recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Yushō** (jap. 油症) on sana, jota käytetään kuvaamaan 1960-luvun lopulla Japanissa Fukuokan prefektuurissa potilaiden kokemia iho- ym. oireita, jotka johtuivat saastuneesta riisiöljystä. 

Japanin Fukuokassa tapahtui vuonna 1968 riisiöljyn saastuminen PCB-öljyllä, jota oli vuotanut rikkoutuneesta lämmönvaihtimesta riisiöljyn sekaan. Seurauksena oli ainakin 1 200 ihmisen myrkytys PCB-yhdisteillä ja niiden epäpuhtauksilla polyklooratuilla dibentsofuraaneilla (PCDF) ja dibentso-*p*-dioksiineilla (PCDD). Keskimääräinen altistus henkeä kohti oli yli 600 mg PCB-yhdisteitä ja yli 3 mg PCDD/F-yhdisteitä. Altistuksen on arvioitu olleen 154 000 pg/kg päivässä (I-TEQ-yksikköinä, ks. Dioksiinit.) Tämä on 100 000 kertaa tavanomainen tausta-altistus. Oireina oli mm. silmien Meibomin rauhasten laajentuminen ja liikaeritys, silmäluomien turvotus ja ihon ja limakalvojen pigmentaatio. Potilaille syntyneet vauvat olivat normaalia pienempiä, niillä oli epätavallista pigmentaatiota ja joillain vastasyntyneillä ennenaikaisia hampaita. Miespotilailla syöpä näyttää lisääntyneen. Vaikutukset ovat todennäköisesti johtuneet ennen muuta PCDF-yhdisteistä, vähemmän dioksiininkaltaisista PCB-yhdisteistä ja PCDD-yhdisteistä.

Katso myös
----------

* Polykloorattu bifenyyli
* Dioksiinit

Lähteet
-------

* Tuomisto J, Vartiainen T, Tuomisto JT. Dioksiinit ja PCB-yhdisteet: synopsis. Terveyden ja hyvinvoinnin laitos 2011.
Jääpingviinin muna.
**Jääpingviini** (*Pygoscelis adeliae*) on keisaripingviinin ohella toinen Etelämantereella elävistä pingviinilajeista.

Koko ja ulkonäkö
----------------

Jääpingviinin ruumis on mustavalkoinen, sillä on evämäiset siivet ja pyöreähkö pää. Nokka on väriltään tummanpunainen, mutta sitä peittävät osaksi höyhenet.

**Pituus:** 46–71 cm   
**Paino:** 4–5,5 kg

Levinneisyys
------------

Jääpingviini elää lähinnä Etelämantereen ja subantarktisen vyöhykkeen ahtojääalueella. Se pesii Antarktiksen ja sen syrjäisten lähisaarten kalliorannoilla, mutta siirtyy pesimäkauden jälkeen pohjoisemmaksi.

Elinympäristö
-------------

Rannikkoseudut ja jääpeitteiset alueet.

Lisääntyminen
-------------

Naaras munii 2 munaa, joita se hautoo 30–43 vuorokautta.

Ravinto
-------

Jääpingviinit saalistavat usein parvina ja voivat siirtyä antoisille vesille kilometrien päähän yhdyskunnastaan. Ne pyydystävät etenkin krillejä ja löytävät näitä pikkuäyriäisiä usein ahtojäiden lähivesiltä. Jääpingviini pystyy tavoittamaan myös nopealiikkeisiä mereneläviä, kuten kaloja ja mustekaloja. Tarvittaessa se sukeltaa 20 metrin syvyyteen ja kykenee kirimään vauhtiaan entisestään.

Makean veden puute ei tuota pingviinille ongelmia, sillä linnun munuaiset ja sierainten alla sijaitsevat erityisrauhaset poistavat ravinnon mukana tulleen ylimääräisen suolan. Janoisten yksilöiden on kuitenkin nähty syövän silloin tällöin lunta. Ne ovat lähinnä olleet maissa pesimässä olleita lintuja, jotka eivät ole päässeet merelle syömään.

Lähteet
-------

1. ↑  BirdLife International: *Pygoscelis adeliae* *IUCN Red List of Threatened Species. Version 2016.3*.  2016. International Union for Conservation of Nature, IUCN, Iucnredlist.org. Viitattu 10.12.2016. (englanniksi)


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Taksonitunnisteet | 
* Wikidata: Q187958
* Wikispecies: Pygoscelis adeliae
* ADW: Pygoscelis\_adeliae
* ARKive: pygoscelis-adeliae
* Avibase: 4A947BE7A06E046E
* BioLib: 8360
* BirdLife: 22697758
* BirdLife-Australia: adelie-penguin
* BOLD: 52308
* CoL: 4QPKQ
* BOW: adepen1
* eBird: adepen1
* EoL: 45512077
* Euring: 20200
* Fossilworks: 372696
* GBIF: 2481663
* iNaturalist: 3810
* IRMNG: 10855125
* ITIS: 174445
* IUCN: 22697758
* NCBI: 9238
* Neotropical: adepen1
* NZBO: adelie-penguin
* NZOR: 432ac2fb-c11b-422d-90bd-beb8b7d08a86
* SeaLifeBase: 73696
* WoRMS: 225757
* Xeno-canto: Pygoscelis-adeliae

 |

 |
**Jäärausku** (*Amblyraja hyperborea*) on rauskujen (Rajidae) heimoon kuuluva arktisissa merivesissä elävä kalalaji.

Koko ja ulkonäkö
----------------

Jäärausku alapuolelta kuvattuna.
Jäärausku voi kasvaa maksimissaan 112 senttimetrin mittaiseksi. Se voidaan sekoittaa muihin sukunsa lajeihin, kuten georgianrauskuun (*Amblyraja georgiana*) tai *Amblyraja jenseni* -lajiin.

Levinneisyys ja elinympäristö
-----------------------------

Jäärauskua tavataan Atlantin valtamerellä. Meren koillisosissa sitä tavataan Karanmerestä, Barentsinmeren kaakkoisosasta ja Huippuvuorilta Grönlantiin, Färsaariin, Shetlandinsaarille ja Norjan pohjoisosaan. Atlantin luoteisosassa se elää Davisinsalmessa Grönlannin lounaisosan ja Kanadan välillä. Kaakkoisella Atlantin valtamerella sitä tavataan Etelä-Afrikan eteläkärjessä. Jäärausku esiintyy myös Intian valtameren itäosassa, jossa sitä tavataan Australian eteläosien alueelta. Lisäksi lajia tavataan lounaisella Tyynellämerellä Uuden-Seelannin ympäristössä ja itäisellä Tyynellämerellä Costa Ricassa, Panamassa, Kolumbiassa ja Ecuadorissa. Jäärausku elää yksinomaan vesissä, joiden lämpötila on alle neljä celsiusastetta. Se on levinnyt laajalle syvissä mannerjalustavesissä ja mannerrinteillä. Norjassa jäärauskua on havaittu esiintyvän korkeintaan 1 050–1 250 metrin syvyydessä vedenpinnasta. Pääosin se elää korkeintaan 300–1 500 metrin syvyydessä, mutta voi kuitenkin paikoin elää jopa 2 500 metrin syvyydessä.

Ravinto ja elintavat
--------------------

Jäärauskun ravintoa ovat kaikenlaiset pohjaeläimet. Laji lisääntyy munimalla, ja nuoret yksilöt ovat kuoriutuessaan 16–18 senttimetrin mittaisia.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Kulka, D.W. Barker, A.S. Pasolini, P. Orlov, A. & Walls, R.H.L.: *Amblyraja hyperborea* *IUCN Red List of Threatened Species. Version 2019-3*.  2016. International Union for Conservation of Nature, IUCN, Iucnredlist.org. Viitattu 8.3.2020. (englanniksi)
2. 1 2  *Amblyraja hyperborea* (peilipalvelin) *FishBase*. Froese, R. & Pauly, D. (toim.). Viitattu 8.3.2020. (englanniksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Taksonitunnisteet |
| --- |
|  |
| Amblyraja hyperborea | 
* Wikidata: Q238519
* ADW: Amblyraja\_hyperborea
* AFD: Amblyraja\_hyperborea
* BOLD: 72317
* CoL: 65ZNG
* EUNIS: 130896
* FishBase: 9256
* GBIF: 2420454
* iNaturalist: 93836
* IRMNG: 10888653
* ITIS: 564138
* IUCN: 63119
* NatureServe: 2.733135
* NBN: NHMSYS0020302100
* NCBI: 315322
* NZOR: e885a78f-f38c-4d7e-aac7-3d7d7f8a3181
* Plazi: C2741A6B-3ED7-517D-C73C-625531BA6F7D
* WoRMS: 105863

 |
|  |
| Raja hyperborea | 
* Wikidata: Q107054924
* CoL: 793LK
* EUNIS: 125278
* GBIF: 5216212
* ITIS: 160884
* WoRMS: 254713

 |

 |
**PCU** on lyhenne englannin kielen sanoista *passenger car equivalent unit* ja se tarkoittaa samaa asiaa kuin **PCE**, *passenger car equivalent*.

PCU on liikennesuunnittelussa käytetty vertailuyksikkö, jonka avulla laskelmissa voidaan käyttää yhtä yksikköä kuvaamaan erilaisten ajoneuvojen tarvitsemaa tilaa liikennevirrassa. Perusyksiköksi on valittu yleisin liikkuja eli henkilöauto, johon muita ajoneuvoja verrataan. Eri autolajeille, moottoripyörille, polkupyörille, traktoreille jne. on laskettu kerroin, joka kuvaa niiden tilantarvetta henkilöautoon verrattuna. Kertoimen suuruus vaihtelee, sillä tilantarpeeseen vaikuttaa myös esimerkiksi tietyyppi, liikennevirran nopeus ja kääntyvät ajoneuvot.

|  |
| --- |
| Tyypillisiä PCU:n arvoja eri ajoneuvolajeille ovat: |
| henkilöauto | 1 PCU |
| moottoripyörä | ½ PCU |
| kuorma-auto | 2 PCU |
| linja-auto | 2 PCU |
| traktori | 3 PCU |
| yhdistelmäajoneuvo | 3 PCU |
| yhdistelmäajoneuvo
laivaterminaalissa | 6 PCU |
| - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - |
| Tutkittaessa Intian tieliikennettä saatiin PCU:lle seuraavia arvoja  (Arkistoitu – Internet Archive): |
| moottoripyörä | 0,2–1,8 PCU |
| polkupyörä | 0,5–3,3 PCU |
| traktori | 0,4–25 PCU |
| kuorma-auto | 0,7–2,2 PCU |
| linja-auto (joka ei
pysähdy pysäkille) | 0,7–2,2 PCU |
| pakettiauto | 1,8–7,7 PCU |

PCU:ta käytetään myös tiemaksujen suuruuksia erilaisille ajoneuvoille määrättäessä. Lisäksi PCU:ta voidaan käyttää lautta- ja lossiliikenteessä, jolloin yksi PCU vastaa noin 4,2 metriä.

PCU-km tarkoittaa yhtä henkilöautolla kuljettua kilometriä, jolloin vastaavasti yksi puoliperävaunulla ajettu kilometri 3 PCU-km.

Liikennemääriä tutkittaessa perusyksiköksi sopii joskus paremmin keskikokoinen kuorma-auto, johon muita ajoneuvoja verrataan. Tällöin käytetään yksikköä **MTE** eli *medium truck equivalent*, joka tarkoittaa yhtä keskikokoista kuorma-autoa. 1 MTE = 2 PCU. Sana keskikokoinen (medium) tarkoittaa tässä yhteydessä kaksiakselista kuorma-autoa.

Katso myös
----------

* CEU
**Limingan musiikkiviikot** on Limingassa vuonna 1966 aloittanut Limingan musiikkiyhdistys ry:n koordinoima, pääosin kesä-heinäkuun vaihteessa toteutettava kulttuurimusiikkitapahtuma, joka koostuu orkesterileiristä ja sen yhteydessä järjestettävistä musiikkileirin opettajien ja oppilaiden soittamista konserteista. Limingan musiikkileiri järjestettiin ensimmäisen kerran vuonna 1967 musiikinopettaja Heikki Sarvelan ja Pentti Sistosen yhteistyönä. Johtajana toimi vuosina 1980–2003 Seppo Härkönen. Vuonna 2005 Musiikkileiri sulautui osaksi Limingan musiikkiviikot -kulttuuritapahtumasarjaa. Musiikkileiri on uskonnollisesti sekä poliittisesti sitoutumaton tapahtuma. Leiri järjestetään pääosin Limingan kunnan koulujen tiloissa, mutta konsertteja järjestetään mm. Lumijoella, Tyrnävällä ja Oulussa. Musiikkileiri on toimijana ollut Suomen suurin sinfoniaorkesterileiri, joka on toiminut yhtenäisesti 50 vuotta. Juhlakesänä 2016 suojelijana toimi Tasavallan presidentti Sauli Niinistö. 

Kansainvälisen Limingan musiikkileirin johtajana on toiminut vuodesta 2004 alkaen Heidi Mantere. Hän on toiminut Limingan musiikkiviikot kulttuuritapahtuman toiminnanjohtajana 2005–2016. Suurimmillaan leiriläisiä oli 250 perheineen ja opettajakuntaa 52 perheineen. 

Limingan musiikkiyhdistys ry:n toiminta jouduttiin ajamaan alas juhlakesän 2016 jälkeen, sillä se ei ole enää elinkelpoinen Limingan kunnan tarjoamissa, kalliissa puitteissa.

Aiheesta muualla
----------------

* (Arkistoitu – Internet Archive)

  

Liminka

|  |  |
| --- | --- |
| Kylät ja alueet | Ala-Temmes · Heinijärvi · Kedonperä · Ketunmaa · Lapinkangas · Limingan kirkonkylä · Rantakylä · Tikkaperä · Tupos · Virkkula |
| Vesistöt | Liminganjoki · Liminganjärvi · Temmesjoki · Ängeslevänjoki · Valkiaisjärvi |
| Muuta Liminkaan liittyvää | Escurial · Hannu Krankka · Kirkko · Jäähalli · Liminganlahti · Limingan lakeus · Limingan musiikkiviikot · Liminganportti · Linnukkapatsas · Museoalue · Rantakylän kappeli · Rautatieasema |
**Marie Claire Delattre-Demory** (s. 4. maaliskuuta 1981 Arras) on ranskalainen ratameloja, joka kilpaili useissa arvokisoissa yhdessä Anne-Laure Viardin kanssa. He voittivat kajakkikaksikon 500 metrillä olympiapronssia Pekingissä 2008, MM-pronssia Zagrebissa 2005 ja Duisburgissa 2007 sekä EM-pronssia Poznańissa 2005. Välimeren kilpailuissa Delattre sai pronssia 1 000 metrin kajakkiyksikössä Almeríassa 2005. Delattre edusti Ranskaa myös Ateenan kesäolympialaisissa 2004 joissa hän karsiutui Anne-Laure Viardin kanssa 500 metrin kajakkikaksikossa välierissä, sekä Lontoon kesäolympialaisissa 2012 joissa hän kuului Ranskan kahdeksanneksi sijoittuneeseen joukkueeseen 500 metrin kajakkinelosessa.

Lähteet
-------

1. 1 2  Marie Delattre *Olympedia*. Viitattu 8.3.2022. (englanniksi)
2. ↑  Canoeresults *CanoeResults.eu*. Viitattu 8.3.2022. (englanniksi)
3. ↑  Canoeresults *CanoeResults.eu*. Viitattu 8.3.2022. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Marie Delattre** Wikimedia Commonsissa
Grace Geyoro
**Grace Geyoro** (s. 2. heinäkuuta 1997) on ranskalainen, Kongon demokraattisessa tasavallassa syntynyt jalkapalloilija. Hän on pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja. Hän on pelannut Ranskan naisten maajoukkueessa huhtikuun 2023 puoliväliin mennessä 64 ottelua ja tehnyt niissä 15 maalia. MM-kilpailuissa 2019 hän pääsi vaihtopelaajana kentälle kahdessa ottelussa. EM-kilpailuissa 2022 hän pelasi joukkueensa kaikki viisi ottelua ja teki kolme maalia ensimmäisessä alkulohko-ottelussa Italiaa vastaan.

Geyoro voitti Ranskan joukkueessa alle 17-vuotiaiden maailmanmestaruuden 2012 ja alle 19-vuotiaiden Euroopan-mestaruuden 2016.

Geyoro on pelannut Paris Saint-Germainissa vuodesta 2012 lähtien. Hän voitti Ranskan liigamestaruuden vuonna 2021 ja cupmestaruuden vuosina 2018 ja 2022.

Lähteet
-------

1. ↑  Grace Geyoro FIFA.  Arkistoitu 8.6.2019. Viitattu 8.7.2019. (englanniksi)
2. 1 2 3 4 5  Joueuse – Grace Geyoro Ranskan jalkapalloliitto. Viitattu 16.4.2023. (ranskaksi)
3. ↑  France *FIFA Women's World Cup France 2019*. FIFA.  Arkistoitu 3.7.2019. Viitattu 8.7.2019. (englanniksi)
4. ↑  Badwal, Sunny: Grace Geyoro hat-trick helps France to thumping win over Italy *Independent*.  10.7.2022. Viitattu 16.4.2023. (englanniksi)
5. ↑  Footofeminin.fr - Grace Geyoro *www.statsfootofeminin.fr*. Viitattu 16.4.2023. (ranskaksi)

  

Ranskan joukkue – Jalkapallon naisten EM-kilpailut 2017
1 Philippe |
2 Périsset |
3 Renard |
4 Georges |
5 Toletti |
6 Henry |
7 Le Bihan |
8 Houara-d'Hommeaux |
9 Le Sommer |
10 Abily |
11 Lavogez |
12 Thomis |
13 Catala |
14 Tounkara |
15 Bussaglia |
16 Bouhaddi |
17 Thiney |
18 Delie |
19 Mbock Bathy |
20 Diani |
21 Gérard |
22 Karchaoui |
23 Geyoro |
Valmentaja Echouafni

Ranskan joukkue – Jalkapallon naisten MM-kilpailut 2019
1 Durand |
2 Périsset |
3 Renard |
4 Torrent |
5 Tounkara |
6 Henry |
7 Karchaoui |
8 Geyoro |
9 Le Sommer |
10 Majri |
11 Diani |
12 Laurent |
13 Gauvin |
14 Bilbault |
15 Bussaglia |
16 Bouhaddi |
17 Thiney |
18 Asseyi |
19 Mbock Bathy |
20 Cascarino |
21 Peyraud-Magnin |
22 Debever |
23 Clémaron |
Valmentaja Diacre

Ranskan joukkue – Jalkapallon naisten EM-kilpailut 2022
1 Chavas |
2 Palis |
3 Renard |
4 Torrent |
5 Tounkara |
6 Toletti |
7 Karchaoui |
8 Geyoro |
9 Katoto |
10  Matéo |
11 Diani |
12 Malard |
13 Bacha |
14 Bilbault |
15 Dali |
16 Lerond |
17 Baltimore |
18 Sarr |
19 Mbock Bathy |
20 Cascarino |
21 Peyraud-Magnin |
22 Périsset |
23 Cissoko |
Valmentaja Diacre

Ranskan joukkue – Jalkapallon naisten MM-kilpailut 2023
1 Durand |
2 Lakrar |
3 Renard |
4 Fazer |
5 De Almeida |
6 Henry |
7 Karchaoui |
8 Geyoro |
9 Le Sommer |
10 Majri |
11 Diani |
12 Matéo |
13 Bacha |
14 Toletti |
15 Dali |
16 Peyraud-Magnin |
17 Le Garrec |
18 Asseyi |
19 Feller |
20 Cascarino |
21 Bècho |
22 Périsset |
23 Picaud |
Valmentaja Renard
**Grace Gao** (s. 1993) on kiinalainen ihmisoikeusaktivisti, joka on Gao Zhishengin tytär ja työn jatkaja isänsä katoamisen jälkeen.

Varhainen elämä
---------------

Garce Gaon äiti on Geng He.

Gaon kertoman mukaan hänen isänsä oli melko vaitonainen koskien aktivismiaan, joten kun tämä pidätettiin, tytär ei ymmärtänyt, mistä oli kyse. Isänsä pidätyksen takia koko perhe joutui vainon kohteeksi ja poliisit saattoivat Gracen kouluun joka päivä, tarkistivat hänen laukkunsa kiellettyjen esineiden varalta ja pahoinpitelivät tätä. Grace kertoo myös tulleensa kiusatuksi koulussa isänsä pidätyksen takia..

Pako Kiinasta
-------------

Vuonna 2009 Gao Zhisheng pidätettiin ja hän katosi, minkä johdosta hänen vaimonsa päätti paeta maasta Gracen ja tämän nuoremman veljen kanssa. Perhe päätyi Thaimaan kautta Yhdysvaltoihin. Grace aloitti pian tämän jälkeen yliopisto-opinnot Kaliforniassa.

Vuonna 2017 Gao oli yksi Oslo Freedom Forumin puhujista.

Lähteet
-------

1. ↑  Grace Geng: Chinese dissident's daughter proud of her 'brave' father *BBC News*.  14.6.2016. Viitattu 24.8.2021. (englanniksi)
2. 1 2  A Hero’s Daughter *National Review*.  25.6.2017. Viitattu 24.8.2021. (englanniksi)
3. ↑  Q&A: Daughter Longs to Reunite with Chinese Dissident Dad *Voice of America*.  24.11.2010. Viitattu 24.8.2021. (englanniksi)
4. ↑  Grace Gao  2017. Oslo Freedom Forum.  Arkistoitu 2017. Viitattu 24.8.2021. (englanniksi)
Niinisalon lamellikasarmi (1935)
**Kalle Lehtovuori** (vuoteen 1907 **Löfberg**, 4. maaliskuuta 1889 Hollola – 18. heinäkuuta 1956 Helsinki) oli suomalainen arkkitehti, joka suunnitteli erityisesti puolustusvoimien rakennuksia.
Lehtovuoren isä oli räätäli Anselm Löfberg ja äiti Maria Vilhelmiina o.s. Niplander. Hänen puolisonsa oli käsityönopettaja Emmi o.s. Seppälä. Hänen poikansa on valtiotieteiden maisteri Erkki Lehtovuori.

Lehtovuori valmistui ensin rakennusmestariksi teollisuuskoulun huonerakennusosastolta vuonna 1909. Hän sai arkkitehdin päästötodistuksen Polyteknisen Instituutin Technikum Strehlitzin huoneenrakennus- ja arkkitehtuuriosastolta Strehlitzissä Saksassa 30. toukokuuta 1913. Hän valmistui ylioppilaaksi Lahden yhteiskoulusta vuonna 1919 ja arkkitehdiksi teknillisestä korkeakoulusta vuonna 1924. Lehtovuori teki useita opintomatkoja Saksaan, Tanskaan, Norjaan ja Ruotsiin.

Pääasiallisen elämäntyönsä Lehtovuori suoritti Puolustusministeriön palveluksessa ja suunnitteli puolustusvoimille useita kasarmi- ja varikkorakennuksia. Niistä merkittävimpänä pidetään Niinisalon varuskunnan vuonna 1935 valmistunutta funkistyylistä lamellikasarmia sekä Kuopion ammuslataamon eli nykyisen Kuopion yliopiston geologian tutkimuslaitoksen rakennuksia vuodelta 1937. Puolustusministeriön rakennusosastolla (nykyään Puolustushallinnon rakennuslaitos) hänet nimitettiin vuonna 1949 osastopäälliköksi ja yliarkkitehdiksi, jossa asemassa hän toimi kuolemaansa saakka vuonna 1956.

Töitä
-----

* Jyväskylän sotilaspiirin teknillinen tykistövarikko
* Niinisalon varuskunnan kasarmi 1935
* Turun laivastoaseman torpedovarikko1935
* Kuopion ammuslataamo 1937
* Hyvinkään keskuskonepaja
* Rautatienkatu 18, "Rajasen kulma", Lahti
* Pohjoisranta 20, "Kiholinna", Helsinki

Kunniamerkit
------------

* Suomen Leijonan ritarikunnan 1. luokan ritarimerkki
* Suomen Leijonan ritarikunnan komentajamerkki

Lähteet
-------

1. 1 2  Keski-Suomen maakunnallisesti merkittävät rakennetut[vanhentunut linkki]
2. ↑  Museovirasto
3. ↑  Turun kaupunki (Arkistoitu – Internet Archive)
4. ↑  Museovirasto
5. ↑  yjtyj
**Kalle Valdemar Lehtomäki** (22. elokuuta 1905 Tampere – 29. joulukuuta 1999 Tampere) oli suomalainen Tampereella asunut taidemaalari.

Lehtomäki oli kansakoulun käytyään koristeleikkaajan ja puuveistäjän opissa tamperelaisessa Evert Inveniuksen huonekalutehtaassa 1920–1922 ja sen jälkeen hopeakaivertajan opissa Lingon kultasepänliikkeessä 1922–1925. Hän opiskeli sitten 1928–1931 Suomen Taideyhdistyksen piirustuskoulussa opettajinaan Uuno Alanko ja Werner Åström. Lehtomäki osallistui 1930-luvulta lähtien Suomen taiteilijain ja Tampereen taiteilijaseuran näyttelyihin. Hänellä oli myös omia yksityisnäyttelyitä. Lehtomäki toimi kuvaamataidon opettajana eri oppikouluissa 1960–1975. 

Lehtomäen tuotantoon kuului muotokuvia, asetelmia sekä maisemakuvia muun muassa Suomen Lapista, Norjasta ja Tampereen seudulta. Öljymaalausten ohella Lehtomäki teki myös mosaiikkeja, lasimaalauksia, pastelli- ja vesiväritöitä, litografiaa ja puupiirroksia. Lehtomäen maalaukset olivat realistisia ja niissä oli vaikutteieta impressionismista, ekspressionismista ja kubismista.

Tuotantoa
---------

* *Hyvästijättö*, mosaiikkityö. Hatanpään sairaala, Tampere
* *Elämää Siltasaarella*, seinämaalaus. Ravintola Sillankorva, Helsinki

Lähteet
-------

1. ↑  Tampereen taidemuseo : Kalle Lehtomäki Curriculum vitae
2. ↑  Kuvataiteilijamatrikkeli : Kalle Lehtomäki
3. ↑  Tampereen taidemuseo : Kalle Lehtomäki Luonto ja ihminen muistonäyttely 9.3. - 4.5.2003


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Uppslagsverket Finland

 |

 |
**Sorrenton niemimaa** on Tyrrhenanmereen työntyvä niemimaa Etelä-Italiassa Campanian alueella.

Maantiede
---------

Sorrenton niemimaan pohjoispuolella on Napolinlahti ja Sorrenton rannikko sekä eteläpuolella Salernonlahti ja Amalfin rannikko. Niemimaa jakautuu samalla kahteen eri maakuntaan. Pohjoinen puoli kuuluu Napolin metropolikaupunkiin ja eteläpuoli Salernon maakuntaan. Niemimaan selkärankana on Monti Lattarin vuoristo. Niemimaan jatkeena merellä oleva Caprin saari on aikoinaan ollut yhteydessä mantereeseen. Niemimaan maasto on vaihtelevaa, jossa vuorottelevat erikorkuiset huiput ja syvät laaksot. Sorrenton niemimaalla on yli 500 kilometriä merkittyjä vaelluspolkuja.

Maatalous
---------

Sorrenton niemimaalla viljellään runsaasti sitruunapuita. Lisäksi siellä viljellään myös muita sitruspuita sekä oliivipuita ja viiniköynnöksiä.

Lähteet
-------

1. ↑  Sorrenton matkailusivut
2. ↑  Monti Lattari
3. ↑  Sorrenton matkailusivut (Arkistoitu – Internet Archive)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Sorrenton niemimaa** Wikimedia Commonsissa
Sorsakosken työväenyhdistyksen työväentalo.
**Sorsakosken työväentalo** oli Leppävirran Sorsakosken kylässä sijainnut työväentalo.

Historiaa
---------

Sorsakosken työväenyhdistys perustettiin Sorsakosken tehdasyhdyskuntaan vuonna 1902. Yhdistyksen perustamisen taustalla oli muun muassa palkkojen leikkaus vuonna 1901, mutta ilmeisesti olosuhteet tehtaalla olivat yleisesti ottaen hyvät, eikä yhdistyksen toiminta kohdistunut niinkään tehtaan johtoa vastaan, vaan se pyrki vastaamaan osaltaan valtakunnalliseen työväenkysymykseen. Sorsakosken yhdistys oli Pohjois-Savon ensimmäinen marxilainen työväenyhdistys. Perustavassa kokouksessa yhdistykseen liittyi 40 jäsentä, ja seuraavana vuonna luku oli jo lähes 100. Tehtaan johto suhtautui alkuun työväenyhdistykseen myönteisesti, mutta 1900-luvun alun mittaan sen toimintaa alettiin vähitellen rajoittaa. Alkuun työväenyhdistys kokoontui tehtaan johdon rakennuttamassa juhlasalissa, Seuralassa. Isännöitsijä ei kuitenkaan vuodesta 1909 eteenpäin enää antanut sitä yhdistyksen käyttöön, mikäli suunniteltu ohjelma ei miellyttänyt häntä.

Oman talon hankinta oli vireillä vuosikymmeniä mutta kaatui toistuvasti tontin hankkimisen vaikeuksiin sekä rahoitusongelmiin. Tontti saatiin ostettua vasta vuonna 1936. Tehtaan johto ei halunnut luovuttaa tontteja työväenyhdistykselle, mutta välikäsien kautta saatiin hankittua tontti työväen asunnoille tarkoitetulta maalta. Rahoitusvaikeudet ratkaistiin muodostamalla osakeyhtiö, jonka pääosakkaiksi tulivat työväenyhdistys, metallin ammattiosasto sekä voimistelu- ja urheiluseura Jäntevä.

Talon suunnittelivat Ville Kokkonen ja Hugo Manninen. Osuusliike Työnvoiman rakennusmestari Hyvärinen auttoi teknisessä suunnittelussa. Talo otettiin käyttöön vuonna 1938, ja etenkin sotien jälkeen se oli ahkerassa käytössä. 1970-luvulla talon ylläpitäminen alkoi vaikeutua talousongelmien vuoksi. Talosta muodostettiin vuonna 1975 kiinteistöosakeyhtiö, jonka pääosakkaaksi tuli paikallinen metalliliiton ammattiosasto. Talo peruskorjattiin, ja vuonna 1988 se oli vielä Sorsakosken sosialidemokraattisen työväenyhdistyksen käytössä. Talon myöhemmästä käytöstä tai nykytilasta ei ole tietoa.

Rakennus
--------

Talo oli "osittain kaksikerroksinen", ja juhlasaliin mahtui noin 300 henkeä.

Toimintaa työväentalolla
------------------------

Tupaantuliaiset päästiin pitämään jo 14.11.1937 osin keskeneräisessä talossa. Myöhemmin talolla järjestettiin esimerkiksi vappukarnevaalit vuonna 1938, ja Kuopion Työväen Teatteri vieraili siellä.

Lähteet
-------

1. 1 2  Laakkonen, Juha: *Rajoitettu vai rajaton valta? Sorsakosken hienotaetehtaan isännöitsijöiden suhtautuminen ja vuorovaikutus työväestöönsä vuosina 1891–1938. Pro gradu -tutkielma*. Jyväskylä: Jyväskylän yliopisto, 2011.
2. 1 2 3  Hyvönen, Onni: *Pohjois-Savon Työväentalot*. Pohjois-Savon Sos.dem. Kulttuurityöntekijät ry. 1988. ISBN 951-99956-5-X.
3. 1 2  Savon Työmies *digi.kansalliskirjasto.fi*.  11.11.1937, no 130. Viitattu 3.10.2022.
4. ↑  Savon Työmies *digi.kansalliskirjasto.fi*.  28.4.1938, no 49. Viitattu 3.10.2022.
5. ↑  Savon Työmies *digi.kansalliskirjasto.fi*.  29.10.1938, no 126. Viitattu 3.10.2022.
Sivu Leinsterin kirjasta
**Leinsterin kirja**, iiriksi *Lebor Laignech*, nykyiiriksi *Leabhar Laighneach* ja englanniksi *The Book of Leinster*, on kokoelma irlantilaisia runoja ja proosakertomuksia, jotka perustuvat vanhoihin käsikirjoituksiin ja suulliseen perimätietoon sekä kirkollisiin ja maallisiin lähteisiin 1100–1200-luvuilta. Teos on omistettu Tír-dá-glasin (Terryglass, Tipperary) apotille Áed Hún Crimthaindille, ja kirja on kuuluisa taidokkaasta kalligrafiastaan. Aiemmin se tunnettiin nimellä Noughavalin kirja (*Lebor na Nuachongbála*). Leinsterin kirjaa säilytetään Trinity Collegessa Dublinissa.

Leinsterin kirjan ensimmäinen versio on alun perin kirjoitettu noin vuonna 1160, ja se on viimeistelty vuosina 1201–1224. Se on yksi merkittävimmistä keskiajan irlantilaisista käsikirjoituskokoelmista ajalta ennen normannien saapumista Irlantiin 1100-luvun loppupuolella. The Book of Leinster sisältää historiaa käsitteleviä runoja sekä Leinsterin kuninkaiden ja sankarien sukupuita, kuvauksia mytologisista ja todellisista valloituksista ja taisteluista, kuvailevaa proosaa, topografisia luetteloita sisältäen lähes 200 paikannimeä, tutkielmia bardien ja kreikkalaisten runomitoista sekä latinankielisiä hymnejä. The Book of Leinster sisältää myös version sankarieepos Táin Bó Cúailngesta eli Cooleyn karjaryöstöstä ja vanhimman version Ulsterin sykliin kuuluvasta *Oidheadh Chloinne Uisneach* -tarusta, joka kertoo Deirdren surullisen tarinan sekä Lebor Gabála Érenn -eepoksen, kertomuksen Irlannin myyttisistä valloituksista.

Lähteet
-------

* R. I. Best, Osborn Bergin & M. A. O'Brien (eds) (1954), The Book of Leinster Vol 1

### Viitteet

1. 1 2  The Editors of Encyclopaedia: The Book of Leinster *Encyclopedia Britannica*. Viitattu 7.2.2021. (englanniksi)
2. ↑  Lebor Gabála Érenn - The Book of Invasions - The Book of Leinster Redaction *www.maryjones.us*. Viitattu 7.2.2021. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Leinsterin kirjan sisällys
Orkesterin nykyinen kotipaikka, vuonna 1981 valmistunut Uusi Gewandhaus.
**Leipzigin Gewandhaus-orkesteri** on saksalainen orkesteri, jota pidetään mahdollisesti maailman vanhimpana yhä toimivana sinfoniaorkesterina.

Orkesterin konsertit pidettiin ensin yksityistiloissa, mutta vuonna 1781 se sai salikseen Gewandhausin. Orkesterin kuuluisin johtaja oli säveltäjä Felix Mendelssohn Bartholdy. Vuosina 1895–1922 sitä johti Arthur Nikisch.

Kapellimestari Kurt Masur johti Gewandhaus-orkesteria vuodesta 1970 vuoteen 1996. Itä-Saksan hajoamiseen johtaneiden mielenosoitusten aikana vuonna 1989 Kurt Masur nousi kansallissankarin asemaan, kun hän oli avannut Gewandhausin ovet suojellakseen mielenosoittajia mellakkapoliiseilta.

Vuonna 2008 *Gramophone*-lehti nimesi orkesterin 17. parhaaksi sinfoniaorkesteriksi maailmassa.

Lähteet
-------

1. ↑
2. ↑  Hoyle, Ben: LSO is only British orchestra in list of world’s best *The Times*.  21.11.2008.  Arkistoitu 16.6.2011. Viitattu 3.11.2010. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Leipzigin Gewandhaus-orkesteri** Wikimedia Commonsissa
Leipien heitto.
Leipien heittoa esittävä piirroskuva.
**Leipien heitto** eli **vesileipien** tai **voileipien heitto** on litteän kiven heittämistä viistosti veden pintaan siten, että kivi kimpoaa veden pinnasta ilmaan mahdollisimman moneen kertaan. Näin syntyvästä yksittäisestä pompusta käytetään nimitystä *voileipä*, *vesileipä* tai lyhyemmin *leipä*.

Kiven hyppääminen veden pinnasta perustuu pitkälti samaan periaatteeseen kuin vesihiihto. Leipien heittoa tutkinut ranskalainen tutkimusryhmä totesi kiven ihanteelliseksi tulokulmaksi vedenpintaan nähden 20 astetta.

Leipien heitto tunnettiin viimeistään antiikin aikana: Minucius Felix kuvaa tekniikan teoksessaan *Octavius* (n. vuodelta 150–200). Leipien heitossa kilpaillaan nykyisin myös maailmanmestaruudesta. Guinnessin ennätysten kirjan mukaan lajin maailmanennätyksen, 88 *leipää* teki Kurt Steiner vuonna 2013.

Lähteet
-------

1. ↑  Nykysuomen sanakirja, 6. osa (Ts-Ö), hakusana Voileipä
2. ↑  Roach, John: Stone Skipping Gets Scientific. *National Geographic News*.  8.1.2004.  Arkistoitu 10.1.2004.  (englanniksi)
3. ↑  Minucius Felix, Marcus: *Octavius: kristinuskon puolustus*, s. 21. Latinasta suomentanut Heikki Koskenniemi. Helsinki: Arkki, 2007. ISBN 978-951-618-846-4.
4. ↑  Scots dominate in stone skimming *BBC News*.  25.9.2005. Viitattu 6.10.2008. (englanniksi)
5. ↑  Most skips of a skimming stone *Guinness World Records*. Viitattu 23.5.2020. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Leipien heitto**.
* Maailmanmestaruuskilpailujen sivusto
MZ SM 125
**MZ SM 125** on MZ Motorrad- und Zweiradwerk GmbH:n valmistama Supermoto-mallinen kevytmoottoripyörä, joka on ollut myynnissä vuodesta 2001. Pyörien valmistus loppui kuitenkin vuonna 2008 Motorrad- und Zweiradwerk GmbH:n lopetettua toimintansa. Tehdas ilmoittaa huippunopeudeksi 110 km/h.

Tekniikka
---------

SM 125 -mallissa käytetään nestejäähdytteistä, yksisylinteristä, neliventtiilistä DOHC-moottoria. Tehoa siinä on 11kW (15 hv), joka on suurin sallittu määrä kevytmoottoripyörille Suomessa. Myös SX (enduro) ja RT (naku) -malleissa käytetään samaa moottoria sekä runkoa. Osien maahantuoja Suomessa on Tokimoto Oy.

### Moottori

* 124cc, 4-tahtinen, 1 sylinteri, kaksi kannen yläpuolista nokka-akselia (DOHC), 4 venttiiliä
* Suurin teho 11 kW (15 hv) @ 9,000 rpm
* Suurin vääntö 11,7 Nm @ 8,500 rpm
* Sähkökäynnistys, ei polkukäynnistystä
* Polttoaineen syöttö: kaasutin
* Vaihteisto: 6-vaihdetta

### Alusta ja jousitus

* Eturengas 110/70-17, takarengas 130/70-17
* Edessä sekä takana jarrulevyt
* Jousitus: Edessä teleskooppihaarukka, takana monoshock

### Mitat

* Istuinkorkeus 830 mm
* Akseliväli 1440 mm
* Kuivapaino 129,5 kg
* Polttoainetilavuus 12,5 l, varatankki 3,6 l

Aiheesta muualla
----------------

Tokimoto Oy (Arkistoitu – Internet Archive)
Carl Fredrik von Bredan maalaus Per Otto Adelborgista.
**Per Otto Adelborg** (24. huhtikuuta 1781 Loviisa – 2. maaliskuuta 1818 Västervik, Ruotsi) oli suomalaissyntyinen ruotsalainen upseeri ja pilapiirtäjä.

Adelborg syntyi Loviisassa ja kuului vasta-aateloituun Adelborgin sukuun. Hänen isänsä oli linnoituskapteeni Erik Otto Adelborg (vuoteen 1772 Borgh) ja äitinsä Anna Sofia Carlsköld. Hän aloitti upseerin uransa ylimääräisenä vänrikkinä kuningattaren henkirykmentissä Tukholmassa 1796. Adelborg osallistui ruotsalaisissa joukko-osastoissa Suomen sotaan 1808–1809 yhteysupseerina ja esikuntapäällikkönä. Hänet ylennettiin vuonna 1808 ratsumestariksi ja hän sai harvinaisen kultaisen urhoollisuusmitalin. Suomen sodan jälkeen Adelborg oli Ruotsissa everstiluutnantin vakanssilla ja oli yliadjutantin tehtävissä Norjan sotaretkellä 1814.

Adelborg oli taitava piirtäjä ja hän julkaisi 21 poliittisen pilapiirroksen sarjan *Karikatyrer öfver konung Gustaf IV Adolfs regering*. Hänen kuvissaan Kustaa IV Adolf oli vähämielinen henkilö, jolla oli veltto katse, puoliavoin suu, pitkä nenä sekä luonnottoman suuri kolmikolkkahattu. Tämä kuvat vaikuttivat Kustaa IV Adolfin julkisuuskuvaan taiteessa aina Albert Edelfeltin piirroksiin asti. Kungliga bibliotekissa Tukholmassa on kaksi täydellistä kokoelmaa hänen pilapiirroksiaan. Hänen muuta taiteellista tuotantoaan ei pidetä yhtä korkeatasoisena.

Adelborg avioitui vuonna 1807 Lovisa Eleonora Ramsayn (1785–1841) kanssa. Lovisa Ramsayn isä oli maaherra Otto Wilhelm Ramsay. Adelborgeilla oli kaksi poikaa: kapteeni ja tilanomistaja Anders Otto Adelborg (1811–1862) ja komentajakapteeni Bror Jakob Adelborg (1816–1865).

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Kari Tarkiainen: Adelborg, Per Otto (1781 - 1818) *Kansallisbiografia-verkkojulkaisu (maksullinen)*.  13.5.2015. Helsinki:  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura. Viitattu 15.1.2016.
2. ↑  Per Otto Adelborg Riksarkivet. Viitattu 15.1.2016.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)

 |
|  |
| Taiteenala | 
* KulturNav

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Kansallisbiografia
* Biografiasampo

 |

 |
Sienan katedraali
Kirjasto
Saarnatuoli
**Sienan katedraali** (italiaksi *Duomo*) on keskiaikainen katedraali Sienassa, Italiassa. Se edustaa valtaosiltaan romaanis-goottilaista tyyliä, mutta on syntynyt vuosisatojen aikana. Paikalla on ollut katedraali 1100-luvulta; nykyisistä rakenteista valtaosa on vuosilta 1215-1263. Julkisivu on toteutettu kahdessa osassa: alaosa 1284-1296, yläosa 1376. Gian Lorenzo Bernini lisäsi kupolin päälle lyhtymäisen rakennelman 1600-luvulla. Pronssinen keskiovi on vuodelta 1958. 

Katedraali on rakennettu mustasta ja valkoisesta marmorista; musta ja valkoinen ovat Sienan tunnusvärit. Kupoli on kuusikulmainen, ja sen sisäpinta on maalattu siniseksi ja koristettu kultaisin tähdin.

Duomon marmorilattiat
---------------------

Marmorilattia on tuomiokirkon hienoimpia aarteita. Siihen on upotettu 56 koristepaneelia, jotka tehtiin vuosina 1369–1547. Käytännöllisesti katsoen kaikki sen ajan tunnetut taiteilijat olivat jossain vaiheessa mukana lattian suunnittelussa. Lopputuloksena onkin teknisesti loistava sienalaisen taiteen kehityksen historia.

Kuva-aiheet ovat valikoiva yhdistelmä allegorioita, Raamatun tarinoita ja geometrisiä kuvioita. Koristeluun on käytetty mm. yksinkertaista sgraffitoa ja monimutkaista marmorimosaiikkia.

Saarnatuoli ja veistokset
-------------------------

Kahdeksankulmainen marmorisen saarnastuolin veisti Nicola Pisano vuonna 1268. Siihen on kaiverrettu kuvia, jotka esittävät kohtauksia Jeesuksen elämästä. Katedraalissa on muun muassa Donatellon ja Michelangelon taideteoksia.

Libreria Piccolomini
--------------------

Tämän renessanssikirjaston rakennutti 1490-luvulla myöhempi paavi Pius III setänsä Pius II:n, Aeneas Silvius Piccolominin, kirjakokoelmalle. Ennen paaviksi valitsemistaan, Piccolomini matkusteli paljon ja hänen veljenpoikansa tilasi taidemaalari Pinturicchiolta kirjastoon setänsä matkojen kuvauksia.

Battistero di San Giovanni
--------------------------

Kastekappelin hienoin aarre on toscanalaista varhaisrenessanssia edustava kasteallas, jonka tuomiokapituli teetti vuosina 1416-1434. Jacopo della Quercia vastasi kokonaisuudesta, mutta tuomiokapituli otti mukaan kaksi sen ajan taiteen keulakuvaa: Lorenzo Ghibertin ja Donatellon.

Cripta
------

Krypta kuului aikoinaan tuomiokirkon sisäänkäyntiin, joka muurattiin umpeen, kun kastekappeli rakennettiin. Kryptassa oli vielä paljon rakennusjätettä, kunnes se vuonna 2003 korjattiin pois. Silloin löydettiin 1270-luvulla tehtyjä seinämaalauksia.

Kellotorni
----------

Katedraalin kellotorniin nousee 1300 rappusta.*lähde?*

* Sienan Kadedraali ulkoaSienan Kadedraali ulkoa
* Mustavalkoraidallisia sisäseiniä ja paavien rintakuviaMustavalkoraidallisia sisäseiniä ja paavien rintakuvia
* Pääalttari keskilaivan päässäPääalttari keskilaivan päässä
* Pääalttarin koristelu Palion aikanaPääalttarin koristelu Palion aikana
* Eräs pikkualttareista keskilaivan sivullaEräs pikkualttareista keskilaivan sivulla
* KupoliKupoli
* San Juanin kappeliSan Juanin kappeli

Lähteet
-------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Sienan katedraali**.
1. 1 2 3 4  Firenze ja Toscana, Tammi 2007
**Nilakka** on suunniteltu kunta, jonka toteutumisesta on tehty yhdistymisselvitys. Kuntaan kuuluisivat nykyiset kunnat Keitele, Pielavesi, Tervo ja Vesanto. Kunnilla on jo Nilakka-niminen yhteinen terveyspalvelujen yksikkö. Kunnilla on muutaman muun lähialueen kunnan kanssa Pohjois-Savon sairaanhoitopiirissä toimiva perusterveydenhuoltoa ja vanhusten laitoshoitoa tuottava liikelaitos Kysteri, jossa Nilakan kunnat muodostavat oman palveluyksikkönsä.

Kunnat tekivät 23. maaliskuuta 2015 päätöksen yhdistysmissopimuksen laatimisesta.

Ajatus Nilakan kunnasta tuli ensi kertaa julkisuuteen 2012. Suunnitellussa kunnassa olisi asukkaita 11  300.

Lähteet
-------

1. ↑  Nilakan kuntien yhdistymisselvitys ohjausryhmä  2014. Nilakka.fi.  Arkistoitu 2.4.2015. Viitattu 23.3.2015.
2. ↑  Nilakka  2013. Pohjois-Savon sairaanhoitopiiri. Viitattu 23.3.2015.
3. ↑  Nilakan mielenterveys- ja päihdeohjelma Vesanto.fi.  Arkistoitu 2.4.2015. Viitattu 23.3.2015.
4. ↑  Sini Ojanperä: Nilakan kuntanelikko ryhtyy laatimaan yhdistymissopimusta  Sini Ojanperä. Ylen uutiset. Viitattu Sini Ojanperä.
5. ↑  Jaana Martikainen: Nilakan kuntaliitos: "Saman järven rannalla täällä ollaan" *Savon Sanomat*.  22.3.2015.  Arkistoitu 22.3.2015. Viitattu 23.3.2015.
Nilgirivuoret
**Nilgirivuoret** (tamiliksi நீலகிரி; "siniset vuoret") on vuoristo eteläisessä Intiassa Tamil Nadun ja Keralan osavaltioissa. Se on osa Deccanin ylängön länsireunan muodostavaa Länsi-Ghatien vuoristoa.

Vuoret nousevat jyrkästi ympäröivältä tasangolta 1 800–2 400 metrin korkeuteen. Nilgirivuorten korkein kohta on 2 637 metrin korkuinen Doddabetta.

Vuoristoon on perustettu niiden ainutlaatuista luontoa suojeleva Nilgirin biosfäärialue, joka kuuluu Unescon Ihminen ja biosfääri -ohjelmaan.

Vuoristossa kulkeva rautatie, Nilgiri Mountain Railway, on Unescon maailmanperintökohde.

* Näkymä Nilgirivuorilta. Kuvan alaosassa voi nähdä teeviljelmiä.Näkymä Nilgirivuorilta. Kuvan alaosassa voi nähdä teeviljelmiä.
* Teeviljelmiä.Teeviljelmiä.
* Aurinkoiset huiput, sumu- tai pilvikerros alavammalla seudulla.Aurinkoiset huiput, sumu- tai pilvikerros alavammalla seudulla.
* Sadepilviä.Sadepilviä.
* Hammasrattailla varustettu Nilgirivuorten rautatie.Hammasrattailla varustettu Nilgirivuorten rautatie.

Lähteet
-------

1. ↑  Nilgiri Hills Encyclopedia Britannica. Viitattu 21.7.2013.
2. ↑  About Nilgiri Biosphere Reserve (NBR) Nilgiri Biosphere Reserve.  Arkistoitu 24.6.2012. Viitattu 21.7.2013.
3. ↑  Mountain Railways of India Unesco

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Nilgirivuoret** Wikimedia Commonsissa
**Sterling Yateke** (s. 15. syyskuuta 1999) on keskiafrikkalainen jalkapalloilija, joka edustaa Veikkausliigassa pelaavaa Turun Palloseuraa. Pelipaikaltaan Yateke on hyökkääjä.

Ura
---

Yateke harjoitteli kesällä 2018 Rovaniemen Palloseuran kanssa, mutta sopimusta ei syntynyt. Elokuussa 2018 Yateke ja FC TPS solmivat loppukautta koskevan sopimuksen.

Yateke pelasi ennen Suomeen saapumistaan Kamerunissa ja Keski-Afrikan Tasavallassa. Hän edusti kaudella 2016–2017 Keski-Afrikan Tasavallan liigassa Rèal Combonia, jonka riveissä hän pelasi 23 ottelua ja viimeisteli 15 maalia. Kauden 2017–2018 hän pelasi Kamerunin pääsarjassa Yong Sport of Bamendassa, jossa syntyi 23 ottelussa yhdeksän maalia.

Lähteet
-------

1. 1 2  Sterling Yateke Transfermarkt-sivustolla (englanniksi)
2. ↑  Hyökkääjä Sterling Yateke liittyy vielä TPS:n vahvuuteen *FC TPS*.  14.8.2018. Viitattu 5.9.2018.
3. ↑  Sterling Yateke TPS-paitaan loppukaudeksi *Aamuset*.  14.8.2018.  Arkistoitu 5.9.2018. Viitattu 5.9.2018.
**Nikólaos Chalikiópoulos Mántzaros** (kreik. Νικόλαος Χαλικιόπουλος Μάντζαρος, ital. *Niccoló Calichiopoulo Manzaro*, 26. lokakuuta 1795 Korfu – 12. huhtikuuta 1872) oli italialais-kreikkalainen säveltäjä, joka edusti niin kutsuttua joonialaista koulukuntaa. Hänet tunnetaan ennen kaikkea Kreikan ja Kyproksen kansallislauluna toimivan Dionýsios Solomóksen runon "Ýmnos eis tin Eleftherían" ("Hymni vapaudelle") säveltäjänä.

Elämä
-----

Mántzaros syntyi Jooniansaariin kuuluvalla Korfun saarella italialais-kreikkalaiseen varakkaaseen aatelissukuun. Hän opiskeli musiikkia Korfulla, tutustui italialaiseen ja klassiseen musiikkiin ja julkaisi ensimmäisiä sävellyksiään vuonna 1815. Mántzaros avioitui 18-vuotiaana herttua Antónios Ioustiniániksen tyttären Mariánnan kanssa, ja he saivat kolme tytärtä ja kaksi poikaa.

Mántzaros siirtyi vuonna 1819 Italiaan, missä hän toimi muun muassa Milanossa sekä Napolin kuninkaallisessa konservatoriossa. Hän asettui pysyvästi Korfulle vuonna 1826 kehittääkseen kotimaansa musiikinopetusta. Vuonna 1840 hän perusti Korfun filharmonisen seuran, ja samalla häntä pidetään koko joonialaisen musiikkikoulukunnan isänä. Mántzaros oli samoin Korfulla toimineen runoilija Solomóksen ystävä ja sävelsi useita tämän runoja.

Mántzaros joutui koomaan 29. maaliskuuta 1872 ja kuoli lopulta 12. huhtikuuta samana vuonna.

Teokset
-------

**Sävellyksiä**

* "Don Crepuscolo", komediallinen ooppera (1815) – varhaisin säilynyt nykykreikkalainen ooppera.
* "Aria Greca" (1827) – aaria, ensimmäinen nykykreikkalainen teos kuorolle ja orkesterille.
* "Ýmnos eis tin Eleftherían" ("Hymni vapaudelle") (ensimmäinen sovitus 1829, toinen 1837, kolmas 1839–1840, neljäs 1844 ja viides 1861) – Solomóksen runoon.
* "16 Arie Greche" (1830) – aariakokoelma, muun muassa Solomóksen runoihin.
* "Partimenti" (1850) – ensimmäinen nykykreikkalainen teos jousikvartetille.

**Kirjalliset teokset**

* "Rapporto" (1851) – essee musiikin analysoinnista.
* Ensimmäiset nykykreikkalaiset musiikin oppikirjat.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11  Nikolaos Mantzaros *Project Corfu*. Viitattu 3.9.2018.
2. 1 2 3  Νικόλαος Μάντζαρος *Σαν Σήμερα*. Viitattu 3.9.2018.

Aiheesta muualla
----------------

* Nikólaos Mántzaros. Wikisource.

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Yhdysvallat
* Ruotsi
* Kreikka
* Puola

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* RISM
* IdRef

 |

 |
**HMS Roberts** (viirinumero F40) oli Britannian kuninkaallisen laivaston Roberts-luokan monitori toisessa maailmansodassa.

Valmistus
---------

*Pääartikkeli: Roberts-luokka*
Alus tilattiin 16. maaliskuuta 1940 John Brown and Companyltä Clydebankistä, missä köli laskettiin reilua kuukautta myöhemmin 30. huhtikuuta. Alus laskettiin vesille 1. helmikuuta 1941 ja valmistui saman vuoden lopulla 6. lokakuuta. Valmistuessaan alukselle oli asennettu ilmavalvontatutka tyyppiä 281, merivalvontatutka tyyppiä 272, tulenjohtotutkat pääaseille tyyppiä 285 ja ilmatorjunnalle tyyppiä 282. Tutkajärjestelmät mahdollistivat aluksen tehokkaan ilmatorjunnan ja siten sen käytön kelluvana ilmatorjuntapatterina.

Palvelus
--------

Alus palasi Japanin antauduttua Maltan (5. marraskuuta 1945) kautta Devonportiin, jossa se poistettiin palveluksesta. Alus siirrettiin 27. marraskuuta reserviin, missä sitä käytettiin tykistön alkeiskoulutukseen. Alus sijoitettiin poistolistalle ja se myytiin BISCOlle, mutta alus jatkoi kuitenkin palvelustaan vuokrattuna majoitusaluksena Devonportissa. Alus hinattiin 19. heinäkuuta 1965 T. W. Wardille Inverkeithingiin romutettavaksi.

Lähteet
-------

* Gardiner, Robert (toim.): *Conway's All the World's Fighting Ships 1922–1946*. Lontoo, Englanti: Conway Maritime Press, 1987. ISBN 0-85177-146-7. (englanniksi)

### Viitteet

1. ↑  Naval-history.net - HMS Roberts

*Roberts*-luokan monitorit

|  |
| --- |
| *HMS Roberts* - *HMS Abercrombie* |
| Edeltäjä: Erebus-luokka – Seuraaja: ei seuraajaa |
*Tämä artikkeli kuvaa Britannian kuninkaallisen laivaston ensimmäisen luokan linjalaivaa. Sanan muita merkityksiä on täsmennyssivulla.*

*HMS Royal Sovereign* oli Britannian kuninkaallisen laivaston vuonna 1786 vesille laskettu 100-tykkinen ensimmäisen luokan linjalaiva.

Valmistus
---------

Sir Edward Huntin suunnittelema alus tilattiin 3. helmikuuta 1786 Plymouthin telakalta, missä rakennustöistä vastasi helmikuuhun 1775 Israel Pownoll ja sen jälkeen marraskuuhun 1784 John Henslow ja loppuajan Thomas Pollard. Köli laskettiin 7. tammikuuta 1774. Alus laskettiin vesille 11. syyskuuta 1786 ja valmistui syyskuussa 1787 osittain merikelpoiseksi varustettuna. Valmistuskustannukset olivat 67 458 puntaa yhdeksän shillinkiä ja neljä pennyä, mistä takiloinnin ja varustamisen osuus oli 6 203 puntaa 14 shillinkiä ja yhdeksän pennyä. Varustamisen täydentäminen maksoi vielä 6 760 puntaa seitsemän shillinkiä ja kaksi pennyä.

Palvelus
--------

Alus oli 1. kesäkuuta 1794 amiraali Richard Howen laivasto-osastossa toisessa Ushantin taistelussa, jossa aluksella sai surmansa neljätoista ja haavoittui 41 merimiestä. Alus oli 16. kesäkuuta 1795 vara-amiraali William Cornwallisin lippulaivana ensimmäisessä Groixin taistelussa, kun kuninkaallisen laivaston osasto vetäytyi taistellen ylivoimaisen Ranskan laivaston osaston edellä.

Trafalgarin taistelussa alus oli Collingwoodin lippulaivana ja siten suojanpuoleisen jonon ensimmäinen alus. Se kohtasi taistelussa Espanjan laivaston *Santa Anan* kanssa. *Royal Sovereign* menetti mesaani- ja päämastonsa ja etumasto vaurioitui pahoin. Taistelun jälkeen alus palasi Välimerelle. Se osallistui Toulonin saarron valvontaan, kunnes se siirrettiin marraskuussa 1811 Kanaalin laivastoon. Alus oli kontra-amiraali James Bissettin lippulaivana.

Alus siirrettiin satamapalvelukseen Plymouthiin, jossa se aloitti 17. elokuuta 1825 vastaanottoaluksena nimellä *HMS Captain*. Aluksen mastot poistettiin kesäkuussa 1826 ja romutettiin Plymouthissa 28. elokuuta 1841 mennessä. Neljä aluksen tykeistä on liitetty osaksi Collingwoodin muistomerkkiä Tynemouthissa.

Lähteet
-------

* Winfield, Rif: *British Warships in the Age of Sail 1714–1792 – Design, Construction and Fates*. Minnesota: Seaforth Publishing, 2007. ISBN 978-1-84415-700-6. (englanniksi)

### Viitteet

1. ↑  Winfield, Rif s. 8
Marilyn Monroe laulaa laulun elokuvassa Herrat pitävät vaaleaveriköistä.
"**Diamonds Are a Girl’s Best Friend**" on yhdysvaltalainen musikaalilaulu. Sen sävelsi Jule Styne ja sanoitti Leo Robin. Ensimmäistä kertaa sävelmä kuultiin vuonna 1949 Carol Channingin tulkintana Stynen Broadway-musikaalissa *Gentlemen Prefer Blondes*. Marilyn Monroen elokuvassa *Herrat pitävät vaaleaveriköistä* (*Gentlemen Prefer Blondes*, 1953) laulama versio teki kappaleesta maailmanlaajuisesti tunnetun. Myös Jane Russell esittää kappaleen elokuvassa. 

Kappaleen kertoja on nuori nainen, joka kertoo romanssin olevan kyllä mukavaa, mutta että miesten tunteet viilenevät naisen vanhetessa, ja ettei suukoilla voi maksaa vuokraa. Kappaleen iskulauseena on, että timantit ovat pysyviä ja että ne "ovat tytön parhaat ystävät".

Monroen laulunumerosta on tullut osa länsimaisen populaarikulttuurin ikonografiaa. Kohtausta ovat myöhemmin jäljitelleet tai parodioineet esimerkiksi Madonna, Kylie Minogue ja Anna Nicole Smith. Emmylou Harris teki sävelmästä country-rock-version vuonna 1983. Nicole Kidman esitti "Diamonds Are a Girl’s Best Friendin" elokuvassa *Moulin Rouge!* (2001).

Säveltäjän ja alkuperäismusikaalin tekijän Jule Stynen muihin merkkiteoksiin kuuluvat Broadway-esitykset *Funny Girl* sekä *Gypsy*.

American Film Institute on nimennyt laulun elokuvahistorian 12. suurimmaksi.
**Diamou** on maalaiskunta ja sen keskuskylä Kayesin alueen Kayesin piirissä Malissa. Se sijaitsee Senegaljoen rannalla 50 kilometriä Kayesista kaakkoon. Kunnassa on 14 100 ja keskuskylässä 2 200 asukasta (vuonna 2009).

Diamoun kunnan pinta-ala on 2 000 neliökilometriä. Se rajoittuu lännessä Kayesin piirin Sadiolan, pohjoisessa Logon, Colimbinén ja Ségalan, idässä Bafoulabén piirin Bafoulabén ja etelässä Mahinan ja Niambian kuntiin. Maisemaa leimaavat vuoret, kukkulat, laaksot ja tasangot. Ilmasto on sudanilaistyyppinen. Kuntaan kuuluu 21 kylää.

Diamoun kautta kulkevat Dakarin–Nigerin rautatie ja Kayesista Bafoulabéen johtava maantie. Seudun pääelinkeinot ovat maanviljely ja karjanhoito. Lisäksi harjoitetaan keräilyä, metsien hyödyntämistä, kalastusta ja kaupankäyntiä. Diamoussa pidetään viikoittaiset markkinat.

Paikallinen nähtävyys ovat Gouinan vesiputoukset, jonne suunnitellaan voimalaitosta.

Lähteet
-------

1. 1 2  4ème recensement général de la population et de l’habitat. Résultats définitifs, tome 0: Répertoire des villages *instat-mali.org*.  Arkistoitu 7.1.2017. Viitattu 17.2.2018.
2. 1 2 3  Plan de Securite Alimentaire: Commune Rurale de Diamou 2007–2011 *fsg.afre.msu.edu*.  2006. Viitattu 17.2.2018. [vanhentunut linkki]
3. ↑  Mali - Région de Kayes: Carte de référence *reliefweb.int*. Viitattu 17.2.2018.