recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Kung Fu To'a** on persialainen kamppailulaji. Sen kehitti 1960-luvulla Ibrahim Mirzaii. Kung Fu To'assa kiinnitetään erityistä huomiota fyysiseen ja psyykkiseen terveyteen ja meditaatioon. Nykyään Kung Fu To'a on Iranissa suosituin kamppailulaji Kyokushin karaten ja potkunyrkkeilyn jälkeen.

Historia
--------

Kung Fu To'an kehitti professori Ibrahim Mirzaii 1950–1970. Mirzaii loi tyylin*selvennä*, jonka tarkoituksena on mahdollistaa kaikki käytettävissä oleva kehon energia. Hän teki matkan Aasian halki tutustuakseen uusiin taistelulajeihin ja voidakseen niiden pohjalta kehittää omaansa. Mirzaii kehitti Kung Fu To'an taekwondon, karaten, Shaolinin kungfun ja taijin avulla. Kung Fu To'an tarkoitus on tehdä kehosta joustava, nopea ja erittäin tehokas. Iranin 1978-1979 vallankumouksen jälkeen Kung Fu To'a kiellettiin, koska Mirzaiin opetukset miellettiin vaarallisiksi. Hänen jalkaansa ammuttiin muutama vuosi vallankumouksen jälkeen ja hän pakeni ensin Turkkiin, ja sitten Eurooppaan.
Kun kielto poistettiin, Mirzaiin oppilaat levittäytyivät ja rupesivat opettamaan lajia muille.

Lähteet
-------

1. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive). Viitattu 21.2.2018.
2. 1 2   (Arkistoitu – Internet Archive) Viitattu 21.2.2018
*Tämä artikkeli kertoo ensimmäisen maailmansodan aikaisesta Kuninkaallisen laivaston vesilentokoneiden emälaivasta. Muita samannimisiä aluksia, katso HMS Manxman*

**HMS Manxman** oli Britannian kuninkaallisen laivaston vesilentokoneiden emälaiva. Alus valmistettiin Midland Railway Companylta vuonna 1915 lunastetusta matkustajalautasta *SS Manxmanista*, joka oli ollut linjalla Heyshamistä Douglasiin.

Amiraliteetti osti aluksen vuoden 1915 lopulla ja siirsi sen Chathamin telakalle muutettavaksi vesilentokoneiden emälaivaksi. Alukselle rakennettiin kaksi hangaaria sekä lentoonlähtöalusta.

Palvelus
--------

Alus liitettiin palvelukseen otettaessa Suureen laivastoon Rosythiin, josta se siirrettiin lokakuussa 1917 Välimeren laivastoon.

Alus poistettiin palveluksesta joulukuussa 1919, minkä jälkeen se myytiin vuonna 1920 Isle of Man Steam Packet Companylle nimellä *SS Caduceus*.

Alus palasi laivastopalvelukseen toisessa maailmansodassa nimellä *HMS Caduceus*. Sitä käytettiin tutkaoperaattoreiden koulutusaluksena.

Lentokalusto
------------

Aluksella operoivat seuraavat lentokoneet:

* tammikuussa 1917: Sopwith Baby -kellukekoneet
* 1917: Sopwith Pup
* 1918: Sopwith Camel
* 1918: Short 184

Lähteet
-------

* Chesneau, Roger: *Aircraft Carriers of the World, 1914 to the Present - an illustrated encyclopedia*. Bristol: Brockhampton Press, 1998. ISBN 1-86019-87-5-9. (englanniksi)
* Gardiner, Robert (toim.): *Conway's All the World's Fighting Ships 1906–1921*. Lontoo, Englanti: Conway Maritime Press, 1985. ISBN 0-85177-245-5. (englanniksi)

### Viitteet

1. 1 2 3 4 5 6  Conway's s. 69

Kuninkaallisen laivaston vesilentokoneiden emälaivat

|  |
| --- |
| *HMS Hermes* –
*HMS Ark Royal* –
*HMS Empress* –
*HMS Riviera* –
*HMS Engadine* –
*HMS Campania* –
*HMS Anne* –
*HMS Raven II* –
*HMS Pegasus* –
*HMS Ben-my-Chree* –
*HMS Vindex* –
*HMS Manxman* –
*HMS Nairana* |
| Edeltäjä: ei edeltäjää – Seuraaja: *HMS Argus* |
Justin Bijlow heinäkuussa 2022.
**Justin Bijlow** (s. 22. tammikuuta 1998 Rotterdam) on alankomaalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan maalivahti. Hän on pituudeltaan 188-senttimetrinen. Hän edustaa Eredivisiessä Feyenoordia. Hän on pelannut Alankomaiden A-maajoukkueessa vuodesta 2021.

Bijlow on Feyenoordin oma kasvatti. Vielä vuonna 2017 Feyenoordin voittaessa liigamestaruuden hän istui penkillä varamaalivahtina australialaisen Brad Jonesin pelatessa ykkösmaalivahtina. Bijlow pelasi edustusjoukkueessa ensimmäisen kerran kaudella 2017–2018. Seuraavalla kaudella hän pelasi 16 liigaottelua mutta joutui tammikuussa saamansa jalkavamman vuoksi jäämään koko loppukaudeksi sivuun. Seuraavan kerran hän pelasi Eredivisiessä tammikuussa 2020 lähes päivälleen vuosi edellisen ottelunsa jälkeen. Kaudella 2020–2021 hän pelasi Eredivisiessä 14 ottelua mutta oli jälleen välillä kolmen kuukauden ajan loukkaantuneena. Ennen loukkaantumistaan hän pelasi Eurooppa-liigan alkulohkossa kolme ottelua.

Kaudella 2021–2022 Bijlow pelasi Eredivisiessä 22 ottelua mutta oli kauden loppupuolella pitkään poissa jalkaleikkauksen vuoksi. Konferenssiliigassa hän pelasi kaikkiaan seitsemän ottelua ja tervehtyi myös loppuotteluun, jonka Feyenoord hävisi AS Romalle tuloksella 0–1. Kauden 2022–2023 alkupuoliskolla Bijlow on päässyt pelaamaan joukkueensa kaikki Eredivisien ja Eurooppa-liigan ottelut.

Bijlow on pelannut useissa Alankomaiden nuorisomaajoukkueissa. Hän oli Alankomaiden ykkösmaalivahti alle 17-vuotiaiden EM-kilpailuissa 2015 ja alle 19-vuotiaiden EM-kilpailuissa 2017. Hän pelasi voitokkaan puolivälierän ja tappiollisen välierän alle 21-vuotiaiden EM-kilpailuissa 2021.

Bijlow pelasi Alankomaiden A-maajoukkueessa ensimmäisen kerran syyskuussa 2021 MM-karsintaotteluissa Norjaa, Montenegroa ja Turkkia vastaan. Loka-marraskuussa 2021 hän pelasi myös seuraavat MM-karsintaottelut Latviaa, Gibraltaria ja Montenegroa vastaan, mutta sen jälkeen jalkavammat ja leikkaus pitivät hänet poissa maaotteluistakin. MM-kilpailuissa 2022 hän oli varamaalivahtina.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Justin Bijlow Transfermarkt-sivustolla (englanniksi)

  

Feyenoord – Eredivisie
1 Bijlow |
2 Pedersen |
4 Geertruida |
5 Bjørkan |
6 Rasmussen |
7 Jahanbakhsh |
8 Timber |
9 Danilo |
10 Kökçü |
11 Dilrosun |
14 Paixão |
15 López |
17 Szymański |
18 Trauner |
19 Hartman |
20 Wieffer |
21 Marciano |
22 Wellenreuther |
23 Wålemark |
24 Benita |
25 Taabouni |
26 Idrissi |
27 Naujoks |
29 Giménez |
30 Bullaude |
33 Hancko |
Valmentaja Slot

Alankomaiden joukkue – Jalkapallon MM-kilpailut 2022
1 Pasveer |
2 Timber |
3 de Ligt |
4 van Dijk |
5 Aké |
6 de Vrij |
7 Bergwijn |
8 Gakpo |
9 L. de Jong |
10 Depay |
11 Berghuis |
12 Lang |
13 Bijlow |
14 Klaassen |
15 de Roon |
16 Malacia |
17 Blind |
18 Janssen |
19 Weghorst |
20 Koopmeiners |
21 F. de Jong |
22 Dumfries |
23 Noppert |
24 Taylor |
25 Simons |
26 Frimpong |
Valmentaja van Gaal
**Ernst Jakob Ulrik af Forselles** (8. helmikuuta 1829 Elimäki – 2. joulukuuta 1895 Jelizavetgrad, Hersonin kuvernementti, Venäjä) oli suomalainen Venäjän keisarikunnan armeijassa palvellut kenraalimajuri.

Af Forsellesin vanhemmat olivat senaatin kopisti Berndt Ludvig af Forselles ja Sofia Margareta Möllersvärd ja puoliso vuodesta 1879 Olga Dolinskaja. Af Forselles tuli oppilaaksi Haminan kadettikouluun 1842 ja valmistuttuaan sieltä vuonna 1849 määrättiin kornettina H.K.K. Suuriruhtinatar Jelena Pavlovnan kyrassieerirykmenttiin. Luutnantiksi hänet ylennettiin 1850, aliratsumestariksi 1855 ja ratsumestariksi 1859. Hänet siirrettiin majuriksi ylennettynä 10. Novgorodin rakuunarykmenttiin 1864 ja ylennettiin everstiluutnantiksi 1869. Everstiksi ylennettynä af Forselles tuli 10. Novgorodin rakuunarykmentin reservieskadroonan päälliköksi 1874, mistä hänet siirrettiin 10. reserviratsuväkiarmeijakunnan 1. osastoon 1884. Seuraavana vuonna hänet määrättiin armeijakunnan hevosten hankkijaksi armeijaratsuväessä. Kenraalimajuriksi hänet ylennettiin 1893, jolloin hänet siirrettiin armeijaratsuväen reserviin. Sotapalveluksesta af Forselles erosi helmikuussa 1895. Hän omisti perintötilana Mustilan allodiaalisäterin Elimäellä, samoin kuin useita maatiloja Venäjällä.

Lähteet
-------

1. 1 2  Ernst Jakob Ulrik af Forselles *Suomalaiset kenraalit ja amiraalit Venäjän sotavoimissa 1809–1917*. Biografiakeskus, Suomalaisen Kirjallisuuden Seura. (Viitattu 23.1.2020)


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Kenraalit ja amiraalit

 |

 |
Ernst Kretschmer
**Ernst Kretschmer** (8. lokakuuta 1888 Wüstenrot, Saksa – 8. helmikuuta 1964 Tübingen, Länsi-Saksa) oli saksalainen psykiatri. Kretschmer tuli tunnetuksi erityisesti ruumiin ja sielun rakenteen vastaavuutta koskevista töistään. Hänen tuotannostaan on suomennettu muun muassa teos *Nerous ja ihminen* (1950).

Kretschmer opiskeli teologiaa, lääketiedettä ja filosofiaa Tübingenin, Münchenin sekä Hampurin yliopistoissa vuosina 1906–1912. Hän työskenteli vuodesta 1913 lähtien Robert Gauppin assistenttia Tübingenissa, missä hän suoritti habilitaatiotutkinnon 1918. Hän jatkoi Tübingenissa yliopiston lääketieteen yksikön apulaisjohtajana vuoteen 1926 saakka, jolloin hän siirtyi Marburgin yliopiston psykiatrisen klinikan johtajaksi. Vuosina 1946–1959 Kretschmer työskenteli Tübingenin yliopiston psykiatrian klinikan johtajaprofessorina. Uransa loppuajan Kretschmer työskenteli yksityisenä tutkijana omien konstituutiopsykologiaan ja työpsykologiaan keskittyvien töidensä parissa.

Lähteet
-------

1. 1 2  Eduard Seidler: Kretschmer, Ernst *Neue Deutsche Biographie (NDB). Band 13*.  1982. Berliini:  Duncker & Humblot. Viitattu 2.12.2014. (saksaksi)
2. ↑  *Weilin + Göösin tietosanakirja 3, Kle–Net*, s. 945. Espoo: Weilin + Göös, 1993. ISBN 951-35-5069-9.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Katalonia
* Saksa
* Italia
* Israel
* Belgia
* Yhdysvallat
* Ruotsi
* Latvia
* Japani
* Tšekki
* Australia
* Kreikka
* Korea
* Alankomaat
* Puola
* Portugali

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**Ernst Richard Grönblom** (22. helmikuuta 1859 Turku – 18. lokakuuta 1934 Turku) oli suomalainen konemestari ja yritysjohtaja, joka sai kauppaneuvoksen arvonimen vuonna 1924.

Grönblom kävi Turun teknillisen realikoulun ja työskenteli harjoittelijana W:n Crichtonin eri osastoilla ja suoritti 1877 ensimmäisen luokan konemestarin tutkinnon. Hän oli sitten Itämerellä kulkevilla eri laivoilla konemestarina noin 20 vuotta. Hän meni sitten Tukholmaan Axel Christiernssonin yhtiön palvelukseen ja siirtyi vuonna 1895 Turkuun liikkeen edustajaksi. Yhtiön toimintaan kuului teollisuus- ja työkoneiden ja -tarvikkeiden sekä öljyjen myynti. Toiminnan laajennuttua vuonna 1905 agentuuriliike muutettiin osakeyhtiöksi, jonka johtajaksi ja huomattavaksi osakkeenomistajaksi Grönblom silloin samalla tuli. Vuonna 1908 Christiernssonin Turun haarakonttorin koko osakemäärä siirtyi Grönblomille ja vuonna 1914 sen nimeksi tuli Koneosakeyhtiö E. Grönblom. Yhtiön toimitusjohtajan jatkoi Grönblomin poika kauppaneuvos Edgar Grönblom.

Ernst Grönblom oli usean vuoden Turun kaupunginvaltuuston ja Turun kauppayhdistyksen valtuuston jäsen. Lisäksi hän oli useiden yritysten hallitusten jäsenenä. Hänet tunnettiin myös lahjoituksista muun muassa tuberkuloosin torjuntaan. Taiteilija Santeri Salokivi maalasi kauppaneuvos Ernst Grönblomin muotokuvan vuonna 1927.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Edgar Grönblom *Biografiasampo*. Viitattu 29.01.2023.
2. 1 2 3  Ernst Grönblom.  *Turun Sanomat*, 19.10.1934, nro 282, s. 4. Kansalliskirjasto. Viitattu 29.01.2023.
3. 1 2 3  Kaupppaneuvos Ernst Grönblom.  *Voima ja käyttö : julkaisu koneenkäyttöä ja käyttötaloutta varten*, 01.11.1934, nro 11, s. 25. Kansalliskirjasto. Viitattu 29.01.2023.
4. ↑  Porträtt av Ernst Richard Grönblom (1859 - 1934) *Åbo Akademin säätiön taidekokoelma Finna-palvelussa*. Viitattu 29.01.2023.
**Ranskan vuoden 2002 presidentinvaalin** ensimmäinen kierros järjestettiin 21. huhtikuuta ja toinen kierros 5. toukokuuta. Vaalissa valittiin Ranskan presidentti aiempaa lyhyemmälle viiden vuoden toimikaudelle.

Ensimmäisellä kierroksella Kansallisen rintaman presidenttiehdokas Jean-Marie Le Pen sai yllättäen enemmän ääniä kuin Sosialistipuolueen ehdokas, pääministeri Lionel Jospin, ja pääsi toiselle kierrokselle yhdessä istuvan presidentin, UMP:n ehdokkaan Jacques Chiracin kanssa. Toisella kierroksella Chirac sai tukea vasemmistopuolueilta ja hänet valittiin presidentiksi suurella ääntenenemmistöllä.

Lähteet
-------

1. ↑  Chirac voitti Ranskan presidentinvaalit ylivoimaisesti *Kaleva*. Viitattu 4.3.2021.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Ranskan presidentinvaali 2002** Wikimedia Commonsissa

* Ranskassa ei ole voittajaa *Talouselämä*. Esko Rantanen. 6.5.2002

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:French presidential election, 2002
**Kustaa Paavali Kalliovaara** (sukunimi vuoteen 1906 *Finby*; 5. kesäkuuta 1885 Piikkiö – 14. heinäkuuta 1981 Turku*lähde?*) oli suomalainen lyseon lehtori ja suomentaja.

Kalliovaaran vanhemmat olivat maanviljelijä Kustaa Finby ja Anna Aleksandra Fransintytär. Hän pääsi ylioppilaaksi 1907 Turun klassillisesta lyseosta ja opiskeli Helsingin yliopistossa, josta valmistui filosofian kandidaatiksi 1912 ja maisteriksi 1914. Hän teki opintomatkan Bonniin 1913.

Kalliovaara toimi latinan ja kreikan kielen opettajana Oulussa, Viipurissa*lähde?* ja Turussa. Hän oli Viipurin klassillisen lyseon latinan vt. vanhempi lehtori 1910–1911*lähde?*, Tampereen lyseon latinan ja kreikan opettaja 1915–1919, latinan ja suomen vt. ylimääräinen nuorempi lehtori 1919–1920, vakinainen 1920–1922, nuorempi lehtori 1922–1937, Turun lyseon latinan ja suomen nuorempi lehtori 1937–1954, Turun yliopiston latinan vt. lehtori 1938–1955. SL R I 1950*lähde?*.

Suomennoksia
------------

* Pari tuhatta vuotta vanhoja kirjeitä. Lännetär. Uusi Jakso II. 1914.
* Lucius Annaeus Seneca: *Kaitselmuksesta*; latinasta suom. K. P. Kalliovaara. Kariston klassillinen kirjasto 43. Karisto 1928

Lähteet
-------

1. ↑  K. P. Kalliovaara SKS:n kirjailijamatrikkelissa (toimimaton linkki)
2. 1 2 3 4  Ylioppilasmatrikkeli 1907

  


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)

 |

 |
**Akseli Peltovuoma**, sukunimi aik. *Petrelius* (16. huhtikuuta 1869 Kemijärvi – 18. toukokuuta 1918 Helsinki) oli suomalainen agronomi ja Pohjois-Suomen Karjanjalostusyhdistyksen sihteeri.

Peltovuoma valmistui 1899 Mustialan agronomi- ja meijeriosaston kurssilta ja oli aluksi eri toimissa Uudellamaalla. Hän tuli vuonna 1905 Perä-Pohjolan maanviljelysseuran palvelukseen ja vuonna 1908 hänestä tuli Pohjois-Suomen Karjanjalostusyhdistyksen sihteeri. Peltovuoma toimi myös karjanhoito- ja meijerikonsulenttina Pohjois-Suomessa. Hän oli lisäksi avustajana Maatalous-, Karjanhoitolehti- ja Pellervo-lehdissä.

Peltovuoma oli Oulun rahatoimikamarin jäsenenä ja hän toimi rahatoimikamarin sihteerinä vuoden 1918 alusta lähtien. Hän oli Oulun elintarvelautakunnan ja Oulun läänin elintarvekomitean puheenjohtajana. Suomen sisällissodan aikana Peltovuoma oli Oulussa suojeluskunnan puheenjohtajana ja valkoisen armeijan intendenttilaitoksen palveluksessa. Hän kuoli toukokuussa 1918 ollessaan matkalla Helsingissä.

Julkaisuja
----------

Nimellä *A. Petrelius*:

* *Neuvoja karjanhoidossa ja maatiaisvoin valmistuksessa*. Maatalouskirjasto, n:o 15. Otava, Kuopio 1903

Nimellä *A. Peltovuoma*:

* *Karjakirjeitä Kauralasta: hajanaisia neuvoja karjanhoidon eri aloilta*. Otava 1914
* *Perä-Pohjolan karja: sen jalostus, ruokinta ja hoito*. Otava 1916

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Akseli Peltovuoma, Maatalouden karjanhoitolehti, 01.06.1918, nro 3-4, s. 1, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
2. ↑  Akseli Peltovuoma, Maa : Suomen maatalousseurojen aikakauslehti, 01.08.1918, nro 8, s. 15, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot

Aiheesta muualla
----------------

* Oulun läänin Talousseuran karjatalousretkikunnan jäseniä ja sen johtaja agronoomi Akseli Peltovuoma keväällä 1909 kuvattuna Tampereella ennen kotimatkalle lähtöä, ProAgria Oulu
**Grand Prix Racing Online** (usein myös **GPRO**) on ilmainen verkkoselaimella toimiva Formula 1 -aiheinen managerointipeli, jossa pelaaja hallitsee omaa kilpatalliaan ja vaikuttaa sen toimintaan. Peli julkaistiin vuonna 2006. Pelaaja palkkaa kuljettajia ja teknisiä johtajia, säätää autoaan aika-ajoihin ja kilpailuihin, hallinnoi henkilökuntaa ja tiloja, neuvottelee sponsoreiden kanssa ja paljon muuta.

Pelaaminen
----------

Tilin luomisen ja peliin hyväksynnän jälkeen pelaajan tehtävänä on managerin roolissa koota itselleen kilpailukykyinen talli, jonka muodostavat kuljettaja, auto, sponsorit ja muut resurssit. Resurssien hyödyntämisellä viisaasti on iso merkitys. Peli aloitetaan perusautolla pyrkimyksenä edetä voittojen kautta ylempiin sarjoihin ja Elite-ryhmän mestaruuteen. Ennen kisaa oma auto säädetään kahdeksan harjoituskierroksen aikana kuljettajan antaman palautteen ja kierrosaikojen perusteella. Kisataktiikassa tulee arvioida muun muassa rengasseokset, polttoainemäärät sekä riskit. 
Kisat käydään normaalisti tiistaisin ja perjantaisin klo 21:00 Suomen aikaa, kisatilanteen päivittyessä aina kierrosten jälkeen. Kisa esitetään graafisessa muodossa, mutta myös tekstiversio esimerkiksi kännyköitä varten on saatavilla.

Kausi kestää 17 kisaa, minkä jälkeen on yleensä parin viikon tauko. Managereilla on mahdollisuus perustaa maksimissaan kymmenen hengen tiimejä, jotka ovat tärkeässä roolissa kisataktiikasta ja muista asioista keskusteltaessa. Managerit voivat myös liittyä muihin tiimeihin.

Asetelma
--------

Uusi manageri aloittaa uransa sattumanvaraisesta Rookie-ryhmästä, josta kauden päättyessä kolme parasta manageria nousee seuraavaksi ylemmälle sarjaportaalle eli Amateuriin. Kauden päättyessä myös muutamalla seuraavalla on mahdollisuudet nousta, koska lopulliset nousijat varmistuvat vasta silloin. Rookiesta voi nousta lopulta Pron ja Masterin kautta aina Elite-ryhmään asti. 
Kauden lopussa kaikista ryhmistä, lukuun ottamatta Rookieta, 15 huonointa putoaa yhden tason alemmas. Silloin myös kaikkien rookie-managerien tilit nollataan, jotta konkurssiin menneet saavat mahdollisuuden aloittaa alusta.

Jokaisessa ryhmässä on enintään 40 manageria ja pelin pisteytys noudattaa mallia: 10 - 8 - 6 - 5 - 4 - 3 - 2 - 1.

### Sarjaportaat

* Rookie (200 ryhmää)
* Amateur (125 ryhmää)
* Pro (25 ryhmää)
* Master (5 ryhmää)
* Elite (1 ryhmä)

Aiheesta muualla
----------------

* Grand Prix Online Racing – GPRO
* GPRO:n suomenkieliset ohjeet
**Karl Johan Mandelin** (15. kesäkuuta 1869 – 22. lokakuuta 1919 Helsingin maalaiskunta) oli suomalainen faktori ja kirjapainonjohtaja, joka toimi vuosina 1906–1910 pilalehti *Velikullan* päätoimittajana. Hän kirjoitti lehteen nimimerkillä *Viksari*.

Mandelin työskenteli 21 vuotta faktorina Simeliuksen kirjapainossa Helsingissä, minkä jälkeen hän siirtyi *Päivälehden* kirjapainon teknilliseksi johtajaksi. *Päivälehden* lakkauttamisen jälkeen perustettiin vuonna 1904 *Helsingin Sanomia* varten Helsingin Uusi Kirjapaino Osakeyhtiö, jonka ensimmäisenä kirjapainonjohtajana Mandelin toimi. Sama kirjapaino painoi myös pilalehti *Velikultaa*, jonka päätoimittajaksi Mandelin tuli. Hänellä oli myös paljon luottamustehtäviä. Hän kuului muun muassa Graafillisen Teollisuuden Harjoittajain Liiton johtoon ja oli Suomen Kirjaltajain apuyhdistyksen puheenjohtaja.

Mandelin kuoli sydänhalvaukseen 50-vuotiaana kotonaan Helsingin maalaiskunnan Pukinmäessä, jossa hän kuului paikalliseen vapaapalokuntaan ja suojeluskuntaan.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Kirjapainonjohtaja K. J. Mandelin Helsingin Sanomat 23.10.1919, s. 3. Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot. Viitattu 12.2.2021.
2. ↑  Karl Johan Mandelinin kuolinilmoitus Helsingin Sanomat 23.10.1919, s. 2. Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot. Viitattu 12.2.2021.
3. 1 2  Noora Laine: Ensimmäisten naiskansanedustajien kohtelu suomenkielisissä pilalehdissä vuosina 1906–1908 Suomen ja Pohjoismaiden historian pro gradu -tutkielma, Helsingin yliopisto 2020.
4. ↑  Helsingin Uuden Kirjapaino Osakeyhtiön arkisto, arkistoluettelo Päivälehden arkisto. Viitattu 12.2.2021.
Vuoden 2010 kilpailu Boulevard Édouard-Monpetit'n kohdalla.
**Grand Prix Cycliste de Montréal** on Kanadassa järjestettävä UCI World Tour -sarjaan kuuluva pyöräilykilpailu. Kilpailu järjestetään syyskuussa kaksi päivää Grand Prix Cycliste de Québec -kilpailun jälkeen. Kilpailut ovat olleet ainoat World Touriin kuuluvat Pohjois-Amerikassa järjestettävät kilpailut ennen Kalifornian ympäriajon mukaantuloa 2017. Ensimmäisen kerran Grand Prix Cycliste de Montréal järjestettiin vuonna 2010, mutta reittiä käytettiin osin jo vuoden 1974 maantiepyöräilyn maailmanmestaruuskilpailuissa ja vuoden 1976 kesäolympialaisissa.

Reitti
------

Toisin kuin useimmat yhden päivän mittaiset kilpailut, Grand Prix Cycliste de Montréalin reitti muodostuu seitsemästätoista 12,1 km mittaisesta kierroksesta. Reitillä on kolme nousua Mount Royalin rinteillä: Côte Camilien-Houde (1,8 km, 8 % keskijyrkkyys), Côte de la Polytechnique (780 m, 6 % keskijyrkkyys) ja Avenue du Parc (560 m, 4 % keskijyrkkyys). Kilpailun maali sijaitsee kierroksen viimeisen nousun rinteellä.

Kilpailussa on noin 4 000 metriä nousua, mikä vastaa suurin piirtein Ranskan ympäriajon vuoristoetappia matalammassa korkeudessa.

Voittajat
---------

Lähde: Pro Cycling Stats

* 2010 Alankomaat Robert Gesink
* 2011 Portugali Rui Costa
* 2012 Norja Lars Petter Nordhaug
* 2013 Slovakia Peter Sagan
* 2014 Australia Simon Gerrans
* 2015 Belgia Tim Wellens
* 2016 Belgia Greg Van Avermaet
* 2017 Italia Diego Ulissi
* 2018 Australia Michael Matthews
* 2019 Belgia Greg Van Avermaet
* 2020 **ei järjestetty**
* 2021 **ei järjestetty**
* 2022 Slovenia Tadej Pogačar

Lähteet
-------

1. ↑  The UCI reveals expanded UCI WorldTour calendar for 2017 *uci.ch*.  2.8.2016. Viitattu 13.9.2016. (englanniksi)
2. ↑  2022 » 11th Grand Prix Cycliste de Montreal (1.UWT) - Editions *procyclingstats.com*. Viitattu 12.9.2022. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Virallinen sivusto (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)

  

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Grand Prix Cycliste de Montréal
Vuoden 1804 painoksen ensimmäinen sivu
**Code Civil** (CC) / Code Napoléon eli Ranskan siviililaki (1804) on kuuluisin uudella ajalla julkaistuista lakikokoelmista. Code Civil on sekoitus roomalaista oikeutta ja Ranskan suurta vallankumousta edeltävää lakia järjestettynä uudelleen.

Päätös koko valtakunnan alueella pätevästä säädösoikeuteen perustuvasta laista valittiin 4. syyskuuta 1791 yhdeksi kansalliskokouksen tavoitteista. 1790-luvulla kansalliskokoukselle luovutettiin neljä ehdotusta uudeksi lakikokoelmaksi, mutta yhtäkään niistä ei hyväksytty. Ensimmäinen konsuli Napoleon Bonaparte hajotti aiemman komission ja nimitti tilalle uuden 13. elokuuta 1800. Komission tuli luovuttaa ehdotuksensa marraskuuhun 1800 mennessä. Se jäsenet olivat:

* François Denis Tronchet, kuningas Ludvig XVI:n entinen puolustusasianajaja
* Jean-Étienne-Marie Portalis
* Félix-Julien-Jean Bigot de Préameneu
* Jacques de Maleville

Komission työ otettiin käyttöön 36 asetuksen muodossa vuosina 1801–1803. 21. maaliskuuta 1804 asetukset koottiin yhdeksi lakikokoelmaksi nimeltä *Code Civil*, jonka nimeksi vaihdettiin vuonna 1807 Code Napoléon keisarin kunniaksi. Kun Napoleon menetti valtansa, lakikokoelman nimeksi palautettiin Code Civil. Keisari Napoleon III palautti Code Napoléon -nimen vuosiksi 1852–1870, minkä jälkeen nimi on pysynyt samana.

Code Civil reseptoitiin useaan maahan, muun muassa Alankomaihin, Portugaliin, Monacoon, Luxemburgiin, Kreikkaan, lähes koko Etelä-Amerikkaan ja Louisianan osavaltioon Yhdysvalloissa. Osaksi reseptio oli pakon sanelemaa (Napoleonin valloitussodat) ja osaksi vapaaehtoista.

Lähteet
-------

* Ylikangas, Tapio: *Oikeus historiallisena ilmiönä*. Helsinki: Suomen LM-liiton kustannus oy, 1978.
* Lobingier, Charles: Napoleon and His Code.  *Harvard Law Review*, 1918, 32. vsk, nro 2. Artikkelin verkkoversio (pdf).  (englanniksi)

### Viitteet

1. ↑  Lobingier 1918, s. 119
2. 1 2 3 4  Napoleonic Code *Britannica.com*. Viitattu 10.10.2020. (englanniksi)
3. ↑  Lobingier 1918, s. 122
4. ↑  Lobingier 1918, s. 117-118
5. ↑  Ylikangas 1978, s. 117–121

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Code Civil** Wikimedia Commonsissa
Britteinsaarilla käytettävän akselinlaskijan malli
**Akselinlaskija** on rautateillä käytettävä laite. Sen tarkoituksena on tunnistaa laskijapisteen sivuuttavat junat ja täten antaa tieto turvalaitteille raideosuuden vapaana tai varattuna olosta. Akselinlaskijaa käytetään junien havaitsemiseen samaan tapaan kuin raidevirtapiiriä.

Akselinlaskentayksiköt sijoitetaan tarkkailtavan osuuden kumpaankin päähän. Yleensä tämä osuus on kahden opastimen välinen osuus tai vaihdetta ympäröivä osuus. Akselinlaskijan kaksi havaintopäätä tunnistavat ohikulkevan junan pyöräkertojen aiheuttaman magneettikentän muutoksen sekä junan liikesuunnan. Junan kulkiessa laitteen ylitse keskuslaitteisto rekisteröi sekä junan suunnan että laskentapisteen ylittäneiden pyöräkertojen lukumäärän. Kun juna ylittää osuuden toisessa päässä sijaitsevan laskentapisteen, lasketaan sen pyöräkerrat uudelleen. Mikäli osuudelle menneiden pyöräkertojen lukumäärä on sama kuin osuudelta poistuneiden pyöräkertojen lukumäärä, laitteisto tulkitsee osuuden vapautuneeksi ja vapauttaa osuuden seuraavan junan käyttöön. Muussa tapauksessa osuus jää varatuksi.

Laskentatoiminnot suoritetaan turvallisuuskriittisillä tietokoneilla, jotka sijaitsevat yleensä keskitetyssä paikassa, kuten liikenteenohjauskeskuksissa. Tiedonsiirto laskijalaitteiden ja tietokoneiden välillä suoritetaan kuparilankaa tai valokaapelia pitkin. Täten tietokoneyksiköt voivat sijaita pitkien matkojen päässä itse laskijalaitteista.

Hyödyt
------

Akselinlaskijoita käytetään yleisesti tapauksissa, joissa raiteille nouseva vesi saattaa haitata perinteisten raidevirtapiirien toimintaa. Akselinlaskijoita käytetään myös silloin, kun käytössä on kokoteräksisiä raide-elementtejä, tai kun opastinvälin pituuden vuoksi on helpompaa käyttää akselinlaskentaa useiden peräkkäisten raidevirtapiiriosuuksien sijaan.

Manner-Euroopassa saatujen kokemusten perusteella akselinlaskennalla päästään jopa viisi kertaa luotettavampiin tuloksiin kuin raidevirtapiireillä. Tämä on eräs tärkeimmistä rautatieliikenteen sujuvuutta edistävistä parannuksista, sillä raidevirtapiirien vikaantuminen aiheuttaa opastimien asettumisen automaattisesti seis-asentoon ja aiheuttaa sitä kautta liikennehäiriöitä ja myöhästymisiä.

Haitat
------

Esimerkiksi virtakatkon sattuessa akselinlaskentajärjestelmä saattaa "unohtaa", kuinka monta pyöräkertaa on sen suojaamalla alueella. Tällöin tarvitaan käsinohjattua laskijaosuuden nollausta, jolloin mukaan tulee inhimillisen erehdyksen vaara.

Raidevirtapiireistä poiketen, akselinlaskentajärjestelmät eivät kykene havaitsemaan kiskonkatkeamia, sillä akselinlaskijat eivät syötä tai vastaanota virtaa kiskojen kautta. Kokemusten perusteella kiskonkatkeamat tapahtuvat pääasiassa raidevirtapiirien rajoilla, missä kiskoihin on tehty eristetty kiskonjatkos. Akselinlaskennalla varustetuilla radoilla kiskonjatkoksia ei tarvita.
**Leila Tuure** (s. 10. joulukuuta 1938 Pori) on suomalainen kirjailija. 

Leila Tuure kirjoitti ylioppilaaksi Porin tyttölyseosta vuonna 1959 ja opiskeli sen jälkeen historiaa Turun yliopistossa. Varsinaisen elämäntyönsä hän on tehnyt historian opettajana. Vuoteen 1989 saakka Tuure toimi opettajana Porissa ja sen jälkeen eläkkeelle siirtymiseensä saakka pääkaupunkiseudulla. 

Takaisin synnyinkaupunkiinsa Tuure muutti vuonna 2008. Hän asuu nykyään Porin Reposaaressa. 

Ensimmäisen teoksensa Tuure julkaisi vuonna 1989. Hän on kirjoittanut lähinnä Poriin ja lähiseudulle sijoittuvia historiallisia romaaneja. Vuonna 2011 Tuure julkaisi satukirjan *Tontut muuttavat kaupunkiin*, johon kuvituksen on tehnyt hänen tyttärensä Matilda Tuure. Tuure on kirjoittanut myös kaksi rikosromaania salanimellä *Emma Å*. 

Vuodesta 2008 lähtien Tuuren teokset ovat ilmestyneet hänen oman Sunkirja-kustantamonsa kautta. Se on julkaissut myös muiden kirjailijoiden tuotantoa.

Suomen kirjailijaliiton jäsen Tuure on ollut vuodesta 1991 lähtien. Hän on kuulunut myös *Espoon kirjailijat ry:n* hallitukseen.

Nortamo-palkinto Leila Tuurelle myönnettiin vuonna 2009 ja Pori Tutuksi -palkinto vuonna 2011.

Teokset
-------

* *Peiliinkatsoja* (1989)
* *Eilisen sillat* (1990)
* *Narukaruselli* (1992)
* *Tummat ja valkeat tulet* (1993)
* *Elämänkarkulainen* (1994)
* *Sinisukka* (1996)
* *Väistyvän veden kaupunki* (1998)
* *Hyvä mies* (2000)
* *Kauppamiesten sukua* (2001)
* *Kauppamiehen tytär* (2003)
* *Kauppamiehen perintö* (2004)
* *Hatuntekijä* (2007)
* *Varjojen aika* (2007)
* *Musta, mustempi, punainen* (salanimellä Emma Å, 2007)
* *Puolan prinsessa* (2008)
* *Samuelin kirja* (salanimellä Emma Å, 2008)
* *Ros-anna* (2009)
* *Piiritanssi* (2009)
* *Alfien sodat* (2010)
* *Aleksandra ja Mikael* (2011)
* *Tontut muuttavat kaupunkiin* (kuvitus Matilda Tuure, 2011)
* *Daali ja kahvinpavut* (2013)
* Viimeiset tanssiaiset (2014)
* Espanjalainen rouva (2016)
* Apteekki (2018)
* Tuulentuojat (2020)

Lähteet
-------

* Kariston kirjailijaesittely (Arkistoitu – Internet Archive)
* Sunkirja -kustantamon sivut
* Suomen kansallisbibliografia (Arkistoitu – Internet Archive)

### Viitteet

1. ↑  Leila Tuure SKS:n kirjailijamatrikkelissa (toimimaton linkki)
2. ↑  Tyylikästä ajankuvausta Porista  16.8.2011. Satakunnan Kansa. Viitattu 4.10.2012. [vanhentunut linkki]
3. ↑  Kirjasampo: Leila Tuure


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Puola

 |

 |
**Kuolleet Kukat** oli tamperelainen punk-yhtye, joka toimi aktiivisesti vuosina 1984–1986 ja 1993–1995. Sen perustivat basisti Juha "Nappi" Nabb, joka oli soittanut Riistetyissä ja Kaaoksessa, Kaaoksen entinen laulaja Jari "Jakke" Hallikainen ja Bastardseissa soittanut rumpali Masa Kärnä. Koska kaikki jäsenet olivat soittaneet tunnetuissa hardcore punk -yhtyeissä, oli Kuolleet Kukat eräänlainen kulttibändi jo heti synnyttyään. 

1980-luvulla Kuolleilta Kukilta ilmestyi vain EP *Isoveli valvoo*, mutta muut nauhoitukset jäivät julkaisematta levy-yhtiöiden kanssa syntyneiden epäselvyyksien vuoksi. 1980-luvun nauhoituksista julkaistiin EP *Vallankumous* vuonna 1993, ja Kuolleet Kukat aktivoitui pariksi vuodeksi.

Jäsenet
-------

* Jakke - Laulu/kitara (1984-86, 1993-95, 2005/06)
* Nappi - basso (1984-86, 1993-95, 2005/06)
* Masa - rummut (1984)
* Jasu - Laulu (1984-86)
* Poko - rummut (1984-85)
* Jartze - kitara (1984-85)
* Juha - rummut (1985-86, 1993-95)
* Toby - kitara (1985-86, 1993, 2005/06)
* Stydy - rummut (1986)
* Essi - kitara (1993-95, 2005/06)
* Poika - kitara (1993-94, 2005/06)
* Luigi - kitara (1994-95, 2005/06)
* Perttu - rummut (2005/06)
* Costello - koskettimet (1984)
* Popo - koskettimet (1985)
* Tonto - saksofoni (1985)
* Arja - taustalaulu (1995)

Diskografia
-----------

### Albumit

* *Kansanmurha* (CD), Fight Records 1995
* *Isoveli valvoo* (CD, split Kaaos) 2003
* *Antologia 84-86/93-95* (2CD, kokoelma) 2004

### Singlet ja EP:t

* *Isoveli valvoo*(7" EP), Rat Poison 1984
* *Vallankumous* (7" EP), Fight Records 1993 (äänitetty 1985)
* *Kyynelkaasua!* (7" EP), Fight Records 1994
* *Live at Tavastia* 11.01.1995 (7" EP), The End 1995

### Kokoelmilla

* *Punk'n'Roll* - "Kansanmurha'" (CD), 1995
* *Who cares?* - "Nimetön" (Lama) (7" EP), 1997

Lähteet
-------

Mika Saastamoinen: *Parasta Lapsille Suomipunk 1977–1984*, s. 411–419. Johnny Kniga, 2007. ISBN 978-951-0-32379-3.
Romanaisin taajamaa.
**Romanaisi** (ven. Рома́новка, *Romanovka*) on taajama ja maalaiskunta Leningradin alueen Seuloskoin piirissä Venäjällä. Se sijaitsee Karjalankannaksen eteläosassa Seuloskoin kaupungin koillispuolella Pietarin ja Laatokan välisen rautatien varrella. Taajamassa on asukkaita 5 600 ja kunnassa 7 300 henkeä (vuonna 2007).

Kunnan hallinnollinen keskus on Romanaisin taajama. Lisäksi siihen kuuluvat seuraavat asutuskeskukset: kylät Kähy (ven. Углово, *Uglovo*), Leppisaari (ven. Лепсари, *Lepsari*), Kähyn taajama ja Kornevan (ven. Корнево, *Kornevo*) asemanseutu. Toiseen maailmansotaan asti seudun pääväestön muodostivat inkerinsuomalaiset, jotka kuuluivat Rääpyvän luterilaiseen seurakuntaan. Suomalaisväestö karkotettiin muualle Neuvostoliittoon vuonna 1942. 
Toisen maailmansodan aikana seudun läpi kulki "Elämän tieksi" kutsuttu piiritetyn Leningradin huoltotie.

Romanaisissa toimii lihan, maidon ja vihannesten tuotantoon erikoistunut maatalousyritys ZAO Sovhoz "Romanovka". 1980-luvulla Leppisaareen rakennettiin yksi Luoteis-Venäjän suurimmista sikaloista, jonka toimintaa jatkaa OAO Sputnik. Kähyyn on sijoitettu varuskunta.

Kunnan ja samalla myös kunnanhallinnon päämies on Sergei Beljakov.

Lähteet
-------

1. ↑  *Venäjän federaation paikannimiä*, s. 202. Helsinki: Kotimaisten kielten tutkimuskeskus, 2006. ISBN 952-5446-18-2. Teoksen verkkoversio (viitattu 9.10.2015).
2. ↑  Seuloskoin piirin väestö *vsevinfo.ru*. Viitattu 19.9.2008. (venäjäksi)
3. ↑  Leningradin alueen paikallishallinto 1.1.2008 *lenobl.ru*. Viitattu 19.9.2008. (venäjäksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Romanaisin kunta Seuloskoin piirin sivustolla (Arkistoitu – Internet Archive) (venäjäksi)
* Romanaisin kunnan sivusto (venäjäksi)
*Tämä artikkeli käsittelee määräaikaisia markkinoita. Sanan muita merkityksiä on lueteltu täsmennyssivulla*
**Markkinat** sanan perinteisessä merkityksessä ovat määräpaikassa määräaikana, usein kerran tai kaksi kertaa vuodessa, ulkoilmassa pidettävä julkinen kaupankäyntitapahtuma.

Markkinoiden historiaa
----------------------

Markkinat Kristiinankaupungissa vuonna 1989.
Markkinoilla oli Euroopassa keskiajalta 1800-luvulle saakka keskeinen merkitys kaupankäynnissä ja niihin matkustettiin usein pitkänkin matkan päästä. Alkujaan ne pidettiin monilla paikkakunnilla paikallisen suojeluspyhimyksen juhlapäivän tai kirkon vihkimisen muistopäivän yhteydessä, usein sitä edeltävänä tai seuraavana päivänä.

Suomessa pidettiin aikoinaan kahdenlaisia markkinoita, yksityisiä ja vapaamarkkinoita. Kaupungeissa pidetyillä yksityisillä markkinoilla eivät muiden kaupunkien asukkaat saaneet harjoittaa kaupankäyntiä, vapaamarkkinoilla kaupankäynti oli vapaata. Yksityiset markkinat lakkautettiin vuonna 1788. Ne olivat erivapauksien myöntämisen myötä jo aiemmin käytännössä muuttuneet vapaamarkkinoiksi. Vapaamarkkinoita pidetään edelleen.  Markkinoiden aikana oli vuoden 1734 lain mukaan voimassa erityinen markkinarauha.

Markkinat nykypäivänä
---------------------

Kun teollistumisen myötä vakituiset kauppaliikkeet tulivat yhä yleisemmiksi, markkinat menettivät kuitenkin aikaisemmin keskeisen merkityksensä ja niille jäi käytännössä vain perinteisen kansanjuhlan luonne. Varsinkin 1900-luvun alkupuolella ne monilla paikkakunnilla lakkautettiin kokonaan, mutta viime vuosikymmeninä niitä on onnistuneesti elvytetty eri puolilla maata. 

Muutamat vanhat markkinat ovat erikoistuneet jonkin tietyn tavaralajin markkinoiksi, esimerkkinä Helsingissä 1700-luvulta saakka pidetyt syysmarkkinat, joista ovat saaneet alkunsa nykyiset Silakkamarkkinat. Monissa kaupungeissa järjestetään nykyään erilaisia vuodenaikamarkkinoita, jollaisia ovat esimerkiksi syksyllä sadonkorjuuaikaan järjestettävät maalaismarkkinat sekä jouluiset Tuomaanmarkkinat. Uusi 2000-luvun ilmiö puolestaan ovat keskiaikatapahtumien yhteydessä pidettävät markkinat. 

Luettelo Suomessa vuosittain pidettävistä markkinoista julkaistaan muun muassa Yliopiston almanakassa.

Markkinoita Suomessa
--------------------

Lappajärven markkinat vuonna 2017.
* Harjavallan markkinat
* Jaakonmarkkinat
* Keuruun markkinat
* Kristiinankaupungin markkinat
* Helsingin silakkamarkkinat
* Turun keskiaikaiset markkinat

Lähteet
-------

1. ↑  Hoffman, Kai: "Markkinat: maaseudun tavaranvaihdon virallinen väylä", *K-kaupan historia*, s. 17–18. Helsinki: Kauppiaitten kustannus Oy, 1983. ISBN 951-635-533-1.
2. 1 2  Hoffman 1983, 17
3. ↑  Otavan suuri ensyklopedia, 6. osa (malaijit-oppiminen), art. Markkinat, Otava 1979, ISBN 951-1-05122-9
4. ↑  Harjavallan markkinat
5. ↑  Keuruun markkinat
6. ↑  Kristiinankaupungin markkinat[vanhentunut linkki]

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Markkinat (tapahtuma)**.
* Tori- ja markkinakaupan palvelukeskuksen sivut
**Ernst Gottlieb Woltersdorf** (31. toukokuuta 1725, Berliini-Friedrichsfelde – 17. joulukuuta 1761, Bunzlau, Sleesia) oli saksalainen luterilainen pietistinen pappi ja virsirunoilija.

Hän opiskeli teologiaa Hallessa ja tutustui siellä franckelaiseen pietismiin. Hän toimi vuosina 1744–1746 kotiopettajana Zerrenthinissä. Vuonna 1748 Woltersdorf sai nimityksen papiksi Bruzlauhun, Sleesiaan jossa hän julistuksellaan sai aikaan merkittävää hengellistä liikettä. Hän toimi hallelaisen pietismin innoittamana 1754 perustamansa lastenkodin johtajana kuolemaansa saakka.

Virsirunoilijana, saarnaajana ja kirjailijana hän oli merkittävä pietismin edustaja 1700-luvun puolivälissä. Hän on julkaissut 35 hartauskirjaa ja julkaisi virsiään useassa pienessä kokoelmassa. Hänen virtensä ilmestyivät yhtenä kokoelmana 1767 nimellä *E. G. Woltersdorf’s sämmtliche neuen Lieder oder evangelische Psalmen.*

Yksi hänen virtensä, "Das ist eine sel'ge Stunde", vuodelta 1752, jolloin se ilmestyi hänen julkaisemassaan kokoelmassa *"Einige neue Lieder oder evangelische Psalmen*", on Ruotsin kirkon virsikirjassa, virsi 407 "Salig, Jesus, är den stunden". Suomenkielisessä virsikirjassa se on Anna-Mari Kaskisen 1996 kääntämänä "Herra, hetki se on pyhä".

Lähteet
-------

1. ↑  Oscar Lövgren: *Psalm- och sånglexikon*, s. 773. Gummesons bokförlag, Stockholm, 1964. (ruotsiksi)
2. 1 2  Woltersdorf, Ernst Gottlieb *deutsche-biographie.de*. Viitattu 10.3.2022. (saksaksi)
3. ↑  Das ist eine selge Stunde *evangeliums.net*. Viitattu 10.3.2022. (saksaksi)
4. ↑  Per Olof Nisser, Inger Selander, Hans Bernskiöld: *Psalmernas väg Kommentaren till text och musik i Den svenska psalmboken*
Band 2 Psalmerna 205-429
(ruotsiksi)*, s. 509. Wessmans musikförlag AB Visby, 2017. ISBN 978-91-877-052-0. (ruotsiksi)*


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Alankomaat

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* RISM

 |

 |
**Marshallinsaarten maantiede** kuvaa Marshallsaarten maantieteellisiä seikkoja. Marshallsaaret on saarivaltio, joka sijaitsee hieman päiväntasaajan pohjoispuolella Tyynellämerellä, Mikronesian ja Kiribatin pohjoispuolella. Saarivaltioon kuuluu yli 1000 saarta, jotka ovat suurimmalta osaltaan koralleista muodostuneita atolleja. Nämä saaret muodostavat kaksi saarijonoa, jotka ovat suurinpiirtein pohjois-eteläsuuntaisia. Näistä saarijonoista itäisempi on Ratak ja läntisempi Ralik. Marshallsaarilla keskimääräinen lämpötila vuosittain on 25°C. Kuuminta aikaa on kesäkuulta elokuulle ja viileintä ja myöskin sateisinta on loka-marraskuussa. Saarten rannikon tuntumassa elää viisi merikilpikonnalajia ja lisäksi siellä esiintyy ajoittain delfiinejä ja valaita.

Marshallinsaarten saarten ympäristössä on suuria laguuneja, muun muassa maailman suurin laguuni, Kwajalein. Saaristoja lähellä olevilla merialueilla on myös useita merenalaisia tulivuoria.

Lähteet
-------

1. ↑  Detlef Wienecke-Janz: *Maailmalla, Afrikka ja Oseania*, s. 248-249, 280. Suomentanut Elina Eichhorn, Arto Häilä, Eija Kämäräinen, Riitta Virkkunen. Weilin+Göös, 2009. ISBN 978-951-0-33477-5.
2. ↑  Marshall islands *Education resources*.  2023. PacIOOS. Viitattu 20.7.2023.
**Markkinatuomioistuin** on oikeusinstanssi, joka on asetettu käsittelemään markkinoihin ja markkinointiin liittyviä asioita. Sen erottaminen tavallisista tuomioistuimista perustuu ajatukseen, että kyseisten asioiden oikeudelliseen käsittelemiseen tarvitaan erityisasiantuntemusta tai alakohtaista edustusta. Suomessa tässä erityistehtävässä on markkinaoikeus ja Ruotsissa patentti- ja markkinaoikeus (ruots. *Patent- och marknadsdomstolen*). Monissa maissa toimivalta on annettu muille virastoille kuin oikeuksille ja se jakautuu eri maissa erilailla. Yhdysvalloissa markkinatuomioistuimena on United States Court of International Trade.

Lähteet
-------

1. ↑  Havansi, Erkki.: *Oikeudenkäynti ja pakkotäytäntö : prosessioikeuden oikeusdogmaattiset perusteet*. Helsinki: Helsingin yliopisto, oikeustieteellinen tiedekunta, 2007. 141406232. ISBN 9789521023309, 9521023309. Teoksen verkkoversio (viitattu 25.3.2019).
2. ↑  Jussi Karttunen: Teollis- ja tekijänoikeusasioiden keskittäminen markkinaoikeuteen *Oikeusministeriön julkaisu 36/2011*. Viitattu 24.3.2019.
**Hjalmar Hagelstam** (13. huhtikuuta 1899 Hyvinkää – 4. syyskuuta 1941 Uusikirkko) oli suomalainen taidemaalari ja -graafikko, kuvittaja ja lavastaja. Vapaan taidekoulun opettajana hän toimi 1938–1940, ja samoihin aikoihin hän kirjoitti taidearvosteluja Svenska Pressen -lehteen. Monipuolinen Hagelstam toimi myös mainos- ja pilapiirtäjänä.

Hjalmar Hagelstam syntyi Hyvinkäällä juuri ennen vuosisadan vaihdetta huhtikuussa 1899. Hänen vanhempansa olivat professori Jarl Alarik Hagelstam ja Anna Eleonora o.s. Ehrnrooth. Hagelstam avioitui Kitty Maria Fazerin kanssa 1927 ja erosi tästä 1939. Hagelstam oli sotilasarvoltaan kornetti. Hän kaatui jatkosodan aikana Kannaksella syyskuussa 1941.

Ylioppilaaksi tultuaan Hagelstam aloitti taideopintonsa Helsingin yliopiston piirustussalissa, jossa hän opiskeli vuosina 1918–1923. Viimeisen opiskeluvuotensa aikana hän kävi myös Suomen Taideyhdistyksen piirustuskoulua, minkä jälkeen hän jatkoi taideopintojaan Pariisissa vielä neljän vuoden ajan sekä Italiassa 1929.

Hagelstam oli henkilö-, maisema- ja muotokuvamaalari sekä lähinnä etsausta menetelmänään käyttänyt taidegraafikko. Hän suunnitteli myös abstraktit seinämaalaukset Bauhaus-henkiseen Fazerin kahvilaan vuonna 1930.

Lähteet
-------

1. 1 2  Martti Strang: Geneanet - Martti Strang *gw5.geneanet.org*. Viitattu 18.1.2012.
2. 1 2 3  Oravien aarteita, grafiikkaa 60-luvun kodissa Jyväskylän taidemuseo. Viitattu 18.1.2012.
3. ↑  Julia Donner: Sininen laulu. Suomen taiteiden tarina. Yleisradio.  Arkistoitu 23.5.2009. Viitattu 18.1.2012.
4. ↑  Järvi, Olavi: *Parhaat pilapiirtäjämme*, s. 39–41. Helsinki: Tammi, 1979. ISBN 951-30-4434-3.
5. ↑  Toim. Iisakki Laati, Yrjö Blomstedt, Ilmari Havu ja Lauri Poijärvi: Kuka kukin oli – Henkilötietoja 1900-luvulla kuolleista julkisuuden suomalaisista *fi.wikisource.org*. Viitattu 18.1.2012.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Uppslagsverket Finland

 |

 |
**Markkinoinnin viikko**, vuoteen 2016 saakka **Markkinointiviestinnän viikko**, vuoteen 2007 saakka *Mainonnan viikko*, on markkinointi- ja viestintäalan maksuton vuosittainen koulutus- ja messutapahtuma syys–lokakuussa.

Markkinointiviestinnän viikko
-----------------------------

Markkinoinnin, teknologian ja luovuuden liiton (MTL) ja Helsingin Katajanokalla sijaitsevan Wanhan Sataman vuosina 2007–2015 järjestämä tapahtuma oli alan suurin vuosittainen kokoontuminen. Tilaisuus sai alkunsa, kun Communication Management ja Mainonnan viikko -tapahtumat yhdistettiin vuonna 2007. 

Markkinointiviestinnän viikon tavoitteena oli kasvattaa suomalaisen markkinointiviestinnän kentän osaamista ja tuoda alan kuumimmat keskustelunaiheet esiin. Seminaariesityksissä esiintyivät Suomen johtavat markkinoinnin ja viestinnän alan asiantuntijat. Tilaisuuksien aiheina oli esimerkillisiä markkinointiviestinnän kampanjoita ja yleisempiä aiheita, kuten mainonnan sääntely sekä tuotteiden ja palvelujen kaupallistaminen. Tavoitteena oli nostaa yleiseen keskusteluun markkinointiviestinnän ajankohtaisia asioita, haastaa uusia näkökulmia toimintaan sekä luoda verkostoja.

Vuonna 2016 viikon sisältöä päätettiin muuttaa markkinoinnin strategista suunnittelua korostavaksi, ja tapahtuman uudeksi nimeksi otettiin **Markkinoinnin viikko**. Samalla tapahtuma muutti Wanhasta Satamasta Messukeskukseen Pasilaan.

Lähteet
-------

1. ↑  Markkinointiviestinnän viikko onnistui Wanhassa Satamassa (Arkistoitu – Internet Archive), *Mediaviikko* 25.9.2015. Viitattu 23.11.2016.
2. ↑  Markkinointiviestinnän viikko muuttuu ja muuttaa, Markkinointi & Mainonta 8.3.2016.
**Hjalmar Kokko** (ven. Ялмар Матвеевич Кокко, 4. maaliskuuta 1898 Helsinki – 1941 Itä-Karjala) oli suomalainen painija ja painivalmentaja. Hän siirtyi sisällissodan jälkeen Neuvosto-Venäjälle ja voitti myöhemmin Neuvostoliiton mestaruuden kreikkalais-roomalaisen painin 67 kg:n sarjassa.

Elämä ja ura
------------

Helsingin Jyryä edustanut Kokko osallistui Suomen sisällissotaan seuran urheilijoista kootun Jyryn komppanian riveissä, ja pakeni sodan loppuvaiheessa Neuvosto-Venäjälle. Vuosina 1921–1923 Kokko opiskeli Pietarin kansainvälisessä punaupseerikoulussa. Talvella 1922 hän taisteli Toivo Antikaisen johtamassa hiihtokomppaniassa rajan yli tunkeutuneita suomalaisjoukkoja vastaan. Kurssin suoritettuaan Kokko toimi punaupseerikoulussa liikunnanopettajana 1923–1926. Vuonna 1926 Kokko voitti kreikkalais-roomalaisen painin Neuvostoliiton mestaruuden sarjassa 67 kg, ja 1928 hän sijoittui Moskovan spartakiadien yhteydessä järjestetyissä mestaruuskilpailuissa pronssille. Vuosina 1932–1937 Kokko oli painivalmentajana Karjalan autonomisen tasavallan urheiluinstituutissa, jonka jälkeen hän siirtyi paininopettajaksi P. F. Lesgaftin kansalliseen fyysisen kasvatuksen instituuttiin Leningradiin.

Kokko osallistui talvisotaan, ja natsi-Saksan hyökättyä Neuvostoliittoon kesällä 1941, hän ilmoittautui vapaaehtoiseksi rintamapalvelukseen. Kokon kuolemasta ei ole tarkkaa tietoa. Erään version mukaan hän olisi kadonnut taistelutehtävässä joulukuussa 1941. Toisen mukaan Kokko johti suomalaisten linjojen takana toiminutta erikoisosastoa, joka joutui väijytykseen Sortavalan lähistöllä. Joidenkin tietojen mukaan Kokko lähetettiin rintaman yli vakoojana ja kiinni jäätyään teloitettiin. Tarinan mukaan hän tempaisi paitansa auki teloitusryhmän edessä ja osoitti rintaansa tatuoitua Jyryn merkkiä kehottaen ampumaan siihen.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Кокко Ялмар (Ялмари, Яльмар) Матвеевич (1898–1941) *Красные финны в Карелии*. Karjalan tasavallan kansallinen arkisto. Viitattu 1.9.2020. (venäjäksi)
**Hjalmar Leopold Lundgrén** (29. kesäkuuta 1854 Viipuri – 10. toukokuuta 1938 Sofia Bulgaria) oli Venäjän keisarillisessa armeijassa palvellut suomalainen kenraaliluutnantti.[1]

Lundgrénin vanhemmat olivat kauppias Johan Lundgrén ja Kristina Fagerström ja puoliso vuodesta 1880 Alexandra Nikolajevna Shuskina. Lundgrén tuli oppilaaksi Haminan kadettikouluun 1867 ja määrättiin sieltä valmistuttuaan vänrikkinä palvelukseen 27. tykistöprikaatiin. Hänet ylennettiin aliluutnantiksi 1877. Turkin sotaan 1877–1878 Lundgrén osallistui prikaatissaan, sodan lopulla hänet ylennettiin luutnantiksi ja 1884 alikapteeniksi. Vuonna 1885 hänet siirrettiin aliratsumestarin arvoisena santarmiosaston palvelukseen Pietariin. Lundgrén toimi ratsumestariksi ylennettynä Veržbolovon rautatiesantarmiosaston päällikön apulaisena 1885–1896 ja sitten everstiluutnantiksi ylennettynä Pietarin ja Varsovan välisen rautatien poliisisantarmihallinnon Tarton osaston päällikkönä 1896–1905. Vuonna 1905 Lundgrén ylennettiin everstiksi ja nimitettiin Poltavan kuvernementtiin Ukrainaan Krementšugin rautateiden poliisisantarmihallinnon päälliköksi. Hän toimi tässä tehtävässä kevään 1917 vallankumoukseen saakka, jolloin hän sai eron kenraaliluutnantiksi ylennettynä. Bulgarian valtiolta saamansa eläkkeen turvin Lundgrén muutti puolisoineen Sofiaan vuonna 1935.[1]

Lähteet
-------

1. 1 2  Hjalmar Leopold Lundgrén *Suomalaiset kenraalit ja amiraalit Venäjän sotavoimissa 1809–1917*. Biografiakeskus, Suomalaisen Kirjallisuuden Seura. (Viitattu 15.3.2020)