recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
*Tämä artikkeli kertoo leivästä. Kampsu on myös Muumitarinoiden hahmo.*
**Kampsu** eli **kamsu** on pohjoissuomalainen perinneleipä, jonka taikinassa on verta. Taikina valmistetaan vedestä, verestä, ohra-, ruis- ja vehnäjauhoista, voista, suolasta, sipulista ja maustepippurista. Valmiista hyvin turvonneesta taikinasta muotoillaan pieniä, litteähköjä leipiä, joiden paksuus on noin yksi senttimetri. Kohottamattomat, melko jähmeät kakkuset keitetään kypsiksi suolalla maustetussa vedessä. Kampsut syödään sipulikastikkeen tai voisulan kera, ja usein lisukkeena tarjotaan perunasosetta ja puolukkasurvosta. Kampsut voidaan lämmittää esimerkiksi sipulimaidossa ja nauttia sen keralla.

Kampsu on iäkäs ruokalaji, joka perinteisesti valmistettuna sisältää sekä leivän että särpimen eli leivän lisänä syötävän ruoan, sillä karkeista jauhoista valmistettu veritaikina höystettiin talin paloilla. Taikinasta leivottiin joko normaalimuodosta poikkeavia leipiä tai keitettiin suolavedessä pienehköjä möykkyjä. Molemmat kestivät pitkäaikaista varastointia, ja niitä syötiin aikanaan paistettuina tai keiton aineksena.

Lähteet
-------

1. ↑  Turtia, Kaarina: *Gastronomian sanakirja*, s. 222. Helsinki: Kustannusosakeyhtiö Otava, 2009. ISBN 978-951-1-18546-8.
2. ↑  Vuorela, Toivo: *Suomalainen kansankulttuuri*, s. 251. 3. painos. Helsinki: Werner Söderström Osakeyhtiö, 1983. ISBN 951-0-07191-9.
Eevaliisa Holma-Kinnunen ja puolisonsa kirjailija Raimo Kinnunen.
**Eevaliisa Holma-Kinnunen** (o.s. Holma, 6. huhtikuuta 1930 Tornio – 8. joulukuuta 2014 Sysmä) oli suomalainen nukketaiteilija, kirjoittaja ja opettaja.

Tausta
------

Eevaliisa Holma syntyi Torniossa rakennusmestari Nestor J. Holman ja ompelualan yrittäjä Ester Karvosen perheeseen. Hän pääsi ylioppilaaksi Rovaniemen yhteislyseosta 1949 ja kävi Jyväskylän kasvatusopillisen korkeakoulun 1951–1953. Hän toimi luokanopettajana Sysmässä 1954–1999, kunnes ryhtyi vapaaksi taiteilijaksi.

Nukketaiteilija
---------------

Holma-Kinnunen oli nukketaiteilijana virkavapaalla 1973–1976 ja 1984–1991. Hän perusti nukketeatteri *Valkean Ratsun*, joka toimii nykyisin nimellä Nukketeatteritalo Musta & Valkea Ratsu Sysmän Onkiniemellä. Hänen kuuluisimpia nukkejaan lienee Yle TV2:n *Pikku Kakkonen* -ohjelmassa vuodesta 1978 esiintynyt Ransu Karvakuono, jonka näyttelijänä toimi Pertti Nättilä.

Holma-Kinnunen toimi kansakoulunopettajana Vaasan Palosaarella 1954–1956 ja piti miehensä Raimo Kinnusen kanssa Vaasan kaupungintalolla taidenäyttelyn. Sysmän Onkiniemen kansakoulunopettajaksi hänet valittiin yhdessä miehensä kanssa 1956.

Kirjailija
----------

Holma-Kinnunen julkaisi päiväkirjojensa pohjalta kaksi teosta.

* *Päiväkirja 12.8.1944-24.7.1945*. Athanor, 2000.
* *Pariisin kihlat*. Athanor, 2000.

Tunnustukset
------------

* Mikkelin läänin taidepalkinto 1981
* Mikkelin läänin maakuntarahaston taiteilijan palkinto 1994
* Taiteilijaeläke yhdessä miehensä Raimo J. Kinnusen kanssa

Lähteet
-------

1. ↑  Ransun luoja Eevaliisa Holma-Kinnunen on kuollut *Pohjalainen.fi*.  22.12.2014. Viitattu 2.1.2009.
2. 1 2 3 4 5  Eevaliisa Holma-Kinnunen *Vellamon vinkit*. Lahden kaupunginkirjasto.  Arkistoitu 29.1.2012. Viitattu 2.1.2009.

Aiheesta muualla
----------------

* Eevaliisa Holma-Kinnusen profiili Vellamon Vinkit -sivustolla (Arkistoitu – Internet Archive)

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)

 |

 |
*Tämä artikkeli käsittelee faaraota. Ukrainalaisesta sanomalehdestä kertoo artikkeli Den.*

|  |
| --- |
| **Den hieroglyfein** |
| **Horus-nimi** |
| 

|  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  |  | 

|  |
| --- |
|  |
|  |
|  |

 |  |

 |
| *Den* |
| **Nebty-nimi** |
| *Khasti* |

Norsunluukaiverrus jossa faarao Den on lyömässä aasia­laisen heimon miestä. Hau­ta­löy­tö hänen hau­das­taan Abydos­ista, noin 3000 eaa, British Museum, Lontoo.
**Den** oli muinaista Egyptiä 1. dynastian aikaan vuoden 2950 eaa. tienoilla hallinnut faarao.

Den nousi valtaan oletettavasti jo hyvin nuorena, koska hänen äitinsä Merneith toimi hänen kanssahallitsijanaan tai jopa itsenäisenä hallitsijana ennen Deniä. Manethon mukaan Den hallitsi vain 20 vuotta, mutta nykyään hallituskauden katsotaan olleen huomattavasti pidempi.

Den oli ensimmäinen faarao, joka otti käyttöön Nebty-nimen. Hän oli myös ensimmäinen, joka kuvattiin pitämässä Ylä- ja Ala-Egyptin kaksoiskruunua. Den oli myös ensimmäisen tunnetun Egyptiläisen väestönlaskennan alullepanija määrätessään kaikki "pohjoisen, lännen ja idän" egyptiläiset laskettavaksi. 

Denin hallituskaudella rakennettiin enemmän suuria hautoja kuin yhdenkään edellisen hallitsijan aikana. Tämä osoittaa, että Egyptin talous oli hyvää vauhtia kohentumassa.

Denin hauta Abydoksessa on myös edellisistä kuninkaista poikkeava, sillä siinä on (ensimmäistä kertaa) hautakammioon johtavat portaat. Hauta on ympäröity tiilimuurilla ja sen lähistöllä on 174 oheishautaa.

Lähteet
-------

1. ↑  Margaret Bunson: *Encyclopedia of ancient Egypt*, s. 99. Infobase Publishing, 2002. ISBN 9780816045631.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä:**Djet** | **Egyptin faarao**1. dynastia | Seuraaja:**Anedjib** |
**Outi Anitra Savolainen** (ent. **Muona** 1991; s. 30. syyskuuta 1951 Kuusankoski) on suomalainen filosofian tohtori, joka on toiminut Oulun yliopiston perinnöllisyystieteen professorina.

Savolainen tuli ylioppilaaksi Helsingin suomalaisesta yhteiskoulusta 1970. Hän opiskeli Helsingin yliopistossa, ja valmistui sieltä filosofian kandidaatiksi 1975 ja lisensiaatiksi 1976. Tohtoriopinnot hän teki Yhdysvalloissa Kalifornian yliopiston Davisin kampuksella (UCLA, Davis) 1977–1980.

Savolainen oli tohtoriopintojensa vuosina Suomen Akatemian tutkimusassistenttina (1977–1980). Hän työskenteli Oulun yliopiston perinnöllisyystieteen lehtorina (1982–1990) ja on ollut apulaisprofessori ja sittemmin professori vuodesta 1990. Hän oli vieraileva tutkija Kalifornian yliopiston Davisin kampuksella (UCLA Davis) ainakin kahdesti (1977–1999), lisäksi kerran Australiassa (CSIRO Canberra, 1986), Ruotsissa Uppsalan yliopistossa (1998) ja Yhdysvalloissa Cornellin yliopistossa (2004). Tutkimusyhteistyö Kalifornian yliopiston (Davis) kanssa on jatkunut myös 2010-luvulla.

Savolaisen tutkimuskohteena on ollut erityisesti populaatiogenetiikka ja metsänjalostus. Hänen tieteellinen tuotantonsa käsittää noin 125 vertaisarvioitua julkaisua lähinnä kasvipopulaatiogenetiikan, evoluutiobiologian ja jalostuksen alalta.

Suomalaisen tiedeakatemian jäsen Savolainen on ollut vuodesta 2002. Hän on Uppsalan yliopiston kunniatohtori.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  *Suomen professorit 1640–2007*, Professoriliitto, 2008 (ISBN 978-952-99281-1-8 ja 978-952-99281-2-5, viitattu 7 huhtikuuta 2019), s. 655View and modify data on Wikidata
2. 1 2  Suomalaisen Tiedeakatemian varsinaiset jäsenet  päivitetty 13.3.2019. Suomalainen Tiedeakatemia. Viitattu 7.4.2019.
3. 1 2  Outi Savolainen. Professor, evolution. Oulun yliopisto, oulu.fi. Viitattu 7.4.2019. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Outi Savolainen. University of Oulu, Department of Biology (englanniksi) (researchgate.net)
* Outi Savolainen, Martin Lascoux & Juha Merilä (2013) Ecological genomics of local adaptation. (abstrakti; Nature Reviews Genetics, 14, pp. 807–820)(englanniksi) (nature.com)
*Tämä artikkeli käsittelee Egyptin faaraota. Sanan tai lyhenteen muita merkityksiä on lueteltu täsmennyssivulla AHA.*

|  |
| --- |
| **Aha hieroglyfein** |
| **Horus-nimi** |
| 

|  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  |  | 

|  |
| --- |
|  |
|  |
|  |

 |  |

 |
| *Aha*Taistelija |

**Aha** (usein myös **Hor-Aha** tai **Horus Aha**) oli muinaista Egyptiä 1. dynastian aikaan vuoden 3000 eaa. tienoilla hallinnut faarao. Hän kuoli noin vuonna 2900 eaa.

Aha oli Egyptin ensimmäisen dynastian perustaja. Hän yhdisti maan yhdeksi valtakunnaksi. Vuonna 1894 Hierarkonpoliksesta löydetyn liuskepaletin kuva on tulkittu maailmanhistorian ensimmäiseksi "sanomalehdeksi". Se kuvaa Ylä- ja Ala-Egyptin yhdistämistä.

Ahan ja muiden ensimmäisen dynastian faaraoiden hallituskaudelta on säilynyt hyvin vähän esineitä, joten hänen hallituskautensa pituudesta ei ole varmaa tietoa. Ahan katsotaan usein olevan taruissa mainittu Menes-niminen Ylä- ja Ala-Egyptin yhdistäjä sekä Memfiksen ja muinaisen Egyptin valtion perustaja. Menesin olemassaolosta ei ole varmuutta, mutta toisinaan myös Narmeria pidetään Menesinä.

Ahan hauta sijaitsee Abydoksessa. Se koostuu kolmesta huoneesta, joilla on ollut yhteinen puinen katto.*lähde?* Myös Sakkarassa oleva hauta on ajoitettu Ahan hallituskaudelle. Siellä on haudattuna myös nuoria miehiä, jotka on surmattu saattamaan faaraota tuonpuoleisessa, leijonia sekä aurinkolaiva. Tämä hauta on ensimmäinen tunnettu hauta, jonka yhteydestä on löytynyt vene.

Katso myös
----------

* Khufun aurinkolaiva

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Kaisu-Maija Nenonen & Ilkka Teerijoki: *Historian suursanakirja*, s. 838. Lähteessä Ahan kuolivuodeksi on arvioitu 2810 eaa. WSOY, 1998. ISBN 951-0-22044-2.
2. 1 2 3  Margaret Bunson: *Encyclopedia of ancient Egypt*, s. 14. Infobase Publishing, 2002. ISBN 9780816045631.

Aiheesta muualla
----------------

* Eräs tärkeä muinaislöytö Egyptissä. Ensimmäisen faraon hauta?, Helsingin Sanomat, 20.03.1938, nro 77, s. 33, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä:**Narmer** | **Egyptin faarao**1. dynastia | Seuraaja:**Djer** |
Kroatian kansalliskirjaston julkisivua.
**Kroatian kansallis- ja yliopistokirjasto Zagrebissa** (kroatiaksi *Nacionalna i sveučilišna knjižnica u Zagrebu‎‎‎*, lyhenne: NSK) on Zagrebissa sijaitseva Kroatian kansalliskirjasto, joka toimii myös Zagrebin yliopiston kirjastona. Sillä on vapaakappaleoikeus Kroatiassa tehtyihin julkaisuihin.

Kirjaston kokoelmat käsittävät noin 3 miljoonaa nimikettä. Kirjastoa johtaa tohtori Tatijana Petrić.

Historia
--------

Kroatian kansallis- ja yliopistokirjasto kertoo kirjastotoimintansa olevan jatkoa jesuiittojen vuonna 1611 perustaman kollegiumille kirjastoineen. Tuohon oppilaitokseen avattiin 1645 oma kirjastotila, josta piti huolta kirjastonhoitaja. Oppilaitos muutetaan vuonna 1669 Zagrebin akatemiaksi (Academia Zagrabiensis) ja kirjasto kokoelmineent siirretään dominikaaliluostarilta vapautuneeseen rakennukseen.

Vuonna 1776, jesuiittojen toiminnan loputtua kolmea vuotta aiemmin, kirjasto siirretään osaksi Kuninkaallista Zagrebin tiedeakatemiaa (Regia Academia Zagrabiensis). Vuonna 1816 annetaan säädös rajoitetusta vapaakappaleoikeudesta, ja kirjaston merkitys alkaa jälleen kasvaa. Vuonna 1837 vapaakappalesäädös laajennetaan koskemaan koko Kroatian ja Slavonian aluetta; kirjasto saa latinalaisen nimen *Nationalis Academica Bibliotheca*.

Vuonna 1874 perustetaan kuninkaallinen Zagrebin yliopisto ja akateemisesta kirjastosta (Bibliotheca Regiae Academiae Zagrabiensis) tulee osa yliopistoa. Kirjasto nimetään yliopiston kirjastoksi. Vuonna 1913 kirjasto muuttaa ensimmäiseen varsinaisesti kirjastolle varattuun rakennukseen Zagrebissa (21 Marko Marulić Square); kokoelmiin kuuluu tällöin 110 000 nidettä. Rakennukseen varatut tilat 500 000 nimikkeelle käyvät kuitenkin ahtaiksi.

Vuonna 1988 uuden kansallis- ja yliopistokirjaston rakennustyöt alkavat. 28. toukokuuta 1995 kansalliskirjaston uudisrakennus avaa ovensa yleisölle.

Lähteet
-------

1. ↑  Arkistoitu kopioLocation Kroatian kansallis- ja yliopistokirjasto Zagrebissa, nsk.hr.  Arkistoitu 7.6.2017. Viitattu 27.8.2017. (englanniksi)
2. 1 2 3 4 5  Arkistoitu kopioHistorical overview Kroatian kansallis- ja yliopistokirjasto Zagrebissa, nsk.hr.  Arkistoitu 6.6.2017. Viitattu 28.8.2017. (englanniksi)
3. 1 2  Arkistoitu kopioBriefly about the Library Kroatian kansallis- ja yliopistokirjasto Zagrebissa, nsk.hr.  Arkistoitu 7.6.2017. Viitattu 27.8.2017. (englanniksi)
4. ↑  National and University Library in Zagreb The European Library, theeuropeanlibrary.org/. Viitattu 13.1.2018. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Kroatian kansalliskirjasto**.
* IFLA World Report - Croatia (The International Federation of Library Associations and Institutions) (englanniksi) (ifla-world-report.org)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Ruotsi
* Latvia
* Tšekki
	+ 2
	+ 3
* Kroatia
* Portugali

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
Veikko Haukkavaaran Varvara Schantinia esittävä veistos Haminassa.
**Varvara Schantin** (1870–1941) oli venäläissyntyinen haminalainen, joka ryhtyi yrittäjäksi myymällä Aholaisen leipomotuotteita Reserviupseerikoulun upseerioppilaille sen kurssi numero 22:sta alkaen. Varvara Schantinille on pystytetty teräksinen veistos Haminan Kadettikoulunkadulle lähelle vallisarvea viestikomppanian ja sotilaskodin väliselle osuudelle. Veistoksen teettivät Veikko Haukkavaaralla Reserviupseerikoulun upseerioppilaskurssi 25:n entiset upseerioppilaat. Veistos paljastettiin 1972.

Teräkseen valetun veistoksen paljastamisen osallistui leipomosukuun kuuluva Lyyli Aholainen. Varvara Schantinista on tehty myös Haminan teatterissa monologiesitys. Laulaja Veikko Lavi levytti vuonna 1978 laulun nimeltä *Pullamummo Varvaara*.

Hänen mukaansa on nimetty myös Haminan Sotilaskodin käytössä oleva RUK:n oppilaskunnan kanssa yhteistyössä hankittu sotilaskotiauto Varvara.

Lähteet
-------

1. ↑  Lehtonen, Pentti: Hollolan reserviupseerikerhon 50-vuotisjuhlaesitelmä. *Hollolan reserviupseerikerho ry*.  Arkistoitu 29.9.2007.
2. ↑  Malin, Arja: Varvaran ja Lyylin henkiystävyys näyttämölle. *Kymen Sanomat*.  9.5.2009.  Arkistoitu 29.5.2009.

Aiheesta muualla
----------------

* Varvara Schantin *Turun seudun lottaperinneyhdistys*. Viitattu 19.4.2024.
* 12. Varvaran patsas *Haminan museokatu*. Viitattu 19.4.2024.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Kansallisbiografia
* Biografiasampo

 |

 |
**Þórdís Kolbrún Reykfjörð Gylfadóttir** (s. 4. marraskuuta 1987) on islantilainen itsenäisyyspuolueen poliitikko, joka on toiminut Islannin ulkoministerinä vuodesta 2021 lähtien.

Þórdís syntyi Akranesissa. Hänen isänsä Gylfi R. Guðmndssonin äiti Jóna Valgerður Kristjánsdóttir ja tämän veli Guðjón A. Kristjánsson ovat entisiä kansanedustajia. Þórdís valmistui oikeustieteen kandidaatiksi Reykjavíkin yliopistosta vuonna 2010 ja maisteriksi vuonna 2012. Vuosina 2011–2012 hän työskenteli lakimiehenä ympäristö- ja luonnonvaravalituslautakunnassa, vuosina 2013–2014 itsenäisyyspuolueen parlamenttiryhmän johtajana, vuosina 2013–2015 valtio-oikeuden tuntiopettajan Reykjavíkin yliopistossa ja vuosina 2014–2016 sisäministerin avustajana.

Vuoden 2016 parlamenttivaaleissa Þórdís valittiin Alltingiin Norðvesturkjördæmi-vaalipiiristä. Tammikuussa 2017 hänet nimitettiin turismi-, teollisuus- ja innovaatioministeriksi, jossa virassa hän toimi marraskuuhun 2021 asti. Nimityksensä aikaan hän oli 29-vuotias ja sen myötä nuorin ikinä Islannissa ministeriksi nimitetty. Maaliskuusta syyskuuhun 2019 hän toimi myös oikeusministerinä. Marraskuussa 2021 hänet nimitettiin ulkoasian- ja kehitysyhteistyöministeriksi; helmikuusta 2022 lähtien nimike on ollut ulkoministeri. Vuodesta 2018 lähtien Þórdís on toiminut itsenäisyyspuolueen varapuheenjohtajana.

Þórdís on naimisissa Hjalti Sigvaldsson Mogensenin kanssa. Heillä on vuosina 2012 ja 2016 syntyneet lapset.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Þórdís Kolbrún R. Gylfadóttir *Æviágrip þingmanna frá 1845*. Alþingi.  Arkistoitu 1.6.2022. Viitattu 1.6.2022. (islanniksi)
2. ↑  Anton Egilsson: Yngsta konan til að gegna ráðherraembætti: Ekki markmið að verða ráðherra fyrir þrítugt *Vísir*.  10.1.2017.  Arkistoitu 1.6.2022. Viitattu 1.6.2022. (islanniksi)


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa | 
* VIAF

 |

 |
Leonid Markelov (2010)
**Leonid Igorevitš Markelov** (ven. Леонид Игоревич Маркелов, s. 25. toukokuuta 1963 Moskova) oli Venäjään kuuluvan Marin tasavallan päämies vuosina 2001–2017. Markelov on venäläinen, ja koulutustaustaltaan  puolustusministeriön alaisesta Puna-armeijan instituutista valmistunut juristi.

Markelov oli Venäjän liberaalidemokraattisen puolueen jäsen ja äärikansallismielisen Vladimir Žirinovskin kannattaja. Merkelov pääsi duumaan yhdeksi kaudeksi 1990-luvun alkupuolella. Liike-elämän puolella hän nousi suuren Rosgostrah-vakuutusyhtiön varapresidentiksi. 

Vuonna 2000 Markelov voitti Marin tasavallan presidentinvaalit suuren mainoskampanjan avulla. Muun muassa Euroopan parlamentti ja monet ihmisoikeusjärjestöt arvostelivat Markelovin hallintoa omassa tasavallassaan vähemmistönä elävien marien kansallisesta sorrosta ja marien kulttuurielämän tukahduttamisesta. Mareihin kohdistuvista pahoinpitelyistä, uhkailusta ja jopa murhista tuli arkipäivää Markelovin hallintokaudella.

Joulukuussa 2004 Markelov valittiin uudelle presidenttikaudelle valtapuolue Yhtenäisen Venäjän ehdokkaana Vladimir Putinin tukemana.*lähde?* Vuoden 2009 lopussa presidentti Medvedev esitti tuolloin voimassa olleen Venäjän lainsäädännön mukaisesti tasavallan parlamentille Merkelovin valitsemista kolmanneksi kaudeksi. Tätä ennen paikallista lainsäädäntöä oli muutettu niin, että presidentin toimikausi muuttui viisivuotiseksi. Tammikuussa 2010 Markelov aloitti kolmannen kautensa Marin tasavallan johdossa.

Huhtikuussa 2017 Venäjän presidentti Vladimir Putin on hylännyt johtaja Marin tasavalta Leonid Markelov, joka erosi omasta pyynnöstään .

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Biografija Glaby Respubliki Mari El mari.ru.  Arkistoitu 16.12.2013. Viitattu 13.1.2013. (venäjäksi)
2. ↑  Mari people complain of continued persecution by Russian officials  1.3.2005. Helsingin Sanomat, hs.fi. Viitattu 12.1.2013. (englanniksi)
3. ↑  MARKELOV, Leonid Igorevich President, Head of the government of the Republic of Marii-El  06/09/2010. russiaprofile.org.  Arkistoitu 13.1.2013. Viitattu 14.1.2013. (englanniksi)
4. ↑  Путин освободил от должности главу Марий Эл Маркелова
|  |
| --- |
| **Ramses VIII hieroglyfein** |
| **syntymänimi** |
| 

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
|  | 
 |  |

 |
| *Ramses-sethherkhepeshef-meryamun*Auringosta syntynytSeth on hänen vahvassa kädessäänAmonin rakastama |
| **valtaistuinnimi** |
| 

|  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  | 

|  |
| --- |
|  |
|  |
|  |

 |  |

 |
| *Usermaatra-akhenamen*Ra-jumalan totuus on vahvaAmonin palvelija |

**Ramses VIII** (tai **Ramesses VIII**) oli muinaista Egyptiä 20. dynastian aikaan vuosina 1129–1126 eaa. hallinnut faarao.

Ainoa merkintä Ramses VIII:stä löytyy Medinet Habusta, jossa hänet on kuvattu Ramses III:n poikana. Kuvaan on jälkikäteen lisätty kuninkaan symbolit. Ramses VIII saattoi mahdollisesti olla Ramses III:n poika, jonka nimi oli Sethherkhepeshef-meryamun. Toisaalta hän saattoi esiintyä Ramses III:n poikana (kuten edeltäjänsä) arvovaltaansa kohentaakseen.

Ramses VIII:n hautapaikka ei ole tiedossa, mutta KV19 Kuninkaiden laaksossa on mahdollisesti alun perin tarkoitettu hänelle. Mentuherkhepeshef kuitenkin valtasi haudan itselleen. Jos Ramses VIII oli sama henkilö kuin Ramses III:n poika, prinssi Sethherkhepeshef-meryamun, on hänet haudattu Kuningattarien laaksoon hautaan QV43.

Lähteet
-------

1. ↑  KV 19 (Mentuherkhepeshef)


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä:**Ramses VII** | **Egyptin faarao**20. dynastia | Seuraaja:**Ramses IX** |
**Vehkojan koulu** on peruskoulu Hyvinkäällä. Koulu on perustettu vuonna 1967 ja sen yhteydessä on toiminut myös lukio. Nykyisellään koulussa on perusopetuksen vuosiluokat 3–9 ja kaksi ensimmäistä luokka-astetta suoritetaan Anttilan koulussa. Oppilaita on noin 560.

Historia
--------

Vehkojan koulu aloitti toimintansa Puolimatkan yhteiskouluna lukuvuonna 1967–1968. Koulu toimi Hyvinkäänkylän vanhassa kansakoulussa.

Lukuvuonna 1972–1973 siirryttiin uusiin tiloihin. Pääsuunnittelijana oli kaupunginarkkitehti Eila Karaila. Nykyinen koulurakennus vihittiin käyttöön 12. joulukuuta 1972.

Lukuvuonna 1976–1977 koulu toimi ensimmäistä vuottaan Vehkojan yläasteena.

Vuonna 1996 Vehkojan lukio lakkautettiin ja toiminta sekä koulun opettajat siirtyivät Hyvinkään yhteiskouluun ja Hyvinkään Sveitsin lukioon.

Ystävyyskoulu
-------------

Vehkojan koulun ystävyyskoulu on Kaakkois-Kiinassa sijaitseva Yiwu primary school.

Rehtorit
--------

* Viljo Koho (1934–1985), Vehkojan koulun perustaja, johti koulua lähes kaksi vuosikymmentä.
* Juhani Silván, joka oli Kohon läheinen työtoveri. Hänen aikanaan 1989 koulua laajennettiin.
* Arto Nykänen, joka toimi rehtorina vuosina 1998–2001.
* Antti Ahvenniemi, pitkäaikainen koulun opettaja, joka toimi rehtorina vuosina 2001–2013.
* Janne Peräsalmi, joka on toiminut rehtorina vuodesta 2014.

Lähteet
-------

* Vehkojan koulun verkkosivut
* Vehkojan koulun vaiheita
**Serkusavioliitto** on kahden serkuksen välinen avioliitto. Joissakin kulttuureissa serkusavioliittoa pidetään insestinä, mutta valtaosassa maailmaa serkkuavioliitto on silti laillista.

Maailmanlaajuisesti serkusten väliset avioliitto ovat yleisiä: on arvioitu, että maailmanlaajuisesti jopa 20 prosenttia avioliitoista solmitaan serkkujen välillä. Arabien keskuudessa serkusavioliittoja avioliitoista on keskimäärin 40 prosenttia. BBC:n mukaan Isossa-Britanniassa asuvista pakistanilaisista 55 prosenttia on naimisissa serkkunsa kanssa.

Synnynnäisiä epämuodostumia esiintyy 4,5–6 prosentilla serkkujen välisistä lapsista, kun muulla väestöllä luku on 3 prosenttia.

Myös Suomessa serkukset voivat solmia avioliiton. Ruotsin valtakunnan Vuoden 1734 lain naimiskaaren säännös määritteli, että serkkujen avioituminen vaati kuninkaan luvan: "*Orpanat ei mahda otta toinen toistans awioxi, ellei Cuningas sijhen lupaa anna.*" Venäjän vallan aikana keisarillinen asetus kumosi tämän 1872 ja serkut saivat normaalin avioliitto-oikeuden.

Joissakin kulttuureissa serkusten välisiä sukupuolisuhteita pidetään insestinä: serkusavioliitot ovat laittomia esimerkiksi eräissä Yhdysvaltain osavaltioissa sekä Etelä-Koreassa. Serkusavioliitot eivät ole kiellettyjä missään Euroopan valtiossa, mutta niiden osuus maanosan avioliitoista laski huomattavasti 1900-luvun toisella puoliskolla.

Lähteet
-------

1. ↑  Rowlatt, Justin: The risks of cousin marriage *BBC News*.  16.11.2005. Viitattu 7.11.2019. (englanniksi)
2. ↑  Marriages among cousins increasing in UAE *Khaleej Times*.  20.11.2009.  Arkistoitu 30.10.2019. Viitattu 7.11.2019. (englanniksi)
3. ↑  Serkusten lapsilla enemmän epämuodostumia *Yle Uutiset*.  7.8.2013. Viitattu 7.11.2019.
4. ↑  Ruotsin valtakunnan vuoden 1734 laki: Naimisen Caari 1-10 *Agricolaverkon vintti*. Viitattu 7.11.2019.
5. ↑  Virtuaalinen häämuseo: "Sopimattomat ajat" *Amoriini.com*.  2.1.2023. Viitattu 19.4.2024.
6. 1 2  Paul, Diane B. & Spencer, Hamish G.: "It's Ok, We're Not Cousins by Blood": The Cousin Marriage Controversy in Historical Perspective.  *PLOS Biology*, 2008, 6. vsk, nro 12, s. e320. doi:10.1371/journal.pbio.0060320. Artikkelin verkkoversio. Viitattu 7.11.2019.  (englanniksi)
7. ↑  Marriage in South Korea *Travel.State.gov*.  Arkistoitu 24.5.2012. Viitattu 7.11.2019. (englanniksi)
**Katja Repo** (s. 4. maaliskuuta 1973) on suomalainen entinen alamäkipyöräilijä. Hän oli lajin MM-kisoissa kolmesti mitaleilla ja on ensimmäinen aikuisten sarjassa MM-mitalin saavuttanut suomalaispyöräilijä.

Repo oli alkujaan motocrossin harrastaja, mutta loukkaantumisen jälkeen siirtyi alamäkiajoon. Maailmanmestaruuskilpailuissa hän sijoittui hopealle vuosina 1999 ja 2000 sekä pronssille 1997. Maailmancupissa Repo voitti yhden osakilpailun ja sijoittui kokonaispisteissä kolme kertaa viiden parhaan joukkoon. Hän oli ensimmäinen suomalainen osakilpailuvoittaja alamäkiajon maailmancupissa.

Repo lopetti uransa kauden 2002 jälkeen kun hänen edustamansa ammattilaistalli meni konkurssiin, eivätkä uudet tallineuvottelut tuottaneet tulosta.

Lähteet
-------

1. 1 2  Siukonen, Markku; Rantala, Risto: *Kaikki urheilusta*, s. 519. Otava, 2006. ISBN 978-951-1-20841-9.
2. ↑  Viitanen, Matti: Katja Repo pyöräili alamäkiajon MM-pronssin *Liikunnan ja urheilun maailma*.  8.10.1997.  Arkistoitu 4.3.2016. Viitattu 24.3.2014.
3. 1 2  Katja Repo lopettaa  31.5.2002. yle.fi:  STT. Viitattu 24.3.2014.
Chicagon lippu (1939–)
**Chicagon lippu** on Chicagon kaupungin virallinen tunnus sen sinetin ohella. Lipussa on valkoisella taustalla kaksi vaaleansinistä raitaa, joiden välissä on neljä punaista kuusisakaraista tähteä. Lippu otettiin käyttöön vuonna 1917, ja sen suunnitteli kaupunginvaltuuston järjestämän suunnittelukilpailun voittaja Wallace Rice. Alun perin lipussa oli kaksi punaista tähteä, kolmas tähti lisättiin vuonna 1933 ja neljäs vuonna 1939. Tähdet symboloivat neljää tapahtumaa Chicagon kaupungin historiassa; Fort Dearbornin linnoituksen perustamista vuonna 1803, Chicagon suurta paloa vuonna 1871, sekä kaupungissa pidettyjä maailmannäyttelyitä vuosina 1893 ja 1933–34.

Lipusta on tullut suosittu ja tunnettu kaupungin symboli, ja pohjoisamerikkalainen veksillologijärjestö NAVA valitsi sen Yhdysvaltain kaupunkien lipuista toiseksi parhaimmaksi Washingtonin kaupungin lipun jälkeen.

Aiemmat liput
-------------

* 1933–19391933–1939

Lähteet
-------

1. ↑  How Chicago's flag came to be *Chicago Tribune*. Viitattu 14.9.2021. (englanniksi)
2. ↑  Chicago’s Flag Is a Much Bigger Deal Than Any Other City's Flag *Chicago*. Viitattu 14.9.2021. (englanniksi)
3. ↑  The American City Flag Survey of 2004 *North American Vexillological Association*.  Arkistoitu 14.9.2021. Viitattu 14.9.2021. (englanniksi)
**Kudymkar** (ven. ja komiksi Куды́мкар) on kaupunki Permin aluepiirissä Venäjällä. Se sijaitsee Invaan laskevan Kuva-joen suussa 104 kilometriä Permistä luoteeseen. Kaupunki on Permin Komin piirikunnan sekä Kudymkarin kunnallispiirin keskus, mutta ei itse kuulu jälkimmäisen yhteyteen, vaan muodostaa erillisen kaupunkialueen. Kudymkarista on maantieyhteys Permiin. Asukkaita on noin 31 000 henkeä (vuonna 2010).*lähde?*

Kudymkarin asutus on syntynyt 1500-luvulla. Se alkoi kasvaa vuonna 1925, jolloin siitä tuli Komipermjakkien kansallisen piirikunnan keskus. Vuonna 1931 paikkakunta sai kaupunkimaisen taajaman statuksen ja vuonna 1938 siitä tuli kaupunki.

Nykyään Kudymkarissa on sähkömekaaninen tehdas ja elintarviketeollisuutta. Kaupunki on komipermjakkien kansallisen kulttuurin keskus. Siellä toimii kirjakustantamo, teatteri, kotiseutumuseo ja Komin tiedekeskuksen osasto. Kaupungissa on 10 yleissivistävää koulua, neljä ammattikoulua, lasten taidekoulu, kaksi kulttuuritaloa, elokuvateatteri ja nykyaikainen kulttuurikeskus.

Nähtävyyksiä ovat 1800-luvun alussa rakennettu entinen Stroganovien Invan konttori ja Andrei Voronihinin suunnittelema Pyhän Nikolaoksen katedraali (1792–1795).

Suunnitelmissa on yliopiston perustaminen sekä Permistä Kudymkarin kautta Komin pääkaupunkiin Syktyvkariin kulkevan rautatien rakentaminen.

Lähteet
-------

1. 1 2  *Goroda Rossii: entsiklopedija*, s. 225. Moskva: Bolšaja Rossijskaja Entsiklopedija, 1994. ISBN 5-85270-026-6.
2. ↑  Kudymkar Permin aluepiirin sivustolla *perm.ru*.  Arkistoitu 22.12.2008. Viitattu 4.1.2009. (venäjäksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Kudymkar** Wikimedia Commonsissa

* Kudymkarin kaupungin sivusto (Arkistoitu – Internet Archive) (venäjäksi)

Permin vaakuna**Permin aluepiirin kaupungit**
Permin aluepiiriPermin aluepiiri
**Pääkaupunki: Perm**  

Aleksandrovsk |
Berezniki |
Gornozavodsk |
Gremjatšinsk |
Gubaha |
Dobrjanka |
Kizel |
Krasnokamsk |
Krasnovišersk |
Kudymkar |
Kungur |
Lysva |
Nytva |
Ohansk |
Osa |
Otšor |
Solikamsk |
Tšaikovski |
Tšerdyn |
Tšormoz |
Tšernuška |
Tšusovoi |
Usolje |
Vereštšagino

Permin aluepiirin piirit ja *kaupunkipiirikunnat*
Aleksandrovsk • Barda • *Berezniki* • Berjozovka • Bolšaja Sosnova • Dobrjanka • Gainy • Gornozavodsk • Gremjatšinsk • Gubaha • Iljinski • Jelovo • Jurla • Jusva • Karagai • Kišert • Kizel • Kosa • Kotšovo • Krasnokamsk • Krasnovišersk • Kudymkar • *Kudymkar* • Kujeda • Kungur • *Kungur* • Lysva • Nytva • Ohansk • Oktjabrski • Orda • Osa • Otšor • Perm • *Perm* • Siva • Solikamsk • *Solikamsk* • Suksun • Tšaikovski • Tšastyje • Tšerdyn • Tšernuška • Tšusovoi • Uinskoje • Usolje • Vereštšagino • *Zvjozdnyi*
**Jegor Uschakoff**  (1767 Hamina – 30. joulukuuta 1836 Helsinki) oli Suomessa asunut venäläinen kauppias. 

Jegor Uschakoff ja hänen veljensä olivat Venäjän korkeimpaan aatelistoon kuuluneen Seremetjeffin suvun maaorjia. He kulkeutuivat Suomeen venäläisten valloitusarmeijan mukana 1808 ja elättivät itsensä kauppiaina. Uschakoffit vaurastuivat Suomessa ja anoivat keisarilta vapauttamista maaorjuudesta. Keisari hyväksyi anomuksen ja julisti 1812 Uschakoffit vapautetuiksi lunastusmaksua vastaan

Uschakoff menestyi liikemiehenä. Hän perusti Espoon Otaniemeen kaakeli- ja tiilitehtaan sekä toimi rakennusurakoitsijana. Hän sai hoidettavakseen muun muassa Pyhän Kolminaisuuden kirkon rakentamisen 1820-luvulla ja hän toimi pitkään kirkon isännöitsijänä. Kaupungin rikkaimpiin porvareihin lukeutunut Jegor Uschakoff nimitettiin kauppaneuvokseksi 1822 ja Helsingin kaupunginvanhimpien joukkoon 1829. Uschakoff kuului tehtailijoiden Sinebrychoff ja Kiseleff kanssa Helsingin merkittävimpiin venäläisperheisiin.

Uschakoff rakennutti Esplanadin ja Unioninkadun kulmaan niin sanotun Uschakoffin talon vuosina 1815–1816 ja 1826–1827. Pehr Granstedin suunnittelemaan taloon tuli makasiineja ja kauppapuoteja alakertaan ja asuntoja yläkertaan. Pihalla oli ulkorakennus, jossa oli renkitupa, sauna, talli ja navetta. Jegor Uschakoffin rakennuttama talo tunnetaan nykyään paremmin Jugendsalin talona. 

Uschakoff oli 1820-luvun lopussa Helsingin kauppiaskunnan rikkain mies. Hänet valittiin samana vuonna yhdessä Feodor Kiseleffin kanssa ensimmäisinä venäläisinä Helsingin kaupunginvanhimpien joukkoon.

Lähteet
-------

1. ↑  Maare Valtonen: Kauppaneuvos Jegor Uschakoff (1767–1836). *Suomen talouselämän vaikuttajat* -verkkojulkaisu (maksullinen). 5.9.2009. Suomalaisen Kirjallisuuden Seura.
2. ↑  Autonomian ajan neuvokset – Biografiakeskus
Juho Eemil Kallio.
**Juho-Matti Kallio** on Joroisissa uskontoa, psykologiaa ja filosofiaa opettava opettaja

Sotilasura
----------

Riianlahden eteentyönnetyt asemat
Kansakoulun käynyt maanviljelijän poika Kallio liittyi vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavaan jääkäripataljoona 27:n 2. komppaniaan joulupäivänä 1915. Juho Emil Kallio otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella Riianlahdella ja Aa-joella. Suomeen (Vaasaan) hän palasi pääjoukon mukana jääkärivääpeliksi ylennettynä 25. helmikuuta 1918.
Suomen sisällissodassa hänet komennettiin joukkueenjohtajaksi 3. Jääkärirykmentin 7. jääkäripataljoonan 1. komppaniaan ja 27. huhtikuuta 1918 hänet siirrettiin pataljoonan 3. komppaniaan. Juho Emil Kallio osallistui Suomen sisällissodassa taisteluihin Tampereella, Aittolahdessa, Lyykylässä, Mannikkalassa ja Talissa. Suomen sisällissodan jälkeen hän jäi vääpeliksi samaiseen joukko-osastoon, josta myöhemmin muodostettiin Uudenmaan rykmentin 6. komppania. Myöhemmin hänet siirrettiin rykmentin 2. konekiväärikomppaniaan joukkueenjohtajaksi ja edelleen komppanian vääpeliksi. Vuonna 1924 hänet siirrettiin Ilmailukouluun (vuodesta 1938 Ilmasotakoulu) hallipäälliköksi, jossa tehtävässä hän toimi vuoteen 1927 asti, minkä jälkeen hänet siirrettiin ohjaajalaivueen vääpeliksi, missä tehtävässä hän toimi aina kuolemaansa asti. Hänet haudattiin Kauhavalle 28.9.1940.

Lähteet
-------

* Puolustusministeriön Sotahistoriallisen toimiston julkaisuja IV, Suomen jääkärien elämäkerrasto, WSOY Porvoo 1938.
* Sotatieteen Laitoksen Julkaisuja XIV, Suomen jääkärien elämäkerrasto 1975, Vaasa 1975 ISBN 951-99046-8-9.
* Toim. E. Jernström, Jääkärit Maailmansodassa, Sotateos Oy Helsinki 1933

### Viitteet

1. ↑  Suomen jääkärien elämäkerrasto 1938
2. ↑  Suomen jääkärien elämäkerrasto 1975
3. ↑  jääkärivääpeli Kallion hautaus 28.9.1940 Kauhava[vanhentunut linkki]


    Ylennykset ja kunniamerkit    



|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| **Ylennykset** |  | **Kunniamerkit** |
| * vääpeliksi 11. helmikuuta 1918
 | 4. luokan Vapaudenristi miekkojen kera kunniamerkkinauhaVapaussodan muistomitalin kunniamerkkinauhaSuomen Valkoisen Ruusun ritarikunnan mitalin kunniamerkkinauhaSaksan maailmaansotaan osallistuneiden kunniaristin kunniamerkkinauhaUnkarin ensimmäisen maailmansodan muistomitalin kunniamerkkinauhaJääkärimerkki | * Vapaudenristi 4. lk. miekkojen kera
* Vapaussodan muistomitali soljen kera
* Suomen Valkoisen Ruusun 2.lk. mitali
* Jääkärimerkki
* Saksan maailmansotaan osallistuneiden kunniaristi
* Unkarin ensimmäisen maailmansodan muistomitali
 |
**Kauko Kalevi Kuismanen** (10. syyskuuta 1921 Terijoki – 11. helmikuuta 2015 Oulu) oli suomalainen eversti, joka toimi muun muassa Karjalan prikaatin ja Lapin jääkäripataljoonan komentajana.

Kuismasen vanhemmat olivat liikemies Heikki Kuismanen ja Hilja Härmä. Kuismanen asui Terijoella talvisodan alkuun saakka. Hiihto, kilpajuoksu ja nyrkkeily olivat nuoruuden urheiluharrastuksia, ja kaikenlainen liikunta säilyi päivittäisenä elämäntapana loppuun saakka. Hänen puolisonsa vuodesta 1948 oli sairaanhoitaja Signe Saastamoinen.

Suojeluskuntaan kuulunut 18-vuotias lukiolainen osallistui talvisotaan vartiointitehtävissä ja Lähteen lohkolla Summassa, kunnes helmikuussa 1940 siirrettiin sotasairaalaan ja toipumislomalle.

Kuismanen kirjoitti ylioppilaaksi Terijoen yhteislyseosta 1940 ja suoritti Kadettikoulun 27. kurssin vuonna 1944. Sotakorkeakoulun hän suoritti 1953 ja Maanpuolustuskurssin 1975. Jatkosodassa Kuismanen toimi ensin nuorempana upseerina Jalkaväkirykmentti 5:ssä Ihantala-Tali-Säiniön asema taisteluissa, Jalkaväkirykmentti 56:ssa Karhumäen valtausessa ja asemasodan vaiheessa. Komppanianpäällikkönä hän toimi JR 56:ssa ja Jalkaväkirykmentti 49:ssä Äyräpää-Vuosalmi suurtaistelussa. Hän haavoittui Säiniöllä elokuussa 1941, Hiisjärvellä 1943 ja lievästi Äyräpäässä. 

Sodan jälkeen Kuismanen toimi kouluttajana ja komppanianpäällikkönä Jalkaväkirykmentti 7:ssä vuosina 1944–1949, mihin sisältyi myös Mannerheimin vartiokomppanian johtaminen Mikkelissä, Lapin raivaustyöt kesällä 1945, sekä turvallisuustehtäviä Helsingissä "vaaran vuosina". Toimistoupseerina Mikkelin sotilaspiirin esikunnassa hän työskenteli vuosina 1953–1954, opettajana ja kapteenikurssin johtajana Taistelukoulussa vuosina 1954–1958, pataljoonaupseerina Uudenmaan jääkäripataljoonassa 1958–1960 sekä toimisto- ja kurssipäällikön tehtävissä Kadettikoulussa 1960–1965. Toimittuaan jalkaväkiprikaatissa pataljoonankomentajana 1965–1966 Kuismanen siirtyi Pohjois-Suomen sotilasläänin esikuntaan koulutustoimiston päälliköksi 1966. Vuonna 1967 hänestä tuli Lapin jääkäripataljoonan komentaja ja Karjalan prikaatia hän komensi vuosina 1971–1975. Kuismanen oli vielä Savo-Karjalan sotilasläänin esikuntapäällikkö 1975–1976 ja Kuopion sotilaspiirin päällikkö 1976–1979, ennen eroamistaan vakinaisesta palveluksesta vuonna 1979.

Eläkkeelle pariskunta muutti Ouluun, missä Kuismanen osallistui kertausharjoituksiin ja sotaveteraanien työhön. Ansioistaan hänet nimettiin Pohjois-Pohjanmaan Sotaveteraanipiirin kunniapuheenjohtajaksi.

Kuismanen ylennettiin vänrikiksi vuonna 1941, luutnantiksi 1942, kapteeniksi 1947, majuriksi 1958, everstiluutnantiksi 1965 ja everstiksi 1971.

Lähteet
-------

1. ↑  Kimmo Kuismanen ja Robert Brantberg, Muistot: Kauko Kuismanen  6.5.2015. Helsingin Sanomat. Viitattu 13.3.2017.
2. 1 2 3 4  *Kadettiupseerit 1920–2000*, s. 329. Kuismanen, Kauko Kalevi. Helsinki: Kadettikunta ry. Upseeriliitto ry. 2000. ISBN 951-98334-3-9.

Aiheesta muualla
----------------

* Kimmo Kuismanen, *Kauko Kuismanen – Upseeri ja pehmoisä*, Aviador 2023
|  |
| --- |
| **Djet hieroglyfein** |
| **valtaistuinnimi** |
| 

|  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  | 

|  |
| --- |
|  |
|  |
|  |

 |  |

 |
| *Itiu* |
| **Horus-nimi** |
| 

|  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  |  | 

|  |
| --- |
|  |
|  |
|  |

 |  |

 |
| *Djet* |

**Djet** oli muinaista Egyptiä 1. dynastian aikaan vuoden 2980 eaa. tienoilla hallinnut faarao.

Djet on haudattu Abydokseen melko pieneen hautaan lähelle edeltäjänsä Djerin hautapaikkaa. Hauta oli löydettäessä lähes kokonaan tuhoutunut ja ainoat sieltä löytyneet esineet olivat hiiltyneitä puunkappaleita, jotka saattoivat olla osa puista lattiaa. Djetin hauta on ilmeisesti ryöstetty ja joutunut tuhopolton kohteeksi jo pian valmistumisensa jälkeen. Ensimmäisen dynastian viimeinen faarao, Qaa, entisöi hautaa, mutta se on sittemmin tuhottu toistamiseen. Haudan läheisyydessä on 174 oheishautaa.

Sakkarassa oleva suuri mastaba yhdistetaan usein myös Djetin hallituskauteen. Mastaba on koristeltu neljälläsadalla härän päätä esittävällä veistoksella, joilla kaikilla on oikeat härän sarvet. Monumentin tarkkaa tarkoitusta ei tiedetä, mutta sitä ei ilmeisesti ole tarkoitettu kuninkaan hautapaikaksi.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä:**Djer** | **Egyptin faarao**1. dynastia | Seuraaja:**Den** |
Kiltojen tärkeänä tehtävänä on uusien opiskelijoiden integroiminen ylioppilaselämään. Kuvassa tamperelaisia fukseja vappuna 2007.
**Kilta** on yleinen nimitys teekkarien ainejärjestölle. Ensimmäinen kilta, Kemistikilta, perustettiin vuonna 1891 silloisen Polyteknillisen opiston eli tulevan Teknillisen korkeakoulun yhteyteen. Muita yli 100 vuotta vanhoja kiltoja ovat Maanmittarikilta (1901), Arkkitehtikilta (1908), Rakennusinsinöörikilta (1913), Koneinsinöörikilta (1915) ja Sähköinsinöörikilta (1921).

Killoilla on suuri merkitys paikallisen teekkarikulttuurin edistämisessä ja ylläpitämisessä. Ne huolehtivat fuksien eli uusien opiskelijoiden tutoroinnista sekä toimivat koulutusohjelmansa opiskelijoiden yhdyssiteenä. Käytännössä killat järjestävät jäsenilleen toimintaa ja erilaisia tapahtumia, kuten illanviettoja, saunailtoja, sitsejä, vuosijuhlia sekä ekskursioita.

Kiltojen toiminta on paikallistasolla melko samanlaista, mutta valtakunnallisesti vaihtelu on suurta. Saman alan kiltojen yhteistyö on kuitenkin merkittävää. Tunnetuimpia lienevät koneteekkareiden *Kirkastusjuhlat*, sähköteekkareiden *Sähköpäivät*, tietoteekkareiden *Titeenien taistot,* kemianopiskelijoiden *Kemiat Kohtaa* ja bioteekkareiden *RekomBIOnaatio*.

Killan jäsenen tunnusmerkkinä on haalarit, joiden väri määräytyy killan mukaan. Paikkakunnittain haalarien värit ovat kiltakohtaisia. Vaikka joillakin eri paikkakuntien saman alan killoilla on samanväriset haalarit, ei valtakunnallista värisäännöstöä kuitenkaan ole.

Kiltahuone on killan jäsenille tarkoitettu taukohuone, jossa voi esimerkiksi opiskella, rentoutua tai pitää kokouksia. Osa killoista omistaa jopa kokonaisen talon, kuten Oulun Arkkitehtikilta.

Oulun yliopistossa nimitystä kilta käyttävät myös eräät muidenkin kuin teekkarien ainejärjestöt.

Katso myös
----------

* Luettelo Suomen teekkarikilloista

Lähteet
-------

1. ↑  Kemistikillan historia Kemistikilta. Viitattu 2.7.2013.
**Konjektuuri** eli *otaksuma* on matemaattinen väite, jonka arvellaan olevan tosi mutta jota kukaan ei ole vielä todistanut todeksi tai epätodeksi. Kun konjektuuri on osoitettu todeksi, siitä tulee teoreema eli lause.

Kuuluisia konjektuureja
-----------------------

Kuuluisin konjektuuri oli Fermat'n suuri lause, joka osoitettiin todeksi vuonna 1995 ja siitä tuli teoreema. Muita kuuluisia konjektuureja:

* abc-konjektuuri
* Church–Turingin konjektuuri
* Gilbreathin konjektuuri
* Goldbachin konjektuuri
* Poincarén konjektuuri
* Riemannin hypoteesi
* Collatzin konjektuuri
* Erdősin-Straussin konjektuuri

Konjektuurin kumoaminen
-----------------------

Matemaattisen konjektuurin voi kumota esittämällä vastaesimerkin. Vaikka monet konjektuurit on laskettu tietokoneella valtavien lukujen päähän, se ei silti ole tae siitä, että konjektuuri olisi tosi.

Konditionaaliset todistukset
----------------------------

Ennen pitävää todistusta konjektuureista ei voi johtaa muiden lauseiden todistuksia, sillä jos konjektuuri todistetaan epätodeksi, se romuttaa myös muut sitä käyttäneet todistukset. Jotkin todisteet kuitenkin käyttävät esimerkiksi Riemannin hypoteesia, vaikka sitä ei ole näytetty toteen. Silloin kyseessä on konditionaalinen todistus, joka on *tosi sillä ehdolla, että hypoteesi x on tosi*.

Ratkeamattomat konjektuurit
---------------------------

Konjektuurit voidaan todistaa toden ja epätoden lisäksi ratkeamattomaksi. Esimerkiksi Georg Cantorin kontinuumihypoteesi on todistettu ratkeamattomaksi: se on aksiomaattisen järjestelmän ulkopuolella, ja se voidaan hyväksyä joko todeksi tai epätodeksi ja uudeksi aksioomaksi.

Joistain konjektuureista tiedetään, että ne eivät voi olla ratkeamattomia. Esimerkiksi Goldbachin konjektuuri (kaikki kakkosta suuremmat parilliset kokonaisluvut ovat kahden alkuluvun summa) on tällainen. Jos Goldbachin konjektuuri olisi ratkeamaton, se olisi myös tosi, sillä jos sitä ei voi todistaa epätodeksi, ei ole olemassa paritonta kokonaislukua, joka ei ole kahden alkuluvun summa, mikä taas on konjektuurin väite.

Lähteet
-------

1. ↑  Thompson, Jan & Martinsson, Thomas: *Matematiikan käsikirja*, s. 210. Helsinki: Tammi, 1994. ISBN 951-31-0471-0.
*Tämä artikkeli kertoo Lempäälässä sijaitsevasta kartanosta. Myös Nokialla on samanniminen kartano.*
**Kuljun kartano** (alkujaan Wilhelmsbergin rälssisäteri) sijaitsee Lempäälän Kuljussa. Kartano on perustettu 1600-luvulla ja siihen kuului aikanaan laajat maa-alueet. Kartanon pitkäaikaisimmat omistajasuvut ovat olleet Spoof, Granfelt ja Palander. Nykyisin kartanossa ei harjoiteta maanviljelyä. Kartanoajalta on säilynyt 1920-luvulta peräisin oleva päärakennus, vanha aitta sekä kartanoon johtava puukuja.

Kartanoajan viimeinen omistaja oli Pyynikin olutpanimon omistaja konsuli Rosa Salmelin. Jatkosodan jälkeen kartanon maat palstoitettiin siirtoväelle. Pellot on 1900-luvun lopulla rakennettu asuinalueiksi. Siellä on Kuljun kartano -niminen kauppakeskus. Vanhassa tiilinavetassa on Hintakaaren sekatavaramyymälä, ja viereisessä rakennuksessa toimii K-Supermarket.

Lähteet
-------

1. ↑   *Otavan iso tietosanakirja, osa 4.* Helsinki: Otava, 1962.
2. ↑  Kotiseudun historiaa (Arkistoitu – Internet Archive)
3. ↑  Lempäälä.fi (Arkistoitu – Internet Archive)
4. ↑  Hintakaari *www.hintakaari.fi*. Hintakaari. Viitattu 9.6.2023.
**Kyllisi** (ven. Кюллизи, *Kyllizi*) oli inkeriläinen kylä, joka kuului Tuutarin luterilaisen seurakuntaan. Nykyään entisen kylän alue kuuluu hallinnollisesti Leningradin alueen Kraasselan piiriiin. 

Kylä mainitaan eri nimillä Ruotsin 1600-luvun asiakirjoissa: Kjullino (vuonna 1611), Kylläisby (1617), Kyllis by (1639), Kyllisi (1698) jne. Nimen takana on vanhaan pakanalliseen Kyllä-henkilönnimikantaan kuuluva Kylliäinen, Kyllinen. Nimi voi olla omaperäinen, mutta toisaalta asukas Kylliäinen saattaa olla lähtöisin Viipurista tai Savitaipaleelta.

Vuonna 1849 Kyllisi listataan osana Nurkkalan kylää, johon kuului myös Pelkova ja Lamppula, ja sen asukasluku 76 ihmistä (40 miestä ja 36 naista), kaikki inkeriläisiä (äyrämöisiä).

Kylän suvut oli Putro (Putronen), Pyykkö ja Talsi. Säveltäjä, muusikko ja lehtimies Mooses Putro oli syntynyt Kyllisissä. Hänen sukunsa on ilmeisesti peräisin Uudenkirkon Putrolasta. Putron maatila käsitti 16 desjatiinaa (n. 17,5 ha) maata, päärakennus oli iso kaksikerrkoksinen talo, jossa oli useita huoneita. Tila kansallistettiin kollektivisoinnin aikana.

Vuonna 1926 kylässä oli 9 taloa ja 47 asukasta, kaikki inkeriläisiä. Kyllisi tuhoutui toisen maailmansodan aikana ja kylän alue jäi autioksi.

Lähteet
-------

Miettinen, Helena: *Mooses Putro. Mestari auran kurjesta*. Inkerin kulttuuriseura, 2015. ISBN 978-951-97359-6-2. 

### Viitteet

1. ↑  Kepsu, Saulo: *Inkerin pogostat*, s. 376. Helsinki: Kotus, 2020. Teoksen verkkoversio.
2. ↑  von Köppen, Peter: Erklärender Text zu der ethnographischen Karte des St. Petersburger Gouvernements *digi.kansalliskirjasto.fi*. St.-Petersburg, 1867.
3. ↑  Inkeriläisten asuttujen paikkojen luettelo vuosien 1926-1928 Leningradin alueen väenlaskun ainehiston mukaan *scribd.com*.
Tämä on **luettelo kirjaimista**.

linnea
------

A B C D E F G H I J K L M N O P Q R S T U V W X Y Z

Johdettuja kirjaimia: Å Ä Ã Á À Â Ǎ Ă Ą Ā Ⱥ Ą̊ Ǟ Æ Ɑ Ə Ɓ Ç Č Ć Ċ Ƈ Ȼ Ḑ Ď Ð Ɖ Đ Ḍ Ḓ Ɗ ǅ É È Ê Ě Ę Ë Ē Ė Ẹ Ẽ Ė̄ Ɛ Ƒ Ǧ Ğ Ĝ Ģ Ġ G̃ Ǥ Ɠ Ɣ Ħ Ḥ Ï Í Ì İ Î Ī Ĩ Į Ị Ɩ IJ Ķ Ǩ Ḱ Ƙ Κʻ Ł Ļ Ĺ Ľ Ḽ Ḷ Ḻ Ƚ Ñ Ń Ņ Ň Ṋ Ṅ Ṉ Ɲ Ŋ Ö Ō Ȯ Ó Ò Ô Ő Õ Ǫ Ơ Ọ Ɵ Ȱ Ȭ Œ Ø Ɔ Ʊ Ř Ŗ Ŕ Ɍ Ṟ Š Ś Ş Ș Ṣ ß Ť Ţ Ț Ṱ Ŧ Ⱦ Ṯ Ƭ Þ Ü Ú Ù Û Ů Ű Ū Ũ Ų Ư Ụ Ứ Ʋ Ʌ Ŵ Ẅ W̲ Ⱳ X̂ X̲ Ý Ỳ Ÿ Ỹ Ỵ Y̨ Ƴ Ž Ż Ź Ʒ Ǯ ʔ Ƿ

Kyrilliset kirjaimet
--------------------

Tavallisimmat kirjaimet:
А Б В Г Ґ Д Ђ Ѓ Е Ё Є Ж З З́  Ѕ И І Ї Й К Л Љ М Н Њ О П Р С Т Ћ Ќ У Ў Ф Х Ц Ч Џ Ш Щ С́  Ъ Ы Ь Э Ю Я

Muita kirjaimia:
Ӑ А̄ А̊ А̃ Ӓ Ӓ̄ Ә Ә́ Ә̃ Ӛ Ӕ Ғ Г̧ Г̑ Г̄ Ҕ Ӻ Ӷ Ԁ Ԃ Ꚃ Ꚁ Ꚉ Ԫ Ԭ Ӗ Е̄ Е̃ Ё̄ Є̈ Ӂ Җ Ꚅ Ӝ Ԅ Ҙ Ӟ Ԑ Ԑ̈ Ӡ Ԇ Ӣ И̃ Ҋ Ӥ Ј Қ Ӄ Ҡ Ҟ Ҝ Ԟ Ԛ Ӆ Ԯ Ԓ Ԡ Ԉ Ԕ Ӎ Ӊ Ң Ԩ Ӈ Ҥ Ԣ Ԋ О̆ О̃  О̄ Ӧ Ө Ө̄ Ӫ Ҩ Ԥ Ҧ Р̌ Ҏ Ԗ Ҫ Ԍ Ꚑ Ҭ Ꚋ Ꚍ Ԏ У̃ Ӯ Ӱ Ӱ́ Ӳ Ү Ү́ Ұ Х̑ Ҳ Ӽ Ӿ Һ Ԧ Ꚕ Ҵ Ꚏ Ҷ Ӵ Ӌ Ҹ Ꚓ Ꚗ Ꚇ Ҽ Ҿ Ы̆ Ы̄ Ӹ Ҍ Э̆ Э̄ Э̇ Ӭ Ӭ́ Ӭ̄ Ю̆ Ю̈ Ю̈́ Ю̄ Я̆ Я̄ Я̈ Ԙ Ԝ Ӏ

Muinaiset kirjaimet:
Ꙁ Ꙃ Ꙅ Ꙇ Ꙉ Ҁ Ѻ ОУ Ꙋ Ѡ Ѽ Ꙍ Ѿ Ꙏ Ѣ Ꙑ Ꙓ Ꙕ Ꙗ Ѥ Ѧ Ꙙ Ѫ Ꙛ Ѩ Ꙝ Ѭ Ѯ Ѱ Ѳ Ѵ Ѷ Ꙟ Ꙡ Ꙣ Ꙥ Ꙧ Ꙩ Ꙫ Ꙭ ꙮ Ꚙ Ꚛ

Kreikkalaiset kirjaimet
-----------------------

Α Β Γ Δ Ε Ζ Η Θ Ι Κ Λ Μ Ν Ξ Ο Π Ρ Σ Τ Υ Φ Χ Ψ Ω

Pois käytöstä jääneitä kirjaimia:

Ϝ Ϛ Ͱ Ϻ Ϸ Ϙ Ϡ

Koptilaiset kirjaimet
---------------------

Ⲁ Ⲃ Ⲅ Ⲇ Ⲉ Ⲋ Ⲍ Ⲏ Ⲑ Ⲓ Ⲕ Ⲗ Ⲙ Ⲛ Ⲝ Ⲟ Ⲡ Ⲣ Ⲥ Ⲧ Ⲩ Ⲫ Ⲭ Ⲯ Ⲱ Ϣ Ϥ Ϧ (Ⳉ) Ϩ Ϫ Ϭ Ϯ Ⳁ

Georgialaiset kirjaimet
-----------------------

ა ბ გ დ ე ვ ზ თ ი კ ლ მ ნ ო პ ჟ რ ს ტ უ ფ ქ ღ ყ შ ჩ ც ძ წ ჭ ხ ჯ ჰ

Muita kirjaimia:

ჱ ჲ ჳ ჴ ჵ ჶ ჷ ჸ ჹ ჺ

Arabialaiset kirjaimet
----------------------

ا ب ت ث ج ح خ د ذ ر ز س ش ص ض ط ظ ع غ ف ف ك ل م ن ه و ي

Johdettuja kirjaimia:
پ ڀ ٹ ٺ ټ ٽ ٿ ځ ڃ څ چ ڇ ڄ چڈ ډ ڊ ڍ ڌ ڏ ڑ ړ ږ ڙ ژ ښ ڦ ک ڪ ګ گ ڳ ڻ ڼ ې ی ۍ ﺉ ڱ

Heprealaiset kirjaimet
----------------------

א ב ג ד ה ו ז ח ט י כ ל מ נ ס ע פ צ ק ר ש ת

Korealaiset kirjaimet (jamo)
----------------------------

Katso hangul.

Japanilaiset kirjaimet
----------------------

Katso hiragana, katakana ja kanji.

Katso myös
----------

* kirjoitusjärjestelmä
* tarke
**Haukivesi** on Vuoksen vesistöön kuuluva Saimaan selkä Savonlinnan ja Varkauden kaupunkien välissä Etelä-Savossa ja Pohjois-Savon eteläisimmässä osassa (Enonkosken, Heinäveden, Joroisten, Rantasalmen, Savonlinnan ja Varkauden alueilla). Haukiveden pinta-ala on 562 neliökilometriä. Pisimmästä kohdastaan Varkauden Siitinselän ja Savonlinnan Haapaveden välillä se on 80 kilometriä pitkä.

Haukivesi on Saimaan merkittävä keskusjärvi, joka kerää 4/5 siitä vedestä, joka myöhemmin virtaa Vuoksessa Laatokkaan. Pääasiassa vesi tulee Kallaveden reittiä ja Pielisen reittiä pitkin Oravin suunnalta Tappuvirran sekä Oravinkosken ja Haponlahden kanavan kautta ja Varkauden suunnalta pohjoisesta Unnukalta Pirtinvirran ja Ämmäkosken kautta. Lisäksi merkittäviä määriä vettä laskee Kuvansinjokea pitkin Joroisten, Leppävirran ja Suonenjoen alueilta Siitinselälle. Haukivedestä vesi virtaa Matarinsalmen kautta Haapaveteen, josta edelleen Laitaatsalmen, Haapasalmen ja Kyrönsalmen kautta Pihlajaveteen. 

Haukivedellä sijaitsee Linnansaaren kansallispuisto.

Lähteet
-------

* Etelä-Savon ympäristökeskus: Haukivesi

### Viitteet

1. ↑  Haukivesi, Rantasalmi (sijainti maastokartalla) *Karttapaikka*. Helsinki:  Maanmittauslaitos. Viitattu 10.10.2019.
2. ↑  Haukivesi (04.211.1.001) *Järvi-meriwiki*. Suomen ympäristökeskus. Viitattu 23.3.2021.
3. 1 2 3 4 5 6  Ympäristö- ja paikkatietopalvelu Syke (edellyttää rekisteröitymisen) Helsinki:  Suomen Ympäristökeskus. Viitattu 23.5.2017.

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Haukivesi**.
* Pajunen, Hannu: Järvisedimentit kuiva-aineen ja hiilen varastona, GTK, 2004
* www.jarviwiki.fi/Haukivesi
* www.haukivesi.fi Haukiveden kalastusalue