recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Liikkeitä Georgetownin M Streetillä.
**Georgetown** on Yhdysvaltojen pääkaupungin Washingtonin kaupunginosa, joka sijaitsee Potomac-joen varrella pari kilometriä Washingtonin keskustasta luoteeseen. Se on alueen varhaisin siirtolaisten asuttama paikka, perustettu vuonna 1751. Siitä tuli osa District of Columbia -hallintoaluetta vuonna 1871.

Georgetownin naapurikaupunginosia ovat Glover Park, Kalorama, Woodley Park, Palisades, Foxhall, Burleith, Foggy Bottom ja Dupont Circle.

Georgetown sai National Historic Landmark -statuksen vuonna 1967 kulttuurihistoriallisen merkityksensä vuoksi. Nykyisin Georgetown on vanhojen rakennustensa ja nupukivipäällysteisten jalkakäytäviensä ansiosta suosittu niin asuinpaikkana kuin matkailukohteenakin.. Nuorekasta leimaa kaupunginosalle antaa siellä sijaitseva Georgetownin yliopisto opiskelijoineen. Vuonna 1789 perustettu yliopisto on maan vanhin katolinen yliopisto.

Georgetownin halki kulkee vanha kanava, Chesapeake and Ohio Canal, joka rakennettiin aikoinaan tuomaan tupakkaa ja hiiltä Marylandin suunnalta Potomac-joen varren satamaan. Nyt kanava on suosittu ulkoilureitti.

Georgetownissa sijaitsevassa Dumbarton Oaks -kartanossa pidettiin vuonna 1944 Dumbarton Oaksin konferenssi, YK-järjestön perustamiskokous. Samoihin aikoihin kaupunginosassa asui amerikansuomalainen arkkitehti Eero Saarinen, joka työskenteli tuolloin Yhdysvaltojen keskustiedustelupalvelu CIA:ta edeltäneen OSS:n tiedotusosaston päällikkönä. John F. Kennedy asui osoitteessa 3301 N Street pyrkiessään presidentiksi.

Dumbarton Oaks puutarhoineen toimii nykyisin museona. Muita museona toimivia vanhoja rakennuksia Georgetownissa ovat Dumbarton House ja Tudor Place.

Alueella sijaitsevat myös monien maiden Yhdysvaltain-suurlähetystöt.

Lähteet
-------

1. ↑  Georgetown Area a U.S. Landmark. Capital's Oldest Settlement Honored, Hippies and All, *The New York Times* 8.10.1967. Viitattu 28.5.2017. Vaatii tilauksen.
2. ↑  Georgetown. The perfect intersection of historic charm and upscale modernity happens where M Street meets Wisconsin Avenue in the heart of picturesque Georgetown. Washington.org. Viitattu 28.5.2017.
3. ↑  The 25 Oldest Colleges in America (Arkistoitu – Internet Archive), Niche-korkeakoulusivusto. Viitattu 28.5.2017.
4. 1 2  17 Things to See & Do in Georgetown, Washington DC -sivusto. Viitattu 28.5.2017.
5. ↑  Eero Saarinen -näyttely Washingtonin suurlähetystössä, Suomen suurlähetystö, Washington, 15.10.2010. Viitattu 28.5.2017.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Georgetown (Washington D.C.)** Wikimedia Commonsissa

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Georgetown (Washington, D.C.)
**Citra Febrianti** (s. 22. helmikuuta 1988 Pringsewu) on indonesialainen painonnoston olympiamitalisti.

Febrianti sijoittui 2012 Lontoon olympialaisissa 53 kg:n painoluokassa alun perin neljänneksi yhteistuloksella 206 kg. Tempauksessa hän nosti 91 kg ja työnnössä 115 kg. Alkuperäinen voittaja, kazakstanilainen Zulfija Tšinšanlo ja pronssimitalisti, Moldovan Cristina Iovu jäivät kuitenkin uusintatesteissä 2016 kiinni dopingin käytöstä, ja Febrianti nousi hopealle.

Febrianti sijoittui MM-kilpailuissa 53-kiloisissa neljänneksi 2010 ja 48-kiloisissa kuudenneksi 2007. Hän oli 53 kg:n sarjassa neljäs Aasian kisoissa 2010. Aasian-mestaruuskilpailuissa hän sijoittui samassa painoluokassa neljänneksi 2012 sekä viidenneksi 2009 ja 2013. Kaakkois-Aasian kisoissa hän saavutti 53-kiloisissa hopeaa 2011.

Lähteet
-------

1. ↑  Citra Febrianti *Olympedia*.  (englanniksi)
2. 1 2  FEBRIANTI CitraINA *iwf.net*.  Arkistoitu 20.10.2020. Viitattu 7.12.2020. (englanniksi)
3. 1 2  Weightlifting - Citra Febrianti *the-sports.org*. Viitattu 7.12.2020. (englanniksi)
4. ↑  Featherweight (≤53 kilograms), Women *olympedia.org*. Viitattu 7.12.2020. (englanniksi)
**Ferrari 456** on Ferrarin valmistama auto, jossa on 12-sylinterinen V-moottori. Moottorissa on 48 venttiiliä ja huipputeho on 442 hevosvoimaa. Auton huippunopeudeksi ilmoitetaan yli 300 km/h. Vaikka auto on ulkomuodoiltaan siron näköinen, painaa se lähes 1700 kg. Brunein sulttaani on tilannut 7 kappaletta 456 GT Venice-farmarimallia, joista hän osti 6.

456 (1992–1997)
---------------

Alkuperäinen **456** oli saatavana **GT**- ja (vuodesta 1996) **GTA**-mallina. Mallinimen ero kertoo, että GT:ssä on 6-vaihteinen manuaalivaihteisto ja GTA:ssa 4-vaihteinen automaatti. Automaatti oli vasta neljäs Ferrarin historiassa. Muotoilu oli pyöreämpää verrattuna edelliseen malleihin.

5,5-litrainen (5474 cm3) 65° V12-moottori oli johdannainen Dino V6-moottorista eikä perinteisemmästä 60° V12-moottorista, jota käytettiin 412 ja Daytona malleissa. Moottori tuotti tehoa 436 hv. Mallinimi tulee moottorin yksittäisen sylinterin iskutilavuudesta, joka on 456 cm3 ja se kerrottuna 12 tekee yhteensä 5,5 litraa.

Auton kaikkia malliversioita rakennettiin yhteensä noin 2600 kappaletta. 

* **5.5** 5474 cm3 V12 65° DOHC 48V 351 kW (436 hv)

456M (1998–2003)
----------------

*Modificata* **456M** esiteltiin vuonna 1998 sekä GT- ja GTA-mallista. Autoon oli tehty monia muutoksia, jotta saatiin parannettua aerodynamiikkaa ja jäähdytystä. Myös sisustaa oli uudistettu muun muassa uusilla istuimilla. Tehot nousivat 442 hevosvoimaan, mutta suorituskyky pysyi samana.

Moottori
--------

* **5.5** 5474 cm3 V12 65° DOHC 48V 325 kW (442 hv) @6250 r/min, 550 Nm @ 4500 r/min

Mitat
-----

* Pituus: 4730 mm
* Leveys: 1920 mm
* Korkeus: 1300 mm
* Akseliväli: 2600 mm
* Raideleveys (e/t): 1585/1606 mm
* Omamassa: 1690-1770 kg

Lähteet
-------

* **Tuulilasi 11B/1993**

 *Tämä artikkeli tai sen osa perustuu Autowikin artikkeliin, ja siitä saattavat puuttua lähdemerkinnät tai lähdemerkinnät tarvitsevat tarkistamista. Voit auttaa Wikipediaa etsimällä sopivat lähteet tai tarkistamalla lähteet.*
**Georgi Mokejevitš Markov** (ven. Гео́ргий Моке́евич Ма́рков, 19. huhtikuuta 1911 Tomskin läänin Novo-Kuskovon kylä – 26. syyskuuta 1991 Moskova) oli venäläinen neuvostokirjailija ja yhteiskunnallinen vaikuttaja.

Georgi Markov syntyi talonpoikaisperheeseen. Hän työskenteli vuodesta 1924 lähtien Komsomolissa, opiskeli Tomskin yliopistossa ja muutti 1930-luvun puolivälissä Irkutskiin, jossa hänestä tuli kirjailija. Markov oli sotakirjeenvaihtajana toisessa maailmansodassa ja liittyi kommunistipuolueeseen vuonna 1946. Hän toimi Neuvostoliiton kirjailijaliiton hallituksen ja sihteeristön jäsenenä, ensimmäisenä sihteerinä vuodesta 1971 ja kirjailijaliiton hallituksen puheenjohtajana vuosina 1977–1989. Markov kuului NKP:n keskustarkastuskomissioon vuosina 1966–1971, puolueen keskuskomiteaan vuosina 1971–1990 ja Neuvostoliiton korkeimpaan neuvostoon vuosina 1966–1989. Vuonna 1979 hänet nimitettiin kirjallisuuden, taiteen ja arkkitehtuurin Lenin-palkintojen myöntämisestä päättäneen komitean puheenjohtajaksi.

Markovin Siperiaan sijoittuva historiallinen romaani *Strogovy* ("Strogovit", 1939–1946) sai Stalin-palkinnon vuonna 1952. Siperiasta kertovat myös hänen sosialistista realismia edustavat eeppiset romaaninsa *Sol zemli* ("Maan suola", 1954–1960), *Sibir* ("Siperia", 1969–1973, Leninin palkinto 1976) ja *Grjaduštšemu veku* ("Tulevalle vuosisadalle", 1981–1986). Kirjailija sai kahdesti sosialistisen työn sankarin arvonimen (1974, 1984).

Lähteet
-------

1. 1 2  Kasack, Wolfgang: *Entsiklopeditšeski slovar russkoi literatury s 1917 goda*, s. 481–482. London: Overseas Publications Interchange, 1988. ISBN 0-903868-73-3.
2. 1 2  Entsiklopedija Krugosvet *krugosvet.ru*. Viitattu 1.9.2013. (venäjäksi)
3. ↑  *Bolšoi entsiklopeditšeski slovar, tom 1*, s. 766. Moskva: Sovetskaja entsiklopedija, 1991. ISBN 5-85270-042-8.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Italia
* Israel
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
Neversin herttua Louis-Jules, rintakuvan veistänyt Jean-Antoine Houdon, Besançonin taidemuseo.
**Louis-Jules Mancini-Mazarini** (16. joulukuuta 1716 Pariisi – 25. helmikuuta 1798 Pariisi) oli ranskalainen 46. Neversin herttua, diplomaatti, suurlähettiläs, valtioministeri, runoilija ja näytelmäkirjailija. Hän oli myös Ranskan akatemian jäsen.

Tausta
------

Louis-Jules Mancini-Mazarini syntyi Neversin 45. herttuan *François Mancini* ja *Marianne Spinolan* perheeseen. Hän isoisänsä oli Neversin 44. herttuan Philippe Mancini, joka oli puolestaan kardinaali Mazarinin veljenpoika. Isoisän veljiä olivat Ranskan kuninkaan Ludvig XIV hovissa palvelleet Laure-Victoire, Olympe, Marie, Marie Anne ja Hortense Mancini. Isoisän puoliso oli Diane Thianges, kuninkaan rakastajattaren Françoise Athénaïs de Rochechouart de Mortemart'on eli Montespan markiisittaren sisarentytär.

Hän avioitui Hélène Françoise Angélique Phélypeaux de Pontchartrain (1715−1781) kanssa, joka oli Pontchartrain kreivin Jérôme Phélypeaux'n tytär.

Hänet valittiin jo 27-vuotiaana Ranskan Akatemian jäseneksi Ludvig XV valtakaudella 8. marraskuuta 1742. Tämän valinnan jälkeen hän toimi Ranskan suurlähettiläänä Roomassa 1748, Berliinissä 1756 ja Lontoossa 1763. Valtioministeriksi hänet nimitti Ludvig XVI vuonna 1787.

Ranskan vallankumouksen pyöteissä hänet vangittiin terrorin kaudella 1793–1794. Hän kuoli 82-vuotiaana vuonna 798.

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Louis-Jules Mancini-Mazarini**.
* Ranskan akatemian elämäkertatiedot (Arkistoitu – Internet Archive)

|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  | Edeltäjä:**Jean-Baptiste Massillon** | **Ranskan akatemian jäsen Tuoli 41742–1798** | Seuraaja:**Gabriel-Marie Legouvé** |

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Chile
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Belgia
* Yhdysvallat
* Australia
* Alankomaat
* Puola
* Vatikaani

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* RISM
* IdRef

 |

 |
**Ferrari 348** on kaksipaikkainen V8-keskimoottorilla varustettu urheiluauto. Auto esiteltiin Frankfurtin autonäyttelyssä 1989 ja se korvasi Ferrari 328 -mallin.

Autoa myytiin kahtena versiona: **348tb** (Coupe) ja **348ts** (Targa). Molemmissa oli 3,4-litrainen versio V8-moottorista, joka löytyy myös 308/328-sarjoista. Moottori tuotti 312 hv (233 kW) ja on sijoitettu pitkittäin poikittain olevan vaihdelaatikon kanssa. Sama rakenne on myös 
Ferrari Mondial t mallissa, jonka kanssa se jakaa paljon osia. Moottorin sijoitus oli merkittävä askel Ferrarille. Kaikissa aikaisemmissa pienissä Ferrari-malleissa oli poikittain asennettu moottori.

Autoa valmistettiin yli 8 000 kappaletta. 348:n kyljissä olevat ilmanottoaukot antavat sille Ferrari Testarossan ulkonäköä, tämän takia sitä pidetään Testarossan "pikkuveljenä".

Autoa kritisoitiin äkkinäisestä käytöksestä. *Car and Driver* -lehti testasi sitä Acura NSX:ää vastaan ja totesi olevan helppoa saada auto spinnattua. Ferrari F355 -mallissa käytöstä yritettiin parantaa, mutta sitäkin jotkut toimittajat moittivat ajokäytöksestä.

Vuonna 1993 348:lle tehtiin uudistuksia ulkonäköön ja moottori sai lisää tehoa, tuottaen nyt 320 hv samasta 3,4-litraisesta moottorista. Uudistettu auto sai mallimerkinnät **348gtb** ja **348gts**.

Teknisiä tietoja
----------------

### 348 TB & TS (1989–1993)

* Moottori: V8, 3 405 cm3
* Teho: 300 hv @ 7 200 r/min, 323 Nm @ 4 200 r/min
* Vaihteisto: 5-vaihteinen manuaali
* Korimateriaali: teräs
* Jousitus: Erillisjousitus
* Jarrut: Levyjarrut
* Huippunopeus: 275 km/h
* Kiihtyvyys:
	+ 0–100 km/h: 5,6 s
	+ 0–161 km/h: 13 s

### 348 GTB/GTS & Spider (1993–1995)

* Moottori: V8, 3 405 cm3
* Teho: 320 hv @ 7 200 r/min
* Vaihteisto: 5-vaihteinen manuaali
* Korimateriaali: teräs
* Jousitus: Erillisjousitus
* Jarrut: Levyjarrut
* Huippunopeus: 275 km/h
* Kiihtyvyys
	+ 0–96 km/h: 5,3 s
	+ 0–161 km/h: 13 s

Lähteet
-------

1. ↑  Ferrar 348 Carsfromitaly.net. Viitattu 31.7.2022. (englanniksi)

 *Tämä artikkeli tai sen osa perustuu Autowikin artikkeliin, ja siitä saattavat puuttua lähdemerkinnät tai lähdemerkinnät tarvitsevat tarkistamista. Voit auttaa Wikipediaa etsimällä sopivat lähteet tai tarkistamalla lähteet.*
Louis-Marie de La Révellière-Lépeaux, François Gérardin maalaama muotokuva vuodelta 1798.
**Louis-Marie de La Révellière-Lépeaux** (25. elokuuta 1753 Montaigu – 27. maaliskuuta 1824 Pariisi) oli ranskalainen poliitikko, joka toimi Ranskan viisihenkisen direktoriohallituksen jäsenenä vuosina 1795–1799.

La Révellière-Lépeaux oli alkuperäiseltä ammatiltaan asianajaja. Hänet valittiin kolmannen säädyn edustajana vuoden 1789 säätyjen yleiskokoukseen ja hän jatkoi edustajana siitä muodostetussa kansalliskokouksessa. Hänet valittiin myös uuteen kansalliskonventtiin vuonna 1792. Hän vastusti Maximilien Robespierren vallan kasvua ja tuki girondisteja. Terrorin aikana vuosina 1793–1794 hän piileskeli, mutta palasi toimimaan kansalliskonventissa Robespierren kukistumisen jälkeen. La Révellière-Lépeaux oli jonkin aikaa kansalliskonventin puhemiehenä ja kuului komiteaan, joka laati vuonna 1795 hyväksytyn vuoden III perustuslain. Sen nojalla Ranskan johtoon asetettiin viisihenkinen direktorio, johon La Révellière-Lépeaux kuului alusta alkaen. Hän tuli tunnetuksi kristinuskon vastustajana, joka halusi korvata sen teofilantropiaksi kutsutulla deistisellä opilla.

La Révellière-Lépeaux syrjäytettiin direktoriosta 18. kesäkuuta 1799 niin sanotun Prairialkuun 30. päivän vallankaappauksen yhteydessä. Hän pysytteli sen jälkeen sivussa politiikasta ja kieltäytyi vannomasta uskollisuudenvalaa keisariksi julistautuneelle Napoleonille. Vuoden 1814 Bourbon-restauraation yhteydessä La Révellière-Lépeaux’ta ei rangaistu, vaikka hän oli äänestänyt kansalliskonventissa Ludvig XVI:n kuolemantuomion puolesta. Hänen muistelmansa julkaistiin vuonna 1873.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Louis-Marie de La Révellière-Lépeaux (englanniksi) *Encyclopædia Britannica Online Academic Edition*. Viitattu 11.8.2018.
2. 1 2 3  Jean Tulard: LA RÉVELLIÈRE-LÉPEAUX LOUIS MARIE DE (1753-1824) (ranskaksi) *Encyclopædia Universalis*. Viitattu 11.8.2018.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Louis-Marie de La Révellière-Lépeaux** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Belgia
* Yhdysvallat
* Australia
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie
* Sycomore
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC
* IdRef

 |

 |
*Tämä artikkeli käsittelee pyhiinvaelluskohdetta. Lumbini on myös Nepalin vyöhyke.*
Pyhä bodhipuu ja kylpylammikko Lumbinīssa
Lumbani Nepalin kartalla  
**Lumbini**
Kathmandu
SiddharthanagarLumbini Nepalin kartalla.
**Lumbinī** on buddhalainen pyhiinvaelluskohde Nepalin Lumbinin vyöhykkeellä ("maakunnassa"), lähellä Intian rajaa. Buddhalaisen tradition mukaan Siddhārtha Gautama syntyi siellä. Siellä on muinaisten luostarien raunioita, pyhä bodhipuu (*Ficus religiosa*) ja muinainen kylpylammikko.

Lumbinī on yksi neljästä Śākyamuni-buddhan elämään liittyvästä pyhiinvaelluskohteesta. Muut ovat: Kuśinagar, jossa Śākyamuni perinteen mukaan kuoli; Bodh Gayā, jossa hän valaistui sekä Sarnath, jossa hän ensimmäisen kerran opetti dharmaa.

Lumbinī sijaitsee Himalajan eteläpuolisella alankoalueella, runsas 20 kilometriä Siddharthanagarin (Bhairahawan) länsipuolella tai 25 kilometriä Kapilavastun pikkukaupungista itään. Gautaman kerrotaan viettäneen nuoruusvuotensa Kapilavastussa. Kuningas Ašoka, joka pystytti pylväitä buddhalaisuuden tärkeille paikoille, pystytti niistä yhden Lumbinīin.

Lumbinī on ollut vuodesta 1997 Unescon maailmanperintöluettelossa.

* 
* Ašokan pilari. Ašokan pilari.
* 
* 
* 
* 
* 
*

Lähteet
-------

1. ↑  Lumbini, the Birthplace of the Lord Buddha Unesco

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Lumbini** Wikimedia Commonsissa

* Places to see : Lumbini (englanniksi) (travel-nepal.com)
**Ferrari 350** on Ferrarin valmistama urheiluautomalli.

Urheiluautojen MM-sarjan säännöt muuttuivat kauden 1967 jälkeen. Turvallisuussyihin vedoten FIA rajoitti ryhmän 6 prototyyppiurheiluautojen sylinteritilavuudeksi 3 litraa. Tämän johdosta Ferrarin kilpailukykyiseksi osoittautuneet 4-litraiset 412P ja 330 P4 -prototyypit olivat ulkona MM-sarjasta 1968. Autoille löydettiin uusiokäyttöä Pohjois-Amerikan CanAm-sarjasta, jossa moottorin tilavuus oli rajoittamaton. Sarjassa noudatettiin FIA:n ryhmä 7 sääntöjä jotka olivat hyvin vapaat.

Ensimmäinen Can Am-autoksi muunnettu Ferrari oli NART-teamin käytössä ollut 412P asiakasauto runkonumeroltaan 0844. Urheiluautojen MM-sarjassa käytössä ollutta koria modifioitiin hieman. Etupäätä pidennettiin hieman, kun samalla korin takaosaa lyhennettiin. Ryhmän 6 sääntöjen vaatimat tavaratila ja varapyörä poistettiin. Korin takakatteeseen ilmaantui myös uuden tyyppiset ilmanottoscoopit. Mekaanisia muutoksia auton ei juurikaan tehty, mutta korirakenteissa pyrittiin äärimmäiseen keveyteen.

Can Amiin konvertoitu 412P debytoi sarjan toisessa osakilpailussa Bridgehamptonissa 17.9.1967 kuljettajanaan Lodovico Scarfiotti. Auton nopeus ei kuitenkaan riittänyt kuin sijaan 7 kaksi kierrosta kärjen takana. Can Amia hallitsivat tuolloin isoja Chevroletin V8-moottoreita käyttävät McLarenit. Seuraava osakilpailu Mosportissa päättyi keskeytykseen. Tähän päättyi myös auton kilpailuhistoria Can-Am -sarjassa. Myöhemmin se on rakennettu takaisin MM-sarjan ryhmän 6 umpiautoksi.

Samoihin aikoihin myös kaksi (0858 ja 0860) tehtaan kolmesta 330 P4 -prototyypistä muunnettiin ryhmän 7 Can Am -autoiksi. Muutokset olivat hyvin samankaltaisia kuin NART teamin 412P -autolle. Tässä yhteydessä kuitenkin muutettiin myös moottoria suurentamalla se 4,2-litraiseksi sekä nostamalla hieman puristussuhdetta. Tämän vuoksi autoista käytetään tyyppimerkintää 350 CanAm.

Autojen suorituskyky oli nyt hieman parempi. Teho/painosuhde (480 bhp / 750 kg) ei kuitenkaan vieläkään riittänyt isoja amerikkalaisia V8- moottoreita käyttäviä kilpailijoita vastaan.

Autot debytoivat Laguna Secan Can-Am osakilpailussa 15.10.1967. Kuljettajinaan Chris Amon ja Jonathan Williams ne saavuttivat sijat 5 ja 8. Tämän parempaa menestystä autoilla ei enää Can-Amissa saavutettu. 0858:n kilpailuhistoria Can-Amissa jäi kauteen 1967. Tämän jälkeen autolla kilpailtiin väliin hyvälläkin menestyksellä mm. Afrikan Springbok -sarjassa, Australiassa ja Euroopassa. 0860 oli vaisulla menestyksellä mukana Can-Amissa 1968 kuljettajanaan Pedro Rodriguez.

Ferrarin seuraava ja kilpailukykyisempi yritys CanAm-sarjassa oli sarjaan varta vasten suunniteltu 612 CanAm.

Lähteet
-------

1. ↑  1967 Ferrari 412 P *conceptcarz.com*. Viitattu 1.7.2022. (englanniksi)
2. ↑  Laguna Seca 1967 Results *racingsportscars.com*. Viitattu 1.7.2022.
Kolp Joki , Toropovo.Kolp Joki , Toropovo.
**Kolp** (ven. Колпь) on Rybinskin tekojärveen laskevan Sudan sivujoki Leningradin ja Vologdan alueilla Venäjällä. Sen pituus on 254 kilometriä, valuma-alueen laajuus 3 730 neliökilometriä ja keskimääräinen virtaus alajuoksulla Verhni Dvorin kylän luona 24,4 kuutiometriä sekunnissa.

Joki saa alkunsa Leningradin alueelta Jekšezerosta ja virtaa aluksi Vepsän ylängöllä enintään 20 metriä syvässä, osin jyrkkäreunaisessa laaksossa. Alajuoksulla Mologan-Šeksnan alangolla rannat ovat matalat. Vanhaan joenuomaan on muodostunut useita järviä. Tärkeimmät sivujoet ovat Vešarka, Šužba ja Siutš. Kolpin varrella sijaitsee Babajevon kaupunki. Aikaisemmin sitä käytettiin puutavaran uittamiseen.

Lähteet
-------

1. 1 2  *Vologodskaja entsiklopedija*, s. 258–259. Vologda: VGPU, Rus, 2006. ISBN 5-87822-305-8. Teoksen verkkoversio (viitattu 23.9.2013). (venäjäksi)
2. ↑  Gosudarstvennyi vodnyi registr: reka Kolp *textual.ru*. Viitattu 23.9.2013. (venäjäksi)
**Ferrari 458 Italia** on Frankfurtin autonäyttelyssä vuonna 2009 esitelty keskimoottorinen ja kaksipaikkainen superauto. Se korvasi Ferrari F430:n. Auton muotoilusta on vastannut edellisten mallien tapaan Pininfarina. Kevyestä alumiinista valmistettu kori on muotoiltu siten, että 200 km/h vauhdissa auto tuottaa 140 kg downforcea. Uutta on esim. eturitilässä olevat pienet taipuvat siivet, jotka lisäävät downforcea ja vauhdin lisääntyessä pienentävät ilmanvastusta. Auton paino (1 380 kg) on jaettu suhteessa 42/58, mikä takaa oivallisen ajodynamiikan. Michael Schumacher on ollut mukana suunnittelemassa auton sisustaa entistä paremmaksi kuljettajan näkökulmasta. Suunnittelun tuloksena on syntynyt mm. täysin uusi ohjauspyörä. 

Mallissa on käytetään Californiasta tuttua 7-portaista kaksoiskytkin vaihteistoa sekä twin wishbone jousitusta. Ohjausjärjestelmää on päivitetty ja jarrut pysäyttävät auton sadasta nollaan 32,5 metrissä.

Vuonna 2015 esitelty Ferrari 488 korvasi 458 Italian.

Tekniset tiedot
---------------

**Moottori**
* Tyyppi:90° V8
* Iskutilavuus: 4499 cm3
* Puristussuhde: 12,5:1
* Teho: 425 kW (570 hv) @ 9000 r/min
* Vääntö: 540 Nm @ 6000 r/min

**Mitat**
* Pituus: 4527 mm
* Korkeus: 1213 mm
* Leveys: 1937 mm
* Akseliväli: 2650 mm
* Omamassa: 1380 kg
* Painojakauma: 42/58 %

**Suorituskyky**
* Huippunopeus: 325 km/h
* Kiihtyvyys: 0-100 km/h 3.4s
* Kiihtyvyys: 0-200 km/h 10.4s
* Kiihtyvyys: 0-300 km/h 32,4s
**Koložo**, mutta myös **Koloža**, **Kolože** tai **Rjasinskoje** (ven. Коложа, Коложе, Рясинское ), on järvi Luoteis-Venäjällä Pihkovan alueen Opotškan piirissä.

Maantietoa
----------

Järvi on 2,3 kilometriä pitkä, 1,3 kilometriä leveä ja sen pinta-ala on 1,4 neliökilometriä eli 140 hehtaaria. Järvellä on kaksi lahtimaista kaventumaa järven kummassakin päässä. Läntinen lahti kaareutuu etelään, jolloin sen lahdensuulle jää pieni metsäsaari. Syvin kohta yltää 10 metrin syvyyteen, mutta järven keskisyvyys jää vaatimattomaan kolmeen metriin. Järvi sijaitsee korkean mäen asutulla länsirinteellä ja järven länsipuolelta kiertää tie eteläpuolisesta Rjasinon (ven. Рясино) pikkukylästä pohjoispuolen Vedernikovon (ven. Ведерниково), Lezovkan (ven. Лежовка) ja Burlovon (ven. Бурлово) kyliin. Kylien pellot sijaitsevat järven lähellä.

Luontoarvoja
------------

Järven rannoille asti ulottuvat läheist peltomaat, mutta järvellä on myös metsäisiä ja hiekkaisia rantoja. Rannat ovat paikoin kivikkoisia ja osa rannoista ovat myös heinittyneet ja soistuneet. Järvessä on runsaasti kalalajeja: hauki, ahven, lahna, pasuri, karppi, toutain, pasuri, suutari, mutakala ja karppi, sekä joitakin *Rutilus*-suvun kalalajeja. Järvessä elää myös rapu.

Vesistösuhteita
---------------

Koložo sijaitsee Kudkan valuma-alueella. Kudka on Velikajan sivujoki ja kuuluu Velikajan valuma-alueeseen, joka on Narvanjoen vesistöalueen eteläisin osa. Velikaja laskee Peipsijärveen, mistä Narvanjoki jatkaa pohjoiseen päin ja laskee lopuksi Itämerellä Suomenlahteen. Järveen laskee pieniä ojia ylärinteen puolelta. Sen laskuoja lähtee järven länsipäästä ja oja kiertää läheisen Izgožkan tekojärven lounaispäähän, jonne se laskee. Alueen järvet luetaan kuuluvaksi Kudkan sivujoen Izgožkan valuma-alueeseen. Järven valuma-alueen pinta-ala on lähteestä riippuen 20,7  tai 13,5 neliökilometriä .

Huomautuksia
------------

1. 1 2 3 4 5  Kohteen pituus, leveys ja ympäristön kasvillisuus sekä asutus on tarkistettu Internetin karttapalvelusta käyttäen järven koordinaatteja.
2. ↑  Järven tilavuus on laskettu kertomalla järven pinta-ala sen keskisyvyydellä.
3. 1 2 3 4 5  Teksti on osittain käännös venäjänkielisestä artikkelista ru:Коложо, jonka tiedot on vielä tarkistamatta muista lähteistä.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6 7 8  Pihkovan alueen järviä (Excel) (arkistoitu, 22.5.2014)  luotu 7.9.2013. pskov.ru:  Pihkovan alueen valtion lupa- ja ympäristöhallintokomitea.  Arkistoitu 30.6.2019. Viitattu 6.12.2019. (venäjäksi)
2. 1 2 3 4  Koložo (*textual.ru*) *Venäjän valtion vesistötietokanta*. Viitattu 17.12.2019. (venäjäksi)
3. 1 2  Neuvostoajan kartta: O-35-Д, Псков (Pihkova), 1:200 000

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: ru:Коложо
*Tämä artikkeli käsittelee laitetta. Arkkitehtuurissa kolonni tarkoittaa pyöreää tukipylvästä.*

**Kolonni** on kemianteollisuuden aineensiirron yksikköoperaatioissa käytetty laite, jota käytetään aineiden erottamiseen toisistaan. Kolonni on pohjimmiltaan pystysuora putki, jossa tapahtuu kahden fluidin vastavirtaus. Aine siirtyy fluidista toiseen jakaumakertoimen sekä Raoultin lain mukaisesti. Kolonnissa oletetaan tapahtuvan täydellinen sekoittuminen. Ainakin toinen kolonnin läpi kulkevista fluideista on nestefaasissa toisen voidessa olla joko neste- tai kaasufaasi.

Kolonneja käytetään erityisesti uuttamisessa ja tislauksessa. Kolonni rakennetaan hyötysuhteen parantamiseksi yleensä joko *pohjakolonniksi* tai *täytekappalekolonniksi*. Laboratorioissa käytetään myös Vigreux-kolonneja, jossa lasiputken sisään on tehty sen pinta-alaa suurentavia nystermiä. Kolonnin toiminta perustuu *ideaaliaskeliin*; jokainen ideaaliaskel vastaa yhtä tislaus- tai virtauskertaa täysin tyhjän putken läpi. Kolonnin ideaaliaskelten määrä voidaan laskea Raoultin lain mukaisesti siirtyvien aineiden faasitasapainokäyrän sekä kolonnin käyttöviivan mukaisesti konsentraatioiden logaritmien avulla, tai graafisesti McCabe-Thiele-menetelmällä. Kun ideaaliaskelten määrä kerrotaan kolonnin kokonaishyötysuhteella (laskettavissa paikallis- ja Murphree-hyötysuhteen kautta), saadaan tarvittavien reaaliaskelten määrä. 

Pohjakolonnissa jokainen reaaliaskel vastaa yhtä pohjaa (seula- tai nousuputkipohjaa); täytekappalekolonnissa reaaliaskel vastaa HETP-lukemaa (*Height Equivalent of Theoretical Plate*), joka voidaan laskea ensimmäisen kertaluvun differentiaaliyhtälöllä. Kertomalla HETP-lukema reaaliaskelten määrällä saadaan tarvittava täytekappalekerroksen korkeus.

Täytekappalekolonnien täytekappaleina käytetään kappaleita, joilla on toisaalta suuri pinta-ala, mutta joiden tilavuudesta suuri osa on tyhjää ilmaa, sillä fluidi virtaa niiden läpi. Yleisimmin käytetyt täytekappaleet ovat Raschig-renkaat, Pall-renkaat, Berl-satulat ja Intalox-satulat. Täytekappaleina on käytetty myös teräsvillaa, ruostumattomasta teräksestä valmistettuja muttereita tai jousialuslevyjä, lasimurskaa tai lasikuulia.
**Raul do Valle** (s. 27. maaliskuuta 1936 Leme, São Paulon osavaltio) on brasilialainen säveltäjä.

Valle opiskeli Camargo Guarnierin johdolla sävellystä sekä orkesterinjohtoa ja valmistui hänen luokaltaan Conservatório Musical de Santosista vuonna 1973. Hän pääsi opettamaan Unicampiin, mutta matkusti Eurooppaan, jossa täydensi opintojaan Nadia Boulangerin johdolla Pariisissa ja Alberto Ginasteran johdolla Genevessä. Vuonna 1976 Valle muutti Pariisiin, jossa hänen opettajiaan olivat Olivier Messiaen, Pierre Boulez ja Iannis Xenakis. Hän työskenteli luovissa ateljeissa muiden muassa John Cagen, André Boucourechlievin ja Ton de Leeuwin kanssa. Groupe de recherches musicales'n toiminnan yhteydessä Valle erikoistui 1970-luvun loppupuolella elektroakustiseen musiikkiin Guy Reibelin ja Pierre Schaefferin kanssa.

Valle osallistui vuosina 1979 ja 1981 UNESCO:n Kansainväliseen säveltäjärostrumiin. Hän on saanut useita palkintoja ja tunnustuksia, kuten Associação Paulista de Críticos de Arten palkinnot vuosina 1980 ja 1984. Hänet palkittiin myös Brasílian elokuvajuhlilla. Valle sai Unicampista musiikin tohtorin arvon ja työskenteli siellä professorina ennen eläkkeelle jäämistään. Hänet valittiin Brasilian musiikkiakatemian jäseneksi vuonna 1994.

Vallen tuotantoon kuuluu sinfonisia teoksia, kamarimusiikkia, elektroakustisia teoksia ja elokuvamusiikkia.

Lähteet
-------

1. 1 2  Raul do Valle Musica Brasilis
2. 1 2 3  Raul do Valle Academia brasileira de música

Aiheesta muualla
----------------

* Raul do Valle Internet Movie Databasessa. (englanniksi)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa | 
* VIAF

 |

 |
Nigerialainen ECOMOG-sotilas Liberiassa
**Economic Community of West African States Cease-fire Monitoring Group** eli **ECOMOG** on länsiafrikkalainen interventiojoukko, jonka perusti Länsi-Afrikan talousyhteisö (ECOWAS) vuonna 1990. ECOMOG ei ole varsinainen armeija, vaan järjestely, jonka avulla useiden eri maiden armeijat voivat toimia yhdessä (vertaa Nato). Sen toiminta rakentuu pääasiassa Nigerian ympärille, mutta toiminnassa ovat mukana myös Ghana, Guinea, Sierra Leone ja Gambia.

Nigeria, Ghana ja muut ECOWAS:n jäsenet tekivät yhteistyösopimuksen Freetownissa, Sierra Leonessa 29. toukokuuta 1989. ECOWAS:n anglofoniset maat perustivat ECOMOG:n vuonna 1990 puuttuakseen Liberian sisällissotaan. Länsimaat olivat kieltäytyneet puuttumasta konfliktiin. Toisin kuin esimerkiksi Yhdistyneiden kansakuntien toiminnassa, ECOMOG:n toimintaan kuului aseellinen väliintulo ja osanotto Liberian väkivaltaisuuksiin sekä voimatoimenpiteiden käyttö taistelevien osapuolten hillitsemisessä.

Sittemmin ECOMOG on puuttunut konflikteihin muuallakin Afrikassa:

* Sierra Leone (1997)
* Guinea-Bissau (1999)
* Sierra Leone (1999)
* Guinea–Liberia (2001)

Lähteet
-------

1. ↑  Profile: Ecomog  17.6.2004. BBC. Viitattu 26.10.2014. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Economic Community of West African States Monitoring Group** Wikimedia Commonsissa

* Tilannekatsaus ECOMOG:n toimintaan Liberian sisällissodassa Human Rights Watchin julkaisema raportti (kesäkuu 1993)
**Kolonjärvi**  on Keski-Suomessa Keuruulla sijaitseva järvi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistöön.

Maantietoa
----------

Järven pinta-ala on 240 hehtaaria eli 2,4 neliökilometriä. Se on 3,2 kilometriä pitkä ja 1,2 kilometriä leveä. Järven länsipuolella kohoavat Kummunmäki ja Nikainmäki, joka kohoaa yli 70 metriä järven vedenpintaa korkeammalle.

Järvessä on laskettu olevan 13 saarta. Niiden yhteispinta-ala on 5 hehtaaria, mikä on noin 2 % järven kokonaispinta-alasta. Suurin saari on yli kolmen hehtaarin suuruinen Kolonsaari, yhdeksän saarta on yli aarin ja loput kolme ovat alle aarin kokoisia. Muita saaria ovat Palosaari, Kärkisaari, Yksipetäinen, Kaksipetäinen, Kanisaari, Lapinsaari ja Limppusaari.

Järvi on luodattu ja siitä on julkaistu syvyyskartat. Sen tilavuus on 11 miljoonaa kuutiometriä eli 0,011 kuutiokilometriä. Järven keskisyvyys on 4,3 metriä ja suurin syvyys on 14,8 metriä. Syvin kohta sijaitsee Kolonsaaren ja Limppusaaren puolivälissä. Järven keskellä ja Kolosaaren edustalla sen koillispuolella sijaitsee yli 11 metriä syvä syvänne ja Palosaaren luoteispuolella sijaitsee yli 13 metriä syvä syvänne. Lapinlahden harjun rinnalla siitä luoteeseen kulkee järven pohjassa yli 600 metriä pitkä harjanne.

Järven rantaviivan pituus on 12 kilometriä, josta saarten rantaviivan yhteispituus on 3 kilometriä. Sen rannat ovat metsämaata ja asutus on harvaa haja-asutusta. Ainoa kulmakunta on Asunta, joka ulottuu järvien välisen kannaksen yli Asunnanjärvelle. Rannoille on rakennettu yli 20 vapaa-ajan asuntoa. Valtatie 23 ja Haapamäki–Jyväskylä-rata kulkevat kannaksen kautta.

Vesistösuhteet
--------------

Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Keuruun reitin valuma-alueen (35.6) Asunnanjärven valuma-alueella (35.68), jonka Kolonjärven alueeseen (35.683) järvi kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 129,7 metriä mpy.

Järvi saa pääosan vedestään sekä Sammalisen valuma-alueelta (35.686), jonka pääjärvi on Sammalinen (96 ha), laskee suoraan Kolojärveen, että Kivistönpuron valuma-alueelta (35.685), jonka pääjärvi on Kivistö (50 ha). Kolonjärven alueella on yksi yli hehtaarin järvi Valkeislampi (8 ha), joka laskee siihen suoraan.

Järvi laskee lyhyttä uomaa myöten järvien välisen kannaksen yli Asunnanjärveen (265 ha), joiden korkeusero on 1,8 metriä. Vesireitti jatkaa Myllylänjokea pitkin Pohjoisjärveen (305 ha), ja siitä edelleen Hoskarinjokea myöten Keurusselkään.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6 7 8 9  Kolonjärvi, Keuruu (sijainti maastokartalla) *Karttapaikka*. Helsinki:  Maanmittauslaitos. Viitattu 14.9.2019.
2. 1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11 12  Ympäristö- ja paikkatietopalvelu Syke (edellyttää rekisteröitymisen) Helsinki:  Suomen Ympäristökeskus. Viitattu 10.3.2018.
3. ↑  Kolonjärvi, Keuruu (sijainti ilmavalokuvassa) *Karttapaikka*. Helsinki:  Maanmittauslaitos. Viitattu 143.9.2019.
4. 1 2 3  Kolonjärvi (35.683.1.001) *Järviwiki*. Suomen ympäristökeskus. Viitattu 10.3.2018.
**Chetumal** on kaupunki Jukatanin niemimaan itärannikolla Meksikossa. Se on Quintana Roon osavaltion pääkaupunki ja Othón P. Blancon kunnan hallinnollinen pääkaupunki. Vuonna 2014 kaupungin asukasluku oli 169 700.

Chetumal sijaitsee Chetumalin lahden länsipuolella lähellä Rio Hondo -joen suuta. Chetumal on alueella merkittävä satamakaupunki ja toimii Meksikon tärkeimpänä kauppapaikkana naapurivaltion Belizen kanssa. Sijaintinsa vuoksi kaupunki on altis trooppisille hirmumyrskyille. Hurrikaanit Janet ja Dean, molemmat viidennen luokan hirmumyrskyjä, tulivat maihin lähellä Chetumalia (vuosina 1955 ja 2007).

Esikolumbiaanisella ajalla mayakaupunki nimeltä Chactemal hallitsi nykyisen Quintana Roon eteläistä osaa ja Belizen koillisosaa. Tämän kaupungin oletetaan sijainneen Rio Hondon toisella puolella nykyisen Belizen alueella eikä samalla paikalla kuin nykyinen Chetumal.*lähde?*

Nyky-Chetumal perustettiin meksikolaisena satamakaupunkina vuonna 1898 nimellä **Payo Obispo**. Nimi muutettiin virallisesti Chetumaliksi vuonna 1936.*lähde?*

Lähteet
-------

1. ↑  Carrillo, Manuel: Ferocious Hurricane Dean pummels Mexican resorts  21.8.2007. Reuters.  Arkistoitu 29.11.2014. Viitattu 18.11.2014. (englanniksi)
| "Hell or Hallelujah"Kiss |
| --- |
| Singlen "Hell or Hallelujah" kansikuva |
| Singlen tiedot |
|  Albumilta | *Monster* |
|  Julkaistu | 2. heinäkuuta 2012 |
|  Formaatti | digitaalinen single |
|  Tuottaja(t) | Paul Stanley |
|  Tyylilaji | hard rock, heavy metal |
|  Kesto | 04.06 |
| Kissin muut singlet |
| "Never Enough"2010 | "Hell or Hallelujah"2012 | "Long Way Down"2012 |

**Hell or Hallelujah** on yhdysvaltalaisen hard rock -yhtye Kissin kappale vuodelta 2012. Se on ensimmäinen raita yhtyeen *Monster*-studioalbumilla, ja se julkaistiin digitaalisesti ladattavana singlenä 2. heinäkuuta 2012. Singlen kansitaide julkaistiin yhtyeen virallisella sivustolla sekä yhtyeen virallisessa Facebook-profiilissa 24. kesäkuuta 2012, ja samalla tiedotettiin että single julkaistaisiin alustavasti digitaalisessa muodossa, eikä CD-levy-version julkaisusta ole toistaiseksi tiedotettu.

Kappaleen laulaa yhtyeen laulaja ja rytmikitaristi Paul Stanley, ja singlen ensimmäinen 30 sekunnin mittainen ääninäyte julkaistiin Amazon.com-sivustolla. Kokonaisuudessaan kappale on 4:06 minuuttia pitkä.

Kokoonpano
----------

* Paul Stanley – rytmikitara ja laulu
* Gene Simmons – bassokitara ja taustalaulu
* Tommy Thayer – soolokitara ja taustalaulu
* Eric Singer – rummut ja taustalaulu

Lähteet
-------

1. ↑   Kiss "Hell or Hallelujah" Single artwork Kissonline.com. Viitattu 24.6.2012. (englanniksi)
2. ↑   KISS "HELL OR HALLELUJAH" SINGLE ARTWORK Kissin virallinen Facebook-sivusto.  (englanniksi)
3. ↑   Hell Or Hallelujah Amazon.com. Viitattu 24.6.2012. (englanniksi)
Jonatha Ross vuoden 2017 San Diego Comic-Con International -sarjakuvafestivaalilla.
**Jonathan Stephen Ross** OBE (s. 17. marraskuuta 1960) on brittiläinen televisiojuontaja. Ross juonsi 1996–1997 kaksi tuotantokautta television *The Big Big Talent Show* -kykyjenetsintäohjelmaa. Ross juonsi 2001–2010 *Friday Night with Jonathan Ross* -televisio-ohjelmaa. Vuodesta 2011 Ross on juontanut omaa *The Jonathan Ross Show* -televisio-ohjelmaansa. Rossin vaimo on Jane Goldman, jonka kanssa hän avioitui vuonna 1988. Ross ristittiin OBEksi vuonna 2005.

Lähteet
-------

1. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Jonathan Ross** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Katalonia
* Saksa
* Yhdysvallat
* Alankomaat

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Metropoliitta Manuil** (Vitaliĭ Vladimirovič Pavlov, 16. lokakuuta 1950 Leningrad – 7. maaliskuuta 2015 Petroskoi) oli Petroskoin ja Karjalan metropoliitta Venäjän ortodoksisessa kirkossa.

Manuil opiskeli Leningradin hengellisessä seminaarissa ja akatemiassa, ja hänet vihittiin diakoniksi ja papiksi vuonna 1976. Tämän jälkeen hän toimi opettajana ja rehtorina Leningradin hengellisessä seminaarissa, kirkkoherrana Pyhän ristinylentämisen katedraalissa Petroskoissa sekä Leningradin hiippakunnan sihteerinä.

Moskovan ja koko Venäjän patriarkka Aleksei II vihki arkkimandriitta Manuilin piispaksi vuonna 1990. Piispana hän perusti kymmeniä uusia seurakuntia ja rakennutti kirkkoja sekä elvytti luostareiden elämää. Vuonna 2000 piispa Manuil sai arkkipiispan arvon.

Manuil virkanimikkeenä oli alun perin Petroskoin ja Aunuksen piispa, ja vuodesta 1996 lähtien Petroskoin ja Karjalan piispa.

Kesällä 2013 Karjalan tasavallasta tehtiin kahdesta hiippakunnasta muodostuva metropoliittakunta. Sen johtoon nimitettiin arkkipiispa Manuil ja Moskovan ja koko Venäjän patriarkka Kirill antoi Manuilille metropoliitan arvon.

Laatokan Valamon luostari oli arkkipiispa Manuilille rakas paikka ja hän vieraili luostarisaarella vuosittain. Manuil oli myös Suomen ortodoksien ystävä, ja hän vieraili usein mm. Ilomantsin Iljan praasniekassa 1990-luvulla.

Metropoliitta Manuil toimi aktiivisesti vuonna 1996 perustetussa Barentsin kirkkojen neuvostossa.

Manuil kuoli 7. maaliskuuta Petroskoissa vakavaan sairauteen.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6 7  Metropoliitta Manuil tuonilmaisiin *ort.fi*.  7.3.2015. Viitattu 14.3.2015.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa | 
* VIAF
* WorldCat

 |

 |
**Manuela Levorato** (s. 16. maaliskuuta 1977 Dolo) on italialainen pikajuoksija, joka kilpaili pääasiassa 100 metrillä ja 200 metrillä. Hän on pitänyt vuodesta 2001 lähtien hallussaan Italian naisten 100 metrin ennätystä 11,14.

Levorato saavutti vuonna 1997 Italian 4 × 100 metrin viestijoukkueessa pronssia Barin Välimeren kilpailuissa ja Turun alle 23-vuotiaiden EM-kilpailuissa. Vuonna 1999 hän voitti Göteborgissa U23 Euroopan-mestaruuden sekä 100 metrillä että 200 metrillä.

Levorato juoksi 4. heinäkuuta 2001 Lausannessa 100 metriä ajalla 11,14, joka on edelleen Italian naisten kaikkien aikojen ennätys. Saman vuoden Välimeren kilpailuissa Tunisissa hän sai 100 metrillä hopeaa häviten niukasti turkkilaiselle Nora Günerille. Münchenin EM-kilpailuissa 2002 Levorato saavutti pronssia sekä 100 että 200 metrillä.

Levorato osallistui viisiin MM-kilpailuihin ja eteni välieriin 200 metrillä Sevillassa 1999 sekä 100 ja 200 metrillä Edmontonissa 2001. Hän voitti vuosina 1998–2011 yhteensä 15 Italian mestaruutta, joista 5 ulkoradoilla ja 10 sisäradoilla.

Henkilökohtaiset ennätykset
---------------------------

Lähde: 

**Ulkoradat**

| Matka | Aika | Paikka | Päivä |
| --- | --- | --- | --- |
| 100 m | 11,14 NR | Lausanne | 4. heinäkuuta 2001 |
| 200 m | 22,60 | Sevilla | 24. elokuuta 1999 |
| 300 m | 36,30 | Viareggio | 22. elokuuta 2000 |
| 400 m | 52,16 | Milano | 5. kesäkuuta 2002 |
|

**Sisäradat**

| Matka | Aika | Paikka | Päivä |
| --- | --- | --- | --- |
| 60 m | 7,20 | Maebashi | 7. maaliskuuta 1999 |
| 200 m | 23,14 NR | Genova | 2. maaliskuuta 2003 |
|

Lähteet
-------

1. ↑  Manuela Levorato *Olympedia*. Viitattu 4.4.2023. (englanniksi)
2. 1 2 3 4 5 6  Manuela Levorato Kansainvälinen yleisurheiluliitto. Viitattu 4.4.2023. (englanniksi)
3. 1 2  Primati e migliori prestazioni italiane (pdf)  Päivitetty 20.3.2023. Italian yleisurheiluliitto. Viitattu 4.4.2023. (italiaksi)
4. ↑  Affiche officielle des JM de Bari 1997 (pdf) CIJM.  Arkistoitu 23.6.2014. Viitattu 4.4.2023. (ranskaksi)
5. ↑  Medeterranean Games 2001 (pdf) *sportfieber.pytalhost.com*.  Arkistoitu 8.1.2014. Viitattu 4.4.2023. (englanniksi)


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* World Athletics
* Tilastopaja 🔒

 |

 |
Manuel de Falla
**Manuel de Falla y Matheu** (23. marraskuuta 1876 – 14. marraskuuta 1946) oli espanjalainen säveltäjä.

Elämäkerta
----------

Falla syntyi Cádizissa ja opiskeli 1890-luvun lopulta lähtien pianonsoittoa ja säveltämistä Madridissa. Fallan varhaisiin teoksiin kuuluu muun muassa useita zarzueloja. Ensimmäisenä mestariteoksena pidetään oopperaa *La vida breve*, jonka ensimmäisen version hän sävelsi vuonna 1905.

Vuosina 1907–1914 Falla asui Pariisissa. Pariisin-vuodet olivat merkittäviä Fallan oman sävelkielen kehitykselle, sillä juuri ollessaan poissa Espanjasta ja nähdessään, kuinka ihailtua espanjalainen kulttuuri oli tuon ajan ranskalaisten säveltäjien ja muiden taiteilijoiden keskuudessa, hän oppi antamaan arvoa Espanjan kansanmusiikkiperinteelle ja etsimään siitä innoitusta. Jo Pariisissa Falla alkoi työstää erästä suurimmista mestariteoksistaan, *Noches en los jardines de España* (Öitä Espanjan puutarhoissa) pianolle ja orkesterille, mutta se valmistui ja kantaesitettiin vasta hänen palattuaan kotimaahansa. Espanjassa hän sävelsi sittemmin muitakin hyvin suosituksi tulleita teoksia, esimerkiksi baletit *El amor brujo* (Noiduttu rakkaus) ja *El sombrero de tres picos* (Kolmikolkkahattu), *Cuatro piezas españolas* (Neljä espanjalaista kappaletta) ja *Fantasía bética* pianolle sekä eri puolilta Espanjaa peräisin oleviin teemoihin perustuvan laulusarjan *Siete canciones populares españolas* (Seitsemän espanjalaista kansanlaulua). 

Vuodet 1919–1939 Falla asui Granadassa. Espanjan sisällissodan tuoksinassa hän muutti Argentiinaan, jossa asui elämänsä loppuun saakka. Fallan viimeiseksi merkittäväksi teokseksi jäi *Concierto para clavecín y cinco instrumentos* (Konsertto cembalolle ja viidelle soittimelle) (1923–26). Elämänsä viimeiset parikymmentä vuotta hän työsti mittavaa näyttämökantaattia *Atlàntida* (Atlantis) katalonialaisen Jacint Verdaguer’n tekstiin, mutta se jäi keskeneräiseksi. Hänen oppilaansa Ernesto Halffter täydensi teoksen myöhemmin Fallan luonnosten pohjalta.

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Chile
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Argentiina
* Katalonia
* Saksa
* Italia
* Israel
* Suomi (KANTO)
* Belgia
* Yhdysvallat
* Ruotsi
* Latvia
* Japani
* Tšekki
* Australia
* Kreikka
* Korea
* Kroatia
* Alankomaat
* Puola
* Portugali
* Vatikaani

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz
* ULAN

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* RISM
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**Jean Louis Bousquet** (1664–1747) oli ranskalainen upseeri, joka toimi lyhyen aikaa hattujen sodan aikana Suomessa olleiden Ruotsin sotajoukkojen ylipäällikkönä.

Bousquet lähti kotimaastaan vuonna 1609 ja liittyi Englannin armeijaan. Myöhemmin hän palveli myös Hollannin ja Saksin armeijoissa. Hänen kerrotaan jääneen Ruotsin armeijan vangiksi vuonna 1704 Saksissa ja liittyneen Ruotsin armeijaan 1706.

Bousquet oli ammattisotilas, joka toimi Ruotsin palveluksessa suureen Pohjan sodan aikana. Hän oli Haminan linnoituksen komentajana vuonna 1739. Hattujen sodan aikana Suomessa olleiden joukkojen ylipäällikkö Charles Emil Lewenhaupt ja hänen lähin miehensä Henrik Magnus von Buddenbrock vietiin 1742 vankeina Tukholmaan syytettynä virkarikoksista. Tällöin Bousquet nimitettiin joukkojen ylipäälliköksi. Hänelle ei tosin jäänyt muuta tehtävää kuin allekirjoittaa venäläisten kanssa antautumissopimus.

Lähteet
-------

1. 1 2  Kaisu-Maija Nenonen & Ilkka Teerijoki: *Historian suursanakirja*, s. 56. WSOY, 1998. ISBN 951-0-22044-2.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Kansallisbiografia
* Biografiasampo

 |

 |
Magneettivuo kuvaa magneettikentän voimakkuutta havainnollistavien, kuvitteellisten kenttäviivojen kokonaismäärää tietyn pinnan läpi.
**Magneettivuo** (tunnus **Φ** tai täsmällisemmin erotuksena muusta vuosta **ΦB** tai **ΦM**) on magnetismin määrää kuvaava suure, magneettivuon tiheyden vuo tietyn pinnan läpi. Magneettivuon yksikkö SI-järjestelmässä on weber (1 Wb = 1 V·s = 108 Mx). Magneettivuo ilmaisee pinnan läpi kulkevien magneettikentän kenttäviivojen lukumäärän, kun magneettivuon tiheys ilmaisee niiden tiheyden. 

Yleisesti magneettivuo pinnan *A* läpi saadaan magneettivuon tiheyden **B** pintaintegraalina

\Phi =\int \_{A}{\mathbf {B}}\cdot d{\mathbf {A}}.
Mikäli magneettivuon tiheys on vakio ja vektori **B** muodostaa kulman \phi tasopinnan **A** normaalivektorin kanssa, magneettivuo saadaan kaavasta

\Phi =|{\mathbf {B|}}A\cos \phi .
Kelan sisällä magneettivuo on verrannollinen itseisinduktanssiin *L*, virtaan *I* ja kierrosten lukumäärään *N* seuraavasti:

\Phi ={\frac {LI}{N}}.

Maxwellin II laki
-----------------

Gaussin laki magneettikentille (Maxwellin II laki) integraalimuodossa esitettynä kertoo, että magneettivuo jokaisen umpinaisen pinnan läpi häviää: 

{\displaystyle \Phi =\oint \mathbf {B} \cdot d\mathbf {A} =0.}
Laki voidaan esittää myös differentiaalimuodossa, jonka mukaan magneettivuon tiheyden lähteisyys kaikkialla on nolla: 

{\displaystyle \nabla \cdot \mathbf {B} (\mathbf {r} )=0}

Esitettynä differentiaalimuodossa laki siis lausuu, että magneettisia monopoleja ei ole ja integraalimuodossa, että kenttäviivoilla ei ole alkua eikä loppua vaan ne ovat umpinaisia silmukoita .

Katso myös
----------

* Sähkömagneettinen induktio
* Sähköisten suureiden analogiat
* Maxwellin yhtälöt
* Gaussin laki sähkökentille

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Kurki-Suonio, Kaarle, & Kurki-Suonio, Riitta: *Vuorovaikutuksista kenttiin*, s. 231. Limes ry. 1999.
2. 1 2
3. ↑  Grant, I. S. & Phillips, W. R.: "4.6.1", *Electromagnetism, 2. painos*, s. 152. Wiley, 2003. ISBN 0-471-92712-0. (englanniksi)

Kirjallisuutta
--------------

* Lindell, Ismo; Sihvola, Ari: *Sähkömagneettinen kenttäteoria 1. Staattiset kentät*. Helsinki: Otatieto, 2013. ISBN 978-951-672-354-2.
**Muhammad Ali Jafari** (s. 11. marraskuuta 1957 Yazd) on iranilainen kenraalimajuri ja entinen Iranin vallankumouskaartin komentaja. Jafari toimi komentajana vuosina 2007–2019, ennen kuin Hossein Salami nimitettiin hänen tilalleen. Hän työskenteli arkkitehtinä ennen sotilasuraansa.

Jafaria pidettiin sotilasurallaan taitavana taktikkona, ja hän kohosi korkeaan asemaan suhteidensa lisäksi myös strategisen tuntemuksensa avulla. Jafari on esittänyt hyvin kriittisiä mielipiteitä Israelista pitäen sitä sekä Iranin että islamin vihollisena. 

Elokuussa 2013 Jafari myönsi vallankumouskaartin osallistumisen Syyrian sisällissotaan Bašar al-Assadin hallinnon liittolaisena.

Lähteet
-------

1. ↑  Khamenei names new chief for Iran's Revolutionary Guards *reuters.com*. Viitattu 6.5.2020. (englanniksi)
2. ↑  Mohammad Ali Jafari: The Architect Who Became the Commander of the Revolutionary Guards Corps Irdiplomacy. Viitattu 21.1.2014.


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Yhdysvallat

 |

 |