recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Pyhä Simon Stock** (n. 1165 Kent, Englanti – 16. toukokuuta 1265 Bordeaux, Ranska) oli englantilainen karmeliittamunkki ja pyhimys. Hän on Ranskan Bordeaux’n suojeluspyhimys ja hänen symboleitaan ovat skapulaaria pitelevä karmeliittamunkki, skapulaarin Neitsyt Marialta saava karmeliittamunkki, kiirastulessa olevien sielujen ympäröimä ja heidän puolestaan rukoileva karmeliittamunkki, sekä vanha mies karmeliittasääntökuntapuvussa rukoilemassa. Kerrotaan, että Neitsyt Maria ilmestyi pyhimykselle ja antoi hänelle niin sanotun ruskean skapulaarin sakramentaalin. Hän eli luultavasti ainakin seuraavien 13 paavien hallintokausien aikana: Aleksanteri III (1159–1181), Lucius III (1181–1185), Urbanus III (1185–1187), Gregorius VIII (1187), Klemens III (1187–1191), Celestinus III (1191–1198), Innocentius III (1198–1216), Honorius III (1216–1227), Gregorius IX (1227–1241), Celestinus IV (1241), Innocentius IV (1243–1254), Aleksanteri IV (1254–1261) ja Urbanus IV (1261–1264). Miestä ei koskaan ole muodollisesti kanonisoitu, mutta hänen juhlansa sallittiin karmeliitoille 1564 ja hänen juhlapäiväänsä vietetään 16. toukokuuta eli hänen kuolinpäivänään.

Elämä
-----

Pyhä Simon Stock syntyi noin vuonna 1165 Englannissa, hänen kerrotaan eläneen erakkona 12-vuotiaana ja liittyneen lopulta juuri Englantiin tulleisiin karmeliittoihin. Hän asui ja opiskeli vuosia Roomassa ja Karmelvuorella, sekä auttoi karmeliittasääntökuntaa leviämään Englannissa sekä Etelä- ja Länsi-Euroopassa. Pyhimys perusti paikkoja Englannin Oxfordiin vuonna 1248, Pariisiin vuonna 1260 ja Bolognaan vuonna 1260. Mies kuoli Ranskan Bourdeaux’ssa.

Lähteet
-------

1. 1 2  May 16 - St Simon Stock (1165-1265) English Carmelite - Catholicireland.net *Catholicireland.net*. Viitattu 17.12.2017. (englanniksi)
2. ↑  Saint Simon Stock | 13th-century monk *Encyclopedia Britannica*. Viitattu 17.12.2017. (englanniksi)
3. 1 2 3  Monday of the Seventh Week of Ordinary Time - May 16, 2016 - Liturgical Calendar *www.catholicculture.org*. Viitattu 17.12.2017. (englanniksi)
4. ↑  Catholic Online: St. Simon Stock - Saints & Angels - Catholic Online *Catholic Online*. Viitattu 17.12.2017. (englanniksi)
5. ↑  Catholic Encyclopedia: List of Popes *www.newadvent.org*. Viitattu 17.12.2017. (englanniksi)
6. ↑  May 16 - St Simon Stock (1165-1265) English Carmelite - Catholicireland.net *Catholicireland.net*. Viitattu 17.12.2017. (englanniksi)
7. ↑  Catholic Encyclopedia: St. Simon Stock *www.newadvent.org*. Viitattu 17.12.2017. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Simon Stock** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Yhdysvallat
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC

 |

 |
**Iva Majoli Marić** (s. 12. elokuuta 1977 Zagreb) on kroatialainen entinen tennispelaaja. Majoli oli parhaimmillaan WTA-listalla neljäntenä. Hän voitti yhteensä kahdeksan WTA-kiertueen turnausta kaksinpelissä, mukaan lukien Ranskan avointen voitto vuodelta 1997.

Tennisura
---------

Junioriurallaan Majoli voitti vuonna 1989 tenniksen Euroopan mestaruuden. Ammattilaispelaajaksi Majoli siirtyi vuonna 1991, 14 vuoden iässä. Lokakuussa 1995 Majoli voitti ensimmäisen WTA-turnauksensa Zürichissä. Finaalissa hän voitti Mary Piercen. Seuraavalla viikolla hän voitti Filderstadtin turnauksen. Vuoden 1996 Australian avoimissa Majoli selviytyi puolivälieriin, jossa hävisi maailmanlistan ykköselle, Monica Selesille. Australian avointen jälkeen hän voitti Tokiossa pelatun WTA-turnauksen. Helmikuussa hän voitti Essenin turnauksen. Myös Ranskan avoimissa Majoli selviytyi puolivälieriin, mutta hävisi tällä kertaa Steffi Grafille. Atlantan olympialaisissa Majoli hävisi puolivälierissä Lindsay Davenportille.

Vuonna 1997 Majoli saavutti uransa viidennen WTA-turnausvoiton Hannoverissa. Kuudes turnausvoitto tuli huhtikuussa Hampurissa. Ranskan avoimissa hän saavutti uransa ainoan Grand Slam -turnausvoiton. Ikää Majolilla oli turnausvoiton otettuaan 19 vuotta. Loppuottelussa hän voitti suoraan kahdessa erässä turnauksessa ykköseksi sijoitetun Martina Hingisin. Wimbledonissa Majoli putosi puolivälierissä häviten maailmanlistan sijalla 42 olleelle Anna Kurnikovalle. Seuraavana vuonna Majoli hävisi Ranskan avointen puolivälierissä Lindsey Davenportille. Uransa kahdeksannen ja samalla viimeisen turnausvoittonsa Majoli saavutti Charlestonissa huhtikuussa 2002.

Majoli lopetti uransa huhtikuussa 2004 lukuisten loukkaantumisten johdosta.

Lähteet
-------

1. 1 2  Bud Collins, The Bud Collins History of Tennis, New York, New Chapter Press, 2010, 2e painos (ISBN 978-0-942257-70-0, OCLC 456175786), s. 698View and modify data on Wikidata. Tieto on haettu Wikidatasta.
2. 1 2 3  Iva Majoli – Info *WTA*. wtatennis.com. Viitattu 21.4.2011. (englanniksi)
3. ↑  Iva Majoli – Stats *WTA*. wtatennis.com. Viitattu 21.4.2011. (englanniksi)
4. 1 2 3 4  Iva Majoli – Activity *WTA*. wtatennis.com. Viitattu 22.4.2011. (englanniksi)
5. ↑  Getting to know...Iva Majoli rolandgarros.com.  Arkistoitu 4.7.2011. Viitattu 22.4.2011. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Iva Majoli** Wikimedia Commonsissa

* Iva Majoli profiili WTA:n kotisivuilla
**Timo Juhani Tuikka** (s. 1975 Oulu) on suomalainen tieto- ja kaunokirjailija, esseisti, kolumnisti sekä vapaa toimittaja ja luennoija. Tuikka on toiminut vapaana kirjoittajana vuodesta 2010. Ennen vapaan kirjoittajan uraansa Tuikka toimi vuosina 2005–2010 Suomen historian tutkijana. Hänen erityisalojaan ovat populaarikulttuuri, Suomen 1900-luvun poliittinen historia, suomalainen demokratia, Urho Kekkosen sekä Kaarlo Hillilän poliittinen ajattelu. Tuikka on koulutukseltaan filosofian tohtori ja yhteiskuntatieteiden maisteri. Väitöskirjassaan *Kekkosen konstit* hän käsittelee Urho Kekkosen historia- ja politiikkakäsitystä. Hänen mukaansa Kekkonen piti Neuvostoliittoa ulkoisena uhkana, jonka taltuttamiseksi hän näytteli taitavasti neuvostoystävää. Tuikan kirjoittama Kaarlo Hillilän elämäkerta (2011) sai paljon positiivista huomiota.. Hänen romaaniaan Kekkosen salaiset päiväkirjat (2020) arvioitiin Helsingin Sanomissa "hauskaksi poliittiseksi tragediaksi". Tuikka toimii asiantuntijana Suomen tietokirjailijat ry:ssä. Tuikka on kritisoinut Suomen poliittisen järjestelmän nykyistä tilaa ja kertoi lopettaneensa eduskuntavaaleissa äänestämisen vuonna 2015.

Teokset
-------

* Vitutuksen voima, Docendo 2022, ISBN 9789523823921
* Kekkosen salaiset päiväkirjat; romaani, Docendo 2020, ISBN 9789522918291
* Täysistunto, Docendo 2018, ISBN 9789522915474
* Suomi sata vuotta ja risat (teksti), Zum Teufel 2017, ISBN 9789525754582
* Vuosisadan sankarit ja pelurit; Otava 2015; ISBN 9789511290841
* Kekkosen takapiru: Kaarlo Hillilän uskomaton elämä, Otava 2011; ISBN 9789511252269
* "Kekkosen konstit": Urho Kekkosen historia- ja politiikkakäsitykset teoriasta käytäntöön 1933-1981; väitöskirja, 2007; ISBN 9789513928049

Katso myös
----------

* Kekkosen konstit

Lähteet
-------

1. ↑  Väitöskirjasta huussilukemistoon - Timo J. Tuikan haastattelu *yle.fi*.
2. ↑  Väitöskirja: Kekkosen konstit *urn.fi*.
3. ↑  Otava: Timo J. Tuikka *otava.fi*.
4. ↑  Arvio Kekkosen salaiset päiväkirjat -teoksesta (HS) *hs.fi*.
5. ↑  Timo J. Tuikan esittely (Suomen tietokirjailijat ry) *suomentietokirjailijat.fi*.


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)
* Yhdysvallat

 |

 |
**Sašihino** (ven. Сашихино) on järvi Luoteis-Venäjällä Pihkovan alueen Pihkovan piirissä.

Maantietoa
----------

Järvi on 1,1 kilometriä pitkä, 280 metriä leveä ja sen pinta-ala on 18 hehtaaria. Järven yli työntyy niemi, joka jättää etelärantaan 100 metriä leveän salmen. Niemen länsipuolella sijaitsee 2,7 hehtaaria suuri metsäsaari. Se on 160 metriä pitkä ja 120 metriä leveä. Järven keskisyvyys on 2,2 metriä ja sen syvänteessä on 4,1 metriä vettä. Järven ympäristössä on metsämaata, joka on ilmakuvien perusteella hiekkapohjaista kangasmetsää. Sekä niemen molemmat sivut että järven laskujoen ympäristöt ovat soistuneet. Luoteisrantaan tulee ilmakuvien perusteella Bolšaja Gorodnajasta (ven. Большая Городня) alkavalta tieltä useita polkuja. Järvi vaikuttaa silti autiolta.

Luontoarvoja
------------

Järvessä elää ainakin hauki, särki, ahven, ruutana, kiiski, suutari, sorva, säyne, mutakala, rantanuoliainen ja törö. Järvessä esiintyy jokirapua jonkin verran. Järvellä on hiekkapohja, jonka päällä on kerros mutaa, ja järven pohjasta kumpuaa lähteitä. Rannat ovat jyrkkäreunaiset hiekkarannat, jotka ovat paikoin soistuneet umpeen. Etenkin laskujoen ympäristö on moniuomaisena märkä kosteikkoalue.

Vesistösuhteita
---------------

Sašihino sijaitsee Lotškinan valuma-alueella, joka on Tšorjanan sivujoki. Tšorjana laskee Peipsijärveen, jonka Peipsijärven alue muodostaa Narvanjoen vesistöalueen keskiosan. Peipsijärven pohjoispäästä alkaa sen laskujoki Narvanjoki, joka jatkaa vesireittiä pohjoiseen päin ja laskee lopuksi Suomenlahteen.

Järven valuma-alueen koko on 2,78 neliökilometriä. Järvi on Lotškinan sivu-uoman Rakovkan (ven. Раковка) pääjärvi ja järveen tulee koillisesta viiden kilometrin mittaisena todennäköisesti samanniminen uoma. Tähän yhtyy karttojen mukaan pari sivu-uomaa. Rakovkan valuma-alueella sijaitsee muuta neljä järveä. Suurin järvi Zagorodskoje (ven. Загородское) sijaitsee heti Sašihinon pohjoispuolella. Muut kolme järveä ovat pieniä lampia, joista yksi sijaitsee Rakovkan uomassa. Sašihinon lasku-uoma on 1,4 kilometrin mittainen ja se yhtyy eteläpuolella Lotškinaan.

Huomautuksia
------------

1. 1 2 3 4 5  Kohteen pituus, leveys ja ympäristön kasvillisuus, asutus ja nimistöä on tarkistettu Internetin Google-, Bing-, ACME- tai Yandex-karttapalvelusta käyttäen järven koordinaatteja.
2. ↑  Järven tilavuus on laskettu kertomalla järven pinta-ala sen keskisyvyydellä.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Pihkovan alueen kartta: sivu 9 (Arkistoitu – Internet Archive), viitattu 11.6.2020 (venäjäksi)
2. 1 2 3 4 5 6 7 8  Pihkovan alueen järviä (Excel) (arkistoitu, 22.5.2014)  luotu 7.9.2013. pskov.ru:  Pihkovan alueen valtion lupa- ja ympäristöhallintokomitea.  Arkistoitu 30.6.2019. Viitattu 11.6.2020. (venäjäksi)
3. 1 2 3 4  Neuvostoajan kartta: Лист O-35-Б, Луга (Luga), 1:200 000, viitattu 11.6.2020 (venäjäksi)
**Timo Jokela** (s. 7. elokuuta 1956 Kittilä) on suomalainen taiteilija ja kuvataidekasvatuksen professori Lapin yliopistossa. 

Taiteilijana Timo Jokela käyttää paikkasidonnaisen taiteen, yleensä ympäristö- ja yhteisötaiteen menetelmiä. Hän tuo pohjoiseen maisemaan, talveen, lumeen ja jäähän keskittyneiden teostensa kautta näkökulmia keskusteluihin taiteen ja paikan, taiteen ja pohjoisten ihmisten ja kansojen suhteista. Jokela irrottautuu teoksissaan länsimaisen maisemataiteen perinteestä, joka on ollut usein valloittavaa ja kolonisoivaa*kenen mukaan?* suhteessa pohjoiseen. Tässä mielessä Jokelan taide on arktista taidetta, jossa on kulttuuripoliittinen ulottuvuus. Jokela toimii aktiivisesti ympäristötaiteilijana, ja hänen teoksiaan on ollut esillä Pohjoismaiden lisäksi Skotlannissa, Venäjällä ja Japanissa.

Ympäristötaideteos *Jokirannan juurakot*, 2012, Ii.
Oman taiteensa tekemisen lisäksi Timo Jokela kuratoi näyttelyitä ja tapahtumia sekä toimii Lapin yliopistossa vastuullisena johtajana taiteen ja tieteen välisissä kehittämishankkeissa. 

Timo Jokela työskentelee Lapin yliopiston taiteiden tiedekunnassa professorina kuvataidekasvatuksen ja soveltavan kuvataiteen aloilla, muun muassa kansainvälisessä maisteriohjelmassa Arctic Art and Design. Jokela on toiminut Lapin yliopiston taiteiden tiedekunnan dekaanina vuosina 2009-2017 ja Arktisen yliopiston Arctic Sustainable Art and Design -verkoston johtajana vuodesta 2011 alkaen. Hän on johtanut useita alueellisia, kansallisia ja kansainvälisiä soveltavan taiteen ja kuvataidepedagogiikan kehittämishankkeita, joista hän on julkaissut kotimaisia ja kansainvälisiä tutkimusartikkeleja ja toimittanut kirjoja, jotka käsittelevät muun muassa talvitaidetta, ympäristö- ja yhteisötaidetta, soveltavaa taidetta, arktista taidetta ja muotoilua sekä laaja-alaista kuvataidekasvatusta.

Lähteet
-------

1. ↑  Timo Jokela *CV*.  Arkistoitu 20.5.2019. Viitattu 29.7.2019. (englanniksi)
2. ↑  Master's Degree Programme in Arctic Art and Design *Lapin yliopisto*. Viitattu 29.7.2019. (englanniksi)
3. ↑  Contact *Arctic Sustainable Arts and Design*. Viitattu 29.7.2019. (englanniksi)
4. ↑  Timo Jokela *Nacer*. Viitattu 29.7.2019. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Timo Jokela *EnvironmentalArt.net*.  Arkistoitu 13.12.2018. Viitattu 29.7.2019. (suomeksi)(englanniksi)

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Tšekki

 |

 |
**Iullus Antonius** (43 eaa. – 2 eaa.) oli Marcus Antoniuksen ja Fulvian poika. Iulluksella oli vanhempi veli Marcus Antonius Antyllus sekä lukuisia sisarpuolia vanhempiensa muista avioliitoista. Fulvia kuoli Iulluksen ollessa pieni ja Antonius meni pian naimisiin Octavia minorin kanssa. Iullus oli äitipuolensa hoivissa siitä lähtien. Kun Antonius ja Octavia erosivat, Iullus palasi Octavian kanssa Roomaan.

Iullus meni naimisiin Claudia Marcella Majorin kanssa 21 eaa. He olivat kasvaneet yhdessä. He saivat ainakin yhden pojan, Lucius Antoniuksen, joka Iulluksen kuoleman jälkeen asui maanpaossa Massiliassa kuolemaansa asti vuoteen 25.

Octavian myötävaikutuksesta Iullus eteni hyvin urallaan. Plutarkhos kertoo Augustuksen arvostaneen Iullusta. Iullus oli preetori vuonna 13 eaa. toinen vuoden 10 eaa. konsuleista ja Asian provinssin prokonsuli. Iullus myös kirjoitti runoja, joista runoelma *Diomedeia* käsitti 12 kirjaa. Horatius myös mainitsee Iulluksen yhdessä oodissaan.

2 eaa. puhkesi aviorikosskandaali, jossa oli mukana Augustuksen tytär Julia, Iullus ja muita senaattorisukuisia miehiä. Iullus oli Julian rakastajista tunnetuimpia ja heillä oli ollut suhde jo jonkin aikaa. Iullus ja muutama muu Julian rakastajista tuomittiin kuolemaan, mutta Iullus ehti kuitenkin tehdä itsemurhan ennen teloitustaan. On epäselvää mistä skandaalissa oli kyse, mahdollisesti Iullus suunnitteli vallankaappausta.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Antonius, Iullus. Oxford Classical Dictionary
2. ↑  Tacitus, Annales 4.44
3. ↑  Plutarch. Antony 87
4. ↑  Velleius Paterculus, Compendium of Roman history 2.100
**Y6** oli ruotsalainen dieselmoottorivaunusarja, jota valmistettiin Ruotsin valtionrautateille vuosina 1953–1961 yhteensä 378 kappaletta. Samalla valmistettiin 321 kappaletta liitevaunuja. Moottorivaunuja valmistivat Hägglund & Söner, Aktiebolaget Svenska Järnvägsverkstäderna, Kalmars Mekaniska Verkstad ja Eksjöverken. Yksiköt olivat käytössä Ruotsin sähköistämättömällä rataverkolla 1950-luvulta aina 1980-luvulle. Sähköistetyille rataosuuksille oli omat sähkömoottorivaunutyyppinsä, X16 ja X17. Ensimmäiset Y6:et aloittivat liikenteen Bodenin ja Haaparannan välillä.

Versiot
-------

Alkuperäinen versio oli Y6, jota valmistettiin vuosina 1953–1957 yhteensä 251 kappaletta. Sen istuimet olivat yksinkertaiset ja pienet, paikkaluvuksi saatiin 53. Viimeinen Y6 poistettiin liikenteestä vuonna 1983, mutta joitakin niistä muunnettiin ratatyövaunuiksi. Vaunuja myös myytiin 26 kappaletta Tanskaan yksityisradoille.

Uudemmassa Y7:ssä oli kookkaammat istuimet ja paikkaluku oli ainoastaan 47. Niitä valmistettiin vuosina 1957–1960 yhteensä 122 kappaletta. Lisäksi seitsemän Y6:ta ja Y8:aa muutettiin Y7-sarjaan. Viisi niistä on myyty Norjan valtionrautateille ja tanskalaisille yksityisradoille. Y7-versiot olivat Ruotsissa käytössä vuoteen 1989.

Y8 oli nopeampikulkuisempi versio käytettäväksi Keski-Ruotsin radoilla. Ne oli muutettu aiemmasta Y6-versiosta.

Y6- ja Y7-sarjan moottorivaunuihin perustuvat Suomessa käytössä olleet *lättähatut* eli Dm6- ja Dm7-sarjat, jotka valmisti suomalainen Valmet ruotsalaiselta Hilding Carlssonilta hankitulla lisenssillä.

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Y6 ja Y7**.
* Järnväg.net – Y6 (ruotsiksi)
Rossignol
**Skis Rossignol S.A.**, tai lyhyemmin vain Rossignol, on ranskalainen alppihiihdon, lumilautailun ja maastohiihdon valmistaja, joka tekee myös ulkovaatteita ja muita oheisvarusteita. Yritys toimii Isèressä Ranskan Alpeilla. Rossignol oli yksi ensimmäisistä muovisuksien valmistajista. Yrityksen hallussa on myös tavaramerkit Dynastar ja LOOK.

Sana *rossignol* on ranskaa ja tarkoittaa suomeksi satakieltä.

Historia
--------

Abel Rossignol perusti vuonna omaa nimeään kantavan, hiihtovälineitä ja -vaatteita valmistavan yrityksen vuonna 1907. Aktiivisena hiihtäjänä tunnettu Rossignol valmisti puusepän taidoillaan sukset umpipuusta. Vuonna 1937 ranskalainen Émile Allais voitti kolme kertaa maailmanmestaruuden Rossignolin Olympic 41 -suksilla.

Laurent Boix Vivesin ostaessa yhtiön vuonna 1956 se keskittyi pelkästään hiihtovälineiden valmistukseen*lähde?* ja alkoi myydä niitä ympäri maailmaa. Rossignolin läpimurto tapahtui vuoden 1960 talviolympialaisissa Kalifornian Squaw Valleyssä, kun Jean Vuarnet voitti syöksylaskun maailmanmestaruuden kaikkien aikojen ensimmäisillä täysin metallista valmistetuilla suksilla.

Vuonna 1964 Rossignol julkaisi Stratonit, ensimmäiset lasikuitusukset.

Rossignol-merkillä valmistettiin myös tennismailoja, joita käytti 1980-luvulla muiden muassa ruotsalainen Mats Wilander.

Lähteet
-------

1. ↑  Rossignol racquets (Arkistoitu – Internet Archive), 80s-tennis.com. Viitattu 27.9.2014.
|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| "| It’s a long way to Tipperary,
It’s a long way to go.
It’s a long way to Tipperary
To the sweetest girl I know!
Goodbye Piccadilly,
Farewell Leicester Square!
It’s a long long way to Tipperary,
But my heart’s right there.
– kappaleen kertosäe | "|
|  |

"**It’s a Long Way to Tipperary**" on englantilainen varieteelaulu, joka tuli suosituksi ensimmäisessä maailmansodassa. Nimi viittaa irlantilaiseen Tipperaryn kaupunkiin.

Marssin kirjoittivat Jack Judge ja Harry Williams (Henry James Williams) vuonna 1912. Sen tekivät kuuluisaksi irlantilaisrykmentti Connaught Rangersin sotilaat, kun he marssivat Boulognen läpi 3. elokuuta 1914. Tapahtuman todisti *Daily Mailin* kirjeenvaihtaja George Curnock, joka raportoi siitä kaksi viikkoa myöhemmin. Kappaleen suosio kasvoi myös muun brittiarmeijan keskuudessa. 

Suomalaisen version kappaleesta sanoitti Aune Ala-Tuuhonen nimellä "Pitkä matka on Tippavaaraan". Oke Tuuri esitti laulun Tippavaaran isännän roolihahmossa radiohupailussa *Kankkulan kaivolla* ja lauloi sen myös levylle Kullervo Linnan Humppa-Veikkojen solistina vuonna 1961.

Myöhemmin "It’s a Long Way to Tipperary" on tullut tunnetuksi elokuvasta *Sukellusvene U-96* (1981).

Viitteet
--------

1. 1 2  Cryer, Max: *Love Me Tender: The Stories Behind the World's Favourite Songs*, s. 295-297. ReadHowYouWant.com, 2010. ISBN 1458779564.
**Toivo Eemil Ahjopalo** (vuoteen 1935 **Andelin**, 2. kesäkuuta 1913 Hausjärvi – 13. tammikuuta 2000 Lahti) oli suomalainen pikajuoksija.

Ahjopalo karsiutui Berliinin 1936 olympialaisissa 100 metrin juoksun ja 4 × 100 metrin viestijuoksun alkuerissä. Hän edusti Suomea kolmessa maaottelussa vuosina 1937–1939. Seuratasolla hän edusti Viipurin Urheilijoita, Sortavalan Viritystä ja Kymintehtaan Urheiluseuraa. Hän saavutti SM-hopeaa 100:n ja 200 metrin juoksussa vuonna 1937 ja 4 × 100 metrin viestijuoksussa vuonna 1947 sekä SM-pronssia 200 metrillä vuonna 1938. Hänen ennätyksensä 100 metrillä oli 10,8 s (myötätuulessa 10,7 s), 200 metrillä 22,2 s ja 400 metrillä 50,5 s.

Toivo Ahjopalo pelasi myös pesäpalloa Sortavalan Palloseurassa. Hänet tunnettiin nopeana etenijänä. Vuonna 1964 pidetyssä *Sortavalan pallonpyörittäjien* kokouksessa hänet valittiin Sortavalan kaikkien aikojen pesäpallojoukkueen ensimmäiseen kentälliseen (valittiin kaksi kentällistä). 

Urheilu-uransa jälkeen "Topsa" Ahjopalo toimi johtotehtävissä muun muassa Suomen Valtakunnan Urheiluliitossa ja Viipurin Urheilijoissa. Hän oli Suomen Salamapalloliiton ensimmäinen puheenjohtaja vuosina 1966–1967. Ahjopalo muutti vuonna 1987 Lahteen, jossa hän kuoli vuonna 2000.

Julkaisut
---------

* *Voimistelun taito* (1947)
* *Yleisurheilun taito* (1949)
* *Me urheilimme Laatokan-Karjalassa ja Sortavalassa* (1966)

Lähteet
-------

* Siukonen, Markku: *Urheilukunniamme puolustajat – Suomen olympiaedustajat 1906–2000*, s. 11. Jyväskylä: Graface, 2001. ISBN 951-98673-1-7.

### Viitteet

1. 1 2  Viereisellä radalla Jesse Owens, katsomossa Hitler - Laaksokadun palvelukodissa vanhuudenpäiviään viettäneellä Toivo Ahjopalolla oli ikimuistoinen kisamatka *Uusi Lahti*.  14.8.2016. Mediatalo Keskisuomalainen. Viitattu 30.8.2021.
2. ↑  Me urheilimme Laatokan-Karjalassa ja Sortavalassa, sivu 118

Aiheesta muualla
----------------

* Toivo Ahjopalo Tilastopaja (vaatii kirjautumisen, maksullinen palvelu).

  


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)

 |

 |
**Toivo Kaarlo Sakarias Aattonen** (13. heinäkuuta 1909 Akaa – 7. joulukuuta 1973 Helsinki) oli suomalainen juristi, joka toimi kouluhallituksen kouluneuvoksena ja ylijohtajana.

Henkilöhistoria
---------------

Toivo Aattosen vanhemmat olivat opettaja Kustaa Adolf Aattonen ja Naimi Tiiainen. Aattosen toinen puoliso vuodesta 1965 oli Brita Ingeborg Linkamo. Aattonen tuli ylioppilaaksi 1929 ja suoritti ylemmän oikeustutkinnon 1934 ja lisensiaatin tutkinnon 1946. Hän oli Pyhäjärven (Vl.) nimismies 1936–1938 ja Heinjoen 1938–1940. Tie- ja vesirakennushallituksen apukamreerina Aattonen toimi 1940–1944, Helsingin yliopiston kamreerina 1944–1947 ja kouluhallituksessa kouluneuvoksena vuodesta 1947 ja ylijohtajana vuodesta 1969 vuoteen 1972, jolloin hän jäi eläkkeelle. Aattonen vaikutti työllään merkittävästi koululainsäädännön ja -hallinnon kehittämiseen.

Julkaisuja
----------

* *Juhlakirja osastopäällikkö Väinö Gunnar Sarvan 70-vuotispäiväksi 7.10.1949*, 1949
* *Oppikoulun hallinto*, 1953, Ragnar Meinander, Toivo Aattonen
* *Oppikoulun pääsytutkinto*, 1955
* *Ehdotus oppikouluja koskevaksi säännöstöksi*, 1955

Lähteet
-------

1. 1 2  Pentti Huovinen, L. Arvi P. Poijärvi, Keijo Virtanen (toim.): *Kuka kukin on (Aikalaiskirja). Henkilötietoja nykypolven suomalaisista 1970*, s. 20. Helsinki: Otava, 1970.
2. 1 2  Kuolleita. *Helsingin Sanomat*, 18.12.1973, s. 9.
*Tämä artikkeli käsittelee everstiä. Sanoittaja Toivo Elomaasta on eri artikkeli.*
**Toivo Mikael Elomaa** (10. joulukuuta 1893 Kälviä – 5. heinäkuuta 1944 Tulemajoki, Salmi) oli suomalainen yleisesikuntaupseeri, sotilasarvoltaan eversti. Hän kaatui Salmin Tulemajoella 5. heinäkuuta 1944 toimiessaan Jalkaväkirykmentti 44:n komentajana. 

Elomaa oli valmistunut itsenäisen Suomen ensimmäiseltä kadettikurssilta vuonna 1920. Kuoleman aiheutti kranaatinsirpale sydämeen.

Elämä
-----

Elomaan vanhemmat olivat rautatievirkamies Mikko Helenius ja Aleksandra Helin ja puoliso vuodestasta 1922 Siiri Margareta Villgren. He saivat kaksi lasta. Toivo Elomaan veli Viljo Elomaa oli menestynyt ampuja ja yleisurheilija.

Elomaa tuli ylioppilaaksi Kouvolan yhteiskoulusta vuonna 1915. Hän suoritti jumaluusopillisen alkututkinnon Helsingin yliopistossa 1917. Sotilasuransa hän aloitti Fahnenjunkerschulessa, saksalaisten johdolla Haminassa aloitetulla jalkaväen upseerikokelaskurssilla, jonka suoritti 1918. Sisällissodassa Elomaa toimi talouspäällikkönä Jääkäritäydennyspataljoonassa, osallistui SJR Porajärven komennuskuntaan vuonna 1920 ja oli muun muassa Pälväjärven etuvartiokomppanian päällikkö ja otti osaa partiotaisteluun Lintajärvellä 7.6.1920.

Elomaa suoritti Kadettikoulun 1. kurssin vuosina 1919–1920 ja toimi nuorempana upseerina Savon jääkärirykmentissä 1920–1925 ja Rannikkotykistörykmentti 3:ssa 1925–1926. Komppanianpäällikkönä Elomaa toimi Savon jääkärirykmentissä 1926–1927 ja suoritti Sotakorkeakoulun vuosina 1929–1931. Yleisesikuntaupseerina Elomaa toimi Kuormastopataljoonassa 1927–1929, Huoltopataljoonassa 1931–1933 ja Haminan sotilaspiirin esikunnassa 1933–1934. Hän toimi 1 sotilasohjaajana Kymen suojeluskuntapiirissä 1934–1938 ja esikuntapäällikkönä Kymen Sotilasläänin esikunnassa 1938–1939.

Elomaa toimi komento-osaston päällikkönä I armeijakunnan esikunnassa 1940 ja Huoltopataljoona 4:n komentajana 1940–1941. Talvisodassa hän toimi esikuntapäällikkönä 2. divisioonan esikunnassa ja jatkosodassa Huoltokoulutuskeskuksen päällikkönä 1941–1942, toimistopäällikkönä VI armeijakunnan esikunnassa 1942–1943 ja Jalkaväkirykmentti 44:n komentajana 1943–1944.

Ylennykset: vänrikki 1920, luutnantti 1920, kapteeni 1926, majuri 1933, everstiluutnantti 1940 ja eversti 23.6.1944.

Kunnianosoitukset
-----------------

* 2 luokan Vapauden Risti miekkojen kera
* 3 luokan Vapauden Risti miekkojen kera
* Suomen Valkoisen Ruusun ritarikunnan Ritarimerkki
* Vapaussodan muistomitali
* Talvisodan Muistomitali 1939–1940

Urheilu-ura
-----------

Elomaa otti osaa useisiin urheilukilpailuihin painissa, hiihdossa, ammunnassa ja yleisurheilussa. Toivon yleisurheilulajeina olivat mm. 100m, 200m, 400m viesti, pituus, kolmiloikka, 5-ottelu, 10-ottelu ja keihäs. Hän saavutti niissä yhteensä 10 kpl Keski-Pohjanmaan mestaruuksia ja neljä piiriennätystä. Lisäksi hän sijoittui toiseksi kolmiloikassa akateemisissa mestaruuskilpailuissa v. 1917.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6  Kadettimatrikkeli-kirja
2. ↑  Suomen Urheilulehden vuosikerrat 1910–1919
**Michael Ross** ("Roscoe") **Rutledge** (7. heinäkuuta 1962 Vancouver, Brittiläinen Kolumbia – 23. huhtikuuta 2004 Langley, Brittiläinen Kolumbia) oli kanadalainen maahockeypelaaja. Hän jäi Kanadaa edustaneen miesten joukkueen jäsenenä 10. sijalle kesäolympialaisissa 1984 Los Angelesissa ja 11. sijalle kesäolympialaisissa 1988 Soulissa.

Pan-Amerikan kisoissa Rutledge oli mukana voittamassa kultaa 1983 sekä 1987 ja lisäksi saamassa hopeaa 1991. Hän oli pelipaikaltaan keskushyökkääjä ja toimi maajoukkueen kapteenina 1987–1991.

Rutledge toimi myös valmentajana. Hänellä oli vaimo ja kaksi poikaa. Hän kuoli 41-vuotiaana syöpään, ja vuonna 2011 West Vancouverissa avattiin hänen kunniakseen nimetty Rutledge Field.

Lähteet
-------

1. ↑  Ross Rutledge Bio, Stats, and Results | Olympics at Sports-Reference.com (Arkistoitu – Internet Archive)
2. ↑  Field Hockey Canada: CANADA AT THE PAN AM GAMES (Arkistoitu – Internet Archive)
3. ↑  Delta Sports Hall of Fame: Ross Rutledge[vanhentunut linkki]
4. ↑  Field Hockey Canada: Ross Rutledge Remembered[vanhentunut linkki]
**Where Have All the Flowers Gone** (myös muodossa **Where Have All the Flowers Gone?**) on folk-kappale, jonka tekijäksi on yleensä merkitty Pete Seeger, vaikka osan sanoituksesta on tehnyt Joe Hickerson.

Laulun tekstin idea on Donin kasakoiden kehtolaulusta, jonka sanat Seeger löysi venäläisen Nobel-kirjailijan Mihail Šolohovin kirjasta *Hiljaa virtaa Don*. Hän teki sen pohjalta oman sanoituksen ja sävelsi tekstinsä. Seeger levytti laulun kolmisäkeistöisenä. Joe Hickerson lisäsi lauluun säkeistöt neljä ja viisi. Laulu esitetään useimmiten viisisäkeistöisenä.

Laulua lauletaan myös hieman erilaisilla melodioilla. Peter, Paul and Maryn versio on suunnilleen sama kuin Seegerin levytyksessä, mutta Kingston Trion versio on jo melko kaukana alkuperäisestä. 

Marlene Dietrich on laulanut laulun levylle englanniksi, saksaksi nimellä "Sag mir wo die Blumen sind" sekä ranskaksi nimellä "Qui peut dire où vont les fleurs?". Pete Seeger on sanonut, että saksankielinen käännös on hänen mielestään parempi kuin hänen alkuperäinen sanoituksensa. Ranskaksi laulun on levyttänyt myös Dalida nimellä "Que sont devenues les fleurs?". Nana Mouskouri on levyttänyt laulun sekä saksaksi että ranskaksi.

Suomeksi laulun ovat levyttäneet Kukonpojat, Ritva Oksanen ja Ossi Ahlapuro nimellä "Minne kukat kadonneet". Suomalaiset sanat on tehnyt Sauvo Puhtila salanimellä Veikko Vallas. Vironkielisen version "Kuhu küll kõik lilled jäid" on tehnyt yhtye Lindpriid.

Lähteet
-------

1. ↑  Pete Seegerin haastattelusta radioaseman democracy now!, 2004
2. ↑  Fono.fi, viitattu 4.8.2012
**Rossana de los Ríos** (s. 16. syyskuuta 1975 Asunción) on paraguaylainen tennispelaaja.

Hän on syntynyt Paraguayn pääkaupungissa, Asunciónissa, ja asuu nyt Miamissa, Yhdysvalloissa yhdessä hänen tyttärensä Ana-Paula Neffa de los Riosin ja miehensä Gustavo Neffan kanssa. Neffa on entinen paraguaylainen jalkapalloilija, joka pelasi Boca Juniors -joukkueessa. Rossana oli parhaimmillaan tenniksen maailmanlistalla kaksinpelissä sijalla 51 syyskuussa 2001 ja nelinpelissä sijalla 52. Hän oli junioreiden maailmanlistan ykkönen vuonna 1992 ja voitti vuoden 1992 junioreiden Ranskan avoimet. Hänestä tuli ammattilaispelaaja vuonna 1993, mutta muutaman vuoden päästä hän jätti tenniksen ja päätti perustaa perheen. Hän meni naimisiin miehensä kanssa ja sai vauvan (Ana-Paula) 17. tammikuuta 1997. Viiden vuoden tauon jälkeen hän palasi tenniskentille kesäkuussa 1999.

Tennisura
---------

Vuonna 1992 Rossana voitti Ranskan avointen tyttöjen kaksinpelin mestaruuden. Finaalissa hän voitti Paola Suárezin 6–4, 6–0.

### 2008

Tammikuussa Rossana pelasi Australiassa ensimmäisen kerran sitten vuoden 2003. Helmikuussa Rossana pelasi ensimmäisen kerran WTA-turnauksen pääsarjassa vuoteen Viña del Marissa. Hän voitti Carla Suárez Navarron 7-6(8), 6-4, mikä merkittiin hänen ensimmäiseksi WTA-turnauksen otteluvoitoksi sitten vuoden 2004:n Philadelphian. Hän pääsi toiselle kierrokselle Bogotássa ja Miamissa, mikä tarkoitti sitä, että hän nousi takaisin naisten maailmanlistan sadan parhaan joukkoon ensimmäisen kerran vuoden 2003 jälkeen. Rossana pääsi finaaliin 25 000 dollarin turnauksessa Pelhamissa ja toukokuussa hän pääsi Strasbourgin turnaukseen voittamalla kolme karsintaottelua. Hän selviytyi Ranskan avoimiin ensimmäisen kerran 19 grand slamin jälkeen. Rossanan listasijoitus oikeutti suoraan pääsyyn pääkaavioon. Wimbledonissa 2008 Rossana hävisi 1. kierroksella Ana Ivanovicille. Sen jälkeen hän pelasi Palermossa, jossa hän voitti viidenneksi sijoitetun Aravane Rezaïn 6-4, 6-1.

Aiheesta muualla
----------------

* Rossana de los Ríos WTA:n sivuilla (englanniksi)


1. 1 2  WTA:n kotisivutView and modify data on Wikidata. Tieto on haettu Wikidatasta.
**Toivo Kustaa Ensio Arisuo** (28. elokuuta 1911 Kemiö – 28. syyskuuta 2005) oli suomalainen yrittäjä ja yritysjohtaja, joka sai teollisuusneuvoksen arvonimen vuonna 1973.

Arisuo kävi kansakoulun ja työskenteli 1927 alkaen Turussa muun muassa viilaajana ja tuntikirjurina konepajoissa ja metallitehtaassa. Hän valmistui Turun teollisuuskoulusta teknikoksi 1940, ja toimi sitten konesuunnittelijana Asa-Radio Oy:ssä ja piirustuskonttorin päällikkönä Oy Vilenin Tehtaissa. Hän perusti 1947 valaisimia ja metalli- ja muoviartikkeleita valmistaneen Arisuo Oy:n, joka rakensi 1952 oman tehdastalon Kaarinaan. Yrityksen henkilöstömäärä kasvoi 1970-luvun alkuun tultaessa 200 henkeen, ja yhtiö oli 1960–1970-luvulla Kaarinan tärkein teollisuuden työnantaja. Arisuo oli yhtiön toimitusjohtajana vuoteen 1972, mistä alkaen hän oli johtokunnan puheenjohtaja.

Arisuo vaikutti muun muassa Metalliteollisuudenharjoittajain Liitossa. Arisuon vaikutus Kaarinan kunnan kehitykseen asuntotuotannon, liike-elämän ja ammattikoulutuksen osalta oli merkittävä. Hän osallistui talvisotaan. Hänet tuomittiin kesällä 1978 sakkoihin kiinteistökaupan yhteydessä tehdystä veropetoksesta Salora-juttuun liittyen..

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Terhi Kivistö: Toivo Arisuo *Biografiasampo*. Viitattu 11.7.2023.
2. ↑  Suomalaiset talouden alan arvonimellä palkitut *Kansallisbiografia*. Viitattu 11.7.2023.
3. ↑  Tv-Nurmen pääsyytteet lykättiin. Ensimmäinen tuomio tuli rivitalokaupasta.  *Helsingin Sanomat*, 22.6.1978, s. 9. Näköislehden aukeama (tilaajille).
Erwin Schulhoff (vasemmalla) ja tanssija Milča Mayerová suunnilleen vuonna 1931.
**Erwin Schulhoff** (8. kesäkuuta 1894 Praha – 18. elokuuta 1942) oli tšekkiläinen säveltäjä. Hänellä oli musikaalinen suku, johon kuuluivat muiden muassa pianovirtuoosi, säveltäjä Julius Schulhoff ja viulisti Heinrich Wolff. Hän opiskeli Prahan konservatoriossa vuoteen 1906 ja jatkoi pianonsoiton opintoja Wienissä vuoteen 1908. Vuoteen 1910 Schulhoff opiskeli pianonsoittoa, teoriaa ja sävellystä Max Regerin johdolla Leipzigissa. Vielä tämän jälkeen hän sai Kölnissä opetusta pianonsoitossa, sävellyksessä ja orkesterinjohdossa.

Schulhoff palveli ensimmäisessä maailmansodassa.

Schulhoffin musiikissa on kuultavissa muun muassa Richard Strauss -vaikutteita. Hänellä oli tiiviit yhteydet toiseen Wienin koulukuntaan ja myös dadaistitaiteilijoihin. Säveltäjä meni vuonna 1921 naimisiin Alice Libochowitzin kanssa ja muutti vuonna 1922 Berliiniin. Schulhoff oli juutalainen kommunisti ja pyrki toisen maailmansodan aikana Neuvostoliittoon pakoon, mutta joutui keskitysleirille Theresienstadtiin, jossa kuoli tuberkuloosiin.

Schulhoff hyödynsi musiikissaan jazzia. Hänen teoksiinsa lukeutuu ooppera *Flammen* (1929/32).

Lähteet
-------

1. 1 2  Schott Music: Erwin Schulhoff
2. 1 2 3  The OREL Foundation: Erwin Schulhoff


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Katalonia
* Saksa
* Israel
* Suomi (KANTO)
* Belgia
* Yhdysvallat
* Latvia
* Japani
* Tšekki
* Australia
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Henkilöt | 
* BMLO
* Deutsche Biographie
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* SNAC
* IdRef

 |

 |
Vuosien 1874–1963 välillä liikennöi **Los Angelesissa raitiovaunuja**.

Hevosvetoiset raitiovaunut 1874–1897
------------------------------------

Hevosvetoiset kärryt alkoivat liikennöimään Springin ja Sixth Streetin raiteilla vuonna 1874. Viimeiset hevosvetoiset raitiovaunut muutettiin sähköisiksi vuonna 1897.

Funikulaarit 1885–
------------------

Funikulaarien toiminta alkoi Angels Flightin myötä vuonna 1885. Se kulki Broadwaylta Bunker Hillille, ja sitä seurasi myös muita funikulaareja.

Sähköiset raitiovaunut 1887–1963
--------------------------------

Main Street & Agricultural Park Railroad -raitiovaunuyhtiön vaunu työntekijöineen, 1896
Sähköisiä raitiovaunujärjestelmiä oli lukuisia alkaen Los Angelesin sähkörautatieyhtiöstä vuonna 1887, mutta ne yhdistettiin kahteen suureen verkkoon:

* Vuonna 1901 Henry Huntington osti useita raitiovaunuyrityksiä, joista tuli Los Angeles Railway, ja jotka toimivat pääosin Los Angelesin kaupungissa "keltaisilla raitiovaunuillaan".
* Vuonna 1902 Huntington ja pankkiiri Isaias W. Hellman perustivat Pacific Electric Railway -rautatieyhtiön, joka osti muita rautateitä tarjoamalla raitiovaunuyhteyttä Los Angelesin metropolialueen kaupunkeihin.

Viimeiset sähköiset raitiovaunut poistettiin käytöstä vuonna 1963.

Nykytilanne
-----------

Los Angelesin metron Sininen-, Vihreä-, Kulta- ja Expo-linjoja liikennöivät kevytjunat, jotka ovat välimuoto junan ja raitiovaunun väliltä.

Angels Flight -funikulaari liikennöi edelleen Los Angelesin keskustassa.

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Streetcars in Los Angeles

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Rataliikenne Los Angelesissa** Wikimedia Commonsissa
**Toivo Hoppania** (23. heinäkuuta 1907 Kivennapa – 21. syyskuuta 1941 Tokkari, Itä-Karjala) oli suomalainen keskimatkojen juoksija. Hän edusti urallaan aluksi Viipurin Urheilijoita ja myöhemmin muun muassa Pölläkkälän Uraa. 

Hoppanian matkat olivat 800 ja 1 500 metriä, joissa hän saavutti vuoden 1934 Kalevan kisoissa nelossijat. Seuraavina vuosina hän oli 1 500 metrillä loppukilpailuissa sijoitusten ollessa seuraavina vuosina viides, kolmas, neljäs, viides ja neljäs. Hän saavutti siis ainoan henkilökohtaisen SM-mitalin vuoden 1936 kisoissa 1 500 metrillä. Lisäksi hän oli vuoden 1937 Kalevan kisoissa 800 metrillä kuudes. 

SM-viesteissä Hoppania oli tyypillisesti ankkuriosuudella. Vuoden 1931 hän toi seuralleen Viipurin Urheilijoille pronssia 4 x 1 500 metrillä ja seuraava vuonna hopeaa 4 x 800 metrillä. SM-maastoissa pitkän matkan joukkuekisassa Hoppani toi silloiselle seuralleen Pölläkkälän Uralle kultaa vuonna 1936.

Maaotteluedustuksia Hoppanialle kertyi kaksi eli vuoden 1934 Viro-maaottelu ja vuoden 1937 Iso-Britannia - maaottelu. Hoppanian ennätys 800 metrillä oli 1.56,5 vuodelta 1937, 1 500 metrillä 3.53,8 samalta kaudelta ja 3 000 metrillä 8.18,6 kaudelta 1936 Tukholman kisassa, jonka voitti Gunnar Höckert ME-ajalla 8.14,8.

Työuransa Hoppania oli ennen sotavuosia metsätyönjohtajana. Hoppania haavoittui Jatkosodassa Itä-Karjalan Aunuksessa Tokkarissa ja kuoli haavoihinsa samana päivänä eli 21. syyskuuta 1941. Hän oli kaatuessaan Kevytosasto 15:n vänrikki.

Lähteet
-------

* Arponen, Antti O. & Kasila, Markku & Peltola, Vesa-Matti: *He antoivat kaikkensa. Viime sodissa menehtyneet suomalaiset mestariurheilijat*. Kustannusosakeyhtiö Auditorium. 2014. ISBN 978-952-7043-03-5.

### Viitteet

1. ↑  Sotapolku.fi - Hoppania, Toivo *www.sotapolku.fi*. Viitattu 7.8.2022.
**Anapesti** (m.kreik. ἀνάπαιστος, *anapaistos*, "hakkaava", "takova"; lat. *anapaestus*) on runojalka ja metron, joka on peräisin antiikin kreikkalaisesta metriikasta.

Anapestiä käytettiin nopean rytminsä vuoksi erityisesti tragedioiden ja komedioiden marssi-, taistelu- ja kulkuekohtausten lauluissa, mutta myös komedioiden pilkkalauluissa. Runomitoista anapestiä käytetään ennen kaikkea anapestisessä dimetrissä.

Kaava
-----

Anapestissä runojalka ja metron ovat poikkeuksellisesti eri pituisia. Anapestijalka muodostuu kahdesta lyhyestä (, *brevis*) ja yhdestä pitkästä (, *longum*) tavusta:

Anapestimetron on puolestaan dipodia, joka koostuu kahdesta anapestijalasta:

,
Vastaavalla tavalla dipodisia ovat myös jambi- ja trokeemetronit. Monissa runomitoissa anapestin kaksi lyhyttä tavua voidaan korvata yhdellä pitkällä, jolloin siitä tulee spondee. Anapesti tunnetaan myös nimellä *antidaktyyli*, koska sen muoto on käänteinen daktyyliin  nähden.

Anapestimittoja
---------------

Kreikkalaisen ja roomalaisen runouden anapestimittoja ovat muun muassa ( = lyhyt tavu,  = pitkä tavu,  = anceps eli lyhyt tai pitkä tavu):

**Anapestinen dipodia** (*an2*)

Säe koostuu kahdesta anapestijalasta eli yhdestä anapestimetronista.
,
**Anapestinen tripodia** (*an3*)

Säe koostuu kolmesta anapestijalasta. Eräs prosodiakoksen muoto.
,,
**Anapestinen dimetri** (*and*) eli **anapestinen kvaternaari** (*an4*)

Säe koostuu kahdesta anapestimetronista.
, | ,
**Anapestinen katalektinen dimetri** (*andc*) eli **paroimiakos**

Säe koostuu kahdesta anapestimetronista, joista jälkimmäinen on katalektinen.
, | ,
**Anapestinen katalektinen trimetri** (*antc*)

Säe koostuu yhteensä kolmesta anapestimetronista, joista yksi jää katalektiseksi.
, |  || , | 
**Anapestinen septenaari** (*an7*)

Säe koostuu seitsemästä anapestijalasta ja ylimääräisestä tavusta.
,,, || ,,,
**Anapestinen oktonaari** (*an8*) eli **anapestinen tetrametri**

Säe koostuu kahdeksasta anapestijalasta eli neljästä anapestimetronista.
, | , || , | ,

Lähteet
-------

1. ↑  Liddell, Henry George & Scott, Robert: ἀνάπαιστος *A Greek-English Lexicon*.  1940. Oxford:  Clarendon Press / Perseus Digital Library, Tufts University.  (englanniksi)
2. ↑  Castrén, Paavo & Pietilä-Castrén, Leena: "Anapesti", *Antiikin käsikirja*, s. 36. Helsinki: Otava, 2000. ISBN 951-1-12387-4.
3. 1 2 3 4  Kaimio, Maarit & Sironen, Erkki: *Kreikkalaisen metriikan alkeet*. Klassillisen filologian laitos, Helsingin yliopisto, 1982/2002.
**Anja Kampe** (s. 1968 Itä-Saksa) on saksalais-italialainen oopperalaulaja, äänialaltaan sopraano. Hän osallistui Cardiffin Singer of the World -kilpailuun vuonna 1995 ja sai laajaa suosiota Sieglinden roolin tulkinnallaan Richard Wagnerin *Valkyyria*-oopperan esityksessä Washingtonin kansallisoopperassa vuonna 2003.

Kampe tutustui lapsena äitinsä myötä paikallisiin kansanlauluihin. 9-vuotiaana hän ei päässyt kitaraoppilaaksi, koska luokka oli jo täynnä, mutta valitsi sen sijaan laulun opiskelun. Teini-ikäisenä hän kiersi Itä-Euroopassa musiikkikoulun orkesterin kanssa ja opiskeli laulamista Dresdenissä. Mennessään naimisiin italialaisen miehen kanssa Kampe muutti Italiaan vuonna 1989. Hän italialaistui niin perusteellisesti, että kertomansa mukaan puhuu nykyään helpommin italiaa kuin saksaa. Kampe teki debyyttinsä Torinossa vuonna 1991 *Hannun ja Kertun* italiankielisessä tuotannossa. Hänen uramahdollisuuksiaan heikensi se, että häntä pidettiin liian saksalaisena italialaisiin rooleihin ja liian italialaisena saksalaisiin rooleihin. 1990-luvun aikana Kampe hankkikin elantoa työskentelemällä lapsenvahtina ja kielenkääntäjänä.

Vuonna 2000 Kampen lauluvalmentaja kannusti tätä ryhtymään Wagnerin tulkitsijaksi, jolloin Kampen ura kääntyi noususuuntaan. Hän esitti Freian roolissa *Reininkullan* esityksessä Bayreuthissa vuonna 2002 ja teki seuraavana vuonna menestyksekkään esiintymisensä Sieglinden roolissa Plácido Domingon vastaesiintyjänä. Wagnerin teosten ohella Kampen ohjelmistoon on kuulunut Wolfgang Amadeus Mozartin, Ludwig van Beethovenin, Gioacchino Rossinin Giacomo Puccinin ja Dmitri Šostakovitšin rooleja. Hän on myös tulkinnut Georges Bizet'n ja Hugo Wolfin lauluja.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  David M. Cummings: International Who's Who in Music and Musicians' Directory, s. 327
2. 1 2 3 4  AllMusic: Anja Kampe
3. ↑  Opera Musica: Anja Kampe


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
	+ 2
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Italia
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* IdRef

 |

 |
**Optio-oikeus** eli **valintaoikeus** (lat. *optio*, valinta) tarkoittaa oikeutta valita eri vaihtoehdoista.

Taloustieteessä optio-oikeus merkitsee yrityksen osakkaan tai työntekijän mahdollisuutta valita ostaako vai jättääkö ostamatta yrityksen osakkeita ennalta päätettyyn hintaan määrättyyn päivään mennessä. Aihetta käsitellään tarkemmin sivulla optio.

Kansainvälisessä oikeudessa optio-oikeus tarkoittaa toisen valtion hallintaan luovutettavalla alueella asuvien ihmisten oikeutta valita pysyvätkö he aluetta aiemmin hallinneen valtion kansalaisina vai vaihtavatko he kansalaisuuttaan. Optio-oikeudesta sovitaan tavallisesti valtiosopimuksella, jossa sovitaan myös määräpäivä, johon mennessä oikeutta on käytettävä. Tavallisesti sopimus velvoittaa vanhan kansalaisuutensa säilyttävän henkilön muuttamaan pois luovutettavalta alueelta. Valintaoikeuden tarjoamisella yritetään lieventää aluemuutoksen asukkaille aiheuttamia seurauksia. Esimerkiksi Suomen ja Venäjän kesken 1920 solmitussa Tarton rauhassa annettiin Petsamon alueen venäläiselle väestölle optio-oikeus.

Lähteet
-------

1. ↑  *Suomalainen tietosanakirja,* Weilin+Göös 1989–1993, ISBN 951-35-4644-6, hakusana optio-oikeus.
2. ↑  *Factum,* Weilin+Göös 2003–2005, ISBN 951-35-6646-3, hakusana optio-oikeus.
3. ↑  *Otavan iso tietosanakirja,* Otava 1960–1965, hakusana optio-oikeus.
**Sign o' the Times** on Princen tuplalevy vuodelta 1987. Sitä on monesti pidetty Princen parhaana albumina ja toisena päätyönä, Purple Rainin ohella. Vuonna 1989 *Time Out Magazine* valitsi *Sign o' the Timesin* maailman kaikkien aikojen parhaaksi musiikkialbumiksi. Se sijoittui kolmanneksi *Hot Pressin* kriitikoiden äänestyksessä.

Syntyhistoria
-------------

Vuonna 1986 ilmestyneen Parade-albumin jälkeen Prince ryhtyi saman tien työstämään uutta materiaalia The Revolution -yhtyeensä kanssa. Uusien kappaleiden oli tarkoitus päätyä Dream Factory -nimiselle studiolevylle, mutta kun The Revolution pian hajosi erimielisyyksiin, projekti hyllytettiin. Prince oli samoihin aikoihin äänittänyt uutta soololevyä Camille-pseudonyymillään ja tekeillä oli myös livelevy Revolutionin kanssa. Nämäkin projektit lyötiin lopulta jäihin, sillä levy-yhtiö Warner ei suostunut julkaisemaan kolmea Prince-levyä yhden vuoden aikana. Lopullinen ratkaisu oli koota kaikilta näiltä levyiltä parhaat palat yhdelle tuplalevylle. Levyn nimeksi tuli *Sign o’ the Times*.

Singlet
-------

Levyn ensimmäisenä singlenä julkaistiin nimikappale *Sign o' the Times*, joka valittiin vuoden singleksi Pazz & Jopin vuosilistauksessa (vuoden albumi oli Sign o’ the Times.) Kappale ottaa kantaa moniin yhteiskunnallisiin ongelmiin, kuten AIDSiin, väkivaltaan ja huumeisiin. Single nousi kolmanneksi Yhdysvaltain listalla. Levyn suurin hitti oli Sheena Eastonin kanssa duetoitu *U Got the Look*, joka nousi listakakkoseksi ja pysyi Top-10:ssa kuusi viikkoa. Myös *I Could Never Take the Place of Your Man* pääsi kymmenen myydyimmän singlen joukkoon Amerikassa.

Kappalelista
------------

Kaikki kappaleet Princen kirjoittamia, ellei toisin mainita

| CD 1 |
| --- |
| Nro | Nimi | Säv&san | Kesto |  |
| 1. | "Sign o' the Times" |  | 5.02 |
| 2. | "Play in the Sunshine" |  | 5.05 |
| 3. | "Housequake" |  | 4.38 |
| 4. | "The Ballad of Dorothy Parker" |  | 4.04 |
| 5. | "It" |  | 5.10 |
| 6. | "Starfish And Coffee" | Prince, Susannah Melvoin | 2.51 |
| 7. | "Slow Love" | Prince, Carole Davis | 4.18 |
| 8. | "Hot Thing" |  | 5.39 |
| 9. | "Forever in My Life" |  | 3.38 |

| CD 2 |
| --- |
| Nro | Nimi | Säv&san | Kesto |  |
| 1. | "U Got the Look" |  | 3.58 |
| 2. | "If I Was Your Girlfriend" |  | 4.54 |
| 3. | "Strange Relationship" |  | 4.04 |
| 4. | "I Could Never Take the Place of Your Man" |  | 6.31 |
| 5. | "The Cross" |  | 4.46 |
| 6. | "It's Gonna Be a Beautiful Night" | Prince, Doctor Fink, Eric Leeds | 8.59 |
| 7. | "Adore" |  | 6.29 |

Lähteet
-------

1. ↑  Sign "O" the Times *play.google.com*. Viitattu 24.4.2020.

Aiheesta muualla
----------------

* Sign o’ the Times Discogsissa.  (englanniksi)
**S/S Aranda** oli alun perin Vulcan Oy:n telakalla Turussa rakenteilla ollut venäläinen miinanraivaaja, jonka runko jäi suomalaisten haltuun keskeneräisenä venäläisten poistuessa itsenäistyneestä Suomesta. Siitä päätettiin tehdä jäävahvistettu matkustaja-alus, koska sellaisella olisi eniten tarvetta. Aluksen mitat olivat 46,3 x 8,5 x 3,4 metriä, uppoama 350 tonnia ja höyryhiilikoneiston teho 650 hevosvoimaa. Nimeksi sille annettiin *Aranda*. Aluksen osti telakalta vuonna 1920 turkulainen Meritoimi Oy, joka käytti sitä Tukholman liikenteessä.

Helmikuussa 1921 Turun saariston yhteysalukseksi vuokrattu *S/S Dragsfjärd* upposi yllättäen Turun satamaan. Saman vuoden heinäkuussa valtioneuvosto myönsi määrärahan, jolla voitaisiin ostaa tarkoitukseen sopiva matkustaja-alus, ja valinta osui *Arandaan*.

Arandassa oli matkustajia varten erikseen herrojen ja naisten salongit ja lisäksi seitsemän neljän hengen hyttiä, ruokasali ja kahvila - aikakauteensa nähden poikkeuksellisen hyvin varustettu alus*lähde?*. Aranda liikennöi Turun ja Maarianhaminan väliä myös kelirikko-oloissa ja poikkesi lukuisiin laitureihin pitkin reittiä; sen siis voidaan sanoa olleen ensimmäisiä kelirikkoaluksista.

Alus oli mukana panssarilaiva Ilmarisen tuhoksi koituneessa operaatio Nordwindissä. Se oli ensimmäisiä sotakorvaukseksi valittuja aluksia, ja se toimitettiin Neuvostoliittoon syksyllä 1944.

Katso myös
----------

* M/S Katarina eli toinen *Aranda*
* Tutkimusalus Aranda eli kolmas *Aranda*.

Kirjallisuutta
--------------

* Auvinen, Visa, Laurell, Seppo & Säteri, Kai: *Leijonalippu merellä*. Turku : Eita, 1983. ISBN 951-95781-1-0.