recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
von Linde vuonna 1868
**Carl Paul Gottfried von Linde** (11. kesäkuuta 1842, Berndorf, Oberfranken – 16. marraskuuta 1934, München) oli saksalainen insinööri, joka kehitti nykyaikaisen jäähdytystekniikan.

Von Linde syntyi Berndorfissa ja opiskeli Zürichissä Rudolf Clausiuksen johdolla. Hän valmistui 1864 ja työskenteli puuvillankehräämössä Berliinissä ja Kraussin veturitehtaalla Münchenissä. Kun uusi *Königlich Bayerische Technische Hochschule München* (nykyinen Technische Universität München) perustettiin, von Linde ryhtyi 1868 koneensuunnittelun apulaisprofessoriksi.

Vuonna 1876 hän kehitti jäähdytyskoneen ja perusti yhtiön *Lindes Eismaschinen AG* (nyt Linde AG). Von Linde ei ollut jäähdytyskoneen ensimmäinen keksijä, mutta hänen jäähdytyskoneensa oli paljon tehokkaampi kuin Jacob Perkinsin vuonna 1834 kehittämä. Vuoteen 1908 Linden yhtiö oli myynyt 2600 konetta, joista yli puolet panimoille. Hän kehitti myös kotitalousversion.

Linden prosessi
Von Linde oli uranuurtaja myös matalan lämpötilan fysiikassa. Vuonna 1890 hän palasi yliopistoon ja 1895 perusti tehtaan, jossa nesteytettiin ilmaa *Joulen–Kelvinin prosessilla* (myös *Linden prosessi*). Kuuden vuoden kuluttua hän kehitti menetelmän, joilla voitiin erottaa happi nesteytetystä ilmasta teollisessa laajuudessa.

Lähteet
-------

1. ↑  Carl von Linde (Arkistoitu – Internet Archive) Chemical Heritage


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Alankomaat

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* Mathematics Genealogy Project

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**BDO Global** on maailman viidenneksi suurin tilintarkastusorganisaatio. Kansainvälinen BDO-verkosto työllistää yli 74 000 työntekijää 167 eri maassa. Sen liikevaihto oli vuonna 2019 noin 8,5 miljardia euroa. BDO on maailman suurista tilintarkastusketjuista ainoa, joka on alun perin perustettu Euroopassa. Verkosto tarjoaa tilintarkastuspalveluiden lisäksi vero- ja neuvontapalveluita. BDO:n pääkonttori sijaitsee Brysselissä.

BDO Oy
------

Suomen BDO-konsernilla on noin 200 työntekijää. BDO Suomen pääkonttori sijaitsee Lauttasaaressa, Helsingissä ja konsernin muut suuremmat toimistot Turussa, Tampereella, Jyväskylässä, Joensuussa sekä Oulussa. Yritys tarjoaa tilintarkastuksen lisäksi sisäisen tarkastuksen, julkishallinnon, IT-neuvonannon, johtamisen, verotuksen, taloushallinnon ja yritysjärjestelyjen asiantuntijapalveluita.

BDO osti enemmistön Audiator Oy:n osakekannasta Suomen Kuntaliitolta 29. marraskuuta 2012. JHTT-yhteisö BDO Audiator Oy on osa Suomen BDO-konsernia.

Lähteet
-------

1. ↑  , Kansainvälinen verkosto.
2. ↑  , BDO Suomi.
3. ↑  , Palvelumme.

Aiheesta muualla
----------------

* BDO Global
* BDO Suomi
* BDO Oy:n LinkedIn-profiili
**Karl Vilhelm (Carl Wilhelm) Enckell** (4. syyskuuta 1818 Helsingin pitäjä – 11. maaliskuuta 1883 Vehkalahti) oli suomalainen opettaja, rovasti ja kirjailija.

Enckellin vanhemmat olivat Helsingin pitäjän lukkari Karl Enckell ja Sofia Maria Fristedt. Hän kävi Helsingin triviaalikoulua ja Porvoon lukiota päästen ylioppilaaksi 1836. Enckell valmistui filosofian kandidaatiksi 1842 ja maisteriksi 1844. Hän kirjoitti dosentinväitöskirjan 1848 ja hänet vihittiin papiksi 1852. Enckell oli Viipurin lukion vt. 2. matematiikan lehtorina 1842–1844 ja vakinaisena lehtorina 1844–1848. Hän oli Helsingin yksityislyseon opettajana 1847–1849, Helsingin yliopiston kreikkalaisen kirjallisuuden dosenttina 1848–1856 ja Helsingin yläalkeiskoulun konrehtorina 1854–1856.

Enckell valittiin 1856 Haminan ja Vehkalahden kirkkoherraksi. Hän sai rovastin arvon 1860 ja hän toimi puhujana ja synodaaliväitöksen varapreeseksenä pappeinkokouksessa Porvoossa 1866.

Enckell oli naimisissa kaksi kertaa:

* 1844–1858 Aurora Charlotta Forssin (k. 1858) kanssa
* vuodesta 1860 Alexandra Fredrika Vendla Helena Appelbergin kanssa

Enckellin lapsista tunnetuin oli taidemaalari Knut Magnus Enckell.

Teoksia
-------

* *De anni tempore Pythiorum*, dosentin väitöskirja. 1848

Lähteet
-------

* C. W. Enckell SKS:n kirjailijamatrikkelissa (toimimaton linkki)
* Kotivuori, Yrjö: Karl Vilhelm Enckell. *Ylioppilasmatrikkeli 1640–1852*. Helsingin yliopiston verkkojulkaisu 2005. Luettu 5.2.2010.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Ylioppilasmatrikkeli 1640–1852

 |

 |
Zinkevytš Kiovassa vuonna 2019.
**Jana Vadymivna Zinkevytš** (ukr. Яна Вадимівна Зінкевич; s. 2. heinäkuuta 1995 Rivne) on ukrainalainen poliitikko ja entinen sotilas.

Zinkevytš liittyi vuonna 2014 vapaaehtoisena Oikean sektorin pataljoonaan ja taisteli Itä-Ukrainan sodassa kesällä 2014, minkä jälkeen hän perusti Hospitaljery-lääkintäpataljoonan. Vuonna 2015 hän perusti Pavlohradiin lääkintämiesten koulutuskeskuksen. Joulukuussa 2015 hän joutui liikenneonnettomuuteen, jonka seurauksena hän halvaantui alaraajoistaan. Vuonna 2017 hän aloitti opinnot Dnipron lääketieteellisessä valtionyliopistossa. Vuoden 2019 parlamenttivaaleissa Zinkevytš valittiin Ukrainan parlamenttiin eli Verh’ovna Radaan Euroopan solidaarisuus -puolueen listan seitsemäntenä, riippumattomana ehdokkaana. Vuonna 2022 hänet valittiin BBC:n 100 Women -listalle.

Lähteet
-------

1. ↑  Зінкевич Яна Вадимівна *LB.ua*.  Arkistoitu 13.4.2023. Viitattu 13.4.2023. (ukrainaksi)
2. ↑  Зінкевич Яна Вадимівна *ПолітХаб*.  Arkistoitu 13.4.2023. Viitattu 13.4.2023. (ukrainaksi)
3. ↑  BBC 100 Women 2022: Who is on the list this year? *BBC News*.  Arkistoitu 13.4.2023. Viitattu 13.4.2023. (englanniksi)
Kuusan kanava
Kuusan sulku maantiesillalta katsottuna.
**Kuusan kanava** on sulkukanava, joka sijaitsee Laukaassa. Kanava yhdistää Saraaveden ja Vatianjärven ja on osa Keiteleen kanavaa yhdessä Vaajakosken, Kuhankosken, Kapeenkosken ja Paatelan sulkujen kanssa. Kanavan rakensivat neuvostoliittolaiset 1990–1993 osana Neuvostoliiton ja Suomen välisen bilateraalikaupan tasapainottamista, koska Suomen vienti Neuvostoliittoon oli suurempaa kuin Suomen tuonti Neuvostoliitosta. Kanava on 350 metriä pitkä. Saraaveden ja Vatianjärven korkeusero on 3,90–4,10 m.

Kanavassa on yksi sulku, jossa suurimmat aluksen sallitut mitat ovat 110,0 × 11,8 × 2,4 metriä (pituus x leveys x syväys). Sulun ylittävän kiinteän sillan alikulkukorkeus on 8,0 metriä mutta kanavan alapuolella oleva rautatiesilta rajoittaa mastonkorkeuden enintään 6,1 metriin. Muulla reitillä mastonkorkeus on 5,5 metriä. Kanavan vieressä sijaitsee Kuusankoski josta purkautuva vesi aiheuttaa voimakkaita pyörteitä sulun alavirran odotuslaiturille saakka. Kanavan sulkuportit ovat sähkömekaanisilla koneistoilla varustetut sektoriportit.

Kanava on itsepalvelusulku, mutta sen kaukokäyttö ja valvonta on mahdollista Paatelan kanavan keskusvalvomosta. Keiteleen kanavan käyttö- ja kunnossapitotehtävistä vastaa Väyläviraston urakoitsijana Mismo Oy.

Kanavan aukioloajat:

* Toukokuu: klo 7-21
* Kesäkuu: klo 7-24
* Heinäkuu: klo 7-24
* Elokuu: klo 7-24
* Syyskuu: klo 7-18
* Lokakuu: keskiviikosta sunnuntaihin klo 7-17

Lähteet:
--------

1. ↑  Väylävirasto: Keiteleen kanava: Kuusan kanava *vayla.fi*.
2. ↑  Suomen kanavat: Päijänne-Keitele kanavareitti *kanaler.arnholm.nu*.
3. ↑  Mismo Oy: Sisävesikanavat *mismo.fi*.
**K. F. Dunderbergin konepaja** oli suomalainen omana aikanaan keskisuuri metalliteollisuusyritys, joka toimi Tampereen Nalkalassa osoitteessa Näsilinnankatu 29 1800-luvun lopulta aina 1950-luvulle saakka.

Vuonna 1854 kupariseppämestari C. G. Dunderberg perusti Tampereelle oman kupari- ja levysepänliikkeensä. Liike siirtyi 1886 hänen pojalleen Karl Fredrik Dunderbergille (1861–1928), joka laajensi sen vähitellen konepajaksi ja valimoksi. 1900-luvun alussa Dunderbergin konepajassa oli noin sata työntekijää. Konepajan yhteydessä oli myös naulatehdas, joka kuitenkin lopetettiin 1930. K. F. Dunderbergin kuoltua liikettä johti hänen leskensä Maria Dunderberg (1873–1949). 

Dunderbergin konepaja valmisti muun muassa höyrykoneita, lokomobiileja, keskuslämmitys- ja vesijohtolaitteita, höyrykattiloita, höyrylaivoja sekä erilaisia koneistoja sahoja, myllyjä, leipomoita ynnä muita varten. 1930-luvulla konepaja valmisti myös bensiini- ja petrolikäyttöistä K.F.D.-venemoottoria.

Kirjallisuutta
--------------

* Juhani Valanto: *Dunderbergien tarina*. Hämeen Museoseura ry, Tampere 2004. ISBN 952-91-8147-7

Lähteet
-------

* Erkki Härö: Suomalaisia höyrykonevalmistajia[vanhentunut linkki]

### Viitteet

1. 1 2  K. F. Dunderberg, Kauppalehti, 28.10.1914, nro 43B, s. 111, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot

Aiheesta muualla
----------------

* Kansalliskirjaston pienpainate-arkisto: K.F.D.-venemoottorin esite vuodelta 1937
**Cynthia "Janay" DeLoach** (s. 12. lokakuuta 1985) on yhdysvaltalainen yleisurheilija. Arvokisatasolla hän on kilpaillut pituushypyssä ja aitajuoksussa.

Ura
---

### Alkuvuodet

Deloach valmistui Ben Eielson High Schoolista 19. toukokuuta 2003. Hän pelasi koko lukion ajan koripalloa ja oli jopa cheerleading-joukkueessa lukuvuoden aikana. Hän oli Lady Ravensin eniten pisteitä tehnyt pelaaja.

### Ammattilaisura

Deloach oli maailmanmestaruuskilpailuissa 2011 pituushypyssä kuudes. Sisäratojen MM-kilpailuissa 2012 hän sijoittui pituushypyssä toiseksi tuloksella 698 cm ja Lontoon kesäolympialaisissa kolmanneksi tuloksella 689 cm. Moskovan MM-kilpailuissa 2013 hän oli yhdestoista.

Sopotin MM-hallikilpailuissa 2014 hän kilpaili 60 metrin aitajuoksussa sijoittuen viidenneksi.

### Kansalliset mestaruus- ja karsintakilpailut

Yhdysvaltain olympiakarsinnoissa 2012 hän sijoittui pituushypyssä kolmanneksi myötätuulituloksella 708 cm. Kilpailussa hän hyppäsi myös sallituissa olosuhteissa ennätyksensä 703 cm. Lajin Yhdysvaltojen-mestaruuden hän on voittanut ulkoradoilla 2013 ja sisäradoilla 2011, 2012 ja 2013.

Yksityiselämä
-------------

Deloachin vanhemmat ovat Dede ja William Deloach. Janay on naimisissa Patrick Soukupin kanssa. Parin häät pidettiin syyskuussa 2012 salaisessa paikassa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Janay DeLoach Soukup *tilastopaja.org*.  Arkistoitu 7.11.2014. Viitattu 28.3.2014. (englanniksi)


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* World Athletics
* Tilastopaja 🔒

 |

 |

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Janay Deloach
Atlee, Truman ja Stalin
**Potsdam Agreement** (saksaksi: *Potsdamer Abkommen*) oli elokuussa 1945 solmittu sopimus kolmen toisen maailmansodan liittolaisen; Yhdistyneen kuningaskunnan, Yhdysvaltojen ja Neuvostoliiton välillä. Se koski Saksan, sen rajojen muutoksia ja koko maan sotilaallista miehitystä ja jälleenrakentamista. Se käsitteli myös Saksan demilitarisointia, hyvityksiä, sotarikollisten syytteeseenpanoa ja etnisten saksalaisten massakarkottamista eri puolilta Eurooppaa.

Tiedonantona toteutettu sopimus ei ollut kansainvälisen oikeuden mukaan rauhansopimus, vaikka se loikin toteutuneita tosiasioita. Se korvattiin Saksan lopullista järjestelyä koskevalla sopimuksella, joka allekirjoitettiin 12. syyskuuta 1990.

Koska De Gaullea ei ollut kutsuttu konferenssiin, Ranska vastusti Potsdamin sopimusten täytäntöönpanoa miehitysvyöhykkeellään. Erityisesti ranskalaiset kieltäytyivät siirtämästä karkotettuja saksalaisia ​​idästä. Ranskalaiset eivät myöskään hyväksyneet mitään velvollisuutta noudattaa Potsdamin sopimusta liittoutuneiden valvontakomission menettelyissä; erityisesti vastustamalla kaikkia ehdotuksia jotka olisivat voineet johtaa Saksojen yhdistymiseen.

Katso myös
----------

* Potsdamin konferenssi

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Potsdam Agreement
Charlotte Elliott
**Charlotte Elliott** (18. maaliskuuta 1789 Clapham, Englanti - 22. syyskuuta 1887, Brighton) oli englantilainen runoilija, virsirunoilija ja toimittaja.

Elliotin elämä nuorena oli huoletonta, hänet tunnettiin suosittuna muotokuvamaalarina ja humorististen runojen kirjoittajana. Kun hän täytti kolmekymmentä vuotta, alkoi hänen terveytensä horjua. Hän muutti 1832 Brightoniin. ja hän joutui vuoteenomaksi loppuelämänsä ajaksi. Siellä hän asui veljensä, anglikaanisen papin luona.

Hänen terveytensä tila sai hänet joskus epätoivoiseksi. 1822 hän sai kuulla, että sveitsiläinen pastori Caesar Malan oli vierailulla Brightonissa. Malanin vierailusta tuli käännekohta Elliotin elämään. ja keskustelut Malanin kanssa tekivät vaikutuksen Elliotin uskoon.

Hän on kirjoittanut noin 150 virttä ja julkaissut niitä muutamassa kokoelmassa esim. *"The Invalid’s Hymn Book*" (1834 ), "*Psalms and Hymns for Public, Private, and Social Worship"* (1835–48), "*H*o*urs of Sorrow"* (1836), "*Hymns for a Week"* (1839), "*Thoughts in Verse on Sacred Subjects*" (1869). Häntä pidetään yhtenä Englannin hienoimmista laulujen kirjoittajina. Kerrotaan, että hänen kuolemansa jälkeen hänen papereittensa joukosta löytyi tuhansia kirjeitä ihmisiltä eri puolilta maailmaa, joissa he kirjoittivat mitä Elliotin virsi "Just as I am" oli merkinnyt heille. 

Ellotin tuotannosta tunnetaan parhaiten virsi "Just as I am", joka on vuodelta 1834 ja ilmestyi "*The Invalid’s Hymn Book -kirjassa".* Virsi on suomeksi muutamassa virsi-ja laulukirjassa. 

* Ruotsin kirkon virsikirja, virsi 222 "Kyyn tällaisena luoksesi", (Suom. Niilo Rauhala 1998 Betty Ehrenborg-Possen ruotsinkielisen tekstin (1853) pohjalta)
* Seurakunta laulaa, laulu 223 "Käyn tällaisena luoksesi (Suom. Niilo Rauhala 1998)
* Hengellinen laulukirja, laulu 257 "Käyn tällaisena turviisi"
* Pelastusarmeijan laulukirja, laulu 34 "Käyn tällaisena turviisi".

Lähteet
-------

1. 1 2  Oscar Lövgren
(ruotsiksi): *Psalm- och sånglexikon*, s. 174. Gummesons bokförlag, Stockholm, 1964. (ruotsiksi)
2. 1 2 3  Per Olof Nisser, Inger Selander, Hans Bernskiöld: *Psalmernas väg Kommentaren till text och musik i Den svenska psalmboken*
Band 2 Psalmerna 205-429*, s. 53. Wessmans musikförlag AB Visby, 2017. ISBN 978-91-877-052-0. (ruotsiksi)*
3. ↑  Charlotte Elliott 1789–1871 *hymntime.com*. Viitattu 6.3. 2022. (englanniksi)
4. ↑  Just As I Am … The Life of Charlotte Elliott *christianstudylibrary.org*. Viitattu 6.3.2022. (englanniksi)
5. ↑  Just as I am *hymnal.net*. Viitattu 6.3.2022. (englanniksi)
6. ↑  *Pelastusarmeijan laulukirja*. Suomen pelastusarmeija. Päämaja
Pelastusarmeija, 1990.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Yhdysvallat
* Korea
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Muut | 
* RISM
* SNAC

 |

 |
*Domitianus voi myös tarkoittaa samannimistä Rooman keisaria joka hallitsi 81–96.*
**Domitianus** oli roomalainen sotilas, joka julisti itsensä keisariksi Gallian keisarikunnan aikana. Hän hallitsi lyhyen ajan vuonna 271. Domitianuksen mainitsevat Zosimos ja *Historia Augusta*. Muita todisteita Domitianuksesta ovat kaksi kolikkoa joista ensimmäinen löydettiin Loiren alueelta Ranskasta vuonna 1900. Sitä pidettiin pitkän aikaa väärennöksenä, mutta vuonna 2003 löydettiin Oxfordshirestä Englannista toinen Domitianuksen lyöttämä kolikko. Kolikon aitoudesta ei ole epäilystä koska se löydettiin ruukusta jossa oli 5 000 muuta kolikkoa vuosilta 250–275. 

Domitianuksen arvellaan hallinneen vain muutaman päivän ajan. Keisari Aurelianus ilmeisesti teloitutti hänet, koska hän oli lyöttänyt rahaa omissa nimissään.

Aiheesta muualla
----------------

* Coin unearths new Roman emperor BBC News (englanniksi)


|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
|   | Edeltäjä:**Victorinus** | **Gallian keisarikunnan keisari**  | Seuraaja:**Tetricus I** |
**Potnia** (m.kreik. Πότνια, "Valtiatar", "Herratar") oli minolaisen ja mykeneläisen uskonnon jumalattaren nimitys tai arvonimi. Se saattoi viitata joko yhteen jumalattareen, jolla oli monia nimiä tai epiteettejä, tai eri jumalattariin.

Lineaari-B-tauluissa nimi Potnia (*po-ti-ni-ja*) esiintyy usein, mutta eri epiteettien kanssa. Knossoksesta tunnetaan muun muassa *Atana Potnia* (*a-ta-na po-ti-ni-ja*), joka oli mahdollisesti suuri äitijumalatar ja hedelmällisyyden jumalatar, jonka pyhäköt olivat usein vuorilla. Nimi saattaa tarkoittaa "kuolematonta valtiatarta" tai viitata Ateenaan tai Atheneen ("At(h)ana Potnia", "Athene Potnia"). Knossoksesta tunnetaan myös "Labyrintin Valtiatar" -Potnia (*dapu-ri-to-jo po-ti-ni-ja*). Lisäksi tunnetaan muun muassa "Viljan Potnia" (*si-to-po-ti-ni-ja*) ja "Hevosten Potnia" (*po-ti-ni-ja i-qe-ja*). Pyloksessa Potnia viittasi paikalliseen, muutoin vähän tunnettuun Pakijane (*pa-ki-ja-ne*) -jumalattareen. Nykyisin nimitystä käytetään lisäksi Potnia Theron ("Eläinten valtiatar") -nimisestä jumalattaresta. Tämä nimitys on kuitenkin nykyaikainen, ja sillä viitataan minolaisesta taiteesta tunnettuun jumalatarhahmoon, jolla on usein eläimiä ympärillään.

Nimi periytyi klassiseen kreikkaan ja oli käytössä samassa merkityksessä myös antiikin aikana. Tällöin epiteettiä Potnia käytettiin ainakin Artemiista sekä Demeteristä ja Persefoneesta (monikossa *Potniai*).

Lähteet
-------

1. 1 2  Castrén, Paavo & Pietilä-Castrén, Leena: "Potnia", *Antiikin käsikirja*, s. 452. Helsinki: Otava, 2000. ISBN 951-1-12387-4.
2. 1 2  Burkert, Walter: *Greek Religion*, s. 43–46. (Griechische Religion der archaischen und klassischen Epoche, 1977.) Käännös John Raffan. Cambridge: Harvard University Press, 1985. ISBN 0-674-36281-0. (englanniksi)
3. 1 2  Clark, Tom Foran: *Freewheeling: Writing on Crete*, s. 81–86. Xlibris Corporation, 2015. ISBN 1503598551. Teoksen verkkoversio.
4. 1 2  Schofield, Louise: "Mycenaean Religion", *The Mycenaeans*, s. 160. Getty Publications, 2007. ISBN 0892368675. Teoksen verkkoversio.
**Kari Viljami Rämö** (s. 3. heinäkuuta 1952 Elimäki) on suomalainen insinööri ja yritysjohtaja, joka on saanut energianeuvoksen arvonimen.

Kari Rämö syntyi Viljam ja Aili Rämön perheeseen. Hänen puolisonsa vuodesta 1978 on Anja Helena Kelkka. Rämö tuli ylioppilaaksi Elimäen yhteiskoulusta 1971 ja valmistui diplomi-insinööriksi  Teknillisestä korkeakoulusta 1977. Hän oli Espoon Sähkön diplomityöntekijä 1977 ja tutkimusinsinööri 1978–1981, Tuusulan seudun sähkölaitoksen kuntayhtymän käyttöosaston päällikkö 1981–1984, Kuopion kaupungin energialaitoksen sähkölaitososaston päällikkö 1984–1987, Kouvolan seudun sähkölaitoksen toimitusjohtaja 1988–1992, Kouvolan Seudun Sähkön, vuodesta 2003 KSS Energia, toimitusjohtaja 1992–2005 ja sitten Kymenlaakson Sähkön toimitusjohtaja vuoden 2015 loppuun asti. Rämö oli myös Kuopion teknillisen oppilaitoksen tuntiopettaja 1985–1987 ja hänellä oli useita asiantuntija- ja luottamustehtäviä ammattiuransa aikana. Energianeuvoksen arvonimen Rämö sai vuonna 2012.

Lähteet
-------

1. 1 2  Tuomas Möttönen: Energianeuvos Kari Rämö (1952–). *Suomen talouselämän vaikuttajat* -verkkojulkaisu (maksullinen). 15.1.2015. Suomalaisen Kirjallisuuden Seura. Viitattu 16.6.2022.
2. ↑  Nimitykset. Kymenlaakson Sähkö saa uuden toimitusjohtajan. *Tekniikka&Talous*, 24.8.2015.
**Domnonia** (ransk. *Domnonée*) oli bretonien varhaiskeskiaikainen ruhtinaskunta nykyisen Bretagnen pohjoisosissa Ranskassa. Ruhtinaskunnalla oli mahdollisesti historiallinen yhteys Dumnoniaan Britteinsaarilla. Omana poliittisena yksikkönään se katosi Bretagnessa varhaiskeskiajan jälkeen.

Domnonian käsittäneen alueen laajuutta ei tunneta tarkasti ja sen alue lienee suurentunut ja pienentynyt eri aikoina. Sen ydinalue käsitti nykyisen Bretagnen pohjoisosat Côtes-d’Armorin ja Finistèren departementtien alueella.

Domnonian nimi on johdettu vanhasta Lounais-Englantia asuttaneiden brittiheimon nimestä *dumnonii* ja heidän asuinalueestaan Dumnonia. Sama heimo antoi nimensä Englannin Devonin nykyiselle kreivikunnalle. Domnoniaan Bretagnessa eli tuolloin Rooman valtakuntaan kuuluneen Armorikan alueelle alkoi saapua brittien muuttoaaltoja ja nimestä päätellen Domnonian asukkaat tulivat Dumnonian alueelta. On mahdollista, että heidän alueensa Englannin kanaalin molemmin puolin muodostivat yhden yhtenäisen roomalaisen civitas-alueen. Rooman romahtaessa alueesta kehittyi varhaiskeskiaikainen kuningaskunta. Cornwallille nimensä antanut civitas *cornovii* muodosti Domnonian tapaan Cornouaille eli Kernev nimisen valtion Bretagnen luoteisosiin.

Bretagnelaisissa historiallisissa lähteissä Domnonia mainitaan kuninkaiden eli *reges* hallitsemana valtiona. Merovingien frankkivaltakunnan lähteet puhuvat heistä puolestaan vain kreiveinä eli *comtes*. Historiallisten lähteiden perusteella ehkä tunnetuin Domnonian hallitsija oli 600-luvulla elänyt Iudichael. Domnonia mainitaan myös bretagnelaisen pyhimyksen Gwennolen (*Uuinuualoe*) elämäkerrassa, jonka kirjoittaja mainitsee Domnonian olleen tunnettu pyhänhäväistyksistään ja haureista juhlista. Bretagnen sittemmin yhdistyessä Domnonia katosi merkittävänä tekijänä varhaiskeskiajan jälkeisen Bretagnen poliittisessa tai kirkollisessa hallinnossa. Kuitenkin ennen Napoleonin valtaannousua osa ruhtinaskunnan alueesta muodosti *Domnonée*-nimisen aluehallinnollisen yksikön.

;Lähteet
--------

1. 1 2 3  John T. Koch: *Celtic Culture - A Historical Encyclopedia*, s. 606. Volume II Celto–F. ABC-CLIO, 2006. ISBN 1-85109-445-8. (englanniksi)
2. ↑  Domnonia *Oxford Reference*. Oxford University Press. Viitattu 23.4.2019. (englanniksi)
**Potosí** (esp. *Departamento de Potosí*) on yksi Bolivian yhdeksästä departementista. Se sijaitsee maan lounaisosassa rajautuen etelässä Argentiinaan, lännessä Chileen, pohjoisessa Oruron ja Cochabamban departementteihin, ja lännessä Chuquisacan ja Tarijan departementteihin. Potosí on pinta-alaltaan 118 218 neliökilometriä ja sen asukasluku oli vuonna 2010 yhteensä 788 400. Departementin pääkaupunki on noin 154 000 asukkaan Potosí.

Potosín departementti on pääosin karua ja vuoristoista aluetta. Departementin alueella sijaitsee maailman suurin suolatasanko Salar de Uyuni. Potosí oli Espanjan siirtomaavallan aikaan Bolivian rikkainta aluetta, sillä se tuotti ison osan Eurooppaan laivatusta hopeasta.

Lähteet
-------

1. 1 2  Bolivia: Departements, Major Cities & Agglomerations *citypopulation.de*. Viitattu 14.2.2011. (englanniksi)
2. ↑  Potosi Department *bolivianland.net*. Viitattu 14.2.2011. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Potosí (departementti)** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
| 

| * n
* k
* m
Bolivian departementit |
| --- |
|  |
| 
* Beni
* Chuquisaca
* Cochabamba
* La Paz
* Oruro
* Pando
* Potosí
* Santa Cruz
* Tarija

 |

 |
*Tämä artikkeli kertoo ralliautoilijasta. Muita samannimisiä on listattu täsmennyssivulla*

**Matthew Wilson** (s. 29. tammikuuta 1987) on englantilainen ralliautoilija. Hän on Malcolm Wilsonin poika.

Wilson ajoi rallin MM-sarjassa Stobart M-Sport Ford WRT-tallissa. Hänen kartanlukijanaan ovat toimineet brittiläinen Michael Orr ja Scott Martin.

Ura
---

### Ralliuran alku

Matthew'n ensimmäinen ralli oli kartanlukijana isälleen vuonna 2003.

Wilsonin toistaiseksi paras suoritus on kaudella 2004 kolmas sija Britannian rallisarjassa. Vuonna 2005 hänestä tuli sarjan nuorin osakilpailuvoittaja 18 vuoden ikäisenä. Jo tässä vaiheessa brittimedia näki Wilsonin Colin McRaen ja Richard Burnsin seuraajana ja seuraavana brittinä, joka menestyy MM-tasolla.

Vuonna 2005 hän ajoi ulos Ison-Britannian rallissa, jolloin häneltä murtui polvi ja vasen käsi. Kartalukijalta Scott Martinilta murtui reisiluu.

### Nousu MM-sarjaan

Matthew Wilson aloitti rallin MM-sarjassa vuonna 2006, mutta kausi kului lähinnä opettelun merkeissä. Hän saavutti ensimmäisen MM-pisteensä sijoittumalla kahdeksanneksi Argentiinan MM-rallissa. Toisen kerran hän pääsi pisteille 8. sijallaan Meksikon MM-rallissa maaliskuussa 2007. Hän saavutti kauden aikana 11 pistettä.

Lokakuussa 2007 ajetussa Japanin MM-rallissa Wilson saavutti uransa toistaiseksi parhaan sijoituksen ollen neljäs.

Vuonna 2008 Wilson ajoi parhaimmillaan viidenneksi Jordanian rallissa. Hän saavutti kauden aikana 15 pistettä. Kaudella 2009 menestys oli hieman parempaa hänen saavuttaessa 28 pistettä parhaina tuloksinaan viidennet sijat Kyproksen, Argentiinan ja Puolan ralleista. Vuonna 2010 Wilson saavutti uudistuneen pistejärjestelmän ansiosta peräti 74 pistettä ja seitsemännen sijan MM-taulukossa. Hän oli pisteillä kauden jokaisessa kilpailussa paitsi Meksikon ja Japanin ralleissa. 

Wilson on saavuttanut rallissa kolme erikoiskoevoittoa.

Ralliuran jälkeen
-----------------

Ralliuran jälkeen Wilson on pyörittänyt M-Sportin Bentley GT3 -ohjelmaa.

Kuvia
-----

* Wilson Japanin rallissa 2007.Wilson Japanin rallissa 2007.
* Wilson Suomen rallissa 2010.Wilson Suomen rallissa 2010.

Lähteet
-------

* 

### Viitteet

1. 1 2 3  Matthew Wilson *crash.net*. Viitattu 9.4.2023. (englanniksi)
2. ↑  David Evans: Matthew Wilson returns to scene of huge 2005 crash that left him badly hurt *autosport.com*.  9.11.2011. Viitattu 9.4.2023. (englanniksi)
3. ↑  David Evans: The reflections and regrets of a WRC nearly-man *autosport.com*.  22.8.2018. Viitattu 9.4.2023. (englanniksi)
*Tämä artikkeli kertoo Jöns Knuutinpoika Kurjesta (k. n. 1580). Nuorempi Jöns Knuutinpoika Kurki eli vuosina 1590–1652.*
**Jöns Knuutinpoika Kurki** (k. n. 1580) oli suomalainen laamanni. 

Hän toimi Sääksmäen tuomarina 1526–1556 sekä Pohjanmaan ja Satakunnan laamannina 1535–1568. 

Vuonna 1552 hän oli kuninkaan käskystä toimittamassa perinpohjaista tarkastusta hämäläisten takamaista niiden uudisasutusta varten. Sodan syttyessä Eerik XIV:n ja Juhana-herttuan välillä Kurki esiintyi kuninkaan innokkaana tukijana kulkien huovijoukon kanssa Satakunnan läpi nostattamassa kansaa "Juhana herttuan mellakkaa" vastaan. Tätä tilaisuutta hän käytti ryöstääkseen Penttilän kartanosta herttuan entiseltä lemmityltä Kaarina Hannuntyttäreltä joukon vaatteita ja kalleuksia, joita hän ei tuomioistuinten päätöksistä huolimatta elinaikanansa luovuttanut takaisin. Juhana-herttua piti Kurjen käytöksen muistissa ja hänen noustessaan valtaistuimelle Kurki menetti laamannin viran ja läänitykset.

Lähteet
-------

* Tietosanakirja, viides osa, Helsinki, Tietosanakirja-osakeyhtiö, 1906
**Linna Golf** on Vanajanlinna Golf & Country Clubille kuuluva golfkenttä Hakumäessä Hämeenlinnassa.

Linna Golf avautui 1. elokuuta 2005, ja sen on suunnitellut Tim Lobb. Se on Suomen ainoa European Tour -tason kenttä, ja sillä on pelattu useita arvokilpailuita, mm. Challenge Tourin osakilpailu SK Challenge 2009 ja Amatööri-golfin EM-kisat 2010. Kenttä sijaitsee Vanajanlinnan yhteydessä.

Kenttä on rakennettu Suomelle tyypilliseen metsämaisemaan, ja sen tunnusmerkkinä on taitavasti muotoiltujen väylien lisäksi haastavat bunkkerit ja nopeat greenit. Kentän par-luku on 72. Takatiiltä kenttä on 6 624 metriä pitkä, "klubitiiltä" eli keltaisilta 5 965 metriä, sinisiltä 5 663 metriä, sekä punaisilta 4 959 metriä.

Arvokilpailuissa väylät 9 & 18 vaihtavat paikkaa keskenään, jolloin normaali väylä 18 pelataan kilpailuissa ulosmenon viimeisenä, ja normaali väylä 9 näin ollen kierroksen viimeisenä. Kentän 15 väylä (par 5) rakennettiin Golf World -lehden suunnittelukilpailun tuloksena, jonka voitti eteläafrikkalainen David Sampson.

Linna Golf on yksi kuudesta Hämeenlinnan alueen "Tiilaakson" golfkentästä. Muita kenttiä ovat Hattula Golf, Tawast Golf, Lepaa Golf sekä Aulangon Golfklubin kaksi kenttää, 9-reikäinen Hugo ja 18-reikäinen Eversti.

Katso myös
----------

Vanajanlinna

Lähteet
-------

* Yrityksen sivusto (Arkistoitu – Internet Archive)

### Viitteet

1. ↑   [vanhentunut linkki]
2. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive)

Aiheesta muualla
----------------

* Virtuaalinen väyläopas
*Tämä artikkeli käsittelee kartanoa Mäntsälässä. Myös Vantaan Linnaisissa sijaitsee Linnaisten kartano.*
Linnaisten kartano
**Linnaisten kartano** (ruots.*Lindnäs*) sijaitsee Mäntsälän pohjoisosassa Sulkavanjärven rannalla noin 18 kilometrin päässä kunnan keskustasta. Kartanon historia tunnetaan 1600-luvulta lähtien ja viimeisen 200 vuoden ajan se on kuulunut vapaaherralliselle Stjernvallin suvulle.

1800-luvulla Linnaisten kartano oli Mäntsälän suurimpia maanomistajia. Sen maista on erotettu Sulkavan ja Kassilan kartanot sekä vuoden 1918 torpparilain myötä 31 itsenäistä tilaa. Sodan jälkeen muodostettiin vielä yli 20 maatilaa siirtoväkeä, rintamamiehiä ja sotaorpoja varten. Kartanon omistuksessa on aikoinaan ollut muun muassa saha, mylly sekä verkatehdas. Nykyinen päärakennus on peräisin 1960-luvulta, jolloin vanha päärakennus vuodelta 1781 purettiin.

Linnaisten kartanon mailla on Stjernvallin suvun yksityinen hautausmaa nimeltään Hautaholma. Se sijaitsee korkealla mäellä kartanon eteläpuolella olevan Sulkavanjärven rannalla. Tarinan mukaan paikalle on haudattu keisari Aleksanteri I:n ja Ulrika Möllersvärdin pienenä kuollut avioton lapsi. 

Linnaisten kartanosta on saanut nimensä myös Zachris Topeliuksen vuonna 1859 ilmestynyt romaani *Linnaisten kartanon viheriä kamari* ja siihen perustuva elokuva *Linnaisten vihreä kamari*.

Kartanon omistajia ovat olleet Stjernvallien lisäksi aikaisemmin muun muassa Skytten ja Tigerstedtin suvut.

Lähteet
-------

* Mäntsälä-seura

### Viitteet

1. 1 2 3  Facta 2001 WSOY 1984 10. osa, palsta 236
**Bruno Aleksander Kanto**, vuoteen 1905 **Grönlund** (7. lokakuuta 1889 Turku – 30. marraskuuta 1943 Tukholma) oli suomalainen yritysjohtaja, joka sai kauppaneuvoksen arvonimen.

Kannon vanhemmat olivat Karl Oskar Grönlund ja Maria Emilia Lemberg ja puoliso vuodesta 1919 Anne Bruce. Kanto kävi kaksi luokkaa Turun suomalaista klassillista lyseota 1901–1903, kolme luokkaa Turun suomalaista reaalilyseota 1903–1906 ja Turun kauppaopiston 1907–1908. Hän oli Turun Siemenkaupan konttoristi 1908–1910, Hjalmar Suomisen konttoristi Lyypekissä 1911, Kaleva Import & Export -yhtiön konttoristi Hampurissa 1912 ja SOK:n palveluksessa pääkirjeenvaihtaja 1913–1914, Turun konttorin apulaisjohtaja 1914–1917 sekä edustaja ja tavaranhankkija Tukholmassa 1917–1918, Kööpenhaminassa 1918–1920 ja Lontoossa ja Haagissa 1919. SOK:n New Yorkin konttorin hoitaja ja Private Bankers Helander & Nektonin johtaja Kanto oli 1921–1923 ja kuljetus- ja vakuutusoston päällikkö Helsingissä 1924–1925. John Barker Oy:n kauppamatkustaja Turussa hän oli 1925–1928, Tampereen Puuvillateollisuus -yhtiön myynti- ja konttoripäällikkö vuodesta 1928 ja apulaisjohtaja 1930–1934, Tampereen Pellava- ja Rautateollisuus -yhtiön Lapinniemen puuvillatehtaan apulaisjohtaja 1934–1938 ja Tampereen Verkatehdas -yhtiön isännöitsijä 1939–1943 ja johtokunnan jäsen vuodesta 1940. Kannolla oli myös useita luottamustehtäviä. Kauppaneuvoksen arvonimen hän sai vuonna 1943.

Lähteet
-------

1. 1 2  Bruno Kanto *Biografiasampo*. Viitattu 30.7.2022.
2. ↑  Kauppaneuvos Bruno Kanto kuollut.  *Tammerkoski*, 1.2.1944, nro 1, s. 30. Kansalliskirjasto. Viitattu 30.7.2022.
**Kupreanof** on kaupunki Alaskassa. Se on saanut nimensä Venäjän Amerikan kuvernöörin kapteeni Kuprejanovin mukaan. Kaupunki sijaitsee Kupreanofinsaaren koillisrannalla vastapäätä Petersburgia ja Mitkofinsaarta.

Kupreanofin asukasluku oli vuoden 2000 väestönlaskennassa 23. Kaupungin asukkaat ovat pääosin eurooppalaisten siirtolaisten jälkeläisiä ("valkoisia", *whites* oli vuoden 2000 väestönlaskennassa asukkaista 21). Alaskan alkuperäiskansoihin kuuluvia asukkaita ei ole. Kaikki talot on rakennettu vesirajaan, teitä kaupungissa ei ole. Asukkaat kulkevat kevyillä veneillä Petersburgiin kouluun ja kauppoihin.

Historiaa
---------

Ensimmäiset asukkaat tulivat alueelle 1800–1900-lukujen vaihteessa. Paikka tunnettiin silloin nimellä West Petersburg. Knudsenin veljekset aloittivat ensimmäisenä kylän yritystoiminnan perustamalla sahan vuonna 1911. Yukon Fur Farm aloitti kettukasvatuksen 1920-luvun alussa, mutta vaihtoi pian minkkeihin. Siitä tuli Alaskan ensimmäinen minkkitarha. 1920-luvulla Kupreanofissa asui yli sata asukasta.

Vaikka Knudsenin saha ja Yukon Fur Farm jatkoivat 1960-luvulle asti, paikkakunnan elinmahdollisuudet heikkenivät. Asukasluku oli vuonna 1950 60 ja vuonna 1960 enää 26. Sen jälkeen asukasluku on pysynyt suunnilleen samana. 

West Petersburg (erottuakseen Petersburgista) muutti nimensä Kupreanofiksi sijaintisaarensa mukaisesti vuonna 1975, kun siitä tuli toisen luokan kaupunki.

Lähteet
-------

1. ↑  American FactFinder (Community facts -haulla *kaupungin nimi, piirikunta*) *US Census Bureau*.  (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* (Arkistoitu – Internet Archive)
* Kupreanof Google Mapsissa
Pessenin ruuhi
**Pessenin ruuhi** on vanhin ajoitettu ruuhi, joka on valmistettu mesoliittisella kivikaudella. Radiohiiliajoitus sijoittaa sen 8040–7510 eaa. Ruuhta säilytetään Drentsin museossa Assenin kaupungissa Hollannissa.

Tiedot
------

Ruuhi on valmistettu yhdestä mäntyisestä  tukista kirveellä kovertamalla.
Ruuhen pituus on 2,98 metriä ja se on 44 senttimetriä leveä. Työstön jäljet näkyvät vieläkin ja viittaavat piikivisen kirveen tai sarvitaltan käyttöön.

Huomioita
---------

Osa tutkijoista on epäillyt ruuhen vesikelpoisuutta. Vaihtoehtoisesti on sitä ajateltu eläinten 
syöttökaukaloksi, vaikka karjanhoitoa ei ajoitukseen mukaan vielä harjoitettu Euroopassa. Vuonna 2011 ruuhesta valmistettiin replika, jolla melottiin onnistuneesti. Koska vesilinja oli korkealla, on meloja saattanut olla kevyt. Ruuhen tyyppi 
muistuttaa muita lähialueiden kivikautisia ruuhia.

Historia
--------

Ruuhi Drentsin museossa 2019.
Ruuhi löydettiin vuonna 1955 hollantilaisen moottoritien A28 rakentamisen yhteydessä. Hoogeveenin soilla, Pessen kylän lähellä, pohjustustyö vaati suoturpeen poistamista. Noin 2 metrin syvyydessä kaivinkone osui puunrunkoon, joka osoittautui sittemmin ruuheksi. Paikallinen viljelijä Hendrik Wanders huomasi tukin, korjasi sen talteen ja lahjoitti sen Groningenin yliopistolle. Ruuhi pakastekuivattiin ja sijoitettiin Drentsin museoon.

Lähteet
-------

### Viitteet

1. 1 2  Oudste bootje ter wereld kon werkelijk varen *Leeuwarder Courant*.  12.4.2001. ANP. Viitattu 12.1.2015. (hollanniksi)
2. 1 2  Beuker, J.R. & M.J.L.Th. Niekus: De Kano Van Pesse - De Bijl Erin *De Nieuwe Drentse Volksalmanak*.  1997. Viitattu 12.1. 2015. (hollanniksi)
3. 1 2  Wierenga, Jan: Kano Van Pesse Kon Echt Varen *Nieuwsblad van het Noorden*.  12.4. 2001. Viitattu 12.1. 2015. (hollanniksi)
4. ↑  Niekus, Marcel J.Th.: Letter to the Editor *Niewsblad van het Noorden*.  4.12. 2011. Viitattu 12.1. 2015. (hollanniksi)
5. ↑  Wanders, Rene: Boot van Pesse *bootvanpesse.com*.  4.12. 2011. Viitattu 12.1. 2015. (hollanniksi)

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Pesse canoe
**Esteban Echeverría** (2. syyskuuta 1805 Buenos Aires, Argentiina – 19. tammikuuta 1851 Montevideo, Uruguay) oli argentiinalainen runoilija ja kirjailija, jolla oli merkittävä rooli argentiinalaisen kirjallisuuden kehityksessä. Häntä pidetään yhtenä Latinalaisen Amerikan tärkeimmistä romantiikan edustajista.

Elämäkerta
----------

Esteban Echeverría syntyi tuolloin vielä Espanjan vallassa olleessa Buenos Airesissa 2. syyskuuta 1805 biskajalaisen José Domingo Echeverrían ja argentiinalaisen María Espinosan lapseksi. Kun hän vuonna 1822 pääsi yliopistoon, hänen isänsä oli jo kuollut ja äitikin menehtyi pian. Lokakuussa 1825 Echeverría muutti Ranskaan ja opiskeli Pariisissa vuodet 1826–1830, joita on sittemmin sanottu hänen elämänsä viideksi ratkaisevaksi vuodeksi. Noina vuosina Echeverría omaksui romantiikan aatesuunnan, jota hän sittemmin levitti myös kotimaahansa. Vuonna 1830 Echeverría palasi Argentiinaan ja kirjoitti siellä ensimmäisen runonsa. Ensimmäinen romanttinen tarina *Elvira* julkaistiin nimettömänä paikallisessa sanomalehdessä vuonna 1832.

Echeverría vaikutti välillisesti Juan Manuel de Rosasin diktatuurin kaatumiseen. Vuonna 1840 hänet pakotettiin lähtemään maanpakoon Uruguayn Colonia del Sacramentoon, josta hän seuraavana vuonna siirtyi pääkaupunki Montevideoon. Siellä hän kirjoitti tunnetuimmat teoksensa, *El mataderon* (Teurastamo), joka julkaistiin vasta vuosikymmeniä hänen kuolemansa jälkeen, ja mapuche-intiaanien kaappaamaksi joutuneesta valkoisesta naisesta kertovan runoelman *La cautiva*, joka myös on yksi 1800-luvun Latinalaisen Amerikan tunnetuimmista kirjallisista teoksista.

Echeverría kuoli Montevideossa 19. tammikuuta 1851 keuhkotautiin 45 vuoden ikäisenä. Hänen jäännöksensä on haudattu Buceon hautausmaalle.

Lähteet
-------

1. 1 2  Encyclopædia Britannica: Esteban Echeverría *britannica.com*. Viitattu 29.4.2021. (englanniksi)
2. ↑  Encyclopædia Britannica: Buenos Aires - History *britannica.com*. Viitattu 29.4.2021. (englanniksi)
3. 1 2 3 4  Biografía de Esteban Echeverría *poemas-del-alma.com*. Viitattu 29.4.2021. (espanjaksi)
4. 1 2 3  19 de enero *fmradiocultura.com.ar*. Viitattu 29.4.2021. (espanjaksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Chile
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Argentiina
* Katalonia
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Australia
* Kreikka
* Alankomaat
* Puola
* Portugali
* Vatikaani

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Uruguay
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**Kisõjärv** (myös *Kisejärv, Kiisajärv, Kisi järv, Kisõjärv, Küsajärv*) on Virossa Võrumaalla Rõugen kunnassa Kärinän kylässä sijaitseva järvi.

Maantietoa
----------

Järvi olisi metsäjärvi ellei pohjoispuolella olisi suuri Põnnin kylän peltoaukea. Järven pinta-ala on 44 hehtaaria (ha) ja se on 1,4 kilometriä pitkä ja 700 metriä leveä. Järven keskikohdassa on niemi, jonka erisuuntiin osoittavat haarat erottavat järvelle kolme vesiallasta. Itään kurkottava niemi Vaivsaar erottaa 600 metriä pitkän eteläisen altaan, pohjoiseen kurkoittava niemi Küpärsaar erottaa 500 metrisen pohjoisosan ja sen viereen jää 700 metrinen länsiallas. Vedenpinnan korkeus on keskimäärin 183,0 m mpy. Järveen laskee kolme lyhyttä ojaa, joista yksi tuo Laihjärven eli Luikijärven vesiä. Laskuoja lähtee järven kaakkoiskulmasta ja laskee Pahijärveen. Järven valuma-alueen laajuus on 7,2 km².

Järvi on luodattu ja sen keskisyvyys on 2,9 metriä ja suurin syvyys 5,1 metriä. Järvenpohja on mutainen, mutta lounaassa esiintyy hiekkapohjaa. Järven laskennalliseksi tilavuudeksi voidaan määrittää 0,0013 kuutiokilometriä eli 1,3 miljoonaa m³. Järven rantaviivan pituus on 4,4 kilometriä ja rannat ovat matalaa metsämaata. Rannat ovat turvepohjaista metsämaata ja pohjoisessa ja koillisessa maaperä on hiekkaista.

Järven luokittelu ja ekologia
-----------------------------

Järvi on Vesipolitiikan puitedirektiivin (VPD) (vir. *Veepoliitika Raamdirektiivi, (VRD)*) luokituksen (VRD 5) mukaan veden kovuuden osalta pehmeävetinen järvi, jonka vedenväri on vaalea (vir. *pehme- ja heledaveeline järv*).

Järvi luokitellaan limnologisesti oligotrofiseksi järveksi, jolla tarkoitetaan ravinnetasoltaan karua järveä (vir. *oligotroofne tai vähetoiteline*, OL). Silloin järven vedessä on vähän ravinteita ja siksi vedessä elävien bakteerien ja levien yhteinen biomassa jää myös pieneksi. Koko ravintoketju, joka on riippuvainen järven perustuotannon tarjonnasta, kärsii ravinnon vähyydestä ja silloin hyönteisten ja kalojen sekä laji- että yksilömäärät jäävät vähäisiksi.

Luontoarvot
-----------

Järvi sisältyy Kisõjärven maisemansuojelualueeseen (Kisejärve maastikukaitseala). Järven kiertää kuuden kilometrin mittainen patikkareitti. Järven itärannalla sijaitsee nuotiopaikka sekä sivupolku Pahijärvien väliin.

Järven valtalajit ovat ahven ja särki, mutta järvessä esiintyy myös hauki, kiiski, lahna, ruutana, sorva, suutari ja made.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6  Tamre, Ruta (toim.): *Eesti järvede nimestik*. Tallinna, Viro: Keskkonnaministeeriumi Info- ja Tehnokeskus, 2006. ISBN 978-9985-881-40-8. Teoksen verkkoversio (PDF) (viitattu 31.3.2017). (viroksi) (Arkistoitu – Internet Archive)
2. 1 2 3 4  Kalapeedia: Kisejärv (Kisõjärv, Küsajärv, Kiisajärv, Kisi järv), kalapeedia.et, viitattu 26.4.2017
3. 1 2 3  Keskkonnaregister: Kisõjärv (vee2153200) *Keskonnainfo*. Tallinna, Viro:  Keskkonnaministeerium. Viitattu 31.3.2017. (viroksi)
4. ↑  Laskettu kertomalla järven pinta-ala sen keskisyvyydellä. Tämä ei ole viranomaisten määrittämä arvo!
5. ↑  Keskkonnaamet: Kisejärve maastikukaitseala, 2015, viitattu 26.4.2017
**Kistola** on kylä Salon kaupungin Muurlassa. Kylä sijaitsee Muurlan eteläosassa Muurlantien ja Kiskontien välissä.

Kistola laaja kyläalue kulkee koko Muurlan halki itä–länsi-suunnassa. Muurlanjoki halkaiseen kyläalueen ja joen länsipuoli on kylän ydinaluetta. Ydinalue on lännestä mäkistä metsämaata, jossa kohoavat korkeimpana Poramäki, Melkkomäki ja Ruulissuonmäki. Muurlanjoen laakso on tasaista peltoaukeaa. Joelta itään nousee soinen Kukinnummi, joka rajoittuu idässä Käärmenselkä-nimiseen harjuun. Kistola ulottuu harjulta vielä itään vanhalle kunnanrajalle ja Lammijärvelle.

Kistolan historiallinen keskus on Kistolantien varrella lähellä Muurlanjokea, mutta asutuksen painopiste on nykyään Muurlantien varrella Kistolanpaltan alueella. Ydinaluetta rajaavat pohjoisessa Muurlan ja etelässä Pullolan kylät. Kyläalueen itäosassa on Kiiliänpaltan ja Heinäsuon kulmakunnat. Kiiliänpaltan asutus muodostaa Kaukolan kylän kanssa yhteistä kokonaisuutta Heinäsuon jäädessä syrjemmäksi.

Kistola on asutettu viimeistään varhaiskeskiajalla, joskin Poramäeltä on löydetty muinaishautoja. Kistolan jakokuntaan on kuulunut myös Kaukola. Kistola on kuulunut Uskelan pitäjän Salon yökuntaan ennen Muurlan kappeliseurakunnan perustamista 1724. Isojako toteutettiin Kistolassa vuonna 1788, minkä jälkeen kylässä oli kuusi tilaa. Kantatilojen määrä on sittemmin vaihdellut ja useat niistä muodostaa nykyisen Antin tilan.

Kistolaan, etenkin Muurlantien varrelle, syntyi paljon uutta asutusta 1900-luvun alussa. Muurlantien ja Kistolantien risteykseen rakennettiin myös työväentalo. Heinäsuon ja Kiiliänpaltan kulmakunnat syntyivät 1920-luvulla kylän torppien itsenäistyessä. Sotien jälkeen kylään syntyi peräti 37 uutta siirtoväen pientilaa. Muurlantien varsi on kasvanut ja kehittynyt Muurlan kirkonkylän kasvun myötä ja Kistolanpalttaan on syntynyt jopa hieman pienteollisuutta.

Lähteet
-------

1. 1 2  Kansalaisen karttapaikka Maanmittauslaitos. Viitattu 4.12.2020.
2. 1 2 3  *Turun maakuntamuseon Sarakum-projekti, Muurlan kulttuuriympäristö ja arvot*, s. 28. Turun maakuntamuseo, 2005. Teoksen verkkoversio.
**Arttu Siira** (s. 18. huhtikuuta 1993 Oulu) on suomalainen jalkapalloilija, joka edustaa Kolmosessa pelaavaa OLS:ää; aiemmin pelannut Ykkösen AC Oulussa ja lainapelaajana Kakkosen PK-37:ssa ja FC YPA:ssa. Pelipaikaltaan Siira on laitahyökkääjä. Siiran nuorempi veli Tuure Siira pelaa myös AC Oulussa.

Seurajoukkue
------------

Arttu Siiran pelaajaura ylimillä sarjatasoilla alkoi kaudella 2010, kun hän nousi Tervareiden junioreista AC Oulun liigajoukkueeseen. Siira debytoi AC Oulun paidassa 17-vuotiaana 5. kesäkuuta 2010 Veikkausliigan ottelussa AC Oulu - FC Honka, ja hän teki AC Oulun kanssa kolmen vuoden sopimuksen tammikuussa 2011.

Siira ei pysytynyt kuitenkaan vakiinnuttamaan paikkaansa AC Oulun joukkueessa, joten hän pelasi lainalla Kakkosen PK-37:ssä kaudella 2012 ja FC YPA:ssa kauden 2013. Hän siirtyi kaudella 2014 Kakkosessa pelaanneen OLS:n riveihin.

Maajoukkue
----------

Arttu Siira on pelannut 3 poikien maaottelua U16- ja U17-maajoukkueissa. Siira debytoi maajoukkueessa 23. syyskuuta 2008 U16-maajoukkueen ottelussa P-Irlanti - Suomi.

Tilastot
--------

| Kausi | Seura | Sarja | O | M |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 2010 | AC Oulu | Veikkausliiga | 2 | 0 |
| 2011 | AC Oulu | Ykkönen | 11 | 0 |
| 2012 | AC Oulu | Ykkönen | 7 | 0 |
| PK-37 | Kakkonen |  |  |

Lähteet
-------

1. ↑  AC Oulu ja lahjakas Arttu Siira pitkään sopimukseen acoulu.fi 21.1.2011.  [vanhentunut linkki]
2. ↑  Syntymäpäiväsankari Siira siirtyi lainalle FC YPA:an fc ypa sivusto 18.4.2013.  [vanhentunut linkki]
3. ↑  OLS:lle kolme uutta pelaajasopimusta kymppipaikka.fi 1.4.2014.
4. ↑  Jalkapallokirja 2009–2011

Aiheesta muualla
----------------

* Arttu Siira AC Oulun sivuilla[vanhentunut linkki]
* Arttu Siira Sinitähtien sivuilla
**Ohranan talo** on Helsingissä Korkeavuorenkadun ja Punanotkonkadun kulmassa sijaitseva uusrenessanssityylinen kerrostalo. Vuonna 1889 valmistuneen rakennuksen omisti pitkään Suomen valtio. Rakennuksessa on kuusi kerrosta.

Talon arkkitehti on ruotsalainen Axel Högberg, ja sen rakennutti ruotsalainen maalarimestari Erik Färlander. 1. kesäkuuta 1889 siihen alkoi muuttaa asukkaita. Talolla oli sittemmin vaihtuvia omistajia, kunnes Venäjän valtio osti sen 1904.

Talo oli alun perin asuintalo, jossa oli vuokralaisina monen ammatin edustajia ja "silmiin pistävän monta leskirouvaa", joilla oli alivuokralaisina opiskelijoita. 1900-luvun alusta talo oli Venäjän valtion käytössä, ja siinä asui ensin venäläisiä santarmeja. Sen jälkeen talossa toimi Venäjän salaisen poliisin Ohranan Suomen osasto, ja siinä oli myös Suomen santarmihallitus esikuntineen. Asuinhuoneistoissa asui Venäjän armeijan upseereita. Kansalaissodan aikana talo on todennäköisesti ollut Punakaartin käytössä.

Vuonna 1918 rakennus tuli Suomen valtion omistukseen ja Sotasaaliskeskusosaston kiinteistöosaston haltuun, ja se siirtyi lähes kokonaan virastokäyttöön. Vuonna 1921 se tuli täysin virastokäyttöön, ja siinä toimivat Puolustusministeriö ja Yleisesikunta. Vuosina 1931–1939 rakennuksessa kokoontui Puolustusneuvosto, jonka johtaja oli marsalkka Mannerheim. Sen jälkeen se oli vuodesta 1939 yli 70 vuotta rajavartiolaitoksen käytössä. Talo suojeltiin 1980-luvulla ja peruskorjattiin. Peruskorjauksessa säilytettiin kuitenkin paljon vanhaa, muun muassa siellä olleet 66 kaakeliuunia. Rajavartiolaitos muutti rakennuksesta 2012 tilapäistiloihin Kalasatamaan ja etsii uusia toimitiloja.

Senaatti-kiinteistöt myi rakennuksen Grand Residence Development Oy:lle ja rakennus palautetaan asuintaloksi. Asuinrakennuksen suunnittelusta vastaa arkkitehti Jani Prunnila

* 
*

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Salla Hekkala: Oma spa ja robottiparkki – muun muassa näillä houkutellaan asukkaita vanhaan Ohranan taloon Ullanlinnassa, Helsingin Sanomat 7.6.2016 (Artikkeli HS-verkkolehdessä)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Ohranan talo** Wikimedia Commonsissa

* Korkeavuorenkatu 21, Rakennushistoriallinen selvitys (Arkistoitu – Internet Archive) (Arkkitehtitoimisto ark-byroo, 27.9.2013, ladattava PDF)
Neil McNeil vuonna 1916.**Neil McNeil** (23. marraskuuta 1851 – 25. toukokuuta 1934) oli kanadalainen roomalaiskatolinen pappi, joka toimi Toronton arkkihiippakunnan arkkipiispana vuosina vuodesta 1912 kuolemaansa saakka. Hän sai filosofisen ja teologisen koulutuksensa Roomassa.

McNeil sai pappisvihkimyksensä vuonna 1879. Vuonna 1904 hän sai nimityksen Saint George'sin piispaksi ja vuonna 1910 Vancouverin arkkipiispaksi, jona hän toimi, kunnes siirtyi Toronton arkkihiippakuntaan. Vihkimyksensä piispaksi McNeil oli saanut jo vuonna 1895, jolloin hänet nimitettiin Länsi-Newfoundlandin (St. George'sin) apostoliseksi vikaariksi ja Nilopoliin titulaaripiispaksi.

Lähteet
-------

1. ↑  Archdiocese of Toronto: Most Reverend Neil McNeil (Arkistoitu – Internet Archive)
2. ↑  Catholic-Hierarchy.org: Archbishop Neil McNeil


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Vatikaani

 |

 |