recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Åke Valter Stenqvist** (31. tammikuuta 1914 Tukholma – 12. elokuuta 2006 Tukholma) oli ruotsalainen pikajuoksija ja pituushyppääjä, joka saavutti parhaana menestyksenä vuoden 1938 EM-kisojen pikaviestihopeaa. Lisäksi hän oli aktiivi käsipalloilija ja pelasi 1940-luvulla muutaman käsipallomaaottelun Ruotsin maajoukkueessa.

Åke "Fisken" Stenqvist saavutti ensimmäisen Ruotsin mestaruutensa pituushypyssä vuonna 1935 ja uusi mestaruuden peräti kuusi kertaa eli mestrauusvuodet olivat 1935-42. Samanaikaisesti hän kilpaili  5-ottelussa ja saavutti siinä kolme Ruotsin mestaruutta vuosina 1940-42. Hän edusti vuosina 1935-38 tukholmalaisseura IK Modea ja saavutti seuran riveissä Ruotsin 4 x 100 metrin viestipronssia vuonna 1937 ja viestihopeaa 1938. Vuoden 1938 jälkeen hän edusti toista tukholmalaisseuraa IF Sleipneria, jonka riveissä hän saavutti viestikultaa vuonna 1940, viestipronssia 1941 ja 1942 sekä viestipronssia 1943. 

Berliinin vuoden 1936 olympialaisten pituushypyssä Stenqvist selvisi karsinnoista finaaliin, jossa hän sijoittui 10:ksi. Lisäksi hän oli mukana Ruotsin pikaviestijoukkueessa, joka jäi niukasti finaalista samalla ajalla Kanadan joukkueen kanssa, joka selvisi kuudentena pikaviestifinaaliin. Vuoden 1938 Pariisin EM-kisoissa Stenqvist oli mukana Ruotsin 4 x 100 metrin pikaviestijoukkueessa, joka otti hopealle ajalla 41,1 yhdessä Gösta Klemmingin, Lennart Lindgrenin ja Lennart Strandbergin kanssa. Lisäksi oli henkilökohtaisessa lajissa pituudessa sijalla 11.

Parhaat tulokset
----------------

* 100 m: 10,7 (Södertälje 17. kesäkuuta 1938)
* 200 m: 21,8 (Tukholma 15. heinäkuuta 1938)
* 400 m: 49,6 (Tukholma 18. syyskuuta 1938)
* Pituushyppy: 7,47 (Berliini, Saksa 1. elokuuta 1937)
* Kuula: 12,24
* Kiekonheitto: 36,42
* Keihäänheitto: 55,60
* 5-ottelu: 4 403 pist.

Hänet nimettiin yleisurheilusaavutustensa johdosta jo vuonna 1935 yleisurheilun Stora grabbariksi numerolla 94.

Monipuolinen palloilija
-----------------------

Yleisurheilun lisäksi Åke Stenqvist oli monipuolinen palloilija. Parhaimman menestyksensä hän saavutti käsipallossa Sleipner IF:n riveissä vuodesta 1938 alkaen. Hän pelasi myös kolme maaottelua Ruostin käsipallomaajoukkueessa vuosina 1943-45. Lisäksi hän pelasi urheilu-uransa alkuvuosina palloilun tukholmalaisseura Karlbergs BK:ssa juniorivuosinaan 1929-32 jalkapallomaalivahtina ja 1931-43 seuran jääkiekkojoukkueessa puolustajana. Lisäksi hän pelasi jääpalloa yleisurheiluseurassaan IK Modessa vuosina 1936-38 ja sen jälkeen toisessa tukholmalaisseurassa Järva IS vuosina 1940-43.

Aiheesta muualla
----------------

* Sport Reference - Åke Stenqvist (Arkistoitu – Internet Archive)
* European Athletics Champoinships - Paris 1938
* brinkster.net - Åke Stenqvist
* Yleisurheilun stora grabbarit (Arkistoitu – Internet Archive)
* Svenska landslagsmän i handboll 1934-2005

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* World Athletics

 |

 |
**Wegenerin vasta-aurinkokaari** on harvinainen halomuoto. Se on pitkä kaari, joka kulkee vasta-aurinkopisteen eli taivaalla aurinkoa vastapäätä olevan kohdan ja 22 asteen sivuavien kaarten kautta.

Wegenerin vasta-aurinkokaari syntyy pylväsasentoisista jääkiteistä, eli kiteistä, joiden pääakseli on vaakatasossa. Sen kanssa taivaalla ovatkin aina 22° sivuavat kaaret, jotka muodostuvat samankaltaisista pylväskiteistä. Wegenerin vasta-aurinkokaaren syntyyn kuuluu valon heijastus jääkiteen päätypinnasta, joten sen syntymiseen tarvitaan kiteitä, joilla nämä pinnat ovat kunnolliset. Sen kanssa taivaalla esiintyvätkin samaan aikaan horisonttirengas ja 46 asteen sivuavat kaaret, jotka myös tarvitsevat päätypintaheijastuksen.

Vaikka Wegenerin vasta-aurinkokaari on yleisin vasta-aurinkokaarista, sen voi Suomessa havaita vain noin kerran vuodessa. Haloa ei tiettävästi ole koskaan nähty kokonaisena, ja kaaren horisonttirenkaan alapuolisista osista on melko vähän havaintoja. Kaari on yleensä valkea, mutta kirkkaimmissa kaarissa voi näkyä himmeitä värejä.

Halo on nimetty siitä mallin vuonna 1926 kehittäneen saksalaisen Alfred Wegenerin mukaan. Aiempia havaintoja tunnetaan kuitenkin jo 1500-luvulta.

Katso myös
----------

* Haloilmiö
* Hastingsin vasta-aurinkokaari

Lähteet
-------

1. 1 2  Pekkola, Marko & Sillanpää, Mika & Ruoskanen, Jukka: *Valkean taivaan vieraat*, s. 58. Tähtitieteellinen yhdistys Ursa, 1999. Teoksen verkkoversio (PDF).  (Arkistoitu – Internet Archive)
2. 1 2 3  Riikonen, Marko: *Halot – Jääkidepilvien valoilmiöt*, s. 82–84. Tähtitieteellinen yhdistys Ursa, 2011. ISBN 978-952-5329-89-6.
Elisabeth Hasselbeck vuonna 2010.
**Elisabeth Hasselbeck** (o.s. **Filarski**, s. 28. toukokuuta 1977 Providence, Rhode Island) on yhdysvaltalainen televisiojuontaja.

Hasselbeck toimi marraskuusta 2003 alkaen yhtenä ABC:n *The View* -keskusteluohjelman juontajista. Tätä ennen hän oli juontanut vuosina 2002–2003 Style Networkin ohjelmaa *The Look for Less*. Vuonna 2009 hän ja muut *The View'n* juontajat saivat yhdessä Daytime Emmy -palkinnon parhaan talk show -juontajan sarjassa (Daytime Emmy Award for Outstanding Talk Show Host). Syyskuussa 2013 hän siirtyi Fox News Channelin aamuohjelman *Fox & Friends* juontajaksi.

Hasselbeck tuli alun perin tunnetuksi tositelevisio-ohjelman *Selviytyjät* (*Survivor*) kilpailijana. Hän osallistui ohjelman vuonna 2001 esitetylle, Australiassa vuonna 2000 kuvatulle toiselle tuotantokaudelle, jolla hän sijoittui neljänneksi. Hän työskenteli tuohon aikaan Puman kenkäsuunnittelijana.

Hasselbeck sairastaa keliakiaa ja on kirjoittanut gluteenitonta ruokavaliota käsittelevät kirjat *The G-Free Diet: A Gluten Survival Guide* (2009) ja *Deliciously G-Free* (2012).

Hasselbeck on ollut vuodesta 2002 naimisissa amerikkalaisen jalkapallon pelaaja Tim Hasselbeckin kanssa. Heillä on kolme lasta, vuonna 2005 syntynyt tytär ja vuosina 2007 ja 2009 syntyneet pojat.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Elisabeth Hasselbeck Biography *People.com*. Viitattu 9.12.2011. (englanniksi)
2. 1 2  Elisabeth Hasselbeck (Tallenne sivusta sivustolla Archive.is) *ABC.com*.  Arkistoitu 10.7.2013. Viitattu 26.9.2013. (englanniksi)
3. ↑  Elisabeth Hasselbeck leaving "The View" to join Fox *CBS News*.  9.7.2013. Viitattu 10.7.2013. (englanniksi)
4. ↑  Moraes, Lisa de: Elisabeth Hasselbeck Makes Her ‘Fox & Friends’ Debut *Deadline.com*.  16.9.2013. Viitattu 26.9.2013. (englanniksi)
5. ↑  Elisabeth Hasselbeck Explains Her Gluten-Free Lifestyle *ABCNews.com*.  5.5.2009. Viitattu 9.12.2011. (englanniksi)
6. ↑  Deliciously G-Free *randomhouse.com*. Viitattu 6.6.2012. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Elisabeth Hasselbeck** Wikimedia Commonsissa

* Elisabeth Hasselbeckin verkkosivut (englanniksi)

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Yhdysvallat

 |

 |
Elisabeth Lutyens (1939)
**Elisabeth Lutyens** (9. heinäkuuta 1906 Lontoo – 14. huhtikuuta 1983 Lontoo) oli brittiläinen säveltäjä.

Lutyens oli yksi arkkitehti Edwin ja Emily Lutyensin viidestä lapsesta. Hän pääsi vuonna 1922 École normale de musique de Parisiin, mutta lähti äitinsä mukana Intiaan vuonna 1923. Palattuaan kotimaahansa Lutyens jatkoi opiskelua Royal College of Musicissa Harold Darken johdolla vuosina 1926–1930. Säveltäjänä hän omaksui Arnold Schönbergin kaksitoistasäveljärjestelmän ja vaikutti sarjallisuuden kehitykseen brittiläisessä musiikissa. Hän käytti myös itse kehittämäänsä "neljätoistasäveljärjestelmää". Häntä on usein pidetty ensimmäisenä Ison-Britannian 1900-luvun sarjallisia tekniikoita käyttäneistä säveltäjistä.

Lutyens laati runsaasti konserttimusiikkia, mutta hänen tuotantoonsa kuuluu myös useita oopperoita ja elokuvamusiikkia. Elokuvia, joihin hän sävelsi musiikin, ovat esimerkiksi *Lapsi on murhattu* (*Never Take Sweets from a Stranger*, 1960), *Lukitun kammion salaisuus* (*Paranoiac*, 1963) ja *Pääkallo* (*The Skull*, 1965).

Lutyens oli kahdesti naimisissa ja sai neljä lasta. Hänen johdollaan opiskelleisiin kuuluu Robert Saxton.

Lähteet
-------

1. 1 2  Elisabeth Lutyens
2. 1 2 3  Composer Elisabeth Lutyens, daughter of Edwin The Lutyens Trust
3. 1 2  Elisabeth Lutyens Schott Music
4. 1 2  Composer Profile: Elisabeth Lutyens British Music Collection

Aiheesta muualla
----------------

Elisabeth Lutyens Internet Movie Databasessa. (englanniksi)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Suomi (KANTO)
* Belgia
* Yhdysvallat
* Ruotsi
* Tšekki
* Alankomaat
* Puola
* Portugali

 |
|  |
| Taiteenala | 
* BRAHMS
* MusicBrainz

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**Täpläinterferometria** on tähtitieteessä menetelmä, jolla parannetaan kaukoputken tarkkuutta poistamalla ilmakehän aiheuttama häiriö.*lähde?*

Periaate
--------

Kohteesta otetaan peräkkäin muutaman sekunnin aikana tuhansia kuvia, joista jokaisen valotusaika on 2–5 millisekuntia. Kuvat asetetaan päällekkäin tietokoneella siten, että niiden kirkkaimmat pisteet osuvat päällekkäin. Tämän jälkeen syntyneestä kuvasta häivytetään ylimääräinen informaatio tuottamalla siitä tietokoneella ns. keskimääräinen bispektri ja Fourierin spektri, josta tuotetaan lopullinen kuva.

Matemaattinen käsittely suodattaa pois kuvan leviämisen ilmakehän väreillessä eli ns. seeing-kiekon.
Seeing-kiekko koostuu kirkkaista läiskistä.
Näin päästään lähelle kaukoputken todellista erotuskykyä ja kaukoputken tarkkuus kasvaa noin 30-kertaiseksi.

Infrapunakuvalle voidaan käyttää pidempää 100 millisekunnin valotusaikaa.

Nykyään käytetään tähtitieteessä tavallisesti valokuvausfilmiä 10 kertaa herkempiä CCD-kennoja, jotka ottavat talteen 70 % tulevista valonsäteistä. Tekniikan edistymisen takia täpläinterferometria (speckle-interferometria) on käytössä nykyään laajalla alueella.

Historia
--------

Täpläinterferometrian keksi Antoine Labeyrie 1970. Täpläinterferometrian ajatus on eliminoida pois valonlähteestä yhtä kuvapistettä vastaavan ns. Airyn kiekon leviäminen laajalle alueelle, samaan tapaan kuin väreilevästä tai aaltoilevasta vedestä heijastuva valonlähteen kuva täplittyy.

Yhdessä alle 10 millisekunnin aikana otetussa kuvassa ilmakehän luontainen väreily on "jäätynyt" paikoilleen. Ilmakehä on silti levittänyt yksittäistä kuvaa eli aivan kaukoputken teoreettiseen erotuskykyyn ei tälläkään menetelmällä ylletä.

Täpläinterferometrian käyttöä rajoitti aluksi pienten valotusaikojen tarve: menetelmä ei sovi himmeille kohteille, jotka vaativat suuria valotusaikoja, tarvitaan myös suuria suurennuksia.
Toinen rajoittava tekijä oli suuren laskentatehon omaavien tietokoneiden harvinaisuus: Menetelmä vaati raskaita matemaattisia muunnoksia.
Tietokoneiden laskentakapasiteetti on tehostunut sitten 1970-luvun ja tehokkaat supertietokoneet yleistyneet.

Lähteet
-------

1. 1 2  Speckle Imaging through the Atmosphere MIT.  Arkistoitu 21.5.2012. Viitattu 27.1.2013.
Neitsyen symboli
Neitsyt. Kuva 1400-luvun länsimaisesta astrologiakirjasta.
**Neitsyt** (**Virgo**) on kuudes niistä *Eläinradan merkeiksi* kutsutuista sektoreista, joihin Eläinrata vanhastaan, varsinkin astrologiassa jaetaan. Se käsittää alueen 150–180 astetta kevättasauspisteestä itään. Aurinko saapuu tähän merkkiin vuosittain elokuun 23. päivän aikoihin ja siirtyy seuraavaan, Vaa'an merkkiin syys­­päivän­tasauksena 22. tai 23. syyskuuta.

Merkki on saanut nimensä Neitsyen tähdistöstä, joka 2 000 vuotta sitten sattui liki­pitäen yhteen tämän merkin kanssa. Maan akselin suunnan kiertymisen eli prekession vuoksi merkit eivät kuitenkaan enää vastaa saman­nimisiä tähdistöjä, vaan nykyisin Neitsyen merkki vastaa suunnilleen Leijonan tähdistöä.

Astrologisten käsitysten mukaisesti nimitystä neitsyt (tai Neitsyt) käytetään varsinkin horoskoopeissa myös henkilöistä, jotka ovat syntyneet Auringon ollessa tässä merkissä.

Lähteet
-------

1. ↑  *Yliopiston almanakka vuodeksi 2011 jälkeen Vapahtajamme Kristuksen syntymän*, s. 38, taulukko Auringon liike Eläinradalla 2011. Helsingin yliopisto, Ajasto Paperproduct, 2010. ISSN 1239-1654.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Neitsyt (Eläinradan merkki)** Wikimedia Commonsissa

  

Eläinradan merkit
Oinas | Härkä | Kaksoset | Krapu | Leijona | Neitsyt | Vaaka | Skorpioni | Jousimies | Kauris | Vesimies | Kalat
Kamehameha III neuvonantajiensa kanssa
**Pauletin tapaus** on nimitys vuonna 1843 tapahtuneelle viisi kuukautta kestäneelle Havaijin miehitykselle, jolle Yhdistyneen kuningaskunnan hallitus ei kuitenkaan ollut myöntänyt lupaa. Tapaus on saanut nimensä brittiläisen lordi George Pauletin mukaan.

Tausta
------

Havaijin ja Yhdistyneen kuningaskunnan väliset suhteet yltävät aina 1790-luvulle. Havaiji ei kuitenkaan ajautunut brittien siirtomaaksi, koska brittien kiinnostus ja kolonialistinen painopiste oli Intiassa. Tästä huolimatta Havaijista tuli monikansallinen ja aktiivinen kauppapaikka, jonne saapui brittien lisäksi myös ranskalaisia ja amerikkalaisia.

Britannian palveluksessa ollut konsuli Richard Charlton kampanjoi äänekkäästi sen puolesta, että Britannia ottaisi Havaijin haltuunsa. Tavoitteena oli ennen kaikkea estää sen päätyminen jonkun toisen suurvallan alusmaaksi. Charlton alkoi levittää keksittyjä huhuja siitä, että brittien oikeuksia poljetaan Havaijilla. Fregatti HMS *Carysfort* lähti kapteeni George Pauletin johdolla korjaamaan asian.

Pauletin miehitys
-----------------

Paulet saapui Honoluluun 10. helmikuuta 1843. Hän vaati sodan uhalla, että brittien oikeuksia kunnioitettaisiin. Aluksi Paulet ei kuitenkaan saanut yhteyttä kuningas Kamehameha III:een, koska tämä oli Lahainassa ja palasi Honoluluun vasta viikon päästä.

Miehityksen päättyminen
-----------------------

Britannia lähetti amiraali Richard Thomasin Havaijille tutkimaan Pauletin tekoja. Hän lopetti miehityksen 31. heinäkuuta antamalla julistuksen paikalla, joka nykyään tunnetaan Thomasin torina.

Itsenäisyyden palauttamisen jälkeen myös Kamehameha III piti puheen, jossa hän lausui kuuluisat sanat "maan elämä on oikeudenmukaisuudella ikuistettu" (*Ua mau ke ea o ka ʻāina i ka pono*). Näistä sanoista tuli myöhemmin kuningaskunnan virallinen motto, joka on säilynyt myös nykyisen osavaltion mottona.

Lähde
-----

* Kuykendall, Ralph S.: *The Hawaiian kingdom, vol. 1, 1778-1854, foundation and transformation*, 1965, University of Hawaii Press,  ISBN 0-87022-431-X

### Viitteet

1. ↑  25 February 1843: Hawaii occupied during the Paulet Affair *MoneyWeek*.  25.2.2016. Viitattu 28.6.2023. (englanniksi)
2. 1 2 3  Troubled Times: "War Will Immediately Commence" *Punahou School*.  10.12.2021. Viitattu 28.6.2023. (englanniksi)
3. ↑  Biography of George Paulet R.N. *www.pdavis.nl*. Viitattu 28.6.2023.
4. ↑  Kuykendall s. 215
5. ↑  Ua Mau ke Ea o ka 'Āina i ka Pono *Maui Guidebook*. Viitattu 28.6.2023. (englanniksi)
| "Armageddon It"Def Leppard |
| --- |
| Singlen "Armageddon It" kansikuva |
| Singlen tiedot |
|  Albumilta | *Hysteria* |
|  B-puoli | "Yhdistynyt kuningaskunta "Ring of Fire"Yhdysvallat "Release Me" |
|  Äänitetty  | tammikuu 1987 |
|  Julkaistu | 1988 |
|  Formaatti | 7"- ja 12" vinyyli, CDS |
|  Tekijä(t) | Joe Elliott, Rick Savage, Steve Clark, Phil Collen, Robert John "Mutt" Lange |
|  Tuottaja(t) | Robert John "Mutt" Lange |
|  Tyylilaji | hard rock, glam rock |
|  Kesto | 05.20 |
|  Levy-yhtiö | Mercury |
| Def Leppardin muut singlet |
| "Love Bites"1988 | "Armageddon It"1988 | "Rocket"1988 |

**"Armageddon It"** on brittiläisen rockmusiikkia esittävän Def Leppardin kappale vuodelta 1987.

"Armageddon It" on kuudes raita yhtyeen vuonna 1987 ilmestyneellä studioalbumilla *Hysteria*. Kappaleen ovat kirjoittaneet yhtyeen laulaja Joe Elliott, kitaristit Steve Clark ja Phil Collen, basisti Rick Savage ja albumin tuottanut Robert John "Mutt" Lange. Singlejulkaisuna "Armageddon It" ilmestyi vuonna 1988 *Hysteria*-albumin viidentenä singlenä "Womenin", "Animalin", "Pour Some Sugar on Men" ja nimikkoraita "Hysterian" jälkeen. Yhdysvalloissa "Armageddon It" sijoittui kolmannelle listasijalle Billboardin singlelistalla kolmanneksi, Yhtyeen seuraavan singlejulkaisun, "Love Bitesin", noustessa Billboardin singlelistalla kärkeen Def Leppard valtasi Billboardin singlelistan kärkikolmikon täydellisesti; "Love Bites" sijoittui ensimmäiseksi, "Pour Some Sugar on Me" toiseksi ja "Armageddon It" kolmanneksi. Yhdysvalloissa ilmestyneen singlen painoksen b-puolella julkaistiin alun perin Engelbert Humperdinckin levyttämä "Release Me". Kyseinen single on b-puolensa johdosta muodostunut halutuksi keräilykohteeksi, sillä kappaleessa laulajana toimii Joe Elliottin sijasta yhtyeen entinen kitarateknikko Malvin Mortimer.

Kappaleen nimi on itse asiassa sanaleikki, sillä kappaeen varsinainen nimi "Armageddon It" kuulostaa lausuttaessa samalta kuin lausahdus "I'm A Gettin' It".

Kappaleesta on kuvattu myös musiikkivideo, jonka ohjasi muun muassa aiemmin Bon Jovin ja Mötley Crüen kanssa työskennellyt Wayne Isham. Kyseisellä musiikkivideon kohtauksilla on yhtäläisyyksiä "Pour Some Sugar on Me"-kappaleen musiikkivideon toisen version kanssa, sillä molempien videoiden materiaali on nauhoitettu McNichols Sports Arenalla Denverissä. Jotta videot eivät olisi täysin samanlaiset, yhtye kuvasi musiikkivideolle materiaalia myös Atlantassa.

Kappaleesta on julkaistu kaksi eri singleversiota, "The Atomic Mix" ja "The Nuclear Mix". Ainoa eroavaisuus näiden kahden eri miksauksen välillä on se, että "The Nuclear Mix" on albumille päätynyttä "The Atomic Mix"-versiota pitempi.

Lähteet
-------

1. 1 2  Def Leppard - *Hysteria*: Awards on Allmusic allmusic.com. Viitattu 30.1.2013. (englanniksi)
2. ↑  Def Leppard - Armageddon It: Listen, Appearances & Song Review on Allmusic allmusic.com. Viitattu 30.1.2013. (englanniksi)
3. ↑   Wayne Isham Videography clipland.com. Viitattu 30.1.2013. (englanniksi)
**Lipolan ryhmä** oli yksi talvisodan suojajoukkoihin kuuluneista joukkoyksiköistä, joiden tehtävänä oli suojata muiden joukkojen perustaminen ja ryhmittyminen pääpuolustuslinjalle. Se oli alistettu 11. divisioonan esikunnalle ja oli keskitetty Pulkkisen, Lipolaan ja Valkjärven kaakkoispuolelle.

Organisaatio
------------

* Jääkäripataljoona 2, joka oli ryhmittyneenä Lipolan alueella
* Erillinen pataljoona 5, joka oli ryhmittyneenä Pulkkisen alueelle
* Erillinen pataljoona 2, joka oli ryhmän reservinä Valkjärvestä kaakkoon
* Erillinen komppania 5
* Psto/4. Pr.
* 27. Pioneerikomppania

Vahvuus yhteensä 150 upseeria, 682 aliupseeria ja 2717 sotilasta. Yhteensä 3730 miestä.

Taistelun kulku
---------------

30. marraskuuta ryhmän alueella torjuttiin kaikki neuvostojoukkojen tekemät yritykset murtaa viivytysasema. Lipolan ja Muolaan ryhmien saumaan edenneet neuvostojoukot herättivät kuitenkin huolta ylemmissä esikunnissa.

1. joulukuuta ryhmä torjui aamupäivän aikana sille määrätyn tykistön tukemana useita hyökkäyksiä. Puna-armeijan joukkojen hyökkäysten paine pakotti kuitenkin ensin vasemmalla sivustalla olleen JP 2:n irtautumaan asemistaan ja vetäytymään seuraavan viivytyslinjan miehittäneen Er.P 2:n läpi. Ensin mainittu pataljoona siirtyi ryhmän reserviksi. Hieman myöhemmin myös ryhmän oikeaa lohkoa puolustanut Er.P 5 irtautui asemistaan ja vetäytyi seuraavalle viivytyslinjalle.

Lipolan ryhmän alueella ei 2. joulukuuta aikana ollut merkittävää taistelutoimintaa, mutta muiden viivyttävien ryhmien alueiden tapahtumien vuoksi sekin joutui jättämään asemansa seuraavana aamuna.

3. joulukuuta Lipolan ryhmän Vuokseen asti laajennetulla alueella jouduttiin seuraava viivytysasema luovuttamaan lähes taistelutta mm. sodan alussa esiintyneiden sekavien ja ristiriitaisten käskyjen seurauksena. Osa viivytysasemassa olleista joukoista sai vetäytymiskäskyn, joka hieman myöhemmin yritettiin peruuttaa. Vetäytyminen oli kuitenkin jo ehditty aloittaa ja neuvostojoukkojen edettyä suomalaisasemien läpi joutuivat suomalaiset esikunnat toteamaan tilanteen. Vastahyökkäystä ei enää edes suunniteltu vaan osa joukoista vetäytyi pääaseman suojiin. Osa joukoista jäi kuitenkin vielä asemiinsa seuraavaan päivään asti, koska alkuperäinen vetäytymiskäsky ei ollut niitä saavuttanut. 4. joulukuuta loputkin joukot aloittivat vetäytymisensä kohti pääasemaa.

Katso myös
----------

* Karjalan kannaksen suojajoukkotaistelut talvisodassa

Lähteet
-------

1. ↑  Pertti Kilkki. Talvisodan suojajoukkotaistelut Karjalan kannaksella. s. 113. Saatavilla:
2. ↑  Sotatieteen laitos: "Talvisodan historia" osa 2 s. 35
3. ↑  Sotatieteen laitos: "Talvisodan historia" osa 2 s. 37
4. ↑  Sotatieteen laitos: "Talvisodan historia" osa 2 s. 41
5. ↑  Sotatieteen laitos: "Talvisodan historia" osa 2 s. 42–44
**Täpläkiiltokorento** (*Somatochlora flavomaculata*) on kiiltokorentohin kuuluva sudenkorento, jonka vihreässä takaruumiissa on keltaisia täpliä.

Ulkonäkö ja koko
----------------

Täpläkiiltokorennon ruumiin pääväri on tummanvihreä. Lajin takaruumiin sivuilla on keltaisia laikkuja, joita useimmilla muilla kiiltokorennoilla ei ole. Laikut ovat pienet koiraalla ja suuret naaraalla. Korennolla on kummallakin kasvojen sivulla keltainen täplä. Niiden välillä ei kuitenkaan ole yhtenäistä keltaista viivaa, kuten välkekorennolla.

Täpläkiiltokorennon naaraan sukuaukon suojus on lyhyempi ja tylpempi kuin välkekorennolla. Naaras eroaa liitokorennosta, jolla on takaruumiissa keltaisia täpliä, parhaiten värittömien siipiensä perusteella. Liitokorennolla takasiipien tyvissä on tummat laikut.

Täpläkiiltokorennon takaruumis on 34–40 mm pitkä ja takasiipi 34–39 mm pitkä.

Elintavat
---------

Täpläkiiltokorennon lentoaika ajoittuu kesäkuun alkupuolelta elokuun loppuun. Päälentoaika on kesäkuun lopulta elokuun alkupuolelle.

Levinneisyys ja elinympäristö
-----------------------------

Lajia tavataan Keski-Euroopasta Keski-Aasian Altaille ulottuvalla alueella. Keski-Euroopassa levinneisyysalue on hajanainen, idempänä yhtenäisempi. Suomessa laji on yleistynyt, ja 2000-luvulla se on ollut toisinaan jokseenkin yleinen Etelä-Suomessa. Laji ei kuitenkaan elä pohjoisessa Suomessa.

Täpläkiiltokorento elää varsinkin avoimilla suomaastoilla, kuten soisilla rantaniityillä. Muita elinympäristöjä ovat soistuneet metsälampien reunat, soiden ojat, umpeen kasvaneet rehevät järvet ja märät merenrantaniityt.

Lähteet
-------

1. ↑  Kalkman, V.J.: *Somatochlora flavomaculata* *IUCN Red List of Threatened Species. Version 2014.2*.  2014. International Union for Conservation of Nature, IUCN, Iucnredlist.org. Viitattu 19.10.2014. (englanniksi)
2. ↑  Sami Karjalainen, Heidi Viljanen, Pasi Sihvonen: Täpläkiiltokorento – *Somatochlora flavomaculata* *Suomen Lajitietokeskus*.  2019. Viitattu 23.3.2022.
3. 1 2 3 4 5 6  Karjalainen, Sami: *Suomen sudenkorennot*, s. 150–151. Uudistettu laitos. Kustannusosakeyhtiö Tammi, 2010. ISBN 978-951-31-5425-7.

Aiheesta muualla
----------------

* Täpläkiiltokorento Korentowikissä

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Taksonitunnisteet | 
* Wikidata: Q1427018
* Wikispecies: Somatochlora flavomaculata
* BioLib: 1645
* BOLD: 275154
* CoL: 4Y8SR
* EoL: 254610
* EUNIS: 241311
* Fauna Europaea: 214366
* Fauna Europaea (new): c839e2c7-e75b-4852-ac68-080f0ed28cea
* GBIF: 1429969
* iNaturalist: 434389
* IRMNG: 10343452
* IUCN: 165485
* NBN: NHMSYS0000532481
* NCBI: 197173

 |

 |
Kalgan piiri Taka-Baikalian aluepiirin kartalla.
**Kalgan piiri** (ven. Калганский район, *Kalganski raion*) on kunnallinen itsehallintoalue Taka-Baikalian aluepiirissä Venäjällä. Vuonna 1942 perustetun piirin pinta-ala on 2 900 neliökilometriä. Asukkaita on 9 900 henkeä (vuonna 2009).

Kalgan piiri sijaitsee Taka-Baikalian aluepiirin kaakkoisosassa. Pohjoisessa se rajoittuu Gazimurski Zavodin ja Nertšinski Zavodin piireihin, idässä Argun-jokeen ja Kiinaan, etelässä Priargunskin piiriin ja lännessä Aleksandrovski Zavodin piiriin.

Piiriin kuuluu Kadajan kaupunkimainen taajama ja 10 maalaiskuntaa: Bura, Dono, Kalga, Kozlovo, Nižni Kalgukan, Šivija, Srednjaja Borzja, Tšingiltui, Tšuprovo ja Verhni Kalgukan. Hallinnollinen keskus on Kalgan kylä. Asutuskeskuksia on yhteensä 13.

Kalgasta on maantieyhteys aluepiirin pääkaupunkiin Tšitaan, jonne on matkaa 581 kilometriä. Lentokenttä suljettiin vuonna 2001.

Seudun pääelinkeino on maatalous, joka on erikoistunut lampaiden kasvatukseen ja viljanviljelyyn. 1990-luvulla lakannut kaivostoiminta on elpymässä. Lisäksi harjoitetaan maataloustuotteiden jalostusta.

Nähtävyyksiin kuuluu 1800-luvun puolivälissä rakennettu pyhän Nikolaoksen kirkko Donon kylässä. Paikallislehtenä ilmestyy *Rodnaja zemlja* ("Kotiseutu").

Lähteet
-------

1. ↑  Federalnaja služba gosudarstvennoi statistiki: Tšislennost naselenija Rossijskoi Federatsii po gorodam, posjolkam gorodskogo tipa i raionam na 1 janvarja 2009 g. *gks.ru*.  Arkistoitu 21.10.2011. Viitattu 26.12.2009. (venäjäksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kalgan piiri Taka-Baikalian tietosanakirjassa (venäjäksi)

Taka-Baikalian piirit ja *kaupunkipiirit*
Aginskoje¹ • 
*Aginskoje*¹ • 
Akša • 
Aleksandrovski Zavod • 
Balei • 
Borzja • 
Duldurga¹ • 
Gazimurski Zavod • 
*Gornyi* • 
Hilok • 
Kalar • 
Kalga • 
Karymskoje • 
Krasnokamensk • 
Krasnyi Tšikoi • 
Kyra • 
Mogoitui¹ • 
Mogotša • 
Nertšinsk • 
Nertšinski Zavod • 
Olovjannaja • 
Onon • 
Petrovsk-Zabaikalski • 
*Petrovsk-Zabaikalski* • 
Priargunsk • 
Šelopugino • 
Šilka • 
Sretensk • 
Tšernyševsk • 
Tšita • 
*Tšita* • 
Tungir–Oljokma • 
Tungokotšen • 
Uljoty • 
Zabaikalsk

¹= kuuluu Agan Burjatian piirikuntaan
**Lipogeneesi** merkitsee hiilihydraattien muuttumista triglyserideiksi rasvoiksi elimistön metaboliassa. Lipogeneesi merkitsee käytännössä veressä olevan ylimääräisen glukoosin muuttamista varastorasvaksi (lihomista). Erityisen aktiivista rasvahapposynteesi on maksan, rasvakudoksen ja toimivan maitorauhasen soluissa. 

Lipogeneesin käynnistää insuliini, joka säätelee veren glukoositasoa. Lipogeneesissä yhdestä glukoosimolekyylistä muodostuu ensin kaksi glyserolimolekyyliä, joihin liittyy edelleen glukoosin auenneesta renkaasta muodostunut, pelkistynyt rasvahappoketju. Tyypillisesti kahdesta tai kolmesta glukoosimolekyylistä muodostuu rasvahappo, jonka hiiliketjun pituus on C12–C18 Arvioidaan, että noin 45 % nautituista hiilihydraateista menee suoraan elimistön ravinnoksi, ja noin 55 % ottaa osaa lipogeneesiin.

Rasva-aineenvaihdunta on jatkuvassa dynaamisessa tasapainossa, jossa osa rasvoista menee glukoneogeneesin raaka-aineeksi, ja osa varastoituu. Rotilla yksittäisen lipidimolekyylin "elinaika" on noin 2–10 vrk, ja tilanteen arvellaan olevan sama ihmisillä.

Lipogeneesin rasvahappo-osan muodostuminen alkaa asetyyli-CoA:lla, joka rakentaa kahdesta auenneesta glukoosimolekyylistä hiiliketjun. Samalla glukoosiin sisältyvät hydroksyyli- ja karbonyyliryhmät pelkistyvät. Rasvahapot lopuksi esteröityvät glukoosista muodostuneen glyserolin kanssa triglyserideiksi. Reaktioon ottaa osaa useita eri entsyymejä, ja reaktio tapahtuu sytoplasmassa, toisin kuin hapettuminen, joka tapahtuu mitokondrioissa.

Lipogeneesi vaatii lisäksi adenosiinitrifosfaattia (ATP:tä) sekä nikotiiniamidiadeniinidinukleotidifosfaattia (NADPH:ta), sillä kaikki reaktiot ovat pelkistymisreaktioita.

Lähteet
-------

1. ↑  Hiltunen, Holmberg, Jyväsjärvi, Kaikkonen, Lindblom-Ylänne, Nienstedt, Wähälä: *Galenos – Johdanto lääketieteen opintoihin*, s. 169. Helsinki: WSOYpro, 2010. ISBN 978-951-0-33085-2.
**Valkerpyy** (myös **Valkerpyynjärvi**) on varsin kirkasvetinen ja runsasravinteinen järvi Lohjan keskiosassa läntisellä Uudellamaalla. Sen pinta-ala on neljä neliökilometriä. Etäisyys Lohjan keskustasta on kymmenen kilometriä pohjoisluoteeseen.

Maantiede
---------

Valkerpyy kaareutuu loivasti ja muistuttaa avointa c-kirjainta; järven eteläinen ranta on varsin polveilevaa. Järven pituus etelästä pohjoiseen on runsaat neljä kilometriä. Sen keskiosassa sijaitsee noin neljän hehtaarin laajuinen saari, jonka länsiosan nimi on Etusaari ja itäosan Takasaari. Järven eteläisimmässä osassa on Oittilansaari. Saarten yhteispinta-ala on 6,8 hehtaaria. Valkerpyyn rannoilla on sekä loma-asutusta että vakinaista asutusta. Itärannan metsäalue kohoaa yli 80 metriä merenpinnan yläpuolelle. Metsäalueen sisällä sijaitsee Valkialampi (58,9 metriä mpy) ja vajaan hehtaarin laajuinen Mustalampi (62,5 metriä mpy).

Valkerpyyhyn laskee ainoastaan vähäisiä ojia, joten järven viipymä on pitkä, noin yhdeksän vuotta. Valuma-alueen maatalous ja asutus kuormittavat järveä, jonka ekologinen tila on luokiteltu tyydyttäväksi. Valkerpyyn lounaiskolkasta lähtee Oittilanjoki etelään kohti Lohjanjärveä, jonka korkeustaso on noin yksitoista metriä Valkerpyytä alempi.

Valkerpyyn syvin kohta, 14,1 metriä, sijaitsee Etusaari-Takasaaren koillispuolella, ja myös saaren kaakkoispuolella on yli kymmenen metrin syvänne. Järven eteläosan Koivistonlahti ja Saunalahti ovat noin neljä metriä syviä. Valkerpyyn tilavuus on 25,4 miljoonaa kuutiometriä.

Valkerpyyn vesikasvillisuus on niukahkoa, kalalajeista tärkeimmät ovat ahven, hauki, lahna ja siika.

Valkerpyy (23.024.1.014) kuuluu Raatinjoen-Myllyojan valuma-alueeseen (23.024), joka on kolmannen jakovaiheen vesistö Karjaanjoen vesistössä (23). Toinen jakovaihe on Lohjanjärven alue (23.02). Valkerpyy on laajin Raatinjoen-Myllyojan alueen viidestätoista yli hehtaarin laajuisesta vakavedestä.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Valkerpyy, vakavesi, Lohja
2. 1 2 3 4 5 6 7 8  Ympäristö.fi : Ympäristötiedon hallintajärjestelmä Hertta Ympäristötiedon hallintajärjestelmä Hertta. Viitattu 14.4.2021.
3. 1 2 3 4  Valkerpyy *Vesientila.fi*. Länsi-Uudenmaan vesi ja ympäristö ry. Viitattu 14.4.2021.
4. ↑  Valkerpyy. Järviwiki. Viitattu 14.4.2021.
5. ↑  Raatinjoen - Myllyojan valuma-alue (23.024). Järviwiki. Viitattu 14.4.2021.
**Antiikin kiekonheittoon Lontoon olympiakisoissa 1908** osallistui 23 urheilijaa. Kilpailu käytiin 18. heinäkuuta. Laji perustui nimensä mukaisesti antiikin Kreikassa käytettyyn heittotyyliin, mutta tutkijat väittävät, että tämä perustui vioittuneen tekstin virheelliseen käännökseen, eivätkä muinaiset kreikkalaiset tosiasiallisesti käyttäneet kyseistä tyyliä. 

Martin Sheridan voitti kisoissa niin antiikkisen kiekonheiton kuin tavallisenkin kiekonheiton. Kilpailun vanhin osanottaja oli Suomen Verner Järvinen, 38, joka voitti pronssia. Nuorin oli Ruotsin Folke Fleetwood, 17, joka ei selvinnyt kymmenen parhaan joukkoon.

Loppukilpailu
-------------

| Sija | Nimi | Maa | Tulos |
| --- | --- | --- | --- |
| 1 | Martin Sheridan | USA Yhdysvallat | **37,99** |
| 2 | Bill Horr | USA Yhdysvallat | **37,32** |
| 3 | Verner Järvinen | Suomen suuriruhtinaskunta Suomi | **36,48** |
| 4 | Arthur Dearborn | USA Yhdysvallat | **35,65** |
| 5 | Mikhail Dorizas |  Kreikka | **33,34** |
| 6 | Nikolaos Georgantas |  Kreikka | **33,21** |
| 7 | István Mudin | Unkari Unkari | **33,11** |
| 8 | Wilbur Burroughs | USA Yhdysvallat | **32,81** |
| 9 | Elmer Niklander | Suomen suuriruhtinaskunta Suomi | **32,46** |
| 10 | Umberto Avattaneo |  Italia | **28,53** |

Lähteet
-------

* (Arkistoitu – Internet Archive)
**Väestötietojärjestelmä** (lyh. **VTJ**, ruots. *befolkningsdatasystemet*) on valtakunnallinen keskusrekisteri, jota ylläpidetään tietokantapohjaisena ATK-rekisterinä. Se on väestörekisteri, joka sisältää perustiedot Suomen kansalaisista ja Suomessa vakinaisesti asuvista ulkomaalaisista. Järjestelmässä on tietoja myös rakennuksista, rakennushankkeista ja huoneistoista sekä kiinteistö- ja toimitilatietoja. Tiedoista tuotetaan myös kansalaisvarmenne.

Väestötietojärjestelmää ylläpitävät Digi- ja väestötietovirasto sekä osa kunnista. Tietojen rekisteröinti perustuu kansalaisten ja viranomaisten lakisääteisiin ilmoituksiin.

Tietoja hyödynnetään koko yhteiskunnan tietohuollossa, esimerkiksi julkishallinnossa, vaalien järjestämisessä, verotuksessa, oikeushallinnossa sekä tutkimuksessa ja tilastoinnissa.

Väestötietojärjestelmään rekisteröidään henkilöiden ja rakennusten yksilöintiä koskevat perustiedot. Henkilöistä talletetaan rekisteriin

* etunimet
* puhuttelunimi
* sukunimet
* henkilötunnus
* osoitetiedot
* kansalaisuus
* äidinkieli
* perhesuhdetiedot
* syntymä- ja kuolintiedot.

Verohallinto saa tallettaa väestötietojärjestelmään ulkomaan kansalaisesta myös tällä mahdollisesti olevan ulkomaisen henkilönumeron eli ns. veronumeron.

Rakennuksista rekisteröidään

* sijainti
* omistaja
* pinta-ala
* varusteet
* liittymät verkostoihin
* käyttötarkoitus
* rakentamisvuosi.

Historia
--------

Väestötietoja on rekisteröity Suomessa 1530-luvulta lähtien.

Väestötietojärjestelmän edeltäjä oli **väestörekisterijärjestelmä** (VRJ). Myös se oli tietokantapohjainen ATK-rekisteri.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Väestötietojärjestelmä Digi- ja väestötietovirasto. Viitattu 30.10.2021.
2. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive)

Aiheesta muualla
----------------

* Väestötietojärjestelmän tietosuojaseloste. Digi- ja väestötietovirasto.
* Laki väestötietojärjestelmästä ja Digi- ja väestötietoviraston varmennepalveluista (661/2009). Finlex.
* Befolkningsdatasystemet hakuteoksessa *Uppslagsverket Finland* (2012). (ruotsiksi)
Muinaisyläsaksan levinneisyys noin vuonna 950.
**Muinaisyläsaksa** (saks. *Althochdeutsch*) on saksan kielen varhaisin muoto, jota puhuttiin noin vuosina 750–1050. Se on kattotermi usealle länsigermaaniselle murteelle, joissa oli tapahtunut yläsaksan konsonantinmuutos.

Muinaisyläsaksan varhaisvaiheessa sen päämurteita puhuttiin itsenäisissä heimokuningaskunnissa, mutta vuoteen 788 mennessä Kaarle Suuren valloitukset toivat nämä murteet yhden hallinnon alle. Tällöin kehittyi myös ranskan- ja saksankielisten alueiden raja.

Nykyaikaan säilyneet muinaisyläsaksankieliset kirjoitukset ovat luostareissa kirjoitettuja ja täten suurimmalta osalta uskonnollisia tekstejä. Varhaisimmat muinaisyläsaksankieliset tekstit, jotka ovat glossia latinankielisiin teksteihin, ovat peräisin 700-luvun jälkipuoliskolta. Muinaisyläsaksaan lainattiin ja keksittiin paljon uusia sanoja vastaamaan latinankielistä kirkkosanastoa, sillä kirkko oli tärkeässä asemassa kirjoitusten luonnissa ja ajan laajassa lähetystyössä.

Lähteet
-------

1. ↑  Scherer, Wilhelm (1878). *Zur Geschichte der deutschen Sprache* (2. painos). Berlin: Weidmann.
2. 1 2  Penzl, Herbert (1986). *Althochdeutsch: Eine Einführung in Dialekte und Vorgeschichte*. Bern: Peter Lang. ISBN 3-261-04058-0.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Muinaisyläsaksa** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Kansalliset Muokkaa Wikidatassa | 
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Japani
* Tšekki

 |

 |
**Vasili Grigorjevitš Jan** (ven. Васи́лий Григо́рьевич Ян, oikea sukunimi *Jantševetski*, Янчеве́цкий; 4. tammikuuta 1875 (J: 23. joulukuuta 1874) Kiova – 5. elokuuta 1954 Moskovan alueen Zvenigorod) oli venäläinen neuvostokirjailija.

Vasili Jan syntyi kreikan ja latinan opettajan perheeseen. Hän kävi lukion Tallinnassa ja valmistui vuonna 1897 Pietarin yliopiston historiallis-kielitieteellisestä tiedekunnasta. 1900-luvun alussa hän kierteli eri puolilla maailmaa toimien tallinnalaisen *Revelskije izvestija* -sanomalehden ja pietarilaisen *Rossijan* kirjeenvaihtajana. Vuosina 1907–1912 hän opetti Pietarin klassisessa lyseossa ja vuodesta 1912 lähtien työskenteli uutistoimiston kirjeenvaihtajana Konstantinopolissa ja Bukarestissa. Vuosina 1918–1923 Jan asui Siperian Minusinskissa ja sittemmin Moskovassa lukuun ottamatta vuosia 1926–1928, jolloin hän työskenteli toimittajana Samarkandissa.

Jan tunnetaan parhaiten historiallisesta proosastaan. Hänen pääteoksensa ovat 1200-luvun mongolivalloituksesta kertovat romaanit "Tšingis-kaani" (*Tšingis-han*, 1939) ja "Batu" (*Batyi*, 1942). Trilogian kolmas osa *K "poslednemu morju"* ("Viimeiselle merelle") ilmestyi kirjailijan kuoltua vuonna 1955. Huolelliseen taustatyöhön perustuvat mukaansatempaavat ja jännittävät romaanit ovat olleet pitkään suosittuja. Toisen maailmansodan ajankohtaiseksi tekemä ensimmäinen osa sai Stalin-palkinnon vuonna 1942.

Suomennettuja teoksia
---------------------

* *Tšingis-kaani: kertomus muinaisen Aasian oloista (13. vuosisadalta)*. Suom. Martti Räsänen. Helsinki: Suomen kirja, 1945.
* *Batu: Tšingis-kaanin vallanperijä: historiallinen kertomus 13. vuosisadalta*. Suom. Martti Räsänen ja E. Pärssinen. Helsinki: Suomen kirja, 1945.

Lähteet
-------

1. 1 2  *Bolšaja Sovetskaja Entsiklopedija, tom 30*, s. 508. Moskva: Sovetskaja Entsiklopedija, 1978.
2. ↑  *Russkije pisateli, XX vek. Biobibliografitšeski slovar. Tšast 2*, s. 646–647. Moskva: Prosveštšenije, 1998. ISBN 5-09-006995-6.
3. 1 2  Kasack, Wolfgang: *Entsiklopeditšeski slovar russkoi literatury s 1917 goda*, s. 893. London: Overseas Publications Interchange, 1988. ISBN 0-903868-73-3.

Aiheesta muualla
----------------

* Kratkaja literaturnaja entsiklopedija: Vasili Jan (venäjäksi)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
	+ 2
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Yhdysvallat
* Ruotsi
* Tšekki
* Puola

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Váthi** (kreik. Βάθη) on Kreikan kylä, joka sijaitsee Kreetan saarella. Se kuuluu hallinnollisesti Kíssamoksen kuntaan, Chanián alueyksikköön ja Kreetan alueeseen. Kylän väkiluku on 44 (vuonna 2011).

Váthin Pyhän Georgioksen (Pyhän Yrjön, *Ágios Geórgios*) kirkko.
Váthin kylä sijaitsee Kreetan länsiosassa noin 61 kilometriä länsilounaaseen Chaniásta. Váthi muodostaa myös laajemman kyläyhdyskunnan (Τοπική Κοινότητα Βάθης, *Topikí Koinótita Váthis*), johon kuuluvat varsinaisen Váthin kylän lisäksi kylät Plokamianá ja Tzitzifiá sekä Chrysoskalítissan luostari (*Moní Chrysoskalitíssas*). Koko yhdyskunnan väkiluku on 127.

Aiemmin kylä kuului Inachórin kuntaan ja vuodesta 2011 lähtien Kíssamoksen kunnan Inachórin kunnallisyksikköön.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Απογραφή Πληθυσμού - Κατοικιών 2011. Väestönlaskennan tulokset (XLS)  2011. The Hellenic Statistical Authority (Kreikan tilastokeskus ELSTAT).  Arkistoitu 16.10.2015. Viitattu 1.9.2014. (kreikaksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Váthi** Wikimedia Commonsissa
Vasili Hudjakov, 1861
**Vasili Grigorjevitš Hudjakov** (ven. Васи́лий Григо́рьевич Худяко́в; 24. joulukuuta 1825 Akšuat, Simbirskin kuvernementti - 26. heinäkuuta 1871 Pietari) oli venäläinen historia-, muotokuva- ja laatukuvamaalari.

Elämäkerta
----------

Hän aloitti opintonsa Stroganovin taideteollisessa koulussa, josta jatkoi opintojaan Moskovan maalaus-, veisto- ja rakennustaiteen opistossa kahden vuoden ajan. Siellä hänen opettajanaan toimi professori Fjodor Zavjalov, joka kutsui hänet avukseen koristelemaan Kremlin suuren palatsin vastaanottohallia. Osa hänen töistään oli esillä Keisarillisessa taideakatemiassa, jossa hän sai niistä hopeamitalin.

Vuonna 1848 hän meni Pietariin ja valvoi luokkia Akatemiassa. Kiirehtiessään vapaaksi taiteilijaksi hän hyväksyi hopeamitalin ja hyväksyi tarjouksen kilpailla kultamitalista. Sen jälkeen hän maalasi etupäässä muotokuvatilauksia. Vuonna 1851 viimeisteltyään muotokuvan dekaani Avraam Melnikovista hänet nimitettiin akateemikoksi.

Muiden hänen tunnettujen teostensa joukkoon kuuluu *Kahakka suomalaisten salakuljettajien kanssa*, joka oli toinen kahdesta Pavel Tretjakovin ensimmäisistä galleriaansa hankkimista teoksista sekä *Kristittyjen vaino Idässä*, jonka tsaari Nikolai I hankki lahjaksi Kreikan kuningas Otolle.

Vuonna 1856 hän vieraili Ranskassa ja Italiassa viipyen Pariisissa, Roomassa ja Napolissa neljän vuoden ajan tehden muotokuvia Venäjän aatelistolle. Näiden teosten pohjalta hänet nimitettiin Taideakatemian professoriksi. Palattuaan Venäjälle hän opetti Moskovan maalaus-, veisto- ja rakennustaiteen opistossa. Vuonna 1862 hän muutti Pietariin, jossa hän jatkoi usein teostensa näytteilleasettamista. Hän kuoli koleraan vuonna 1871.

Teoksia
-------

* Vasili Hudjakovin teoksia
* Kahakka suomalaisten salakuljettajien kanssaKahakka suomalaisten salakuljettajien kanssa
* Vangittu kuningatar Sjujumbika lähtemässä KazanistaVangittu kuningatar Sjujumbika lähtemässä Kazanista
* Herodias tyttärensä kanssa odottamassa Johannes Kastajan irtileikattua päätäHerodias tyttärensä kanssa odottamassa Johannes Kastajan irtileikattua päätä
* Villiintynyt hevonenVilliintynyt hevonen

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Vasili Hudjakov**.
Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Vasily Khudyakov
Vasili Ažajev toisena vasemmalta.
**Vasili Nikolajevitš Ažajev** (ven. Васи́лий Никола́евич Ажа́ев: 12. helmikuuta (J: 30. tammikuuta) 1915 Moskovan läänin Sotskojen kylä – 27. huhtikuuta 1968 Moskova) oli venäläinen neuvostokirjailija.

Vasili Ažajev joutui 19-vuotiaana vankileirille Neuvostoliiton Kaukoitään, jossa hän sen jälkeen työskenteli 15 vuoden ajan. Vuonna 1944 hän valmistui Gorkin kirjallisuusinstituutista.

Kirjailijan huomattavin teos on vuonna 1948 ilmestynyt romaani *Kaukana Moskovasta* (*Daleko ot Moskvy*), josta hän sai Stalin-palkinnon. Konstantin Simonovin toimittama tuotantoromaani edustaa tyypillistä sosialistista realismia. Se kuvaa ihanteellisesti öljyjohdon rakentamista Siperiassa toisen maailmansodan aikana, mutta ei kerro, että todellisuudessa tällaiset rakennustyöt suoritti Stalinin vankileirien työvoima. Kirjan pohjalta tehtiin Aleksandr Stolperin ohjaama samanniminen elokuva (1950, Stalin-palkinto 1951) ja Ivan Dzeržinskin säveltämä ooppera (1954).

*Kaukana Moskovasta* on toimitettu versio Ažajevin *Novyi Miriin* vuosina 1946–1948 kirjoittamista kertomuksista. Suomennos perustuu vuoden 1949 versioon, joka sai Stalinin palkinnon.

Suomennettu teos
----------------

* (Azhajev, V.) *Kaukana Moskovasta*. Suom. V. Ahveninen ja P. Perttu. Petroskoi: Karjalais-suomalaisen SNT:n valtion kustannusliike, 1956.

Lähteet
-------

1. ↑  *Russkije pisateli, XX vek. Biobibliografitšeski slovar. Tšast 1*, s. 24. Moskva: Prosveštšenije, 1998. ISBN 5-09-006993-X.
2. ↑  Kasack, Wolfgang: *Entsiklopeditšeski slovar russkoi literatury s 1917 goda*, s. 23–24. London: Overseas Publications Interchange, 1988. ISBN 0-903868-73-3.
3. ↑  *Kino: Entsiklopeditšeski slovar*, s. 409. Moskva: Sovetskaja entsiklopedija, 1986.
4. ↑  *Russkije pisateli, XX vek. Biobibliografitšeski slovar. Tšast 1*, s. 25. Moskva: Prosveštšenije, 1998. ISBN 5-09-006993-X.
5. ↑  Pyry Saarinen, Stalinin kommunistinen kontrastikuva, s. 4 pro gradu, Oulun yliopisto 2021

Aiheesta muualla
----------------

* Kratkaja literaturnaja entsiklopedija: Vasili Ažajev (venäjäksi)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Belgia
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Aatos Tavaila** (vuoteen 1926 **Nordenstreng**; 20. lokakuuta 1901 Saarijärvi – 6. toukokuuta 1991) oli suomalainen järjestöjohtaja, joka sai maanviljelysneuvoksen arvonimen vuonna 1953.

Tavailan vanhemmat olivat agronomi Arvid Nordenstreng ja Alma Ingeborg Koskelin ja puoliso vuodesta 1931 maatalous- ja metsätieteiden kandidaatti Saima Elina Lagus. Tavaila kirjoitti ylioppilaaksi Helsingin Maanviljelyslyseosta ja valmistui maatalous- ja metsätieteiden kandidaatiksi vuonna 1927. 1920-luvun hän oli Hämäläis-Osakunnan kuraattorina ja Helsingin yliopiston ylioppilaskunnan hallituksen jäsenenä. Tavaila kuului Akateemiseen Karjala-Seuraan ja oli aatemaailmaltaan aitosuomalainen. Vuonna 1929 hän siirtyi vastaperustetun Maatalouskerholiiton (myöhemmän Suomen 4H-liiton) toiminnanjohtajaksi ja oli koko työuransa samassa tehtävässä vuoteen 1968. Tavailan aikana kerholaisten jäsenmäärä oli 1940-luvulla lähes satatuhatta, ja hän oli perustamassa Paimioon kerhoneuvojaopistoa.

Tavaila osallistui talvi- ja jatkosotaan autokomppanian päällikkönä. Hän hoiti lukuisia luottamustehtäviä, muun muassa Agronomien yhdistyksessä, Suomen Luonnonsuojeluyhdistyksessä ja Helsingin kirkkovaltuustossa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Aatos Tavaila *Biografiasampo*. Viitattu 12.8.2022.
2. 1 2 3  Helsingin Sanomat. 14.05.1991. Kuolleita. Maanviljelysneuvos Aatos Tavaila.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Kansallisbiografia
* Biografiasampo

 |

 |
**William Witney** (1915 Lawton, Oklahoma – 17. maaliskuuta 2002 Jackson, Kalifornia) oli yhdysvaltalainen elokuvaohjaaja. Hän ohjasi paljon B-elokuvia ja varsinkin villiin länteen sijoittuvia sarjafilmejä. Yhteistyökumppanina hänellä oli usein John English, joka ohjasi sisäkohtaukset Witneyn keskittyessä toimintakohtauksiin. Witney kehitti toimintakohtauksiin koreografian, joka kuvattiin lyhyinä pätkinä ja yhdistettiin vasta leikkauspöydällä yhdeksi kohtaukseksi.

Witney ohjasi lähes kolmekymmentä Roy Rogers -elokuvaa. Vuonna 1959 hän ohjasi realistisena pidetyn sotaelokuvan *Paratroop Command*, vuonna 1961 Jules Vernen teokseen perustuvan elokuvan *Albatrossin vangit* ja vuonna 1975 prätkämusikaalin *Darktown Strutters*. Televisioon hän ohjasi jaksoja muun muassa lännensarjoihin *Bonanza* ja *Virginialainen*.

Lähteet
-------

* Nummelin, Juri: Lännenfilmien ohjaaja kehitti toimintaelokuvaa.  *Helsingin Sanomat*, 3.4.2002, s. A16.

### Viitteet

1. 1 2  Helsingin Sanomat 3.4.2002


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Yhdysvallat
* Alankomaat

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie
* Elonet

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**Kasvatustieteiden ja kulttuurin tiedekunta** (lyhenne EDU) on yksi Tampereen yliopiston seitsemästä tiedekunnasta. Tiedekunta aloitti toimintansa vuoden 2019 alusta, kun aikaisemmat Tampereen yliopisto ja Tampereen teknillinen yliopisto yhdistyivät uudeksi Tampereen yliopistoksi. Tiedekunta on muodostettu vanhan Tampereen yliopiston kasvatustieteiden tiedekunnan pohjalle.

Tutkinto-ohjelmat ja tutkimusalueet
-----------------------------------

Kasvatustieteiden ja kulttuurin tiedekuntaan kuuluvat seuraavat tutkinto-ohjelmat. Sulkuihin on merkitty kunkin opintosuunnan ainejärjestö.

* Kasvatustiede
	+ Elinikäinen oppiminen ja kasvatus (Mentor ry)
	+ Luokanopettaja (OKA ry)
	+ Varhaiskasvatus (ITU ry)
* Kasvatus ja yhteiskunta -tohtoriohjelma

Luokanopettajan ja varhaiskasvatuksen tutkinto-ohjelmat toteutetaan myös englannin kielellä. Tiedekunta tarjoaa lisäksi aineenopettajan pedagogista koulutusta. Tiedekunnan harjoittelukouluna toimii Tampereen normaalikoulu.

Kasvatustieteiden ja kulttuurin tiedekunnassa harjoitetaan tutkimusta muun muassa seuraavilla erityisosaamisalueilla:

* Korkeakoulupedagogiikka
* Koulutuspolitiikka
* Kestävä kehitys
* Mediakasvatus
* Monikulttuurisuuskasvatus
* Monilukutaito

Lähteet
-------

1. ↑  Tiedekunnat Tampereen yliopisto.  Arkistoitu 7.3.2019. Viitattu 29.6.2019.
2. 1 2 3  Kasvatustieteiden ja kulttuurin tiedekunta Tampereen yliopisto. Viitattu 29.6.2019.