recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Vadym Markovytš Huttsait** (ukr. Вадим Маркович Гутцайт; s. 6. lokakuuta 1971) on ukrainalainen poliitikko ja entinen miekkailija, joka on toiminut Ukrainan nuoriso- ja urheiluministerinä vuodesta 2020 lähtien. Hän on myös Ukrainan kansallisen olympiakomitean sekä Ukrainan miekkailuliiton johtaja.

Huttsait syntyi Kiovassa. Vuosina 1986–1995 hän toimi liikunnanohjaajana. Hän valmistui vuonna 1993 Harkovan kansallisesta liikunta-akatemiasta. Vuosian 1993–2002 hän palveli Ukrainan asevoimissa. Vuosina 2002–2010 hän toimi Ukrainan miekkailumaajoukkueen päävalmentajana. Vuonna 2018 hänet nimitettiin Kiovan kaupungin nuoriso- ja urheiluosaston johtajaksi. Maaliskuussa 2020 hänet nimitettiin Ukrainan nuoriso- ja urheiluministeriksi.

Vuoden 1992 kesäolympialaisissa Huttsait voitti miekkailun miesten säilän joukkuekilpailussa kultamitalin osana yhdistynyttä joukkuetta.

Lähteet
-------

1. ↑  Гутцайт Вадим Маркович *kmu.gov.ua*.  Arkistoitu 21.2.2023. Viitattu 21.2.2023. (ukrainaksi)
2. ↑  Sabre, Team, Men *Olympedia*.  Arkistoitu 21.2.2023. Viitattu 21.2.2023. (ukrainaksi)
**Vaeltaja sumumeren yllä** (saks. *Der Wanderer über dem Nebelmeer*) on saksalaisen Caspar David Friedrichin maalaus noin vuodelta 1818. Se on muodostunut romanttisen tyylisuunnan tunnuskuvaksi. Se on myös Friedrichin tunnetuimpia töitä.

Maalaus esittää takaapäin kuvattua vaellussauvaan nojaavaa miestä katselemassa kallionkielekkeeltä sumun peittämää laaksoa. Kuvakulman ansiosta katsoja voi nähdä saman maiseman ikään kuin taiteilijan silmin. Sumuisen maiseman voi ajatella kuvastavan tiettyä mielentilaa. *Vaeltaja sumumeren yllä* edustaa romantiikalle ja varsinkin Friedrichille tyypillistä ajatusta, että tavoittaakseen ja ilmaistakseen todelliset tunteensa taiteilijan oli tavoiteltava henkilökohtaista kosketusta ja yhteyttä luontoon etäällä sivistyksestä. Friedrichin maisemamaalaukset olivatkin enemmän kuvauksia yksilöllisen luonnon kohtaamisen kokemuksista kuin vain pelkkää maiseman taltiointia. Vuonna 1840 kuollut Friedrich oli pitkään unohduksissa, kunnes Alfred Lichtwark nosti hänet uudelleen arvostukseen.

Vaikka maalauksen mies näyttää seisovan jylhällä vuorenhuipulla, maalauksen etualan kallio sijaitsee todellisuudessa keskellä erästä alavaa niittyä Dresdenin läheisyydessä. Myös maalauksen miehen päällystakki on pikemminkin kaupunkilaisen herrasmiehen kuin vuorikiipeilijän asu. Taustalla näkyvät huiput kuuluvat Saksin ja Böömin rajaseudulla sijaitsevaan matalaan Elbsandsteingebirge-vuoristoon, joskaan ne eivät todellisuudessa sijaitse yhtä lähekkäin. Takaoikealla näkyvä tasalakinen huippu on Zirkelstein-kukkula.

Maalaus on sommiteltu geometrisesti. Vaeltaja on sijoitettu täsmälleen keskikohtaan ja maisemassa vasemmalta ja oikealta tulevat rinteet yhtyvät tarkalleen hänen sydämensä kohdalla.

Maalaus on kuulunut vuodesta 1970 Hampurin taidehallin kokoelmiin.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Wanderer Above the Sea of Fog (Arkistoitu – Internet Archive). Boston College. Viitattu 9.7.2014. (englanniksi)
2. 1 2  Romantiikka Tila, kuva, aatteet. Viitattu 9.7.2014.
3. 1 2 3 4 5  Hubertus Gassner: Wanderer above the Sea of Fog (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi) Deutschland.de 15.3.2013. Viitattu 9.7.2014. Sama teksti saksaksi (Arkistoitu – Internet Archive).

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Vaeltaja sumumeren yllä** Wikimedia Commonsissa

* Wanderer above the Sea of Fog *Artble*. Artble. Viitattu 9.7.2014. (englanniksi)
* C.D. Friedrich Tafel 7 (maalauksen luonnoksia) *Wandern Sächsische Schweiz*. Ingo Geier.  Arkistoitu 28.9.2007. Viitattu 9.7.2014. (saksaksi)
Lehden ensimmäisen numeron etusivu.
**Dagens Press** oli Helsingissä vuosina 1914–1921 ilmestynyt ruotsinkielinen sanomalehti.

Iltapäivälehtenä julkaistu *Dagens Press* perustettiin yhdistämällä taloudellisista vaikeuksista kärsinyt *Dagens Tidning* ja *Hufvudstadsbladetin* yhtiön *Nya Pressen*. Sen julkaisuyhtiöksi perustettiin Ab Dagens Press, jonka pääomistaja oli *Hufvudstadsbladet*. Lehti oli merkittävä mielipidevaikuttaja, joka Suomen itsenäistymisen jälkeen edusti lähinnä RKP:n vasemmistoa. Kansallisuusasiassa se oli kuitenkin taustaryhmäänsä maltillisempi. Tappiollinen *Dagens Press* yhdistettiin syksyllä 1921 *Svenska Tidningenin* kanssa lehdeksi, jonka nimenä oli aluksi *Svenska Tidningen – Dagens Press* ja vuoden 1922 alusta *Svenska Pressen*.

Lehti ilmestyi aluksi seitsemän ja vuodesta 1916 lähtien kuusi kertaa viikossa. Sen vastaavana toimittajana oli Edvin Rautell, toimitusjohtajana Justus Grönmark ja johtokunnan puheenjohtajana Viktor Ek.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  *Suomen lehdistön historia 5: Hakuteos Aamulehti – Kotka Nyheter*, s. 47–48. Kuopio: Kustannuskiila Oy, 1988. ISBN 951-657-239-1.

Aiheesta muualla
----------------

* *Dagens Press* digitoituna kansalliskirjastossa (1914–1920)
Lehden ensimmäisen numeron etusivu.
**Dagens Tidning** oli Helsingissä vuosina 1911–1914 ilmestynyt ruotsinkielinen sanomalehti.

Amos Andersonin perustama ja Guss Mattsonin toimittama *Dagens Press* oli liberaali, ruotsinmielinen ja varovaisen perustuslaillinen iltapäivälehti. Se oli ulkoasultaan tyylikäs ja hyvin toimitettu, mutta *Hufvudstadsbladetin* ja *Nya Pressenin* kilpailijana taloudellisesti kannattamaton. Andersonin omistaman Ab Dagens Tidning -kustannusyhtiön tilalle perustettiin kesällä 1913 Mattsonin johdolla uusi yhtiö Dagens Tidnings Förlags Ab. Seuraavana vuonna lehti yhdistettiin *Nya Pressenin* kanssa *Hufvudstadsbladetin* yhtiön julkaisemaksi *Dagens Pressiksi*.

Seitsenpäiväisen lehden levikki oli 6 000 kappaletta vuonna 1912.

Lähteet
-------

1. 1 2  *Suomen lehdistön historia 5: Hakuteos Aamulehti – Kotka Nyheter*, s. 48–49. Kuopio: Kustannuskiila, 1988. ISBN 951-657-239-1.
2. ↑  *Suomen lehdistön historia 2: Sanomalehdistö suurlakosta talvisotaan*, s. 91–92. Kuopio: Kustannuskiila, 1987. ISBN 951-657-198-0.

Aiheesta muualla
----------------

* *Dagens Tidning* digitoituna kansalliskirjastossa
**August Edvard Örn** (22. lokakuuta 1826 – 23. syyskuuta 1895 Pietari) oli Venäjän keisarillisessa armeijassa palvellut suomalainen kenraaliluutnantti.

August Edvard Örnin vanhemmat olivat valtioneuvos Werner Gideon Örn ja Anna Marie Karoline von Schluetter ja puoliso vuodesta 1864 Marie Elisabeth von Richter. Örn tuli oppilaaksi Haminan kadettikoulun ensimmäiselle erikoisluokalle 1842 ja määrättiin 1847 valmistuttuaan aliluutnanttina palvelukseen Laatokan jääkärirykmenttiin. Seuraavana vuonna hänet komennettiin Pietarin tykistökouluun, jonka upseeriluokat suoritettuaan hänet ylennettiin aliluutnantiksi ja määrättiin palvelukseen 4. kenttätykistöprikaatiin vuonna 1849. Örn ylennettiin luutnantiksi 1853 ja siirrettiin 13. tykistöprikaatiin 1855, 18. reservitykistöprikaatiin 1856, 16. täydennysprikaatiin 1857 ja saman vuoden lopulla 5. yhdistettyyn reservitykistöprikaatiin. Hänet ylennettiin 1858 alikapteeniksi ja 1862 kapteeniksi.

Vuonna 1864 Örn siirrettiin palvelukseen Venäjän armeijan tykistön keskushallintoon erityistehtäviä varten. Hänet oli 1865 komennettu komppaniaupseeriksi H.M. Keisarin paašikouluun. Vuonna 1867 Örn ylennettiin everstiluutnantiksi ja määrättiin Väinänlinnan vaatetusverstaiden tarkastajan apulaiseksi. Hänet ylennettiin everstiksi 1871 ja nimitettiin Venäjän armeijan tykistökomitean neuvonantajajäseneksi. Turkin sodan jälkeen tammikuussa 1879 Örn määrättiin tykistön pääpolygonin päälliköksi. Kenraalimajuriksi hänet ylennettiin 1882, eron sotapalveluksesta hän sai kenraaliluutnanttina 1892.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  August Edvard Örn *Suomalaiset kenraalit ja amiraalit Venäjän sotavoimissa 1809–1917*. Biografiakeskus, Suomalaisen Kirjallisuuden Seura. (Viitattu 4.5.2020)


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Kenraalit ja amiraalit

 |

 |
**Antti Veli Hakala** (s. 15. joulukuuta 1988) on suomalainen kreikkalaisroomalaisen tyylin painija. Hän edustaa Alavuden Urheilijoita ja häntä valmentaa Juha Virtanen.

Hakala on edustanut Suomea kolme kertaa junioreiden EM-kilpailuissa sijoittuen parhaimmillaan seitsemänneksi 74 kg:n sarjassa 2004. Hän on kilpaillut kerran myös junioreiden MM-kilpailuissa. Ensimmäisissä aikuisten arvokilpailuissaan, Vilnan EM-kilpailuissa 2009, hän oli 84 kg:n sarjassa kolmastoista. Herningin MM-kilpailuissa 2009 hän oli 84-kiloisissa kahdestoista.

Hakala voitti 84-kiloisten Suomen-mestaruuden 2009 ja 2010.

Lähteet
-------

1. ↑  Suomen Painiliitto: Hakala Antti Veli *painiliitto.fi*. Viitattu 3.9.2009.
2. ↑  International Wrestling Database: Hakala, Antti (FIN) *iat.uni-leipzig.de*. Viitattu 27.9.2009. (englanniksi)
3. ↑  Suomen Painiliitto: Miesten kreikkalais-roomalaisen painin SM-tulokset 2005–2009 (pdf) *painiliitto.fi*. Viitattu 3.9.2009.
4. ↑  Yle: Välimäki kukisti Ala-Huikun, painin EM-joukkueet *yle.fi*.  14.3.2010. Viitattu 12.4.2010.
**Taistelu leivästä** (myös **Leivän valloitus**, ransk. *La Conquête du Pain*) on venäläisen anarkistin Pjotr Kropotkinin vuonna 1892 ilmestynyt ranskankielinen teos, joka on yksi anarkistisen työväenliikkeen perusteoksista. Kirjassa Kropotkin esittelee oman anarkokommunistisen vaihtoehtonsa marxilaisten valtiojohtoiselle sosialismille. Alun perin *Taistelu leivästä* ilmestyi esseinä Kropotkinin Pariisissa julkaisemassa *Le Révolté* -lehdessä, josta tekstit myöhemmin koottiin yhdeksi kirjaksi. Teoksen esipuheen on kirjoittanut ranskalainen maantieteilijä ja anarkisti Élisée Reclus, joka myös keksi sen alkuperäisen nimen *Leivän valloitus*.

Sisältö
-------

Kirja sisältää Kropotkinin ajattelun perusteita muun muassa yksityisomistuksesta ja toimeentulosta. Teoksessa hän myös tuo esille valtiotonta ja hallituksetonta yhteiskuntamalliaan, joka perustuu ihmisten vapaaseen yhteenliittymiseen. Lisäksi Kropotkin arvioi työväenliikkeen muiden suuntausten näkemyksiä muun muassa yksityisomistuksesta, hyödykkeiden jaosta sekä vallankumouksellisista toimintatavoista. Karl Marxin merkittävimmän teoksen *Pääoman* talousteorioista *Taistelu leivästä* eroaa olennaisesti siinä, että Marxin analysoidessa pelkästään kapitalismia, pohtii Kropotkin puolestaan anarkokommunistisen yhteiskunnan toimintaa ja keinoja sen saavuttamiseksi.

Suomennokset
------------

Teoksen ensimmäisen suomennoksen julkaisi Michiganin Hancockissa amerikansuomalainen kustantamo Työmies. Kääntäjänä toimi sortovuosien laittomia asevelvollisuuskutsuntoja Pohjois-Amerikkaan paennut toimittaja Kaapo Murros, joka tuohon aikaan oli vielä kiinnostunut anarkismista. Sisällissodan jälkeen vuonna 1919 Karisto julkaisi kirjan Santeri Rissasen suomentamana *Suuria kysymyksiä* -sarjansa neljäntenä osana nimellä *Leivän valloitus*. Vuonna 2010 Rissasen käännös ilmestyi internetissä uutena vapaasti ladattavissa olevana versiona.

Lähteet
-------

1. 1 2  Pjotr Kropotkin: Leivän valloitus  16.1.2010. Sosialismi.net. Viitattu 1.1.2015.
2. ↑  The conquest of bread - Peter Kropotkin  21.3.2005. Libcom. Viitattu 1.1.2015.

Aiheesta muualla
----------------

* Teoksen suomenkielinen verkkoversio Sosialismi.net
* Teoksen englanninkielinen verkkoversio Anarchy Archives
**Töyhtömerimetso** (*Microcarbo coronatus*) on lounaisafrikkalainen pienikokoinen merimetsolaji.

Koko ja ulkonäkö
----------------

Linnun pituus on 50-55 cm, sen höyhenpuku on musta, otsalla on töyhtö, nokan ja silmän välissä on punertava paljas laikku ja silmä on punainen.

Esiintyminen
------------

Töyhtömerimetsot elävät Namibian ja lounaisen Etelä-Afrikan rannikolla ja saarilla. Maailman kokonaispopulaatio on 8 700 yksilöä ja pesimvä kanta 2 900 paria. Lajin kanta on pieni ja ihmistoiminnan aiheuttaman häiriön takia pesinnät epäonnistuvat usein. Etelänselkälokki (*Larus dominicanus*) ja pelikaani (*Pelecanus onocrotalus*) saalistavat sen pieniä poikasia ja munia, pelikaanit ja afrikanmerikarhut (*Arctocephalus pusillus*) toisinaan myös aikuisia lintuja. Se on enimmäkseen paikkalintu, vain vähäistä nuorten lintujen vaeltelua pohjoiseen tai itään esiintyy.

Elinympäristö
-------------

Laji elää kylmien merivirtojen vallitsemilla saarilla ja rannikolla, eikä yleensä liiku merellä kymmentä kilometriä ulommaksi.

Lisääntyminen
-------------

Töyhtömerimetsot asuvat yhdyskunnissa, joissa on neljästä sataanviiteenkymmeneen paria, usein muiden merilintujen seurassa. Pesä on rakennettu risuista, luista ja levistä ja se voi sijaita maassa, kalliolla, merimerkissä, puussa tai pensaassa. Naaras munii yhdestä viiteen munaa, tavallisesti kaksi tai kolme. Haudonta-aika on noin 23 päivää ja poikaset jättävät pesän 35 päivän ikäisinä.

Ravinto
-------

Töyhtömerimetso syö kaloja, äyriäisiä ja muita pieniä selkärangattomia.

Lähteet
-------

* Avian Demography Unit (englanniksi)

### Viitteet

1. ↑  BirdLife International: *Microcarbo coronatus* *IUCN Red List of Threatened Species. Version 2021-3*.  2021. International Union for Conservation of Nature, IUCN, Iucnredlist.org. Viitattu 9.12.2021. (englanniksi)
2. ↑  Högmander, H. Björklund, H. Hintikka, J. Lokki, J. Södersved, J. & Velmala, W.: Maailman lintulajien suomenkieliset nimet  2018. BirdLife Suomi.  Arkistoitu 8.2.2018. Viitattu 13.3.2018.


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Taksonitunnisteet |
| --- |
|  |
| Microcarbo coronatus | 
* Wikidata: Q59472
* Wikispecies: Microcarbo coronatus
* ADW: Phalacrocorax\_coronatus
* Avibase: 446E8F9D1E2E281D
* BioLib: 137255
* BirdLife: 22696730
* CoL: 6RFZQ
* BOW: crocor1
* eBird: crocor1
* EoL: 1049411
* Fossilworks: 372750
* GBIF: 6066517
* iNaturalist: 4310
* ITIS: 823998
* IUCN: 22696730
* NCBI: 1523041
* Xeno-canto: Microcarbo-coronatus

 |
|  |
| Graculus coronatus | 
* Wikidata: Q109557037
* GBIF: 9067805

 |

 |
**Antti Eteläpää** (s. 11. toukokuuta 1967) on suomalainen pesäpalloilija ja uransa jälkeen pelinjohtaja.

Pelaajaura
----------

Eteläpää edusti pääsarjaurallaan kausina 1985-1993 Imatran Pallo-Veikkoja, Kiteen Urheilijoita ja Kiteen Palloa. Kaudella 1986 Eteläpää voitti Imatran Pallo-Veikoissa SM-kultaa. Eteläpää pelasi urallaan kaksi A-poikien ja kaksi B-poikien Itä-Länsi-ottelua. Hän pelasi ulkokentällä kakkoskopparina. Eteläpää pelasi urallaan Pesäpallon SM-sarjassa ja Superpesiksessä yhteensä 174 runkosarjaottelua. Näissä hän löi kuusi kunnaria ja 81 tavallista juoksua, toi 64 juoksua ja keräsi 605 kärkilyöntiä. Eteläpää pelasi urallaan kymmenen ylemmän loppusarjan ottelua. Näissä hän löi yhden kunnarin ja neljä tavallista juoksua, toi neljä juoksua ja keräsi 27 kärkilyöntiä. Eteläpää pelasi urallaan 14 alemman loppusarjan ottelua. Näissä hän löi kaksi kunnaria ja 12 tavallista juoksua, toi yhdeksän juoksua ja keräsi 62 kärkilyöntiä.

Pelinjohtajaura
---------------

Kaudet 1995-1997 Eteläpää toimi naisten Superpesiksessä Viinijärven Urheilijoiden pelinjohtajana. Kaudella 1996 Viinijärven Urheilijat saavutti Eteläpään alaisuudessa SM-pronssin. Kaudet 2012-2013 Eteläpää toimi Miesten Superpesiksessä Joensuun Mailan pelinjohtajana. Kaudella 2013 Joensuun Maila saavutti Eteläpään alaisuudessa SM-pronssin. Eteläpää on myös toiminut asiantuntijana Ruudun pesäpallolähetyksissä.

Lähteet
-------

1. 1 2
2. ↑
3. ↑
Eero Snellman
**Eero Juhani Snellman** (8. kesäkuuta 1890 Helsinki – 7. marraskuuta 1951 Helsinki) oli suomalainen taidemaalari. Hän suunnitteli 1918 Suomen lipun yhdessä Bruno Tuukkasen kanssa.

Snellmanin vanhemmat olivat esittelijäsihteeri Johan Ludvig Snellman ja Nanny Maria Montin. Lapsuutensa Snellman vietti Jollaksessa ja Domsin talossa Espoossa vastapäätä pitäjän vanhaa kirkkoa. Hän pääsi ylioppilaaksi 1908 ja opiskeli Helsingin yliopiston piirustussalissa vuosina 1908–1910 ja Suomen Taideyhdistyksen piirustuskoulussa 1909–1910. Snellman jatkoi taideopintoja ulkomailla Pariisissa ja Italiassa 1910, 1911, 1913 ja 1920, Münchenissä 1917–1918, Yhdysvalloissa ja Meksikossa 1924 sekä Lontoossa 1930. 

Snellman toimi Kansallisteatterin taiteellisena avustajana ja hän oli Suomen pääkomissaari Pariisin maailmannäyttelyssä 1937. Snellman oli Suomen taideakatemian jäsen, Juho ja Maria Lallukan taiteilijakotisäätiön puheenjohtaja sekä Kansallisteatterin johtokunnan ja säätiön jäsen. Pariisissa asuessaan hän oli Pariisin *Cité Internationale des Arts* -hankkeen alkuunpanijana. Tämä on kansainvälinen keskus jonne taiteilijat eri puolilta maailmaa kokoontuvat työskentelemään.

Snellman maalasi muotokuvia useista suomalaisista merkkihenkilöistä ja lisäksi hän maalasi myös maisemia. Eero Snellman ja Bruno Tuukkanen suunnittelivat yhdessä myös Suomen lipun. Eduskunta hyväksyi heidän ehdotuksensa toukokuussa 1918.

Eero Snellman oli naimisissa vuodesta 1924 taidemaalari, suunnittelija Greta Lisa Jäderholm-Snellmanin kanssa.

Snellmanin teoksia on esillä Ranskassa Louvren Jeu de Paumessa sekä Pariisin Carnavalet- ja Grassen Fragonard -museossa.

Lähteet
-------

* Wikiaineisto: Kuka kukin oli 1961.
* Eero Snellman taiteilijamatrikkelissa
* Hagelstam, Wenzel: Antiikin lumoissa: Kosmopoliitin utuinen talvi.[vanhentunut linkki] *Turun Sanomat* 6.11.2004.

### Viitteet

1. ↑  Snellman, Eero hakuteoksessa *Uppslagsverket Finland* (2012). (ruotsiksi)
2. ↑  Lipun historia. *Sisäasiainministeriö*.  Arkistoitu 12.5.2015. Viitattu 18.7.2015.
3. ↑  Tirranen, Hertta: *Suomen taiteilijoita: Alwar Cawénista Wäinö Aaltoseen*, s. 199. Porvoo & Helsinki: Werner Söderström Osakeyhtiö, 1955.

Aiheesta muualla
----------------

* "Työ on ollut pelkkää herkuttelua", Kuva, 18.01.1939, nro 2, s. 12, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)

 |
|  |
| Taiteenala | 
* RKD Artists
* ULAN

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Uppslagsverket Finland

 |

 |
**Eero Ilmari Tuomola** (17. marraskuuta 1916 Tampere – 25. maaliskuuta 1974 Tampere) oli suomalainen tekstiilialan yrittäjä ja yritysjohtaja, joka sai teollisuusneuvoksen arvonimen.

Tuomolan vanhemmat olivat kamreeri Väinö Emil Tuomola ja Anni Maria Käkönen ja puoliso vuodesta 1943 Aila Helene Sutinen. Tuomola tuli ylioppilaaksi Jämsän yhteiskoulusta ja jatkoi opintojaan Tampereen kauppaopistossa. Hän osallistui molempiin sotiin, joskin työskenteli jatkosodan aikana 1943–1945 Valtion lentokonetehtaalla myyntiosaston esimiehenä ja mainospäällikkönä. Tämän jälkeen hänestä tuli appensa Matti Sutisen perustaman kutomon toimitusjohtaja. Vuonna 1949 Matti-Trikooksi nimensä muuttanut yhtiö kehittyi perheyrityksenä merkittävästi. Yrityksen toimitusjohtajana Tuomola työskenteli vuoteen 1972 ja sen jälkeen vielä yrityksen hallituksen puheenjohtajana. Tuomola toimi myös Matti-Trikoon sisaryhtiön Epilän Sementtivalimon toimitusjohtajana ja johtokunnan puheenjohtajana 1945–1951. Hän oli Tampereen kaupunginvaltuuston jäsen 1957–1972 ja hänellä oli muitakin alueellisia, oman alansa ja yrittäjien luottamustehtäviä. Tuomola oli myös aktiivinen ratsastuksen seura- ja kilpailutoiminnan piirissä ja hänet muistetaan merkittävänä lahjoittajana. Teollisuusneuvoksen arvonimen Tuomola sai vuonna 1973.

Lähteet
-------

1. 1 2  Eero Tuomola *Biografiasampo*. Viitattu 25.3.2022.
2. ↑  Arvonimet. *Helsingin Sanomat*, 19.12.1973, s. 13.
|  |
| --- |
| Daktinomysiini |
| Daktinomysiini |
| **Systemaattinen (IUPAC) nimi** |
| 2-amino-4,6-dimetyyli-3-okso-1-N,9-N-bis[7,11,14-trimetyyli-2,5,9,12,15-pentaokso-3,10-di(propan-2-yyli)-8-oksa-1,4,11,14-tetra-atsabisyklo[14.3.0]nonadekan-6-yyli]fenoksatsiini-1,9-dikarboksamidi |
| **Tunnisteet** |
| CAS-numero | 50-76-0 |
| ATC-koodi | L01DA01 |
| PubChem | 2019 |
| DrugBank | DB00970 |
| **Kemialliset tiedot** |
| Kaava | C62H86N12O16 |
| Moolimassa | 1255,417 g/mol |
| SMILES | Etsi tietokannasta: eMolecules, PubChem |
| **Fysikaaliset tiedot** |
| Sulamispiste | 241,5–243 °C |
| **Farmakokineettiset tiedot** |
| Hyötyosuus |  ? |
| Proteiinisitoutuminen | 5 % |
| Metabolia | Hepaattinen |
| Puoliintumisaika | 36 tuntia |
| Ekskreetio |  ? |
| **Terapeuttiset näkökohdat** |
| Raskauskategoria | ? |
| Reseptiluokitus | 
 |
| Antotapa | Intravenoosi |

**Daktinomysiini** eli **aktinomysiini-D** on kasvainten hoitoon käytettävä antibiootti. Se vaikuttaa kiinnittymällä tumassa DNA:n kaksoiskierteiden väliin ja estämällä siten transkription eli käytännössä geenin toiminnan. Siten se estää syöpäsolujen kasvua. Sitä käytetään joidenkin lapsilla esiintyvien syöpäsairauksien hoidossa. Daktinomysiinin käyttöalueita
ovat pehmytkudossarkoomat, Ewingin sarkooma, Wilmsin kasvain, rabdomyosarkooma, luun sarkooma ja istukkasyöpä. Daktinomysiiniä on annettu suonensisäisinä ruiskeina (iv.).

Daktinomysiini on suhteellisen myrkyllistä. Tärkeimmät haittavaikutukset ovat pahoinvointi, limakalvovauriot, ihottumat, hiustenlähtö ja luuytimen vajaatoiminta.

Daktinomysiiniä saadaan aktinomykeetti-bakteereista eli ns. sädesienistä, Streptomyces parvulus, jotka ovat myös tunnettuja rakennusten kosteusvaurioista lähinnä allergioitten aiheuttajana.

Lääkkeen keksimisestä sen käyttöönottoon meni hieman yli kaksi vuosikymmentä (Yhdysvalloissa FDA vuonna 1964), ja siihen on voinut olla syynä daktinomysiinin suuri myrkyllisyys.

Daktinomysiinin keksi vuonna 1940 Yhdysvaltojen juutalainen lääketieteen tutkija Selman Waksman, joka oli syntynyt Ukrainassa. Hän löysi tutkimistaan sädesienistä useita antibiootteja, mm. streptomysiinin.

### Myyntiluvan peruuttaminen

29.2. 2012 lukien on daktinomysiinin (*Cosmegen*) myyntilupa peruutettu. Lääkettä oli markkinoinut Lundbeck -niminen lääkealan konserni. Erityislupaa voi pienille lääke-erille hakea, joko potilas taikka terveydenhuollon alan toimija, Fimeasta. Lääkkeen käyttö on vähentynyt, toisten vastaavien lääketuotteiden kehittelyn myötä.

Lähteet
-------

1. 1 2  Elonen E, Kasvainten lääkehoito, kirjassa Koulu M, Mervaala E, Tuomisto J. Farmakologia ja toksikologia, 8. p. ss. 1013–1051, Kustannus Oy Medicina, Kuopio, 2012. ISBN 978-951-97316-4-3. Myös verkossa: www.medicina.fi
2. ↑

Aiheesta muualla
----------------

* Medicina.fi: Daktinomysiini, sivu 951 (Arkistoitu – Internet Archive) (pdf)
* PubChem: Dactinomycin (englanniksi)
* DrugBank: Dactinomycin (englanniksi)
* Kyoto Encyclopedia of Genes and Genomes (KEGG): Actinomycin D (englanniksi)
* ChemBlink: Actinomycin D (englanniksi)
Esterházyn linna Eisenstadtissa.
**Esterházyn linna** (saks. *Schloss Esterházy*) on linna Burgenlandin osavaltion pääkaupungissa Eisenstadtissa, Itävallassa. Se on nykyisin Esterházyn suvun omistuksessa. Linna tunnetaan muun muassa sen Haydnsaal-salista, joka on nimetty linnassa työskennelleen itävaltalaisen säveltäjän Joseph Haydnin mukaan.

Historia
--------

Nykyisen linnan paikalla on sijainnut linna jo 1200-luvulta lähtien. Tuolloinen linna oli Gutkeledin suvun omistuksessa, kunnes se siirtyi Kanizsain suvun hallintaan vuonna 1364. Kanizsait teettivät linnassa suuria uudistustöitä. Unkarin kuninkaan Ludvig I:n luvalla suku rakennutti koko Eisenstadtin kaupungin ympärille muurin, jonka keskeinen osa linna oli.

Linnan fasadia.
Vuonna 1445 linna siirtyi koko kaupungin ohella Habsburgin suvun hallintaan. Vuonna 1622 siitä tuli Esterházy-suvun, jonka mukaan se on myös nimetty, omaisuutta. 1600-luvulla, linnan siirryttyä Esterházyjen hallintaan, linna sai barokin tyylisuuntaa edustavan ulkonäön. Linnan muutostyöt kestivät kymmenisen vuotta. 1700-luvulla puolestaan pääasiassa vain linnan interiööriä muutettiin, muun muassa pääportaikot vaihdettiin uusiin. 

Ruhtinas Nikolaus II Esterházyn aikana linnalle luotiin klassistinen ilme ranskalaisten arkkitehtien piirustusten pohjalta. Taloudellisten ongelmien vuoksi linnaa ei kuitenkaan uudistettu niin runsaasti kuin alun perin suunniteltiin. 1800-luvun lopulla linnaa uudistettiin jälleen, mutta linnan ulkonäkö ei juurikaan muuttunut tuolloisesta. 

Toisen maailmansodan jälkeen Itävallan miehityksen aikana linnassa kokoontui kymmenen vuoden ajan Burgenlandin osavaltiohallitus ja oikeus. Vuonna 1969 osavaltiohallitus vuokrasi suuria osia linnasta käyttöönsä.

Aiheesta muualla
----------------

* Esterházyn linnan viralliset internetsivut (Arkistoitu – Internet Archive) (saksaksi) (unkariksi) (englanniksi)
**Volta** oli Ranskan laivaston vuonna 1867 vesillelaskettu puurunkoinen Limier-luokan 1. luokan aviso, joka luokiteltiin vuonna 1876 3. luokan risteilijäksi.

Valmistus
---------

*Pääartikkeli: Limier-luokka*
Alus tilattiin Cherbourgin laivastontelakalta ja sen köli laskettiin 4. huhtikuuta 1867. Alus laskettiin vesille 4. kesäkuuta 1867 ja se liitettiin laivastoon vuonna 1869.

Palvelus
--------

Alus lähti 6. tammikuuta 1969 St. Denisistä Madagaskarille Tamataveen, mistä se palasi St. Denisiin 16. tammikuuta. Alus riisuttiin asesita 1. tammikuuta 1872 Cherbourgissa ja se aseistettiin uudelleen 5. elokuuta 1873. Alus lähti 15. huhtikuuta 1876 Etelä-Amerikkaan. Se jatkoi matkaansa Valparaisosta Montevideoon 29. toukokuuta ja alus oli Rio de Janeirossa 13.-30. kesäkuuta. Alus oli Brestissä 15. elokuuta, mistä se käväisi Cherbourgissa 17. elokuuta.

Alus liitettiin Japanissa ja Kiinassa toimivaan laivasto-osastoon 1881. Se osallistui 23. elokuuta Kelungin taisteluun. *Volta* poistettiin alusluettelosta 16. toukokuuta 1892 ja se romutettiin vuonna 1894.

Lähteet
-------

* Gardiner, Robert (toim.): *Conway's All the World's Fighting Ships 1860–1905*. Lontoo, Englanti: Conway Maritime Press, 2002. ISBN 0-85177-133-5. (englanniksi)

### Viitteet

1. ↑  dossiersmarine.free.fr (Arkistoitu – Internet Archive)

*Limier*-luokan risteilijät

|  |
| --- |
| *D'Estrées* – *Hamelin* – *L'Hermitte* – *Limier* – *Volta* |
| Edeltäjä: *Desaix* – Seuraaja: *Châteaurenault* |
iGS-tietokonepiste Kirjasto 10:ssä vuonna 2006
**iGS Tietohuoltoasema** oli Helsingin kaupunginkirjaston verkkotietopalvelu, jossa kirjaston henkilökunnalle pystyi lähettämään kysymyksen mistä tahansa aiheesta verkossa. Kysymysten vastaajina olivat Helsingin kaupunginkirjaston työntekijät kirjaston eri toimipisteissä.

iGS:llä oli myös viikoittainen radio-ohjelma *Kysy mitä vain* Yleisradion Ylen aikainen -kanavalla. Radion kuuntelijat saattoivat lähettää kysymyksiä Ylen aikaisen www-sivun kautta tai soittamalla toimitukseen. Kysymykset välitettiin iGS:n radiotiimille, joka valitsee yhden kysymyksen vastattavaksi suorassa lähetyksessä. Muut kysymykset ja vastaukset ovat luettavissa iGS:n www-sivuilta.

Verkkopalvelun lisäksi Tietohuoltoasemalla oli liikkuva tietopalveluyksikkö, Tietotynnyri, joka kiersi esimerkiksi ostoskeskuksissa ja erilaisissa tapahtumissa. Kun Tietotynnyri on keikalla, mukana on yksi tai useampi päivystäjä, jolta voi kysyä mitä vain. Muun ajan tiimin jäsenet ovat töissä omissa kotikirjastoissaan, joissa he vastasivat verkon kautta tulleisiin kysymyksiin päivittäisen kirjastotyön ohessa.

Historiaa
---------

iGS avattiin vuonna 2001. Helsingin kaupunginkirjasto rakensi sen Bill & Melinda Gatesin säätiön Access to Learning -palkinnon varoilla. Kirjasto vastaanotti palkinnon kesällä 2000. iGS suunniteltiin kaksivuotiseksi projektiksi, mutta siitä on tullut osa kirjaston arkityötä.

Palvelu nimettiin uudelleen vuoden 2013 alusta Kysy.fi -nimisenä. Vanhat iGS-vastaukset ovat saatavilla myös uudessa verkkopalvelussa.

Tunnustuksia
------------

* Helsingin kaupunginkirjasto palkitsi iGS:n henkilökunnan "Kirjaston timantilla" 30. toukokuuta 2002.
* Suomen Tietopalveluseura valitsi iGS:n vuoden 2004 Tiedon taitajaksi.
* City-lehti nimesi iGS:n Kaupungin parhaaksi tietopalveluksi 2005 (n:o 19/2005).

Lähteet
-------

* iGS Tietohuoltoasema: Taustaa (Arkistoitu – Internet Archive)

1. ↑  Kysy.fi – kysy mitä vain! *Helmet*. Viitattu 4.3.2020. [vanhentunut linkki]

Aiheesta muualla
----------------

* iGS Tietohuoltoasema (Arkistoitu – Internet Archive)
* iGS Tietohuoltoasema on vuoden 2004 Tiedon Taitaja (Arkistoitu – Internet Archive)
**Killinkosken työväentalo** on Virtojen Killinkosken kylässä sijaitseva työväentalo. Talo sijaitsee valtakunnallisesti merkittävässä Killinkosken tehdasyhdyskunnan rakennetussa kulttuuriympäristössä.

Historiaa
---------

Toisveden työväenyhdistys perustettiin Forssan kokouksen innoittamana vuodenvaihteessa 1903—1904. Yhdistyksen yhteyteen perustettiin oma kirjasto, naisjaosto, raittiusseura, puhujaseura, näytelmäkerho, urheilukerho, torvisoittokunta ja Punakaarti (1906). Yhdistys perusti myös oman käsinkirjoitetun sanomalehden. Yhdistys liittyi Sosialidemokraattiseen puolueeseen syyskuussa 1904. jäseniä oli 55 henkeä, joista puolet (27) oli naisia. Yhdistys vaihtoi nimekseen Killinkosken työväenyhdistys vuonna 1914.

Rakennus
--------

Työväentalo valmistui Aittonemeltä vuokratulle tontille vuonna 1908. Tupaantuliaisia vietettiin 19. heinäkuuta 1908. Työväentalon viereen yhdistys rakensi toisen talon, jonka se vuokrasi Virtain Osuuskaupalle.

Vuosina 1914–1916 työväentalo toimi venäläisten linnoitustyöntekijöiden majoitustilana. Vaasan läänin kuvernöörin määräyksestä työväentalon ovet olivat suljettuina vuosina 1917–1918. Aseita etsiessään suojeluskunta hajotti ja tuhosi talon irtaimistoa. Yhdistys sai talonsa takaisin 15. helmikuuta 1919, kunnosti sen ilkivallan jäljiltä ja aloitti toiminnan uudelleen.

Talo on hirsirunkoinen ja rankorakenteinen. Rakennus vuorattiin laudoilla vuonna 1960. Samalla alkuperäinen pärekatto muutettiin peltikatoksi. Talossa on juhlasali näyttämöineen, ravintola, keittiö, eteinen sekä huoneen ja keittiön asunto.

Nykyinen toiminta
-----------------

Yhdistyksen oma talon käyttö on vähäistä, mutta muut toimijat käyttävät tiloja, koska talo sijaitsee keskeisellä paikalla kylän keskustassa ja talon sali näyttämöineen on suuri. Talolla on järjestetty juhlia, erilaisia tilaisuuksia ja bingotapahtumia. Talolla harrastavat muun muassa urheiluseura, tanssikerho ja näytelmäpiiri. Kahvila on ajoittain toiminut keskioluen anniskelupaikkana. Työväentaloa on käytetty myös äänestyspaikkana.

Lähteet
-------

1. ↑  Killinkoski/historia *killinkoski.fi*. Viitattu 13.4.2022.
2. ↑  Työväen Arkisto: SDP:n puoluetilasto 1907 *yksa.disec.fi*. Viitattu 13.4.2022.
3. ↑  Niemi, Jussi V.: *Työväenyhdistystoimintaa Virroilla 115 vuotta*, s. 207. Keuruu: Lahdenkylän Työväenyhdistys ry, 2018. ISBN 978-952-94-0267-0.
4. ↑  Niemi, Jussi V.: *Työväenyhdistystoimintaa Virroilla 115 vuotta*, s. 46, 208. Keuruu: Lahdenkylän Työväenyhdistys ry, 2018. ISBN 978-952-94-0267-0.
5. 1 2  Båsk-Ekholm, Katia & Häyry, Kaj: *Suomen työväentaloja koskeva selvitys*. Helsinki: Opetusministeriö, 1982.
6. ↑  Niemi, Jussi V.: *Työväenyhdistystoimintaa Virroilla 115 vuotta*, s. 84, 96. Keuruu: Lahdenkylän Työväenyhdistys ry, 2018. ISBN 978-952-94-0267-0.
7. ↑  Leskelä, Anssi: *SDP:n työväentalot*. Työväen Sivistysliitto, 2018.
8. ↑  Killinkosken TY: hankesuunnitelma (pdf) *pokory.fi*. Viitattu 13.4.2022. [vanhentunut linkki]
Killoran vuosien 1924 ja 1940 välisenä aikana.
**Killoran** oli kolmimastoparkki, joka kuului ahvenanmaalaisen Gustaf Eriksonin kauppalaivastoon vuosina 1924–1940.

Valmistus
---------

Aluksen oli rakentanut skotlantilainen Ailsa Shipbuilding Company, ja se oli laskettu vesille 30. kesäkuuta 1900. Aluksen kantavuus oli 3 000 tonnia kuollutta painoa, ja sen kantavuus oli 1 816,98 bruttorekisteritonnia. Alus oli 77,70 metriä pitkä, 11,90 metriä leveä, ja sen rungon korkeus kölistä kannelle oli 6,90 metriä. Syväys täydessä lastissa oli 5,40 metriä.

Palvelus
--------

Gustaf Erikson osti aluksen Englannista 2 650 punnan kauppahinnalla vuonna 1924. Sen kapteeni oli Karl Algot Leman.

*Killoran* oli toisen maailmansodan 10. elokuuta 1940 aikana matkalla Etelä-Amerikasta Kanariansaarten kautta Espanjaan. Aluksen oli määrä tehdä välipysähdys Kanariansaarilla, mutta kovan tuulen vuoksi se joutui purjehtimaan ensin saarten koillispuolelle, josta se suuntaisi kohti satamaa.

Alus oli juuri saapumassa käännöskohtaan, kun Saksan laivaston korvettikapteeni Hellmuth von Ruckteschellin komentama apuristeilijä *Widder* pysäytti sen. Kapteeni Leman kutsuttiin apuristeilijälle selvittämään aluksen reittiä ja määränpäätä. Selostuksen kuultuaan von Ruckteschell kuitenkin ilmoitti, että *Killoranin* lastina oli Englantiin matkalla olevaa sotakieltotavaraa ja että alus upotettaisiin.

Kapteeni Lemanin vastalauseista huolimatta *Killoranin* miehistö ja osa ruokatarpeista määrättiin siirrettäväksi apuristeilijälle, ja aluksen ruumaan mastojen juurelle asetettiin kolme räjähdyspanosta. Nämä räjähtivät aikasytytyksellä, ja puolessatoista minuutissa parkki *Killoran* vaipui aaltojen alle paikassa 33°06' N, 34°17'W.

*Killoranin* miehistöä pidettiin korvetilla noin kuukauden verran, kunnes heidät siirrettiin mantereelle matkalla olevaan alukseen. Koko miehistö pääsi myöhemmin palaamaan kotimaahansa.

Kuten kaikki Eriksonin purjelaivat, alus oli vakuuttamaton, eikä varustaja saanut siitä mitään korvausta.

Sodan jälkeen Hellmuth von Ruchteschell tuomittiin ainoana*lähde?* apuristeilijäkomentajana sotarikoksista vankeuteen, jossa hän kuoli 1948.

Päälliköt
---------

* Karl Johan Eriksson 1924–1927
* Ragnar Lindholm 1927–1930
* Hugo Donatus Karlsson 1930–1932
* Arthur Alexander Söderlund 1932–1933 sekä 6. tammikuuta 1940 – 26. helmikuuta 1940
* Viktor Verner Björkfelt 1933–1937
* Allan Fallström 1937–1938
* Karl Algot Leman 28. heinäkuuta 1938 – 6. tammikuuta 1940 sekä 26. helmikuuta 1940 – 10. elokuuta 1940

Aiheesta muualla
----------------

* Killoran (Arkistoitu – Internet Archive). Jukka Mikkolan sivusto.
**Gargoili** on fantasia- ja kauhuhirviö, joka on saanut innoitusta arkkitehtuurin gargoileista, räystäiden groteskeista vedensyöksijäveistoksista. Gargoilien uskottiin karkottavan pahoja henkiä, mutta ajatus niiden henkiin heräämisestä on hirvittävä. Golemien tavoin ne on tehty maagisesti animoidusta tai muutetusta kivestä, mutta niillä on eläinpiirteitä ja ne ovat usein jonkin paikan, kuten katedraalin tai linnan vartijoita. Niitä voidaan kuvata myös demonien vallassa olevina ratsuina tai patsaita muistuttavina elävinä lajeina.

Kuvaus
------

### Pahoissa tarkoituksissa

Käsitys gargoileista pahan herättämiin yliluonnollisiin rakenteisiin alkoi teoksessa *Maker of Gargoyles* (1932), joka on Clark Ashton Smithin lyhyt pulp-teos, jossa Reynard, keskiaikainen kivimuurari, levittää alitajuisesti vihansa ja himonsa kahtia kahdeksi gargoiliksi, jotka hyökkäävät Vyonesin kaupunkiin ja myöhemmin tappavat Reynardin, kun hän yrittää tuhota heidät.

Fritz Leiberin romaanissa *Conjure Wife* (1943) noita taikoo lohikäärmeveistoksen ja lähettää sen tappamaan arkeologian professorin.

### Demonien ratsuina

Ajatus gargoileista demonisina ratsuina lähti Lewis Spencen teoksesta *The Horn of Vapula* (1932), jossa demoni on sidottu vuohen näköiseen gargoiliin, jolla on sarvi.

### Patsaita muistuttavina lajeina

Vuonna 1908 julkaistussa lastenkirjassa *Dorothy and the Wizard in Oz* (suom. *Ihmemaa Oz. 4, Ozin velho*) esiteltiin gargoilien maa, jossa oli puisia olentoja, joilla oli saranoidut siivet.

Elokuvassa *Gargoyles* (1972) on fiktiivinen rotu, jonka Saatana loi ihmiskunnan vahingoittamiseksi.

### Ystävällisinä

Ajatus ystävällistä gargoileista esitettiin Disneyn televeisiosarjassa *Gargoyles*, jossa Gargoilit taistelivat hirviöitä vastaan suojellakseen ihmisiä. Se on peräisin kansanuskomuksesta, jossa gargoileja pidetään suojelijoina. Ystävällisiä gargoileja esiintyy myös *Kiekkomaailma*-universumissa, kuten Terry Pratchettin teoksessa *Savijaloilla* (1996) ja Disneyn elokuvassa *Nodre Damen kellonsoittaja* (1996), jossa on gargoilit Hugo, Victor ja Laverne, jotka ilmenevät Quasimodon alitajunnassa.

Lähteet
-------

1. ↑  Kythera of Anevern: *Dragons & fantasy*. Irvine, CA: Walter Foster Pub, 2009. ISBN 978-1-61059-856-9. (englanniksi)
2. 1 2 3 4 5  Jeffrey Andrew Weinstock: *The Ashgate Encyclopedia of Literary and Cinematic Monsters*. Routledge, 2016. ISBN 978-1-317-04426-0. Teoksen verkkoversio (viitattu 7.9.2021). (englanniksi)
3. ↑  Thomas M. Sipos: *Horror Film Aesthetics: Creating the Visual Language of Fear*. McFarland, 2014. ISBN 978-0-7864-5834-9. Teoksen verkkoversio (viitattu 7.9.2021). (englanniksi)
**Elävöittävän lähteen katedraali** (kreik. Μητροπολιτικός Ναός Ζωοδόχου Πηγής, *Mitropolitikós Naós Zoodóchou Pigís*) on ortodoksinen kirkko Náxoksen kaupungissa Náxoksen saarella Kreikassa. Se on Paronaxían hiippakunnan katedraali eli piispanistuin. Katedraali on omistettu Neitsyt Marialle "Elävöittävälle lähteelle" (*Zoodóchos Pigí*).

Katedraali on rakennettu vuosina 1780–1787. Se sijaitsee Náxoksen kaupungin pohjoisosassa Gróttaksi kutsutulla alueella. Kirkkorakennus edustaa valkoista kykladista arkkitehtuuria. Katedraalin paikalla oli varhaisempi samanniminen kirkko, ja sen rakentamisessa on käytetty sekä tämän kirkon että lähialueen antiikin aikaisten rakennusten osia. Kirkon pylväiden sanotaan olevan peräisin Deloksen saaren antiikin aikaista rakennuksista. Sisältä kirkko on koristeltu seinämaalauksilla

Katedraalin aukiolla ja sen alla sijaitsee Gróttan arkeologinen kohde ja museo.

Lähteet
-------

1. 1 2  Naxos Churches *Greeka.com*. Viitattu 28.11.2016.
2. 1 2  Religious Naxos *Naxos Tours*.  Arkistoitu 29.5.2016. Viitattu 28.11.2016.
3. ↑  Archaeological Site of Grotta *Naxos and Small Cyclades*.  Arkistoitu 5.9.2017. Viitattu 21.8.2017.
4. ↑  On-site Archaeological Museum of Naxos *My Naxos*.  Arkistoitu 6.9.2017. Viitattu 21.8.2017.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Elävöittävän lähteen katedraali** Wikimedia Commonsissa
**Gargando** on maalaiskunta ja sen keskuspaikka Timbuktun alueen Goundamin piirissä Malissa. Se sijaitsee noin 55 kilometriä Goundamista länteen. Kunnassa on 7 950 asukasta (vuonna 2009).

Gargandon kunta rajoittuu lännessä Goundamin piirin Tilemsin ja Alzounoubin, luoteessa Raz-El-Man, pohjoisessa Adarmalanen, koillisessa M’Bounan, idässä Télén ja Goundamin ja kaakossa Tonkan kuntiin sekä etelässä Niafunkén piirin Soboundoun ja lounaassa Diankén ja Soumpin kuntiin. Kuntaan kuuluu 13 paimentolaisryhmää. Asukkaat ovat tuaregeja.

Seudun pääelinkeino on karjanhoito. Kotieläimiä ovat naudat, lampaat, vuohet, aasit ja kamelit. Kunnassa toimii neljä alakoulua, terveyskeskus ja kaksi terveysasemaa.

Lähteet
-------

1. ↑  Resultats provisoires RGPH 2009 (Région de Tombouctou) *instat.gov.ml*.  Arkistoitu 22.7.2011. Viitattu 3.8.2012. (ranskaksi)
2. 1 2  Plan de Sécurité Alimentaire: Commune Rurale de Gargando 2006-2010 *csa-mali.org*.  2006. Viitattu 3.8.2012. (ranskaksi)
**Modulaarinen eliö** eli *kerrannainen eliö* on eliö, jonka yksilö muotoutuu monista eri osittain itsenäisistä ja monisoluisista rakenneosista eli *moduuleista*. Modulaariset eliöt kehittyvät tsygootista yksikkömoduuliksi, joka tuottaa uusia itsensä kaltaisia moduuleita, sen sijaan että ne kehittyisivät kokonaiseksi organismiksi. Niillä on yleensä haarautuva rakenne, joka on hyvin vaihteleva mutta samalla lajilla saman kaltainen. Ne ovat kuitenkin elimellisessä yhteydessä toisiinsa.

Jotkin modulaariset eliöt muodostavat runkokuntia, joita sanotaan myös yhdyskunniksi. Tällaisia ovat esimerkiksi sienet, sienieläimet, korallit, polyyppieläimet ja sammaleläimet.

Myös puita ja pensaita voidaan pitää modulaarisina eliöinä, joiden moduuleja ovat versot ja oksat.

Lähteet
-------

* Tirri, Rauno & Lehtonen, Juhani & Lemmetyinen, Risto & Pihakaski, Seppo & Portin, Petter: *Biologian sanakirja*, s. 325–326, 459 . Uudistetun laitoksen 4. painos. Helsinki: Otava, 2013. ISBN 951-1-17618-8.

### Viitteet

1. 1 2 3  Tirri, Rauno & Lehtonen, Juhani, et al. 2013, s. 325–326.
2. 1 2  Modular organism *Oxford Reference*. Viitattu 21.12.2019. (englanniksi)
3. 1 2  Kohli, R.K. & Batish, D.R. & Singh, H.P.: *Ecology – Population and Community Ecology*, s. 2. Centre for Environment and Vocational Studies, Panjab University, 18.9.2007. Teoksen verkkoversio (viitattu 21.12.2019).  (Arkistoitu – Internet Archive)
**Modultek Oy** on nyt osa **Roima Intelligence** -yritystä. Kesäkuussa 2016 tapahtuneessa yrityskaupassa Modultekin tuotteet ja henkilöstö siirtyivät Roimaan. Samalla Roiman tuotevalikoima (ERP, MES/MOM, WMS, Konenäköratkaisut, esiselvitykset) laajeni kattamaan myös tuotteen elinkaaren hallinnan (PLM). Roimalla on nyt Suomessa laajin tarjooma ratkaisuja valmistavan yrityksen toimitusketjun optimointiin. 

Modultek oli suomalainen, vuonna 1989 perustettu yritys, joka myi ja kehitti ohjelmistoja ja palveluita tuotetiedon hallintaan ja informaation laadun hallintaan. Koska nimike on tuotetietojen ydin, Modultekin painopiste ja erityisosaamista on nimikkeiden hallinta yrityksen eri prosesseissa. Modultekin tunnetuimmat ohjelmistoratkaisut ovat Aton ja SolidPDM, jotka ovat CAD/CAM-yhdistyksen vuosittain teettämien kyselyiden mukaan (viimeisin kysely 2013) Suomen suosituin PDM-järjestelmä, sekä CodeMaster. 

Modultekin päätoimipiste sijaitsi Porissa ja tytäryhtiö Modultek B.V. Hollannin Eindhovenissa.

Lähteet
-------

* Modultek Oy:n kotisivut

1. ↑  Valokynä 2/2013 (Arkistoitu – Internet Archive)

Aiheesta muualla
----------------

* Tuotteen elinkaaren hallinta
* Roiman kotisivut
**Moduulimitta** on rakennustekniikassa käytettävä kuvitteellinen *liittymismitta*. Moduulimittajärjestelmän avulla voidaan määrittää ja varmistaa esivalmistettujen rakennusosien yhteensopivuus asennusvaiheessa. Moduulimitoitus myös vähentää tarvetta paikallamittauksiin ja auttaa vakioimaan rakennusosien ja tarvikkeiden mittoja.

Rakennusosan liittymismitta
---------------------------

Liittymismitta on mitta johon sisältyy:

* rakennusosan mitta eli *perusmitta*
* asennuksen vaatima tila
* mittapoikkeamien vaatima tila
* eri osien välinen sauma.

Rakennusosan niiden sivujen, joihin liittyy muita rakennuosia tulee mahtua paikoilleen asennettuna liittymismitan sisälle. **Mittapoikkeamia** syntyy rakennusosien valmistuksessa, kuljetuksessa, asennuksessa ja paikalleenmittauksessa, sekä olosuhteiden muuttuessa esimerkiksi lämpölaajenemisen myötä. Vaadittavaa tarkkuutta ilmaistaan toleransseilla. **Sauman** suuruus riippuu rakennusosan toleransseista, mahdollisesta saumausmateriaalista ja liitostavasta.

Moduulimitta
------------

Moduulimitta on mitoituksen perusyksikkö, joka muodostaa tasomaisen *moduuliverkon*, jossa perusyksikkö on yksi moduuli molempiin suuntiin. Moduuliverkkotasot puolestaan muodostavat kolmiulotteisen koordinaatiston, jossa myös pystysuora kantamitta on yksi moduuli. Rakennus ja kukin rakennusosa ajatellaan sijoitettavan tähän peruskoordinaatistoon.

Rakennuksen eri osat voivat sijoittua kukin omaan suorakulmaiseen moduuliverkkoonsa, jotka esimerkiksi kiertyvät toistensa suhteen. Verkot kytketään toisiinsa yhteisten pisteiden ja kulmamäärityksen avulla. Suorakulmaisesta poikkeavat muodot voidaan sitoa omaan lieriö- tai pallokoordinaatistoonsa, tai ne voidaan mitoittaa riittävän tiheästi suorakulmaiseen peruskoordinaatistoon.

### Kantamoduuli

Moduulimitoituksen perusmoduuli eli **kantamoduuli** merkitään kirjaimella *M*. Suomessa kantamoduulin suuruus on *100 millimetriä*. Mitoitettaessa rakennusosia pyritään käyttämään perusmittaa 1M tai sen kerrannaisia 3M, 6M, 9M ja 12M, suuremmissa mitoissa 12M-kerrannaisia 24M, 36M, 48M, 60M jne. Esimerkiksi oven yleinen leveys on 9M, korkeus 21M, rakennuksen kerroskorkeus tyypillisesti 30M ja rungon syvyys usein 84M. Mikäli moduulimitoitus on rakennusosalle liian karkeaa, käytetään ensisijaisesti *0,5M* moduulia, toissijaisesti millimetrimittaa.

Poikkeus mitoituksesta Suomessa on ikkunateollisuus, joka on pitkään käyttänyt pystysuuntaisissa mitoituksesa 2M-kerrannaisia, esimerkiksi 6M, 12M, 14M, 16M. Nykyisin ikkunateollisuus voi käytännössä valmistaa tuotteet käyttäen 1M-kerrannaisia, tai ilman moduulimitoitusta.

Piirustuksissa moduulimittaa tarkoitettaessa voidaan merkitä eksaktin mitan sijaan kantamoduulin kerroin, esimerkiksi mitan *8400* sijasta merkitään *84M*.

Lähteet
-------

* Rakennustieto Oy: *RT 03-10525 Rakennusten ja rakennusosien mittajärjestely*. Rakennustietosäätiö, 1993.

Aiheesta muualla
----------------

* SFS 2490 (RT 001.10) Mitat ja toleranssit rakennusalalla, käsitteitä.
* RT 02-10050 Rakennustoleranssit, toleranssien määritelmät.
* RT 02-10102 Betonirakenteiden toleranssit.
* Betonielementtien toleranssit. SBK 1993.
**Anna Aaltomaa** (s. 26. joulukuuta 1977 Tampere) on suomalainen jääkiekkoilija, joka pelasi naisten SM-sarjassa 14 kautta ja kuului myös Suomen maajoukkueeseen. Hän oli pelipaikaltaan puolustaja.

Aaltomaa edusti koko SM-sarjauransa ajan Tampereen Ilvestä kaudet 1992–2006. Hän pelasi SM-sarjassa 279 runkosarjaottelua, joissa hänen tehopisteensä ovat 93 + 110 = 203, sekä 55 pudotuspeliä tehopistein 4 + 17 = 21. Hän voitti kaksi Suomen-mestaruutta vuosina 1993 ja 2006 sekä saavutti neljä SM-hopeaa ja viisi SM-pronssia.

Suomen maajoukkueessa Aaltomaa pelasi 41 maaottelua ja teki niissä viisi maalia sekä sai seitsemän syöttöpistettä. Hän pelasi vuoden 1995 EM-kilpailuissa, joissa Suomi voitti kultaa.

Lähteet
-------

* Kallioniemi, Riku (vt. päätoim.): *Jääkiekkokirja 2017–2018*. Jääkiekon SM-liiga Oy, 2017. ISSN 0784-3321.

### Viitteet

1. 1 2 3 4 5  Anna Aaltomaa *Elite Prospects*. Everysport Media Group AB.  (englanniksi)
2. 1 2 3 4 5  Jääkiekkokirja 2017–2018, s. 522
3. 1 2 3  Jääkiekkokirja 2017–2018, s. 350
4. ↑  Jääkiekkokirja 2017–2018, s. 216–217
5. ↑  Jääkiekkokirja 2017–2018, s. 321
**Hilla** eli **al-Hilla** (arab. الحلة‎, *al-Ḥilla*) on kaupunki Irakin keskiosissa, Eufrat-virran itäisen haaran ('al-Hilla') varrella. Kaupunki on Hillan piirikunnan ja Babylonin maakunnan hallinnollinen keskus. Kaupungin kautta kulkee Bagdadiin johtava valtatie ja rautatie. Se sijaitsee noin sata kilometriä Bagdadin eteläpuolella, keinokastelun varassa elävän maanviljelysalueen keskellä. 

Vuonna 2003 asukasluvuksi arvioitiin 350 000. Vuonna 2009 siellä oli noin 425 000 asukasta. Vuonna 2013 koko Hillan piirikunnan väkiluvuksi arvioitiin 41 prosenttia koko maakunnan 1,728 miljoonasta asukkaasta, eli noin 710 000 henkeä.

Kaupunki oli aikoinaan šiiamuslimien tärkeä kulttuuri- ja koulutuskeskus. Kaupunki on perustettu 900-luvulla jaa. ja se tunnettiin aluksi nimellä al-Jamiayn (’kaksi moskeijaa’). Nykyisen nimensä se sai vuonna 1102. Se sijaitsi Bagdadin ja Kufan välisellä pyhiinvaellusreitillä. Šiiamuslimit muistivat paikkakunnan neljännen kalifin, Alin salamurhan tapahtumapaikkana. Kaupunki oli merkittävä hallinnollinen keskus ottomaanien ja brittien hallituskaudella. 1800-luvulla veden virtaama Eufratin al-Hilla -uomassa vähitellen heikkeni, mikä rajoitti maataloutta seudulla. Vuonna 1913 rakennettu Hindiyan pato (32.7283°N, 44.2689°E) ohjasi jälleen enemmän vettä jokiuomaan.

Hillassa käytiin Irakin sodan taisteluita vuonna 2003. Vuodesta 2004 alkaen siellä on tehty useita pommi-iskuja. 28. helmikuuta 2005 125 ihmistä kuoli itsemurhaiskussa armeijan värväystoimistoon. 6. maaliskuuta 2007 117 šiiapyhiinvaeltajaa kuoli kahdessa itsemurhaiskussa.*lähde?*

Vuonna 2011 iskut jatkuivat.

Hillalla on yksi ystävyyskaupunki. Se on Tempe Arizonassa Yhdysvalloissa.

Muinaisen Babylonin kaupungin rauniot sijaitsevat kaupungin lähellä.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Al-Ḥillah. Iraq britannica.com. Viitattu 23.10.2015. (englanniksi)
2. ↑  Cities Citypopulation
3. ↑  Babil Iraq. Governorate profile (pdf)  2013. Joint Analysis Unit, United Nations, iau-iraq.org. Viitattu 23.10.2015. (englanniksi)
4. ↑  Iraq: Deadly bombing hits police in Hilla BBC 5.5.2011