recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Hugh Peter Martin Donnelly** (s. 26. maaliskuuta 1964 Belfast, Pohjois-Irlanti, Iso-Britannia) on entinen brittiläinen Formula 1 -kuljettaja. Hän osallistui urallaan 15 osakilpailuun, mutta ei saavuttanut niissä yhtään MM-pistettä.

Donnelly teki F1-debyyttinsä Ranskan GP:ssa 1989 Arrowsin autolla. Seuraavaksi kaudeksi hän sai kuljettajan paikan Lotus-tallista. Menestys jäi kuitenkin vähäiseksi. Ura päättyi vakavaan onnettomuuten 1990 Jerezin osakilpailun harjoituksissa. Parhaaksi sijoitukseksi jäi Unkarin GP:sta ajettu seitsemäs sija.

Onnettomuus
-----------

Martin Donnelly loukkaantui vakavasti ajettuaan ulos Espanjan Jerezin radalla 28. syyskuuta 1990. Auto ajautui mutkassa ulos radalta ja törmäsi seinään noin 220 km/h nopeudella. Auto halkesi kahtia, ja Donnelly sinkoutui autostaan ulos penkki turvavyöllä itseensä sidottuna. Donnelly lensi keskelle rataa, mutta muut välttivät osumasta häneen. Donnelly selvisi kolarista, mutta hänellä todettiin yli 30 murtumaa eri kehon luissa, ja hänen uransa oli ohitse.

Kesällä 2019 Donnelly osallistui hyväntekeväisyystapahtumaan tarkoituksenaan ajaa 16 hengen ryhmän kanssa 50–kuutioisella mopolla 160 kilometrin matkan. Matka päättyi ennenaikaisesti hänen kaaduttua mopolla ja takana ajaneiden törmätessä häneen ja tämän vuonna 1990 vaurioittamaansa jalkaan, minkä seurauksena hän joutui jalan amputaation riskin alaiseksi.

Lähteet
-------

1. ↑  MARTIN DONNELLY *motorsportmagazine.com*. Viitattu 13.8.2019. (englanniksi)
2. ↑  Keith Collantine: Martin Donnelly on the crash that almost killed him *F1 Fanatic*.  16.1.2010. Viitattu 23.3.2017.
3. 1 2  F1-historian yhdestä karmeimmista onnettomuuksista selviytynyt kuski vaarassa menettää jalkansa leikkimielisen mopoajelun takia – F1-turma vei paikan Mika Häkkisen tallikaverina *Uutiset: Formula 1*.  1.10.2019. MTV Uutiset. Viitattu 6.10.2019.
**Kerttu Sylvia Aaltonen** (12. toukokuuta 1916 – 10. elokuuta 1969 Turku) oli suomalainen pituushyppääjä, joka edusti Kaarinan Vesaa, Turun Vesaa, ja Turun Iskua. Aikuisten SM-kilpailuista hän saavutti pituushypyn hopeaa vuonna 1946 ja pronssia vuonna 1945. Ennätyksekseen Aaltonen hyppäsi pituudessa tuloksen 510 cm vuonna 1939.

Aaltonen oli TUL:n mestari pituushypyssä 1940 ja 1945. Kaarinan Vesan 4x100 metrin viestijoukkueessa Aaltonen voitti TUL:n mestaruuden 1935–1940, ja lisäksi Turun Vesan joukkueessa 1944 sekä Turun Iskun joukkueessa 1948. Näiden lisäksi Aaltonen saavutti lukuisia himmeämpiä mitaleita TUL:n mestaruuskilpailuissa pituudessa, 3-ottelussa, ja 100 m juoksussa 1935–1944 välisenä aikana.

Kerttu Aaltonen toimi 1950-luvulla TUL:n piiriohjaajana Varsinais-Suomessa. TUL:n kultainen ansiomerkki hänelle myönnettiin 1956 ansioistaan liiton toiminnassa. Ansioistaan ohjaajana hänelle myönnettiin TUL:n kultainen voimistelujohtajamerkki vuonna 1956.

Aaltosen vanhemmat olivat hitsaaja Kustaa Emil Aaltonen (1884–1939) ja Hilda Gertrud (o.s. Lahtivirta) (1890–1970).. Aaltonen asui Turussa yhdessä äitinsä kanssa kuolemaansa asti. Hänen siskonsa Helena Lehto ja siskonpoikansa Risto Lehto ovat toimineet voimistelu- ja liikuntavalmentajina Turussa.

Lähteet
-------

1. 1 2  Turun ja Kaarinan seurakuntayhtymä, Aaltonen Kerttu Sylvia, Turun hautausmaa, Turku, osasto U.6.1, viitattu 29.5.2022
2. ↑  Kerttu Aaltonen Tilastopaja (vaatii kirjautumisen, maksullinen palvelu).
3. ↑  Fokus Urheilu Osa 2, sivut 469–472, toimittajat Keijo Virtamo, Erkki-Olavi Vierinkari, Helge Nygrén, Ilmo Lounasheimo, Kustannusosakeyhtiö Otava, Keuruu 1970
4. ↑  Työväen Urheiluliitto r.y. Toimintakertomus vuodelta 1956, Helsingissä 1957
5. ↑  Risto Lehto: Hyvinvointikeskus, Alkulähteellä: Riston tarina; tekstin seassa kuva Kerttu Aaltosesta *hyvinvointilahde.fi*. Viitattu 29.5.2022.
**Enka** (jap. 演歌) on japanilainen populaarimusiikin tyylilaji. Se sai alkunsa 1900-luvun alkupuolella. Enka-kappaleet ovat balladeja, jotka kertovat tyypillisesti rakkaudesta, menetyksestä ja kaipuusta melodramaattisella tavalla. Ne ovat tarkoituksellisesti ajattomia ja vanhanaikaisen kuuloisia. Enkassa yhdistyvät länsimaiset soittimet ja japanilaiset teemat, laulutekniikka, sävelasteikko ja rytmi.

Enkalle ei ole selkeää määritelmää: sitä voidaan pitää esimerkiksi "[1900-luvulla laajalti suositun populaarimusiikin eli] *kayōkyokun* kappaleina, joissa on japanilaisia musiikillisia ja henkisiä piirteitä." Enkan merkitys onkin vaihdellut eri aikoina, ja sana voidaan kirjoittaa eri kirjoitusmerkein. Yleinen kirjoitustapa merkitsee ’esittävää laulua’ tai ’puhelaulua’ ja on peräisin Meiji-kauden termistä *enzetsu no uta* (演説の歌), joka tarkoitti alun perin 1880-luvulla kaduilla laulettuja hallinnon vastaisia protestilauluja. Musiikkiteollisuudessa enka määritellään laulajan mukaan.

Enkan kuuntelijat ovat pääosin iäkkäämpiä japanilaisia, mutta sitä soitetaan Japanissa yleisesti. Sillä on maine erityisen japanilaisena musiikkina, joka ilmaisee "japanilaisten sielua" (*nihonjin no kokoro*).

Lähteet
-------

* Yano, Christine R.: *Tears of Longing: Nostalgia and the Nation in Japanese Popular Song*. Harvard Univ Asia Center, 2003. ISBN 9780674012769. Teoksen verkkoversio.

### Viitteet

1. ↑  Yano 2003, s. 3.
2. ↑  Yano 2003, s. 29–30.
3. ↑  Yano 2003, s. 7.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Enka** Wikimedia Commonsissa
**Kerttu Kyllikki Pitkänen**, vuoteen 1940 **Toivonen**, vuoteen 1947 **Nurmi** (22. syyskuuta 1915 Turku – 24. joulukuuta 1989 Helsinki) oli suomalainen tekstiilialan yrittäjä, yritysjohtaja ja kauppaneuvos.

Pitkäsen vanhemmat olivat suutari Juho Erik Juhonpoika Toivonen ja Aleksandra Vilhelmina Sorjasaari ja puolisot 1940–1941 Kaarlo Leo Nurmi ja 1947–1961 Eino Erkki Pitkänen. Pitkänen kävi keskikoulun ja kauppakoulun ja suoritti käsityöalan ja kirjanpidon kursseja. Opintomatkoja hän teki useisiin Keski-Euroopan maihin. Pitkänen oli turkisliikkeen pääkirjanpitäjä Turussa, Salon Rian johtaja ja sittemmin omistaja Helsingissä vuodesta 1945, Leninkiliike Liliten omistaja ja johtaja vuodesta 1945, Kirjokangas Oy:n toimitusjohtaja ja omistaja 1948–1985, Salon Lindblad Oy:n toimitusjohtaja ja omistaja vuodesta 1955 ja Metrohungaria Oy:n toimitusjohtaja ja omistaja vuodesta 1960. Hän oli myös Kappatehdas Salotar Oy:n osakas. Lottana sota-aikana toiminut Pitkänen oli viestintä- ja ilmatorjuntalotta 1939–1940 ja viestintälotta sotatoimialueella 1941 ja hän työskenteli myös Varsinais-Suomen lottapiirin kanslistina. Hänellä oli myös luottamustehtäviä. Kauppaneuvoksen arvonimen Pitkänen sai 1965.

Lähteet
-------

1. 1 2  Kauppaneuvos Kerttu Pitkänen (1915–1989) (Masullinen) *Suomen talouselämän vaikuttajat -verkkojulkaisu. Studia Biographica 8. ISSN 1799-4357*. Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, kansallisbiografia.fi. Viitattu 11.10.2022.
2. ↑  Pirjo Houni: Anne Pohtamo: "Näin miten ihmiset rikkoivat itseään henkisesti ja fyysisesti" (julkaistu alkujaan Eeva-lehdessä 05/2015) *Apu, apu.fi*.  2015. Viitattu 3.3.2020.

Aiheesta muualla
----------------

* Kerttu Pitkänen *Biografiasampo*.
**Kellan Lain** (s. 11. elokuuta 1989 Oakville, Kanada) on kanadalainen jääkiekkoilija, joka on tällä hetkellä vapaa pelaaja ilman seuraa. Hän on pelannut urallaan yhdeksän NHL-ottelua ja yli sata AHL-ottelua.

Ura
---

Lainin valmistuttua neljä NHL-seuraa osoitti häntä kohtaa kiinnostusta. Hän päättyi valitsemaan näistä Vancouver Canucksin.

Ennen Vancouveriin siirtymistä Lain pelasi sen farmijoukkue Chicago Wolvesissa. Hän pelasi Chicagossa 13 ottelua ilman pisteitä. Vaikka hän ei onnistunut pisteiden teossa, Vancouver antoi hänelle kesäkaudella kahden vuoden kaksisuuntaisen jatkosopimuksen. Harjoitusleirillä Lain nähtiin Canucksin neljännen hyökkäyskentällisen keskellä. Hän ei kuitenkaan päässyt Canucksin NHL-kokoonpanoon ja joutui pelaamaan sen uudessa farmijoukkueessa Utica Cometsissa. Vancouverin päävalmentaja John Tortorella kertoi Lainin pelanneen hyvän leirin, mutta sanoi, että hän tarvitsisi enemmän jääaikaa, kuin Vancouverissa oli mahdollista saada. Lain sai pelata 19 ottelua ennen ensimmäistä ammattilaistason maaliaan, joka oli Utican jatkoajan 4-3 -voittomaali Abbotsford Heatia vastaan.

Lain pelasi Uticassa 35 ottelua, joissa teki seitsemän maalia ja sai 11 pistettä sekä 84 rangaistusminuuttia. Tämän jälkeen hänet nostettiin joukkueesta ylös NHL:ään. Hän teki NHL-debyyttinsä 18. tammikuuta 2014 kotiottelussa Calgary Flamesia vastaan. Lähes kaikki kentällä olleet pelaajat aloittivat kaksi sekuntia aloituksen jälkeen joukkotappelun ja myös Lain liittyi tähän Kevin Westgarthin haettua hänet tappeluun. Lain sai tappelusta 5+20 minuuttia, joka näin päätti hänen debyyttinsä kahden vain sekunnin jälkeen. Kolme päivää myöhemmin Lain teki ensimmäisen NHL-maalinsa ensimmäisellä laukauksellaan ottelun toisessa vaihdossaan. Vancouver voitti ottelussa Edmonton Oilersin numeroin 2-1. Lain pelasi kahdeksan ottelua Vancouverissa ennen paluutaan Uticaan. Canucksin olympialaisissa pelannut keskushyökkääjä Ryan Kesler kärsi käsivammasta ja Lain nostettiin NHL:ään, jossa hän pelasi yhden ottelun ennen kuin hänet tiputettiin jälleen farmiin viisi päivää myöhemmin. 

20. marraskuuta 2014 Lain kaupattiin Canucksista Edmonton Oilersiin vaihdossa Will Actoniin.

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Kellan Lain
**Kertomus rakentaja Joosefista** on *Uuden testamentin* apokryfisiin kirjoihin kuuluva lapsuusevankeliumi, joka kertoo Jeesuksen elämästä ennen tämän kahdettatoista ikävuotta.

Historia
--------

Kirjoitus on todennäköisesti kirjoitettu tyydyttämään lukijakunnan uteliaisuutta koskien erityisesti Jeesuksen isäpuolen Joosefin elämää, koska *Raamattu* ei puhu siitä paljoakaan. Näin se on osa ensimmäisten vuosisatojen hurskasta kristillistä viihdekirjallisuutta. Kirjoitus on saattanut olla myös pyrkimys Joosefin ja hänen kulttinsa, joka vaikutti erityisesti Egyptissä, merkityksen nostamiseen. Kirjoituksen uskotaan olevan peräisin Egyptistä 300- tai 400-luvulta.

Kirjoituksesta on säilynyt kaksi versiota, toinen koptiksi ja toinen arabiaksi, koptinkielisen ollessa todennäköisesti alkuperäinen. Materiaaliltaan se perustuu laajalti *Jaakobin protoevankeliumiin*.

Sisältö
-------

Kirjoitus on muodoltaan Jeesuksen isäpuolensa Joosefin elämästä Öljymäellä antama selvitys. Teksti on yhtenevä Marian ikuisen neitsyyden opin kanssa siinä, että sen mukaan Joosefilla oli neljä poikaa (Juudas, Justus, Jaakob ja Simon) ja kaksi tytärtä (Assia ja Lyydia) aiemmasta avioliitosta. Joosef meni 90-vuotiaana naimisiin 12-vuotiaan Marian kanssa ensimmäisen vaimonsa kuoltua.

Tämän alun jälkeen teksti on yhteneväinen *Jaakobin protoevankeliumin* kanssa, päätyen Jeesuksen syntymään. Tämän jälkeen kirjoitus kuvaa Joosefin viimeisiä vuosia ja kuoleman. Sen mukaan Joosef siunattiin ihmeellisesti henkisellä ja ruumiillisella nuoruudella. Kirjoituksen mukaan Joosefin vanhimmat pojat, Justus ja Simon, menivät naimisiin ja saivat lapsia.

Joosef kuoli 111-vuotiaana. Hän esittää kuolintarinassa ensin suuren rukouksen. Hänen viimeiset sanansa ovat valituksia hänen ruumiillisista synneistään ja perisynnistään. Loppuosa, noin puolet kirjoituksesta jatkaa kuvaamalla enkelien, muun muassa arkkienkeli Mikaelin ja Gabrielin, vierailua kuolleen luona tämän sielun pelastamiseksi.

Kirjallisuutta
--------------

### Suomennos

* *Kertomus rakentaja Joosefista*. Suomennos Antti Marjanen. Teoksessa *Varhaiskristilliset lapsuusevankeliumit*. Toimittaneet Antti Marjanen, Ulla Tervahauta ja Ville Vuolanto. Suomen eksegeettisen seuran julkaisuja 120. Helsinki: Suomen eksegeettinen seura, 2020. ISBN 978-951-9217-75-8.

Aiheesta muualla
----------------

* *History of Joseph the Carpenter*. Wikisource. (englanniksi)
* *History of Joseph the Carpenter*. New Adent. (englanniksi)
**Enith Brigitha** (s. 15. huhtikuuta 1955 Curaçao, Alankomaiden Antillit) on alankomaalainen uimari, joka osallistui ensimmäisenä mustana naisuimarina olympialaisiin, ja oli myös ensimmäinen olympiamitalille yltänyt musta naisuimari. 

Vuonna 1970 Brigitha asui ja harjoitteli Alankomaiden Antilleilla ja ui sadan metrin vapaauinnissa ajan 1.05,0. Vuonna 1971 hänen oli muutettava Alankomaihin puutteellisten harjoitusolojen vuoksi, koska Alankomaiden Antilleilla ei ollut uimahalleja.

Brigithan läpimurtovuosi oli 1972. Tuolloin hän selvitti tiensä kesäolympialaisiin 1972, joissa hän sijoittui vapaa- ja sekauintiviesteissä viidenneksi, 100 ja 200 metrin selkäuinnissa kuudenneksi sekä 100 metrin vapaauinnissa kahdeksanneksi. Hänen 200 metrin selkäuintiaikansa 2.23,70 oli Euroopan-ennätys. Vuonna 1973 hän ui 100 metrin selkäuinnissa Euroopan-ennätykset 1.06,20 ja 1.06,12 sekä saavutti pitkän radan MM-kisoissa 200 metrin selkäuinnissa hopeaa ja 100 metrin vapaauinnissa pronssia sekä sijoittui 100 metrin selkäuinnissa viidenneksi.

Vuonna 1974 Brigitha paransi yhä tuloksiaan tehden pitkällä radalla ajat 57,68 sadan metrin vapaauinnissa, 2.03,73 200 metrin vapaauinnissa, 1.05,94 sadan metrin selkäuinnissa ja Euroopan-ennätys 2.20,27 200 metrin selkäuinnissa, ja vuoden alkupuolella hän ehti hetken pitää hallussaan 200 metrin vapaauinnin Euroopan-ennätystäkin ajallaan 2.05,14. EM-kilpailuissa 1974 hän saavutti hopeaa 200 metrin vapaauinnissa ja 4 × 100 metrin vapaauintiviestissä sekä pronssia 100 metrin vapaauinnissa, 100 metrin selkäuinnissa ja 200 metrin selkäuinnissa. Vuonna 1975 Brigitha ui vapaauinnissa ajat 57,53 ja 2.03,34. Pitkän radan MM-kisoissa 1975 hän saavutti pronssia 100 ja 200 metrin vapaauinnissa.

Vuosi 1976 oli Brigithan huippuvuosi. Alkuvuonna hän ui kaksi "maailman parasta aikaa" (tuolloin vielä epävirallisia maailmanennätyksiä) 200 metrin vapaauinnissa lyhyellä radalla, 2.00,98 ja 1.58,83. Montrealin olympialaisissa hän saavutti kaksi pronssimitalia, 100 metrin vapaauinnissa (aika 56,65) ja 200 metrin vapaauinnissa (aika 2.01,40). Lisäksi hän sijoittui viesteissä neljänneksi ja viidenneksi sekä 100 metrin selkäuinnissa yhdeksänneksi. Vuonna 1977 Brigitha ui kaksi uutta ME-aikaa lyhyellä radalla: 55,30 sadan metrin vapaauinnissa ja 1.57,86 200 metrin vapaauinnissa. Pitkän radan EM-kilpailuissa 1977 hän saavutti hopeaa 100 metrin vapaauinnissa ja 4 × 100 metrin vapaauintiviestissä. Pitkän radan MM-kilpailuissa 1978 hän sijoittui viidenneksi 100 ja 200 metrin vapaauinnissa sekä kahdeksanneksi 400 metrin vapaauinnissa ja 100 metrin perhosuinnissa.

Brigitha joutui lopettamaan uransa 1978 jouduttuaan ylitsepääsemättömiin erimielisyyksiin Alankomaiden uimaliiton kanssa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Enith Brigitha *Zwemmen in de Polder*.  Arkistoitu 2.4.2016. Viitattu 25.7.2018. (hollanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Enith Brigitha**.
* Brigitha Blackathlete.comissa (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Kellarikrouvi
**Kellarikrouvi** oli ravintola, joka toimi kahdessa kerroksessa Helsingin keskustassa kansallisromanttis–jugendtyylisessä entisessä Lääkäreiden talossa Kasarmitorin kulmalla. Se lopetti toimintansa vuonna 2014. Alakerrassa oli tiiliholvien kattama L-kirjaimen muotoinen ravintolatila, katutaso oli bistrotyylinen. Ravintolassa oli lisäksi kaksi kabinettia. Kellarikrouvi kuului 1965–1991 Alkon omistamalle Kantaravintoloille, sitten saman konsernin Arctialle vuoteen 1997 saakka ja loppuvuosina Royal Ravintoloille.

Kellarikrouvi perustettiin Fabianinkatu 17:ään vuonna 1965. Yhdysvaltain entinen presidentti Bill Clinton on muistellut käyneensä ravintolassa vieraillessaan nuorena opiskelijana Helsingissä. Vuoteen 1979 asti Yleisradion vanha radiotalo sijaitsi Kellarikrouvin naapurissa Fabianinkatu 15:ssä, ja ravintola tunnettiinkin yleläisten kantapaikkana lempinimeltään "Studio 10" vielä pitkään yleläisten siirryttyä Töölön Kesäkadulle ja Pasilaan.

Ravintolan lopetettua toimintansa sen tiloissa jatkaa ravintola The Cock, joka myös kuuluu Royal Ravintoloihin

Lähteet
-------

1. ↑
2. ↑  Tervetuloa Kellarikrouviin Kellarikrouvi.  Arkistoitu 2.7.2014. Viitattu 25.7.2014.
3. ↑  Lindegren, Riitta: *Royal Family*. Suomen Kirjallisuuden Seura, Helsinki, 2013. ISBN 978-952-222-458-3.
4. ↑  Kellarikrouvi - Kokouspaketit *kellarikrouvi.fi*.  Arkistoitu 7.8.2014. Viitattu 25.7.2014.
5. ↑  Lilius, Anna-Liisa: Oluesta se alkoi: Kantaravintoloiden historiikki 1962–1991  2014. Alko Oy. Viitattu 11.11.2017.
6. ↑  Saarenheimo, Eero: *Kruunun krouvari, Arctia Oy:n vaiheita 1935–1985*. Arctia Oy, 1985. ISBN 951996620X.
7. ↑  Fabianinkatu 17: Viisi kerrosta historiaa (Arkistoitu – Internet Archive), Kirkko & Kaupunki 7.9.2005. Viitattu 29.7.2014.
8. ↑  Konttinen, Seppo: *Suora lähetys, Tosiasiaa Yleisradiosta*, s. 130. Siltala, 2012. ISBN 978-952-234-141-9.
9. ↑  Silmitellen, Jukka Kemppisen blogi 15.12.2008. Viitattu 29.7.2014.
10. ↑
**Arham** on maalaiskunta ja sen keskuskylä Timbuktun alueen Dirén piirissä Malissa. Se sijaitsee Nigerjoen rannalla 15 kilometriä Diréstä pohjoiseen. Kunnassa on 3 100 asukasta (vuonna 2009).

Arhamin kunnan pinta-ala on arviolta 97 neliökilometriä. Se rajoittuu idässä Dirén piirin Bourem Sidi Amarin, etelässä Dirén ja lännessä Kondin sekä pohjoisessa pohjoisessa Goundamin piirin Douékirén kuntiin. Seutu kuuluu Saharan ja Sahelin siirtymäalueeseen. Sen läpi virtaa Nigerin haarajoki Kondi. Nigerjoen tulvat muodostavat tasangoille tulvajärviä.

Kuntaan kuuluu kolme kylää ja kaksi paimentolaisryhmää. Asukkaat ovat etupäässä songhaita ja tuaregeja. Lisäksi on fulbeja ja bozoja. Vallitseva uskonto on islam.

Paikallisia elinkeinoja ovat osittain keinokasteluun perustuva maanviljely, paimentolaisten harjoittama karjanhoito, kalastus, käsityöammatit ja kaupankäynti. Tärkeimmät viljelykasvit ovat riisi, vehnä, durra ja hirssi. Myyntiin kasvatetaan tupakkaa, sipulia, bataattia ja maniokkia. Kotieläimiä ovat naudat, vuohet, lampaat, aasit ja hevoset. Maatalous kärsii lisääntyneestä kuivuudesta.

Arhamista on kuivana kautena tieyhteydet Diréen, Bourem Sidi Amariin ja Douékiréen. Tulva-aikana ainoa liikenneväline on vene. Palveluihin kuuluvat alakoulu ja terveysasema.

Lähteet
-------

1. ↑  Resultats Provisoires RGPH 2009 (Région de Tombouctou) *instat.gov.ml*.  Arkistoitu 22.7.2011. Viitattu 7.9.2014. (ranskaksi)
2. 1 2  Schéma Directeur de Lutte Contre l’Ensablement dans le Nord du Mali (6ème et 7ème Régions): Monographie de la Commune de Arham *environnement.gov.ml*.  2004.  Arkistoitu 6.10.2011. Viitattu 7.9.2014. (ranskaksi)
3. 1 2 3  Plan de Securite Alimentaire: Commune Rurale de Arham 2006–2010 *fsg.afre.msu.edu*.  Arkistoitu 6.3.2016. Viitattu 7.9.2014. (ranskaksi)
**Kimmo Savolainen** (s. 2. elokuuta 1974) on suomalainen mäkihyppyvalmentaja ja entinen mäkihyppääjä. Hän kilpaili maailmancup-tasolla vuosina 1994–1998. 

Savolainen voitti maailmancupin normaalimäen kilpailun Kuopiossa 28. helmikuuta 1996. Kymmenen päivää aiemmin hän oli sijoittunut kolmanneksi suurmäen kilpailussa Iron Mountainissa. Savolainen sijoittui maailmancupin osakilpailuissa kymmenen parhaan joukkoon yhteensä kahdeksan kertaa. Vuonna 1998 hän oli kolmastoista lentomäen MM-kisoissa Oberstdorfissa. Savolainen edusti seuratasolla Puijon Hiihtoseuraa. 

Savolainen on toiminut valmentajana vuodesta 2002 lähtien. Vuosina 2008–2012 hän toimi Suomen yhdistetyn maajoukkueen päävalmentajana. Hän on toiminut myös Italian yhdistetyn maajoukkueen mäkivalmentajana. Vuosina 2017–2018 hän toimi Turkin mäkihyppymaajoukkueen apuvalmentajana. Vuonna 2018 hän solmi toistamiseen, nyt 2+2 vuoden sopimuksen, Italian yhdistetyn joukkueen mäkivalmennuksesta. Sopimuksen ensimmäisenä kautena hän toimi päävalmentajana ja sittemmin apuvalmentajana.

Yksityiselämä
-------------

Savolainen on naimisissa ja hänellä on kaksi tytärtä. Perhe asuu Kuopiossa.

Lähteet
-------

* Kimmo Savolainen Kansainvälinen hiihtoliitto (FIS).  (englanniksi)

### Viitteet

1. 1 2  Karttunen, Anu: Suomen yhdistetyn mäkivalmentaja Niemelän aisapariksi Turkkiin *yle.fi*.  16.5.2017. Viitattu 17.5.2017.
2. ↑  Poikonen, Outi: MM-hopeasta palanen Kuopioon *Savon Sanomat*.  21.2.2015. Viitattu 17.5.2017.
3. ↑  Muistatko maailmancupin kisan voittaneen Suomen mäkisankarin? Lopetti yllättäen ja ryhtyi baarimikoksi – tältä Kimmo Savolainen näyttää nyt *www.iltalehti.fi*. Viitattu 11.12.2019.
**John Välimäki** (s. 1884 Lapua) oli amerikansuomalainen ammattiyhdistysmies ja toimittaja.

Elämä
-----

Välimäki syntyi Lapualla aviottomana lapsena ja saapui Yhdysvaltoihin 17-vuotiaana vuonna 1901. Hän teki aluksi sekalaisia töitä eri paikkakunnilla, kunnes päätyi kaivosmieheksi Minnesotan Hibbingiin. Amerikan sosialistiseen puolueeseen Välimäki liittyi 1906. Vuonna 1907 hän aloitti Western Federation of Miners -ammattiliiton organisoijana Minnesotan Mesabi Rangen rautakaivoksilla, kunnes lähti johtamansa kaivoslakon jälkeen seudulta vielä samana vuonna. Välimäki ja muut lakkoilleet sosialistit joutuivat työnantajien mustalle listalle ja menettivät työpaikkansa.

Vuodesta 1908 lähtien Välimäki työskenteli Michiganin Hancockissa ilmestyneen *Työmiehen* toimittajana. Lehden päätoimittajaksi hänet nimitettiin vuotta myöhemmin. Copper Countryn kuparikaivosalueella Välimäki ja muut WFM:n organisaattorit, kuten Frank Aaltonen ja John Kolu, onnistuivat parissa vuodessa perustamaan viisi ammattiosastoa, joihin liittyi yli 7 000 kaivosmiestä. Vuonna 1912 Välimäki valittiin Työmiestä julkaisseen Työmies Publishing Companyn johtoon ja 1913–1914 hän oli yksi Kuparisaaren kaivoslakon johtajista. Myöhemmin Välimäki toimi sanomalehtimiehenä eri puolilla Pohjois-Amerikkaa, työskennellen *Raivaajan* ja *Työkansan* toimittajana sekä *Toverin* päätoimittajana.

Lähteet
-------

1. 1 2  Sulkanen, Elis: *Amerikan suomalaisen työväenliikkeen historia*, s. 502–503. Fitchburg, Massachusetts: Amerikan Suomalainen Kansanvallan Liitto & Raivaaja Publishing Company, 1951. Teoksen verkkoversio.  (Arkistoitu – Internet Archive)
2. 1 2  Kaunonen, Gary: *Challenge Accepted: A Finnish Immigrant Response to Industrial America in Michigan's Copper Country*, s. 69. East Lansing, Michigan: Michigan State University Press, 2010. ISBN 978-087-01387-3-7. Teoksen verkkoversio.
3. ↑  Munger, Mark: *Suomalaiset: People of the Marsh*, s. 51. Duluth, Minnesota: Cloquet River Press, 2004. ISBN 978-097-20050-6-7. Teoksen verkkoversio.
**Argumentum ad ignorantiam** on argumentaatiovirhe, jossa väite todetaan todeksi tai epätodeksi vetoamalla todisteiden puutteeseen. Virhe esiintyy useimmiten keskusteluissa, joissa jotain ei ole mahdollista osoittaa todeksi tai joissa jotain ei ole toistaiseksi todistettu. Sen yleinen kaava on seuraava:

Henkilö X esittää argumentin A
Henkilö X ei esitä argumentille A todisteita
Siispä A on epätosi
Se voidaan esittää myös käänteisessä muodossaan:

Henkilö X esittää, että A on epätosi
A:ta vastaan ei ole todisteita
Siispä A on tosi
Argumentum ad ignorantiam tarkoittaa käytännössä samaa kuin *käänteinen todistustaakka*: syyllinen, kunnes toisin todistetaan.

* *Pystytkö osoittamaan, että et tehnyt häirikkösoittoja N.N.:n puhelimeen viime yönä?*

Katso myös
----------

* Aukkojen jumala
* Occamin partaveitsi

Lähteet
-------

* Argumentum ad Ignorantiam (englanniksi)
* Hurley, Patrick J.: *A Concise Introduction to Logic*. 12. painos. Cengage Learning, 2015. ISBN 978-1-285-19654-1. (englanniksi)

### Viitteet

1. ↑  Hurley s. 145
**Zen ja moottoripyörän kunnossapito** (koko nimeltään *Zen ja moottoripyörän kunnossapito: tutkimusmatka arvojen maailmaan*) on Robert M. Pirsigin vuonna 1974 ilmestynyt matkakertomuksen muotoon kirjoitettu teos laadun filosofiasta ja sen etsinnästä.

Juoni
-----

**Varoitus:  Seuraava kirjoitus paljastaa yksityiskohtia juonesta.**
Teoksen eräitä teemoja ovat: laadun eli hyvän olemus ja sen pyrkimys paeta määrittely-yrityksiä, filosofian ja retoriikan opetus, suhtautuminen teknologiaan, pojan ja isän välinen suhde, mielisairaus sekä neljän hengen matka moottoripyörillä Yhdysvaltojen halki.

Kirjassa on neljä päähenkilöä, kertojaminä, hänen 11-vuotias poikansa Chris sekä heidän ystäväpariskuntansa John ja Sylvia Sutherland, jotka yhdessä muodostavat kaksi moottoripyöräkuntaa.

Moottoripyörän kunnossapito on teoksessa toistuva teema, joka ilmenee esimerkiksi konkreettisina moottoripyörän huoltotoimenpiteinä ja moottoripyörän tarkastelussa käsitejärjestelmänä sekä henkilöiden erilaisten teknologiasuhteiden vertauskuvana.

Vahvimpia teoksen jännitteistä syntyy kertojaminän nykytilanteen ja hänen menneisyytensä välille. Kertojalla on vähitellen kertyneitä muistikuvia ja muita "todisteita" siitä, että hän on aiemmin ollut merkittävä ajattelija, jonka intensiivinen ajatustyö katkeaa normista poikkeavaan käytökseen, diagnoosiin mielisairaudesta ja sähköhoitoihin. Tämä jännite vaikuttaa suuresti myös kertojaminän ja Chrisin väliseen suhteeseen, sillä kirjassa nimenomaan Chris yhdistää kertojaminän historian kaksi osaa, joiden välisenä rajana on mielisairaala ja muistuma suljetusta lasiovesta.

**Juonipaljastukset päättyvät tähän.**

Kirjallisuutta
--------------

* DiSanto, Ronald & Steele, Thomas: *Guidebook to 'Zen and the Art of Motorcycle Maintenance'*. New York: William Morrow, 1990.
* Richardson, Mark: *Zen and Now: On the Trail of Robert Pirsig and the Art of Motorcycle Maintenance*. Toronto: Random House (Vintage Canada), 2009. ISBN 978-0-307-39748-5. englanti
* Salonen, Ilpo: Laatua etsimässä.  *Tiede 2000.*, 1987, 7. vsk, nro 6, s. 54-55.

Aiheesta muualla
----------------

* (Arkistoitu – Internet Archive)
**Argos** (m.kreik. Ἄργος, "miehekäs") oli kreikkalaisessa mytologiassa saman nimisen kaupungin, Argoksen, perustaja ja Zeuksen ja Nioben poika. Hänen setänsä Apiksen kuoltua lapsettomana hän peri tämän yli Peloponnesoksen leviävän valtakunnan kuninkuuden ja nimesi sen mukaansa.

Argos meni naimisiin Euadnen kanssa, ja heille syntyi lapset Ekbasos, Peiras, Epidauros ja Kriasos. Gaius Iulius Hyginus kertoo lapsia olevan kolme, ja heidän nimensä olivat Kriasos, Piranthos ja Ekbasos, kun taas Pausanias kertoo Argoksen seuranneen valtaistuimelle suoraan Foroneuksen, jonka tyttären poika hän siis oli, jälkeen ja saaneen lapset Peirasos ja Forbas.

Argosta seurasi valtaistuimelle hänen poikansa Kriasos.

Lähteet
-------

1. 1 2  Apollodoros, *Bibliotheke* ('Kirjasto') 2.1.2 (engl. käännös)
2. ↑  Hyginus, *Fabulae cxlv* (engl. käännös)
3. ↑  Pausanias, *Periegesis tes Hellados* ('Kreikan kuvaus') 2.16.1 (engl. käännös)

  



|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä:**Apis** | **Argoksen kuningas**1700–1600-luku eaa.Kuvitteellinen kronologia | Seuraaja:**Kriasos** |
Linnansaari Linnansaaren kansallispuistossa.
**Linnansaaren luontokeskus Oskari** oli vuonna 1994 perustettu luontokeskus, jonka alkuperäinen nimi oli Rantasalmen Järviluonnon keskus. Luontokeskus sijaitsi Rantasalmen keskustassa osoitteessa Ohitustie 7, ja se oli samalla Linnansaaren kansallispuiston opastuskeskus. Sen toiminnasta vastasi Metsähallitus. Rantasalmen Järviluonnon keskus muuttui vuonna 2004 Linnansaaren luontokeskus Oskariksi. Oskari-nimi tulee Linnansaaren viimeisestä torpparista Oskari Parviaisesta.

Perusnäyttely oli Oskarin päivä Linnansaaressa. Esitys kertoi Linnansaaren kansallispuiston luonnosta, kulttuurihistoriasta ja saaristosta. Näyttelyssä voi tutustua muun muassa Linnansaaren lehtoihin, perinnemaiseman hoitoon ja saaristoasutukseen. Saimaannorppa oli näyttelyssä keskeinen. Pysyvässä näyttelyssä oli saariston lintuja esittelevä lintuluoto, kalastusmenetelmiä sekä vedenalaiseen luonto. Lisäksi luontokeskuksessa oli murtovesiakvaario. Luontokeskuksessa oli 48-paikkainen auditorio, jossa esitettiin saaristoaiheisia videoesityksiä. Toinen luontokeskuksen pysyvä näyttely oli Rantasalmella sijainneen Haapaniemen kadettikoulun historiasta kertova näyttely. 

Oskarissa palveli Rantasalmen matkailuinfo, josta sai tietoa seudun matkailuasioista. Luontokeskuksen rakennuksessa huomioitiin myös liikuntaesteiset. Luontokeskuksen pihalla oli 700 metrin pituinen geologinen luontopolku. Se esitteli Suomen geologista historiaa 2 300 miljoonan vuoden takaa nykypäivään. Luontokeskus lopetti toimintansa vuonna 2015.

Palvelut
--------

* Retkeilyneuvontaa Linnansaaren, Koloveden ja Repoveden kansallispuistoihin sekä lähiseudun muiden luonnonsuojelualueiden, esim. Siikalahden lintukosteikon ja Pihlajaveden, luonnosta ja retkeilymahdollisuuksista.
* Kanootteja ja kajakkeja vuokrattavana
* Tietoa sekä esitteitä Metsähallituksen ylläpitämistä kohteista
* Myytävänä karttoja, kirjoja, julisteita sekä muita tuotteita
* Auditorio, jota voi vuokrata kokoustilaksi
* Luontokeskuksen läheisyydessä sijaitsee hotelli, ravintola, kauppa, uimaranta ja vierasvenesatama

Lähteet
-------

1. 1 2  Linnansaaren luontokeskus Oskari sulkee ovensa, (Arkistoitu – Internet Archive) 13.5.2015
2. ↑  Metsähallitus: Oskari - Linnansaaren luontokeskus avaa ovensa *luontoon.fi*.  26.11.2010. Viitattu 4.12.2013.  [vanhentunut linkki]
3. ↑  Oskari - Linnansaaren luontokeskus *luontoon.fi*.  3.12.2013. Metsähallitus. Viitattu 4.12.2013.  [vanhentunut linkki]
4. ↑  Oskari sulkee ovensa. *yle.fi*.

Aiheesta muualla
----------------

* (Arkistoitu – Internet Archive)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * n
* k
* m
Perustiedot Wikidatassa: Oskari-Linnansaaren luontokeskus (Q18346728)ohje |
| --- |
|  |
| esiintymä kohteesta | luontokeskus |
|  |
| valtio | Suomi |
|  |
| sijaitsee hallinnollisessa yksikössä | Rantasalmi |
|  |
|  |

 |
Zemidjanit
Zemidjan
**Zemidjan** (tai **zem** tai **Zemi-john**) on eräänlainen taksi Beninissä ja Togossa Länsi-Afrikassa. Zemidjanit ovat moottoripyöriä, jotka kuljettavat matkustajia kaupungeissa ja kylissä. 

Eniten niitä on maan suurimmassa kaupungissa Cotonoussa, jossa niitä on arviolta noin 72 000. Cotonoun kaupungissa zemidjanit saavat kuljettaa vain yhtä matkustajaa, mutta muissa kaupungeissa saattaa moottoripyörän satulassa olla useita matkustajia. 

Hinnat ovat neuvoteltavissa. Kuljettajien puvut ovat värikoodatut kaupungin mukaan ja heidän rekisteröintinumeronsa ovat selässä. Nimi zemidjan juontuu fonin kielestä, jossa zémidjan tarkoittaa "vie minut sinne nopeasti" tai "ota minut nopeasti".

Zemidjania on tapana kutsua "kekenoksi". Fonin kielestä johdettu sana 'Keke' on moottoripyörä ja 'no' tarkoittaa 'omistaja': Kekeno tarkoittaa siis kirjaimellisesti 'moottoripyörän omistaja'. Vapaa zemidjan pysähtyy yleensä kohdalle, ja matkustaja ja kuljettaja neuvottelevat matkan hinnasta, joka riippuu lopullisesta määränpäästä. Vähimmäismäärä on 100 FCFA. Noustessa moottoripyörän selkään on varottava, että kuuma pakoputki ei polta jalkaa. 

Nelson Roubertin ohjaama elokuvassa nimeltä *Dreamcycles*  kuvattiin kekenoseja Tevisodji puistossa.

Lähteet
-------

1. ↑  Benin Guide – Motorcycles and Bush Taxis – Benin, West Africa  4.1.2005. Bootsnall Travel Network. Viitattu 30.9.2007.
2. ↑  Joachim, Gbetoho M.: Air Pollution And Respiratory Diseases In African Big Cities: The Case Of Cotonou In Benin  17.12.2003. Gbetoho M. Joachim. Viitattu 6.11.2010.
3. ↑  Motorcycle taxi drivers hit the streets of Cotonou with AIDS prevention messages USAID Benin.  Arkistoitu 14.3.2007. Viitattu 30.9.2007.

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Zémidjan
**Isidora Žebeljan** (27. syyskuuta 1967 Belgrad – 29. syyskuuta 2020) oli serbialainen säveltäjä, pianisti ja kapellimestari.

Žebeljan opiskeli Belgradin taideyliopiston musiikin tiedekunnassa, josta sai maisterin arvon sävellyksessä opiskeltuaan Vlastimir Trajkovićin johdolla. Vuodesta 2002 hän toimi saman oppilaitoksen sävellysprofessorina. Hänet valittiin vuonna 2006 Serbian tiede- ja taideakatemian jäseneksi. Vuodesta 2012 hän oli myös World Academy of Art and Sciencen jäsen.

Žebeljan saavutti menestystä Amsterdamissa vuonna 2003 kantaesitetyllä oopperallaan *Zora D*. Hänen teoksiaan on esitetty lähes kaikissa Euroopan maissa, Yhdysvalloissa ja Kaukoidässä. Hänen tuotantoonsa kuuluu esimerkiksi oopperoita, orkesteri- ja kamarimusiikkia sekä musiikki lukuisiin teatterinäytöksiin. Žebeljan sai useita merkittäviä palkintoja, kuten Stevan Mokranjac -palkinnon (2004) ja kolmesti teatterisävellyksistään Sterija-palkinnon. Vuonna 2014 hän sai Välimeren parlamentaarisen edustajakokouksen (PAM) palkinnon. Häneltä tilattiin *Zora D* -oopperan saavuttaman menestyksen vanavedessä teoksia muiden muassa Venetsian biennaaliin ja Bregenzer Festspieleen.

Žebeljan sävelsi Brodsky-kvartetille, Academy of St. Martin in the Fieldsille, Wienin sinfoniaorkesterille ja monille muille kokoonpanoille. Hänen teoksiaan ovat esittäneet myös muiden muassa RAI:n kansallinen sinfoniaorkesteri, Ostravan Janáček-filharmonikot, I Solisti Veneti, Zagros Ensemble, Wiener Kammeroper, Nieuw Ensemble ja Lutosławski-kvartetti. Žebeljanin teoksia on esitetty myös ISCM:n festivaaleilla. Usein hänen teoksiaan on esittänyt Belgradin filharmoninen orkesteri, ensimmäisen kerran vuonna 1993, jolloin se kantaesitti hänen ensimmäisen sinfoniansa (*Escenas Picaras*).

Žebeljan esitti sekä pianistina että kapellimestarina omia teoksiaan ja muiden serbialaissäveltäjien teoksia. Hän johti Dušan Radićin ja Vasilije Mokranjacin teosten kantaesityksiä. Hän esiintyi pianistina myös Brodsky-kvartetin kanssa ja perusti oman Žebeljan-orkesterinsa. Žebeljan kuoli 53-vuotiaana pitkään sairastettuaan.

Lähteet
-------

1. ↑  Preminula Isidora Žebeljan Radio 021
2. 1 2 3  Komponistin Isidora Zebeljan gestorben Klassik
3. 1 2 3 4 5 6  Preminula Isidora Žebeljan posle duge i teške bolesti Danas
4. 1 2 3  Žebeljan, Isidora (Arkistoitu – Internet Archive) International Society for Contemporary Music
5. ↑  ISIDORA ŽEBELJAN 1967 – 2020 Belgrade Philharmonic Orchestra


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Saksa
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana

 |

 |
**Linnakesaaret – Rannikkolinnakkeiden elämää sodassa ja rauhassa** on Ove Enqvistin ja Heikki Tiilikaisen teos, joka käsittelee Suomen rannikon linnakesaaria. Teos on ilmestynyt 2014, ja sen on kustantanut Tammi. Teoksen alkusanat on kirjoittanut kenraali Jaakko Valtanen, joka on kirjoittajien mukaan toiminut teoksen *oltermannina*. 

Kirjoittajista Enqvist on komentaja evp. oppiarvoltaan sotatieteiden tohtori, Tiilikainen on everstiluutnantti evp. Molemmilla on takanaan pitkä ura rannikkopuolustuksessa, ja kumpikin on kirjoittanut useita tietoteoksia..

Teoksen pääpaino on rannikkotykistön kolmessa ensimmäisessä vuosikymmenessä. Teos alkaa katsauksella kehitykseen ennen Suomen itsenäisyyttä, sen jälkeen on vuorossa rannikkotykistön synty Suomeen. Sitten siirrytään 1920-1930-lukujen kautta sotavuosiin sekä lopuksi lyhyesti sodan jälkeisiin vaiheisiin.

Mukana on muutamia sivun mittaisia elämäkertoja, joita ei ole sisällysluettelossa erikseen mainittu.

* Arno Almqvist
* Johan Rikama
* Väinö Valve
* Anna-Liisa Veijalainen
* Viljo Vyyryläinen
* Martti J. Miettinen

Teoksen lopussa on lähdeluettelo sekä hakemisto, joka sisältää henkilöitä, paikkoja ja organisaatioita.

Arviot
------

Helena Pilke kiittää laajassa arviossaan kirjoittajien asiantuntemusta, ja hän toteaa samalla että kirjasta henkii myös kirjoittajien "rakkaus vanhaan aselajiinsa sekä niihin saariin, joilla rannikkotykistön eri yksiköt ovat toimineet". Hän huomauttaa sisällysluettelon suppeudesta: alaotsikkoja ei ole mainittu. Hän olisi myös kaivannut alaviitteitä. Hän kuitenkin olettaa, ettei teosta ole tarkoitettu tutkimuskäyttöön vaan muillekin kuin aselajin väelle.

Timo J. Anttila kirjoittaa arviossaan, että teos on "kunnianosoitus linnakesaarten vaikeissa oloissa palvelleille sisukkaille miehille ja naisille". Hän huomauttaa, että keskittyminen rannikkotykistön alkuvaiheisiin ja sotavuosiin on perusteltua, sillä aselajin merkitys itsenäisyyden rakentamisessa oli merkittävä. Viime vaiheiden kuvauksen ylimalkaisuus harmittaa Anttilaa, ja häntä olisi kiinnostanut lukea enemmänkin rannikkotykistön liittämisestä merivoimiin, mutta hän toteaa toisaalta, että historiikki olisi saattanut muuttua poliittiseksi historiaksi.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Enqvist ja Tiilikainen, s. 7
2. ↑  Helena Pilke: Rakkaudesta rantapyssyyn *Agricolan kirja-arvostelut*. Viitattu 17.1.2015.
3. ↑    *Maanpuolustuslehti*, Syyskuu 2014, nro 109, s. 57. Artikkelin verkkoversio. Viitattu 17.1.2015.  (Arkistoitu – Internet Archive)
**Zemski sobor** (ven. зе́мский собо́р) oli 1500- ja 1600-lukujen Venäjällä neuvoa-antava säätykokous, jonka tsaari tai muu korkeimman vallan edustaja saattoi halutessaan kutsua koolle. Se on mainittu Venäjän ensimmäiseksi kansanedustuslaitokseksi.

Kokouksessa olivat edustettuina ortodoksisen kirkon ja luostarilaitoksen johtajat, pajarien neuvosto sekä maanomistajien ja kaupunkien vapaiden miesten edustajia, jotka kaikki valittiin erikseen. Ensimmäiset *zemski sobor* -kokoukset kutsui koolle Iivana Julma, jonka kaudella näitä säätykokouksia oli usein. Merkittävin Iivanan aikaisista kokouksista pidettiin vuonna 1566 ja siellä käsiteltiin muun muassa käynnissä ollutta Liivinmaan sotaa. Vuoden 1584 *zemski sobor* vahvisti Fjodor I:n kohoamisen Iivanan seuraajaksi, minkä jälkeen seuraava kokous kutsuttiin koolle vasta neljäntoista vuoden kuluttua. Sekasorron aikana 1598–1613 *zemski sobor* kokoontui säännöllisesti ja käytti merkittävää valtaa: se muun muassa valitsi hallitsijaksi Boris Godunovin vuonna 1598 ja Mikael Romanovin vuonna 1613. Myöhemmät kokoukset toteuttivat joitain merkittäviä uudistuksia, mutta niiden merkitys väheni vuodesta 1622 alkaen. Viimeinen *zemski sobor* kutsuttiin koolle vuonna 1684.

1800-luvun lopulla slavofiilit elättelivät toiveita *zemski sobor* -instituution henkiinherättämisestä, koska heidän mielestään se oli edustanut ideaalia yhteyttä hallitsijan ja kansan välillä. Sisäministeri Nikolai Ignatjev ehdotti sen uudelleenperustamista vuonna 1882, mutta keisari Aleksanteri III tyrmäsi ajatuksen ja pakotti Ignatjevin eroamaan, koska ei halunnut luoda Venäjälle perustuslaillista hallintoa.

Katso myös
----------

* Pajariduuma

Lähteet
-------

1. 1 2  zemsky sobor (englanniksi) *Encyclopædia Britannica Online Academic Edition*. Viitattu 23.6.2013.
2. ↑  Nikolay Pavlovich, Count Ignatyev (englanniksi) *Encyclopædia Britannica Online Academic Edition*. Viitattu 22.6.2013.
**Ishmael Toroama** (s. 28. helmikuuta 1968) on bougainvilleläinen poliitikko ja entinen Bougainvillen vallankumousarmeijan johtohahmoja. Vuonna 2020 hänet valittiin Bougainvillen autonomisen alueen presidentiksi.

Tausta ja yksityiselämä
-----------------------

Toroama syntyi vuonna 1969 Roreinangin kylässä. Hänen isänsä oli lähetyssaarnaaja ja perhe muutti jonkin verran. Vuonna 1976 perhe palasi Bougainvilleen, jossa Toroama alkoi käydä siellä kouluaan loppuun. Hän keskeytti lukion ja päätti alkaa tekemään töitä..

Toroama on naimisissa Betty Toroaman kanssa vuodesta 2000 lähtien. Parilla on kolme lasta. Lisäksi hänellä on viisi lastenlasta..

Bougainvillen sisällissota
--------------------------

Toroama työskenteli kehitystyön parissa vuonna 1988, kun Bougainvillen sisällissota alkoi. Tämä sai Toroaman liittymään paikalliseen militanttiryhmään..

Sisällissodan aikana Toroamaa kuvattiin "Ramboksi", ja hän nousi nopeasti vastuullisiin tehtäviin Bougainvillen vallankumousarmeijassa. Hän myös loukkaantui Papua-Uuden-Guinean joukkojen kranaatti-iskussa. Vuonna 2001 rauhanneuvotteluiden aikana Toroama oli yksi rauhansopimuksen allekirjoittajista.. 

Sisällissodan jälkeen Toroama alkoi viljellä kaakaota.

Poliittinen ura
---------------

Bougainvillen autonominen alue perustettiin sisällissodan jälkeen ja Toroama pyrki saman tien mukaan paikalliseen politiikkaan, mutta tuloksetta. Aluksi hän oli ehdokkaana vuoden 2012 paikallisparlamentin vaaleissa, muttei tullut valituksi. Vuonna 2015 pyrki Bougainvillen presidentiksi, mutta ei tullut valituksi.

Vuonna 2019 Toroama ilmoitti pyrkivänsä jälleen autonomisen alueen presidentiksi. Myöhemmin hän ilmoitti perustavansa Bougainvillen kansan allianssi -nimisen puolueen, joka osallistuisi vuoden 2020 paikallisparlamentin vaaleihin. Syyskuussa 2020 Toroama voitti viimein presidentinvaalit saatuaan 48 766 ääntä, ja astui virkaansa 25. syyskuuta.

Lähteet
-------

1. 1 2  Bougainville declares new president today *Post Courier*.  22.9.2020. Viitattu 7.7.2021. (englanniksi)
2. ↑  Missionary’s son Ishmael elected President *The National*.  24.9.2020. Viitattu 7.7.2021. (englanniksi)
3. ↑  Ishmael Toroama – rebel, peace-maker, farmer, leader *Keith Jackson & Friends: PNG ATTITUDE*. Viitattu 7.7.2021.
4. ↑  Ishmael spends more time on cocoa farming *www.abg.gov.pg*.  22.8.2017. Viitattu 7.7.2021. (englanniksi)
5. ↑  Starygin, Stan: The Gangs of Bougainville: Seven Men, Guns and a Copper Mine (PDF) *Journal of Conflict Transformation & Security*.  2013.  Arkistoitu 5.3.2021. Viitattu 7.7.2021. (englanniksi)
6. ↑  John Momis re-elected as Bougainville president *www.abc.net.au*.  8.6.2015. Viitattu 7.7.2021. (englanniksi)
7. ↑  Toroama makes known intention to stand for presidency *Post Courier*.  5.12.2019. Viitattu 7.7.2021. (englanniksi)
8. ↑  Prominent Bougainvilleans make moves towards elections *FijiTimes*. Viitattu 7.7.2021. (englanniksi)
9. ↑  Ishmael Toroama declared president-elect of Bougainville *RNZ*.  23.9.2020. Viitattu 7.7.2021. (englanniksi)
10. ↑  Bougainville's Toroama sworn in as President *RNZ*.  25.9.2020. Viitattu 7.7.2021. (englanniksi)
Penisilliinin (1) ja kefalosporiinin (2) rakenne. Beetalaktaamirengas punaisella.
**Beetalaktaamiantibiootit** tai lyhemmin **beetalaktaamit** ovat antibiootteja, joiden rakenteessa on beetalaktaamirengas. Beetalaktaameihin kuuluvat penisilliinijohdannaiset, kefalosporiinit, monobaktaamit, karbapeneemit ja beetalaktamaasin estäjät.

Beetalaktaamit estävät gram-positiivisten bakteerien soluseinään tarvittavan peptidoglykaanisäikeitten ristiinsitomista.

Jotkut bakteerit tuottavat beetalaktamaasi- tai penisillinaasi-entsyymiä, joka pilkkoo beetalaktaamirenkaan. Beetalaktaamiantibiootit eivät tehoa näihin bakteereihin.

Beetalaktaameja
---------------

* Bentsyylipenisilliini eli G-penisilliini
* Prokaiinipenisilliini (bentsyylipenisilliinin prokaiinisuola)
* Fenoksimetyylipenisilliini eli V-penisilliini
* Ampisilliini
* Amoksisilliini
* Kloksasilliini
* Dikloksasilliini
* Metisilliini
* Oksasilliini
* Mesillinaami
* Amoksisilliini-klavulaanihappo
* Piperasilliini-tatsobaktaami
* Kefalotiini
* Kefadroksiili
* Kefaleksiini
* Kefuroksiimi
* Kefuroksiimiaksetiili
* Kefaklori
* Kefotaksiimi
* Kefpodoksiimi
* Keftriaksoni
* Keftatsidiimi
* Kefepiimi
* Kefoksitiini
* Atstreonaami
* Doripeneemi
* Ertapeneemi
* Imipeneemi
* Meropeneemi

Aiheesta muualla
----------------

Commons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Beetalaktaamiantibiootit**.
* Bakteerilääkkeet ryhmittäin (Pharmaca Fennica 2009) (pdf)
* Therapia Fennica: Martti Vaara ja Pentti Huovinen: Mikrobilääkkeet
**Janne Väkiparta** (s. 20. tammikuuta 1978 Pori) on suomalainen uransa lopettanut jääpalloilija. Hän edusti jääpallon Bandyliigassa pelaavaa Porin Narukerää. Väkiparta on urallaan pelannut myös kuusi kautta Ruotsin pääsarjassa Allsvenskanissa.

Suomen jääpallomaajoukkueessa hän on esiintynyt 54 kertaa. Väkiparta kuului yhdessä veljensä Jarno Väkiparran kanssa MM-kultaa voittaneeseen Suomen joukkueeseen vuonna 2004. Veljesten isä Erkki Väkiparta on pelannut sekä jääpalloa että jääkiekkoa pääsarjatasolla.

Saavutukset
-----------

**Maajoukkueessa**

* MM-kultaa: 2004
* MM-pronssia: 2001, 2006

**Seurajoukkueissa**

* SM-kultaa: 1999
* SM-hopeaa: 2012
* SM-pronssia: 1998, 2006, 2007, 2010, 2011

Lähteet
-------

* International Bandy Database

  

Suomen joukkue – Jääpallon MM-kilpailut 2004
1 Pasi Hiekkanen |
2 Petteri Lampinen |
3 Ville Aaltonen |
4 Kimmo Huotelin |
5 Markus Hiukka |
6 Vesa Vuokila |
7 Sami Laakkonen |
8 Samuli Niskanen |
9 Ari Holopainen |
10 Janne Väkiparta |
11 Mikko Aarni |
12 Timo Oksanen |
13 Mika Mutikainen |
14 Jarno Väkiparta |
15 Marko Miinala |
16 Iivo Wegelius |
Valmentaja: Esko Tammilehto
Valmentaja: Timo Tiusanen
**Aidepsos** (m.kreik. Αἴδηψος, *Aidēpsos*, lat. *Aedepsus*) oli antiikin aikainen kaupunki Euboian saarella Kreikassa. Se sijaitsi Istiaía-Aidipsóksen kunnan alueella nykyisen Loutrá Aidipsoún kaupungin paikalla, noin kolme kilometriä etelään nykyisestä Aidipsóksen kylästä.

Historia
--------

Aidepsos oli Histiaian kaupungin alaisuudessa ainakin siinä vaiheessa, kun tämä hallitsi koko pohjoista Euboiaa. Aidepsos tunnettiin antiikin aikana erityisesti kuumistä lähteistään ja kylpylöistään. Kreikkalaisessa mytologiassa lähteet yhdistettiin Herakleehen. Varhaisimmat maininnat lähteistä ovat 400- ja 300-luvuilta eaa. Alueella vuonna 427 eaa. tapahtuneen maanjäristyksen kerrotaan kuivattaneen lähteet kolmeksi päiväksi.

Aidepsos alettiin tuntea terveyskylpyläkeskuksena hellenistisen kauden lopulla ja roomalaisella kaudella. Vierailta tiedetään kannetun erityinen vero viimeistään 200-luvulla eaa. Muun muassa kihdistä kärsinyt Sulla vietti lomaa paikalla. Kaupunki oli yläluokan ja taiteilijoiden erityisessä suosiossa 100-luvulla jaa. Tuolloin sen mainitsee muun muassa Plutarkhos, joka kutsuu kaupunkiin osaksi sijoittuneissa *Pitopuheissaan* paikkaa "Hellaan yhteiseksi olohuoneeksi".

Aidepsoksen lähistöltä kaivettiin myös kuparia ja rautaa, ja alueella oli tähän liittynyttä metalliteollisuutta.

Aidepsoksen alueella on suoritettu suhteellisen vähän arkeologisia kaivauksia, sillä nykyinen kaupunki sijaitsee raunioiden päällä. Joitakin pienimuotoisia kaivauksia on tehty 1900-luvun alkupuolella.

Rakennukset ja löydökset
------------------------

Aidepsoksessa tiedetään olleen suurikokoisia julkisia ja yksityisiä rakennuksia, kuten kylpylöitä, huviloita ja erilaisia majoitustiloja. Vähäisten kaivausten tuottamiin löytöihin lukeutuvat muun muassa yhden roomalaisella kaudella 100- tai 200-luvulla jaa. rakennetun kylpylän rauniot. Se oli ollut käytössä kristilliselle kaudella saakka. Kylpylä sai vetensä alueen kuumista lähteistä. Kaupungin alueelta tehdyt esinelöydöt ovat Chalkídan arkeologisessa museossa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6  Stillwell, Richard & MacDonald, William L. & McAllister, Marian Holland (toim.): "Aidepsos (Loutra) Euboia, Greece", *The Princeton Encyclopedia of Classical Sites*. Princeton, N. J.: Princeton University Press, 1976. Teoksen verkkoversio.
2. ↑  Smith, William: "Aedepsus", *Dictionary of Greek and Roman Geography*. Boston: Little, Brown and Company, 1854. Teoksen verkkoversio.
3. ↑  Aidepsos *Pleiades*. Viitattu 9.10.2017.
4. 1 2  Aedepsus *Brill's New Pauly*. BrillOnline Reference Works. Viitattu 9.10.2017.
5. ↑  Plutarkhos: *Pitopuheita* IV.1. Suomennos Liisa Kaski.
**Laitosapulainen (laitoshuoltaja)** voi työskennellä esimerkiksi sairaalassa, vanhusten palvelutaloissa tai terveyskeskuksen vuodeosastolla. Tehtävänä on huolehtia mm. ylläpitosiivouksesta, erityissiivouksesta sekä huoltohuonetyöskentelyn toteutuksesta. Lisäksi laitosapulainen huolehtii asiakkaiden turvallisuudesta ja hyvinvoinnista. Työ parantaa asiakkaiden ja henkilökunnan viihtyvyyttä sekä lisää hygieniaa. Työ on siivousta eri toimintayksiköissä. Laitoshuoltaja voi työyksiköstä riippuen osallistua myös ruokahuoltotehtäviin, kuten välipalojen valmistamiseen, jäte- ja vuodehuoltoon.

Tehtävään koulutuksena voi suorittaa laitoshuoltajan ammattitutkinnon tai puhtaus- ja kiinteistöpalvelualan opintoja ja suuntautua opinnoissa laitoshuoltajan tehtäviin. Koulutusta järjestetään myös oppisopimus- tai työvoimakoulutuksena. Vuonna 2018 koko maassa kunta-alalla työskenteli 5 950 kokoaikaista ja täysipalkkaista laitoshuoltajaa.

Lähteet
-------

1. 1 2  Laitosapulainen palkka *www.studentum.fi*. Viitattu 14.12.2022.
2. 1 2  Laitoshuoltajan työ sairaalassa *Kuntarekry*. Viitattu 14.12.2022.
3. ↑  Puhtaus- ja kiinteistöpalvelualan ammattitutkinto: Laitoshuoltaja *Gradia*. Viitattu 14.12.2022.