recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Tetrakis(trifenyylifosfiini)palladium(0)** (Pd[P(C6H5)3]4) on kompleksiyhdiste, jossa keskusatomina on palladium. Palladiumia ympäröi ligandeina neljä trifenyylifosfiinimolekyyliä. Tetrakis(trifenyylifosfiini)palladium(0) on suhteellisen stabiili kompleksi, jota käytetään katalyyttinä useissa tärkeissä orgaanisissa synteeseissä käytettävissä reaktioissa.

Ominaisuudet
------------

Tetrakis(trifenyylifosfiini)palladium(0)ia
Tetrakis(trifenyylifosfiini)palladium(0) on huoneenlämpötilassa kirkkaankeltainen kiteinen aine. Yhdiste ei liukene veteen, mutta liukenee orgaanisiin liuottimiin kuten tetrahydrofuraaniin, trikloorimetaaniin, bentseeniin, tolueeniin ja dimetyyliformamidiin. Yhdiste on kiinteänä suhteellisen stabiili, mutta hajoaa valon ja ilman vaikutuksesta ja kuumennettaessa. Liuoksissa tetrakis(trifenyylifosfiini)palladium(0) on tasapainossa tris(trifenyylifosfiini)palladium(0)- ja bis(trifenyylifosfiini)palladium(0)kompleksien kanssa. Yhdiste noudattaa 18 elektronin sääntöä.

Valmistus ja käyttö
-------------------

Tetrakis(trifenyylifosfiini)palladium(0)ia on saatavissa kaupallisesti, mutta tyypillisesti se valmistetaan juuri ennen käyttöä stabiilimmasta bis(trifenyylifosfiini)palladium(II)kloridista tai -asetaatista, jotka voidaan pelkistää yhdisteeksi hydratsiinin avulla. Toinen tapa tuottaa yhdistettä on tris(dibentsylideeniasetoni)dipalladium(0)in ja trifenyylifosfiinin välinen reaktio.

Tetrakis(trifenyylifosfiini)palladium(0) on yksi käytetyimmistä katalyyteistä platinakatalysoiduissa kytkentäreaktioissa kuten Suzuki- ja Stille-kytkentä, joissa muodostetaan uusia hiiliatomien välisiä sidoksia. Yhdessä muiden katalyyttien kanssa sitä voidaan käyttää myös useiden funktionaalisten ryhmien pelkistämiseen, hiilen ja muiden alkuaineiden, kuten hapen, typen, rikin, fosforin ja eräiden metallien välisten sidosten muodostamisessa ja eräiden suojaryhmien poistamiseen.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Richard W. Friesen: *Tetrakis(triphenylphosphine)palladium(0), e-EROS Encyclopedia of Reagents for Organic Synthesis*, John Wiley & Sons, New York, 2001. Teoksen verkkoversio Viitattu 16.4.2014
2. 1 2  Armin de Meijere, Stefan Bräse, Martin Oestreich: *Metal Catalyzed Cross-Coupling Reactions and More*, s. 534. John Wiley and Sons, 2013. ISBN 9783527655618. Kirja Googlen teoshaussa (viitattu 16.4.2014). (englanniksi)
3. ↑  James Ralph Hanson: *Organic Synthetic Methods*, s. 16. RSCPublishing, 2002. ISBN 978-0-85404-682-9. Kirja Googlen teoshaussa (viitattu 16.4.2014). (englanniksi)
4. ↑  Gary A. Molander: *Handbook of reagents for organic synthesis: Reagents for Catalyst Components for Coupling Reactions*, s. 550–554. John Wiley and Sons, 2013. ISBN 9781118643396. Kirja Googlen teoshaussa (viitattu 16.4.2014). (englanniksi)
**Pusulan VPK** eli **Pusulan Vapaaehtoinen Palokunta** on vuonna 1938 perustettu VPK Läntisellä Uudellamaalla Lohjan Pusulassa. Pusulan VPK on 1. valmiusasteen palokunta. Aluksi Pusulan VPK:n toiminta keskittyi sammutustehtäviin ja vasta myöhemmin tulivat mukaan muut toiminnan muodot. 1990-luvulla aloitettiin ensivastetoiminta. Nykyään suurin osa palokunnan hälytystehtävistä on ensivastetoimintaa.

Pusulan VPK on yksi Länsi-Uudenmaan pelastuslaitoksen sopimuspalokunnista. Entisen Nummi-Pusulan kunnan alueella toimii myös toinen sopimuspalokunta, Nummen VPK.

Kalusto ja tilat
----------------

Pusulan VPK:lla on käytössä yksi sammutusauto, yksi säiliöauto sekä yksi miehistöauto. Autojen tunnukset alkavat LU, jota seuraa kolmen numeron sarja. Pusulan paloasema sijaitsee Pusulan kirkonkylässä. Rakennus on kivinen ja sen päädyssä on yhä nähtävissä entinen Nummi-Pusulan kunnanvaakuna.

Lähteet
-------

1. ↑  Pusulan VPK - Yleistä *www.pusulanvpk.fi*. Viitattu 21.4.2022.
2. ↑  Pusulan VPK - Yhteystiedot *www.pusulanvpk.fi*. Viitattu 21.4.2022.
3. ↑  Pusulan VPK - Kalusto *www.pusulanvpk.fi*. Viitattu 21.4.2022.
Stanislav Gross vuonna 2004.**Stanislav Gross** (30. lokakuuta 1969 Praha – 16. huhtikuuta 2015) oli tšekkiläinen sosiaalidemokraattinen (ČSSD) poliitikko, sisäministeri 2000–2004 ja pääministeri 2004–2005.

Gross työskenteli Tšekin rautateillä (*České dráhy*) veturinkuljettajaharjoittelijana. Samettivallankumouksen jälkeen 1989 hän liittyi sosiaalidemokraattiseen puolueeseen ja pääsi 1992 parlamentin jäseneksi. Lakiopintojen jälkeen hän sai akateemisen arvosanan 1999.

5. huhtikuuta 2000 hänet nimitettiin sisäministeriksi Miloš Zemanin hallitukseen. Hän jatkoi tehtävässä vaalien jälkeen ja nimitettiin myös Vladimír Špidlan varapääministeriksi.

Sisäministerinä Gross joutui osalliseksi lukuisiin poliisin skandaaleihin: korkeimpien viranomaisten korruptioon, hämäriin liiketoimiin ja kyvyttömyyteen selvittää sarjamurhia. Grossia syytettiin myös ystäviensä nimittämisestä valtion yhtiöiden johtoon ja salaisen poliisin käyttämisestä omiin poliittisiin pyrkimyksiinsä. Tästä huolimatta hänen suosionsa säilyi korkealla.

Vuoden 2004 europarlamenttivaaleissa ČSSD hävisi pahasti ja pääministeri Špidla erosi. Grossista tuli pääministeri 34-vuotiaana 4. elokuuta 2004. Suosittu Gross nähtiin keinona parantaa puolueen suosiota, mikä epäonnistui ja ČSSD hävisi myös paikallis- ja ylähuoneen vaalit. Gross julisti uudistavansa sosiaalidemokraattisen puolueen Britannian Tony Blairin mallin mukaan, mitä hän ei ehtinyt tehdä.

Myös uusi sarja skandaaleja tuli ilmi: poliisin lahjontaa, entisen kommunistien tiedustelupalvelun jäsenten ottaminen työtovereiksi, epäilyksiä valtionyritysten yksityistämisessä. Tammikuussa 2005 syntyi epäilyjä Grossin asunnon lainan järjestelyistä ja hänen vaimonsa liikekumppanuudesta rahanpesusta ja vakuutuspetoksesta tuomitun bordellinomistajan kanssa.

Gross yritti pitää itsensä vallassa kolme kuukautta*selvennä*, mutta erosi 25. huhtikuuta 2005. Syyskuussa hän erosi myös puolueen johdosta.

Lähteet
-------

1. 1 2  Maria Blomberg: Tšekin entinen pääministeri kuoli 45-vuotiaana *Yle Uutiset*.  16.4.2015. Viitattu 16.4.2015.

Aiheesta muualla
----------------

* Profile: Stanislav Gross (BBC) (englanniksi)
* Czech PM faces corruption claim (BBC) (englanniksi)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * n
* k
* m
Tšekin pääministerit |
| --- |
|  |
| Böömin ja Määrin protektoraatti (1939–1945) | 
* Beran
* Eliáš
* Krejčí
* Bienert

 | Tšekin hallituksen vaakuna |
|  |
| Sosialistinen tasavalta (1969–1990) | 
* Rázl
* Kempný
* Korčák
* Adamec
* Pitra

 |
|  |
| Liittotasavalta (1990–1992) | 
* Pithart

 |
|  |
| Tasavalta (1993–) | 
* Klaus
* Tošovský
* Zeman
* Špidla
* Gross
* Paroubek
* Topolánek
* Fischer
* Nečas
* Rusnok
* Sobotka
* Babiš
* Fiala

 |

 |

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Yhdysvallat
* Tšekki

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
Nikolai Bunge, Ivan Tjurinin maalaama muotokuva vuodelta 1887.
**Nikolai Hristianovitš Bunge** (23. marraskuuta (J: 11. marraskuuta) 1823 Kiova – 15. kesäkuuta (J: 3. kesäkuuta) 1895) oli venäläinen virkamies, joka toimi Venäjän taloutta uudistaneena rahaministerinä vuosina 1881–1887.

Nikolai Bungen isä oli lastentautien lääkäri Hristian Bunge. Hän opiskeli Kiovan yliopistossa lakia ja taloustiedettä ja toimi myöhemmin samaisen yliopiston rehtorina. Hän oli myös Venäjän valtakunnanpankin Kiovan-konttorin päällikkö ja hänet nimettiin 1859 maaorjien vapautuslakia valmistelleen komitean jäseneksi. Vuonna 1878 Bungesta tuli apulaiskauppaministeri ja kolmea vuotta myöhemmin rahaministeri. Hän modernisoi keisarikunnan taloutta muun muassa korvaamalla henkirahan perimisen välillisellä verotuksella, rajoittamalla lapsityövoiman työaikoja ja perustamalla Talonpoikaispankin, jotta talonpojat saisivat lainoja lisämaan ostamiseen. Kotimaista teollisuutta hän pyrki edistämään suojatullien avulla. Rautateitä keskitettiin ja rationalisoitiin ostamalla kannattamattomia yksityisiä rataosuuksia valtiolle. Bunge myös lisäsi valtion kultavarantoa.

Erilaiset taloudelliset kriisit ja sodat tekivät Venäjän valtion budjetin tasapainottamisen vaikeaksi, mikä antoi Bungen konservatiivisille vastustajille lisää aseita hänen arvosteluunsa. Viimein tsaari Aleksanteri III erotti hänet vuonna 1887. Bunge siirrettiin ministerikomitean puheenjohtajaksi, joka oli korkea mutta lähinnä seremoniallinen virka ilman todellista valtaa. Hän toimi tämän jälkeenkin muun muassa kruununprinssi Nikolain (tuleva hallitsija Nikolai II) opettajana.

Suomessa Bunge muistetaan puheenjohtajuudestaan 1892–1893 toimineessa suomalais-venäläisessä asiantuntijakomiteassa, jonka oli tarkoitus löytää ratkaisu suomalaisten ja venäläisten väliseen kiistaan koko valtakuntaa koskevien lakien säätämisestä ja tätä koskevasta toimivallasta. Komitea ei päässyt yksimielisyyteen, sillä sen suomalaiset jäsenet puolustivat sitkeästi omaa tulkintaansa Suomen perustuslaeista, kun taas venäläiset jäsenet katsoivat valtakunnan yhteistä etua koskevissa asioissa myös Suomea koskevan päätösvallan olevan lähtökohtaisesti keisarikunnan valtioelimillä. Komitean venäläisjäsenten kanta toimi sittemmin yhtenä askeleena kohti helmikuun manifestia.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Pertti Luntinen: / Bunge, Nikolai Hristianovitsh (1823 - 1895) *Kansallisbiografia-verkkojulkaisu (maksullinen)*.  6.9.2001. Helsinki:  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Ruotsi
* Tšekki
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie
* Kansallisbiografia
* Biografiasampo

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC
* IdRef

 |

 |
Leikkaa-, kopioi- ja liitä-kuvakkeet
**Leikkaa, kopioi ja liitä** ovat tietokoneen toimintoja, joilla esimerkiksi tekstiä tai kuvia voidaan väliaikaisesti tallentaa leikepöydälle ja sitten liittää jonnekin muualle. Yleensä toiminnolla kopioidaan tekstiä, kuvia, taulukoita tms. nopeasti sovellusohjelmassa (yleensä tekstinkäsittelyohjelmassa) tietyn asiakirjan sisällä paikasta toiseen tai asiakirjasta toiseen. Tekstiä ja sen osia sekä muita elementtejä voi yleensä kopioida myös sovelluksesta toiseen.

Lawrence G. Tesler siirsi ensimmäisenä "leikkaa ja liimaa" -ajatuksen tietokonepohjaiseen tekstinkäsittelyyn työskennellessään Xerox PARCissa 1974–1975. Pian sen jälkeen tuli käyttöön tekstinkäsittelyohjelmia, joissa tällä tavoin voitiin siirtää tai kopioida käsiteltävänä olevan tiedoston sisällä tekstin osia paikasta toiseen. Applen tietokoneet Lisa (1981) ja Macintosh (1984) tekivät toimintoa tunnetuksi.

Toiminnon taustalla on ikkunointijärjestelmän ominaisuus, jossa tekstiä voi kopioida (*copy*) aktivoimalla eli valitsemalla se ensin joko hiiren tai nuolinäppäinten avulla ja liittämällä (*paste*) se sitten joko toiseen paikkaan samassa asiakirjassa tai nyt myös kokonaan toiseen asiakirjaan tai sovellukseen.

Toimintoa voi käyttää myös kokonaisten tiedostojen ja kansioiden kopiointiin käyttöjärjestelmän tiedostonhallinnasta käsin.

*Copypaste*-toiminnon voi suorittaa Windows-käyttöjärjestelmässä näppäinyhdistelmillä Ctrl+C (*copy*, kopioi) Ctrl+X (*cut*, leikkaa) ja Ctrl+V (*paste*, liitä). MacOS-käyttöjärjestelmässä samaan toimintoon voi käyttää pikanäppäinkomentoa Komento+C (kopioi) ja Komento+V (liitä).
Windowsin nykyiset näppäinyhdistelmät on lainattu MacOS:sta. OS/2 ja aiemmat Windows-versiot käyttivät näppäinyhdistelmiä Ctrl-Del (leikkaa), Ctrl-Insert (kopioi) ja Shift-Insert (liitä).

*Copypaste*-toiminnon kanssa samankaltainen on ns. raahaa ja pudota -toiminto (*drag and drop*), jossa hiiren avulla valitaan kopioitava elementti ja "raahataan" se sitten hiiren oikeanpuoleista nappia alhaalla pitäen haluttuun paikkaan. (Hiiren oikeanpuoleisen näppäimen vapauttaminen merkitsee tässä samaa kuin edellä liitä-komento eli Ctrl+V.)

Termiä käytetään myös tilanteissa, joissa kopioidaan valmiista tuotoksesta ja julkaistaan se uutena.

Lähteet
-------

1. ↑  Leikkaaminen, kopioiminen ja liittäminen Microsoft.  Arkistoitu 18.2.2015. Viitattu 18.2.2015.
2. ↑  Resume of Larry Tesler (Arkistoitu – Internet Archive)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Leikkaa, kopioi ja liitä** Wikimedia Commonsissa
**Stanislav Anatolijovytš Melnykov** (ukr. Станіслав Анатолійович Мельников, s. 26. helmikuuta 1987 Odessa, Ukrainan SNT) on ukrainalainen 400 metrin aitajuoksija. 184 senttimetriä pitkä ja 70 kilogrammaa painava Melnykov edustaa Politechnika Odessaa.

Melnykov oli mukana vuoden 2012 kesäolympialaisissa Lontoossa, jossa hän jäi semifinaaleihin. MM-kilpailuissa Melnykov on ollut mukana kahdesti, selviytymättä kummallakaan kertaa finaaliin asti. EM-kilpailuista Melnykovilla on kaksi pronssia vuosilta 2010 ja 2012. Nuorten tasolla Melnykov on saavuttanut alle 20-vuotiaiden MM-pronssia ja alle 23-vuotiaiden EM-hopeaa.

Ennätykset
----------

* 400 metrin aitajuoksu: 49,09 (Barcelona 2010)

Lähteet
-------

1. ↑
2. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive)
3. 1 2  Stanislav Melnykov Kansainvälinen yleisurheiluliitto.  (englanniksi)


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* World Athletics
* Tilastopaja 🔒

 |

 |
**Colonia del Sacramento** on Colonian departementin pääkaupunki Uruguayssa Río de la Platan rannalla vastapäätä Argentiinan Buenos Airesia. Kaupungin asukasluku on 21 714 (2004). Se sijaitsee 177 kilometriä pääkaupunki Montevideosta.

Kaupungin perustivat vuonna 1680 portugalilaiset Manuel de Lobon johdolla. Siitä kiistelivät toiselle puolelle estuaaria asettuneet espanjalaiset. Kaupunki palasi Portugalille Utrechtin rauhassa 1713 ja vaihtoi omistajaa vuoden 1750 Madridin rauhassa, Pariisin rauhassa 1763 ja San Ildefonson rauhassa 1777, jossa se jäi Espanjalle. Myöhemmin se joutui uudelleen Portugalille ja Brasilialle 1816 koko *Banda Orientalin* (Uruguay) yhteydessä.

Näkemisen arvoisia kohteita ovat kaupungin puolustukseen 1745 rakennettu nostosilta Puerta de la Ciudadela, Faron majakka ja Bastion del Carmen. Kaupungin Plaza Mayorin varrella sijaitsevat portugalilainen museo ja kunnallismuseo. Kaupungin härkätaisteluareena valmistui 1910, mutta härkätaistelut kiellettiin 1912.

Kaupungin historiallinen kaupunginosa nimettiin Unescon maailmanperintökohteeksi 1995.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Colonia del Sacramento** Wikimedia Commonsissa

Lähteet
-------

1. ↑  Historic Quarter of the City of Colonia del Sacramento Unesco
**Panipak Wongpattanakit** (thaiksi พาณิภัค วงศ์พัฒนกิจ, s. 8. elokuuta 1997 Surat Thani) on thaimaalainen taekwondoin, olympiavoittaja ja maailmanmestari.

Wongpattanakit on kilpaillut aikuisten sarjoissa vuodesta 2014 lähtien. Ennen siirtymistä aikuisten sarjoihin Wongpattanakit voitti nuorten olympialaisten 2014 44 kg sarjan. Hän myös voitti samana vuonna ensimmäisen aikuisten arvokisamitalin, kun hän voitti Aasian-mestaruuden 46 kg sarjassa. Vuonna 2015 Wongpattanakit voitti maailmanmestaruuden 46 kg sarjassa. Seuraavana vuonna hän uusi Aasian-mestaruutensa, mutta 49 kg sarjassa. Hän voitti myös samana vuonna Yhdysvaltojen, Fujairahin ja Innsbruckin avoimen turnauksen. Rio de Janeiron olympialaisissa 2016 Wongpattanakit kilpaili 49 kg sarjassa. Hän voitti ensimmäisellä kierroksella kapverdeläisen Maria Andraden 18–6, mutta hävisi puolivälierissä eteläkorealaiselle Kim So-Huille 6–5. Keräilyerissä hän voitti kanadalaisen Julissa Díezin 4–2 ja pronssiottelussa meksikolaisen Itzel Manjarrez 15–3 saavuttaen olympiapronssia.

Vuoden 2017 Wongpattanakit aloitti voittamalla Las Vegasin avoimen turnauksen ja Belgian avoimen turnauksen 53 kg sarjat. Mujun MM-kilpailuissa 2017 hän eteni aina loppuotteluun, mutta tuolloin serbialainen Vanja Stanković voitti 10–5. MM-kilpailujen jälkeen Wongpattanakit voitti Moskovan, Taipein ja Lontoon Grand Prix -kilpailut. Vuoden 2018 Aasian-mestaruuskilpailuissa hän hävisi puolivälierissä eteläkorealaiselle Bo-Ra Kangille. Hän kuitenkin voitti saman vuoden Taoyuanin ja Manchesterin Grand Prix-kilpailut sekä Wuxin Grand Slamin. Vuoden 2019 Wongpattanakit aloitti voittamalla Belgian avoimen turnauksen 49 kg sarjan. Hän voitti myös uransa toisen maailmanmestaruuden, kun hän voitti MM-kilpailujen 49 kg sarjan. Hän voitti loppuottelussa kiinalaisen Jingyu Wun 21–6. Hän voitti vielä vuoden 2019 Chiban Grand Prix -kilpailun sekä Wuxin Grand Slamin.

Wongpattanakit voitti vuonna 2021 kultaa Tokion olympialaisista, missä hän voitti finaalissa espanjalaisen Adriana Cerezon 11–10. Cerezo johti vielä yhdeksän sekuntia ennen kamppailun loppua, mutta Wongpattanakit sai kahdella viimeisellä iskullansa pisteen ja nousi voittoon. Wongpattanakitista tuli Thaimaan ensimmäinen taekwondin olympiavoittaja.

Lähteet
-------

1. ↑  2014 Summer Youth Olympics - Taekwondo - ≤44 kilograms, Girls Olympedia. Viitattu 6.4.2021. (englanniksi)
2. ↑  2016 Summer Olympics - Taekwondo Flyweight - (≤49 kilograms), Women Olympedia. Viitattu 6.4.2021. (englanniksi)
3. 1 2  Panipak Wongpattanakit TaekwondoData. Viitattu 6.4.2021. (englanniksi)
4. ↑  Panipak win gives Thailand first Olympic gold medal *Bangkok Post*.  24.7.2021. Bangkok Post Public Company Limited. Viitattu 24.7.2021. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Panipak Wongpattanakit** Wikimedia Commonsissa
Whitley Strieber luennoimassa ufoista vuonna 2012.
**Whitley Strieber** (s. 1945) on yhdysvaltalainen kirjailija ja ufologi. Strieberin tunnetuimpia teoksia ovat *The Wolfen* (1978) ja *The Hunger* (1981), joista molemmista on myös tehty elokuvat, Wolfen (1981) ja Verenjano (1983). Hänen yhdessä Art Bellin kanssa kirjoittamansa *The Coming Global Superstorm* (1999) on ollut elokuvan The Day After Tomorrow (2004) pohjana.

Strieberillä on takanaan mittava ura fantasia- ja tieteiskirjallisuuden saralla. Elokuva *Yhteys tuntemattomaan* (1989) pohjautuu Strieberin kirjaan *Communion* (1987).

Vuonna 1988 hän kirjoitti teoksen *Ne ovat täällä*, jossa kertoi luonaan vierailleista olennoista, jotka hänestä saattoivat olla ulkoavaruuden humanoideja.

Osittainen bibliografia
-----------------------

* Strieber, Whitley; Kunetka, James W.: *Warday*. Tammi, 1984. ISBN 951-643-207-7.
* *Ne ovat täällä. Tositarina*. (Transformation. The Breakthrough). Tammi, 1989.

Aiheesta muualla
----------------

* Whitley Strieber's Unknown Country
* Whitley Strieberin haastattelu (Arkistoitu – Internet Archive)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Belgia
* Yhdysvallat
* Japani
* Tšekki
* Kreikka
* Korea
* Alankomaat
* Puola
* Portugali

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* SNAC
* IdRef

 |

 |
Rahjan kunta Seuloskoin piirin kartalla.
**Rahja** (ven. Рахья́) eli **Torhvo** (ven. Торфяное, *Torfjanoje*) on kaupunkimainen taajama ja kaupunkikunta Leningradin alueen Seuloskoin piirissä Venäjällä. Se sijaitsee 25 kilometriä Pietarista koilliseen Pietarin ja Laatokan välisen rautatien varrella. Taajamassa on asukkaita 3 000 ja kunnassa 6 100 henkeä (vuonna 2007).

Taajama on saanut alkunsa Irinovkan rautatien varrelle vuonna 1892 syntyneestä turvebrikettitehtaan työläisasutuksesta. Vuonna 1922 rautatieasema ja asutus saivat nimen Rahja kaksi vuotta aikaisemmin murhatun Jukka Rahjan mukaan. Toisen maailmansodan aikana Rahjan kautta kulki "Elämän tie", jonka kautta huollettiin piiritettyä Leningradia.

Kunnan hallinnollinen keskus on Rahjan taajama. Lisäksi siihen kuuluvat seuraavat asutuskeskukset: Kokkero (ven. Коккороево, *Kokkorevo*), Ladožski Trudposjolok (ven. Ладожский Трудпосёлок), Murjanselkä (ven. Ириновка, *Irinovka*), Murja, Porissova (ven. Борисова Грива, *Borisova Griva*), Sepänsuo (ven. Проба, *Proba*), Vahanova (ven. Ваганово, *Vaganovo*), asutukset Posjolok-2 (ven. Посёлок № 2), Posjolok 13 (ven. Посёлок № 13), Zmeinyj (ven. Змеиный) sekä Irinovkan ja Laatokan (ven. Ладожское Озеро) asemanseudut.

Rahjan turvetuotanto loppui 1990-luvun alussa. Nykyään taajamassa on pieniä puunjalostuslaitoksia, lakkoja ja maaleja valmistava yritys sekä teurastamo.

Kunnan päämies on Stanislav Pirnatš, kunnanhalinnon päämies Sergei Kuznetsov.

Lähteet
-------

1. ↑  *Venäjän federaation paikannimiä*, s. 198. Helsinki: Kotimaisten kielten tutkimuskeskus, 2006. ISBN 952-5446-18-2. Teoksen verkkoversio (viitattu 9.10.2015).
2. ↑  Карло Курко «Финны-ингерманландцы в когтях ГПУ» Porvoo-Helsinki 1943, СПб 2010, стр. 50 ISBN 978-5-904790-05-9
3. ↑  Seuloskoin piirin väestö *vsevinfo.ru*. Viitattu 11.9.2008. (venäjäksi)
4. ↑  Leningradin alueen paikallishallinto 1.1.2008 *lenobl.ru*. Viitattu 11.9.2008. (venäjäksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Rahjan taajamasta kertova sivusto (venäjäksi)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * n
* k
* m
Leningradin alueen kaupungit ja taajamat |
| --- |
|  |
| Kaupungit | 
* Antrea
* Boksitogorsk
* Enso
* Hatsina
* Ivangorod
* Jaama
* Kiriši
* Koivisto
* Kommunar
* Korotka
* Koskenala
* Käkisalmi
* Laukaa
* Lotinapelto
* Lomkka
* Lupana
* Olhava
* Pella
* Pikaljovo
* Pähkinälinna
* Seuloskoi
* Sierattala
* Sjasstroi
* Slantsy
* Sosnovyi Bor
* Tihvinä
* Tusina
* Uuras
* Uusi-Laatokka
* Viipuri
* Volossova

 | Leningradin alueen vaakuna |
|  |
| Kaupunkityyppiset taajamat | 
* Budogoštš
* Haisevaisi
* Imeni Morozova
* Imeni Sverdlova
* Jefimovski
* Johannes
* Jääski
* Kaarlahti
* Kuismala
* Lepäsi
* Naasia
* Namkku
* Nikolski
* Orinansavotta
* Paulova
* Priladožski
* Punaporu
* Rahja
* Raivola
* Rjabovo
* Siiverska
* Svirstroi
* Taaitsa
* Toksova
* Tolmatšovo
* Tuprova
* Uljana
* Vaaseni
* Vahriselkä
* Viiritsa
* Vornasuo
* Voznesenje

 |

 |
*Tämä artikkeli käsittelee nykyistä kylää. Prosymna oli myös antiikin aikainen asutus.*


  

  

  

  

  

  

  

  

  

  

**Prósymna** (kreik. Πρόσυμνα; myös *Prósimna*) tai *Prosýmni* (Προσύμνη; myös *Prósimni*) on Kreikan kylä, joka kuuluu hallinnollisesti Árgos-Mykíneen kuntaan, Argoliksen alueyksikköön ja Peloponnesoksen alueeseen. Aiemmin kylä kuului Mykíneen kuntaan ja vuodesta 2011 lähtien Árgos-Mykíneen kunnan Mykíneen kunnallisyksikköön. Kylä muodostaa oman kyläyhdyskuntansa (Τοπική Κοινότητα Προσύμνης, *Topikí Koinótita Prosýmnis*). Kylän väkiluku on 589 (vuonna 2011).

Prósymna sijaitsee linnuntietä noin 14 kilometriä koilliseen Árgoksen kaupungista. Kylä on saanut nimensä mykeneläisaikaisesta Prosymnan asutuksesta, joka sijaitsi sen lähellä. Kylän aiempi nimi oli *Bermpáti* (Μπερμπάτι), mutta se nimettiin uudelleen muinaisen kaupungin mukaan vuonna 1927. Kylän lähistöllä on paljon mykeneläisaikaisia ja antiikin aikaisia kohteita.

Lähteet
-------

1. 1 2  Prosymna *Greek Travel Pages*. Viitattu 9.12.2015.
2. 1 2  Απογραφή Πληθυσμού - Κατοικιών 2011. Väestönlaskennan tulokset (XLS)  2011. The Hellenic Statistical Authority (Kreikan tilastokeskus ELSTAT).  Arkistoitu 25.12.2013. Viitattu 1.9.2014. (kreikaksi)
3. ↑  Πρόσυμνα *Terrabook*. Viitattu 9.12.2015.
4. ↑  Bermpati - Prosymni *Name Changes of Settlements in Greece*. Institute for Neohellenic Research. Viitattu 9.12.2015.
5. ↑  Prosymna *Visit Nafplio*. Viitattu 9.12.2015. [vanhentunut linkki]
**Prévezan taistelu** käytiin Osmanien valtakunnan ja paavi Paavali III:n kokoaman kristityistä maista koostuneen Pyhän liigan liittouman välillä 28. syyskuuta 1538. Taistelupaikkana toimi Prévezan kaupungin edustalla sijaitseva Amvrakikos-lahden suun seutu. 

Taistelun osapuolia johtivat aikansa kuuluisimmat amiraalit: osmanien Hayreddin Barbarossa ja Habsburgien monarkian palveluksessa ollut genovalaisamiraali Andrea Doria. Osmanit käyttivät taistelussa tuliaseita kekseliäästi; heillä oli tykkejä ja räjähtäviä terrakotasta valmistettuja kranaatteja. Taistelu päättyi selvästi alivoimaisen osmanilaivaston voittoon, mutta sen merkitys jäi suhteellisen pieneksi, sillä Doria vetäytyi pian huomattuaan laivastonsa kärsivän tappioita. Barbarossa puolestaan tyytyi suhteellisen lyhyeen takaa-ajoon. Paikalla ollut ranskalainen tarkkailija totesikin, että Barbarossa ja Doria olivat kuin "variksia, jotka eivät noki toistensa silmiä".

Dorian ponneton esiintyminen taistelussa on herättänyt spekulointia. Koska hän omisti osan aluksista, hänen epäillään olleen taipuvainen säästämään laivastoa, jonka tuho olisi merkinnyt hänelle henkilökohtaista taloudellista tappiota. Toisaalta taustalla on uskottu olleen salatun poliittisen agendan: Hapsburgit eivät olisi olleet pahoillaan nähdessään venetsialaisten menettävän alueita. Lisäksi Dorian on genovalaiseen tapaan epäilty tunteneen vihaa ja epäluuloa venetsialaisia kohtaan.

Barbarossan kaappaamistaan aluksista saatu hyöty jäi puolestaan lyhytaikaiseksi. Hieman taistelun jälkeen hän menetti myrskyssä enemmän aluksia kuin oli kaapannut Prévezassa.

Lähteet
-------

1. 1 2  R.G. Grant: *Battle at Sea: 3000 years of naval warfare*, s. 88–89. Dorling Kindersley Ltd, 2010. ISBN 140533505X.
2. 1 2 3  Alan G. Jamieson: *Lords of the Sea: A History of the Barbary Corsairs*, s. 43–46. Reaktion Books, 2013. ISBN 1861899467.
3. ↑  David Abulafia: *The Great Sea: A Human History of the Mediterranean*, s. 418–420. Oxford University Press, 2011. ISBN 019975263X.
Stanislav Ljudkevytš postimerkissä.
**Stanislav Pylypovytš Ljudkevytš** (ukr. Станіслав Пилипович Людкевич; 24. tammikuuta 1879 Jarosław – 10. syyskuuta 1979 Lviv) oli ukrainalainen säveltäjä ja musiikkitieteilijä.

Ljudkevytš opiskeli Lvivin yliopistossa ukrainalaisen ja klassisen filologian tiedekunnassa vuosina 1897–1901. Hän pääsi Ševtšenkon tieteellisen seuran etnografiseen komissioon, jossa hänen päätehtävänsä oli galitsialais-ukrainalaisten kansanlaulujen transkribointi ja niistä laaditun kaksiosaisen kokoelman (1906–1907) toimittaminen. Ljudkevytš opiskeli musiikkia muun muassa Wienissä Guido Adlerin johdolla ja väitteli musiikin tohtoriksi. Hän oli yksi Lvivin konservatoriota edeltäneen Mykola Lysenko -instituutin perustajista ja johti sitä vuosina 1908–1914. Hän oli vuosina 1939–1972 konservatorion teorian ja sävellyksen laitoksen johtaja ja professori.

Ljudkevytš sai vuonna 1964 Ševtšenkon palkinnon, vuonna 1969 Neuvostoliiton kansantaiteilijan arvonimen ja vuonna 1979 Sosialistisen työn sankarin arvonimen. Hän yhdisti sävellystyönsä musiikkitieteelliseen tutkimukseen ja julkaisi sävellystensä ohella muun muassa oppikirjoja. Ljudkevytš toimi myös kuoronjohtajana ja teki yhteistyötä useiden eri kuorojen kanssa. Hänen tuotantoonsa kuuluu sinfonisia teoksia (joista monessa on mukana kuoro), oopperaa, kuoroteoksia, kamarimusiikkia, yksinlauluja ja kansanlaulusovituksia.

Ljudkevytš kuoli 100-vuotiaana ja tuli haudatuksi Lytšakivin hautausmaalle.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Станіслав Пилипович Людкевич Національна спілка композиторів України


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
	+ 2
* VIAF
	+ 2
* WorldCat
	+ 2

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
	+ 2
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Puola

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Muut | 
* Encyclopedia of Modern Ukraine
* Europeana
* Internet Encyclopedia of Ukraine

 |

 |
**Prínos** (kreik. Πρίνος) on Kreikan kylä, joka sijaitsee Thásoksen saarella. Se kuuluu hallinnollisesti Thásoksen kuntaan, Thásoksen alueyksikköön ja Itä-Makedonian ja Traakian alueeseen. Kylän väkiluku on 1 211 (vuonna 2011).

Órmos Prínoun rantaa.
Prínoksen kylä sijaitsee Thásoksen luoteisosassa noin 1,4 kilometriä sisämaahan merenrannasta ja noin 16 kilometriä länsilounaaseen Thásoksen kaupungista eli Liménas Thásousta. Se on yksi saaren suurimpia kyliä. Seudun pääelinkeino on oliivinviljely.

Prínos muodostaa myös laajemman kyläyhdyskunnan (Δημοτική Κοινότητα Πρίνου, *Dimotikí Koinótita Prínou*), johon kuuluvat varsinaisen Prínoksen kylän lisäksi kylät Agios Andréas Prínou, Megálos Prínos, Mikrós Prínos ja Órmos Prínou. Koko yhdyskunnan väkiluku on 1 423. Órmos Prínou on Prínoksen ranta-asutus. Sen satama Skála Prínou on Thásoksen toiseksi tärkein satama Thásoksen kaupungin jälkeen, ja sieltä on yhteys Kaválan kaupunkiin.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Απογραφή Πληθυσμού - Κατοικιών 2011. Väestönlaskennan tulokset (XLS)  2011. The Hellenic Statistical Authority (Kreikan tilastokeskus ELSTAT).  Arkistoitu 25.12.2013. Viitattu 1.9.2014. (kreikaksi)
2. ↑  Prinos *Thassos View*. Viitattu 20.5.2019.
3. 1 2  Skala Prinos *Go Thassos*. Viitattu 20.5.2019.
**Volframiheksafluoridi** eli **volframi(VI)fluoridi** (WF6) on volframin ja fluorin muodostama epäorgaaninen yhdiste. Yhdistettä voidaan käyttää volframin lähteenä elektroniikkateollisuuden sovellutuksissa.

Ominaisuudet
------------

Volframiheksafluoridi on siirtymämetalliyhdisteille poikkeuksellisesti väritöntä kaasua huoneenlämpötilassa. Aine on yksi tiheimmistä tunnetuista kaasuista ja ilmaan verrattuna sen tiheys on noin 13-kertainen. Nestemäisenä volframiheksafluoridi on kellertävää ja kiinteänä valkoista. Aine on hyvin reaktiivista ja reagoi esimerkiksi veden kanssa hydrolysoituen volframihapoksi. Volframiheksafluoridi liukenee eräisiin orgaanisiin liuottimiin esimerkiksi dietyylieetteriin, dioksaaniin, sykloheksaaniin tai bentseeniin ja nämä liuokset ovat väriltään punaisia tai violetteja. Alkalimetallifluoridien kanssa volframiheksafluoridi reagoi muodostaen kompleksisia oktafluorovolframaatti(VI)suoloja esimerkiksi K2[WF8]. Volframiheksafluoridi ärsyttää voimakkaasti ihoa ja hengitysteitä ja voi aiheuttaa syövytysvammoja joutuessaan kosketuksiin ihon kanssa.

Valmistus ja käyttö
-------------------

Tyypillisin tapa valmistaa volframiheksafluoridia on volframin ja fluorin tai vetyfluoridin välinen reaktio 350–400 °C:n lämpötilassa. Ainetta voidaan valmistaa myös volframiheksakloridista fluoraavien yhdisteiden esimerkiksi vetyfluoridin, arseenitrifluoridin tai antimonipentafluoridin välisellä reaktiolla. Käytettäessä hyvin puhdasta fluoria ja volframia saadaan hyvin puhdasta volframiheksafluoridia.

W + 3 F2 → WF6
Volframiheksafluoridia käytetään suuria määriä elektroniikkateollisuudessa volframi- ja volframisilisidiohutkalvojen valmistamiseen. Ohutkalvot valmistetaan kemiallisella kaasufaasipinnoituksella piisubstraatille. Reaktiossa pelkistimenä käytetään vetyä, silaania, dikloorisilaania tai germaania. Kemiallisella kaasufaasipinnoituksella volframiheksafluoridia voidaan myös käyttää suojaavan volframikarbidikerroksen muodostamiseen teräksen pinnalle ja yhdessä reniumheksafluoridin kanssa volframin ja reniumin hybridiohutkalvojen valmistamiseen.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Philip B. Henderson & Andrew J. Woytek: *Fluorine Compounds, Inorganic, Tungsten, Kirk-Othmer Encyclopedia of Chemical Technology*, John Wiley & Sons, New York, 2000. Viitattu 20.9.2017.
2. 1 2 3  Erik Lassner, Wolf-Dieter Schubert, Eberhard Lüderitz & Hans Uwe Wolf: *Tungsten, Tungsten Alloys, and Tungsten Compounds, Ullmann's Encyclopedia of Industrial Chemistry*, John Wiley & Sons, New York, 2000. Viitattu 20.9.2017.
3. 1 2 3  Erik Lassner,Wolf-Dieter Schubert: *Tungsten*, s. 168. Springer, 1999. ISBN 978-0-306-45053-2. Kirja Googlen teoshaussa (viitattu 20.9.2017). (englanniksi)
4. ↑  Srinivasan Sivaram: *Chemical Vapor Deposition*, s. 169. Springer, 1995. ISBN 978-1-4757-4753-9. Kirja Googlen teoshaussa (viitattu 20.9.2017). (englanniksi)
**OAO Volga** (ven. ОАО Волга) on alun perin nimellä Balahniski tselljulozno-bumažnyi kombinat perustettu venäläinen paperitehdas, jonka tavoitteena on 1920-luvun lopulta lähtien ollut korvata sanomalehtipaperin tuontia ulkomailta. OAO Volga tuottaa miltei kolmanneksen venäläisestä sanomalehtipaperista. Yhtiöllä oli kaikkiaan 25 vientimaata Euroopassa, Aasiassa ja Lähi-idässä. Se vastaa tuotannollaan 60 %:ia sanomalehtipaperin kysynnästä Georgiassa ja noin 30 %:ia niin Valko-Venäjällä kuin Bulgariassakin. Noin 60 % tuotannosta viedään ulkomaille. 

Tehdas valmisti 553 803 tonnia sanomalehtipaperia 2005. Samana vuonna tehdas sai Venäjän talousministeriöltä IVY:n parhaimman vientiyrityksen kunniamaininnan. Vuoden 2005 viennistä miltei 17 % suuntautui IVY:öön. Yhtiöllä on käytössä neljä paperikonetta, joista uusin on vuodelta 1995. 

OAO Volgasta omistaa 72,98 % Nižni Newsprint Holdings Ltd 19,99 % ja OOO Volga Newsprint 5,5 % OAO NBD-Bank.
Tehtaan yksityistämiseen liittyviä kiistoja vuodelta 1994 on jatkettu kymmenen vuotta myöhemminkin. Oleg Deripaska on yrittänyt hankkia tehtaan itselleen.

Paperikoneet
------------

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| **Nimi** | **Valmistaja** | **Vuosi** | **Viiraosa** | **Viiraleveys** | **Puristinosa** | **Nopeus** | **Kapasiteetti ttn** |
| Paperikone 4 |  |  |  |  |  |  | kääre |
| Paperikone 5 | Wärtsilä/Valmet | 1962/1981 |  |  |  |  | >90 sanomalehti |
| Paperikone 6 | Wärtsilä |  |  |  |  |  | >90 sanomalehti |
| Paperikone 7 | Valmet |  |  |  |  |  | >90 sanomalehti |
| Paperikone 8 | Voith | 1994 |  | trimmi 8 900 |  | 1 200 m/min | >230 sanomalehti |
|

Paperikone 8 on nopea ja yli kymmenen metriä leveä uusi paperikone, joten se vastaa huomattavasta osasta koko tehtaan tuotannosta, mahdollisesti jopa 2/5:ta.

Vienti
------

Kommersantin viikkolehden entisten toimittajien perustama Expert-talouslehti julkaisee vuosittain listan sadasta Venäjän suurimmasta vientiyrityksestä.

|  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| **Vuosi** | **Sijoitus** | **Yhtiö** | **Viennin arvo** | **Muutos** | **Toimitusmäärä** | **Vientimaita** |
| 2001 | 36. | Volga | 164,7 | 8,6 % | 9 213 | 61 |
| 2000 | 43. | Volga | 151,6 | 1,7% | 9 316 | 41 |
| 1999 |  | Volga | 149,1 |  |  |  |
|

Expert  (Arkistoitu – Internet Archive)  (Arkistoitu – Internet Archive)

Katso myös
----------

* Venäjän paperiteollisuus

Aiheesta muualla
----------------

* OAO Volga:  (englanniksi)
* OAO Volga:  (venäjäksi)
* RosInvest:  (Arkistoitu – Internet Archive) ОАО "Волга" признано победителем в номинации "Лучший экспортер в страны СНГ" (venäjäksi)
* Kommersant:  (Arkistoitu – Internet Archive) Compromising Materials for "Volga" Were Found in Garage, 20. joulukuuta 2006
* Idän metsätieto/Joensuun yliopisto:[vanhentunut linkki] Omistuskiista paperitehtaasta OAO Volga, 15. huhtikuuta 2005
* Regnum: ЦБК "Волга" просит полпреда и ФСБ определить роль нижегородских властей в корпоративной войне вокруг ЦБК, 31. maaliskuuta 2005 (venäjäksi)
Picabo Street vuonna 1999.
**Picabo Street** (s. 3. huhtikuuta 1971 Triumph, Idaho) on yhdysvaltalainen alppihiihtäjä, maailmanmestari ja olympiavoittaja. Street menestyi erityisesti vauhtilajeissa: syöksylaskussa ja super-G:ssä.

Lapsuus
-------

Picabo Streetin vanhemmat Stubby ja Dee Street elivät kiertolaiselämää ja kaksilapsisen perheen tyttö nimettiin syntyessään yksinkertaisesti nimellä "Baby Girl". Kolmevuotiaana hän sai uuden nimen "Picabo" idaholaisen kaupungin mukaan. Streetin perhe kierteli Keski-Amerikkaa erilaisia sekalaisia töitä tehden, kunnes asettuivat 50 asukkaan Triumphiin. Kylässä oli vain kahdeksan lasta, joista seitsemän poikia, joten Street kasvoi kilpaillen poikia vastaan. Street aloitti laskettelemisen kuusivuotiaana ja nousi Yhdysvaltojen maajoukkueeseen 17-vuotiaana vuonna 1989.

Saavutuksia
-----------

* 1993 MM-kisat Morioka: hopeaa alppiyhdistetyssä
* 1994 olympialaiset Lillehammer: hopeaa syöksylaskussa
* 1995 maailmancupin syöksylaskun voittaja (ensimmäinen yhdysvaltalainen syöksylaskun maailmancupin koko kauden voittaja)
* 1996 MM-kisat Sierra Nevada (Espanja): kultaa syöksylaskussa ja pronssia super-G:ssä
* 1996 maailmancupin syöksylaskun voittaja
* 1998 olympialaiset Nagano: kultaa super-G:ssä

Vuoden 2002 talviolympialaisissa Salt Lake Cityssä Street oli syöksyn kuudestoista.

Kirjallisuutta
--------------

* *Nothing to Hide* (omaelämäkerta, ISBN 0-07-140693-X)

Lähteet
-------

1. ↑  Bob Phillips: Injuries haven't stopped greatest U.S. skier ESPN.com. Viitattu 31.3.2006. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Street KOK:n sivuilla (englanniksi)

  

Naisten supersuurpujottelun olympiavoittajat

|  |
| --- |
| 1988: Sigrid Wolf | 1992: Deborah Compagnoni | 1994: Diann Roffe | 1998: Picabo Street | 2002: Daniela Ceccarelli | 2006: Michaela Dorfmeister | 2010: Andrea Fischbacher | 2014: Anna Fenninger | 2018: Ester Ledecká | 2022: Lara Gut-Behrami |


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Yhdysvallat

 |

 |
**Carl-Gustaf Casimir Ehrnrooth** (s. 5. elokuuta 1969) on suomalainen sijoittaja. Hän toimi Solomon R. Guggenheimin säätiön hallituksessa 2008-2020. Ehrnrooth on Nykytaiteen museo Kiasman Tukisäätiön perustaja ja säätiön hallituksen varapuheenjohtaja. Hän on Ekoport Oy:n hallituksen puheenjohtaja.

Carl-Gustaf Ehrnrooth osakkaana sukunsa omistamissa sijoitusyhtiöissä, jotka omistavat muun muassa konsultti- ja insinööritoimisto Pöyryä, Fennogens Investments S.A.:ta, ja tekstiili- ja vaatetusalan yhtiötä Marimekkoa. Hän on myös Confido Capitalin hallituksen jäsen, sekä oli aikaisemmin Amanda Capital Private Equity Fund and Mandatum pankin johtokuntien jäsen.

Koulutus
--------

Ehrnrooth opiskeli taloustiedettä Svenska handelshögskolanissa, sekä liikehallintoa, tietotekniikkaa ja ympäristölainsäädäntöä Helsingin yliopistossa.

Yksityiselämä
-------------

Ehrnrooth on toiminut myös läheisessä yhteistyössä Villa Mairean ja Maire Gullichsenin säätiöiden kanssa, joiden johtokunnissa hänen vaimonsa Maire Gullichsen-Ehrnrooth on; molemmat valvovat tärkeitä kansainvälisiä taidekokoelmia. Ehrnrooth on kerännyt suomalaista ja pohjoismaista 1900-luvun taidetta kahdenkymmenen vuoden ajan. Hänen oma taidekokoelmansa koostuu yli 500 teoksesta, pääasiassa suomalaisesta, ruotsalaisesta, norjalaisesta, tanskalaisesta ja islantilaisesta taiteesta, johon hän on alkanut lisätä eurooppalaista ja yhdysvaltalaista nykytaidetta. Osa Ehrnroothin suomalaisista teoksista oli esillä Pro Artibus taidemuseossa Tammisaaressa syyskuussa 2008.

Ehrnrooth asuu perheineen Helsingissä ja Etelä-Ranskassa.

Lähteet
-------

1. ↑  *Suomen ritariston ja aatelin kalenteri 2007*, s. 135. Helsinki 2006. ISBN 978-952-99780-0-6  
Ehrnrooth Carl-Gustaf Casimir HS Verokone 2012 *HS verokone 2012 tiedot*.  2013. Sanoma Media Finland.  Arkistoitu 21.4.2014. Viitattu 21.4.2014.
2. ↑  Heino, Timo-Erkki: Ehrnrooth jättänyt Guggenheimin.  *Taide-lehti*, 4/2020, s. 4.  Kustannus Oy Taide.
3. ↑  Henrik Ehrnroothin esittely Caverionin sivulla Caverion Oyj.  Arkistoitu 21.4.2014. Viitattu 21.4.2014.
4. ↑  EQ Pankki myy varainhoitoliiketoimintansa  4.12.2009. eQ Pankki Oyj. Viitattu 27.1.2010. [vanhentunut linkki]
5. ↑  The Solomon R. Guggenheim Foundation elects Carl Gustav Ehrnrooth to Board of Trustees (Lehdistötiedote.)  26.9.2008. Guggenheim Museum, Press Office. Viitattu 5.8.2009. en[vanhentunut linkki]
Brittiläistä piccalillia sinappikastikkeessa
**Piccalilli**, suomeksi myös pikkalilli, on kasvissäilyke, jota suositaan etenkin Englannissa ja Yhdysvalloissa. Se on alun perin brittiläinen versio intialaisista maustevihanneksista.

*Oxford English Dictionaryn* mukaan nimi juontaa juurensa 1700-luvulta ("paco-lilla", "pickle lila" jne.) ja nykyinen kirjoitusasu on 1700- ja 1800-lukujen taitteesta.

Englantilainen piccalilli
-------------------------

Englantilaisessa piccalillissä on karkeasti paloiteltuja vihanneksia, joista kukkakaali, sipuli ja cocktailkurkku ovat välttämättömiä, säilöttynä sinapilla ja kurkumalla maustettuun kastikkeeseen. Sitä valmistetaan sekä kotona että teollisesti.

Piccalilli on perinteinen kylmien liharuokien, kuten kinkun ja aladobin sekä kovien juustojen lisäke. Se on usein osa Ploughman's lunch -annosta.

Amerikkalainen piccalilli
-------------------------

Amerikkalainen versio piccalillistä maistuu selvästi makealta. Itärannikolla se valmistetaan karkeasti pilkotuista paprikoista, vihreistä tomaateista ja sipulista. Keskilännessä piccalilli on usein hienommaksi pilkottua ja sisältää runsaasti cocktailkurkkuja; se muistuttaakin enemmän suomalaista kurkkusalaattia.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  *Kultainen keittokirja: Ruoka- ja keittotieto osa 4*. Porvoo: WSOY, 1989. ISBN 951-0-15037-1.
**Elinkeinotoiminta** tarkoittaa Suomen tuloverotuksessa liike- ja ammattitoimintaa. Elinkeinotoiminta muodostaa verotuksessa elinkeinotoiminnan tulolähteen. Elinkeinotoiminnassa tavoitellaan voittoa, mutta siinä on myös tappion mahdollisuus.

Elinkeinotoiminnan verotusta säätelee Suomessa *Laki elinkeinotulon verottamisesta*.

Elinkeinotoiminnasta on pidettävä kirjanpitoa.

Mikä on elinkeinotoimintaa?
---------------------------

Elinkeinotoimintaa ei ole tarkkaan määritelty, vaan sen rajat ratkaistaan oikeuskäytännössä vakiintuneiden periaatteiden nojalla. Elinkeinotoiminnan tunnusmerkkejä ovat esimerkiksi:

* ansiotarkoitus, voiton tavoittelu
* taloudellinen riski
* toiminnan itsenäisyys
* toiminnan laajuus
* toiminnan suunnitelmallisuus
* toiminnan jatkuvuus

Elinkeinotoimintaa eivät ole esimerkiksi maatalous, porotalous, harrastustoiminta eikä kiinteistöjen omistaminen, hallinta ja vuokraus. Arvopaperisijoittaminen voi tietyissä tilanteissa olla elinkeinotoimintaa.

Kuka harjoittaa elinkeinotoimintaa?
-----------------------------------

Elinkeinotoiminnan käsite on riippumaton siitä oikeudellisesta muodosta (yhtiömuodosta), jossa toimintaa harjoitetaan. Siten esimerkiksi luonnollisen henkilön (yksityinen elinkeinonharjoittaja) saamia tuloja voidaan verottaa elinkeinotoimintana.

Katso myös
----------

* Tulolähde
* Yhteisövero
* Yritysverotus Suomessa

Lähteet
-------

1. 1 2  Elinkeinotoiminta *Tieteen termipankki*. Viitattu 27.10.2021.
2. 1 2 3 4  Yritystoiminta, tulonhankkimistoiminta ja harrastustoiminta henkilöverotuksessa *vero.fi*. Viitattu 27.10.2021.
3. 1 2  Hallituksen esitys eduskunnalle laeiksi elinkeinotulon verottamisesta annetun lain, tuloverolain ja eräiden muiden lakien muuttamisesta *HE 257/2018*.
4. ↑  Arvopaperisijoittamisen tulolähde *vero.fi*. Viitattu 27.10.2021.
**Carl-Martin Bergroth** (1. syyskuuta 1892 Suoniemi – 20. marraskuuta 1986 Helsinki) oli suomalainen sotilas, yrittäjä ja yritysjohtaja, joka sai kauppaneuvoksen arvonimen.

Henkilöhistoria
---------------

Bergrothin vanhemmat olivat Karl Emil Bergroth ja Gerda Olivia Ringbom ja puoliso Johanna (Mirka) Röneholm. Ylioppilaaksi Bergroth tuli Tampereella 1911. Hän osallistui Suomen sisällissotaan valkoisten puolella, suoritti Kadettikoulun ja palveli joukkueenjohtajana ja eskadroonanpäällikkönä ratsuväkirykmentissä vuoteen 1922. Bergroth otti myös osaa talvi- ja jatkosotaan. Hän oli Auto-Vulcanon ja Rengaskeskuksen palveluksessa 1922–1934 ja sitten Oy Alftan Ab:llä, jonka toimitusjohtaja hän oli 1949–1966. Bergroth perusti myös Oy Elektro-Diesel Ab:n ja oli sen toimitusjohtaja 1958–1971. Hän oli molempien yhtiöiden hallituksen puheenjohtaja aina kuolemaansa saakka. Kauppaneuvoksen arvonimen hän sai 1961. Bergroth, sotilasarvoltaan ratsumestari, oli Hakkapeliittayhdistyksen ja Suomen moottorivenekerhon kunniajäsen.

Julkaisuja
----------

* *50 vuotta autoilun palveluksessa: julkaisu oy Alftan ab:n 50-vuotisjuhlan johdosta*, 1961
* *Glimtar från åren 1892–1972* , 1972

Lähteet
-------

1. 1 2  Kuolleet. Kauppaneuvos C.-M. Bergroth.  *Uusi Suomi*, 23.11.1986, nro 316, s. 7. Kansalliskirjasto. Viitattu 26.9.2022.
2. ↑  Carl-Martin Bergroth *Geni*. Viitattu 26.9.2022.
3. ↑  Födelsedagara i morgon.  *Hufvudstadsbladet*, 31.08.1977, nro 233, s. 6. Kansalliskirjasto. Viitattu 26.9.2022.
**Elinviljely** tarkoittaa elinten, niiden osien tai kudosten kasvatusta elatusliuoksessa elimistön ulkopuolella niin, että kudosten erilaistumisaste ja toiminta säilyvät. Elinviljelyssä viljelmän olosuhteet ovat tarkasti säädeltyjä.

Jo vuonna 1897 onnistuttiin pitämään kilpirauhanen, munasarja, maksa ja munuainen lähes kolme päivää toimintakuntoisina pienten plasmahyytymien päällä.

Soluista on mahdollista muodostaa erilaistuneita elimiä tai niiden osia kolmiulotteisten elinten mallien avulla. Solut asettuvat erilaistuneen elimen viljelyyn kehitettyyn kolmiuloiseen malliin, ja kasvutekijöitä käyttäen kasvavat mallin mukaiseksi. Myös kirurgiassa hyödynnetään elinviljelyä. Elinviljelyä voidaan hyödyntää myös kantasolututkimuksessa.

Lähteet
-------

1. ↑  Elinviljely *www.terve.fi*. Viitattu 7.8.2022.
2. 1 2  solu-, kudos- ja elinviljely *tieteentermipankki.fi*. Viitattu 7.8.2022.
3. ↑  Singh, Shripriya & Khanna, Vinay K. & Pant, Aditya B.: "Chapter 1 - Development of In Vitro Toxicology: A Historic Story", *In Vitro Toxicology*, s. 1–19. Academic Press, 2018. ISBN 978-0-12-804667-8. Teoksen verkkoversio (viitattu 7.8.2022). (englanniksi)
4. ↑  Al-Lamki, Rafia S. & Bradley, John R. & Pober, Jordan S.: Human Organ Culture: Updating the Approach to Bridge the Gap from In Vitro to In Vivo in Inflammation, Cancer, and Stem Cell Biology.  *Frontiers in Medicine*, 2017, 4. vsk. doi:10.3389/fmed.2017.00148/full. ISSN 2296-858X. Artikkelin verkkoversio.
Putkasten kartanon päärakennus vuonna 2012.
Putkasten kartanon aittarakennus.
**Putkaste** (vir. *Putkaste mõis*, saks. *Putkas*) on kartano Virossa Hiidenmaan saarella, Käinan entisen kunnan alueella. Kartanon päärakennus on peräisin 1800-luvun alusta, ja se onkin saaren ainoa siltä ajalta peräisin oleva rakennus. Se sijaitsee noin kolme kilometriä itään Käinan keskustasta, ja on nykyisin yksityisomistuksessa. Kartanon tilat ovat huonossa kunnossa neuvostoajan jäljiltä.

Varhaisimmat maininnan Putkasten kartanosta löytyvät jo vuodelta 1564, jolloin sen omistajana oli Berent Tittfer. Kartano siirtyi De la Gardie -suvun omistukseen vuonna 1620. De la Gardien suku omisti aikoinaan lähes koko Hiidenmaan saaren. Vuosien 1792–1805 välisenä aikana kartano kuului von Ungern-Sternberg -suvulle, jonka jälkeen sen omistus vaihtui Stackelbergin suvulle, jonka hallussa kartano oli aina Viron maareformiin 1919 saakka. 

Putkasten kartanon päärakennus on kaksikerroksinen, ja tyyliltään se on uusklassinen. Nykyinen päärakennus valmistui vuonna 1812 Peter Stackelbergin ollessa kartanonherrana. Rakennus kärsi vahinkoja tulipalossa 1944, kun natsi-Saksan joukot vetäytyivät saarelta. 
Kartanoa korjattiin vuosina 1955–1959 ja sen jälkeen se toimi paikallisen kolhoosin toimistona. Kellariin rakennettiin tuolloin myös sauna.

Nykyisin kartano on hylätty ja se on varsin huonokuntoinen. Neuvosto-Viron aikana rakennetut uudemmat osat ovat erilaisia, ja pilaavat puiston puoleista julkisivua. Myös kartanon puutarha on pitkään ollut hoitamaton. Vuonna 2007 kevättalvella kartanon suuri tallirakennus tuhoutui tulipalossa.

Lähteet
-------

* Ants Hein, Eesti mõisad, Herrenhäuser in Estland, 2004 Tänäpäev, Tallinn