recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
*Tämä artikkeli käsittelee yleisesti vaalipiirejä erilaisissa vaalijärjestelmissä. Suomen vaalipiirejä käsittelevä artikkeli on nimeltään Suomen vaalipiirit.*

|  |
| --- |
| Osa artikkelisarjaa |
| Äänestys |
|  |
| Äänestäminen
* Ennakkoäänestys
* Kansanäänestys
* Sähköinen äänestys
* Vaalipiiri
* Vaaliuurna
* Äänestysvelvollisuus
* Äänestysprosentti
* Äänikynnys
* Ääntenlaskenta

 |
| Vaalitapa
* Enemmistövaali
* Kierrosvaalitapa
* Listavaali
* Siirtoäänivaalitapa
* Suhteellinen vaalitapa
* Vaalivilppi
* Vaalisalaisuus

 |
| Äänestysstrategia
* Protestiääni
* Taktinen äänestäminen
* Tyhjä ääni

 |
| * n
* k
* m
 |

**Vaalipiiri** on alue tai ryhmä, jonka piirissä vaalit käydään ja josta valitaan yksi tai useampi edustaja. Näin siis vaalipiirin alueelta ei voi äänestää toisen vaalipiirin ehdokasta.

Vaalipiirit voivat olla joko enemmistövaalipiirejä, joista valitaan yksi edustaja, tai suhteellisten vaalien vaalipiirejä, joista valitaan useampi edustaja. 

Vaalipiirit on yleensä muodostettu maantieteellisin perustein. Esimerkiksi Suomessa eduskuntavaalien vaalipiirit perustuvat maakuntiin ja kunnallisvaaleissa jokainen kunta muodostaa oman vaalipiirinsä. Europarlamenttivaaleissa ja presidentinvaaleissa koko maa muodostaa yhden vaalipiirin. Suomesta poiketen Ruotsin kunnallisvaaleissa suuret kunnat on jaettu kahteen tai useampaan vaalipiiriin, pienemmät kunnat muodostavat yhden vaalipiirin. Ammattiyhdistysvaaleissa on käytössä myös ammattialaan perustuvia vaalipiirejä. Etelä-Afrikan tasavallassa rotuerottelun aikana oli myös rotuun perustuvia vaalipiirejä.

Enemmistövaalipiireihin perustuva vaalijärjestelmä on esimerkiksi Ison-Britannian, Yhdysvaltain, Intian ja Australian vaaleissa. 

Saksassa on käytössä sekä enemmistövaalipiireihin perustuva järjestelmä, jonka avulla valitaan puolet kansanedustajista, että osavaltioihin perustuva suhteellinen järjestelmä, jonka avulla valitaan toinen puoli kansanedustajista suhteellisilla vaaleilla. Samoin Venäjällä puolet kansanedustajista valitaan enemmistövaalipiireistä ja puolet valtakunnalliselta listalta. Maissa, joissa on käytössä valtakunnallinen vaalipiiri on yleensä myös äänikynnys.

**Marginaalinen vaalipiiri** on enemmistövaalien vaalipiiri, jossa kahden eniten ääniä saaneen ehdokkaan välinen ero on hyvin pieni. 

Suomessa, Ruotsissa, Tanskassa, Irlannissa ja useissa muissa maissa on käytössä maakuntiin tai muihin alueisiin perustuva vaalipiirijärjestelmä, jossa yhdestä vaalipiiristä valitaan useampi edustaja. Maan jakaminen vaalipiireihin perustuu ajatukseen, että maan eri osille on syytä varmistaa oman alueen edustus eduskuntaan. Samalla vaalien suhteellisuutta hieman vaikeutetaan ja pieniltä puolueilta vaaditaan vahva alueellinen kannatus eduskuntapaikan saamiseksi. 

Joissakin maissa (esimerkiksi Israel ja Hollanti) koko maa muodostaa yhden vaalipiirin.
**Bruce Tulloh** (29. syyskuuta 1935 Datchet, Berkshire – 28. huhtikuuta 2018 Marlborough) oli brittiläinen kestävyysjuoksija. Hänellä oli laaja juoksuskaala ja hän saavutti ainoan arvokisavoittonsa 5 000 metrin juoksussa. Hän juoksi useimmiten paljain jaloin.

Bruce Tulloh juoksi vuonna 1961 suosikkiradallaan Southamptonissa 3 maililla Britannian ennätyksen 13.12,0. Alkuvuonna 1962 hän kilpaili Uudessa-Seelannissa ja teki tammikuussa maililla oman ennätyksensä 3.59,3 Wanganuin 385 jaardin ruohoradalla – kilpailun voitti Peter Snell uudella maailmanennätyksellä 3.54,4. Samoissa maisemissa hän juoksi 2 mailia aikaan 8.33,7. Belgradin EM-kilpailuissa 1962 avojaloin juossut Tulloh karkasi 5 000 metrillä vastustajiltaan toiseksi viimeisellä kierroksella ja voitti kultaa ajalla 14.00,6. Saman vuoden marraskuussa Perthissä käydyissä Kansainyhteisön kisoissa hän sijoittui 3 maililla neljänneksi.

Vuonna 1966 Tulloh juoksi 6 maililla Euroopan ennätyksen 27.23,8. Samana vuonna Budapestin EM-kilpailuissa hän sijoittui 10 000 metrillä kuudenneksi. Olympialaisissa hän ei urallaan menestynyt. Kesällä 1969 hän juoksi Yhdysvaltain halki 65 päivässä; matkaa kertyi 4 630 kilometriä.

Henkilökohtaiset ennätykset
---------------------------

* 440 jaardia 51,5
* Maili 3.59,3
* 3 mailia 13.12,0
* 6 mailia 27.23,8
* 20 mailia tiellä 1.44.26
* 3 000 metrin esteet 9.21,6

Lähteet
-------

* Quercetani, Robert L: *Kilpakenttien kuninkaat, 4. painos*, s. 162, 197, 198. , 1966.
* Hannus, Matti: *Yleisurheilu: Tuhat tähteä*, s. 306–307. WSOY, 1983. ISBN 951-0-11900-8.
* Siukonen, Markku; & Ahola, Matti: *Suuri EM-kirja*, s. 85. Gummerus, 1990. ISBN 951-8920-11-7.

### Viitteet

1. ↑  Robinson, Roger: Bruce Tulloh, barefoot champion of the 1960s, dies *Athletics Weekly*.  29.4.2018. Viitattu 29.4.2018. (englanniksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Israel
* Yhdysvallat
* Alankomaat

 |
|  |
| Henkilöt | 
* World Athletics

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
*Tämä artikkeli käsittelee runoilijaa ja kirkkoherraa (1683–1745). Samannimisestä historioitsijasta (s. 1939) katso artikkeli Henrik Lilius (professori) ja samannimisestä toimitusjohtajasta (1921–2014) Henrik Lilius (toimitusjohtaja).*
Liliuksen Häärunot ja Kehto-runo
**Henrik Lilius** (lat. **Henricus Gustavi Lilius**, 3. toukokuuta 1683 Messukylä – 6. maaliskuuta 1745 Messukylä) oli oman aikakautensa etevin suomen- ja latinankielinen runoilija. Hänen kalevalamittainen runonsa "Kehto-Runot" on barokkikauden suomenkielisen lyriikan merkittävin saavutus.

Liliuksen vanhemmat olivat Messukylän kirkkoherra Gustaf Lilius ja Katarina Berg. Hän kävi Turun katedraalikoulua 1698–1700 ja pääsi ylioppilaaksi vuonna 1700. Hänet vihittiin papiksi 1706 ja hän valmistui maisteriksi 1707. Lilius oli Pirkkalan kappalaisena 1709–1722, Längelmäen kirkkoherrana 1722–1730 ja viimeksi Messukylän kirkkoherrana 1730–1745.

Myös Henrik Liliuksen veli Anders Lilius (vanhempi) toimi Messukylässä pappina. Henrikin poika Anders Lilius (nuorempi) (1712–1771) toimi Messukylän kirkkoherrana isänsä jälkeen vuosina 1745–1771 Anders nuoremman kuollessa Liliuksen suvun kolme polvea oli toiminut pappina Messukylässä 92 vuotta, näistä 57 vuotta kirkkoherrana.

Katso myös
----------

* Lilius (suku)

Lähteet
-------

WikiaineistoWikiaineisto
Wikiaineistoon on tallennettu tekstiä aiheesta: 
***Henrik Lilius*** 

1. 1 2  Kotivuori, Yrjö: Henrik Lilius. *Ylioppilasmatrikkeli 1640–1852*. Helsingin yliopiston verkkojulkaisu 2005.
2. ↑  Henrik Lilius, *Pieni tietosanakirja* (1925-1928)
3. ↑  Arno Forsius: Liliuksen suvun vaiheita (Arkistoitu – Internet Archive)
4. ↑  SKS Biografiakeskus: Turun hiippakunnan paimenmuisto 1554–1721
5. ↑  HENRIK LILIUS: Aliud, onnitteluruno Daniel Jusleniuksen sanakirjaan Suomalaisen Sana-Lugun Coetus, 1745
6. ↑  Kotivuori, Yrjö: Anders Lilius kl. 1731. *Ylioppilasmatrikkeli 1640–1852*. Helsingin yliopiston verkkojulkaisu 2005.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Kansallisbiografia
* Biografiasampo
* Ylioppilasmatrikkeli 1640–1852

 |

 |
**Bruce** on skotlantilainen klaani Kincardinesta. Se oli kuningassuku 1300-luvulla ja tuotti kaksi Skotlannin kuningasta.

Historia
--------

Nimi Bruce tulee ranskan *de Brusista* tai *de Bruisista* eli nykyisestä Brixistä Cherbourgin ja Valognesin välissä Normandiassa. Robert de Brus tuli Britanniaan Vilhelm Valloittajan normannien mukana 1066. Hänen poikansa, myös Robert de Brus, tuki Skotlannin David I:n kruununtavoittelua ja sai vastineeksi maata Skotlannin Annandalesta. 

Brucejen kruununtavoittelu alkoi 1219 Robert Brucen naitua David I:n pojanpojan tyttären, joka toi suvulle paljon vaurautta ja maita sekä kytki sen kuningasperheeseen. Hänen poikansa, myös Robert Brucen ja John Balliolin välinen kiista kruunusta aiheutti lopulta välillisesti sen, että kiistan ratkaisijaksi pyydetty Englannin Edvard I valloitti Skotlannin. Robert Bruce kruunattiin lopulta 1306 kuninkaaksi Englannin miehitysvallan jälkeen. Hänen poikansa David II Bruce hallitsi vuodesta 1329 vuoteen 1346 ja kuoli yllättäen Edinburghin linnassa. Hänellä ei ollut jälkeläisiä, joten Skotlannin kruunu siirtyi hänen sisarenpojalleen (Robert II), joka oli ensimmäinen Stuart-sukuinen hallitsija.

Vuonna 1633 suvun eräälle haaralle perustettiin aatelisarvo Elginin jaarli, johon vuonna 1747 yhdistyi suvun vanhempi arvo Kincardinen jaarli. Thomas Bruce, 7. Elginin jaarli oli diplomaatti ja lähettiläs Osmanien valtakunnassa vuosina 1799–1803. Hän oli kuuluisa siitä, että vei Ateenan Parthenonista Britanniaan marmoriveistokset, jotka nykyisin tunnetaan Elginin marmoreina. Hänen poikansa Thomas toimi Kanadan provinssin kenraalikuvernöörinä ja Intian varakuninkaana.

Klaanin nykyinen päämies on Andrew Bruce, 11. Elginin jaarli.
**Verileipä** on Länsi-Suomessa ja Ruotsissa tunnettu perinneleipä, jota entisaikaan leivottiin syysteurastuksen aikana. Teurastus tapahtui maaseudulla sadonkorjuun päätyttyä loka-marraskuun vaihteessa. Leivän nimitys, muoto ja raaka-aineet vaihtelivat eri seuduilla, vain teuraseläinten veri oli kaikkialla yhtenä osa-aineena. Hämeessä, Pohjanmaalla ja Satakunnassa käytettiin leipomiseen joko ohra- tai ruisjauhoja ja leivät muotoiltiin reikäleiviksi, jotka kuivatettiin ja säilytettiin leipävartaassa.

Nykyisin verileipä on sekaleipä, jossa jauhoina käytetään ruisjauhojen lisäksi joko hiivaleipäjauhoja tai ohrajauhoja. Lisäksi sen raaka-aineena on veri tai kuivatusta verestä tehty verijauhe sekä vesi, joka joskus korvataan kaljalla. Nostatusaineena on leivinjauhe tai leivinhiiva. Valmista verileipää voidaan käyttää leipäressun valmistuksessa perusaineksena.

Katso myös
----------

* Kampsu
* Mustakeitto
* Mustamakkara
* Verimakkara
* Veriohukainen
* Veripalttu
* Veri ruokana

Lähteet
-------

* Turtia, Kaarina: *Gastronomian sanakirja*. Helsinki: Kustannusosakeyhtiö Otava, 2009. ISBN 978-951-1-18546-8.
* Vuorela, Toivo: *Suomalainen kansankulttuuri*. 3. painos. Helsinki: Werner Söderström Osakeyhtiö, 1983. ISBN 951-0-07191-9.

### Viitteet

1. 1 2  Vuorela s. 251.
2. ↑  Vuorela s. 233.
3. ↑  Turtia s. 618.
*Katso myös: Bruegelilla voidaan viitata myös Brueghel-sukunimeen.*

**Bruegel** on eurooppalainen vuonna 2005 perustettu talouteen erikoistunut ajatushautomo. Bruegelin Bruegel on itsenäinen ajatushautomo eikä noudata tiettyä doktriinia. Bruegel kertoo tavoitteekseen parantaa talouspolitiikan laatua tarjoamalla avointa ja tietoon pohjautuvaa tutkimusta, analyysia ja keskustelua. Bruegelin jäseniä ovat EU-jäsenvaltioiden hallitukset, yritykset ja instituutiot. Bruegelin toimisto sijaitsee Saint-Josse-ten-Nooden kunnassa Brysselin pääkaupunkialueella Belgiassa.

Bruegelin tutkimusalueita ovat Euroopan makrotalous ja hallinto, globaali talous ja hallinto, rahoitus ja rahoitussääntely, innovaatiot ja kilpailu sekä energia ja ilmasto.

Historia
--------

Bruegel-konseptin kehittivät alun perin kaksi ranskalaista taloustieteilijää, Jean Pisani-Ferry ja Nicolas Véron. Projekti käynnistyi virallisesti 22. tammikuuta 2003, kun Ranskan presidentti Jacques Chirac ja Saksan liittokansleri Gerhard Schröder kannattivat sitä yhteisessä julistuksessan Pariisissa *De Gaulle–Adenauer –sopimuksen* 40-vuotispäivänä.

Nimi
----

Mario Montin ehdottaman nimen *Bruegel* voidaan ajatella muodostuvan nimestä *Brussels European and Global Economic Laboratory*. Nimi valittiin ilmaisemaan myös Pieter Brueghel vanhemman taiteellista työtä ja mielikuvituksellisen potentiaalin vuoksi. Nimen ajateltiin kuvastavan myös ajatushautomon tavoitteita ja identiteettiä.

Palkinnot
---------

Transparify on palkinnut Bruegelin viiden tähden arvoisesti avoimuudesta rahoituksessa ja hallinnossa viitenä vuonna peräkkäin vuosina 2014-2018. Propects Magazine palkitsi Bruegelin Euroopan vuoden talousajatushautomona vuosina 2015, 2016, 2017 ja 2019. Pennsylvanian yliopiston julkaisemassa *Global Go To Think Thank Index*-raportissa Bruegel sijoitettiin vuonna 2019 parhaimpana Yhdysvaltain ulkopuolisena ja Länsi-Eurooppalaisena ajatushautomona, parhaimpana kansainvälisen talouspolitiikan ajatushautomona sekä parhaimpana politiikkakeskeisenä tutkimusohjelmana.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Bruegel at a glance Bruegel.org. Viitattu 30.10.2020. (englanniksi)
2. ↑  Contact Bruegel.org. Viitattu 30.10.2020. (englanniksi)[vanhentunut linkki]
**Henrik Lyra** (3. toukokuuta 1802 Asikkala – 15. elokuuta 1875) oli Venäjän keisarillisessa armeijassa palvellut suomalainen kenraalimajuri.

Henrik Lyran vanhemmat olivat Asikkalan seurakunnan kappalainen Gabriel Lyra ja Eva Lovisa Ström ja puoliso Augusta Nyberg. Henrik Lyra tuli aliupseerikorpraaliksi Suomen jääkärirykmentin Viipurin pataljoonaan vuonna 1822. Hänet ylennettiin kersantiksi 1823. Seuraavana vuonna Lyra tuli pataljoonan Kyminkartanon komppanian vääpeliksi, lippujunkkariksi hän yleni 1825. Kun Suomen jääkärirykmentti muuttui 3. Suomen tarkk’ampujaprikaatiksi vuonna 1827, Lyra nimitettiin prikaatin 6. Viipurin tarkk’ampujapataljoonassa 1. komppanian vääpeliksi. Samana vuonna hänet ylennettiin porte-épée-junkkariksi.

Vuonna 1829 Lyra siirrettiin Henkivartioväen Suomen tarkk’ampujapataljoonan 1. komppanian vääpeliksi. Vänrikiksi 1830 ylennettynä hänet siirrettiin komppaniassaan kouluttajaksi, määrättiin 1831 pataljoonan vt. adjutantiksi ja vakinaistettiin tehtävään aliluutnanttina 1832. Hän toimi myös pataljoonan esikunnan kasöörinä 1834–1836 ja sitten kahden eri komppanian kouluttajana 1836–1838. Lyra ylennettiin alikapteeniksi 1838 ja määrättiin pataljoonan 4. komppanian päälliköksi, kapteeniksi hän yleni 1840. Vuoden 1845 alussa Lyra määrättiin Ahvenanmaan paikallismajuriksi ja kesällä 1846 nuoremmaksi esiupseeriksi vasta perustettuun Suomen tarkk’ampujapataljoonaan. Everstiluutnantiksi hänet ylennettiin syksyllä 1846. Kun joukko-osasto muuttui vuonna 1849 Suomen krenatööritarkk’ampujapataljoonaksi, Lyra nimitettiin sen komentajaksi. Everstiksi hänet ylennettiin 1852. Pataljoonan muututtua vuonna 1857 Suomen opetustarkk’ampujapataljoonaksi eversti Lyra toimi sen komentajana syksyyn 1858, jolloin hänet siirrettiin 1. Turun ruotujakoisen tarkk’ampujapataljoonan komentajaksi. Lyra sai tästä tehtävästä ja sotapalveluksesta eron kenraalimajurina tammikuussa 1863.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Henrik Lyra (kenraali) *Suomalaiset kenraalit ja amiraalit Venäjän sotavoimissa 1809–1917*. Biografiakeskus, Suomalaisen Kirjallisuuden Seura. (Viitattu 15.3.2020)


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Kenraalit ja amiraalit

 |

 |
Brudholmen

|  |  |
| --- | --- |
| Sijainti | 
60°5′30.00″N, 24°38′40.00″E, Espoo, KirkkonummiUusimaaSuomi |
| Merialue | 
Suomenlahti, Itämeri |
| Pinta-ala | 
0,019 km²  |

muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa WikidataaTietolaatikon dokumentaatioNäytä Wikidatasta tulevat arvot

**Brudholmen** on huvilasaari Espoo ja Kirkkonummen rajalla. Saaren koillinen osa kuuluu Espoon Suvisaariston merelliseen kaupunginosaan. Naapurisaaria on useita, kuten Pentala koillisessa, Lilla Herrö ja Stora Herrö kaakossa sekä Medvastö lännessä. Brudholmenin pinta-ala on noin kaksi hehtaaria ja etäisyys Helsingin keskustasta noin kahdeksantoista kilometriä lounaaseen.

Brudholmenilla ei ole virallista suomenkielistä nimeä, epävirallisesti sitä kutsutaan nimellä Morsiussaari.

Viitteet
--------

1. 1 2  Saariluettelo : Selvitys vapaa-ajan asumissaarista, s. 17/298 *Mmm.fi*. Dimenteq Oy. Viitattu 19.11.2020.
2. ↑  Brudholmen Espoon opaskartalla
3. ↑  Tapiolan kalakerho *Tapiolankalakerho.fi*. Tapiolan kalakerho ry. Viitattu 19.11.2020.

Aiheesta muualla
----------------

* Tiedostopalvelu.maanmittauslaitos.fi
* Brudholmen, Uusimaa, Suomi — Sunrise, Sunset and Daylength
Buteiini on eräs kalkoneista
**Kalkonit** ovat flavonoideihin kuuluvia aromaattisia orgaanisia yhdisteitä. Kalkonien rakenne perustuu kalkonin eli bentsylideeniasetofenonin rakenteeseen ja aromaattisissa renkaissa on vaihteleva määrä hydroksyyliryhmiä.

Luonnossa kalkoneita esiintyy useiden kasvien kukissa. Tämän lisäksi pienempiä määriä niitä on myös hedelmissä, lehdissä ja siemenissä. Väriltään kalkonit ovat tyypillisesti keltaisia tai oransseja. Emäksisissä olosuhteissa kalkonit muodostavat rengasrakenteisia flavanoneja ja kalkonit ovat näiden biosynteesin esiasteita. Tätä reaktiota katalysoi kalkoni-isomeraasientsyymi. Kasvit muodostavat kalkoneita p-kumaarihaposta kalkonisyntaasin katalysoimana. Luonnossa kalkonit esiintyvät joko vapaina (11 kalkonia tai glykosideina (28 erilaista kalkoniaglykonia). Sokeriosana näissä glykosideissa on tyypillisesti glukoosi.

Lähteet
-------

1. 1 2  Thomas Scott,Eric Ian Mercer: *Concise encyclopedia biochemistry and molecular biology*, s. 108. Walter de Gruyter, 1997. ISBN 978-3110145359. (englanniksi)
2. 1 2  David S. Seigler: *Plant secondary metabolism*, s. 173. Springer, 1998. ISBN 978-0-412-01981-4. Kirja Googlen teoshaussa (viitattu 25.11.2017). (englanniksi)
3. 1 2  Lew Mander, Hing-Wen Liu: *Comprehensive Natural Products II*, s. 582–584. Academic Press, 2010. ISBN 9780080453811. Kirja Googlen teoshaussa (viitattu 25.11.2017). (englanniksi)
4. ↑  M Daniel: *Medicinal Plants*, s. 157. CRC Press, 2006. ISBN 978-1578083954. Kirja Googlen teoshaussa (viitattu 25.11.2017). (englanniksi)
5. ↑  Florence Gleason,Raymond Chollet: *Plant Biochemistry*, s. 136–138. Jones & Bartlett, 2011. ISBN 978-0763764012. Kirja Googlen teoshaussa (viitattu 25.11.2017). (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Kalkonit**.
* TCI Chemicals: Chalconoids (englanniksi)
**Pimeyden tango** on Reijo Mäen vuonna 1997 julkaisema yhdeksäs Vares-dekkari. 

Kirja sijoittuu viihdemaailmaan ja käsittelee pintajulkisuutta sekä sen toimintatapoja ja ansaintalogiikkaa. Selvitettävänä on tangokuningas Harry Koivikon murha. Myös Vareksen vankilaan toimittama perivihollinen Veikko Hopea on päässyt lomalle ja hautoo kostoa. Kirjassa on lukuisia alajuonia, ja sen henkilögalleriaan kuuluu muun muassa pitkän linjan huijari Risto Rautanen, joka ansaitsee elantoaan tanssivana saarnamiehenä.

Vastaanotto
-----------

Mäki on todennut, että *Pimeyden tango* oli hänen kirjoistaan ensimmäinen, joka alkoi käydä kaupaksi.

*Helsingin Sanomien* Keijo Kettusen mukaan Mäki kirjoittaa railakkaalla otteella parodian rajamailla ja harrastaa kaksimielistä huumoria, josta poliittinen korrektius on kaukana. Hän kiinnitti myös huomiota siihen, että roistot tappavat sopivasti toisiaan sankarin pääsemättä edes täysin jyvälle siitä, mitä ympärillä on tapahtumassa.

*Pimeyden tangoa* myytiin ilmestymisvuonnaan yli 10 000 kappaletta.

Lähteet
-------

1. ↑  Alftan, Maija: Dekkaristi kaipaa nitistämäänsä rosvoa *Helsingin Sanomat*.  4.8.2000. Viitattu 11.12.2018.
2. ↑  Kettunen, Keijo: Kirjat: Yksityisetsivä liikkuu viihdepiireissä Tangokuninkaan kohtalo *Helsingin Sanomat*.  12.11.1997. Viitattu 11.12.2018.
3. ↑  Kimmo Rantanen, Turku: Reijo Mäki pisti kaiken yhden kortin varaan ja irtisanoutui työstään – nyt hän on miljoonia myynyt menestyskirjailija: "Suosio oli valtava helpotus" *Ilta-Sanomat*.  2.6.2019. Viitattu 14.1.2023.
Wallace Henry Hartley
**Wallace Henry Hartley** (2. kesäkuuta 1878 – 15. huhtikuuta 1912) oli viulisti ja matkustajalaiva RMS Titanicin orkesterin johtaja. Hän johti Titanicin kahdeksanhenkistä orkesteria aluksen upotessa eikä yrittänytkään pelastautua.

Elämäkerta
----------

Wallace Hartley syntyi Lancashiren Colnessa Englannissa kesäkuussa 1878. Koulussa hän oppi soittamaan viulua, ja vuonna 1909 hän sai paikan viulistina Cunard Linen valtamerialuksella. Ollessaan Cunard Linen palveluksessa hän soitti pääasiassa RMS Mauretanialla. Vuonna 1912 Hartley työskenteli musiikkitoimisto C.W. & F.N. Blackin palveluksessa. Se toimitti muusikkoja Cunard Linelle sekä sen kilpailijalle White Star Linelle. Huhtikuussa 1912 Hartleylle annettiin paikka White Star Linen uuden loistoristeilijän *Titanicin* orkesterinjohtajana.

Kun *Titanic* törmäsi jäävuoreen ja alkoi upota, Hartley ja muut orkesterinjäsenet kokoontuivat soittamaan musiikkia rauhoittaakseen matkustajia ja pitääkseen yllä toiveikasta ilmapiiriä miehistön auttaessa naisia ja lapsia pelastusveneisiin. Useiden eloonjääneiden mukaan Hartley ja laivan muusikot jatkoivat soittamista aina siihen saakka, kunnes he liukuivat jyrkkään kulmaan kääntyneiltä *Titanicin* kansilta mereen. Kukaan laivan muusikoista ei pelastunut.

Ruumiita keräämään lähetetty kaapelilaiva CS Mackay-Bennett löysi Wallace Henry Hartleyn ruumiin, ja hänet haudattiin kotikaupunkiinsa Colneen. Hartleyn hautajaisiin osallistui 40 000 ihmistä, ja viimeisenä virtenä soitettiin "Nearer, My God, to Thee", jota on sittemmin usein väitetty viimeiseksi Hartleyn orkesterin esittämäksi kappaleeksi ennen laivan uppoamista.

Hartleyn morsiameltaan Maria Robinsonilta lahjaksi saama viulu löytyi merestä *Titanicin* uppoamisen jälkeen. Se huutokaupattiin lokakuussa 2013 ja oli sittemmin näytteillä Belfastin Titanic-museossa.

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |

 |
**Filainis** (m.kreik. Φιλαινίς, lat. *Philaenis*; 200-luvun eaa. alku) oli antiikin kreikkalainen hetaira. Hän oli Okymeneen tytär ja kotoisin Samokselta.

Filainista on usein pidetty hetairantaitoa ja seksiä käsittelevän käsikirjan *Peri afrodision* kirjoittajana. Teos käsittelee aihettaan järjestelmällisesti, mukaan lukien asennot, sukupuolihalua kiihottavat aineet, kosmetiikka sekä abortin aikaansaavat aineet.

Oksyrhynkhoksen papyruksiin kuuluu lyhyitä katkelmia käsikirjasta, mukaan lukien teoksen tai sen tiivistelmän alkusanat (P.Oxy. 2891). Teos alkaa sanoilla:

> »Filainis Samoslainen, Okymeneen tytär, kirjoitti seuraavat asiat niille, jotka haluavat tieteellisen, ei umpimähkäisen, tiedon ohjaavan elämäänsä [...]» 
> 
> 

Tämä alku jäljittelee Herodotoksen *Historiateosta*. Tämän jälkeen teos käsittelee muun muassa lähentely-yrityksiä (*peri peirasmon*), viettelyä imartelun avulla ("sano, että hän on jumalan kaltainen (*isotheon*)"), sekä suutelemista (*peri filemat[on]*).

Teoksen katkelmien löytyminen on osoittanut, että Ovidiuksen leikillisemmän latinaksi kirjoitetun runoelman *Rakastamisen taito* taustalla on teknisempien käsikirjojen perinne. Teos levisi antiikin aikana laajalle, ja se on ainoita naisen kirjoittamia alan teoksia. Hellenistisenä aikana teosta pidettiin aistinautintojen auktoritatiivisena edustajana, ja muun muassa Khrysippos luki sen tässä samaan sarjaan Arkhestratoksen teoksen *Gastronomia* kanssa.

Runoilija Aiskhrion Samoslainen kuitenkin kielsi, että Filainis olisi ollut tämän tunnetun teoksen kirjoittaja; hän piti teoksen kirjoittajana Polykratesta. Erään tiedon mukaan Polykrates olisi laittanut Filainiksen nimen teokseensa hyödyntääkseen tämän mainetta. Nykytutkijat ovatkin ajatelleet naispuolisen nimen toimineen tällaisissa tapauksissa usein miespuolisen kirjoittajan pseudonyyminä.

Lähteet
-------

1. 1 2  Philaenis of Samos *Hellenica*. Viitattu 13.12.2010.
2. 1 2 3 4  McClure, Laura: *Courtesans at table: Gender and Greek literary culture in Athenaeus*, s. 84. London: Routledge, 2003. ISBN 041593947X. Teoksen verkkoversio. (englanniksi)
3. 1 2  Smith, William: *Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology*, s. 261. Osa III. Boston: Little, Brown and Company, 1849. Teoksen verkkoversio.  (Smith ei tiedä myöhemmin Oksyrhynkhoksesta tehdyistä löydöistä, ja kutsuu teosta virheellisesti runoksi).
4. 1 2 3  Philaenis, The Art of Love: Early second century AD *Oxyrhynchus Online*. Oxfordin yliopisto. Viitattu 13.12.2010. (englanniksi)
5. ↑  P.Oxy 2891 *Oxyrhynchus Online*. The Imaging Papyri Project, University of Oxford.  (englanniksi) (muinaiskreikaksi)
6. ↑  Athenaios: *Deipnosofistai* 335b.
**Walkin’ the Back Streets** (levyetiketissä Walking) on yhdysvaltalaisen kitaristi ja laulaja Little Miltonin albumi vuodelta 1981.

Äänitykset on kuitenkin tehty vuosina 1972 ja 1974 Memphisissä. Kappaleet ovat ennenjulkaisemattomia lukuun ottamatta levyn ensimmäistä kappaletta "Walking the Back Street and Crying".

Se on alun perin julkaistu singlenä (Stax 0124). Tämä pitkäkestoinen kappale oli alkujaan vielä minuutin verran pitempi, sillä siitä poistettiin Miltonin kitarasooloa. Singlen toisena kappaleena oli tälläkin albumilla versioitu "Before the Honeymoon". Lisäksi albumi sisältää Miltonin versioita tunnetuista blues- ja soulbluesklassikoista.

Albumin on tuottanut Ed Michel. Alkuperäinen tuotanto on Staxin henkilökunnan. Remiksauksen on tehnyt Allen Sudduth ja masteroinnin George Horn Berkeleyn Fantasy-studioilla. 

Kansitaiteesta on vastannut Phil Carroll.

Levy-yhtiön osoite on ollut Stax Records, Tenth and Parker,
Berkeley, California 94710.

Kappaleet
---------

Walking the Back Streets and CryingÄänitiedostojen kuunteluohjeet

| Sivu 1 |
| --- |
| Nro | Nimi | Säv&san | Kesto |  |
| 1. | Walking the Back Streets and Crying | Sandy Jones | 6.18 |
| 2. | Before the Honeymoon | Banks, Hampton, Jackson | 3.27 |
| 3. | Somebody’s Tears | Denise LaSalle | 3.47 |
| 4. | Blue Monday | Malone, Caple | 5.43 |

Kappaleet: 1. East/Memphis Music/South Memphis Music – BMI 2. East/Memphis – BMI 3. Ordena Music – BMI 4. Duchess Music – BMI 

| Sivu 2 |
| --- |
| Nro | Nimi | Säv&san | Kesto |  |
| 1. | Married Woman | Ghee, Rice | 3.54 |
| 2. | Eight Men and Four Women | D. Malone | 5.02 |
| 3. | Open the Door to Your Heart | Eubanks, Elbert | 3.58 |
| 4. | Letter Full of Tears | Don Covay | 3.40 |
| 5. | Bet You I’ll Win | Barry DeSpencer | 3.11 |

Kappaleet: 1. East/Memphis Music/Wild Rice Music – BMI 2. Duchess Music – BMI 3. Hudson Bay Music – BMI 4. Abkco Music – BMI 5. Despen Music – BMI 

**Kappaleista aikaisemmin julkaistuja singleversioita:** 

* "Blue Monday": James Davis (Duke 368)
* "Eight Men and Four Women": O. V. Wright (Backbeat 580)
* "Open the Door to Your Heart": Darrell Banks (Revilot 201)
* "Letter Full of Tears": Gladys Knight & the Pips (Furry 1054)

Muusikot
--------

* Little Milton – laulu, kitara
* Willie Hall – rummut
* Bobby Manuel – kitara
* William Murphy – basso
* Lester Snell – kosketinsoittimet
* Michael Toles – kitara
* David Weatherspoon – basso

sekä The Memphis Horns.

Lähteet
-------

* Little Milton LP *Walkin’ the Back Streets* (Stax Records MPS-8514) 1981

### Viitteet

1. 1 2  Juhani Ritvanen: Little Milton: Walkin’ the back streets (Stax MPS-8514), 1981. (Levyarvostelu) *Blues News*, 1982, 15. vsk, nro 1, s. 48. Helsinki:  Suomen Afroamerikkalaisen musiikin Yhdistys r.y. 197301-2-01.
**Nicholas Mangold** (s. 13. tammikuuta 1984 Centerville, Ohio) on yhdysvaltalainen ammattilaisuransa lopettanut amerikkalaisen jalkapallon pelaaja, pelipaikaltaan sentteri. Mangoldia pidetään yhtenä aikansa parhaista senttereistä. Hän edusti koko peliuransansa NFL-seura New York Jetsiä 2006–2017. Hänet valittiin urallaan viisi kertaa Pro Bowliin.

Ura
---

Mangold aloitti amerikkalaisen jalkapallon kotipaikkakunnallaan. Seitsemännellä luokalla hänestä tuli sentteri ja lukiossa hänet valittiin Ohion tähdistöjoukkueeseen. Yliopistouransa Mangold pelasi Ohion valtionyliopistossa, ja neljän yliopistokauden jälkeen New York Jets varasi hänet ensimmäisellä kierroksella.

Mangold vakiinnutti tulokaskaudellaan paikkansa Jetsin aloittavana sentterinä ja oli seuran historian ensimmäinen tulokas joka aloitti kaikki kauden 16 ottelua. Mangoldista kehittyi yksi NFL-liigan parhaista senttereistä ja hän oli yksi harvoista, jotka pystyvät yksinään blokkaamaan puolustuksen sisemmät linjamiehet.

Jets vapautti Mangoldin pelaajasopimuksestaan kauden 2016 jälkeen. Hän oli vuoden pelaamatta, minkä jälkeen hän ilmoitti keväällä 2018 lopettavansa uransa.

Lähteet
-------

1. ↑  Matt Williamson: Center Ranks: Nick Mangold No. 1 ESPN. Viitattu 14.2.2014. (englanniksi)
2. ↑  Kimberley Martin: Nick Mangold is Pro Bowl-bound Newsday. Viitattu 14.2.2014. (englanniksi)
3. ↑  Dave Hutchinson: Nick Mangold, heart of NY Jets' offensive line, making unconventional draft day decision look good NewJersey.com. Viitattu 14.2.2014. (englanniksi)
4. ↑  Nick Mangold New York Jets.  Arkistoitu 15.4.2012. Viitattu 14.2.2014. (englanniksi)
5. ↑  Andy Benoit: Top 10 Centers in N.F.L. The Fifth Down:  NY Times. Viitattu 14.2.2014. (englanniksi)
6. ↑  Nick Mangold announces retirement ESPN. Viitattu 17.4.2018. (englanniksi)
**Timo Andrew Berry** (s. 14. helmikuuta 1973) on suomalainen graafinen suunnittelija. Hän on tullut tunnetuksi erityisesti julisteistaan, postimerkeistään ja ympäristötaideteoksistaan, joita tekee yhdessä arkkitehtivaimonsa Eeva Kaisa Berryn kanssa. Timo Berry on perustajaosakas Both-muotoilutoimistossa, erikoisaloinaan yritysidentiteetti, aikakauslehtimuotoilu ja typografia.

Timo Berryn julisteita on ollut esillä muun muassa Helsingin, Brnon, Lahden, Hangzhoun, Chamonix’n ja Varsovan julistebiennaleissa. Vuonna 2003 hän voitti Grand Prix’n Lahdessa ja 2004 kultamitalin Meksikossa.

Berry on toiminut opettajana Taideteollisessa korkeakoulussa, josta hän itse valmistui vuonna 2002.

Vuonna 2014 Berry suunnitteli Suomen Postille kansainvälistä huomiota herättäneet Tom of Finland -postimerkit.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Laurila, Petri (toim.): *Markkinointi, Mainonta, Media, Myynti – Nimet 2005*. Helsinki: Talentum, 2005. ISBN 952-14-0995-9.
2. ↑  Timo Berry (Arkistoitu – Internet Archive), Muipbiennial. Viitattu 19.11.2014.
3. ↑  About Us (Arkistoitu – Internet Archive), Both. Viitattu 19.11.2014.
4. ↑  Tom of Finland Stamps a Massive, Strapping Success, Artinfo 9.9.2014, viitattu 19.11.2014.
5. ↑  Typpö, Juho: Maailma on polvillaan Suomen Tom of Finland -postimerkkien edessä, Helsingin Sanomien NYT-liite 15.4.2014. Viitattu 19.11.2014.
*Tämä artikkeli käsittelee meloja Timo Grönlundia. Samannimisestä hiihtäjästä katso artikkeli Timo Juhani Grönlund.*
**Timo Tapio Grönlund** (6. tammikuuta 1954 Tampere – 27. joulukuuta 2022 Pälkäne) oli suomalainen meloja, joka kilpaili kanadalaiskanootilla. Hän kilpaili kansainvälisellä tasolla 1970–1980-luvulla ja edusti seuratasolla Pirkka-Melojia ja Tampereen Vihuria.

Grönlund karsiutui Montrealin olympialaisissa 1976 välierissä kanadalaisyksiköiden 500 metrillä ja keräilyerissä 1 000 metrillä. Moskovassa 1980 hän sijoittui kuudenneksi sekä 500 että 1 000 metrillä. Los Angelesin olympialaisissa 1984 hän oli neljäs 1 000 metrillä ja viides 500 metrillä. Soulissa 1988 hän karsiutui 500 metrillä välierissä ja 1 000 metrillä keräilyerissä.

MM-kilpailuissa Grönlund sijoittui kanadalaisyksiköissä 500 metrillä kahdeksanneksi ja 1 000 metrillä seitsemänneksi vuonna 1973, 1 000 metrillä kuudenneksi ja 10 000 metrillä viidenneksi 1975 sekä 10 000 metrillä neljänneksi 1983. Hän saavutti nuorten EM-pronssia yksiköiden 500 metrillä vuonna 1971. Pohjoismaiden-mestaruuskilpailuissa hän voitti 18 kultamitalia vuosina 1973–1988.

Grönlund voitti yhteensä 85 Suomen-mestaruutta, joista yksi tuli maratonmelonnasta. Kanadalaisyksiköissä hän voitti mestaruuden 500 metrillä vuosina 1971–1986 ja 1989–1990, 1 000 metrillä 1970–1986 ja 1988–1990 sekä 10 000 metrillä 1971–1986 ja 1988–1990.

Timo Grönlundin serkku Lasse Grönlund voitti 21 Suomen-mestaruutta kanadalaiskaksikoissa, muun muassa Timo Grönlundin parina vuosina 1970–1975.

Grönlund kuoli liikenneonnettomuudessa Pälkäneellä 27. joulukuuta 2022. Tampereen suuntaan matkalla olleen Grönlundin ohjaama henkilöauto alkoi heittelehtiä valtatie 12:n ja kantatie 57:n risteyksessä ja törmäsi vastaan tulleeseen raskaaseen ajoneuvoon.

Lähteet
-------

* Siukonen, Markku: *Urheilukunniamme puolustajat – Suomen olympiaedustajat 1906–2000*, s. 41–42. Graface Jyväskylä, 2001. ISBN 951-98673-1-7.
* Pihlaja, Juhani: *Urheilun käsikirja*, s. 375. TietoSportti, 1994. ISBN 951-97170-0-5.

### Viitteet

1. 1 2  Kivioja, Olli: Kuolleet | Liikenneonnettomuudessa Pälkäneellä kuollut oli Suomea neljissä olympialaisissa edustanut meloja Timo Grönlund *Helsingin Sanomat*.  31.12.2022. Viitattu 31.12.2022.
2. 1 2 3 4 5  Siukonen, s. 41–42
3. 1 2  Timo Grönlund *Olympedia*. Viitattu 31.12.2022. (englanniksi)
4. ↑  Pihlaja, s. 375
5. ↑  Kuusijoensuu, Teemu: Yksi kuoli Pälkäneellä liikenneonnettomuudessa  27.12.2022. Ilta-Sanomat.
6. ↑  Kivioja, Olli: Suru-uutinen: Liikenneonnettomuudessa Pälkäneellä kuollut oli olympiaurheilija  31.12.2022. Ilta-Sanomat.
Saviastiajäähdytin, jossa vihanneksia.
Saviastiajäähdyttimen toiminta
**Zeer** (Arabic: زير‎), saviastiajäähdytin on kaksi sisäkkäistä saviastiaa, joiden välisen veden haihtuminen pitää sisimmäisessä astiassa olevan ruuan viileänä*lähde?*. Jos ilmasto on kyllin kuiva ja veden haihtuminen viilentää kyllin. Esimerkiksi vihannekset säilyvät pidempään esimerkiksi Sudanin ilmastossa. Ulompi astia on huokoinen. Sisemmän astian sisäpinnalla voi olla lasitus. Astioiden välissä on hiekkaa, jossa vettä. Puuhiili saattaa toimia hiekkaa paremmin. Zeer peitetään kostealla, puhtaalla rätillä. Zeer vaatii toimiakseen viileää hyvin kuivaa ilmaa. Ilman täytyy mieluiten virrata noin 3 m/s. Zeeriä ei sijoiteta aurinkoon, muttei kosteaan kellariinkaan. Zeer saattaa jäähdyttää lämpötilaa 6-19 °C ympäristöä alemmaksi. Intiassa ja Pakistanissa zeerin sijasta käytetään *zhara/matki/surahi* astioita. Espanjassa käytetään *botijo*a.

Kritiikkiä
----------

Liian suuri kosteus on usein jäähdytystä vähentävä tekijä. Zeerin jäähdytyskykyä liioitellaan usein.
Zeerin jäähdytysteho ei ole hyvä lämpimässä, kosteassa ilmassa
Jotta zeer jäähdyttäisi 6 °C:hen, täytyy ulkoilman lämpötilan olla 15 astetta ja suhteellisen kosteuden 20%. Näin kuiva ilma on esimerkiksi Suomessa harvinainen.
Jos ilman kosteus on 30%, zeer jäähdyttää vain noin 7 C°. Jos kosteus on 50%, zeer jäähdyttää noin 4 °C.

Myös suuri kuumuus vähentää zeerin merkitystä.

Jos ilman kosteus on 39% ja tuuli niin 3 m/s zeer jäähdyttää 40 asteesta 28.8 asteeseen.

Katso myös
----------

* Matka

Lähteet
-------

1. ↑   "Clay Pot Non-electric Miniature ZEER Fridge 10 degree C temperature change". Drunktoads (käsikirjoitus). 2012-08-29.
2. ↑  Zeer Pot Fridge (organic forum at permies) *permies.com*. Viitattu 24.3.2018.
3. ↑  Make An Electricity-Free Zeer Pot Fridge To Keep Your Drinks And Food Cool In The Sun *Lifehacker Australia*.  22.1.2013. Viitattu 24.3.2018. (englanniksi)
4. ↑  Busting myths about the Zeer pot | Rebuilding Civilization *rebuildingcivilization.com*. Viitattu 24.3.2018. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Zeer**.
**Käyttäjäpsykologisen** tutkimuksen kohteena on ihmisen ja laiteympäristöjen vuorovaikutus.

Keskeistä käyttäjäpsykologiassa on käyttäjän kokonaisvaltainen ymmärtäminen psykologisen käsitteistön, metodiikan ja teorian avulla. Käyttäjäpsykologia pyrkii luomaan psykologisen kokonaiskuvan ihmisen mielestä ja toiminnasta laitevuorovaikutustilanteissa. Käyttäjäpsykologian ihmisen toiminnasta tuottamista kuvauksista on merkittävää hyötyä esimerkiksi laite- ja ohjelmistosuunnittelussa, opetuksessa tai teollisessa tuotekehitystyössä. Sovelluskohteita löytyy ihmisen toiminnan kaikilta osa-alueilta.

Lähteet
-------

1. ↑  Pertti Saariluoma: *Käyttäjäpsykologia: ihmisen ja koneen vuorovaikutuksen uusi ajattelutapa*. Porvoo ; Helsinki: WSOY, 2004. ISBN 978-951-0-29184-9. Teoksen verkkoversio (viitattu 23.1.2022).
2. ↑  Saariluoma, Pertti.: Mitä on käyttäjäpsykologia? *kansalliskirjasto.finna.fi*. Viitattu 23.1.2022.
3. ↑  Wikidocumentaries *wikidocumentaries-demo.wmflabs.org*. Viitattu 27.1.2022. [vanhentunut linkki]
**Hydraulinen kiilaus** on menetelmä, jossa hydraulipaineen ja perinteisen kiilamuodon aiheuttaman voiman avulla kiilataan kivi, kallio tai betoni rikki. Hydraulikiila on louhintatyökalu jolla tehdään kiven, kallion tai betonin kiilausta tavoitteena rikkoa materiaali poiskuljetusta tai jatkojalostusta. Hydraulisylinteri ja kiilat on liitetty yhteen työkaluksi, joista pienimpiä voidaan käyttää käsikäyttöisesti ja suuremmat kiilat liitetään erilaisilla kiinnitystavoilla kaivukoneeseen, nosturiin tai vastaavaan laitteeseen. Kiilassa on sisäkiila ja ulkokiilat, jotka laajenevat sisäkiilan työntöliikkeestä ja rikkovat kiven, kallion tai betonin. 
Nestepaine ja -virtaus tehdään erillisellä hydraulikoneikolla, tai otetaan suoraan kaivurin tai nosturin hydraulijärjestelmästä. Kiilaus edellyttää aina porareiän, joka on mitoitettu vastaavalle kiilakoolle. Reikä tulee porata riittävän syväksi, jotta ulostuleva kiilan kärki ei tavoita reiän pohjaa.

Hydraulista kiilausta käytetään ns. tarvekivien louhinnassa vaihtoehtona perinteiselle käsin kiilaukselle, jossa käsi-, tai hydraulivasaralla lyödään kiiloja halkeamisen aikaan saamiseksi. Tarvekiven kiilauksessa tavoitteena on mahdollisimman suora leikkuupinta. Tuottavuuden ja turvallisuuden lisäämiseksi tarvekiven louhintaan on kehitetty hydraulinen rivikiila, jossa on useampia kiiloja ripustettu niitä kannattelevaan palkkiin. Kiilat on varustettu keventäjillä niiden paikoittamisen helpottamiseksi. Koko kiilalaite on usein varustettu kauko-ohjauksella, jolloin laitteen käyttäjä voi pysytellä vaara-alueen ulkopuolella.

Muussa kuin tarvekivien louhinnassa tavoitteena on materiaalin rikkominen pienemmäksi pois kuljettamista ja jatkokäsittelyä varten.

Hydraulinen kiilaus sopii moneen louhintakohteeseen ja on tehokas, turvallinen, tärinätön, pölytön, lähes kemikaaliton eikä aiheuta erityistoimia kuten louhintakohteen peittämistä tai liikenteen pysäyttämistä lentävien irtokappaleiden varalta.

Parhaiten hydraulinen kiilaus toimii erittäin kovilla materiaaleilla kuten graniitti. Hydraulisen kiilauksen edut ovat parhaimmillaan louhintakohteissa, joissa räjähdysaineiden tai kemikaalien käyttö on haasteellista tai kokonaan kielletty.
**Hydrodynaaminen säde** ({\displaystyle R\_{h}}) on makromolekyylin tai kolloidihiukkasen suure. Jotkut oppikirjat käyttävät sitä synonyyminä Stokesin säteelle.

Toiset oppikirjat määrittelevät teoreettisen hydrodynaamisen säteen {\displaystyle R\_{hyd}}. Ne mallintavat makromolekyylit tai kolloidihiukkaset osaksi suurempaa N kappaleen osajoukkoa. Tämä mallinnus tehdään usein, kun puhutaan polymeereistä: alijoukko on tässä tapauksessa polymeerin yksiköt. 

{\displaystyle R\_{hyd}} määritellään:

{\displaystyle {\frac {1}{R\_{hyd}}}\ {\stackrel {\mathrm {def} }{=}}\ {\frac {1}{N^{2}}}\langle \sum \_{i\neq j}{\frac {1}{r\_{ij}}}\rangle },
jossa {\displaystyle r\_{ij}} on etäisyys yksiköiden i ja j välillä, hakasulkeet (\langle \ldots \rangle) kuvaavat joukon otoskeskiarvoa (engl. *ensemble average*).

Teoreettisen hydrodynaamisen säteen käsittettä käytti ensimmäisenä John Gamble Kirkwood polymeerin Stokesin säteen estimaattina.

Teoreettinen hydrodynaaminen säde {\displaystyle R\_{hyd}} kuvaa liuottimessa liikkuvan polymeerin dynaamisia ominaisuuksia. Se on usein samaa magnitudia kuin sen hitaussäde.

Lähteet
-------

1. ↑  Gert R. Strobl: "6.4", *The Physics of Polymers Concepts for Understanding Their Structures and Behavior*, s. 290. Springer-Verlag, 1996. Eng
2. ↑  J. Des Cloizeaux and G. Jannink: "7.4", *Polymers in Solution Their Modelling and Structure*, s. 415-417. Clarendon Press, 1990. Eng

Aiheesta muualla
----------------

Grosberg AY and Khokhlov AR. (1994) *Statistical Physics of Macromolecules* (translated by Atanov YA), AIP Press. ISBN 1-56396-071-0

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Hydrodynamic\_radius
Timo Antila Östersundin MM-kilpailuissa 2008.
**Timo Antila** (s. 22. syyskuuta 1980 Jurva) on suomalainen ampumahiihtäjä. Hän edustaa Jurvan Urheilijoita ja häntä ovat valmentaneet isänsä Erkki Antila ja Heikki Ikola.

Antila sijoittui junioreiden MM-kilpailuissa Hochfilzenissä 2000 viestissä neljänneksi ja pikamatkalla seitsemänneksi. Ensimmäisissä aikuisten arvokilpailuissaan Pokljukan MM-kisoissa 2001 hän kuului viidenneksi sijoittuneeseen Suomen viestijoukkueeseen. Salt Lake Cityn olympialaisissa 2002 hän oli pikamatkalla 19:s, 12,5 km:n takaa-ajossa 32:s ja 20 km:n matkalla 41:s. Pyeongchangin MM-kilpailuissa 2009 hän kuului kuudenneksi sijoittuneeseen Suomen sekaviestijoukkueeseen. Maailmancupissa hän on ollut parhaimmillaan neljästoista Ruhpoldingin pikakilpailussa kaudella 2003–2004.

Antila oli 41:s Vancouverin olympialaisissa 2010 kymmenen kilometrin pituisessa sprinttikilpailussa ja 52:s 12,5 kilometrin pituisessa takaa-ajossa.

Lähteet
-------

1. 1 2  Timo Antila *biathlonresults.com*. Viitattu 1.12.2009. (englanniksi)
2. ↑  Antila hautoo yllätystä ampumahiihdossa *mtv3.fi*.  8.2.2002. Viitattu 1.12.2009.
3. ↑  Valmennus *biathlon.fi*. Viitattu 1.12.2009. [vanhentunut linkki]
Darius-hotelli Kišinsaarella.
**Kišinsaari** on Iranille kuuluva saari Persianlahdella Hormozgānin provinssissa noin 15 km rannikolta. Saari on noin 16 km pitkä ja 8 km leveä, ja maastoltaan varsin tasainen. Taatelipalmuja kasvaa varsinkin pohjoisrannalla, muuten kasvillisuus on vähäistä.

Kišin asutuksen ja hallitsijoiden taustaa ei tunneta tarkkaan. Sen merkitys on perustunut strategiseen sijaintiin, ja 1100-luvulla Kišin ruhtinaalla oli merkittävä asema Intian valtamerellä, Arabianmerellä ja Persianlahdella. Vauraus saattoi ainakin osaksi perustua suoranaiseen merirosvoukseen, mutta myös helmenkalastuksesta saatiin tuloja.

Nykyisin Kišinsaari on vapaakauppa-alue, ja ulkomaiset matkailijat pääsevät sinne ilman viisumia kahdeksi viikoksi. Sen maine lomanviettopaikkana syntyi, kun se oli šaahin ja hänen vieraidensa yksityisenä rantalomakohteena.

Lähteet
-------

1. 1 2  Kish Island *Encyclopaedia Iranica*. Viitattu 3.11.2018.
2. ↑  Qeys Island *Encyclopaedia Britannica*. Viitattu 3.11.2018.
3. ↑  Pontia Fallahi: The Top 10 Things To Do And See In Kish *Culture Trip*. Viitattu 3.11.2018.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Kišinsaari** Wikimedia Commonsissa
Kielcen voivodikunnan sijainti Puolan kartalla.
**Kielcen voivodikunta** (puol. *województwo kieleckie*) oli 1975–1998 yksi Puolan 49 voivodikunnasta. Se oli pinta-alaltaan 9 211 km² ja sen hallintokeskus oli Kielce. Kielcen voivodikunnan alueesta tuli vuoden 1999 hallintouudistuksen tuloksena osa nykyistä Świętokrzyskin voivodikuntaa.

Lähteet
-------

1. ↑  Kieleckie województwo *Encyklopedia Internautica*. Viitattu 24.10.2020. (puolaksi)
2. ↑  Dz.U. z 1975 r. nr 16, poz. 91.
3. ↑  Wykaz Nowych Deskryptorów Geograficznych (151) (1-13.04.2017)

Puolan voivodikunnat 1975–1998
Biała Podlaska • Białystok • Bielsko-Biała • Bydgoszcz • Chełm • Ciechanów • Częstochowa • Elbląg • Gdańsk • Gorzów • Jelenia Góra • Kalisz • Katowice • Kielce • Konin • Koszalin • Krakova • Krosno • Legnica • Leszno • Lublin • Łomża • Łódź • Nowy Sącz • Olsztyn • Opole • Ostrołęka • Piła • Piotrków • Płock • Poznań • Przemyśl • Radom • Rzeszów • Siedlce • Sieradz • Skierniewice • Słupsk • Suwałki • Szczecin • Tarnobrzeg • Tarnów • Toruń • Wałbrzych • Varsova • Włocławek • Wrocław • Zamość • Zielona Góra
Käärmesaari

|  |  |
| --- | --- |
| Muut nimet | 
Ormholm |
| Sijainti | 
60°8′29.00″N, 24°50′00.00″E, EspooUusimaaSuomi |
| Merialue | 
Suomenlahti, Itämeri |
| Pinta-ala | 
0,08 km² |

Mapmuokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa WikidataaTietolaatikon dokumentaatioNäytä Wikidatasta tulevat arvot

**Käärmesaari** on Espoon ja Helsingin yhteinen ulkoilusaari. Se sijaitsee Miessaarenselän merialueella nelisen kilometriä Haukilahden venesatamasta kaakkoon. Espoon virallisessa kaupunginosajaossa Käärmesaari kuuluu Westendiin; saaren ja Westendin manneralueen välinen etäisyys on runsaat kaksi kilometriä.

Käärmesaaren pinta-ala on 8,2 hehtaaria. Saaren pohjoinen ranta on melko jyrkkä ja sen havupuuvaltaiset metsät ovat levittäytyneet aivan rannan kupeeseen. Itärannan syvää poukamaa reunustavat jyrkät kallioseinämät. Saaren eteläosa on avomeren suuntaan kurottavaa paljasta, suhteellisen loivasti kohti merta laskevaa kalliomaata. Käärmesaaren läntisellä rannalla on yhtäältä punaista sileää graniittikalliota, toisaalta rantaniittyjä ja tervalepikoita. Luoteisrannan mäntyvaltainen tasanne antaa kesäisen auringonlaskun suuntaan. Saaren keskiosassa kasvaa lähinnä mäntyä, alueella on myös kallioita ja niiden välisiä painanteita.

Espoon ja Helsingin välinen raja kulkee aivan Käärmesaaren itäpuolitse. Käärmesaaren ja Lauttasaaren Länsiulapanniemen välissä sijaitsevat Käärmekarit, Läntinen Käärmeluoto ja Pohjoinen Käärmeluoto. Ne kuuluvat Helsingin hallinnolliseen alueeseen. Lauttasaaren rannat häämöttävät Käärmesaaren itärannalta pari kilometriä itäkoilliseen. Käärmesaaren eteläpuolella sijaitsee pitkänomainen kallioluoto Långgrundet.

Luoteen suunnassa lähempänä Espoon manneraluetta sijaitsevat muun muassa Vehkasaari, Korkeasaari ja Tvijälp.

Käärmesaaren ruotsinkielistä nimeä Ormholm on käytetty ainakin 1600-luvulta alkaen. Nimensä mukaisesti saarella on ollut käärmeitä. Suomenkielinen käännös Käärmesaari otettiin kartoille 1930-luvulla.

Lähteet
-------

1. ↑  Käärmesaari Espoon opaskartalla
2. ↑  Käärmesaari (html) (VENE 5/2008) *Venelehti.fi*. Otava Media. Viitattu 26.4.2018.
3. ↑  Käärmesaaren yleissuunnitelma (pdf) (Käärmesaari) *Helsingin kaupungin liikuntaviraston julkaisuja, sarja B, julkaisu B 38*.  2009. Helsingin kaupungin liikuntavirasto. Viitattu 26.4.2018.
4. ↑  Jonas Kylliäinen: Viikon nimi 31/2014: Käärmesaari – Ormholm (html) *Espoo.fi*.  28.7.2014. Espoo:  © Espoon kaupunki.  Arkistoitu 12.5.2021. Viitattu 26.4.2018.

Aiheesta muualla
----------------

* Tiedostopalvelu.maanmittauslaitos.fi
* Käärmesaari, Uusimaa, Finland — Sunrise, Sunset and Daylength
* Geologiset retkeilykohteet Etelä-Espoossa - omatoimisia retkeilykohteita
Kišertin piiri Permin aluepiirin kartalla.
**Kišertin piiri** (ven. Кишертский район, *Kišertski raion*) on kunnallinen itsehallintoalue Permin aluepiirissä Venäjällä. Vuonna 1924 perustetun piirin pinta-ala on 1 400 neliökilometriä. Asukkaita on 14 500 henkeä (vuonna 2009).

Kišertin piiri sijaitsee Permin aluepiirin itäosassa. Etelässä se rajoittuu Suksunin, lännessä Kungurin ja pohjoisessa Berjozovkan piireihin sekä idässä Sverdlovskin alueeseen. Pinta-alasta huomattava osa on metsää. Hyötykaivannaisia ovat turve, maakaasu, strontium, kipsi, tulenkestävä savi, kivisuola, hiekka ja kivennäisvesi. Suurimmat joet ovat Sylva ja sen sivujoki Barda.

Piiriin kuuluu 7 maalaiskuntaa: Andrejevo, Kordon, Metša, Osintsevo, Posad, Tšernyi Jar ja Ust-Kišert. Hallinnollinen keskus on Ust-Kišertin kylä. Asutuskeskuksia on yhteensä 89.

Asukkaista on vuoden 2002 väestönlaskennan mukaan 94,7 % venäläisiä ja 3 % tataareja. Kaupunkiväestöä ei ole.

Piirin kautta kulkee Permin ja Jekaterinburgin välinen rautatie. Seudulla on puunjalostus- ja elintarviketeollisuutta. Maatalous on erikoistunut maidon ja lihan tuotantoon.

Piirissä toimi lasten luomistyön keskus, taidekoulu, kulttuuri- ja vapaa-ajankeskuksia sekä kirjastolaitos. Paikallislehtenä ilmestyy *Sylvenskije zori* ("Sylvan aamurusko").

Seudulla on useita arkeologisia muistomerkkejä. Nähtävyyksiin kuuluu Spaso-Bardan ortodoksinen kirkko.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6 7  Entsiklopedija Permi: Kišertski munitsipalnyi raion *enc.permkultura.ru*. Viitattu 1.3.2010. (venäjäksi)[vanhentunut linkki]
2. 1 2  Federalnaja služba gosudarstvennoi statistiki: Tšislennost naselenija Rossijskoi Federatsii po gorodam, posjolkam gorodskogo tipa i raionam na 1 janvarja 2009 g.  2009. Moskva:  Federalnaja služba gosudarstvennoi statistiki (Rosstat).  Arkistoitu 21.10.2011. Viitattu 1.3.2010. (venäjäksi)
3. 1 2  Permski regionalnyi server: Kišertski munitsipalnyi raion *perm.ru*.  Arkistoitu 22.12.2008. Viitattu 1.3.2010. (venäjäksi)

Permin aluepiirin piirit ja *kaupunkipiirikunnat*
Aleksandrovsk • Barda • *Berezniki* • Berjozovka • Bolšaja Sosnova • Dobrjanka • Gainy • Gornozavodsk • Gremjatšinsk • Gubaha • Iljinski • Jelovo • Jurla • Jusva • Karagai • Kišert • Kizel • Kosa • Kotšovo • Krasnokamsk • Krasnovišersk • Kudymkar • *Kudymkar* • Kujeda • Kungur • *Kungur* • Lysva • Nytva • Ohansk • Oktjabrski • Orda • Osa • Otšor • Perm • *Perm* • Siva • Solikamsk • *Solikamsk* • Suksun • Tšaikovski • Tšastyje • Tšerdyn • Tšernuška • Tšusovoi • Uinskoje • Usolje • Vereštšagino • *Zvjozdnyi*