recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Leo Viljami Uusimäki** (s. 30. kesäkuuta 1998 Vantaa) on suomalainen kymmenottelija. Hän edustaa Kenttäurheilijat-58:aa ja hänen valmentajanaan toimi vuoteen 2020 Pekka Kelonurmi ja sittemmin Jaakko Erkinheimo.

Kalevan kisoista Uusimäki on saavuttanut kymmenottelun kultaa vuonna 2021, hopeaa vuosina 2018 ja 2020 sekä pronssia 2019. Lisäksi hän on ollut mukana viestijuoksun SM-kilpailuissa voittamassa 4 × 400 metrin viestijuoksusta kultaa vuosina 2017 ja 2021 sekä pronssia 2016 ja 2019 sekä 4 × 800 metrin viestijuoksusta pronssia vuonna 2017. Sisäratojen SM-kilpailuissa hän on saanut seitsenottelussa kultaa 2020 ja viestissä pronssia 2020.

Uusimäki sijoittui Gävlen alle 23-vuotiaiden EM-kilpailuissa 2019 kymmenottelussa 15:nneksi jäätyään pituudessa ilman tulosta.

Uusimäellä on taustaa myös voimistelusta ja hiihdosta. Kymmenottelussa Uusimäen vahvimpia lajeja ovat 400 metriä ja seiväshyppy, heikoimpia heittolajit. Hän kävi Sottungan lukion.

Henkilökohtaiset ennätykset
---------------------------

* 100 metriä: 10,87 (Jessheim 2018)
* 400 metriä: 48,61 (Turku 2020)
* 1500 metriä: 4.28,35 (Uppsala 2019)
* 110 metrin aidat: 14,39 (Jyväskylä 2023)
* Korkeushyppy: 1,85 (Kuortane 2017)
* Seiväshyppy: 5,10 (Porvoo 2019)
* Pituushyppy: 7,22 (Notre Dame 2022)
* Kuulantyöntö: 13,31 (Sipoo 2021)
* Kiekonheitto: 35,52 (Bloomington 2023)
* Keihäänheitto: 55,99 (Tampere 2021)
* Kymmenottelu: 7621 (Tampere 2021)

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Vähämäki, Tero: Mikä on 10-ottelijalle hankalin laji? PM-kisaaja Leo Uusimäki avaa rankan rypistyksen vaihe vaiheelta *Helsingin Uutiset*.  7.6.2017. Viitattu 7.5.2019.
2. 1 2 3 4  Leo Uusimäki Tilastopaja (vaatii kirjautumisen, maksullinen palvelu).


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* World Athletics
* Tilastopaja 🔒

 |

 |
Koivurasti lopettamisensa jälkeen heinäkuussa 2008.
**Koivurasti** oli Joensuun keskustassa Kirkkokadulla sijaitseva kahvila. Se oli sulkemisvuonna 2008 tiettävästi kaupungin pisimpään samalla nimellä ja samalla paikalla sijaitseva kahvila. Koivurasti perustettiin Kirkkokatu 18:aan vuonna 1971, kun kerrostalo tontille valmistui.

Kahvila vaali alkuperäistä 1970-luvun henkeä. Sisustus oli alkuperäinen, ja ikkunassa oli muun muassa 1970-luvun virvoitusjuomamainokset. Kokouksia varten kahvilassa oli kolme kabinettia. Tilaa oli noin 200 neliömetriä.

Kahvilan teki tunnetuksi sen omistaja Elsa Vuorimaa, ja se tunnettiin Elsan baarina. Vuorimaa hoiti kahvilaa vielä yli 85-vuotiaana. Kahvilasta ja sen omistajasta on tehty dokumenttielokuva, ja siellä on kuvattu *Ilonen talo* -elokuvaa ja Kotiteollisuuden "Vieraan sanomaa" -musiikkivideo. Baarissa on pidetty myös konsertteja.

Pääsiäisviikolla 2008 Elsa Vuorimaa ilmoitti myyneensä kahvilan; Koivurasti lopetti huhtikuussa. Tilat osti OAJ:n paikallisjärjestö toimitiloikseen. 

Elsa Vuorimaasta valmistui Jaakko Kilpiäisen dokumentti *Koivurastin Elsa*, jonka ensi-esitys oli Rokumentti-elokuvafestivaalilla Joensuussa 15. marraskuuta 2008.

Lähteet
-------

* Karjalan Heili 5.12.2007
* City-lehti 14/2007
* Topi Linjama: Kahvila Koivurasti in memoriam (Arkistoitu – Internet Archive)
* Fotomik: Itä-Suomi
* Heikki Tarma: Joensuu, katuja ja kortteleita. s. 226. Joensuu 2011.

### Viitteet

1. ↑  Matti Torvinen: *Koivurasti. Kirjassa: Joensuun paikat*, s. 98-100. Suomen Kansantietouden Tutkijain Seura, 2005. ISBN 951-97493-4-9.
2. ↑  Radio Rex 20.3.2008[vanhentunut linkki]
3. ↑  Rokumentin verkkotoimitus 15.11.2008
**Leokoreion** (m.kreik. Λεωκόρειον, *Leōkoreion*) oli antiikin aikainen pyhäkkö Ateenan Agoralla Kreikassa.

Leokoreion rakennettiin klassisella kaudella noin vuonna 450–400 eaa. Antiikin aikaisten tekstilähteiden mukaan pyhäkkö olisi ollut olemassa kuitenkin jo 500-luvulla eaa. Pyhäkkö mahdollisesti tuhoutui persialaisten hyökkäyksessä vuonna 480 eaa. jolloin paikalla olisi myöhemmin ollut uudempi pyhäkkörakennelma. Pyhäkön nimen kerrottiin tulleen Leoksen tyttäristä (*Leos* + *korai*), jotka myytin mukaan uhrattiin, jotta kaupunki selviytyisi kulkutaudista. Pyhäkkö oli mahdollisesti pyhitetty näille tyttärille. Paikalta on löydetty tyypillisesti naisille osoitettuja uhrilahjoja, kuten koruja ja kangaspuiden painoja. Toisaalta nimen selitys on voinut syntyä myöhemmin. Tyranni Hipparkhos murhattiin Leokoreionin luona vuonna 514 eaa.

Leokoreion oli pieni aitauksella ympäröity pyhäkkö, joka sijaitsi Agoran pohjoislaidalla Kuninkaallisen stoan ja Zeuksen stoan edustalla. Paikka oli keskeinen, sillä se sijaitsi merkittävässä risteyksessä Panathenaia-juhlan tien ja toisen tien kulmauksessa. Aitauksen sivut olivat noin 2,8 metriä pitkät ja niiden korkeus oli noin 1,2 metriä. Aitaus ympäröi pienen luonnonkallion paljastuman, joka oli ollut pyhä paikka jo varhaisina aikoina. Aitauksen oviaukko oli pohjoispuolella. Pyhäkköön liittyi sen pohjoispuolella ollut kaivo, jolla oli joku yhteys pyhäkön kulttiin.

Nykyisin Leokoreionin paikka sijaitsee aivan Agoran pohjoisosan halkaisevan Ateenan metron Linjan 1 pohjoispuolella.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Athens, Leokoreion *Perseus*. Viitattu 11.4.2016.
2. 1 2 3  Leokoreion *The Virtual Time Machine*. Viitattu 11.4.2016.
3. ↑  Edmonson, Colin N.: The Leokoreion in Athens.  *Mnemosyne*, 1964, Fourth Series, Vol. 17. vsk, nro 4, s. 375–378. Artikkelin verkkoversio.
4. ↑  The Leokoreion *Morals and Law*. University of Massachusetts Boston. Viitattu 11.4.2016.
5. ↑  Athens, Well near the Leokoreion *Perseus*. Viitattu 11.4.2016.
**Leo Viirret** (s. 1967 Pyhäjoki)*lähde?* on suomalainen televisio- ja elokuvakäsikirjoittaja, joka on työskennellyt yhtäjaksoisesti alalla vuodesta 1996. Hänen tunnetuimpiin töihinsä kuuluvat mm. Matti Ijäksen Jari Tervo -filmatisointi *Tuulikaappimaa* (2003) sekä useat televisiosarjat, kuten *Itse valtiaat*,*lähde?* Downshiftaajat, *Pasila 2.5 – The Spin-Off*, *Putous* ja *YleLeaks**lähde?*. Viirret on ansioitunut myös lyhytelokuvien käsikirjoittajana. Hänen käsialaansa ovat muun muassa kansainvälisesti palkitut Joona Tenan ohjaama *Kulkurin taivas* (1998), Maarit Lallin elokuva *Kovat miehet* (1999) ja Teppo Airaksisen *Lakana* (2022).

Viirret on tehnyt yhteistyötä ohjaaja Kari Juusosen kanssa, jonka ohjaamien palkittujen animaatiolyhytelokuvien *Pizza Passionata* (2001) ja *Syntymäpäivä* (2004) käsikirjoitukset hän on tehnyt yhdessä Juusosen kanssa.

Viirteen muihin töihin kuuluvat myös pitkät elokuvat, kuten Olli Saarelan ohjaama *Harjunpää ja pahan pappi* (2010), Juha Lehtolan *Ihmisen osa* (2016) ja Kari Ketosen ohjaus *Häät ennen hautajaisia* (2022).

Viirret on toiminut myös dramaturgina mm. Antti-Jussi Annilan elokuvassa *Jadesoturi* (2006) ja vieraillut luennoitsijana useissa ammattikorkeakouluissa, kuten Aalto-yliopistossa, TAMK:ssa, Metropoliassa, Lahden Muotoiluinstituutissa ja Turun ammattikorkeakoulussa.*lähde?*

Vuonna 2004 Viirret voitti Venla-palkinnon yhdessä Jari Tervon kanssa elokuvan *Tuulikaappimaa* käsikirjoituksesta.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Leo Viirret Elonetissä.

Aiheesta muualla
----------------

* Leo Viirret Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
**Koivun rautatieasema** (lyh. Kvu) on Koivun kylässä Tervolan kunnassa sijaitseva Suomen rataverkon liikennepaikka rataosalla Laurila–Kelloselkä. Liikennepaikka sijaitsee Kemin ja Rovaniemen asemien puolivälissä. Koivun asema oli höyryvetureiden aikakaudella yksi tärkeimmistä väliliikennepaikoista Kemin ja Rovaniemen välisellä rataosalla.

Historia
--------

Aseman rakennukset piirsi 1907 rautatiehallituksen arkkitehti Thure Hellström ja ne valmistuivat pääosin 1908. Asemarakennus on tyypillinen V luokan asema, jonka yhteydessä olivat sekä asemahuone että asemamiehen asunto. Asemapuiston alueelle rakennettiin myös makasiini, liiteri ja kellari. Asemapuiston miljööseen rakennettiin aseman valmistumisvuonna 1908 lisäksi junanlähettäjän asunto piharakennuksineen.

Asemalla toimi pitkään asemapäällikön rouvan hoitama asemakahvila. Pisimpään kahvilaa pitivät asemapäällikkö Pauli Vierimaa vaimoineen. Siirryttäessä dieselveturivetoisiin juniin ja junamäärien vähetessä Koivun asema koki taantumuskauden. Kahvilanpito päättyi 1957 dieselvetureiden yleistyttyä ja pysähdysten muututtua lyhyiksi. Lättähattujen käytön loppuessa 1988 myös matkustajamäärät vähenivät. Nykyisin Koivun ratapihaa käytetään vain junien kohtaamisiin.

31. toukokuuta 2003 henkilöliikenteen pysähdykset Koivussa lopetettiin kokonaan. Asema oli miehittämätön 2003–2004, jolloin rataosan Laurila–Kemijärvi liikenteenohjaustoiminnot keskitettiin hoidettaviksi kaukokäytöllä Oulusta käsin. Arkkitehti Thure Hellströmin suunnittelema asemarakennus on yksityisomistuksessa, ja rakennus sekä aseman ympäristö on museoviraston suojelukohde. Aseman piharakennuksiin kuuluvat edelleen muun muassa kellari, sauna ja liiteri.

Lapin sodan aikana pohjoista kohti vetäytyvät saksalaiset hävittivät polttamalla järjestelmällisesti lähes kaiken tielleen osuvan. Koivun asema kuitenkin säästyi tuhoamiselta, samoin kuin Hirvaan rautatieasema sekä Rovaniemen ensimmäinen rautatieasemarakennus.

Yleisradion kesäkuussa 2012 toteuttamassa Juhannusjuna-lähetyksessä Joulupukki nousi kyytiin Koivun asemalla.

Taavetti Lukkarinen ja Antti Palomäki
-------------------------------------

26. joulukuuta 1915 Koivun rautatieasemalla jäi kiinni Taavetti Lukkarinen kolmen saksalaisen sotavangin auttamisesta pakoon, minkä tuloksena hänet lopulta hirtettiin vajaata vuotta myöhemmin. Joulukuussa 1916 asemalla murhattiin konstaapeli Antti Palomäki. Hänet ampuivat jääkäriliikkeen aktivistit Antti Isotalo ja Johan Snellman.

Lähteet
-------

1. ↑  Arkkitehtitoimisto Huusko & Teppo (toim.): *Lapin rakennusperintö*, s. 217. Lapin läänin rakennusperinne ry. 1984. ISBN 951-1952-74-1.
2. ↑  Poikkeusoloissa henki oli herkässä – Poliisit ja poliittinen väkivalta itsenäistymisen vuosina Mikko Porvalin kotisivut. Viitattu 15.4.2014.

Aiheesta muualla
----------------

* vaunut.org: kuvia Koivun asemalta
**Marcel Tournier** (5. tammikuuta 1879 Pariisi – 8. toukokuuta 1951 Pariisi) oli ranskalainen harpisti ja säveltäjä. Hän kuuluu suhteellisen harvoihin tunnettuihin säveltäjiin, jotka ovat olleet myös harppuvirtuooseja. Hänen sävellystuotannossaankin harpulla on merkittävä asema, vaikkakin hänen teostensa joukossa on myös kuoro-, näyttämö-, kamari- ja pianomusiikkia.

Tournier syntyi musikaaliseen perheeseen, jossa hänellä oli kuusi sisarusta. Hän pääsi vuonna 1897 Pariisin konservatorioon, jossa hänen opettajiensa joukossa olivat Alphonse Hasselmans ja Raphaël Martenot. Tournier sai Pariisin konservatorion ensipalkinnon harpunsoitossa, mutta keskittyi sitten säveltämiseen. Hänen tärkein sävellysopettajansa oli Charles-Marie Widor. Vuonna 1909 Tournier sai Prix de Romen toisen palkinnon kantaatillaan *La Roussalka*. Prix Rossini hänelle myönnettiin kantaatista *Laura et Petrarch*. Hän työskenteli 1900-luvun alusta asti Orchestre Lamoureux'n harpistina. Vuonna 1912 Tournier seurasi omaa opettajaansa Hasselmansia Pariisin konservatorion henkilökunnassa. Tästä tehtävästä hän jäi eläkkeelle vuonna 1948. Tournier oli vuodesta 1922 naimisissa harpisti Renée Lénarsin kanssa; myös Lénars työskenteli Pariisin konservatoriossa.

Tournierin musiikki on tyyliltään pitkälti impressionistista. Hänen musiikkinsa on laajalti pysynyt vakiintuneiden ohjelmistojen ulkopuolella, mutta hänen konserttietydinsä *Au matin* (1925) on saanut osakseen useita esityksiä ja levytyksiä.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Marcel Tournier AllMusic

Aiheesta muualla
----------------

* IMSLP: nuotteja

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Argentiina
* Saksa
* Italia
* Israel
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Alankomaat
* Puola
* Portugali

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* RISM
* SNAC
* IdRef

 |

 |
Marcel Thil vastaan Jock McAvoy 1935.**Marcel Thil** (25. toukokuuta 1904 Saint Dizier, Champagne-Artegnen alue, Ranska – 14. elokuuta 1968 Cannes) oli ranskalainen mestaruuksia saavuttanut ammattinyrkkeilijä. Hän aloitti nyrkkeilyn ammattilaisena jo kuusitoistavuotiaana. Hän pystyi antamaan tyrmääviä iskuja molemmilla käsillään. 

Vuonna 1928 Thil saavutti keskisarjassa maansa mestaruuden, ja seuraavana vuonna hän oli jo Euroopan mestari. vuonna 1932 hänet diskvalifioitiin Pariisissa käydyssä ottelussa. Tähän aikaan hän ystävystyi tunnetun näyttelijän ja vastarintamiehen Jean Gabinin kanssa. Thil saavutti uudelleen Euroopan mestaruuden keskisarjassa ja luokan vaihdon jälkeen myös raskaassa keskisarjassa (light heavy weight?). Hän koki tappion teknisellä tyrmäyksellä New Yorkissa 23. syyskuuta 1937.

Kaiken kaikkiaan ammattilaisurallaan Marcel Thil voitti 113 ottelua, joista 54 tyrmäyksellä. Tappioita hänelle koitui 22 ja ratkaisemattomia 13. 

Sodan jälkeen Thil toimi nyrkkeilyn taustavaikuttajana ja avustajana muun muassa Dieppessä ja Cannesissa Ranskan Rivieralla. 

Marcel Thil kuoli auto-onnettomuudessa saamiinsa vammoihin vuonna 1968.

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Puola

 |

 |
**Koivulovimittari** (*Ennomos autumnarius*) on melko yleinen loppukesän ja alkusyksyn mittariperhonen.

Koko ja ulkonäkö
----------------

Etusiivet ovat pienten tummien pisteiden kirjomat, kellanruskeat ja ulkoreunaltaan selvästi tummemmat. Siipien poikki kulkee kaksi pienistä, osin yhteensulautuneista pisteistä muodostuvaa tummaa poikkijuovaa. Juovien väliin jäävä alue kapenee huomattavasti siiven takaosaa kohti. Poikkiviirujen välissä on tummanruskea, rengasmainen täplä. Takasiivissä ei ole yläpinnalla huomattavaa kuviointia, mutta ulkoreunan tuntumasta ne ovat usein tiheäpisteiset. Siipien ulkoreuna on sukulaislajien tapaan mutkitteleva. Koivulovimittari on *Ennomos*-suvun melko samannäköisistä perhoslajeista selvästi suurin, sillä siipiväli on 41–54 mm.

Samannäköisiä lajeja ovat etenkin leppälovimittari (*Ennomos alniarius*) ja tammilovimittari (*Ennomos erosarius*).

Levinneisyys ja lentoaika
-------------------------

Esiintymisalue ulottuu Keski-Euroopasta Aasian poikki Japaniin. Koivulovimittari on Suomessa etelään painottunut sisämaalaji. Sitä tavataan silti Etelä-Lappiin saakka, joskin levinneisyys on pohjoisessa painottunut länteen. Perhonen lentää elokuun alusta syyskuun lopulle.

Elinympäristö ja elintavat
--------------------------

Lehti- ja sekametsissä viihtyvä perhonen, jonka voi tavata myös puistoista ja puutarhoista. Perhoset alkavat lentää hämärän laskeuduttua ja naaraita tulee valojen luokse jo illalla. Koiraat kiinnostuvat valoista yleensä vasta aamuyön tunteina. Päivisin perhonen lepää siivet yläviistossa teeskennellen kuollutta lehteä. Munat talvehtivat.

Ravintokasvi
------------

Toukka elää useilla eri lehtipuilla, etenkin koivuilla (*Betula*).

Lähteet
-------

1. ↑
2. ↑
3. 1 2 3 4  Mikkola K, Jalas I, Peltonen O. 1989. Suomen perhoset. Mittarit 2. Recallmed Oy. Suomen Perhostutkijain Seura. Hangon Kirjapaino. ISBN 951-9221-23-9
4. ↑


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Taksonitunnisteet | 
* Wikidata: Q24135
* BioLib: 51963
* BOLD: 142080
* CoL: 39W56
* EoL: 316733
* EPPO: ENNOAU
* EUNIS: 308713
* Fauna Europaea: 445973
* Fauna Europaea (new): 6f44f390-d0e2-4d2a-8371-2ebc9dab5eed
* GBIF: 1957854
* iNaturalist: 470963
* IRMNG: 10863364
* LepIndex: 234781
* LoB: 6212
* NBN: NBNSYS0000006002
* NCBI: 721134

 |

 |
**Marcel Mule** (24. kesäkuuta 1901 Aube Orne – 18. joulukuuta 2001 Hyère Var) oli ranskalainen saksofonisti, joka toimi Pariisin konservatorion saksofoninsoiton professorina vuosina 1942–1968. 

Yhdessä François Combellen, Paul Rombyn ja Jules Viardin kanssa Marcel Mule on ollut perustamassa saksofoninsoiton ranskalaista koulukuntaa.

Elämäkerta
----------

Marcel Mule löysi saksofonin lisäksi pianon ja viulun ollessaan 8-vuotias. Hänen sotilassoittokunnan johtajana toiminut isänsä oli hänen ensimmäinen opettajansa. Mulea opetti myös Tasavaltalaiskaartin solisti François Combelle. Kun nuorimies suoritti asepalvelustaan Pariisissa sijaitsevassa tykistörykmentissä, hän käytti hyväkseen kaikki mahdollisuudet opintojensa täydentämiseen Pariisin konservatoriossa. Eritoten hän osallistui Georges Caussaden musiikin harmonian opetukseen.

Vuonna 1923 hän osallistui Tasavaltalaiskaartin soittokunnan pääsykokeeseen, suoritti sen hyväksyttävästi ja sai entisen opettajansa François Combellen solistin tehtävät. Hän toimi vuodesta 1928 lähtien jäsenenä Tasavaltalaiskaartin kvartetissa. 

Hän jätti kuitenkin uransa Tasavaltalaiskaartissa vuonna 1936 perustaakseen Pariisin saksofonikvartetin, joka tunnetaan paremmin nimellä Marcel Mulen kvartetti. Kvartetti soitti erittäin paljon elokuvamusiikkia. 

Mulen vanhin poika, vuonna 1926 syntynyt *Pol Mule* on huilisti ja kapellimestari. Hän toimii Antibesin kaupungin konservatorion johtajana. Nuorempi poika, vuonna 1929 syntynyt *Jacques Mule* on ollut poikkihuilun professorina Nancyn kaupungin konservatoriossa.

Opetustyö
---------

Vuonna 1942 Pariisin konservatorion johtaja Claude Delvincourt perusti uudelleen saksofoninsoiton koulutusohjelman. Hän antoi tämän opetuksen johtamisen Marcel Mulen harteille. Hänen opettajanuransa kesti kaikkiaan 26 vuotta. Mulen oppilaat ovat vaikuttaneet Ranskassa ja kaikkialla maailmassa niin opettajina kuin muusikoinakin. 

Vuonna 1968 hän jäi tästä tehtävästä eläkkeelle ja lopetti täysin saksofonin soiton sydänongelmien takia.

Lähteet
-------

* Eugène Rousseau, *Marcel Mule : his life and the saxophone*, Etoile Music, Shell Lake (Yhdysvallat), 1982.
* Jean-Pierre Thiollet, *Sax, Mule & Co — Marcel Mule ou l'éloquence du son*, H & D (Pariisi), 2004. ISBN 2-914266-03-0

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Belgia
* Yhdysvallat
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**Ja keskellä virtaa joki** (*A River Runs Through It*) on yhdysvaltalainen draamaelokuva vuodelta 1992. Robert Redfordin ohjaama elokuva perustuu Norman Macleanin (1902–1990) samannimiseen omaelämäkerralliseen pienoisromaaniin. Elokuvan pääosia näyttelevät Craig Sheffer, Brad Pitt ja Tom Skerritt. Redfordin ääntä kuullaan elokuvan kertojan roolissa.

Juoni
-----

Elokuva kertoo presbyteeripapin (Skerritt) kahden pojan varttumisesta ensimmäisen maailmansodan, 1920-luvun kieltolain ja 1930-luvun laman aikana. Toinen pojista, Norman (Sheffer), on tunnollinen ja lähtee opiskelemaan kauas kotiseudulta Montanasta itärannikolle, kun taas hurjaluontoinen Paul (Pitt) jää kotinurkille pelaamaan, juopottelemaan ja tekemään toimittajan töitä. Kuuden vuoden jälkeen Norman palaa kesäksi kotiin, ja veljekset pohtivat elämäänsä yhteisen harrastuksen, isältään oppimansa perhokalastuksen parissa.

Roolit
------

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
|  Craig Sheffer  | … |  Norman Maclean
  |
|  Joseph Gordon-Levitt  | … |  Norman Maclean nuorena
  |
|  Brad Pitt  | … |  Paul Maclean
  |
|  Tom Skerritt  | … |  pastori John Maclean
  |
|  Brenda Blethyn  | … |  Clara Maclean
  |
|  Emily Lloyd  | … |  Jessie Burns
  |
|  Edie McClurg  | … |  rouva Burns
  |
|  Fred Oakland  | … |  herra Burns
  |
|  David Creamer  | … |  Ken Burns
  |
|  Stephen Shellen  | … |  Neal Burns
  |
|  Vann Gravage  | … |  Paul nuorena
  |
|  Nicole Burdette  | … |  Mabel
  |
|  Susan Traylor  | … |  Rawhide
  |
|  Michael Cudlitz  | … |  Chub
  |
|  Rob Cox  | … |  Conroy
  |
|  Buck Simmonds  | … |  Humph
  |
|  William Hootkins  | … |  Murphy
  |

Vastaanotto
-----------

Philippe Rousselot voitti elokuvalla parhaan kuvauksen Oscarin. Elokuva tuotti lisäksi ehdokkuudet parhaan sovitetun käsikirjoituksen (Friedenberg) ja parhaan musiikin (Isham) Oscareihin. Robert Redford sai Golden Globe -ehdokkuuden parhaasta ohjauksesta.

Lähteet
-------

1. ↑  Passoja, Teemu: Kalastuskesä, Film-O-Holic-sivusto, viitattu 1.7.2015.
**Marcel Moore** (s. 1. lokakuuta 1994) on suomalainen koripalloilija.

Pelaajaura
----------

PJ Warriorsin kasvatti Moore edusti kasvattajaseuransa ja Visa-Basketin nuorisojoukkueita A-nuoriin asti. Kaudella 2012–2013 hän pelasi A-nuorten SM-sarjassa kovalla, yli 30 pisteen koko kauden keskiarvolla. Yksittäisen ottelun piste-ennätyksekseen Moore teki samassa sarjassa äärimmäisen harvinaisen lukeman, 71 pistettä. Moore pelasi myös Suomen alle 20-vuotiaiden maajoukkueessa. Kauden 2013–2014 Moore pelasi yhdysvaltalaisessa Victory Rock Prepin high schoolissa. Osan kaudesta hän kärsi loukkaantumisesta. Kauden jälkeen Moorelle tarjottiin stipendiä floridalaisesta Junior Collegesta, mutta elämäntilanteestaan johtuen tämä palasi Suomeen. Kesällä pelattujen alle 20-vuotiaiden B-divisioonan EM-kilpailujen jälkeen usea Korisliigaseura osoitti kiinnostusta Moorea kohtaan, ja tämä valitsi hyvämaineisena pitämänsä Joensuun Katajan, jonka kanssa syntyi yksivuotinen sopimus.

Katajassa Moore pelasi Korisliigan lisäksi EuroChallengea. Suuria muutoksia edelliskauteen nähden kokenut Kataja yllätti asiantuntijat ja voitti seuran historian ensimmäisen koripallon Suomen mestaruuden.

Syyskuussa 2015 Moore siirtyi Korisliigassa pelanneeseen Helsinki Seagullsiin.

Saavutukset
-----------

* Suomen mestaruus 2015

Yksityiselämä
-------------

Mooren isä Jonathan Moore on yhdysvaltalaissyntyinen, sittemmin suomalaistunut ja aktiiviuransa lopettanut koripalloilija, joka on eräs Korisliigan historian menestyksekkäimmistä ulkomaalaispelaajista.

Lähteet
-------

* Marcel Moore[vanhentunut linkki] baskethotel.com
* Maajoukkuetilastot (Arkistoitu – Internet Archive) Suomen Koripalloliitto
* Marcel Moore basketball profile eurobasket.com (englanniksi)
* Profiili katajabasket.fi

### Viitteet

1. ↑
2. ↑
3. 1 2  baskethotel.com
4. ↑

  

Helsinki Seagulls – 2014–2015 – Korisliiga
 Lindbom |
 Lehtinen |
 Niskanen |
 Toivonen |
 Järvinen

Valmentaja Larkas



|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa | 
* VIAF

 |

 |
**Gunnar Arvid Artkoski**, vuoteen 1943 **Arvidsson** (15. toukokuuta 1922 Tampere – 13. huhtikuuta 1985 Tampere) oli suomalainen yritysjohtaja, joka sai teollisuusneuvoksen arvonimen.

Artkosken vanhemmat olivat kirjanpainaja, johtaja Gunnar Johannes Arvidsson ja johtaja Naimi Cecilia Öhrling ja puolisot vuodesta 1941 Maila Sisko Edith Pulkkila ja vuodesta 1974 Seija Siili. Artkoski opiskeli Tampereen lyseossa, mutta joutui keskeyttämään opintonsa isänsä kuoltua ja äitinsä sairastuttua. Hän työskenteli perheyrityksessä harjoittelijana vuodesta 1938 lähtien. Talvisotaan ja jatkosotaan osallistuneen Artkosken äiti kuoli 1944 ja hänestä tuli Uusi Kivipaino -perheyrityksen toimitusjohtaja aina vuoteen 1977 asti. Painoalaa Artkoski opiskeli Esselte-yhtymässä Tukholmassa 1948 ja teki myöhemminkin useita opintomatkoja Eurooppaan ja Yhdysvaltoihin. Artkosken johtamasta kirjapainosta tuli alallaan Suomen suurimpia ja moderneimpia yrityksiä, joka kehitti erityisesti offsetpainon tekniikkaa. Artkoski oli paitsi Uusi Kivipaino -yhtiön, myös Artko-yhtiön ja joidenkin muiden kustannusalan yhtiöiden johtokuntien jäsen tai puheenjohtaja. Teollisuusneuvoksen arvonimen hän sai 1974.

Lähteet
-------

1. 1 2  Biografia-sampo: Gunnar Artkoski Viitattu 2.11.2021.
2. ↑  Kuolleita. Teollisuusneuvos Gunnar Artkoski. *Helsingin Sanomat*, 26.4.1985, s. 22.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Talousvaikuttajat

 |

 |
**Villa Iloniemi** on Tuusulassa Kirkkotien varrella sijaitseva huvila, joka on yksi Tuusulanjärven kulttuurihistoriakohteista.

1800-luvun puolessa välissä valmistunut huvila on kokenut usean muodonmuutoksen. Suomen huippuarkkitehdit Väinö Vähäkallio, Yrjö Lindegren ja Aarne Ervi ovat kukin muuttaneet taloa kolmen remontin yhteydessä. Rakennuksen ulkoasu on muutosten kautta vaihtunut suurhuvilasta funkkistaloksi. Talossa on useita huoneita, ja sen pinta-ala on noin 350 neliömetriä.

Kanttori Sakari Soinne osti huvilan aikanaan perheelleen 1918 ja huvila säilyi noin sata vuotta Sointeen suvun omistuksessa. Ennen Sointeen suvun omistukseen siirtymistä huvilalla oli useita omistajia, jotka kuuluivat ruotsin- ja venäjänkieliseen sivistyneistöön. Talosta tuli Aina ja Sakari Sointeen taiteilijakoti, jossa vierailivat muun muassa Eino Leino ja Jean Sibelius.*lähde?*

Nykyään huvila on yksityisenä kotina.

Taloon tehdyt muutokset
-----------------------

Iloniemen päärakennus oli alun perin tyypillinen 1800-luvun lopun nikkarityylinen suurhuvila kuisteineen, monine ulokkeineen ja torneineen. 
Nykyisen, lähinnä funktionalistisen asunsa rakennus on saanut vuosien 1939 ja 1952 muutostöissä. Vuoden 1924 remontti ei juuri muuttanut rakennuksen ilmettä koristeluja lukuun ottamatta. Huvilassa ollut torni purettiin vuoden 1939 remontin yhteydessä.

Arkkitehti Väinö Vähäkallio suunnitelman mukaisesti 1920-luvun loppupuolella taloa korotettiin ja tornia muutettiin koristeellisesta yksinkertaisemmaksi sekä toisen kerroksen sali sai punahonkakaton, joita koristavat Ville Hännisen koristemaalaukset. Sali on edelleen sinne suunniteltuine huonekaluineen lähes alkuperäisessä kunnossa.

Yrjö Lindegren suunnitteli vuosina 1939–1940 toteutetut funkishenkiset muutokset, jolloin poistettiin torni talon järvenpuoleisesta eteläkulmasta. 
Tuolloin talo myös sai rappauksen. Aarne Ervi muodisti taloa edelleen puutavarayhtiö Sointeen edustushuvilaksi soveltuvaksi.

Lähteet
-------

1. 1 2  Salmela ja Iloniemi - Kirkkotien suurhuvilat *Virtuaalituusula*. Viitattu 23.5.2020.
2. ↑  Villa Iloniemi on ollut pitkään myynnissä – ostajaksi toivotaan sen historiallisen arvon ymmärtävää tahoa *Keski\_Uusimaa*.  2017. Viitattu 23.5.2020.
3. 1 2 3  51. Iloniemi *Tuusula*. Viitattu 23.5.2020.
**Oh Land of Beauty!** ("Kauneuden maa!") on Saint Kitts ja Nevisin kansallislaulu, jonka on säveltänyt ja sanoittanut Kenrick Georges. Laulu otettiin käyttöön 1983.

Sanat englanniksi
-----------------

O Land of Beauty!
Our country where peace abounds,
Thy children stand free
On the strength of will and love.
With God in all our struggles,
St. Kitts and Nevis be
A nation bound together,
With a common destiny.
As stalwarts we stand
For justice and liberty.
With wisdom and truth
We will serve and honour thee.
No sword nor spear can conquer
For God will sure defend.
His blessings shall forever
To posterity extend.

Käännös
-------

Kauneuden maa!
Maa, jossa rauha on ylenpalttinen,
sinun lapsesi seisovat vapaina
tahdon ja rakkauden voimassa.
Jumala on meidän kanssamme meidän taisteluissamme
St. Kitts ja Nevis tulee olemaan
yhteensidottu kansakunta,
jonka kohtalo on yksi.
Me seisomme pystypäin
oikeuden ja vapauden puolesta.
Viisaudella ja totuudella
me palvelemme ja kunnioitamme sinua.
Ei yksikään miekka ja keihäs voi vallata meitä.
koska Jumala on meidän varma turvamme.
Hänen siunauksena tulee
ulottumaan jälkipolville ikuisuuteen.

Lähteet
-------

1. ↑  SAINT KITTS and NEVIS (SAINT CHRISTOPHER and NEVIS): National Anthem of Saint Kitts and Nevis (Saint Christopher and Nevis) Oh Land of Beauty! *Anthems*. National Anthems of the World Organisation (NAW). Viitattu 31.8.2020. (englanniksi)
2. 1 2  St. Kitts and Nevis National Anthems.info. Viitattu 31.8.2020. (englanniksi)
3. ↑  Saint Kitts and Nevis *The World Factbook*. Central Intelligence Agency (CIA). Viitattu 31.8.2020. (englanniksi)
Gunilla Lindberg vuonna 2013.
**Gunilla Lindberg** (s. 6. toukokuuta 1947 Väsby) on ruotsalainen urheilujohtaja. Hän on toiminut Kansainvälisen olympiakomitean ruotsalaisedustajana vuodesta 1996 ja Kansallisten olympiakomiteoiden yhteistyöorganisaation ANOC:n pääsihteerinä vuodesta 2004. Häntä pidetään 2000-luvun alun vaikutusvaltaisimpana ruotsalaisena urheilujohtajana.

Lindbergin ura Ruotsin olympiakomiteassa alkoi jo vuonna 1969. Hän on ollut mukana Ruotsin olympiajoukkueen johtotehtävissä Sapporon talvikisoista 1972 alkaen. Vuodesta 1984 lähtien hän ollut Ruotsin olympiajoukkueen apulaisjohtajana. Hänestä tuli pääsihteerin avustaja vuonna 1984, ja pääsihteeri vuodesta 1989 alkaen. 

Vuonna 1993 hänet valittiin Euroopan olympiakomiteoiden yhteistyöjärjestön EOC:n jäsen ja edelleen Kansainvälisen olympiakomitean ruotsalaisjäseneksi vuonna 1996 Atlantan kesäolympialaisten yhteydessä. Hän seurasi KOK-jäsenyydessään ruotsalaista Gunnar Ericssonia. Vuonna 2000 hänestä tuli KOK:n toimeenpanevan komitean jäsen vuosiksi 2000-2004 ja vuonna 2004 Ateenan kesäolympialaisten yhteydessä yksi KOK:n neljästä varapuheenjohtajasta. Varapuheenjohtajuuskausi kesti neljä vuotta. Vuonna 2011 hänet valittiin uudelleen KOK:n toimeenpanevaan komiteaan. Gunilla Lindberg on toiminut myös Kansallisten olympiakomiteoiden yhteistyöjärjestön ANOC:n jäsenenä vuosina 1995-2002 ja pääsihteerinä vuodesta 2004 alkaen. Hän on toiminut vuosien 2006, 2010 ja 2014 talvikisojen koordinointikomiteassa ja vuoden 2018 talvikisojen arviointi- ja koordinointikomiteoissa puheenjohtajana. Kesäkisoista hän on toiminut vuoden 2012 ja 2016 kisojen koordinointikomiteoissa.

Lähteet
-------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Gunilla Lindberg**.
* 
* 
* 
* (Arkistoitu – Internet Archive)

### Viitteet

1. ↑  Sveriges mäktigaste i OS-världen höjer sällan rösten *svt.se*.  30.5.2012. Viitattu 28.5.2015. (ruotsiksi)
2. ↑  Gunilla Lindberg högt rankad igen *Sveriges olympiska kommitté*.  31.12.2014.  Arkistoitu 28.5.2015. Viitattu 28.5.2015. (ruotsiksi)
3. ↑  Gunilla Lindberg fortsätter fyra år till *IdrottensAffärer.se*.  21.10.2010. Viitattu 28.5.2015. (ruotsiksi)
4. ↑  Gunilla får toppuppdrag mot OS 2018 *IdrottensAffärer.se*.  5.8.2011. Viitattu 28.5.2015. (ruotsiksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Yhdysvallat

 |

 |
**Pekka Juhani Tuomisto** (s. 29. joulukuuta 1960 Oulu) on suomalainen jääkiekkoilija. Pelipaikaltaan hän oli hyökkääjä.

Tuomisto aloitti uransa SM-liigassa Oulun Kärpissä, jossa hän pelasi kaudet 1980–1987. Tämän jälkeen hän siirtyi HIFK:hon, jossa pelasi uransa loppuun vuoteen 1996 saakka. Kärpissä hän voitti Suomen mestaruuden. Mestaruuden lisäksi Tuomisto sai urallaan yhden hopean ja viisi pronssia.

Maajoukkueurallaan Pekka Tuomisto edusti Suomea vuoden 1988 olympialaisissa, jossa Suomi voitti ensimmäisen mitalinsa saavuttamalla olympiahopeaa. Hän oli mukana myös vuoden 1992 talviolympialaisissa. MM-kisoissa hän pelasi vuosina 1991 ja 1992. Jälkimmäisessä turnauksessa Suomi saavutti MM-hopeaa, mikä oli Suomelle ensimmäinen mitali MM-kisoissa. Tuomisto oli maajoukkueen kapteeni olympialaisissa ja MM-kisoissa vuonna 1992.

Suomen Jääkiekkomuseo aateloi Tuomiston Suomen Jääkiekkoleijonaksi numerolla 124. Rullakiekon SM-liigan parhaan maalintekijän palkinto on nimetty Pekka Tuomiston maljaksi. Tuomisto pelasi kahdet rullakiekon MM-kisat (1995, 1996) ja saavutti kaksi pronssimitalia.

Lähteet
-------

1. 1 2  Pekka Tuomisto *Olympedia*.  (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Pekka Tuomisto The Internet Hockey Databasessa (englanniksi)
* Tuomiston tiedot Jääkiekkomuseon sivulla

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä:**Timo Blomqvist** | **Suomen kapteeni talviolympialaisissa**1992 | Seuraaja:**Timo Jutila** |

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä:**Hannu Virta** | **Suomen kapteeni jääkiekon MM-kilpailuissa**1992 | Seuraaja:**Timo Jutila** |

Suomen joukkue – Olympialaiset 1988
1 Lindfors |
2 Numminen |
3 Blomqvist |
4 Lumme |
6 Ruotanen |
7 Saarinen |
9 Eloranta |
10 Susi |
11 Suikkanen |
13 Torkki |
14 Helminen |
15 Järvi |
16 Virtanen |
17 Laine |
18 Tuomisto |
19 Myllys |
20 Ojanen |
21 Lehtonen |
24 Mikkolainen |
26 Keskinen |
27 Laitinen |
29 Ruotsalainen |
30 Tammi |
Valmentaja Pentti Matikainen

Suomen joukkue – Olympialaiset 1992
1 Tammi |
3 Blomqvist |
4 Eloranta |
5 Jutila |
6 Ruotanen |
7 Saarinen |
8 Selänne |
9 Siren |
11 Lindroos |
12 Laukkanen |
14 Skriko |
15 Järvenpää |
16 Säilynoja |
18 Tuomisto |
22 Saarikoski |
25 Summanen |
27 Peltomaa |
28 Helminen |
30 Ketterer |
40 Nieminen |
42 Mäkelä |
44 Laurila |
Valmentaja Pentti Matikainen

Suomen joukkue – Jääkiekon MM-kilpailut 1991
1 Takko |
2 Numminen |
3 Henriksson |
5 Jutila |
6 Ruotanen |
8 Selänne |
9 Sirén |
13 Kivelä |
14 Järvinen |
15 Nieminen |
16 Järvenpää |
17 Kurri |
18 Tuomisto |
19 Lindfors |
20 Kurkinen |
21 Ruuttu |
22 Tirkkonen |
23 Virta (**C**) |
25 Summanen |
26 Keskinen |
27 Peltomaa |
29 Lumme |
30 Ketterer |
Valmentaja Pentti Matikainen

Suomen joukkue – Jääkiekon MM-kilpailut 1992
1 Siekkinen |
4 Hämäläinen |
5 Jutila (**A**) |
6 Ruotanen |
7 Immonen |
9 Rautio |
11 Viitakoski |
12 Laukkanen |
14 Lehtinen |
15 Järvenpää |
16 Säilynoja |
18 Tuomisto (**C**) |
21 Ruuttu |
22 Saarikoski |
24 Riihijärvi |
25 Raitanen |
27 Timo Peltomaa |
28 Varvio |
30 Ketterer |
35 Lindfors |
40 Nieminen |
42 Mäkelä (**A**) |
44 Laurila |
Valmentaja Pentti Matikainen
Villa Gyllenberg
Villa Gyllenberg
**Villa Gyllenberg** on yksityinen, Signe ja Ane Gyllenbergin säätiön omistama taide- ja kotimuseo, joka sijaitsee Länsi-Helsingissä Kuusisaaren lounaisrannalla. Museon osoite on Kuusisaarenpolku 11.

Museon kokoelma on saanut alkunsa pankkiiri, kauppaneuvos Ane Gyllenbergin (1891–1977) intohimosta kerätä taidetta. Museon pysyvä taidekokoelma sisältää yli 350 teosta aikakaudelta 1500–1970. Suomalainen taide on erityisen hyvin edustettuna. Kokoelman tunnettuja töitä edustaa esimerkiksi Akseli Gallen-Kallelan *Ad Astra*. Erityisen runsaasti on kerätty Helene Schjerfbeckin (1862–1946) teoksia — opiskeluvuosien tuotannosta aina taiteilijan viimeisenä elinvuotena syntyneisiin omakuviin ja asetelmiin saakka. Kokoelmaan kuuluu myös vanhempaa eurooppalaista taidetta lähinnä 1500- ja 1600-luvuilta. Kokoelman veistoksien joukkoon lukeutuu esimerkiksi Wäinö Aaltosen *Aleksis Kiven pää*.

Museo sijaitsee Signe ja Ane Gyllenbergien aiemmassa kodissa. Alkuperäisen huvilan piirsi Matti Finell vuonna 1938, ja sitä laajennettiin vuonna 1955. Uudistettu galleria vihittiin käyttöön vuonna 1980, ja toteutti näin 1948 perustetun Signe ja Ane Gyllenbergin säätion tarkoitusta: tuoda pariskunnan taidekokoelma yleisön nähtäville. 

Villa Gyllenberg on suljettuna heinäkuussa. Taidemuseon yhteydessä toimii kahvila. Noin 300 metrin päässä sijaitsee Didrichsenin taidemuseo.

Lähteet
-------

1. ↑  Villa Gyllenberg *Gyllenbergs*.  Arkistoitu 24.4.2016. Viitattu 27.4.2016.
2. ↑  Taidekokoelma *Gyllenbergs*.  Arkistoitu 23.4.2016. Viitattu 27.4.2016.

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Villa Gyllenberg**.
* Gyllenbergin taidemuseon kotisivut.
* Villa Gyllenberg hakuteoksessa *Uppslagsverket Finland* (2012). (ruotsiksi)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * n
* k
* m
Pääkaupunkiseudun (Espoo, Helsinki, Kauniainen ja Vantaa) taidemuseot |
| --- |
|  |
| Nykytaiteen museot | 
* Amos Rex
* Espoon taidemuseo Emma
* Helsingin taidemuseo HAM
* Nykytaiteen museo Kiasma
* Suomen valokuvataiteen museo
* Taidehalli
* Vantaan taidemuseo Artsi

 |
|  |
| Muotoilun ja populaarikulttuurin museot | 
* Designmuseo
* Suomen arkkitehtuurimuseo
* FAME Musiikkimuseo
* Näyttelytila K1

 |
|  |
| Historiallisen taiteen museot | 
* Ateneumin taidemuseo
* Didrichsenin taidemuseo
* Sinebrychoffin taidemuseo

 |
|  |
| Kulttuurihistorialliset kohteet | 
* Gallen-Kallelan museo (Tarvaspää)
* Villa Gyllenberg

 |

 |



|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * n
* k
* m
Perustiedot Wikidatassa: Villa Gyllenberg (Q10511304)ohje |
| --- |
|  |
| esiintymä kohteesta | taidemuseo, museo |
|  |
| valtio | Suomi |
|  |
| sijaitsee hallinnollisessa yksikössä | Helsinki |
|  |
| katuosoite | Kuusisaarenpolku 11, 00340 Helsinki |
|  |
| koordinaatit | 60°11′03″N 24°51′08″E﻿ / ﻿60.184226°N 24.852238°E﻿ / 60.184226; 24.852238 |
|  |
|  |

 |
Ottelu pelattiin Pistonsin kotiareenalla, Palace of Auburn Hills -stadionilla Michiganissa.
**Pacers–Pistons-joukkotappelu** (tunnetaan myös nimellä **Malice at the Palace**) oli NBA-liigassa Indiana Pacersin ja Detroit Pistonsin välisessä koripallo-ottelussa syntynyt joukkotappelu ja sekamellakka 19. marraskuuta 2004. Ottelu käytiin Pistonsin kotiareenalla, Palace of Auburn Hills -stadionilla Michiganissa.

Ottelun peliaikaa oli jäljellä enää 45,9 sekuntia kun joukkueiden välille syntyi tappelu. Se levisi lopulta katsomoihin asti, kun Pacersin Ron Artest ja muut pelaajat alkoivat tappelemaan fanien kanssa. Ottelu keskeytettiin Pacersin johtaessa pistein 97–82. Viimeiset sekunnit jätettiin pelaamatta ja Pacersille myönnettiin voitto.

Pelikieltoja jaettiin yhdeksälle pelaajalle yhteensä 146 ottelun edestä. Viisi tappeluun osallistunutta fania pidätettiin pahoinpitelystä ja heille annettiin elinikäinen porttikielto Pistonsin kotiotteluihin.

Ottelu
------

Detroit Pistons v Indiana Pacers

|  |
| --- |
| 19. marraskuuta 2004 |

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Detroit Pistons |  82–**97** | Indiana Pacers |
|  |
|  (27–34, 16–25, 23–21, 16–17) |  |
|  |  |  |

|  |
| --- |
| The Palace of Auburn HillsMichigan, Yhdysvallat**Yleisömäärä:** 22 076**Tuomarit:** Tim Donaghy, Ron Garretson, Tommy Nuñez Jr. |

Lähteet
-------

1. 1 2  As 'Malice at the Palace' brawl turns 10, impact lasts *USA Today*. Viitattu 22.1.2018. (englanniksi)
2. ↑  The Malice at the Palace was one of the ugliest brawls in pro sports history *Detroit Athletic Co*.  Arkistoitu 22.1.2018. Viitattu 22.1.2018. (englanniksi)
3. ↑  The Brawl: Were lessons learned? *ESPN*. Viitattu 22.1.2018. (englanniksi)
4. ↑  Remembering "The Malice At the Palace" Brawl Between the Pacers & Pistons *Ballislife*. Viitattu 22.1.2018. (englanniksi)
Tukholman kaupunginkirjasto
**Erik Gunnar Asplund** (22. syyskuuta 1885 – 20. lokakuuta 1940) oli ruotsalainen arkkitehti. Asplund on huomattavimpia pohjoismaisen klassismin edustajia. Hän aloitti uusklassistisessa tyylissä, mutta siirtyi sittemmin modernismiin. Vuodesta 1931 alkaen hän siirtyi vähitellen pois modernismista kohti riisuttua pohjoismaista klassismia.

Asplundin tunnetuimpia töitä ovat Tukholman kaupunginkirjasto ja Metsähautausmaa eli Skogskyrkogården. Myös hänet haudattiin Skogskyrkogårdeniin. Hautausmaa on nykyisin Unescon maailmanperintökohde.

Asplund teki merkittävää työtä myös Göteborgin raatihuoneen laajennuksessa.

Lähteet
-------

1. ↑  Erik Gunnar Asplund *Great Buildings*.
2. ↑  Erik Gunnar Asplund Ketterer Kunst
3. ↑  Erik Gunnar Asplund i Göteborg, staden på Sveriges framsida! Biblioteket

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Gunnar Asplund** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Katalonia
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Ruotsi
* Latvia
* Japani
* Australia
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Taiteenala | 
* KulturNav
* Museum of Modern Art
* RKD Artists
* ULAN

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie
* Structurae
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**Pekka Edvard Turpeinen** (13. kesäkuuta 1874 Oulu – 29. marraskuuta 1941 Oulu) oli suomalainen tuomari joka toimi Tornion ja Oulun pormestarina.

Turpeisen vanhemmat olivat kauppias Johan Turpeinen ja Ulrika Elvira Vilander. Hän pääsi ylioppilaaksi Oulun lyseosta 1892 ja opiskeli Helsingin yliopistossa suorittaen ylemmän hallintotutkinnon 1898 ja yleisen oikeustutkinnon 1900. Turpeinen sai varatuomarin arvon 1903.

Turpeinen toimi lääninkonttoristina Oulussa 1895–1905 ja hän oli Tornion pormestari 1905–1910 ja Oulun kunnallispormestari 1910–1918. Viimeksi Turpeinen oli Kemin tuomiokunnan tuomarina vuodesta 1918 alkaen.

Pekka Turpeinen oli naimisissa 1931–1940 pankkivirkailija Anna Helena Lindforsin kanssa joka kuoli talvisodan aikana Oulun pommituksessa 1. tammikuuta 1940 saatuaan sydänhalvauksen pommin räjähdyksen säikäyttämänä.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  TURPEINEN Pekka Edvard. *Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899*. Helsingin yliopiston verkkojulkaisu.
2. ↑  Ilmari Kiannon päiväkirjamerkintä 2. tammikuuta 1940 teoksessa *Siviilimiehen sotapäiväkirja - Ilmari Kiannon talvisota*, toim. Eero Marttinen Ajatuskirjat 2009 (Kianto oli Turpeisen koulutoveri Oulun lyseon ajoilta)


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899

 |

 |
**Carl Gunnar Arnkil** (18. lokakuuta 1895 Vilppula – 25. tammikuuta 1982 Nokia) oli suomalainen metsänhoitaja ja yritysjohtaja, joka sai metsäneuvoksen arvonimen.

Arnkilin vanhemmat olivat asemapäällikkö Fritjof Arnkil ja Eva Agnes Johanna Bergström ja puoliso vuodesta 1932 Greta Elisabeth Apelgren. Ylioppilaaksi vuonna 1917 tullut Arnkil valmistui metsänhoitajaksi vuonna 1921. Valmistuttuaan hän toimi Ruovedellä J. W. Enqvist -yhtiön aluemetsänhoitajana. Puunhankintayhtiö Neptunin palveluksessa Arnkil oli ensin vastaavassa tehtävässä vuodesta 1929 ja sitten yhtiön toimitusjohtajana. Yhtiön lopetettua toimintansa Arnkilista tuli Nokian ensimmäinen metsäpäällikkö. Yrityksen omistamia metsiä Arnkil tuli sitten hoitaneeksi yli 30 vuotta. Arnkilin merkitys Nokian metsäosaston rakentajana ja johtajana oli huomattava, yhtiön palveluksessa olleiden metsätyöntekijöiden määrä nousi yli tuhanteen 1950-luvun puolivälissä ja raakapuun kokonaishankintamäärä moninkertaistui Arnkilin johtajakaudella. Arnkil vaikutti myös teollisuuden puuyhdistyksissä ja metsänhoitajien yhteistyössä. Metsäneuvoksen arvonimen hän sai vuonna 1956.

Taiteilija Magnus Enckell maalasi vuonna 1919 Arnkilista *Metsästäjä*-nimisen muotokuvan.

Lähteet
-------

1. 1 2  Gunnar Arnkil *Biografiasampo*. Viitattu 14.5.2022.
2. ↑  Kuolleita. Metsäneuvos Gunnar Arnkil.  *Uusi Suomi*, 29.1.1982, nro 27, s. 4. Kansalliskirjasto. Viitattu 14.5.2022.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Talousvaikuttajat
* Biografiasampo

 |

 |
**Samsung Galaxy A8** on Samsungin elokuussa 2015 julkaisema älypuhelin.

Tekniset tiedot
---------------

### Muotoilu

#### Näyttö

Samsung Galaxy A8 -älypuhelimessa on 5,7-tuumainen täysteräväpiirtonäyttö. Näyttö on Corning Gorilla Glass 4 -lasia.

#### Paino ja mitat

Laite painaa 151 grammaa ja sen mitat ovat 158 x 76,8 x 5,9 millimetriä.

### Fyysiset osat

#### Järjestelmäpiiri

Laitteesta löytyy Samsungin Exynos 5 Octa -järjestelmäpiiri, jossa grafiikkapiirinä toimii Mali-T628 MP6.

#### Muisti

Laitteessa on 2 gigatavua RAM-muistia ja 32 gigatavua sisäistä muistia. Lisäksi tallennustilaa voidaan laajentaa enintään 128 gigatavun microSD-kortilla.

#### Akku

Akun kapasiteetti on 3 050 milliampeerituntia tässä laitteessa.

#### Kamerat

Takakameran tarkkuus on 16 megapikseliä. Etukameran tarkkuus on 5 megapikseliä.

Videokuvaus voidaan tehdä 1080p (täysteräväpiirto) -resoluutiolla 30 fps.

### Ohjelmisto

Julkaisuhetkellä laitteessa oli esiasennettuna Android 5.1 "Lollipop". Laite on päivitettävissä Android 6.0 "Marshmallow" -versioon.

Lähteet
-------

* Phonearena: Samsung Galaxy A8
**Villa Kokkokallio** on Lohjalla sijaitseva, vuonna 1928 valmistunut rakennus. Rakennusta on historiansa aikana käytetty monella tavalla, mutta nykyisin se toimii asuinrakennuksena, kahvilana ja hoitohuoneena.

Historia ja arkkitehtuuri
-------------------------

Rakennus valmistui vuonna 1928 viereisen Hiidensalmen sahan johtajan asunnoksi ja konttoriksi. Rakennusta muutettiin jo ensimmäisten vuosikymmeniensä aikana paljon. Esimerkkeinä Lohjanjärven puoleisella sivulla ollutta ikkunaa suurennettiin ja rakennuksen katolle asennettiin koristeikkunat. Tämän lisäksi rakennus muutettiin punaisesta valkoisen väriseksi.

Sahan sulkemisen jälkeen vuonna 1967 rakennusta käytti esimerkiksi Lohjan kaupungin sosiaalitoimi, jonka aikana sen alakerrassa oli muutamia nuorille suunnattua tukiasuntoa. Talo korjattiin ulkoapäin ja maalattiin sinertäväksi vuonna 2002 ja sen katto vaihdettiin vuonna 2009. 2010-luvulla sosiaalitoimi lähti rakennuksesta, jonka jälkeen siinä toimi hetken aikaa Routiolta rakentamisen takia evakossa ollut Nuorisotalo Mesta. Tämän jälkeen talo laitettiin myyntiin, ja sen ostivat lohjalaiset Tarja ja Jussi Lönnström, jotka remontoivat taloon asunnon lisäksi kahvilan ja hoitohuoneen vuoden 2021 asuntomessuja varten.

Villa Kokkokallio sijaitsee pienen mäennyppylän päällä Hiidensalmen sillan vieressä. Se edustaa 1920-luvun klassismia, joskin siinä on myöskin jugendin piirteitä.

Lähteet
-------

1. ↑  Villa Kokkokallio *www.villakokkokallio.fi*. Viitattu 19.11.2022.
2. ↑  Sama talo, eri ympäristö :: Villa Kokkokallio *www.villakokkokallio.fi*.  29.12.2021. Viitattu 19.11.2022.
3. ↑  Sanna Puhto: Onko tässä Asuntomessujen hurmaavin kohde? Jussi ja Tarja kunnostivat 93-vuotiaasta talovanhuksesta upean kodin ja kahvilan, jonka seinät kuiskivat tarinoita *Kotiliesi.fi*.  23.7.2021. Viitattu 19.11.2022.
4. ↑  Lohjan rakennetun ympäristön inventointiluettelo *lohja.emmi.fi*.