recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Tingivuoret   
(huippu Sankan Biriwa)

|  |  |
| --- | --- |
| Tyyppi | 
luonnonperintö (en)View and modify data on Wikidata  |
| Sijainti | 
Sierra Leone Konon piirikunta Itäisen maakunta ja Koinadugun piirikunta, Pohjoinen maakunta, Sierra LeoneTingivuoret sijaitsevat Sierra Leonen koillisosassaTingivuoret sijaitsevat Sierra Leonen koillisosassa**Tingivuoret**Tingivuoret sijaitsevat Sierra Leonen koillisosassa |
| Korkeus merenpinnasta | 
1 853 m , toisen lähteen mukaan1709 |

Hallinto| Luokitus | 
KansallispuistoView and modify data on Wikidata  |

|  |  |
| --- | --- |
| Koordinaatit | 
8° 54′ 00″ P, 10° 48′ 00″ LView and modify data on Wikidata  |

muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa WikidataaTietolaatikon dokumentaatioNäytä Wikidatasta tulevat arvot

**Tingivuoret** (engl. *Tingi Mountains, Tingi Hills*) ovat Sierra Leonen luoteisosassa sijaitseva vuoriryhmä. Ne sijaitsevat vuonna 1947 metsästysvapaaksi metsäreservaatiksi rauhoitetun 118,85 neliökilometrin laajuisen luonnonpuiston (IUNC kategoria II) sisällä. Hallinnollisesti Tingivuoret ovat pääosin Sierra Leonen Itäisen maakunnan Konon piirikunnan ja pohjoisosaltaan Pohjoisen maakunnan Koinadugun piirikunnan alueella. Konon piirikunnan keskus Koidu sijaitsee linnuntietä 30–40 kilometriä vuorista lounaaseen.

Lintutieteilijöiden yhdistys African Bird Club mainitsee Tingivuorten alueen yhtenä Sierra Leonen tärkeistä lintualueista, josta on tavattu yli 200 lintulajia. Tingivuoret korkein huippu (Sankan Biriwa, tai Sankanbiriwa) yltää 1 853 metriä merenpinnan yläpuolelle, toisen lähteen mukaan 1 709 metriin. Vuorilta voidaan luokitella korkeuden mukaan neljä eri kasvillisuusvyöhykettä: sulkeutuneet metsät ja Guinean savanni (460–915 m), alemman vuoriston pensassavanni (915–1 700 m), vuoristoniityt (montane grassland, prairie d’altitude; 1 700 m) ja vuoriston galleriametsä (1 700 m).

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Tingi Mountains. Mountains, Sierra Leone britannica.com. Viitattu 16.1.2017. (englanniksi)
2. 1 2 3  Fifth National Report to the Convention on Biological Diversity (Tingivuorten huipun, Sankan Biriwan korkeus julkaisun luvussa 1. Introduction, s. 1)  Oct. 2014. Freetown, Sierra Leone:  Environment Protection Agency, Government of Sierra Leone. Viitattu 17.1.2017. (englanniksi)
3. 1 2 3  Official Record for Sankan Biriwa (Tingi Hills) protectedplanet.net. Viitattu 16.1.2017. (englanniksi)
4. 1 2  Aiah R. Lebbie: West Africa: Scattered across Guinea, Ivory Coast WWF, worldwildlife.org. Viitattu 16.1.2017. (englanniksi)
5. ↑  Important Bird Areas  25.1.2013. africanbirdclub.org.  Arkistoitu 18.1.2017. Viitattu 16.1.2017. (englanniksi)
Derib
**Derib**, oikealta nimeltään **Claude de Ribaupierre**, (s. 8. elokuuta 1944 La Tour-de-Peilz, Sveitsi) on sveitsiläinen sarjakuvataiteilija.

Ura
---

Derib aloitti uransa Peyon studiolla 1960-luvulla osallistumalla muiden muassa *Smurffit*-sarjan piirtämiseen.

Ensimmäinen merkittävä oma sarjakuva oli Maurice Rosyn kanssa tehty *Attila*, tarina puhuvasta agenttikoirasta, jota julkaistiin *Spiroussa* vuosina 1967–1973 neljän albumin verran. 

Vuonna 1970 Derib alkoi piirtää *Yakaria*, lapsille suunnattua intiaanisarjakuvaa, jota käsikirjoitti Job (André Jobin). 

Deribin päätyönä pidetään *Buddy Longwaytä*, realistista lännentarinaa, jossa kulttuurien ristiriidat kohtaavat turkismetsästäjän ja hänen intiaanivaimonsa elämänkulussa. Ensimmäinen osa julkaistiin *Tintin*-lehdessä 1972. Sarjaa on ilmestynyt kaksikymmentä albumia. 

Muita merkittäviä sarjoja ovat olleet yhdeksänä albumina ilmestynyt intiaaniaiheinen *Celui qui est né deux fois* (Hän joka syntyi kahdesti). 

1980-luvulta alkaen Derib käsitteli yhteiskunnallisia aiheita: *Jo* oli vuonna 1981 ilmestyessään ensimmäisiä AIDS-aiheisia sarjakuvia. *Pour toi, Sandran* (1995) aiheena oli prostituutio ja *No Limitsin* väkivalta. *Red Road* on nykyaikaan sijoittuva jatko *Celui qui est né deux fois’lle*.

Lähteet
-------

1. ↑  Derib *lambiek.net*. Viitattu 24.7.2018. (englanniksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
	+ 2
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Katalonia
* Saksa
* Italia
* Israel
* Belgia
* Yhdysvallat
* Ruotsi
* Latvia
* Tšekki
* Kroatia
* Alankomaat
* Puola
* Portugali

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Taiteenala | 
* RKD Artists
* ULAN

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* SNAC
* IdRef

 |

 |
*Tämä artikkeli käsittelee tunnetilaa. Sanan muista merkityksistä katso täsmennyssivu.*
**Raivo** on aggressiivinen tunne ja mielentila sekä sitä ilmentävää käyttäytymistä. Raivon vallassa olevan ihmisen harkinta ja päätöksenteko ei ole samalla tavoin kontrolloitua kuin normaalisti. Raivo voi ilmetä sanoina, eleinä tai väkivaltaisina tekoina. Myös eläimen toimintaa voidaan kuvata raivoksi; tällöin viitataan käyttäytymisen arvaamattomuuteen ja aggressioon. Raivoksi voidaan vertauskuvallisesti kutsua myös luonnonilmiöitä kuten myrskyä tai ukkosta. Jälkiraivolla viitataan aggressiiviseen tilaan, johon voidaan joutua tietyissä asioissa lukuisten kertojen epäonnistumisien jälkeen, esimerkkinä pianonsoittaja joka ei millään onnistu soittamaan tiettyä kappaletta oikein. Vanhassa suomen kielessä raivolla on tarkoitettu myös pääkalloa, mistä tulee esim. sana takaraivo.*lähde?*

Raivokohtaus on elävällä olennolla ilmenevä voimakkaan raivon tila, jossa itsehillintä on erittäin heikkoa. Raivokohtauksen saava ihminen voi esimerkiksi käyttäytyä väkivaltaisesti tai sanallisesti epäkunnioittavasti. Välttämättä raivokohtaus ei kohdistu toiseen elävään olentoon ja täten myös esimerkiksi ovien paiskominen ja esineiden paiskominen lattialle ovat yleisiä raivokohtauksen tunnusmerkkejä.*lähde?*

Katso myös
----------

* Amok
* Berserkki
* Primääritunteet
* Raivopuuskasyndrooma

Lähteet
-------
**Iskuryhmä** (ven. Одиночное плавание, *Odinotšoje plavanije*) on vuonna 1985 valmistunut neuvostoliittolainen toimintaelokuva, jonka on ohjannut Mihail Tumanišvili. Tammikuussa 1986 ensi-iltaan tullut Iskuryhmä oli vuoden toiseksi katsotuin elokuva Neuvostoliitossa.

Tausta
------

Elokuvaa on usein kutsuttu "Neuvosto-Ramboksi" amerikkalaisten Rambo-elokuvien mukaan, vaikka sen sankareina on kokonainen sotilasyksikkö yksittäisen taistelijan sijaan. Noin seitsemän kuukautta *Rambo – taistelija 2:n* jälkeen ensi-iltaan tullutta Iskuryhmää on lännessä pidetty myös Neuvostoliiton harkittuna vastavetona Rambolle. Iskuryhmässä on useiden muiden kylmän sodan aikaisten neuvostoelokuvien tavoin vahvaa amerikkalaisvastaista propagandaa, mutta se jäi Mihail Gorbatšovin aloittaman uudistuspolitiikan myötä tiettävästi viimeiseksi lajityyppinsä edustajaksi. Elokuvaa itsessään ei pidetä kovinkaan korkeatasoisena.

Juoni
-----

**Varoitus:  Seuraava kirjoitus paljastaa yksityiskohtia juonesta.**
Floridassa sijaitsevalle golfkentälle kokoontuneet amerikkalaiset teollisuuspohatat päättävät aiheuttaa aseellisen selkkauksen Neuvostoliiton ja Yhdysvaltojen välille, koska pelkäävät aseistariisuntasopimuksien vähentävän heidän omistamiensa asetehtaiden voittoja. He päättävät upottaa Singaporesta San Diegoon matkalla olevan amerikkalaisen luksusristeilijän ja lavastaa Neuvostoliiton syylliseksi tapahtuneeseen. Tehtävään palkataan entinen sotilas Jack Hessalt, joka Vietnamin sodan aikana oli syyllistynyt lukuisiin siviilien joukkomurhiin. Hänen pieneltä Tyynenmeren saarelta laukaisemansa ohjus osuu kuitenkin väärään alukseen, jolla purjehtinut pariskunta pelastuu samalle saarelle. Sotaharjoituksesta palaamassa oleva Neuvostoliiton Tyynenmeren laivaston alus vastaanottaa upotetun veneen hätäsignaalin ja rientää pelastamaan sen matkustajia autiona pidetyltä saarelta, jossa kuitenkin sijaitsee CIA:n salainen ohjustukikohta. Sota-aluksessa on mukana majuri Shatokhinin johtama laivaston erikoisjoukkojen yksikkö, jonka tehtäväksi muodostuu lopulta pelastaa maailma kolmannelta maailmansodalta, kun epäonnistumisestaan suuttunut Hessalt päättää iskeä Neuvostoliittoa vastaan ydinohjuksella.

Rooleissa
---------

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
|  Mihail Nožkin  | … |  majuri Šatohin 
  |
|  Aleksandr Fatjušin  | … |  Saša Kruglov
  |
|  Sergei Nasibov  | … |  Sergei Danilov 
  |
|  Nartai Begalin  | … |  Paršin
  |
|  Vitali Zikora  | … |  Jack Harrison 
  |
|  Arnis Licitis  | … |  Jack Hessalt 
  |
|  Oleg Golubitski  | … |  amiraali Repin 
  |
|  Valeri Vinogradov  | … |  vara-amiraali Jurjev
  |
|  Nikolai Lavrov  | … |  Eddie Griffith
  |
|  Veronika Izotova  | … |  Caroline Harrison 
  |

Lähteet
-------

1. 1 2  Dessem, Matthew: "Comrade Rambo" (Arkistoitu – Internet Archive) The Dissolve, 15.8.2014. Viitattu 17.8.2014.
2. ↑  Solo Voyage (1985), Iskuryhmä Elitisti.net, 19.1.2005. Viitattu 17.8.2014.

Aiheesta muualla
----------------

* *Iskuryhmä* Rusfilmin sivuilla (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
* Tällainen on vuoden 1985 "neuvosto-Rambo", juttu *Helsingin Sanomissa* 23.2.2018
Tinhosa GrandeTinhosa Granden sijainti São Tomé ja Príncipessä.

|  |  |
| --- | --- |
| Sijainti | 
1°20′N, 7°17′EPagué, PríncipeSão Tomé ja Príncipe |
| Korkein kohta | 
75 mView and modify data on Wikidata  |
| Pinta-ala | 
0,2 km² |

Väestö| Asukasluku | 
0 |

Karttamuokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa WikidataaTietolaatikon dokumentaatioNäytä Wikidatasta tulevat arvot

**Tinhosa Grande** on saari São Tomé ja Príncipessä Guineanlahdessa Atlantin valtameressä. Tinhosa Grande yhdessä pienemmän Tinhosa Pequenan ja yhden pienemmän saaren kanssa muodostaa Tinhosasaarten (port. *Ilhas Tinhosas*) saariryhmän, joka sijaitsee 22 kilometrin päässä suuresta Príncipen saaresta lounaaseen. Pinta-alaa saarella on 20 hehtaaria. Tinhosa Grande on karu kalliosaari, jolla ei ole kasvillisuutta. Saaren korkein kohta on 56 metriä merenpinnan yläpuolella.

Tinhosa Grande kuuluu Tinhosasaarten muodostamaan 23 hehtaarin suuruiseen kansainvälisesti tärkeään lintualueeseen (IBA). Tinhosasaarilla on Guineanlahden suurimpia merilintuyhdyskuntia. Alueella pesii esimerkiksi tuhansia pareja ruskosuulia, tummaruskotiiroja, ruskotiiroja ja nokitiiroja. Lisäksi säännöllisesti alueella pesii ainakin pieniä määriä pikkutropiikkilintuja. Ohjasnokitiiran ja madeirankeijun tiedetään vierailevan alueella, mutta niiden pesinnästä ei ole saatu todisteita. Alueella vierailevia lintulajeja ovat muun muassa atlantinfregattilintu, punajalkasuula, naamiosuula ja suomutropiikkilintu. Alue ei ole suojeltu, vaikka ehdotuksia sen suojelemiseksi on tehty jo vuodesta 1973 saakka. Tinhosa Granden ympäröimillä vesialueilla on runsaasti kalaa, minkä ansiosta príncipeläiset kalastajat kalastavat säännöllisesti siellä. Kalastajat toisinaan myös metsästävät nuoria ruskosuulia ruoaksi tai myytäväksi Príncipen pääkaupungissa Santo Antóniossa.

Tinhosa Grandella on pieni laituri, jonka ansiosta saarelle voi rantautua. Saarelle rakennettiin 1990-luvun puolivälissä majakka.

Lähteet
-------

1. ↑  Becker, Kathleen: *São Tomé and Príncipe*, s. 185. Bradt Travel Guides Ltd. 2008. ISBN 9781841622163. (englanniksi)
2. 1 2 3  Christy, Patrice: São Tomé and Príncipe (pdf) BirdLife International. Viitattu 26.12.2012. (englanniksi)
3. ↑  Tinhosa Grande Light Lighthouse Digest, FogHorn Publishing. Viitattu 26.12.2012. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuva majakasta
Bambuesirippu vuonna 1959.
**Bambuesirippu** oli kylmän sodan aikana käytetty käsite, jolla viitattiin Euroopassa olleen rautaesiripun tapaan sosialistisia ja kapitalistisia valtioita Aasiassa erottaneeseen rajaan. Termiä ei kovin usein käytetty puhuttaessa Pohjois-Korean ja Etelä-Korean välisestä rajasta tai kommunismin ja lännen välisestä rajasta Kaakkois-Aasiassa.

Termi "bambuesirippu" oli käytössä harvemmin kuin termi "rautaesirippu", sillä kun jälkimmäinen pysyi melko vakaana lähes viisikymmentä vuotta, edellinen siirtyili jatkuvasti. Se ei myöskään ollut yhtä täsmällinen Aasian poliittisen tilanteen kuvaus, koska Itä-Aasian kommunistimaat eivät olleet kovin yhtenäinen ryhmä. Kommunistiset Mongolian kansantasavalta, Vietnam ja myöhemmin Laos olivat Neuvostoliiton liittolaisia, kun taas Demokraattisen Kamputsean Pol Potin aikainen hallitus oli uskollinen Kiinalle. Pian Korean sodan jälkeen Pohjois-Korea lakkasi olemasta sen enempää Neuvostoliiton kuin Kiinankaan liittolainen.

Kiinan ja Yhdysvaltain suhteiden paraneminen kylmän sodan vuosina teki termistä jossain määrin vanhentuneen, paitsi kun viitattiin Korean niemimaahan ja Yhdysvaltain ja Neuvostoliiton liittolaisten jakoon Kaakkois-Aasiassa.

Lähteet
-------

1. ↑  Encarta Encyclopedia *encarta.msn.com*.  Arkistoitu 5.11.2007. Viitattu 3.11.2007. (englanniksi)[vanhentunut linkki]

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Bambuesirippu** Wikimedia Commonsissa
**Iskusyvyys** on matka, jonka ammus kulkee osumansa kappaleen sisällä ennen pysähtymistään.

Newtonin arviointimenetelmä
---------------------------

Fyysikko Isaac Newtonin kehittämällä menetelmällä voidaan arvioida suurella nopeudella lentävän ammuksen iskusyvyyttä sen liikemäärän perusteella. 

Menetelmä perustuu ajatukseen siitä, että kappale pysähtyy sen liikemäärän siirryttyä muuhun massaan. Kun koheesio jätetään laskematta, jää ainoaksi huomioitavaksi seikaksi ammuksen energian siirtyminen sen edellä olevaan aineeseen. Menetelmässä oletetaan, että ammus kulkee eteenpäin ja syrjäyttää läpäisemäänsä massaa samalla nopeudella. Tällöin ammuksen nopeudella ei ole arvioinnin kannalta väliä, vaan ainoat ratkaisevat suureet ovat kappaleen ja siihen osuvan ammuksen tiheysero sekä ammuksen pituus. Näin ollen, on iskusyvyys ammuksen pituus kerrottuna sen tiheydellä kohdekappaleen suhteen. Jos siis ammus ja sen läpäisemä kappale ovat yhtä tiheitä, kulkee arvion mukaan ammus kappaleessa tasan oman pituutensa sen nopeudesta tai leveydestä riippumatta.

Newtonin arviointimenetelmä pitää vain, kun ammus on tylppä ja kohdeaineessa ei esiinny ammuksen lentonopeudella koheesiota. Kun ammus osuu aineeseen äänen nopeutta suuremmalla vauhdilla, käyttäytyy usein kohdeaine nesteen tavoin. Tällöin on ammuksen etenemisen kannalta tärkeää, ettei se leviä tai hajoa aineessa.

Sovelluksia
-----------

* Ammukset: Ammuksen valmistusmateriaalin tiheys on ratkaisevaa sen iskusyvyyden kannalta. Newtonin arviointimenetelmän mukaan täysin uraanista valmistettu ammus kulkee noin 2.5 kertaa oman pituutensa teräspanssarissa.
* Ontelokranaatti: Joissakin panoksissa ammuksen läpäisyteho ei perustu pelkän ammuksen liikemäärään, vaan merkittävä osa iskuvoimasta muodostuu ammuksen mukana kulkevasta aineesta. Newtonin menetelmä ei tässä tapauksessa päde, ellei laskutoimituksessa oteta huomioon ammuksen pituuden muutosta sen tuodessa ylimääräistä massaa.
* Meteoriitit: Newtonin menetelmää voidaan käyttää myös ilmakehään osuvan meteoroidin pysähtymismatkan karkeaan arviointiin. Menetelmä pätee tietyin rajoituksin, kuten painovoiman, meteoroidin kulumisen ja ilmakehän tiheyden muutoksien huomioimatta jättäminen.

Katso myös
----------

* Mekaniikan peruslait
* Luoti

Lähteet
-------

* Young C.W.: *The Development of Empirical Equations for Predicting Depth of an Earth Penetrating Projectile*. Sandia National Laboratories, 1967. Eng
* Alekseevskii V. P.: Penetration of a Rod into a Target at High Velocity.  *Combustion, Explosion, and Shock Waves (Fizika Goreniya i Vzryva)*, 1966, 2. vsk, nro 2, s. 99-106.  Eng
* A Tate: A Theory for the Deceleration of Long Rods After Impact.  *Journal of the Mechanics and Physics of Solids*, 1967, 15. vsk, nro 6, s. 387-399.

Aiheesta muualla
----------------

* Impact Earth Impact Effects Program (Arkistoitu – Internet Archive)

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Impact\_depth
Voikkaan työväentalo 1960-1970-luvuilla
Voikkaan työväentalo vuonna 1934
**Voikkaan työväentalo** sijaitsee Kouvolan kaupungin Voikkaan kaupunginosassa.

Historia
--------

Ensimmäinen työväentalo on rakennettu vuonna 1906, jolloin valmistui lukutupa. Taloa laajennettiin vuosina 1907–1908 ja vielä vuonna 1921. Tämä talo paloi vuonna 1957. Nykyisen talon rakentaminen aloitettiin vuonna 1959, ja se valmistui vuonna 1960. Talon on piirtänyt arkkitehti M.-L. Mikkonen. Valmistuttuaan talo oli täynnä puolue- ja ay-toimintaa.

Rakennus
--------

Talo on rakennettu betonista urakalla. Talo on vuorattu tiilellä ja rapattu vaaleaksi. Katteena on pelti. Sisäkatto on betonia, sisäseinillä on akustiikkalevyt. Talossa on öljylämmitys, vesijohto, viemäri ja wc. Jatkuvalla remontoinnilla talo on pidetty kunnossa. Ikkunat ja putket on uusittu, ja talo on liitetty kaukolämpöverkkoon.

Talossa on erilaisia tiloja. Talossa on juhlasali, ravintola, keittiö ja eteistilat. Alakerrassa on liikehuoneistoja. On kokous- ja toimistotiloja, kuntosali ja kaksi asuinhuoneistoa. Suurimpana vuokralaisena on Suomen Metsästäjäliiton Kymen piirin Luonto- ja Eräkeskus isoine näyttelytiloineen ja kaksine ammuntasimulaattoreineen.

Toimintaa työväentalolla
------------------------

Talossa järjestetään kokouksia, nuorisotoimintaa ja juhlia. Suuri osa talosta on vuokrattuna eri toimijoille.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Leskelä, Anssi: *SDP:n työväentalot*. Työväen Sivistysliitto, 2018.
2. 1 2 3 4  Båsk-Ekholm, Katia & Häyry, Kaj: *Suomen työväentaloja koskeva selvitys*. Helsinki: Opetusministeriö, 1982.
Jussi Mäntysen veistos Turun kaupunginsairaalan pääsisäänkäynnin edessä.
**Kurjet kaivolla** on Jussi Mäntysen pronssiveistos Turun Kunnallissairaalan edustalla. Kaupunki teetti linnuista pronssiveistoksen Lapinlahden Taidevalimossa ja päätti sijoituspaikaksi Kunnallissairaalan edustan. Teos on alun perin valettu kipsiin ja tällaisena taiteilija lahjoitti sen Turun kaupungille. Teos paljastettiin vuonna 1973.

Jussi Mäntynen tunnetaan realistisista eläinaiheisista veistoksistaan. *Kurjet kaivolla* on hyvä esimerkki taiteilijan kiinnostuksesta eläinten anatomiaa ja käyttäytymistä kohtaan. Sulavalinjaiset kurjet on kuvattu taiturimaisesti, aivan kuin ne olisivat liikkeessä kaulat ylväästi kohotettuna kohti korkeuksia. Mäntynen perehtyi eläimiin metsästys- ja luontoharrastuksensa kautta ja hän toimi konservaattorina Helsingin yliopiston eläinmuseossa 20 vuoden ajan.

Mäntysen kurkiveistosten on ajateltu ilmentävän sodan jälkeisen surun sekä sielunrauhan etsimistä ja taiteilijan koti-ikävää muutettuaan Tukholmaan.

Lähteet
-------

1. 1 2  Jussi Mäntynen: Kurjet kaivolla Turun kaupunki. Viitattu 7.3.2018.
2. ↑  Jussi Mäntynen 1886-1978 Rautalammin museo.  Arkistoitu 30.12.2017. Viitattu 7.3.2018.
**Kyläkirjaston Kuvalehti** oli K. J. Gummeruksen Jyväskylässa vuonna 1877 perustama kuvitettu aikakauslehti.

K. J. Gummerus perusti *Kyläkirjaston Kuvalehden* vuodesta 1873 lähtien julkaisemansa *Kyläkirjasto*-lehden rinnalle. Lehdestä tuli suuri menestys, ja vuonna 1888 sen rinnalle perustettiin toinenkin kuvalehti. Siitä lähtien vanhempaa lehteä kutsuttiin A-sarjaksi ja uudempaa B-sarjaksi. Vuodesta 1880 lehden liitteenä ilmestyi myös *Lasten Kuvalehti*. Gummerus luovutti vuonna 1896 B-sarjan toimittamisen Helsinkiin Hannes Gebhardille ja Väinö Wallinille. K. J. Gummeruksen kuoltua vuonna 1898 lehtien toimittamisesta vastasi Jaakko Gummerus. A- ja B-sarjat yhdistettiin vuonna 1916, minkä jälkeen yhdistetty lehti ja *Lasten Kuvalehti* ilmestyivät tammikuuhun 1918 saakka.

*Kyläkirjaston Kuvalehdestä* ja sittemmin sen tärkeämmästä A-sarjasta noin kolmas- tai neljäsosa oli kaunokirjallisuutta. Tietopuoliset artikkelit käsittelivät historiaa, maantiedettä, luonnontieteitä, yhteiskuntaa ja uskontoa. Lähdemateriaalina käytettiin alkuvuosina ruotsalaisia *Arbetarens vän* ja *Läsning för folket* -lehtiä. Kotimaisista avustajista tärkeimpiä olivat historian professori E. G. Palmén ja jyväskyläläinen lehtori Juuso Hedberg. Viimeisten vuosikertojen kirjoittajia olivat muun muassa Juhani Siljo, Uuno Kailas, Iivo Härkönen, Samuli Paulaharju, Kyösti Vilkuna ja Lauri Pihkala. 12- ja myöhemmin pienikokoisempana 24-sivuisessa lehdessä oli myös jonkin verran ilmoituksia. Kuvalaattoja saatiin alkuvuosina puupiirroksina Ruotsista ja vuoden 1882 jälkeen niitä ryhdyttiin teettämään myös Suomessa. Valokuvat yleistyivät lehdissä 1890-luvulta lähtien. Fraktuurasta alettiin siirtyä antiikvaan 1890-luvun puolivälissä.

Kuvalehden levikki oli 1880- ja 1890-luvuilla Suomen oloissa poikkeuksellisen suuri. Se saavutti huippunsa, 14 200 tilaajaa vuonna 1886, mutta laski sen jälkeen parilla tuhannella. A-sarjan tilaajamäärä pysyi 11 000:n tienoilla ja nousi uuteen huippulukuun, 16 600 tilaajaan vuonna 1905. *Kyläkirjasto* kuvalehtineen ja varsinkin sen A-sarja oli Gummeruksen kustantamon tuottavin myyntiartikkeli. Kansanomaisilla, hengeltään uskonnollisilla ja suomalaiskansallisilla lehdillä oli suuri merkitys lukutaidon ja valistuksen levittäjänä. 1900-luvun alussa niiden tyyli ja sisältö alkoi vaikuttaa vanhanaikaiselta, mikä johti levikin laskuun ja kannattavuuden heikkenemiseen.

Lähteet
-------

* Tommila, Päiviö: *Keski-Suomen lehdistö 2, 1886–1917*. Jyväskylä: Keskisuomalainen, 1973.

### Viitteet

1. ↑  Tommila 1970, s. 395–397.
2. ↑  Tommila 1970, s. 397–399.
3. ↑  Tommila 1970, s. 401–402.

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Kyläkirjaston Kuvalehti**.
* *Kyläkirjaston Kuvalehden* A-sarja digitoituna kansalliskirjastossa.
* *Kyläkirjaston Kuvalehden* B-sarja digitoituna kansalliskirjastossa.
* *Lasten Kuvalehti* digitoituna kansalliskirjastossa.
**Kyläkirjasto** oli Jyväskylässä vuosina 1872–1914 ilmestynyt aikakauslehti.

K. J. Gummeruksen julkaisema ja toimittama *Kyläkirjasto* oli ensimmäinen suomenkieliselle rahvaalle tarkoitettu kirjallinen aikakauslehti. Sen tarkoituksena oli kansan sivistäminen ja valistaminen ja samalla myös viihdyttäminen. Lehden esikuvana toimi ruotsalainen *Läsning för folket*, jonka mallina puolestaan oli englantilainen *Penny-Magazine*. *Kyläkirjasto* sisälsi etupäässä kaunokirjallisuutta ja uskonnollista aineistoa sekä historiallisia ja luonnontieteellisiä artikkeleita. Huomiota kiinnitettiin myös erilaisiin kansansivistyspyrkimyksiin.

Aluksi kerran kuukaudessa ilmestyneen lehden painos oli 1870-luvulla enimmillään vain 1 500 kappaletta. Paljon suositummaksi osoittautui Gummeruksen vuonna 1877 perustama *Kyläkirjaston Kuvalehti*, jonka rinnalla *Kyläkirjasto* taantui puhtaasti kaunokirjallis-historialliseksi lukemistoksi. Vuodesta 1882 lähtien neljästi vuodessa ilmestyneellä lehdellä oli 1880-luvun lopulla noin 2 700 ja vuonna 1900 2 000 tilaajaa. K. J. Gummeruksen kuoltua vuonna 1898 sitä toimitti hänen veljenpoikansa Jaakko Gummerus. Kannattamaton lehti lopetettiin vuonna 1914.

Lähteet
-------

1. 1 2  *Suomen lehdistön historia 10. Aikakauslehdistön historia: Aikakauslehdistön kehityslinjat*, s. 68–69. Kuopio: Kustannuskiila oy, 1992. ISBN 951-657-327-4.
2. ↑  Kurikka, Jussi & Takkala, Marketta: *Suomen aikakauslehdistön bibliografia 1782–1955*, s. 125. Helsinki: Helsingin yliopiston kirjasto, 1983. ISBN 951-45-3158-2.
3. ↑  Tommila, Päiviö: *Keski-Suomen lehdistö 1, 1864–1885*, s. 396–397, 401. Jyväskylä: Keskisuomalainen, 1970.
**Reijo "Repa" Kauppila** (myös nimellä **Repa Rantsila**, s. 8. huhtikuuta 1964 Oulu) on suomalainen rumpali, joka on soittanut muun muassa Smackissa, Pelle Miljoona & Linnunlaulussa, Rudissa ja Stalkerissa.

Kauppila pääsi ensimmäistä kertaa levyttämään raahelaisen Osake 7 -yhtyeen kanssa singlellä "Soiva legioona" vuonna 1983. Tämän jälkeen hän soitti Rudissa ja Stalkerissa, mutta levytti molempien yhtyeiden kanssa vain yhden singlen. Vuonna 1986 Kauppila kiinnitettiin Pelle Miljoona & Linnunlaulu -kokoonpanoon, jossa hän ehti soittaa kahdella albumilla ennen liittymistään Smackiin. Kauppila lähti yhtyeen mukana Yhdysvaltojen Los Angelesiin ilmoittamatta asiasta Pelle Miljoonalle. Kauppila soitti Smackissa yhtyeen vuonna 1990 tapahtuneeseen hajoamiseen saakka.

Smackin hajoamisen jälkeen Kauppila jäi asumaan Los Angelesiin. Hän soitti Yhdysvalloissa muun muassa yhtyeissä Neighborhood Bullys ja Smash Fashion. Ammatikseen hän työskenteli jakeluauton kuljettajana. Alkuvuodesta 2018 Kauppila muutti takaisin Suomeen. Hänellä on vuonna 2019 syntynyt poika.

Kauppila on mukana vuonna 2019 muodostetussa Pelle Miljoona & Rockers -kokoonpanossa, joka julkaisi vuonna 2020 albumin *Tanssiva tuli*.

Lähteet
-------

1. 1 2  Ervasti, Antti: Pohjoisen rumpali valitsi Kalifornian auringon *kirjastolinkit.ouka.fi*. Viitattu 13.8.2021.
2. ↑  Jokelainen, Jarkko: "6. Maanjäristyksii, aidsii ja crackii", *Smack : Kuolemaantuomitun laulu*. Like, 2021. ISBN 978-951-1-36667-6.
3. 1 2  Ervasti, Antti: Repa teki Pellelle Andyt ja Samit *Kaleva*.  11.7.2015. Viitattu 13.8.2021.
4. ↑  Jokelainen, Jarkko & Junttila, Jukka: Smack-sukupuu (PDF-dokumentti) *hiljaisetlevyt.com*.
5. ↑  Kihnula, Sari: Isyys mullisti Repan elämän –Lapsen syntymä parasta, mitä on ikinä tapahtunut *Siikajokilaakso*.  10.11.2019. Viitattu 13.8.2021.
6. ↑  Pelle Miljoona & Rockers –yhtyeen järjestyksessä 11. albumi "Tanssiva tuli" julkaistaan lp-, cd- ja digiformaateissa perjantaina 29. toukokuuta 2020 *Radio Nostalgia*.  30.4.2020.  Arkistoitu 19.9.2020. Viitattu 15.8.2021.


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)

 |

 |
**Jämsän jäähalli** (tunnetaan myös nimellä **Jämsänjokilaakson jäähalli**) on vuonna 1994 valmistunut jäähalli Jämsässä. Hallin katsojakapasiteetti on 1000 ja näistä 700 on istumapaikkoja. Jämsän jäähallia kotihallinaan käyttävät kaukalopalloseura Duo 96, sekä jääkiekkoseura Jämsänkosken Ilves. Duo Jämsä pelasi kaukalopalloa miesten pääsarjassa. Kaukalopallossa silloinen yleisöennätys Duon ja Lieksan Innon välisessä ottelussa 15. maaliskuuta, jolloin katsojia oli 202. Ensimmäisellä liigakaudella ennätys kuitenkin rikottiin. 8. helmikuuta 2009 RB-Oulun vierailua oli seuraamassa 315 katsojaa.

Jämsän jäähallissa pelatussa hyväntenväisyysottelussa. K-market vilja allstars vs Miki Salmio allstars oli katsojia 880. Tämä lienee ennätysyleisö. Ottelussa nähtiin pelaajia Liigasta, Mestiksestä, Naisten liigasta, Naisten Elitserien:stä, Vanhoja legendoja ja tulevia tähtiä useista sarjoista.

Lähteet
-------

1. ↑  Stadiums in Finland World Stadiums.  Arkistoitu 9.10.2011. Viitattu 24.9.2009.
2. ↑  Duo 96 esittely Kaukalopalloliiga. Viitattu 23.9.2009.
3. ↑  Duo 96 esittely 2009–2010 (XLS) Kaukalopalloliiga. Viitattu 7.10.2009.

Aiheesta muualla
----------------

* Hallin kotisivut
**Donuts** on yhdysvaltalaisen tuottaja J Dillan (oikealta nimeltään James Yancey) instrumentaalista hip hop -musiikkia sisältävä albumi. Se on julkaistu Stones Throw -levymerkillä J Dillan 32-vuotissyntymäpäivänä 7. helmikuuta 2006. Albumilla on 31 samplepohjaista hip hop -biittiä, joiden kesto on pääasiassa 1–2 minuutin väliltä. *Donuts* on ikään kuin täyspitkäksi albumiksi venytetty demonauha, jossa kappaleenvaihdokset tapahtuvat töksähdellen. Silti *Donuts* on noussut klassikkolevyksi omassa genressään ja saanut loistavia arvosteluja heti julkaisemisestaan lähtien. Siitä on julkaistu sekä CD- että vinyylipainos, josta julkaistiin uusintaversio vuonna 2011.

*Donuts* jäi viimeiseksi J Dillan elinaikana julkaistuksi levyksi, sillä hän kuoli 10. helmikuuta 2006 kotonaan Los Angelesissa, vain kolme päivää *Donutsin* julkaisemisen jälkeen. Hän sairasti harvinaislaatuista verisairautta, johon ei ollut parannuskeinoa. Sairauden takia hän söi 15 eri lääkettä ja oli jatkuvasti huonossa kunnossa.

Vuonna 2005 sairauden kuluttama artisti vietti pitkiä aikoja sairaalassa. Kuolemaa edeltävänä kesänä hänen ystävänsä Stones Throw –levy-yhtiöstä päättivät tarjota auttavan kätensä. He toivat hänelle pienen levysoittimen ja samplerin, joilla hän pystyi jatkamaan musiikin tekemistä myös sairaalassa ollessaan. *Donutsin* 31 kappaleesta 29 syntyi näiden pitkien sairaalajaksojen aikana.

Kappaleet
---------

1. Donuts (Outro) - 0:12
2. Workinonit - 2:57
3. Waves – 1:38
4. Light My Fire – 0:35
5. The New – 0:49
6. Stop – 1:39
7. People – 1:24
8. The Diff'rence – 1:52
9. Mash – 1:31
10. Time: The Donut of the Heart – 1:38
11. Glazed – 1:21
12. Airworks – 1:44
13. Lightworks – 1:55
14. Stepson of the Clapper – 1:01
15. The Twister (Huh, What) – 1:16
16. One Eleven – 1:11
17. Two Can Win – 1:47
18. Don't Cry – 1:59
19. Anti-American Graffiti – 1:53
20. Geek Down – 1:19
21. Thunder – 0:54
22. Gobstopper – 1:05
23. One for Ghost – 1:18
24. Dilla Says Go – 1:16
25. Walkinonit – 1:15
26. The Factory – 1:23
27. U-Love – 1:00
28. Hi. - 1:16
29. Bye. - 1:27
30. Last Donut of the Night - 1:39
31. Donuts (Intro) - 1:11

Lähteet
-------

* 
* (Arkistoitu – Internet Archive)
* 
* 
*
Luvatonta metsänhakkuuta Cardamon-vuorilla Kaôh Kôngin maakunnassa.
**Kardemummavuoret** tai **Krâvanhvuoret** (khmeriksi , thaiksi ทิวเขาบรรทัด) on vuoristo Kambodžan lounaisosassa. Se kulkee pääosin luoteesta kaakkoon, ja ulottuu yleisesti 1 500 metrin korkeuteen. Korkein huippu on 1 771 metrin korkuinen Phnom Aural vuoriston itäosassa. Dâmrei-vuoret ova Kardemummavuorten uloke.

Kardemummavuoret ovat saaneet nimensä siellä kasvatetun kardemumman mukaan. 1970-luvun puoliväliin asti vuorilla eli ihmisiä vain harvassa. Useimmat asukkaat olivat pippuria tai kardemummaa viljeleviä dravidoita. Vuoristoseudut olivat pitkään myös Punaisten khmerien sotilaiden tukikohta.

Vuoriston sademetsäalue on alueensa runsaslajisimpia, mutta myös huonoimmin tunnettuja metsäalueita. Vuorten rinteillä 700 metrin yläpuolella metsä kasvaa tyypillisesti 30 metriä korkeaksi. Pyökkikasvit on yleisin puulajien heimo, mutta myös laakerikasveja ja myrttikasveja on paljon. Orkideoita ja muita päällyskasveja on runsaasti etenkin alueilla, joilla sumut ovat yleisiä.

Alueella elää yli sata nisäkäslajia. Sieltä ei tunneta kotoperäisiä lajeja, mutta monet uhanalaiset lajit kuten tiikeri, aasiannorsu ja puuleopardi ovat löytäneet sieltä turvapaikan. Lintulajeja on ainakin 450, joiden joukosta tunnetaan jo kaksi kotoperäistä lajia.

Lähteet
-------

1. ↑  Hakulinen & Paikkala: Kardemummavuoret *Eksonyymit. Suomenkieliset ulkomaiden paikannimet ja niiden vieraskieliset vastineet*.  18.2.2020. Helsinki:  Kotimaisten kielten keskus. Viitattu 22.7.2020.
2. ↑  Topography Cambodia: A Country Study. Washington: GPO for the Library of Congress, 1987.
3. ↑  Cardamon Mountais Summary[vanhentunut linkki] Encyclopedia of Modern Asia. / Bookrags
4. 1 2  Cardamom Mountains rain forests (IM0106) Terrestrial Ecoregions. WWF
*Tämä artikkeli käsittelee kaupunkia. Nimen muita merkityksiä on täsmennyssivulla.*


  

  

  

  

  

  

  

  

**Donskoi** (ven. Донско́й) on kaupunki Tulan alueella Venäjällä. Se sijaitsee Donin yläjuoksulla 66 kilometriä Tulasta kaakkoon. Kaupungin kautta kulkee Tulan ja Rjažskin välinen rautatie (Bobrik-Donskoin asema). Asukkaita on 64 500 henkeä (vuonna 2010).*lähde?*

1700-luvulta lähtien paikalla sijaitsi Bobrinskin kreivisuvulle kuulunut Bobrikin kylä. Vuonna 1882 siellä ryhdyttiin louhimaan ruskohiiltä. Kaivosyhdyskunnasta tuli vuonna 1929 Donskoin taajama ja vuonna 1939 kaupunki. Nykyään siellä on mm. kone- ja rakennustarviketeollisuutta.

Kaupungin lähellä sijaitsee Bobrik-Goran kartano, jossa on säilynyt mm. vuonna 1778 rakennettu Vapahtajan kirkko ja Bobrinskin kreivisuvun hautakappeli.

Lähteet
-------

1. 1 2  *Goroda Rossii: entsiklopedija*, s. 125. Moskva: Bolšaja Rossijskaja Entsiklopedija, 1994. ISBN 5-85270-026-6.

Aiheesta muualla
----------------

* Donskoin kaupungin sivusto (Arkistoitu – Internet Archive) (venäjäksi)
**Reino Gikman** (väärennettyjen henkilötietojen mukaan s. 27. maaliskuuta 1930 Ino, Terijoki) oli Neuvostoliiton tiedustelupalvelun KGB:n Länsi-Euroopassa toimineen agentin käyttämä peitehenkilöllisyys. Gikmanin nimeä käyttäneellä agentilla eli illegaalilla oli Suomen passi, ja hän asui useita vuosia Suomessa esiintyen tällä nimellä. Agentti paljastui keväällä 1989.

Gikmanin valehenkilöllisyys oli peräisin vuonna 1952 tehdystä varkaudesta, kun neljä Suomen ortodoksisen kirkon luovutettuun Karjalaan jääneiden seurakuntien kirkonkirjaa varastettiin Kuopiossa sijainneesta varastosta. Gikman sai passinsa Suomen Moskovan suurlähetystöstä jo ennen Suomeen tuloaan. Hän saapui Suomeen 1966 ja työskenteli sitten useissa eri työpaikoissa muun muassa Suomalaisen kirjakaupan palveluksessa.

Vuonna 1968 "Gikman" meni naimisiin Martta Niemisen kanssa. Martta Nieminen oli KGB:n luoma keksitty henkilö. Hänet oli merkitty syntyneeksi 21. helmikuuta 1939 Uudellakirkolla. Heille "syntyi" 1969 poika Düsseldorfissa. Myös tämä John Robert Gikman oli keksitty henkilö.

"Gikman" asui vuodesta 1979 alkaen Wienissä ja työskenteli raporttien mukaan YK:n palveluksessa Pariisissa. Hän katosi Wienistä kesäkuussa 1989. Amerikkalainen Neuvostoliiton hyväksi työskennellyt vakooja Felix Bloch, joka työskenteli Wienissä 1980–1987 paljastui 27. huhtikuuta 1989, kun hänen ja "Gikmanin" välistä puhelinkeskustelua salakuunneltiin.

Suojelupoliisi paljasti syksyllä 1970 Suomessa asuneen ortodoksipastori Vladimir Tsvetkovin, joka oli KGB:n toimeksiannosta kopioinut ja myös täydentänyt salaa ortodoksisten seurakuntien kirkonkirjoissa olleita henkilötietoja sekä välittänyt KGB:lle tietoja etenkin ulkomaille muuttaneista henkilöistä. Näiden tietojen avulla oli sitten rakennettu valehenkilöllisyyksiä KGB:n agenteille.

Gikmanin ohella vastaavia KGB:n luomia valehenkilöllisyyksiä olivat ainakin *Olavi Toivonen* (s. 5. elokuuta 1927, henkilöllisyyttä käytettiin 1960-luvulla) ja *Veikko Pöllänen* (henkilöllisyys käytössä 1980-luvun alussa).

Lähteet
-------

* Tuomo Pietiläinen: Supo – maailman paras sukututkija *Helsingin Sanomat, hs.fi*.  30.8.2009.
* Suomen historia-blogi 2.10.2010 : KGB:n muut haarat. Erkki Aho
* The Felix Bloch Affair, New York Times 13.5.1990
* Pohjonen, Juha: *Maanpetturin tie: Maanpetoksesta Suomessa vuosina 1945–1972 tuomitut*. Helsinki: Otava, 2000. ISBN 951-1-16994-7.
* Simola, Matti (toim.): *Ratakatu 12: Suojelupoliisi 1949–2009*. Helsinki: WSOY, 2009. ISBN 978-951-0-35243-4.

### Viitteet

1. 1 2  Ratakatu 12: Suojelupoliisi 1949-2009, 97
2. ↑  Pohjonen 2000, 332-339

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Reino Gikman
**Juuan profeetta Elian tsasouna**, eli **Pyhän profeetta Elian tsasouna** on Juuan kirkonkylässä sijaitseva ortodoksinen pyhäkkö. Sen suunnitteli arkkitehti Toivo Paatela ja rakennus valmistui 17. elokuuta 1956. Pääosan ikoneista on maalannut Martta Neiglic-Platonof. Rukoushuone vihittiin ortodoksiseksi pyhäköksi Karjalan piispa Paavalin johdolla 12. toukokuuta 1957.

Juuan profeetta Elian tsasouna.
Vuosien 1939-1944 sotien seurauksena 70 prosenttia Suomen ortodokseista joutui jättämään aiemman kotipaikkansa Suomessa. Heille rakennettiin 13 kirkkoa ja 41 tai 42 rukoushuonetta. Juuan profeetta Elian tsasouna lukeutuu näihin rakennuksiin, ja on rakennettu Suomen kreikkalaiskatolisen kirkkokunnan jälleenrakentamista koskevan lain (1950) ja asetuksen turvin. Tsasounan tontin, rakennuskustannukset ja kalustuksen maksoi valtio jälleenrakennusvaroista.

Tsasounan sisustusta saneerattiin vuonna 1989. Rakennuksen lämmitysjärjestelmä vaihdettiin, sisäkaton ja seinien pinnat uusittiin.

Nykyään tsasouna toimii ortodoksisen kirkon Kuopion ja Karjalan hiippakunnan, Nurmeksen ortodoksisen seurakunnan Juuan alueen pyhäkkönä. Profeetta Eliaan muistolle pyhitetyn tsasounan temppelijuhlaa eli praasniekkaa vietetään 20. heinäkuuta.

Tsasounan pihalla on Karjalan jääneiden vainajien muistomerkki.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Pyhän profeetta Elian tsasouna Juuan kunta, juuka.fi.  Arkistoitu 5.8.2019. Viitattu 31.7.2020.
2. 1 2 3 4 5 6  Pyhäköt (pdf)  2006. Nurmeksen ortodoksinen seurakunta, ort.fi/taipale. Viitattu 31.7.2020.
3. 1 2 3  Pyhän profeetta Elian tsasouna viakarelia.fi.  Arkistoitu 24.9.2020. Viitattu 31.7.2020.
4. ↑  Mikko Härö & Timo Kantonen: Suomen ortodoksisen kirkon rakennuskannan karsiminen, Museoviraston lausunto (pdf)  22.11.2019. Museovirasto, museovirasto.fi. Viitattu 31.7.2020.
Carl Viktor Heinrich Vapaaherra von Erlanger (1872-1904)
Vapaaherra **Carlo von Erlanger** (5. syyskuuta 1872 Nieder-Ingelheim – 4. syyskuuta 1904 Salzburg) oli saksalainen tutkimusmatkailija ja lintutieteilijä.

Erlanger oli vapaaherra Wilhelm von Erlangerin ja puolisonsa Karoline Bernusin nuorin poika. Vuonna 1891 hän opiskeli lintutiedettä Lausannen yliopistossa. Näihin aikoihin teki lyhyen tutkimusmatkan Pohjois-Afrikkaan Tunisiaan, minkä jälkeen hän jatkoi opintojaan Cambridgessä ja Berliinissä. 

Talvella 1896–1897 Erlanger alkoi suunnitella tutkimusretkeä Pohjois-Afrikkaan. Retki toteutui 1899–1901, ja se suuntautui Somaliaan ja muualle Itä-Afrikkaan. Oskar Neumannin (1867–1946) kanssa tehty matka kesti runsaan vuoden. He asuivat Addis Abebassa, Zeylassa ja Hararissa ja kävivät muun muassa oromokansan luona. Matkalla Erlanger keräsi yli 20 000 hyönteistä, noin 10 000 linnunnahkaa ynnä muita eläimiä, ja matkasi 2 700 kilometriä.

Erlanger nimesi ja kuvaili muutamia lintulajeja ja -alalajeja, muun muassa kultarusopyrstön ja somalianturturikyyhkyn sekä aavikkovarpusen alalajin *saharae* (1899). Hänen kunniakseen on nimetty *Calandrella erlangeri* (Neumann, 1906), joka usein luetaan etiopianhietakiurun (*Calandrella blanfordi*) alalajiksi, sekä sammakkolaji *Ptychadena erlangeri* (Ernst Ahl, 1924).

Erlanger kuoli auto-onnettomuudessa vuonna 1904.

Von Erlangerin hauta Nieder-Ingelheimerissa

Lähteet
-------

1. ↑  Familie von Erlanger  Arkistoitu 8.9.2007. Viitattu 25.6.2020. (englanniksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Yhdysvallat
* Alankomaat
* Vatikaani

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |

 |
"**Don’t Blame Me**" on Jimmy McHugh’n säveltämä ja Dorothy Fieldsin sanoittama musiikkikappale vuodelta 1932. Kappaleen esitti ensimmäisen kerran Walter Woolf King Chicagossa esitetyssä musiikkirevyyssä *Clowns in Cover*. Se tunnetaan kuitenkin paremmin vuonna 1933 julkaistusta elokuvasta *Päivälliset klo 8*.

Kappale nousi vuonna 1933 Yhdysvaltojen singlelistalle kolme kertaa: Guy Lombardon, Ethel Watersin ja Charles Agnew’n orkesterin esittämänä. Nat King Cole nauhoitti kappaleen useita kertoja instrumentaalina, minkä lisäksi hänen vuoden 1944 lauletusta versiostaan tuli hitti.

Saksofonisti Charlie Parker äänitti kappaleen vuonna 1947. Kappaleen ovat nauhoittaneet myös muun muassa Teddy Wilson, Coleman Hawkins, Ahmad Jamal ja Art Tatum.

Paul McCartney on sanonut "Don’t Blame Men" olleen John Lennonin suosikkilauluja. Elokuvaohjaaja Vincente Minnelli käytti kappaletta elokuvissaan *Särkyneiden haaveiden kaupunki* (1952) ja *Kaksi viikkoa vieraassa kaupungissa*  (1962) sekä pyysi Jack Nicholsonia laulamaan kappaleen *Kerran kirkkaana päivänä* -elokuvan koe-esiintymisessä.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Jeremy Wilson: Don’t Blame Me *JazzStandards.com*. Viitattu 1.10.2011. (englanniksi)
2. ↑  Mark Griffin: *A Hundred Or More Hidden Things: The Life and Films of Vincente Minnelli*, s. 156. Da Capo Press, 2010. ISBN 0786720999. (englanniksi)
**Carlo Maria Maggi** (29. joulukuuta 1934 Villanova del Ghebbo – 26. joulukuuta 2018 Venetsia), oli italialainen uusfasisti, terroristi, ammatiltaan lääkäri, ja yli kahden vuosikymmenen ajan fasistisen Ordine Nuovo-järjestön Triveneton jaoston johtaja. Hänet tuomittiin 30. kesäkuuta 2001 elinkautiseen vankeuteen osallisuudesta vuonna 1969 tapahtuneeseen Piazza Fontanan pommi-iskuun mutta tuomio kumottiin korkeammassa oikeudessa 12. maaliskuuta 2004. Maggi tuomittiin kuitenkin 22. heinäkuuta 2015 elinkautiseen toisesta terroriteosta, Piazza della Loggian pommi-iskusta vuonna 1974 Bresciassa, jossa kuoli kahdeksan ihmistä. Tämän tuomion kassaatiotuomioistuin vahvisti 20. kesäkuuta 2017, 43 vuotta tapahtuman jälkeen. Maggi oli tuomion astuessa voimaan jo 82-vuotias, eikä häntä huonon terveydentilan takia voitu passittaa vankilaan. Hän kuoli kotonaan 26. joulukuuta 2018, kolme päivää ennen kuin olisi täyttänyt 84 vuotta. Hänen kuolemaansa kommentoinut tuomari Guido Salvini sanoi, että yli kaksi vuosikymmentä Ordine Nuovon korkeimpaan johtoon kuulunut Maggi vei hautaan mukanaan kaikki salaisuudet "lyijyvuosien" pommi-iskuista. Salvini lisäsi, että vaikka Maggi tuomittiin ainoastaan yhdestä pommi-iskusta, hän oli varmuudella osallinen myös niihin, joista häntä ei voitu tuomita.

Lähteet
-------

* Lanza, Luciano: *Bombe e segreti. Piazza Fontana: una strage senza colpevoli*. Milano: Elèuthera, 2009. ISBN 9788889490761. (italiaksi)
* Salvini, Guido & Sceresini, Andrea: *La maledizione di piazza Fontana*. Chiarelettere, 2019, 2. p.. ISBN 9788861906341. (italiaksi)

### Viitteet

1. ↑  Salvini & Sceresini, s. 55-56, 237
2. ↑  Tre ergastoli per piazza Fontana  30.6.2001. La Repubblica. Viitattu 11.3.2020. (italiaksi)
3. ↑  Lanza, s. 127
4. ↑  Salvini & Sceresini, s. 55
5. ↑  Piazza della Loggia, ergastolo per Maggi e Tramonte *La Stampa*.  20.6.2017. Viitattu 11.3.2020. (italiaksi)
6. ↑  Strage di piazza della Loggia, è morto a Venezia Carlo Maria Maggi *Corriere della Sera*.  27.12.2018. Viitattu 11.3.2020. (italiaksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Yhdysvallat

 |

 |
**Puolan koripallomaajoukkue** edustaa Puolaa koripallon maajoukkuekilpailuissa.

Historia
--------

Joukkueen paras saavutus EM-kisoissa on toinen sija vuodelta 1963. Kotikisoissaan joukkue hävisi loppuottelussa Neuvostoliitolle. Lisäksi se on saavuttanut pronssia vuosina 1939, 1965 ja 1967. Se sijoittui neljänneksi 1937, 1969 ja 1971, viidenneksi 1955 sekä kuudenneksi 1947 ja 1959. Kaikkiaan Puola on pelannut EM-kilpailuissa 28 kertaa. Se on sijoittunut 2000-luvulla vain kerran kymmenen parhaan joukkoon oltuaan yhdeksäs kotikisoissaan 2009. 

Olympialaisissa joukkueen paras sijoitus on neljäs, joka tuli Berliinin olympialaisista 1936. Lisäksi se on ollut kuudes 1964 ja 1968, seitsemäs 1960 ja 1980 sekä kymmenes 1972.

Puola on selviytynyt vain kahdesti MM-kilpailuihin. Uruguayn kisoissa 1967 se sijoittui viidenneksi. Toisen kerran se oli mukana MM-kilpailuissa Kiinassa 2019, jolloin se sijoittui kahdeksanneksi.

Lähteet
-------

1. ↑  Men's Ranking after the FIBA Basketball World Cup 2019 *fiba.basketball*.  16.9.2019. Viitattu 16.9.2019. (englanniksi)
2. 1 2 3  Basketball – Poland *the-sports.org*. Viitattu 29.11.2017. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Maajoukkueen sivut (puolaksi)

  

FIBA Europen maajoukkueet
Alankomaat | Albania | Andorra | Armenia | Azerbaidžan | Belgia | Bosnia ja Hertsegovina | Bulgaria | Englanti | Espanja | Georgia | Irlanti | Islanti | Israel | Italia | Itävalta | Kreikka | Kroatia | Kypros | Latvia | Liettua | Luxemburg | Malta | Moldova | Montenegro | Norja | Pohjois-Irlanti | Pohjois-Makedonia | Portugali | Puola | Ranska | Romania | Ruotsi | Saksa | San Marino | Skotlanti | Serbia | Slovakia | Slovenia | Suomi | Sveitsi | Tanska | Tšekki | Turkki | Ukraina | Unkari | Wales | Valko-Venäjä | Venäjä | Viro | Yhdistynyt kuningaskunta

**Entisiä joukkueita:** DDR | Jugoslavia | Neuvostoliitto | Tšekkoslovakia
**S. ja A. Bovalliuksen säätiö** on vuonna 1905 Sofia (1815–1891) ja Angelique (1817–1901) Bovalliuksen säätiöimän omaisuuden turvin toimintansa aloittanut yleishyödyllinen säätiö, jonka varallisuus muodostuu pääosin Pieksämäen alueella sijaitsevasta metsä- ja kiinteistöomaisuudesta. 

Säätiö kehittää erityistä tukea tarvitsevien opiskelu- ja työllistymismahdollisuuksia ylläpitämällä ammatillista erityisoppilaitosta, aiemmin Bovallius-ammattiopistoa ja vuoden 2018 alusta Bovalliuksen ja Validia ammattiopiston fuusiosta syntynyttä Spesiaa sitä varten perustetun osakeyhtiön toisena omistajana. Koulutustoiminnan lisäksi säätiön toimintoihin kuuluvat sosiaalinen yritys Bovallius-Palvelut Oy sekä säätiön kiinteistö- ja metsäomaisuudesta huolehtiminen. Säätiö tukee tavoitteidensa mukaista toimintaa myös jakamalla avustuksia.

Säätiön hallinto
----------------

S. ja A. Bovalliuksen säätiön toimitusjohtajana toimii Mia Sarpolahti. Säätiön hallitukseen kuuluu 3–6 jäsentä. Hallituksen puheenjohtajana vuoden 2018 alusta alkaen toimii Antti Heikkilä. Säätiön viimeiseen valtuuskuntaan kuuluivat Opetushallituksen johtokunnan nimeämät seitsemän varsinaista jäsentä ja kaksi varajäsentä. Puheenjohtajana toimi pääjohtaja Aulis Pitkälä. Valtuuskunta on 8.1.2018 sääntömuutoksen jälkeen lakkautettu.

Lähteet
-------

1. ↑  Invalidiliiton ja Bovallius-säätiön koulutus yhteiseen osakeyhtiöön, *Savon Sanomat* 21.12.2016. Viitattu 18.1.2017.

Katso myös
----------

* Sosiaalinen yritys

Aiheesta muualla
----------------

* S. ja A. Bovalliuksen säätiön kotisivut[vanhentunut linkki]
* S. ja A. Bovalliuksen säätiön vuosikertomus 2014

Kirjallisuutta
--------------

* Ruuskanen, Esa: *Bovalliusten perintö : S. ja A. Bovalliuksen säätiö 1905–2005*. S. ja A. Bovalliuksen säätiö, 2005. ISBN 952-91-8893-5.
**Sotaväen kunniatuomioistuin** oli aiemmin Suomen sotaväessä toiminut armeijan sisäinen tuomioistuin, joka käsitteli upseereiden kunniaan liittyviä kysymyksiä.

Säännökset
----------

Sotaväen kunniatuomioistuimista säädettiin Suomessa vuonna 1919 laki.

Kunniatuomioistuin tuli olla jokaisessa Suomen valtakunnan maasotaväen divisioonassa ja erillisessä prikaatissa. Samoin oli merisotaväkeä varten oma kunniatuomioistuin.

### Kunniatuomioistuin

Kunniatuomioistuimen tehtävänä oli rangaista upseereja teoista, jotka olivat omiaan vähentämään kunnioitusta upseeristoa kohtaan. Hairahduksesta, joka oli kunniatuomioistuimen käsiteltävä, voitiin syyllinen tuomita saamaan varoitus, tuomioistuimen määräyksen mukaan joko yksityisesti tai julkisesti koolla olevan upseeriston edessä, taikka julistettiin hänet raskaammanlaatuisissa tapauksissa velvolliseksi eroamaan virastaan sotaväessä.

### Kunnianeuvosto

Jokaiseen armeijan ja merisotaväen rykmenttiin, erilliseen pataljoonaan ja muuhun niiden veroiseen joukko-osastoon oli lisäksi muodostettava *kunnianeuvosto*. Sen tehtävänä oli auttaa neuvoilla yksityisiä upseereita kunniakysymyksissä, yrittää sovitella kunniariitoja, koota aineisto ja toimittaa valmistava tutkimus kunniatuomioistuimen käsiteltävissä asioissa.

### Sovinto-oikeus

Jos upseerien kesken oli tapahtunut kunnianloukkaus, johon ei sisältynyt kuuliaisuuden rikkomista taikka käskynalaisen sortamista ja jonka ei myöskään katsottu kuuluvan kunniatuomioistuimelle, ja jos ei kunnianeuvoston välityksellä ollut voitu saada aikaan lain kanssa sopusoinnussa olevaa ja asianosaisten arvon mukaista sovintoa, niin jommankumman asianomaisen pyynnöstä, taikka muutenkin, milloin asianomainen päällikkö katsoi sen tarpeelliseksi, asian ratkaiseminen lykättävä *sovinto-oikeuteen*.

Sovinto-oikeuden oli koetettava asianosaisia kuulustelemalla ja tarpeen vaatiessa muita selvityksiä hankkimalla saada selvyys riidan aiheesta ja asian oikeasta laidasta sekä esitettävä sitten asianosaisille sellainen sovintoehdotus, joka tuottaa loukatulle kohtuullisen hyvityksen. Jos ehdotusta ei hyväksytty, oli sovinto-oikeuden välitystuomiolla lopullisesti määrättävä asianosaisten noudatettavaksi lain kanssa sopusoinnussa oleva sovinto.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Hakkila, Esko (toim.): "Sotaväen kunniatuomioistuimet", *Lakiasiain käsikirja*, s. 988. Porvoo: Werner Söderström Oy, 1938.

### Lakiviitteet

1. ↑  Laki sotaväen kunniatuomioistuimista (30.6.1919)