recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Paikalleen asennettu AGM-28 Hound Dog-ydinohjus.
North American **AGM-28 Hound Dog** (aluksi *WS-131B* eli *Weapon System 131-B*, sittemmin myös *B-77* ja *GAM-77*, suom. *Rakkikoira* tai suom. *Häntä-Heikki*) on yhdysvaltalainen B-52-pommikoneesta laukaistava risteilyohjus, joita kyseinen konetyyppi saattoi kuljettaa kaksi kappaletta ulkopuolisissa siipiripustimissaan. Asetyyppi kuului Yhdysvaltain strategisten ilmavoimien (SAC) ydinasearsenaaliin. Kehittelytyöt aloitettiin 1956–1957. Sen valmistus alkoi 1959 ja ensilaukaisu tapahtui samana vuonna 23. huhtikuuta. AGM-28 Hound Dog hyväksyttiin käyttöön vuoden 1960 lopulla. Ohjus oli käytössä vuoteen 1976 ja poistettiin palveluksesta vuonna 1978.

Boeing B-52F nousee AGM-28 Hound Dog-ohjukset siipiripustimissaan.
Pratt & Whitney J-52-P-3 suihkumoottoria käyttävä ohjustyyppi kuljetti lämpöydinkärkeä (W28: voimakkuus 1,1 megatonnia) ja se oli niin kutsuttu Stand Off -tyyppinen ydinase. Ohjuksen omamassa oli yli 4 500 kg. Sen kantama oli noin 965–1 260 km. Ohjustyyppi oli ylisooninen, saavuttaen 2,1 Machin lentonopeuden. Lentokorkeus saattoi vaihdella välillä 200–17 100 metriä. Koska ohjuksen moottori käytti samaa polttoainetyyppiä kuin sen kuljettava lentokone, voitiin ohjus tankata lennon aikana. Ohjausmetodi oli astro-inertiaan perustuva suunnistusohjaus. Inertiasuunnistuksen ohella B-versio oli vuonna 1971 päivitetty eli varustettu TERCOM-pintatutkalla tai maastosuunnistusjärjestelmällä (engl. *Terrain Following Radar, TFR*).

Takaviistosta kuvattu AGM-28B-tyypin Hound Dog-ohjus.
Nimensä tämä ohjusase sai Big Mama Thorntonin sekä Elvis Presleyn esittämästä Hound Dog -kappaleesta. Tyypillinen hyökkäysmenetelmä oli sellainen, että Boeing B-52 laukaisi AGM-28:n sopivan (arviolta n. 200–1 200 km) välimatkan päästä. Sitten ohjus kohosi yli 13–17 km:n korkeuteen. Lähellä maaliaan ohjus kiihdytti yli kahden Machin nopeuteen ja teki lähestymissyöksyn. Tämän tyypin ohjuksia valmistettiin yli 700 kappaletta, näistä arviolta 100 kappaletta laukaistiin.

AGM-28 Hound Dog korvasi suurelta osin, pahoin epäonnistuneen Douglas AGM-48/GAM-87 Skyboltin, jota oli tarkoitus tuottaa myös brittien ydinarsenaaliin. Lopullisesti Hound Dog -ohjuksen korvasivat ilmasta laukaistavat keskipitkän matkan alisooniset risteilyohjukset Boeing AGM-86 ALCM ja BGM-109 Tomahawk.

Lähteet
-------

1. ↑   Viitattu 14.9.2018.
2. 1 2   Viitattu 12.8.2018.
3. ↑   Viitattu 11.8.2018.
4. ↑   Viitattu 12.8.2018.
5. ↑    Viitattu 12.8.2018.
6. ↑   Viitattu 11.8.2028.
7. ↑   Viitattu 12.8.2018.
8. ↑   Viitattu 13.8.2018.
9. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive) Viitattu 13.8.2018.
10. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive) Viitattu 6.1.2021.

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.
Viti LevuFidžin kartta

|  |  |
| --- | --- |
| Sijainti | 
Central Division,Western DivisionFidži |
| Saariryhmä | 
Viti Levu -saaret |
| Korkein kohta | 
Tomanivi, 1 324 |
| Pinta-ala | 
10 531 km²  |

Väestö| Asukasluku | 
580 000 |
| Suurin kaupunki | 
Suva |
| Asutuskeskukset | 
Lautoka, Rakiraki, Nadi, Sigatoka, Ba, Nausori |

Karttamuokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa WikidataaTietolaatikon dokumentaatioNäytä Wikidatasta tulevat arvot

**Viti Levu** on Fidžin saarivaltion suurin saari. Se on noin 170 km pitkä ja sen pinta-ala on 10 531 km² ja asukasluku noin 580 000 asukasta.*lähde?* Saaren metsien peittämässä keskiosassa on myös saarivaltion korkein huippu, 1 324 metriä (toisen lähteen mukaan 1 224 m) korkea Tomanivi, joka on tunnettu myös nimellä Mt. Victoria).

Viti Levussa sijaitsee valtion pääkaupunki Suva ja siellä asuu lähes kolme neljäsosaa saarivaltion väestöstä. Muita merkittäviä kaupunkeja (sijaitsevat rannikolla) ovat:

* Ba
* Lautoka
* Nadi
* Nausori
* Rakiraki
* Sigatoka

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Arkistoitu kopioViti Levu YK:n ympäristöohjelma (UNEP), unep.ch.  Arkistoitu 3.4.2012. Viitattu 26.1.2017. (englanniksi)
2. 1 2  Mount Victoria, Fiji Islands peakbagger.com. Viitattu 26.1.2017. (englanniksi)
**Antonio "The Magician" Esfandiari** (alun perin **Amir Esfandiari**, s. 8. marraskuuta 1978 Teheran Iran) on iranilaissyntyinen yhdysvaltalainen pokeriammattilainen.

Esfandiari muutti 9-vuotiaana perheineen Kalifornian San Joséhen. Kiusaamisen takia hän vaihtoi nimensä Anthonyksi. Yhdeksäntoista vuoden ikäisenä Esfandiari vaihtoi etunimensä takaisin Antonioksi ja alkoi esiintyä ammattitaikurina. Samoihin aikoihin hän alkoi pelata Texas hold 'em -pokeria. 

Esfandiarin ensimmäinen suurmenestys oli marraskuussa 2002 World Poker Tourin 3rd Annual 49'er Gold Rush Bonanza -turnauksessa saavutettu kolmostila. Seuraavana keväänä hän oli viides WSOP:n 2 000 dollarin No Limit Hold'em -turnauksessa. Helmikuussa 2004 Esfandiari ansaitsi lähes 1,4 miljoonaa dollaria voittamalla WPT:n L.A. Poker Classicin Commerce Casinolla Los Angelesissa. Saman vuoden toukokuussa hän voitti toistaiseksi ainoan WSOP-rannekkeensa 2 000 dollarin sisäänoston Pot Limit Hold'em -turnauksessa. Marraskuussa 2006 Esfandiari tuli toiseksi Poker Superstars -kutsuturnauksen finaalissa Todd Brunsonin jälkeen. Vuoden 2012 heinäkuussa Esfandiari voitti The Big One for ONE DROP turnauksen. Turnauksen sisäänosto oli 1 000 000 dollaria, ja voitollaan Esfandiari lunasti 18 346 673 dollaria. Tällä tuloksella Esfandiari nousi WSOP All Time Money -listan kärkeen.

Esfandiari on ollut pelaamassa television pokeriohjelmissa *High Stakes Poker* ja *Poker After Dark*.

Elokuussa 2013 Esfandiarin turnausansiot ylittivät 25,5 miljoonaa dollaria, mikä teki hänestä tuolloin kaikkien aikojen parhaiten ansainneen pokeriturnauspelaajan.

Lähteet
-------

1. ↑  Antonio Esfandiari WSOP player profile World Series of Poker. Viitattu 8. kesäkuuta 2009.
2. ↑  Antonio Esfandiarille 18 miljoonaa The Big One for ONE DROPin voitosta *pokerisivut.com*.  Arkistoitu 11.7.2012. Viitattu 4.7.2012.
3. ↑   All Time Money List
Top 100 Viitattu Elokuu 2013.

Aiheesta muualla
----------------

* Viralliset kotisivut (Arkistoitu – Internet Archive)
* Antonio Esfandiarin blogi Coinflip.comissa
* Antonio Esfandiari The Hendon Mob Poker Databasessa (englanniksi)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC

 |

 |
**Vitelen rautaruukki** toimi Venäjällä Aunuksessa lähellä Suomen rajaa Vitelejoen suussa Laatokan rannalla vuosina 1894–1904. 

Vitelen ruukkiin kuului kaksi vuonna 1895 valmistunutta masuunia jotka rakennutti pietarilaisen kollegineuvos Nikolai Putilovin (k. 1880) perustama teräsyhtiö *Obschestvo Putilovskij Zavod* jolla oli tehtaat Pietarissa. Masuunit käyttivät Suomen puolelta Impilahdessa sijainneelta Välimäen vuonna 1894 avatulta kaivokselta louhittua malmia. Masuunit oli sijoitettu Venäjän puolelta koska Suomesta Venäjälle tuodulle takkiraudalle oli asetettu tulleja mutta toisaalta malmia saattoi tuoda tullivapaasti. Malmi kuljetettiin laivoilla Välimäen kaivokselta Viteleen.

Välimäen kaivokselta louhittiin vuosina 1895–1906 yhteensä 354 100 tonnia malmia ja kaivos oli Suomen toiseksi suurin rautakaivos Pitkärannan kaivoksen jälkeen. Vitelen ruukin kaksi masuunia tuottivat vuodessa yhteensä 4 900 tonnia takkirautaa joka laivattiin Putilovin Pietarin tehtaille. Masuunit toimivat vuoteen 1904 saakka jolloin ne suljettiin. Välimäen kaivoksen toiminta päättyi pari vuotta myöhemmin vuonna 1906.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Kauko Puustinen : *Laatokan Karjalan historialliset ruukit 1809–1939*, Geologi 65/2013 (Arkistoitu – Internet Archive)
**Roomalainen talo** (kreik. Ρωμαϊκή οικία, *Romaïkí oikía*) eli **Casa Romana** on uudelleenrakennettu roomalaisaikainen yksityistalo Kosin kaupungissa Kosin saarella Kreikassa. Se sijaitsee kaupungin keskustan lounaislaidalla niin kutsutun läntisen arkeologisen alueen eteläosassa lähellä Roomalaista odeionia.

Roomalaisen talon sisätiloja.
Talo rakennettiin alun perin 100-luvun lopulla tai 200-luvun alussa varhaisemman hellenistisellä ajalla rakennetun talon paikalle.

Rakennus muistuttaa mm. Pompejista tunnettuja roomalaisia yksityistaloja. Siinä on kaksi kerrosta, kolme atriumpihaa ja yhteensä 36 huonetta. Jokaisen atriumin keskellä on suihkulähde. Rakennus on ollut koristeltu mosaiikkilattioin sekä freskoilla ja veistoksilla. Koristelut esittävät muun muassa mytologian hahmoja sekä eri eläimiä.

Rakennuksen rauniot löytyivät vuoden 1933 maanjäristyksen jälkeen alkaneissa italiaisten suorittamissa kaivauksissa. Italialaiset päättivät rakentaa talon uudelleen alkuperäistä muistuttavaksi, ja työ valmistui vuonna 1940. Talosta lähinnä alaosa on alkuperäistä rakennusta.

Lähteet
-------

1. 1 2  Casa Romana *Greeka.com*. Viitattu 11.11.2015.
2. 1 2  Casa Romana - Roman Villa *Kos*.  Arkistoitu 4.3.2016. Viitattu 11.11.2015.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Roomalainen talo (Casa Romana)** Wikimedia Commonsissa
Mäntylän kunnalliskoti, vanha päärakennus.
**Mäntylän sairaala** oli Lappeenrannan Mäntylän kaupunginosassa toiminut sairaala. Sairaalan toiminta loppui vuonna 2010.

Historia
--------

Juomasillan torpassa toimi 1880-luvulla Matti Rynön värjäämö. Rynö otti sukunimekseen Rynén ja siirsi toimintansa Lappeenrannan Pallon kaupunginosaan.
Juomasillan torpassa aloitti toimintansa Lappeenrannan ensimmäinen vaivaistalo vuonna 1891. Vaivaistalon jugendtyylinen lisärakennus valmistui 1914.

Vuonna 1937 valmistui kivinen sairaalarakennus, sekä vuonna 1962 tiilinen sairaalarakennus. Rakennukset olivat tyhjillään 2010-luvulla ja joutuivat kovan ilkivallan kohteeksi. Lähialueella toimiva sementtitehdas Finnsementti osti osan Mäntylän sairaalan rakennuksista vuonna 2012 Lappeenrannan kaupungilta ja päätti purkaa ne turvallisuussyistä.

Vuonna 1937 ja 1962 valmistuneiden sairaalarakennusten purku aloitettiin keväällä 2021.

Lähteet
-------

1. ↑  Mäntylän hylätyllä sairaala-alueella on pitkä historia, 1880-luvulla siellä värjättiin lankoja ja kudottiin itämaisia mattoja *esaimaa.fi*.  29.1.2017. Viitattu 24.05.2021.
2. ↑  Pala sosiaalitoimen historiaa häviää Lappeenrannassa – Finnsementti purkaa rakennuksia entisellä Mäntylän sairaalalla *yle.fi*.  2.5.2019. Viitattu 24.05.2021.
3. ↑   Vanerit eivät pidättele vandaaleja – Mäntylän sairaalaa tuhotaan häpeilemättä *yle.fi*.  7.7.2016. Viitattu 24.05.2021.
4. ↑   Mäntylän sairaalarakennukset Finnsementille *yle.fi*.  23.11.2012. Viitattu 24.05.2021.
5. ↑  Mäntylän sairaalan rakennukset häviävät kevään aikana Lappeenrannan maisemasta – Silmittömän ilkivallan jälkiä raivattiin neljä viikkoa, ja vasta sen jälkeen päästiin asbestipurkuun *esaimaa.fi*.  18.2.2021. Viitattu 24.05.2021.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvasarja: Vandaalit riehuivat vanhassa sairaalassa
**Alisa Pöllänen** (s. 3. tammikuuta 1994 Savonlinna) on suomalainen salibandyn pelaaja, joka edustaa Naisten Salibandyliigassa pelaavaa Classicia. Pelipaikaltaan Pöllänen on hyökkääjä ja hän laukoo vasemmalta.

Ura
---

Pöllänen aloitti jääkiekon viisivuotiaana SaPKossa ja pelasi vuonna 2009 nuorten maajoukkueessa. Salibandyn hän aloitti viisi vuotta jääkiekkoa myöhemmin. Savonlinnan ZZ Top Teamia vuosina 2004-2010 edustanut Pöllänen valitsi vuonna 2010 lajikseen salibandyn ja vaihtoi seuraa Tampereen Classiciin.    Classicissa pelatessaan Pöllänen on voittanut Suomen mestaruuden vuosina 2011, 2012, 2013 ja 2015 sekä Suomen Cupin vuosina 2013, 2015 ja 2016. 
Kaudeksi 2017-2018 hän vaihtoi seuraansa ruotsalaiseen huippuseuraan Pixbo Wallenstam IBK:n, seuran kotipaikka on Göteborg. 

### Maajoukkueura

Salibandyn alle 19-vuotiaiden tyttöjen maailmanmestaruuskilpailuissa vuonna 2012 Suomi pääsi jatkoajalla finaaliin Pölläsen rangaistuslaukausmaalilla.  Alle 19-vuotiaat voittivat ensimmäistä kertaa maailmanmestaruuden ja Pöllänen valittiin semifinaalin ja finaalin parhaaksi pelaajaksi. Naisten salibandymaajoukkueessa hän on edustanut Suomea kaksi kertaa MM-kilpailuissa ja molempina vuosina Suomi on sijoittunut toiseksi. Vuonna 2013 Pöllänen oli Suomen joukkueen nuorin pelaaja  ja vuonna 2015 hänet valittiin MM-kisojen All Stars -kentälliseen.

Lähteet
-------

1. ↑
2. ↑
3. ↑
4. ↑
5. ↑
6. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive)
7. ↑
8. ↑
**Vuoden 1952 Oslon talvilolympialaisten** naisten 10 kilometrin maastohiihto, oli olympiahistorian ensimmäinen naisten maastohiihtokilpailu. Kilpailu käytiin 23. helmikuuta 1952 Holmenkollenilla. Myöskään aiemmin naisten hiihto ei ollut FIS:n järjestämien hiihdon maailmanmestaruuskilpailujen ohjelmassa. Ainoastaan isäntämaa Norja oli ainoa, joka äänesti naisten hiihtokilpailun järjestämistä vastaan.

Naishiihdon johtavana maana pidettiin Neuvostoliiton poissa ollessa Suomea, jossa oli järjestetty naisten kansallisia mestaruuskilpailuja jo useita vuosia. Suomen paras naishiihtäjä Tyyne Wideman, joka oli voittanut maan mestaruuden kolmesti perättäin 1949, 1950 ja 1951, päätti lopettaa hiihtouransa vuoteen 1951. Hänen kaksoissisarensa Lydia Wideman sen sijaan osallistui Oslon olympialaisiin. Tämä oli jo kilpailun puolivälissä hiihtänyt tukevaan johtoon, joka säilyi kilpailun loppuun asti. Suomalaishiihtäjät saavuttivat kilpailussa kolmoisvoiton ja Lydia Wideman jäi historiaan ensimmäisenä naisten maastohiihdon olympiavoittajana.

Lopputulokset
-------------

|  Sija |  Urheilija  |  Tulos |
| --- | --- | --- |
|  1  |  Lydia Wideman (FIN) |  41.40
  |
|  2  |  Mirja Hietamies (FIN) |  42.39
  |
|  3  |  Siiri Rantanen (FIN) |  42.50
  |
|  4  |  Märta Norberg (SWE) |  42.53
  |
|  5  |  Sirkka Polkunen (FIN) |  43.07
  |
|  6  |  Rakel Wahl (NOR) |  44.54
  |
|  7  |  Marit Øiseth (NOR) |  45.04
  |
|  8  |  Margit Albrechtsson (SWE) |  45.05
  |
|  9  |  Eivor Alm (SWE) |  45.20
  |
|  10  |  Gina Regland-Sigstad (NOR) |  45.37
  |
|  11  |  Sonja Ruthström-Edström (SWE) |  45.41
  |
|  12  |  Jorun Askersrud Tangen (NOR) |  47.45
  |
|  13  |  Hanni Gehring (GER) |  50.39
  |
|  14  |  Nada Birko-Kustec (YUG) |  50.44
  |
|  15  |  Josette Baisse (FRA) |  51.43
  |
|  16  |  Angela Kordež (YUG) |  52.33
  |
|  17  |  Fides Romanin (ITA) |  54.43
  |
|  18  |  Michèle Angirany (FRA) |  54.56
  |
|  –  |  Ildegarda Taffra (ITA) |  DNF
  |
|  –  |  Lizzy Kladensky (AUT) |  DNF
  |

Lähde:

Lähteet
-------

1. 1 2 3  1952 Winter Olympics / Cross Country Skiing / 10 kilometres, Women Olympedia. Viitattu 16.10.2020. (englanniksi)

Maastohiihto talviolympialaisissa 1952
miesten 18 km | miesten 50 km | miesten 4x10 km | naisten 10 km
**Trần Loan**, paremmin tunnettu nimellä **Kelly Marie Tran** (s. 17. tammikuuta 1989 San Diego, Kalifornia, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hänellä on ollut rooleja lyhytelokuvissa, mutta suurempaan julkisuuteen hän tuli Rose Ticon roolissa elokuvassa *Star Wars: The Last Jedi*.

Varhainen elämä ja koulutus
---------------------------

Tran syntyi 17. tammikuuta 1989 San Diegossa. Hänen vanhempansa olivat Vietnamin sodan pakolaisia. Lapsena hänen isänsä oli koditon ja asui katulapsena Vietnamissa. Yhdysvaltoihin muuton jälkeen hän meni töihin Burger Kingiin tukeakseen perhettään, ja hänen vaimonsa oli töissä hautaustoimistossa. Tran kävi Westviewin lukiota San Diegossa ja työskenteli jogurttikaupassa nimeltä Golden Spoon saadakseen rahaa. Tran valmistui viestinnän kandidaatiksi Kalifornian yliopistosta.

Lähteet
-------

1. ↑
2. ↑
3. ↑
4. ↑
5. 1 2
6. ↑
7. ↑
8. ↑


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Synchronkartei
* Elonet

 |

 |

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Kelly Marie Tran
Yksinapainen RC-alipäästösuodatin
**Alipäästösuodatin** eli **alipäästösuodin** (eng. *low-pass filter*) on suodatinrakenne, joka päästää läpi matalataajuiset ja vaimentaa eli suodattaa korkeataajuiset signaalit.

Alipäästösuodatinta on loivalla vaimennuksella yleisesti käytetty radiovastaanotinlaitteissa äänenvärinsäätimissä (Tone-säädin) ja audiopäätevahvistimissa erillisessä korkeiden äänten Treble-säätimissä. Niiden kytkentä perustuu yleisesti analogisen yksinapaisen RC-suodattimen kytkentään.

Suodatin voi olla komponenteilla toteutettu analoginen suodatin tai tietokoneella signaalia käsittelevä digitaalisuodatin.

Analoginen alipäästösuodatin
----------------------------

Yksinkertainen analoginen RC-alipäästösuodatin voidaan toteuttaa vastuksen ja kondensaattorin jännitteenjakokytkennän avulla (kuvassa). Matalilla taajuuksilla kondensaattorin läpi kulkee vähän virtaa, jolloin vastuksen yli muodostuu vain pieni jännitehäviö ja signaali ei juurikaan vaimene. Korkeilla taajuuksilla kondensaattori näyttää lähes oikosululta, jolloin ulostulojännite on lähellä nollaa. Kuvan RC-piirin lähtö- ja tulojännitteen välillä vallitsee riippuvuus

{\displaystyle {\Big |}{\frac {V\_{\mathrm {out} }}{V\_{\mathrm {in} }}}{\Big |}={\frac {1}{\sqrt {1+(2\pi RCf)^{2}}}}}.
Taajuus {\displaystyle f\_{0}={\frac {1}{2\pi RC}}} on alipäästösuodattimen *ominaistaajuus*.

Siirtofunktio
-------------

Ensimmäisen asteen alipäästösuodattimen yleinen siirtofunktio on muotoa

{\displaystyle {\frac {U\_{\mathrm {out} }}{U\_{\mathrm {in} }}}=H(s)={\frac {1}{s+1}}}
ja toisen asteen siirtofunktio on muotoa

{\displaystyle H(s)={\frac {1}{s^{2}+2Ds+1}}},
missä s on Laplace-muuttuja ja D suodattimen vaimennusvakio. Siirtofunktio voidaan myös kertoa vakiotermillä, mikäli suodatin sisältää vahvistusta tai vaimennusta. Tekemällä sijoitus {\displaystyle s=j\omega } saadaan lauseke, joka kertoo suodattimen siirtofunktion sinimuotoisille jännitteille kompleksilukuna. Kompleksiluvun itseisarvo kertoo lähtö- ja tulojännitteen amplitudien suhteen ja kompleksiluvun kulma kertoo signaalien välisen vaihesiirron. Sijoittamalla {\displaystyle \omega =0} nähdään, että molempien siirtofunktioiden arvo on tasajännitteellä 1, toisin sanoen signaali pääsee vaimentumatta suodattimen läpi. Koska muuttuja s on nimittäjässä, taajuuden kasvaessa lähtöjännite pienenee.

Useampiasteinen alipäästösuodatin saadaan rakennettua ensimmäisen ja toisen asteen siirtofunktioiden tulona. Käytännön kytkennöissä tämä voidaan toteuttaa kytkemällä peräkkäin erilaisia suodatinlohkoja.

Vaimennusvakion D sijasta alan kirjallisuudessa käytetään myös hyvyyslukua Q ja vaimennuskerrointa d. Näiden välillä vallitsee yhteys

{\displaystyle Q={\frac {1}{2D}}={\frac {1}{d}}}

Katso myös
----------

* Elektroniikan suodattimet

Lähteet
-------

1. ↑  Elektroniikan perusteet s. 26

Kirjallisuutta
--------------

* Wanhammar, Lars: *Analog Filters Using MATLAB*. Springer International Publishing, 2009. ISBN 978-0-387-92766-4. Teoksen verkkoversio (viitattu 2.7.2020).
**Lars Korvald** (29. huhtikuuta 1916 – 4. heinäkuuta 2006) oli norjalainen poliitikko, Norjan pääministeri 1972–1973 kristillisestä kansanpuolueesta (*Kristelig Folkeparti*). Hän oli myös puolueensa johtaja 1967–1975 ja 1977–1979.

Korvald syntyi Nedre Eikerissä. Hän valmistui maatalouskorkeakoulusta 1943 ja opetti Rådessa maatalouskoulussa ja nousi sen rehtoriksi 1952. Hän liittyi kristillisiin 1945 ja valittiin Suurkäräjille 1961 ja jätettyään sen vuonna 1981 toimi Østfoldin maaherrana viisi vuotta.

Korvald toimi kolmen puolueen koalitiohallituksen pääministerinä 18. lokakuuta 1972 – 16. lokakuuta 1973, kun edellinen pääministeri Trygve Bratteli erosi norjalaisten hylättyä niukasti kansanäänestyksen Euroopan yhteisöön liittymisestä. Korvald erosi kun työväenpuolue voitti parlamenttivaalit. Parlamentissa hän oli vuoteen 1981 asti, joista 16 vuotta parlamenttiryhmänsä johtajana.

Lähteitä
--------

* Suurkäräjien ansioluettelo (Arkistoitu – Internet Archive)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Taiteenala | 
* KulturNav

 |

 |
**Lars "Lidingö-Lasse" Larsson**  (17. kesäkuuta 1911 Lidingö – 29. tammikuuta 1993 Lidingö) oli ruotsalainen kestävyysjuoksija päämatkanaan 3 000 metrin esteet, jossa hän saavutti parhaan menestyksensä voittamalla vuoden 1938 Pariisin EM-kisoissa kultaa.

Vuoden 1936 olympialaisissa Berliinissä Larsson oli ajalla 9.16,6 kuudes 3000 metrin esteissä. Hän jäi seitsemän sekuntia pronssimitalisti Alfred Dompertista Suomen Volmari Iso-Hollon voittaessa olympiakultaa. Kaksi vuotta myöhemmin Pariisin Euroopan mestaruuskisoissa hän voitti ajalla 9.16,2 kolme sekuntia ennen Saksan Ludwig Kaindlia. Larsson oli mukana Ruotsin joukkueessa syyskuussa 1940 käydyssä kolmimaaottelussa Suomi-Ruotsi-Saksa Helsingissä, jossa hänet valittiin parhaaksi ruotsalaisurheilijaksi voitettuaan 3 000 metrin estejuoksun ajalla 9.16,0.

Vuosina 1936-1940 Larsson saavutti viisi kertaa peräkkäin Ruotsin mestaruuden 3 000 metrin estejuoksussa. Hän paransi tällä matkalla Ruotsin ennätystä kolme kertaa, viimeksi aikaan 9.07,0. Vuosina 1938 ja 1940 hän oli maailmantilastossa toisena. Estejuoksun lisäksi hän saavutti 5 000 metrillä vuonna 1936 parhaan aikansa 14.58,0. Vuonna 1941 tapahtunut jalan loukkaantuminen päätti hänen uransa. Lars Larsson edusti urallaan Lidingö IFK:ta. Hänet nimettiin yleisurheilusaavutustensa johdosta yleisurheilun Stora grabbariksi numerolla 92.

Lähteet
-------

1. ↑  Helsingin Sanomain palkinnot.  *Helsingin Sanomat*, 9.9.1940, s. 12. HS Aikakone (vain tilaajille). Viitattu 26.6.2019.

Asiasta muualla
---------------

* Lars Larsson *Olympedia*.  (englanniksi)
* Lars Larssonin parhaat kisat
* Yleisurheilun stora grabbarit (Arkistoitu – Internet Archive)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Tilastopaja 🔒

 |

 |
David Websteriä esittävä mosaiikkiteos.
**David Webster** (19. joulukuuta 1945 Pohjois-Rhodesia – 1. toukokuuta 1989 Johannesburg) oli eteläafrikkalainen antropologi ja apartheidin vastustaja.

Webster liittyi apartheidin vastaiseen kampanjaan opiskellessaan Rhodesin yliopistossa vuonna 1965. Websterin väitöskirja käsitteli mosambikilaisten siirtotyöläisiä. Hänen tutkimuksensa paljastama työläisten hallituksen ja yritysten harjoittama hyväksikäyttö sai Websterin yhdistämään akateemisen tutkimuksensa apartheid-järjestelmän vastaiseen aktivismiin. Webster aloitti työskentelyn Witsin yliopistossa vuonna 1970. Webster toimi akateemisen uransa ohella Pidätettyjen vanhempien tukikomiteassa (engl. *Detainees' Parents' Support Committee (DPSC)*), jossa hän auttoi apartheidhallituksen pidättämien omaisia hankkimaan tietoa läheistensä olinpaikasta.

Webster ammuttiin 1. toukokuuta 1989 haulikolla lähietäisyydeltä kotiovensa eteen Johannesburgissa. Hänen murhaajansa oli Ferdinand Barnard, joka toimi hallituksen salaisessa Civil Cooperation Bureau -yksikössä. Barnard sai murhasta 40 000 randin bonuksen.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  David Webster sahistory.org. Viitattu 2.8. 2007. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Webster, D. & Friedman, M. (1989). Repression and the State of Emergency June 1987-March 1989, Johannesburg: Ravan Press.
* Webster, E. (1989). A Tribute to David Webster. Transformation. Vol 9.

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Yhdysvallat
* Alankomaat

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Antoine Xavier Adams** (s. 3. elokuuta 1988 Basseterre) on saintkittsnevisläinen pikajuoksija, pikaviestin MM-mitalisti. Hän on pituudeltaan 180 cm.

Adams juoksi kolmannen osuuden Saint Kitts ja Nevisin joukkueessa, joka saavutti pronssia 4 × 100 metrin viestissä Daegun MM-kilpailuissa 2011. Hän sai samana vuonna pikaviestissä hopeaa Pan-Amerikan kisoissa ja pronssia Keski-Amerikan ja Karibian mestaruuskilpailuissa. Lontoon olympialaisissa 2012 hän karsiutui 100 ja 200 metrin välierissä sekä pikaviestin alkuerissä.

Adams voitti 200 metrin Keski-Amerikan ja Karibian mestaruuden 2013. Moskovan MM-kilpailuissa 2013 hän karsiutui 100 ja 200 metrin välierissä sekä pikaviestin alkuerissä. IAAF World Relays -kilpailuissa hän sai 4 × 200 metrin viestissä hopeaa 2014. Glasgow'n Kansainyhteisön kisoissa hän sijoittui 100 metrillä neljänneksi.

Adams saavutti Toronton Pan-Amerikan kisoissa 2015 pronssia 100 metrillä ajalla 10.09. Saman vuoden Pohjois- ja Keski-Amerikan sekä Karibian mestaruuskilpailuissa hän oli kolmas 200 metrillä. Pekingin MM-kilpailuissa 2015 hän karsiutui 100 ja 200 metrin alkuerissä. Portlandin MM-hallikilpailuissa 2016 hän karsiutui 60 metrin välierissä. Rio de Janeiron olympialaisissa 2016 hän karsiutui 100 ja 200 metrin sekä pikaviestin alkuerissä.

Henkilökohtaiset ennätykset
---------------------------

### Ulkoradat

| *Laji* | *Aika* | *Paikka* | *Päivä* |
| --- | --- | --- | --- |
| **100 m** | 10,01 | BasseterreBasseterre | 16. kesäkuuta 201322. kesäkuuta 2014 |
| **200 m** | 20,08 | Basseterre | 22. kesäkuuta 2014 |

### Sisäradat

| *Laji* | *Aika* | *Paikka* | *Päivä* |
| --- | --- | --- | --- |
| **60 m** | 6,58 | Houston | 12. helmikuuta 2016 |
| **200 m** | 20,93 | College Station | 13. joulukuuta 2014 |

Lähteet
-------

1. ↑  Antoine Adams *sports-reference.com*.  Arkistoitu 10.6.2017. Viitattu 5.4.2016. (englanniksi)
2. 1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11 12  Antoine Adams SKN *tilastopaja.org*. Viitattu 2.9.2016. (englanniksi)[vanhentunut linkki]
3. 1 2 3 4  Antoine Adams Kansainvälinen yleisurheiluliitto.  (englanniksi)


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* World Athletics
* Tilastopaja 🔒

 |

 |
**Ihor Viktorovits Tšibirev** engl. *Igor Chibirev* (s. 19. huhtikuuta 1968) on venäläissyntyinen ukrainalainen entinen jääkiekkoilija ja nykyinen jääkiekkovalmentaja. Hän pelasi kauden 1984–1985 Kiovassa Neuvostoliiton kolmannella sarjatasolla ennen siirtymistään Venäjälle. Ensimmäinen kausi Venäjällä meni toisen sarjatason SKA MVO Kalininin joukkueessa, josta tie vei sitten suurseura TsSKA Moskovaan. Moskovassa Tšibirev pelasi viisi kautta ennen siirtymistään pohjois-Amerikkaan, IHL-liigan Fort Wayne Kometsiin.

Hartford Whalers varasi Tšibirevin 11. kierroksella vuonna 1993 ja seuraavana syksynä hän raivasi tiensä NHL-joukkueen riveihin. Tšibirev pelasi kauden kutakuinkin puoliksi NHL:ssa ja farmijoukkue Springfield Indiansin riveissä AHL:ssa. Kaudella 1994–1995 pelejä NHL:ssa kertyi vain kahdeksan ja kausi meni pääosin Fort Waynessa. Kauden jälkeen edessä oli paluu Eurooppaan.

Kaudelle 1995–1996 Tšibirev teki kolmivuotisen sopimuksen Sveitsin NLA-liigan HC Ambri-Piottan kanssa. Keskimmäisellä kaudella Tšibirev pelasi kahdeksan ottelun verran lainalla Itävallassa Klagenfurt AC:n joukkueessa. Kaudelle 1998–1999 Tšibirev siirtyi Ambri-Piottasta Fribourg-Gottéronin joukkueeseen. Neljän Sveitsissä pelatun kauden jälkeen Tšibirev siirtyi pelaamaan Saksan DEL-liigan Hannover Scorpionsin joukkueeseen. Hannoverissa kului kolme kautta ja tämän jälkeen Tšibirev päätti uransa.

Maajoukkue
----------

Tšibirev edusti Neuvostoliittoa alle 20-vuotiaiden MM-kisoissa vuonna 1988. Seuraavan kerran hän pelasi maajoukkuepelejä Ukrainan paidassa vuoden 2002 Olympiaturnauksessa.

Valmennusura
------------

Tšibirev aloitti valmentajan uransa kaudella 2007–2008 toimiessaan Venäjän pääsarjassa pelanneen 
HK MVD:n apuvalmentajana yhden kauden ajan. Tämän jälkeen hän piti muutaman vuoden taukoa valmennuksesta ja palasi sitten kaudelle 2013–2014 junioriliiga MHL:ssa pelannen ukrainalaisen Molodaya Gvardiya Donetskin apuvalmentajaksi. Kauden 2014–2015 hän oli apuvalmentajana Ukrainan jääkiekkomaajoukkueessa 1. divisioonan A-lohkossa sekä päävalmentajana alle 20-vuotiaiden maajoukkueessa.

Kaudella 2015–2016 Tšibirev toimi apuvalmentajana VHL-liigan Sokol Krasnojarskin joukkueessa. Seuraavana syksynä Tšibirev oli jälleen ilman valmennuspestiä, kunnes kutsuttiin maaliskuussa 2017 Ukrainan liigassa pelanneen Donbass Donetskin apuvalmentajaksi. Kaudella 2017–2018 Tšibirev toimi KHL-joukkue Admiral Vladivostokin apuvalmentajana, josta palasi seuraavaksi kaudeksi jälleen apuvalmentajaksi Donetskiin.

Lähteet
-------

* Ihor Tšibirev The Internet Hockey Databasessa (englanniksi)

### Viitteet

1. ↑  Ihor Tšibirev *Elite Prospects*. Everysport Media Group AB.  (englanniksi)
2. ↑
Antisuyun lippu eli *wiphala*.
**Antisuyu** oli yksi Inkavaltakunnan neljästä *suyusta* eli osavaltiosta Cuntisuyun, Collasuyun ja Chinchaysuyun ohella. Antisuyu käsitti alueen Cuscon pohjois- ja koillispuolella ja oli *suyuista* toiseksi pienin. Yhdessä Chinchaysuyun kanssa Antisuyu muodosti *Hanan Suyukunan* eli valtakunnan kaksi ylempää neljännestä käsittäneen alueen.

Alue rajoittui nykyiseen Amazonin sademetsään, ja siellä asuneita heimoja kutsuttiin yhteisnimellä *antit*. Myös Andien vuoriston nimi on todennäköisesti samaa alkuperää. Antisuyusta tuli osa Inkavaltakuntaa kahdeksannen Sapa Incan Viracochan aikakaudella, kun tämä valloitti alueen Cuscon itäpuolella.

Inkojen vaikutusalue päättyi Amazonin viidakon reunaan. 1400-luvulla Túpac Inca Yupanqui yritti valloittaa alueen, mutta ylängön olosuhteista poikkeava kuuma ja kostea ilmasto koitui sotajoukon kohtaloksi. Lähes kolmasosa sotilaista menehtyi, ja inkat joutuivat vetäytymään.

Antisuyun alueella oli hyvin monenlaisia luonnonolosuhteita ja ilmastoja: siihen kuului sekä itäisten Andien jyrkkiä rinteitä ja ruohoylänköä että vuoristometsiä. Ilmastoa leimasivat voimakkaat rankkasateet ja rehevä kasvillisuus. Ylängöillä voitiin viljellä perunaa ja kvinoaa ja alangoilla maniokkia ja trooppisia hedelmiä; muita alueen luonnonvaroja olivat koka, lääkekasvit, kulta ja linnunhöyhenet. Antisuyussa asui melko vähän ihmisiä, eivätkä inkat laajentaneet valtakuntaansa enää alle 1500 metrin korkeudella sijainneeseen sademetsään. Sittemmin Antisuyu tarjosi inkoille pakopaikan espanjalaisilta ja sissisodan keskuksen.

Wamanit
-------

Inkavaltakunnan neljä *suyua*. Antisuyu vihreällä.
Jokainen *suyu* jakautui *wamaneihin* eli provinsseihin. Antisuyuun kuuluivat seuraavat *wamanit*:

* Campa
* Chunchos
* Cunibo
* Lare eli Lari
* Machiguenga
* Omasayo eli Umasuyu
* Paucartambo eli Pawqartampu
* Piro
* Shipibo
* Vilcabamba eli Willkapampa

Lähteet
-------

1. 1 2 3  The Tawantinsuyu and the Frontiers of the Inca Empire *howtoperu.com*. Viitattu 9.5.2021. (englanniksi)
2. 1 2  Antisuyu *ancientworlds.net*. Viitattu 9.5.2021. (englanniksi)
3. ↑  Moseley 1992, s. 32.
4. ↑  Antisuyu *discover.stqry.com*. Viitattu 9.5.2021. (englanniksi)

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Antisuyu
Arkhimedeen laki
Kreikkalainen Arkhimedes (287–212 eaa.) keksi nostetta koskevan lainalaisuuden, jota kutsutaan hänen mukaansa **Arkhimedeen laiksi**: 

*Jos kappale on upotettu nesteeseen, neste kohdistaa kappaleeseen ylöspäin työntävän voiman, joka on yhtä suuri kuin kappaleen syrjäyttämän nesteen paino.*
Arkhimedeen laki voidaan esittää matemaattisesti muodossa

{\displaystyle F\_{A}=m\_{fluidi}g=\rho \_{fluidi}V\_{i}g}

missä {\displaystyle m\_{neste}} on syrjäytetyn nesteen massa, {\displaystyle \rho \_{fluidi}} on nesteen tiheys (kg/m³), {\displaystyle V\_{i}} on kappaleen upoksissa oleva tilavuus (m³) ja {\displaystyle g} on putoamiskiihtyvyys (maan pinnalla noin 9,81 m/s²). 

Ottamalla huomioon kappaleen painon {\displaystyle F\_{P}=m\_{kappale}g} voimme laskea kappaleeseen vaikuttavan kokonaisvoiman 

{\displaystyle F\_{B}=F\_{A}+F\_{P}=(\rho \_{kappale}V\_{kappale}-\rho \_{fluidi}V\_{i})g}

missä {\displaystyle \rho \_{kappale}} on upotetun kappaleen tiheys ja {\displaystyle V\_{kappale}} on kappaleen kokonaistilavuus. 

Tasapainotilassa, kuten kuvassa, {\displaystyle F\_{P}=-F\_{A}\rightarrow F\_{B}=0}.

Sovellutuksia
-------------

Arkhimedeen lakia voidaan hyödyntää kappaleiden tilavuuksien ja tiheyksien mittaamisessa sekä tätä kautta myös aineiden, esimerkiksi kullan, puhtauden mittauksessa. 

Tarinan mukaan Arkhimedes paljasti nosteen avulla, että kuninkaan kultaseppä oli korvannut kuninkaan kultaisen kruunun sisuksen hopealla. Paljastus oli mahdollinen, koska kullalla ja hopealla on eri tiheydet. 

Punnitsemalla kruunu ilmassa ja sitten veteen upotettuna voidaan näiden painojen erotuksena määrittää syrjäytetyn vesimäärän paino. Tekemällä sama punnitus kultakappaleelle, voidaan määrittää kullan painon suhde kultakappaleen syrjäyttämän veden painoon. Jos tämä suhde on sama kuin kruunun ja sen syrjäyttämän vesimäärän painojen suhde, ovat kappaleiden tiheydet samat, eli kruunu on kultaa. Jos suhde on eri, on kruunu jotain muuta ainetta, esimerkiksi hopeaa.

Lähteet
-------

* *S. Hassi & J. Hatakka & H. Saarikko & J. Valjakka, Lukion fysiikka: Vuorovaikutus, 1.–3. painos, WSOY 1999.*

### Viitteet

1. ↑  Giordano, Nicholas: *College Physics: Reasoning and Relationships*, s. 324. Cengage Learning, 2009. ISBN 9780534424718. (englanniksi)
**Ihoärsytystestit** ovat toksikologisia testimenetelmiä, joiden avulla tutkitaan kemikaalien aiheuttamia haittoja ihmisen iholle. 
Testimenetelminä käytetään tällä hetkellä Draizen kaniinitestiä sekä joitakin in vitro -testimenetelmiä. In vitro -menetelmien tarkoituksena on korvata Draizen kaniinitesti kemikaalitestauksessa ja ne ovat ECVAMin validoimia.

In vitro -menetelmät perustuvat RhE-teknologiaan (Reconstructed human Epidermis), jossa ihmisen keratinosyyteistä on rakennettu keinoihoa. Keratinosyytit muodostavat monikerroksisen epidermiksen, jonka päällä on marraskesi suojaavana kerroksena. ECVAMin rekisteröimiä kaupallisia testimenetelmiä ovat EpiSkin™, EpiDerm™ ja SkinEthic™. Ihoärsytystestit perustuvat vapautuvien tulehdusvälittäjäaineiden mittaamiseen altistuskokeissa.

Todellisessa tilanteessa ihmisen altistuessa ihoa ärsyttäville aineille ne aiheuttavat palautuvan inflammaatioreaktion altistuneeseen kudokseen. Tällöin ihosolut vapauttavat tulehdusvälittäjäaineita, jotka laajentavat verisuonia ja saavat ne läpäisevämmäksi. Tulehdusvälittäjäaineet houkuttelevat paikalle immuunisoluja kuten mast-soluja ja neutrofiileja. Lisäksi ne stimuloivat ihon hermopäätteitä aiheuttaen kutinan tunteen. Kemikaalit voivat aiheuttaa ärsytystä toistuvan altistumisen seurauksena eli ne ovat kumulatiivisesti ärsyttäviä aineita. Toiset kemikaalit aiheuttavat ärsytystä kerta-altistumisen seurauksena, jolloin ne luokitellaan akuutisti ärsyttäviksi aineiksi.

Lähteet
-------

1. ↑  EURL ECVAM: Skin Irritation (verkkosivu) *eurl-ecvam.jrc.ec.europa.eu*. Viitattu 16.4.2016. englanti
2. ↑  In Vitro Skin Irritation: Reconstructed Human Epidermis Test Method (PDF)  2010. OECD. Viitattu 16.4.2016. englanti
Antoine Bouscatel
**Antoine ("Bousca") Bouscatel** (myös **Antonin**, 9. maaliskuuta 1867 Cantal, Ranska – 1945) oli ranskalainen säkkipillin soittaja ja eräs musette-musiikin pioneereista ja suurista nimistä 1900-luvun vaihteen ja alun Pariisissa.

Tausta
------

Antoine-poika sai ensimmäisen säkkipillinsä 8-vuotiaana. Hän opetteli soittamaan paimentaessaan perheen lehmiä ja vuohia Auvergnen seudun Alpeilla, viettäessään päiväkausia yksinään paimenessa. Hän toi mukanaan tämän paimenessa opettelemansa musiikin ja soittotavan myöhemmin Pariisiin.

Ura
---

Bouscatel saapui Pariisiin vuonna 1890, 23-vuotiaana. Hän etsi parempaa elämää, kuten monet Auvergnen seudulta tuolloin pääkaupunkiin muuttaneet ihmiset. Hän asui kaupungin laitamilla, Bastiljin läheisyydessä sijaitsevalla *la Roquette*lla; kaukana kaupungin keskeisistä ooppera- ja konserttitaloista.

Lukuisat kahvilat ja tanssisalit olivat muotoutuneet auvergnelais- ja muidenkin maalaissiirtolaisten elämän keskipisteiksi. Bouscatel työskenteli päivisin kupariseppänä ja lämmityskattiloiden tekijänä. Iltaisin hän kuitenkin otti esiin säkkipillinsä ja vuonna 1903 hän oli jo *Au Chalet* -nimisen musettebistron tähti rue de Lappe -kadulla. Bouscatelin maine kasvoi, hän ryhtyi kokopäivämuusikoksi, ja vuoteen 1910 mennessä hän oli saanut kahvilan omistukseensa. Kahvilan nimeksi vaihdettiin *Chez Bouscatel*.

Vuosien kuluessa Bouscatel muutti paikan kahvilasta isoksi tanssisaliksi, jossa hän itsekin esiintyi säännöllisesti. Vuonna 1905 Bouscatel tutustui harmonikansoittaja Charles Péguriin, jonka hän palkkasi omaan orkesteriinsa ja kahvilaansa. Harmonikasta tuli tuosta hetkestä lähtien elimellinen osa *bal musette* -musiikkia, ja heidän yhteistyötään pidetään musette-harmonikkamusiikin alkuhetkenä. Péguri avioitui Bouscatelin tyttären kanssa.

Bouscatel oli ensimmäisiä musette-musiikkia levyttäneitä artisteja 1900-luvun alussa.

Bouscatelin kuollessa vuonna 1945 harmonikka oli jo syrjäyttänyt säkkipillin aseman musette-musiikissa. Hänen kahvilansa jatkoi eri nimillä, kuten *bal Bouscatel*, *Chez Bouscatel* ja *Bousca-bal* vuoteen 1950 saakka.

Lähteet
-------

1. 1 2  In general *pagesperso-orange.fr*. Viitattu 24.5.2009. (englanniksi)*tarvitaan parempi lähde*
2. 1 2 3 4 5  Michael Dregni: *Django: The Life and Music of a Gypsy Legend*, s. 20-21. Oxford University Press, 2004. ISBN 019516752X. Teoksen verkkoversio (viitattu 24.5.2009). (englanniksi)
3. ↑  Simon Broughton, Mark Ellingham, Richard Trillo, Orla Duane, Vanessa Dowell: *World Music. The Rough Guide.*, s. 107. , 1999. ISBN 9781858286358. Teoksen verkkoversio (viitattu 24.5.2009). (englanniksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* SNAC
* IdRef

 |

 |
Melanesialaisia koululaisia. Melanesialaisilla on suhteellisen tumma iho, mistä he saivat alkujaan myös nimityksensä. Heidän hiuksensa ovat kähärät, ja niiden väri vaihtelee tummasta vaaleaan.
**Melanesialaiset** ovat kansoja, jotka asuttavat Melanesian saariryhmää läntisellä Tyynellämerellä. Heitä asuu Indonesiassa, Uudessa-Guineassa, Salomonin saarilla, Bismarckinsaarilla, Torresinsalmen saarilla, Uudessa-Kaledoniassa, Fidžissä ja Vanuatussa.

Melanesialaiset polveutuvat 40 000–60 000 vuotta sitten Aasiasta saapuneista ihmisistä. Vanuatuun he saapuivat vasta 4000 vuotta sitten, ja Fidžiin 2500 vuotta sitten, jolloin polynesialaiset olivat jo asuttaneet saariryhmän.

Vaikka melanesialaiset ovatkin kulttuurisesti monimuotoinen ryhmä, heitä yhdistää edelleen muutama piirre uskonnossa, elinkeinoissa ja vaihtokaupan järjestelmissä. Toisin kuin polynesialaiset, melanesialaiset eivät koskaan perustaneet hierarkkisia kuningaskuntia, vaan melanesialaisten suurimpia poliittisia yksikköjä olivat sukulinjat tai klaanit. Uskonnoltaan melanesialaiset olivat perinteisesti animisteja, mutta nykyisin useimmat heistä ovat kristittyjä. 1800-luvulta alkaen Melanesiassa syntyi useita millenaristisia lastikultteja. Melanesialaiset puhuvat noin 1200 eri kieltä, jotka kuuluvat papualaisiin ja austronesialaisiin kieliin.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  West, Barbara A.: "Melanesians (people of Melanesia)", *Encyclopedia of the Peoples of Asia and Oceania*, s. 521–527. Facts on File, 2009. ISBN 978-0-8160-7109-8.
**Arkeologinen kulttuuri** on arkeologisen aineiston tyyppien avulla määriteltävä esihistoriallisen ajan kansa.

Kulttuurin käsitteelle on antropologisessa ja arkeologisessa kirjallisuudessa annettu lukemattomia erilaisia määritelmiä. Asiaa on mutkistanut se, että termillä *kulttuuri* viitataan yleiskielessä henkiseen toimintaan ja sen tuotteisiin. Tämä yleinen merkitys on eri kuin arkeologiassa, mutta samalla se kuitenkin sisältyy arkeologian kulttuurikäsitteeseen.

Kulttuurikäsitettä käytti arkeologissa yhteyksissä ehkä ensimmäisenä Olof Rygh vuonna 1866. Hän totesi, että Pohjois-Norjan kivilajiesineet olivat erilaisia kuin muun Skandinavian. Hän katsoi pohjoisten esineiden siten olevan eri kulttuurin ja kansan, lappalaisten, tuottamaa. Vielä 1910-luvulle asti samaa tarkoittavasta käsitteestä käytettiin kirjallisuudessa myös nimitystä "ryhmä". Vuonna 1911 saksalainen Gustav Kossinna aloitti *kulttuuri*-termin systemaattisen käytön. Hän jakoi Keski-Euroopan arkeologiset jäännökset kulttuurien tai kulttuuriryhmien mosaiikiksi. Kulttuurialueet hän rinnasti etnisiin ryhmiin ja kansoihin, ja kulttuurit heimoihin.

Britanniassa toiminut Vere Gordon Childe määritteli arkeologisen kulttuurin vuonna 1929 tavalla, joka on yhä käytössä. Hänen empiristisen määritelmänsä mukaan kulttuuriksi tai kulttuuriryhmäksi kutsutaan monimutkaista kokonaisuutta säännönmukaisesti yhdessä esiintyviä piirteitä kuten saviastioita, työvälineitä, koristeita, hautausriittejä ja talon muotoja. Nämä piirteet esiintyvät yhdessä, koska ne ovat yhden kansan luomuksia ja sen kollektiivisen kokemuksen avulla sopeutuneet ympäristöönsä.

Uuden arkeologian edustaja David L. Clarke esitti vuonna 1976 määritelmän, jonka mukaan kulttuuri on polyteettinen joukko tiettyjä ja monipuolisia artefaktityyppikategorioita, jotka johdonmukaisesti esiintyvät yhdessä rajoitetulla maantieteellisellä alueella. "Polyteettisella" hän tarkoitti sitä, että kaikkien olemassa olleiden tyyppien ei tarvitse esiintyä jokaisessa kokoelmassa.

Pelkkiin havaittaviin esineisiin keskittyviä kulttuurin määritelmiä on kritisoitu siitä, että ne unohtavat ihmiset esineiden tekijöinä. Esimerkiksi W. W. Taylorin (1948) mukaan kulttuuri ei ole havaittava, vaan mentaalinen ilmiö, joka koostuu mielen sisällöistä. Tällöin artefaktit eivät ole kulttuuripiirteitä, vaan kulttuuripiirteiden ilmentymiä.

Lähteet
-------

* Eero Muurimäki (toim. Halinen, Petri & al.): *Johdatus arkeologiaan*. Helsinki: Gaudeamus, 2009 (toinen painos). ISBN 978-952-495-051-0.

### Viitteet

1. 1 2  Muurimäki 2007, s. 326.
2. ↑  Muurimäki 2007, s. 327–328.
3. ↑  Muurimäki 2007, s. 328.
4. ↑  Muurimäki 2007, s. 329–330.
5. ↑  Muurimäki 2007, s. 330.
6. ↑  Muurimäki 2007, s. 331.
7. ↑  Muurimäki 2007, s. 332.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Arkeologinen kulttuuri** Wikimedia Commonsissa
**Ihon valkaisu** on ihon värin vaalentamista kemiallisesti melaniinin tuotantoa vähentämällä. Valkaisu tehdään joko vaaleiden tai tummien iholäikkien täplittämän ihon värin tasoittamiseksi tai koko ihon vaalentamiseksi kauneusihannetta vastaavaksi.

Turvallisimpana keinona häiritsevien iholäiskien vaalentamiseen pidetään voidetta, joka sisältää hydrokinonia, kortisonia ja tretinoiinia eli A-vitamiinihappoa. Sen haittavaikutuksena voi olla tummien pilkkujen ilmaantuminen, punoitus tai ihottuma. Hydrokinonin epäillään myös mahdollisesti aiheuttavan syöpää, ja kosmetiikassa hydrokinonin käyttö on EU-säädösten mukaan kiellettyä. Joissain maissa, etenkin Afrikassa, valkaisuun voidaan käyttää erityisen myrkyllisiä aineita, kuten elohopeaa tai klobetasolipropionaattia. Kiinassa valkaisevien voiteiden markkinat ovat villit, ja aineita käytetään usein väärin.

Ihon valkaisu kauneusihanteen tavoittelemiseksi on hyvin yleistä etenkin tummaihoisten kansojen keskuudessa Afrikassa, Intiassa ja Amerikassa. Maailman terveysjärjestön mukaan Nigeriassa 77 prosenttia naisista käyttää säännöllisesti vaalennustuotteita. 25–34-vuotiaista aasialaisista miltei puolet on käyttänyt ihoa vaalentavia aineita. Ihon valkaisu on hyvin suosittua myös Kiinassa, missä nykyisin lähes kaikki ihovoiteet sisältävät valkaisevia aineita. Kiinan tunnetuimmat elokuvatähdet ja televisioesiintyjät ovatkin yleensä vaaleaihoisia, ja he mainostavat näkyvästi valkaisuvoiteita. Aasiassa vaaleaa ihoa arvostetaan, koska vain yläluokalla on ollut varaa olla sisätiloissa pois ihoa ruskettavasta auringosta.

Koko Aasian ihonvalkaisuliiketoiminnan arvoksi vuonna 2010 on laskettu 14 miljardia euroa, josta Kiinan osuus on yli kolmasosa. Toisen arvion mukaan pelkkien vaalennusvoiteiden liiketoiminnan arvo ylittää 10 miljardia dollaria vuoteen 2015 mennessä.

Katso myös
----------

* Peräaukon valkaisu
* Hampaiden valkaisu

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Arja-Leena Paavola: Aina väärä ihonväri (PDF)  4/2012. Kemia-lehti.  Arkistoitu 7.8.2020. Viitattu 7.1.2013.
2. 1 2 3  Timo Poropudas: Kiinalainen vaalentuu vaikka väkisin  8.5.2010. Taloussanomat. Viitattu 7.1.2013.
3. ↑  Lea Peuhkuri: Ihonvärin vaalennus on valtava bisnes.  *Kaleva*, 5.1.2013, s. 8.
4. ↑  Pirjo-Margit Lehtinen: Totuus ihon valkaisusta  16.4.2010. MTV Uutiset. Viitattu 7.1.2013.
**Marja Helinä Sakari** (s. 14. maaliskuuta 1956 Pariisi) on suomalainen taidehistorioitsija. Hän on toiminut Ateneumin taidemuseon johtajana joulukuusta 2018. Aiemmin Sakari oli Kiasman intendentti (2003–2008, 2012–2018) ja Suomen Ranskan-instituutin johtaja (2008–2012).

Sakari valmistui ylioppilaaksi 1974, filosofian kandidaatiksi 1988 ja lisensiaatiksi 1996. Filosofian tohtoriksi hän väitteli vuonna 2001 Helsingin yliopistossa. Hänen taidehistorian väitöskirjansa aiheena oli käsitetaiteen etiikka.

Sakari työskenteli Galleria Strindbergin näyttelysihteerinä 1982–1985 ja Helsingin Taiteilijaseuran pääsihteerinä 1988–1990. Hän työskenteli valtion taidemuseon kuvataiteen keskusarkiston tutkijana Ateneumissa 1991–1993. Sakari oli Kuvataideakatemian taidehistorian yliopettaja 2001–2002 ja Suomen Akatemian tutkijatohtori 2002–2003.

Marja Sakarin isä oli romaanisten kielten tutkija ja professori Aimo Sakari. Äiti Ellen Sakari hoiti myöhemmin samaa professuuria. Sakari oli avioliitossa taiteilija Simo Suoniemen kanssa 1978–1988, ja heillä on yksi lapsi.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6  Paavilainen, Ulla (päätoim.): *Kuka kukin on: Henkilötietoja nykypolven suomalaisista 2015*, s. 797–798. Helsinki: Otava, 2014. ISBN 978-951-1-28228-0.
2. 1 2  Gustafsson, Miia: Ateneumin uusi johtaja Marja Sakari haluaa tuoda esille enemmän uudempaa taidetta. *Yle Uutiset*.  2.10.2018. Viitattu 29.1.2020.
3. 1 2 3  Hujanen, Minna: Ateneumin johtaja Marja Sakari: "Mietiskely auttaa näkemään, ettei mikään ole pysyvää." (Julkaistu *Eeva*-lehdessä 5/2019.) *Apu*. Viitattu 29.1.2020.

Aiheesta muualla
----------------

* Trötschkes, Rita: Joskus taide ei avaudu edes Ateneumin taidemuseon johtaja Marja Sakarille. *Kuusi kuvaa.* Yleisradio 25.1.2020.

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
Ii Naosuken patsas Hikonen linnassa.
**Ii Naosuke** (jap. 井伊直弼, 29. marraskuuta 1815 – 24. maaliskuuta 1860) oli Hikonen daimio (1850–1860) ja Tokugawa-bakufun tairō Japanissa. Tairōna hän toimi 23. huhtikuuta 1858 lähtien kuolemaansa saakka vuonna 1860. Hänet tunnetaan erityisesti Harrisin sopimuksen allekirjoittamisesta Yhdysvaltojen kanssa. Sopimus antoi yhdysvaltalaisille merimiehille ja kauppiaille pääsyn joihinkin japanilaisiin satamiin ja ekstraterritoriaalisuusoikeudet Yhdysvaltain kansalaisille. Hän oli myös teeseremonian sekishūryū-tyylin innokas ja osaava harjoittaja, ja hänen kirjoituksiinsa kuuluu ainakin kaksi teosta teeseremoniasta.

Ii Naosuken neuvonnassa Tokugawa-bakufu navigoi sairastelevan ja lapsettomaksi jääneen Tokugawa Iesadan erityisen vaikean vallanperimyskonfliktin läpi. Hän onnistui saamaan Tokugawa-hallinnon tarttumaan viimeisiin vallan rippeisiinsä ja asemaansa Japanin yhteiskunnassa ennen Meiji-kauden alkua. Iin surmasi joukko Miton alueen lojalisteja.

Lähteet
-------

1. ↑  Ii Naosuke *Encyclopædia Britannica Online*.  2012. Encyclopædia Britannica Inc. Viitattu 1.7.2012. (englanniksi)
2. ↑  Harris Treaty *Encyclopædia Britannica Online*.  2012. Encyclopædia Britannica Inc. Viitattu 1.7.2012. (englanniksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Japani

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* IdRef

 |

 |

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Ii Naosuke