recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Olavi Rytkönen** (s. 1967) on suomalainen toimittaja, juontaja ja savontaja.

Rytkönen on tunnettu lukuisista savon murteelle kääntämistään sarjakuvista (Asterix, Harald Hirmuinen, Lucky Luke) ja muista savonnetuista teksteistä (Apostolien teot, Hustler, Positiivisuutta savolaisittain) sekä Radio Savon monivuotisesta nimikko-ohjelmastaan Radio Rytkönen (2009-2010 Rytkösen Soitot), kuten myös Radio Sandelsilla lähetetystä rootsmusiikin erikoisohjelmastaan Rytkösen Juurikasvu. 

Savontajan ura alkoi 1997 Asterix-sarjakuvan käännöskilpailun voitosta. Rytkönen ja Paula Antila Helsinki Mediasta palkittiin keväällä 1998 Kemin Sarjakuvapäivillä Lempi International -tunnustuspalkinnolla vuoden parhaasta käännösalbumista, *Opeliksin Orjalaevasta*.

Vuodesta 1990 vuoteen 1999 asti Rytkönen työskenteli vapaa-ajanohjaajana ja sittemmin hän on toiminut ohjelmapalvelu- ja mediayrittäjänä. Rytkösen toimialaan kuuluvat tapahtumajuonnot ja erilaiset ohjelmapalvelut. Toimittajana ja kolumnistina hän on työskennellyt vuodesta 2005 Iisalmen Kaupunkilehdessä ja sittemmin myös Savon Silmukka ja Kainuun Silmukka-lehdissä. Kolumnistina Rytkönen on 2000-luvun alussa toiminut myös Savon Sanomissa, Iisalmen Sanomissa sekä Warkauden Lehdessä. 
Vuosina 2008-09 Rytkönen työskenteli copywriter-toimittajana joensuulais-kuopiolaisessa Idealmainos Oy:ssä. Vuodesta 2012 Rytkönen on säännöllisesti kirjoittanut yrityskuvalehti Savon XPressiin sekä musiikkijulkaisu MusaSavoon. Rytkönen on myös avustanut aktiivisesti Blues News -lehteä keikka- ja konserttiraporttien, henkilöhaastattelujen ja levyarvioiden kautta.

Vuonna 1990 Tanhuvaaran Urheiluopistosta valmistunut Rytkönen on 2010-luvulla työskennellyt myös urheilutapahtumien kuuluttajana yleisurheilun eliittikisoista triathloniin ja maastopyöräilystä reiska-jalkapalloon. Eukonkannon MM-kisoissa Rytkösen selostusta ja kuulutuksia on kuultu jo vuodesta 1999 alkaen. 

Rytkönen on juontanut Finnish Blues Awards -palkintogaalaa alusta lähtien eli vuodesta 2015. Monien muiden musiikkitapahtumien juontojen lisäksi Rytkönen on harrastemielessä soittanut kitaraa ja laulanut mm.yhtyeissä Shakin Skeletons, Litteiden Housujen Miehet, Hyllönen&Pyllönen sekä vieraillut mm. Halavatun Papat -yhtyeen keikoilla.

Rytkönen on ajanut aktiivisesti lavarunouden asiaa Suomessa ja toimittanut Liken kustantamana vuonna 2003 ilmestyneen teoksen *Parhaat lavarunot - Johdatus Poetry Slamiin*, osa 1*,* sekä toiminut mc:nä kaikissa Poetry slamin SM-loppukilpailuissa sekä useissa karsintakisoissa vuodesta 2001 alkaen.

Rytkönen on myös kirjoittanut Paasilinnan kustantamana teokset *Normikeikka 1 ja 2* sekä Hai-kustannuksen kanssa teoksen *Iskelmän Musta Kirja* yhdessä Mikko E.Sovijärven kanssa.

Olavi Rytkönen on toiminut sekä Pohjois-Savon kirjallinen yhdistys Vestäjät ry:n että Kuopio Festivals ry:n hallituksessa.

Lähteet
-------

1. ↑  Olavi Rytkönen kaivaa esiin iskelmämusiikin takapihan kukat ja rikkaruohot *Yle Uutiset*. Viitattu 31.7.2017.
2. ↑  Kustannusosakeyhtiö Paasilinna *paasilinna.fi*.  Arkistoitu 1.4.2017. Viitattu 31.7.2017.

Aiheesta muualla
----------------

* www.rytkönen.net - Olavi Rytkösen kotisivut
**Puolustuslaitoksen leski- ja orpokassa** oli aiemmin Suomessa eläkelaitos, josta maksettiin puolustuslaitoksen virkamiesten leskien ja turvattomien lasten eläkkeet.

Toiminta
--------

### Kassan osakkaat

Puolustuslaitoksen leski- ja orpokassan osakkaina olivat puolustusministeriön, puolustuslaitoksen ja suojeluskuntajärjestön peruspalkkaiset virat ja toimet, paitsi jos virka kuului johonkin toiseen leski- ja orpokassaan sille vahvistetun ohjesäännön mukaan. Eläkekassan osakkaita olivat siihen kuuluvien virkojen ja toimien vakinaiset haltijat.

Eläkekassaan kuuluvat virat ja toimet oli jaettu 12 luokkaan vuoden 1923 palkkauslaissa määrättyjen palkkausluokkien perusteella.

### Eläkkeen maksaminen

Eläkkeen saamisen yleisenä edellytyksenä oli, että vainaja oli kuollessaan eläkekassan osakas. Eläke suoritettiin yleisesti sen eläkeluokan mukaan, johon vainajan virka tai toimi viimeiseksi kuului.

Leskivaimon vuotuinen eläke vaihteli 10 800 markasta 1 700 markkaan. Jos osakkaalta oli jäänyt eloon leski sekä yksi tai useampia sellaisia lapsia, jotka eivät olleet täyttäneet 18 vuotta, eläkkeeseen oli lisättävä yhdestä lapsesta 40 % täydestä eläkkeestä, sen lisäksi toisesta lapsesta 25 %, ja jokaista sitä seuraavasta lapsesta 10 % täydestä eläkkeestä.

Jos vain lapsilla oli oikeus eläkkeeseen, oli yhden lapsen eläke kaksi kolmasosaa täydestä eläkkeestä, kahden lapsen eläke yhteensä sama kuin täysi eläke, ja jos lapsia oli useampia, lisättiin eläkkeeseen kolmannesta lapsesta 40 %, neljännestä 20 % ja jokaisesta seuraavasta lapsesta 10 % täydestä eläkkeestä.

### Eläkkeen hakeminen

Eläkettä haettiin eläkekassan johtokunnalta, ja hakemukseen oli liitettävä virkaluettelo tai asianomaisen päällystön antama nimikirjanote, jossa annettiin tieto siitä virasta tai toimesta, jossa osakas viimeksi oli ollut, papintodistus tai ote siviilirekisteristä ja lääkärintodistus tarvittaessa.

Katso myös
----------

* Sotaväen ja eräiden kulkulaitosvirastojen leski- ja orpokassa
* Leski- ja orpokassa

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6  Hakkila, Esko (toim.): "Eläke", *Lakiasiain käsikirja*, s. 159. Porvoo: Werner Söderström Oy, 1938.

### Lakiviitteet

1. ↑  Laki valtion viroista ja toimista suoritettavan palkkauksen perusteista (Suomen asetuskokoelma 299/1923. Annettu 29.12.1923.)
2. ↑  Puolustuslaitoksen leski- ja orpokassan ohjesääntö 29.5.1931, muutettu 19.12.1934.
**Lauri Olavi Niinikoski** (22. heinäkuuta 1912 Lavia – 23. joulukuuta 1990 Karkkila) oli suomalainen suojeluskuntaupseeri, työnjohtaja ja näytelmäkirjailija.

Niinikoski kävi keskikoulun. Hän toimi metsätyönjohtajana ja Metsälautakunnassa vuosina 1945–1950, vientitoimijana oy Saxen & co yhtiössä vuosina 1951–1962, varastonhoitajana TVH:lla vuosina 1963–1970 ja Vesihallituksessa 1970–1975. Lavian suojeluskunnan paikallispäälliköksi Niinikoski nimitettiin reservin vänrikkinä vuonna 1939. Siinä ominaisuudessa
hän joutui viemään kotikuntansa miehet kahteen sotaan joista selvisi hengissä, luutnantin arvoisena. Niinikoski toimi aktiivisesti Lavian suojeluskunnan näytelmäkerhossa. Näyttelemisen ohella Niinikoski harrasti urheilua.

Koko sodanjälkeisen ajan Niinikoski eli Karkkilassa. Hän kirjoitti yhdessä Olavi Virtasen kanssa urheiluseura Karkkilan Poikien historiikin. Lisäksi hän kuului kirjan "Satakuntalaispataljoonan IX/KT-Pr:n tie 1939-40" toimituskuntaan. Niinikoski kirjoitti yhden näytelmän, jolla hän osallistui Kariston seuranäytelmäkilpailuun.

Niinikosken puoliso oli Hilkka (o.s. Ropo). Niinikoskelle myönnettiin 4 lk Vapaudenristi vuosina 1940 ja 1944. Lisäksi hän on saanut Karkkilan Poikien hopeisen ansiomerkin. Seuran sihteerinä hän toimi vuosina 1946–1951.

Näytelmiä
---------

* *Ulosmittaus* : yksinäytöksinen pila. Seuranäytelmiä 528. Karisto 1951

Muita julkaisuja
----------------

* Olavi Niinikoski ja Olavi Virtanen, *Karkkilan Pojat 1933–1958*, kirja 46 sivua, julkaisija Karkkilan Pojat, 1958
* Olavi Niinikoski, *Talvisodan joulunviettoa Sallan suunnalla 1939*, Kansa taisteli, 1958, No 11-12

Lähteet
-------

* Olavi Niinikoski SKS:n kirjailijamatrikkelissa (toimimaton linkki)
* Kirjasampo.fi : Olavi Niinikoski

### Viitteet

1. ↑  Niinikoski Lauri Olavi, hautakuva albumissa:Karkkilan Uusi hautausmaa alue E (vaatii kirjautumisen) *suomenkirkkojajahautausmaita.fi*. Viitattu 13.3.2023.
2. 1 2 3  Suomen Kirjailijat 1945–1980, Niinikoski, Lauri Olavi, sivu 437, toimittajat Maija Hirvonen, Hannu Launonen, Anna Nybondas, Inger Bäcksbacka, Suomalaisen Kirjallisuuden Seuran toimituksia 402, Helsinki 1985
3. ↑  Paikallissanomat Mouhijärven, Suodenniemen ja Lavian kunnista, 1939, No 36, sivu 4, julkaistu 7.9.1939
4. ↑  Risto Niinikoski: Someron Joulu 2018, sivut 70–74 *bin.yhdistysavain.fi*.
5. ↑  Olavi Niinikoski, Ajanmukainen urheilukenttä tarvittaisiin Laviassa välttämättä, Satakunnan Kansa, 1938, No 172, sivu 8, julkaistu 30.7.1938
6. ↑  KP Info *karkkilanpojat.com*. Viitattu 13.3.2023.
Puolustusvoimien radiolaitoksen vaakuna
**Puolustusvoimien radiolaitos** (ruots. *Försvarets radioanstalt*, lyhenne FRA) on Ruotsin puolustusministeriön alainen siviiliorganisaatio, joka suorittaa signaalitiedustelua.

Radiolaitoksen päämaja on Lovön saarella Ekerössä. Sen budjetti oli vuonna 2008 562 miljoonaa kruunua, ja sillä oli 650 työntekijää.

18. kesäkuuta 2008 hyväksytyn ja 1.1.2009 voimaan tulleen lain 2006/07:63 (FRA-laki, ruotsiksi FRA-lagen) mukaan FRA saa salakuunnella kaikkea Ruotsin läpi kulkevaa viestiliikennettä, esimerkiksi puheluja, Internet-selailua ja sähköposteja. Lain päätarkoitukseksi on ilmoitettu terrorismin ja järjestäytyneen rikollisuuden torjuminen. Vuoden 2008 aikana FRA rekrytoi voimakkaasti ja henkilöstömäärä oli tarkoitus nostaa 900:aan.

Marraskuun 2007 tietojen mukaan FRA:lla oli maailman viidenneksi nopein supertietokone.

Katso myös
----------

* Luettelo tiedustelupalveluista
* Maailmanlaajuista joukkovalvontaa koskevat paljastukset (2013 alkaen)

Lähteet
-------

1. ↑
**Olavi "Olli" Rissanen** (s. 26. maaliskuuta 1947 Kuopio) on suomalainen jalkapalloilija ja myöhemmin jalkapallovalmentaja. Hänen pelipaikkansa oli hyökkääjä. Rissanen pelasi SM-sarjassa yhteensä 403 ottelua, joissa hän teki yhteensä 185 maalia. Vielä 40-vuotiaana viimeisenä SM-sarjakautenaan hän teki viisi maalia.

Maajoukkueessa Rissasen tilille kertyi yhteensä 40 A-maaottelua ja hän teki niissä 7 maalia.

Hän toimi Kuopion Palloseuran toisena valmentajana loppukauden 1989 ja sen jälkeen kaksi kokonaista kautta 1990–1991. Ensimmäisen kauden saavutuksena oli Suomen Cupin voitto.

Seurat
------

|  |  |
| --- | --- |
| 1964–1969 | Kuopion Elo |
| 1970–1981 | Kuopion Palloseura |
| 1982–1987 | Kuopion Pallotoverit |

Saavutukset pelaajana
---------------------

* Suomen mestaruus 1974 ja 1976
* Suomen mestaruushopeaa 1975, 1977 ja 1979
* Vuoden avainpelaaja 1975

Saavutukset valmentajana
------------------------

* Suomen Cupin voittaja 1989

Lähteet
-------

* *Jalkapallon pikkujättiläinen WSOY 2003*
* ss.fi 11.4.2012, Olli Rissanen palaa kentälle Elon paidassa (Arkistoitu – Internet Archive)
**Le Marais** on Pariisin kaupunginosa, joka sijaitsee 3. ja 4. arrondissementissa. Aiemmin alue tunnettiin lähinnä juutalaiskaupunginosana ja nykyään alue tunnetaan myös homokulttuuristaan.

Historia
--------

Nimi *Le Marais* (marski tai suo) on peräisin keskiajalta. Alueella oli aikoinaan tori ja kauppapuutarha. Temppeliherrat perustivat 1100-luvulla Le Maraisiin Le Templen, valtavan linnoitetun luostarin. Vuonna 1360 tuleva kuningas Kaarle V muutti alueella sijainneeseen uuteen kuninkaalliseen asuntoonsa. Vuonna 1607 alueelle ryhdyttiin rakentamaan Pariisin ensimmäistä asuintalojen ympäröimää aukiota. Henrik IV varasi itselleen yhden rakennettavista taloista. Aukio nimettiin Place Royaleksi, mutta vuodesta 1800 lähtien se on tunnettu nimellä Place des Vosges. Le Marais on Pariisin värikkäin alue. Ensimmäiset juutalaiset muuttivat sinne 1200-luvulla. 1800-luvulla saapui suuri siirtolaisuusaalto Venäjältä, Puolasta ja Keski-Euroopasta. 1950- ja 1960-luvulla kortteliin muutti sefardijuutalaisia Algeriasta, Tunisiasta, Marokosta ja Egyptistä.

Muuta
-----

Le Maraisissa on synagogia, leipomoita ja košer-ravintoloita, joista kuuluisin on Jo Goldenberg. Juutalainen asutus on kehittynyt *Rue des Rosiers*´in kortteliin.

* Le Maraissa sijaitseva Place des Vosges on Pariisin vanhimpia aukioitaLe Maraissa sijaitseva Place des Vosges on Pariisin vanhimpia aukioita
* Košer-ravintola Jo GoldenbergKošer-ravintola Jo Goldenberg
* Juutalainen kauppaJuutalainen kauppa
* Ravintola Chez MarianneRavintola *Chez Marianne*

Lähteet
-------

1. ↑  Paris *Britannica Academic, Encyclopædia Britannica*. Encyclopædia Britannica Inc. Viitattu 27.11.2017. (englanniksi)

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Le Marais**.
**Olavi Osvald Rinteenpää** (24. syyskuuta 1924 Helsinki – 10. tammikuuta 2022 Kerava) oli suomalainen este- ja kestävyysjuoksija. 

Rinteenpää oli 1950-luvun alkupuoliskolla maailman parhaita 3 000 metrin estejuoksijoita. Hän voitti EM-hopeaa esteissä Bernissä 1954 tuloksella 8.52,4. Hän oli juossut Helsingin olympialaisissa 1952 matkalla neljänneksi (8.55,60). Melbournen kisoissa 1956 Rinteenpää karsiutui alkuerissä ja oli vuoden 1958 EM-kisoissa Tukholmassa yhdeksäs (8.52,6).

Rinteenpää juoksi 2. heinäkuuta 1953 Helsingissä ajan 8.44,4. Se oli uusi maailman- ja Euroopan ennätys ja rikkoi Horace Ashenfelterin ME:n sekunnilla ja Petar Šegedinin EE:n 3,4 sekunnilla. Matkan ennätyksiä alettiin kuitenkin virallisesti ratifioida vasta seuraavana vuonna. Rinteenpään ajan alitti ensimmäisenä Jerzy Chromik elokuussa 1955.

Rinteenpää voitti maastojuoksun pitkän matkan (10 km) Suomen mestaruuden huippuvuotenaan 1953. 22. marraskuuta 1953 hän juoksi Brysselin kansainvälisissä maastojuoksukilpailuissa kahdeksanneksi. Seuratasolla hän edusti Helsingin Kisa-Veikkoja.

Kuollessaan Rinteenpää oli vanhin elossa ollut suomalainen olympiaurheilija.

Ennätykset
----------

|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
| 3 000 metrin esteet | 8.44,4 | Helsinki | 2. heinäkuuta 1953 |
| 3 000 metriä | 8.14,8 | Turku | 17. heinäkuuta 1953 |
| 5 000 metriä | 14.11,2 | Hamina | 13. syyskuuta 1956 |
| 10 000 metriä | 30.00,2 | Imatra | 13. heinäkuuta 1953 |

Lähteet
-------

* Olavi Rinteenpää Tilastopaja (vaatii kirjautumisen, maksullinen palvelu).
* 
* 

### Viitteet

1. 1 2  Estejuoksun arvokisamitalisti Olavi Rinteenpää on kuollut *Ilta-Sanomat*.  11.1.2022. Viitattu 11.1.2022.
2. ↑  Olavi Rinteenpään kuolinilmoitus.  *Helsingin Sanomat*, 30.1.2022, s. C 12.
3. ↑  Sankala, Suvi: Olavi Rinteenpää 1924–2022 *Helsingin Sanomat*.  9.2.2022. Viitattu 9.2.2022.
4. ↑  Pirhonen, Pentti: *Mitä Missä Milloin 1955*, s. 342. Helsinki: Kustannusosakeyhtiö Otava, 1954.
5. ↑  Olavi Rinteenpää 1924 – 2022 *Suomen Olympiakomitea*.  12.1.2022. Viitattu 18.1.2022.
Järven neito kertoo Arthurille Excalibur-miekasta. Aubrey Beardsleyn kuvitusta J. M. Dent & Co:n vuosina 1893–1894 julkaisemaan *Le Morte Darthur* -laitokseen.
**Le Morte d’Arthur** tai **Le Morte Darthur** on sir Thomas Maloryn vuonna 1470 kirjoittama proosaversio kuningas Arthurin legendasta. Se on legendan ensimmäinen englanniksi kirjoitettu proosaversio. Teoksen painoi ja julkaisi kirjanpainaja William Caxton vuonna 1485. Lontoon British Libraryssa on *Le Morte d’Arthurin* ainut säilynyt käsikirjoitus.

*Le Morte d’Arthur* kertoo kuningas Arthurin ja pyöreän pöydän ritarien vaiheet aikajärjestyksessä alkaen Arthurin syntymästä. Maloryn versio tarinasta perustuu ranskalaisiin ritarirunoelmiin, mutta painottaa esikuviensa hoviromantiikan sijaan ritarien veljeyttä ja yhtenäisyyttä. Malory tuo tarinan keskiöön myös petoksen – Lancelotin ja Guineveren aviorikoksen – joka lopulta johtaa pyöreän pöydän ritarien tuhoon.

Suomenkieliset laitokset
------------------------

* *Arthur kuningas ja hänen jalot ritarinsa : tarinoita Thomas Maloryn Morte d'Arthurista,* suomentanut Aino Lehtonen. WSOY, 1908
* *Pyöreän pöydän ritarit.* Lyhentäen suomentanut Marja Helanen-Ahtola. Karisto 1979

Lähteet
-------

1. 1 2  The Editors of Encyclopaedia Britannica: Le Morte Darthur *Encyclopædia Britannica*. Encyclopædia Britannica, inc. Viitattu 6.8.2020. (englanniksi)
2. ↑  Arthur kuningas ja hänen jalot ritarinsa: tarinoita Thomas Maloryn Morte d'Arthurista Mary Macleodin toimittamasta valikoimasta suomentanut Aino Lehtonen *Finna.fi*. Viitattu 7.8.2020.
3. ↑  Pyöreän pöydän ritarit – Le morte d'Arthur *Finna.fi*. Viitattu 7.8.2020.
Hilda Thegerström
**Hilda Aurora Thegerström** (17. syyskuuta 1838 Tukholma – 6. joulukuuta 1907) oli ruotsalainen säveltäjä, pianisti ja pianonsoitonopettaja.

Opiskeltuaan Franz Berwaldin johdolla ja saatuaan valtion apurahan vuonna 1857 Thegerström matkusti Pariisiin ja Weimariin, jossa professorit Marmontel ja Liszt opettivat häntä. Hän esiintyi menestyksekkäästi konserttipianistina Weimarissa vuonna 1857 ja debytoi Pariisissa vuonna 1859.

Pian palattuaan Ruotsiin hän piti konsertin Tukholmassa ja jopa maaseudulla. Christina Nilsson debytoi eräässä Thegerströmin konsertissa Uppsalassa 1860-luvun alussa. Vuonna 1863 Thegerström asettui asumaan Göteborgiin ja toimi musiikinopettajana. Vuosina 1865–1868 tehdyn ulkomaanmatkan jälkeen hänelle tarjottiin pianonsoitonopettajan paikkaa Tukholman kuninkaallisessa musiikkikorkeakoulussa. Hän hyväksyi tarjouksen ja hoiti tehtävää vuosina 1872–1903.

Palkintoja ja huomionosoituksia
-------------------------------

* 1875 – Jäsen numero 449 Ruotsin kuninkaallisessa musiikkiakatemiassa
* 1895 – Litteris et Artibus -mitali

Teoksia
-------

* *Souvenirs suédois: La naïveté* pianolle, op. 1 (1857)
* *Souvenirs suédois: Nocturne et Rondoletto* pianolle, op. 2 (1857)
* *Några elementar-piano-fingeröfningar jemte skalorna uti rythmisk taktindelning* (1859)

Lähteet
-------

1. ↑  Nyström Pia, Kyhlberg-Boström Anna, Elmquist Anne-Marie: *Kungl. Musikaliska akademien: matrikel 1771-1995*. 2. korjattu ja laajennettu laitos. Stockholm: Musikaliska akad. 1996. Kungl. Musikaliska akademiens skriftserie, 0347-5158 ; 84. ISBN 91-85428-99-X.

Aiheesta muualla
----------------

* Thegerström, Hilda Aurora i Arvid Ahnfelt, *Europas konstnärer* (1887)
* Hilda Thegerström *Levande Musikarv* -arkistossa
* Hilda Aurora Thegerström Runeberg-projektissa
* Thegerström, 3. Hilda Aurora, *Nordisk familjebok* (2. laitos, 1919)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |

 |
**Hilda Theresia Borgström** (13. lokakuuta 1871 Tukholma, Ruotsi – 2. tammikuuta 1953) oli ruotsalainen näyttelijä. Borgström oli oppilaana Ruotsin kuninkaallisen oopperan baletissa 1880–1887, L. Josephsonin oppilaskoulussa 1887–1888. Hän oli W. Rydbergin seurueessa 1888–1889, Stora teaternissa Göteborgissa 1889–1890, Axel Bosinin seurueessa 1890–1891; August Lindbergin seurueessa 1891–1893, Helsingissä Svenska teaternissa 1893–1894, Albert Ranftin seuruessa 1894–1900, Dramatenissa 1900–1912 ja sen jälkeen vierailijana. Hänen merkittäviä roolejaan olivat muun muassa Hilde näytelmässä *Byggmästar Solness*, Cyprienne näytelmässä *Vi skiljas*, Katarina näytelmässä *Så tuktas en argbigga*, Lucy näytelmässä *Sällskap där man har tråkigt*, Hélène näytelmässä *Taifun*, Maria näytelmässä *Trettondagsafton*, Franciska näytelmässä *Minna von Barnhelm*, Lizzie näytelmässä *Syndafloden*, Annie näytelmässä *Anatole*. Hän sai Litteris et Artibus -mitalin.

Filmografia
-----------

* 1913 – Ingeborg Holm
* 1921 – Körkarlen
* 1940 – Ett brott
* 1942 – Rid i natt!
* 1942 – Lågor i dunklet
* 1944 – Klockan på Rönneberga
* 1944 – Kejsarn av Portugallien
* 1945 – Kungliga patrasket
* 1946 – Driver dagg faller regn
* 1948 – Banketten
* 1949 – Flickan från tredje raden

Lähteet
-------

1. 1 2  Walborg Hedberg och Louise Arosenius: Svenska kvinnor från skilda verksamhetsområden. S. 15–16. Albert Bonniers 1914 (ruotsiksi)
2. ↑  Hilda Borgström. Svensk Filmdatabas. Viitattu 30.4.2020

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Hilda Borgström**.
* Hilda Borgström Internet Movie Databasessa. (englanniksi)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Yhdysvallat
* Ruotsi
* Tšekki
* Korea

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Elonet

 |

 |
**Karboksylaatti** on karboksyylihapon konjugaattiemäs. Karboksylaatti-ioni, RCOO- syntyy karboksyylihapon, RCOOH dissosioituessa tai karboksyylihapon suolojen liuetessa.

Myös karboksyylihapon suoloja ja estereitä kutsutaan yleisesti karboksylaateiksi.

Esimerkkejä karboksylaatti-ioneista
-----------------------------------

Alle on listattu karboksylaatteja, joista suomenkielinen Wikipedia sisältää oman artikkelin. Ensin on kerrottu vastaava karboksyylihappo (suluissa: triviaalinimi), toiseksi sen karboksylaatin systemaattinen nimi (suluissa: triviaalinimi) ja kolmanneksi tiivistetty rakennekaava.

Yksiarvoisten happojen ionit
----------------------------

* Metaanihappo (muurahaishappo), metanaatti (formiaatti), HCOO-
* Etaanihappo (etikkahappo), etanaatti (asetaatti), CH3COO-
* Propaanihappo (propionihappo), propanaatti (propionaatti), C2H5COO-
* Butaanihappo (voihappo), butanaatti (butyraatti), C3H7COO-

Karboksyylihapon suolat
-----------------------

Karboksylaatti-ionit muodostavat metallikationien kanssa karboksylaattisuoloja. Esimerkiksi natriumasetaatti on etikkahapon natriumsuola.

Lähteet
-------

1. ↑  Gunawardena, Gamini: Carboxylate Ion *Organic Chemistry Glossary*.  24.8.2020. Viitattu 1.4.2021. (englanniksi)
Hilbert van der Duim, 1980
**Hilbert van der Duim** (s. 4. elokuuta 1957 Beetstersweach, Friisinmaa, Alankomaat) on entinen pikaluistelija. Kuten monet muutkin Alankomaiden menestyneet luistelijat, on hänkin friisiläinen.

Vuonna 1977 Hilbert van der Duim saavutti juniorien MM-pronssia. Ensimmäisen aikuisten arvokisamitalinsa, kultaisen, hän saavutti vuonna 1980 yleisluistelijoiden MM-kisoista. 1980 Lake Placidin olympiakisoissa hän osallistui kaikille matkoille parhaana sijoituksenaan 5 000 metrin kilpailun neljäs sija. 1981 hänen MM-kisansa menivät pilalle, kun hän lopetti 5 000 metrillä luistelemisen kierrosta liian aikaisin, mutta havahtui sitten jatkamaan luistelua yleisön ja valmentajien huudosta, loppusijoituksenaan yhdeksän. Toisen MM-kultansa hän saavutti vuonna 1982. Lisäksi vuosina 1984 ja 1985 hän saavutti pronssia.

EM-kisoista Duim saavutti hopeaa vuonna 1981. 
Vuonna 1982 hän saavutti pronssia ja vuosina 1983 ja 1984 kultaa. Vuonna 1983 hän saavutti lisäksi sprintterien MM-kilpailuista pronssia.

Vuonna 1985 van der Duim siirtyi maratonluistelun puolelle, missä menestyi melko hyvin. Vuonna 1986 hän voitti luonnonjäällä luistellut mestaruuskilpailut ja sijoittui legendaarisessa Elfstedentocht-luistelussa kahdeksanneksi. 28. marraskuuta 1986 hän luisteli Heerenveenin uuden luisteluhallin avaamisen kunniaksi tunnin luistelun epävirallisen maailmanennätyksen 39 492,80 metriä.

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Hilbert van der Duim**.
* Hilbert van der Duim Skateresults.com -tietokannassa (Arkistoitu – Internet Archive)
**Major League Baseball -kausi 1881** käsitti ainoastaan vuodesta 1876 toimineen National Leaguen. Kauden jälkeen *Eastern Championship Associationin* mestari New York Metropolitans kohtasi NL:n voittaneen Chicago White Stockingsin kolmen näytösottelun sarjassa. Mets voitti otteluista kaksi, White Stockings yhden. Kausi oli ensimmäinen, josta National League jatkoi seuraavalle kaudelle täsmälleen samalla jäsenistöllä.

Major League
------------


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

|  |
| --- |
| **National League** |
| **Sija** | **Joukkue** | **Voitot** | **Tappiot** | **Tasan** | **Voittosuhde** |   **GB** |
|
| 1. | Chicago White Stockings | 56 | 28 | 0 | .667 | – |
| 2. | Providence Grays | 47 | 37 | 1 | .560 |   9 |
| 3. | Buffalo Bisons | 45 | 38 | 0 | .542 | 10.5 |
| 4. | Detroit Wolverines | 41 | 43 | 0 | .488 | 15 |
| 5. | Troy Trojans | 39 | 45 | 1 | .464 | 17 |
| 6. | Boston Red Caps | 38 | 45 | 0 | .458 | 17.5 |
| 7. | Cleveland Blues | 36 | 48 | 1 | .429 | 20 |
| 8. | Worcester Ruby Legs | 32 | 50 | 1 | .390 | 23 |

Aiheesta muualla
* Baseball almanakka - National League 1881
 |
**USS Eastport** oli alun perin Etelävaltioiden rakentama höyrylaiva, jonka Pohjoisvaltiot kaappasivat käyttöönsä helmikuussa 1862. Uudet omistajat vahvistivat laivan panssarointia ja aseistusta tehden siitä ironclad-aluksen. Alus toimi mm. saattuevartiona sekä partioi sisävesiä etelävaltioiden alueella.

Palvelus
--------

Yhdysvaltain laivaston tykkiveneet *USS Conestoga*, *USS Tyler* ja *USS Lexington* valtasivat konfederaation höyrylaivan 7. helmikuuta 1862 Cerro Gordossa Tennesseessä. Vallattu alus siirrettiin Cairoon Illinoisiin, jossa se muutettiin ironcladiksi Yhdysvaltain maavoimien käyttöön. Alus lähti satamasta elokuun lopulla komentajakapteeni S. L. Phelpsin komennossa tehtävänään valvoa Mississippiä Saaren No 10 ja Arkansasissa sijaitsevan White Riverin välillä. Alus joutui kuitenkin palaamaan Cairoon korjattavaksi jo 1. lokakuuta, kun joella partioineet alukset siirrettiin maavoimilta laivastolle.

Alus liittyi laivaston muodostamaan Mississipin laivueeseen Vicksburgissa Mississipissä, mutta alus ajoi karille 2. helmikuuta 1863. Se joutui palaamaan Cairoon korjattavaksi. Alus valvoi 19. kesäkuuta jokiliikennettä Helenassa Arkansasissa. Se palveli uransa lopun saattuetehtävissä ja partioiden Mississipillä ja sen sivujoilla. Alus laski jokea alas 5. maaliskuuta aina Punaisen joen suulle liittyen maavoimien ja laivaston yhteisosastoon.

*Eastport* läpäisi esteet, jotka olivat Fort de Russyn kohdalla. Alus myös osallistui linnakkeen valtaukseen. Se jatkoi Punaista jokea ylävirtaan 5. huhtikuuta saakka aina Grand Ecoreen, jossa alus kääntyi ja aloitti paluumatkansa alavirtaan.

15. huhtikuuta 1864 se törmäsi Etelävaltion joukkojen asettamaan "torpedoon", joiksi kutsuttiin aikanaan lähihakeutuvia magneettimiinoja. Vuotoa ei huomattu alkuun ja alus upposi noin viiden tunnin kuluttua. Muutama päivä myöhemmin alus nostettiin ylös, riisuttiin tykeistä, siirrettiin ja upotettiin 26. huhtikuuta matalikolle, jottei se joutuisi Etelävaltioiden käsiin.

15. kesäkuuta 1865 Pohjoisvaltioiden siipiratasjokialus *S.S. Edward F. Dix* matkasi samaa jokea pitkin ja törmäsi *Eastportin* hylkyyn. *Edward F. Dix* upposi ironcladin viereen. Yhdysvaltain armeijan pioneerijoukot löysivät hylyt ja tutkivat ne vuonna 1995.

Lähteet
-------

* W. Craig Gaines: *Encyclopedia of Civil War shipwrecks*, s. 63-65. LSU Press, 2008. ISBN 0807132748.

### Viitteet

1. 1 2 3  DANFS - USS Eastport (Arkistoitu – Internet Archive)
**Tämäkohtu** on karu ja kirkas lähdepohjainen metsäjärvi Lohjan pohjoisosassa luoteisella Uudellamaalla. Sen pinta-ala on 1,4 neliökilometriä. Tämäkohdun itäiset lahdet sijaitsevat Karkkilan alueella. Etäisyys Lohjan keskustasta on 33 kilometriä pohjoiseen ja Karkkilasta seitsemän kilometriä länsiluoteeseen.

Maantiede
---------

Tämäkohdun suhteellisen suorakulmaisesta pääaltaasta työntyy etelään muodokas Runkkalanlahti. Pääaltaan koillisosan Miilulahti ja kaakkoisosan Pienojanlahti työntyvät itään Karkkilan alueelle. Saaria on kahdeksan, suurin niistä noin kahden hehtaarin laajuinen Isosaari. Runkkalanlahden suulla sijaitsee Salakkasaari. Tämäkohdun länsipuolisko on suurelta osin 10–20 metriä syvä, itäpuoliskolla on 13,5-metrinen syvänne. Lahdet ovat matalia. Pääaltaan rannoilla on rakennuskantaa, Runkkalanlahden rannat ovat rakentamatta.

Tämäkohdun pohjoispuolella sijaitsee rannoiltaan erittäin mutkitteleva Kolmperse-Vähävesi. Järvien välinen kannas on kapeimmillaan noin sata metriä leveä. Länsipuolella sijaitsee Antiainen. Tämäkohdun ja Antiaisen välinen Antiaisenkannas tunnetaan marjoistaan ja sienistään. Runkkalanlahden länsipuolella sijaitsee muutaman hehtaarin laajuinen Pojanto. Lahden kaakkoispuolella levittäytyy Runkkalansuo. Sen halki virtaa Tämäkohdun laskuoja, Runkkalanoja, Keskimmäinen-järveen, jonka korkeustaso on noin seitsemäntoista metriä Tämäkohtua alempi. Tämäkohtuun laskee pieniä puroja läheisiltä lammilta ja soilta.

Tämäkohdun ekologinen tila on erinomainen, järveä kuormittaa lähinnä ranta-asutus. Järven tilavuus on runsaat 8,5 miljoonaa kuutiometriä.

Tämäkohtu (23.066.1.007) kuuluu Räpsänjoen valuma-alueeseen (23.066), joka on kolmannen jakovaiheen vesistö Karjaanjoen vesistössä (23). Toinen jakovaihe on Pusulanjoen alue (23.06). Tämäkohtu on laajin Räpsänjoen alueen yhdestätoista yli hehtaarin laajuisesta vakavedestä.

Muuta
-----

Tämäkohdun ja sen lähialueen epätavanomaiset nimet (muun muassa Kaljakuru, Hutiluikku, Ryyppymäki) saattavat olla alueella toimineiden järvimalmenlouhijoiden antamia.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Tämäkohtu, vakavesi, Lohja
2. 1 2 3 4 5 6 7 8  Ympäristö.fi : Ympäristötiedon hallintajärjestelmä Hertta Ympäristötiedon hallintajärjestelmä Hertta. Viitattu 14.4.2021.
3. 1 2 3  Tämäkohtu. Järviwiki. Viitattu 14.4.2021.
4. 1 2 3  Tämäkohtu *Vesientila.fi*. Länsi-Uudenmaan vesi ja ympäristö ry. Viitattu 14.4.2021.
5. ↑  Antiaisenkannas *Uuvi.fi*. Uudenmaan virkistysalueyhdistys. Viitattu 14.4.2021.
6. ↑  Räpsänjoen valuma-alue (23.066). Järviwiki. Viitattu 14.4.2021.
**Sotavangit Suomessa 1941–1944** on Eino Pietolan kirjoittama sotadokumentti.

Teos perustuu asiakirjalähteisiin 64 188 venäläisen sotavangin kohtalosta Suomessa vuosina 1941–1944. Kirjassa kerrotaan, kuinka sotavankiasioiden hoito Suomessa järjestettiin, mikä oli suojeluskuntien rooli siinä, mihin ja miten vankileirejä perustettiin.

Pietola kertoo sotavankien käytöstä työvoimana, vankien huonosta asemasta – nälästä, sairauksista ja joukkokuolemista, vankien ja siviilien suhteista sekä leireillä käytetyistä rangaistusmuodoista. Pietola kertoo asiakirjojen pohjalta heimoaatteen toteuttamisesta Karjalan kannaksella ja siihen liittyneestä suomalaisten harjoittamasta rotuerottelusta, samoin kuin sotavankien palauttamisesta Neuvostoliittoon sekä jälkiselvittelyistä valvontakomission kanssa.

Teos sisältää runsaasti kuvamateriaalia ja asiakirjaliitteitä.

Teoksen kritiikkiä
------------------

Pietolan kirjan on arvioinut esimerkiksi historioitsija Hannu Rautkallio asenteelliseksi. Rautkallion mukaan kirja sisältää suoranaisia virheitä. Oikeustieteen tohtori Jukka Lindstedt on maininnut Pietolan kirjassaan esittämiä arvioita ja johtopäätöksiä perättömiksi ja virheellisiksi.

Lähteet
-------

1. ↑  Hannu Rautkallio: Manipulointia juutalaisten luovutuksilla.  *Kanava-lehti*, 2004, 2004. vsk, nro 1. Agricolan tietosanomat. Viitattu 18.3.2008.
2. ↑  Jukka Lindstedt: Vuoden 2003 kohutuin kirja.  *Oikeus-lehti*, 2004, 2004. vsk, nro 1. Agricolan tietosanomat. Viitattu 18.3.2008.
**Suomalaisia kirjanomistajanmerkkejä** on E. J. Ellilän kirjoittama tietokirja, joka ilmestyi vuonna 1938 Gummeruksen  kustantamana. Merkittäväksi teoksen tekee se, että se oli ensimmäinen suomenkielinen teos suomalaisista kirjanomistajanmerkeistä eli exlibriksistä.

Ellilä keräsi teokseensa kattavasti sen ajan tunnetuimpien eri alojen vaikuttajien kirjanomistajamerkkejä. Tunnetuimpia henkilöitä tai instituutioita, joiden kirjanomistajanmerkki löytyy teoksesta, ovat marsalkka Mannerheim, Volter Kilpi ja tasavallan presidentti. Teoksesta löytyy 136 teokseen liimattua alkuperäistä exlibristä. Tunnetuimpia taiteilijoita, jotka ovat piirtäneet kirjassa olevia merkkejä, ovat Helene Schjerfbeck ja Erkki Tanttu. Kirjasta otettiin vain 150 kappaleen painos numeroituna ja kirjailijan nimikirjoituksella varustettuna. Painoksen kokonaismäärä on lähellä edellä mainittua 150 kappaletta, vaikka on tullut tietoon hieman yli 150 numeron numeroituja ja kannettomia koevedosyksilöitä. Pienen painosmäärän ja mielenkiintoisen sisällön ansiosta se on muodostunut halutuksi keräilykohteeksi alan harrastajien ja bibliofiilien keskuudessa. Kirja on sidottu puoliranskalaisesti nahkaselkämyksellä ja kulmilla. Teksti on painettu ja alkuperäiset kirjanomistajamerkit kiinnitetty vaaleanruskealle paksulle paperille. Teos kuului Ellilän toimittamaan ja kirjoittamaan sarjaan *Nuoren voiman liiton (NVL) kirjanystävien harrastuspiirin julkaisuja* numerolla 5. Toisen maailmansodan jälkeen vuonna 1949 Ellilä kirjoitti teoksen *Tämä on minun exlibrikseni: uusia suomalaisia kirjanomistajanmerkkejä*, joka on jatko-osa *Suomalaisia kirjanomistajanmerkkejä* -teokselle.

Lähteet
-------

1. ↑  Kansalliskirjaston tietokanta Kansalliskirjasto. Viitattu 22.6.2012. [vanhentunut linkki]
2. ↑  Saraluoto, Hannu: Yllättävää tietoa E.J. Ellilän keräilyteoksesta *kaupunginkirjasto.lahti.fi*.  8.6.2005. Viitattu 22.6.2012. [vanhentunut linkki]

Aiheesta muualla
----------------

* (Arkistoitu – Internet Archive)
*
**USS H-4** (runkonumero SS-147) oli Yhdysvaltain laivaston H-luokan sukellusvene.

Valmistus
---------

*Pääartikkeli: H-luokka (sukellusvene, Yhdysvallat)*
Alus tilattiin Puget Soundin laivastontelakalta. Alus laskettiin vesille 9. lokakuuta 1918 ja otettiin palvelukseen 24. lokakuuta ensimmäisenä päällikkönään luutnantti Ralph O. Davis.

Palvelus
--------

Aluksen tukikohtana oli San Pedro Kaliforniassa, jossa se kuului ensin 6. sukellusvenedivisioonaan ja siten 7. sukellusvenedivisioonaan. Alus osallistui Yhdysvaltain länsirannikolla sisaralustensa kanssa erilaisiin taisteluharjoituksiin ja koulutuspurjehduksiin, joiden välillä se teki partiomatkat Santa Catalinan edustalla sekä huollot Mare Islandilla.

Alus lähti 25. heinäkuuta 1922 San Pedrosta sukellusvenedivisioonien ja emälaiva *USS Beaverin* kanssa. Osasto saapui 14. syyskuuta Norfolkiin käytyään Magdalenanlahdella, Corintossa ja Coco Solossa. Alus poistettiin 25. lokakuuta 1922 Norfolkissa palveluksesta ja poistettiin alusluettelosta 28. helmikuuta 1931. Se myytiin romutettavaksi 14. syyskuuta.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  DANFS - USS H-4

AG-luokan sukellusveneet

|  |  |
| --- | --- |
| 1. tilaus | *AG 11* - *AG 12* - *AG 13/AG 16* - *AG 14* - *AG 15* |
| 2. ja 3. tilaus | *AG 21* - *AG 22* - *AG 23* - *AG 24* - *AG 25* - *AG 26* |
| 4. tilaus | *AG 17* - *AG 18* - *AG 19* - *AG 20* - *AG 27* - *AG 28* |

|  |
| --- |
| Edeltäjä: *Svyatoi Georgi (1915)* – Seuraaja: *Svyatoi Georgi (1917)* |
**Sotiemme sankaritarinat** on toimittaja Marko Mannilan kirjoittama kirja, joka kertoo 20 suomalaisille sotilaille voitokasta tositarinaa talvi-, jatko- ja Lapin sodasta. Tarinat eivät ole sidoksissa keskenään, ja mukana on tunnettuja sotaretkiä kuten Suursaaren valtaus, ja vastaavasti pieniä yksittäisiä sankaruuden osoituksia kuten Ojasen bunkkerin tuhoaminen Ohtassa 1942. 

Muiden tarinoiden tapahtumapaikat ovat talvisodassa Russarö, Kuivaniemi, Tolvajärvi, Pelkosenniemi, Lemetti sekä Kitilä. Jatkosota: Bengtskär, Säiniö, Krivi, Petrovski Jam, Suursaari, Someri, Ahvenanmeri, Lavansaari, Helsinki, Kotka ja Sammatus. Lapin sodan sotaretken paikkana on Tornio.

Teoksen kirjoittaja Mannila (s. 1962) on helsinkiläinen toimittaja ja viestintäasiantuntija, joka harrastaa sotahistoriaa. Teoksen tarinat perustuvat tositapahtumiin. Teos perustuu haastatteluihin ja historialliseen tutkimustyöhön.

Lähteet
-------

* Mannila, Marko: *Sotiemme sankaritarinat*. Helsinki: Escrito, 2017. ISBN 978-952-68590-2-6. (suomeksi)

### Viitteet

1. ↑  Loponen, Teija: Puisia valetykkejä, aavehiihtäjiä ja siirretty kaupunki *Koillis-Helsingin Lähitieto*.  1.11.2017. Viitattu 12.5.2020.
2. ↑  Uotila, Timo: Sankaruus ja onnenkantamoiset pelastivat Suomen 1939-1945 *Uusi Suomi, Vapaavuoro (blogi)*.  17.3.2019. Viitattu 12.5.2020.
**USS H-9** (runkonumero SS-152) oli Yhdysvaltain laivaston H-luokan sukellusvene.

Valmistus
---------

*Pääartikkeli: H-luokka (sukellusvene, Yhdysvallat)*
Alus tilattiin Puget Soundin laivastontelakalta. Alus laskettiin vesille 23. marraskuuta 1918 ja otettiin palvelukseen 25. marraskuuta ensimmäisenä päällikkönään luutnantti Clarke Withers.

Palvelus
--------

Aluksen tukikohtana oli San Pedro Kaliforniassa, jossa se kuului ensin 6. sukellusvenedivisioonaan ja siten 7. sukellusvenedivisioonaan. Alus osallistui Yhdysvaltain länsirannikolla sisaralustensa kanssa erilaisiin taisteluharjoituksiin ja koulutuspurjehduksiin, joiden välillä se teki partiomatkat Santa Catalinan edustalla sekä huollot Mare Islandilla.

Alus lähti 25. heinäkuuta 1922 San Pedrosta sukellusvenedivisioonien kanssa. Osasto saapui 14. syyskuuta Norfolkiin, jossa alus poistettiin 3. marraskuuta palveluksesta. Se poistettiin alusluettelosta 26. helmikuuta 1931 ja myytiin romutettavaksi 28. marraskuuta 1933.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  DANFS - USS H-9

AG-luokan sukellusveneet

|  |  |
| --- | --- |
| 1. tilaus | *AG 11* - *AG 12* - *AG 13/AG 16* - *AG 14* - *AG 15* |
| 2. ja 3. tilaus | *AG 21* - *AG 22* - *AG 23* - *AG 24* - *AG 25* - *AG 26* |
| 4. tilaus | *AG 17* - *AG 18* - *AG 19* - *AG 20* - *AG 27* - *AG 28* |

|  |
| --- |
| Edeltäjä: *Svyatoi Georgi (1915)* – Seuraaja: *Svyatoi Georgi (1917)* |
**Sothis-jakso** tarkoittaa 1 460 tähtitieteellistä vuotta kestävää aikaa. Käsite on muinaisten egyptiläisten keksimä ja liittyy muinaisen Egyptin kalenteriin, jossa jokainen vuosi oli 365-päiväinen eikä karkausvuosia ollut. Siksi samassa ajassa, jossa egyptiläisessä kalenterissa kului 1 461 vuotta, tähtitieteellisiä vuosia kului vain 1 460. Niin ollen kalenteri kääntyi vuodenaikoihin nähden päinvastaiseksi 730 tähtitieteellisessä vuodessa, ja vasta seuraavan Sothis-jakson ensimmäisenä vuotena kalenterivuoden kuukaudet sattuivat samoihin vuodenaikoihin edellisen Sothis-jakson ensimmäisenä vuotena.*lähde?*

Nimitys johtuu Sirius-tähden egyptiläisestä nimestä Sodpet (Sothis). Siriuksen heliakkinen nousu eli ajan­kohta, jolloin se ensimmäisen kerran näkyy hetken aikaa aamu­taivaalla ennen auringon­nousua, sattuu Egyptin leveys­asteilla heinäkuuhun vähän ennen Niilin tulvien alkua, ja siksi sitä pidettiin tärkeänä vuodenajan merkkinä.

Lähteet
-------

1. ↑  Heikki Oja: *Aikakirja, 6. painos*, s. 26–28. Helsingin yliopiston almanakkatoimisto, 2013. ISBN 952-10-3221-9. Teoksen verkkoversio.
Thomas Clayhills.
**Thomas Wilhelm Clayhills** (3. maaliskuuta 1844 Tampere – 20. toukokuuta 1908 Tampere) oli suomalainen apteekkari.

Clayhillsin vanhemmat olivat Tallinnassa syntynyt, alun perin skotlantilaista sukua edustanut kauppias Thomas Clayhills (1789–1866) ja Helena Jylén (1801–1872). Clayhillsin isä toimi Tampereella Frenckellin paperitehtaan johtajana 1832–1847. Clayhills opiskeli apteekkialaa Suomessa ja Pietarissa ja valmistui farmaseutiksi 1863 ja proviisoriksi 1872. ja muutti Tampereelle 1874 kun hän sai sieltä kaupungin toisen apteekin apteekkioikeudet. Clayhills piti apteekkia vuoteen 1893 saakka jolloin hän myi sen. Hän oli Tampereen kaupunginvaltuuston jäsenenä 1877–1882 ja 1886–1889.

Clayhills piti alun perin apteekkiaan Kauppakadun ja nykyisen Näsilinnankadun kulmassa olleessa puutalossa. Hän rakennutti vuonna 1882 Keskustorin laidalle Kauppakadun ja Aleksis Kiven kadun kulmaan Sandbergin talona tunnetun arkkitehti Frans Ludvig Caloniuksen suunnitteleman kolmikerroksisen kivitalon jota laajennettiin myöhemmin 1891 ja 1897. Talo sai nimensä siihen vuokralaiseksi tulleen Wilhelm Sandbergin rautakaupan mukaan. Clayhills piti talossa apteekkia ja asui myös itse talossa. Hän myi talon vuonna 1906 Rudolf Winterille. 

Tampereen ensimmäinen 16 tilaajan puhelinkeskus sijaitsi Sandbergin talossa, ja se otettiin käyttöön 26. toukokuuta 1882. Ensimmäinen puhelinjohto oli jo vedetty maalis-huhtikuun vaihteessa 1882 talossa sijainneesta Clayhillsin apteekista Pyynikin ravintolaan.

Clayhills perusti 1877 Tampereelle kaupungin ensimmäisen kivennäisvesitehtaan.

Thomas Clayhills oli naimisissa Ellen Maria Indrénin kanssa. Heidän poikansa oli jääkärieverstiluutnantti Allan Clayhills.

Lähteet
-------

1. 1 2  Martti Strangin GeneaNet-sivusto : Thomas Wilhelm Clayhills
2. 1 2  Thomas Clayhills, Tammerfors Nyheter 22.05.1908 nro 76, s. 2, Kansalliskirjaston Digitoidut aineistot
3. ↑  Pyynikin kirkkopuisto : Thomas Clayhills 8.2.1779 – 13.4.1866
4. ↑  Niina Ketonen: Sandbergin talo, Koskesta voimaa -sivusto
5. ↑  Sandbergin eli Kekäleen talo. Rakennushistoriallinen selvitys. Arkkitehtitoimisto Lasse Kosunen Oy 2014, sivut 6, 8 ja 14
6. ↑  Tampereen muistolaatat ja muut muistomerkit : Tampereen ensimmäisen puhelinkeskuksen muistolaatta
7. ↑  Tampere Wanhoissa postikorteissa : Vesikioskit kaupunkilaisten kesäkeitaina Tampereen puistoissa
**Sotilaallinen uhka** tarkoittaa armeijaan kohdistuvaa uhkaa.

Abstrakti sotilaallisen uhan käsite muuttuu konkreettiseksi jaettaessa se kahteen osatekijäänsä. Sotilaallisten uhkien arviointi perustuu poliittiseen aikomukseen ja tahtoon sekä sotilaalliseen kapasiteettiin. Sotilaallisen uhan suuruus on poliittinen aikomus kerrottuna sotilaallisella kapasiteetilla (threat = intent \* capacity).*lähde?* Muutokset sotilaallisessa kapasiteetissa tapahtuvat hitaasti, kun sen sijaan poliittinen aikomus ja tahto voi muuttua yhdessä päivässä, kuten lähihistoria osoittaa. 

Esimerkiksi Suomen puolustusvoimien kehittäminen perustuu ensi sijassa lähialueilla olevan sotilaallisen kapasiteetin arviointiin ja vasta toissijaisesti poliittisten aikomusten arviointiin.*lähde?* Käytännön tasolla sotilaallista kapasiteettia arvioidaan suorituskykyjen kautta. Suorituskykytarkastelussa arvioidaan järjestelmien teknisiä suorituskykyjä, joukkojen koulutustasoa sekä joukkojen että järjestelmien määrää ja käyttövalmiutta. Sodankäynnissä tapahtuva kehitys näkyy nimenomaan sotilaallisen suorituskyvyn muutoksina.*lähde?*

Aiheesta muualla
----------------

* Tietoja Suomen kokonaismaanpuolustuksesta 2006. Kenraalimajuri Markku Koli. Suomen turvallisuusympäristö, sodankäynnin kehittyminen ja sen vaikutukset puolustusjärjestelmän kehittämiseen.  (Arkistoitu – Internet Archive)
**USS Eutaw** oli Yhdysvaltain laivaston siipiratasalus.

Valmistus
---------

J. J. Abrahams laski helmikuussa 1863 aluksen vesille ja se liitettiin laivastoon 2. heinäkuuta päällikkönään H. C. Blake.

Palvelus
--------

Palvelukseenotettaessa alus liitettiin Pohjois-Atlantin sulkulaivueeseen operoimaan Potomac- ja James-joilla sekä Atlantin rannikolla aina Pohjois-Carolinan etelärajalle asti. Alus purjehti 4.-5. toukokuuta 1864 ylös Jamesjokea suojatakseen kahden muun aluksen kanssa maajoukkojen maihinnousua Virginiassa City Pointin alapuolelle. Alus myös tulitti 14.-17. heinäkuuta Malvern Hilliä.

Alus hinasi 5.-28. heinäkuuta monitori *USS Tecumsehin* Pensacolaan Floridaan, mistä se palasi yhteysalukseksi Jamesjoelle 22. elokuuta. Alus oli Jamesjoella sodan päättymiseen saakka. Alus lähti 26. huhtikuuta 1865 New Yorkiin, missä se poistettiin palveluksesta 8. toukokuuta. Alus makasi reserviin sijoitettuna ankkurissa, kunnes se myytiin 15. lokakuuta 1867.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  history.navy.mil
Sud Aviation Caravelle Sabenan väreissä
**Sud Aviation** oli ranskalainen valtionyhtiö, joka valmisti lentokoneita. Se syntyi, kun SNCASE (*Société nationale des constructions aéronautiques du sud-est*, "Kaakon ilmailu") ja SNCASO (*Société nationale des constructions aéronautiques du sud-ouest*, "Lounaan ilmailu") yhdistettiin 1. maaliskuuta 1957. Ne puolestaan oli muodostettu yhdistämällä pienempiä vaikeuksissa olevia yksityisiä lentokonetehtaita kuudeksi suuremmaksi tehtaaksi juuri ennen toisen maailmansodan alkua. Fuusioitumisen seurauksena yhtiöiden lukumäärä Ranskassa putosi siihen määrään, ettei niiden kuvaamisessa tarvittu väli-ilmansuuntia.

Caravellen tullessa markkinoille SNCASO oli kypsä fuusioitumaan ja Sud Aviation syntyi. Yhtiö alkoi suunnitella ylisoonista versiota Caravellesta, joka tunnetaan nimellä Sud Aviation Super-Caravelle. Sitä siitä ei tullut, vaan marraskuussa 1962 Ranskan ja Englannin hallitusten päätöksellä Sud Aviation rakensi British Aircraft Corporationin kanssa yhteisyrityksen, joka kehitti ylisoonisen matkustajakoneen, Concorden.

Sud Aviation fuusioitui Nord Aviationin ("Pohjoisen ilmailu") ja Société pour l’Étude et la Réalisation d’Engins Balistiquesin (SÉREB) kanssa vuonna 1970, jolloin syntyi Aérospatiale. Aérospatiale lähti mukaan moniin eurooppalaisiin konsortioihin: esimerkiksi British Aerospaceen ja Messerschmitt-Bölkow-Blohmin kanssa se rakensi Airbus-yhtiön. Lopulta, vuonna 2000, siitä tuli EADSin ("Euroopan ilmailu jne.") osa. Suurten siviililentokoneiden konsolidaatio EU:ssa saavutti päätöksen.

Tuotteita
---------

### Lentokoneet

* SNCASE SE.116 Voltigeur
* Sud Aviation Caravelle
* Super-Caravelle
* Concorde (British Aircraft Corporationin kanssa)

### Helikopterit

Super Frelon
* Sud-Aviation S.E.3130 Alouette II
* Sud-Aviation SA316 Alouette III
* Sud-Aviation SA321 Super Frelon
* Sud-Aviation SA330 Puma

Lähteet
-------

1. ↑  European Aeronautic Defence and Space Company Encyclopaedia Britannica. Viitattu 15.7.2018.
2. ↑  Sud Aviation and Aérospatiale Centennial of Flight Commission. Viitattu 21.7.2018.

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Sud Aviation**.
* Sud Aviation page on AviaFrance
* SUD AVIATION AND AÉROSPATIALE
Apulialainen punakuviotekniikalla koristeltu epikhysis, n. 340–320 eaa.
**Epikhysis** (m.kreik. ἐπίχυσις, lat. *epichysis*) on antiikin aikainen keraaminen kannu. Se tunnetaan vaasien muotona erityisesti kreikkalaisesta keramiikasta.

Epikhysis-muoto kehitettiin eteläitalialaisessa keramiikassa, ja se oli suosittu erityisesti Apuliassa klassisen ja hellenistisen kauden taitteessa noin vuosina 340–300 eaa. Vaasin nimi on peräisin kreikan sanasta *epikheō* (ἐπιχέω), ’kaataa päälle’.

Epikhysiksessä on sylinterimäinen alaosa, joka muistuttaa pyksistä. Sen päältä lähtee pitkä ja kapea kaatonokka, jonka päästä kaareutuu kädensija. Yläosa muistuttaa hieman lekythosta. Nokka on joissakin tapauksissa kourumainen ja sopiva erityisesti pienten nestemäärien annosteluun. Nokan ja kädensijan yhtymäkohdassa on usein silmämäiset koristeaiheet. Epikhysikset koristeltiin yleensä punakuviotekniikalla tai Gnathia-tyylillä.

* Epikhysiksen muoto.Epikhysiksen muoto.
* Apulialainen epikhysis, n. 330 eaa.Apulialainen epikhysis, n. 330 eaa.
* Apulialainen epikhysis, n. 325–300 eaa.Apulialainen epikhysis, n. 325–300 eaa.
* Apulialainen epikhysis, Gnathia-tyyli, n. 325–300 eaa.Apulialainen epikhysis, Gnathia-tyyli, n. 325–300 eaa.

Lähteet
-------

1. ↑  Liddell, Henry George & Scott, Robert: ἐπίχυσις, ἡ *A Greek-English Lexicon*.  1940. Oxford:  Clarendon Press / Perseus Digital Library, Tufts University.  (englanniksi)
2. 1 2  Del Chiaro, Mario Aldo: *Etruscan Red-figured Vase-painting at Caere*, s. 81. University of California Press, 1974. ISBN 0520025784. Teoksen verkkoversio.
3. 1 2  Carter, Joseph Coleman & Swift, Keith: *The Chora of Metaponto 7: The Greek Sanctuary at Pantanello*, s. 754. University of Texas Press, 2018. ISBN 1477314253. Teoksen verkkoversio.
4. ↑  Liddell, Henry George & Scott, Robert: ἐπιχέω *A Greek-English Lexicon*.  1940. Oxford:  Clarendon Press / Perseus Digital Library, Tufts University.  (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **epikhysikset** Wikimedia Commonsissa