recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Paljassiemeniset** (Pinophyta tai Acrogymnospermae) on siemenkasveihin kuuluva kasviryhmä. Tunnetuimpia ja runsaslukuisimpia paljassiemenisistä kasveista ovat havupuut (Pinidae), mutta niihin kuuluvat muiden muassa myös käpypalmut ja neidonhiuspuut. Sen sijaan lehtipuut eivät kuulu paljassiemenisiin, vaan ne kuuluvat koppisiemenisiin kasveihin.

Paljassiemenisten kasvien siemenet kehittyvät emilehtien pinnalle, eivätkä umpinaiseen sikiäimeen, kuten koppisiemenisillä. Kaikki nykyään elävät paljassiemeniset ovat puuvartisia. Tosin ikilehti (*Welwitschia mirabilis*) on varreton, mutta sen tyviosa saattaa olla puutunut. Paljassiemenisiä kasveja on maailmassa nykyään noin 1 000 lajia.

Paljassiemenisiä on myös käytetty yleisnimityksenä kaikille niille siemenkasveille, jotka eivät ole koppisiemenisiä (Angiospermae) eli kukkivia kasveja. Tällöin nimitystä voidaan käyttää myös useista esihistoriallisista siemenkasviryhmistä, jotka eivät ole läheistä sukua nykyisin eläville paljassiemenisille, eivätkä kaikki paljassiemeniset kasvit tällöin muodosta nykyluokittelun mukaista yksisyntyistä ryhmää.

Luokittelu
----------

Nykyisin eläviin paljassiemenisiin kasveihin kuuluu neljä perinteisesti erillisinä pidettyä kasviryhmää:

* Cycadales – käpypalmut
* Ginkgoales – neidonhiuspuut
* Gnetales – luumiot, efedrat ja ikilehdet
* Pinidae – havupuut

Useiden geneettisten tutkimusten mukaan havupuut eivät kuitenkaan ole yhtenäinen ryhmä, vaan havupuista mäntykasvien heimo (Pinaceae) on läheisemmin sukua luumioille (*Gnetum*) ja muille Gnetales-lahkon kasveille kuin muille havupuille.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Stevens, P. F.: Extant Gymnosperms *Angiosperm Phylogeny Website*.  2001–. Missouri Botanical Garden. Viitattu 6.1.2021. (englanniksi)
2. 1 2  Earle, Cristopher J.: Pinidae *The Gymnosperm Database*.  27.12.2017.  Arkistoitu 14.12.2018. Viitattu 14.12.2018. (englanniksi)
3. ↑  Kasvitiede: siemen *Tieteen termipankki*. Helsingin yliopisto. Viitattu 14.12.2018.
4. ↑  Gymnosperms on The Plant List Theplantlist.org. Viitattu 6.4.2014. (englanniksi)
5. ↑  Stevens, P. F.: Pinales *Angiosperm Phylogeny Website*.  2001–. Missouri Botanical Garden. Viitattu 14.12.2018. (englanniksi)


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Taksonitunnisteet | 
* Wikidata: Q133712
* Wikispecies: Gymnospermae
* ITIS: 846506
* PPE: gymnosperma
* Tropicos: 43000115

 |

 |
**Paljasjaloin törmäyskurssilla** (saks. *Barfuss*) on saksalaisen näyttelijän ja ohjaajan Til Schweigerin elokuva vuodelta 2005.

Kyseessä on romanttinen komedia, joka kertoo Nickistä (Til Schweiger), hedonistisesta poikamiehestä, joka rakastuu Leilaan (Johanna Wokalek), mielisairaalasta karanneeseen potilaaseen. Schweiger oli myös mukana käsikirjoituksen teossa.

Juoni
-----

**Varoitus:  Seuraava kirjoitus paljastaa yksityiskohtia juonesta.**
Nick Kellerin (Til Schweiger) elämää voi tuskin kutsua hyvin järjestetyksi. Hän kompuroi väliaikaisesta työstä toiseen ja hänellä on erittäin vakavia ongelmia Heinrichin, rikkaan ja vaikutusvaltaisen isäpuolensa, kuten myös veljensä Viktorin kanssa. Nickin viimeisin väliaikainen työ on siivoojana psykiatrisella klinikalla, missä hän estää paljasjalkaisen potilaan Leilan (Johanna Wokalek) itsemurhan. Leilan tarina on myös monimutkainen; ensimmäiset yhdeksäntoista vuotta Leilan elämästä hänen äitinsä piti häntä kotona eristyksissä muusta maailmasta. Äidin kuoleman jälkeen hänet on viety sairaalaan, josta hän haluaa päästä pois. Mieleltään Leila on yhä lapsi, hän ottaa esimerkiksi todesta kaiken mitä hänelle kerrotaan eikä hän pidä fyysisestä kontaktista tuntemattomien kanssa.

Odottamaton seuraus Nickin teosta on se, että Leila seuraa häntä salaa, yöpuvussa ja paljain jaloin, ilmestyen yöllä hänen ovelleen. Leilan kieltäytyessä jatkuvasti palaamasta takaisin klinikalle hän ja Nick lähtevät yhdessä matkalle osallistuakseen Viktorin häihin – Nickin entisen tyttöystävän kanssa. Matkan aikana heidän suhteensa syvenee merkittävästi. Vakavien perhekeskeisten riitojen jälkeen Nick yrittää jälleen saada Leilan takaisin sairaalaan, mutta hänen täytyy tunnustaa itselleen rakastuneensa tähän.

Nick pidätetään kidnappauksen yrittämisestä ja Leila viedään takaisin klinikalle. Nick teeskentelee olevansa mieleltään sairas, jotta voisi mennä sinne hänen luokseen, mutta vasta Leilan yritettyä uudelleen itsemurhaa hänen lääkärinsä antaa siihen luvan.

Viimeinen kohtaus näyttää heidät molemmat ostoksilla supermarketissa kahdeksan kuukautta myöhemmin, jolloin heidät molemmat on päästetty klinikalta.

**Juonipaljastukset päättyvät tähän.**

Roolijako
---------

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
|  Til Schweiger  | … |  Nick Keller
  |
|  Johanna Wokalek  | … |  Leila
  |
|  Nadja Tiller  | … |  Rouva Keller
  |
|  Steffen Wink  | … |  Viktor Keller
  |
|  Michael Mendl  | … |  Heinrich Keller
  |
|  Alexandra Neldel  | … |  Janine
  |
|  Imogen Kogge  | … |  Tohtori Blöchinger
  |
|  Janine Kunze  | … |  Sarah Sommer
  |
|  Stefanie Stappenbeck  | … |  Jessica
  |
|  Axel Stein  | … |  rekkakuski
  |
|  Markus Maria Profitlich  | … |  autokauppias nro 1
  |
|  Mark Keller  | … |  autokauppias nro 2
  |

Aiheesta muualla
----------------

* *Paljasjaloin törmäyskurssilla* Internet Movie Databasessa. (englanniksi)

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Barfuss
**Johan Arckenholtz** (5. helmikuuta 1695 Helsinki – 12. heinäkuuta 1777 Tukholma) oli suomalainen historioitsija. 

Arckenholtz kirjoitti ylioppilaaksi Turussa vuonna 1713, pakeni isoavihaa Ruotsiin samana vuonna ja loi Tukholmassa virkamiesuraa erilaisissa tehtävissä kansliakollegiossa. Hän sekaantui valtiopäiväpolitiikkaan ja erotettiin virkatehtävistään vuonna 1738. Epäsuosion syynä oli Ruotsin tuolloisen ranskalaissuuntauksen ja hattupuolueen suorasukainen arvostelu.

Vakoilusta epäiltynä
--------------------

Arckenholzin vaikeudet pahenivat helmikuussa 1741. Hattupuolue pyrki todistamaan, että myssypuolue harrastaa maanpetoksellista yhteistyötä venäläisten diplomaattien kanssa paljastamalla heille valtiopäivien salaisessa valiokunnassa käsiteltyjä asioita. Suomalainen kansliapresidentin sihteeri Gustaf Johan Gyllenstierna pidätettiin Venäjän-lähettilään ovella, ja tutkimukset osoittivat hänen saaneen lähettiläältä rahaa salaisista tiedoista. Gyllenstierna sai teosta kuolemantuomion, joka muutettiin elinkautiseksi vankeudeksi. Tutkimuksissa saatiin myös selville, että juttuun olisi sekaantunut kolme muutakin suomalaista, Arckenholtz, kielenkääntäjä Johan Mathesius ja Göran Helsingius. Tunnustusten saamiseksi heitä kidutettiin, mutta tunnustuksia tai lisätietoja ei saatu. On tulkittu, että heillä ei olisi ollut osaa vakoiluun, vaan he olisivat vain keskustelleet valtiopäivämiesten kanssa sotapolitiikan vaaroista. Arckenholtz joutui vankeuteen "niin pitkäksi aikaa kuin nykyiset olot kestävät" ja vapautui hattujen sodan päätyttyä 1743, mutta joutui hattupuolueen vastustajana lähtemään maasta. Hän päätyi lopulta Kasseliin maakreivin kirjastonhoitajaksi vuonna 1746. Ruotsiin hän palasi vuonna 1766 myssypuolueen noustua valtaan.

Arckenholtz saavutti Kasselin-vuosinaan laajaa mainetta historioitsijana julkaistuaan erikoislaatuisen, lähinnä laajasti kommentoitua kirjekokoelmaa muistuttavan ranskankielisen historiateoksen *Mémoires concernant Christine reine de Suède* (1751–1760), joka käännettiin myös saksaksi. Ruotsiksi ilmestyi Carl Christoffer Gjörwellin edelleenmuokkaama lyhennelmä. Arckenholtz julkaisi myös muita historiateoksia. Tekijän poliittinen kanta kuitenkin näkyy niissä selkeänä ranskalaisvastaisuutena.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Paloposki, Toivo J.: *Suomen historia 4: Vapauden aika*, s. 74-75. Espoo: Weilin & Göös, 1986. ISBN 951-35-2493-0.

Aiheesta muualla
----------------

* Kotivuori, Yrjö: Johan Arckenholtz. *Ylioppilasmatrikkeli 1640–1852*. Helsingin yliopiston verkkojulkaisu 2005.

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Suomi (KANTO)
* Yhdysvallat
* Ruotsi
* Tšekki
* Kreikka
* Alankomaat
* Puola
* Vatikaani

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie
* Kansallisbiografia
* Biografiskt Lexikon
* Uppslagsverket Finland
* Biografiasampo
* Ylioppilasmatrikkeli 1640–1852

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Strata 950** on hydraulinen kaivosteollisuuden käyttämä pystyporauslaitteisto, jonka on kehittänyt australialainen RUC Cementation Mining Contractors -yhtiö. Se voi porata tuhanteen metriin asti.

Strata 950 käyttää kaksisuuntaista porausmenetelmää, jossa porataan ensin ylhäältä päin pilottireikä ja sen jälkeen
akseliin kiinnitetään koneeseen päin vetäen leikkaava eli ns. reaming pull -porauspää. Pilottireikää porataan 0-68 kierrosta minuutissa 69 tonnin voimalla ja tuotantoreikää vetäen porattaessa kierrosluku on 0-9 kierrosta minuutissa 950 tonnin voimalla. Porareikää voidellaan ja jäähdytetään vedellä, jota kuluu 35 litraa sekunnissa.

Strata 950 on valmistajan toiseksi suurin malli. Strata 850 on lajissaan suurin vastaavanlainen laite. 

Poraa käytettiin  Chilen 2010 kaivosonnettomuudessa‎ pelastustunneli "A":n tekemisessä. Strata 950 ehti 598 metrin syvyyteen (85% tavoitesyvyydestä 702 metriä), kun Schramm T130XD-poralla tehty tunneli "B" pääsi perille. Pelastustunneli "C" oli tällöin 372 metrissä poralla RIG-421.

Lähteet
-------

1. 1 2  Model 950 Strata Raisebore Machine
2. ↑  Murray & Roberts Annual report 2008 (Arkistoitu – Internet Archive)
3. ↑  Chilen kaivosonnettomuus 2010 porauslaitteet (Arkistoitu – Internet Archive)
Niassan suojelualue

|  |  |
| --- | --- |
| Sijainti | 
NiassaMosambik |
| Pinta-ala | 
42 000,0 km2View and modify data on Wikidata  |

Hallinto| Tyyppi | 
game reserve (käännä suomeksi)View and modify data on Wikidata  |

Karttamuokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa WikidataaTietolaatikon dokumentaatioNäytä Wikidatasta tulevat arvot

**Niassan suojelualue** on luonnonsuojelualue Mosambikin pohjoisosassa, Niassan ja Cabo Delgadon maakunnissa. Sen pinta-ala on 42 000 neliökilometriä, joten se on Mosambikin laajin suojelualue. Alue on perustettu vuonna 1954, ennen Mosambikin itsenäistymistä. Se rappioutui ja hylättiin levottomuuksien aikana 1970- ja 1980-luvuilla, mutta perustettiin uudelleen vuonna 1992.

Alueen maisemasta suurin osa on miombo-savannia. Jokivarsilla ja vuorten ja *inselberg* kukkuloiden rinteillä kasvaa metsälaikkuja.

Seepran alalaji *Equus quagga boehmi* elää tässä puistossa
Useimmat Mosambikin elefantit, puhvelit ja seeprat elävät tällä alueella. Siellä on myös joitakin leijonia ja leopardeja. Niassan alueella elää 450 yksilön populaatio erittäin uhanalaisia hyeenakoiria Vuonna 2002 ilmalaskennoista havaittiin yli 12 000 elefanttia, 9 000 mustahevosantilooppia ja useita tuhansia puhveleita. Gnuulla on sellainen alalaji, jota tavataan vain tällä alueella, ja impalan ja seepran alalajit ovat muualla harvinaisia.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Rainbow Tours
2. ↑  Easyvoyage
3. ↑  Support to the development and management of Niassa Reserve Fauna & Flora
4. ↑  Niassa Rani Resorts
Nils Palmen hauta Svärtan hautausmaalla.
**Nils Palme** (26. helmikuuta 1895 Djursholm – 6. tammikuuta 1963 Sjösa) oli ruotsalainen upseeri ja tilanomistaja.

Nils Palme oli Sven Palmen ja suomalaisen Hanna Maria von Bornin poika. Hänen veljiään olivat Olof Palme ja Gunnar Palme. Hän toimi upseerina Götan tykistörykmentissä (Göta artilleriregemente), ennen kuin hän tuli 4. patteriston päälliköksi Suomen sisällissodassa. 

Toisen maailmansodan aikanakin hän rupesi värväämään ruotsalaisia vapaaehtoisia Suomen sotiin (katso myös: *Suomen armeijan ulkomaalaiset vapaaehtoiset talvisodassa, Svenska Frivilligkåren*). Sodan loppuvaiheessa vuonna 1944 Palme osallistui talvisodan jälkeen vuonna 1940 tehdyn kultakeräyksen yhteydessä saatujen korujen Ruotsiin myynnissä niistä irrotettujen korujen ja aitojen jalokivien osalta.

Hänen omistamansa maatila sijaitsi lähellä Nyköpingiä.

Kirjallisuutta
--------------

* *Två dagar i Tavastland med detachement Ahrenberg i mars 1918*. Stockholm 1936

Lähteet
-------

* Rainer Andersson, *Vad gjorde du i Finland, far? Svenska frivilliga i inbördeskriget 1918*. Stockholm 1999
* Eric Appelroth, *Artilleriskolan i Jakobstad. Kort historik*. Jakobstad 1968

### Viitteet

1. ↑  Jukka Rislakki: Mihin kulkivat sota-ajan kullat?.  *Helsingin Sanomat*, 29.9.1996. HS Aikakone (vain tilaajille). Viitattu 13.4.2020.
**Tokihiko Okada** (jap. 岡田 時彦, 18. helmikuuta 1903 Tokio, Japani – 16. tammikuuta 1934) oli japanilainen elokuvanäyttelijä. Hän oli japanilaisen mykkäelokuvan valovoimaisimpia tähtiä.

Okada aloitti uransa vuonna 1921 elokuvassa *Hinamatsuri no yoru*. Muutaman vuoden tauon jälkeen hän näytteli vuosittain useassa mykkäelokuvassa. Japanilaisessa elokuvataiteessa mieshahmot jaetaan usein kahteen tyyppiin, jotka ovat tateyaku ja nimaime. Edelliset ovat alfauroksia, jälkimmäiset puolestaan niiden vastakohtia, ujoja mutta karismaattisia ja naisiinvetoavia. Heidän voimansa ei kuitenkaan riitä pitämään naisia onnellisina, joten tarinat päättyvät onnettomasti. Okada oli 1920-ja 1930-luvuilla Japanin johtavia nimaime-näyttelijöitä.

Tokihiko Okadan tytär on näyttelijä Mariko Okada.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Tokihiko Okada *lavanguardia.com*. Viitattu 8.7.2022. (espanjaksi)
2. 1 2 3  Tokihiko Okada Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
3. 1 2  The Water Magician *matsudafilm.com*. Viitattu 8.7.2022. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Prabook: Tokihiko Okada

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Tokihiko Okada 

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Katalonia
* Israel
* Yhdysvallat
* Japani
* Tšekki
* Alankomaat

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Nils Arthur Törnqvist** (25. kesäkuuta 1939 Helsinki – 19. heinäkuuta 2018 Helsinki) oli suomalainen alkeishiukkasfyysikko ja dosentti. Hän oli Suomen viitatuimpia fyysikoita.

Nils Törnqvistin vanhemmat olivat professori Leo Törnqvist ja Maj-Lis Rafaela o.s. Lindberg. Törnqvist tuli ylioppilaaksi Nya svenska läroverketistä vuonna 1957 ja valmistui diplomi-insinööriksi Teknillisestä korkeakoulusta 1964. Hän väitteli tekniikan tohtoriksi vuonna 1967 harvinaisen lyhyellä väitöskirjalla: tutkielmassa oli neljä sivua. Hän jatkoi tutkijanuraansa Suomessa ja ulkomailla (CERNissä, Berkeleyssä, Amesissa, Marseillessa ja Wienissä). Hän oli Helsingin yliopiston ja Åbo Akademin dosentti.

Törnqvist tutki muun muassa vahvojen vuorovaikutuksien fysiikkaa ja skalaarimesonien ominaisuuksia. 1990-luvulla hän ennusti teoreettisesti uudentyyppisen hiukkasen, kahden mesonin sidotun tilan, joka havaittiin Japanissa kokeellisesti vuonna 2004.

Törnqvist julkaisi runsaasti tieteellisiä tutkimuksia sekä itsenäisesti että työryhmien jäsenenä, ja hänen tuotantoonsa on viitattu yli 68 000 kertaa.

Lähteet
-------

* Hoyer, Paul – Montonen, Claus – Roos, Matts: Kansainvälinen fyysikko. (Muistokirjoitus.) *Helsingin Sanomat*, 5.9.2018, s. B 17. Artikkelin verkkoversio. Viitattu 10.9.2018.

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)
* Puola

 |

 |
Tokaaristen kielten puhuma-alue. Etelässä merkitty myös mahdollisen tokaari C:n puhuma-alue.
**Tokaarilaiset kielet** tai **tokaariset kielet** on sukupuuttoon kuollut kieliryhmä. Kieliä puhuttiin nykyisen Kiinan länsiosissa Tarimin altaan alueella ajanlaskun alun molemmin puolin. Tokaarilaiset kielet ovat indoeurooppalaisen kielikunnan itäisimpiä kieliä ja ovat muun muassa siksi herättäneet tutkijoiden keskuudessa mielenkiintoa. Tokaarikielillä oli oma aakkostonsa, ja kirjoitusjärjestelmä perustui Intiasta lainattuun brahmi-systeemiin.

Tokaarisia kieli katsotaan olleen kaksi:

* Tokaari A
* Tokaari B

Tokaari C:n asemasta kiistellään, eikä sen katsota olevan oma kielensä. Se on selkeästi tokaarilainen kieli, muttei kuitenkaan täysin sama kuin tokaari A tai B.

Tokaarilaiset kielet hävisivät 800-luvulla puhujien sulauduttua uiguureihin, mitä käsitystä tukevät tokaarinkielisten tekstien käännökset uiguuriksi. Ennen kuin Marc Aurel Stein 1900-luvun alussa löysi kielellä kirjoitettuja kirjakääröjä, tokaarista ei tiedetty mitään.

Tokaarilaiseksi ongelmaksi kutsutaan 1900-luvun alussa tehtyä nimeämisperustetta, josta on sittemmin alettu kiistelemään: Emil Sieg ja Wilhelm Siegling kiistivät näkemyksen, jonka mukaan tokaaristen kielten puhujat olisivat sukua nykyisen Afganistanin alueella asuneille ihmisille, joista käytettiin latinankielistä nimitystä *tochari*. Kielen nimi oli otettu buddhalaisen tekstin esipuheesta, jossa sanotaan, että kyseinen vanhalla uiguurilla kirjoitettu teksti on käännetty kielestä, jonka nimi oli *tohri*. Sittemmin on selvinnyt, että *tohri tili* oli nimitys tokaari A:lle vanhaksi uiguuriksi.

On myös epäselvää, olivatko molemmat tokaariset kielet arkisessa käytössä olevia. Tokaari A -kielisiä näytteitä on tullut suurimmaksi osaksi buddhalaisista luostareista, kun taas tokaari B -kieliset näytteet viittaavat myös mm. kaupankäyntiin. On siis esitetty, että tokaari A olisi ollut ainoastaan liturginen kieli.

Katso myös
----------

* Tokaarit

Lähteet
-------

1. ↑  Tokaarilaiset kielet *Finto*. Viitattu 28.5.2020.
2. ↑  Tokaariset kielet *Finto*. Viitattu 28.5.2020. [vanhentunut linkki]
3. ↑  University of Texas at Austin *utexas.edu*.  Arkistoitu 29.6.2015. Viitattu 15.7.2010.
4. 1 2  Tocharian language and alphabet *omniglot.com*. Viitattu 19.6.2022.
5. ↑  Glottolog 4.6 - Tokharian *glottolog.org*. Viitattu 19.6.2022.
6. ↑  Tocharian C: its discovery and implications  2019. Language Log. Viitattu 19.6.2022. (englanniksi)
7. ↑  Tocharian languages  2022. Encyclopaedia Iranica. Viitattu 19.6.2022. (englanniksi)
8. ↑  Tocharian languages  2022. Encyclopædia Britannica. Viitattu 19.6.2022. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Tocharian alphabet

Indoeurooppalaiset kielet
albania | anatolialaiset kielet | armenia | balttilaiset kielet | germaaniset kielet | kelttiläiset kielet | kreikka | indoiranilaiset kielet | itaaliset kielet | slaavilaiset kielet | tokaarilaiset kielet
Pieter Brueghelin kaiverrus epidemiasta.
**Strasbourgin tanssimania** oli Strasbourgissa vuonna 1518 tapahtunut ilmiö, jossa sadat ihmiset pakonomaisesti tanssivat itsensä uuvuksiin useiden viikkojen ajan.

14. heinäkuuta huomattiin strasbourgilaisen naisen tanssivan kadulla. Hän nukkui öisin ja jatkoi taas aamulla. Pian useat ihmiset alkoivat tanssia ja elokuussa jo sadat ihmiset tanssivat pakonomaisesti kaupungin kaduilla. Papisto sanoi ihmisten olevan Pyhän Vituksen kiroamia ja lääkärit puolestaan epäilivät tanssijoiden kärsivän veren ylikuumenemisesta. Kaupunki päätti ohjata tanssijat heille osoitettuihin tanssipaikkoihin ja järjesti heille soittajia. Ratkaisu oli katastrofi, joka pahensi tilannetta.

Tanssimania vaivasi yli 400 ihmistä, jotka tulivat yhteiskunnan alimmista luokista. Enemmistö tanssijoista oli naisia. Tanssijat uupuivat ja monet kuolivat. Aikalaiskirjoitusten arviot jopa 15 päivittäisestä kuolonuhrista lienevät kuitenkin liioiteltuja.

Syyskuussa kaupungin johto päätti kieltää julkisen tanssimisen ja tanssia jatkaneet lähetettiin Saverneen rukoilemaan anteeksiantoa Pyhän Vituksen pyhättöön. Pian epidemia päättyi. Psyykkinen epidemia muutettiin uskonnolliseksi rituaaliksi.

Myös muita tapauksia keskiajalta on dokumentoitu. Vuosien 1374, 1463 ja 1518 tapahtumien perusteella tiedetään, että tanssimisen luultiin olevan sekä aiheuttaja että sen parannus.
Mahdolliseksi syyksi on sanottu stressin aiheuttama psykoosi.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Tällainen oli uutisvuosi 1518 Kansan Uutiset. Viitattu 8.2.2019.
2. 1 2 3 4  Waller, John: A forgotten plague: making sense of dancing mania  21.2.2009. The Lancet. doi:10.1016/S0140-6736(09)60386-X.  Viitattu 14.5.2019. (englanniksi)
3. ↑  Tanssimania: Köyhät tanssivat itsensä kuoliaaksi maailmanhistoria.net. Viitattu 8.2.2019.
4. ↑  Wallis, Paul: Mystery explained? 'Dancing Plague' of 1518, the bizarre dance that killed dozens  13.8.2008. Digital Journal. Viitattu 14.5.2019. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* doi:10.1016/j.endeavour.2008.05.001
Vjatšeslav Ševtšuk
**Vjatšeslav Anatolijovytš Ševtšuk** (ukr. В'ячеслав Анатолійович Шевчук; s. 13. toukokuuta 1979 Lutsk, Ukrainan SNT, Neuvostoliitto, nykyinen Ukraina) on ukrainalainen jalkapalloilija. Hän edustaa Ukrainan jalkapalloliigassa pelaavaa Šah’tar Donetsk ja on pelipaikaltaan puolustaja.

Lähteet
-------

1. ↑  (ven. Вячеслав Анатольевич Шевчук, *Vjatšeslav Anatoljevitš Ševtšuk*) (venäjäksi)

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Vjatšeslav Ševtšuk**.
* Vjatšeslav Ševtšuk National Football Teams -sivustolla (englanniksi)
* Vjatšeslav Ševtšuk Transfermarkt-sivustolla (englanniksi)

Ukrainan joukkue – Jalkapallon EM-kilpailut 2016
1 Boiko |
2 Butko |
3 H’atšeridi |
4 Tymoštšuk |
5 Kutšer |
6 Stepanenko |
7 Jarmolenko |
8 Zozulja |
9 Kovalenko |
10 Konopljanka |
11 Seleznov |
12 Pjatov |
13 Ševtšuk |
14 Rotan |
15 Budkivskyi |
16 Sydortšuk |
17 Fedetskyi |
18 Rybalka |
19 Harmaš |
20 Rakytskyi |
21 Zintšenko |
22 Karavajev |
23 Ševtšenko |
Valmentaja Fomenko
Logo
Tokina 12-24/4
**Tokina** on japanilainen objektiivien ja valvontakameroiden valmistaja. Ryhmä Nikonin insinöörejä perusti Tokinan valmistamaan laadukkaita zoom-objektiiveja. 1970-luvun alussa he alkoivat myydä objektiivejä omana tuotemerkkinään. Kenko-Tokina objektiiveja valmistetaan tällä hetkellä seuraaville järjestelmäkameramerkeille: Canon, Nikon, Micro Four Thirds (Olympus ja Panasonic), Sony. Lasimateriaalin yrityksen objektiiveihin valmistaa maailman suurien optisten lasien valmistaja Hoya.

Vuosina 2004–2006 Tokina teki yhteistyötä Pentaxin kanssa, minkä tuloksena syntyi uusia objektiiveja, esimerkiksi 10–17/3.5-4.5 kalansilmä, 12-24/4, 16-50/2.8 ja 50-135/2.8. Objektiivien optinen suunnittelu on yhteinen hanke, mutta objektiivit valmistetaan eri tehtaissa, erilaisin rungoin ja viimeistelyin mm. linssipäällysteiden osalta.

Lähteet
-------

1. ↑  Pentax Imaging - Pentax Press Release *web.archive.org*.  17.3.2006.  Arkistoitu 17.3.2006. Viitattu 2.4.2019.

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Tokina**.
* Tokina
Kuvankaappaus Battle for Mandicor -pelistä, joka hyödyntää Stratagusta.
**Stratagus** on pelimoottori, joka mahdollistaa erilaisten reaaliaikaisten strategiapelien pelaamisen.

Strataguksen lähdekoodi on saatavilla avoimesti. Ohjelma toimii 32-bittisissä Windowseissa, Mac OS X:ssä, AmigaOS 4:ssä ja POSIX-tyyppisissä UNIX-järjestelmissä (Mukaan lukien \*BSD ja Linux). Pelimoottori on tehty C-kielellä, ja eri peliskenaarioiden skriptauksessa käytetään Lua-skriptikieltä.

Stratagus oli alkuperäiseltä nimeltään **Freecraft**, ja sen alkuperäinen tarkoitus oli nimenomaan toimia uutena pelimoottorina *Warcraft II*-pelille. Freecraft-koodi kuitenkin laadittiin niin, että sillä pystyttiin pelaamaan muitakin pelejä. Freecraft-projekti loppui Blizzard Entertainmentin vaatimuksesta, sillä heidän näkemyksensä mukaan nimi oli liian lähellä Warcraft-tavaramerkkiä - ja myös siksi että Freecraftin tekijätiimi oli kyllästynyt.

Suhteellisen pian sen jälkeen uudet tekijät jatkoivat työtä Stratagus-nimen alla. Nykyisin Strataguksen Warcraft II-tuki on hajautettu omaan projektiinsa nimeltä Wargus, ja lisäksi on ilmaantunut useita muita peliprojekteja. Muutamia esimerkkejä toimivimmista ovat esimerkiksi Magnant, Battle for Survival, Astroseries ja Battle for Mandicor.

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Stratagus**.
* Strataguksen kotisivut
Narvan vesistö. Sekä Pljussan että sivujoen Ljutan valuma-alueet sijaitsevat Peipsijärven itäpuolella aivan Pljussan valuma-alueen kaakkoisosan pohjoisreunalla.
**Vjorduga** (ven. Вёрдуга, Вeрдуга) on Luoteis-Venäjän Leningradin alueella ja Pihkovan alueella virtaava pieni joki, joka yhtyy Pljussajokeen.

Joen kulku
----------

Joki alkaa pienestä Zaverdužjen järvestä Bolotovon kylän (ven. Волотово) lähettyviltä Pljussan valuma-alueen kaakkoisosan pohjoisosassa. Se virtaa kohti lounasta kunnes se 26 kilometrin jälkeen yhtyy Utimissa (ven. Утиь) Pljussaan noin 183 kilometriä yläjuoksulle sen joensuusta. Joen kulkua on parannettu kaivamalla sen mutkia suoraksi lähes koko joen pituudelta.

Joen nimen etymologiassa sen alkuperä on liett. *virduklis*, joka tarkoittaa puroa tai lähdettä.

Valuma-alue ja sivujoet
-----------------------

Vjordugan valuma-alue on 539 neliökilometriä ja sillä on kolme merkittävää sivujokea, jotka on esitelty alla olevassa taulukossa:

| yhtyy Vjordugan(km suusta) | nimi | nimi(ven. ) | pituus(km) | valuma-alue(km²) | lähde |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 22 | Tšornaja | Чëрная | 36 | 189 | 1 |
| 25 | Lubet | Лубеть | 23 | 110 | 1 |
| 30 | Kerebežka | Керебежка | 14 |  | 1 |
|

Lähde: 1 = 

Valuma-alueella sijaitsee joitakin muitakin järviä, kuten esimerkiksi Peljuga (noin 100 ha), Gornešenskoje (120 ha) ja Lebevoje (50 ha).

Vesistösuhteita
---------------

Vjorduga on Pljussan sivujoki ja se kuuluu vuorostaan Narvanjoen alueeseen Narvanjoen vesistössä. Narvanjoki laskee Narvanlahdessa Suomenlahteen. Vjordugan vesistörekisterinumero on 01030000412102000026956.

Huomautuksia
------------

1. 1 2  Teksti on osittain käännös venäjänkielisestä artikkelista ru:Вёрдуга (река), ja nämä asia on tarkistamatta muista lähteistä.
2. ↑  Asiasisällön lähteet sijaitsevat kyseisissä artikkeleissa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6 7 8 9 10  Vjorduga (*textual.ru*) *Venäjän valtion vesistötietokanta*. Viitattu 11.11.2019. (venäjäksi)
2. 1 2 3  Neuvostoajan kartta: Лист O-35-Б, Луга (Luga), 1:200 000

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: ru:Вёрдуга (река)
**Vlachokerasiá** (kreik. Βλαχοκερασιά), myös *Vlachokeraséa* (Βλαχοκερασέα) ja *Péra Kerasiá* (Πέρα Κερασιά), on Kreikan kylä, joka kuuluu hallinnollisesti Trípolin kuntaan, Arkadian alueyksikköön ja Peloponnesoksen alueeseen. Kylän väkiluku on 414 (vuonna 2011).

Vlachokerasiá ("Valakkien Kerasiá") sijaitsee Skirítidan metsän laidalla noin 23 kilometriä etelään Trípolin kaupungista. Se on rakennettu noin 960 metrin korkeuteen merenpinnasta laskettuna. Vain 1,5 kilometriä kylästä itään sijaitsee Kerasián eli Arvanitokerasián ("Arvaniittien Kerasiá") kylä. Vlachokerasiá muodostaa myös laajemman kyläyhdyskunnan (Τοπική Κοινότητα Βλαχοκερασέας, *Topikí Koinótita Vlachokeraséas*), johon kuuluu varsinaisen Vlachokerasián kylän lisäksi Lagkádan kylä. Koko yhdyskunnan väkiluku on 424.

Aiemmin kylä kuului Skirítidan kuntaan ja vuodesta 2011 lähtien Trípolin kunnan Skirítidan kunnallisyksikköön.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Απογραφή Πληθυσμού - Κατοικιών 2011. Väestönlaskennan tulokset (XLS)  2011. The Hellenic Statistical Authority (Kreikan tilastokeskus ELSTAT).  Arkistoitu 16.10.2015. Viitattu 1.9.2014. (kreikaksi)
2. 1 2  Vlachokerassia *Exploring Greece*. Viitattu 1.9.2021.
**Planet X** on vuonna 1999 perustettu yhdysvaltalainen progressiivista fuusiometallia soittava yhtye.

Yhtye sai alkunsa, kun Dream Theaterin entinen kosketinsoittaja Derek Sherinian äänitti 1999 sooloalbuminsa Planet X. Hän työskenteli albumin äänityksissä rumpali Virgil Donatin kanssa. Yhteistyö toimi niin hyvin, että parivaljakko päätti perustaa yhtyeen. Yhtyeen kitaristiksi valittiin Tony MacAlpine. Yhtye julkaisi ensimmäisen albuminsa *Universe* vuonna 2000. Tom Kennedy soitti bassoa albumilla. Seuraavana vuonna yhtye konsertoi ahkerasti ja julkaisi livealbumin *Live from Oz* alkuvuonna 2002. Kiertueella basistina toimi Dave Larue. Yhtyeen seuraava studioalbumi, *MoonBabies*, julkaistiin myös 2002. Tällä kertaa sekä Tom Kennedy että Billy Sheehan soittivat bassoa eri kappaleissa.

Tony MacAlpine erosi yhtyeestä vuonna 2004. Samana vuonna yhtyeen vakinaiseksi basistiksi valittiin Rufus Philpot. Kolmikko julkaisi uuden studioalbumin *Quantum* vuonna 2007.

Jäsenet
-------

* Derek Sherinian (koskettimet)
* Virgil Donati (rummut)
* Rufus Philpot (basso)

### Entiset jäsenet

* Tony MacAlpine (kitara)
* T.J. Helmerich (kitara)

Diskografia
-----------

**Studioalbumit**

* *Universe*  (2000, InsideOut Music)
* *MoonBabies*  (2002, InsideOut Music)
* *Quantum*  (2007, InsideOut Music)

**Livealbumit**

* *Live from Oz*  (2002, InsideOut Music)

Lähteet
-------

1. ↑
2. ↑
3. ↑

Aiheesta muualla
----------------

*
**Vjatšeslav Viktorovitš Volodin** (ven. Вячесла́в Ви́кторович Воло́дин; s. 4. helmikuuta 1964 Aleksejevka, Hvalynskin piiri, Saratovin alue, Neuvostoliitto) on venäläinen poliitikko, joka on toiminut Venäjän duuman puhemiehenä vuodesta 2016. Hän edustaa Yhtenäinen Venäjä -puoluetta.

Ura
---

Volodin opiskeli Saratovissa Kalininin maatalouden mekanisoinnin instituutissa, jossa hän suoritti mekaanisen insinöörin tutkinnon vuonna 1986 ja valmistui teknisten tieteiden kandidaatiksi vuonna 1989. Lisäksi hän on suorittanut juristin tutkinnon Moskovassa Venäjän presidentillisessä kansantalouden ja julkishallinnon akatemiassa vuonna 1995 ja väitellyt oikeustieteen tohtoriksi Venäjän sisäministeriön Pietarin-instituutissa seuraavana vuonna. Vuosina 1993–2000 hän oli Saratovissa toimineen henkilöstökoulutuskeskuksen valtion- ja paikallishallinnon osaston johtajana sekä professorina.

Volodin valittiin Saratovin kaupunginneuvostoon vuonna 1990 ja nimitettiin kaupungin hallinnon apulaispäälliköksi vuonna 1992. Hänet valittiin Saratovin alueen duumaan vuonna 1994 "Venäjän reserviupseerien liitto" -nimiseltä ehdokaslistalta, ja hän toimi Saratovin varakuvernöörinä sekä aluehallituksen apulaisjohtajana vuosina 1996–1999. Valtioduumaan Volodin valittiin ensi kerran vuoden 1999 vaaleissa Isänmaa – koko Venäjä -puolueen listalta. Vuonna 2001 hänestä tuli puolueen edustajaryhmän puheenjohtaja Jevgeni Primakovin tilalle. Vuosina 2003–2010 Volodin oli uuden Yhtenäinen Venäjä -puolueen edustajaryhmän varapuheenjohtaja ja duuman varapuhemies. Vuosina 2005–2010 hän oli samalla puolueen yleisneuvoston puhemiehistön sihteeri.

Volodin toimi Vladimir Putinin hallituksen varapääministerinä lokakuusta 2010 joulukuuhun 2011. Vuosina 2011–2016 hän oli Venäjän presidentinhallinnon apulaispäällikkö. Duumaan palannut Volodin valittiin puhemieheksi 5. lokakuuta 2016, kun edellinen puhemies Sergei Naryškin oli siirtynyt Venäjän ulkomaantiedustelun päälliköksi. Volodin on ollut Ukrainan kriisin vuoksi vuodesta 2014 Yhdysvaltojen pakotelistalla. Helmikuussa 2022 Euroopan unioni lisäsi hänet myös uudelle pakotelistalle.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Vyacheslav Volodin (englanniksi) The Moscow Times 2011 (Internet Archive). Viitattu 27.2.2022.
2. 1 2 3 4  Володин, Вячеслав Викторович (venäjäksi) Tass. Viitattu 27.2.2022.
3. ↑  Elli Piirainen: Venäjän duuman puheenjohtajan lentokone joutui kahden ja puolen tunnin kiertoreitille, kun Ruotsi ja Suomi epäsivät siltä lentoluvan Yle 26.2.2022. Viitattu 27.2.2022.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Vjatšeslav Volodin** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Puola

 |

 |
**Arsen Julfalakyan** (arm. Արսեն Ջուլֆալակյան, s. 8. toukokuuta 1987 Gjumri) on armenialainen kreikkalais-roomalaisen tyylin painija. Hän on olympiamitalisti sekä maailman- ja Euroopan-mestari. Hänen isänsä on Levon Julfalakyan.

Julfalakyan saavutti Lontoon olympialaisissa 2012 hopeaa 74 kg:n painoluokassa hävittyään loppuottelussa venäläiselle Roman Vlasoville. Hän voitti maailmanmestaruuden 75 kg:n sarjassa Taškentissa 2014 kukistettuaan finaalissa kroatialaisen Neven Žugaj'n. Hän sai 74-kiloisissa MM-hopeaa Moskovassa 2010 sekä MM-pronssia Istanbulissa 2011 ja Budapestissa 2013.

Julfalakyan voitti Euroopan-mestaruuden 74 kg:n painoluokassa Vilnassa 2009. Hän saavutti EM-hopeaa 75-kiloisissa Vantaalla 2014 sekä EM-pronssia 74-kiloisissa Belgradissa 2012 ja 77-kiloisissa Bukarestissa 2019.

Julfalakyan voitti junioreiden maailmanmestaruuden 74 kg:n sarjassa 2007. Hän voitti kadettien Euroopan-mestaruuden 69-kiloisissa 2003 ja 2004 sekä sai junioreiden EM-kilpailuissa 74-kiloisissa hopeaa 2005 ja pronssia 2006.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Arsen Julfalakyan *sports-reference.com*.  Arkistoitu 29.8.2012. Viitattu 10.6.2015. (englanniksi)
2. 1 2 3 4  Julfalakyan, Arsen (ARM) *iat.uni-leipzig.de*. Viitattu 15.4.2019. (englanniksi)
3. ↑  World Championship Greco-Roman Seniors 2014-09-08 Tashkent (UZB) 75.0 kg Julfalakyan, Arsen (ARM) *iat.uni-leipzig.de*. Viitattu 10.6.2015. (englanniksi)
**Gan Yavne** on kaupunki Israelin Keski-Israelin hallintoalueella. Paikka on perustettu vuonna 1931 ja sen asukasluku oli vuoden 2018 lopussa 23 752.

Maantiede
---------

Gan Yavnen kaupungintalo.
Gan Yavne sijaitsee Israelin rannikkotasangolla Yavnen kaupungin lounaispuolella.

Historia
--------

Gan Yavnen mošavan perusti Yhdysvaltojen New Yorkissa toiminut Ahuzah-niminen sionistisen seura vuonna 1931. Nimen Gan Yavne paikka sai historiallisen Jabnehin mukaan, joka kuitenkin sijaitsee varsinaisesti noin yhdeksän kilometrin päässä nykyisestä kaupungista. Huomattava osa alun perin muuttoa alueelle suunnitelleista siirtolaisista ei kuitenkaan lopulta siirtynyt paikalle. Paikka kasvoi kuitenkin muiden siirtolaisten asettuessa paikalle vuonna 1949 ja vuonna 1950 Gan Yavne sai oman kuntansa aseman.

Väestö
------

Gan Yavnen asukasluku oli vuoden 2018 lopussa 23 752. Vuonna 2002 vastaava lukema oli 12 299 ja vuonna 1968 2 840.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Fred Skolnik ja Michael Berenbaum: *Encyclopaedia Judaica Volume 07 Fey-Gor*, s. 379. Thomson Gale, 2007. ISBN 978-0-02-865928-2. (englanniksi)
2. ↑  List of localities, in Alphabetical order (pdf) Central Bureau of Statistics. Viitattu 28.9.2019. (englanniksi)
**Arseenitrisulfidi** (As2S3) on arseeni- ja sulfidi-ionien muodostama epäorgaaninen ioniyhdiste. Yhdistettä käytetään muun muassa väriaineena ja erikoislasien valmistukseen. Luonnossa arseenitrisulfidia esiintyy auripigmenttimineraalina.

Ominaisuudet, valmistus ja käyttö
---------------------------------

Huoneenlämpötilassa arseenitrisulfidi on keltaista kiteistä ainetta. Yhdiste ei liukene veteen eikä happoihin mutta liukenee emäksiin. Sulfidiliuoksiin aine liukenee muodostaen tritioarseniitteja (AsS32-) ja ammoniumsulfidin tapauksessa tetratioarsenaatteja (AsS43-). Niukkaliukoisuutensa vuoksi arseenitrisulfidi ei ole yhtä myrkyllistä kuin useat arseeniyhdisteet.

Arseenitrisulfidia valmistetaan kuumentamalla arseenin ja rikin seosta. Toinen tapa on saostaa arseenitrisulfidia arseenihapokkeen tai muun kolmiarvoisen arseeniyhdisteen vesiliuoksesta vetysulfidilla happamissa olosuhteissa.

2 As + 3 S → As2S3
Arseenitrisulfidia käytetään keltaisena pigmenttinä. Sitä käytetään myös infrapunasäteilyä läpäisevien lasien valmistuksessa ja puolijohdesovelluksissa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  William M. Haynes, David R. Lide, Thomas J. Bruno: *CRC Handbook of Chemistry and Physics*, s. 4–49. 39th Edition. CRC Press, 2012. ISBN 978-1439880494. Kirja Googlen teoshaussa (viitattu 15.9.2022). (englanniksi)
2. 1 2 3 4  G. O. Doak, G. Gilbert Long & Leon D. Freedman: *Arsenic Compounds, Kirk-Othmer Encyclopedia of Chemical Technology*, John Wiley & Sons, New York, 2014.
3. 1 2 3  Sabina C. Grund, Kunibert Hanusch & Hans Uwe Wolf: *Arsenic and Arsenic Compounds, Ullmann's Encyclopedia of Industrial Chemistry*, John Wiley & Sons, New York, 2008.
4. 1 2 3  Thomas Scott, Mary Eagleson: *Concise encyclopedia chemistry*, s. 93. Walter de Gruyter, 1994. ISBN 978-3110114515. (englanniksi)
5. 1 2 3  Pradyot Patnaik: *Handbook of inorganic chemicals*, s. 66. McGraw-Hill Professional, 2002. ISBN 9780070494398. (englanniksi)
Palkealan kirkko.
**Palkealan kirkko** eli **Pyhän apostoli Andreaan ja pyhän apostoleinvertaisen Maria Magdalenan kirkko** oli Palkealan ortodoksisen seurakunnan pääkirkko Palkealan kylässä Raudun entisessä kunnassa luovutetussa Karjalassa. Kirkko oli olemassa vuodesta 1865 1940-luvulle.

Palkelan kirkko valmistui vuonna 1865 ja sen suunnitteli Karpov. Pietarin metropoliitta Isidor vihki kirkon 3. lokakuuta samana vuonna. Kirkon runko oli hirrestä, mutta sisältä se oli rapattu ja ulkopuolelta vuorattu laudoituksella. Kirkkoon mahtui noin 600 henkeä. Kirkon pääsisäänkäynnin yläpuolella olleessa kellotornissa oli viisi kelloa. Kirkkoa korjattiin vuosina 1896, 1926 ja 1939. 

Talvisodassa kirkko ei kärsinyt vahinkoja, mutta sodan jälkeen venäläiset ehtivät purkaa siitä sisustuksen, katon, ovet, ikkunat ja seinien yläosat ennen kuin Suomi valtasi alueen takaisin jatkosodan alussa 1941. Jatkosodan aikana kirkkoa ei korjattu. Sodan jälkeen*milloin?* venäläiset purkivat kirkon loppuun. Entiset Palkealan seurakuntalaiset pystyttivät kirkon paikalle muistomerkin vuonna 1993. Muistomerkki on tehty Mannerheim-linjan panssarivaunuestekivestä.

Lähteet
-------

* Koponen Paavo: *Karjalan kirkkokummut*. Sulkava: Tammi, 1999. ISBN 951-31-1431-7.
* Laukkanen, Minna & Thomenius, Kristina (toim.): *Karjalan ja Petsamon ortodoksiset kirkot ja kirkkotaide*. Jyväskylä: Etelä-Karjalan taidemuseon julkaisuja 18:1b, 1997. ISBN 951-785-018-2.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuva Palkealan kirkosta Reijo Valta, Jyväskylän yliopisto.  Arkistoitu 27.8.2007. Viitattu 30.1.2006.
**Gandamakin sopimus** oli Afganistanin ja Ison-Britannian välillä toisen afgaanisodan aikana 26. toukokuuta 1879 tehty sopimus, jolla Afganistan luopui oikeudestaan itsenäiseen ulkopolitiikkaan. Afgaanien puolesta sopimuksen allekirjoitti brittien valtaan nostama emiiri Jaqub Khan.

Afganistan sai oikeuden omaan ulkopolitiikkaansa takaisin myöhemmin vasta Rawalpindin sopimuksella vuonna 1919.

Tausta
------

Brittijoukkoja Ylämailta Gandamakissa.
Gandamakin sopimus liittyi toiseen afgaanisotaan ja laajemmin suureen peliin, eli Venäjän ja Yhdistyneen kuningaskunnan kilpailuun Keski-Aasiassa. Britit olivat ajautuneet jännitteisiin Afganistanin emiiri Šir Ali Khanin kanssa venäläisten vaikutusvallan suhteen. Britit halusivat estää venäläisten vaikutusvallan maassa ja vaativat saada oikeuden sijoittaa maahan omia asiamiehiään. Kun vaatimuksiin ei taivuttu, tilanne jännittyi edelleen ja lopulta britit marssivat Afganistaniin voittaen helposti sen armeijan teknisellä ylivoimallaan. Pääkaupunki Kabul vallattiin tammikuussa 1879 ja Šir Ali pakeni pohjoiseen. Kabulissa britit nostivat valtaistuimelle Šir Alin aikaisemmin vangitun pojan Jaqub Khan.

Sopimus
-------

Piirros sopimuksen allekirjoittamisesta.
Gandamakin sopimus allekirjoitettiin Gandamakin kylässä Afganistanissa brittien ja afgaanien välillä 26. toukokuuta 1879. Sen allekirjoittivat emiiri Jaqub Khan ja brittien puolesta majuri Louis Cavagnari. Brittiläisen Intian varakuningas Robert Lytton hyväksyi sopimuksen vielä 30. toukokuuta. Sopimuksen tärkeimpien kohtien mukaan Afganistan luopui oikeudesta itsenäiseen ulkopolitiikkaan ja Kabuliin asetettiin pysyvä brittiläinen delegaatio. Emiiri saisi puolustustakeen ulkoisia uhkia vastaan briteiltä, sekä kiinteän 60 000 punnan vuotuisen avustuksen. Maa joutui myös luovuttamaan joitakin raja-alueitaan brittihallintoon, vaikka muodollisesti ne olisivat edelleen osa Afganistania.

Seuraukset
----------

Sopimuksen allekirjoittaminen oli päättänyt toisen afgaanisodan ensimmäisen vaiheen. Suurin osa brittijoukoista vetäytyi sen jälkeen takaisin Intiaan. Afganistanissa puhkesi kuitenkin pian levottomuuksia, jotka johtivat sodan toiseen vaiheeseen. Sopimuksen ydinkohta brittijohtoisesta Afganistanin ulkopolitiikasta kumoutui vasta Rawalpindin sopimuksella vuonna 1919. Afganistanissa historioitsijat ovat pitäneet Gandamakin sopimusta Jaqub Khanin petoksena ja maan myymisenä briteille.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Andrei Sergejeff: *Afganistanin historia - Silkkitietä kulttuurien risteykseen*, s. 179-181. Gaudeamus Helsinki University Press, 2011. ISBN 978-952-495-219-4.
2. 1 2  Ludwig W. Adamec: "Gandomak, treaty of (1879)", *Historical Dictionary of Afghanistan*. 4. painos. The Scarecrow Press, 2012. ISBN 978-0-8108-7957-7. (englanniksi)
Maalaus Göttingenin vanhan raatihuoneen seinässä Saksassa.
**Ars longa, vita brevis** on latinankielinen lause, joka tarkoittaa "taide pitkä, elämä lyhyt". Sananparsi on latinankielinen käännös Hippokrateen nimiin laitetun teoksen *Aforismit* ensimmäisen aforismin alusta, missä taiteella (taidolla) viitattiin erityisesti lääketieteeseen: ὁ βίος βραχύς, ἡ δὲ τέχνη μακρή, *ho bios brakhys, hē de tekhnē makrē*. Pidemmin aforismin alku kuuluu "Elämä lyhyt, taito pitkä, tilaisuus ohikiitävä, kokemus pettävä, päätös vaikea". Lausetta käytti poleemisessa tarkoituksessa myöhemmin Seneca teoksessaan *Elämän lyhyydestä* tahtoessaan vakuuttaa, että elämä ei olisi lyhyt, ellei sitä suurelta osin käytettäisi tarpeettomiin askareisiin.

Lausetta käytetään usein ilmaisemaan, että ihmiselämä on niin lyhyt, ettei ihminen ehdi oppia kaikkea, tai että tiedot ja taidot elävät kauemmin kuin ihminen. Se voi olla myös Senecan tavoin kehotus olla hukkaamatta aikaa turhuuksiin.

Lähteet
-------

1. 1 2  Kivimäki, Arto: *Carpe Diem! Hauskaa ja hyödyllistä latinaa*, s. 30–31. Karisto, 2008. ISBN 978-951-23-4118-4.
2. ↑  Hippokrates: *Aforismit* 1.1. Teoksessa Hippokrates: *Valitut teokset*, s. 273. Suomennokset, yleisen johdannon sekä tekstien johdanto-osat laatinut Marke Ahonen. Helsinki: Duodecim, 2021. ISBN 978-952-360-227-4.
3. ↑  Seneca: *Elämän lyhyydestä* 1.1. Teoksessa Seneca: *Elämän lyhyydestä*, s. 25. Suomentanut Juhana Torkki. Otava, 2018. ISBN 978-951-1-32648-9.
4. ↑  Vita brevis, ars longa *Treccani. Vocabulario on line*. Viitattu 2.4.2022. (italiaksi)
**Ganaraskankoira** (*Ganaraskan*) on kanadalainen koirarotu.

Ulkonäkö
--------

Rotu on keskikokoinen. Karvapeite on pehmeä, runsas ja aaltoileva. Villakoiran ja bichon frisén tapaan ei esiinny lainkaan karvanlähtöä. Väritys vaihtelee: se voi olla kultainen, punainen, musta ruosteenruskein merkein, musta hopeisin merkein, soopeli, musta tai monivärinen (valkoinen pohjaväri muunvärisillä merkeillä). Säkäkorkeus vaihtelee 35,5–40,5 cm ja paino 7–8 kg välillä.

Luonne ja käyttäytyminen
------------------------

Ganaraskankoira on keskimääräistä älykkäämpi, tasapainoinen, rakastava, miellyttämishaluinen, uskollinen ja nopea oppimaan. Se muodostaa perheeseensä vahvan siteen. Se on herkkä ja tyyni, mutta kuitenkin valpas ja halukas työskentelemään.

Alkuperä
--------

Rotu on kotoisin Port Hopesta Ontariosta, ja on saanut nimensä siellä sijaitsevasta Ganaraska-joesta. Se jalostettiin cockerspanielista, villakoirasta, bichon friséstä ja kääpiösnautserista terapiakoiraksi 1970-1980-luvuilla. Jalostukseen huolittiin vain yksilöitä, joiden oppimiskyky oli poikkeuksellisen hyvä. Nykyisin on toiminnassa rotujärjestö nimeltä *The Canadian Ganaraskan Breeders Association*.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Rambo, Ganaraskankoira. Haettu 20. elokuuta 2010.
Kemiassa transuraanisille eli uraania raskaammille alkuaineille annetaan nimi usein löytöpaikan tai löytäjän mukaan ja symboli (nimeen viittaava kirjainyhdistelmä) vasta sen jälkeen kun ne on löydetty. Vielä löytämättömistä alkuaineista käytävän keskustelun helpottamiseksi IUPAC (engl. *International Union of Pure and Applied Chemistry*) on määritellyt väliaikaisen **järjestelmällisen transuraanisten alkuaineiden nimeämisjärjestelmän**. Tämä nimeämisjärjestelmän idea sai alkunsa onnistuneesta orgaanisten yhdisteiden nimeämisjärjestelmästä.

IUPACin säännöt
---------------

|   numero   |   (etu)liite   | symboli |
| --- | --- | --- |
| 0 | nil | n |
| 1 | un | u |
| 2 | b(i) | b |
| 3 | tr(i) | t |
| 4 | quad | q |
| 5 | pent | p |
| 6 | hex | h |
| 7 | sept | s |
| 8 | oct | o |
| 9 | en(n) | e |

Väliaikaiset alkuaineiden nimet saadaan järjestelmällisesti alkuaineen järjestysluvusta (transuraanisilla 3-numeroinen). Jokainen numero muutetaan taulukonmukaisesti latinalais- tai kreikkalaisperäiseen etuliitteeseen, päätteeseen ja nimensisäiseen liitteeseen, josta lopulta muodostuu alkuaineen koko nimi. Järjestelmällisen nimen perään lisätään vielä pääte *-ium*.
Symboli muodostetaan ottamalla jokaisen liitteen ensimmäinen kirjain.

Jokaiselle alkuaineelle aina alkuaineeseen 118 (oganesson) saakka on annettu oma järjestelmällisestä nimeämisjärjestelmästä poikkeava nimensä. Tämän vuoksi järjestelmällistä nimeämisjärjestelmää suositellaan käytettäviksi vain niille alkuaineille joiden järjestysnumero on yli 118, joten käytännössä näiden alkuaineiden symbolit ovat aina kolmekirjaimisia (esimerkiksi Uue, Ubt, Bno).

Nimeämisesimerkkejä
-------------------

* Alkuaine 119: un + un + enn + ium = ununennium (Uue)
* Alkuaine 123: un + bi + tr + ium = unbitrium (Ubt)
* Alkuaine 208: bi + nil + oct + ium = biniloctium (Bno)
* Alkuaine 444: quad + quad + quad + ium = quadquadquadium (Qqq)
* Alkuaine 457: quad + pent + sept + ium = quadpentseptium (Qps)
* Alkuaine 783: sept + oct + tr + ium = septocttrium (Sot)
* Alkuaine 986: enn + oct + hex + ium = ennocthexium (Eoh)

Nimeämisjärjestelmässä on muutama poikkeussääntö:

* jos *bi*- tai *tri*-liite päättyy liitteeseen '-ium' (eli -2, -3), tulokseksi muodostuu '-bium' tai '-trium' eikä '-biium' tai '-triium'.
* jos *enn*-liite jatkuu liitteellä *nil* (eli -90-), tulokseksi muodostuu '-ennil-' eikä '-ennnil-'.