recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Weissin alueet** ovat ferro­magneettisten aineiden kide­rakenteessa olevia pieniä alueita, joilla kaikkien atomien magneettinen momentti on saman­suuntainen. Ne ovat saaneet nimensä ranskalaisen fyysikko Pierre-Ernest Weissin mukaan (1865–1940).

Weiss esitti vuonna 1907, että ferro­magneettisissa aineissa on alueita, joissa atomien ("alkeismagneettien") magneettiset momentit suuntautuvat samoin silloinkin, kun ulkoista magneettikenttää ei ole. Tällaisten alueiden läpi­mitta on tyypillisesti välillä 10-3 ... 10-5 milli­metriä, ja niissä on kussakin noin 106 ... 109 atomia. Tällaisilla alueilla magneettisen momentin suunta liittyy aineen kide­rakenteeseen.

Weissin alueiden sisällä aine on magnetoitunut kyllästys­arvoonsa saakka. Että useimmat rauta­kappaleet eivät kuitenkaan ole havaittavasti magneettisia, johtuu siitä, että niiden eri Weissin alueiden magneetti­kentät ovat eri suuntaiset ja kumoavat täten toisensa. Eri­suuntaisten Weissin alueiden välisiä raja­pintoja sanotaan Blochin seinämiksi.

Weissin alueet, kun ulkoista magneettikenttää ei ole (vasemmalla), heikossa (keskellä) ja vahvassa ulkoisessa magneettikentässä (oikealla)
Kun ferro­magneettinen aine tuodaan ulkoiseen magneetti­kentään, Blochin seinämät siirtyvät niin, että ne Weissin alueet, joissa magneettinen momentti on ulkoisen kentän suuntainen, laaje­ne­vat, kun taas ne, joissa sen suunta on päin­vastai­nen, pienenevät. Täten selittyy aineen magnetoitu­minen kentässä. Tarpeeksi voimakkaassa magneetti­kentässä koko kappaleen kaikkien atomien magneettiset momentit tulevat saman­suuntaisiksi. Kun ulkoinen kenttä poistetaan, Weissin alueet pyrkivät palautumaan ennalleen tiettyyn tasa­paino­tilaan. Esimerkiksi aineessa olevien epä­puhtauksien vuoksi tämä saattaa kuitenkin estyä, jolloin kappale jää pysyvästi magneettiseksi, kesto­magneetiksi.

H. J. Williams käytti vuosina 1947–1979 jauhe­malli­menetelmää ja sai tällä tavoin valo­kuvia, jotka osoittavat Weissin alueiden koot ja muodot. Tässä hän käytti kolloidista hienoksi jauhettua ferro­magneettista ainetta, jolloin raja­pinnat saatiin näkyviksi mikro­skoopilla.

Weissin alueita on myös ferro­sähköisissä aineissa, jotka ovat analogisia ferro­magneettisille aineille. Niissä on alueita, joissa dipoli­momentit ovat saman­suuntaisia.

Lähteet
-------

1. ↑  Physical Theory of Ferromagnetic Domains.  *Reviews of Modern Physics*, 1949.  American Physical Society. Artikkelin verkkoversio. Viitattu 24.1.2012. [vanhentunut linkki]
2. ↑  K. V. Laurikainen, Uuno Nurmi, Rolf Qvickström, Erkki Rosenberg, Matti Tiilikainen: *Lukion fysiikka 2*, s. 171. WSOY, 1973. ISBN 951-0-05657-X.
3. ↑  Direction of domain magnetization in powder patterns.  *Phys. Rev*, 1947, nro 71, s. 646.  American Physical Society.
4. ↑  On inhomogeneities in the magnetization of ferromagnetic materials.  *Phys. Rev.*, 1931, nro 38, s. 1903–1905.  American Physical Society.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Weissin alue** Wikimedia Commonsissa
Hautausmaan porttirakennus.
**Weissenseen juutalainen hautausmaa** on Berliinissä sijaitseva Länsi-Euroopan suurin juutalainen hautausmaa. Siellä on noin 115 000 hautaa.

Nopeasti kasvanut Berliinin juutalainen seurakunta osti vuonna 1875 Weissenseestä 40 hehtaarin alueen, ja hautausmaa vihittiin vuonna 1880. Hautausmaa kukoisti 1800-luvulla, jolloin monet Saksan juutalaiset kokivat emansipaation ja sosiaalisen nousun. Tämän merkkeinä hautausmaalla on monia näyttäviä hautamuistomerkkejä. Hautausmaalla on myös 809:n keskitysleireillä kuolleen uurnat sekä 3000:n natsien valtakaudella itsemurhan tehneen haudat. Lisäksi siellä on holokaustin muistomerkki, muistomerkki ensimmäisessä maailmansodassa kaatuneille juutalaisille sotilaille sekä hautauspaikka vuoden 1938 kristalliyön yhteydessä häpäistyille toorakääröille.

Tunnettuja hautausmaalle haudattuja
-----------------------------------

* Herbert Baum, vastarintataistelija
* Hermann Cohen, filosofi
* Samuel Fischer, kustantaja
* Eugen Goldstein, fyysikko
* Adolf Jandorf, KaDeWe-tavaratalon perustaja
* Rudolf Mosse, lehdenkustantaja
* Hermann Tietz, tunnetun tavarataloketjun perustaja
* Lesser Ury, taidemaalari

Lähteet
-------

1. 1 2  Edelgard Abenstein & Jeannine Fiedler: *Taide & Arkkitehtuuri: Berliini* (suom. Pirkko Roinila), s. 339. Tandem Verlag (h. f. ullmann) 2009. Alkuteos *Kunst & Architektur Berlin*.
2. 1 2  Jüdischer Friedhof Weißensee (Arkistoitu – Internet Archive) (saksaksi) Berlin.de. Viitattu 31.7.2014.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Weissenseen juutalainen hautausmaa** Wikimedia Commonsissa
**Carl-Gustaf Bosson von Willebrand** (28. lokakuuta 1940 Helsinki – 8. kesäkuuta 2018) oli suomalainen radio- ja televisiotoimittaja ja kriitikko.

Bosson von Willebrand syntyi lentokapteeni Bo von Willebrandin ja kielenkääntäjä Ulla Idmanin perheeseen. Hänen puolisonsa vuodesta 1994 on Säde Hautamo. Von Willebrand työskenteli Yleisradion toimittajana 1963–1964 ja Finlands svenska televisionin toimittajana ja kulttuuri-, kirjallisuus- ja elokuvakriitikkona vuodesta 1969, sekä sittemmin freelancer-toimittajana ja elokuvakriitikkona. *Dagens Industrin* Suomen kirjeenvaihtaja von Willebrand oli 1979–1981, televisiotuotannon opettajana hän toimi 1980–1982. Vuonna 1966 von Willebrand julkaisi kuunnelman *Akateeminen kuolema*. Hänen TV-dokumenttinsa *Viimeinen lento Tallinnasta* (1991) käsittelee Matkustajakone Kalevan alas ampumista kesäkuussa 1940 Suomenlahdella, jossa hänen koneen kapteenina toiminut isänsä menehtyi.

Lähteet
-------

1. ↑  Carl-Gustaf Bosson Von Willebrand *BillionGraves*. Viitattu 27.7.2021. (englanniksi)
2. 1 2  Irja Hämäläinen, Risto Rantala, Hannakatri Hollmén (toim.): *Kuka kukin on 1994*, s. 1070. Helsinki: Otava, 1994. ISBN 951-1-12833-7.
3. ↑  Viimeinen lento Tallinnasta. Yle Areena. (Viitattu 22.4.2018)
**Alalakh** eli Alalah oli vanhan ajan kaupunkivaltio nykyisessä Kaakkois-Turkissa Välimeren itärannikon pohjoisosassa, niin sanotun Levantin alueella. Kaupunki oli Orontes-joen mutkassa Amuq-joen laaksossa, nykyisen Hatayn alueella. Alalakh on antiikin Antiokian, nykyisen Antakyan lähistöllä Antiokian itäpuolella.
Nykyään kaupungin rauniokumpu tunnetaan nimellä Tell Atchana/Atshana.

Historia
--------

Paikalla asuttiin jo 3000 eaa. Mesopotamia ulotti vaikutuksensa tännekin. Akkadin ja Urin kolmannen dynastian aikoihin rakennettiin alueella palatsi, jossa oli tiilipilarinen julkisivu. Eräs Pohjois-Syyrian länsiseemiläinen hallitsija Abban luovutti kaupungin Hammurabin aikoina Jamkhadin eli Aleppon kuninkaalle Jarimlimille. Jarimlim rakennutti kaupunkiin palatseja, muureja ja portteja. Ruhtinas Irkabtum hallitsi Alalakhia Jarimlimin vasallina. Jarimlimin seuraaja oli Niqnepa, jota vastaan Alalakh nousi kapinaan, ja kapinalliset hävittivät kaupungissa olleen temppelin ja palatsin. Näihin aikoihin itäistä keramiikkaa saapui Aleppoon, jonka kanssa oli vihollisuuksia. Paikalle saapuivat hyksot, hurrilaiset ja heettiläiset kuningas Mursili I:n aikoihin.

Egypti alkoi laajentaa valtaansa uudelleen Pohjois-Syyriassa faarao Thutmosis I:n aikaan noin 1520 eaa. ja faarao teki tänne sotaretkiä. Faaraot hallitsivat myös Alalakhia rauhassa 20–30 vuotta. Paikkaa sanottiin Mukishiksi, ja kuningas Ilimilimma oli luultavasti faaraon vasallina. Ilimilimman jälkeen nousi valtaan hänen poikansa Idrimi (1480–1450 eaa.), joka joutui laajenevan Mitannin kuninkaan Paratarnan vasalliksi. Idrimi mainitsee Aleppon palatsivallankumouksen, jossa hän menetti valtansa. Idrimin aikoihin mainitaan ensi kerran nimi Kanaan, "purppuramaa", ja hapirut. Tällä alueella Idrimi oli maanpaossa. Idrimi sopi oman kertomuksensa mukaan veljensä kanssa, aihe, mikä muistuttaa Raamatun kertomusta Joosefista. Idrimi taisteli heettiläisiä vastaan. Idrimi palvoi hurrilaisia säänjumala Teshupia ja jumalatar Hepatia, ja vasta kolmantena Alalakhin Ishtaria.
Idrimin jälkeen tuli Niqmepa, joka oli Mitannin Shaushatarin vasalli. Idrimin pojanpoika Ilimilimma II siirtyi heettiläisten Suppiluliuman jälkeen heettiläisten puolelle. Sotaisat Merikansat ryöstivät Alalakhin 1193 eaa.

Lähteet
-------

1. ↑  *Ihmisen tarina, suuri maailmanhistoria*, s. 419–. Kirjayhtymä, 1971.

Aiheesta muualla
----------------

* Kaivausprojektin viralliset kotisivut (Arkistoitu – Internet Archive)
* Alalakh: A Late Bronze Age Capital In The Amuq Valley, Southern Turkey
* Alalakh Notice and a basic bibliography.
* Stone guardian lions of Alalakh
* S. Riehl, "Late Bronze Age Tell Atchana" (Arkistoitu – Internet Archive) Archaeobotany at Tell Atchana (Tübingen University)
**Patsy Kelly** (12. tammikuuta 1910 New York, New York – 24. syyskuuta 1981 Woodland Hills, Kalifornia) oli yhdysvaltalainen näyttelijä. Kelly esiintyi Broadway-musikaaleissa ja vuonna 1933 hän siirtyi Hollywoodiin, jossa hänestä tuli Thelma Toddin näyttelijäpari suositussa lyhytkomediasarjassa. Kelly näytteli elokuvissa aktiivisesti vuoteen 1943 saakka, jolloin hän siirtyi niistä syrjään. Kelly näytteli myöhemmin radiossa ja televisiossa, mutta palasi elokuvien pariin sivurooleissa 1960-luvulla. Kellyn 1960-luvun elokuviin kuuluu muun muassa *Rosemaryn painajainen* (1968). Kelly sai Tony-palkinnon roolistaan vuonna 1971 esitetyssä Broadway-näytelmässä *No No Nanette*. Hän on saanut tähden Hollywood Walk of Famelle.

Lähteet
-------

1. ↑  Patsy Kelly Rovi. Viitattu 23.10.2011. (englanniksi)
2. ↑  Jones, Jack: Patsy Kelly  25.9.1981. Los Angeles Times. Viitattu 23.10.2011. (englanniksi)

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Patsy Kelly**.

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Synchronkartei
* Elonet

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC

 |

 |
*Tämä artikkeli käsittelee kylää. Zákros voi viitata myös Káto Zákroksen minolaiseen asutukseen.*


  

  

  

  

  

  

  

  

  

  

**Zákros** (kreik. Ζάκρος) on Kreikan kylä, joka sijaitsee Kreetan saarella. Se kuuluu hallinnollisesti Siteían kuntaan, Lasíthin alueyksikköön ja Kreetan alueeseen. Aiemmin kylä kuului Ítanoksen kuntaan ja vuodesta 2011 lähtien Siteían kunnan Ítanoksen kunnallisyksikköön. Kylän väkiluku on 640 (vuonna 2011).

Káto Zákroksen rannikkoa, keskellä Káto Zákroksen minolainen asutus.
Varsinainen Zákroksen kylä (myös **Áno Zákros**, "Ylempi Zákros") sijaitsee sisämaassa noin 4,5 kilometrin päässä merestä ja sen ranta-asutus **Káto Zákros** ("Alempi Zákros", väkiluku 20) saaren itärannikolla. Káto Zákros tunnetaan ennen kaikkea Káto Zákroksen minolaisen palatsin ja kaupungin arkeologisesta alueesta, johon nimet Zákros ja Káto Zákros usein viittaavat. Áno Zákroksen läheltä on löytynyt lisäksi minolaisaikaisen niin kutsutun huvilan rauniot, joista on löydetty muun muassa merkkejä varhaisesta viinintuotannosta, kuten ruukkuja, joissa on jäänteitä viinistä, sekä yksi varhaisimpia tunnettuja viininpuristimia.

Zákros muodostaa myös laajemman kyläyhdyskunnan (Τοπική Κοινότητα Ζάκρου, *Topikí Koinótita Zákrou*), johon kuuluvat Zákroksen ja Káto Zákroksen kylien lisäksi kylät Adravástoi, Ágios Geórgios, Azokéramos, Kellária, Klisídi, Sfáka ja Xerokampiás. Koko yhdyskunnan väkiluku on 747.

Kylän lähellä sijaitsee Zákroksen rotko, joka kulkee Áno Zákroksesta Káto Zákrokseen.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Απογραφή Πληθυσμού - Κατοικιών 2011. Väestönlaskennan tulokset (XLS)  2011. The Hellenic Statistical Authority (Kreikan tilastokeskus ELSTAT).  Arkistoitu 25.12.2013. Viitattu 1.9.2014. (kreikaksi)
2. ↑  Άρθρο 1: Νέα Αρχιτεκτονική της Αυτοδιοίκησης και της Αποκεντρωμένης Διοίκησης − Πρόγραμμα Καλλικράτης. (Kallikrates-suunnitelma, Kreikan virallinen lehti) *Εφημερίς της Κυβερνήσεως της Ελληνικής Δημοκρατίας*, 11.8.2010, nro Τεύχος Δεύτερο, Αρ. Φύλλου 1292.  Κεντρική Ένωση Δήμων Ελλάδας (ΚΕΔΕ). Artikkelin verkkoversio (PDF).  (kreikaksi) (Arkistoitu – Internet Archive)
3. ↑  Ano Zakros Minoan Villa *Cretan Beaches*. Viitattu 6.10.2015.
4. ↑  Cadogan, Gerald: *Palaces of Minoan Crete*, s. 143. Methuen, 1980. ISBN 0416731600.
5. ↑  Huvilan arkeologisen kohteen sijainti: 35°06′26.4″N, 26°13′09.7″E
6. ↑  Zakros Gorge *Explore Crete*. Viitattu 21.8.2017.
7. ↑  Zakros Gorge *Destination Crete*. Viitattu 21.8.2017.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Zákros** Wikimedia Commonsissa
**Samuel Mollenius** (s. 1670-luku – k. 1717) toimi isonvihan aikana kappalaisena Säämingin suurseurakunnassa. Hän oli niitä harvoja säätynsä edustajia, jotka jäivät maahan venäläisten vallattua maan.

Koulutus
--------

Samuel Molleniuksen isä oli Säämingin kirkkoherra Matthias Mollenius. Poika opiskeli Uppsalassa ja Tartossa. Opiskelu ulkomaisissa yliopistoissa osoittaa, kuinka hänen äitinsä Maria Krogeran kolmannen avioliiton myötä perheen taloudellinen tila koheni. Molleniuksesta tuli 1697 kappalainen isäpuolensa T. J. Aganderin seurakuntaan ja kun tämä 1705 oli kuollut, seurakuntalaiset halusivat uudeksi kirkkoherrakseen Samuel Molleniuksen, jonka esivanhemmat olivat keskeytyksettä vuodesta 1643 toimineet seurakunnan kirkkoherroina: ensin äidinisä, sitten isä ja hänen jälkeensä kaksi isäpuolta. Vaaleissa Mollenius saikin enimmät äänet, mutta tuomiokapituli nimitti tästä huolimatta virkaan Abraham Petri Carsteniuksen, Viipurin edesmenneen piispan pojanpojan ja Viipurin tuomiorovastin pojan.

Ison vihan vuodet
-----------------

Isoviha alkoi toden teolla koetella Sääminkiä, kun venäläiset ryhtyivät piirittämään Olavinlinnaa. Kun linna 1714 oli antautunut, kirkkoherra Carstenius pakeni perheineen Ruotsiin ja seurakunnan hoito jäi Molleniuksen harteille. Hän oli kuitenkin joutunut suuren perheensä kanssa taloudellisesti ahtaalla sodan köyhdyttämässä seurakunnassa ja kääntyi sen vuoksi 1715 niin ikään Ruotsiin paenneen piispa Gezeliuksen puoleen anoen itselleen parempaa virkaa. Piispa kirjoitti hänelle suosituskirjeen Ristiinan kirkkoherran virkaan, mutta se ei auttanut ja Mollenius sai jatkaa Säämingissä.

Yleensä pitäjiin vainonajaksi jääneet pappismiehet ymmärsivät väestön hätää ja kärsimyksiä ja olivat pitäjäläisille suureksi tueksi.*lähde?* Samuel Mollenius näyttää kuitenkin huolehtineen etupäässä palkkaetujensa tinkimättömästä perimisestä, lisäten siten omalta osaltaan sääminkäläisten muutoinkin ylen määrin raskasta taakkaa.*lähde?*

Perhesuhteet
------------

Samuel Molleniuksella ja hänen vaimollaan Kristina Molleralla (k. 1697) oli seitsemän lasta. Tyttäristä Kristina oli naimisissa Säämingin kirkkoherran virkaa Samuel Molleniuksen jälkeen hoitaneen Aron Molanderin kanssa. Hänen lapsenlapsistaan Johan Molander (1762–1837) toimi Porvoon piispana.

Lähteet
-------

* Heikki Soininvaara: *Mollenius* (Arkistoitu – Internet Archive) – *Genos* 44 (1973), s. 69–85

### Viitteet

1. 1 2  Genealogia, viitattu 15. maaliskuuta 2008 (Arkistoitu – Internet Archive)
2. ↑  Kotivuori, Yrjö: Samuel Mollenius. *Ylioppilasmatrikkeli 1640–1852*. Helsingin yliopiston verkkojulkaisu 2005.
Samuel Plimsoll
**Samuel Plimsoll** (10. helmikuuta 1824 Bristol – 3. kesäkuuta 1898 Folkestone) oli brittiläinen poliitikko, joka muistetaan erityisesti merenkulun turvallisuutta parantaneista yhteiskunnallisista uudistuksistaan. Hän ajoi Britannian parlamentissa läpi lain alusten merikelpoisuuden tarkastamisesta.

Plimsoll syntyi Bristolissa mutta varttui Sheffieldissä ja Penrithissä. 1850-luvulla hän aloitti hiilikauppiaan toimen Lontoossa, mutta joutui rautatieyhtiöiden vainon kohteeksi ja teki konkurssin. Vuonna 1868 hänet valittiin parlamentin alahuoneeseen liberaalien edustajana ja aloitti aluksi tuloksetta kampanjointinsa merikelvottomien alusten kieltämiseksi. Vasta vuonna 1875 parlamentti sai hallitukselta ensimmäisen ehdotuksen merenkulun olojen parantamisesta. Plimsollin mielestä ehdotus ei mennyt riittävän pitkälle, mutta hän kannatti sitä ensimmäisenä askeleena. Pääministeri Benjamin Disraeli veti kuitenkin ehdotuksen pois, minkä seurauksena Plimsoll pui nyrkkiä pääministerille ja kutsui parlamenttiedustajia roistoiksi. Syntyi skandaali, ja Plimsoll joutui pyytämään anteeksi. Seuraavana vuonna hallitus kuitenkin laati uuden lakiehdotuksen, jonka perusteella meriturvallisuutta parantava kauppalaivastolaki (*Merchant Shipping Act*) tuli hyväksytyksi.

Samuel Plimsollin nimi on jäänyt elämään "Plimsollin merkissä", vesialuksen vesilinjaan merkityssä viivastossa, joka osoittaa aluksen suurimman sallitun syväyksen.

Plimsollin hahmo esiintyy 1970-luvun televisiosarjan *Merilinja* kolmannen tuotantokauden jaksoissa. Häntä esittää David Garfield.

Lähteet
-------

1. ↑  Salonen, Lippo & Salonen, Sirkka (suom.) & Väänänen, Juha (toim.): "Plimsoll, Samuel", *Kuka teki mitä, The Mitchell Beazley kuvitettu elämäkerrallinen hakuteos*. Suuri Suomalainen Kirjakerho, 1986. ISBN 951-643-251-4.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Yhdysvallat
* Australia
* Alankomaat

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC

 |

 |

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: sv:Samuel Plimsoll
**Samuel Mårteninpoika Lång** (k. syksyllä 1704) oli ruotsalaissyntyinen majuri joka toimi 1660–1680 Kajaanin linnan päällikkönä ja Suomen kenraalikuvernööri Pietari Brahen nimittämänä käskynhaltijana Kajaanin vapaaherrakunnassa.

Långin henkilöstä ei tiedetä paljoakaan paitsi että hän oli kotoisin Ruotsista ja oli vanhaa sotilassukua. Ensimmäiset tiedot hänestä ovat vuodelta 1657 jolloin hän toimi Ruotsissa rykmentin luutnanttina ja Pietari Brahe nimitti hänet vuonna 1660 Kajaanin linnan hopmanniksi eli päälliköksi Kajaanin vapaaherrakuntaan. Hän vastasi vapaaherrakunnan sotilasasioiden lisäksi muustakin hallinnosta, oikeudenkäytön valvonnasta, polisitoimesta, kouluista sekä Parkinniemen spitaalisairaalasta ja toimi vapaaherrakunnan asioista päättäneen Kajaanin konventin puheenjohtajana.

Lång oli jatkuvasti riidoissa paikallisten asukkaiden kanssa koska hän vaati näiltä runsaasti päivätöitä Kajaanin linnan rakennustöihin. Myös Kajaaninjoen Ämmäkosken kalastusoikeudet, rajariidat, kaskenpoltto, myllyjen käyttö ja Kajaanin linnan upseereille annettu yksinoikeus pitää kapakoita Kajaanin kaupungissa aiheuttivat riitoja. Tyytymättömyyttä kajaanilaisten keskuudessa herätti myös Långin tapa tervehtiä linnaan saapuvia merkkihenkilöitä useilla tykinlaukauksilla vaikka keskellä yötäkin. Lång oli riidoissa myös paikallisen Cajanusten mahtisuvun kanssa.

Lång oli Kajaanin linnan päällikkönä vuoteen 1680 saakka. Linna valmistui hänen aikanaan vuonna 1666 ja vuonna 1667 Lång kiinnitti linnan muuriin marmorisen muistolaatan tästä asiasta kertomaan. Linnan päällikyydestä luovuttuaan Lång muutti takaisin Ruotsiin.

Lähteet
-------

1. ↑  Pietari Brahen käskynhaltija Samuel Lång, Suku Forum 4.1.2015
2. 1 2 3  Kainuun tuntemattomat suuruudet 2/20 : Samuel Lång, Yle Kainuu 27.9.2011 (Yle Areena)
**Orgaaniset sedimentit** ovat eloperäisestä aineksesta muodostuneita sedimenttikerrostumia, jotka koostuvat sedimenttikivilajeista.

Vesistöjen pohjissa syntyneet orgaaniset sedimentit
---------------------------------------------------

Vesistöjen pohjissa muodostunut lieju on syntynyt eloperäisen aineksen ja hienorakeisen kivennäisaineksiin kuuluvan maalajin sekoituttua ja kerrostuttua sedimenteiksi. Kuivunut lieju on supistunut alkuperäiseen tilavuuteensa nähden. Vähän aikaa sitten syntyneen liejun ominaisuuksia ovat vihreä väri ja hauras juustomainen rakenne. Kuivuneen liejun ominaisuuksia ovat kovuus, keveys ja sarvimainen rakenne. Liejua sisältävä maaperä on hyvää viljelymaata, paitsi että se on ilman kalkitusta hapanta. Järvimuta on syntynyt yleensä vesistöjen syvillä alueilla ja se on usein kulkeutunut vedenvirtauksen mukana muualle. Se on saostunutta humusta, jossa kivennäismaalajien pitoisuus on liejua vähäisempää ja joka on tummaa sekä tuoreena että kuivana. Sitä on suoalueilla sijaitsevissa vesistöissä. Sitä on myös soilla, jotka ovat syntyneet lammen umpeen kasvettua suon pohjassa olevan liejun ja turvekerroksen välissä.

Orgaaniset sedimentit luolissa
------------------------------

Luolien orgaaniset sedimentit ovat syntyneet luoliin tavalla tai toisella tulleesta eloperäisestä aineksesta. Luolien pohjissa on silloin tällöin kariketurvetta, joka on syntynyt joko luolassa kasvaneiden sammalten ja jäkälien jäänteistä tai luolan ulkopuolelta tulleesta karikkeessta. Jos luolassa on lammikoita, niiden pohjissa on voinut syntyä liejua tai mutaa. Luolissa voi olla myös muinaisen merenrannan hiekkaan kertynyttä eloperäistä ainesta sisältäviä kerrostumia. Luolissa voi olla myös lintujen ja lepakoiden ulosteista kertynyttä guanoa, joka on eräänlaista liejua.

Lähteet
-------

1. ↑  Eloperäiset maalajit GTK.  Arkistoitu 6.7.2022. Viitattu 31.3.2023.
2. ↑  Aimo Kejonen, Tuomo Kesäläinen, Sakari Kielosto, Seppo I. Lahti, Veli-Pekka Salonen: "Eloperäiset luolakerrostumat", *Suomen luolat*, s. 38. Salakirjat, 2015. ISBN 978-952-5774-80-1.
**Vyökiiltoyökkönen** (*Protodeltote pygarga*) on pieni keskikesän yöperhonen.

Koko ja ulkonäkö
----------------

Vyökiiltoyökkönen on pienikokoinen yökköslaji, jonka siipiväli on vain 23–26 mm. Etusiipien pohjaväri on tummanharmaa tai harmaanruskea ja niiden kuviot ovat väriltään tummia, valkeita tai vaaleanharmaita. Valkoreunainen munuaistäplä erottuu hyvin. Erityisenä tuntomerkkinä etusiiven takareunassa on laaja vaalea alue lähellä siiven kärkeä. Lepäävä perhonen pitää siipiään kattolaskuisesti ruumiin sivuilla jolloin perhosen selkäpuolelle, siiven kärkeen muodostuu laaja valkoinen täplä. Takasiivet ovat harmaat.

Levinneisyys ja lentoaika
-------------------------

Lajia tavataan Euroopasta Itä-Aasiaan ulottuvalla vyöhykkeellä. Suomessa laji on yleinen maan etelä- ja keskiosissa. Aikuiset perhoset lentävät kesä-heinäkuussa ja ainakin suotuisina vuosina lajilla saattaa olla elo-syyskuussa toinen, vähälukuisempi sukupolvi.

Elinympäristö ja elintavat
--------------------------

Vyökiiltoyökkönen elää lehtimetsissä ja pensaikoissa, joissa on ruohovartista kasvillisuutta. Se on yöaktiivinen laji, joka lentää myös valolle. Talvehtii maaperässä kotelona.

Ravintokasvi
------------

Toukka elää erilaisilla heinälajeilla (*Poaceae*), erityisesti siniheinällä (*Molinia caerulea*). Ravintokasviksi mainitaan myös vadelma (*Rubus idaeus*).

Lähteet
-------

1. ↑
2. ↑
3. ↑
4. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive)
5. ↑


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Taksonitunnisteet | 
* Wikidata: Q1386712
* BioLib: 53441
* EoL: 3940132
* EUNIS: 310802
* Fauna Europaea: 449504
* GBIF: 5884159
* iNaturalist: 124478
* NCBI: 708063

 |

 |
**Vyöhyketerapia** eli **refleksologia** on lääkintää, jossa ihmistä hoidetaan painelemalla kehossa sijaitsevia heijastepisteitä. Vyöhyketerapeutti käsittelee joko pelkästään jalkaterien heijastepisteet tai koko kehon heijasteet (myös kädet, korvat, kasvot ja keskivartalo). 

Suomessa vyöhyketerapeutteja koulutetaan useassa paikassa. Kaksi suurinta kouluttajaa ovat luontaislääketieteen instituutti Kairon Instituutti Helsingissä ja luontaisalan koulutus- ja hyvinvointikeskus Medikanova Tampereella. Eri oppisuuntausten hoitotavat ja painotukset poikkeavat jossakin määrin toisistaan. 

Suomessa ei säädellä vyöhyketerapia-alan koulutusta tai ammatin harjoittamista. Terapeutin koulutus- ja kokemustausta voi vaihdella: edellä mainittujen kouluttajien tarjoama koulutus sisältää kouluttajien näkemyksen lääketieteen perusteista ja vyöhyketerapiakoulutusta.

Tutkimukset
-----------

Vuonna 2009 julkaistussa katsauksessa todetaan, että olemassa olevat todisteet eivät osoita vyöhyketerapian sopivan minkään sairauden hoitamiseen.

Lohjalla vuonna 2018 toteutetussa tutkimuksessa kartoitettiin vanhempien kokemuksia vyöhyketerapiasta osana vauvan koliikin hoitoa. Mukana oli 35 vauvaa, ja näistä viidentoista koliikkioireilu loppui kokonaan. Lopuista vauvoista useimmilla oireilu lieveni. Lisäksi havaittiin levottoman liikehdinnän ja jännitystilojen lievenemistä. Verrokkiryhmää ei ollut. Tutkimus toteutettiin Helsingin ja Uudenmaan sairaanhoitopiirin, Metropolia Ammattikorkeakoulun ja Lohjan kaupungin yhteistyönä, ja se on hyväksytty julkaistavaksi pohjoismaisessa tiedelehdessä.

Myös vuonna 2018 Turkissa tehdyssä tutkimuksessa vyöhyketerapia lievitti vauvojen koliikkia. 64 vauvan tutkimusjoukosta noin puolet oli vertailuryhmää, joka ei saanut hoitoa. Monia oheismuuttujia pyrittiin kontrolloimaan. Kokeen päättyessä koliikkioireet olivat hoidettavalla ryhmällä merkittävästi lievemmät kuin vertailuryhmällä.

Lähteet
-------

1. ↑  Ernst E.: "Is reflexology an effective intervention? A systematic review of randomised controlled trials". *Med J Aust 191 (5)*.  2009. Viitattu 10.12.2013. (englanniksi)
2. ↑  Paula Tiainen: Uusi suomalainen koliikkitutkimus paljastaa yllättävää tietoa: Osalla vauvoista oireilu loppui kokonaan, kaikki saivat apua *Yle Uutiset*.  11.10.2019. Yle. Viitattu 11.10.2019.
3. ↑  Icke, S. Genc, R.: Effect of Reflexology on Infantile Colic.  *J Altern Complement Med.*, 2018 Jun.
**Anna Cecilia Zilliacus** (s. 1972) on ruotsalainen viulisti.

Zilliacus syntyi suomenruotsalaisille vanhemmille, mutta varttui Ruotsissa. Äiti on laulaja Stina Löfman ja isä kielenkääntäjä, kuoromestari Lasse Zilliacus. Zilliacus opiskeli Tukholmassa ja Kölnissä. Hänen uransa kannalta merkittävä askel oli Solistprisetin voitto vuonna 1997. Kaudella 1997/1998 hän oli Sveriges Radio P2:n residenssitaiteilija. Zilliacus on saavuttanut suosiota sekä klassismin ja romantiikan että nykyajan musiikin tulkitsijana, joka on myös ylittänyt genrerajoja. Hän on tehnyt yhteistyötä jazz- ja kansanmuusikoiden kanssa. Zilliacus on tehnyt toistuvaa yhteistyötä muiden muassa Lise Berthaudin, Bengt Forsbergin, Håvard Gimsen, Philippe Graffinin, Christian Ihle Hadlandin, Svante Henrysonin, Paavali Jumppasen, Jakob Koranyin, Roland Pöntisen, Christoffer Sundqvistin, Torleif Thedéenin, Janne Thomsenin, Oliver Triendlin ja Lena Willemarkin kanssa. Kapellimestareita, joiden johdolla Zilliacus on soittanut, ovat olleet muiden muassa Anja Bihlmaier, Daniel Blendulf, Andrei Boreiko, Baldur Brönnimann, Olari Elts, Eivind Gullberg Jensen, Daniel Harding, Anna-Maria Helsing, Okko Kamu, Eri Klas, Susanna Mälkki, Kristiina Poska, Joseph Swensen, Arvo Volmer ja Benjamin Wallfisch.

Zilliacus oli mukana perustamassa jousitrioa Johanna Perssonin ja Kati Raitisen kanssa. Vuonna 2010 hänet valittiin Ruotsin kuninkaallisen musiikkiakatemian jäseneksi. Syksyllä 2017 alkaneesta kaudesta alkaen Zilliacus sai nimityksen kolmivuotiskaudelle Korsholman musiikkijuhlien taiteelliseksi johtajaksi. Hän on toiminut myös ahvenanmaalaisen Katrina-kamarimusiikkifestivaalin taiteellisena johtajana.

Levytyksillään Zilliacus on päässyt moninkertaiseksi Grammis-palkintojen saajaksi. Monia sävellyksiä on tehty Zilliacusta varten. Hän on kantaesittänyt Anders Nilssonin, Fredrik Hedelinin ja Mika Pelon konsertot. Hän on toiminut opetustehtävissä Tukholman kuninkaallisessa musiikkikorkeakoulussa. Hän on käyttänyt instrumenttinaan Järnåkerfondenilta saamaansa Nicolo Gaglianon viulua. Hänellä on kaksi lasta.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Cecilia Zilliacus Slottsmusik
2. 1 2 3  Cecilia Zilliacus Släktföreningen Zilliacus
3. 1 2  Cecilia Zilliacus kontrollerar nu två av Svenskfinlands viktigaste festivaler – likriktas utbudet? Hufvudstadsbladet
4. ↑  "Ruotsissa kilpailut eivät ole tärkeitä" Helsingin Sanomat
5. 1 2 3  Cecilia Zilliacus Korsholm Music Festival
6. 1 2  Cecilia Zilliacus (Arkistoitu – Internet Archive) Crescendi Artists
7. 1 2  CECILIA ZILLIACUS Urban Jörén


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Ruotsi

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
Satakunnan Sanomien nimiö vuodelta 1917.
**Satakunnan Sanomat** oli Porissa vuosina 1907–1917 ilmestynyt sanomalehti. Se yhdistyi syksyllä 1917 Satakunta-lehden kanssa, joka alkoi vuoden 1918 alusta ilmestyä nimellä Satakunnan Kansa. Satakunnan Sanomat oli nuorsuomalaisten äänenkannattaja.

Historia
--------

Satakunnan Sanomien perustamista alettiin suunnittelmaan ensimmäistä kertaa vuonna 1905. Porissa ilmestyi jo Kansalainen-niminen suomenmielinen lehti, mutta sitä ei pidetty tarpeeksi laadukkaana ja riittävän aattellisesti toimitettuna. Keväällä 1906 perustettiin lehden julkaisijaksi Lounas-osuuskunta, joka otti nimensä kaupungissa vuosina 1887–1892 ilmestyneestä sanomalehdestä. Satakunnan Sanomien Tampereella painetut näytenumerot ilmestyivät marras-joulukuussa ja lehden ensimmäinen varsinainen numero julkaistiin 4. tammikuuta 1907. Se painettiin lehden omassa kirjapainossa, joka sijaitsi Nikolainkadulla (nyk. Valtakatu). Lehden toimitilat kirjapainoineen tuhoutuivat tulipalossa vuonna 1913. Toimitus siirtyi tämän jälkeen Nikolainkadun varrelle samalle tontille, jossa myöhemmin jatkettiin Satakunnan Kansan tekemistä aina heinäkuuhun 2009 saakka.

Kolmasti viikossa (keskiviikko, perjantai, sunnuntai) ilmestynyt Satakunnan Sanomat päätettiin syksyllä 1917 yhdistää niin ikään kolme kertaa viikossa ilmestyvään Satakuntaan, jotta kaupunkiin saatiin uusi seitsenpäiväinen sanomalehti. Myös lehtiä julkaisseet Osakeyhtiö Satakunta ja Lounas-Osakeyhtiö fuusioituivat samalla Satakunnan Kirjateollisuudeksi. Viimeinen Satakunnan Sanomien numero ilmestyi 23. joulukuuta 1917. Lehden levikki oli suurimmillaan vuonna 1915, jolloin se oli 5 500.

Toimittajia
-----------

Lehden ensimmäinen vastaava toimittaja oli opettaja ja kunnallisneuvos Mikko Latva. Hänen jälkeensä päätoimittajan tehtävää hoitivat myöhemmät kansanedustajat Arvo Inkilä ja Frans Härmä sekä Antero Lamminen, joka jatkoi vielä Satakunnan Kansan päätoimittajana 35 vuoden ajan. Muita tunnettuja lehdessä työskennelleitä toimittajia ja avustajia olivat Mikko Saarenheimo, Eeli Granit-Ilmoniemi, J. N. Vainio, Artur Hammarström, Bruno Malmio ja Eino Salmelainen.

### Päätoimittajat

* Mikko Latva 1907
* Arvo Inkilä 1907
* Frans Vihtori Härmä 1907–1911
* Antero Lamminen 1911–1917

Lähteet
-------

1. ↑  Salmenperä, Eino: "Sata vuotta satakuntalaista sanomalehteä" s.120-127, (teoksessa Satakunnan Kansa ja sen edeltäjät 1873–2003). Satakunnan Kirjateollisuus Oy, Pori 2003.
2. ↑  Salmenperä, s. 129-130.
3. ↑  Satakunnan Kansa muutti Puuvillaan  24.7.2009. Yle Uutiset. Viitattu 18.12.2013.
4. ↑  Salmenperä, s. 160-170.
5. ↑  Salmenperä, s. 129.
6. ↑  Salmenperä, s. 127-129.
**Osakkeiden splittaus** tarkoittaa yhtiön kaikkien osakkeiden jakamista kahteen tai useampaan osaan. Jokainen osakkeenomistaja saa yhden vanhan osakkeen sijaan kaksi tai useampia osakkeita. Splittauksessa osakkeiden lukumäärä kasvaa, mutta omistussuhteet eivät muutu.

Splittaamisen tarkoitus on kalliina pidetyn osakkeen arvon laskeminen.

Osakemarkkinoilla splittaus on yleensä positiivinen signaali kurssikehityksen kannalta. Splittaus voidaan ymmärtää yhtiön johdon viestiksi siitä, että osakkeen hinta on nousemassa: osake on parasta splitata, ettei siitä tulisi liian kallista. Splittaus saattaakin nostaa yhtiön osakekurssia tämän psykologisen vaikutuksen ansiosta. On myös arvioitu, että splitatun osakkeen likviditeetti nousee, koska osake tuntuu halvemmalta.

Osakekanta voidaan jakaa uudelleen myös siten, että osakepääoma pysyy ennallaan ja osakkeiden määrä vähenee.

Katso myös
----------

* Käänteinen splittaus
* Maksuton osakeanti

Lähteet
-------

1. 1 2  Merja Saarinen: Splittaus on psykologiaa *Ilta-Sanomat*.  5.10.1999. Viitattu 21.2.2019.
2. ↑  Huovinen, Henri: Piensijoittajan jatkokurssi *osakeliitto.fi*.  Arkistoitu 29.10.2022. Viitattu 13.12.2022.
3. ↑  Myllyoja, Ninni: Splittaus on tunnetta *blogi.nordnet.fi*.  Arkistoitu 22.2.2019.
4. ↑  PRH - Kaupparekisteri - Osakeyhtiön muutosilmoitus - Osakkeiden splittaus *www.prh.fi*. Viitattu 16.6.2022.
**Satakunnan koulutuskuntayhtymä järjestää Sataedu -nimellä** ammatillista tutkintoon johtavaa koulutusta sekä erilaista lisä- ja täydennyskoulutusta. Sataedussa opiskelee vuosittain on noin 5 000 opiskelijaa. Sataedu työllistää noin 320 henkilöä kahdeksalla eri paikkakunnalla. Henkilöstöstä 73 prosenttia työskentelee opetuksen ja ohjauksen tehtävissä.

Sataedun koulutusalat
---------------------

Sataedun logoSataedun logo
Sataedussa on valittava 44 tutkintoon valmistavaa koulutusta. Ammatillista **perustutkintoon johtavaa koulutusta** järjestetään seuraavilla opintoaloilla:

* autoala
* hotelli-, ravintola-, cateringala
* humanistinen ja kasvatusala
* kone- ja tuotantotekniikka
* kuljetusala
* liiketoiminta ja yrittäjyys
* matkailu
* media-ala (animaatio- ja peliala, elokuva- ja tv-ala, kuvallinen ilmaisu)
* pintakäsittely
* puhtaus- ja kiinteistöpalvelut
* rakennusala
* sosiaali- ja terveysala
* sähkö- ja automaatioala
* taideteollisuus
* talotekniikka
* tekstiili-, vaatetus-, nahka- ja jalkineala (suutari)
* tieto- ja viestintätekniikka
* välinehuolto

Niiden lisäksi Sataedussa voi suorittaa ammatti- ja erikoisammattitutkintoja. 

Tutkintokoulutusten lisäksi Sataedu järjestää erilaisia valmentavia koulutuksia kuten TUVA-koulutus ja maahanmuuttajien kieli- ja kotoutuskoulutuksia.

Sataedu Oy
----------

Satakunnan koulutuskuntayhtymän kokonaan omistama tytäryhtiö **Sataedu Oy** järjestää erilaisia rekry- ja työvoimakoulutuksia.

Sataedun toimipaikat
--------------------

Sataedun toimipaikat:

* Harjavalta
* Huittinen
* Kankaanpää
* Kokemäki
* Nakkila
* Parkano
* Rauma
* Ulvila

Sataedun toiminnan taustaa
--------------------------

Sataedu syntyi 1.1.2010 maakunnallisten koulutuksen järjestäjien *Kokemäenjokilaakson koulutuskuntayhtymän* ja *Pohjois-Satakunnan koulutuskuntayhtymän* yhdistyessä. Muutoksen myötä aiemmat *Harjavallan sosiaali- ja terveysalan oppilaitos*, *Kokemäenjokilaakson ammattiopisto*, *Pohjois-Satakunnan ammatti-instituutti*, *Satakunnan käsi- ja taideteollisuusoppilaitos*, *Huittisten aikuiskoulutuskeskus* ja *Pohjois-Satakunnan aikuiskoulutuskeskus* yhdistyivät Sataeduksi.

Satakunnan koulutuskuntayhtymä toimi ensin jakautuneena nuorisokoulutusta tarjoavaan Satakunnan ammattiopistoon ja aikuiskoulutukseen erikoistuneeseen Satakunnan aikuiskoulutuskeskukseen. Vuoden 2013 alussa tehdyn uudistuksen jälkeen kaikki koulutukset järjestetään Sataedu-nimellä ja Satakunnan ammattiopisto - ja Satakunnan aikuiskoulutuskeskus -nimet poistuivat käytöstä.

Satakunnan koulutuskuntayhtymän muodostavat 15 jäsenkuntaa: Eura, Harjavalta, Huittinen, Jämijärvi, Kankaanpää, Karvia, Kihniö, Kokemäki, Pori, Merikarvia, Nakkila, Pomarkku, Siikainen, Säkylä ja Ulvila.

Lähteet
-------

1. ↑  Sataedu *Sataedun toimintakertomus 2021*. Sataedu. Viitattu 21.6.2022.
2. ↑  Koulutukset *sataedu.fi*. Sataedu. Viitattu 21.6.2022.
3. ↑  Toimipaikat *sataedu.fi*. Sataedu. Viitattu 21.6.2022.
4. ↑  Sataedu Toimintakertomus 2012 Sataedu. Viitattu 21.6.2022.

Aiheesta muualla
----------------

* Sataedun kotisivut
**Osmo Kuusisto** (21. marraskuuta 1936 – 20. helmikuuta 2002) oli suomalainen jääkiekkopuolustaja, joka edusti pääsarjaurallaan Töölön Vesaa ja Jokereita. Hän oli samalla Jokerien historian ensimmäinen kapteeni.

Kuusiston kasvattajaseura oli Helsingin Kullervo, mutta ensimmäiset pääsarjaottelunsa hän pelasi Töölön Vesassa kausilla 1960–1961, 1961–1962 ja 1962–1963. Hän toimi joukkueen kapteenina, ja jatkoi tehtävässään kaudella 1967–1968, jolloin seura muutettiin Helsingin Jokereiksi. Pääsarjassa Kuusisto edusti Jokereita vain kauden 1969–1970, minkä jälkeen hän pelasi vielä pari kautta seuran kakkosjoukkueessa, Peikoissa. Sen jälkeen hän lopetti jääkiekkouransa, jatkaen ylipalomiehen ammattiaan Helsingin palolaitoksella, josta jäi eläkkeelle vuonna 1991. Jääkiekkouransa jälkeen Kuusisto harrasti kaukalopalloa Töölön Vesan ikämiehissä sekä pelastuslaitoksen omassa joukkueessa. Niistä hän saavutti kymmeniä mestaruusmitaleja.

Kuusisto tunnettiin kovaotteisena puolustajana, jolla oli myös hyvä luistelutaito. Sen sijaan taklaukset ja laukaukset eivät kuuluneet hänen vahvuuksiinsa. Kuusisto otti Jokerien virallisen sarjahistorian ensimmäisen jäähyn 23. marraskuuta 1967 pelatussa ottelussa Karhu-Kissoja vastaan. Kyseessä oli viiden minuutin rangaistus.

Osmo Kuusisto kuoli leukemiaan 20. helmikuuta 2002.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Osmo Kuusisto Jokerit.com.  Arkistoitu 17.11.2015. Viitattu 16.11.2015.
2. ↑  Hannula, Matti: *45 Jokeria pakan päältä*, s. 40. Helsinki: Print Line Helsinki Oy, 2012. ISBN 978-952-93-1225-2.
Otavan sataman asemarakennus vuonna 2012.
**Otavan satamarata** on Savon radalta Otavan rautatieasemalta Puulaveden rantaan Otavan satamaan ja Otavan sahalle erkaneva käytöstä poistettu rata, joka valmistui 1891. Radan pituus oli alkuaan 1,8 kilometriä ja myöhemmin 2,5 kilometriä. Otavan satamaan valmistui myös Otavan sataman asemarakennus ja liiteri. Aseman rakennuksiin kuului myös satamaratapihan länsireunalla sijaitsevalla kivisellä laivalaiturilla oleva tavaramakasiini.

Otavan satamaan tuotiin puuta uittamalla ja proomuilla. Sataman alueella toimi kaksi sahalaitosta, Karhulan ja Otavan sahat, jotka käyttivät osan raakapuusta, ja loput kuljetettiin edelleen eteenpäin rautateitse. Satamassa oli myös matkustajaliikennettä, sillä S/S Puulavesi ja S/S Ilmari liikennöivät Otavasta Hirvensalmelle ja Kortesalmelle. Sataman toiminta oli vilkkaimmillaan 1920- ja 1930-luvuilla hiipuen sitten vähitellen 1960- ja 1970-luvuille tultaessa.

Rata palveli Otavan sahan tukkikuljetuksia vuoteen 2009 saakka. Nykyään tukit kuljetetaan kuorma-autoilla ja sahan alueella kulkeneet raiteet on purettu. Koko rataosuus poistettiin virallisesti liikennekäytöstä vuonna 2014, tosin sitä käytettiin vielä vuonna 2017 tavaravaunujen tilapäisenä varastointipaikkana.

Kirjallisuutta
--------------

* Otavan rata 100 vuotta. Resiina 1/1991

Lähteet
-------

* museovirasto : Valtakunnallisesti merkittävät rakennetut kulttuuriympäristöt : Otavan satamaradan rautatieasema
* *Vähäliikenteiset radat: Tilanne ja tulevaisuus 2017*, s. 139–140 (Arkistoitu – Internet Archive) Liikenneviraston tutkimuksia ja selvityksiä 31/2018.
**Tyynenmerenkrilli** (*Euphausia pacifica*) on äyriäinen, joka elää suurina parvina Tyynellämerellä. Sitä kalastetaan paljon Japanissa ja Kanadassa.

Ulkonäkö ja koko
----------------

Tyynenmerenkrilli kasvaa pari senttiä pitkäksi. Se on läpikuultava. Yhteensulautunutta päätä ja keskiruumista peittää selkäkilpi; niitä seuraa lihaksikas 6-jaokkeinen takaruumis. Tuntosarvet ovat suhteessa melko pitkät, ja niiden pinnalla on suomuja.

Elintavat ja ravinto
--------------------

Tyynenmerenkrillit piileksivät päiväsaikaan pedoilta noin sadan metrin syvyydessä, ja nousevat auringonlaskun aikaan pintaan syömään kasviplanktonia. Ne laskevat munansa veteen Kanadan rannikolla toukokuusta heinäkuuhun, kun kasviplanktonia on saatavana runsaasti.

Tyynenmenrenkrilli muiden lajien ravintona
------------------------------------------

Tyynenmerenkrillissä on paljon proteiinia ja A-vitamiinia. Raakana se on mauton, mutta pakastettuna tai kuivattuna kehittää lajille ominaisen, tympeän maun. Sitä kalastetaan kalaviljelmille ravinnoksi, ja se antaa viljellylle lohelle tyypillisen punavärin. Japanissa sitä syövät ihmisetkin. Luonnossa tyynenmerenkrilliä syövät hetulavalaat sekä monet kalalajit, kuten lohi, turska ja silli.

Lähteet
-------

1. ↑  ITIS
2. 1 2 3  Racerocks (Arkistoitu – Internet Archive) Lester B. Pearson College
3. ↑  FAO


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Taksonitunnisteet | 
* Wikidata: Q992625
* ADW: Euphausia\_pacifica
* BOLD: 30905
* CoL: 3CMCV
* EoL: 509419
* GBIF: 2228005
* iNaturalist: 201713
* IRMNG: 10654811
* ITIS: 95502
* NCBI: 102976
* SeaLifeBase: 27312
* WoRMS: 237851

 |

 |
**Kari Värri** on suomalainen kosketinsoittaja. Värrin ura alkoi 1970-luvun alussa Oulussa. Kosketinsoitinten lisäksi Värri toimi mielellään myös laulusolistina. Värrin uran ensimmäiset oululaiset bändit olivat Remulus ja Cutler Fuzz, jotka saavuttivat lähinnä maakunnallista huomiota.*lähde?*

Kari Värri osallistui vuonna 1975 Rockmuusikoiden ja Jussi Raittisen organisoimaan Rock-laulun Sm-kilpailuun, josta saavutuksena oli 2. sija. Sen siivittämänä Värri uskaltautui ammattimuusikon uralle. Ensimmäinen ammattibändi oli Rocket, jossa soittivat Värrin lisäksi, mm. Arto Piispanen, Raimo Raappana ja Hannu Karjalainen.

Ammattimuusikon uralta löytyvät orkesterikiinnitykset muun muassa Jamppa Tuomisen Zamboo-yhtye, Satu Pitkäahon vuoden viihdyttäjä-orkesteri sekä Sunshine.*lähde?* Bamperos-yhtyeen kanssa Värri teki v. 1986 LP:n ja esiintyi satunnaisesti yhtyeen kanssa. Kari Värri kiinnitettiin oululaiseen Ässät-orkesteriin vuonna 2009. Hän on tehnyt mittavan uran yli sadan artistin säestäjänä.

Lähteet
-------

1. ↑  Pop- ja rock-kilpailut *Musiikin ja säveltäjien Oulu*. Viitattu 5.10.2012. [vanhentunut linkki]
2. ↑  Kari Värri & Bamperos 1986[vanhentunut linkki] Äänitearkisto
**Forsand** on Norjan kunta Rogalandin läänissä. Sen rajanaapureita pohjoisessa ovat Hjelmeland ja Strand, lännessä Sandnes Høgsfjordenin toisella puolella, etelässä Gjesdal ja idässä Bykle Itä-Agderin läänissä sekä Sirdal Länsi-Agderin läänissä.

Kunta on asukasluvultaan Rogalandin pienimpiä, mutta pinta-alaltaan kolmanneksi suurin. Kunnan keskustaajama sijaitsee kahden vuonon, Lysefjordenin ja Høgsfjordenin, yhtymäkohdassa. Suurin osa asukkaista asuu Forsandin kuntakeskustassa.

Pinnanmuodostus
---------------

Kunta on pitkulainen ja sen alueella on runsaasti vuoria, laaksoja ja vuonomaisemaa. Lysefjordenin reunamilla ovat sekä Preikestolenin että Kjeragin kalliokielekkeet. Preikestolen kohoaa 600 m vuonosta ja Kjerag puolestaan 1 000 m.

Historia
--------

Fossanmoenin alueella on tehty laajoja arkeologisia kaivauksia. Sieltä on löydetty esineistöä sekä pronssikaudelta noin 1800 eaa. rautakaudelta että kansainvaellusajalta noin 600-luvulta. Löytöjen perustalta paikalle on restauroitu muinaiskylä nimeltä *Landa*, jossa on kolme rakennusta: yksi pronssikaudelta, yksi rautakaudelta ja yksi kansainvaellusten ajoilta. Suurimman asutuskeskittymän paikalla arvioidaan olleen kansainvaellusten aikaan, jolloin paikalla on arveltu asuneen 250 ihmistä ja noin 400 eläintä.

Elinkeinoelämä ja matkailu
--------------------------

Perinteisesti kalastus, metsästys, maatalous ja sisävesikalastus ovat olleet pääelinkeinoja. Nykyisin maatalous, hiekanotto, kalankasvatus ja matkailu muodostavat elinkeinoelämän selkärangan, minkä lisäksi kunnassa on joitakin pienyrityksiä.

Kjerag on suosittu base-hyppypaikka. Alueella on myös paljon merkittyjä retkeilyreittejä.

Lähteet
-------

1. ↑  Tall om Forsand kommune Statistisk sentralbyrå.  Arkistoitu 14.8.2007. Viitattu 24.2.2008. (norjaksi)
2. 1 2 3 4 5  Kjell Espedal: Forsand kommune *forsand.kommune.no*.  3.6.2006. Forsand kommune. Viitattu 24.2.2008. (norjaksi)[vanhentunut linkki]

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Forsand** Wikimedia Commonsissa

  

Rogalandin vaakunaRogalandin läänin kunnat

* Bjerkreim
* Bokn
* Eigersund
* Finnøy
* Forsand
* Gjesdal
* Haugesund
* Hjelmeland
* Hå
* Karmøy
* Klepp
* Kvitsøy
* Lund
* Randaberg
* Rennesøy
* Sandnes
* Sauda
* Sokndal
* Sola
* Stavanger
* Strand
* Suldal
* Time
* Tysvær
* Utsira
* Vindafjord

Norjan läänit | Norja
Forough Farrokhzad
Forough Farrokhzad
**Forough Farrokhzad** (5. tammikuuta 1935 Teheran – 13. helmikuuta 1967) oli iranilainen runoilija ja elokuvantekijä. Hän on yksi tunnetuimmista persiankielisistä naisrunoilijoista. Hän toimi 1950- ja 1960-luvulla modernien iranilaisnaisten äänenä tutkien avioliittoinstituutiota ja eronneen naisen asemaa omista lähtökohdistaan.

Forough Farrokhzad syntyi keskiluokkaisen teheranilaisperheen kolmanneksi lapseksi; sisaruksia syntyi yhteensä seitsemän. Hän opiskeli teini-iässä pukuompelua ja maalaamista ammattikoulussa. Kuusitoistavuotiaana hän avioitui serkkunsa Parviz Shapourin kanssa suvun vastustuksesta huolimatta ja sai vuoden kuluttua pojan nimeltä Kamyar. Pari erosi jo parin vuoden kuluttua, ja Forough Farrokhzad jätti pojan tämän isän sukulaisten kasvatettavaksi voidakseen elää itsenäisesti ja omistautua runoudelle.

Pian Farrokhzad julkaisi 44 runoa sisältäneen esikoiskokoelmansa *Asir* (1954), mutta sairastui psyykkisesti ja joutui mielisairaalaan. Heinäkuussa 1956 hän lähti ensimmäiselle ulkomaanmatkalleen, yhdeksän kuukautta kestäneelle Euroopan-kierrokselle. Sen kestäessä julkaistiin hänen toinen kokoelmansa *Divar*.

Vuonna 1958 ilmestyi Farrokhzadin kolmas kokoelma *Esian*. Hän aloitti suhteen kiistellyn kirjailija-elokuvaohjaaja Ebrahim Golestanin kanssa. Myös Forough Farrokhzad kiinnostui elokuvanteosta, ja 1962 sai ensi-iltansa hänen ainoaksi jäänyt dokumenttielokuva leprapotilaiden yhteisöstä, englanninkieliseltä nimeltään *The House Is Black*. Se sai useita kansainvälisiä elokuvapalkintoja. Elokuvan keskeinen elementti on tekijän oma kertojanääni, jolla hän lausuu omia runojaan ja säkeitä Koraanista.

Vuonna 1963 Unesco teki puolituntisen dokumentin UNESCO produced a thirty minutes movie about Farrokhzadista. Myös italialainen Bernardo Bertolucci teki hänestä 15 minuutin mittaisen haastatteluelokuvan.

Farrokhzadin neljäs runokokoelma *Tavallodi Digar* ilmestyi 1964. Se sisälsi runoja kuuden vuoden ajalta.

Farrokhzad kuoli auto-onnettomuudessa 32-vuotiaana 1967. Hänen viides kokoelmansa ilmestyi postuumisti.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6 7  Forough Farrokhzad, The most famous woman in the history of Persian literature, Iran Chamber Society. Viitattu 16.12.2015.
2. ↑  Films That Explore the World (Arkistoitu – Internet Archive), The Boston Globe 4.1.2015. Vaatii HighBeam-tilauksen. Viitattu 16.12.2015.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Forough Farrokhzad** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Belgia
* Yhdysvallat
* Ruotsi
* Tšekki
* Australia
* Korea
* Alankomaat
	+ 2
* Puola

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Anders Lassfolk** (29. elokuuta 1876 Purmo – 2. tammikuuta 1954 Pietarsaari) oli kauppaneuvos ja pitsin teollisen valmistuksen pioneeri Suomessa.

Lassfolkin vanhemmat olivat maanviljelijä Jakob Lassfolk ja Johanna Sandnabba ja puoliso vuodesta 1901 Emma Elsa Irene Hagberg. Purmon Lassfolkin kylässä syntynyt Lassfolk lähti ensin kauppaharjoittelijaksi ja perusti sitten kotikyläänsä kaupan vuonna 1896, toisen kaupan lähikylään ja lopulta pääliikkeen Pietarsaareen. Suomen ensimmäisen pitsi- ja nauhatehtaan hän perusti Pietarsaaren keskustaan vuonna 1911 ja ryhtyi kauppiaasta tekstiilitehtailijaksi. Pitsin raaka-aine oli kotimaista pellavaa sekä puuvillaa. Koneellisesta pitsien kutomisesta ja pitsiliiketoiminnasta Lassfolk hankki lisätietoja sekä Saksasta että Ruotsista. Kymmenen vuoden kuluttua perustamisesta hänen tehtaassaan oli jo 80 pitsinkudontakonetta. Kasvu jatkui 1920- ja 1930-luvuilla ja enimmillään tehtaassa oli 1950-luvulla noin 150 työntekijää. Pitsien ohella Lassfolk valmisti toisessa omistamassaan tuotantolaitoksessa pietarsaarelaiselle tupakkateollisuudelle puisia holkkeja. Vuonna 1948 kauppaneuvoksen arvon saanut Lassfolk kohosi muutenkin kotikaupunkinsa liike-elämän johtopaikoille, muun muassa Strengbergin tupakkatehtaan ja Pietarsaaren Selluloosa Oy:n hallitusten jäseneksi.

Lähteet
-------

1. 1 2  Hoffman, Kai: "Anders Lassfolk", *Suomen kansallisbiografia, osa 5*, s. 750-751. Helsinki: Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, 2005. ISBN 951-746-446-0. / Teoksen verkkoversio.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Kansallisbiografia
* Uppslagsverket Finland
* Biografiasampo

 |

 |