Hallberg oli Pohjoismaiden Osakepankin palveluksessa vuodesta 1907 ja Pohjoismaiden Yhdyspankin palveluksessa osastopäällikkönä 1919–1947. Hän oli Oy Schildt & Hallbergin johtokunnan jäsenenä vuodesta 1924 ja johtokunnan puheenjohtajana vuodesta 1941. Hallberg oli numismatiikan harrastaja ja hän jatkoi isänsä valtioneuvos Mauritz Hallbergin keräämän kokoelman kartuttamista.

Ejnar Hallberg oli naimisissa vuodesta 1915 Olga Margaretha Arppen kanssa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899 : Carl Ejnar Hannibal Hallberg
2. 1 2 3 4  Kuka kukin on 1954
3. 1 2 3  50 år, Hufvudstadsbladet, 20.08.1930, nro 222, s. 6, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
4. ↑  Fil. mag. Ejnar Hallberg 60 år, Hufvudstadsbladet, 20.08.1940, nro 224 (2. painos), s. 4, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
5. ↑  Sirkka Mäki : Hallberg ja Hallbergin kokoelma, Numismaatikko 19(1983) : 5, s. 179-182 (Finna)


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899

 |

 |
**Väinö Vilho Sipi** (19. helmikuuta 1881 Tyrvää – 9. maaliskuuta 1961 Helsinki) oli pankinjohtaja, tilintarkastaja ja kunnallispoliitikko.

Väinö Sipin vanhemmat olivat maanviljelijä Antti Sipi ja Alpertiina Lyöri ja puoliso vuodesta 1908 Siviä Elviira Rytkönen. Sipi tuli ylioppilaaksi Porin lyseosta 1901, joutui eroamaan vuonna 1903 yliopistosta kutsuntalakkolaisena, mutta ja suoritti Liikemiesten Kauppaopiston 1905. Opintomatkoja Venäjälle, Skandinaviaan ja Englantiin hän teki valmistuttuaan. Työskenneltyään Pellervo-Seuran, Valion ja Tampereen seudun maanviljelijöiden maidonmyyntiyhtiön palveluksessa Sipi toimi Tampereen yleisen sairaalan taloudenhoitajana 1911–1922 ja sitten Suomen Maatalous-Osake-Pankin johtokunnan jäsenenä 1917–1948 aina eläkkeelle jäämiseensä saakka. Tampereella hän toimi myös kirjanpidon opettajana ja oli Tampereen kaupunginvaltuuston jäsen 1918–1927 sekä rahatoimikunnan jäsen 1918–1920. Hän oli myös valtion tilintarkastajien puheenjohtaja 1920–1924, samoin kuin useiden eri toimi- ja lautakuntien jäsen. Helsingin kaupunginvaltuuston jäsen Sipi oli 1934–1936. Hän toimi sekä Tampereen että Helsingin kaupunkien että useiden yritysten ja yhteisöjen tilintarkastajana. Osuusmeijerien vuositilastot Sipi toimitti 1905 ja 1906.

Lähteet
-------

1. ↑  Aikalaiskirja 1934, s. 623 (Viitattu 15.12.2018)
2. 1 2  Kuka kukin oli (Viitattu 15.12.2018)
3. 1 2 3  Pankinjohtaja Väinö Sipi kuollut. *Helsingin Sanomat*, 11.3.1961, s. 20.
4. 1 2  Kuka kukin on (Aikalaiskirja) 1954, s. 806-807 (Viitattu 15.12.2018)
**Yrjö Sakari Hämeen-Anttila** (sukunimi vuoteen 1906 *Andelin*, 1. syyskuuta 1901 Hämeenlinna – 7. lokakuuta 1989 Hämeenlinna) oli suomalainen filosofian maisteri, tietokirjailija ja everstiluutnantti.

Yrjö Sakari Hämeen-Anttilan vanhemmat olivat kustannusliikkeen johtaja Väinö Hämeen-Anttila ja hänen ensimmäinen puolisonsa norjalaissyntyinen Mary Bridget Tervo (1877–1954). Hän oli naimisissa vuodesta 1931 Ruth Mikal Lindbergin (s. 1910) kanssa.

Hämeen-Anttila pääsi ylioppilaaksi 1921 ja kävi Kadettikoulun 1923 sekä Taistelukoulun kapteenikurssin 1931. Hän oli Karjalan kaartin rykmentissä nuorempana upseerina 1923–1928, yleisesikunnassa toimistoupseerina 1928–1936, Porin rykmentissä komppanian päällikkönä ja reservinaliupseerikoulun koulutusupseerina 1936–1938 sekä puolustusministeriössä henkilöasiain toimiston vanhempana toimistoupseerina 1938–1940 ja yleisten asiain osaston toimistoesiupseerina 1940–1947. Hän erosi armeijan palveluksesta everstiluutnanttina 1947.

Hämeen-Anttila oli Sanfrid Höglunds träförädlingin palveluksessa vuodesta 1947, Laki ja notariaatti oy:n palveluksessa 1948 ja Sykto Oy:n palveluksessa 1949. Tämän jälkeen hän oli vakuutusyhtiö Kalevan Viitasaaren piirin tarkastajana 1949–1950, Vesannon Niinivedenpään yläkansakoulun opettajana 1950–1952 ja Vesannon keskikoulun rehtorina vuodesta 1953.

Teoksia
-------

Nimellä *Y. S. Hämeen-Anttila*:

* *Kunnia- ja ansiomerkkien käyttäminen*. Helsinki 1940
* *Inkeri : maantiedettä ja historiaa*. Otava 1941
* *Kunniamerkit ja niiden käyttö*. Säilä, Helsinki 1943

Toimitustöitä
-------------

* *Puolustusvoimiemme upseeristo 1929* ; toimittaneet L. J. Aalto, J. S. Wallden, Y. S. Hämeen-Anttila. Akateeminen Kustannus Oy, Helsinki 1929
* *Puolustusvoimiemme upseeristo ja virkamiehistö 1934* ; toimittaja Y. S. Hämeen-Anttila. Otava 1933
* *Puolustusvoimiemme alipäällystö* ; päätoimittaja Y. S. Hämeen-Anttila ; toinen toim. Onni Koivisto. Otava 1936

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Kuka kukin on 1954 (Projekt Runeberg)
2. 1 2  Find A Grave : Yrjö Sakari Hämeen-Anttila


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa

 |

 |
**Ernst Söderstrand** (3. maaliskuuta 1834 Turku – 29. kesäkuuta 1869 Turku) oli suomalainen taide- ja koristemaalari.

Söderstrand sai pohjakoulutuksensa isänsä C. G. Söderstrandin aloitteesta perustetussa Turun piirustuskoulussa, jossa hän opiskeli muun muassa R. W. Ekmanin johdolla. Myöhemmin Söderstrand oli koristelmaalari Emil Robergin opissa Tukholmassa ja opiskeli myös Kuninkaallisessa taideakatemiassa 1857-1859. Ennen paluutaan Suomeen 1860 hän työskenteli Kuninkaallisen oopperan somistamossa. Isänsä kuoltua vuonna 1862 Söderstrand toimi opettajana Turun piirustuskoulussa. Viimeiset vuotensa sairastelleen Söderstrandin tuotanto jäi melko suppeaksi käsittäen vain joitakin akvarelleja ja öljymaalauksia. Lisäksi hän maalasi muun muassa Laitilan kirkon koristemaalauksia 1860-luvun alussa ja avusti R. W. Ekmania Turun tuomiokirkon alttarifreskojen maalauksessa.

Lähteet
-------

1. 1 2  Roosval, Johnny ; Lilja, Gösta: *Svenskt konstnärslexikon : tiotusen svenska konstnärers liv och verk III*, s. 379. Malmö: Allhem, 1957.
2. ↑  Söderstrand, Carl Gustaf, Tietosanakirja. Osa 9, palsta 1039. Tietosanakirja-osakeyhtiö 1917 (lähde sille että oli aloitteentekijä)
3. ↑  Kallas, J. E.: Laitilan kirkon korjaustyöt vv. 1924–1927.  *Laitilan Sanomat*, 16.9.1927, s. 1. Kansalliskirjasto. Viitattu 30.5.2022.
**Radiola** oli Helsingin radioamatöörikerhon perustama Helsingin ensimmäinen yleisradioasema. Helsingin radioamatöörit olivat jo tammikuussa 1923 lähettäneet konsertin radioitse, ja perustivat myöhemmin Radiolan yleisradioasemakseen. Keväällä 1924 aseman lähetysteho oli 500 W. Radiolalle sallittiin myös enintään 600 metrin aallonpituudet lähettämiseen.

Radiolan ensimmäinen lähetys tapahtui 23. maaliskuuta 1924 kello 14-16. Ohjelmaa lähetettiin tiistaisin, torstaisin ja lauantaisin kello 20-22 sekä sunnuntaisin kello 18-20. Radiolan lähetysasema sijaitsi Hakaniemessä Itä-Viertotie 2 A 24:ssa Arenan talon tornihuoneistossa. Radiolan lähetysantenni oli vedetty rakennuksen molemmissa päissä sijainneiden rautamastojen välille ja se sijaitsi noin 40 metrin korkeudessa maanpinnasta.

Radiola oli ensimmäinen mainosrahoitteinen radioasema Suomessa, mainostulot koostuivat lähinnä radiotarvikkeita myyneiden liikkeiden myymien lahjakorttien tuottamista tuloista. Radiolan lähetykset kuuluivat myös maaseudulla, jopa 400 kilometrin päässä Nilsiällä. Kesällä 1924 Helsingissä järjestettyjen messujen aikana Radiola lähetti erityisiä messuohjelmia ja radioi messujen avajaistet. Pariisin olympialaisten aikana lähetettiin Radiolasta tuoreet kisojen urheilutulokset.

Elokuussa 1924 Radiola hankki tehokkaamman 250 watin lähettimen ja palkkasi vakinaisen orkesterin yleisradioesityksiä varten. Radiola oli kuitenkin kesästä lähtien kamppaillut talousvaikeuksissa lisääntyneiden kulujen vuoksi ja lopulta asema joutui lopettamaan toimintansa 24. syyskuuta 1924.

Lähteet
-------

1. ↑
2. ↑  Radiola, Raimo Mäkelän sivut
3. 1 2 3  Radion historiaa Suomessa ja maailmalla vuosina 1914 – 1929, Raimo Mäkelän sivut
**Edward Frans Olof Stockmann** (2. joulukuuta 1909 Helsinki – 3. elokuuta 1990 Helsinki) oli suomalainen yritysjohtaja, joka sai kauppaneuvoksen arvonimen.

Stockmannin vanhemmat olivat johtaja Frans Stockmann, Stockmannin perustajan G. F. Stockmannin poika, ja Edith Douët ja puolisot Gerd Flander, 1938–1946 Maire Helin ja vuodesta 1947 Rose-Marie Bismark. Stockmann tuli ylioppilaaksi Läroverket för gossar och flickor -koulusta 1930 ja harjoitti opintoja Svenska handelshögskolanissa 1931–1934. Hän oli Stockmann-yhtiön osto-osaston sisäänostaja 1934–1941, prokuristi vuodesta 1938, apulaisjohtaja vuodesta 1942, Helsingin tavaratalon apulaismyyntipäällikkö ja myyntipäällikkö 1954–1968, Helsingin tavaratalon johtaja 1968–1969 ja tavaratalotoiminnan ja Sesto-yksikön johtaja 1969–1974. Stockmannilla oli myös useita luottamustehtäviä. Sotilasarvoltaan hän oli reservin yliluutnantti (1957). Kauppaneuvoksen arvonimen Stockmann sai 1966.

Lähteet
-------

1. 1 2  Edward Stockmann *Biografiasampo*. Viitattu 17.10.2022.
2. ↑  Kuka kukin on 1978, s. 935. Viitattu 17.10.2022.
3. ↑  Döda.  *Hufvudstadsbladet*, 12.8.1990, nro 214, s. 25. Kansalliskirjasto. Viitattu 17.10.2022.
**MGI** (oikealta nimeltään **Henri Jouni Kristian Lanz** s. 3. marraskuuta 1984 Hollola) on suomalainen musiikkituottaja ja lauluntekijä. Hän työskentelee Sony Music Finlandin toimitusjohtajana.

MGI on työskennellyt mm. Kylie Minoguen, Sean Kingstonin, 50 Centin, Justin Bieberin, Akonin, Innan, Pitbullin, Christina Milianin, G-Unitin, Elastisen, Cheekin, Antti Tuiskun, Llapsen, Anna Abreun, Nikke Ankaran,  Herrasmiesliigan, Skandaalin, sekä lukemattomien muiden kansainvälisesti arvostettujen artistien kanssa.

MGI on asunut vuodesta 2007 Los Angelesissa, jossa hänellä on oma studio.  MGI on sittemmin muuttanut takaisin Lahteen ja luotsaa nykyään M-Eazy Music -nimistä studiota joka toimii myös levy-yhtiönä. 

MGI:n managementina toimii Perfection Shows ja kustantajana Helsinki Music Company / Universal Music Publishing.

MGI:n kansainvälisenä läpimurtona voidaan pitää GoodWillin kanssa Twistalle ja Akonille tuotettua ja kirjoitettua "On Top" singleä. Kappaleen myötä Lanzista tuli korkeimman USA:n albumilistasijoituksen koskaan saavuttanut suomalainen tuottaja/lauluntekijä Twistan levyn Category F5:n debytoitua kahdeksantena US Billboard Album Chartilla ja ykkösenä Billboard Rap Chartilla.

MGI on palkittu 2014 sekä 2016 Vuoden Tuottajan Emmalla.

Lähteet
-------

1. ↑  Henri Lanz aka MGI jälleen albumilistan kärjessä Yhdysvalloissa *Warner Music Finland*.  4.2.2011.  Arkistoitu 13.3.2014. Viitattu 4.7.2013.
2. ↑  Henri Jouni Kristian Lanz Discography at Discogs *discogs.com*.
3. ↑  www.ess.fi: MGI, tuottaja Henri Lanz kutsuu taas Lahtea kotipaikakseen - työ vie kuitenkin edelleen myös Yhdysvaltoihin *ess.fi*.
4. ↑  Jontte Valosaaren esikoisalbumi äänitettiin aurinkoisessa Los Angelesissa *YleX*.  15.4.2013. Viitattu 4.7.2013.
5. ↑  Huipputuottaja MGI raivasi röyhkeydellä tiensä rapakon taakse  6.1.2014. Yleisradio. Viitattu 21.5.2017.
6. ↑  Tämä studio Lahdessa tekee jättiosan Suomen listamusiikista – vierailimme MGI:n hittitehtaalla *Ylex.fi*.  3.6.2016. Viitattu 21.5.2017.
7. ↑  Tässä ovat Emma Gaalan voittajat 2016 *YleX*. Viitattu 18.5.2018.

Aiheesta muualla
----------------

* MGI:n diskografia

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)
	+ 2

 |

 |
Kauppaneuvos Aleksander Sergejeff. Kuvaaja Fredrik Diehl.
**Aleksander Sergejeff** (15. elokuuta 1870 Viipuri – 20. huhtikuuta 1940) oli suomalainen yrittäjä ja yritysjohtaja, joka sai kauppaneuvoksen arvonimen.

Sergejeffin vanhemmat olivat kauppaneuvos Feodor Sergejeff ja Ljubov Mataleff ja puoliso vuodesta 1898 Fanny Wiik. Sergejeff kävi Viipurin venäläisen reaalikoulun 1889 ja opiskeli ja harjoitteli kaupallista alaa Lyypekissä 1889–1891 ja Lontoossa 1893–1894. Hän oli isänsä liikkeen palveluksessa 1894–1899 ja sitten F. Sergejeffin Pojat ja Kumpp:n toimitusjohtaja ja F. Sergejeffin Oluttehdas Oy:n toimitusjohtaja ja johtokunnan puheenjohtaja, samoin kuin F. Sergejeffin Tupakkatehdas Oy:n johtokunnan puheenjohtaja. Viipurin kaupunginvaltuuston jäsen Sergejeff oli 1915–1917 ja 1919–1922, minkä lisäksi hänellä oli useita muita luottamustehtäviä. Kauppaneuvoksen arvonimen Sergejeff sai 1929. Sergejeffin testamentin perusteella tehtiin hänen kuoltuaan huomattava lahjoitus Helsingin kauppakorkeakoululle.

Lähteet
-------

1. 1 2  Aleksander Sergejeff *Biografiasampo*. Viitattu 17.7.2022.
2. ↑  Kuka kukin on 1934, s. 611. Viitattu 17.7.2022.
3. ↑  Lähes 3,5 milj. mkn omaisuus lahjoitettu Kauppakorkeakoululle.  *Uusi Suomi*, 10.1.1943, nro 8, s. 7. Kansalliskirjasto. Viitattu 17.7.2022.
Varissuon liikekeskus.
**Varissuon liikekeskus** (ent. **Itäkeskus**) on vuonna 1981 valmistunut liikekeskus, joka sijaitsee Turun Varissuon kaupunginosassa. Keskuksen alkuperäinen nimi oli Turun Itäkeskus; nimeksi muutettiin vuonna 2011 Varissuon liikekeskus.

Historia
--------

### Suunnittelu ja rakentaminen

Liikekeskuksen suunnitteli arkkitehtitoimisto Laiho−Pulkkinen−Raunio Oy, jonka käsialaa ovat myös alueen terveysasema, kirjasto ja kirkko, sekä rakensi Urakoitsijat Oy. Kaupunki halusi käyttää julkisissa rakennuksissa samaa suunnittelijaa yhtenäisen ilmeen saavuttamiseksi. Keskus valmistui vuonna 1981.

Tarkoituksena oli rakentaa keskuksesta koko itäisen Turun palvelukeskus, jonne olisi tultu ostoksille muualtakin. Keskus sijoitettiin kansirakenteen päälle, jotta Littoistentien erottamat Varissuon kaksi osa-aluetta yhdistyisivät ja niiden välille muodostuisi turvallinen jalankulkuyhteys. Ilmastoinnin yhteyteen suunniteltiin lämmöntalteenottojärjestelmä. Alun perin keskuksen yhteyteen oli tarkoitus rakentaa myös urheilukeskus, mutta suunnitelma ei toteutunut.

Vuonna 2007 Aberdeen Real Estate Fund Finland hankki liikekeskuksen omistukseensa 9,6 miljoonalla eurolla. Itäkeskus oli viimeinen seurakuntien omistama liikekiinteistö Turussa.

### Idän basaari

Idän Basaari oli noin 1000 neliömetrin basaarimainen myyntialue joka avattiin 11. kesäkuuta 2010 ja se lopetti toimintansa vuonna 2012 kannattamattomana. Liike sijaitsi Varissuon liikekeskuksen pohjakerroksessa. Liikkeestä vastasi turkulainen Idän Basaari Oy, joka vuokrasi toimitiloja edelleen eksoottisia myyntituotteita eri puolilta maailmaa Suomeen tuoville yrittäjille. Basaarissa oli 11 liikettä, joiden lähes kaikki yrittäjät olivat maahanmuuttajataustaisia.

Palvelut
--------

Liikekeskuksessa on Postin asiamiespiste. Lisäksi on päivittäistavarakauppoja, pesula, kioski, kampaamoja, leipomo, kodintarvikeliikkeitä ja useampi ravintola. Yhteensä liikkeitä on liikekeskuksessa 22.

Lähteet
-------

1. 1 2  Laitinen, Marjukka & Rasinkangas, Jarkko (toim.): *Varissuon 30 vuotta – tavoitteista todeksi*, s. 29-30. Kauppi, Sanna: Tuliko Varissuosta hyvä lähiö?. Kirja-Aurora, 2006.
2. ↑  Enkvist, Liisa: Varissuon liikekeskus Aberdeenin omistukseen *Turun Sanomat*.  20.6.2007.  Arkistoitu 22.8.2016. Viitattu 8.8.2016.
3. ↑  Suomen ensimmäinen basaarialue avataan Varissuolle  15.1.2010. Yle.fi. Viitattu 15.9.2011.
4. ↑  Idän basaari lopetti  30.5.2012. Aamuset. Viitattu 25.4.2013. [vanhentunut linkki]
5. ↑  Liikkeet & Palvelut *Varissuon Liikekeskus*. Viitattu 8.8.2016.

Aiheesta muualla
----------------

* Varissuon liikekeskus

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * n
* k
* m
Perustiedot Wikidatassa: Varissuon liikekeskus (Q18662731)ohje |
| --- |
|  |
| esiintymä kohteesta | kauppakeskus |
|  |
| valtio | Suomi |
|  |
| sijaitsee hallinnollisessa alueyksikössä | Turku |
|  |
| sijainti | Varissuo |
|  |
| koordinaatit | 60°26′35″N 22°21′34″E﻿ / ﻿60.4431°N 22.3594°E﻿ / 60.4431; 22.3594 |
|  |
|  |

 |
**Friedrich Spielhagen** (24. helmikuuta 1829 Magdeburg – 25. helmikuuta 1911 Charlottenburg) oli saksalainen romaanikirjailija.

Spielhagen opiskeli vuodesta 1847 filologiaa ja filosofiaa Berliinissä, Bonnissa ja Greifswaldissa. Hän julkaisi 1857 esikoisnovellinsa *Clara Vere*, jota seurasi *Auf der Düne* (1858). Molemmat saivat suosiollisen vastaanoton, mutta varsinaisesti Spielhagenin maine perustuu romaaniin *Problematische Naturen* (1860) ja sen jatkoksi kirjoitettuun *Durch Nacht zum Licht* (1861). Vuodesta 1862 Berliinissä asunut Spielhagen oli Gutzkowin ja Heinrich Lauben seuraajia.

Nordisk Familjebokin ensimmäisessä painoksessa (1891) on seuraava arvio:

> »Spielhagen on perehtynyt luontoon. Hän luo terävän katseen nykyajan sosiaalisiin ja poliittisiin liikkeisiin ja hänellä on taito valaista niitä jännittävien tilanteiden avulla.» 
> 
> 

Toisessa painoksessa (1917) Ruben Berg kirjoittaa:

> »Opettavaisesti ja tarkoitushakuisesti kuvastavat hänen runonsa ajan suuntauksia ja tapahtumia ja ottavat innokkaasti kantaa vapaamielisten näkökulmien puolesta. Eloisat värit, vauhdikas esitystapa, loistava retoriikka ja jännittävä juoni ovat ominaisia teoksille, jotka on luonut rehellinen, vakaa ja sympaattinen kirjoittaja.» 
> 
> 

Suunta kääntyi 1884, kun Heinrich ja Julius Hart julkaisivat teoksensa *Friedrich Spielhagen und der deutsche Roman der Gegenwart*. Spielhagenin suosio romahti uran kolmannella vuosikymmenellä, ja silloiset teokset, kuten *Was will das werden?* (1886) ja *Noblesse oblige* (1888), *Stumme des Himmels* (1894) ja *Faustulus* (1896), edustavat jo ohitettua ja vanhentunutta suuntausta.

Spielhagen kokeili huonolla menestyksellä myös näytelmien kirjoittamista ja julkaisi yhden runokokoelman.

Suomennetut teokset
-------------------

* *Hovin Roosa*, suom. Aatto S. Helsinki: Suomalaisen Kirjallisuuden Seuran kirjapaino 1880. Sarja: Helppohintainen novelli- ja romani-jakso, 2.
* *Rakkaus ja mustasukkaisuus*; suomentanut Antti Rytkönen, Hämeenlinna: Karisto 1917. Sarja: Kariston 50 pennin romaaneja, 95.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Spielhagen, Friedrich Nordisk familjebok 26. 1917 (ruotsiksi)
2. ↑  Spielhagen, Friedrich Nordisk familjebok 15. 1891 (ruotsiksi)
3. ↑  Spielhagen, Friedrich, Tietosanakirja osa 8. Tietosanakirja-osakeyhtiö 1916

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Friedrich Spielhagen** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Chile
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Italia
* Israel
* Suomi (KANTO)
* Yhdysvallat
* Ruotsi
* Latvia
* Tšekki
* Kreikka
* Alankomaat
* Puola
* Portugali

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**Sivilikit** ("civiliki") ovat silovikkien kanssa kilpaileva poliittinen ryhmä Venäjällä. Dmitri Medvedev johtaa lähinnä teknokraateista ja lakimiehistä koostuvia sivilikkejä. Alkujaan sivilikit olivat Boris Jeltsinin kauden Anatoli Sobtšakin miehiä ja nuorempia Pietarin talousmiehiä. Sivilikit haluavat taloudellista vakautta ja vahvoja kauppasuhteita länteen, eikä heillä ole tukenaan poliittista aatetta.

Kremlin teknokraatit
--------------------

Venäjän politiikassa vaikuttavista kahdesta ryhmästä slivovikeistä ja sivilikeistä sivilikit ovat lakimiehiä tai teknokraatteja. Heillä ei ole takanaan silovikkien isänmaallista aatetta, vaan he pyrkivät kauppasuhteisiin lännen kanssa. Vladimir Putinin ympärillä olevilla silovikeillä oli merkittävä asema Venäjän hallinnossa sivilikki Medvedevin valtakaudellakin.

**Kremlin teknokraatit** eli *Pietarin lakimiehet* ovat Dmitri Medvedevin vetämä Putinin silovikkien kanssa kilpaileva poliittinen suuntaus Venäjällä.

Teknokraattien ajatusmaailma
----------------------------

Teknokraatteja ei tule sekoittaa demokraatteihin, vaikka he eivät ole yhtä jyrkkiä kuin silovikit. Teknokraatit eivät ole missään nimessä täysin vapaata markkinataloutta kannattavia demokraatteja vaan kannattavat valtiojohtoisia, korporatiivisia yrityksiä. Venäjän teknokraatit eivät ole läheskään yhtä länsimielisiä kuin Grigori Javlinskin liberaalis-sosiaalidemokraattinen Jabloko ja Oikeistovoimien liitto SPS. Silti monia teknokraattisina pidettyjä on ollut esimerkiksi SPS:ssä..

2000-luvun alussa Medvedevin presidenttikaudella hänen valta-asemiin vetämillään sivilikeillä oli tilaisuutensa, ja heiltä odotettiin paljon.

Katso myös
----------

* Silovikit
* Venäjän oligarkit
* Venäjän federaation historia

Lähteet
-------

1. ↑  The Rise of the "Civiliki" and Provincial Elite Warfare Posted by Sean on 8.3.2008
2. ↑  Between Siloviki and Civiliki The Connection Between the Lawyer Presidents is More Curious than Medvedev Seems to Have Realized (Arkistoitu – Internet Archive) By Graham Stack #30 - JRL 2009-136 - JRL Home Russia Profile 20.7.2009
3. ↑  Russia's clan war? STRATFOR Published 0:02 AM, 24.10.2009
4. ↑  The Kremlin Wars (Special Series), Part 3: Rise of the Civiliki Stratfor 26.10.2009
5. ↑  The Kremlin Wars By Stratfor 6/2/10
6. 1 2  Jaakko Virtanen, Messias Venäjän seurakunta, viholliset ja missiot Venäjän presidentin puheissa, pro gradu, Helsingin yliopisto 2018
7. ↑  GlobelSecurity: Technocrats
8. ↑  GlobelSecurity: Russian Liberals
9. ↑  Graham Stack, All the Next President’s Men Russia Profile 19.12.2007, viitattu 11.2.2024 (englanniksi)
**Aavikkokultakontiainen** eli **aavikkokultamyyrä** eli **aavikkokultiainen** (*Eremitalpa granti*) on eteläafrikkalainen nisäkäslaji.

Tuntomerkit
-----------

Muiden kultakontiaisten tapaan aavikkokultakontiainen on sopeutunut maahan kaivautumiseen. Sen eturaajoissa on kummassakin kolme kaivamiseen sopeutunutta kynttä. Häntä ja korvat ovat surkastuneet näkymättömiksi, silmät ovat karvaisen nahan peittämät ja kuonossa on nahkamainen tyyny, jota myös käytetään kaivautumiseen.

Aavikkokultakontiaisella on pitkä, silkkinen turkki, väriltään harmaa pennuilla ja hiekanruskea aikuisilla. Eläimen pituus on 7,5–9 senttimetriä, paino 15–25 grammaa, ja se on näin kultakontiaisista pienin.

Elinalueet, ruokavalio ja sosiaalinen käyttäytyminen
----------------------------------------------------

Aavikkokultakontiainen asuu Etelä-Afrikan länsirannikolla ja Namibian lounaisosissa lähinnä hiekka-aavikolla. Toisin kuin monet muut kultakontiaiset aavikkokultakontiainen harvoin rakentaa kestäviä tunneleita. Se pikemmin ikään kuin ui tai ryömii hiekan pinnalla tai juuri pinnan alla ruokaa etsiessään. Se liikkuu pääosin öisin ja syö muun muassa termiittejä ja muita selkärangattomia sekä matelijoita kuten skinkkejä.

Aavikkokultakontiainen on yksineläjä, reviirin keskikoko on 4,6 ha.

Uhanalaisuus
------------

Aavikkokultakontiainen on IUCN:n uhanalaisuusluokituksessa merkitty elinvoimaiseksi. Se on kuitenkin erittäin herkkä eläinympäristön tuhoutumiselle.

Lähteet
-------

1. 1 2  Bronner, G.: *Eremitalpa granti* *IUCN Red List of Threatened Species. Version 2014.1*.  2008. International Union for Conservation of Nature, IUCN, Iucnredlist.org. Viitattu 27.6.2014. (englanniksi)
2. ↑  Valste, Juha & Cajander, Veli-Risto: *Maailman luonto: Nisäkkäät 1*, s. 97–99. Espoo: Weilin+Göös, 1998. ISBN 951-35-6493-2.
3. ↑  Aavikkokultiainen (aavikkokultamyyrä) – *Eremitalpa granti* *Laji.fi*. Viitattu 31.3.2022.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Taksonitunnisteet | 
* Wikidata: Q965668
* Wikispecies: Eremitalpa granti
* ADW: Eremitalpa
* BOLD: 152509
* CoL: 6GFGR
* EoL: 1178653
* GBIF: 2432155
* iNaturalist: 42509
* IRMNG: 10605596
* ITIS: 633533
* IUCN: 7994
* MSW: 11100084
* NCBI: 481707

 |

 |
**André Claro Amaral Ventura** (s. 15. tammikuuta 1983) on portugalilainen poliitikko ja äärioikeistolaisen Chega-puolueen puheenjohtaja. Ventura on koulutukseltaan lakimies ja tuli tunnetuksi jalkapalloselostajana Portugalin televisiossa. Hän aloitti poliittisen uransa Lissabonin paikallispolitiikassa sosiaalidemokraattisen puolueen riveissä, mutta perusti vuonna 2019 oman Chega-puolueensa ("chega" tarkoittaa portugaliksi "nyt riittää").

Poliittisia kantoja
-------------------

Venturalla on tapana esiintyä populistisesti ja haukkua korruptiota sekä vastustaa maahanmuuttoa. Hän on myös esimerkiksi vaatinut pedofiilien kemiallista kastrointia. Ventura ihailee muun muassa Donald Trumpia ja Jair Bolsonaroa.

Erityisesti Venturan näkemykset romaneista ovat herättäneet huomiota. Hän on nimittänyt heitä hyvinvointijärjestelmää väärinkäyttäviksi rikollisiksi. Koronaviruspandemian aikana Ventura ehdotti erillisiä eristystoimia romaniyhteisöille. Ventura on myös tuomittu sakkoihin romaneja koskevista sosiaalisen median kirjoituksistaan.

Vuonna 2020 Ventura käski LIVRE-puolueen guinealais-portugalilaista kansanedustajaa Joacine Katar Moreiraa "palaamaan kotimaahansa" tämän ehdotettua, että portugalilaiset museot palauttaisivat hallussaan olevia esineitä entisiin Portugalin siirtomaihin.

Venturan mukaan islam on uhka Euroopalle.

Ura
---

Chega valittiin Portugalin parlamenttiin eli tasavallan kokoukseen vuonna 2019 puolueensa ainoana edustajana. Vuoden 2021 presidentinvaaleissa Ventura tuli kolmanneksi 11,9 prosentin ääniosuudella.

Yksityiselämä
-------------

Ventura on naimisissa. Hänellä ei ole lapsia.

Lähteet
-------

1. ↑  Biografia André Ventura CH Tasavallan kokous. Viitattu 17.3.2024. (portugaliksi)
2. 1 2 3 4  Qui est André Ventura, le caméléon qui porte l'extrême droite portugaise *La Libre*.  11.3.2024. Viitattu 17.3.2024. (ranskaksi)
3. 1 2 3  Chiappa, Claudia: Chega: 5 things to know about Portugal’s surging far-right party *Politico*.  12.3.2024. Viitattu 17.3.2024. (englanniksi)
4. ↑  André Ventura, nouveau champion de l’extrême-droite européenne *Radio France internationale*.  17.3.2024. Viitattu 17.3.2024. (ranskaksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **André Ventura** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Yhdysvallat
* Alankomaat
* Portugali

 |

 |
**Baccio Bandinelli** tai **Bartolommeo Bandinelli** (1493 Firenze – 1560 Firenze) oli italialainen (firenzeläinen) kuvanveistäjä ja taidemaalari.

Elämä ja ura
------------

Bandinelli oli merkittävän kultasepän poika ja sai ensimmäiset piirustusopetuksensa häneltä. Hänellä oli voimakas taipumus kuvataiteisiin, ja hän pääsi jo varhain Giovanni Francesco Rusticin, kuvanveistäjän ja Leonardo da Vincin ystävän, oppilaaksi, jonka kanssa hän edistyi nopeasti. Hänen elämäänsä hallitseva motiivi näyttää olleen kateus sekä Benvenuto Cellinia että Michelangeloa kohtaan, jonka erään piirroksen hän tiettävästi repi ja tuhosi. Vaikka hänen aikalaisensa eivät pitäneet hänestä, Bandinelli onnistui kuitenkin saamaan Medicien suosion, minkä ansiosta hän keräsi suuren omaisuuden. Myöhemmin barokin aikana hänen teoksensa herättivät suurta ihailua. Bandinelli työskenteli pääasiassa Firenzessä ja Roomassa.

Jotkut myöhemmät kommentoijat pitivät Bandinellia kuvanveistossa toiseksi taitavimpana Michelangelon jälkeen. Hänen teoksiinsa kuuluvat muun muassa kolossaalinen *Herkules ja Kakus* -teos vuodelta 1533, joka oli tilattu Michelangelon *Daavidin* vastineeksi. Hänen parhaimpiin töihinsä on luettava Firenzen tuomiokirkonn reliefit, hänen Laokoonin kopionsa sekä Kristuksen ja Nikodeemuksen hahmot hänen omalla haudallaan.

* Herkules ja Kakus*Herkules ja Kakus*
* Firenzen katedraalin reliefitFirenzen katedraalin reliefit
* Kristus ja Nikodeemus*Kristus ja Nikodeemus*

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Baccio Bandinelli *Nordisk familjebok*.  2022. Viitattu 23.10.2022.
2. 1 2 3  Bartolommeo Bandinelli *Encyclopedia Britannica*.  1904. Viitattu 23.10.2022.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Baccio Bandinelli** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
	+ 2

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Espanja
	+ 2
* Ranska
* BnF data
* Katalonia
* Saksa
* Italia
* Israel
* Belgia
* Yhdysvallat
* Ruotsi
* Alankomaat
* Puola
* Vatikaani

 |
|  |
| Taiteenala | 
* KulturNav
	+ 2
* Museum of Modern Art
* National Gallery of Canada
* Victoria
* Prado
* RKD Artists
* Städel
* ULAN

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Dizionario Biografico degli Italiani
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**Tauno Juhani Ylänne** (s. 2. syyskuuta 1938 Helsinki) - 2022 oli suomalainen upseeri, joka toimi Pohjan prikaatin komentajana.

Ylänne syntyi kauppias Eino Ylänteen ja Aira Koivusen perheeseen. Hänen puolisonsa vuodesta 1961 on Leena Saarinen.

Ylänne tuli ylioppilaaksi Hämeenlinnan lyseosta 1959. Kadettikoulusta hän valmistui 1962 ja toimi sitten Panssarirykmentissä 1962–1966 ja Panssarivaunupataljoonassa 1966–1969. Pääesikunnan ajoneuvohuoltotoimiston toimistoupseeri Ylänne oli 1969–1971 ja 1973–1974 sekä jalkaväkitoimiston toimistoesiupseeri 1975–1979 ja toimistopäällikkö 1979, ennen kuin siirtyi Panssarikoulun johtajaksi. Tässä tehtävässä hän toimi vuoteen 1982 ja sen jälkeen Panssaripataljoonan komentajana 1982–1985 ja Panssariprikaatin esikuntapäällikkönä 1985–1986. Pääesikunnan komento-osaston erityistehtävissä Ylänne työskenteli 1986–1989 ja Pohjan prikaatin komentaja hän oli 1989–1993 eversti Antero Maunulan jälkeen. Pohjoisen maanpuolustusalueen esikunnan päällikkö Ylänne oli 1993–1994, Maanpuolustusopiston johtaja 1994–1996 ja Läntisen maanpuolustusalueen esikunnan päällikkö vuodesta 1996 vuoteen 1998, jolloin hän erosi vakinaisesta palveluksesta.

Ylänne ylennettiin vänrikiksi 1960, luutnantiksi 1962, yliluutnantiksi 1965, kapteeniksi 1968, majuriksi 1974, everstiluutnantiksi 1981 ja everstiksi 1989.

Lähteet
-------

1. ↑  Pohjan Jääkärikilta *pohjanprikaatinkilta.fi*.  Arkistoitu 21.1.2015. Viitattu 29.1.2017.
2. 1 2 3  *Kadettiupseerit 1920–2000*, s. 868. Ylänne, Tauno Juhani. Helsinki: Kadettikunta ry. Upseeriliitto ry. 2000. ISBN 951-98334-3-9.
**Johan (Hannes) Edvard Eteläpää** (24. elokuuta 1881 Savitaipale – 4. lokakuuta 1946) oli suomalainen sanomalehtitoimittaja.

Eteläpään vanhemmat olivat maanviljelijä Adam Eteläpää ja Valpuri Aapro. Hän pääsi ylioppilaaksi Viipurin klassillisesta lyseosta 1904 ja opiskeli sitten Helsingin yliopistossa muun muassa oikeustiedettä vuoteen 1908 saakka. Eteläpää toimi sanomalehtimiehenä Helsingissä. Eteläpää oli Suomalainen Kansa-lehden aputoimittajana 1908–1911 ja Helsingin Sanomien ulkomaanosaston toimittajana vuodesta 1911 alkaen sekä Tuulispää-lehden vastaavana toimittajana vuodesta 1928. Hän toimi Helsingin Sanomalehtimiesyhdistyksen ensimmäisenä puheenjohtajana ja oli Suomen sanomalehtimiesliiton hallituksen jäsen. 

Eteläpää osallistui ensimmäisen maailmansodan loppuvaiheissa Saksan sodanjohdon propangandaa hoitaneen ulkomaanosaston Helsingin-toimiston muutamille suomalaisille lehtimiehille järjestämään matkaan. Toista kuukautta kestänyt matka alkoi 2. elokuuta 1918 ja se suuntautui Saksaan ja maailmansodan länsirintamalle. Lehtimiehet saapuivat Berliiniin Itämerenmaakuntien kautta ja he tutustuivat aluksi Ruhlebenin ja Rasfatlin sotavankileireihin. He tutustuivat sitten länsirintaman oloihin Saksan puolella Pohjois-Ranskassa rintamalohkolla jossa sillä hetkellä oli hiljaisempi vaihe taisteluissa. Eteläpää julkaisi kuvauksen matkasta kirjana seuraavana vuonna.

Teoksia
-------

Nimellä *J. E. Eteläpää*:

* *Saksan keisarikunnan kuolinkamppailu : Matkamuistelmia Saksasta ja länsirintamalta*. Ahjo, Helsinki 1919 (Teos digitoituna Projekti Lönnrotissa )

Suomennoksia
------------

* E. T. A. Hoffmann : *Outo intohimo : kertomus Ludvig XIV:n ajalta* ; suomentanut J. E. Eteläpää. Kustannus oy. Kirja, Helsinki 1914 , (Teos digitoituna Project Gutenbergin sivuilla)

Lähteet
-------

1. ↑  J. E. Eteläpää.  *Helsingin Sanomat*, 5.10.1946, s. 3. Lehti HS Aikakoneessa (tilaajille).
2. 1 2  Ylioppilasmatrikkeli 1904, matrikkelinumero 29109
3. 1 2  Aikalaiskirja 1934 *runeberg.org*. Viitattu 7.9.2019.
4. ↑  Tuulispää 30.08.1929, nro 33, s. 2, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
5. ↑  Suomalainen sotateos, Uusi Suomi 07.09.1919, nro 205, s. 8, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
**Ingibjörg Sólrún Gísladóttir** (s. 31. joulukuuta 1954) on islantilainen sosiaalidemokraattinen poliitikko, joka toimi vuosina 2007–2009 Islannin ulkoministerinä. Lisäksi hän on toiminut Reykjavíkin pormestarina sekä sosiaalidemokraattisen liiton puheenjohtajana.

Ingibjörg syntyi Reykjavíkissä. Hän opiskeli historiaa ja kirjallisuutta Islannin yliopistossa ja valmistui vuonna 1979, minkä jälkeen hän opiskeli vuosina 1979–1981 Kööpenhaminan yliopistossa ja suoritti vuosina 1981–1983 Islannin yliopistossa maisterintutkintoa vastaavan cand.mag.-tutkinnon. Ennen politiikkaa hän työskenteli postityöntekijänä Tanskassa, aikakauslehden päätoimittajana ja toimittajana. Vuosina 1982–1988 ja 1994–2006 hän istui Reykjavíkin kaupunginvaltuustossa; vuosina 1994–2003 hän toimi kaupunginhallituksen puheenjohtajana ja Reykjavíkin pormestarina. Hän oli vuosina 2003–2005 sosiaalidemokraattisen liiton varapuheenjohtaja ja vuosina 2005–2009 puheenjohtaja.

Vuonna 1991 Ingibjörg valittiin Alþingiin Kvennalistinnin (’Naisten lista’) listalta, ja hän istui siellä vuoteen 1994 asti. Vuosina 2005–2009 hän puolestaan istui Alþingissä sosiaalidemokraattisen liiton edustajana. Toukokuussa 2007 hänet nimitettiin ulkoministeriksi, jossa virassa hän toimi vuoteen 2009 asti.

Vuosina 2017–2020 Ingibjörg toimi ETYJin Demokraattisten instituutioiden ja ihmisoikeuksien toimiston johtajana. Vuonna 2021 hänet nimitettiin YK:n pääsihteerin António Guterresin YK:n Irakin avutusjoukkojen varaerityisedustajaksi. Vuonna 2022 hänet nimitettiin Olenivkan vankilaiskua tutkivaan YK:n tutkimusryhmään.

Lähteet
-------

1. 1 2  Ingibjörg Sólrún Gísladóttir *Æviágrip þingmanna frá 1845*. Alþingi.  Arkistoitu 24.12.2022. Viitattu 24.12.2022. (islanniksi)
2. ↑  Matteo Mecacci ODIHR.  Arkistoitu 24.12.2022. Viitattu 24.12.2022. (englanniksi)
3. ↑  Secretary-General Appoints Ingibjörg Sólrún Gísladóttir of Iceland Deputy Special Representative for Iraq  15.1.2021. YK.  Arkistoitu 24.12.2022. Viitattu 24.12.2022. (englanniksi)
4. ↑  Members of Fact-finding Mission regarding Incident at Olenivka, Ukraine, on 29 July 2022  22.8.2022. YK.  Arkistoitu 24.12.2022. Viitattu 24.12.2022. (englanniksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Israel
* Yhdysvallat

 |

 |
**Kumpuhautakulttuuri** oli Japanissa enimmäkseen Kofun kaudella vallinnut kulttuuri, joka on nimetty ajalle tyypillisten kumpuhautojen mukaan. Kofun-kausi alkoi Yayoi-kauden jälkeen ja se ajoittui 200 jkr-luvun lopulta 500-luvulle. Tuona aikana oli vallalla Japanin ensimmäinen valtakunta, Yamatai, jota kutsutaan myös nimellä Yamato. Tuolla alueella olleet kumpuhaudat olivat monesti avaimenreiän muotoisia. Ne koostuivat kahdesta osasta. Pääkumpu oli suurissa ja keskikoisissa haudoissa pyöreä ja pienissä neliömäinen. Kaikissa haudoissa oli lisäksi toinen osa etupuolella, joka oli aina neliömäinen. Hautakummut sisustettiin sisältäpäin kivilaatoilla, ja soralla. Kumpuhautoihin haudattiin muun muassa pääliköitä. Kumpuhautojen sijainnit osoittavat Yamaton valtakunnan levinneisyyttä. Niiden löytyminen Nakamichin alueelta on merkki valtakunnan laajenemisesta jossain vaiheessa itään.

Lähteet
-------

1. ↑  Anniina Wallin: Avaimen etsintää - Japanin Kofun-kausi ja hautakummut *Harukaze*.  13.5.2008. Oulun yliopisto. Viitattu 16.3.2024.
2. ↑  Sheena Coupe: *Ihmisen suku, Mayoista maoreihin*, s. 127 Vuosi = 1995. Suomentanut Ritva Forslund, Eija Kämäräinen, Raimo Salminen, Juha Valste. WSOY. ISBN 951-0-18782-8.
Benedikt Carpzov nuorempi
**Benedikt Carpzov** nuorempi (1595–1666) oli saksalainen oikeusoppinut.

Carpzov tuli vuonna 1645 lainopin professoriksi Leipzigiin. Hänen teoksillaan *Practica nova Imperialis Saxonica rerum criminalium* (1635) ja *Processus juris Saxonici* (1657) oli hyvin suuri vaikutus lainkäyttöön, ja teoksellansa *Jurisprudentia ecclesiastica seu consistorialis* (1649) Carpzov on Saksan evankelisessa kirkossa vallalla olevan episkopaalisen eli piispallisen järjestyksen perustajia. 

Carpzovin kerrotaan langettaneen 20 000 kuolemantuomiota, useimmat niistä noituusjutuissa, ja 53 kertaa lukeneen Raamatun kokonaisuudessaan läpi.

Lähteet
-------

1. ↑  Tietosanakirja / 1. A-Confort


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Espanja
	+ 2
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Italia
* Israel
* Yhdysvallat
* Ruotsi
* Tšekki
* Alankomaat
* Puola
* Vatikaani

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
Jürgen von Farensbach
**Jürgen Farensbach** (1551-1602) oli liivinmaalainen aatelismies ja soturi.

Hän oli jo nuorena kokenut sodan seikkailuja Ranskassa ja sodassa Turkkia vastaan. Lähettilääksi lähetettynä Iivana Julman luokse 1570 hänet pantiin vankeuteen, mutta hän pelasti elämänsä rupeamalla sotapalvelukseen tataareja vastaan ja sitten pakenemalla. Farensbach palveli sitten pestattujen joukkojen päällikkönä ensin Fredrik II:sta Tanskassa, myöhemmin Stefan Batorya ja Sigismundia Puolassa, voittaen suurta mainetta aikansa mitä kuuluisimpana sotapäällikkönä. Vuonna 1598 hän seurasi Sigismundia tämän Ruotsin matkalle ja seuraavana vuonna hänen oli määrä tuoda apua kuninkaan ahdistetuille ystäville Suomessa, mutta ei saanut aikaan muuta kuin pienen apujoukon, joka hänen veljensä Vilhelm Farensbachin johdolla saapui Viipuriin. Kaarle-herttuan vuonna 1600 tultua Liivinmaalle, puolusti hän urhoollisesti Riian linnaa ruotsalaisia vastaan ja kaatui Viljannin rynnäkössä 17. toukokuuta 1602.

Lähteet
-------

1. ↑  Tietosanakirja / 2. Confrater-Haggai


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Puola

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |

 |
Martin Weibull. Valokuva: Lina Jonn.
**Martin Johan Julius Weibull** (24. joulukuuta 1835 Landskrona − 17. huhtikuuta 1902 Lund) oli ruotsalainen historioitsija.

Weibull valmistui ylioppilaaksi 1853. Hänestä tuli filosofian tohtori ja dosentti Lundin yliopistoon vuonna 1862, historian määräaikainen professori 1877.  Vakituinen professori hänestä tuli vuonna 1888.

Hän sai vaikutteita ranskalaisista esikuvistaan Weibull ihannoi Skånen ja Ruotsin suurvalta-ajan historiaa, mutta kulttuuripoliittiselta asenteeltaan hän oli skandinavisti.

Weibull sai 1887 kirjallisista ansioistaan Svenska akademin Karl Johanin palkinnon, 1889 hänet valittiin Kungliga Vitterhets Historie och Antikvitets Akademienin puheenjohtajaksi.

Poikiensa Lauritz ja Curt Weibullin kanssa Weibull perusti uuden koulukunnan Ruotsin historiantutkimukseen. Akateemisena opettajana Weibull jätti syvät jäljet Lundiin 1800-luvun loppupuolella. Tuotannossaan, jota leimasi voimakkaasti taiteellisuus, hän käsitteli varsinkin johtavia henkilöitä. 

Weibull suunnitteli Skånen lipun (*Skånes flagga*).

Lähteet
-------

* *Svensk uppslagsbok* 29. Malmö 1936

### Viitteet

1. 1 2 3 4 5  Weibull 2. Martin Nordisk familjebok osa 31 Uggleupplagan, palsta 1012−1013. Nordisk familjeboks förlag 1921
2. ↑  Martin Weibull Litteraturbanken. Viitattu 13.3.2024


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Yhdysvallat
* Ruotsi
* Alankomaat

 |

 |
**August Bohman** (3. huhtikuuta 1871 Folkärna, Taalainmaa, Ruotsi – 6. helmikuuta 1928 Tukholma) oli ruotsalainen vapaakirkollinen kirjailija ja toimittaja.

Bohman jäi nelivuotiaana orvoksi ja sai sukulaistensa luona ankaran kasvatuksen. Hän koki uskonnollisen herätyksen teini-iässä ja olisi halunnut päästä opiskelemaan Uppsalan Fjellstedin kouluun (*Fjellstedska skolan*), mutta häntä ei päästetty. Täysi-ikäiseksi tultuaan hän kävi Ruotsin Lähetysliiton (*Svenska Missionsförbudet*) lähetyskoulun Tukholmassa vuosina 1894–1897 ja hänestä tuli Lähetysseurakunnan pastori Avestassa. Vuonna 1898 hän muutti Tukholmaan *Svenska Morgonbladet* -lehden toimittajaksi. Lehti oli ensimmäinen kristillinen sanomalehti Ruotsissa. Vuosina 1900–1906 hän toimi Rörstrandin lähetysseurakunnan pastorina ja sen jälkeen *Sanningsvittnet-*lehden toimitussihteerinä ja päätoimittajana.

Bohman kirjoitti useita hengellisiä lauluja ja virsiä. Niitä julkaistiin hänen toimittamissaan lehdissä, nuorille tarkoitetuissa laulukirjoissa sekä Ruotsin Lähetysliiton laulukirjassa *SMF:s sångbok* (1920).

Ruotsin kirkon virsikirjassa on yksi hänen kirjoittamansa virsi, 578 "Jesus, låt din kärklekslåga" vuodelta 1905. Virsikirjaan se on tullut vuonna 1937. Virsi on suomennettu Luulajan virsikirjaan 1940 suomentajana Per Boreman ("Jeesus, liekki rakkautes Sieluhuni sytytä"). Ruotsin kirkon virsikirjan suomennos "Jeesus, anna sydämeeni kirkas liekki loistamaan" on Anna-Mari Kaskisen vuonna 1999 tekemä.

Lähteet
-------

1. 1 2  Oscar Lövgren: *Psalm- och sånglexikon*, s. 86. Gummesons bokförlag, Stockholm, 1964. (ruotsiksi)
2. ↑  Bohman, August *runeberg.org*. Viitattu 20.3.2022. (ruotsiksi)
3. 1 2  Per Olof Nisser, Inger Selander, Hans Bernskiöld: *Psalmernas väg Kommentaren till text och musik i Den svenska psalmboken*
Band 3 Psalmerna 421-651 Liturgiska sånger 652-700*, s. 364. Wessmans musikförlag AB Visby, 2019. ISBN 978-91-877-1068-1. (ruotsiksi)*
4. ↑  *Ruotsin kirkon virsikirja* 
Kuninkaan käskystä toimitettu vuonna 1972*. Virsi 230. Verbum / Kyrkliga centralförlaget Tukholma,, 1972.*


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ruotsi

 |

 |
**Þorgerður Katrín Gunnarsdóttir** (s. 4. lokakuuta 1965 Reykjavík, Islanti) on islantilainen poliitikko. Hän toimii islantilaisen reformipuolueen puheenjohtajana ja istuu Islannin parlamentissa Alltingissa.

Yksityiselämä ja tausta
-----------------------

Þorgerður syntyi Reykjavíkissa vuonna 1965. Hän valmistui Menntaskólinn við Sund -lukiosta vuonna 1985. Þorgerður on opiskellut oikeustiedettä Islannin yliopistossa ja valmistui vuonna 1993..

Þorgerður on naimisissa islantilaisen käsipallon pelaajan Kristján Arasonin kanssa. Kristján työskenteli vähittäiskaupan toimitusjohtajana Islannin finanssikriisin aikana kaatuneessa Kaupthing Bankissa. Heillä on kolme lasta, Gunnar Ari (1995), Gísli Þorgeir (1999) ja Katrín Erla (2003). Hän seuraa innokkaasti jalkapalloa, kannattaa Liverpool FC:tä ja omistaa useita islanninhevosia.

Poliittinen ura
---------------

Þorgerður on nykyään reformipuolueen puheenjohtaja, mutta hän kuului ennen vuotta 2016 itsenäisyyspuolueeseen, johon hän oli liittynyt siihen vuonna 1999. Tänä aikana Þorgerður ehti toimia vuosina 2003–2009 opetus-, tiede- ja kulttuuriministerinä.

Hän siirtyi heti vuonna 2016 reformipuolueeseen ja tuli valituksi sen listalta vuonna 2016. Þorgerður toimi vuoden 2017 tammikuusta marraskuuhun kalastus- ja maatalousministerinä Bjarni Benediktsson hallituksessa.. Hänet valittiin lokakuussa 2017 reformipuolueen puheenjohtajaksi.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Þorgerður Katrín Gunnarsdóttir  2020. Alþingi. Viitattu 24.4.2020. (islanniksi)
2. ↑  Þorgerður Katrín Gunnarsdóttir  2017. World Seafood Congress.  Arkistoitu 8.10.2019. Viitattu 24.4.2020. (englanniksi)
3. ↑  Júlíusson, Þórður Snær: „Ég veit alveg hvað bíður mín" *Kjarninn*.  8.9.2016. Viitattu 24.4.2020. (islanniksi)
4. ↑  Þor­gerður Katrín nýr formaður *mbl.is*.  11.10.2017. Viitattu 24.4.2020. (islanniksi)


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa | 
* VIAF

 |

 |