recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Silja Kanerva** (s. 28. tammikuuta 1985 San Diego, Kalifornia, Yhdysvallat) on suomalainen kilpauransa päättänyt kilpapurjehtija, olympiamitalisti ja maailmanmestari. Seuratasolla hän edusti Nyländska Jaktklubbenia. Kanerva kilpaili uransa aikana naisten Match racing -luokassa Silja Lehtisen ja Mikaela Wulffin kanssa ja 49er FX -luokassa Sinem Kurtbayn parina. 

Kanerva ja Silja Lehtinen valittiin 29er-luokan MM-kilpailujen parhaaksi naisvenekunnaksi vuosina 2004 ja 2005. Lehtinen, Kanerva ja Wulff kilpailivat Match racing -luokassa Lontoon kesäolympialaisissa 2012, jossa joukkue saavutti pronssia. Kuukautta ennen olympialaisia venekunta voitti maailmanmestaruuden Göteborgissa.

Kanerva valmistui oikeustieteen maisteriksi vuonna 2013 ja vuodesta 2016 lähtien hän on työskennellyt lakimiehenä. Kesäkuussa 2016 hän ilmoitti virallisesti lopettavansa uransa kilpapurjehtijana.

Lähteet
-------

* Profiili Team Lehtisen kotisivustolla[vanhentunut linkki]
* Profiili Suomen Olympiakomitean Lontoon kisasivustolla
* Profiili[vanhentunut linkki] purjehtija.fi

### Viitteet

1. ↑  Suomen Olympiakomitea
2. ↑  Miikka Pennanen korvaa Kalle Baskin  21.2.2014. Suomen Purjehdus ja Veneily.  Arkistoitu 4.3.2016. Viitattu 14.3.2014.
3. ↑
4. ↑  49er EM, Aarhus: Suomesta mainio joukkue  29.6.2013. Venenetti.fi. Viitattu 27.9.2013.
5. ↑
**Silja Dögg Gunnarsdóttir** (s. 16. joulukuuta 1973) on islantilainen edistyspuolueen poliitikko, joka istui kansanedustajana Alþingissä vuosina 2013–2021.

Silja syntyi Reykjavíkissä. Hän opiskeli historiaa Islannin yliopistossa ja valmistui kandidaatiksi vuonna 2001. Vuonna 2017 hän valmistui kansainvälisten kauppatieteiden maisteriksi Bifröstin yliopistosta. Kesinä 1995, 1996 ja 1998 hän työskenteli poliisina Keflavíkissä. Vuosina 1997–1998 hän työskenteli toimittajana RÚV:llä. Vuosina 1998–1999 hän toimi opettajana Njarðvikin koulussa. Vuosina 1999–2001 hän toimi toimittajana Víkurfréttir-lehdellä, vuosina 2001–2003 Fróðilla. Vuoden 2013 parlamenttivaaleissa hänet valittiin Alþingiin. Vuosina 2013–2015 hän toimi Alþingin 2. varapuhemiehenä. Vuosina 2017–2021 hän toimi Pohjoismaiden neuvoston Islannin-delegaation puheenjohtajana. Vuonna 2020 hän toimi Pohjoismaiden neuvoston puheenjohtajana.

Lähteet
-------

1. ↑  Silja Dögg Gunnarsdóttir *Æviágrip þingmanna frá 1845*. Alþingi.  Arkistoitu 10.3.2023. Viitattu 10.3.2023. (islanniksi)
2. ↑  Sighvatur Arnmundsson: Silja Dögg kjörin forseti Norðurlandaráðs *Fréttablaðið*.  31.10.2019.  Arkistoitu 10.3.2023. Viitattu 10.3.2023. (islanniksi)


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa | 
* VIAF

 |

 |
**Gymnó** (kreik. Γυμνό, kath.kreik. Γυμνόν, *Gymnón*) on Kreikan kaupunki, joka sijaitsee Euboian saarella. Se kuuluu hallinnollisesti Erétrian kuntaan, Euboian alueyksikköön ja Keski-Kreikan alueeseen. Aiemmin kaupunki kuului Amárynthoksen kuntaan ja vuodesta 2011 lähtien Erétrian kunnan Amárynthoksen kunnallisyksikköön. Kaupungin väkiluku on 2 008 (vuonna 2011).

Gymnón pieni kaupunki sijaitsee linnuntietä noin yhdeksän kilometriä koilliseen Erétrian kaupungista ja noin 25 kilometriä itään Chalkídasta. Gymnón nähtävyyksiin kuuluvat muun muassa kaupungin pääkirkko sekä sen vieressä sijaitseva venetsialaisaikainen torni 1300/1400-luvulta.

Gymnó muodostaa myös laajemman kaupunkiyhdyskunnan (Δημοτική Κοινότητα Γυμνού, *Dimotikí Koinótita Gymnoú*), johon kuuluu varsinaisen Gymnón kaupungin lisäksi Metamórfosin kylä. Koko yhdyskunnan väkiluku on 2 033.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Απογραφή Πληθυσμού - Κατοικιών 2011. Väestönlaskennan tulokset (XLS)  2011. The Hellenic Statistical Authority (Kreikan tilastokeskus ELSTAT).  Arkistoitu 16.10.2015. Viitattu 1.9.2014. (kreikaksi)
2. ↑  Tower of Gymno *Kastrologos*. Viitattu 20.5.2019.
**Silitysrautatalo** on Helsingin Ullanlinnassa osoitteessa Vuorimiehenkatu 4 sijaitseva seitsenkerroksinen asuinrakennus. Se valmistui alun perin Selim A. Lindqvistin suunnittelemana nelikerroksisena uusrenessanssitalona vuonna 1888. Rakennus koki lähes täydellisen muodonmuutoksen vuosina 1936–1937, kun siihen tehtiin Max Frelanderin piirrustusten pohjalta kolme lisäkerrosta, ja se sai nykyisen ilmeensä kulmaerkkerin pyöristämisen myötä. Rakennus on saanut inspiraatiota New Yorkin "silitysrautatalosta" eli Flatiron Buildingista.

Silitysrautatalon on sanottu olevan yksi Helsingin valokuvatuimpia rakennuksia. Asuntojen neliöhinnat liikkuvat yli 10 000 eurossa.

Populaarikulttuurissa
---------------------

Silitysrautatalo on kuvattuna Max Seeckin romaanin *Kauna* kannessa. Rakennus esiintyy myös *Kuutamolla*-elokuvassa.

Kuvia
-----

* Rakennus alkuperäisessä Lindqvistin suunnittelemassa ulkoasussaan noin vuonna 1900.Rakennus alkuperäisessä Lindqvistin suunnittelemassa ulkoasussaan noin vuonna 1900.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Helsingin oma silitysrautatalo *Helsingin Sanomat*. Viitattu 26.6.2023.
2. ↑  Suomi-opas 09: Helsinki *City*. Viitattu 26.6.2023.
*Måndagenin* ensimmäisen numeron etusivu. Lehden erikoisuutena oli runsas kuvitus ja kulttuuripitoisuus.
**Måndagen** oli Helsingissä vuosina 1905–1910 ilmestynyt ruotsinkielinen sanomalehti.

*Måndagen* oli maan ainoa maanantaiaamuisin ilmestynyt sanomalehti ja täytti siten muiden uutisvälineiden jättämää aukkoa. Lähinnä kaupunkilaisille suunnattu lehti oli runsaasti kuvitettu ja hyvin kulttuuripitoinen. Sen avustajina toimi Euterpe-ryhmän jäseniä sekä tunnettuja taiteilijoita kuten Albert Edelfelt, Axel Gallén ja Magnus Enckell. Poliittiselta linjaltaan *Måndagen* oli varovaisen ruotsinmielinen ja perustuslaillinen. Lehti lakkasi ilmestymästä taloudellisista syistä vuoden 1909 lopussa, mutta seuraavana keväänä julkaistiin vielä pari numeroa. Päätoimittajana työskenteli *Helsingfors-Postenin* perustajiin kuulunut Julius Hirn.

Lähteet
-------

1. 1 2  *Suomen lehdistön historia 6: Hakuteos Kotokulma – Savon Lehti*, s. 149. Kuopio: Kustannuskiila, 1988. ISBN 951-657-240-5.
2. ↑  *Suomen lehdistön historia 1: Sanomalehdistön vaiheet vuoteen 1905*, s. 524. Kuopio: Kustannuskiila, 1988. ISBN 951-657-220-0.

Aiheesta muualla
----------------

* Måndagen Historiallisessa sanomalehtikirjastossa
Vuoden 2006 kilpailun reittiprofiili.
**Milano–San Remo 2006** oli järjestyksessään 97. maantiepyöräilyn Milano–San Remo -kilpailu. Se järjestettiin 294 kilometrin reitillä Milanosta San Remoon 18. maaliskuuta 2006. 

Filippo Pozzato oli mukana irtiotossa auttaakseen tallitoveriaan Tom Boonenia voittamaan kilpailun, mutta onnistuikin lopulta itse voittamaan vuoden 2006 Milano–San Remon. Toiseksi sijoittui Alessandro Petacchi ja kolmanneksi Luca Paolini. Voittoaika jäi alle viisi minuuttia vuonna 1990 ajetusta kilpailun ennätyksestä.

Tulokset
--------

|  | Ajaja | Joukkue | Aika |
| --- | --- | --- | --- |
| **1** | Italia Filippo Pozzato | Quick Step-Innergetic | 6.29.41 |
| **2** | Italia Alessandro Petacchi | Team Milram | s.a. |
| **3** | Italia Luca Paolini | Liquigas | s.a. |
| **4** | Belgia Tom Boonen | Quick·Step - Innergetic | s.a. |
| **5** | Italia Danilo Napolitano | Lampre-Fondital | s.a. |
| **6** | Espanja Óscar Freire | Rabobank | s.a. |
| **7** | Italia Stefano Garzelli | Liquigas | s.a. |
| **8** | Italia Alessandro Ballan | Lampre-Fondital | s.a. |
| **9** | Sveitsi Martin Elmiger | Phonak Hearing Systems | s.a. |
| **10** | Italia Matteo Carrara | Lampre-Fondital | s.a. |

Lähteet
-------

* Tulokset Sports123.sivustolla (englanniksi)
**Määttä** on kuvitteellinen henkilö Väinö Linnan romaanissa *Tuntematon sotilas*.

Määtän kuvaus Tuntemattomassa sotilaassa
----------------------------------------

Määttä on kotoisin pohjoisesta. Sotilasarvoltaan Määttä on sotamies. Neljännessä luvussa Määttä eksyy hetkeksi komppaniasta, mutta löytää itse takaisin. Hyökkäysvaiheen aikana Määttä on seisomassa kovennettua muonavarkaudesta Lehdon ja Rahikaisen kanssa. Hyökkäysvaiheen aikana Määttä palkitaan toisen luokan vapaudenmitalilla. Petroskoissa hänet ylennetään korpraaliksi. Lahtisen kaaduttua Määtästä tulee ryhmänjohtaja. Kun konekiväärit perääntymisvaiheessa upotetaan lampeen Määtän ryhmän kivääri on se, joka jätetään komppanialle muistoksi. Määttä ylennetään sodan aikana vielä alikersantiksi. Ennen kaatumistaan Koskela kiittää Määttää sitkeästä konekiväärin kantamisesta. Määttä selviää sodasta haavoittumatta.

Määttä dramatisoinneissa
------------------------

Edvin Laineen vuonna 1955 ohjaamassa elokuvassa *Tuntematon sotilas* Määttää näytteli Pentti Siimes. Rauni Mollbergin vuonna 1985 ohjaamassa toisessa filmatisoinnissa hahmoa näytteli Ossi-Ensio Korvuo. Aku Louhimiehen vuonna 2017 ohjaamassa kolmannessa filmatisoinnissa hahmoa näytteli Max Ovaska, jonka esittämä Määttä nähtiin myös elokuvan virallisessa mainosjulisteessa.

Lähteet
-------

* Linna, Väinö: *Tuntematon sotilas*. Porvoo, Helsinki, Juva: WSOY, 1954
* Malmberg, Ilkka: *Tuntemattomat sotilaat*. Helsinki: Helsingin Sanomat, 2007. ISBN 952-5557-04-9.

### Viitteet

1. ↑  Tuntematon sotilas (1955): Tekijätiedot Elonet. Viitattu 27.5.2015.
2. ↑  Tuntematon sotilas (1985): Tekijätiedot Elonet. Viitattu 27.5.2015.
3. ↑  TUNTEMATON SOTILAS -elokuvan juliste ja valokuvia *Tuntematon sotilas*.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * n
* k
* m
Väinö Linnan *Tuntematon sotilas* |
| --- |
|  |
| Hahmot | 
* Koskela
* Rokka
* Hietanen
* Lammio
* Lehto
* Kariluoto
* Rahikainen
* Vanhala
* Lahtinen
* Määttä
* Honkajoki
* Riitaoja
* Kaarna
* Asumaniemi
* Mäkilä
* Susi
* Korpela

 |
|  |
| Elokuvat | 
* *Tuntematon sotilas* (1955)
* *Tuntematon sotilas* (1985)
* *Tuntematon sotilas* (2017)

 |
|  |
| Muuta | 
* *Sotaromaani*
* *Tuntematon sotilas* (ooppera)
* *Tuntematon sotilas* (radiokuunnelma)
* *Tuntemattomat sotilaat* (tietokirja)
* *Tuntematon Redux*

 |

 |
**Holger Wilhelm Liljestrand** (2. elokuuta 1908 Kirkkonummi – 9. maaliskuuta 1997 Lake Worth, Florida) oli suomalainen laivanvarustaja.

Liljestrandin vanhemmat olivat Julius ja Olga Maria Liljestrand. Hän pääsi ylioppilaaksi 1928 ja oli O. W. Hacklin & Co Oy:n palveluksessa Reposaaressa 1930–1937. Hän ryhtyi sitten itsenäiseksi laivanvarustajaksi oli perustamassa *Laiva Oy Esa Ab* ja *Oy Wildfart Ltd* yhtiöitä toimien myös yhtiöiden toimitusjohtajana. Liljestrand oli mukana johtajana, hoitajana (ship manager, operator) tai omistajana myös monissa muissa laivayhtiöissä kuten *Alms Rederi Ab*, *Oy Danlin Shipping Ltd Ab*, *Himangan Laiva Oy*, *Laiva Oy Ellen*, *Satakunnan Laiva Oy*, *Laiva Oy Saturn* ja *Laiva Oy Kuudes*. Liljestrandin henkilökohtainen omistusosuus näissä yhtiöissä oli usein hyvin pieni ja valtaosa Liljestrandin perheen omistuksista oli hänen vaimonsa nimissä. Useat niistä laivayhtiöistä joissa Liljestrand oli mukana tekivät konkurssin ja Merimies-Unioni arvosteli Liljestrandin tapaa hoitaa laivojen miehistöjen asioita.

Liljestrand asui vuodesta 1938 alkaen pääkaupunkiseudulla ja myös hänen toimistonsa oli siellä.

Lähteet
-------

1. ↑  Äänimeri-sivusto : Holger Liljestrand
2. ↑  Pörssitieto G. Kock : H. Liljestrand, laivat ja yhtiöt
**Silja Eva Stiina Tarvonen** (s. 4. huhtikuuta 1985 Parainen) on suomalainen hiihtäjä, joka on menestynyt myös suunnistuksessa.

Tarvosella on suunnistuksen nuorten MM-kisoista neljä MM-mitalia; kultaa normaalimatkalta 2004 ja viestistä 2003, hopeaa viestistä 2004 ja pronssia viestistä 2005.

Vuonna 2008 hän voitti Italian Mallesissa järjestetyissä alle 23-vuotiaiden MM-hiihdoissa 10 kilometrin perinteisen tyylin kilpailussa pronssia ja vapaan tyylin 15 kilometrillä hopeaa. Hiihdossa ja suunnistuksessa Tarvosella on useita SM-mitaleita nuorten sarjassa. Maastojuoksussa hän voitti 17-vuotiaissa SM-kultaa vuonna 2001. Hiihdon SM-kisoista aikuisten sarjassa hänellä on parisprintin kultaa ja viestihopeaa vuodelta 2008 sekä viestikultaa vuodelta 2010.

Venlojen viestissä Tarvonen on useasti juossut Kangasniemen Kalskeen avausosuuden ja tullut ensimmäiseen vaihtoon toisena vuosina 2005 ja 2007 sekä kolmantena vuonna 2004.

Tarvonen edustaa Kangasniemen Kalsketta. Hänen valmentajanaan toimii hänen isänsä Keijo Tarvonen.

Lähteet
-------

* Tarvonen hiihtoliiton sivuilla (arkistoitu versio)

### Viitteet

1. ↑  Suomalaisten sijoituksen nuorten MM-kisoissa Antti Nieminen.  Arkistoitu 23.7.2011. Viitattu 26.2.2008.
2. ↑  Tarvonen hiihti nuorten MM-hopealle  28.2.2008. MTV3. Viitattu 28.2.2008.
3. ↑  Silja Tarvonen Tilastopaja (vaatii kirjautumisen, maksullinen palvelu).  , viitattu 26.2.2008
4. ↑  Kuitunen ratkaisi parisprintin Kangasniemelle  29.3.2008. YLE.  Arkistoitu 2.4.2008. Viitattu 29.3.2008.
5. ↑  Joutsan Pommi odotetusti naisten SM-viestin vahvin  12.1.2008. MTV3. Viitattu 26.2.2008.
6. ↑  Kangasniemen Kalske ja Vuokatti Ski Team SM-viestimestareiksi *hs.fi*.  27.3.2010. Helsingin Sanomat. Viitattu 28.3.2010. [vanhentunut linkki]
7. ↑  Venlojen viestin tulokset (www.jukola.com), viitattu 21.7.2008

Aiheesta muualla
----------------

* Silja Tarvosen kotisivut (Arkistoitu – Internet Archive)
* Silja Tarvonen Kansainvälinen hiihtoliitto (FIS).  (englanniksi)
Kartta Nantesin raitiotien linjoista
**Nantesin raitioliikenne** on yksi Nantesin julkisen liikenteen muodoista.

Kaupungissa on kolme raitiotielinjaa, jonka lisäksi Nantesissa on yksi bussimetrolinja sekä useita runkolinjoja käsittävä Chronobus. Nantesin alueella toimii myös SNCF:n liikennöimä duoraitiotie, joka liikennöi Nantesin rautatieaseman ja Clissonin rautatieaseman välillä.

Historia
--------

Kaupungin ensimmäinen raitiotie perustettiin vuonna 1879 ja se oli pituudeltaan kuusi kilometriä pitkä. Vaunut olivat vielä tuolloin pieniä ja kantoivat enimmillään 31 matkustajaa. Matka linjan päädystä toiseen päätyyn kesti tuolloin neljäkymmentä minuuttia.

Nantesin raitiotie muutettiin sähkökäyttöiseksi vuonna 1911. Sodan jälkeen vuodesta 1914 lähtien raitiotiet laajenivat merkittävästi ja vuoteen 1932 mennessä kaupunkia palveli neljätoista raitiotielinjaa. Toisessa maailmansodassa raitioteiden raiteet vaurioituivat laajalti, minkä myötä kaupunki päätti korvata raitioteitä linja-autoilla. Vuonna 1949 tehtiin päätös raitioteiden lakkauttamisesta ja viimeisen kerran raitiotiellä ajettiin tammikuussa 1958.

Vuonna 1980 Nantesissa tehtiin selvitys raitiotien uudelleenkäynnistämisestä ja jo vuosien 1981–1982 vaihteessa aloitettiin raitiotielinjan rakennustyöt. Kolmen vuoden rakentamisen jälkeen kaupungin ensimmäinen moderni raitiotie avattiin välillä Haluchère–Bellevue. Raitiotie osoittautui suosituksi kulkumuodoksi, minkä johdosta alettiin tutkia uusien linjojen rakentamista. Lopulta linja 2 avattiin vuonna 1992 ja linja 3 vuonna 2000.

2000-luvulla raitiotielinjoja on laajennettu useita kertoja. Suunnitelmissa on myös rakentaa linjat 1 sekä 2 yhdistävä osuus. Lisäksi Nantes suunnittelee kahta täysin uutta raitiotielinjaa.

Linjat
------

Nantesin raitiotielinjat| Linja | Päätepysäkki | Pituus | Matkustajat päivässä (2016) |
| --- | --- | --- | --- |
| 1 | François Mitterrand/Jamet–Ranzay/Beaujoire | 17,6 km | 124 200 |
| 2 | Orvault-Grand Val–Gare de Pont-Rousseau | 11,7 km | 93 600 |
| 3 | Marcel Paul–Neustrie | 14,1 km | 79 900 |

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  LES CHIFFRES CLÉS 2016 Semitan.  Arkistoitu 24.9.2016. Viitattu 22.2.2018. (ranskaksi)
2. ↑  Le tram-train relie Nantes à Clisson aujourd'hui  15.6.2011. nantes.maville.com. Viitattu 22.2.2018. (englanniksi)
3. ↑  THE NANTES TRAMWAYS tramwayinfo.com. Viitattu 22.2.2018. (englanniksi)
4. ↑  Nantes - Tramways amtuir.org. Viitattu 22.2.2018. (ranskaksi)
5. ↑  Nantes - Tramways II amtuir.org. Viitattu 22.2.2018. (ranskaksi)
6. 1 2  LE DÉVELOPPEMENT TRAMWAY Semitan.  Arkistoitu 22.2.2018. Viitattu 22.2.2018. (ranskaksi)
7. ↑  Nantes métropole étudie l'extension de la ligne 1 vers la Chapelle-sur-Erdre  19.12.2016. 20minutes.fr. Viitattu 22.2.2018. (ranskaksi)
8. ↑  Nouvelles lignes de tramway : lancement des études en février  24.1.2017. presseocean.fr. Viitattu 22.2.2018. (ranskaksi)

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Nantesin raitiotieliikenne**.
* Semitan (ranskaksi)
**Toyota Corolla E80** on Toyota Corollan viidennen sukupolven malli, jota valmistettiin vuosina 1983–1987. Se korvasi edeltäneen E70-mallin ja seuraajaksi tuli E90. Pohjois-Amerikassa myytiin Corollaan perustuvaa Chevrolet Novaa.

Toyota Corolla E80 (1983–1987)
------------------------------

Viidennen sukupolven Corolla esiteltiin vuonna 1983 neliovisena sedanina ja viisiovisena liftbackina. Merkittävä uudistus edellismalliin verrattuna oli vetotavan muuttuminen takavetoisesta etuvetoiseksi. Etuvetoista farmarimallia ei kuitenkaan tullut, vaan takavetoisen E70-sukupolven farmaria myytiin edelleen E80:n rinnalla. Lisäksi Corolla-mallistoon kuuluneet coupé-koriset versiot (AE85 ja AE86) olivat takavetoisia. Kolme- tai viisiovinen pystyperäinen hatchback-malli esiteltiin syksyllä 1984.

Liftback-korinen Toyota Corolla E80.
Vuonna 1985 Corolla koki pienen kasvojenkohotuksen, jossa se sai muun muassa aiempaa leveämmät ajovalot.

Facelift-mallin liftback-korinen Toyota Corolla E80.
Facelift-mallin hatchback-korinen Toyota Corolla E80.

Lähteet
-------

1. ↑  Teema-artikkeli: Toyota Corolla *Tekniikan Maailma*. Viitattu 3.9.2020.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Toyota Corolla (1983)** Wikimedia Commonsissa
Pommi-iskun jälkiä.
**Eduskuntatalon pommi-isku** oli Suomen eduskuntataloon Helsingissä 14. helmikuuta 1950 tehty pommi-isku. Isku tehtiin juuri ennen eduskuntatalossa järjestettyä presidentinvaalia.

Tapahtumat
----------

*Helsingin Sanomat* kirjoitti iskusta seuraavasti:

> "Kymmenkunta minuuttia ennen kello yhtä toissayönä tuntematon tihutyöntekijä hiipi eduskuntatalon takaa kohti sen pääsisäänkäytävää, hyppäsi yli paikalla olevan kiviaidan ja eteni kivipilarien suojaamana pääovelle. Täällä hän kaikessa rauhassa saattoi sivullisten katseilta suojassa valmistella räjäytystä, josta seuraavana aamuna, eilen, muodostui yleinen puheenaihe. Kello 0.55 räjähti panos, joka rikkoi pääoven ikkunat ja väänsi sen rautakehykset muodottomiksi."
> 
> 

Poliisin tutkimusten mukaan räjäyttäjä oli käyttänyt ns. avopanosta ja räjähdysaineena oli ollut joko 3 kiloa dynamiittia tai 1,5 kiloa TNT:tä. Räjähdys aiheutti noin 200 000 markan aineelliset vahingot.

Aluksi monet tahot, esimerkiksi ruotsalainen iltapäivälehti *Expressen*, epäilivät iskusta suomalaisia kommunisteja. Pian eräs helsinkiläinen mies kuitenkin tunnusti teon isälleen. Syynä iskuun oli ollut mielenhäiriö, eikä siihen liittynyt mitään poliittisia motiiveja.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  *Vuosisatamme kronikka*, s. 707. Gummerus 1987.
2. ↑  Kovanen, Vesa: Yksinäinen susi teki pommi-iskun eduskuntaan helmikuussa 1950 – traaginen tapahtumasarja johti reservin luutnantin epätoivoiseen tekoon. *Ilta-Sanomat*.  13.2.2018.

Aiheesta muualla
----------------

* Attentaatti Helsingissä. Pommi räjähti eduskuntatalon pääoven edessä, Laatokka, 15.02.1950, nro 37, s. 1, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
* Pomminräjäyttäjistä ei ole vielä päästy selville, Laatokka, 16.02.1950, nro 38, s. 1, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
* Eduskuntatalon attentaatti selvitetty. Jakomielisyyttä sairastavan "pommimiehen" motiivina Gustaf-nimen esiintyminen yleisradiossa, Laatokka, 24.02.1950, nro 45, s. 1, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
* Eduskuntatalon attentaattori syytettyjen penkillä eilen Helsingin raastuvanoikeudessa, Laatokka, 04.03.1950, nro 52, s. 1, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
* Eduskuntatalon pommimies pääsi rangaistuksetta, Laatokka, 23.07.1950, nro 165, s. 4, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
**Månegarm** on ruotsalainen folk/viikinkimetallia soittava yhtye, jonka musiikissa on vaikutteita myös black metalista. Yhtyeen nimi tulee Mánagarmrista, sudesta norjalaisessa mytologiassa.

Yhtye alkoi Svenne Rosendalin, Jonas Almquistin, ja Pierre Wilhelmssonin ideasta 1995. Kitaristi Mårten Matssonin ja rumpali Erik Grawsiön liityttyä bändiin he alkoivat soittaa nimellä **Antikrist**. 1996 bändin nimi vaihtui Månegarmiin ja yhtye alkoi nauhoittaa ensimmäistä demoaan Vargaresa. Svenne ja Mårten lähtivät yhtyeestä ja heidät korvasi Markus Andé ja Jonny Wranning. Tällä kokoonpanolla yhtye marssi Sunlight studioon nauhoittamaan seuraavaa demoaan Ur Nattvindar. Pian tämän jälkeen Jonny Wranning jätti yhtyeen ja hänet korvasi Viktor Hemgren. Loppuvuodesta 1997 yhtye nauhoitti ensimmäisen kokopitkän albuminsa Nordstjärnans Tidsålder. 

Kesällä 1999 yhtye alkoi nauhoittaa toista albumiaan Havets Vargar. Albumin nauhoittaminen venyi ristiriitojen takia ja lopulta Viktor Hemgren erosi yhtyeestä, jolloin mikkiin tarttui bändin rumpali Erik Grawsiö. Albumi julkaistiin vuonna 2000. Seuraava albumi sai nimekseen Dödsfärd, ja se julkaistiin kesällä 2003. Tämän jälkeen yhtye alkoi nauhoittaa varhaisia demojaan uusiksi ja syntyi kokoelma-albumi Vredens Tid, joka julkaistiin vuonna 2005.
Vuonna 2006 yhtye nauhoitti akustisen EP:n Urminnes Hävd (The Forest Sessions) yhteistyössä folk-yhtye Två Fisk Och En Fläskin kanssa. Samana vuonna yhtye lähti Displeased recordsilta ja solmi sopimuksen Black Lodgen kanssa.
Vuonna 2006 Bändi nauhoitti toistaiseksi uusimman albuminsa Vargstenen, joka julkaistiin toukokuussa 2007.

Kokoonpano
----------

* Erik Grawsiö – laulu, rummut
* Markus Andé – kitara
* Jonas Almquist – kitara
* Pierre Wilhelmsson – basso
* Janne Liljeqvist – viulu

### Entiset jäsenet

* Svenne Rosendal – laulu
* Mårten Matsson – kitara
* Viktor Hemgren - laulu
* Jonny Wranning - kitara

Diskografia
-----------

### Albumit

| Albumi | Julkaistu | Kappaleiden määrä | Pituus |
| --- | --- | --- | --- |
| *Nordstjärnans Tidsålder* | 1998 | 11 | 43:02 |
| *Havets Vargar* | 2000 | 12 | 40:01 |
| *Dödsfärd* | 2003 | 11 | 32:17 |
| *Vredens Tid (Age of Wrath)* | 2005 | 11 | 50:04 |
| *Vargstenen* | 2007 | 12 | 51:12 |
| *Nattväsen* | 2009 | 9 | 45:06 |
| *Legions of the North* | 2013 |  |  |
| *Månegarm* | 2015 |  |  |
| *Fornaldarsagor* | 2019 |  |  |
| *Ynglingaättens öde* | 2022 |  |  |

### Kokoelmat

* *Vargaresa - The Beginning* - (2004)
* *The Collection* (8CD box) (2018)

### EP:t

* *Urminnes Hävd (The Forest Sessions)* - 2006

### Demot

* *Vargaresa* - 1996
* *Ur Nattvindar* - 1997

Aiheesta muualla
----------------

* Yhtyeen viralliset kotisivut
* Yhtyeen viralliset MySpace sivut
* Månegarm Encyclopaedia Metallumissa
**Unió Esportiva Sant Andreu** on jalkapalloseura, joka tulee Barcelonan kaupungista Espanjasta. Joukkue on perustettu vuonna 1925 ja se pelaa tällä hetkellä maan kolmanneksi korkeimmalla sarjatasolla Segunda División B:ssä. Sen kotistadionina toimii 15 000 paikkainen Camp Municipal Narcís Sala.

Historia
--------

Joukkue on pelannut suurimman osan historiastaan alimalla kansallisella sarjatasolla Tercera Divisiónissa. Toiseksi korkeimmalla sarjatasolla Segunda Divisiónissa se pelasi ensimmäistä kertaa kaudella 1950–1951. Kauden 1952–1953 jälkeen se putosi takaisin Tercera Divisióniin, jossa se pelasi kauteen 1968–1969 asti. Historiansa pisimmän yhtenäisen ajanjakson Segunda Divisiónissa se pelasi vuosina 1969–1977. Kaudeksi 1977–1978 joukkue putosi Segunda División B:hen, joka otettiin ensimmäistä kertaa käyttöön sitten kauden 1928–1929.

Seuran tausta
-------------

* *Club de Futbol Andreuenc* - *(1909–25)*
* *L'Avenç del Sport* - *(1911–25)*
* *Unió Esportiva Sant Andreu* - *(1925–40)*
* *Club Deportivo San Andrés* - *(1940–84)*
* *Unió Esportiva Sant Andreu* - *(1984–nykyhetki)*

Aiheesta muualla
----------------

* Seuran virallinen kotisivusto (espanjaksi)
*Tämä artikkeli käsittelee vuoristoaluetta. Samannimisestä kylästä on oma artikkelinsa, kuten myös seudun matkailualueesta.*

**Les Diablerets** (aiemmin *Rochers* tai *Scex de Champ*) on Sveitsissä, Bernin Alpeilla sijaitseva vuorialue, joka on antanut nimen myös kylälle ja matkailualueelle. Nimi (suom. *paholaisen sarvet*) on valais’laista alkuperää.

Les Diableretsin korkein huippu, Sommet des Diablerets, on 3 210 metriä korkea, ja se on Vaud’n kantonin korkein vuori. Toinen korkea vuorenhuippu on *Becca d'Audon* (3 123 m), joka Vaud’n, Valais’n ja Bernin kantonien yhteinen rajapiste. Vuorialueella on jäätiköitä, joista suurin on *Glacier de Tsanfleuron*.

Derborencen vuorensortumat
--------------------------

*Pääartikkeli: Derborencen vuorensortumat*
Vuoren kaakkoisrinteellä tapahtui vuonna 1749 Sveitsin historiallisen ajan suurin maanvyöry, kun noin 50 miljoonaa kuutiometriä kiveä vyöryi kolmen kilometrin korkeudesta alas jokilaaksoon muodostaen Lac de Derborence -järven 1 450 metrin korkeuteen.

Lähteet
-------

* National map: swisstopo (Sveitsin valtion julkinen karttapalvelu) *map.geo.admin.ch*. Wabern:  Bundesamt für Landestopografie swisstopo.  (saksaksi), (ranskaksi), (italiaksi), (retoromaaniksi), (englanniksi)

### Viitteet

1. 1 2  Busset-Henchoz, Mary-Claude: Diablerets, Les (Sveitsin historiallisen tietosanakirjan web-sivut) *Historisches Lexikon der Schweiz (HLS)*.  31.3.2004. Bern:  Stiftung HLS. Viitattu 18.3.2017. (saksaksi), (ranskaksi), (italiaksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Les Diableretsin vuori** Wikimedia Commonsissa
Viidennen sukupolven Toyota Cressida.
**Toyota Cressida** oli keskikokoinen luksusluokan henkilöauto, joka tuli myyntiin Japanissa vuonna 1973. Yhdysvalloissa markkinoille Cressida tuli vasta vuonna 1977. Muualla hieman muunneltuja versioita Cressidasta myytiin nimillä Toyota Mark II, Toyota Chaser ja Toyota Cresta. Sitä uudistettiin neljän vuoden välein melko radikaalisti.

Cressida (1973–1977)
--------------------

Ensimmäisen sukupolven Cressida oli saatavilla vain Japanin markkinoilla, Toyotan malliston huippumallina.

Cressida MX32
-------------

Toyota Cressida MX32
Toisen sukupolven Cressida oli ensimmäinen Cressida, jota myytiin myös Japanin ulkopuolella. Siitä oli saatavilla sedan-, coupé- ja farmariversiot. 

Yhdysvalloissa Cressidaa kutsuttiin nimellä "neliovinen Supra", koska Cressidassa ja Suprassa oli molemmissa sama M-sarjan rivi-6-moottori ja takaveto. Molemmat olivat myös Toyotan malliston huippumalleja.

Cressidaa oli eri puolilla maailmaa saatavana hyvin erilaisilla moottorivaihtoehdoilla. Näitä olivat ainakin G-sarjan rivi-6, M-sarjan rivi-6, R-sarjan rivi-4 ja L-sarjan dieselmoottorit.

Toyota Cressida tavoitteli voimakkaine kylkiprofiileineen ilmeisesti suositun Buick Regal/Centuryn muotoja, mutta vastaanotto Buickin vaikutuspiirin ulkopuolella jäi hieman viileäksi.

Cressida MX63 (1980-1984)
-------------------------

Toyota Cressida MX63
Kolmannen sukupolven Cressidaa oli saatavina vain sedan- ja farmariversioina. Ulkoasultaan tämä malli on hyvin kulmikas ja muistuttaa saman ikäisiä Corolloita ja Camryjä. 

Moottorivaihtoehdot:

* 2.2

Cressida MX73
-------------

Toyota Cressida MX73
Myös neljännen sukupolven Cressidasta oli vain sedan- ja farmariversiot.

Cressida MX83
-------------

Toyota Cressida MX83
Viimeisen sukupolven Cressidasta oli saatavana vain sedan-versio. Siinä oli entisen 2,8-litraisen moottorin sijaan nyt 3,0-litrainen rivikuutonen ja tehot nousivat 155 hevosvoimasta 190:een. 

Viimeisen sukupolven Cressidan seuraajina voitaisiin pitää Lexus LS-sarjan ja Lexus ES -sarjan malleja, joille Cressida toimikin suunnittelun pohjana, näissä Lexuksissa onkin käytetty monia samoja osia kuin MX83 Cressidassa. Toyota-brandilla varustettu seuraaja on kuitenkin Toyota Avalon joka on Cressidasta poiketen etuvetoinen.
**Íklaina** (kreik. Ίκλαινα; myös *Íklena*) on Kreikan kylä, joka sijaitsee linnuntietä noin 10 kilometriä Pýloksen kaupungista pohjoiskoilliseen. Se kuuluu hallinnollisesti Pýlos-Néstoraksen kuntaan, Messenian alueyksikköön ja Peloponnesoksen alueeseen. Aiemmin kylä kuului Pýloksen kuntaan ja vuodesta 2011 lähtien Pýlos-Néstoraksen kunnan Pýloksen kunnallisyksikköön. Kylä muodostaa oman kyläyhdyskuntansa (Τοπική Κοινότητα Ικλαίνης, *Topikí Koinótita Iklaínis*). Kylän väkiluku on 313 (vuonna 2011).

Mykeneläinen kaupunki
---------------------

Íklaina on myös mykeneläisaikaisen kaupungin arkeologinen kohde, joka sijaitsee kylän lähellä ja on saanut siitä nimensä. Kaupunki on tutkijoiden mukaan ollut merkittävä paikallinen keskus myöhäisellä pronssikaudella noin 1600–1100 eaa. Paikalla on saattanut olla palatsikeskus. Rakennuksiin kuuluu muun muassa megaron, muita rakennuksia, kyklooppimuurilla tuettu pengerrys sekä ulkoilmapyhäkkö. Muihin löytöihin kuuluu mm. seinämaalauksia, keramiikkaa ja metalliesineitä. Íklainasta on löydetty myös mm. toistaiseksi vanhin tunnettu lineaari-B-kirjoitusta sisältävä savitaulu. Se on ajoitettu LH IIB/IIIA1 -kausille tai kauden LH IIIA2 alkuun eli noin vuosiin 1450–1350 eaa.

Íklainan arkeologisia kaivauksia on suorittanut Ateenan arkeologinen seura. Nestorin palatsin eli mykeneläisaikaisen Pyloksen arkeologinen kohde sijaitsee vain noin neljä kilometriä luoteeseen Íklainasta.

Lähteet
-------

1. ↑  Ίκλαινα *Buk.gr*. Viitattu 14.1.2016.
2. 1 2  Απογραφή Πληθυσμού - Κατοικιών 2011. Väestönlaskennan tulokset (XLS)  2011. The Hellenic Statistical Authority (Kreikan tilastokeskus ELSTAT).  Arkistoitu 16.10.2015. Viitattu 1.9.2014. (kreikaksi)
3. ↑  Iklaina *Iklaina Archaeological Project*. Viitattu 14.1.2016.
4. ↑  Linear B Tablet *Iklaina Archaeological Project*. Viitattu 14.1.2016.
5. ↑  The Archaeological Society at Athens *archetai.gr*.  Arkistoitu 14.3.2016. Viitattu 12.9.2017.
**Toyota Aygo** on Toyotan vuodesta 2005 lähtien valmistama A-segmentin automalli. Sitä valmistettiin yhteistyössä Peugeot’n ja Citroënin kanssa Tšekin Kolínissa. Tehtaan tuotantokapasiteetti on 300 000 autoa vuodessa, josta kunkin merkin osuus on kolmasosa. Aygon toinen sukupolvi esiteltiin vuonna 2014. Kolmas sukupolvi, joka sai nimen Aygo X, esiteltiin vuonna 2021.

Toyota Aygo I (2005–2014)
-------------------------

Ensimmäisen sukupolven Aygon ja sen sisarmallien, Citroēn C1:n ja Peugeot 107:n väliset erot ovat sisustus sekä keulan ja perän erot. Merkkien yhteinen tavoite oli myydä 300 000 autoa eli 100 000 per merkki. Aygon myynti aloitettiin vuoden 2005 heinäkuussa ja korimalleina olivat 3- ja 5-oviset hatchback-mallit. Moottorivaihtoehtoja oli kaksi, kolmesylinterinen, 51 kW:n (68 hv), 1,0-litrainen bensiinimoottori sekä nelisylinterinen, 40 kW:n (54 hv), 1,4-litrainen HDi-dieselmoottori. 

Aygossa ovat edessä levyjarrut ja takana rumpujarrut. ABS-jarrut ovat vakiovaruste ja ajonvakautuksen saa lisävarusteena. 

Korivaihtoehtoina Aygossa on 3- ja 5- oviset hatchback-mallit ja varustelutasoja on kaksi, joista parempaa myydään nimellä Aygo+. Aygo+:ssa on muun muassa korinväriset ovenkahvat ja peilit, ikkunaturvatyynyt edessä ja takana, sähkökäyttöiset ikkunat edessä ja kauko-ohjattu keskuslukitus.

Ensimmäisen sukupolven facelift-malli.Vuoden 2012 Euro NCAP -kolaritestistä Aygo sai tulokseksi kolme tähteä viidestä.

Toyota Aygo II (2014–2021)
--------------------------

Toisen sukupolven Toyota Aygo esiteltiin yleisölle vuoden 2014 Geneven autonäyttelyssä ja sen tuotanto aloitettiin samana vuonna. Nuorelle ostajakunnalle suunnattu auto on erilaisten väriyhdistelmien ja lisävarusteiden avulla personoitavissa ostajan mielen mukaiseksi. Varustelun lähtötasoja on neljä: perusversio x, jota seuraa x-play, x-cite ja x-clusive. Varustelutasoja voidaan täydentää ja personoida ulkopuolen OUTstand- ja sisätilojen INtense-varustepaketeilla. Tätä Aygon täydellistä uudistumista kuvaa myös sen mainosslogan "Go Fun Yourself". 

Vuoden 2017 Euro NCAP -kolaritestistä Aygo sai tulokseksi neljä tähteä viidestä.

Toisen sukupolven facelift-malli.

Toyota Aygo X (2021–)
---------------------

Aygo X -nimellä myytävä kolmannen sukupolven malli esiteltiin vuonna 2021. Sen ulkonäöstä on pyritty tekemään hieman katumaasturimainen.

Vuoden 2022 Euro NCAP -kolaritestistä Aygo X sai tulokseksi neljä tähteä viidestä.

Lähteet
-------

1. ↑  Toyota Aygo 2012 Euro NCAP. Viitattu 7.7.2018. (englanniksi)
2. ↑  Toyota Aygo 2017 Euro NCAP. Viitattu 7.7.2018. (englanniksi)
3. ↑  Ylänne, Kari: Toyotan pikkuautossa istutaan nyt tavallista korkeammalla – ulkovärit mausteiden mukaan *is.fi*.  6.11.2021. Viitattu 25.2.2022.
4. ↑  Jalovaara, Toni: Pikkuinen Toyota Aygo ei ole enää niin pikkuinen – Uusi Aygo X on kasvanut joka suunnassa, ja X tarkoittaa katumaasturimaisuutta *tekniikanmaailma.fi*.  5.11.2021. Viitattu 25.2.2022.
5. ↑  Toyota Aygo X 2022 Euro NCAP. Viitattu 17.7.2022. (englanniksi)
Valpolicella-viinien tuotantoalue sijaitsee Veronan maakunnassa.
**Valpolicella-viinit** ovat italialaisia punaviinejä, joita tuotetaan Valpolicellan alueella Veronan seudulla Venetossa Koillis-Italiassa. *Valpolicella Classico* -viinien tuotantoaluetta ovat Valpolicellan laaksot. *Valpolicella Valpantena* -viinit tuotetaan Valpantenan laaksossa. Valpolicella-viinejä tuotetaan kaikkiaan 74 neliökilometrin alueella. Viinit valmistetaan pääosin Corvina-, Corvinone-, Molinara- ja Rondinella-rypäleistä.

Valpolicella-viiniluokat
------------------------

Laatuluokiteltuja ja nimisuojattuja Valpolicella-viinityyppejä ovat Valpolicella, Valpolicella Ripasso, Amarone della Valpolicella ja Recioto della Valpolicella. 

Laatuluokan *Valpolicella DOC* -viinejä tuotetaan vuosittain noin 16 miljoonaa litraa (vuonna 2014). Näiden viinien päärypäle on Corvina ja alkoholipitoisuus vähintään 11 prosenttia.

*Valpolicella Ripasso* on DOC-laatuluokan punaviini, joka jatkojalostetaan Valpolicella DOC -viinistä. Alkoholiprosentti nousee prosessissa vähintään 12,5:een. Ripasso-viiniä tuotetaan vuosittain noin 20 miljoonaa litraa (vuonna 2014).

*Amarone della Valpolicella DOCG* -punaviini valmistetaan kuivuneista rypäleistä. Sitä varastoidaan vähintään kaksi vuotta ennen myyntiä. Viiniä tuotetaan noin 10 miljoonaa litraa vuodessa (vuonna 2014).

*Recioto della Valpolicella DOCG* -viini on punaista kuohuviiniä tai punaviiniä. Sitä tuotetaan vain 0,2 miljoonaa litraa vuodessa.

* Viinitarha Fumanessa.Viinitarha Fumanessa.
* Amarone on DOCG-viini.Amarone on DOCG-viini.

Lähteet
-------

1. ↑  Valpolicella DOC (Viinin perustietoja)  30.11.2011. Italian Wine Central. Viitattu 27.8.2017. (englanniksi)
2. ↑  Valpolicella Ripasso DOC (Viinin perustietoja)  30.11.2011. Italian Wine Central. Viitattu 27.8.2017. (englanniksi)
3. ↑  Amarone della Valpolicella DOCG (Viinin perustietoja)  7.3.2014. Italian Wine Central. Viitattu 27.8.2017. (englanniksi)
4. ↑  Recioto della Valpolicella DOCG (Viinin perustietoja)  7.3.2014. Italian Wine Central. Viitattu 27.8.2017. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Valpolicella (viini)** Wikimedia Commonsissa
**Valpas** oli Kuopiossa vuosina 1974–2001 ilmestynyt sosiaalidemokraattinen viikkolehti.

*Savon Kansan* lakattua vuonna 1958 Pohjois-Savon sosiaalidemokraattien äänenkannattajana toimi *Suomen Sosialidemokraatti*, jossa julkaistiin alueellista vaihtosivua 1970-luvun alkuun saakka. Parlamentaarinen lehdistötuki mahdollisti tuolloin oman maakuntalehden perustamisen. Marraskuusta 1974 lähtien ilmestyneen *Valppaan* kustantajana toimi Lehtityö Oy, jonka pääomistajat olivat Suomen Sosialidemokraattinen Puolue, sen lehdistön yhteistyöelin T-lehdistö Oy ja *Suomen Sosialidemokraatin* Kustannusosakeyhtiö Kansanvalta. Yhtiön johtokunnan puheenjohtajana toimi kansanedustaja Lasse Lehtinen.

Tabloid-kokoisena ilmestynyt *Valpas* oli ensimmäinen 1970-luvulla perustetuista sosiaalidemokraattisista viikkolehdistä. Se painettiin aluksi Iisalmessa ja vuodesta 1978 lähtien Joensuussa. Päätoimittajana ja toimitusjohtajana työskentelivät ensin Asko Seppänen, vuodesta 1977 Seppo Haapanen ja vuodesta 1979 Martti Ruokolainen. Tehtävät eriytettiin vuonna 1985, jolloin päätoimittajaksi tuli Rauno Iivonen. Ruokolaisen lähdettyä vuonna 1988 vetovastuu siirtyi Juhani Arolle. Hänen jälkeensä päätoimittajana työskentelivät Pirkko Jyväkorpi ja Anja Salminen ja toimitusjohtajina Jouko Koistinen ja Aulis Kupiainen. 1990-luvulla päätoimittaja-toimitusjohtajana oli Antti Sokka, jota vuonna 1999 seurasi Matti Vimpari.

SDP:n piirilehdeksi perustettu *Valpas* keskittyi sisällössään politiikkaan ja ammattiyhdistysliikkeen toimintaan sekä maakunnan ja kuntien tapahtumiin. Sen taloudellisen perustan muodostivat lehdistötuki sekä ammattiliittojen lehtisetelit. Lehden omista tuloista suurin osa tuli kuntien, E-liikkeen, ammattiyhdistysten ja puolueosastojen ilmoituksista. Talous saatiin kuntoon 1970-luvun loppuun mennessä, jolloin levikki nousi reilusta kolmesta tuhannesta yli 6 600 tilaajaan. 1980-luvulla lehtiyhtiö lähti mukaan Kuopion kaapelitelevisioon ja paikallisradioon ja vuonna 1985 se yritti julkaista tappiolliseksi osoittautunutta ilmaisjakelulehteä. 1980-luvun lopulla yhtiö ajautui talousvaikeuksiin ja lehden toimitusresurssit heikkenivät. Vuonna 1992 sen levikki oli enää vajaat 4 700 kappaletta ja vuonna 1997 noin 3 700. Tappiokierteen syvetessä *Valpas* pyrki tavoittelemaan SKDL:n jo aikaisemmin lakanneen *Kansan Sanan* lukijakuntaa, mutta joutui lopettamaan ilmestymisensä toukokuussa 2001.

Lähteet
-------

* Hämäläinen, Reijo: *Työväenlehden arktinen taival*. Vantaa: Kellastupa, 2015. ISBN 978-952-5787-18-4. Teoksen verkkoversio.
* Piironen, Kaija: *Sanan valtaa Kallaveden kaupungissa II: Kuopion sanomalehdistön historia 1918–1979*. Kuopio: Savon Sanomain Kirjapaino Oy, 1982. ISBN 951-657-103-4.

### Viitteet

1. 1 2  Piironen, s. 420.
2. ↑  Hämäläinen, s. 193.
3. ↑  Piironen, s. 420–421.
4. ↑  Hämäläinen, s. 196–198.
5. ↑  Piironen, s. 423.
6. ↑  Hämäläinen, s. 195, 197.
7. ↑  Piironen, s. 421–423.
8. ↑  Hämäläinen, s. 195.
9. ↑  Hämäläinen, s. 195–198.
Valotusajan säätökiekko perinteisessä filmikamerassa.
Animoitu kuva, joka näyttää valotusajan ja -aukon vaikutuksen liikkuvassa kohteessa ja syvyysterävyydessä.
Pitkällä valotusajalla otetussa kuvassa näkyy, kun liikkuvat autot ovat pimeällä muodostaneet viivoja.
**Valotusaika** (myös **suljinaika**, engl. *shutter speed*) tarkoittaa valokuvauksessa aikaa, jonka kameran suljin on auki valotuksen aikana. Yleensä valotusaika ilmoitetaan sekunnin murto-osina, kuten *1/250* s, joka voidaan merkitä myös *250*. 

Mitä vähemmän kuvauskohteessa on valoa, sitä pidempi pitää valotusajan olla, jotta valoherkälle kuvakennolle tai filmille lankeaa riittävästi valoa halutun tuloksen saavuttamiseksi. Pidempi valotusaika vaatii vakaampaa kuvausotetta tai jalustan käyttöä, jotta vältetään heilahtamisesta johtuva kuvan epäterävyys, joka joskin tarjoaa paremman kuvanlaadun.

Nykyään valotusaikojen geometrinen sarja on vakiintunut seuraavaksi:

* 1/4 000 s = 0,244 ms
* 1/2 000 s = 0,488 ms
* 1/1 000 s = 0,977 ms
* 1/500 s = 1,95 ms
* 1/250 s = 3,9 ms
* 1/125 s = 7,8 ms
* 1/60 s = 15,6 ms
* 1/30 s = 31,25 ms
* 1/15 s = 62,5 ms
* 1/8 s = 125 ms
* 1/4 s = 250 ms
* 1/2 s = 500 ms
* 1 s = 1 000 ms
* 10 s = 10 000 ms
* **B** – suljin on auki niin kauan kuin laukaisinta pidetään pohjassa (*bulb*)
* **T** – suljin sulkeutuu vasta kun laukaisinta painetaan uudestaan (*time*)
* **X** – salaman synkronointia varten tarvittava asetus

Jokainen askel sarjassa puolittaa tai kaksinkertaistaa filmille tai kennolle pääsevän valon määrän. Koska myös objektiivin himmenninaukko muuttuu vastaavassa sarjassa, voidaan sama valotus saavuttaa usealla valotusajan ja himmenninaukon yhdistelmällä. Esimerkiksi 1/125 ja f:8 tuottaa saman valotuksen kuin 1/250 ja f:5,6.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Nasim Mansurov: Introduction to Shutter Speed in Photography *photographylife.com*.  15.9.2022. PhtographyLife. Viitattu 4.7.2023. (englanniksi)
2. ↑  Darren Rowse: Shutter Speed in Photography: The Essential Guide *digital-photography-school.com*. Digital Photography School. Viitattu 4.7.2023. (englanniksi)
Fotooppinen (musta) ja skotooppinen (vihreä) valotehofunktio.
**Valotehofunktio** tai **valon tehojakauma** kuvaa keskimääräisen ihmisen silmän valoherkkyyttä aallonpituuden funktiona. 

Vuonna 1924 CIE määritteli {\displaystyle V(\lambda )\,} valotehofunktion fotooppiselle näölle ja vuonna 1951 {\displaystyle V'(\lambda )\,} skotooppiselle eli hämäränäölle. Funktiot perustuvat koehenkilöille tehtyihin mittauksiin. CIE {\displaystyle V(\lambda )\,} valotehofunktio on {\displaystyle {\overline {y}}(\lambda )} värinsovitusfunktio CIE 1931 XYZ -väriavaruudessa.

Testimetodit
------------

Valotehofunktio määriteltiin neljästä eri tutkimuksesta saadusta datasta. Mahdollisia testimetodeja oli kaksi: kirkkauden sovitus ja välkkyfotometria. 

Kirkkaussovituksessa koehenkilö katsoo kahtia jaettua kenttää, joista toisessa on esimerkiksi valkoinen referenssivalo ja toisessa punainen sovitettava valo. Koehenkilön on punaisen valon kirkkautta säätämällä sovitettava kirkkaus vastaamaan valkoisen kentän valoa.

Välkkyfotometriamenetelmällä koehenkilö katsoo kahtia jaettua kenttää, joiden valot välkkyvät jollain nopeudella, esimerkiksi 17 Hz. Koehenkilön tehtävä on säätää sovitettavan valon kirkkautta, kunnes välkkymistä ei enää huomaa.

Testisovituksia tehdään riittävä määrä kattaen kaikki valon aallonpituudet.

Lähteet
-------

* Measuring Spectral Sensitivity *yorku.ca*. Viitattu 4.7.2013. (englanniksi)

### Viitteet

1. ↑  Fairchild, Mark, D. (1997). *Color Appearance Models*. Addison-Wesley Longman, Inc. England.
2. ↑  Robert M. Boynton: History and current status of a physiologically
based system of photometry and colorimetry.  *Optical Society of America*, Elokuu 1996, 13. vsk, nro 8, s. 1609-1619.  (englanniksi)
**Degehabur** tai **Degeh Bur** on kaupunki Etiopian Somalin osavaltiossa. Sen asukasluku oli vuoden 2007 väestönlaskennan mukaan 30 027.

Maantiede
---------

Degehabur sijaitsee Etiopian Somalin osavaltiossa Degehaburin alueella. Matkaa Etiopian pääkaupunki Addis Abebaan on 799 kilometriä. Alue on historiallista Ogadenia.

Historia
--------

Degehabur oli 1800-luvulla tärkeä kauppapaikka alueen poikki kulkeville karavaaneille. Vuosisadan loppupuolella se kuitenkin ryöstettiin useampaan otteeseen ja suuri osa sen asukkaista muutti muualle. Loppuvuodesta 1899 paikasta tuli Mohammad Abdille Hassanin johtamien dervissien tukikohta. Seuraavan vuoden maaliskuun puolella dervissit tekivät huomattavaan tappioon päättyneen hyökkäysyrityksen Jijigaan, josta selviytyneet vetäytyivät Degehaburiin. Degehabur alkoi toipua ja kasvaa aikaisemmista hävityksistään 1920-luvun aikana.

Toisen Italian–Etiopian sodan alettua Degehaburiin tehtiin ilmaiskuja ja se oli yksi etiopialaisten pääpuolustusasemista Ogadenin suunnalla etelässä. Italialaiset käyttivät myös taistelukaasuja. Suomen Punainen Risti piti jonkin aikaa yllä Richard Faltinin johtamaa kenttäsairaalaa Degehaburissa. Italialaiset joukot valtasivat Degehaburin 30. huhtikuuta 1936. Brittiläiset ja nigerialaiset joukot valtasivat sen takaisin toisen maailmansodan aikana vuonna 1941.

Länsi-Somalian vapautusrintama taistelijat olivat piirittäneet Degehaburin vuoden 1977 keskivaiheilla. Heinäkuussa syttyi Somalian ja Etiopian välinen Ogadenin sota. Vapautusrintaman taistelijat olivat vallanneet Degehaburin, josta somalialaiset joukot vetäytyivät maaliskuussa 1978.

Väestö
------

Degehaburin asukasluku oli Etiopian vuoden 2007 väestönlaskennan mukaan 30 027. Vuonna 2001 vastaava lukema oli noin 12 000.

Lähteet
-------

1. 1 2  Population and Housing Census 2007 – Somali Statistical (pdf) (s. 9) Central Statistics Agency. Viitattu 3.9.2021. (englanniksi)
2. 1 2 3 4 5 6 7  Bernhard Lindahl: Debre Tabor - Delo wereda (pdf) (s. 49-52) *Local History of Ethiopia*. The Nordic Africa Institute. Viitattu 3.9.2021. (englanniksi)
3. ↑  David H. Shinn ja Thomas P. Ofcansky: *Historical dictionary of Ethiopia*, s. 312-314. Scarecrow Press, 2013. ISBN 978-0-8108-7457-2. (englanniksi)
Richard Oesterreicher vuonna 2017
**Richard Oesterreicher** (10. marraskuuta 1932 Wien, Itävalta – 17. tammikuuta 2023 Wien) oli itävaltalainen kapellimestari ja jazzmuusikko. Hän opiskeli pianon ja kitaran soittoa Wienin konservatoriossa. Österreicher liittyi ORF:n big bandiin vuonna 1972, ja hänet nimettiin orkesterin musiikilliseksi johtajaksi vuonna 1976. Tuona aikana hän sävelsi tunnusmusiikit ORF:n ohjelmille *Wer A sagt*, *Champion*, *O du mein Österreich* ja *Countdown*. Vuonna 1981 hän perusti *Richard Oesterreicher-Big-Bandin*, joka on toiminut yhteistyössä monien TV-ohjelmien ja viihdetaiteilijoiden, kuten Udo Jürgensin, Peter Alexanderin, Bill Ramseyn, Caterina Valenten, Kurt Sowinetzin, José Carrerasin, Edita Gruberován ja Marianne Mendtin kanssa.

Oesterreicher toimi myös 12 kertaa Itävallan kapellimestarina Eurovision laulukilpailussa, vuosina 1978–1987, 1990 ja 1991.

Lähteet
-------

1. ↑  Richard Oesterreicher gestorben *wien.ORF.at*.  19.1.2023. Viitattu 1.4.2023. (saksaksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Richard Oesterreicher** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |

 |
Fabián Estay vuonna 2011.
**Fabián Estay** (s. 5. lokakuuta 1968) on chileläinen jalkapalloilija, joka pelasi Chilen maajoukkueessa 69 maaottelua ja teki niissä viisi maalia vuosina 1990–2001. Vuoden 1998 MM-kilpailuissa hän pelasi neljä ottelua. Copa Américassa hän pelasi vuosina 1991, 1993, 1995 ja 1999.

Estay edusti urallaan useita eteläamerikkalaisia ja meksikolaisia seuroja. Euroopassa hän pelasi sveitsiläisen St. Gallenin joukkueessa vuosina 1991–1992 ja kreikkalaisessa Olympiakosissa vuosina 1993–1995. Hän lopetti pelaajauransa vuonna 2006.

Lähteet
-------

1. ↑  Paso Alpuin, Luis Fernando: Fabián Estay - International Appearances  9.1.2008. RSSSF. Viitattu 14.2.2019. (englanniksi)
2. ↑  Fabián Estay *Transfermarkt*. Viitattu 14.2.2019. (englanniksi)

  

Chilen joukkue – Jalkapallon MM-kilpailut 1998
1 Tapia
2 Castañeda
3 Fuentes
4 Rojas
5 Margas
6 Reyes
7 Parraguez
8 Acuña
9 Zamorano
10 Sierra
11 Salas
12 Marcelo Ramírez
13 Neira
14 Miguel Ramírez
15 Villarroel
16 Aros
17 Vega
18 Musrri
19 Cornejo
20 Estay
21 Barrera
22 Tejas
Valmentaja Acosta
**Whiplash** on Crystal Dynamicsin kehittämä ja Eidos Interactiven julkaisema 3D-tasohyppelypeli PlayStation 2:lle ja Xboxille. Peli julkaistiin Euroopassa vuonna 2004. Pelin sankarit ovat pitkähäntäkärppä, Spanx ja kani Redmond, joka toimii pelissä aseena/työkaluna. Koko pelin ajan he joutuvat työskentelemään yhdessä, koska ovat ketjulla kiinni toisissaan.

Tavoitteet
----------

Pelin päämäärä on paeta laboratoriosta, jossa ihmiset tekevät eläimillä testejä, mutta pelissä on myös kaksi muutakin tavoitetta:

1) Vapauttaa muut eläimet käyttämällä päähahmojen ketjua hyväkseen. Vapautetut eläimet saattavat auttaa Spanxia ja Redmondia hyökkäämällä ihmisten kimppuun.

2) Vahingoittaa ja tuhota laitteita mahdollisimman paljon, jotta yhtiöltä loppuisivat rahat ja eläinkokeet lopetettaisiin.

Pelattavuus
-----------

Vaikka Redmond ja Spanx ovat ketjutettu toisiinsa kiinni, pelatavuus on samanlaista kuin muissakin tasohyppelypeleissä. Pelaaja ohjaa vain Spanxiä ja Redmond toimii aseena tai työkaluna. Spanxillä on tyypilliset tasohyppelykyvyt, kun taas Redmond on testien seurauksena rikkoutumaton ja hänellä voi piestä vartijoita, tunkea koneeseen, sekä käyttää koukkuna. Redmondin voi sytyttää tuleen, jäädyttää tai hänestä voi tulla radioaktiivinen. Yksi ainutlaatuinen asia pelissä on, että läpi kenttien hyvin monet laitteet ja esineet voivat rikkoa, ja siitä saa rahaa. Rahalla voi avata erikoisuuksia. Pieksemällä ihmisiä läpi kenttien, he pudottavat ruokaa, mikä nostaa Spanxin terveyttä tai Redmondin raivoa.

Vastaanotto
-----------

* GameRankings - 69.92 (36 arvostelua)
* GameSpot - 66/10 (32 arvostelua)
* Gamespy - 2/5
* IGN - 7.0/10
* MetaCritic - 66/100 (32 arvostelua)

Lähteet
-------

1. ↑  GameRankingsin arvostelu
2. ↑  GameSpotin arvostelu
3. ↑  Gamespyn arvostelu
4. ↑  IGN:in arvostelu
5. ↑  MetaCriticin arvostelu

Muut lähteet
------------

* Crystal Dynamicsin kotisivut
* Whiplash MobyGamesissa (Arkistoitu – Internet Archive)