recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Johan Viktor Havu**, sukunimi vuoteen 1906 *Falck* (16. lokakuuta 1862 Kontiolahti – 17. elokuuta 1949 Turku) oli suomalainen juristi ja Turun hovioikeuden varapresidentti.

Havun vanhemmat olivat kanavankaitsija Gustaf Falck ja Amanda Wilhelmina Åkerman. Hän pääsi ylioppilaaksi 1881 Viipurin ruotsalaisesta lyseosta ja suoritti oikeustutkinnon Helsingin yliopistossa 1887. Havu sai varatuomarin arvon 1890. Havu oli Turun hovioikeudessa asessorina vuodesta 1903, hovioikeudenneuvoksena vuodesta 1905 ja varapresidenttinä 1911–1932.

Havu oli mukana raittiusliikkeessä ja hän kuului Raittiuden Ystävien perustajiin. Hänestä tuli Viipurin nuorison raittiusseuran kunniajäsen 1900 ja Raittiuden Ystävien kunniajäsen 1933.

Havu oli naimisissa vuodesta 1907 Sigrid Alma Johanna Blomströmin kanssa.  Heidän lapsiaan olivat kääntäjä Teijo Havu ja kirjallisuuskriitikko Toini Havu. Johan Viktor Havun veli Gustaf Evert Havu (1864–1935) oli Turun hovioikeudessa hovioikeudenneuvoksena 1905–1907 ja 1910–1932 sekä varapresidenttinä vuodesta 1932.

Julkaisuja
----------

Nimellä *J. V. Havu*:

* *Laissa maan turva*. Helsinki 1924
* *Schaumanin y.m. ehdotus laiksi väkijuomain valmistuksesta, maahantuonnista ja kaupasta*. Helsinki 1924
* *Förbudslagen och brottsligheten : föredrag, hållet i Helsingfors den 19 febr. 1927*. I.O.G.T:s skrifter 11. Helsingfors 1927

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899 : Johan Viktor Havu
2. 1 2 3  Aikalasikirja 1934
3. ↑  Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899 : Gustaf Evert Havu
Oulun Moottoriliitäjien kone.
**Oulun Moottoriliitäjät ry** on suomalainen ilmailukerho, jonka kotipaikkana toimii Oulun lentoasema. Kerhon puheenjohtajana toimii Jaakko Kyllönen. Kerholla on käytössä yksi lentokone. Kone on itävaltalainen Diamond HK36R Super Dimona kannuspyöräinen moottoripurjekone. Koneen rekisteritunnus on OH-795. Kerhon toimitilana toimii parakki, jota hallinnoidaan yhdessä Tervalentäjien kanssa. Parakki sijaitsee Oulun lentokentän yleisilmailun asematason pohjoisesta päästä.

Koulutus
--------

Kerholla on koulutusluvat moottoripurjelentäjän ja moottorilentäjän lupakirjoja varten. Lisäksi kerholla voi suorittaa moottorilentäjän lupakirjaan yölentokelpuutuksen ja palolentokoulutuksen. Kerhon koulutuspäällikkönä toimii Jarmo Hintikka. Koulutukset järjestetään yhteistyössä Tervalentäjien kanssa.

Lähteet
-------

1. ↑  Yhdistys - Oulun Moottori-Liitäjät *www.oml.fi*. Viitattu 29.10.2015.
2. ↑  Yhteystiedot - Oulun Moottori-Liitäjät *www.oml.fi*. Viitattu 29.10.2015.
3. ↑  Lentokone - Oulun Moottori-Liitäjät *www.oml.fi*. Viitattu 29.10.2015.
4. ↑  Koulutus - Oulun Moottori-Liitäjät *www.oml.fi*. Viitattu 29.10.2015.

Aiheesta muualla
----------------

* Kerhon kotisivut
József Katona
**József Katona** (1791 Kecskemét, Unkari –1830) oli unkarilainen kirjailija ja juristi. Hänen pääteoksensa on Unkarin kirjallisuuden klassisiin merkkiteoksiin lukeutuva tragedia *Bánk bán* (1817, esitetty vasta 1834), joka kertoo kuningatar Gertrudin murhasta. Siitä tuli klassisen unkarilaisen draamakirjallisuuden useimmin esitetty ja ajankohtaisin teos. Se esitettiin oopperana ensi kerran Budapestissa vuonna 1861 ja Suomessa ensi kerran Helsingissä vuonna 1943.

Katona toimi Budapestissä asianajajana ja osallistui innokkaasti näyttämöelämään, osaksi amatöörinäyttelijänä, osaksi näytelmien kääntäjänä ja kirjoittajana. Kun Katona 1817 suurteoksellaan, historiallisella murhenäytelmällään *Bánk bán* kilpaili Kolozsvárin teatterin palkinnosta, eivät palkintotuomarit, muun muassa Gábor Döbrentei, katsoneet lausunnossaan Katonan näytelmää edes mainitsemisen arvoiseksi. Katona ei, ehkä onneksi, saanut lausunnosta tietoa, vaan hän luuli koko kilpailun peruuntuneen, ja korjailtuaan näytelmää hän tarjosi sitä Székesfehérvárin näyttämöseuralle. Sensuuri kuitenkin kielsi sen esittämisen. Silloin Katona painatti teoksensa, joka kuitenkaan ilmestyessään ei herättänyt sentimentaaliseen kaunopuheisuuteen tottuneessa yltiöisänmaallisessa yleisössä minkäänlaista huomiota. Sillä välin Katona sai 1820 syntymäkaupungissaan Kecskemétissä kaupunginasianajajan viran, jossa hän pysyi ennenaikaiseen kuolemaansa asti.

Aikoinaan parhaana unkarilaisena murhenäytelmänä pidetty *Bánk bán* esitettiin ensi kerran vasta 1834 Kolozsvárin teatterissa, näyttelijä Gábor Egressyn lahjanäytelmänä, ja siitä lähtien yleisö ja arvostelu, tosin vasta vähitellen, alkoi ymmärtää teoksen arvoa. *Bánk bánin* aihe on otettu kuningas Andreas II:n valtakaudesta, ja siinä päähenkilön, Bánkin, traagisuus ilmenee kirkkaasti ja todellisuuden syvällä voimalla. Katona osaa kuvata hurjia intohimoja Shakespearelaisella teholla, ja hänen luonteenkuvauksensakin ovat yleensä tosia ja runollisella voimalla piirrettyjä. Kielelliset epätasaisuudet ja ilmaisumuodon raskasluonteisuus eivät juurikaan häiritse sen näyttämökelpoisuutta ja suurta draamallista vaikuttavuutta. Katonan muista julkaisuista ansaitsee huomiota vuonna 1821 ilmestynyt kirjoitus: "Mikä on syynä siihen, ettei näytelmärunous Unkarissa pääse kohoamaan?"

*Bánk bán* ilmestyi saksaksi 1858 Adolf Duxin kääntämänä. Katonan kootut teokset julkaisi Lajos Abafi 1879–1880.

Lähteet
-------

1. 1 2  Otavan Iso tietosanakirja, osa 4, Otava, 1962, palsta 620
2. 1 2 3 4  Katona, József, Tietosanakirja osa 4, palsta 526–527, Tietosanakirja Osakeyhtiö 1912
3. ↑  Otavan Iso Fokus, osa 3 vuodelta 1973, s. 1705
4. ↑  Otavan Suuri Ensyklopedia, s. 7507
5. ↑  Otavan Suuri Ensyklopedia, s. 4875


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Ruotsi
* Tšekki
* Kroatia
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Arthur Leclerc** (s. 14. lokakuuta 2000 Monte Carlo, Monaco) on monacolainen autourheilija. Hän kuuluu Ferrari Driver Academy -ohjelmaan. Hänen isoveljensä Charles Leclerc on myös kilpa-autoilija ja nykyinen Ferrarin Formula 1 -kuljettaja.

Ura
---

Arthur Leclerc aloitti kartingissa ja voitti vuonna 2014 Kart Racing Academy -luokan mestaruuden. Leclerc siirtyi vuonna 2018 pikkuformuloihin ja kilpaili Ranskan Formula 4 -sarjassa saavuttaen kaksi voittoa ja kahdeksan palkintokorokesijaa kauden aikana sijoittuen loppupisteissä viidenneksi. Vuonna 2019 Leclerc siirtyi ADAC Formula 4 -sarjaan saavuttaen kauden aikana yhden voiton, yhden paalupaikan ja kahdeksan palkintokorokesijaa sijoittuen yhteispisteissä sarjan kolmanneksi. Vuonna 2020 Leclerc kilpaili Formula Regional European Championship -sarjassa Prema Powerteam -tallin kuljettajana ja saavutti kuusi voittoa, seitsemän paalupaikkaa ja yhteensä 15 palkintokorokesijaa sijoittuen sarjan loppupisteissä toiseksi.

Vuonna 2021 Leclerc siirtyi FIA Formula 3 Championship -sarjaan jatkaen Prema-tallissa. Ensimmäisen voittonsa hän sai kyseisessä sarjassa Ranskan osakilpailussa. Hän saavutti ensimmäisellä kaudellaan kaksi voittoa, yhden paalupaikan ja kolme palkintokorokesijoitusta ollen loppupisteissä kymmenes. Vuonna 2022 Leclerc jatkoi F3-sarjassa voittaen yhden kilpailun ja ajaen yhden kakkossijan sijoittuen sarjan kuudenneksi. Samana vuonna Leclerc ajoi Formula Regional Asian Championship -sarjassa ja voitti sarjan mestaruuden.

Lähteet
-------

* Arthur Leclerc Driver Databasessa

### Viitteet

1. ↑  F3: Ferrari junior Arthur Leclerc takes maiden victory from reverse grid pole at Paul Ricard *Formula1.com*.  19.6.2021. Formula One World Championship Limited. Viitattu 26.11.2022. (englanniksi)


|  |
| --- |
| Italia Scuderia Ferrari |
| **Tallipäällikkö:**Ranska Frédéric Vasseur
**Kilpakuljettajat:**16. Monaco Charles Leclerc ·  55. Espanja Carlos Sainz
**Testikuljettajat:**99. Italia Antonio Giovinazzi ·  39. Israel Robert Shwartzman ·  Yhdistynyt kuningaskunta Oliver Bearman ·  Italia Antonio Fuoco ·  Italia Davide Rigon ·  Monaco Arthur Leclerc
**Formula 1 -autot:**
125 F1 ·  166 F2 ·  275 F1 ·  240 F1 ·  375 F1 ·  212 F1 ·  625 F1 ·  500 F2 ·  553 F2 ·  553 F1 ·  555 F1 ·  D50 ·  801 F1 ·  Dino 156 F2 ·  246 F1 ·  412 MI ·  256 F1 ·  246 P F1 ·  156 F1 ·  156 F1-63 ·  158 F1 ·  512 F1 ·  246 F1-66 ·  312 F1-66 ·  Dino 246 Tasmania ·  312 F1-67 ·  Dino 166 F2 ·  312 F1-68 ·  312 F1-69 ·  312 B ·  312 B2 ·  312 B3-73 ·  312 B3-74 ·  312 T ·  312 T2 ·  312 T3 ·  312 T4 ·  312 T5 ·  126 CK ·  126 C2 ·  127 C3 ·  128 C4 ·  156-85 ·  F1-86 ·  Cart ·  F1-87 ·  F1-87/88C ·  F1-89 ·  F1-90 ·  F1-91 ·  643 ·  F92 A ·  F93 A ·  412 T1 ·  412 T2 ·  F310 ·  F310 B ·  F300 ·  F399 ·  F1-2000 ·  F2001 ·  F2002 ·  F2003-GA ·  F2004 ·  F2005 ·  248-F1 ·  F2007 ·  F2008 ·  F60 ·  F10 ·  150° Italia ·  F2012 ·  F138 ·  F14 T ·  SF15-T ·  SF16-H ·  SF70H ·  SF71H ·  SF90 ·  SF1000 ·  SF21 ·  F1-75 ·  SF-23 ·  SF-24 |
**Edvin Ruotsalainen** (11. lokakuuta 1899 Iisalmen mlk. – 4. syyskuuta 1959 Helsinki) oli suomalainen lausuntataiteilija, joka myös näytteli muutamissa elokuvissa. Hän toimi 1940-luvulla muun muassa Helsingin työväenopiston lausuntataiteen opettajana.

Henkilöhistoria
---------------

Edvin Ruotsalaisen äiti oli Anna Augusta Ruotsalainen ja puoliso vuodesta 1925 Helvi Maria Pulkkinen. Suomen Näyttämöopiston Ruotsalainen kävi 1930 ja toimi sitten vapaana lausuntataiteilijana ja puhetekniikan ja lausunnan opettajana, Helsingin työväenopiston ohella vuonna 1949 Kansankonservatoriossa. Iisalmen Työväen Näyttämöllä taiteilijan uransa aloittanut Ruotsalainen tunnettiin lausunnan ohella puhepedagogina, joka työskenteli puhetaidon ohella puhevikojen korjaamista tarvitsevien parissa.

Elokuvat
--------

* *Ristikon varjossa* (1945)
* *Tähtireportterit tulevat* (1945)
* *Nokea ja kultaa (1945)*

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Edvin Ruotsalainen kuollut. *Helsingin Sanomat*, 8.9.1959, s. 11.
2. 1 2  L. Arvi P. Poijärvi, Ilmari Havu, Mauno Jääskeläinen (toim.): *Kuka kukin on (Aikalaiskirja). Henkilötietoja nykypolven suomalaisista 1950*, s. 637. Helsinki: Kustannusosakeyhtiö Otava, 1949.
3. ↑  Edvin Ruotsalainen Elonet. Viitattu 19.6.2015.
4. ↑  Kuka kukin on (Aikalaiskirja) : Who's who in Finland / 1954 Projekt Runeberg. Viitattu 19.6.2015.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Elonet

 |

 |
**Headhunterz** (ennen **Nasty D-tuners**) (oikealta nimeltään **Willem Rebergen**, s. 12. syyskuuta 1985 Veenendaal, Alankomaat) on hollantilainen hardstyle-tuottaja ja DJ.

Hänellä on oma levy-yhtiö Scantraxx Reloaded, joka aloitti toimintansa vuonna 2006. Scantraxx Reloaded on alayhtiö The Prophetin Scantraxx Recordzille. Headhunterz oli alun perin duo, johon kuului Rebergenin lisäksi myös Bobby van Putten.

Duon ensimmäinen merkittävä esiintyminen oli Defqon 1, joka on suuri hardstyle-tapahtuma Alankomaissa, missä The Prophet löysi heidät.

Sen jälkeen Headhunterz on esiintynyt jokaisessa merkittävässä hardstyle-tapahtumassa, kuten Defqon.1 Festivaali, Qlimax, Q-Base, In Qontrol, Decibel ja monia muita.

Vuonna 2010 Headhunterz oli sijalla 36 Dj Magazinen vuoden TOP 100 DJ listalla. Se oli ensimmäinen kerta, kun kukaan hardstyle-tuottaja pääsi TOP 100 listalle. Headhunterzin lisäksi hardstyle-artisti D-Block & S-Te-Fan oli sijalla 73, Noisecontrollers sijalla 90 ja Showtek 91. Näin Headhunterz oli vuoden 2010 hardstyle-DJ #1

Vuonna 2012 Headhunterz oli 11. DJ Magazinen vuoden TOP 100 listalla, joka on paras sijoitus hardstyle-artistilta tähän mennessä.

Headhunterz liittyi 16.3.2012 **Dance4life**-organisaatioon. Organisaation tarkoituksena on saada nuoret pysäyttämään AIDSin ja HIVin leviämisen. Willem siis omisti kaiken vuonna 2012 aikaansaamansa musiikin Dance4life:lle.

Headhunterz pitää omaa internetradio-ohjelmaa nimeltä '*Hard With Style*.

Diskografiaa
------------

Yhtyeen tunnetuimpia kappaleita ovat:

* Aiming For Ur Brain (2006)
* Time 2 Rock (2006)
* Victim Of My Rage (2006)
* Scantraxx Rootz (2007)
* The Power Of The Mind (2007)
* Subsonic (2008)
* Fear Of Darkness (2009)
* Psychedelic (2010)
* From Within (2011)
* Doomed (2011)
* Dragonborn (2012)
* Lessons In Love (2012)
* Reignite (2012)
* Colors (2013)
* United Kids of the World (2013)

Esiintymiset Suomessa
---------------------

* 7. syyskuuta 2013 – The Circus, Helsinki
* 15. helmikuuta 2014 – The Circus, Helsinki
* 15. elokuuta 2014 – Weekend Festival, Helsinki
* 8. elokuuta 2015 – Weekend Festival, Helsinki
* 11. maaliskuuta 2017 – The Circus, Helsinki
* 12. tammikuuta 2019 – The Circus, Helsinki
* 20. heinäkuuta 2019 – Weekend Festival, Helsinki
* 25. tammikuuta 2020 – Utopia Festival, Helsinki
* 27. tammikuuta 2023 – Utopia Festival, Helsinki
* 5. elokuuta 2023 – Weekend Festival, Espoo

Aiheesta muualla
----------------

* Viralliset kotisivut
* Headhunterz @ Discogs.com

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |

 |
*Tämä artikkeli kertoo pituusmitasta. Kyynärä on myös kylä Perniössä. Lisäksi Suomessa on muutamia Kyynäräjärvi-nimisiä järviä.*
Kyynärän mitta.
**Kyynärä** on vanha pituusmitta, joka osapuilleen vastaa kyynärpään ja keskisormen pään välistä etäisyyttä. Kyynärän tarkka määritelmä on vaihdellut eri kulttuureissa ja sen pituus on vastannut yleensä 45–70 senttimetriä.

Kyynärän pituuksia
------------------

Vanha suomalainen, alkujaan ruotsalainen Tukholman kyynärä (ruots. *aln*) on 59,34 cm = 1⁄3 syltä = 2 jalkaa = 4 korttelia = 24 (Ruotsin) tuumaa.

Autonomian aikaan Suomessa käytettiin venäläiseen kyynärään eli arsinaan perustuvaa pituusmittajärjestelmää. Arsina on 71,12 cm eli 28 (Venäjän tai Englannin) tuumaa.

Egyptissä kyynärä vastasi etäisyyttä kyynärpäästä keskisormen päähän. Kyynärän jakautui seitsemään *kämmeneen*, ja kukin kämmen vielä neljään *sormeen*. Mittojen vakioimiseksi Egyptissä otettiin käyttöön kaksi standardikyynärää: kuninkaallinen kyynärä oli 52,30 cm ja lyhyt kyynärä 45,01 cm. *Raamatussa* puolestaan mainitaan kyynärä, johon sisältyi kyynärän pituuden lisäksi kämmenen leveys.

Antiikin Kreikassa kyynärä tunnettiin nimellä *pekhys*. Sen tarkka pituus vaihteli kaupungeittain. Attikalainen eli Ateenassa käytetty kyynärä oli noin 44,4 cm.

Roomalainen kyynärä oli noin 44,37 cm pitkä.

Katso myös
----------

* Vanhat suomalaiset mittayksiköt

Lähteet
-------

1. 1 2  Vanhat mitat rakentamisessa. Museovirasto.
2. 1 2  Pappas, Theoni: *Lisää matematiikan iloja*, s. 39. Suomentanut Juha Pietiläinen. Helsinki: Terra Cognita, 1991. ISBN 952-5202-46-1.
3. ↑  Hes. 40:5
4. ↑  Castrén, Paavo & Pietilä-Castrén, Leena: "Mitat ja painot", *Antiikin käsikirja*, s. 346–347. Helsinki: Otava, 2000. ISBN 951-1-12387-4.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Kyynärä** Wikimedia Commonsissa

* Keskiaikaiset mitat
**Lohjan kaupungintalo Monkola** (ruots. *Lojo stadshus Monkola*, vuoteen 1997 **Lohjan kunnantalo**) on osoitteessa Karstuntie 4 sijaitseva Lohjan kaupungintalo. Kaupunginvaltuusto kokoontuu rakennuksessa, ja siellä sijaitsee myös Lohjan kaupungin muita toimintoja, kuten asiakaspalvelukeskus.

Historia
--------

Kaupungintalo rakennettiin alun perin Lohjan kunnan kunnantaloksi (kunnantalo sijaitsi kaupungin puolella). Se valmistui vuonna 1985, ja sen suunnitteli arkkitehti Lauri Sorainen Suunnittelukeskus Oy:stä. Aiempi kunnantalo sijaitsi ennen samalla tontilla sijainneessa, 1860-luvulla rakennetussa Monkolan tilan päärakennuksessa. Se oli muutettu kunnantaloksi 1920-luvulla. 1980-luvulle tultaessa rakennus oli käynyt todella ahtaaksi, ja siinä toimi enää kunnan keskushallinto muiden toimien muutettua muualle. Se purettiin uuden kunnantalon tieltä. Lohjan kaupungintalo (alun perin kauppalantalo) taas toimi noin sadan metrin päässä, vuonna 1929 valmistuneessa rakennuksessa osoitteessa Laurinkatu 50. Kyseisessä talossa on myöhemmin toiminut Verohallinto. Vuonna 1997 Lohjan kaupungin ja kunnan kuntaliitoksen yhteydessä kaupungin hallinto siirrettiin nykyiselle paikalleen kunnantalolle. Aina 2010-luvulle asti rakennuksen pääsisäänkäynnin katolla sijaitsi myöhemmin poistettu kello, jossa oli myös kaupungin vaakuna.

Lähteet
-------

1. ↑  Lohjan kaupungintalo Monkola · Karstuntie 4, 08100 Lohja, Suomi *Lohjan kaupungintalo Monkola · Karstuntie 4, 08100 Lohja, Suomi*. Viitattu 29.8.2022. fi-US
2. ↑  Kaupungintalo Monkola *Lohja*.  Arkistoitu 29.8.2022. Viitattu 29.8.2022.
3. ↑  Uudenmaan päätöksen paikat. Uudenmaan kunnan- ja kaupungintalot kuvina - PDF Ilmainen lataus *docplayer.fi*. Viitattu 29.8.2022.
4. ↑  Lohjan rakennetun ympäristön inventointiluettelo *lohja.emmi.fi*.
5. ↑  Lohjan toimipiste *vero.fi*. Viitattu 29.8.2022.
Kaksi kuumaa koiraa ja maitotetra.
**Kuuma koira** on Nokialta lähtöisin oleva grilliruoka, joka koostuu sokerimunkista ja  höyrymakkarasta. Sen valmistusaineet poikkeavat siis melko paljon hot dog -nakkisämpylästä huolimatta nimien samankaltaisuudesta. Yleisiin mausteisiin kuuluvat ketsuppi ja sinappi. Nokialla järjestetään vuosittain Kansainvälinen Kuuma koira -päivä. 2019 tapahtuma järjestettiin yhdennentoista kerran.

Historia
--------

Nokialainen Teuto-Grillin omistaja Teodor Leppänen (1902–1978) yhdisti kuusikymmenluvulla omenahillomunkin ja makkaran maustettuna sinapilla tarjottavaksi grilleillään. Nykyisessä versiossa omenahilloa ei yleensä enää ole.

Syöntiennätys
-------------

Vuonna 2009 MTV3:n *Ennätystehdas*-ohjelmassa nokialainen Mikko Salonen söi suorassa lähetyksessä 4,5 koiraa 5 minuutissa tehden virallisen Suomen ennätyksen.

Lähteet
-------

1. ↑  Anne Haapalainen: Näin syntyi kuumakoira, aito nokialainen herkku *Nokian Uutiset*.  5.1.2017.  Arkistoitu 2.4.2019. Viitattu 2.4.2019.
2. ↑  Munkin ja makkaran yhdistelmä on nokialaisten herkku *Yle Uutiset*.  30.3.2013. Viitattu 8.1.2024.
3. ↑  Munkin ja makkaran yhdistelmä on nokialaisten herkku *Yle Uutiset*. Viitattu 2.4.2019.
**Erkki Antero Laatikainen** (28. huhtikuuta 1928 Helsinki – 20. toukokuuta 2016 Kerava) oli suomalainen kenraaliluutnantti. Hän oli jalkaväenkenraali Taavetti Laatikaisen poika. 

Laatikainen suoritti aktiiviupseerin tutkinnon 1950, ylemmän päällystön kurssin 1973 ja valtakunnallisen maanpuolustuskurssin 1976. Hän työskenteli Porin prikaatissa opetusupseerina ja komppanianpäällikkönä 1950–1958. Hän opetti Kadettikoulussa 1960–1964. Pohjois-Suomen prikaatissa hän oli koulutus- ja järjestelytoiminnan päällikkö sekä aliupseerikoulun johtaja 1964–1966. Pääesikunnassa Laatikainen toimi toimisto- ja osastopäällikkönä 1966–1977 järjestelyosastolla. Hän toimi Pohjois-Suomen sotilasläänissä esikuntapäällikkönä vuodesta 1977 alkaen ja myöhemmin sotilasläänin komentajana eläkkeelle jäämiseen vuoteen 1986 saakka.

Ylennykset: vänrikki 1949, luutnantti 1951, majuri 1964, everstiluutnantti 1970, eversti 1975, kenraalimajuri 1980, kenraaliluutnantti 1986.

Lähteet
-------

1. ↑  Kuolinilmoitus. Helsingin Sanomat 19.6.2016. s. C22
2. ↑  Erkki Laatikainen: Pohjois-Suomesta on vaikea lähteä pois.  *Helsingin Sanomat*, 5.6.1986, s. 11. Lehti HS Aikakoneessa (tilaajille).
3. ↑
Koloman Moser
**Koloman Moser** (30. maaliskuuta 1868 Wien – 19. lokakuuta 1918 Wien) oli itävaltalainen taiteilija, graafikko ja monipuolinen taideteollisuuden alalla toiminut suunnittelija. Hän vaikutti merkittävästi 1900-luvun alun graafiseen taiteeseen.

Moser opiskeli Wienin taideakatemiassa ja Kunstgewerbeschulessa, jossa hän sittemmin opetti professorina vuodesta 1899 lähtien. Moser oli Wienin sesessionistien taiteilijaryhmän huomattavimpia jäseniä sekä yksi Wiener Werkstätten perustajista. Moser toimi myös yhtenä Itävallan johtavan taidelehden Ver Sacrumin kuvittajista. Moser vastasi lehden graafisesta ilmeestä yhdessä Gustav Klimtin ja Josef Hoffmannin kanssa.

Moser vaikutti laajasti taideteollisuuden alalla. Hän suunnitteli muun muassa kirjankansia, postimerkkejä, vinjettejä ja kuvituksia lehtiin, lasimaalauksia, posliinitöitä ja keramiikkaa, lasitöitä, koruja sekä huonekaluja. Moser oli käyttötaiteiden ja taideteollisuuden edelläkävijä, joka pyrki kaikissa suunnittelutöissään yksinkertaisuuteen ja selkeyteen. Hän piti esikuvanaan Kreikan ja Rooman klassisen taiteen ja arkkitehtuurin puhtaita linjoja.

Kuvagalleria
------------

* Juliste Frommes Kalender (1899)Juliste *Frommes Kalender* (1899)
* Ver Sacrum -lehden kansikuva (1899)Ver Sacrum -lehden kansikuva (1899)
* Otto Zuckerkandlin Exlibris (1906)Otto Zuckerkandlin Exlibris (1906)
* Lavastusluonnos näytelmään Das Phantom (1913)Lavastusluonnos näytelmään *Das Phantom* (1913)
* Venus in der Grotte (1915)Venus in der Grotte (1915)
* Omakuva (noin 1915)Omakuva (noin 1915)

Lähteet
-------

1. 1 2  Moser, Koloman *Nordisk familjebok, Uggleupplagan, 1904-1926*. Project Runeberg. Viitattu 26.8.2021. (ruotsiksi)
2. 1 2 3  Koloman Moser (1868-1918) Mahler Foundation. Viitattu 26.8.2021. (englanniksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Ranska
* BnF data
* Katalonia
* Saksa
* Italia
* Israel
* Yhdysvallat
* Ruotsi
* Latvia
* Japani
* Tšekki
* Australia
* Kroatia
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Taiteenala | 
* KulturNav
* Museum of Modern Art
* Musée d'Orsay
* Victoria
* RKD Artists
* ULAN

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* SNAC
* IdRef

 |

 |
Ljuben Karavelov.
**Ljuben Stoitšev Karavelov** (1834 Koprivštitsa, Rumelia – 21. tammikuuta 1879 Ruse, Bulgaria) oli bulgarialainen poliittinen kirjailija ja vallankumouksellinen, jolla on katsottu olleen merkittävä rooli Bulgarian kansallisessa heräämisessä 1800-luvun jälkipuoliskolla.

Karavelov matkusteli nuorena kauppiasisänsä mukana Turkissa, ja meni 1858 Venäjälle, jossa opiskeli etnografiaa Moskovan yliopistossa. Hän sai vaikutteita venäläisten radikaalien ajattelusta ja alkoi julkaista erilaisissa aikakauslehdissä Bulgariaa koskevia tutkielmia ja poliittisia kirjoituksia. Vuonna 1861 hän julkaisi kokoelman bulgarialaisia kansanlauluja. Turvallisuutensa vuoksi Karavelov siirtyi 1867 Serbiaan, mutta oltuaan siellä yhteydessä paikalliseen oppositioon hän joutui lähtemään maasta seuraavana vuonna ruhtinas Mikael Obrenovićin murhan jälkeen. Oltuaan puoli vuotta vangittuna Budapestissa Karavelov siirtyi Bukarestiin, jossa hän julkaisi bulgarialaisille suunnattuja vallankumouslehtiä *Svoboda* ("Vapaus") vuosina 1869–1872 ja *Nezavisimost* ("Itsenäisyys") 1873–1874. Hän toimi myös bulgaariemigranttien vuonna 1870 Bukarestissa pitämän salaisen kongressin puheenjohtajana. Epäonnistuneet vallankumoussuunnittelmat sekä henkilökohtaiset vastoinkäymiset saivat Karavelovin poliittisen innostuksen vähitellen laimenemaan. Hän ei osallistunut Bulgariassa vuonna 1875 käynnistyneeseen kansannousuun tai sitä seuranneeseen Venäjän ja Turkin sotaan, vaan asettui asumaan Ruseen, jossa omistautui kirjallisuudelle.

Karavelovia on pidetty bulgarialaisen novellikirjallisuuden ja uudenaikaisen proosan perustajana. Hänen ensimmäinen novellikokoelmansa ilmestyi 1864. Hänen merkittävimpiä teoksiaan olivat historiallinen novelli *Bălgare ot staro vreme* (1867) sekä *Maminoto detentse* (1875).

Ljuben Karavelovin veli oli Bulgarian pääministerinä toiminut Petko Karavelov.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Lyuben Stoychev Karavelov (englanniksi) *Encyclopædia Britannica Online Academic Edition*. Viitattu 4.1.2014.
2. 1 2 3 4  *Nordisk familjebok* (1910), s. 909 (ruotsiksi) Runeberg.org. Viitattu 4.1.2014.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Ljuben Karavelov** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
*Tämä artikkeli käsittelee entistä kaupunkia. Brahea on myös brahea­palmujen suvun tieteellinen nimi.*

Brahean sinetti
**Brahea** oli Pietari Brahen perustama, nykyisen Lieksan paikalla Pohjois-Karjalassa, silloisessa Käkisalmen läänissä vuosina 1653–1681 sijainnut kaupunki.

Lieksan seutu oli jo keski­ajalla tärkeä kauppa­paikka. Pielisjärvi joutui 1600-luvun puolivälissä laajan Kajaanin vapaa­herra­kunnan osaksi. Kreivi Pietari Brahe, jonka läänitystä alue oli, perusti Brahean kaupungin Lieksan­joen suulle luo vuonna 1653 Vienan kaupan tueksi. Brahean ensimmäinen pormestari oli sukunimeltään Ahlholm.

Ruptuuri­sodan aikana kaupunkia puolustamaan rakennettiin hirrestä linnoitus eli skanssi. Se oli mitoiltaan 71 × 53 metriä. Linnoitus oli rakennettu hirrestä, ja siinä oli joka kulmauksessa pyöreä torni sekä kaksi porttia. Sodan aikana vuonna 1656 kaupunki joutui kuitenkin hävityksen kohteeksi eikä toipunut enää koskaan.

Kaupungin alueella sijaitsi muun muassa raati­huone, ortodoksinen tsasouna, porvarien asuin­taloja ja vuonna 1667 valmistunut luterilainen kirkko nykyisen kirkon paikalla. Brahean kaupungissa toimi koulu vuodesta 1663.

Brahea lakkautettiin jo vuonna 1681 ison reduktion yhteydessä, vain vuosi kreivi Brahen kuoleman jälkeen. Pielis­järven alue liitettiin Käkisalmen lääniin, jonka maa­herran Hindrich Piperin käskystä Brahean kaupunki hävitettiin. Lopullisesti kaupungin hävitti Pielisjärven pitäjän vuonna 1685 kruunulta vuokrannut Salomon Ehnberg: kaupungin talot purettiin ja alue kynnettiin pelloksi.

Enimmillään Brahean kaupungissa oli noin 350 asukasta. Lakkauttamisen jälkeen paikalle jäi Pielis­järven pitäjän kirkonkylä. Vuonna 1932 kirkonkylä muutettiin Lieksan kauppalaksi, joka vuonna 1973 yhdistettiin Pielisjärven kunnan kanssa nykyiseksi Lieksan kaupungiksi.

Nykyisen Lieksan kaupungin vaakunan aihe on peräisin Brahean kaupungin sinetistä vuodelta 1669.

Lähteet
-------

1. ↑
2. 1 2 3  Kaisu-Maija Nenonen, Ilkka Teerijoki: *Historian suursanakirja*, s. 57. WSOY, 1998. ISBN 951-0-22044-2.
3. ↑  Opetussivusto, katsaus Lieksa-Pielisjärven menneisyyteen Pielisen museo.  Arkistoitu 9.4.2014. Viitattu 14.5.2012.

Aiheesta muualla
----------------

* Hävinnyt kaupunki, Seura, 10.06.1936, nro 24, s. 18, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot

|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
| 

| * n
* k
* m
 Pietari Brahen perustamat kaupungit |
| --- |
|  |
| 
* Hämeenlinna (1638)
* Savonlinna (1639)
* Raahe (1649)
* Lappeenranta (1649)
* Kristiinankaupunki (1649)
* Kajaani (1650)
* Hamina (1653)
* Kuopio (1653)
* Brahea (1653)

 |

 |
UPM:n Kaukaan saha, tehdas ja biovoimalaitos (2017).
**Kaukaan saha** on Lappeenrannassa sijaitseva UPM-Kymmene-konserniin kuuluva sahalaitos, joka on yksi Suomen suurimpia. Sahan tuotantokapasiteetti vuonna 2013 oli 500 000 kuutiometriä sahatavaraa vuodessa ja höyläämön 60 000 kuutiometriä. Sahan ja höyläämön palveluksessa on noin 160 henkilöä. Tuotanto menee pääasiassa puusepän- ja huonekaluteollisuuteen sekä rakentamiseen.

Saha perustettiin 1891 Lauritsalan sahan nimellä Varkaansaarelle Saimaan kanavan suun itäpuolelle ja se oli T. & J. Salvesen -yhtiön omistuksessa. Salvesenin Lauritsalan saha siirtyi 1916 Kaukas Oy:n omistukseen. Sahan pitkäaikainen johtaja eli isännöitsijä vuodesta 1922 lähes kolmenkymmen vuoden ajan oli teollisuusneuvoksen arvonimen saanut, värikkäänä persoonana tunnettu ja Suomen yhtenä kokeneimmista puutavara-alan asiantuntijoista pidetty Georg Höij.

Saha toimi Lauritsalassa aina vuoteen 1959 jolloin se siirtyi Kaukaan muiden tuotantolaitosten yhteyteen. Vuonna 1956 nykyisen sahan alueella aloitettiin ensimmäisenä Suomessa sahatavaran keinokuivaus. Kaukaalle valmistui vuosina 1967–1971 Lappeenrantaan uusi sahalaitos, joka lisäsi sahatavaran tuotantokapasiteettia 330 000 kuutiometriin. 

Saha toimi vuodesta 1996 *Yhtyneet Sahat Oy, Kaukaan saha* nimellä ja vuonna 2000 sahan yhteydessä aloitettiin myös sahatavaran jatkojalostus. Vuodesta 2004 Kaukaan saha toimi osana UPM-Kymmene Wood Oy:tä ja vuonna 2007 kun UPM-Kymmenen saha- ja vaneriliiketoiminnat eriytettiin, Kaukaan saha tuli osaksi UPM-Kymmene Oyj:tä.

Kirjallisuutta
--------------

* Tiina Nyyssönen, Arja Pervala, Kari Qvist : *UPM-Kymmene oyj Kaukaan saha : Salveseneista UPM-Kymmeneen*. UPM-Kymmene, Kaukaan saha 2007

Lähteet
-------

* Kaukaan sahan ja höyläämön yhteystiedot (Arkistoitu – Internet Archive)
* Museoviraston inventointi Valtakunnallisesti merkittävät rakennetut kulttuuriympäristöt RKY : Kaukaan teollisuusympäristö sekä Kanavansuun ja Mälkiän asuntoalueet
* Kaukaan tehdasmuseo (Arkistoitu – Internet Archive)

### Viitteet

1. ↑  Georg Höij *Biografiasampo*. Viitattu 9.1.2022.
Karl von Einem
**Karl von Einem** (1. tammikuuta 1853 Herzberg am Harz – 7. huhtikuuta 1934 Mülheim) oli saksalainen kenraali, joka toimi Preussin sotaministerinä 1903–1909 ja palveli komentajana ensimmäisessä maailmansodassa.

Einem aloitti sotilasuransa vuonna 1870 osallistumalla Ranskan–Saksan sotaan, jonka aikana hän myös valmistui upseeriksi. Hän palveli 1881 alkaen pääesikunnassa ja vuodesta 1898 Preussin sotaministeriön osastopäällikkönä. Hänet ylennettiin 1897 everstiksi, 1900 kenraalimajuriksi ja 1903 kenraaliluutnantiksi. Einem tuli toukokuussa 1903 vt. sotaministeriksi ja saman vuoden elokuussa varsinaiseksi sotaministeriksi Heinrich von Gosslerin seuraajana. Ministerikautenaan hän painotti raskaan tykistön roolin lisäämistä ja ajoi konekiväärin käyttöönottoa.

Einem ylennettiin 1907 ratsuväenkenraaliksi ja elokuussa 1909 hän siirtyi ministerin paikalta seitsemännen armeijakunnan komentajaksi. Sitä hän komensi myös maailmansodan alussa ja osallistui syksyllä 1914 länsirintaman taisteluihin Karl von Bülowin toisen armeijan mukana. Marnen taistelun jälkeen Einem siirtyi syyskuussa 1914 Max von Hausenin tilalle kolmannen armeijan komentajaksi, missä tehtävässä hän jatkoi sodan loppuun asti. Hän vastasi Reimsin ja Argonnen välisestä rintamaosuudesta Champagnessa, ja hänen joukkonsa osallistuivat kaikkiin Aisnen taisteluihin. Hänet ylennettiin 1915 kenraalieverstiksi. Päivää ennen aselevon voimaanastumista marraskuussa 1918 Einem nimitettiin "kruununprinssin armeijaryhmän" komentajaksi kruununprinssi Vilhelmin tilalle ja hän sai tehtäväkseen kotiuttaa joukot.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Karl von Einem (englanniksi) Firstworldwar.com. Viitattu 7.2.2014.
2. ↑  *Nordisk familjebok* (1907), s. 61 (ruotsiksi) Runeberg.org. Viitattu 7.2.2014.
3. ↑  *Nordisk familjebok*, täydennysosa (1923), s. 476–477 (ruotsiksi) Runeberg.org. Viitattu 7.2.2014.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Yhdysvallat
* Puola

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**Holger Felix Valter Krogerus** (25. joulukuuta 1915 Helsinki – 29. maaliskuuta 1985) oli suomalainen kenraalimajuri. 

Krogerus valmistui jatkosodan alkaessa Maasotakoulusta (kadettikoulu) sekä kävi sodan jälkeen Sotakorkeakoulun (ye-upseeri 1951). Hän palveli talvisodassa ainakin JR 10:n konekiväärikomppaniassa joukkueenjohtajana. Myöhemmin hän toimi komppanianpäällikkönä. Vuosina 1944–1947 hän toimi Turun sotilaspiirin esikunnassa toimistoupseerina. Hän oli komppanianpäällikkönä 1947-1949. Uudenmaan prikaatissa Krogerus työskenteli aliupseerikoulun johtajana, esikuntapäällikkönä sekä komentajan sijaisena 1949–1958. Puolustusministeriössä hän toimi vanhempana toimistoupseerina 1958–1963. Seuraavaksi hänet nimitettiin Karjalan Prikaatin komentajaksi 1963–1966. Puolustusministeriön sotilasasiainosaston päällikkönä Krogerus työskenteli 1966–1970. Vuonna 1970 hän komensi myös Porin prikaatia. Uransa päätteeksi hän komensi Pohjanmaan sotilaslääniä 1970–1975. 

Ylennykset: Vänrikki 1935, luutnantti 1940, kapteeni 1942, majuri 1952, everstiluutnantti 1957, eversti 1963, kenraalimajuri 1970.

Lähteet
-------

1. ↑  Kuolleita (maksullinen artikkeli) Helsingin Sanomat 4.4.1985, HS Aikakone. Viitattu 26.4.2018.
2. ↑


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Uppslagsverket Finland

 |

 |
**Brjanskin kouluammuskelu** oli Brjanskin kaupungissa Venäjällä 7. joulukuuta 2023 tehty koulusurma. Iskun seurauksena yksi henkilö kuoli ja viisi haavoittui, näistä yksi vakavasti. Teon jälkeen tekijä, 14-vuotias Alina Afanaskina teki itsemurhan.

Afanaskina teki ammuskelun koulussaan pumppuhaulikolla, johon lupa oli hänen isällään. Poliisin mukaan tyttö oli ollut riidoissa luokkatovereidensa kanssa. Brjanskin kouluammuskelun jälkeen tehtiin useita tapaukseen liittyneitä pidätyksiä; muun muassa tytön isä pidätettiin epäiltynä aselakien rikkomisesta aseen huolimattomalla säilyttämisellä. Venäjällä oli edellisinä vuosina ollut useita kouluammuskelutapauksia, kuten Kazanin koulusurmat ja Iževskin kouluampuminen, mutta Brjanskin kouluammuskelu oli näistä ensimmäinen, jonka tekijä oli naispuolinen.

Prahan ammuskelun kaksi viikkoa Brjanskin kouluammuskelun jälkeen tehnyt mies viittasi Brjanskin ampujaan innoituksensa lähteenä ja toivoi, että hyökkäys olisi vaatinut enemmän kuolonuhreja.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Prague Shooting: Who Is Alina Afanaskina? Prague Shooting Suspect Inspired By The Russian Schoolgirl Times Now 22.12.2023, viitattu 22.12.2023 (englanniksi)
2. 1 2 3  Russia school shooting: Teenage girl kills classmate and herself BBC 7.12.2023, viitattu 22.12.2023 (englanniksi)
3. ↑  Russian Court Orders Arrest Of Father Whose Daughter Carried Out Deadly School Shooting Radio Free Europe/Radio Liberty 10.12.2023, viitattu 22.12.2023 (englanniksi)
**Karl Nars** (13. elokuuta 1874 Purmo – 21. tammikuuta 1952 Purmo) oli suomalainen Pietarsaaressa vaikuttanut teollisuusmies.

Nars osti 1915 Pietarsaaren maalaiskunnan Forsbyn kylässä sijainneen Högforsin sahan ja vuonna 1934 hän osti *Pietarsaaren Höyrysaha Oy*:n jolla oli vuonna 1914 toimintansa aloittanut saha, höyläämö ja puunjalostustehdas Pietarsaaren Leppäluodossa. Karl Nars ja hänen poikansa Ivar, Johannes ja Walter Nars laajensivat yhtiön toimintaa puunjalostuksesta muoviteollisuuteen. Vuonna 1948 Nars aloitti ensimmäisenä Suomessa PVC-kalvojen valmistuksen ja pian alettiin valmistaa myös muoviletkuja, muovisia profiileja ja muovimattoja. Vuonna 1951 perustettiin Tornion Röyttään Röyttän saha jonka Rauma-Repola Oy osti vuonna 1962.

Narsin suvulla oli 1950-luvulla omistuksessaan useita yrityksiä muun muassa *Högfors Såg Ab*, *Oy Walter Nars Ab*, *Oy Pohjanmaan Tehtaat*, *Suomen Puuvilla Oy*, *Tekonahka Oy*, *Tornio-Röyttä Oy*, *Kajaanin Karstaamo ja Kehräämö Oy*, *Oy Matta-Khan Ab*, *Oy Naula Ab* ja *Savon Kehräämö Oy*. Näistä yhtiöistä osa fuusioitiin 1956 *Nars-yhtymä Oy*:ksi jonka nimeksi tuli 1960 *Oy Nars Ab*. Nars-yhtymän puunjalostustoiminta oli tappiollista ja sen vuoksi yhtiö joutui vuonna 1960 rahoittajan Kansallis-Osake-Pankin hallintaan. 

Narsin yhtiön muovinjalostus myytiin 1963 Wiik & Höglundin *Yhtyneet Muovitehtaat Oy*:lle (nykyisen KWH Groupin edeltäjä) ja vuonna 1964 Oy Nars Ab liitettiin Röytän Saha Oy:hyn jonka omisti Kansallis-Osake-Pankin omistama *Tornion Laivaus Oy*.

Lähteet
-------

1. 1 2  Pörssitieto G. Kock : Lisätietoja yhtiöistä L-N : Karl Nars
2. ↑  Pörssitieto G. Kock : Lisätietoja yhtiöistä T-Ö : Torneå Ångsågs
3. 1 2  Pörssitieto G. Kock : Lisätietoja yhtiöistä O-R : Pietarsaaren Höyrysaha


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Uppslagsverket Finland

 |

 |

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Karl Nars
François-Joseph Fétis (Charles Baugniet'n litografia)
**François-Joseph Fétis** (25. maaliskuuta 1784 Mons – 26. maaliskuuta 1871 Bryssel) oli belgialainen musiikkitieteilijä, urkuri ja säveltäjä.

Fétis aloitti lapsena viulun-, pianon- ja urkujensoiton. Hän pääsi Pariisin konservatorioon vuonna 1800. Hän siirtyi Wieniin jatkamaan opintojaan vuonna 1803 ja meni naimisiin vuonna 1806. Fétis sai nimityksen professoriksi Pariisin konservatorioon vuonna 1821. Hän julkaisi vuonna 1825 tutkielman *Traité du contrepoint et de la fugue*. Erityinen merkitys jälkipolville on ollut Fétisin kahdeksanosaisella julkaisulla *Biographie universelle des musiciens* (1835–1844). Fétis perusti *Revue et gazette musicale de Paris* -lehden. Hänestä tuli Pariisin konservatorion kirjastonhoitaja vuonna 1827. Hän aloitti vanhan musiikin luentokonserttisarjan vuonna 1832.

Fétis nimitettiin Leopold I:n hovin musiikkijohtajaksi ja Brysselin kuninkaallisen konservatorion johtajaksi vuonna 1833. Vuonna 1845 hän sai nimityksen Belgian kuninkaallisen akatemian jäseneksi. Fétisin kuoleman jälkeen hänen huomattava kirjastonsa luovutettiin Belgian kuninkaalliselle kirjastolle. Fétis sävelsi oopperoita, kirkko- ja kamarimusiikkia sekä orkesteri- ja pianoteoksia. Hänet kuitenkin tunnetaan nimenomaan kirjoituksistaan.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  François-Joseph Fétis Britannica, viitattu 17.2.2024 (englanniksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Katalonia
* Saksa
* Israel
* Suomi (KANTO)
* Belgia
* Yhdysvallat
* Ruotsi
* Latvia
* Tšekki
* Australia
* Kreikka
* Kroatia
* Alankomaat
* Puola
* Portugali
* Vatikaani

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Taiteenala | 
* ADK
* MusicBrainz

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* RISM
* SNAC
* IdRef

 |

 |
William Horsley (Richard James Lanen teos)
**William Horsley** (15. marraskuuta 1774 Lontoo – 12. kesäkuuta 1858 Kensington, Lontoo) oli englantilainen säveltäjä ja urkuri.

Horsley aloitti vuonna 1790 musiikin opiskelun Theodore Smithin johdolla. Vuonna 1794 hän aloitti työskentelyn urkurina Ely Chapelissa Holbornissa. Vuonna 1797 Horsley hyväksyttiin Royal Society of Musiciansin jäseneksi. Hän siirtyi vuonna 1798 Ely Chapelista John Wall Callcottin avustavaksi urkuriksi Asylum for Female Orphansiin. Hän perusti Callcottin kanssa samana vuonna Concentores Sodales -musiikkiseuran, joka pysyi toiminnassa vuoteen 1847 saakka. Horsley seurasi Callcottia tämän virassa urkurina vuonna 1802. Hän meni naimisiin Callcottin vanhimman tyttären kanssa. Horsley työskenteli vuosina 1812–1837 Belgrave Chapelin urkurina Halkin Streetillä. Vuonna 1838 hän siirtyi Charter Housen urkuriksi.

Horsley julkaisi vuosina 1801–1807 viisi laulukirjaa. Hänen lauluihinsa kuuluvat "By Celia's arbour", "O nightingale" ja "Now the storm begins to lower". Horsleyn tuotantoon kuuluu myös soitinsävellyksiä, kuten kolme sinfoniaa. Horsley kuoli kotonaan Kensingtonissa ja tuli haudatuksi Kensal Green Cemeteryyn. Myös hänen poikansa Charles Edward Horsley oli säveltäjä. Toinen poika, John Callcott Horsley loi uran taidemaalarina.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Horsley, William, 1774-1858 (composer) University of Cambridge, viitattu 17.2.2024 (englanniksi)
2. 1 2 3 4 5 6  William Horsley HOASM, viitattu 17.2.2024 (englanniksi)
3. ↑  Giotto Victoria and Albert Museum, viitattu 17.2.2024 (englanniksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Espanja
* Saksa
* Italia
* Israel
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* RISM
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**Timo Arvo Parmasuo** (s. 18. joulukuuta 1950) on suomalainen insinööri ja metallialan yrittäjä ja yritysjohtaja, joka on saanut teollisuusneuvoksen arvonimen.

Timo Parmasuo syntyi Arvo ja Maire Parmasuon perheeseen. Hänen puolisonsa on sairaanhoitaja Arja Parmasuo. Timo Parmasuo kävi keskikoulun Munkkiniemen yhteiskoulussa 1970 ja valmistui koneinsinööriksi Tekniska läroverket i Helsingforsista 1976. Hän oli isänsä perustaman Oy Teräsjousen harjoittelija 1963–1968 ja 1971–1976, Halmstadt Ståhl Ab:n harjoittelijana Ruotsissa 1968–1971 ja Oy Teräsjousen myyntipäällikkö 1977–1980, toimitusjohtaja 1981–1999 ja hallituksen puheenjohtaja 1994–2000. Kun Teräsjousi Oy ja neljä muuta suomalaista metallialan yritystä yhdistyivät kierrejousiin ja meisto- ja syvävetotuotteisiin erikoistuneeksi Meconet Oy:ksi, Parmasuosta tuli yrityksen hallituksen puheenjohtaja 2001. Parmasuolla on ollut myös useita oman toimialansa, liike-elämän ja muita asiantuntija- ja luottamustehtäviä. Teollisuusneuvoksen arvonimen hän sai 2012.

Lähteet
-------

1. 1 2  Möttönen, Tuomas: Teollisuusneuvos Timo Parmasuo (1950–). *Suomen talouselämän vaikuttajat* -verkkojulkaisu (maksullinen). 5.11.2014. Suomalaisen Kirjallisuuden Seura. Viitattu 11.2.2024.
2. ↑  Fem metallbolag gick samman.  *Vasabladet*, 2.1.2001, nro 1, s. 9. Kansalliskirjasto. Viitattu 11.2.2024.  (ei-vapaa)
**Lumon Oy** on suomalainen lasirakennusalan yritys, joka on erikoistunut parvekejulkisivutuotteiden ja lasiterassien myyntiin, valmistukseen ja asennukseen - erikoisosaamisalueena lasi- ja alumiinirakentaminen. 

Yritys on perustettu Outokummussa vuonna 1978 nimellä Pohjois-Karjalan Lasipalvelu Ky. ja se on perheyritys. Lumon Oy rakennutti vuonna 2019 Kouvolan-tehtaalleen 3 000 neliön valmistuotevaraston sekä Toronton-tehtaalleen tilat lasin varastointiin, leikkuuseen ja hiontaan. Investoinnin arvo oli yhteensä 1,5 miljoonaa euroa.

Yrityksen tuotantolaitokset sijaitsevat Kouvolassa ja Kanadassa. Yhtiön turvalasitehdas valmistaa myös karkaistuja ja laminoituja turvalaseja.

Lumon Oy omistaa myyntiä ja asennusta hoitavat tytäryhtiöt Lumon Suomi Oy:n, sekä kahdeksan tytäryhtiötä ulkomailla: Ruotsissa Svenska Lumon Ab, Norjassa Lumon Norge AS, Saksassa Lumon Deutschland GmbH, Tanskassa Lumon Danmark ApS, Sveitsissä Lumon Schweiz, Venäjällä Zao Lumon, Kanadassa Lumon North America Inc. sekä Espanjassa Lumon Cristalles Espana S.L. Lisäksi Suomessa tytäryhtiönä toimii kankaisia vekkikaihtimia valmistava Visor.

Konsernin liikevaihto on yli 138 milj. euroa ja yhtiössä työskentelee maailmanlaajuisesti yli tuhat henkilöä.

Lähteet
-------

* Lumon Oy: Lumon  2018. Lumon Oy. Viitattu 06.03.2018.
* Lumon Oy: Suomen Visor Oy haluaa säilyttää tuotteiden valmistuksen Kempeleessä – Kilpailukyvyn varmistamiseksi tuotantoon investoidaan noin miljoona euroa  2019. Lumon Oy. Viitattu 17.8.2021.
Laila Andersson-Palme
**Laila Andersson-Palme** (s. 30. maaliskuuta 1941 Lösen, Karlskronan kunta) on ruotsalainen oopperalaulaja, joka on äänialaltaan sopraano.

Andersson-Palme opiskeli Tukholman kuninkaallisessa musiikkikorkeakouluussa. Hänen opettajiensa joukossa olivat Sylvia Mang-Borenberg ja Hjördis Schymberg. Andersson-Palme oli kiinnitettynä Ruotsin kuninkaalliseen oopperaan vuosina 1964–1996. Hän teki debyyttinsä siellä Susannan roolissa oopperassa *Figaron häät*. Andersson-Palme on tehnyt vierailevia esiintymisiä monissa Euroopan maissa ja muun muassa Metropolitan-oopperassa.

Andersson-Palme loi rooleja oopperoissa *Herr von Hancken* (Karl-Birger Blomdahl, 1965), *Tronkrärna* (Gunnar Bucht, 1966) ja *Gränskibbutzen* (Maurice Karkoff, 1975). Hän tulkitsi Alban Bergin *Lulun* nimiroolin oopperan Ruotsin-ensiesityksessä. Andersson-Palme on tulkinnut rooleja myös muiden muassa Giacomo Puccinin, Richard Straussin, Giuseppe Verdin ja Richard Wagnerin teosten esityksissä. Andersson-Palme sai hovsångerskan arvonimen vuonna 1985, ja hänelle myönnettiin Litteris et Artibus -mitali vuonna 1992.

Andersson-Palmen puoliso oli näyttelijä Ulf Palme. Andersson-Palme julkaisi muistelmateoksen *När mörkret söker ljuset: ett operaliv i dur och moll*.

Lähteet
-------

1. 1 2  Andersson, Laila Grove Music Online, viitattu 17.2.2024 (englanniksi)
2. 1 2 3  Laila Andersson-Palme Kungliga Teaterns Solister, viitattu 17.2.2024 (ruotsiksi)
3. ↑  När mörkret söker ljuset : ett operaliv i dur och moll Suomalainen kirjakauppa, viitattu 17.2.2024 (ruotsiksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat

 |

 |
Herman Tuomaala
**Herman T. Tuomaala** (23. marraskuuta 1883 Tottijärvi – 9. helmikuuta 1956 Salo) oli koulutukseltaan varatuomari ja toimi Salon kauppalanjohtajana vuosina 1931–1949.

Tuomaalan vanhemmat olivat maanviljelijä Herman Tuomaala ja Josefiina Karoliina Jaakkola. Hän pääsi ylioppilaaksi yksityisesti vuonna 1905 Tampereen yhteiskoulusta ja suoritti oikeustutkinnon 1910 sekä sai varatuomarin arvon 1915.

Tuomaala toimi asianajajana vuodesta 1912–1931. Hän oli Helsingin Osakepankin Salon konttorin johtajana 1919–1931. Hän toimi järjestysoikeuden puheenjohtajana eli järjestysmiehenä vuodesta 1912ja sen jälkeen Salon kauppalanjohtajana 1931–1949. Tuomaala sai pormestarin arvonimen 1937.

Lähteet
-------

1. ↑  Alifrosti, Kari: *Salon ja Uskelan historia 1869–1990*, s. 421. Salo: Salon kaupunki, 1996. ISBN 951-96152-1-0.
2. ↑  Kuka Kukin on 1954
3. ↑  Ylioppilasmatrikkeli 1905-1907


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
|  | **Salon kauppalanjohtaja**1931–1949 | Seuraaja:**Viljo Mertano** |
**Dominika Włodarczyk** (27. tammikuuta 2001) on puolalainen maantiepyöräilijä ja cyclocrossajaja. Hän edusti puolalaista Mat Atom Deweloper -joukkuetta vuosina 2021–2023 ja on vuodesta 2024 kilpaillut UCI Women’s WorldTeam -tason UAE Team ADQ -joukkueessa.

Saavutuksia
-----------

### Cyclocross

Lähteet: Pro Cyclig Stats, Cycling Archives

2020–2021
Alle 23-v. Puolan-mestaruus
2021–2022
Naisten ja alle 23-v. Puolan-mestaruus
2022–2023
Naisten Puolan-mestaruus
### Maantiepyöräily

Lähteet: Pro Cycling Stats, Cycling Archives

2021
Belgrade GP, nuorten kilpailun ja 2. etapin voitto
2022
Princess Anna Vasa Tour, mäkikirikilpailun ja nuorten kilpailun voitto
Giro della Toscana Int. Femminile – Memorial Michela Fanini, nuorten kilpailun ja 3. etapin voitto
Watersley Womens Challenge, kokonaiskilpailun sekä 1. ja 3. etapin voitto
2023
Gracia–Orlová, pistekilpailun sekä 1. ja 5. etapin voitto
Tour de Feminin, pistekilpailun ja nuorten kilpailun sekä 1. (aika-ajo) ja 3. etapin voitto
Princess Anna Vasa Tour, piste- ja mäkikirikilpailun sekä nuorten kilpailun voitto
Watersley Womens Challenge, kokonaiskilpailun ja 2. etapin voitto
2024
Tour Down Under, kokonaiskilpailussa viides
Cadel Evans Great Ocean Road Race, toinen

Lähteet
-------

1. 1 2  Dominika Włodarczyk *procyclingstats.com*. Viitattu 11.2.2024. (englanniksi)
2. 1 2  Dominika Włodarczyk *cx.procyclingstats.com*. Viitattu 11.2.2024. (englanniksi)
3. 1 2 3  Dominika Włodarczyk *cyclingarchives.com*. Viitattu 11.2.2024. (englanniksi)