recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Karhusalmen lossi** on Ruokolahdella Mietinsaaren ja Äitsaaren välillä liikennöivä lossi.

Karhusalmen lossi on liikennöinyt vuodesta 1995 lähtien. Lossin omistaa Liikennevirasto, ja sen ylläpidosta vastaa Mietinsaaren yksityistiekunta. Vuonna 2005 lossin käyttökustannukset olivat 148 000 euroa, josta valtion osuus oli 72 prosenttia ja silloisen Joutsenon kaupungin kolme prosenttia. Ylityksiä lossilla tehtiin noin 20 000 kappaletta.

Lossi on Parkano Oy:n vuonna 1971 valmistama ruoripotkurilossi, lautta n:o 161. Se on esimerkki keskimääräistä pienemmästä ja iäkkäämmästä käytössä olevasta lossista. Sen kantavuus on 44 tonnia. Koneina on kaksi Valmetin 115-hevosvoimaista nelisylinteristä dieselmoottoria. Moottorit sijaitsevat lautan päissä ja niitä ohjataan kumpaakin omilla ohjauslaitteillaan ketjuvälityksen ja hydraulisylinterien avulla.

Lähteet
-------

1. ↑  Pullinen, Sari: Kesä on Mietinsaarelle kuin uusi elämä  18.5.2003. Etelä-Saimaa.  Arkistoitu 3.5.2014. Viitattu 3.5.2014.
2. 1 2  Pullinen, Sari: Öiseen aikaan pääsee Joutsenon Mietinsaareen vain tilauslossilla  10.06.2006. Etelä-Saimaa.  Arkistoitu 3.5.2014. Viitattu 3.5.2014.
3. ↑  Tiilikainen, Tenho: Eristetty Mietinsaari heräsi lossiyhteyden ansiosta eloon  24.7.2005. Etelä-Saimaa.  Arkistoitu 3.5.2014. Viitattu 3.5.2014.
4. ↑  Kekko, Ilkka: Aalloilla Saimaan: ruoripotkurilossi '71.  *Vanhat koneet*, 2012, nro 4, s. 44-49. Vaasa:  Viipalemediat Oy. ISSN 1799-0661.   (suomeksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Mietinsaaren yksityistiekunta
| "Ans kattoo ny / Joskus kosket sydäntäin"Anita Hirvonen |
| --- |
|  |
| Singlen tiedot |
|  Albumilta | *Ans kattoo ny* |
|  A-puoli | "Ans kattoo ny" |
|  Julkaistu | 1983 |
|  Tyylilaji | iskelmämusiikki |
|  Kesto | 03.04 |
|  Levy-yhtiö | CBS |
| Anita Hirvosen muut singlet |
|  | "Ans kattoo ny / Joskus kosket sydäntäin" |  |

**Ans kattoo ny** on suomalainen iskelmä vuodelta 1983. Sen sävelsi Antti Hyvärinen ja sanoitti Chrisse Johansson. Kappaleen tulkitsi Anita Hirvonen ja se on yksi hänen suuria menestyksiään ja samannimisen albumin avausraita. Kappale julkaistiin myös seitsentuumaisena vinyylisinglenä b-puolenaan "Joskus kosket sydäntäin". Albumin myynti ylitti kultalevyyn oikeuttavan määrän.

"Ans kattoo ny" edustaa Anita Hirvosen tuotannon kaupallista huippuaikaa, hänen kolme perättäistä studioalbumiaan ylitti kultalevyrajan vuosina 1981–1983. Kappaleen rakenne eroaa iskelmän peruskaavasta siten, että siinä lauletaan kertosäe - säkeistö -kertosäe - säkeistö, kun tyypillisesti säkeistö lauletaan ennen kertosäettä.

Iskelmämusiikille lajityypillisesti "Ans kattoo ny" kertoo parisuhteesta. Tässä tapauksessa laulun kertoja on juuri tavannut kiinnostavan ihmisen, ja epäröi, kannattaako suhteeseen ryhtyä. Sanoituksesta ilmenee, että kertoja tietää ihastuksestaan hieman, mutta ei omasta mielestään tarpeeksi. B-puolen "Joskus kosket sydäntäin" taasen kertoo parisuhteen jälkeisestä tilasta. Kertoja haikailee entisen rakkautensa perään, mutta on jo päässyt suhteen päättymisen aiheuttaman tuskan yli.

Lähteet
-------

1. ↑  Anita Hirvonen – Ans Kattoo Nyt / Joskus Kosket Sydäntäin *Discogs.com*. Viitattu 24.7.2022. (englanniksi)
2. ↑  Anita Hirvonen – Ans Kattoo Nyt *Discogs.com*. Viitattu 24.7.2022. (englanniksi)
3. 1 2  Anita Hirvonen *Ifpi.fi*.  Arkistoitu 25.8.2019. Viitattu 24.7.2022. (suomeksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Chordu.com : Chords for Anita Hirvonen - Deva kukku de / Ans kattoo nyt
**Kliimaksi** on sukkession eli elinympäristön luontaisen, vähittäisen muuntumisen loppuvaihe, jolloin alueelle on asettunut myös pitkäikäisiä, hitaasti lisääntyviä lajeja. Kliimaksin saavuttanut eliöyhteisö on varsin vakaa, sillä sen muutokset ovat yleensä hitaita ja vähäisiä.

Metsä
-----

Metsätaloudessa kliimaksi eli päätemetsävaihe on metsän kehityksen ja kasvun kypsä vaihe, sen lopputila. Puuston nettokasvu on tällöin hyvin vähäistä. Sen sijaan metsäluonnon biodiversiteetti eli sen monimuotoisuus on hyvin suurta. Metsässä on erilaisia biotooppeja eli elinympäristöjä sekä monia eläin- ja kasvilajeja. Lahopuuta on runsaasti ylläpitämässä monimuotoisuutta ja puuston valtalaji Suomessa on joko mänty tai kuusi kasvupaikasta riippuen, Keski-Euroopassa usein myös pyökki.

Metsän kliimaksi-vaihe on enemmänkin teoreettinen kuin todellinen kasvillisuuden vakaa tasapainotila, sillä metsän kehittymiseen liittyy paljon sattumanvaraisuutta. Ennustettavuutta vaikeuttavat myrskyt, metsäpalot, lumituhot, tulivuorenpurkaukset, meteoriitit, maanvyöryt, hyönteistuhot ja tautituhot, koska ei tiedetä milloin, minne, miten ja kuinka usein ne vaikuttavat. Näillä luontaisilla häiriötiloilla on kuitenkin oleellinen merkitys metsäekosysteemin uudistumisessa.

Kliimaksi-nimityksen käytöstä on alettu luopua, kun on opittu ymmärtämään, että metsälle on tyypillisempää jatkuva muutos kuin vakaa tasapainotila.

Biologia

|  |  |
| --- | --- |
| Osa-alueita | 
* Aerobiologia
* Anatomia
* Astrobiologia
* Biokemia
* Ekologia
* Eliömaantiede
* Eläintiede
* Etologia
* Evoluutiobiologia
* Fysiologia
* Genomiikka
* Hydrobiologia
* Iktyologia
* Kasvipatologia
* Kasvitiede
* Kehitysbiologia
* Kudosoppi
* Meribiologia
* Mikrobiologia
* Molekyylibiologia
* Muoto-oppi
* Neurotiede
* Paleontologia
* Parasitologia
* Perinnöllisyystiede
* Sienitiede
* Solubiologia
* Systematiikka
* Taksonomia
* Toksikologia

 |
| Käsitteitä | 
* abioottinen
* aineenvaihdunta
* biodiversiteetti
* biomi
* biotooppi
* biosfääri
* DNA
* ekologinen lokero
* ekosysteemi
* eliöyhteisö
* evoluutio
* kelpoisuus
* lisääntyminen
* luonnonvalinta
* populaatio
* ravinto
* sukkessio
* uhanalaisuusluokitus
* yhteyttäminen
* pääjakso
* kaari

 |
| Aiheeseen liittyvää | biologian filosofia |
**Thomas More ‑rakennus** on Euroopan unionin tuomioistuimen Luxemburgissa sijaitseva rakennus, joka on osa Oikeuspalatsi-kompleksia. Thomas More -rakennus on tuomioistuimen oikeuspalatsin toinen laajennusosa, ja se vihittiin käyttöön vuonna 1993.

Thomas More ‑rakennuksesta löytyy unionin yleisen tuomioistuimen tuomareiden kabinetteja sekä kirjaamo. Rakennuksessa on kaksi istuntosalia: sininen sali ja vihreä sali sekä kokoussali.

Thomas More -rakennus on rakennettu neljän sisäpihan ympärille ja sijoitettu Erasmus‑rakennuksen jatkeeseen. Rakennus toistaa Erasmus‑rakennuksen arkkitehtonisia ominaisuuksia. Aulan julkisivu on suunniteltu laajaksi, rakenteeltaan vaakatasossa olevaksi lasikaareksi, joka yhdistää Erasmus-ja Themis‑rakennukset. Rakennuksen modulaarinen kehikko on tehty betonista ja teräksestä. Julkisivut on tehty graniitista, ja niissä on käytetty lasitettua alumiinirakennetta.

Rakennus on nimetty Thomas Moren mukaan.

Lähteet
-------

1. ↑  Rakennukset *Euroopan unionin tuomioistuin*. Viitattu 4.2.2024.
2. 1 2 3  Thomas More-rakennus *Euroopan unionin tuomioistuin*. Viitattu 4.2.2024.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * n
* k
* m
Euroopan unioni Euroopan unionin tuomioistuin |
| --- |
|  |
| Tuomioistuimet | 
* Unionin tuomioistuin
* Unionin yleinen tuomioistuin
* Euroopan unionin virkamiestuomioistuin
* Euroopan ihmisoikeussopimus

 |  |
|  |
| Päätökset | 
* Ennakkoratkaisu
* Bosman-sääntö
* Costa v. ENEL
* Euroopan unionin kilpailuoikeudellinen kanne Microsoftia vastaan
* Van Gend en Loos

 |
|  |
| Rakennukset | 
* Oikeuspalatsi
* Anneau
* Erasmus
* Thomas More
* Themis
* Comenius
* Montesquieu
* Rocca
* Galleria

 |

 |
**Pyhän Porfyrioksen kirkko** (arab. كنيسة القديس برفيريوس‎, *Kanīsat al-qadīs Burfīryūs*) on kreikkalaisortodoksinen kirkko Gazan kaupungissa Gazan kaistalla Palestiinassa. Nykyinen kirkko on peräisin 1000-luvulta ja se on käytössä edelleen.

Historia
--------

Nykyinen Pyhän Porfyrioksen kirkko lienee rakennettu 1050–1060-lukujen välillä, eli samoihin aikoihin, kun Gazaan rakennettiin latinalainen kirkko, eli nykyinen Gazan suurmoskeija. Mahdollisesti paikalla oli sijainnut entuudestaan vanhempi kirkko. Kirkko on pyhitetty Porfyrios Gazalaiselle, joka oli Gazassa 400-uvulla vaikuttanut piispa. Joissakin lähteissä tosin mainitaan sen olleen mahdollisesti pyhitetty alkujaan Neitsyt Marialle. Kirkkoa kunnostettiin vuonna 1856.

Paikalliset siviilit ovat käyttäneet kirkkoa suojapaikkana Israelin ja Hamasin välisten konfliktien aikana.

Rakennus
--------

Pyhän Porfyrioksen kirkko sijaitsee Gazan kaupungin historiallisen keskustan kristityssä korttelissa. Kirkossa on yksi siipi, jolla on pituutta 22,9 metriä ja leveyttä 8,25 metriä. Seinien paksuus on 1,6 metriä. Pääsisäänkäynti sijaitsee rakennuksen länsisivulla. Rakennus on valmistettu hiekkakivestä (paikallisittain *kurkar*).

Lähteet
-------

1. 1 2  Pringle, Denys: *The Churches of the Crusader Kingdom of Jerusalem - Volume I*, s. 216-219. Campridge University Press, 1993. ISBN 0-521-39036-2. (englanniksi)
2. ↑  Al-Mughrabi, Nidal: Greek Orthodox church in Gaza shelters Muslims fleeing war  22.7.2014. Reuters. Viitattu 4.12.2023. (englanniksi)
3. ↑  Berger, Miriam, Hill, Evan ja Ables, Kelsey: Historic church sheltering civilians struck in deadly Gaza City blast *The Washington Post*.  20.10.2023. Viitattu 4.12.2023. (englanniksi)
**Itävallan kansanäänestys asevelvollisuudesta** oli 20. tammikuuta 2013 Itävallassa järjestetty kansanäänestys asevelvollisuuden tulevaisuudesta. Kansanäänestyksessä päätettiin säilytetäänkö asevelvollisuus vai perustetaanko maahan ammattiarmeija. 59,7 prosenttia kannatti asevelvollisuuden säilyttämistä ja 40,3 vastusti. Hallituspuolueista sosiaalidemokraatit haluavat kehittää puolustusvoimia kohti ammattiarmeijaa, konservatiivinen kansanpuolue toivoo asevelvollisuuden säilyttämistä ainakin jossain muodossa. Puolueet sopivat, että kansanäänestyksen tulos on sitova.

Lähteet
-------

1. ↑  Itävallassa äänestetään tammikuussa asevelvollisuudesta  28.8.2012. Helsingin Sanomat. Viitattu 25.12.2012.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * n
* k
* m
Itävalta Itävallan vaalit |
| --- |
|  |
| Parlamenttivaalit | 
* 1919
* 1920
* 1923
* 1927
* 1930
* 1945
* 1949
* 1953
* 1956
* 1959
* 1962
* 1966
* 1970
* 1971
* 1975
* 1979
* 1983
* 1986
* 1990
* 1994
* 1995
* 1999
* 2002
* 2006
* 2008
* 2013
* 2017
* 2019
* *2024*

 |
|  |
| Presidentinvaali | 
* 1951
* 1957
* 1963
* 1965
* 1971
* 1974
* 1980
* 1986
* 1992
* 1998
* 2004
* 2010
* 2016
* 2022

 |
|  |
| Europarlamenttivaalit | 
* 1996
* 1999
* 2005
* 2009
* 2014
* 2019
* *2024*

 |
|  |
| Kansanäänestykset | 
* 1938
* 1978
* 1994
* 2013

 |

 |
Ylhäältä alas primääristen, sekundääristen ja tertiääristen nitroalkaanien yleiset rakenteet
**Nitroalkaanit** ovat alifaattisia orgaanisia yhdisteitä, joissa hiilivetyketjun yksi tai useampi vetyatomi on korvautunut nitroryhmällä. Nitroalkaanit ovat isomeerisia alifaattisten nitriittiestereiden kanssa. Nitroalkaaneja voidaan käyttää muun muassa liuottimena ja orgaanisten yhdisteiden synteeseissä. Tärkeimmät ryhmän yhdisteistä ovat nitrometaani, nitroetaani, 1-nitropropaani ja 2-nitropropaani.

Ominaisuudet
------------

Nitroalkaanien tautomeriset muodot
Nitroalkaanit ovat huoneenlämpötilassa nestemäisiä tai kiinteitä aineita. Polaarinen nitroryhmä nostaa yhdisteiden kiehumispistettä verrattuna vastaaviin alkaaneihin. Nitroalkaanit voidaan luokitella kolmeen ryhmään niiden rakenteen perusteella. Primäärisissä nitroalkaaneissa nitroryhmään sitoutunut hiiliatomi on sitoutuneena yhteen hiilivetyryhmään ja kahteen protoniin, sekundäärisissä kahteen hiilivetyryhmään ja yhteen protoniin ja tertiäärisissä kolmeen hiilivetyryhmään. Primääriset ja sekundääriset nitroalkaanit ovat poikkeuksellisen happamia, koska ne ovat tautomerisessa tasapainossa niin kutsuttujen nitronihappojen ja nitronaatti-ionien kanssa. Tämän vuoksi ne liukenevat emäsliuoksiin, vaikka eivät muuten liukene veteen.

Nitroalkaanit ovat hyvin reaktiivisia ja ne voidaan muun muassa pelkistää alkaaneiksi, amiineiksi, hydroksyyliamiineiksi ja oksiimeiksi.

Typpihapokkeen kanssa primääriset nitroalkaanit reagoivat muodostaen nitroliinihappoja ja sekundääriset nitroalkaanit muodostavat pseudonitroleja. Nitroalkaanien enolaattien kaltainen tautomerinen nitronaattimuoto reagoi useilla kondensaatioreaktioilla esimerkiksi niin kutsutussa Henry-reaktiossa eli nitroaldolireaktiossa muodostuu nitroalkoholeja nitroalkaanien reagoidessa aldehydien tai ketonien kanssa ja α,β-tyydyttymättömien karbonyyliyhdisteiden kanssa ne reagoivat Michael-additiolla.

Emäksisissä olosuhteissa primäärisistä ja sekundäärisistä nitroalkaaneista muodostuu aldehydejä tai ketoneja ja tätä kutsutaan Nef-reaktioksi.

Valmistus
---------

Laboratoriomittakaavassa primäärisiä ja sekundäärisiä nitroalkaaneja voidaan valmistaa alkyylihalidien ja natrium- tai hopeanitraatin välisellä reaktiolla ja tertiäärisiä nitroalkaaneja hapettamalla tertiäärisiä amiineja kaliumpermanganaatin avulla. Teollisuudessa käytetään kaasufaasissa tapahtuvaa alkaanien tai alkeenien nitrausta. Nämä reaktiot tapahtuvat radikaalimekanismilla ja usein syntyy tuoteseos, josta eri nitroalkaanit voidaan erottaa tislaamalla.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Alén, Raimo: *Kokoelma orgaanisia yhdisteitä: Ominaisuudet ja käyttökohteet*, s. 103. Helsinki: Consalen Consulting, 2009. ISBN 978-952-92-5627-3.
2. 1 2 3 4 5  Sheldon B. Markofsky: *Nitro Compounds, Aliphatic, Ullmann's Encyclopedia of Industrial Chemistry*, John Wiley & Sons, New York, 2011. Viitattu 28.10.2015
3. 1 2 3 4  Thomas Scott, Mary Eagleson: *Concise encyclopedia chemistry*, s. 694–695. Walter de Gruyter, 1994. ISBN 978-3110114515. Kirja Googlen teoshaussa (viitattu 28.10.2015). (englanniksi)
**Justin Timothy Braun** (s. 10. helmikuuta 1987 Minneapolis, Minnesota) on yhdysvaltalainen jääkiekkopuolustaja, joka pelaa Saksan DEL-liigan Straubing Tigersissa.  Hän pelasi 13 kautta NHL-liigassa vuosina 2010–2023 edustaen San Jose Sharksia, Philadelphia Flyersia ja New York Rangersia.

Ura
---

Braun pelasi ennen ammattilaisuraansa kaksi kautta, vuodet 2004–2006, Green Bay Gamblersissa juniorisarja USHL:ssä ja neljä kautta, vuodet 2006–2010, University of Massachusetts Amherstin joukkueessa yliopistosarja Hockey Eastissä. Hänet nimettiin vuonna 2009 Hockey Eastin toiseen tähdistökentälliseen ja vuonna 2010 sen ensimmäiseen tähdistökentälliseen. Hänet myös palkittiin jälkimmäisenä vuonna Hockey Eastin parhaana puolustavana puolustajana ja New England Writers’ Associationin jakamalla Bob Monahan Awardilla NCAA:n parhaana puolustajana Uudessa-Englannissa.

San Jose Sharks varasi Braunin numerolla 201 NHL:n varaustilaisuuden 2007 seitsemännellä kierroksella. Braun allekirjoitti NHL-sopimuksen maaliskuussa 2010 ja aloitti ammattilaisuransa saman vuoden huhtikuussa San Josen farmijoukkueessa Worcester Sharksissa AHL:ssä. Hän pelasi tuona keväänä kolme ottelua AHL:n runkosarjassa ja 11 pudotuspeleissä. Ensimmäisen NHL-ottelunsa hän pelasi 26. marraskuuta 2010, jolloin San Jose kohtasi Vancouver Canucksin. Hän pelasi kaudella 2010–2011 yhteensä 28 ottelua NHL:n runkosarjassa ja yhden pudotuspeleissä sekä 34 ottelua AHL:n runkosarjassa. Hän oli mukana AHL:n tähdistöottelussa vuonna 2011.

Kaudella 2011–2012 Braun suurimman osan kaudesta NHL:ssä, 66 runkosarja- ja viisi pudotuspeliottelua, ja lisäksi vielä kuusi ottelua Worcesterissa. Toukokuussa 2012 hän edusti Yhdysvaltoja kahdeksassa ottelussa jääkiekon maailmanmestaruuskilpailuissa. Marraskuussa 2012 hän siirtyi NHL:n työsulun vuoksi SM-liigaseura Tapparaan. Hän ehti pelata Tapparassa kuusi ottelua, kunnes joutui jättämään joukkueen joulukuussa tulleen rannevamman vuoksi. Työsulku päättyi tammikuussa 2013.

Lähteet
-------

1. 1 2  Justin Braun *umassathletics.com*.  Arkistoitu 8.9.2015. Viitattu 27.1.2012. (englanniksi)
2. 1 2 3 4  Justin Braun *Elite Prospects*. Everysport Media Group AB.  (englanniksi)
3. ↑  Braun, Marcou Named To New England All-Star Team *umassathletics.com*.  2.4.2010. Viitattu 27.1.2012. (englanniksi)[vanhentunut linkki]
4. ↑  Justin Braun *TheAHL.com*. Viitattu 27.1.2012. (englanniksi)
5. ↑  Tammilehto, Teemu: Tapparalle kolmas NHL-pelaaja *Yle Urheilu*.  23.11.2012. Viitattu 23.11.2012.
6. ↑  Lehtisaari, Matti: Justin Braun jättää kirvesrinnat *Yle Urheilu*.  11.12.2012. Viitattu 6.1.2013.
7. ↑  Laine, Sami & Saarinen, Olli: 112 päivän kiista ratkesi - NHL valmis alkamaan! *Yle Urheilu*.  6.1.2013. Viitattu 6.1.2013.
Maria Luisa, Miguel Jacinto Meléndezin maalaama muotokuva noin vuodelta 1712.
**Maria Luisa** (esp. *María Luisa Gabriela*); (17. syyskuuta 1688 Torino, Savoiji – 14. helmikuuta 1714 Madrid, Espanja) oli Espanjan kuningas Filip V:n ensimmäinen puoliso.

Suku
----

Maria Luisan vanhemmat olivat Savoijin herttua Viktor Amadeus II ja Anne Marie d’Orléans.

Avioliitto ja lapset
--------------------

Maria Luisa naitettiin marraskuussa 1701 vain 13-vuotiaana valtapoliittisista syistä Espanjan kuninkaaksi vastikään tulleelle ranskalaiselle prinssille Filip V:lle, joka oli Ranskan kuningas Ludvig XIV:n pojanpoika. Varmistaakseen Ranskan vaikutusvallan Espanjan hovissa Ludvig XIV kielsi Maria Luisaa tuomasta Madridiin omia italialaisia hovineitojaan ja valitsi sen sijaan hänen pääkamarineidokseen ranskalaissyntyisen Marie Anne de la Trémoillen, "Ursinsin prinsessan". Maria Luisa sai nopeasti suuren vaikutusvallan pehmeäluontoiseen Filip V:een, mutta rouva Ursinsilla oli vähintään yhtä suuri vaikutusvalta kuningattareen ja siten epäsuorasti myös kuninkaaseen. Maria Luisan kautta kuningattarena leimasi vuosia riehunut Espanjan perimyssota. Maria Luisa oli vuonna 1706 sijaishallitsijana Filip V:n ollessa sotaretkellä.

Maria Luisalle ja Filipille syntyi neljä poikaa, joista kaksi eli aikuisiksi. Heistä tuli molemmista aikanaan Espanjan kuninkaita, Ludvig I ja Ferdinand VI. 

* Ludvig I (1707–1724), avioitui vuonna 1722 Orléansin herttua Filip II:n tyttären Louise Elisabetin (1709–1742) kanssa, kuoli 17-vuotiaana isorokkoon ilman jälkeläisiä
* Filip (1709–1709), kuoli alle viikon ikäisenä
* Filip Peter Gabriel (1712–1719), kuoli 7-vuotiaana
* Ferdinand VI (1713–1759), avioitui vuonna 1729 Portugalin prinsessa, infanta Barbara de Braganzan (1711–1758) kanssa, kuoli 46-vuotiaana ilman jälkeläisiä

Perintö
-------

Maria Luisa sairastui vuonna 1711 risatautiin ja kuoli helmikuussa 1714 tuberkuloosiin vain 25-vuotiaana. Filip V nai vielä saman vuoden aikana Elisabet Farnesen, josta tuli edeltäjäänsäkin vaikutusvaltaisempi.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Kendall W. Brown: Marie Louise of Savoy (1688–1714) (englanniksi) *Women in World History: A Biographical Encyclopedia* (2002), Encyclopedia.com. Viitattu 13.10.2017.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Maria Luisa (Espanjan kuningatar, 1688–1714)** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Katalonia
* Saksa
* Italia
* Israel
* Yhdysvallat
* Ruotsi
* Kreikka
* Alankomaat
* Puola
* Vatikaani

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Dizionario Biografico degli Italiani
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Bryce Alexander Dejean-Jones** (21. elokuuta 1992 Los Angeles, Kalifornia – 28. toukokuuta 2016 Dallas, Texas) oli yhdysvaltalainen koripalloilija.

Kolmea eri yliopistoa edustanut Dejean-Jones pelasi ensimmäisellä ja viimeisellä ammattilaiskaudellaan 2015–2016 aluksi D-liigajoukkue Idaho Stampedessa mutta nousi NBA-joukkue New Orleans Pelicansin kokoonpanoon vuoden 2016 alussa, kunnes loukkaantuminen päätti hänen kautensa. Hänet ammuttiin toukokuussa 2016 Dallasissa, kun hän luuli lapsensa äidin lukinneen hänet ulos ja murtautui vahingossa naapurihuoneistoon. Dejean-Jones oli kuollessaan 23-vuotias, ja hän oli tehnyt jatkosopimuksen Pelicansin kanssa.

Pelaajaura
----------

Peräti kolmea eri yliopistoa edustanutta, heittävänä takamiehenä pelannutta Dejean-Jonesia ei varattu NBA:han vuoden 2015 varaustilaisuudessa. Hän pelasi kesällä 2015 NBA:n kesäliigaa New Orleans Pelicansin joukkueessa 12,8 pisteen keskiarvolla ja teki joukkueen kanssa sopimuksen elokuussa. Pelicans kuitenkin vapautti Dejean-Jonesin sopimuksestaan lokakuussa, ja tämä siirtyi joulukuussa D-liigajoukkue Idaho Stampedeen.

Tammikuussa 2016 Pelicans teki Dejean-Jonesin kanssa kymmenpäiväisen sopimuksen. Tyreke Evansin loukkaannuttua hän nousi Pelicansin avausviisikkoon ja jatkoi NBA:ssa toisella kymmenpäiväisellä sopimuksella. Hän pelasi NBA-uransa tehokkaimman ottelun Los Angeles Lakersia vastaan 4. helmikuuta heitettyään 17 pistettä ja otettuaan yhdeksän levypalloa. Helmikuun lopussa hän joutui kautensa päättäneeseen ranneleikkaukseen. Viikko aikaisemmin hän oli ehtinyt tehdä tiettävästi kolmivuotisen jatkosopimuksen Pelicansin kanssa.

Kuolema
-------

Dejean-Jones kuoli 28. toukokuuta 2016 Texasin Dallasissa. Entisen tyttöystävänsä luona tyttärensä 1-vuotissyntymäpäivää juhlistamassa ollut Dejean-Jones erehtyi oletettavasti asunnosta palattuaan kävelyltä, luuli lapsensa äidin lukinneen hänet ulos ja murtautui tietämättään samassa rakennuksessa sijainneeseen toiseen asuntoon. Dejean-Jonesin potkaistua vieraan asunnon makuuhuoneen oven auki huoneiston asukas ampui häntä vatsaan. Dejean-Jones löydettiin ulkoa jalkakäytävältä ja kuoli sairaalassa. Texasin lakien mukaan itsensä puolustaminen omassa kodissaan, vaikka murtautuja kuolisi, on sallittua.

Vain 23-vuotiaana kuollut Dejean-Jones oli ensimmäinen NBA:n kuollut aktiivipelaaja sitten vuonna 2007 liikenneonnettomuudessa kuolleen Eddie Griffinin.

Lähteet
-------

* Bryce Dejean-Jones NBA Stats Basketball-Reference.com (englanniksi)
* Bryce Dejean-Jones Stats College Basketball at Sports-Reference.com (englanniksi)
* Profiili (Arkistoitu – Internet Archive) NBA (englanniksi)
* Profiili (Arkistoitu – Internet Archive) UNLV Rebels (englanniksi)

### Viitteet

1. ↑
2. ↑
3. ↑
4. ↑
5. ↑
6. ↑
7. ↑
8. ↑
9. ↑  Basketball-Reference.com
10. ↑
11. ↑
12. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive)
13. ↑
14. ↑
15. ↑

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Bryce Dejean-Jones** Wikimedia Commonsissa
**Euroopan unionin liittovaltiokehitys** eli federalismi viittaa Euroopan unionin kasvavaan toimivaltaan suhteessa sen jäseninä oleviin kansallisvaltioihin. Liittovaltiokehityksen syvyys liittyy pitkälti ylikansallisen ja hallitustenvälisen päätöksenteon keskinäiseen tasapainoon unionin päätöksenteossa ja tässä tapahtuviin muutoksiin.

Euroopan unionin toimivaltaa on muokattu ja kasvatettu uusilla perussopimuksilla ja alkuperäisiä sopimuksia muuttavilla sopimuksilla. Etenkin vuoden 1986 Euroopan yhtenäisasiakirja ja vuoden 1992 Maastrichtin sopimus ovat syventäneet liittovaltiokehitystä. Liittovaltiokehitystä osaltaan on vahvistanut myös vuoden 2009 Lissabonin sopimus.

Vaikka Euroopan unionilla on tietyillä politiikanlohkoilla varsin pitkälle ulotettua toimivaltaa, ei unioni ole toistaiseksi kuitenkaan liittovaltio, vaan pikemminkin liittovaltion ja kansainvälisen järjestön sekamuoto.

Katso myös
----------

* Euroopan yhdysvallat
* Federalismi

Lähteet
-------

1. ↑  Satuli, Heli: *EU-perusteos*. 2. painos. Helsinki: Eurooppatiedotus, 2020. ISBN 978-952-281-621-4. Teoksen verkkoversio.
2. 1 2 3  Erkkilä, Tero & Tiilikainen, Teija: *Avain EU-käsitteisiin*, s. 16. UM:n Eurooppatiedotus, 2012. ISBN 978-952-281-017-5.
**Antti Lovag** (1920 – 27. syyskuuta 2014) oli unkarilainen arkkitehti. Hänet tunnetaan parhaiten Cannesissa sijaitsevasta 1979–1984 rakennetusta työstään Palais Bulles (kuplapalatsi), jonka muotisuunnittelija Pierre Cardin hankki itselleen 1990-luvun alussa, ja minkä vuoksi taloa kutsutaan usein harhaanjohtavaksi "Pierre Cardinin kuplapalatsiksi" (*Palais Bulles de Pierre Cardin*). Lovagilla oli suomalainen äiti ja hänen isänsä oli venäläinen.

Lähteet
-------

1. ↑  Mort de Antti Lovag, l'architecte concepteur des "maisons-bulles" *culturebox.francetvinfo.fr*.
2. ↑  Kuvat: Kuuluisan muotisuunnittelijan kuplamainen huvila myynnissä – hinta satoja miljoonia (Arkistoitu – Internet Archive) MTV.fi
3. ↑  Pierre Cardin's bubble palace near cannes The Guardian

Aiheesta muualla
----------------

* The Antti Lovag Project

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Yhdysvallat
* Tšekki

 |
|  |
| Taiteenala | 
* ULAN

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Brzezinyn piirikunta** (puol. *powiat brzeziński*) on yksi Łódźin voivodikunnan piirikunnista. Sen arvioitu väkiluku oli vuoden 2019 lopussa 30 833. Piirikunnan ainoa kaupunkikunta on hallintokeskus Brzeziny. Neljä maalaiskuntaa ovat Brzeziny, Dmosin, Jeżów sekä Rogów.

Brzezinyn piirikunta syntyi 1. tammikuuta 2002 alun perin Łódźin itäiseen piirikuntaan kuuluneista kunnista, joista se vielä nykyäänkin koostuu.

Brzezinyn piirikunnan pinta-alasta arviolta 13,6 prosenttia oli metsän peitossa vuonna 2018.

Brzezinyn piirikunnan työttömyysaste oli vuoden 2018 lopussa 6,8 prosenttia.

Piirikunnan väestöpyramidi 2014.
Vuoden 2019 lopussa Brzezinyn piirikunnassa arvioitiin olevan 30 833 asukasta, joista 51,5 prosenttia naispuolisia ja 48,5 prosenttia miespuolisia. Puolan väestönlaskennassa 2011 väkiluvun laskettiin olevan 30 959 ja sen ennakoidaan vuoteen 2050 mennessä pienenevän 27 744 asukkaaseen. Alle 18-vuotiaiden arvioitiin vuoden 2019 lopussa muodostaneen 17,8 prosenttia piirikunnan väestöstä, työikäisten 59,8 prosenttia ja eläkeikäisten 22,4 prosenttia väestön keski-iän ollessa 42,2 vuotta. Elävänä syntyneiden määrä oli vuonna 2019 yhteensä 300 lasta.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6 7 8 9 10  Powiat brzeziński w liczbach *Polska w liczbach*. Viitattu 28.10.2020. (puolaksi)
2. ↑  Edmund Kotecki – starosta kadencji 2018–2023 w: powiat brzeziński *PortalSamorządowy*. Viitattu 28.10.2020. (puolaksi)
3. 1 2  Territorial units (Territorial units layout-pudotusvalikosta valittaessa vaihtoehto "Administrative units", sitten alle avautuvasta luettelosta kohta "Łódzkie") Puolan tilastokeskus. Viitattu 28.10.2020. (puolaksi, englanniksi)
4. ↑  Powiat brzeziński (PDF) Łódźin tilastokeskus. Viitattu 28.10.2020. (puolaksi)
5. ↑  Mniejszości narodowe i etniczne oraz społeczność posługująca się językiem kaszubskim wg powiatów w 2011 r. Puolan sisäministeriö. Viitattu 28.10.2020. (puolaksi)

Łódźin voivodikunnan lippu.Łódźin voivodikunta
**Pääkaupunki: Łódź**   

Aleksandrów Łódzki | Bełchatów | Biała Rawska | Błaszki | Brzeziny | Drzewica | Działoszyn | Głowno | Kamieńsk | Koluszki | Konstantynów Łódzki | Krośniewice | Kutno | Łask | Łęczyca | Łódź | Łowicz | Opoczno | Ozorków | Pabianice | Pajęczno | Piotrków Trybunalski | Poddębice | Przedbórz | Radomsko | Rawa Mazowiecka | Rzgów | Sieradz | Skierniewice | Stryków | Sulejów | Szadek | Tomaszów Mazowiecki | Tuszyn | Uniejów | Warta | Wieluń | Wieruszów | Zduńska Wola | Zelów | Zgierz | Złoczew | Żychlin

**Piirikunnat**   

Bełchatów | Brzeziny | Kutno | Łask | Łęczyca | Łowicz | Itäinen Łódź | Opoczno | Pabianice | Pajęczno | Piotrków | Poddębice | Radomsko | Rawa | Sieradz | Skierniewice | Tomaszów | Wieluń | Wieruszów | Zduńska Wola | Zgierz

**Kaupunkipiirikunnat**   

Łódź | Piotrków Trybunalski | Skierniewice
**Oiva Tapio Koivisto** (1. elokuuta 1904 Lappee – 28. kesäkuuta 1987 Helsinki) oli suomalainen upseeri ja vara-amiraali. Hän toimi Suomen merivoimien komentajana vuosina 1952–1964.

Sotilasura
----------

Koivisto osallistui Joensuun suojeluskunnan mukana sisällissodan taisteluihin. Hän valmistui Kadettikoulusta 1925 sekä Sotakorkeakoulusta 1937 (ye-upseeri 1940). Koivisto toimi merikadettiosaston opettajana Kadettikoulussa 1927–1932 sekä tykkivene Karjalan päällikkönä 1930–1932. Oppijakson päällikkönä koululaiva Suomen Joutsenella hän toimi 1932–1933. Merikomppanian päällikkönä Rannikkotykistörykmentti 3:ssa hän oli 1933–1937. Toimisto- ja yleisesikuntaupseerina hän toimi 1937–1939. 

Talvisodan aikana Koivisto toimi Rannikkolaivaston esikuntapäällikkönä 1939–1940 ja sodan jälkeen vuonna 1940 Hangon vuokra-alueen rajakomission Suomen valtuuskunnan puheenjohtajana. Hän oli panssarilaiva Väinämöisen päällikkö 1940–1944. Turun Laivastoaseman päällikkönä hän palveli vuosina 1944–1945, Suomen laivaston komentajana 1945–1952 ja merivoimien komentajana vuodesta 1952 vuoteen 1964.

Ylennykset: aliluutnantti 1925, luutnantti 1926, kapteeniluutnantti 1930, komentajakapteeni 1936, komentaja 1941, kommodori 1944, kontra-amiraali 1953, vara-amiraali 1962.

Lähteet
-------

* *Kuka kukin on 1978*, s. 405.
* Kuolleita. *Helsingin Sanomat* 4.7.1987, s. 14. (Maksullinen artikkeli.) Viitattu 3.5.2018.

### Viitteet

1. ↑  *Kuka kukin on 1954*, s. 380. Otava. Teoksen verkkoversio (viitattu 3.1.2020).
2. ↑  *Otavan Iso tietosanakirja*, osa 4, p. 1190.


|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
| Suomen merivoimat | Edeltäjä:**Eino Iisakki Järvinen** | **Suomen merivoimien komentaja**1952–1964 | Seuraaja:**Oiva Lennes** |

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Eeva Primmer** (s. 1971) on suomalainen maatalous- ja metsätieteiden tohtori, ympäristöpolitiikan dosentti ja Suomen ympäristökeskuksen tutkimusjohtaja.

Koulutus ja ura
---------------

Väitöskirjansa Eeva Primmer teki Helsingin yliopistossa maa- ja metsätaloustieteiden alalta, ja hänellä on ollut ympäristöpolitiikan dosentuuri Helsingin yliopistossa vuodesta 2015. 

Eeva Primmer aloitti työskentelyn Sykessä vuonna 2017. Ennen vuonna 2019 alkanutta tutkimusjohtajan virkaansa Primmer on työskennellyt mm. tutkimuskoordinaattorina, tutkimusprofessorina ja ryhmäpäällikkönä. Primmer nimitettiin tutkimusjohtajaksi toiselle kaudelle vuoden 2024 alusta. Tutkimusjohtajana hän vastaa Syken tieteellisen toiminnan tasosta, arvioinnista ja eettisyydestä sekä tutkimus- ja seurantatoiminnan vaikuttavuuden kehittämisestä ja resursoinnin vahvistamisesta. Hän on myös mukana Syken strategisessa johtamisessa sekä toiminnan ja linjausten kehittämisessä ja toimeenpanossa.

Jäsenyydet
----------

Primmer toimii useissa kansainvälisissä ja kansallisissa asiantuntija- ja luottamustehtävissä. Vuodesta 2017 alkaen hän on ollut YK:n ympäristöohjelman alaisen kansainvälisen luonnonvarapaneelin (UN-IRP) jäsenenä. Syksyllä 2023 Primmer valittiin hallitustenvälisen biodiversiteettiä ja ekosysteemipalveluita käsittelevän IPBES-paneelin hallitukseen. Primmer kuuluu myös Alternetin neuvostoon sekä Metsäneuvostoon.

Tutkimus- ja asiantuntijaosaaminen
----------------------------------

Eeva Primmerin tutkimus- ja asiantuntijaosaaminen keskittyy ekosysteemipalveluihin, luonnon monimuotoisuuteen, metsä-, luonnonvara- ja energiapolitiikan arviointiin ja tukeen sekä hallinnan, instituutioiden, ohjauksen, verkostojen ja organisaatioiden sekä käytäntöjen ja arvojen tutkimukseen.

Julkaisut
---------

Primmer on julkaissut n. 60 vertaisarvioitua tieteellistä artikkelia, 50 muuta artikkelia, 7 kirjaa sekä useita blogi- ja mielipidekirjoituksia.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Eeva Primmer - syke.fi *www.syke.fi*. Viitattu 18.1.2024.
2. ↑  CV Primmer Eeva Maria (syntymävuoden lähde) *IPBESS*. Viitattu 19.1.2024.
3. 1 2  Suomen ympäristökeskus > Eeva Primmer nimitetty Syken tutkim *www.syke.fi*. Viitattu 18.1.2024.
4. ↑  Suomen ympäristökeskus > Suomen ympäristökeskuksen tutkimusj *www.syke.fi*. Viitattu 18.1.2024.

Aiheesta muualla
----------------

* Eeva Primmerin ORCID-profiili
* Eeva Primmerin Google Scholar-profiili
* Eeva Primmeristä Syken uusi tutkimusjohtaja. 7.1.2019, Suomen ympäristökeskus.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Tieteilijät Muokkaa Wikidatassa | 
* Google Scholar
* ORCID
* Scopus

 |

 |
**Kustaa Aleksanteri Koskinen** (1863 – 2. helmikuuta 1939 Lempäälä) oli suomalainen seppä ja Lempäälän Kuokkalassa toimineen K. A. Koskisen ajokalutehtaan perustaja ja omistaja.

Koskinen ryhtyi jo nuorena jatkamaan isänsä jo harjoittamaa sepän ammattia. Hän perusti vuonna 1892 ajokalutyöpajan, jossa valmistettiin erilaisia hevosvetoisia ajoneuvoja nelipyöräisistä kieseistä aina tavallisiin työrattaisiin ja rekiin saakka. Lisäksi tehtiin erilaisia koristetaontoja kuten hautaristejä ja rautaportteja. Koskisen liike laajeni ajan myötä ja sen tuotteita myytiin kaikkialle Suomeen sekä Venäjälle ja Ruotsiin. Autojen yleistyessä hevoskärryjen kysyntä väheni ja Koskinen alkoi myös valmistaa oja-auroja, heinäsiementen kylvökoneita ynnä muita peltotyökaluja. Parhaimmillaan yrityksessä oli työssä kymmenkunta työntekijää.

Koskinen kuului muun muassa Lempäälän kirkkovaltuustoon ja kansakoulun johtokuntaan. Hän kuoli sydänkohtaukseen 75-vuotiaana helmikuussa 1939.

Kustaa Aleksanteri Koskisen kuoltua hänen yrityksensä toimintaa jatkoi hänen pikansa Yrjö vuoteen 1975 saakka. Perikunta myi pajakiinteistön rakennuksineen ja työkaluineen Lempäälän kunnalle vuonna 1981. Pajakiinteistössä sijaitsee nykyisin pajamuseo ja se on osa Kuokkalan museoraittia.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Kuolleita, Aamulehti, 05.02.1939, nro 34, s. 7, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
2. 1 2  Hannu Tuominen 29.6.2023 : Sepän paja ei ole muuttunut mitenkään, Salatut museot
3. ↑  K. A. Koskisen ajokalutehdas Lempäälässä, Uusi Suometar, 16.12.1917, nro 294 A, s. 10, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot

Aiheesta muualla
----------------

* Kuokkalan museoraitin kokoelmapoliittinen ohjelma 2021, Lempäälä-Seura ry ja Lempäälän kunta
* Esite vuodelta 1937 K. A. Koskisen valmistamista peltotyökaluista, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
**Hallintolaki** (SDK 434/2003, ruots. *förvaltningslag*) on Suomen lainsäädännön laki, jonka tarkoituksena on toteuttaa ja edistää hyvää hallintoa sekä oikeusturvaa hallintoasioissa sekä myös edistää hallinnon palvelujen laatua ja tuloksellisuutta. Se on hallinnon toimintaa sääntelevä yleislaki ja koskee kaikkia valtion ja kunnan viranomaisia sekä yksityisiä, jotka hoitavat julkisia hallintotehtäviä. Laki tuli voimaan vuoden 2004 alussa. Se jakaantuu kahteen päälohkoon: hyvän hallinnon perusteisiin ja hallintomenettelyn säännöksiin.

Monet virkamiesten toimet, kuten esimerkiksi rajavalvonta ja voimankäyttö, ovat niin sanottua *tosiasiallista julkisen vallan käyttöä*.
Laki sisältää säännöksiä muun muassa siitä, miten hallintoasioita ratkaistaessa on meneteltävä. Erityisen tarkasti on säännelty sitä, miten viranomaisen on asiaa selvitettävä, miten asianosaista on kuultava ja miten tämän oikeusturva voidaan taata.

Hallintolain lisäksi yksilön oikeusturvaa hallinnossa takaavat perustuslaissa olevat perusoikeuksia koskevat säännökset. Hallinnossa käytettävistä kielistä säädetään kielilaissa.

Lähteet
-------

1. 1 2  Hallintolaki *Finlex*. Oikeusministeriö ja Edita Publishing Oy. Viitattu 10.4.2017.
2. ↑  Förvaltningslag *Finlex*. Oikeusministeriö ja Edita Publishing Oy. Viitattu 10.4.2017. (ruotsiksi)

Kirjallisuutta
--------------

* Kulla, Heikki: *Hallintomenettelyn perusteet*. 7. painos. Helsinki: Talentum, 2008. ISBN 978-952-14-1309-4.
* Mäenpää, Olli: *Hallintolaki ja hyvän hallinnon takeet*. 5. uudistettu painos. Helsinki: Edita Publishing Oy, 2015. ISBN 978-951-37-6701-3.
* Niemivuo, Matti – Keravuori-Rusanen, Marietta – Kuusikko, Kirsi: *Hallintolaki*. Helsinki: WSOYpro, 2010. ISBN 978-951-0-36707-0.
Reinhold Begas.
Begasin veistämä Otto von Bismarckin kansallismuistomerkki (*Bismarck-Nationaldenkmal*) nykyisellä paikallaan Berliinin Tiergartenissa.
**Reinhold Begas** (15. heinäkuuta 1831 Berliini – 3. elokuuta 1911 Berliini) oli saksalainen kuvanveistäjä. Hän oli Saksan johtava kuvanveistäjä 1800-luvun lopulla. Begas suosi taiteessaan mytologisia aiheita, mutta hänet muistetaan parhaiten tekemistään saksalaisten suurmiesten muotokuvista ja muistomerkeistä.

Reinhold Begasin isä oli taidemaalari Carl Begas vanhempi. Begas opiskeli vuosina 1846–1851 Johann Gottfried Schadowin johtamassa Berliinin taideakatemiassa ja sen jälkeen Christian Daniel Rauchin yksityisoppilaana. Rauchin ohjauksessa syntyivät Begasin ensimmäiset huomiota herättäneet työt. Begas jatkoi opintojaan 1856–1858 Roomassa, missä hän kiinnostui varsinkin Michelangelon töistä ja barokkitaiteesta. Barokkivaikutteet näkyvät monissa Begasin myöhemmistä suurtöistä. Roomassa hän tutustui taidemaalari Arnold Böckliniin, jolta sai myös vaikutteita työhönsä. Saksaan palattuaan Begas veisti muun muassa Berliinin pörssitalon päätykolmioveistoksen. Hän voitti vuonna 1863 kilpailun kuningas Fredrik Vilhelm III:n ratsastajapatsaasta Kölniin, mutta patsaan toteutus annettiin lopulta Gustav Bläserille. Vuosina 1860–1862 Begas oli Weimarin kuninkaallisen taidekoulun professorina.

Begasin Berliiniin suunnittelemiin merkittäviin muistomerkkeihin ja muihin julkisiin töihin lukeutuvat Friedrich Schillerin (1871) ja Alexander von Humboldtin patsaat, Neptunbrunnen-suihkukaivo (1891), keisari Vilhelm I:n kansallismuistomerkki (1897), Otto von Bismarckin kansallismuistomerkki (1901), kaksi reliefiä Siegessäulea varten sekä Vilhelm I:n ja Valdemar Suuren patsaat Siegesalleen veistoskujalla. Begas veisti myös rintakuvia useista keisarillisen perheen jäsenistä ja muista merkkihenkilöistä, kuten Bismarckista ja Moltkesta, sekä keisari Fredrik III:n hautasarkofagin. Hänen lukuisista antiikin mytologiaan liittyneistä veistoksistaan maininnan arvoinen on muun muassa *Merkurius ja Psykhe* (1874).

Reinhold Begasin veljiä olivat taidemaalarit Oscar Begas, Aldalbert Begas ja Karl Begas nuorempi.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Reinhold Begas (englanniksi) *Encyclopædia Britannica Online Academic Edition*. Viitattu 10.8.2014.
2. 1 2 3 4 5  *Nordisk familjebok* (1904), s. 1203–1204 (ruotsiksi) Runeberg.org. Viitattu 10.8.2014.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Reinhold Begas** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Latvia
* Tšekki
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Taiteenala | 
* ADK
* Musée d'Orsay
* RKD Artists
* ULAN

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* IdRef

 |

 |
Wu Peifu Time-lehden kansikuvassa syyskuussa 1924.
**Wu Peifu** (22. huhtikuuta 1874 Penglai, Shandong – 4. joulukuuta 1939 Peking) oli kiinalainen sotaherra, joka piti hallussaan Kiinan pääkaupunkia Pekingiä 1920-luvun alussa.

Wu palveli Qing-dynastian viimeisinä vuosina kenraali Yuan Shikain komentamassa Beiyangin armeijassa ja kohosi tasavallan perustamisen jälkeen nopeasti korkeisiin asemiin. Ensimmäisenä presidenttinä toimineen Yuanin kuoltua vuonna 1916 Kiina ajautui valtataistelun seurauksena sisäiseen hajaannukseen, ja Wusta tuli vähitellen Pekingin kulloisellekin hallitukselle välttämätön tukija. Kesällä 1920 hän löi Mongolian vastaisella rajalla valtaa pitäneen sotapäällikkö Xu Shuzhengin, joka oli ollut hallitusta kontrolloineen Duan Qiruin tärkein tukija. Sen jälkeen Wu kukisti myös Duanin yhdessä Cao Kunin ja Zhang Zuolinin kanssa.

Vuonna 1922 Wu ajautui sisällissotaan Zhang Zuolinin kanssa, jonka tukialue oli Mantšuriassa ja Pohjois-Kiinassa. Wu varmisti ensin asemansa maan keskiosissa ja ajoi sen jälkeen Zhangin joukot takaisin Mantšuriaan, minkä jälkeen hänestä itsestään tuli Pohjois-Kiinan alueen hallitseva sotaherra. Väliaikaiseksi presidentiksi kutsuttiin takaisin vuonna 1917 syrjäytetty Li Yuanhong ja hallitukseen nimitettiin joitain nuoria uudistusmielisiä, mutta käytännössä Wulla oli sotilasdiktaattorin asema. Wu alkoi suunnitella uutta sotaretkeä Sun Yat-senin johtamaa Etelä-Kiinan hallitusta vastaan koko Kiinan yhdistämiseksi, mutta hän menetti suosiotaan ankaruutensa vuoksi. Hän myös kukisti armottomasti rautatietyöläisten lakon vuonna 1923. Saman vuoden kesäkuussa sotilaat syrjäyttivät presidentti Lin ja myöhemmin uudeksi presidentiksi valittiin Cao Kun. Vuonna 1924 Zhang Zuolin käynnisti uuden hyökkäyksen Wuta vastaan ja löi hänen joukkonsa Tianjinin lähellä. Peking päätyi Zhangin ja tämän uuden liittolaisen Feng Yuxiangin käsiin, jotka ryhtyivät ohjailemaan uutta hallitusta.

Tšiang Kai-šekin johtama Kuomintangin armeija löi Wun joukot lopullisesti Wuhanissa vuonna 1926. Wu pakeni seuraavana vuonna Sichuaniin. Menetettyään valtansa hän vietti vuodesta 1932 hiljaiseloa Pekingissä. Kiinan–Japanin sodan aikana vuonna 1939 japanilaiset tarjosivat hänelle asemaa nukkehallituksen päämiehenä Japanin miehittämässä Pohjois-Kiinassa, mutta hän kieltäytyi.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6  Wu Peifu (englanniksi) *Encyclopædia Britannica Online Academic Edition*. Viitattu 23.3.2014.
2. 1 2 3 4  *Nordisk familjebok*, täydennysosa (1924), s. 1013–1015 (ruotsiksi) Runeberg.org. Viitattu 23.3.2014.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Wu Peifu** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Ruotsi
* Japani
* Tšekki
* Alankomaat

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**Matti Niilo Rafael Leppo** (1. huhtikuuta 1908 Vihti – 22. toukokuuta 1998 Helsinki) oli suomalainen taloustieteilijä ja Helsingin yliopiston finanssiopin professori.

Leppo pääsi ylioppilaaksi 1926 Mikkelin lyseosta ja valmistui filosofian kandidaatiksi 1931 Helsingin yliopistosta. Leppo väitteli tohtoriksi 1938 aiheenaan suomalaisen kulutusverotuksen kehitys ensimmäisen maailmansodan jälkeen. Leppo oli aluksi Oy Alkoholiliike Ab:n palveluksessa mutta siirtyi sitten Suomen Pankin palvelukseen ensin suhdannetutkijaksi 1938 ja sitten pankin taloustieteellisen tutkimuslaitoksen osastopäälliköksi 1944. 

Leppo nimitettiin Helsingin yliopiston finanssiopin professoriksi 1945 ja hän hoiti tätä virkaa vuoteen 1973 saakka. Leppo oli jo aiemmin ollut finanssiopin dosenttina 1942–1945. Leppo valittiin myös Tiedeakatemian jäseneksi 1950. Hän toimi myös valtiotieteellisen tiedekunnan dekaanina ja varadekaanina, kansantaloustieteen laitoksen esimiehenä ja myös Tampereen kesäyliopiston rehtorina.

Leppo kirjoitti useita oman alansa oppikirjoja muun muassa *Johdatus finanssipolitiikkaan* (1947) ja sen jatko-osa *Julkinen talous ja finanssipolitiikka*. Vuonna 1959 hän julkaisi tutkielman *Päätäntävallan ja vastuun ongelma inflaation torjuntatyössä* jossa hän analysoi tuolloin harjoitettua talouspolitiikkaa ja sen epäonnistumista inflaation hallinnassa.

Lähteet
-------

* Jouko Paunio: Professori Matti Leppo in memoriam. (pdf) Kansantaloudellinen aikakauskirja 1/1999
* Helsingin yliopiston opettaja- ja virkamiesluettelo 1918-2000

Aiheesta muualla
----------------

* Kuka kukin on 1978

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)
* Yhdysvallat
* Alankomaat

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
*Tämä artikkeli kertoo viljaseoksesta. Sana tarkoittaa myös epäjärjestyksessä olevia kirjakkeita ja sokioita.*
**Sekuli** on sekavilja eli seosvilja, joka saadaan aikaan viljelemällä yhdessä vähintään kahta viljakasvia. Väkirehun aikaansaamiseksi ohraan tai kauraan on sekoitettu valkuaispitoista hernettä, virnaa tai peltopapua. Perustana sekulin viljelylle on, että kasvilajit täydentävät toisiaan esimerkiksi ravinteiden otossa, kuivuudenkestossa ja korren vahvuudessa.

Aikaisemmin viljeltiin sekulina enemmän ohraa (1/3) ja kauraa 2/3), ja satoa käytettiin sekä ihmisten ruokaviljana että karjan väkirehuina. Myöhemmin ruvettiin runsaammin valkuaista sisältävän väkirehun saamiseksi viljelemään rehuherneitä sekaisin kauran kanssa. Sekulin etuja on se, että sään kannalta epäedullisina vuosina toiset kasvilajit kestävät paremmin kuin toiset; haittana on, että jos sekulia kypsytetään, eri kasvilajit kypsyvät eri aikoina.

Valkuaispitoista kasvia lisätään siemensekoitukseen 20–30 prosenttia. Suomen peltopinta-alasta oli sekulilla vuonna 1925 noin 0,5 prosenttia.

Nykyään kauran ja herneen seoksesta, jota niitetään tuorerehuksi karjalle, käytetään nimitystä *vihantarehu*.

Lähteet
-------

1. 1 2  Pieni tietosanakirja
2. ↑  Sekuli, Tietosanakirja. Osa 8, palsta 1052. Tietosanakirja-osakeyhtiö 1917
3. ↑  Muuruveden koulutilan peltoviljely (ppt) *Virtuaalikylä*. Virtuaalikylä. Viitattu 18.3.2010.
**Nicolas de Largillière** (9. lokakuuta 1656 Pariisi – 20. maaliskuuta 1746 Pariisi) oli ranskalainen taidemaalari.

Elämä ja ura
------------

Largillièren kauppias-isä vei hänet Antwerpeniin kolmevuotiaana, ja lapsena hän vietti lähes kaksi vuotta Lontoossa. Yritettyään epäonnistuneesti suuntautua liike-elämään hän siirtyi jonkin aikaa Antwerpeniin paluunsa jälkeen Anton Goubaun ateljeeseen. Hän jätti sen 18-vuotiaana ja lähti tavoittelemaan menestystä Englantiin, jossa hän ystävystyi Peter Lelyn kanssa, joka palkkasi hänet neljäksi vuodeksi Windsoriin. Hänen taitonsa herättivät kuningas Kaarle II:n huomion, joka halusi pitää hänet palveluksessaan, mutta Rye Housen salaliiton katolilaisia vastaan herättämä raivo huolestutti Largillièren, ja hän lähti Pariisiin, jossa Charles Le Brun ja Adam Frans van der Meulen ottivat hänet vastaan kaupungin taidepiireihin. Hänen maineensa erityisesti muotokuvamaalarina oli pian vakiintunut, ja näyttelijättäriä, julkisuuden henkilöitä ja kirkonmiehiä tuli hänen asiakkaakseen. Ilmeisesti kuningas Jaakko II kutsui Largillièren takaisin Englantiin noustuaan valtaistuimelle vuonna 1685, mutta hän kieltäytyi virasta. Hän kuitenkin maalasi Lontoossa ollessaan lyhyen aikaa muotokuvia kuninkaasta ja kuningattaresta. Hän palasi Pariisiin jonkin aikaa ennen maaliskuuta 1686, jolloin Ranskan akatemia otti hänet jäsenekseen. Hän kävi läpi kaikki akatemian kunniatehtävät, kunnes vuonna 1743 hänestä tuli akatemian kansleri. Jean Baptiste Oudry oli hänen oppilaistaan merkittävin. Piirteiltään varmojen ja värikkäiden muotokuvien ohella Largillière maalasi vähäpätöisempiä akateemisia historia- ja laatukuvia. Largillièrea kunnioitettiin suuresti hänen elinaikanaan.

* Voltaire*Voltaire*
* Marguerite de Largilliere*Marguerite de Largilliere*
* Louis-Etienne Boullenois*Louis-Etienne Boullenois*

Lähteet
-------

1. 1 2  Nicolas de Largillière *Encyclopedia Britannica*.  1911. Viitattu 28.10.2022.
2. 1 2  Nicolas de Largillière *Tietosanakirja*.  1909-1922. Viitattu 28.10.2022.
3. ↑  Nicolas de Largillière *Bibliothèque nationale de France*.  2022. Viitattu 28.10.2022.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Nicolas de Largillière** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Katalonia
* Saksa
* Italia
* Israel
* Yhdysvallat
* Ruotsi
* Tšekki
* Alankomaat
* Puola
* Portugali
* Vatikaani

 |
|  |
| Taiteenala | 
* South Australia
* KulturNav
	+ 2
* Victoria
* Prado
* RKD Artists
* ULAN

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* SNAC
* IdRef

 |

 |