recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Alexander Pointner** (s. 1. tammikuuta 1971 Grieskirchen, Ylä-Itävalta, Itävalta) on itävaltalainen uransa lopettanut mäkihyppääjä ja entinen Itävallan mäkihyppymaajoukkueen päävalmentaja.

Pointner debytoi maailmancupissa tammikuussa 1988 ja oli viimeisen kerran mukana helmikuussa 1997. Parhaaksi yksittäiseksi kilpailusaavutukseksi jäi 9. sija Innsbruckissa 1992 ja parhaaksi sijoitukseksi kokonaispisteissä 29. sija samalta kaudelta. Mäkiviikolla Pointner oli parhaimmillaan lopputuloksissa 40. (1992–1993). Nuorten maailmanmestaruuskilpailuissa Pointner voitti kahdesti joukkuemäen kultaa.

Pointner palkattiin kotimaansa maajoukkueen päävalmentajaksi vuonna 2004 josta alkoi omalta osaltaan Itävallan nousu kovatasoiseksi mäkihyppymaaksi. Pointner toimi maajoukkueen päävalmentajana vuoteen 2014 asti. Hänen aikanaan itävaltalaishyppääjät voittivat kolme olympiakultaa ja seitsemän maailmanmestaruutta. Menestyksen myötä Itävallan maajoukkue valittiin kotimaassaan kolmesti Vuoden joukkueeksi (2005, 2008 ja 2009) ja Pointner Vuoden valmentajaksi vuonna 2009.

Pointnerin valmennettavia ovat olleet muun muassa Gregor Schlierenzauer, Thomas Morgenstern, Andreas Kofler, Wolfgang Loitzl ja Martin Koch.

Lähteet
-------

1. ↑  Alex Pointner jättää Itävallan mäkijoukkueen *ts.fi*.  11.4.2014. Viitattu 26.11.2019.

Aiheesta muualla
----------------

* Alexander Pointner Kansainvälinen hiihtoliitto (FIS).  (englanniksi)

  


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa

 |

 |
**Aarne Mynttinen** (10. lokakuuta 1896 Mäntyharju – 11. maaliskuuta 1938 Azuara, Espanja) oli amerikansuomalainen kommunisti ja Espanjan sisällissodan vapaaehtoinen.

Kirvesmiehenä työskennellyt Mynttinen osallistui Suomen sisällissotaan punakaartissa ja oli sodan jälkeen valkoisten vankina. Vapauduttuaan Mynttinen muutti vuonna 1920 Ouluun, jossa hän työskenteli Oulun työväentalon vahtimestarina. Oulun Tarmoa edustanut Mynttinen tunnettiin myös TUL:n kilpailuissa menestyneenä lahjakkaana painijana. Kesällä 1924 Mynttinen lähti siirtolaiseksi Kanadaan ja muutti myöhemmin Yhdysvaltoihin, jossa hän työskenteli New Yorkissa ilmestyneen *Eteenpäin*-lehden taloudenhoitajana. Vuonna 1925 Mynttinen liittyi Yhdysvaltain kommunistisen puolueen jäseneksi. 1930-luvulla hän oli yksi Yhdysvaltain Suomalaisen Työväenjärjestön johtohahmoista ja ehti toimia lyhyen aikaa myös New Yorkin Yonkersissa ilmestyneen *Naisten Viirin* kustannuspäällikkönä.

Keväällä 1937 Mynttinen matkusti Eurooppaan ja saapui Espanjaan kesäkuun alussa. Mynttinen liittyi kansainvälisiin prikaateihin kanadalaisten vapaaehtoisten muodostamaan Mackenzie-Papineau-pataljoonaan, josta hänet pian lähetettiin täydennysmieheksi Toivo Antikaisen mukaan nimettyyn Abraham Lincolnin prikaatin konekiväärikomppaniaan. Heinäkuusta 1937 lähtien Mynttinen toimi poliittisena komissaarina ja palasi myöhemmin komissaariksi Mackenzie-Papineau-pataljoonaan. Aragonian rintaman perääntymisvaiheessa 10. maaliskuuta 1938 pataljoonan esikunta jäi saarroksiin Azuaran eteläpuolella kulkevan maantien varrelle ja antautui seuraavana päivänä ammusten loputtua. Sen jälkeen heidät teloitettiin. Samassa yhteydessä kaatui myös amerikansuomalaisnen toimittaja Hjalmar Sankari. Suomalaisten lehtitietojen mukaan Mynttinen olisi kaatunut vasta 20. elokuuta Gandesan taistelussa Kataloniasa.

Lähteet
-------

1. ↑  Juusela, Jyrki: *Suomalaiset Espanjan sisällissodassa*, s. 417-418. Jyväskylä: Atena, 2003. ISBN 978-951-79632-4-4.
2. 1 2  Aarne Mynttinen Canada and the Spanish Civil War. Viitattu 4.5.2022. (englanniksi)
3. ↑  Painija A. Mynttinen Ameriikkaan.  *Pohjan Voima*, 14.8.1924, nro 10, s. 3. Kansalliskirjasto. Viitattu 4.5.2022.
4. 1 2  Aarne Mynttinen kaatunut Espanjassa.  *Pohjolan Työ*, 9.10.1938, s. 5. Kansalliskirjasto. Viitattu 4.5.2022.
5. ↑  Sulkanen, Elis: *Amerikan suomalaisen työväenliikkeen historia*. Fitchburg, MA: Amerikan Suomalainen Kansanvallan Liitto ja Raivaaja Publishing Company, 1951.
6. ↑  Hoerder, Dirk (toim.): *The Immigrant Labor Press in North America, 1840s-1970s: An Annotated Bibliography. Volume 1: Migrants from Northern Europe*, s. 221-222. Westport, CT: Greenwood, 1989. ISBN 031-32463-8-6.
7. ↑  Mynttinen, Aarne The Abraham Lincoln Brigade Archives. Viitattu 4.5.2022. (englanniksi)
8. ↑  Lahtinen, William (toim.): *50. vuoden varrelta*, s. 190. Superior, WI: American Finnish Publishers ; Työmies Society, 1953.
**Ercanin kansainvälinen lentoasema** (turk. *Ercan Uluslararası Havalimanı*, IATA: **ECN**, ICAO: **LCEN**) on lentoasema, joka sijaitsee Pohjois-Kyproksen alueella Kyproksen saarella. Se palvelee lähinnä saaren turkkilaista pohjoisosaa ja sijaitsee noin 13 kilometriä itään Pohjois-Nikosiasta. Turkin ja muiden lentoyhtiöiden varaussivustot viittaavat Ercanin lentokenttään yleisesti nimellä **Lefkoşan (Nikosian) lentoasema**.

Lentoaseman check-in -alue.

Historia
--------

Ercanin lentokentän edeltäjä oli Týmvoun lentokenttä. Sen rakensivat englantilaiset toisen maailmansodan aikana sotilaalliseksi lentokentäksi, kun Iso-Britannia hallitsi saarta siirtomaavallan aikana. Lentokenttä hylättiin Kyproksen itsenäistymisen jälkeen vuonna 1960. Turkin miehittäessä Kyproksen ja saaren turkkilaisia ja kreikkalaisia alueita, lentokenttää laajennettiin, ja nykyään sitä käytetään pääasiassa henkilömatkustukseen Pohjois-Kyproksella.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Ercanin kansainvälinen lentoasema** Wikimedia Commonsissa
Thuring everstin arvossa 1890-luvulla
**Alexander Raimund Thuring** (26. lokakuuta 1846 Kuopio – 25. maaliskuuta 1917 Angelniemi) oli Venäjän keisarillisessa armeijassa palvellut suomalainen kenraalimajuri.

Thuringin vanhemmat olivat piirilääkäri, lääketieteen tohtori Lars Oskar Thuring ja Augusta Wilhelmina Gröndahl ja puoliso vuodesta 1893 Marie Charlotte (Lotti) Roering. Thuring tuli oppilaaksi Haminan kadettikouluun 1858 ja määrättiin sieltä 1865 valmistuttuaan aliluutnanttina palvelukseen Käkisalmen, H.M. Itävallan Keisari Franz I:n krenatöörirykmenttiin. Hänet ylennettiin luutnantiksi 1869 ja alikapteeniksi 1871. Vuoden 1875 alussa Thuring siirrettiin palvelukseen Suomen rautatiehallintoon, mistä hänet määrättiin vuoden lopussa komppaniaupseeriksi Haminan kadettikouluun. Hänet ylennettiin kapteeniksi 1877 ja siirrettiin 1879 alikapteenina Henkivartioväen 3. Suomen tarkk’ampujapataljoonaan. Haminassa Thuring oli kaupunginvaltuuston ja Haminan Säästöpankin johtokunnan jäsen.

Vuonna 1881 Thuring ylennettiin majuriksi ja määrättiin 4. Oulun tarkk’ampujapataljoonaan. Hän johti senaatin toimeksiannosta 1881–1882 laajoja susijahteja Kainuussa ja Koillismaalla. Vuonna 1882 hänet siirrettiin 2. Turun tarkk’ampujapataljoonaan, missä hänet määrättiin seuraavana vuonna pataljoonan nuoremmaksi yleisesikuntaupseeriksi. Everstiluutnantiksi hän yleni samana vuonna. Turun palvelusaikanaan Thuring toimi myös kielenkääntäjänä lääninhallituksessa vuoteen 1891. Vuonna 1891 hänet ylennettiin everstiksi ja siirrettiin 6. Mikkelin tarkk’ampujapataljoonan komentajaksi. Eron sotapalveluksesta hän sai kenraalimajurina joulukuussa 1900.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Alexander Raimund Thuring *Suomalaiset kenraalit ja amiraalit Venäjän sotavoimissa 1809–1917*. Biografiakeskus, Suomalaisen Kirjallisuuden Seura. (Viitattu 2.5.2020)


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Kenraalit ja amiraalit

 |

 |
Kenian itäpuolella sijaitsee Somalia, pohjoispuolella sijaitsevat Etiopia ja Sudan, länsipuolella sijaitsee Uganda ja eteläpuolella sijaitsee Tansania. Kenian kaakkoisosassa on Intian valtameren rannikkoa. Maan nimikkovuori on 5199 metriä korkea Keniavuori. Keniavuori on sammunut tulivuori. Tulivuori on myös Ugandan rajalla sijaitseva 4321 metriä korkea Eigonvuori. Tulivuorten alapuolella alueilla, joilla on laavaa ja tuhkakiveä, on savannia. Kenian alueella on osa Victoriajärvestä, jossa sijaitsevalla Winaminlahdella kasvaa runsaasti leviä ja vesihyasinttejä. Tämän järven itäpuolella on Nyanzan ylänkö, jonka korkein kohta on 1200 metriä korkea. Tällä ylängöllä on savannia, missä kasvaa harvakseltaan akasioita. Tämä ylänkö on osa suurempaa ylänköaluetta, joka on keskimäärin 1600-2400 metriä korkea. Ylänköalueen keskellä on osa pohjois-eteläsuuntaisesta Itä-Afrikan hautavajoamasta. Tämä laakso on 80 kilometriä leveä. Hautavajoama on yksi maailman suurimmista tektonisista alueista. Alueella ilmaantuu toisinaan maanjäristyksiä ja vajoaman pohjalla on sammuneita tulivuoria ja geysirejä. Kenian aluella hautavajoamassa sijaitsevia järviä ovat Magadi, Naivasha, Nakuru, Baringo ja Turkanajärvi. Joillakin järvillä elää paljon flamingoja.

Kenia sijaitsee trooppisella vyöhykkeellä, missä vuodenaikojen välillä ei ole suurta lämpötilaeroa. Sen sijaan vuorokauden sisällä on suuria eroja lämpötiloissa. Kenia sijaitsee alueella, missä esiintyy monsuunisateita ja kaakkoispasaatituulia. Sadekaudet ovat maalis-toukokuussa ja marras-joulukuussa. Yli 1250 metriä korkeat ylängöt ovat sateisimpia alueita ja myös merenrannikoilla ilmasto on ympäri vuoden kostea. Maan pohjoisosa on paljon kuivempi.

Kenian alueella esiintyy kaikkiaan noin 10 000 kasvilajia. Ylänköalueilla on savannin lisäksi joitakin sademetsäalueita. Maan alueella esiintyy yli 400 nisäkäslajia ja yli 1000 lintulajia.

Lähteet
-------

1. ↑  Detlef Wienecke-Janz: *Maailmalla, Afrikka ja Oseania*, s. 164-165. Suomentanut Elina Eichhorn, Arto Häilä, Eija Kämäräinen, Riitta Virkkunen. Weilin+Göös, 2009. ISBN 978-951-0-33477-5.
**Kenia Sinclair** (s. 14. heinäkuuta 1980) on jamaikalainen 800 metrin juoksija.

Sinclair karsiutui vuonna 2005 Helsingin MM-kisoissa välierissä ajalla 1.59,45. Seuraavana vuonna hän voitti MM-hopeaa Moskovan sisäratojen MM-kisoissa ja hopeaa Melbournen Kansainyhteisön kisoissa ajalla 1.58,16. Myöhemmin samana vuonna hän sijoittui IAAF:n yleisurheilufinaalissa neljänneksi. Osakan MM-kisoissa 2007 Sinclair karsiutui välierissä. Pekingin olympialaisissa 2008 hän sijoittui kuudenneksi. Berliinin MM-kilpailuissa 2009 hän karsiutui välierissä. Kaksi vuotta myöhemmin hän oli seitsemäs Daegun MM-kilpailuissa ajalla 1.58,66.

Henkilökohtaiset ennätykset
---------------------------

Ulkoradat
* 800 metrin juoksu: 1.57,88 (2006)
* 1 000 metrin juoksu: 2.37,37 (2005)
* 1 500 metrin juoksu: 4.05,56 (2007)

Sisäradat
* 800 metrin juoksu: 1.59,54 (2006)
* 1 000 metrin juoksu: 2.38,62 (2010)
* Mailin juoksu: 4.32,33 (2005)

Lähteet
-------

* Kenia Sinclair Kansainvälinen yleisurheiluliitto.  (englanniksi)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* World Athletics

 |

 |
|  |
| --- |
| Streptotsosiini |
| Streptotsosiini |
| **Systemaattinen (IUPAC) nimi** |
| 1-metyyli-1-nitroso-3-[(2S,3R,4R,5S,6R)-2,4,5-trihydroksi-6-(hydroksimetyyli)oksan-3-yyli]urea |
| **Tunnisteet** |
| CAS-numero | 18883-66-4 |
| ATC-koodi | L01AD04 |
| PubChem | 29327 |
| DrugBank | DB00428 |
| **Kemialliset tiedot** |
| Kaava | C8H15N3O7 |
| Moolimassa | 265,23 |
| SMILES | Etsi tietokannasta: eMolecules, PubChem |
| **Fysikaaliset tiedot** |
| Sulamispiste | 115 °C (hajoaa) |
| **Farmakokineettiset tiedot** |
| Hyötyosuus |  ? |
| Metabolia | Hepaattinen |
| Puoliintumisaika |  ? |
| Ekskreetio |  ? |
| **Terapeuttiset näkökohdat** |
| Raskauskategoria | ? |
| Reseptiluokitus | 
 |
| Antotapa | Intravenoosi |

**Streptotsosiini** eli **streptotsotosiini** (C8H15N3O7) on nitrosoureajohdannaisiin kuuluva orgaaninen yhdiste. Yhdistettä käytetään lääketieteessä eräiden haimasyöpätyyppien hoitamiseen.

Ominaisuudet ja käyttö
----------------------

Streptotsosiini on huoneenlämpötilassa väritöntä kiteistä ainetta. Yhdiste liukenee esimerkiksi veteen, etanoliin ja asetoniin. Yhdiste on optisesti aktiivinen ja sen kiertokyky vesiliuoksessa on +39. Streptotsosiinilla esiintyy mutarotaatiota. Streptotsosiini eristettiin ensimmäisen kerran *Streptomyces achromogenes*-bakteerikannasta vuonna 1965. Yhdisteellä havaittiin olevan antibakteerisia ominaisuuksia. Jatkotutkimuksissa yhdisteen havaittiin myös tappavan syöpäsoluja. Streptotsosiini alkyloi syöpäsolujen DNA:ta ja solut eivät pysty enää jakautumaan. Streptotsosiini kulkeutuu haiman Langerhansin saarekkeisiin ja sitä käytetään saarekesolukarsinooman hoidossa. Usein lisäksi käytetään fluorourasiilia.

Streptotsosiinin aiheuttamia haittavaikutuksia ovat huonovointisuus sekä myrkyllisyys maksalle ja munuaisille. Streptotsosiini aiheuttaa diabetestä useille nisäkkäille esimerkiksi hiirille, koirille ja apinoille. Sitä käytetäänkin diabetestutkimuksissa aiheuttamaan koe-eläimille diabetestä. Ihmisillä vastaavaa vaikutusta ei ole varmasti todistettu, mutta aine voi vaikuttaa sokeriaineenvaihduntaan.

Streptotsosiinia valmistetaan bioteknisesti kasvattamalla *Streptomyces achromogenes*-bakteeria tai nitrosoimalla glukosamiinin ja metyyli-isosyanaatin reaktiotuotetta.

Lähteet
-------

1. 1 2  Susan Budavari (päätoim.): *Merck Index*, s. 1509–1510. 12th Edition. Merck & Co. 1996. ISBN 0911910-12-3. (englanniksi)
2. ↑  Erkki Elonen: 61. Kasvainten kemoterapia *Farmakologia ja toksikologia*. Medicina. Viitattu 27.8.2018.
3. 1 2  Raija Ristamäki & Maija Tarkkanen: Haiman edenneen neuroendokriinisen kasvaimen lääkehoito.  *Duodecim*, 2016, 132. vsk, s. 641–646. Artikkelin verkkoversio. Viitattu 27.8.2018.
4. 1 2 3  Sotiris Missailidis: *Anticancer Therapeutics*, s. 147–148. John Wiley & Sons, 2008. ISBN 978-0-470-69703-0. Kirja Googlen teoshaussa (viitattu 27.8.2018). (englanniksi)
5. ↑  Axel Kleemann: *Antineoplastic Agents, 1. Nonhormonal, Ullmann's Encyclopedia of Industrial Chemistry*, John Wiley & Sons, New York, 2010. Viitattu 27.8.2018
**Kenianturako** (*Tauraco hartlaubi*) on afrikkalainen turakolintu. Se on nimetty Gustav Hartlaubin kunniaksi.

Koko ja ulkonäkö
----------------

Linnun pituus on 40–44 cm ja paino 195–275 g. Vihreä kyyhkynkokoinen turako, jonka kirkkaanpunaiset käsisulat erottuvat lennossa. Tuuhea töyhtö ja sinimusta niska. Naamassa on valkoiset laikut ja silmän takana punaiset laikut. Nuori lintu muistuttaa vanhaa lintua mutta sen puku ei ole niin kirkas eivätkä käsisulat niin kirkkaanpunaiset.

Esiintyminen
------------

Kenianturako elää Itä-Afrikassa Keniassa, Tansaniassa ja Ugandassa. Sen elinalueen laajuus on noin 170 000 neliökilometriä ja sen kanta on elinvoimainen. Laji on suosittu lemmikkilintu eri puolilla maailmaa ja Tansaniassa laji on huolestuttavasti vähentynyt kaupallisen pyynnin takia. Suomessa turakot ovat hyvin harvinaisia lemmikkejä.

Elinympäristö
-------------

Ikivihreät vuoristometsät 1 400–3 250 metrin korkeuteen sekä kaupunkien puistot.

Lisääntyminen
-------------

Risupesä on puun oksalla 2,5–8 m korkealla. Naaras munii 2 munaa, joita molemmat puolisot hautovat 22–23 päivää. 17–18 päivän ikäisinä poikaset alkavat kiipeillä pesäpuun oksilla ja aloittavat lentoharjoitukset 4 viikon ikäisinä.

Ravinto
-------

Syö etupäässä hedelmiä ja marjoja mutta myös kukkia ja hyönteisiä. Suosii erityisesti mustia ja tummanpunaisia hedelmiä.

Lähteet
-------

1. 1 2  BirdLife International: *Tauraco hartlaubi* *IUCN Red List of Threatened Species. Version 2013.2*.  2012. International Union for Conservation of Nature, IUCN, Iucnredlist.org. Viitattu 21.4.2014. (englanniksi)
2. 1 2 3 4 5  Answers.com


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Taksonitunnisteet | 
* Wikidata: Q303233
* Wikispecies: Tauraco hartlaubi
* ADW: Tauraco\_hartlaubi
* ARKive: tauraco-hartlaubi
* Avibase: 94214F1C2504D48E
* BirdLife: 22688365
* CoL: 54Z7R
* BOW: hartur1
* eBird: hartur1
* GBIF: 2475233
* iNaturalist: 7204
* IRMNG: 10218063
* ITIS: 555336
* IUCN: 22688365
* NBN: NHMSYS0020970752
* NCBI: 56304
* Species+: 5591
* TSA: 17518
* Xeno-canto: Tauraco-hartlaubi

 |

 |
**Strellufinajokoira** (*Strellufstöver*) on sukupuuttoon kuollut tanskalainen koirarotu, joka on nykyisin sulautunut yhteen dreeverin kanssa.

Ulkomuoto
---------

Strellufinajokoiralla sallittiin mikä tahansa väritys, kunhan siinä oli selkeät valkoiset merkit, jotka näkyivät joka suunnasta katsottuina.

Luonne ja käyttäytyminen
------------------------

Strellufinajokoira oli tyyni ja valpas. Aggressiivisuus ja hermostuneisuus olivat erittäin epätyypillisiä piirteitä. Se oli itsenäinen ja kestävä työkoira. Sitä käytettiin kauriin, ketun ja jäniksen metsästykseen, ja sen työskentelytapa oli hidas, mutta suuren alueen kattava.

Alkuperä
--------

Rotu oli kotoisin eteläjyllantilaisesta Holstedin kaupungista, jossa sen jalosti 1900-luvun alussa Frands Christian Frandsen. Risteyttämällä keskenään smoolanninajokoira, berninajokoira ja westfaleninajokoira hänen onnistui luoda monipuolinen metsästyskoira, joka soveltui hyvin paikalliseen maastoon. 1920-luvun puoliväliin mennessä rotutyyppi oli ehtinyt vakiintua ja strellufinajokoira saavutti suosiota ympäri Tanskaa. Vuonna 1929 perustettiin *Dansk Stovarklub* ja hieman sen jälkeen rotua alettiin kutsua kehittäjänsä pitämän Strelluf-kennelin mukaan. Vuonna 1937 myös FCI tunnusti sen, ja uusi kansainvälisesti hyväksytty rotu herätti pian kiinnostusta myös Ruotsissa. Sinne viedyistä yksilöitä jalostettiin sittemmin dreeveri, jonka kasvava suosio lopulta sinetöi alkuperäisen tanskalaisen rodun kohtalon. Vuonna 1960 pohjoismaiset koira-asiantuntijat tulivat siihen lopputulokseen, että nämä kaksi rotua olivat käytännössä yksi ja sama. Tämän myötä myös FCI siirsi strellufinajokoiran dreeverin rotumääritelmän alaisuuteen, ja se lakkasi olemasta omana rotunaan. Osa tanskalaisista kutsuu vieläkin omia dreevereitään strellufinajokoiran nimellä.

Lähteet
-------

### Viitteet

1. 1 2 3 4  Wilcox, B. & Walkowicz, C. *The Atlas of Dog Breeds of the World*. Neptune, New Jersey: T.F.H Publications, 1995. 5. painos, s. 816.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * n
* k
* m
Tanskalaiset koirarodut |
| --- |
|  |
| FCI | 
* Broholminkoira
* Grönlanninkoira
	+ Grönlanti
* Tanskalais-ruotsalainen pihakoira
* Vanhatanskankanakoira

 |
|  |
| Muut SKL:n (ja DKK:n) hyväksymät | 
* Tanskanpystykorva

 |
|  |
| Harvinaiset | 
* Herthapointteri

 |
|  |
| Sukupuuttoon kuolleet | 
* Länsigrönlanninkoira
	+ Grönlanti
* Strellufinajokoira

 |

 |
**Ville Aukusti Komu** (21. lokakuuta 1895 Iisalmen maalaiskunta – 15. marraskuuta 1942 Helsinki) oli suomalainen toimittaja ja poliitikko, joka toimi sosialidemokraattisen puolueen kansanedustajana vuosina 1927–1942.

Elämä ja ura
------------

Komun vanhemmat olivat mäkitupalainen Heikki Juho Komu ja Henriikka Putkonen. Kansakoulun jälkeen hän työskenteli aluksi maa-, metsä- ja uittotöissä. Vuosina 1924–1925 Komu oli toimittajana Helsingissä *Suomen Sosialidemokraatissa*, 1925–1929 Porissa *Uusi Aika*-lehdessä, ja 1930 Kotkassa *Eteenpäin*-lehdessä, jonka jälkeen hän palasi Poriin *Uuden Ajan* toimittajaksi. Komu oli Satakunnan sosialidemokraattisen piirijärjestön piirisihteerinä 1925–1927, toimien myös piirin puhujana ja luennoitsijana.

Komu asui Porin Uudenkoiviston esikaupunkialueella, joka tuolloin kuului Ulvilaan. Hänet valittiin ensimmäistä kertaa eduskuntaan vuoden 1927 eduskuntavaaleissa Turun läänin pohjoisesta vaalipiiristä. Hän kuoli kesken kuudennen kansanedustajakautensa marraskuussa 1942. Komun tilalle eduskuntaan tuli Walter Kuusela.

Komu oli naimisissa vuodesta 1923 Sofia Vilhelmiina Lindholmin (ent. Oksanen) kanssa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  .aspx Ville Komu *Suomen kansanedustajat*. Eduskunta.   Viitattu 14.5.2008.
2. ↑  Uudenkoiviston julkisuuden henkilöt  21.3.2017. Muistaksää Uudekoivisto?. Viitattu 16.4.2020.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Eduskunta

 |

 |
**Denis Sergejevitš Aleksejev** (ven. Денис Сергеевич Алексеев, s. 26. joulukuuta 1987) on venäläinen 400 metrin juoksija.

Aleksejev voitti vuonna 2007 alle 23-vuotiaiden EM-kultaa 400 metrillä ajalla 45,69 sekä 4 × 400 metrin viestijuoksussa. Seuraavana vuonna hän karsiutui Valencian sisäratojen MM-kisoissa 400 metrin välierissä. Vuonna 2009 Aleksejev juoksi viidenneksi Euroopan-joukkuemestaruuskisoissa ja 2010 karsiutui Dohan sisäratojen MM-kisoissa välierissä. Venäjän 4 × 400 metrin viestijoukkueessa Aleksejev on sijoittunut olympialaisissa viidenneksi Lontoossa 2012, MM-kilpailuissa neljänneksi 2011, viidenneksi 2007 ja kahdeksanneksi 2015, sisäratojen MM-kilpailuissa kuudenneksi 2008 ja sisäratojen EM-kilpailuissa neljänneksi 2011 ja viidenneksi 2009.

Kesäkuussa 2013 Aleksejev jäi kiinni dopingin käytöstä ja sai kahden vuoden kilpailukiellon, joka päättyi 3. heinäkuuta 2015. Pekingin olympialaisissa Aleksejev karsiutui 400 metrin henkilökohtaisessa kilpailussa alkuerissä, ja oli mukana Venäjän joukkueessa, joka sijoittui 4 × 400 metrin viestijuoksussa kolmanneksi. Vuonna 2016 sekä Aleksejevin että koko viestijoukkueen suoritukset hylättiin, kun Aleksejevin Pekingissä antama dopingnäyte tutkittiin uudelleen ja siitä paljastui dehydrokloorimetyylitestosteronin käyttö. Pekingin dopingtapauksesta hän sai kahden vuoden kilpailukiellon ajalle 16.11.2016–15.11.2018 ja hänen tuloksensa 23.8.2008 lähtien hylättiin takautuvasti.

Henkilökohtaiset ennätykset
---------------------------

### Ulkoradat

* 200 metrin juoksu: 20,93 (2007)
* 400 metrin juoksu: 45,35 (2008)

### Sisäradat

* 400 metrin juoksu: 46,67 (2008)

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Denis Aleksejev Kansainvälinen yleisurheiluliitto.  (englanniksi)
2. ↑  EM-joukkuekilpailut Leiria 2009 – Miehet 400 m (englanniksi)
3. 1 2  Denis Aleksejev Tilastopaja (vaatii kirjautumisen, maksullinen palvelu).  (englanniksi) Viitattu 14.9.2016
4. ↑  Athletes currently suspended from all competitions in athletics following an Anti-Doping Rule Violation as at: 25.10.13 (pdf) IAAF. Viitattu 14.9.2016. (englanniksi)
5. ↑  IOC sanctions four athletes for failing anti-doping tests at Beijing 2008 and London 2012 *International Olympic Committee*.  13.9.2016. Viitattu 13.9.2016. (englanniksi)
6. ↑  IAAF Newsletter 184 IAAF 29.6.2017


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* World Athletics
* Tilastopaja 🔒

 |

 |
**Vammalan seudun Voima ry** (lyhenne **VsV**) on nykyisen Sastamalan alueella toimiva urheiluseura. Se on perustettu vuonna 1908 alun perin paikallisen VPK:n alaisuuteen. Omaksi seurakseen VsV irrottautui vuonna 1917, tuolloin nimellä Tyrvään Voima. Laajentumisten myötä myös seuran nimi on muuttunut, ensin vuonna 1962 nimeksi otettiin Tyrvään-Vammalan Voima (TyVaVo) ja lopulta vuonna 1968 käyttöön otettiin nykyinen nimi Vammalan seudun Voima.

Seuran lajivalikoimaan kuuluvat yleisurheilu ja hiihto, jotka ovat olleet seuran ohjelmassa aina. Vuosien saatossa seuran lajeina ovat olleet myös nyrkkeily, jalkapallo, pesäpallo, voimistelu, paini ja suunnistus. Omiksi seuroikseen VsV:stä ovat irrottautuneet Vammalan naisvoimistelijat, Suunta Sepot sekä Vammalan Palloseura.

Vammalan seudun Voimaan kuuluu seitsemän itsenäistä alaosastoa, jotka ovat Kaukolan Taimi, Kiikan Riento, Karkun Karku, Kallialan Vesa, Lopen Pojat, Salokunnan Urheilijat ja Sammaljoen Sampo. Näissä jaostoissa jäseniä on yhteensä noin 600. Alajaostot järjestävät itsenäisesti omaa toimintaansa, mutta edustustoiminta tapahtuu VsV:n nimissä. Pääseuralla omia jäseniä on noin 500.

Lähteet
-------

1. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive)
2. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive)
3. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive)

Aiheesta muualla
----------------

* Seuran kotisivut
**Stockholms Segelflygklubb** (lyh. **SSFK**) on tukholmalainen purjelentokerho, jolla oli noin 200 aktiivista jäsentä vuonna 2018. Kerho toimii Långtoran lentokentältä Enköpingin kunnassa, ja antaa lentokoulutusta purjelentolupakirjaa ja sen lisälupakirjoja (esim. moottoripurjelento- tai taitolentolupakirjoja) varten.

Historia
--------

Stockholms Segelflygklubbin perusti Bertil Florman Bromman lentokentällä vuonna 1935. Kerholaiset alkoivat rakentaa pian perustamisen jälkeen kahta Anfänger-purjelentokonetta. Alkuvuosien lentotoiminta rajoittui koulutuslentoihin kunnes SSFK sai vuonna 1939 ensimmäisen suorituskykyisemmän Grunau Baby -purjelentokoneensa. Kerhon konekanta kasvoi merkittävästi vuonna 1940, kun se sai käyttöönsä uudet Weihe, Fi-1 ja Moswey III -purjelentokoneet. Kerho sai käyttöönsä myös viidennen Grunau Babyn. Tukholman eri purjelentotoimijat yhdistyivät vuonna 1942 SSFK:n alle, ja kerho muutti Skarpnäckiin. Kerho oli 1940-luvulla Ruotsin suurin ja aktiivisin lentokerho. Kerhon ensimmäinen Klemm 25 -hinauskone hankittiin vuonna 1946. Ruotsin ilmavoimat luovutti kerholle vuonna 1953 yhden DFS Kranichin, jolla aloitettiin alkeiskouluttaminen kaksipaikkakoulutuksena. Kerhon sai ensimmäisen Bergfalke-purjekoneensa vuonna 1959, ja tyyppi oli edelleen sen käytössä 2010-luvun lopulla.

Kerhon lentotoiminta sen nykyisin käyttämällä Långtoran lentokentällä käynnistyi vuonna 1967, mutta lennot Skarpnäckin kentältä jatkuivat aina vuoteen 1980. Långtora tarjosi kerhon käyttöön aiempaa huomattavasti laajemman ilmatilan. Kerho sai vuonna 1967 käyttöönsä myös ensimmäisen lujitemuovirakenteisen kaksipaikkaisen Schleicher ASK 21 -purjelentokoneen.

Konekanta laajeni vähitellen yksipaikkaisiin lujitemuovikoneisiin ja kerho hankki Dimona-moottoripurjekoneen. Kerho sai käyttöönsä vuonna 2004 uuden kaksipaikkaisen DG-1000-purjelentokoneen ja vuonna 2007 kaksi Duo Discusta.

Lähteet
-------

1. ↑  Kontakta oss *ssfk.se*. Stockholms Segelflygklubb.  Arkistoitu 28.3.2019. Viitattu 28.3.2019. (ruotsiksi)
2. 1 2 3 4 5  Zuiderveld, Roland: Om klubben *ssfk.se*.  3.3.2018. Stockholms Segelflygklubb.  Arkistoitu 28.3.2019. Viitattu 28.3.2019. (ruotsiksi)
3. ↑  Raunio, Jukka: *Lentäjän näkökulma 3: PIK-sarjan lentokoneet*, s. 74–75. Kerava: Omakustanne, 1995. ISBN 951-96866-1-4.

Aiheesta muualla
----------------

* Kerhon verkkosivut
**Vamp Oy** (aikaisemmin Vaasa Electronics Oy) on suomalainen Vaasassa toimiva, suojareleitä ja valokaarisuojausjärjestelmiä suunnitteleva, valmistava ja myyvä yhtiö, joka on perustettu vuonna 1994. Yhtiönimi tulee sanoista **V**aasa **A**rc **M**onitoring **P**rotection. Vampin suojareleitä ja valokaarisuojausjärjestelmiä käytetään sähköenergian tuotannonssa, siirrossa ja jakelussa kotimaassa ja vientikohteissa. Yhtiöllä on toimintaa omien jakelukanaviensa välityksellä neljässäkymmenessä (40) maassa. Tämän lisäksi Vampin tuotteita myydään ranskalaisen Schneider Electric konsernin jakelukanavien kautta. Vuonna 2009 yhtiö liitettiin Areva T&D:hen. Vuodesta 2010 lukien yhtiön omistaja on ollut Schneider Electric.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5   Vainu.io *search.vainu.io*.
2. 1 2  Vamp Oy siirtyy Areva T&D:lle, Pohjalainen 10.12.2009
3. ↑  Ytj.fi[vanhentunut linkki]

Aiheesta muualla
----------------

* Yrityksen kotisivut
* Multifunction Protection, Hightech Finland 2010 (Arkistoitu – Internet Archive)
Dendrán haarniska.
**Dendrán haarniska** on mykeneläisaikainen, pronssikautinen pronssihaarniska, joka on löydetty haudasta Argoliin Dendrán kylästä (hauta 12) Kreikasta. Haarniska on esillä Náfplion arkeologisessa museossa.

Haarniska on ajoitettu LH II tai LH IIB -kaudelle 1400-luvun eaa. loppupuolelle. Kokonaisuuteen kuuluu rintapanssari ja selkäpanssari; hametta muistuttava alaosa, jossa on kolme levyä edessä ja kolme takana; sekä kaulasuoja ja olkasuojat. Siihen on kuulunut myös villisian torahampailla päällystetty kypärä. Haarniskan paino on noin 15 kiloa ja levyjen paksuus noin 1 millimetri. Haarniska muistuttaa Homeroksen *Iliaassa* kuvaamia asepukuja sekä lineaari-B-kirjoituksen haarniskaa tarkoittavassa logogrammissa numero 163 kuvattua haarniskaa.

Kokeellisen arkeologian tutkimuksissa haarniska on todettu varsin toimivaksi, mutta tarkoitetuksi mitä ilmeisimmin lähinnä mies miestä vastaan -taisteluihin ennemmin kuin yleiseksi suojaksi taistelukentillä.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Nafplion Archaeological Museum *Ancient Greece*. Viitattu 29.8.2016.
2. ↑  Armour *The Greek Age of Bronze*. Viitattu 29.8.2016.
3. 1 2 3  Cline, Eric H.: *The Oxford Handbook of the Bronze Age Aegean*, s. 310–311. Oxford Handbooks in Archaeology. Oxford University Press USA, 2012. ISBN 0199873607. Teoksen verkkoversio.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Dendrán haarniska** Wikimedia Commonsissa
***Pandalus montagui*** on *Pandalidae*-heimoon kuuluva vaaleanpunainen katkarapulaji, jota tavataan Pohjois-Atlantissa ja Tyynenmeren koillisosissa. Siitä käytetään monissa kielissä nimitystä ’aisopoksenkatkarapu’. *P. montagui* on yleensä alle 10 senttimetriä pitkä ja yleisväritykseltään vaaleapunainen. Laji elää vuorovesivyöhykkeen alapuolella ja yleensä alle sadan metrin syvyydessä. Kaikki yksilöt syntyvät koiraina, mutta naaraiden piirteet kehittyvät ensimmäisen ikävuoden jälkeen.

Koko ja ulkonäkö
----------------

Täysikasvuinen *P. montagui* on tavallisesti alle 10 senttimetriä pitkä, mutta voi kasvaa enimmillään 16 senttimetrin pituiseksi. Yleisväritykseltään se on vaaleanpunainen ja himmeän läpikuultava. Sillä on pitkä, ylöspäin kaartuva otsapiikki, jonka kärjessä on kaksi haaraa ja tyvessä 10–12 hammasta selkäpuolella. Myös selkäkilvessä on terävä piikki aivan silmien alapuolella. Antennipareista ensimmäiset ovat haaroittuneet ja toiset pidemmät kuin ravun ruumis. Takimmaisia antenneja koristaa lisäksi tumma ja vaalea poikittaisjuova.

Levinneisyys ja elinympäristö
-----------------------------

*P. montagui* elää Pohjois-Atlantissa ja Tyynenmeren koillisosissa. Atlantilla levinneisyysalue ulottuu etelässä 50. leveyspiirille ja pohjoisessa Grönlantiin, Islantiin, Färsaarille, Norjaan sekä Britteinsaarille.

*P. montagui* elää vuorovesivyöhykkeen alapuolella aina sadan metrin syvyyteen asti, mutta sitä on tavattu satunnaisesti jopa 230 metriä syvyydestä. Enimmäkseen se pysyttelee pohjan tuntumassa mutta saattaa yöllä uida lähelle vedenpintaa. Rapu viihtyy yhtä lailla niin kivikkoisessa, hiekkaisessa kuin liejuisessakin merenpohjassa. Se vaeltaa loka- tai marraskuun aikana avomerelle mutta palaa myöhemmin matalan meren alueelle.

Elintavat
---------

*P. montagui* on protandrinen: lajin kaikki yksilöt syntyvät koiraina mutta niille alkaa kehittyä naaraiden piirteitä 13–16 kuukauden ikäisenä. Naaraat munivat marraskuun ja helmikuun välisenä aikana ja poikaset syntyvät huhti–toukokuussa.

*P. montagui* syö ravinnokseen pääasiassa polyyppieläimiä, pieniä äyriäisiä sekä monisukasmatoja.

Kalastus ja käyttö
------------------

*P. montaguin* kaupallinen merkitys on vähäinen: sitä kalastetaan keskimäärin 5 000 tonnia vuodessa lähinnä Britanniassa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6 7  Pandalus montagui *Marine Species Identification Portal*. ETI BioInformatics.  Arkistoitu 14.8.2020. Viitattu 3.11.2010. (englanniksi)
2. 1 2  Pandalus montagui *Special Fact Sheets*. FAO Fisheries & Aquaculture Department. Viitattu 3.11.2010. (englanniksi)
3. 1 2 3 4  Ruiz, Ana: Pink shrimp – Pandalus montagui *Marine Life Information Network*.  2008. Plymouth:  Marine Biological Association of the United Kingdom. Viitattu 3.11.2010. (englanniksi)


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Taksonitunnisteet | 
* Wikidata: Q3002553
* BOLD: 88713
* EPPO: PNDLMO
* EUNIS: 27651
* GBIF: 2222367
* iNaturalist: 424300
* IRMNG: 10897653
* ITIS: 96971
* NatureServe: 2.926457
* NBN: NHMSYS0021049758
* NCBI: 397978
* SeaLifeBase: 25895
* WoRMS: 107651
* ZooBank: 57CDEAF6-5550-4056-A05D-6BFB8BF9CFE2

 |

 |
Pancreas divisum magneettikolangiografiassa
**Pancreas divisum** ("kaksiosainen haima") on synnynnäinen poikkeavuus, jossa haimatiehyet eivät ole tyypillisellä tavalla yhdistyneet toisiinsa vaan laskevat pienen papillan kautta pohjukaissuoleen. Pancreas divisum on useimmilla oireeton eikä vaadi tällöin hoitoa. Joskus poikkeavuus havaitaan ruumiinavauksen yhteydessä. Pieni osa pancreas divisum -tapauksista aiheuttaa oireita, joista tyypillisiä ovat vatsakipu, pahoinvointi ja oksentelu.

Pancreas divisum on noin 5–7 %:lla ihmisistä. Akuutin haimatulehduksen riski on heillä 2,7–10-kertainen valtaväestöön verrattuna. Pancreas divisum -potilaalle saatetaan tehdä pohjukaissuolinystyn sfinkterotomia tai hänelle saatetaan asettaa stentti, jos haimatulehdukset ovat toistuvia. Akuutti haimatulehdus voi kuitenkin uusiutua hoidosta huolimatta. Pancreas divisum voikin johtaa krooniseen haimatulehdukseen.

Magneettikolangiografia ja endoskooppinen retrogradinen kolangiopankreatikografia ovat olleet luotettavimpia menetelmiä pancreas divisumin toteamisessa. Pancreas divisumin syy on tuntematon.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Pancreas Divisum National Pancreas Foundation, viitattu 19.6.2023
2. 1 2  Markku Peräaho, Isto Nordback, Kroonisen haimatulehduksen diagnostiikka ja lääkehoito Käypä hoito 2006, viitattu 19.6.2023
3. ↑  Pauli Puolakkainen, Leena Kylänpää, Akuutin haimatulehduksen etiologia Aikakauskirja Duodecim 2016, viitattu 19.6.2023
4. ↑  Pancreas divisum Mount Sinai, viitattu 19.6.2023
Jantikovon piiri Tšuvassian kartalla.
**Jantikovon piiri** (ven. Янтиковский район, *Jantikovski raion*, tšuvassiksi Тăвай районӗ, *Tăvai raionĕ*) on paikallinen itsehallintoalue Tšuvassian tasavallassa Venäjällä. Vuonna 1935 perustetun piirin pinta-ala on 524 neliökilometriä ja asukkaita on 17 900 henkeä (vuonna 2007).

Piiri sijaitsee Tšuvassian itäosassa. Pohjoisessa se rajoittuu Urmaryn piiriin, idässä ja etelässä Tatarstaniin sekä lännessä Kanašin piiriin. Hallinnollinen keskus on Jantikovon kylä. Piiriin kuuluu 10 maalaiskuntaa.

Seutu kuuluu Tšuvassian tasankoon. Huomattavimat joet on Tatarstanin vastaisella rajalla virtaava Kubnja ja sen sivujoet Al, Uta ja Ineš. Pinta-alasta 23 % on metsää.

Jantikovosta on maantieyhteys Kanašiin ja Urmaryyn. Tasavallan pääkaupunkiin on piirikeskuksesta matkaa 104 kilometriä.

Väestöstä 90 % on tšuvasseja.

Tärkein elinkeino on maatalous, joka on erikoistunut maidon ja lihan tuotantoon sekä viljan, perunan, vihannesten ja humalan viljelyyn. Teollisuus on vähäistä. Jantikovossa on meijeri, leipomo, tiilitehdas, ompelimoita ym.

Piirin alueella toimii kolme kansanteatteria, kaksi kuoroa ja kaksi kotiseutumuseota. Paikallislehtenä ilmestyy tšuvassinkielinen *Jal ĕçčenĕ*.

Aiheesta muualla
----------------

* Jantikovon piiri Tšuvassian tasavallan sivustolla (venäjäksi)

Tšuvassian piirit ja *kaupunkipiirit*
*Alatyr* •
Alatyr •
Alikovo •
Batyrevo •
Ibresi •
Jadrin •
Jaltšiki •
Jantikovo •
*Kanaš* •
Kanaš •
Komsomolskoje •
Kozlovka •
Krasnoarmeiskoje •
Krasnyje Tšetai •
Mariinski Posad •
Morgauši •
*Novotšeboksarsk* •
Poretskoje •
Šemurša •
*Šumerlja* •
Šumerlja •
*Tšeboksary* •
Tšeboksary •
Tsivilsk •
Urmary •
Vurnary
**Aleksandr Antonovitš Beljakov** (ven. Александр Антонович Беляков, 8. toukokuuta 1905 Vyšni Volotšokin kihlakunnan Jablonkan kylä – 1995) oli tverinkarjalainen karjalan kielen tutkija.

Aleksandr Beljakov syntyi karjalaiseen talonpoikaisperheeseen. Hänet on usein sekoitettu veljeensä Aleksei Beljakoviin. Aleksandr kävi keskikoulun, työskenteli maanviljelijänä ja toimi vuosina 1929–1930 alakoulun opettajana.

Käytyään kolmekuukautisen opettajien täydennyskurssin ja opiskeltuaan vuoden Tverin finanssi- ja talousteknikumissa, Beljakov lähetettiin vuonna 1931 opiskelemaan Leningradin yliopiston filologiseen tiedekuntaan. Hän osallistui opettajansa Dmitri Bubrihin kanssa tverinkarjalaisen kirjakielen luomiseen, laati alakoulun kieliopin (1934), venäläis-karjalaisen oikeinkirjoitussanakirjan (1935) ja vajaakeskikoulun lukukirjoja (1936–1937).

Valmistuttuaan Beljakov suoritti Bubrihin johdolla jatko-opintoja ja toimi Leningradin yliopiston opettajana. Saatuaan jatko-opinnot loppuun hänet lähetettiin vuonna 1940 Karjalan kulttuurin tutkimusinstituuttiin, jossa hän toimi vanhempana tutkijana ja jatkoi työtä kandidaatinväitöskirjansa parissa.

Toisen maailmansodan aikana Beljakov oli linnoitustöissä ja perheensä kanssa evakuoituna Altailla, jossa hän työskenteli Oirot-Turan lääketieteellisessä koulussa. Beljakov kutsuttiin vuoden 1942 lopussa puna-armeijaan, mutta hän joutui pian sairaalaan ja sai vapautuksen asepalvelusta.

Beljakov palasi sodan jälkeen jatko-opintoihinsa ja väitteli filologian kandidaatiksi Tolmatšin karjalaismurteesta vuonna 1947. Hän muutti samana vuonna takaisin Petroskoihin, jossa hän työskenteli Neuvostoliiton tiedeakatemian kielen, kirjallisuuden ja historian instituutissa ja opetti Petroskoin yliopistossa. Beljakov työskenteli karjalan kielen murrekartaston parissa, julkaisi joukon kotiseutunsa murretta käsitteleviä artikkeleita ja osallistui suomen kieliopin laatimiseen. Ennen jäämistään eläkkeelle vuonna 1965 hän omistautui karjalan murteiden tutkimukselle ja laati karjalan murresanakirjaa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6  Beljakov Aleksandr Antonovitš *Institut jazyka, literatury i istorii Karelskogo nautšnogo tsentra*. Viitattu 2.7.2021.
2. ↑  Makarova, Je. A.: A. A. Beljakov: krajeved i prepodavatel Kalininskogo pedagogitšeskogo instituta.  *Vestnik Tverskogo gosudarstvennogo universiteta. Serija Istorija*, 3/2017, s. 60–77. Artikkelin verkkoversio.
Kokoelma *Kauneimmat eläinsadut* (1961) sisältää mm. Jakob ja Wilhelm Grimmin sadun "Kettu ja hanhet", joka pohjautuu saksalaiseen kansan­satuun. Ensimmäisellä sivulla on Grabiańskin akvarelli.
**Janusz Grabiański** (27. heinäkuuta 1929 Szamotuły, Puola – 20. lokakuuta 1976 Varsova) oli puolalainen kuvittaja ja graafikko, joka teki erityisesti lastenkirjojen kuvituksia.

Grabiański opiskeli Krakovan kuvataideakatemiassa vuosina 1950–1951 ja siirtyi sitten Varsovan kuvataideakatemiaan vuosiksi 1952–1955. Vuodesta 1958 alkaen kuolemaansa saakka hän kuvitti itävaltalaiselle Ueberreuter-kustantamolle.

Grabiańskin kuvitukset olivat usein kokosivun täyttäviä piirustuksia ja värikkäitä akvarelleja. Hän kuvitti lukuisten tunnettujen kirjailijoiden teoksia: Charles Perrault, Hans Christian Andersen, Mark Twain, Grimmin veljekset ja Enid Blyton. Grabiańskin kuvittamia kirjoja on julkaistu Itävallan lisäksi muissakin maissa käännöksinä; suomeksi julkaistiin 1960–1970-luvulla kymmenen teosta.

Grabiańskin kirjoja palkittiin useilla puolalaisilla ja kansainvälisillä palkinnoilla. Hänen tuotantoaan esiteltiin Rovaniemen taidemuseon näyttelyssä "Satumaista – Janusz Grabiańskin satukuvituksia" 21.9.2018–9.1.2019, johon työt oli saatu lesken Joanna Grabiańskan kokoelmasta.

Suomennetut Grabiańskin kuvittamat teokset
------------------------------------------

* *Kauneimmat eläinsadut*. (*Das große Buch der Tiermärchen*.) Suomentaneet L. Aro ym. Helsinki, WSOY 1960.
* Andersen, Hans Christian: *Andersenin satukirja*. Suomentanut Maila Talvio (tarkistettu suomennos). Helsinki, WSOY 1971.
* *Kissat*. Suomentaneet Mikko Kilpi ja Panu Pekkanen. Helsinki, WSOY 1973.
* *Hauffin sadut*. (*Märchen*.) Kirjoittanut Wilhelm Hauff. Suomentanut Kaarina Helakisa. Helsinki, WSOY 1973.
* *Hevoset*. Suomentaneet Mikko Kilpi ja Panu Pekkanen. Helsinki, WSOY 1973.
* *Koirat*. Suomentaneet Mikko Kilpi ja Panu Pekkanen. Helsinki, WSOY 1973.
* *Tuhannenyhden yön satukirja*. Suomentanut Eeva-Liisa Manner. Helsinki, WSOY 1973.
* *Villieläimet*. Suomentaneet Mikko Kilpi ja Panu Pekkanen. Helsinki, WSOY 1975.
* *Linnut*. Suomentaneet Mikko Kilpi ja Panu Pekkanen. Helsinki, WSOY 1975.
* *Iloiset laulajat*. (*Grabianskis Stadtmusikanten*.) Kertonut Franz Martin. Suomentanut Panu Pekkanen. Helsinki, WSOY 1979.

Lähteet
-------

1. ↑  Ylimartimo, Sisko: Värin ja valon taituri Janusz Grabiański.  *Onnimanni*, 2019, nro 4, s. 4–7.
2. ↑  Satumaista – Janusz Grabiańskin satukuvituksia. Rovaniemen taidemuseo 2018.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Belgia
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
Johann Heinrich Füssli, *Pandareuksen tyttäret*, noin v. 1795
**Pandareos** (m.kreik. Πανδάρεως, *Pandareōs*, lat. *Pandareus*) oli kreikkalaisessa mytologiassa Miletoksen kuninkaan Meropsin poika.

Tarun mukaan Pandareos varasti kultaisen koiran Zeuksen temppelistä Kreetalla ja luovutti sen ystävälleen Tantalokselle. Kun hän halusi koiran myöhemmin takaisin itselleen, Tantalos vakuutti, ettei hänellä enää sitä ollut. Tämän pyhäinhäväistyksen takia Zeus muutti Pandareoksen kiveksi sekä heitti Sipylos-vuoren Tantaloksen päälle.

Pandareoksella oli vaimonsa Hermothoen kanssa useita tyttäriä. Vanhin heistä oli Aedon ja nuorimmat Kleothera ja Merope – tai toisen lähteen mukaan Kameiro ja Klytie. Vanhempiensa kuoleman jälkeen jumalat ottivat heidän kasvatettavikseen ja antoivat heille runsaasti lahjoja: Hera antoi heille kauneutta ja viisautta, Artemis pituutta ja Athene opetti heitä tekemään kauniita esineitä. Mutta kun Afrodite oli pyytämässä lupaa Zeukselta viedä tyttäret naimisiin, harpyijat sieppasivat nämä ja antoivat heidät erinyksille.

Lähteet
-------

1. ↑  Antoninus Liberalis: *Muodonmuutoksia* 36
2. ↑  Homeros: *Odysseia* xx.54–90 (engl. käännös).
3. ↑  Pausanias, *Periegesis tes Hellados* ('Kreikan kuvaus') 10.30.1–3 (engl. käännös).
**Aleksandr Iljitš Bezymenski** (ven. Алекса́ндр Ильи́ч Безыме́нский, 19. tammikuuta 1898 Žytomyr – 26. kesäkuuta 1973 Moskova) oli venäläinen neuvostorunoilija.

Aleksandr Bezymenski syntyi kaupan työntekijän perheeseen ja kävi lukion Vladimirissa. Hän liittyi bolševikkipuolueeseen vuonna 1916 ja osallistui lokakuun vallankumoukseen Pietarissa. Sen jälkeen hän työskenteli komsomol- ja puoluetehtävissä.

Bezymenskin ensimmäinen runokirja ilmestyi vuonna 1920. Hän osallistui Molodaja gvardija ja Oktjabr -kirjailijaryhmien perustamiseen ja toimi aktiivisesti Venäjän proletaarikirjailijoiden yhdistyksessä. Vuonna 1934 Bezymenski valittiin neuvostokirjailijoiden liiton hallitukseen.

Bezymenski on yksi 1920-luvun komsomolrunoilijoista. Hän kirjoitti poliittisesti oikeaoppista ajankohtaislyriikkaa, jonka taiteellinen arvo on vähäinen. Satiirinen runonäytelmä *Vystrel* ("Laukaus", 1930) herätti ankaraa kritiikkiä, kunnes Stalin asettui puolustamaan sen tekijää. Samaan aikaan Bezymenski osallistui "vasemmistolaisen" Litfront-kirjailijaryhmän toimintaan. Myöhemmin hän esiintyi lähinnä lehtikirjoittajana ja satiirikkona sekä runouden kääntäjänä.

Bezymenski on kirjoittanut Dmitri Šostakovitšin sinfonian nro 2 laulutekstin. Sanat ylistävät Vladimir Leniniä ja neuvostovallankumousta. Šostakovitš on säveltänyt myös Bezymenskin näytelmään perustuvan sävellyksen Vystrel, op. 24 (1929).

Lähteet
-------

1. ↑  *Russkije pisateli, XX vek. Biobibliografitšeski slovar, tšast 1*, s. 147. Moskva: Prosveštšenije, 1998. ISBN 5-09-006993-X.
2. 1 2 3  Kasack, Wolfgang: *Entsiklopeditšeski slovar russkoi literatury s 1917 goda*, s. 86. London: Overseas Publications Interchange, 1988. ISBN 0-903868-73-3.
3. 1 2 3  Kratkaja literaturnaja entsiklopedija: Aleksandr Bezymenski *feb-web.ru*. Viitattu 10.11.2012. (venäjäksi)
4. ↑  Kratkaja literaturnaja entsiklopedija: Litfront *feb-web.ru*. Viitattu 10.11.2012. (venäjäksi)
5. ↑  *Russkije pisateli, XX vek. Biobibliografitšeski slovar, tšast 1*, s. 148. Moskva: Prosveštšenije, 1998. ISBN 5-09-006993-X.
6. ↑  Heikki Poroila, Yhtenäistetty Dmitri Šostakovitš, Helsinki: Suomen musiikkikirjastoyhdistys 2014


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Italia
* Israel
* Belgia
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
Aleksandr Antonov nuoruudenkuvassa.
**Aleksandr Stepanovitš Antonov** (ven. Алекса́ндр Степа́нович Анто́нов; 26. heinäkuuta (J: 8. elokuuta) 1889 Moskova, Venäjän keisarikunta – 24. kesäkuuta 1922 Nižni Šibrjai, Tambovin kuvernementti, Neuvosto-Venäjä) oli venäläinen sosialistivallankumouksellisen puolueen jäsen, joka johti vuonna 1920 bolševikkien valtaa vastustanutta Tambovin talonpoikaiskapinaa.

Antonov syntyi räätälin poikana Moskovassa, mutta varttui Tambovin alueella. Hänet erotettiin Tambovin reaalikoulusta vallankumouksellisen toimintansa vuoksi. Hän liittyi 16-vuotiaana sosialistivallankumoukselliseen puolueeseen ja osallistui vuosina 1905–1908 puolueen maanalaisen organisaation toteuttamiin ryöstöihin. Jäätyään kiinni Jevno Azefin ilmiantamana vuonna 1909 Saratovissa Antonov tuomittiin kuolemaan, mikä muutettiin armahduksella 20 vuoden pakkotyöksi. Vietettyään kahdeksan vuotta vankiloissa eri puolilla Venäjää hän vapautui helmikuun vallankumouksen jälkeen vuonna 1917.

Antonov nimitettiin vuonna 1917 Tambovin kaupungin ja sittemmin Kirsanovin kihlakunnan miliisipäälliköksi, missä asemassa hän pysyi jonkin aikaa myös lokakuun vallankumouksen jälkeen. Bolševikkien terrorin kiihdyttyä Antonov anoi siirtoa vähäisempään tehtävään Kirsanovissa ja jätti kesällä 1918 kokonaan virkansa liittyäkseen Komutšin kansanarmeijaan, joka kuitenkin pian hajosi.

Kun Tambovin alueella puhkesi talonpoikien spontaaneja kapinoita, Antonov ryhtyi vuoden 1918 lopulla luomaan talonpojista maanalaista antibolševistista sissiarmeijaa. Vuoteen 1920 mennessä hänen joukoissaan oli 50 000 miestä jaettuina kahteenkymmeneen rykmenttiin ja kahteen armeijaan. Antonov oli marraskuusta 1920 heinäkuuhun 1921 Tambovin kapinallisten operatiivisen pääesikunnan päällikkö ja käytännössä koko talonpoikaiskapinan sotilaallinen johtaja. Mihail Tuhatševskin ja Vladimir Antonov-Ovsejenkon komentamat puna-armeijan joukot kukistivat Tambovin kapinan vuoden 1921 aikana. Piileskelyä jatkanut Antonov kuoli yhdessä veljensä Dmitrin kanssa tulitaistelussa tšekan miehiä vastaan vuonna 1922.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Шляпников, Александр Гаврилович (venäjäksi) Hrono.ru. Viitattu 26.12.2016.
2. ↑  Александр Степанович Антонов. Биографическая справка (venäjäksi) RIA Novosti 22.6.2010. Viitattu 26.12.2016.
3. ↑  Антонов Александр Степанович (venäjäksi) Kirsanovin kaupunki. Viitattu 26.12.2016.


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Alankomaat
* Puola

 |

 |
**Aleksandr Ostapovitš Avdejenko** (ven. Алекса́ндр Оста́пович Авде́енко, 21. elokuuta 1908 Makijivka – 16. kesäkuuta 1996 Moskova) oli venäläinen neuvostokirjailija.

Aleksandr Avdejenko syntyi kaivostyöläisen perheeseen. Hän jäi varhain orvoksi, joutui kadulle ja kasvoi kommuunissa. Avdjenko työskenteli Donbassin kaivoksissa ja Magnitogorskin rakennustyömaalla sekä opiskeli Leningradin opettajakorkeakoulussa ja Moskovan kirjallisuusinstituutissa.

Avdjenkon ensimmäinen romaani *Rakastan elämää* (*Ja ljublju*, 1933) sai myönteisen vastaanoton muun muassa kirjailijan työläistaustan ansiosta. Sen pohjalta tehtiin samanniminen elokuva (1936). Avdejenko erotettiin Neuvostoliiton kirjailijaliitosta ja kommunistisesta puolueesta "opiskelijanuorisoa halventavan" elokuvan *Zakon žizni* käsikirjoituksen takia vuonna 1940. Hän osallistui toiseen maailmansotaan ja pääsi sen jälkeen takaisin puolueeseen ja kirjailijaliittoon.

Avdejenkon sosialistista realismia edustavat myöhemmät teokset ovat usein aiheiltaan propagandistisia. Historiallista arvoa on hänen omaelämäkerrallisella romaanillaan *Otlutšenije* (1989), joka kertoo 1930-luvun luvun Neuvostoliitosta ja kirjailijan dramaattisista elämänvaiheista.

Suomennettu teos
----------------

* *Rakastan elämää* (*Ja ljublju*). Suom. Sulo Haltsonen. Helsinki: Tammi, 1945.

Lähteet
-------

1. 1 2  Avdejenko Aleksandr Ostapovitš *Entsiklopeditšeski slovar (2009)*. Viitattu 6.4.2021.
2. 1 2 3  Avdejenko Aleksandr Ostapovitš *Rossijski gumanitarnyi entsiklopeditšeski slovar*. Viitattu 6.4.2021.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Suomi (KANTO)
* Belgia
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |