recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Tappura** on yksi kuitukasvi pellavan (*Linum usitatissimum*) jalostuksessa erottuva osa. Tappurat ovat lyhyitä rohtimia, karkeita kuituja, joiden seassa on päistäreitä, kasvin kovaa, puumaista osaa.
Perinteisessä pellavan käsittelyssä tappurat erottuvat lihtauksessa ja pehmeät osat, aivinat, häkilöinnissä, puhdistettavaa pellavaa "kammattaessa".

Tappuroista voidaan puhdistettuna kehrätä karkeaa rohdinlankaa. Tappuroita on käytetty lämmöneristeenä ja tiivisteenä eli riveenä (riivinä), kun on tilkitty puulaivojen ja -veneiden saumoja. Perinteisessä puulaivan rakennuksessa eli laivanlyönnissä timpureille kuuluva yksi valmistelutehtävä oli punoa tiivistämiseen tarvittavat riivit. Talonrakennuksessa tappuratiivistettä sanotaan riveeksi (rive). Tappuroitten kehrääminen riivejä varten oli puolestaan nuorten tyttöjen työtä.

Tappura-sanaa käytetään kuvaannollisessa merkityksessä esimerkiksi tarkoittamaan herkästi syttyvää, kiihkeää, kuten sanonnassa "tulta ja tappuraa". Toisaalta merkitys voi viitata myös karkeaan tai takkuiseen.

Lähteet
-------

1. 1 2  *Pieni Tietosanakirja*. Hakusana *tappura*. Helsinki: Otava, 1927. Teoksen verkkoversio (viitattu 3.12.2014).
2. ↑  Suomen käsityön museo: Pellava *craftmuseum.fi*.  Arkistoitu 19.4.2015. Viitattu 20.8.2015.
3. ↑  *Pieni Tietosanakirja*. Hakusana *pellava*. Helsinki: Otava, 1927. Teoksen verkkoversio (viitattu 3.12.2014).
4. ↑  Lyyänkö laiva *Kirjastovirma: pohjoispohjalaista kulttuuriperintöä*.  Arkistoitu 30.11.2018. Viitattu 20.8.2015.
5. ↑  Kotimaisten kielten keskus: Tappuraista soittoa *Kieli-ikkunat 2007*.  Arkistoitu 16.3.2012. Viitattu 3.12.2014.
**Betty Brosmer** (s. 2. elokuuta 1935) on yhdysvaltalainen malli ja fitness-alan vaikuttaja. Häntä on pidetty "ensimmäisenä supermallina" ("The first supermodel"). 1950-luvulla Brosmer oli Yhdysvaltain parhaiten tienaava pin-up -tyttö. Hän oli kehonrakentaja Joe Weiderin aviopuoliso vuodesta 1961 aina tämän kuolemaan vuonna 2013 asti.

Elämä ja ura
------------

Brosmer aloitti mallinuransa teini-ikäisenä Sears & Roebuckin katalogissa ja esiintyi sittemmin myös muissa kaupallisissa myyntiluetteloissa. Hänen kuviaan oli kokosivun mainoksissa laajalevikkisten julkaisujen sivuilla, kuten Esquire, Fortune, Time, Life ja The Saturday Evening Post. Ensimmäisen kauneuskilpailuvoittonsa Brosmer sai "Miss Television" -kisassa 1950-luvulla. Hänestä otettu kuva Empire State Buildingin katolla televisioantennin vierellä julkaistiin TV Guide -lehden kannessa. Brosmerille kertyi yli 50 kauneuskuningatar-voittoa, ja hänen ansiotasonsa kohosi alan huippulukemiin. Hänen kasvonsa ja kurvikas vartalonsa kaunistivat yli 200:n aikakausjulkaisun kansia.

Betty Brosmer on naisten fitness-toiminnan uranuurtaja. Huhtikuussa 1961 hän avioitui kehonrakentaja ja liikemies Joe Weiderin kanssa. Pariskunta teki yhteistyötä useiden vuosien ajan, ja tuloksena syntyi lukuisia kehonrakennusaiheisia kirjoja ja aikakauslehtiä.

Lähteet
-------

1. ↑  Mike Steere *Brothers of Iron*, s. 120, Sports Publishing LLC, 2006 ISBN 978-1-59670-124-3
2. ↑  Betty Weider website (Arkistoitu – Internet Archive)

Aiheesta muualla
----------------

* Stark Center (Arkistoitu – Internet Archive)
* The Loop
* Brosmerin ja Weiderin hääkuvia huhtikuulta 1961

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Yhdysvallat

 |

 |
**Adulis** (m.kreik. Αδουλίς, *Adūlis* tai *Adoulis*) on historiallinen ja arkeologinen rauniokaupunki Pohjoisella Punaisenmeren alueella nykyisessä Eritreassa, Punaisenmeren länsirannikolla. Kreikkalaisten perustama ja sittemmin Aksumin valtakuntaan kuulunut kaupunki oli aikanaan tärkeä Punaisenmeren kauppakeskus.

Adulis sijaitsee noin 49 kilometriä Massawan satamasta etelään. Adulis mainitaan historiallisissa lähteissä ensimmäisen kerran kreikkalaisen merenkävijän kirjoittamassa teoksessa *Periplus Maris Erythraei* ensimmäiseltä vuosisadalta jälkeen ajanlaskun alun. Paikka asutettiin kuitenkin jo 500-luvulla ennen ajanlaskun alkua. Adulisin satama oli tärkeä kauppapaikka. Sen kautta kulki vientituotteina Aksumista esimerkiksi orjia, norsunluuta, kilpikonnien kuoria, sarvikuonon sarvia, apinoita, virtahevonnahkoja ja obsidiaania. Vastaavasti sataman kautta tuotiin alueelle vaatteita, lasiastioita, työkaluja, kulta- ja hopeakoruja, kuparia, rautaa ja terästä.

Adulis alkoi taantua islamin levitessä, kun samalla Punaisenmeren merkitys kaupan kannalta vähentyi. Adulisin taantuminen vaikutti puolestaan laajemmin Aksumin valtakuntaan, joka menetti huomattavan osan tulonlähteistään. Tulojen pieneneminen vaikutti Aksumin asevoimiin, jotka eivät enää pystyneet varmistamaan Aksumin hallussa olleita kauppareittejä. Aksum alkoikin Punaisenmeren sijaan keskittyä laajenemiseen kohti etelää uusille markkinoille. Adulis ryöstettiin useampaan kertaan, eikä se enää koskaan toipunut aikaisemman kukoistuksensa tasolle.

Lähteet
-------

1. 1 2  "Adulis", *Nordisk Familjebok. Uggleupplagan. 34. Ö - Öyslebö; supplement: Aa - Cambon*, s. 50–51. Nordisk familjebok, 1922. Runeberg-palvelu (viitattu 4.9.2018). (ruotsiksi)
2. ↑  Kaikkonen, Olli; Rytkönen, Seppo & Sivonen, Seppo: *Afrikan historia*. Helsinki: Gaudeamus, 1989. ISBN 951-662-382-4.
3. 1 2  David H. Shinn ja Thomas P. Ofcansky: *Historical dictionary of Ethiopia*, s. 23-24. Scarecrow Press, 2013. ISBN 978-0-8108-7457-2. (englanniksi)
**Palmas Arborea** (sardiksi *Pràmmas*) on kaupunki ja kunta Italiassa Sardinian hallintoalueella Oristanon maakunnassa. Kunnassa on arviolta 1 514 asukasta (vuonna 2016) ja sen pinta-ala on 39,33 neliökilometriä. Se sijaitsee 4 metrin korkeudella merenpinnan yläpuolella.

Lähteet
-------

1. 1 2  Istat - Istituto nazionale di statistica: Altitudini dei comuni tramite DEM *Italian kuntien pinta-alat ja korkeus merenpinnasta*. Viitattu 16.04.2019. (italiaksi)
2. 1 2  Istat - Istituto nazionale di statistica: Bilancio demografico al 30/11/2016 *Italian tilastokeskuksen väestötilasto alueittain, maakunnittain ja kunnittain*. Viitattu 16.04.2019. (italiaksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Palmas Arborea** Wikimedia Commonsissa

Oristanon maakunta
Abbasanta | Aidomaggiore | Albagiara | Ales | Allai | Arborea | Ardauli | Assolo | Asuni | Baradili | Baratili San Pietro | Baressa | Bauladu | Bidonì | Bonarcado | Boroneddu | Bosa | Busachi | Cabras | Cuglieri | Curcuris | Flussio | Fordongianus | Ghilarza | Gonnoscodina | Gonnosnò | Gonnostramatza | Laconi | Magomadas | Marrubiu | Masullas | Milis | Modolo | Mogorella | Mogoro | Montresta | Morgongiori | Narbolia | Neoneli | Norbello | Nughedu Santa Vittoria | Nurachi | Nureci | Ollastra | Oristano | Palmas Arborea | Pau | Paulilatino | Pompu | Riola Sardo | Ruinas | Sagama | Samugheo | San Nicolò d’Arcidano | San Vero Milis | Santa Giusta | Santu Lussurgiu | Scano di Montiferro | Sedilo | Seneghe | Senis | Sennariolo | Siamaggiore | Siamanna | Siapiccia | Simala | Simaxis | Sini | Siris | Soddì | Solarussa | Sorradile | Suni | Tadasuni | Terralba | Tinnura | Tramatza | Tresnuraghes | Ula Tirso | Uras | Usellus | Villa Sant'Antonio | Villa Verde | Villanova Truschedu | Villaurbana | Zeddiani | Zerfaliu
Marie-Georges Picquart
**Marie-Georges Picquart** (6. syyskuuta 1854 Strasbourg – 19. tammikuuta 1914 Amiens) oli ranskalainen upseeri, joka tuli tunnetuksi Dreyfusin tapauksen yhteydessä. Toimiessaan armeijan tiedustelutoimiston päällikkönä Picquart sai selville, että kapteeni Alfred Dreyfus oli tuomittu vakoilusta väärin perustein. 

Picquart pääsi Saint-Cyrin sotilaskouluun vuonna 1872 ja valmistui sieltä vuonna 1874. Hänet ylennettiin kapteeniksi vuonna 1880. Vuonna 1883 Picquart työskenteli pääesikunnan toisessa toimistossa. Kiinan–Ranskan sodassa hän kunnostautui Annamin ja Tonkinin taistelussa ja nimitettiin pataljoonankomentajaksi vuonna 1887.

Tämän jälkeen Picquart toimi Ranskan sotakorkeakoulussa topografian professorina vuonna 1890. Picquart nimitettiin armeijan tiedustelutoimiston päälliköksi 22. kesäkuuta 1895. Hän seurasi tässä tehtävässä eversti Sandherria. Vuonna 1896 Picquart tuli tutkimustensa perusteella siihen johtopäätökseen, että Dreyfusin tapauksen vakooja ei ollutkaan kapteeni Alfred Dreyfus, vaan majuri Marie Charles Ferdinand Walsin-Esterházy. Tämä raivostutti hänen esimiehensä.

Tammikuussa 1897 Picquart sai siirron Tunisiaan muihin tehtäviin. Hän joutui tutkintokomitean eteen seuraavana vuonna ja erotettiin törkeän palvelusrikoksen vuoksi. Erottaminen vahvistettiin Ranskan presidentin päätöksellä 26. helmikuuta 1898. Picquart oli vangittuna useita kuukausia ja joutui vielä Pariisin sotaoikeuteen.

Erottamisensa jälkeen Picquart työskenteli toimittajana, erityisesti Georges Clemenceaun L'Aurore-sanomalehdessä. Kassaatiotuomioistuin keskeytti Dreyfusin uuden oikeudenkäynnin Rennesissä heinäkuussa 1906. Samalla myös Picquartin erottaminen mitätöitiin ja hän palasi armeijan palvelukseen. Ranskan edustajainhuone ylensi Picquartin prikaatikenraaliksi ja hänet nimitettiin divisioonan komentajaksi saman vuoden syyskuussa. Vuosina 1906–1909 kenraalimajurin arvon saanut Picquart toimi Clemenceaun hallituksen sotaministerinä. Hän tapasi Alfred Dreyfusin 15. kesäkuuta 1907, ja joutui kertomaan Dreyfusille, ettei tätä voitaisi ylentää hänen palvelusvuosien edellyttämään arvoon. Pettynyt Dreyfus erosi pian tämän jälkeen armeijan palveluksesta. Syksyllä 1909 Picquartista tuli Ranskan 2. armeijakunnan komentaja. Picquart kuoli Amiensissa 19. tammikuuta 1914 pudottuaan hevosen selästä. Ranskan valtio kustansi hänen hautajaisensa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Georges Picquart (1854 - 1914) *Dreyfus rehabilitated*.  Arkistoitu 30.1.2020. Viitattu 6.1.2022. (englanniksi)
2. 1 2 3  Picquart, Georges Marie *Nordisk familjebok*. Project Runeberg. Viitattu 6.1.2022. (ruotsiksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**Nurachi** (sardiksi *Nuràchi*) on kaupunki ja kunta Italiassa Sardinian hallintoalueella Oristanon maakunnassa. Kunnassa on arviolta 1 782 asukasta (vuonna 2016) ja sen pinta-ala on 15,97 neliökilometriä. Se sijaitsee 7 metrin korkeudella merenpinnan yläpuolella.

Lähteet
-------

1. 1 2  Istat - Istituto nazionale di statistica: Altitudini dei comuni tramite DEM *Italian kuntien pinta-alat ja korkeus merenpinnasta*. Viitattu 16.04.2019. (italiaksi)
2. 1 2  Istat - Istituto nazionale di statistica: Bilancio demografico al 30/11/2016 *Italian tilastokeskuksen väestötilasto alueittain, maakunnittain ja kunnittain*. Viitattu 16.04.2019. (italiaksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Nurachi** Wikimedia Commonsissa

Oristanon maakunta
Abbasanta | Aidomaggiore | Albagiara | Ales | Allai | Arborea | Ardauli | Assolo | Asuni | Baradili | Baratili San Pietro | Baressa | Bauladu | Bidonì | Bonarcado | Boroneddu | Bosa | Busachi | Cabras | Cuglieri | Curcuris | Flussio | Fordongianus | Ghilarza | Gonnoscodina | Gonnosnò | Gonnostramatza | Laconi | Magomadas | Marrubiu | Masullas | Milis | Modolo | Mogorella | Mogoro | Montresta | Morgongiori | Narbolia | Neoneli | Norbello | Nughedu Santa Vittoria | Nurachi | Nureci | Ollastra | Oristano | Palmas Arborea | Pau | Paulilatino | Pompu | Riola Sardo | Ruinas | Sagama | Samugheo | San Nicolò d’Arcidano | San Vero Milis | Santa Giusta | Santu Lussurgiu | Scano di Montiferro | Sedilo | Seneghe | Senis | Sennariolo | Siamaggiore | Siamanna | Siapiccia | Simala | Simaxis | Sini | Siris | Soddì | Solarussa | Sorradile | Suni | Tadasuni | Terralba | Tinnura | Tramatza | Tresnuraghes | Ula Tirso | Uras | Usellus | Villa Sant'Antonio | Villa Verde | Villanova Truschedu | Villaurbana | Zeddiani | Zerfaliu
**Raffaele Cadorna** (9. helmikuuta 1815 – 6. helmikuuta 1897) oli italialainen kenraali, joka oli mukana Italian yhdistymiseen liittyneissä sodissa.

Cadorna osallistui Sardinian armeijan upseerina vuosien 1848–1849 sotaan Itävaltaa vastaan sekä 1855 Krimin sotaan. Vuoden 1859 sodan aikana hän palveli everstiluutnanttina Sardinian pääesikunnassa ja sai sodan jälkeen ylennyksen kenraaliksi. Vuonna 1861 Cadorna toimi Sisilian sotilaskäskynhaltijana. Vuoden 1866 sodassa hän oli kenraali Enrico Cialdinin alaisena. Cadorna komensi joukkoja, jotka valtasivat 20. syyskuuta 1870 Rooman ja saattoivat siten Italian yhdistymisen päätökseen. Hän toimi siirtymäajan Rooman sotilaskuvernöörinä.

Raffaele Cadornan veli oli poliitikko Carlo Cadorna. Ensimmäisessä maailmansodassa ansioitunut marsalkka Luigi Cadorna oli Raffaele Cadornan poika.

Lähteet
-------

1. 1 2  *Nordisk familjebok* (1905), s. 940–941 (ruotsiksi) Runeberg.org. Viitattu 26.3.2014.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Italia
* Israel
* Yhdysvallat
* Alankomaat
* Vatikaani

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Dizionario Biografico degli Italiani

 |

 |
**Ragnar Reinhold Dahlberg** (8. lokakuuta 1877 Turku – 7. tammikuuta 1950 Helsinki) oli suomalainen kirjastonhoitaja.

Ragnar Dahlbergin vanhemmat olivat Närpiön kirkkoherra, rovasti Lars Gustaf Viktor Dahlberg (1847–1924) ja Klara Maria Antoinette Nyberg. Hän pääsi ylioppilaaksi Vaasan lyseosta 1896 ja valmistui Helsingin yliopistosta filosofian kandidaatiksi 1904 ja filosofian maisteriksi 1907.

Dahlberg oli Helsingin yliopiston kirjastossa ylimääräisenä amanuenssina vuodesta 1900, nuorempana kirjastoassistenttina vuodesta 1914, vanhempana kirjastoassistenttina sekä viimeksi vanhempana alikirjastonhoitajana 1918–1945. Hän oli Helsingin ruotsalaisen reaalilyseon historian ja ruotsinkielen opettajana 1906–1916 ja Åbo Akademin kanslerin sihteerinä 1945–1950. Dahlberg oli Ruotsalaisen kirjallisuuden seuran johtokunnan jäsen ja arkistonhoitaja vuodesta 1918 ja Kustannus Oy Söderström & Co:n johtokunnan jäsen vuodesta 1921.

Dahlberg keräili kirjoja ja omisti laajan yksityiskirjaston. Hän kirjoitti kirjasto- ja ex libris-tutkimuksistaan ruotsinkielisiin aikakauslehtiin. Hän harjoitti myös hedelmien ja kukkien viljelyä omistamallaan Hermansön tilalle ja sai useita palkintoja puutarhanäyttelyissä. Dahlberg oli Uudenmaan hedelmäviljelijäin yhdistyksen ja Suomen kukkaisviljelyksen ystävien puheenjohtaja.

Ragnar Dahlberg oli naimisissa vuodesta 1906 Hjördis Lagerborgin kanssa.

Julkaisuja
----------

* *Bidrag till den svenska reformationstidens bibliografi*. Studier tillägnade Arvid Hultin 3.VIII.1915. 1915
* *Den svenska katekesen 1567*. Faksimileupplagor af äldre svenska tryck under redaktion av Isak Collijn, 1. Bröderna Lagerström, Stockholm 1916
* *Finska exlibris*. Helsingfors 1917
* Petrus Canisius : *En liten catechismus* ; i faksimile och med en efterskrift utgiven af Ragnar Dahlberg. Faksimileupplagor af äldre svenska tryck under redaktion av Isak Collijn, 4. Schildt, Helsingfors 1921
* *Professor Adolf Mobergs autobiografi*. Särtryck ur Svenska Litteratursällskapets Historiska och Litteraturhistoriska studier, 3. Helsingfors 1927

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Aikalaiskirja 1934
2. 1 2 3 4  Wikiaineisto : Kuka kukin oli 1961
3. 1 2 3 4  Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899 : Ragnar Reinhold Dahlberg
4. 1 2 3 4  Maist. Ragnar Dahlberg 60-vuotias, Helsingin Sanomat, 08.10.1937, nro 271, s. 6, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
5. ↑  Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899 : Lars Gustaf Viktor Dahlberg


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Suomi (KANTO)
* Ruotsi

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Uppslagsverket Finland
* Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Tapio Kunnas** (21. lokakuuta 1921 Ruokolahti – 25. elokuuta 2012 Helsinki) oli suomalainen diplomi-insinööri ja sähkölaitosalan vaikuttaja, joka toimi sekä yritys- että järjestöjohtajana ja sai professorin arvonimen.

Henkilöhistoria
---------------

Tapio Kunnaksen vanhemmat olivat lääkäri Volmari Kunnas ja Aino Räsänen ja puoliso vuodesta 1947 opettaja Kirsti Helena Liukkonen. Kunnas tuli ylioppilaaksi Imatran yhteiskoulusta 1939. Hän osallistui sekä talvisotaan että jatkosotaan ja oli sotilasarvoltaan reservin kapteeni (1969). Kunnas valmistui diplomi-insinööriksi Teknillisestä korkeakoulusta vuonna 1949. Hän työskenteli ensin lyhyen aikaa Airamin palveluksessa, jonne hän teki diplomityönsä loistelampun kuristimista, mutta suuntautui sitten sähkölaitosalalle. Suomen Sähkölaitosyhdistyksessä Kunnas oli toimistoinsinööri vuodesta 1952, kunnes hän siirtyi 1953 Savon Voimaan, jossa hän toimi käyttöinsinöörinä ja teknillisenä johtajana. Oulun kaupungin sähkölaitoksen johtajaksi Kunnas tuli 1958. Oulussa hän osallistui myös kunnalliselämään ja toimi Oulun yliopiston erikoisopettajana 1963–1968 ja vt. professorina 1966. Suomen Sähkölaitosyhdistykseen Kunnas palasi 1967, toimien yhdistyksen johtajana aina vuoteen 1986 asti. Hän osallistui myös sähkölaitosyhdistysten pohjoismaiseen ja eurooppalaiseen yhteistyöhön. Professorin arvonimi Kunnakselle myönnettiin vuonna 1980.

Julkaisuja
----------

* *Merikosken voimalaitos*, 1959, Oulun Teknillinen Seura
* *Harvaan asuttujen seutujen sähkönjakelun erikoismenetelmät: raportti teknillis-taloudellisesta tutkimuksesta*, 1982, Suomen Sähkölaitosyhdistys

Lähteet
-------

1. 1 2  Kuka kukin on 1978, s. 448. (Viitattu 19.9.2020)
2. 1 2  Tapio Kunnas HS Muistot, 9.9.20212. Tilaajille (Viitattu 19.9.2020)
3. ↑  Muisteluja Airamilta (Viitattu 19.9.2020)
**Luuhiili** eli **luumusta** on aktiivihiilenä ja väriaineena käytettävää, eläinten luita kuumentamalla valmistettua jauhetta. Se on himmeän mustaa, kosteutta imevää (hygroskooppista) ainetta, joka sisältää 10 % hiiltä, 78 % kalsiumfosfaattia, 8 % kalsiumkarbonaattia sekä hiukan kosteutta ja muita aineita. Luuhiili on eräs eläinhiili eli eläinjätettä kuumentamalla aikaansaatu hiililaatu.

Luuhiiltä valmistettaessa luista erotetaan liha ja rasva ja luut jauhetaan rouheeksi. Luurouhe kuivatislataan eli sitä kuumennetaan ilmattomassa tilassa, jolloin samalla otetaan talteen haihtuvat ainesosat. Raaka-aineesta saadaan 50–60 % valmista tuotetta. Huokoinen luuhiili imee itseensä monia kaasuja ja väriaineita, joten sitä on käytetty erilaisten liuosten puhdistamiseen esimerkiksi sokeriteollisuudessa. Valkaisukykynsä menettäneitä luuhiilirakeita voidaan käyttää lannoitteena kasvintuotannossa.

Luumusta on hienoksi jauhettua luuhiiltä, jota on käytetty väriaineena esimerkiksi kenkävoiteissa ja maaleissa. Luumustaa voidaan valmistaa myös hiiltämällä luurouhetta sokerin tai melassin joukossa väkevässä rikkihapossa. Kun epäorgaaniset kalsiumsuolat liuotetaan suolahapolla pois, voidaan valmistaa niin sanottua *pariisinmustaa*. Pariisinmusta on luuhiilen ja pariisinsiniseksi kutsutun väriaineen seos.

Lähteet
-------

1. 1 2  *Iso tietosanakirja*. Osa 8, palsta 163, hakusana luuhiili. Helsinki: Otava, 1935.
2. 1 2  *Otavan iso tietosanakirja*. Osa 5, palsta 922, hakusana luuhiili. Helsinki: Otava, 1963.
3. 1 2  *Uusi tietosanakirja*. Osa 13, palsta 18, hakusana luuhiili. Helsinki: Tietosanakirja oy, 1963.
4. ↑  *Uusi tietosanakirja*. Osa 5, palsta 266, hakusana eläinhiili. Helsinki: Tietosanakirja oy, 1961.
5. ↑  *Uusi tietosanakirja*. Osa 15, palsta 478, hakusana pariisinmusta. Helsinki: Tietosanakirja oy, 1964.

Aiheesta muualla
----------------

* Projekt Runeberg, Tietosanakirja: Luuhiili
**Urho Henrik Jonkka** (25. syyskuuta 1893 Punkalaidun – 22. toukokuuta 1966 Helsinki) oli suomalainen kenraalimajuri.

Jonkka valmistui Kadettikoulusta 1922 ja Sotakorkeakoulusta 1930 (ye-upseeri 1942). Hän toimi joukkueenjohtana Seinäjoen pataljoonassa vuonna 1918. 3. divisioonan esikunnassa hän työskenteli toimistoupseerina ja apulaisintendenttinä 1918-1924. Puolustusministeriön intendenttiosastolla hän oli toimistoupseerina 1924-1926. Kuormastopataljoonassa hän toimi komppanianpäällikkönä 1927-1928. Puolustusministeriön intendenttiosaston toimistopäällikkönä Jonkka palveli 1931-1940. Vuonna 1941 hän toimi ilmavoimien intendenttinä. Jatkosodassa hän oli sijoitettuna II armeijakunnan ja myöhemmin Maaselän ryhmän huoltopäälliköksi. Huoltoupseerikoulua hän johti 1945-1950. Pääesikunnan pääintendenttinä ja sotatalouspäällikkönä hän oli 1950-1952. Ennen eläköitymistään Jonkka toimi pääesikunnan huoltopäällikkönä 1952-1953. 

Ylennykset: vänrikki 1918, luutnantti 1923, kapteeni 1925, majuri 1930, everstiluutnantti 1937, eversti 1941, kenraalimajuri 1950.

Lähteet
-------

1. ↑  Kuolleita. Urho Henrik Jonkka. *Helsingin Sanomat*, 3.6.1966, s. 2.
2. ↑
**Ernst Jaakko Pohjanpalo** (sukunimi vuoteen 1906 *Friis*, 26. lokakuuta 1888 Kalajoki – 12. toukokuuta 1983 Helsinki) oli suomalainen insinööri, tehtailija ja keksijä.

Pohjanpalon vanhemmat olivat tehtailija Jaakko Pohjanpalo ja Johanna Pahikkala. Hän valmistui insinööriksi 1912. Pohjanpalo toimi Pietarissa Ludvig Nobelin dieselmoottoritehtaan insinöörinä 1912-1913 ja Suomessa rautatiehallituksen insinöörinä 1914–1919. Hän perusti vuonna 1919 Riihimäelle ampumatarvike- ja kivääritehtaan (myöhemmin Oy Sako Ab) ja oli sen johtajana 1919–1922. Tämän jälkeen Pohjanpalo osti 1922 Helsingin Sirpalesaaressa toimineen *Erkko & Markoff Oy*:n moottoritehtaan ja perusti 1923 moottoritehdas Ares Oy:n toimien sen johtajana ja yhtiön johtokunnan jäsenenä 1922–1941. Ares asensi valmistamiaan venemoottoreita muiden tehtaiden valmistamiin moottoriveneisiin ja Ares valmisti myös itse jonkin verran moottoriveneitä. Pohjanpalo myi Areksen vuonna 1941.

Pohjanpalo oli sitten Suomenlinnan konepajan päällikkönä 1941–1942, rautatiehallituksen I luokan koneinsinöörinä vuodesta 1943, konepajojen tarkastajana vuodesta 1944 sekä konepajojen toimistopäällikkönä ja apulaisjohtajana vuodesta 1945. Hän johti valtion rautateiden Hyvinkään veturikonepajan suunnittelutyöt. 

Pohjanpalo teki useita moottorikeksintöjä kehittäen muun muassa Ares-matalapaineraakaöljymoottorin. Hänellä oli nimissään seitsemän patenttia.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Kuka kukin on 1954 (Projekt Runeberg)
2. ↑  Ernst Pohjanpalon kuolinilmoitus (maksullinen artikkeli) Helsingin Sanomat 20.5.1983, HS Aikakone. Viitattu 21.4.2018.
3. 1 2  Pörssitieto G. Kock : täydentäviä yhtiötietoja : Oy Ares Ab
4. ↑  Sirpalesaaren telakat ja veistämöt

Aiheesta muualla
----------------

* Puolustuslaitoksemme tuki : Suomen ensimmäinen ampumatarviketehdas, Suomen Kuvalehti, 24.07.1920, nro 29, s. 4, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
**Tšekinseisoja** (tšek. *český fousek*) on tšekkiläinen koirarotu.

Ulkonäkö
--------

Tšekinseisojan pää.
Tšekinseisoja on karkeakarvainen, keskikokoinen ja jalopiirteinen. Pää on pitkä ja melko kapea, kallo kohtuullisesti kaareutunut ja hieman kuonoa lyhyempi, otsapenger vähäinen joskin otsaa kohti jyrkkenevä. Silmät ovat mantelinmuotoiset ja niiden väri vaihtelee syvästä kastanjanruskeasta tummaan meripihkaan. Korvat ovat riippuvat ja kärjistään pyöristyneet. Kuononselkä on hieman kyömy, kirsu tummanruskea. Purenta on leikkaava. Kaula on kohtalaisen kaareva ja keskipitkä. Rintakehä on soikea, selkä lyhyt ja hieman lantiota kohti laskeva. Häntä on joko vaakasuora tai vain hieman kohoava. Se on perinteisesti Tšekissä typistetty 3/5:aan alkuperäisestä pituudestaan. Karvapeite on "kolminkertainen": se käsittää sekä alus-, peitin- että harjaskarvat. Peitinkarva on karheaa, kovaa ja 3–4 cm pitkää; harjaskarva karheaa, suoraa ja 5–7 cm pitkää. Huulissa ja alaleuassa karva muodostaa "parran". Väri voi olla joko tumma päistärikkö (ruskein merkein tai ilman), ruskea pilkuttunut tai yksivärinen ruskea. Urosten säkäkorkeus vaihtelee 60–66 cm ja narttujen 58–62 cm välillä. Urokset painavat 28–34 kg ja nartut 22–28 kg.

Luonne ja käyttäytyminen
------------------------

Rotu on kestävä, vahva, omistajalleen uskollinen ja helppo kouluttaa. Se kykenee työskentelemään sekä aukeassa maastossa, metsässä että vedessä.

Alkuperä
--------

Ennen Ensimmäisen Maailmansodan alkua rotu oli Tšekkoslovakian suosituin karkeakarvainen seisoja. Sodan takia se kuitenkin kuoli 1920-luvulla lähes sukupuuttoon. Elvytysyritykset tuottivat tulosta, ja nykyään tšekinseisoja on sekä Tšekissä että Slovakiassa toiseksi yleisin metsästyskoira.

Lähteet
-------

1. ↑  Tšekinseisoja. KoiraNet-Jalostustietojärjestelmä. Haettu 3.2.2019.
2. 1 2 3  Tšekinseisoja: Rotumääritelmä. Suomen Kennelliitto. Haettu 3.2.2019.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * n
* k
* m
Tšekkiläiset koirarodut |
| --- |
|  |
| FCI | 
* Ceskoslovensky vlciak
* Ceskyterrieri
* Prahanrottakoira
* Tšekinpaimenkoira
* Tšekinseisoja

 |
|  |
| Muut CMKU:n hyväksymät | 
* Kolmivärinen tšekinkoira
* Tšekinvuoristokoira

 |
|  |
| Harvinaiset | 
* Turskonrottaterrieri
* Ussurindoggi

 |
|  |
| Sukupuuttoon kuolleet | 
* Reznicky pes

 |

 |
**Johannes Rau** (16. tammikuuta 1931 Wuppertal – 27. tammikuuta 2006 Berliini) oli saksalainen poliitikko (SPD). Rau toimi 1. heinäkuuta 1999 – 30. kesäkuuta 2004 Saksan liittotasavallan liittopresidenttinä.

Rau valittiin 1958 Nordrhein-Westfalenin maapäiville sosiaalidemokraattien edustajana. Vuodesta 1967 alkaen hän toimi puolueen maapäiväryhmän puheenjohtajana. Vuosina 1969–1970 Rau toimi Wuppertalin ylipormestarina.

Vuonna 1978 Rau nousi osavaltionsa pääministeriksi. Raun johdolla sosiaalidemokraatit saavuttivat maapäivien vaaleissa 1980, 1985 ja 1990 absoluuttisen enemmistön. Vuonna 1995 alkaen sosiaalidemokraatit ovat johtaneet osavaltiota yhdessä vihreiden kanssa.

Vuonna 1987 Rau oli sosiaalidemokraattien pääministerikansleri liittovaltion vaaleissa, joissa kuitenkin Helmut Kohl säilytti asemansa. Vuonna 1994 Rau oli ensi kertaa SPD:n ehdokas liittopresidentiksi. Tällöin valituksi tuli kristillisdemokraattien (CDU) ehdokas Roman Herzog.

Vuonna 1998 Rau luopui tehtävästään SPD:n osavaltiotason puheenjohtajana sekä osavaltion pääministerin tehtävästä. Seuraavana vuonna 1999 Rau valittiin liittopresidentiksi. Syyskuussa 2003 Rau ilmoitti, ettei tule olemaan käytettävissä seuraavissa, vuoden 2004 vaaleissa. Rau kuoli pitkäaikaiseen sydänsairauteen tammikuussa 2006.

Lähteet
-------

1. ↑  Johannes Rau (1999 - 2004) De Bundespräsident. Viitattu 21.10.2013. (saksaksi)

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Johannes Rau**.
Saksan liittopresidentin lippuSaksan liittopresidentit

* Theodor Heuss
* Heinrich Lübke
* Gustav Heinemann
* Walter Scheel
* Karl Carstens
* Richard von Weizsäcker
* Roman Herzog
* Johannes Rau
* Horst Köhler
* Christian Wulff
* Joachim Gauck
* Frank-Walter Steinmeier


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Katalonia
* Saksa
* Italia
* Israel
* Yhdysvallat
* Latvia
* Japani
* Tšekki
* Korea
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Postitie Hämeessä** on Werner Holmbergin maalaus vuodelta 1860.

Ihannekuvamaisessa maalauksessa postikärryt ajavat metsän läpi mutkaisella tiellä. Teos on tehty Düsseldorfissa, jossa pohjolan kesytön luonto oli tuolloin suosittua. Tapana oli myös kuvata maisemia yksityiskohtaisesti sekä romanttiseen tapaan tunteisiin vedoten. Luonnokset tehtiin maastossa, mutta varsinainen maalaus ateljeessa. Ulkoilmamaalaukseen viittaa *Postitien* valonkäyttö.

*Postitie Hämeessä* hankittiin ensin Helsingin yliopiston piirustussaliin kaksi vuotta valmistumisensa jälkeen, mutta se siirrettiin Ateneumiin vuonna 1905.

Vastaanotto
-----------

*Postitie Hämeessä* on ollut suosittu viittauskohde taiteessa. Muun muassa Marko Lampisuo on tehnyt maalausta kommentoivia grafiikan töitä.

Katso myös
----------

* *Maantie Hämeessä* 1860, 88 × 103,5 cm

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Itkonen, Satu: *Holmberg, Werner: Postitie Hämeessä[vanhentunut linkki]*. Viitattu 25.4.2012.
2. ↑  Lampisuo, Marko, Seurauksia sarjasta Postitie Hämeessä, 2000. Valtion taidemuseo.[vanhentunut linkki] Viitattu 20.5.2012.
3. ↑  Marko Lampisuo. Grafiikanpaja Himmelblau. (Arkistoitu – Internet Archive) Viitattu 20.5.2012.

Aiheesta muualla
----------------

* *Postitie Hämeessä* Ateneumin sivuilla[vanhentunut linkki].
**Armas Veikko Makkonen** (18. elokuuta 1887 Karttula – 5. helmikuuta 1975 Helsinki) oli suomalainen Helsingin Osakepankin pääjohtaja. 

Makkosen vanhemmat olivat sahanhoitaja Henrik Makkonen ja Maria Katariina Karjalainen. Hän pääsi ylioppilaaksi 1906 Kuopion yhteiskoulusta ja suoritti Helsingin yliopistossa oikeustutkinnon 1908. Makkonen sai varatuomarin arvon 1911.

Makkonen toimi aluksi asianajajana Helsingissä 1912–1916, 1917–1918 ja 1923–1924. Hän oli eduskunnan notaarina 1912, Pellervo-seuran lainopillisen neuvontatoimiston hoitajana 1916–1917 ja Ulkomaankauppapankin johtokunnan jäsenenä 1919–1923, Makkonen oli vuodesta 1924 Helsingin Osakepankin palveluksessa eri tehtävissä ja toimi pankin pääjohtajan varamiehenä 1933–1948 ja pääjohtajana 1948–1956.

Makkonen oli Helsingin rahatoimikamarin jäsenenä 1918–1921 ja varapuheenjohtajana 1921.

Armas Makkonen oli naimisissa vuodesta 1916 Else Sofia Lagerlöfin kanssa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Ylioppilasmatrikkeli 1906, matrikkelinumero 30668
2. 1 2 3  Kuka kukin on 1954 (Projekt Runeberg)
**Paavo Aarne Toivonen** (24. marraskuuta 1921 Oulu – 1. kesäkuuta 1993 Espoo) oli suomalainen yritysjohtaja, joka sai kauppaneuvoksen arvonimen.

Toivosen vanhemmat olivat kauppaneuvos Aarne Toivonen ja Emmi Maria Martikkala ja puoliso vuodesta 1948 Ruth Nevanlinna. Toivonen tuli ylioppilaaksi Oulun lyseosta 1940 ja valmistui ekonomiksi Helsingin kauppakorkeakoulusta 1949. Opintomatkoja hän teki lukuisiin eri maihin. Toivonen oli isänsä johtaman Pohjanmaan Kauppiaiden Oy:n, vuodesta 1965 Pohjanmaa Oy, prokuristi 1949–1954, toinen johtaja 1954–1962 ja toimitusjohtaja 1962–1975. Hänellä oli myös monia kaupan alan ja muita luottamustehtäviä, muun muassa Suomen Tukkukauppiaiden Liitossa, Lasi- ja Porsliiniyhdistyksessä ja Suomen Rauta- ja Koneliikkeiden Yhdistyksessä. Sotilasarvoltaan Toivonen oli reservin kapteeni (1969). Hän sai kauppaneuvoksen arvonimen 1971. Taiteilija Olavi Tarkkonen maalasi hänen muotokuvansa 1975.

Lähteet
-------

1. 1 2  Paavo Toivonen *Biografiasampo*. Viitattu 30.10.2022.
2. ↑  Kuka kukin on 1978, s. 1002. Viitattu 31.10.2022.
3. ↑  Ihmiset. Kuolleita. Kauppaneuvos Paavo Toivonen. (Tilaajille) *Helsingin Sanomat*.  10.6.1993. Viitattu 31.10.2022.
**Lennart Brunberg** (13. marraskuuta 1891 Porvoon maalaiskunta – 13. tammikuuta 1945 Porvoo) oli suomalainen Porvoossa vaikuttanut makeistehtailija ja Brunbergin makeisyrityksen perustaja ja johtaja.

Lennart Brunberg meni vuonna 1907 16-vuotiaana oppipojaksi porvoolaiseen A. W. Lindforsin karamelli- ja marmelaatitehtaaseen. Tämän tehtaan oli perustanut vuonna 1897 leipuri A. W. Lindfors ja vuodesta 1898 sen omisti Lindforsin poika Ivar Lindfors. Vuonna 1922 Lindforsin tehtaalla työnjohtajana toiminut Lennart Brunberg perusti oman yrityksen Brunbergin karamellitehtaan Porvooseen Lundinkatu 12:ään, nykyisen Lundin ostoskeskuksen paikalle. Vuonna 1925 Brunbergin tehdas siirtyi suurempiin tiloihin Villa Borgiin Papinkatu 17:sta. Jo 1927 Brunbergin valmistama makeismäärä ylitti Lindforsin tehtaan tuotannon. Vuonna 1928 Lennart Brunberg osti sitten Ivar Lindforsilta Lindforsin makeistehtaan ja muodosti uuden yrityksen nimellä Oy Brunberg-Lindfors Ab. Yritys toimi Lindforsin tehtaan tiloissa Raatihuoneenkadulla. Vuonna 1929 Brunberg osti vielä helsinkiläisen vuonna 1923 perustetun Mella Oy:n makeistehtaan koneet ja oikeuden kaikkiin Mellan tavaramerkkeihin.

Lennart Brunberg harrasti musiikkia ja kuorolaulua. Hän soitti itse viulua ja selloa ja oli mukana muun muassa urheiluseura Akilleksen Sångarbröder-kuorossa, jonka johtajana oli leipuri A. W. Lindforsin poika, painin olympiavoittaja Adolf Lindfors. Brunberg oli mukana perustamassa Porvoon Orkesteriyhdistystä ja Mimerin jousiorkesteria ja hän toimi jälkimmäisen johtajana. Hän hankki Porvoon Konserttikannatusyhdistyksen kautta tunnettuja muusikkoja esiintymään Porvoseen. Brunberg harrasti lisäksi urheilua Porvoon Akilles-urheiluseuran piirissä. Brunberg oli Porvoon kaupunginvaltuuston jäsenenä ja hän toimi Porvoon Käsityö- ja Tehdasyhdistyksen puheenjohtajana. 

Täyttäessään 50 vuotta vuonna 1941 Lennart Brunberg teki merkittävän lahjoituksen talvi- ja jatkosodan ruotsinkielisiä sotainvalideja varten perustetulle Porvoon Soturikylälle. Tähän kylään kuului parikymmentä asuinrakennusta ja talousrakennuksia.

Lennart Brunberg menehtyi aamulla 13. tammikuuta 1945 tulipalossa, jossa tuhotui Brunbergin tehtaan konttorirakennus, jossa sijaitsi myös tehtaan lähettämö, valmiiden tuotteiden varasto ja alakerrassa Brunbergin oma asunto. Samassa talossa asunut Lennart Brunbergin poika Börje Brunberg onnistui pelastautumaan talon yläkerrasta.

Vuonna 1988 Brunbergin perilliset perustivat Lennart Brunbergin muiston kunniaksi Povoon kulttuurielämää ja erityisesti musiikkia tukevan Brunbergin säätiön.

Lähteet
-------

1. ↑  Kuolinilmoitus, Hufvudstadsbladet, 17.01.1945, nro 15, s. 2, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
2. 1 2  Stor brand med dödsoffer i Borgå. Fabrikör Lennert Brunberg blev innebränd, Hufvudstadsbladet, 14.01.1945, nro 12 (2. painos), s. 5, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
3. ↑  Brunbergin historia aikajanalla
4. ↑  Brunbergin historiaa : Lennart Brunberg perustaa oman makeistehtaan 1922
5. 1 2 3  Brunbergin historiaa : Lennart Brunberg - makeistehtailija ja musiikin ystävä
**Mestari** (*The Champ*) on Franco Zeffirellin ohjaama yhdysvaltalainen urheilumelodraama vuodelta 1979. Elokuvan pääosissa ovat Jon Voight, Faye Dunaway ja Ricky Schroder.

Sama Frances Marionin kirjoittama tarina on tehty elokuvaksi myös 1931, ohjaajana King Vidor. Tuolloin Marion palkittiin Oscarilla.

*Mestari* oli Joan Blondellin viimeinen elokuva, joka tuli ensi-iltaansa hänen elinaikanaan. Blondell kuvasi samaan aikaan myös kahta muuta elokuvaa, jotka valmistuivat vasta hänen kuoltuaan.

Juoni
-----

Entinen ammattinyrkkeilijä, nyt alkoholisoitunut hevosten hoitaja (Voight) on pienen pojan (Schroder) yksinhuoltaja. Pojan äiti (Dunaway) ilmestyy uudelleen kuvioihin ja alkaa rauhallinen taistelu huoltajuudesta. Mies päättää ryhdistäytyä ja palata uudelleen kehään.

Vastaanotto
-----------

Ricky Schroder palkittiin lapsiroolistaan Golden Globe -gaalassa, jossa myös Jon Voight oli ehdokkaana miespääosastaan. Dave Grusin oli elokuvan musiikista Oscar-ehdokkaana.

*Helsingin Sanomien* Mikael Fränti kutsui *Mestaria* sen tv-esityksen alla 1987 laskelmoiduksi, pitkäveteiseksi, pitkitetyksi, tylsäksi ja äiteläksi nyyhkytarinaksi. "Franco Zeffirelli on käsitellyt tarinaa kuin harkintakykynsä menettänyt silmäpuoli sentimentaalikko, jolle elokuva ja elämä ovat yhtä kyynelten virtaa. Näyttelijät saavat uida tuossa virrassa oman onnensa nojassa."*Video-oppaassa* vuodelta 1994 Bello Romano moitti, etteivät Voight ja Dunaway ole uskottavia rooleissaan, mutta antoi elokuvalle kuitenkin kolme tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota "hyvä".

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Romano, Bello: "Mestari", *Video-opas 95, Yli 8500 elokuvaa, 2000 uutuutta*. WSOY, 1994. ISBN 951-0-19839-0.
2. 1 2  Fränti, Mikael: Pitkäveteinen Mestari.  *Helsingin Sanomat*, 8.2.1987, s. 104. Näköislehden etusivu (tilaajille).
3. ↑  The Champ *The Golden Globe Awards*. Viitattu 8.7.2019. (englanniksi)
4. ↑  The 52nd Academy Awards – 1980 *Academy of Motion Picture Arts and Sciences – Oscars.org*. Viitattu 9.8.2021. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* *Mestari* Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
| "Pray to God"Calvin Harris mukana Haim |
| --- |
| Singlen "Pray to God" kansikuva |
| Singlen tiedot |
|  Albumilta | *Motion* |
|  Julkaistu | 6. maaliskuuta 2015 |
|  Tuottaja(t) | Calvin Harris |
|  Tyylilaji | house |
|  Kesto | 03.52 |
|  Levy-yhtiö | Fly Eye Records |
| Calvin Harrisin muut singlet |
| "Outside"2014 | "Pray to God"2015 | "{{{seuraava}}}"{{{vuosis}}} |
| Haimin muut julkaisut |
| "My Song 5"2014 | "Pray to God"2015 | "{{{seuraava2}}}"{{{vuosis2}}} |

"**Pray to God**" on skotlantilaisen levytuottaja ja DJ Calvin Harrisin kappale hänen neljänneltä studioalbumilta *Motion*. Kappaleella on mukana myös yhdysvaltalainen popbändi Haim. Kappale julkaistiin 6. maaliskuuta 2015 albumin viidentenä singlenä. Kappale on ollut menestys muun muassa Belgiassa, Australiassa sekä Britanniassa. Suomessa kappale on sijoittunut myyntilistoilla vain latauslistalle, jolla parhaimmillaan 16:nneksi. Radioissa kappale on sijoittunut 46:nneksi soitetuimmaksi radiokappaleeksi.

Kappaleesta julkaistiin 11. helmikuuta 2015 Emil Navan ohjaama musiikkivideo. Haimin jäsenillä on videolla yllään kokomustat vaatteet heidän seistessä erilaisten luontomaisemien edessä. Videolla nähdään myös useita eläimiä kuten susia, leijonia, kaneja, karhuja sekä kotkia. Harris itse ei esiinny videolla.

Lähteet
-------

1. ↑  Musiikkituottajat - Tilastot - Suomen virallinen lista: Calvin Harris - Pray To God (Feat. Haim) *Musiikkituottajat*.  Arkistoitu 21.2.2015. Viitattu 3.4.2015.
2. ↑  Musiikkituottajat - Tilastot - Suomen virallinen lista: Calvin Harris Feat. Haim - Pray To God *Musiikkituottajat*.  Arkistoitu 4.4.2015. Viitattu 3.4.2015.

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Pray to God (song)
**Malplaquet´n taistelu,** joka käytiin 11. päivänä syyskuuta vuonna 1709 Koillis-Ranskassa, oli osa Espanjan perimyssotaa. Taistelussa olivat vastakkain Ranskan 90 000 miehen armeija, jota johtivat marsalkat Claude de Villars ja Louis François Boufflers, ja Iso-Britannian, Alankomaiden ja Pyhän saksalais-roomalaisen keisarikunnan liittokunnan 100 000 miehen armeija, jota johtivat Marlboroughin herttua John Churchill ja Savoijin prinssi Eugen. Verisessä taistelussa, joka päättyi ranskalaisten vetäytymiseen, liittokunnan armeija menetti kaatuneina ja haavoittuneina 22 000 miestä ja Ranskan armeija 12 000 miestä. Ranskan armeijan kannalta Villarsin paha haavoittuminen taistelun aikana oli ollut kohtalokasta. Lopputulos oli Ranskalle torjuntavoitto, koska liittokunnan armeijan tavoitteena oli ollut Ranskan armeijan tuhoaminen. Peräytyessään se oli kuitenkin kaikkea muuta kuin tuhottu, eikä liittokunnan armeija voinut ajatella marssia kohti Pariisia.

1. ↑  Grimberg, Carl: *Kansojen historia. Osa 15. Venäjä - Puola*, s. 89-91. WSOY, 1983. ISBN 951-0-09743-8.
2. ↑  Battle of Malplaquet *britannica.com*.
**Erkki August Estola** (8. tammikuuta 1900 Tampere – 20. lokakuuta 1978 Helsinki) oli eläinlääkintäkenraalimajuri, joka toimi puolustusvoimien ylieläinlääkärinä.

Erkki Estolan vanhemmat olivat talonomistaja Kustaa Estola ja Maija Lindström ja puoliso vuodesta 1930 Aili Helena Maija Rautala. Estola tuli ylioppilaaksi 1921 ja väitteli eläinlääketieteen tohtoriksi Leipzigin yliopistossa 1928. Hän palveli kenttätykistön eläinlääkärinä Tuusulassa ja Riihimäellä 1928-1934, sitten armeijakunnan eläinlääkärinä ja sotien jälkeen 2. Divisioonan eläinlääkärinä 1944–1952 Turussa. Puolustusvoimien ylieläinlääkäri Estola oli vuodesta 1952 vuoteen 1962, jolloin hän jäi eläkkeelle. Hänet ylennettiin samana vuonna eläinlääkintäkenraalimajuriksi. Estola harrasti viisiottelua ja ratsastusta, hän oli muun muassa Suomen ratsastusjoukkueen johtaja vuoden 1956 kesäolympialaisissa.

Myös Erkki Estolan pojasta Timo Erkki Estolasta (s. 1931) tuli eläinlääkäri.

Lähteet
-------

1. 1 2   Kuka kukin on (Aikalaiskirja) 1954, s. 127 (Viitattu 26.1.2019)
2. 1 2  Kuolleita. *Helsingin Sanomat*, 22.10.1978, s. 12.
3. ↑   Kuka kukin on (Aikalaiskirja) 1978, s. 134 (Viitattu 26.1.2019)


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa

 |

 |
**Elli Pajukanta** (o.s. Tuomisto) (s. 1922 Ilmopohja, Jyväskylän maalaiskunta – k. heinäkuu 2012) oli suomalainen runoilija. Hänet tunnetaan erityisesti sota-aikana suosituksi tulleen Vartiossa-laulun sanoittajana.

Elämä
-----

Elli Tuomisto syntyi Päijänteen rannalla sijaitsevassa Ilmopohjan kylässä, josta on parin kilometrin matka Säynätsalon saareen. Hän muutti Säynätsaloon vuonna 1946. 

Nuoruudessaan Elli Pajukanta voitti Keski-Suomen työväenopistojen välisen kirjoituskilpailun. Hän kirjoitti satoja runoja ja niitä on julkaistu jo 1950-luvulla Säynätsalo-lehdessä. Pajukannan runoissa käsiteltiin usein elämän arkea, iloa ja huolia. Toistuvana ja voimakkaana teemana olivat lapset ja luonto.

Vartiossa
---------

Vuonna 1940, 17-vuotiaana Elli Tuomisto kirjoitti runon Vartiossa. Se julkaistiin Työn Voima-lehdessä, josta sen lukenut Lassi Utsjoki päätti säveltää runon pohjalta laulun. Ture Aran levyttämästä laulusta tuli yksi sota-ajan kuunnelluimpia lauluja. 

Laulua siteerataan vuonna 1955 ilmestyneessä Tuntematon sotilas-elokuvassa, jossa Tarmo Mannin esittämä Honkajoki ihmettelee, miten yhtä ja samaa miestä voidaan pitää vartiossa koko ajan.

Tuotanto
--------

* *Tuulen siipien suojassa. Runoja.* Monexmedia, 2000.

Lähteet
-------

Rautjoki, Matti [toim]: *Säynätsalo. Päivät seutuvilla Päijänteen. Säynätsalolaisten kirja*. Säynätsalon kunta, 1994. 

1. 1 2  Takkunen, Juho: Sanoittaja menehtyi, mutta Vartiossa soi yhä - kuuntele kappale *Keskisuomalainen*.  2.8.2012. Viitattu 1.3.2024.
2. 1 2 3 4  Rautjoki 1994, s. 457
3. ↑  Rautjoki 1994, s. 255
4. ↑  Rautjoki 1994, s. 244, 457
5. ↑  Rautjoki 1994, s. 364
6. ↑  Välimäki, Susanna: *Miten sota soi? Sotaelokuva, ääni ja musiikki*, s. 81. Tampere University Press, 2008. ISBN 9789514473951.
*Tämä artikkeli käsittelee vanhaa suomalaista muutoksenhakukeinoa. Sanan "nosto" muista merkityksistä kerrotaan täsmennyssivulla.*
**Nosto** (ruots. *revision*) oli vanha Suomessa vuoden 1979 loppuun saakka käytössä ollut muutoksenhakukeino hovioikeudesta korkeimpaan oikeuteen sellaisissa jutuissa, joissa oli vedottu hovioikeuteen. Mikäli korkein oikeus myönsi hovioikeuden ratkaisuun muutoksenhakuluvan ja antoi täydellisen ratkaisun asiassa, tätä muutoksenhakua hovioikeuden tuomioon kutsuttiin nostoksi ja sen johdosta annettua korkeimman oikeuden ratkaisua tuomioksi. Muissa tapauksissa muutoksenhakuhakemus oli nimeltään valitus ja sen johdosta annettu ratkaisu nimeltään päätös.

Muutoksenhakujärjestelmää muutettiin vuoden 1980 alusta, jolloin otettiin käyttöön valituslupamenettely.

Autonomisessa Suomessa haettiin muutosta nostoteitse senaatin oikeusosastossa hovioikeuden ratkaisemiin niihin vetojuttuihin, joissa muutoksenhaku oli sallittu.

Katso myös
----------

* Nostoraha
* Veto, muutoksenhakukeino alioikeudesta hovioikeuteen riita-asioissa

Lähteet
-------

1. ↑
2. ↑
3. ↑
4. ↑
**Reijo Kalevi Kuusinen** (29. syyskuuta 1924 Helsinki – 15. huhtikuuta 2008 Helsinki) oli suomalainen yrittäjä ja yritysjohtaja, joka sai kauppaneuvoksen arvonimen.

Kuusisen vanhemmat olivat kauppaneuvos Kalle Kuusinen, aiemmin Gröhn, ja Aino Esteri Lindroos ja puoliso vuodesta 1951 oopperalaulaja Sinikka Koskela. Kuusinen kävi keskikoulun Helsingin suomalaisessa lyseossa 1942 ja Suomen Liikemiesten Kauppaopiston 1947. Hän oli isänsä perustaman Kuusinen Oy:n eri tehtävissä 1947–1960, toimitusjohtaja 1960–1985, johtokunnan ja hallituksen jäsen 1950–1985, varapuheenjohtaja 1960–1972 ja puheenjohtaja 1972–1976. Hänellä oli myös useita liike-elämän ja muita luottamustehtäviä. Sotilasarvoltaan jatkosotaan osallistunut ja siellä haavoittunut Kuusinen oli reservin alikersantti. Hän sai kauppaneuvoksen arvonimen 1975. 1950-luvulla moottoriveneurheilua harrastanut Kuusinen oli useiden eri veneluokkien Suomen mestari ja toimi aktiivisesti Suomen Moottoriveneliitossa, jonka puheenjohtajaksi hänet valittiin 1974.

Lähteet
-------

1. 1 2  Reijo K. Kuusinen *Biografiasampo*. Viitattu 16.11.2022.
2. ↑  Kuka kukin on 1978, s. 453. Viitattu 16.11.2022.
3. ↑  Muistot. Reijo K. Kuusinen. (Tilaajille) *Helsingin Sanomat*.  15.4.2008. Viitattu 16.11.2022.
**Inna Katharina Koskenniemi** (24. tammikuuta 1923 Turku – 22. tammikuuta 1995) oli suomalainen kielen- ja kirjallisuudentutkija ja Turun yliopiston englantilaisen filologian professori vuosina 1969–1988. Hän tutki Englannin renessanssin ja keskiajan kieltä ja kirjallisuutta.

Koskenniemi kirjoitti ylioppilaaksi 1941, valmistui filosofian kandidaatiksi 1948, maisteriksi 1950 ja lisensiaatiksi 1957 ja väitteli tohtoriksi 1965. Hän työskenteli Turun suomalaisen yhteiskoulun kieltenopettajana vuosina 1951–1954 ja toimi Turun yliopiston englantilaisen filologian assistenttina 1957–1967, dosenttina 1964–1967, apulaisprofessorina 1967–1969 ja professorina vuodesta 1969.

Koskenniemen professorikautena englantilaisen filosofian laitoksesta tuli humanistisen tiedekunnan suurimpia yksiköitä. Hän tutki itse muun muassa renessanssiajan englantilaisen draaman kieltä ja osallistui kansainvälisiin Shakespeare-kongresseihin Stratford-upon-Avonissa Englannissa. Koskenniemen noin 1 500 nidettä käsittävä kirjasto lahjoitettiin vuonna 1995 englantilaisen filologian laitokselle.

Inna Koskenniemi oli Perustuslaillisen kansanpuolueen kannattaja ja aktiivinen politiikassa 1970-luvulla. Vuoden 1979 eduskuntavaaleissa hän sai 1 646 ääntä Turun läänin eteläisessä vaalipiirissä ja ylsi vaaliliiton toiselle varasijalle.

Inna Koskenniemen isä oli professori V. A. Koskenniemi.

Teoksia
-------

* *Studies in the vocabulary of English drama 1550-1600 excluding Shakespeare and Ben Jonson*, Turun yliopiston väitöskirja. Turun yliopiston julkaisuja. B 84. Turku 1962
* *Repetitive word pairs in Old and Early Middle English prose : Expressions of the type "whole and sound" and "answered and said", and other parallel constructions*. Turun yliopiston julkaisuja. B 107. Turku 1968

Lähteet
-------

1. 1 2 3  *Kuka kukin on 1978*, s. 428 Runeberg.org.
2. 1 2 3  Jaakko Kangosjärvi: Kuolleita: Professori Inna Koskenniemi (maksullinen artikkeli) Helsingin Sanomat 29.5.1995. Viitattu 6.6.2018.
3. 1 2  Facta2001, WSOY 1981, 9. osa, palsta 59
4. ↑  Inna Koskenniemen kokoelma Doria.fi. Viitattu 6.6.2018.
5. ↑  Vaaliyön virhetuloksia selvitettiin viime hetkiin (maksullinen artikkeli) Helsingin Sanomat 25.3.1979, s. 16, HS Aikakone. Viitattu 6.6.2018.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Suomi (KANTO)
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Alankomaat

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |