recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Laskuyksikkö** on käsite, jota käytetään rahaan liittyvissä laskutoimituksissa, mutta jolla ei ole vastinetta esineellisenä rahana.

Keskiajalla markka oli Ruotsissa vain laskuyksikkö eikä markan rahoja valmistettu. Niitä alkoi lyöttää kuningas Kustaa Vaasa vasta vuonna 1536. Myös käytöstä poistettu rahayksikkö voi säilyä laskuyksikkönä. Näin kävi Ruotsissa, kun Valtakunnan säätyjen valtionvelkakonttorin (ruots. *Riksens Ständers Riksgäldskontor*) setelit poistettiin käytöstä 1835. Ihmiset käyttivät vielä pitkään kaiken arvon mittana valtionvelkarahaa (*riksgälds*), joka säilyi laskuyksikkönä 1860-luvulle saakka. Vähän saman tapaisesti Suomessa säilyivät 1963 tyyppiset pennit laskuyksikkönä vaikka 1 ja 5 pennin kolikot poistettiin käytöstä.

Esimerkki lähempänä nykyaikaa käytössä olleesta laskennallisesta rahayksiköstä on ecu. Euroopan unioni kuitenkin luopui ecusta ja hyväksyi yhteisen rahan nimeksi euron. Historia on osoittanut laskuyksikköjen elävän vain aikansa ja sitten joko syrjäytyvän kokonaan tai sulautuvan vallitsevaan rahajärjestelmään.

Katso myös
----------

* Kryptovaluutta

Lähteet
-------

* Lindqvist, Sven E.: *Numismaattinen sanakirja*. Helsinki: Otava, 1996. ISBN 951-1-13928-2.

### Viitteet

1. 1 2  Lindqvist 1996, s. 68.
2. ↑  Nenonen, Kaisu-Maija & Teerijoki, Ilkka: *Historian suursanakirja*, s. 323. Helsinki: WSOY, 1998. ISBN 951-0-22044-2.
3. ↑  Lindqvist 1996, s. 68 ja 118.
4. ↑  Lindqvist 1996, s. 29 ja 68.
Tamandua (*Tamandua tetradactyla*), Joseph Smitin maalaus
**Joseph Smit** (1836 Lisse – 1929) oli alankomaalainen eläimiä maalannut taidemaalari.

Smit sai ensimmäisen tilauksensa Hermann Schlegeliltä Leidenin museosta. Tarkoituksena oli kuvittaa Alankomaiden Itä-Intian lintuja kuvaileva teos. Vuonna 1866 Philip Lutley Sclater kutsui Smitin Isoon-Britanniaan tekemään litografiat teokseensa *Exotic Ornithology*. Smit valmisti litografioita myös Joseph Wolfin teokseen *Zoological Sketches*, kuten myös Daniel Giraud Elliotin fasaaneja (*Phasianeidae*) ja paratiisilintuja (*Paradiseidae*) käsitteleviin erikoistutkielmiin. Vuonna 1870 hän aloitti Richard Bowdler Sharpen toimittaman *Catalogue of the Birds in the British Museum'*-luettelon kuvitustyön. Teos valmistui 1874–1898. Myöhemmin hän kuvitti vielä Thomas Powysin teoksen *Coloured Figures of the Birds of the British Islands*.

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Joseph Smit**.
* Smitin lintumaalauksia (Arkistoitu – Internet Archive)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Taiteenala | 
* Scientific illustrators

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* IdRef

 |

 |

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.
**Lasse Henrik Arvela** (s. 25. marraskuuta 1947 Helsinki) on Suomen verotuksen ja verolainsäädännön tärkeimpiä ja pitkäaikaisimpia vaikuttajia. Hän on johtanut Suomen verouudistusten valmistelua yli 30 vuotta, viimeksi valtiovarainministeriön vero-osaston ylijohtajana.

Arvela kirjoitti ylioppilaaksi 1966 ja valmistui oikeustieteen kandidaatiksi 1973. Työuransa hän aloitti Vantaan veroviraston yleissihteerinä 1974–1978 ja jatkoi Verohallituksen henkilöverotustoimiston toimistopäällikkönä 1978–1986, Verohallituksen välittömän verotuksen osaston apulaisosastopäällikkönä 1986–1988, valtiovarainministeriön vero-osaston yleisen toimiston toimistopäällikkönä 1988–1990 ja aloitti valtiovarainministeriön ylijohtajana 1990.

Arvela on johtanut muun muassa seuraavien verouudistusten verovalmistelua:

* ansiotulojen ja pääomatulojen verotuksen eriyttäminen toisistaan erilaisen verottamisen piiriin (vuoden 1992 Tuloverolaki)
* varallisuuden verottamisen ja seurannan poisto (Varallisuusveron poisto 1.1.1996 lähtien)
* tulo- ja yritysverotuksen kehittäminen

Arvela on esiintynyt lukuisissa verotuksen kehittämistehtävissä, muun muassa Martti Hetemäen veroryhmässä.

Julkaisuja
----------

* Kilpailukykyiseen verotukseen : tuloverotuksen kehittämistyöryhmän muistio; Lasse Arvela ym. Valtiovarainministeriö, 2002 258 s. Sarja: Valtiovarainministeriön työryhmämuistioita, 0788-6322; 12/2002 ISBN 951-804-326-4

Lähteet
-------

1. 1 2  Paavilainen, Ulla (päätoim.): *Kuka kukin on. Henkilötietoja nykypolven suomalaisista 2015*, s. 58. Helsinki: Otava, 2014. ISBN 978-951-1-28228-0.
2. ↑  Kannunvalanta Lasse Arvelan seuraajasta alkoi Kauppalehti 26.5.2014
**Johan Werner Segercrantz** (17. elokuuta 1874 Hamina – 2. huhtikuuta 1953 Helsinki) oli suomalainen pankinjohtaja ja taidemaalari.

Henkilöhistoria
---------------

Segercrantzin vanhemmat olivat kruununvouti, majuri Johan Gustaf Emil Segercrantz (1826–1901) ja Marja Melechin (1832–1912). Hän pääsi ylioppilaaksi Haminan yksityislyseosta 1893 ja valmistui Helsingin yliopistosta filosofian kandidaatiksi 1899 ja maisteriksi 1900. Segercrantz toimi pankinjohtajana Haminassa, Porissa ja Helsingissä. Viimeksi hän oli Yhdyspankin Privatbankenin haarakonttorin johtajana Helsingissä vuodesta 1925 alkaen. Haminassa ollessaan Segercrantz toimi myös Norjan ja Tanskan varakonsulina 1915–1918. Segercrantz osallistui Suomen Taiteilijain näyttelyihin vuosina 1930 ja 1931.

Segercrantz oli naimisissa 1902–1951 Selma Karolina Ahlqvistin (1879–1951) kanssa. Heidän poikansa oli Suomen Paperitehtaitten Yhdistyksen palveluksessa ollut pääkonsuli Anders Segercrantz (1909–2008). Johan Segercrantzin veli oli puolestaan kauppias, valtiopäivämies Hjalmar Frithiof Segercrantz.

Kirjallista tuotantoa
---------------------

Nimellä *Werner Segercrantz*:

* *Leopold Lerche : några minnesord*. Helsingfors 1944

Lähteet
-------

1. 1 2  Suomen Kuvataiteilijamatrikkeli : Johan Segercrantz
2. 1 2 3  SEGERCRANTZ Johan Verner. *Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899*. Helsingin yliopiston verkkojulkaisu.
3. 1 2  Geni.com : Johan Werner Segercrantz
4. ↑  Anders Segercrantzin muistokirjoitus (Helsingin Sanomat muistot)
5. ↑  Geni: Hjalmar Fritiof Segercrantz Viitattu 25.5.2021.

Aiheesta muualla
----------------

* Suomalaisen kuvataiteen bibliografia : Werner Segercrantz

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Yhdysvallat

 |

 |
**Pjotr Silajev**, taiteilijanimi **DJ Stalingrad** (s. 1985), on Suomesta turvapaikan saanut venäläinen kirjailija. Häneltä on Suomessa julkaistu kirja *Eksodus*, joka herätti paljon huomiota ilmestyessään Venäjällä.

Kirja *Eksodus* kertoo venäläisistä alakulttuurin piirissä elävistä nuorista. Kirja ilmestyi aluksi omakustanteena kunnes pietarilainen kustantamo Azbuka-Attikus julkaisi sen, ja se on sen jälkeen ollut kirjallisuuspalkintoehdokkaana. Kirjan suomentanut nimimerkki Veli Itäläinen on Antti Rautiaisen pseudonyymi.

Silajev sai turvapaikan Suomesta huhtikuussa 2012. Silajev pidätettiin elokuussa 2012 Espanjassa, ilmeisesti Venäjän pyynnöstä. Espanja sai vapaasti harkita uudelleen turvapaikan tarvetta ja palauttaa Silajevin Venäjälle. Kansainväliset sopimukset kuitenkin estävät luovuttamasta jossakin EU-maassa turvapaikan saanutta maahan, jossa henkilö voisi joutua vainotuksi. Tammikuussa 2013 tuomioistuin päätti vapauttaa Silajevin ja antoi tämä palata vapaasti Suomeen.

Lähteet
-------

1. 1 2  Kiiltomato.net
2. 1 2 3  Suomesta turvapaikan saanut kirjailija pidätettiin  22.8.2012. Yleisradio.
3. ↑  Mtv3.fi
4. ↑  Suomesta turvapaikan saanut kirjailija Pjotr Silajev pidätettiin Espanjassa[vanhentunut linkki]
5. 1 2  Jonathan Earle: Spanish Police Arrest Khimki Forest Activist.  *Moscow Times*, 23 August 2012.  Sanoma Media. Artikkelin verkkoversio.
6. ↑  Петр Силаев: Химки - Испания - Химки? *Radio Svaboda*.  22.08.2012.  (venäjäksi)
7. ↑  Taneli Hämäläinen: Putin vs. Punk.  *City-lehti*, 23.8.2012. Artikkelin verkkoversio.
8. ↑  Silajev päästetty vapaalle jalalle odottamaan ratkaisua  4.9.2012. Yleisradio.
9. ↑  Palo, Jyrki: Pjotr Silajev viimein vapaaksi Madridissa *Yle*.  28.1.2013. Viitattu 15.1.2022.

Aiheesta muualla
----------------

* Oksana Tšelyševa: Toisinajattelija Silajev vangittu Espanjassa (muutettu otsikko).  *Voima*, 2011, nro 6. Artikkelin verkkoversio.  (Arkistoitu – Internet Archive)

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Tšekki

 |

 |
**Johan Fredrik Schmausser** etunimet esiintyvät myös muodoissa *Johann Friedrich* (1827 Baijeri – 1904 Hämeenlinna) oli Baijerin Thalmannsfeldissä syntynyt ja Hämeenlinnassa ja Valkeakoskella toiminut oluttehtailija. 

J. F. Schmausser muutti Ruotsiin nuorena ja siirtyi vuonna 1858 töihin Suomeen Hausjärven Ryttylään, jossa toimi Granbergin olutpanimo. Hän meni naimisiin 46-vuotiaana ruotsalaisen Josefina Thörnellin kanssa. Aluksi hän vuokrasi Hämeenlinnasta oluttehtaan, jonka osti 1883. Toisen oluttehtaan Schmausser oli perustanut 1876 Valkeakoskelle, jonne hän perheineen muutti 1891. Schmausser rakennutti Hämeenlinnaan 1902 huvilan, niin sanotun Schmausserin huvilan. Huvilassa perhe asui vain kaksi vuotta, sillä Schmausser kuoli 1904.

Josefina ja Johan Schmausserilla oli kolme yhteistä lasta ja yksi adoptoitu poika, jonka isä Schmausser oli. Adoptoitu poika Johan Wilhelm Schmausser (1860–1948) oli filosofian kandidaatti Helsingin yliopistosta ja eli perintönsä turvin Hämeenlinnassa. Fredrik Karl Schmausser (1873–1961) jatkoi isänsä työtä ja oli Valkeakosken oluttehtaan johtaja. Vuonna 1875 syntynyt Anna Schmausser eli naimattomana. Johanna Schmausser (1878–1908) oli naimisissa apteekkari Johan Gustafssonin kanssa Valkeakoskella.

Schmaussereiden iso omaisuus myytiin ensimmäisen maailmansodan aikana.

Lähteet
-------

1. ↑  Schmausser, Johan Fredrik oluttehtailija, 1827–1904 Hämeenlinnan seurakunnat. Viitattu 15.4.2023. (suomeksi)
2. 1 2 3 4  Schmausserin huvila on kaunotar Hämeen Sanomat. Viitattu 15.4.2023. (suomeksi)
**Samsung Galaxy Note 4** on Samsung Electronicsin syyskuussa 2014 esittelemä ja lokakuussa julkaisema älypuhelin, jossa on esiasennettuna Android 4.4 "KitKat" -käyttöjärjestelmä.

Tekniset tiedot
---------------

### Muotoilu

Samsung Galaxy Note 4 -älypuhelimessa on 5,7-tuumainen näyttö 2K-resoluutiolla. Näyttö on suojattu Corning Gorilla Glass 4 -lasilla.

### Fyysiset osat

Laitteesta löytyy Samsungin oma Exynos 7 Octa 5433-prosessori. Laitteessa on 3 Gigatavua RAM-muistia ja 32 Gigatavua sisäistä muistia. Puhelimen muisti on laajennettavissa enintään 128 Gigatavun microSD-kortilla.

#### Kamerat ja multimedia

Laitteessa on 16 Megapikselin takakamera. Etukameran tarkkuus on puolestaan 3,7 Megapikseliä.

Videokuvaus voidaan tehdä 2160p (4K) -resoluutioilla 30fps.

### Ohjelmisto

Julkaisuhetkellä laitteessa oli esiasennettuna Android 4.4 "KitKat".

Myöhemmin laitteeseen on tullut päivitys Android 6.0 "Marshmallow" -versioon.

Lähteet
-------

* 

### Viitteet

1. ↑

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Samsung Galaxy Note 4** Wikimedia Commonsissa
Pjotr Grahn.
**Pjotr Karlovitš Grahn** (ven. Пётр Карлович Гран, 18. marraskuuta 1869 – 1941 Bukarest) oli venäläinen hallintovirkailija, joka toimi muun muassa Irkutskin ja Tomskin kuvernöörinä sekä Venäjän vankilahallinnon päällikkönä.

Pjotr Grahnin isä oli suomalainen Venäjän armeijan kenraalimajuri Achates Carl Grahn. Tämän vaimo oli venäläinen ja lapset kastettiin ortodokseiksi.

Grahn valmistui Pietarin oikeustieteellisestä koulusta vuonna 1892. Hän työskenteli Venäjän senaatissa, Pietarin piirituomioistuimessa sekä Tverin, Novgorodin ja Jaroslavlin kuvernementtihallinnoissa. Vuodesta 1900 lähtien Grahn työskenteli Riian koulupiirin kansliassa, Jaroslavlin kuvernementin vankilatarkastajana ja vuodesta 1906 vankiloiden päähallinnon tarkastajana. Vuonna 1907 hänet nimitettiin Irkutskin kenraalikuvernöörin Aleksandr Pantelejevin kansliapäälliköksi. Grahn toimi Irkutskin kuvernöörinä vuodesta 1908 ja Tomskin kuvernöörinä vuodesta 1911.

Grahn nimitettiin Venäjän sisäasiainministeriön vankiloiden päähallinnon päälliköksi vuonna 1913. Hän erosi virasta helmikuun vallankumouksen jälkeen ja työskenteli jonkin aikaa vakuutustarkastajana.

Grahn toimi Aleksandr Koltšakin hallituksen vankilahallinnon päällikkönä vuonna 1919. Hän siirtyi sen jälkeen ulkomaille ja asettui Romaniaan.

Lähteet
-------

1. ↑  S. P. Zvjagin & Je. E. Šergalin: Natšalnik Glavnogo upravlenija mest zakljutšenija Ministerstva justitsii Rossijskoi imperii i Rossijskogo pravitelstva P. K. Gran *Sibir i ssylka*.  Arkistoitu 11.1.2021. Viitattu 15.8.2020.
2. 1 2  Jakovenko, A. V. & Gahov, V. D.: *Tomskije gubernatory*, s. 192–195. Tomsk: Veter, 2012. Teoksen verkkoversio.
3. ↑  Aleksei Kobelev: Natšalnyje ljudi Tomskoi gubernii *iknigi.net*. Viitattu 15.8.2020.
**Kaori Nagamine** (jap. 長峯 かおり, *Nagamine Kaori*; s. 3. kesäkuuta 1968 Tokio) on japanilainen entinen jalkapalloilija.

Jalkapallomaajoukkue
--------------------

Nagamine debytoi Japanin maajoukkueessa lokakuussa 1984. Hän kuului Japanin joukkueeseen myös MM-kilpailuissa 1991 ja 1995. Hän on pelannut 64 maaottelua ja tehnyt niissä 48 maalia.

Lähteet
-------

1. ↑  Japanin jalkapalloliitto(japaniksi)

Japanin joukkue – Jalkapallon naisten MM-kilpailut 1991
1 M. Suzuki |
2 Honda |
3 Watanabe |
4 Kaji |
5 Yamaguchi |
6 Takahagi |
7 Ōbe |
8 Matsuda |
9 Noda |
10 Takakura |
11 Kioka |
12 Sakata |
13 Kuroda |
14 Handa |
15 Nagamine |
16 Tezuka |
17 Mizuma |
18 Uchiyama |
Valmentaja T. Suzuki

Japanin joukkue – Jalkapallon naisten MM-kilpailut 1995
1 Ozawa |
2 Tōmei |
3 Yamaki |
4 Haneta |
5 Uno |
6 Nishina |
7 Sawa |
8 Takakura |
9 Kioka |
10 Noda |
11 Handa |
12 Ōbe |
13 Nagamine |
14 Kadohara |
15 Morimoto |
16 Ōtake |
17 Uchiyama |
18 Takeoka |
19 Onodera |
20 Sakata |
Valmentaja Suzuki
**Giulio Antamoro** (1. heinäkuuta 1877 Rooma – 8. joulukuuta 1945 Rooma) oli italialainen elokuvaohjaaja.

Aatelisperheeseen syntynyt Antamoro aloitti vuonna 1910 Cinesillä, jossa hän ohjasi Tontolini-komedioita, melodraamoja sekä aikanaan suosittuja psykologisia tutkielmia kuten *Avvenire in agguato* (1915). Hänen tunnetuin ohjaustyönsä on uskonnollinen suurelokuva *Christus* (1916), jota katolinen kirkko levitti myös sotaa käyvässä Saksassa. Vuonna 1926 häneltä tilattiin epäonnistunut *Frate Francesco*. Vuodesta 1929 lähtien Antamoro työskenteli jonkin aikaa Saksassa. Hänen viimeinen elokuvansa oli *L’Angelo bianco* vuonna 1943.

Elokuvia
--------

* *Pinocchio*, 1911

Lähteet
-------

1. ↑  Dizionario Biografico degli Italiani *treccani.it*. Viitattu 28.7.2017.

Aiheesta muualla
----------------

* Internet Movie Database: Giulio Antamoro (englanniksi)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Yhdysvallat
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Italian People
* Elonet

 |

 |
| "On the Run"Pink Floyd |
| --- |
|  |
| Kappaleen tiedot |
|  Albumilta | *The Dark Side of the Moon* |
|  Julkaistu | 1973 |
|  Tuottaja(t) | Pink Floyd |
|  Tyylilaji | Progressiivinen rockElektroninen musiikkiAmbient |
|  Kesto | 03.35 |
|  Levy-yhtiö | Harvest (UK)  Capitol (US) |
| *The Dark Side of the Moonin* muut kappaleet |
| "Breathe"(2) | "On the Run"(3) | "Time"(4) |

**On the Run** on brittiläisen rock-yhtye Pink Floydin albumin *The Dark Side of the Moon* kolmas raita.

Kappale on instrumentaalinen. Syntetisaattorin ja nauhaefektien tuottamat äänet antavat raitaan painostavan tunnelman. Viiltävä ääniefekti taustalla on kitaristi David Gilmourin tuottama ääni, jonka hän tekee kitarallaan nojaten mikrofonipidikettä vasten.

Yhtyeen *The Dark Side of the Moon*-konserteissa kappaleen aikana areenan yläpuolella lenteli pienoislentokone, joka lopuksi meni areenan toiseen päähän räjähtäen.

Kappaleen muusikot
------------------

* Richard Wright - VSC3 syntetisaattori
* Roger Waters - VSC3 syntetisaattori
* David Gilmour - kitara
**Samsung Galaxy M30s** on Samsungin 29. syyskuuta 2019 julkaisema älypuhelin, jossa on esiasennettuna Android 9.0 (Pie) Samsungin One UI-käyttöliittymällä.

Tekniset tiedot
---------------

### Muotoilu

Samsung Galaxy M30s -älypuhelimessa on 6,4-tuumainen näyttö FullHD 19,5:9 -resoluutiolla.

### Fyysiset osat

Laitteesta löytyy 2,3 gigahertsin kahdeksanydinprosessori. Laitteessa on 4 gigatavua keskusmuistia ja 64 gigatavua sisäistä muistia. Puhelimen muisti on laajennettavissa enintään 512 gigatavun microSD-kortilla.

#### Kamerat ja multimedia

Laitteessa on kolme takakameraa. Pääkameran tarkkuus on 48 megapikseliä, toisen kameran 8 megapikseliä (ultralaajakulmakamera) ja kolmannen kameran 5 mmegapikseliä (syvyystietokamera). Etukameran tarkkuus on 16 megapikseliä.

Videokuvaus voidaan tehdä 2160p (4K) -resoluutiolla 30fps, 1080p (Full HD) -resoluutiolla 60fps ja 720p (HD) -resoluutiolla 240fps (hidastettu videokuva).

### Ohjelmisto

Julkaisuhetkellä laitteessa oli esiasennettuna Android 9.0 (Pie) Samsungin One UI-käyttöliittymällä.

Lähteet
-------

* PhoneArena: Samsung Galaxy M30s
Järvenpää-talo
**Järvenpää-talo** on Järvenpään kaupungin Pöytäalhon kaupunginosassa sijaitseva kulttuuri-, kokous- ja kongressikeskus. Siihen kuuluu yli 560-paikkainen Sibelius-sali, 163-paikkainen Juhani Aho -sali sekä 12 kokoustilaa, jotka ovat osin yhdistettävissä toisiinsa. Alakerran Kellariteatteri toimii Järvenpään Teatteri ry:n päänäyttämönä. Järvenpää-talon aulassa sijaitsee Galleria Järnätti, jonka näyttelyihin on vapaa pääsy. Kuvataiteilijoiden käyttöön taloon varattiin kaksi ateljeehuonetta.

Punatiilestä rakennettu Järvenpää-talo vihittiin käyttöön 13. helmikuuta 1987. Sen ovat suunnitelleet arkkitehdit Olavi Lipponen ja Erkki Karonen. Sisustussuunnittelusta vastasi professori Yrjö Kukkapuro ja akustiikan suunnittelusta arkkitehti Alpo Halme. Järvenpää-talon vieressä sijaitsevat Järvenpään kaupunginkirjasto ja taidemuseo sekä Järvenpään kaupungintalo.

Talon vihkiäiskonsertissa kuultiin muun muassa kantaesitys Joonas Kokkosen kotikaupungilleen omistamasta kamarimusiikkiteoksesta *Il paesaggio* ("Maisema"). Noin kahdeksan minuutin mittaisen teoksen soitti Järvenpään kamariorkesteri Jukka-Pekka Sarasteen johdolla.

Lähteet
-------

1. ↑  Tilat *Järvenpää-talo*.
2. 1 2  Järvenpää-taloa viimeistellään. Monikäyttöisestä kulttuuritalosta tulee kaupungin ylpeys.  *Helsingin Sanomat*, 24.1.1987, s. 17.
3. ↑  Tietoa kirjastosta *Järvenpään kaupunginkirjasto*. Järvenpään kaupunginkirjasto.  Arkistoitu 9.1.2018. Viitattu 8.1.2018.
4. ↑  Kokkonen sävelsi kotikaupungilleen.  *Helsingin Sanomat*, 5.2.1987. [10.1.2018 Artikkelin verkkoversio].
**Järvenpään ortodoksinen kirkko** eli **Jumalansynnyttäjän kazanilaisen ikonin kirkko** sijaitsee Järvenpään Pöytäalhon kaupunginosassa Kartanon koulua vastapäätä. Kirkko kuuluu Helsingin ortodoksiseen seurakuntaan ja valmistui vuonna 1980.

Kirkon suunnitteli Ivan Kudrjavzev ja sen kattomaalaukset on tehnyt Juri Mitroshin. Kirkko on pyhitetty Kazanin Jumalanäidin ikonin mukaan kuten sen edeltäjätkin eli Terijoen ortodoksinen kirkko ja Järvenpään tilapäinen ortodoksinen kirkko.

Lähteet
-------

1. 1 2  Järvenpään kirkko 25-vuotias Helsingin ortodoksinen seurakunta. Viitattu 22.5.2009.

Uudenmaan kirkot (pois lukien Espoo, Helsinki ja Vantaa)
Askola –
Bromarv –
Degerby –
Fagervik –
Haapajärvi –
Hanko –
Hyvinkää (ev.lut.) –
Hyvinkää (ortod.) -
Hyvinkää (vanha) –
Inkoo –
Järvenpää (ev.lut.) –
Järvenpää (ortod.) –
Karjaa –
Karjalohja –
Kauniainen –
Kellokoski –
Kirkkonummi –
Klaukkala (ev.lut.) –
Klaukkala (ortod.) –
Kytäjä –
Kärkölä –
Lapinjärvi –
Lapinjärvi (pikku kirkko) –
Lappohja –
Liljendal –
Lohja –
Lohja (tsasouna) –
Loviisa –
Masala –
Mustio –
Myrskylä –
Mäntsälä –
Nummi –
Nurmijärvi –
Pernaja –
Pohja –
Porvoo –
Pornainen –
Pukkila –
Pusula -
Rajamäki –
Ruotsinpyhtää –
Sammatti –
Sipoo (uusi) –
Sipoo (vanha) –
Siuntio –
Snappertuna –
Tammisaari –
Tenhola –
Tuusula –
Täktom (kappeli) –
Vihti
**Järvenpään kirkko** on vuonna 1968 valmistunut Erkki Elomaan suunnittelema kirkko Järvenpään keskustassa Vanhankirkon vieressä ja se toimii Järvenpään seurakunnan pääkirkkona. Tyyliltään se edustaa betonibrutalismia, ja siinä on yhteensä 625 istumapaikkaa. Kirkossa on myös 30-paikkainen kappeli. 

Kirkko on suojeltu vuonna 2004 Museoviraston esityksestä 1960-luvun arkkitehtuurin esimerkkinä.

Kirkon kellot on valmistettu Itävallassa, ja niiden kuusi eri sävelmää on säveltänyt Joonas Kokkonen. Alttarin krusifiksi on douglaskuusta, ja sen on veistänyt Erkki Eronen.

Järvenpään kirkko on äänestetty Suomen rumimmaksi kirkoksi Kotimaa-lehdessä vuonna 2009.

Lähteet
-------

1. ↑  Keski-Uusimaa 5.7.2009: Betonibrutalismin tyylipuhdas edustaja (Arkistoitu – Internet Archive). Viitattu 6.3.2013.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Järvenpään kirkko** Wikimedia Commonsissa

* Järvenpään kirkko (rakennusperintörekisteri) *Kulttuuriympäristön palveluikkuna kyppi.fi*. Museovirasto.
* Järvenpään seurakunta (Arkistoitu – Internet Archive)

Uudenmaan kirkot (pois lukien Espoo, Helsinki ja Vantaa)
Askola –
Bromarv –
Degerby –
Fagervik –
Haapajärvi –
Hanko –
Hyvinkää (ev.lut.) –
Hyvinkää (ortod.) -
Hyvinkää (vanha) –
Inkoo –
Järvenpää (ev.lut.) –
Järvenpää (ortod.) –
Karjaa –
Karjalohja –
Kauniainen –
Kellokoski –
Kirkkonummi –
Klaukkala (ev.lut.) –
Klaukkala (ortod.) –
Kytäjä –
Kärkölä –
Lapinjärvi –
Lapinjärvi (pikku kirkko) –
Lappohja –
Liljendal –
Lohja –
Lohja (tsasouna) –
Loviisa –
Masala –
Mustio –
Myrskylä –
Mäntsälä –
Nummi –
Nurmijärvi –
Pernaja –
Pohja –
Porvoo –
Pornainen –
Pukkila –
Pusula -
Rajamäki –
Ruotsinpyhtää –
Sammatti –
Sipoo (uusi) –
Sipoo (vanha) –
Siuntio –
Snappertuna –
Tammisaari –
Tenhola –
Tuusula –
Täktom (kappeli) –
Vihti
Markku Kaikkonen
**Markku Kaikkonen** (s. 1966) on suomalainen musiikkikasvattaja, kouluttaja ja oppikirjailija. Hän toimii myös etenkin lastenmusiikin ja pedagogisen materiaalin säveltäjänä ja sanoittajana. 

Kaikkonen toimii Musiikkikeskus Resonaarin*selvennä* johtajana ja Resonaarin musiikkiopiston rehtorina. Hän on laatinut lukuisia musiikkikasvatuksen ja erityismusiikkikasvatuksen oppikirjoja, artikkeleja ja kirjojen lukuja itsenäisesti sekä työryhmissä. Keskeisesti hän on osallistunut erityismusiikkikasvatuksen ja kuvionuottimenetelmän tutkimus- ja kehittämistoimintaan. Hän on toiminut lukuisten kehittämishankkeiden ja projektien johtajana. Koulutukseltaan Kaikkonen on musiikin maisteri.

Kaikkonen toimii JaSeSoi ry:n pedagogisen tiimin jäsenenä ja on Suomen musiikkikasvatusseura Fisme ry:n hallituksen jäsen sekä Lastenmusiikki ry:n hallituksien varapuheenjohtaja. Konserttikeskus ry:n hallituksessa hän toimi vuoteen 2021 asti, minkä jälkeen hän jatkaa yhdistyksen valtuuskunnassa. Vuosina 2012–2018 Kaikkonen toimi *International Society for Music Education* ISMEn *Special Music Education* –komission komissaarina (puheenjohtajana kaudella 2014-2016). Vuonna 2020 hän isännöi komission kansainvälistä seminaaria Resonaarissa ja toimii tällä hetkellä komission Working groupissa. Vuonna 2021 Kaikkonen valittiin Taideyliopiston Sibelius-Akatemian vuoden alumniksi.

Kouluttajana ja luennoitsijana Kaikkonen on toiminut Suomen lisäksi Japanissa, Italiassa, Kanadassa, Hollannissa, Kiinassa, Latviassa, Virossa, Ruotsissa, Taiwanissa, Azerbaidžanissa, Itävallassa, Venäjällä, Brasiliassa, Ranskassa, Irlannissa ja Skotlannissa. Yli 50 hänen lähinnä lapsille ja opettamiseen sävelmää kappaletta on levytetty eri äänitteille ja julkaistu monissa oppikirjoissa.

Aiheesta muualla
----------------

1. ↑  Kaikkonen Markku *Kansalliskirjasto Finna*. Viitattu 6.1.2022.


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)

 |

 |
**M/S Marin** (IMO 8912376) on ranskalaisen MARFRET Compagnie Maritimen omistama ro-ro-rahtialus. Alus on rakennettu vuosina 1990–1991 yhteensä kolmella eri telakalla Norjassa. *Marin* on rekisteröity Luxemburgin lipun alle.

Käyttöhistoria
--------------

### 1989–2004

8. toukokuuta 1989 alus tilattiin. 1. syyskuuta 1990 aluksen runko laskettiin vesille norjalaisella Nordfjord Skipsindustri A/S:n telakalla Nordfjordeidissa, josta runko hinattiin Hjørungavaag Verksted A/S:n telakalle Hjørungavågiin loppuun rakennettavaksi. Telakka meni kuitenkin konkurssiin ja alus lopulta saatiin valmiiksi Hellesøy Skipsbyggeri AS:n telakalla Løfallstrandissa. Viimein 27. syyskuuta 1991 alus luovutettiin ahvenanmaalaisen Rederi Ab Lillgaardin omistukseen, joka rekisteröi aluksen Suomen lipun alle nimellä *Ann-Mari*. Kotisatamaksi tuli Maarianhamina. Tämän jälkeen suomalainen Transfennica aloitti liikennöinnin aluksella Suomen ja Manner-Euroopan välillä. 1. tammikuuta 1995 alus aikarahdattiin Finncarriersin liikenteeseen linjalle Helsinki–Kotka–Hanko–Oslo–Göteborg–Helsingborg–Århus–Kööpenhamina. 5. tammikuuta 1997 Ann-Mari siirtyi Polfinin liikenteeseen reitille Helsinki–Kotka–Gdynia–Szczecin. 20. tammikuuta 1997 alus siirtyi reitille Suomi–Ruotsi–Norja.

Elokuussa 1997 suomalainen OY Rettig AB Bore osti aluksen ja nimesi sen *Finnbeaveriksi*. Lippuvaltiona säilyi Suomi; vain kotipaikka muuttui Turuksi. Omistajan vaihtumisen jälkeen alus aloitti liikennöinnin reitillä Helsinki–Kotka–Göteborg–Oslo. Toukokuussa 2002 alus sai nimen *Bore-Mari*, jonka jälkeen siirtyi Britannian Hullin ja Puolan Gdynian väliseen liikenteeseen. Myöhemmin toukokuussa Bore-Mari aikarahdattiin Bornholmstrafikkenin liikenteeseen reitille Køge–Rønne. Rahtaus päättyi lokakuussa 2003. Tammikuusta huhtikuuhun 2004 alus oli aikarahdattuna ruotsalaisen Stena Linen Göteborgin ja Travemünden väliseen liikenteeseen. Kesäkuussa 2004 Bore-Mari aikarahdattiin P&O Ferriesin liikenteeseen reitille Hull–Rotterdam/Zeebrugge.

### 2005–

Marraskuussa 2004 kreikkalainen Attica Enterprise ilmoitti ostavansa aluksen. Tammikuussa 2005 alus luovutettiin ostajalle, joka rekisteröi sen Kreikan lipun alle nimellä *Marin*. Kotisatamaksi tuli satamakaupunki Pireus. Tämän jälkeen alus aloitti liikennöinnin Suomen Uudenkaupungin ja Saksan Rostockin välillä. Tammikuussa 2007 liikennöinti tällä reitillä loppui ja 10. helmikuuta Marin siirtyi Välimerelle Patraksen ja Porto Margheran (Venetsia) väliseen liikenteeseen. 4. tammikuuta 2008 aluksen ilmoitettiin olevan myyty ranskalaiselle MARFRET Compagnie Maritimelle. Luovutus tapahtui 13. helmikuuta.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Details for the ship Marin Vesseltracker.com. Viitattu 1.5.2008. (englanniksi)
2. 1 2 3 4 5  M/S ANN-MARI Fakta om Fartyg. Viitattu 1.5.2008. (ruotsiksi)
3. ↑  Home MARFRET Compagnie Maritime. Viitattu 1.3.2008. (englanniksi)
4. ↑  Ro-Ro-Schiff Marin schiffsspotter.de.  Arkistoitu 23.1.2008. Viitattu 17.2.2008. (saksaksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Fakta om Fartyg – M/S Ann-Mari (ruotsiksi)
**Markku Koskenniemi** (27. huhtikuuta 1942 Kolari – 21. tammikuuta 2022 Tampere) oli suomalainen yritysjohtaja ja valomainoksia valmistavan Tammerneon Oy:n perustaja.

Kolarin Sieppijärven kylästä kotoisin oleva Koskenniemi pääsi kansakoulusta 1957 ja teki sitten jonkin aikaa metsätöitä kotiseudullaan. Hän lähti 17-vuotiaana työnhakuun etelään ja pääsi asentajaksi helsinkiläiseen valomainoksia valmistavaan yritykseen. Koskenniemi perusti oman valomainoksia valmistavan yrityksensä Tammerneon Oy:n Tampereelle 1967. Samaan konserniin kuuluva Tamware valmistaa linja-auton ja junan ovia. Tamware on nykyisin konsernin emoyhtiö. 

Koskenniemi sai yrittäjäneuvoksen arvonimen ja vuonna 1997 hänestä tuli Tampereen teknillisen korkeakoulun tekniikan kunniatohtori.

Markku-liitto valitsi vuonna 1999 Koskenniemen kolmanneksi *vuoden Markuksi*.

Lähteet
-------

* Sieppijärven kylän sivut: Tekniikan tohtori Koskenniemi (Arkistoitu – Internet Archive)

### Viitteet

1. ↑  Laitinen, Vesa: Pöllisavotalta tamperelaisen teollisuuden voimahahmoksi – Pitkän linjan yrittäjä on kuollut 79-vuotiaana *Aamulehti*.  30.1.2022. Tampere:  Sanoma Media Finland Oy. Viitattu 30.1.2022.
2. ↑  Vuoden Markut *Markkuliitto.fi*.  2015. Suomalainen Markku-liitto ry.  Arkistoitu 27.4.2014. Viitattu 7.7.2015.

Kirjallisuutta
--------------

* Seppälä, Raimo: *Kettu-Kallan poika. Yrittäjä Markku Koskenniemi ammentaa ajattelumallinsa vanhasta Lapin arvomaailmasta*. Tampere: Tammerneon, 1997. ISBN 952-90-8882-5.

Aiheesta muualla
----------------

* Tammerneon Oy:n sivut
**M/S Mekhanik Tarasov** (IMO 7413517) oli vuonna 1975 rakennettu 124,21-metrinen rahtilaiva. Laiva rakennettiin Hollming Oy:n Rauman telakalla. Alus upposi helmikuussa 1982 Atlantilla.

*Mekhanik Tarasovin* sisaraluksia ovat M/S *Inzenieris Kreilis*, M/S *Ion*, M/S *Inzhener*, M/S *Inzenieris Neciporenko*, M/S *Inzenieris Suhorukovs*, M/S *Etel*, M/S *Alo*, M/S *Sea Trader* ja M/S *Algaswaa*.

Käyttöhistoria
--------------

Vuonna 1975 vastavalmistunut alus luovutettiin Baltic Shipping -varustamolle. Alus sai nimen *Mekhanik Tarasov,* ja se rekisteröitiin Neuvostoliiton lipun alle. Kotisatamaksi tuli Leningrad.

16. helmikuuta 1982 laiva oli Newfoundlandin edustalla, matkalla Québecistä kohti Eurooppaa. Lastina aluksella oli sanomalehtipaperia. Aluksen reitin varrella raivosi kova myrsky, jonka vuoksi *Mekhanik Tarasov* joutui tuuliajolle. Suuri öljynporauslautta *Ocean Ranger* oli juuri uponnut samalla alueella yli 20-metrisissä aalloissa. Onnettomuudessa kuoli 84 ihmistä.

*Mekhanik Tarasovin* venäläiskapteeni antoi aluksen olla tuuliajolla ja piti tärkeämpänä sitä, että aluksen 40-henkinen miehistö odotti lähistöllä olevaa toista neuvostoliittolaislaivaa kuin että se hyväksyi ulkomaalaisten avun. Tämä toinen neuvostoliittolaislaiva, M/S *Ivan Dvorskiy*, saapui uppoamispaikalle vasta kolmen tunnin kuluttua, jolloin *Mekhanik Tarasov* oli jo painunut syvyyksiin vieden mukanaan koko miehistön. *Ivan Dvorskiy* oli ollut pelastamassa ihmisiä ja ruumiita vedestä yhdessä tanskalaisen troolarin kanssa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  M/S MEKHANIK TARASOV Fakta om Fartyg.  Arkistoitu 15.4.2008. Viitattu 1.5.2008. (ruotsiksi)
2. 1 2 3 4  Oberg, James: Uncovering Soviet Disasters: Chapter 6 Disasters Afloat (Excerpt on Soviet unwillingness to ask for foreign help)  1986. James Oberg. Viitattu 1.5.2008. (englanniksi)
3. 1 2  The Ocean Ranger Disaster  1986. CBC.ca. Viitattu 1.5.2008. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Fakta om Fartyg – M/S Mekhanik Tarasov (Arkistoitu – Internet Archive) (ruotsiksi)
**Debdou** eli **Dubdu** on kaupunki Marokon itäosassa. Se tunnetaan historiallisesta juutalaisesta väestönosastaan.

Maantiede
---------

Katukuvaa.
Debdou sijaitsee Marokon itäosassa laaksossa noin 1 100 metrin korkeudella merenpinnasta. Viereiselle Ouded Dubdu nimisellä kalliolla sijaitsee paikallinen linnoitus. Paikka on tärkeällä kulkureitillä Saharalta Tazaan ja reitillä Fèsistä kohti Tlemceniä Algeriassa.

Historia
--------

Strategisen sijaintinsa takia Debdou on ollut keskenään kilpailevien tahojen valtakamppailun kohde jo pitkään. Marinidien valtakaudella sen sai paikallinen banu urtajjan -berberiheimo, ja Tlemcenin hallitsijan joukot hävittivät sitä vuosina 1364–1365. Muuten paikkakunta oli varsin itsenäinen vuoteen 1563 saakka, jolloin Saadi-dynastian hallitsijoiden onnistui vahvistaa keskusvallan asemaa. Kaupunki on tunnettu etenkin historiallisesta juutalaisesta väestöstään. Paikalliset juutalaiset olivat berberijuutalaisia ja al-Andalusista saapuneita sefardijuutalaisia. Al-Andalusista juutalaisia alkoi saapua vuonna 1391 ja vielä juutalaisten karkottamisen aikana Espanjasta vuonna 1492. Paikkakunta oli yksi harvoista paikoista Marokossa, jossa juutalaiset muodostivat väestön enemmistön aina 1900-luvulle saakka. 1700-luvulla kaupunkia koetteli koleraepidemia, joka aiheutti monien muuton muihin kaupunkeihin. Se säilytti silti huomattavan juutalaisen väestönosansa. Kaupunki oli myös juutalaisen lainoppineisuuden keskus. Vielä toisen maailmansodan jälkeen kaupungissa oli noin tuhat juutalaista, mutta vuosien 1955–1956 aikana he muuttivat Israeliin.

Väestö
------

Debdoun väestö koostuu arabeista ja arabialaistuneista berbereistä. Valtaosa väestöstä puhuu arabiaa, mutta ympäröivällä seudulla puhutaan berberikieliä. Huomattavan väestönosan aikanaan muodostaneet juutalaiset ovat sittemmin muuttaneet Israeliin.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  B. Lewis, Ch. Pellat & J. Schacht: *Encyclopaedia of Islam, Volume II (C-G)*, s. 619-6207. Brill, 1991. ISBN 9789004070264. (englanniksi)
2. 1 2 3  Fred Skolnik ja Michael Berenbaum: *Encyclopaedia Judaica Volume 05 Coh-Doz*, s. 516. Thomson Gale, 2007. ISBN 978-0-02-865928-2. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Debdou** Wikimedia Commonsissa
**Pohjois-Karjalan opisto ja ammattiopisto Niittylahti** on ammattioppilaitos Niittylahdessa Pyhäselän rannalla, 15 km Joensuun keskustasta. Oppilaitos on osa Pohjois-Karjalan koulutuskuntayhtymää.

Koulutustarjonta
----------------

Pohjois-Karjalan opisto ja ammattiopisto Niittylahti järjestää ammatillista peruskoulutusta, ammatilliseen koulutukseen valmistavaa koulutusta ja vapaan sivistystyön kansanopisto-opintoja.

Ammatillinen koulutus
---------------------

• Nuoriso- ja vapaa-ajanohjauksen perustutkinto

Ammatillinen lisäkoulutus
-------------------------

• Erä- ja luonto-opaskoulutus

Valmistava koulutus
-------------------

• Ammatilliseen peruskoulutukseen valmentava koulutus

Kansanopistolinjat
------------------

Näyttelijäntyön koulutus - Teatteri Rajarikko

Hyvinvointivalmentajan koulutus

Avoimen yliopiston psykologian linja

Historiaa
---------

Vuonna 1895 perustettiin Kontiolahden Puhakan taloon ensimmäinen Pohjois-Karjalan kansanopisto. Ensimmäinen johtaja Johan Herman Hakulinen oli tutustunut Grundtvigin kansanopistoaatteeseen muualla Suomessa ja Skandinaviassa. Yhdessä vaimonsa Liekko Hakulisen (o.s. Ryynänen) kanssa hän johti opistoa vuoteen 1928 saakka.

Ensimmäisenä lukuvuonna opetusaineina olivat mm. uskonto, yleinen historia, Suomen historia, Kalevala, ainekirjoitus, laskento, sisäluku ja oikeinkirjoitus, laulu, voimistelu, piirustus, kunnallistieto ja kirjanpito. Opetus painottui alusta lähtien ns. humanistisiin aineisiin ja käytännöllisiin aineisiin eli käsitöihin ja ruoan valmistuksen harjoitteluun.

1899 Johtaja Hakulisen vaikutuksesta opisto siirtyi Niittylahteen, josta hän osti opistolle tontin ja hankki henkilökohtaisella toiminnallaan rahoituksen uudisrakennuksille.

  

Vuonna 1991 Pohjois-Karjalan Koulutuskuntayhtymä osti opiston Pyhäselän kunnalta ja muilta osakkailta.

Aiheesta muualla
----------------

Pohjois-Karjalan Ammattiopisto Niittylahti (Arkistoitu – Internet Archive) **Pohjois-Karjalan koulutuskuntayhtymä**
Vuonna 1958 julkaistu kiinalainen propagandajuliste "Meidän on vapautettava Taiwan".
**Toinen Taiwaninsalmen kriisi** oli vuonna 1958 sotilaallinen yhteenotto Kiinan kansantasavallan ja Kiinan tasavallan (Taiwan) välillä.

Taiwaninsalmen yllä käytiin heinäkuun 1958 lopussa ilmataisteluja. Neuvostoliiton johtaja Nikita Hruštšov kävi tuolloin Pekingissä neuvottelemassa Kiinan ja Neuvostoliiton sotilasyhteistyöstä, mutta sopimusta ei syntynyt keskinäisen epäluottamuksen vuoksi. Varsinainen kriisi käynnistyi, kun Kiinan kansantasavallan armeija aloitti 24. elokuuta 1958 kolmetoista päivää jatkuneen ankaran tykkitulen, joka kohdistui Taiwanille kuuluneeseen Kinmenin saareen aivan mantereen edustalla. Yleisen käsityksen mukaan Kiinan johtaja Mao Zedong määräsi operaation nähdäkseen Yhdysvaltojen ja Neuvostoliiton reaktiot, uhkaillakseen Taiwanin hallintoa siltä varalta että se suunnittelisi sotaretkeä mantereelle sekä innostaakseen kiinalaisia käynnissä olleeseen suurena harppauksena tunnettuun taloudelliseen kampanjaan. Mao yritti mahdollisesti painostaa Hruštšovia jyrkempään politiikkaan Yhdysvaltoja vastaan.

Taiwanin liittolainen Yhdysvallat lähetti Taiwaninsalmelle nopeasti kuusi lentotukialusta ja ydinpommeilla varustettuja pommikoneita. Neuvostoliitto piti Kiinan provokaatiota turhana, joten Mao ei edennyt pidemmälle. Koska Hruštšov oli ilmaissut avoimen tukensa Kiinalle vasta sen jälkeen kun Kiina oli jo aloittanut avoimet neuvottelut Yhdysvaltojen kanssa, kriisi lisäsi Maon ja kiinalaisten epäluottamusta Hruštšoviin ja Neuvostoliittoon. Mao katsoi kuitenkin sitoneensa Neuvostoliiton Kiinan puolustamiseen ja vaikeuttaneensa Hruštšovin mahdollisia liennytyspyrkimyksiä. 
Kiina jatkoi Kinmenin saaren tulittamista aina parittomina päivinä vuoteen 1979 saakka, jolloin Kiina ja Yhdysvallat solmivat normaalit diplomaattisuhteet. Taiwan vastasi tuleen parillisina päivinä.

Katso myös
----------

* Ensimmäinen Taiwaninsalmen kriisi

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Lauri Paltemaa & Juha A. Vuori: *Kiinan kansantasavallan historia*, s. 114–116. Gaudeamus, Helsinki 2012.
2. ↑  Exploring Chinese history: The Second Taiwan Crisis
**Toimitusositus** on ositus, jonka suorittaa käräjäoikeuden määräämä pesänjakaja. Se on muuten tuomioistuimesta riippumaton yksityinen ja vapaamuotoinen toimitus. Pesänjakaja pyrkii aikaansaamaan osapuolten kesken sopimuksen osituksen toimittamistavasta. Hänellä on enemmän aineelliseen prosessinjohtoon liittyvää valtaa johtaa toimitusta kuin tuomioistuimella. Toimitusosituksen käytännön suorittaminen muistuttaa tuomioistuinmenettelyä esimerkiksi siinä, että pesänjakaja voi kuulla todistajia, tosin ilman valan velvoitetta. Pesänjakajan ratkaisua nimitetään osituskirjaksi. Jos osituksen osapuoli on tyytymätön päätökseen ja haluaa siihen muutosta, hän voi tehdä osituksen moitteen kuuden kuukauden kuluessa nostamalla käräjäoikeudessa osituksen moitekanteen osituksen toista asianosaista vastaan. Toimitusosituksen lähikäsitteitä ovat sovinto-ositus, sovintojako ja toimitusjako.

Lähteet
-------

1. ↑  *Encyclopædia iuridica fennica,* Suomalainen lakimiesyhdistys 1994–1999, ISBN 951-855-135-9, osa III palsta 629.

Kirjallisuutta
--------------

* Aarnio, Aulis & Kangas, Urpo: *Suomen jäämistöoikeus I: Perintöoikeus*. 6. uudistettu painos. Helsinki: Alma Talent, 2016. ISBN 978-952-14-2554-7.
**Debashish Bhattacharya** (bengaliksi দেবাশীষ ভট্টাচার্য, hindiksi देवाशीष भट्टाचार्य; s. 1963 Kalkutta) on intialainen kitaristi ja säveltäjä.

Bhattacharya syntyi muusikkosukuun. Vanhemmat lauloivat, veli Subhasis ryhtyi lyömäsoittajaksi ja sisko Sutapa eteni suosituksi laulajaksi. Battacharya debytoi 4-vuotiaana All India Radion lähetyksessä Farrukhabadin koulukuntaa (*gharana*) edustaneen Karamatullah Khanin tablalla säestämänä. Häntä opettivat Brij Bhushan Kabra, Ajoy Chakrabarty ja Ali Akbar Khan. Vuonna 1984 hän sai Intian presidentin kultamitalin All India Radion kansallisen musiikkikilpailun voitettuaan.

Bhattacharya on kehittänyt havaijilaista slide-kitaraa intialaisemmaksi lisäkielillä; lopulta hän kehitti kuusikielisen kitaran pohjalta oman 24-kielisen instrumenttinsa. Bhattacharyan yhteistyökumppaneihin ovat kuuluneet John McLaughlin, Bob Brozman, Swapan Chaudhuri, Jeff Sipe, Jerry Douglas ja Raja Narayan Dev. Vuonna 2003 Bhattacharya julkaisi Brozmanin kanssa levyn *Mahima*, joka edustaa havaijilaisen ja intialaisen musiikin fuusiota. Vuosina 2004–2009 hän levytti kymmenen albumia, ja vuosina 2010–2012 hän opetti eri yliopistoissa. Vuonna 2013 hän palasi levyttämään sooloartistina. Bhattacharya on saanut kaksi Grammy-ehdokkuutta sekä BBC:n ja Songlinesin palkinnot.

Bhattacharya on patentoinut Chaturangui-, Gandharvi- ja Anandi-kitaransa. Hänen tyttärensä Anandi Bhattacharya on laulaja.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Debashish Bhattacharya: Biography AllMusic
2. 1 2 3  Debashish Bhattacharya (Arkistoitu – Internet Archive) The Nest Collective
3. 1 2  Debashish Bhattacharya Debashish Bhattacharya
4. ↑  Debashish Bhattacharya Colours of Ostrava
5. ↑  Anandi Bhattacharya: Joys Abound review – a refreshing debut The Guardian


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Taiteenala | 
* Grammy Awards
* MusicBrainz

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* IdRef

 |

 |
**Turo Meriläinen** (4. huhtikuuta 1968 – 27. helmikuuta 2015 Helsinki) oli suomalainen pikajuoksija.

Meriläinen voitti 100 metrin juoksun Suomen mestaruuden Oulussa vuonna 1990 ajalla 10,69. Hallimestaruuden 60 metrillä hän voitti vuosina 1990 ja 1991. Vuonna 1990 Meriläinen osallistui myös yleisurheilun EM-kisoihin Splitissä. Nuorten sarjoissa hän voitti muun muassa 4×100m Suomen mestaruuden sekä pituushypyn joukkue-SM-kultaa Noormarkun Nopsan riveissä. Urheilu-uransa loppuvuosina Meriläinen edusti Helsingin Kisa-Veikkoja, jonka viestijoukkueessa hän saavutti 4×100m SM-mitalin. Meriläistä valmensi Seppo Välimäki.

Turo Meriläisen ennätys 100 metrillä oli vuonna 1990 Ruotsi-Suomi -maaottelussa juostu voittoaika 10,58. Myötätuulessa hän juoksi parhaimmillaan 10,37 (käsiajalla 10,2). Meriläisen ennätys 60 metrillä oli vuonna 1990 Espoon Otaniemessä juostu 6,69, joka säilyi Suomen ennätyksenä yhdentoista vuoden ajan.

Turo Meriläinen kuoli sairauskohtaukseen Helsingissä helmikuussa 2015.

Lähteet
-------

1. 1 2  Athlete Profile: Turo Merilainen, iaaf.org, viitattu 3.3.2015 (englanniksi)
2. ↑    *Satakunnan Kansa*, 4.4.2015, s. B24.
3. ↑  Athlete Profile: Turo Merilainen, all-athletics.com, viitattu 3.3.2015 (englanniksi)
4. ↑  Turo Meriläinen Tilastopaja (vaatii kirjautumisen, maksullinen palvelu).  , rajoitettu sivusto
5. ↑  Nopsan urheilijat kaikkien aikojen tilastoissa, 09.04.2007, noormarkunnopsa.fi, viitattu 3.3.2015 (suomeksi)
6. ↑  Laiho, Harri: "Vuoden 1990 Suomen nopein mies on kuollut", Satakunnan Kansa 8.4.2015, s. B27. Viitattu 8.4.2015.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* World Athletics

 |

 |
**Osibisa** on Lontoossa vuonna 1969 perustettu afrorock-yhtye, jonka alkuperäisjäsenet olivat syntyperältään afrikkalaisia tai Karibianmeren saarilta tulevia. Heidän paljolti lyömäsoittimiin perustuva musiikkinsa yhdistää aineksia jazzista, popista ja rockista sekä afrikkalaisesta ja Länsi-Intian maiden kansan- ja rytmimusiikista, etenkin ghanalaisesta highlifesta. Yhtye oli suosituimmillaan 1970-luvun alkuvuosina, jolloin sen singlehittejä olivat "Woyaya", "Sunshine Day", "Welcome Home", "The Coffee Song" sekä coverversio Miriam Makeban tunnetuksi tekemästä iskelmästä "Pata Pata".

Yhtyeen perustajajäsenet olivat ghanalaiset Teddy Osei (saksofoni, huilu, laulu), Mac Tontoh (trumpetti ja taustalaulu) ja Sol Amarfio (rummut ja taustalaulu), nigerialainen Loughty Lassisi Amao (congarummut, muut lyömäsoittimet, puhaltimet), trinidadilainen Robert Bailey (kosketinsoittimet), grenadalainen Spartacus R (bassokitara) ja Wendell Richardson (soolokitara ja laulu). Myöhempiin jäseniin kuuluu muun muassa kosketinsoittaja Kiki Djan.

*Helsingin Sanomien* J. A. Heikkilä arvioi yhtyeen esikoisalbumia *Osibisa* (1971) ja sanoi musiikin muistuttavan aika tavalla pari vuotta aiemmin pinnalle nousseen Santana-yhtyeen tyyliä.

Osibisa on vieraillut Suomessa ainakin Turun Ruisrockissa 1972 ja Seinäjoen Provinssirockissa 1983.

Art Garfunkel versioi Osibisan kappaleen "Woyaya" albumilleen *Angel Clare* (1973). Osibisan perkussionistit vierailivat Uriah Heepin kappaleella "Look at Yourself".

Osibisan kahden ensimmäisen albumin kannet suunnitteli Roger Dean uransa alussa. Myöhemmin hän tuli tunnetuksi muun muassa Yesille, Uriah Heepille ja Asialle tekemistään levykansista.

Albumeja
--------

* 1971 – Osibisa
* 1971 – Woyaya
* 1972 – Heads
* 1973 – Super Fly T.N.T.
* 1973 – Happy Children
* 1974 – Osibirock
* 1975 – Welcome Home
* 1976 – Ojah Awake
* 1980 – Mystic Energy
* 1980 – Celebration
* 1981 – African Flight
* 1989 – Movements
* 1990 – African Criss Cross
* 1997 – Monsore
* 2003 – African Dawn, African Flight
* 2004 – Wango Wango
* 2009 – Osee Yee

Lähteet
-------

1. ↑  Heikkilä, J. A.: Afrikkalaista musiikkia.  *Helsingin Sanomat*, 17.9.1971, s. 19. Näköislehden aukeama 19tilaajille).
2. ↑  Huhtamäki, Mikael: *Live In Finland - Kansainvälistä keikkahistoriaa Suomessa 1955–1979*, s. 255. Gummerus, 2013. ISBN 978-951-20-8730-3.
3. ↑  Provinssirock 1983 *provinssi.fi*.  Arkistoitu 7.2.2019. Viitattu 6.2.2019.

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Osibisa
**Oscaria Albertina Sarén** (5. tammikuuta 1851 Helsinki – 22. lokakuuta 1934 Helsinki) oli Lappeenrannassa vuosina 1893–1909 toiminut valokuvaaja ja kaupungin ensimmäinen ympärivuotisesti toiminut ammattivalokuvaaja.

Oscaria Sarén aloitti uransa samanaikaisesti sisarustensa Alman (1852–1937) ja Annan (1860–1943) valokuvaaja Daniel Nyblinin atelierissa vuonna 1879. Oscaria ja Alma aloittivat retusoijina eli korjailijoina, ja Anna kopioitsijana. Oscaria jatkoi Nyblinin palveluksessa kymmenkunta vuotta.

Oscaria Sarén kokeili uransa alkuvaiheessa valokuvaamon perustamista Tammisaareen (1888) ja Kotkaan (1889–1891), jossa hän kuvasi kesäaikana. Yhdessä sisarensa Alman kanssa hän perusti valokuvaamon Helsinkiin vuonna 1892, mutta kuvaamon toiminta ei jäänyt pitkäikäiseksi. Oscaria Sarén siirtyi valokuvaamaan Lappeenrantaan kesäkausiksi 1893 ja 1894. Kesäkuusta 1895 toukokuuhun 1909 hänen valokuvaamonsa toimi Lappeenrannassa ympärivuotisesti kauppias Wohlosen talossa Rantakadun ja Kirkkokadun kulmassa.

Sarénin pääasiallinen tuotanto koostuu henkilökuvista. Etelä-Karjalan museon kuva-arkistossa on säilynyt noin 1500 lasinegatiivia, jotka ovat lähes tyystin henkilökuvia. Sarénin tiedetään ottaneen myös kaupunki- ja maisemavalokuvia Lappeenrannasta ja Saimaan kanavalta, mutta tuotannon laajuudesta ei ole olemassa tarkkoja tietoja.

Saimaan kanavaa Lauritsalassa. Oscaria Sarén, 1898.

Lähteet
-------

1. ↑  Kuka Kuvasi: Oscaria Sarén (s. 1851, k. 1934) *kukakuvasi.valokuvataiteenmuseo.fi*.
2. 1 2  Kurri, Miikka & Vuori, Elina: *Lappeenranta Oscaria Sarénin (1893–1909) ja aikalaisten valokuvaamana*, s. 16. Lappeenrannan kaupunki/Lappeenrannan museot, 2017.
3. ↑  Kurri, Miikka & Vuori, Elina: *Lappeenranta Oscaria Sarénin (1893–1909) ja aikalaisten valokuvaamana.*, s. 19. Lappeenrannan kaupunki/Lappeenrannan museot, 2017.
4. ↑  Kurri, Miikka % Vuori, Elina: *Lappeenranta Oscaria Sarénin (1893–1909) ja aikalaisten valokuvaamana*, s. 6–7. Lappeenrannan kaupunki/Lappeenrannan museot, 2017.


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)

 |

 |