recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Kustannusyhtiö Nikkei Inc:in pääkonttori Tokiossa.
**Nihon Keizai Shimbun** (jap. 日本経済新聞, *Nihon Keizai Shinbun*), lyhyesti **Nikkei Shimbun** tai **Nikkei**) on Japanissa julkaistava arvostettu talouspainotteinen japaninkielinen sanomalehti. Lehti uutisoi erityisesti kauppaan, teollisuuteen, rahoitukseen, valtiovallan liike-elämään liittyviin säädöksiin, maailmankauppaan, ja muista talouselämään liittyvistä aiheista. Maailman sanomalehtien ja uutiskustantajien liiton vuoden 2016 yhteenvedon (WAN-IFRA 2016) mukaan lehti oli levikiltään maailman 10. suurin sanomalehti 2,729 miljoonan numeron levikillään (2015). Saman listan mukaan Nikkei Shimbun oli Japanin neljänneksi laajalevikkisin sanomalehti.

Alkujaan nimellä *Chugai Bukka Shimpo* ('Koti- ja ulkomaan hintauutiset') julkaistu sanomalehti on perustettu vuonna 1876. Lehti vaihtoi nimensä muotoon *Chugai Shogyo Shimpo* （'Koti- ja ulkomaiden talousuutiset'） vuonna 1889. Nykynimen *Nihon Keizai Shimbun* lehti sai vuonna 1946. Lehteä kustantaa mediakonserni Nikkei Inc. jonka kotipaikka on Tokio. Lehdestä julkaistaan Osakassa, Sapporossa, Seibussa ja Tokiossa sekä aamun että iltapäivän painos, jotka sisällöltään poikkeavat toisistaan. Lehteä painetaan kaikkiaan 35 paikkakunnalla Japanissa ja ulkomailla.

Marraskuussa 2015 Nikkein kustantaja Nikkei Inc. hankki omistukseensa tunnetun englanninkielisen talouslehden Financial Timesin kustantajan FT Groupin sen aiemmin omistaneelta Pearsonlta.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  History Nikkei Inc. nikkei.co.jp. Viitattu 24.9.2017. (englanniksi)
2. 1 2 3 4  Media (myös jatkolinkki Dailies in Japanese) Nikkei Inc. nikkei.co.jp. Viitattu 24.9.2017. (englanniksi)
3. 1 2 3 4  World Press Trends 2016: Facts and Figures. Global newspaper industry revenues World Association of Newspapers and News Publishers (WAN-IFRA), wan-ifra.org. Viitattu 24.9.2017. (englanniksi)
4. 1 2 3 4 5 6  Nihon keizai shimbun. Japanese newspaper britannica.com. Viitattu 24.9.2017. (englanniksi)
5. ↑  Company Overview of Nikkei Inc. bloomberg.com. Viitattu 22.9.2017. (englanniksi)
6. ↑  Nikkei completes acquisition of Financial Times  30.11.2015. nikkei.com. Viitattu 24.9.2017. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Nihon Keizai Shimbun** Wikimedia Commonsissa

* Nikkei Asian Review (englanniksi) (nikkei.com)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Yhdysvallat
* Japani

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Neuvy-en-Sullias** on kunta Ranskassa Loiret’n departementissa Centre-Val de Loiren alueella. Se sijaitsee noin 33 kilometriä Orléansin kaupungista itään.

Pronssihevonen
Kylä tunnettiin roomalaisten vallan aikana nimellä *Noviacum*. Vuonna 1861 löydettiin kaupungin hiekkakuopasta tuolta ajalta, ensimmäiseltä vuosisadalta eaa, peräisin oleva merkittävä sarja pronssisia esineitä, eläinveistoksia ja patsaita. Ne ovat esillä Orléansin arkeologisessa museossa. Esineistä tunnetuin on suuri pronssinen hevonen, josta on tullut kaupungin tunnus. Se esiintyy kylässä koristeena kaikkialla. Se on kuvattuna myös kunnan vaakunassa, ja siitä on kopio esillä kunnantalolla.

Lähteet
-------

1. ↑  Comparateur de territoire Institut National de la Statistique et des Études Économiques. Viitattu 13.3.2023. (ranskaksi)
2. ↑  Neuvy-en-Sullias Office de Tourisme de Sully sur Loire. Viitattu 13.3.2023. (ranskaksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Neuvy-en-Sullias** Wikimedia Commonsissa
**Sähköinen tietojenkäsittely** tai **automaattinen tietojenkäsittely** (**ATK**, engl. *electronic data processing*, ruots. *Automatisk databehandling*) tarkoittaa automatisoitujen menetelmien käyttöä kaupallisen tiedon käsittelyyn. Tyypillisesti tämä tarkoittaa yksinkertaisia ja toistuvia toimintoja suurten tietomassojen käsittelyyn samankaltaiselle informaatiolle. Esimerkkitapauksia ovat varastotiedon käsittely (inventaario), pankkitapahtumat, lentoliikenteen paikkavaraukset ja laskutus.

Sähköistä tietojenkäsittelyä kutsutaan nykyään myös tietotekniikaksi (IT) tai tieto- ja viestintäteknologiaksi (ICT).

Historia
--------

Jäljennös Hollerithin lajittelukoneesta.
Varhainen käyttötapaus oli 1800-luvun Herman Hollerithin kehittämä menetelmä Baltimoren kaupungin kuolleisuustilastojen käsittelyyn. Hollerith kehitti mekaanisesti käsitellyn reikäkortin ja aloitti yrityksen reikäkorttikoneiden suunnitteluun, myyntiin ja ylläpitoon mutta ei niiden valmistukseen.
Hollerith myi yrityksensä vuonna 1911 yritysryppäälle, josta tuli IBM vuonna 1924 ja jonka liiketoiminnan ytimessä reikäkortit olivat vuoteen 1962 saakka.

Katso myös
----------

* Eräajo
* Tietokonetekniikan historia

Lähteet
-------

1. ↑  From Herman Hollerith to IBM National Museum of American History. Viitattu 26.11.2019. (englanniksi)
2. 1 2  Herman Hollerith (1860-1929) *immigrantentrepreneurship.org*. Viitattu 26.11.2019. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Den Automatiska Databehandlings Teknik (ruotsiksi)

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäiset artikkelit: en:Electronic data processing & sv:Automatisk databehandling
Bassorumpu
Patarumpuja
Agogo
**Lyömäsoitin** on soitin, jonka ääni syntyy lyömällä kalvoa tai tietynmuotoista kovaa kappaletta. Lyömäsoittimet voidaan jakaa *membranofoneihin*, joissa ääni synnytetään pingotettua kalvoa lyömällä, ja *idiofoneihin*, joissa ääni saadaan aikaan lyömällä levyjä tai muunmallisia kappaleita joko toisiinsa tai jollain erilaisella kappaleella. Myös *kordofonien* eli kielisoitinten luokkaan kuuluu joitakin lyömäsoittimia, kuten pianon edeltäjä dulcimer. Lyömäsoittimiin luetaan myös suuri määrä soittimia, joita ei lyödä vaan esimerkiksi ravistetaan (marakassi), raaputetaan (pyykkilauta) tai hierotaan (viinilasi). Jotkin lyömäsoittimet on viritetty tietylle sävelkorkeudelle, ja näitä käytetäänkin pääasiassa melodian tai harmonian synnyttämiseen. Monien lyömäsoitinten tuottaman äänen korkeus on kuitenkin epämääräinen ja soiton kannalta merkityksetön.

Lyömäsoittaja
-------------

Lyömäsoitinten soittajaa kutsutaan lyömäsoittajaksi, perkussionistiksi tai lyöjäksi. Kevyessä musiikissa lyömäsoittaja soittaa usein rumpalin kanssa, värittää ja täydentää rytmikuvioita sekä tukee rumpalin soittoa. Klassisen musiikin puolella lyömäsoittajia ja lyömäsoitinryhmiä on sinfoniaorkestereissa.

Suomessa lyömäsoittajia koulutetaan Sibelius-Akatemiassa ja konservatorioissa.

Lyömäsoittimia
--------------

### Määrättyyn sävelkorkeuteen viritettyjä lyömäsoittimia

* kello
* patarumpu
* gongi
* temppeliblokki

### Kromaattisia lyömäsoittimia

Kromaattisuudella tarkoitetaan musiikissa puolisävelaskelin etenevää sävelkulkua.

* marimba
* ksylofoni
* vibrafoni
* kellopeli
* carillon
* putkikellot
* vibraharp

### Sävelkorkeudeltaan määrittämättömiä lyömäsoittimia

* rytmikapulat eli clavés
* kastanjetti
* guiro
* vibra-slap
* congat
* bongot
* djembe
* tamburiini
* pandeiro
* useimmat rummut
* triangeli
* tam-tam
* Frigideira

### Etnisiä soittimia

* cajon
* darbuka
* udu
* djembe
* bata-rumpu
* tambora-rumpu
* cuica
* handpanit (cupolat)

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Lyömäsoitin**.
* Sibelius-Akatemian lyömäsoitinsivusto (Arkistoitu – Internet Archive)
* Lyömäsoittimet - tietoja soittajille (Arkistoitu – Internet Archive)
* lyömäsoitinkauppa ja -portaali
*Tämä artikkeli käsittelee ranskalaista jalkapalloilijaa. Lähes samannimisestä belgialaisesta jalkapalloilijasta katso Mousa Dembélé.*

**Moussa Dembélé** (s. 12. heinäkuuta 1996 Pontoise) on ranskalainen jalkapalloilija, joka edustaa Espanjan Primera Divisiónissa pelaavaa Atlético Madridia. Vasenjalkainen Dembélé on pelipaikaltaan hyökkääjä. Hänellä on malilaisia sukujuuria.

Ura
---

### Seurajoukkueura

Dembélé siirtyi PSG:n junioreista englantilaiseen Fulham FC:hen vuonna 2012. Hän debytoi seuran edustusjoukkueen paidassa Valioliigassa marraskuussa 2013 West Ham Unitedia vastaan. Hän pelasi kaudella kaksi ottelua Fulhamin pudotessa Mestarussarjaan. Mestaruussarjassa Dembélé pelasi kaudella 2014–2015 11 ottelua ja seuraavalla kaudella 43 peliä, joissa viimeisteli 15 maalia.

Dembélé siirtyi Skotlannin Valioliigan Celticiin ilmaaissiirrolla kesällä 2016. Hän voitti seurassa kausilla 2016–2017 ja 2017–2018 triplamestaruuden: Skotlannin liigan, cupin ja liigacupin. Pelaamissaan 55 Skotlannin pääsarjaottelussa hän teki 26 maalia ja kymmenessä Mestarien liigan ottelussa neljä maalia.

Dembélé siirtyi vajaan 20 miljoonan punnan siirtosummalla Ligue 1:n Lyoniin elokuussa 2018. Avauskaudellaan hän pelasi Ranskan pääsarjassa 33 ottelua ja teki 15 maalia sekä Mestarien liigassa kuusi ottelua, ja onnistui maalinteossa kerran. Kaudella 2019–2020 hän viimeisteli 27 Ligue 1:n ottelussa 16 maalia. Mestarien liigassa hän pelasi Lyonin kaikissa kymmenessä ottelussa. Kauden molemmat maalinsa hän teki puolivälierässä Manchester Cityä vastaan. Tappiollisessa välierässä Bayern Müncheniä vastaan hän tuli vaihdosta kentälle.

### Maajoukkueura

Dembélé on pelannut useissa Ranskan nuorisomaajoukkueissa. Vuosina 2014–2015 hän pelasi Ranskan alle 19-vuotiaiden maajoukkueessa, jossa maaleja kertyi kymmenessä ottelussa viisi. Dembélé kuului joukkueeseen myös kesän 2015 alle 19-vuotiaiden EM-kilpailuissa, joissa Ranska selviytyi välieriin. Dembélé pelasi turnauksessa neljä ottelua ja teki kaksi maalia. Alle 21-vuotiaiden maajoukkueessa hän pelasi vuosina 2016–2018 kaikkiaan 25 ottelua ja teki 13 maalia. Hän pelasi ikäluokan EM-kilpailuissa 2019 kolme ottelua ja teki yhden maalin Ranskan karsiutuessa välierissä.

Lähteet
-------

1. ↑
2. 1 2 3 4 5
3. ↑

Olympique Lyonnais – Ligue 1
1 Lopes |
2 Diomandé |
3 Tagliafico |
4 Lukeba |
5 Lovren |
6 Caqueret |
7 Toko Ekambi |
8 Aouar |
9 Dembélé |
10 Lacazette |
11 Tetê |
12 Henrique |
15 Faivre |
17 Boateng |
18 Cherki |
20 Kumbedi |
21 Da Silva |
22 Reine-Adélaïde |
23 Mendes |
24 Lepenant |
26 Barcola |
27 Gusto |
30 Pollersbeck |
35 Riou |
40 Bonnevie |
88 Tolisso |
Valmentaja Blanc
**ARA Cabo San Antonio** (runkonumero Q-42) oli Argentiinan laivaston maihinnousualus (engl. *Landing Ship, Tank, LST*), joka valmistettiin Argentiinassa AFNEn Rio Santiagon telakalla. Aluksen suunnittelu perustui Yhdysvaltain laivaston De Soto County -luokan maihinnousualuksiin. Se kykeni kuljettamaan jopa 23 keskiraskasta panssarivaunua ja 700 miestä varusteineen.

Palvelus
--------

Alus osallistui Falklandin sotaan kuljettaen kaksikymmentä 1. maihinnousupataljoonan panssaroitua LVTP7 AMTRAC -maihinnousuajoneuvoa sekä LARC-V -kuljetusamfibioajoneuvoa, joilla siirrettiin 2. merijalkaväkipataljoonan D- ja E-komppania Yorke Bayhin. Tämän operaation päätyttyä alus ei enää osallistunut sotatoimiin lukuun ottamatta Port Stanleyn miinoittamista.

Alus poistettiin palveluksesta 1997.

Lähteet
-------

* Gardiner, Robert (toim.): *Conway's All the World's Fighting Ships 1947-1995*. Lontoo, Englanti: Conway Maritime Press, 1995. ISBN 0-85177-605-1. (englanniksi)

### Viitteet

1. ↑  Gardiner, Robert s. 11
**Valioasu Oy** oli vuosina 1951–1990 toiminut suomalainen vaateliikkeiden ketju, joka työllisti suurimmillaan satoja ihmisiä. Valioasun perusti kauppaneuvos Reino Lemmetty (1921–2004), joka kasvatti vuonna 1946 ostamastaan Mikkelin Kansanpuku Oy:stä valtakunnallisen Valioasu-ketjun.

Vuonna 1951 Mikkelistä alkanut Valioasu-ketju laajeni vähitellen moniin Suomen kaupunkeihin. Sillä oli omaa maahantuontia sekä oma ompelimo naistenvaatteiden pienimuotoista ateljeevalmistusta varten.

Vuonna 1989 SOK osti Valioasun kovaan hintaan Lemmetyltä. Valioasulla oli tuolloin myymälät Mikkelissä, Helsingissä, Tampereella, Turussa, Kuopiossa, Kouvolassa, Jyväskylässä ja Seinäjoella. SOK osti samoihin aikoihin myös Kuusinen-vaatekaupan ja perusti Valioasu-yhtiön alaisuuteen omaan mallistoon perustuneen Kino-vaateketjun. Kymmenkunta myymälää avanneen Kinon toiminta jäi noin vuoden mittaiseksi. Myös Valioasu lopetettiin vuonna Suomen 1990-luvun alun laman kynnyksellä 1990.

Katso myös
----------

* Valioasun talo

Lähteet
-------

1. ↑  Valioasun ilmoitus.  *Helsingin Sanomat*, 29.7.1973, s. 31. Näköislehden aukeama (tilaajille).
2. 1 2 3  Valioasun rahasto Suomen kulttuurirahasto. Viitattu 3.4.2019.
3. ↑  Valioasu muuttaa Kino-myymälöiden valikoimaa.  *Helsingin Sanomat*, 8.8.1990, s. 28. Näköislehden aukeama (tilaajille).
4. ↑  Sutinen, Teija: Vahvat osuuskaupat, vaikea omistajakunta.  *Helsingin Sanomat*, 9.4.1991, s. 37. Näköislehden aukeama (tilaajille).

Aiheesta muualla
----------------

* Reino Lemmetty Kansallisbiografian Talouselämän vaikuttajat -tietokannassa (maksullinen)
**Mountain view cur** on yhdysvaltalainen koirarotu.

Ulkonäkö
--------

Keltainen yksilö.
Korvat ovat riippuvat ja häntä joko luonnontöpö tai typistetty. Karvapeite on lyhyt ja väriltään valkoinen, keltainen, punainen, brindle, musta tai musta brindlein merkein.

Luonne ja käyttäytyminen
------------------------

Mountain view cur on monipuolinen metsästyskoira, nopealiikkeinen jäljestäjä. Oravia ajaessaan se on hiljainen, mutta ilmoittaa puuhun ajaessaan riistasta kirkkaalla ja kuuluvalla äänellä.

Alkuperä
--------

1980-luvulla New Yorkin Aftonissa asunut Michael Bloodgood aloitti systemaattisen jalostuksen luodakseen poikkeuksellisen etevän puuhun ajavan koiran. Hän käytti jalostusohjelmaansa mountain curia ja kemmer stock curia. Vuonna 1997 perustettiin *Mountain View Cur Registry* ja uuden rodun rekisteröinti saattoi alkaa.

Rotu kuuluu amerikkalaisiin ns. "puuhun ajaviin koiriin" (*treeing dogs*). Kun riista on paennut puuhun, koira ilmoittaa sen sijainnin metsästäjälle haukkumalla puun juurella. Oravien, pesukarhujen ja opossumien puuhun ajamisen lisäksi mountain view curia on käytetty kaniinin, kalkkunan, metsäkanan, fasaanin, villisian, kojootin, puuman ja karhun metsästykseen sekä karjan paimennukseen.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Morris, Desmond. *Dogs - The Ultimate Dictionary of Over 1000 Dog Breeds*, s. 230–231. Trafalgar Square, 2008: North Pomfret, Vermont.
**Mountain cur** on yhdysvaltalainen koirarotu.

Ulkonäkö
--------

Brindle yksilö.
Mountain cur on karupiirteinen ja voimakasrakenteinen. Intiaanikoirien perimä näkyy siinä, ettei se ole yhtä ajokoiramaisen näköinen kuin muut, sille sukua olevat pesukarhukoirat: sen pää on leveämpi ja runko tukevarakenteisempi. Häntä voi olla pitkä, luonnontöpö tai typistetty. Säkäkorkeus vaihtelee 40–66 cm ja paino 13,5–27 cm välillä.

Sallitut väritykset ovat:

* yksivärinen

- keltainen  

- punainen  

- ruskea  

- sininen  

- brindle  

- musta  

* kaksivärinen

- mikä tahansa perusväreistä tan-merkein  

- mikä tahansa perusväreistä valkoisin merkein  

- mikä tahansa perusväreistä brindle-merkein

Luonne ja käyttäytyminen
------------------------

Rotu on metsästettäessä hiljaisempi kuin tyypillisemmät pesukarhukoirat, mutta samalla myös vähemmän tehokas jäljestäjä.

Alkuperä
--------

Mountain cur on alun perin kotoisin Ohiojoen laaksosta ja polveutuu englanninkettukoirasta, maahan tuoduista paimenkoirista ja paikallisista intiaanikoirista. Se on läheistä sukua amerikanleopardikoiralle. Aiemmin tennesseenajokoira luokiteltiin mountain curin muunnokseksi, mutta se on myöhemmin saavuttanut Yhdysvalloissa virallisen statuksen omana rotunaan.

1900-luvulla mountain curin suosio hiipui, ja toisen maailmansodan jälkeen jäljellä oli vain muutamia puhdasrotuisia yksilöitä. Rodun harrastajat aloittivat elvytysprojektin ja perustivat *Original Mountain Cur Breeders Association*:n. Järjestö virallisti mountain curin roduksi vuonna 1957. Tärkeimmät jalostuslinjat olivat Arline, Ledbetter, McConnell, Stephens ja York.

Rotu kuuluu amerikkalaisiin ns. "puuhun ajaviin koiriin" (*treeing dogs*). Kun riista on paennut puuhun, koira ilmoittaa sen sijainnin metsästäjälle haukkumalla puun juurella. Mountain cur kykenee ajamaan puuhun suurriistaa, ja onkin puuhun ajamisessa etevä. Sitä on myös käytetty karjan ja perheen vartiointiin sekä muukalaisia että petoeläimiä vastaan.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Mountain Cur. American Kennel Club. Haettu 13.5.2021.
2. 1 2 3 4 5  Morris, Desmond. *Dogs - The Ultimate Dictionary of Over 1000 Dog Breeds*, s. 232–233. Trafalgar Square, 2008: North Pomfret, Vermont.
**Paolo Silveri** (1913 Ofena – 2001 Rooma) oli italialainen oopperalaulaja, joka oli äänialaltaan baritoni.

Silveri aloitti lauluopintonsa Capestranossa ja jatkoi niitä Milanossa. Vuonna 1933 hänet kutsuttiin palvelukseen Italian armeijaan. Hän osallistui sotilastoimiin Etiopiassa ja Albaniassa sekä taisteli toisessa maailmansodassa. Silveri kuitenkin teki myös puoliammattimaisen debyyttinsä Hans Schwarzin roolissa Richard Wagnerin *Nürnbergin mestarilaulajien* esityksessä Roomassa 1939. Hän sai vapautuksen armeijan palveluksesta haavoituttuaan. Vuonna 1942 hän jatkoi laulun opiskelua Rooman Accademia Nazionale di Santa Ceciliassa Riccardo Stracciarin johdolla. Vielä vuonna 1943 Silveri esiintyi bassona, mutta Beniamino Giglin neuvosta hän siirtyi baritoniksi. Vuonna 1944 hän esiintyikin isä Germontina Giuseppe Verdin *La traviatassa* Roomassa.

Silveristä tuli yksi Italian johtavista baritoneista. Erityisen suosittu hän oli Napolissa, jossa hän lauloi usein Teatro San Carlossa. Teatro San Carlon seurueen kanssa hän lauloi myös Lontoon Royal Opera Housessa vuonna 1946. Silveri lauloi Covent Gardenissa myös kausilla 1947–1948 ja 1948–1949 muun muassa *Rigoletton* ja *Boris Godunovin* nimirooleissa. Glyndebournen oopperafestivaalin tuotannossa hän tulkitsi Wolfgang Amadeus Mozartin *Don Giovannin* nimiroolin Edinburghin kansainvälisellä festivaalilla 1948. Glyndebournen oopperafestivaalin seurueen kanssa hän palasi Edinburghin kansainväliselle festivaalille vuonna 1949 esiintymään Renatona *Naamiohuveissa*.

Silveri teki La Scalan -debyyttinsä Conte di Lunan roolissa Verdin *Trubaduurissa* vuonna 1949. Hän esiintyi vuonna 1950 ensimmäisen kerran Metropolitan-oopperassa Don Giovannina. Hän teki siellä muitakin esiintymisiä saman kauden kuluessa ja jatkoi esiintymisiään Metropolitan-oopperassa vuoteen 1953 asti. Pariisissa Silveri esiintyi ensimmäisen kerran vuonna 1951. Hän osallistui kotimaassaan useiden oopperoiden kokonaisesitysten äänittämiseen RAI:lle. Vuonna 1959 Silveri esiintyi Dublinissa *Otellon* nimiroolissa. Pian hän kuitenkin palasi baritonirooleihin. 1960-luvulla Silveri esiintyi useita kertoja Camdenin festivaalilla. Tällöin hänellä oli rooleja harvoin kuulluissa oopperoissa, kuten Verdin *Il corsarossa* ja Gaetano Donizettin *Marino Falierossa*. Silveri jäi laulajana eläkkeelle vuonna 1968 esiinnyttyään Rigolettona Budapestissa Silvia-tyttären tulkitessa Gildan roolin. Vuodesta 1970 Silveri opetti Roomassa.

Lähteet
-------

1. 1 2  Paolo Silveri Oxford Reference, viitattu 6.1.2023
2. 1 2 3  Paolo Silveri Naxos, viitattu 6.1.2023

Aiheesta muualla
----------------

* Paolo Silveri Internet Movie Databasessa. (englanniksi)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Italia
* Israel
* Belgia
* Yhdysvallat
* Latvia
* Tšekki
* Puola

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* SNAC

 |

 |
**Valinorin Kaksi Puuta** eli **Telperion** ja **Laurelin** ovat J. R. R. Tolkienin kirjoissa kaksi valoa hohtavaa puuta, jotka toivat valon Valinoriin muinaisina aikoina ja joiden viimeisestä kukasta ja hedelmästä luotiin Kuu ja Aurinko.

Historia
--------

Melkorin tuhottua Kaksi Valoa, Illuinin ja Ormalin, Yavanna, kasvien vala loi Kaksi Puuta, hopeisen Telperionin ja kultaisen Laurelinin, Valinorin uudeksi valon lähteeksi. Puut kasvoivat Ezelloharin mäellä.

Noldorin ensimmäinen kuninkaan, Finwën, poika, Fëanor, täytti niiden valolla luomansa jalokivet, Silmarilit. Myöhemmin Melkor hyökkäsi hämähäkkien esi-äidin, Ungoliantin, avulla Valinoriin. Ungoliant imi kaiken valon Puista ja täytti ne myrkyllään. Yavanna onnistui kuitenkin pelastamaan Telperionin viimeisen kukan ja Laurelinin viimeisen hedelmän luoden näistä Kuun ja Auringon. Mutta todellinen Puiden valo säilyi vain Silmarilien sisällä.

Puiden seuraajat
----------------

Laurelinin kaltaisia puita ei Ardassa koskaan kasvanut. Mutta kun haltiat rakastivat kovasti Telperionia, Yavanna loi Tirionin kaupunkiin puun, joka muistutti kovasti Telperionia, mutta se ei hohtanut valoa. Puulle annettiin nimi Galathilion ja sen siemenistä kasvoi monia samankaltaisia puita, joista yksi, Celeborn, istutettiin Tol Eressëaan. 

Toisella Ajalla yksi Celebornin vesa lahjoitettiin Númenorin asukkaille. Tuosta vesasta kasvoi Nimloth, Númenorin Valkoinen Puu. Mutta Sauronin aiheuttaman korruption seurauksena kuningas Ar-Pharazôn kaatoi sen. Isildur onnistui pelastamaan yhden Nimlothin hedelmistä. Tästä saivat alkunsa Gondorin Valkoiset Puut.
**Claude Vilgrain** (s. 1. maaliskuuta 1963 Port-au-Prince, Haiti) on haitilaissyntyinen kanadalainen jääkiekkoilija, joka ennen uran päättymistä pelasi oikeana laitahyökkääjänä. Hän kävi läpi harvinaisesti molemmat juniorisarjat: Kanadan CHL:n ja Yhdysvaltain yliopistosarjan. Urallaan Vilgrain pelasi pääasiassa Pohjois-Amerikan alasarjoissa ja Euroopassa, mutta kertyi hänelle 89 ottelua NHL:ssäkin. Hän myös edusti Kanadaa vuoden 1988 talviolympialaisissa.

Ura
---

Vilgrain aloitti uransa kanadalaisen QMJHL-junioriliigan Laval Voisinsissa 1980–1981. Kesän 1982 NHL:n varaustilaisuudessa Detroit Red Wings varasi Vilgrainin numerolla 107. Hän jatkoi vielä kolmannen kauden QMJHL:ssä, mutta ammattilaissopimuksen sijaan hän siirtyi yliopistokiekkoilun pariin Monctonin yliopistoon. Detroit ei tehnyt Vilgrainin kanssa sopimusta, ja hänestä tuli vapaa pelaaja.

Monctonin jälkeen Vilgrain sai pelipaikan Kanadan jääkiekkomaajoukkueessa ja edusti sitä 1986, 1987 ja 1988, mikä vei suurimman osan kyseisten kausien ajasta. Hän pelasi muun muassa Calgaryn talviolympialaisissa, jossa Kanada sijoittui neljänneksi.

Vancouver Canucks teki sopimuksen Vilgrainin kanssa kesäkuussa 1987, ja kaudella 1987–1988 hän pelasi ensimmäisen ottelunsa NHL:ssä. Kauden aikana hän pelasi tosin vain kuusi ottelua. Kauden 1988–1989 Vilgrain aloitti IHL-liigan farmijoukkueessa Milwaukee Admiralsissa, kunnes Vancouver myi hänet New Jersey Devilsiin vaihdossa Tim Lenardoniin. Vilgrain jatkoi kauden lopun New Jerseyn farmissa AHL-liigan Utica Devilsissä.

Vilgrain pelasi seuraavat kaksi kautta pääosin Uticassa ja pääsi pelaamaan vain kymmenen ottelua New Jerseyssä. Kauden 1991–1992 alussa hänet kuitenkin kutsuttiin ensimmäisen kerran New Jerseyn harjoitusleirille, jossa hän sai vakiinnutettua paikan joukkueen kokoonpanossa. Vilgrain pelasi koko kauden New Jerseyssä ja teki 71 ottelussa 19 maalia ja 27 syöttöä. Kausi olikin hänen ainoa kokonainen NHL:ssä, ja seuraavalla kaudella hän pelasi vain neljä ottelua New Jerseyssä, muutoin jälleen Uticassa ja IHL-liigan Cincinnati Cyclonesissa.

Vilgrain näytti jäävän vaille sopimusta kaudeksi 1993–1994, kunnes elokuussa hän solmi vuoden sopimuksen Philadelphia Flyersin kanssa. Hän pelasi Philadelphiassa kaksi ottelua ja muutoin seuran farmissa Hershey Bearsissa AHL-liigassa.

Kun NHL-ura ei auennut, Vilgrain siirtyi Eurooppaan. Hän pelasi kolme kautta SC Herisaussa Sveitsin kakkossarjassa, minkä jälkeen hän vaihtoi seuraa vielä neljästi: 1997–1999 DEL-liigan Frankfurt Lions ja Schwenningen Wild Wings, 1999–2001 Sveitsin kakkossarjan EHC Biel ja 2001–2002 pääsarjan SC Bern. Vilgrain lopetti uransa vuonna 2002.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6  Legends of Hockey - Claude Vilgrain HHOF. Viitattu 23.12.2009. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Claude Vilgrain The Internet Hockey Databasessa (englanniksi)
**Mountougoula** on maalaiskunta ja sen keskuskylä Koulikoron alueen Katin piirissä Malissa. Se sijaitsee 30 kilometriä Bamakosta koilliseen. Kunnassa on 16 200 ja kylässä 2 300 asukasta (vuonna 2009).

Mountougoulan kunnan pinta-ala on 367,86 neliökilometriä. Se rajoittuu koillisessa Katin piirin Baguinéda-Campin, kaakossa Tiélén, etelässä Bougoulan ja lännessä Sanankoroban ja Kalabancoron kuntiin. Kunnan läpi virtaa Nigerin sivujoki Koba.

Kuntaan kuuluu 16 kylää. Asukkaista 80 % on bambaroita. Lisäksi on muun muassa fulbeja, dogoneja, boboja ja mandinkoja. Vallitseva uskonto on islam, mutta kunnassa on myös kristittyjä ja animisteja.

Mountougoulasta on yhteys kunnan läpi kulkevalle RN6-maantielle. Seudun pääelinkeino on maanviljely. Tärkeimmät viljelykasvit ovat hirssi, durra, maissi, puuvilla, maapähkinä, kenaf, lehmänpapu, maapapu, juurekset, vihannekset ja hedelmät. Lisäksi harjoitetaan karjanhoitoa, kalastusta, käsityöammatteja ja kaupankäyntiä. Mountougoulassa ja neljässä muussa kylässä pidetään viikoittaiset markkinat. Kunnassa on kaksi hiekkakivilouhosta.

Lähteet
-------

1. ↑  4ème recensement général de la population et de l’habitat. Résultats définitifs, tome 0: Répertoire des villages *instat-mali.org*.  Arkistoitu 7.1.2017. Viitattu 8.5.2018.
2. 1 2 3 4  Plan de sécurité alimentaire: Commune rurale de Mountougoula 2008-2012 *csa-mali.org*.  2008.  Arkistoitu 25.5.2012. Viitattu 8.5.2018.
3. ↑  Mali - Région de Koulikoro: Carte de référence *reliefweb.int*. Viitattu 8.5.2018.
**ARA Almirante Brown** oli Argentiinan laivaston ironclad-alus, jonka valmisti 1880 Samuda Brothers Lontoossa.

Alus laskettiin vesille 1880, ja se palveli Argentiinan laivastossa vuoteen 1932. Aluksen suojana oli yhdeksäntuumainen teräksellä päällystetty vyö, ja sen aseistus koostui ajan mukaisesti erikokoisista tykeistä.

Alus oli varustettu törmäyskeulalla ja sen keula- keula peräkansi olivat lyhyet. Aluksessa oli kaksi mastoa, joissa kummassakin oli tulenjohtolavat, ja ainoastaan yksi savuhormi. Aluksessa oli kaksoispohja, ja sen teräsrunko oli päällystettu puulla ja sinkillä. Aluksen suojana ollut vyö oli pääaseiden kohdalla yhdeksäntuumainen vesirajasta kuusi tuumaa sen alapuolelle kaveten 7,5 puoleentoista tuumaan perää kohden.

Alus modernisoitiin Le Seynen telakalla 1897-1898, jolloin kahdeksantuumaiset tykit korvattiin kymmenellä 5,9 tuuman 50 pituuskaliiperin Canet-tykeillä. Tykeistä kuusi muodosti patterin, ja loput neljä oli sijoitettu pareittain keulaan ja perään. Vanhentuneet 4,7 tuuman tykit korvattiin kuudella uudemmalla 4,7 tuuman 50 pituuskaliiperin tykillä. Täten aluksen miehistö tarve laski samalla 380.

Alus poistettu palveluksesta 17. marraskuuta 1932.

Lähteet
-------

* Gardiner, Robert (toim.): *Conway's All the World's Fighting Ships 1860-1905*. Lontoo, Englanti: Conway Maritime Press, 2002. ISBN 0-85177-133-5. (englanniksi)
* Gardiner, Robert (toim.): *Conway's All the World's Fighting Ships 1906-1921*. Lontoo, Englanti: Conway Maritime Press, 1985. ISBN 0-85177-245-5. (englanniksi)
* Gardiner Robert (toim.): *Conway's All the World's Fighting Ships 1922–1946*. Lontoo, Englanti: Conway Maritime Press, 1987. ISBN 0-85177-146-7. (englanniksi)

### Viitteet

1. 1 2  Conway's 1860-1905 s. 401
2. ↑  Conway's 1906-1921 s. 400
3. ↑  Conway's 1922-1946 s. 419


|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  | Edeltäjä:**La Plata -luokka** | **Argentiinan laivaston taistelulaivaluokat** | Seuraaja:**Libertad-luokka** |
**Mourujärvi** on matalahko ja rikkonainen ylänköjärvi Posion koillisosassa Lapin maakunnassa. Sen pinta-ala on 3,2 neliökilometriä. Etäisyys Rovaniemeltä on 120 kilometriä itään. Järven rannoilla on Mourujärven kylä.

Maantiede
---------

Niemimaat jakavat Mourujärven useisiin altaisiin ja sen polveilevan rantaviivan pituus on 33 752 metriä. Etäisyys järven länsiosasta itäosaan on 4,4 kilometriä. Suurimmat lahdet ovat lounaisosan Jokilahti, kaakkoisosan Kitkanperä ja pohjoisosan Mäntylahti. Vain viitisen hehtaaria Mourujärvestä on vähintään kymmenen metriä syvä, syvin alue sijaitsee järven keskiosassa Mäntyniemen ja Koivuniemen välissä. Syvin piste, 15 metriä, on rannan tuntumassa.

Mourujärven saarilukua ei ole ilmoitettu, kartan perusteella saaria on noin kymmenen. Laajin saari on Hakkusaari järven luoteisosassa. Sen pinta-ala on noin neljä hehtaaria. Järven koillisosassa sijaitsee noin hehtaarin laajuinen nimetön saari. Mourujärven niemillä on runsaasti kulttuurimaisemaa. Järven keskiosaa ja länsiosaa yhdistävän salmen yli kulkee seututie 947.

Mourujärveen laskee useita nimettömiä uomia kaakosta, idästä ja pohjoisesta. Järven luusua sijaitsee lounaassa, josta alkaa lounaaseen virtaava Mourujoki. Se laskee Alajärveen (250,5 metriä mpy), josta se jatkuu länteen Ala-Suolijärveen (242,6 metriä mpy).

Mourujärven vesitilavuus on 9 934 000 kuutiometriä. Tilavuudesta noin viisi prosenttia on vähintään kuuden metrin syvyydessä.

Mourujärvi (65.396.1.012) kuuluu Mourujoen-Vääräjoen valuma-alueeseen (65.396), joka on kolmannen jakovaiheen vesistö Kemijoen vesistössä (65). Toinen jakovaihe on Jumiskon vl:n valuma-alue (65.39) ja ensimmäinen jakovaihe on Kemijärven–Pelkosenniemen alue (65.3). Mourujoen-Vääräjoen valuma-alueella sijaitsee 66 vähintään hehtaarin laajuista vakavettä, joista Mourujärvi on laajin. Toiseksi laajin on Alajärvi.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Mourujärvi, vakavesi, Posio
2. 1 2 3 4 5 6 7 8 9  Ympäristö.fi : Ympäristötiedon hallintajärjestelmä Hertta Ympäristötiedon hallintajärjestelmä Hertta. Viitattu 9.9.2022.
3. ↑  Mourujärvi. Järviwiki. Viitattu 9.9.2022.
4. ↑  Mourujoen - Vääräjoen valuma-alue (65.396). Järviwiki. Viitattu 9.9.2022.
**Seitsemännen sukupolven Ford Transitia** on valmistettu vuodesta 2013 lähtien.

Ford Transit VII (2013–)
------------------------

Seitsemännen sukupolven Ford Transit -mallistossa on kaksi erikokoista mallia. Keskikokoinen, etuvetoinen Transit Custom esiteltiin vuonna 2012 Englannissa ja suurempi takavetoinen Transit Detroitin autonäyttelyssä tammikuussa 2013.

Takavetoisen Transitin kehittivät yhteistyössä Fordin Euroopan ja Pohjois-Amerikan suunnitteluosastot. Pohjois-Amerikan markkinoilla takavetoinen Transit korvasi Ford Econolinen.

Pakettiauton koripituuksia on Suomessa tarjolla kolme (L2, L3, L4) ja -korkeuksia kaksi (H2, H3) kappaletta. Linja-automallin saa Suomessa vain keskipitkällä (L3) ja pisimmällä (L4) koripituudella. Keskipitkä linja-auto on aina keskikorkea (H2) ja pitkä korkea (H3). Istuimia on 14–18 henkilölle korimallista riippuen.

Suomeen tuodaan ainoastaan 2,2-litraista Duratorq TDCi -dieselmoottoria kahdella tehovaihtoehdolla (125/155 hv). Pienintä 100-hevosvoimaista versiota ei ole Suomen tuontiohjelmassa. Voimansiirtona on kuusivaihteinen manuaalivaihteisto. Muualla tarjolla ovat myös 2,3-litrainen Duratec-bensiinimoottori, 3,2 ja 2,4 litran TDCi:t sekä vain Pohjois-Amerikassa 3,5 EcoBoost- ja 3,7 Ti-VCT V6 -bensiinimoottorit. Kuusivaihteinen automaattivaihteisto on saatavana ainoastaan Pohjois-Amerikan markkinoilla.

Suomessa pakettiauton varustetasot ovat ECOnetic ja Trend.

ECOneticissa on vakiona kuljettajan turvatyyny, ABS-jarrut, ESP, sähköikkunat, 16 tuuman teräsvanteet, kauko-ohjattava keskuslukitus, ajotietokone, lämmitettävä kahdeksassa suunnassa säädettävä kuljettajan istuin, radio, Bluetooth-järjestelmä, päiväajovalot, ohjauspyörän kallistuksen ja etäisyyden säätö, lämmitettävät sähköpeilit ja ikkunaton liukuovi matkustajan puolella.

Trendissä on lisäksi pölykapselit, sumuvalot, CD-soitin, Ford SYNC -hätäaputoiminto, manuaali-ilmastointi, nahkaverhoiltu ohjauspyörä ja vaihteenvalitsimen nuppi sekä vakionopeudensäädin.

Transitin pikkubussiversiossa on turvaverhot, jotka suojaavat kaikkien viiden istuinrivin matkustajia. Verho on pituudeltaan 4,5 metriä, ja sen on sanottu olevan maailman suurin turvatyyny.

Lähteet
-------

* *Transit-esite*. Ford Motor Company Limited, 10/2013.
* *Transit Linja-auto -esite*. Ford Motor Company Limited, 1/2015.

### Viitteet

1. ↑  Koeajo: Täysin uusi Ford Transit Custom *Caravan*.  28.9.2012. Viitattu 6.9.2015.
2. 1 2 3 4  2013 Detroit Auto Show: 2014 Ford Transit *Edmunds*.  15.1.2013. Viitattu 24.8.2016. (englanniksi)
3. ↑  Esite 10/2013, s. 30–31.
4. ↑  Esite 1/2015, s. 28–29.
5. ↑  Koeajo: Ford Transit *Tuulilasi*.  20.3.2014. Viitattu 6.9.2015.
6. ↑  Esite 10/2013, s. 24, 26.
7. ↑  Esite 10/2013, s. 25, 27.
8. ↑  Ford Transitin turvatyyny on 4,5 metriä pitkä *Ilta-Sanomat*.  4.7.2014.  Arkistoitu 6.2.2016. Viitattu 9.9.2015.
9. ↑  Industry’s Largest Airbag Installed in 2015 Ford Transit 15-Passenger *Truck Trend Network*.  25.6.2014. Viitattu 24.8.2016. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Ford Transit (2013)** Wikimedia Commonsissa
**David Uuranen** (10. joulukuuta 1882 Uurainen – 1953) oli suomalainen taidevalaja. Hän valoi muun muassa Ville Vallgrenin ja Väinö Aaltosen pronssiveistoksia.

Talollisen poikana syntynyt David Uuranen oli työssä John Stenbergin konepajassa ja sen valimossa ja toimi sitten vuonna 1912 perustetun G. W. Sohlbergin taidevalimon johtajana. Käytyään apurahan turvin opiskelemassa Pariisin taidevalimoissa hän valoi Suomeen palattuaan J. V. Snellmanin kuvan ja parihevosia esittäneen patsaan Poriin. Uuranen kävi sittemmin vielä omalla kustannuksellaan opintomatkalla useissa ulkomaisissa valimoissa muun muassa Ranskassa.

Uuranen valoi lähes kaikki Ville Vallgrenin veistokset, Väinö Aaltosen Tampereen Hämeensillalle tekemistä Pirkkalaisveistoksista kaksi, Koulutorilla sijaitsevan Topeliuksen patsaan, Edelfeltin patsaan Ateneumin luona ja Helsingin kaupungin tilaaman Kullervon patsaan. Hän valoi lisäksi koristeita useisiin rakennuksiin muun muassa Henkivakuutusyhtiö Kalevan taloon ja Liittopankin taloon.

David Uuranen asui Lauttasaaressa, jossa hänellä oli myös oma valimo.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Päivästä päivään, Helsingin Sanomat, 10.12.1932, nro 335, s. 6, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
2. ↑  Hautahaku.fi : Uuranen David
3. ↑  Mari Tossavainen : Veistosten valmistus Suomessa. Kuvanveistotaiteen tekniikan ja materiaalien historiaa 1890-1920. Tekniikan Waiheita 3-4/2015

Aiheesta muualla
----------------

* David Uurasen vuonna 1938 valama Kalevala-aiheinen pronssireliefi, Suomen kansallismuseo, Numismaattiset kokoelmat (Finna)
Marie-Antoinette Katoto vuonna 2018.
**Marie-Antoinette Oda Katoto** (s. 1. marraskuuta 1998 Colombes) on ranskalainen jalkapalloilija. Hän on pelipaikaltaan hyökkääjä. Hän on pelannut Ranskan naisten maajoukkueessa ennen EM-kilpailujen 2022 alkua 30 ottelua ja tehnyt niissä 25 maalia.

Katoto siirtyi Paris Saint-Germainin junioreihin vuonna 2011. Hän pelasi ensimmäiset aikuisten pääsarjaottelunsa 2014–2015. Hän voitti Ranskan liigamestaruuden vuonna 2021 sekä Ranskan cupin vuosina 2018 ja 2022. Hän oli Ranskan liigan paras maalintekijä kausina 2018–2019 (22 maalia), 2019–2020 (16 maalia) ja 2021–2022 (18 maalia).

Katoto voitti Ranskan joukkueessa alle 19-vuotiaiden Euroopan-mestaruuden 2016. Hän oli kuudella maalillaan turnauksen paras maalintekijä. Hän pelasi ensimmäisen aikuisten maaottelunsa marraskuussa 2018.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6 7  Joueuse – Marie-Antoinette Katoto Ranskan jalkapalloliitto. Viitattu 10.7.2022. (ranskaksi)
2. 1 2 3 4  M. Katoto *Soccerway*. Viitattu 10.7.2022. (englanniksi)

  

Ranskan joukkue – Jalkapallon naisten EM-kilpailut 2022
1 Chavas |
2 Palis |
3 Renard |
4 Torrent |
5 Tounkara |
6 Toletti |
7 Karchaoui |
8 Geyoro |
9 Katoto |
10  Matéo |
11 Diani |
12 Malard |
13 Bacha |
14 Bilbault |
15 Dali |
16 Lerond |
17 Baltimore |
18 Sarr |
19 Mbock Bathy |
20 Cascarino |
21 Peyraud-Magnin |
22 Périsset |
23 Cissoko |
Valmentaja Diacre
**Fordson-Putilovets** oli Neuvosto-Venäjällä ja Neuvostoliitossa 1924-1933 valmistettu Fordson F-traktorin lisenssimalli. 1919 Fordson oli solminut sopimuksen Fordsonien viennistä Neuvosto-Venäjälle, josta tuli Fordsonin suurin yksittäinen asiakas. Vuosina 1921–1927 Neuvosto-Venäjä ja Neuvostoliitto ostivat 24 000 Fordsonia.

Fordson F:n valmistusoikeudet siirrettiin lisenssillä myös Neuvostoliittoon, jossa sitä tuotettiin Punaisten putilovilaisten tehtaalla nimellä Ford-Putilovets 1924–1933. Traktorimalli auttoi kollektivisoimaan Neuvostoliiton maataloutta. Traktoria valmistettiin 36 100 kappaletta. Sen teho oli 14,5 kW (20 hv), massa 1 320 kg, vaihteet 3+1 ja nopeus 2,5–11,2 km/h.
Fordson-Putilovets toimi Neuvostoliiton traktoriteollisuuden perustavana traktorimallina.

Katso myös
----------

* Luettelo traktorimalleista

Lähteet
-------

* 

### Viitteet

1. ↑

Aiheesta muualla
----------------

* Fordson-Putilovetsh kuva

|  |  |
| --- | --- |
| Fordson Major | **Fordson** |
| F (1917–1928) • Putilovets (1924–1933) • N (1929–1945) • Major E27N (1945–1951) • Major E1A (1952–1957) • Power Major (1958–) • Dexta (1958–) • Super Major (1960–) |
*Tämä artikkeli käsittelee yhtyettä. Forest on myös Brysselin osa.*

**Forest** on venäläinen kansallissosialistista black metalia soittava yhtye. Sen perustivat vuonna 1994 Kaldrad ja Dagorath sivuprojektikseen, josta yhtye on myöhemmin itsenäistynyt omaksi kokonaisvaltaiseksi yhtyeeksi. Yhtye kuuluu yhdessä Branikaldin, Nitbergin, Raven Darkin ja Rundagorin kanssa BlazeBirth Hall-nimiseen ryhmittymään. Yhtyeen nimi tarkoittaa suomeksi metsää.

Historia
--------

Kaldrad ja Dagorath perustivat Forestin vuonna 1994 yhdessä. Yhtyeen idea syntyi perustajien yhteisestä matkasta vanhoissa metsissä sijainneissa pitkään unohduksissa olleille vanhoille uhrauspaikoille. Metsien ainutlaatuinen ilmapiiri sekä menneisyyden haamut inspiroivat molempia yhtyeen perustajia ja heti paluun jälkeen, syksyllä 1994 debyyttidemo sävellettiin ja nauhoitettiin. Puolet demon kappaleista ei ollut edes black metalia. Demo nauhoitettiin vain läheisimmille ystäville, eikä sitä ikinä levitetty kovin laajalle. Kuitenkin demon kappale "Winter Howl" on sisällytetty heidän myöhemmälle, vuonna 1996, julkaistulle demolleen kuten myös *Like a Shade upon This Land* joka tosin oli uudelleen nauhoitettu.

Niistä päivistä lähtien Forestin musiikkia voisi kuvailla Norjalaistyyliseksi black metaliksi, Darkthronemaisine melodioineen ja Isengardmaisine puhtaine vokaaleineen yhdistettynä ainutlaatuiseen tunnelmaan. Demonauhan ja ensimmäisen albuminsa *Forestin* jälkeen yhtye julkaisi toisen albuminsa *Like a Blaze above the Ashesin* vuonna 1997 , joka oli nauhoitettu samalla kokoonpanolla kuin aikaisemmatkin tuotokset. Kolmannella albumilla *Foredooming the Hope for Eternity* (1998) yhtyeeseen liittyi Ulv Gegner Irminsson Raven Darkista. Muutama kuukausi tämän jälkeen Dagorath pakotettiin pakenemaan kotikaupungistaan ja nykyään hänen olinpaikastaan ei ole tietoa, eikä tiedetä onko hän edes elossa. 

Näiden tapahtumien jälkeen vuonna 1999 Wizard erotettiin ja yhtyeeseen liittyi Ransverdi, jonka jälkeen yhtye nauhoitti neljännen kokopitkänsä *As a Song in the Harvest of Griefin*. Tämän jälkeen yhtye vaihtoi nimensä *Vargleideksi*, vuoden 2000 aikana yhtye nauhoitti tällä nimellä 2 kokopitkää *When Only Dust, Ashes and the Fornicated Earth is Left Behind...:n* ja  *To the Flame of the New Dayn*. Vargleide ajautui entistä raaemmaksi ja aggressiivisemmaksi verrattuna Forestiin. Vuonna 2000 rumpali Ransverdi erotettiin yhtyeestä.

Vuonna 2005 Forest otti taas käyttöön alkuperäisen nimensä ja julkaisi *In the Flame of Gloryn*, joka sisälsi muun muassa coverin Absurdin kappaleesta *Deep Dark Forest*. Myöhemmin vuonna 2005 Ulv Gegner löydettiin kuolleena ja itse yhtye asettui tämän takia toistaiseksi tauolle.

Diskokrafia
-----------

### Kokopitkät

* *Forest* (1996)
* *Заревом Над Прахом* (1997)
* *Обрекая Надежду на Вечность* (1998)
* *Песнью в Жатве Горя* (1999)
* *В Пламени Славы* (2005)

### Splitit

* *Hammerkrieg* (2004) Nitbergin, Rundagorin ja Branikaldin kanssa

Aiheesta muualta
----------------

* Forest (yhtye) Encyclopaedia Metallum -sivustolla (englanniksi)
* Forest (yhtye) Last.fm:ssä (englanniksi)
* Forest (yhtye) Myspacessa (englanniksi)
**John Souttar** (s. 25. syyskuuta 1996 Aberdeen) on skotlantilainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan keskuspuolustaja. Hän aloitti liigauransa Skotlannin Valioliigassa pelaavassa Dundee Unitedissa, jonka junioreihin hän siirtyi yhdeksänvuotiaana vuonna 2006. Hän on helmikuusta 2016 alkaen edustanut Heart of Midlothiania.

Souttar teki debyyttinsä Dundee Unitedin edustusjoukkueessa tammikuussa 2013. Hänestä tuli tuolloin Unitedin historian nuorin pelaaja 16 vuoden ja 99 päivän ikäisenä. Hän on pelannut Skotlannin Valioliigassa lukuun ottamatta kautta 2020–2021, jolloin Hearts pelasi toisella sarjatasolla. Souttar oli suurimman osan tuosta kaudesta loukkaantunut ja pelasi vain neljä liigaottelua. Kaudella 2019–2020 hänen liigaottelunsa jäivät jalkavammojen vuoksi seitsemään.

Souttar pelasi Skotlannin alle 17-, alle 19- ja alle 21-vuotiaiden maajoukkueissa. Hän pelasi Skotlannin A-maajoukkueessa ensimmäisen kerran syyskuussa 2018 ystävyysottelussa Belgiaa vastaan ja samana syksynä vielä Kansojen liigan otteluissa Albaniaa ja Israelia vastaan. Neljännen A-maaottelunsa hän pelasi marraskuussa 2021 MM-karsinnan päätöskierroksen ottelussa Tanskaa vastaan ja teki joukkueensa 2–0-voittoon päättyneen ottelun ensimmäisen maalin.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  John Souttar Transfermarkt-sivustolla (englanniksi) Viitattu 16.11.2021.
**Paris-Saclay** on teknologia- ja tiedepuisto lähellä Saclaya Île-de-Francessa. Se sisältää tutkimuslaitoksia, kaksi suurta ranskalaista yliopistoa korkeakouluineen (*grandes écoles*) sekä yksityisten yritysten tutkimuskeskuksia. Vuonna 2013 Technology Review sijoitti Paris-Saclayn maailman kahdeksan parhaan tutkimusklusterin joukkoon. Vuonna 2014 se muodosti lähes 15 % Ranskan tieteellisestä tutkimuskapasiteetista.

Varhaisimmat asutukset ovat peräisin 1950-luvulta ja alue laajeni useita kertoja 1970- ja 2000-luvuilla. Useita kampuksen kehittämishankkeita on parhaillaan käynnissä, mukaan lukien joidenkin tilojen siirtäminen.

Alueella on nykyään monet Euroopan suurimmista korkean teknologian yrityksistä sekä kaksi parasta ranskalaista yliopistoa, Université Paris-Saclay (CentraleSupélec, ENS Paris-Saclay jne.) ja Institut polytechnique de Paris (École Polytechnique, Télécom ParisTech, HEC Paris jne.). Vuoden 2020 ARWU Rankingissa Université Paris-Saclay on maailman 14. sijalla matematiikan osalta ja 9. sijalla fysiikan osalta (1. Euroopassa).

Tavoitteena oli vahvistaa klusteria luodakseen kansainvälinen tiede- ja teknologiakeskus, joka voisi kilpailla muiden korkean teknologian alueiden, kuten Piilaakson tai Cambridge.

Lähteet
-------

1. ↑  One of the top 8 innovation clusters in the world - EPAPS
2. ↑  Campus du plateau de Saclay - Définition et Explications
3. ↑  L'Université Paris-Saclay, première en maths

Aiheesta muualla
----------------

* paris-saclay.business (englanniksi)
**Ford Transit Courier** on Fordin vuodesta 2014 lähtien valmistama pieni pakettiautomalli, joka sijoittuu mallistossa Transit Connectin alapuolelle. Sen tila-autoversio on nimeltään **Tourneo Courier**. Transit-nimestään huolimatta mallilla ei ole teknistä yhteneväisyyttä Ford Transitin kanssa, vaan nimi on ainoastaan viittaus Fordin tavara-autoperheeseen. Malli perustuu samaan perusrakenteeseen kuin esimerkiksi Ford B-Max, EcoSport ja Fiesta.

Vuoden 2014 Euro NCAP -kolaritestistä Courier sai tulokseksi neljä tähteä viidestä.

Moottorivaihtoehdot ovat 1,0-litrainen (100 hv) EcoBoost-bensiinimoottori sekä 1,5- (75 hv) ja 1,6-litraiset (95 hv) Duratorq TDCi -dieselmoottorit. Kaikissa moottoreissa voimansiirtona on viisivaihteinen manuaalivaihteisto ja vakiovarustukseen kuuluu start/stop-järjestelmä.

Ford Tourneo Courier
Pakettiautosta Suomeen tuodaan ainoastaan paremmin varusteltua Trend-mallia. Siinä on vakiovarusteina neljä turvatyynyä, ESP, 15 tuuman teräsvanteet pölykapselein, lämmitettävä tuulilasi, kauko-ohjattu keskuslukitus, etusumuvalot, lämmitettävät sähköpeilit, manuaali-ilmastointi, nahkaverhoiltu ohjauspyörä, radio/CD-soitin 3,5 tuuman näytöllä ja Bluetooth-järjestelmä.

Facelift-mallin Ford Transit Courier.
Myös Tourneo on lähtöhintaisena Trend-tasoinen, ja varusteluun kuuluu pakettiauton lisäksi turvaverhot ja kuljettajan polviturvatyyny (yht. seitsemän turvatyynyä), vakionopeudensäädin ja kromattu etusäleikön kehys.

Facelift-mallin Ford Tourneo Courier.
Titaniumissa on lisäksi 16 tuuman kevytmetallivanteet, automaatti-ilmastointi, tummennetut takaikkunat, tuulilasinpyyhinten sadetunnistin, pysäköintitutka takana ja hopeiset kattokaiteet.

Lähteet
-------

* *Transit Courier -esite*. Ford Motor Company Limited, 6/2015.
* *Tourneo Courier -esite*. Ford Motor Company Limited, 6/2015.

### Viitteet

1. ↑  Ford Tourneo Courier 2014 Euro NCAP. Viitattu 5.9.2015. (englanniksi)
2. ↑  Ford Transit Courier – Suorituskyky ja taloudellisuus Ford.fi.  Arkistoitu 24.9.2015. Viitattu 5.9.2015.
3. ↑  Transit Courier -esite 6/2015, s. 17.
4. ↑  Tourneo Courier -esite 6/2015, s. 16.
5. ↑  Tourneo Courier -esite 6/2015, s. 17.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Ford Transit Courier** Wikimedia Commonsissa

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Ford Tourneo Courier** Wikimedia Commonsissa
**Matthew Goniwe** (s. 1947 Cradock, Itä-Kap – 27. kesäkuuta 1985) oli eteläafrikkalainen opettaja ja ihmisoikeusaktivisti, jonka Etelä-Afrikan turvallisuuspoliisi murhasi "Cradockin nelikön" jäsenenä vuonna 1985. Vuonna 2003 Etelä-Afrikan valtio myönsi Matthew Goniwelle hopeisen Luthulin kunniamerkin tämän omistautumisesta vapaalle, oikeudenmukaiselle ja demokraattiselle Etelä-Afrikalle.

Goniwe opiskeli Fort Haren yliopistossa opettajaksi ja työskenteli Sam Xhallien koulussa matematiikan ja tieteiden opettajana. Hän vaikutti myös pienessä maanalaisessa järjestössä *People’s Front for the Liberation of South Africa* (PFULSA). Vuonna 1976 hänet pidätettiin poliittisesta toiminnasta yhdessä kuuden muun ryhmän aktivistin kanssa, joihin kuului Dumisa Ntsebeza. Viisi ryhmän jäsentä, mukaan lukien Matthew Goniwe, tuomittiin pitkiin vankeusrangaistuksiin vain joitakin päiviä ennen Transkein bantustanin muodollista itsenäistymistä.

Vapauduttuaan vankilasta Goniwe palasi opettajaksi Graaff-Reinetin kaupunkiin ja opiskeli *bachelor*-tutkinnon University of South Africassa. Vuonna 1983 Goniwe nousi Cradockin korkeita vuokria vastustaneiden mielenosoitusten johtajaksi. Etelä-Afrikan opetusministeriö yritti poliittisen painostuksen vuoksi siirtää hänet takaisin Graaff-Reinetiin, mutta tämä johti opettajien ja oppilaiden 15 kuukautta kestäneen kouluboikottiin.

27. kesäkuuta 1985 turvallisuuspoliisi kaappasi Matthew Goniwen ja muut Cradockin nelikön jäsenet heidän palatessaan Cradockiin Port Elizabethissa pidetystä kokouksesta. Nelikkö kuljetettiin Olifantshoekin solaan ja edelleen Port Elizabethiin, missä heidät pahoinpideltiin ja murhattiin. Turvallisuuspoliisi poltti ruumiit ja niiden kuljetukseen käytetyn auton. Seitsemän poliisia (Eric Alexander Taylor, Gerhardus Johannes Lotz, Nicholas Janse van Rensburg, Harold Snyman, Johan Martin van Zyl, Hermanus Barend du Plessis ja Eugene de Kock) anoivat Totuuskomissiolta armahdusta murhasta vuonna 1998.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  The Order of Luthuli in Silver: Matthew Goniwe *thepresidency.gov.za*. The Presidency of the Republic of South Africa. Viitattu 9.12.2009. (englanniksi)[vanhentunut linkki]
2. 1 2   (Arkistoitu – Internet Archive) Viitattu 9.12.2009. (englanniksi) [vanhentunut linkki]
3. ↑  *The Road to Democracy in South Africa: 1970–1980*, s. 775. Unisa Press, 2004. ISBN 1868884066. Teoksen verkkoversio (viitattu 8.12.2009). (englanniksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |