recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Helsingin Musiikkitalo (2011).
Turun taidemuseo (2004).
**LPR-arkkitehdit Oy** (alkujaan **Arkkitehtitoimisto Laiho, Pulkkinen & Raunio Oy**) on turkulainen, vuonna 1976 perustettu arkkitehtitoimisto. Toimiston perustajaosakkaat ovat arkkitehdit Ola Laiho, Mikko Pulkkinen ja Ilpo Raunio. Toimiston palveluksessa on kaikkiaan 18 henkilöä (joulukuu 2013).

Perustajaosakkaat luopuivat omistuksestaan yhtiössä vuonna 2013 ja siirtyivät eläkkeelle. Yhtiön uudet osakkaat ovat jo pitkään toimistossa työskennelleet arkkitehdit Pauno Narjus, Veera Rautaheimo ja Jaakko Rautanen. Arkkitehti Ola Laiho jatkaa kuitenkin yhtiössä vanhempana asiantuntijana. Omistusjärjestelyt tapahtuivat kesällä 2013.

Historia
--------

Ola Laihon ja Ilpo Raunion yhteistyö alkoi jo vuonna 1973, jolloin he suunnittelivat yhdessä professori Pekka Pitkäsen kanssa Arkkitehtitoimisto Pitkänen, Laiho & Raunio:n nimissä useita merkittäviä töitä, kuten Eduskuntatalon laajennuksen (1978) ja Turun tuomiokirkon (1979) peruskorjauksen.

Merkittäviä suunnittelutöitä
----------------------------

* Presidentinlinnan peruskorjaus (2012–2014)
* Helsingin Musiikkitalo (2011)
* Lounais-Suomen vankila (2007)
* Turun taidemuseo, peruskorjaus ja laajennus (2000–2004)

Lähteet
-------

1. 1 2  LPR-arkkitehdit sai uudet omistajat ja toimitusjohtajan.  *Rakennuslehti*, 20.12.2013.  Suomen Rakennuslehti. Artikkelin verkkoversio. Viitattu 24.12.2013.
2. ↑  Muutosten vuosi 2013  17.12.2013. LPR-arkkitehdit.  Arkistoitu 25.12.2013. Viitattu 24.12.2013.
3. ↑  Toimisto – Historia LPR-arkkitehdit.  Arkistoitu 20.3.2017. Viitattu 24.12.2013.
4. ↑  Presidentinlinnan peruskorjaus puolivälissä  6.11.2013. Tasavallan presidentin kanslia. Viitattu 24.12.2013.
5. ↑  Avaintietoa Helsingin Musiikkitalo.  Arkistoitu 31.10.2013. Viitattu 24.12.2013.
6. ↑  Kimpimäki, Jenni: Turkulaisarkkitehtien kädenjälki näkyy pian presidentinlinnassa.  *Turun Sanomat*, 8.11.2008.  TS-Yhtymä. Artikkelin verkkoversio. Viitattu 24.12.2013.
7. ↑  Turun taidemuseo LPR-arkkitehdit. Viitattu 24.12.2013.

Aiheesta muualla
----------------

* Toimiston www-sivut

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa | 
* VIAF
* WorldCat

 |

 |
**Junyō** (jap. 隼鷹) oli keisarillisen Japanin laivaston vuonna 1942 palvelukseenotettu Hiyō-luokan lentotukialus toisessa maailmansodassa.

Valmistus
---------

Nippon Yusen eli Japanin postihöyrylaivayhtiö tilasi aluksen vuoden 1938 lopulla Mitsubishin Nagasakin telakalta ja sen köli laskettiin 20. maaliskuuta 1939 telakkanumerolla 901. Alus laskettiin vesille 26. kesäkuuta 1941 nimellä *SS Kashiwaramaru*. Alus myytiin keisarillisen japanin laivastolle 10. helmikuuta 1941 muutettavaksi lentotukialukseksi. Muutostöiden jälkeen alus liitettiin laivastoon 3. toukokuuta 1942.

Palvelus
--------

Alus osallistui Aleuttien taisteluun osana Midwayn taistelun hämäyskampanjaa. Myöhemmin alus osallistui Guadalcanalin taisteluun ja Santa Cruzin saarten taisteluun, jossa sen torpedopommittajat vaurioittivat *USS Enterprisea*. Alukseen osui sukellusvene *USS Halibutin* ampuma torpedo 5. marraskuuta 1943, ja se vietti kolme kuukautta korjattavana. Alus osallistui myöhemmin Filippiinienmeren taisteluun, jossa se vaurioitui pahasti, mutta alus korjattiin pian. Alukseen osui 9. joulukuuta 1944 kolme *USS Sea Devilin*, *USS Plaicen* ja *USS Redfishin* laukaisemaa torpedoa, ja alus vaurioitui pahoin. Alus pääsi kuitenkin omin voimin Saseboon, missä alus oli korjattavana töiden keskeyttämiseen maaliskuussa 1945 asti. Toisen maailmansodan jälkeen alus siirtyi Yhdysvaltain laivaston haltuun, ja lopulta se romutettiin vuosina 1946–1947. Aluksen laivakello löydettiin Saipanin lähistöltä vuonna 1944, ja se siirrettiin Fordhamin yliopistoon New Yorkiin, jossa se on edelleen.

Lähteet
-------

1. ↑  Junyō Bell and Plaque at Fordham University, Rose Hall *Pacific Wrecks*. Viitattu 18.9.2016. (englanniksi)
**LRC** on tiedostomuoto (tiedostopääte `.lrc`), jota käytetään erityisesti musiikin sanoitusten (eng. *lyrics*) tallentamiseen, jonka avulla sanat voidaan näyttää reaaliaikaisesti. Yleensä ääni- tai videotiedostoa vastaavat .lrc-tiedostot ovat samannimisiä, pois lukukien tiedostopääte (esimerkiksi `kappale.mp3` ja `kappale.lrc`).

LRC-formaatti tukee kuitenkin sanoitusten ajoittamista jopa merkki kerrallaan, ja täten sitä voidaan käyttää mm. karaoke-sovelluksissa, toisin kuin joitakin yksinkertaisia tekstityksessä käytettyjä tiedostotyyppejä.

### Yksinkertaistettu muoto

Yksinkertainen muoto sallii yhden rivin näyttämisen kerrallaan. Rivi alkaa hakasuluilla, joissa lauseen ajoitus muodossa `[minuutit:sekunnit:sadasosat]` eli `[mm:ss.xx]` .

```
[00:12.00]Rivi 1
[00:14.20]Rivin 2 sanat
[00:19.10]Kolmas rivi
```

Kappaleen ja lyriikoiden tietoja voidaan puolestaan tallettaa tiedoston alkuun erilaisin tagein (alla lueteltuna vain neljä). On kuitenkin ohjelmistosta kiinni, käytetäänkö tietoja hyväksi.

```
[ar:Artistin nimi]
[al:*Albumin nimi, josta kappale on*]
[length: 6:08]
[offset:+1000]
```

### Paranneltu versio

Parannellussa versiossa yksittäisen rivin jokainen merkki tai sanan aloituskohta voidaan esittää tarkasti käyttämällä rivillä haluttua kohtaa ennen merkintätapaa `<mm:ss.xx>`. Tiedostoa lukeva ohjelmisto pystyy myös täten animoimaan siirtymän sanojen välille.

```
[mm:ss.xx] <mm:ss.xx> Takaisin <mm:ss.xx> sateeseen <mm:ss.xx> astelen <mm:ss.xx>
```

Katso myös
----------

* `.kar` - tiedostomuoto karaoken sanoituksille.
**LS-FIN** on suomalainen Farming Simulator -pelisarjan ympärille erikoistunut keskustelufoorumi ja kuvagalleria, joka on perustettu vuonna 2009.

Keskustelufoorumilla on vilkkaat keskustelut, pelaajat julkaisevat kuvia ja videoita, jakavat tekemiään modeja ja foorumilla käsitellään kaikkea peliin liittyvää.

Historia
--------

Sivusto sai alkunsa alun perin ilmaisfoorumilla 12.04.2009, kun Admin haaveili suomalaisesta keskusteluyhteisöstä Farming Simulator -pelin ympärille. Sivusto lähti nopeaan kasvuun ja 2011 maaliskuussa Admin ehdotti JkkaMlle (aka Juketsulle) että suunnittelisiko hän foorumin ympärille portaalisivuston. Hanke eteni pikkuhiljaa ja ensimmäinen sivusto saatiin ulos 2011 kesäkuussa.

Käsiteltävät pelit
------------------

* Farming Simulator 19
* Farming Simulator 17
* Farming Simulator 2015
* Farming Simulator 2013
* Farming Simulator 2011
* Farming Simulator 2009
* Muut Farming Simulator -versiot
* Euro Truck Simulator 2

Lähteet
-------

* LS-FIN - Suomen suurin Farming Simulator-yhteisö • Etusivu *www.ls-fin.com*. Viitattu 20.11.2018.
**Alue** eli **oblasti** (ven.   ja ukr. область, *oblast*, valkoven. вобласць, *voblasts*) on joidenkin Itä-Euroopan ja entiseen Neuvostoliittoon kuuluneiden Aasian valtioiden alueellinen hallintoyksikkö. Sitä käytetään unitaari- eli yhtenäisvaltioissa, kuten Ukrainassa ja Valko-Venäjällä, läänitasoista maakuntahallintoa vastaavan hallintoyksikön nimenä. Liittovaltioissa, kuten Venäjällä, alue taas tarkoittaa liittovaltiosubjektia, jolla on edustus parlamentin ylähuoneessa, liittoneuvostossa. Väkirikkaissa IVY-maissa alueella voi asua sadoista tuhansista miljooniin ihmistä, joten niiden merkitys hallinnon järjestäjänä ei ole vähäinen. IVY-maissa aluehallinto noudattelee pääasiassa neuvostotasavaltojen aikaista jakoa. Alueet puolestaan jakautuivat Neuvostoliitossa kuntatasoisiin paikallishallinnon yksiköihin, jotka puolestaan suurissa kunnissa, kaupungeissa, jakautuvat piireihin (ven. район, *raion*). 

Monissa maissa kunnilla ei ole niin laajaa itsehallintoa kuin historialtaan talonpoikaisessa Suomessa johtuen maiden feodaalisesta tai keskushallintoa korostaneesta sosialistisesta perinteestä, vaan kuntaa valvoo vahva väliporras, kuten Itsenäisten valtioiden yhteisön tapauksessa Neuvostoliitolta periytyvät alueet.

Venäjän aluejako
----------------

*Pääartikkeli: Venäjän aluejako*
Venäjän federaatiossa on kuudenlaisia liittovaltiosubjekteja: alueet, aluepiirit, tasavallat, autonomiset alueet, autonomiset piirikunnat ja liittovaltiotasoiset kaupungit, Moskova ja Pietari. Yhteensä Venäjän federaatiossa on 83 subjektia. Tätä määrää pyritään hallitsemaan kokoamalla keskushallinnon ja aluehallinnon väliin liittovaltiopiirejä, mitkä eivät kuitenkaan perustu vuoden 1993 Venäjän perustuslakiin, vaan ovat hallinnollinen ratkaisu koordinaation parantamiseksi 1990-luvun taloudellisen kriisin aiheuttaman hajautumisen jälkeen.

Ukrainan alueet
---------------

*Pääartikkeli: Ukrainan alueet*
Ukrainassa, joka ei ole Venäjän tapaan liittovaltio, vaan yhtenäis- eli unitaarivaltio, on 27 aluehallinnollista yksikköä. Niistä kaksi, pääkaupunki Kiova ja laivastotukikohtakaupunki Sevastopol, ovat alueen tasoisia hallintoyksiköitä. Lopuista 25 hallintoyksiköstä autonominen on Krimin tasavalta.

Autonomisuus muodostui tuloksena Krimin laivastotukikohtaa palvelevan venäläisväestön vaatimuksesta Ukrainan itsenäistyttyä sen kansallisemman politiikan vuoksi.

Neuvostoliitossa alueiksi nimetty hallintoyksiköt vastaavat Venäjän keisarikunnan kuvernementteja. Alue ei ole lääni, koska alueella, toisin kuin keskushallinnon nimittämällä läänillä, on myös maakunnalle kuuluvaa itsehallintoa.
Junovuori sijaitsi Säästöpankintalon tontilla.
**Junovuori** oli Tampereen keskustassa Näsilinnankadun ja Kauppakadun kulmatontilla vielä 1800-luvun lopussa sijainnut jyrkkä kallio, joka oli noin 10 metriä korkea. Alun perin se tunnettiin *Valkeakallion* tai *Valkiakallion* nimellä. Kalliolla oli ehkä poltettu merkkitulia tai helavalkeita.

Kalliolle tehtiin 1800-luvun alkupuolella portaat, ja siitä muodostui kaupunkilaisten eräänlainen ajanviettopaikka. Porvaristo alkoi kutsua kalliota *Junovuoreksi*. Nimi saatiin roomalaisesta mytologiasta, jossa Juno oli ylijumala Juppiterin puoliso.

Kallio tasoitettiin 1900-luvun alussa, kun tontille rakennettiin arkkitehtiryhmä Gesellius–Lindgren–Saarisen suunnittelema Säästöpankintalo (Kauppakatu 14). Junovuoren kohdalle tuli pankin piharakennus. 1990-luvulla pihan alle tehtiin autohalli.

Lähteet
-------

1. 1 2  *Tampereen kantakaupungin rakennuskulttuuri 1998*, s. 58–59. Tampere: Tampereen kaupungin kaavoitusyksikkö, 1998. ISBN 951-609-076-1.
2. 1 2 3  Helen, Olli & Seppänen, Jouko: *Tampere kartalla*, s. 22–23. Tampere: Tampere-Seura, 2015. ISBN 978-952-5558-23-4.
3. 1 2  Niemelä, Jari: *Onks tiatoo? Puolentuhatta kysymystä ja vastausta Tampereesta*, s. 30–31. Tampere: Tampere-Seura, 1997. ISBN 951-9080-73-2.
Torin pääsisäänkäynti vanhassa postikortissa.
Yksi sisäänkäynneistä vuonna 1972.
**Marché rose** on Malin pääkaupungin Bamakon vuonna 1923 rakennettu keskustori. Se edustaa paikallisen arkkitehtuurin innoittamaa neosudanilaista tyyliä. Rakennelma on saanut nimensä sen vaalean ruusunpunaisesta värityksestä.

Ranskalaisen François Cornilleaun suunnittelema alkuperäinen betonirakennelma oli yksi neosudanilaisen tyylin parhaista esimerkeistä, jossa tyylilajin luonteenomaisimmat piirteet yhdistyivät eräänlaiseksi pastissiksi. Linnoitusta muistuttavaa kuusikulmaista rakennusta reunustivat säännölliset pylväsrivit ja kolme sisäänkäyntiä. Pääsisäänkäynti torneineen ja ikkuna-aukkoineen muistutti moskeijaa. Sisällä oli keskushalli ja kolme kauppagalleriaa. Niiden keskellä oli avoin torialue, jonka kiintopisteenä toimi afrikkalaistyylisin veistoksin koristeltu suihkukaivo.

Marché rose oli aikanaan Bamakon kaupallinen keskus ja suosittu tapaamispaikka. Kaupungin kasvaessa torialue jäi pieneksi ja täyttyi puusta ja metallista pystytetyistä myyntikojuista. Tori tuhoutui tulipalossa vuonna 1993, mutta se rakennettiin uudelleen Ranskan kehitysyhteistyöviraston rahoituksella.

Tori paloi uudelleen vuosina 2014 ja 2017. Sen tilalle on suunniteltu uutta monikerroksista kauppakeskusta. Presidentti Ibrahim Boubacar Keïta muurasi kauppakeskuksen peruskiven syyskuussa 2017, mutta vuonna 2020 rakennustyöt eivät olleet vielä alkaneet.

Lähteet
-------

1. ↑  *Carte Culturelle de Mali: Esquisse d’un Inventaire du Patrimoine Culturel National*, s. 120. Bamako: Ministère de la Culture du Mali. Teoksen verkkoversio.
2. ↑  Leprun, Sylviane & Sinou, Alain: Espaces coloniaux en Afrique noire *HAL*. Viitattu 1.3.2021.
3. ↑  Patrimoine culturel et développement *Enda*. Viitattu 1.3.2021.
4. 1 2  Projet de marchés roses et Hall aux légumes *Agence de développement régional de Bamako*. Viitattu 1.3.2021.
5. ↑  Reconstruction après l'incendie qui a frappé le marché de Bamako *VOA*. Viitattu 1.3.2021.
6. ↑  Reconstruction du marché rose de Bamako: Le grand bluff? *Maliweb*. Viitattu 1.3.2021.
**Nakertaja** (aikaisemmalta nimeltään Uusikylä) on Kajaanin kaupunginosa. Se sijaitsee noin 5 kilometriä kaupungin keskustasta pohjoiseen. Nakertaja rajautuu lännessä Hetteenmäkeen, pohjoisessa metsäalueeseen sekä idässä ja etelässä Paltaniementiehen. Vuoden 2014 lopussa Nakertajassa oli 1 161 asukasta.

Nakertajassa sijaitsee päiväkoti, alakoulu, jossa on noin 200 oppilasta sekä kylätalo Vanahis. Aiemmin Nakertajassa toimivat myös lähikauppa Siwa ja Posti. Nakertajan alakoululta lähtee talvisin hiihtolatuna käytettävä pururata, joka kulkee Hetteenmäen kautta ja haarautuu Pöllyvaaran ulkoilualueelle sekä Kirkkoaholle. Nakertajassa on kaksi urheilukenttää, pienempi alakoululla ja isompi Paltaniementien vieressä. Isomman urheilukentän vieressä toimivat seurakunta ja iltapäiväkerho. Kulkuyhteydet Nakertajasta Kajaaniin ovat heikohkot.

Kylä kuului Uusikylä-nimisenä alun perin Paltamoon, kunnes se liitettiin Kajaanin maalaiskuntaan vuonna 1954. Kylän nimi vaihtui Nakertajaksi vuonna 1957.

Toisin kuin muilla Kajaanin taajama-alueen kaupunginosilla, joilla postitoimipaikka on Kajaani, Nakertajalla on oma postitoimipaikka 87830 Nakertaja.

Lähteet
-------

1. 1 2  Paltamon kylät *Romppainen.net*.  Arkistoitu 11.5.2010. Viitattu 13.10.2010.
2. ↑  Nakertaja (alue 110510) Kajaanin karttapalvelussa Kajaanin kaupunki. Viitattu 19.7.2023.
3. ↑  Kajaanin alueiden väkiluku 31.12.2014 ikäryhmittäin (PDF) (s. 2) Kajaanin kaupunki.  Arkistoitu 20.6.2017.
4. ↑  Nakertajan päiväkoti Kajaanin kaupunki. Viitattu 19.7.2023.
5. ↑  Nakertajan koulu Kajaanin kaupunki. Viitattu 19.7.2023.

Aiheesta muualla
----------------

* Reijoheikkinen.fi: Nakertajan historiasta (Arkistoitu versio)

Kajaani

|  |  |
| --- | --- |
| Kaupunginosat | Hetteenmäki · Hoikankangas · Kettu · Komiaho · Kuurna · Lehtikangas · Lohtaja · Nakertaja · Onnela · Puistola · Purola · Teppana · Variskangas |
| Kylät | Jormua · Koutaniemi · Kuluntalahti · Lahnasjärvi · Lehtovaara · Linnantaus · Mainua · Murtomäki · Paltaniemi |
| Vuolijoen suuralue | Itäranta · Kuusiranta · Kytökoski · Käkilahti · Ojanperä · Otanmäki · Saaresmäki · Vuolijoki · Vuottolahti |
Benedict Biscop
**Benedict Biscop**, myös **Benet Biscop** tai **Biscop Baducing**, (n. 628 Northumbria – 12. tammikuuta 689/690 Wearmouth) oli Wearmouthin St. Peterin luostarin ja Jarrowin St. Paulin luostareiden perustaja ja ensimmäinen apotti. Häntä pidetään Englannin benediktiiniläisen luostarilaitoksen isänä.

Benedict Biscop oli ylhäistä syntyperää, ja hän oli Northumbrian kuninkaan Oswiun thane (thegn) ennen kuin hän hylkäsi maallisen elämän vuonna 653. Hän matkusti samana vuonna Roomaan. Toisen Rooman matkansa jälkeen hänestä tuli munkki Ranskan Lérinsissä vuonna 666/667, ja hän otti nimekseen Benedict.

Benedict matkusti Roomaan uudestaan ja oleskeli siellä 668–669, ja saattoi Canterburyn arkkipiispaksi vihityn Theodoros Tarsoslaisen Englantiin. Vuonna 669 Benedict nimitettiin Canterburyn Pyhän Pietarin ja Paavalin luostarin apotiksi. Hän teki neljännen matkansa Roomaan vuonna 671 saadakseen ohjeet luostarin säännöiksi. Vuonna 674 Benedict rakennutti Northumbrian kuninkaan Ecgfrithin lahjoittamalle maalle Wearmouthiin Pyhän Pietarin luostarin, jossa ryhdyttiin noudattamaan benediktiinien luostarisääntöä. Vuonna 678 Benedict matkusti jälleen Roomaan luostarin priori Ceolfrithin kanssa. He palasivat Englantiin mukanaan kirkkomusiikin opettaja. Vuonna 682 Benedict rakensi Pyhän Paavalin luostarin Jarrowiin. Benedict palasi Roomaan vuonna 687.

Toistuvat vierailut Roomaan auttoivat Benedictiä keräämään suurenmoisen kokoelman käsikirjoituksia, reliikkejä ja kuvia, jotka hän lahjoitti perustamilleen luostareille. Näiden lahjoitusten avulla luostareista kehittyi 600–700-luvulla kristillisen oppineisuuden kukoistavimpia keskuksia läntisessä Euroopassa. Benedictin oppilaisiin lukeutui maineikas historioitsija Beda Venerabilis, joka pystyi kirjoittamaan kuuluisat teoksensa Benedictin kokoaman kattavan kirjaston ansiosta. Bedan kirjoittama *Historia abbatum* (Apottien elämät) on Benedictin elämän tärkein lähdeteos.

Benedict loi pohjan luostarilaitokselle, jossa syntyi oppineisuuden ja taiteen perinne, joka vaikutti koko luoteis-Eurooppaan. Hän rampautui vuonna 686 ja joutui vuoteenomaksi loppuelämäkseen. Benedictin kuoleman jälkeen hänen jäännöksensä siirrettiin Elyn saarelle, Thorneyn luostariin.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  The Editors of Encyclopaedia Britannica: Saint Benedict Biscop *Encyclopædia Britannica*. Encyclopædia Britannica, inc. Viitattu 2.5.2020. (englanniksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Israel
* Yhdysvallat
* Australia

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Trove

 |

 |
Yhdysvaltalainen luutnantti ja saksalainen etsivä tutkimassa leipomoa, jossa myrkytys mahdollisesti tapahtui.
**Nakam** (hepr. נקם) (*kosto*) oli juutalainen terroristiryhmä, joka koostui noin viidestäkymmenestä holokaustiselviytyjästä, ja jonka johtajana toimi Abba Kovner. Ryhmä tuli tunnetuksi kahdesta operaatiostaan, joista alkuperäisessä oli tarkoitus myrkyttää saksalaisen Nürnbergin kaupungin vesijohtovesi kostona Natsi-Saksan suorittamasta holokaustista. Ryhmän alkuperäinen suunnitelma kuitenkin epäonnistui, kun ryhmän johtaja Kovner pidätettiin brittiläisten viranomaisten toimesta, ja ryhmä joutui luopumaan tuomastaan myrkystä.

Alkuperäisen suunnitelman epäonnistuttua ryhmän loput jäsenet päättivät myrkyttää leipomoita, jotka vastasivat ruuan toimittamisesta yhdysvaltalaisiin vankiloihin, jossa pidettiin Natsi-Saksan sotarikollisia. Tämä suunnitelma onnistui osittain, ja ryhmän jäsenet onnistuivat myrkyttämään ainakin kolmetuhatta leipää arseenilla. Vaikka leivät ja muut elintarvikkeet saatiin myrkytettyä, loppujen lopuksi myrkky ei ollut tarpeeksi vahvaa, ja vangit kärsivät ainoastaan pahoinvoinnista ja oksentelusta, eikä kenenkään tiedetä kuolleen.

Lähteet
-------

1. ↑  Revenge *theguardian.com*. Viitattu 1.2.2020.
2. ↑  Holocaust survivors' stunning revenge plot revealed *nypost.com*. Viitattu 1.2.2020.
3. ↑  Jewish avengers unapologetic for targeting Nazis after WWII *apnews.com*. Viitattu 1.2.2020.
4. ↑  Joseph Harmatz Holocaust Avenger Who Plotted Reprisal Against Nazi Pows Dies At 91 *washingtonpost.com*. Viitattu 1.2.2020.
Vastapaavi Benedictus XIII 1300-luvun kirjankuvituksessa.
**Benedictus XIII**, syntymänimeltään **Pedro de Luna** (noin 1328 Illueca – 1423 Peñíscola, Valencia) oli vastapaavi vuosina 1394–1417 katolisen kirkon suuren skisman aikana. Kun Benedictus oli vastapaavina Avignonissa, oli Roomassa samaan aikaan paavina aluksi Bonifatius IX, sitten Innocentius VII ja sen jälkeen Gregorius XII.

Pedro de Luna kuului aatelissukuun ja opiskeli kanonista lakia Montpellierin yliopistossa ennen kuin hänestä tuli kardinaali vuonna 1375. Suuri skisma käynnistyi, kun paavi Urbanus VI:tta vastustaneet kardinaalit valitsivat kardinaali Robert de Genèven vastapaavi Klemens VII:ksi 20. syyskuuta 1378. Myös Pedro de Luna kuului Klemens VII:n tukijoihin. Klemensin kuoleman jälkeen Avignonin vastapaavia tukevat kardinaalit valitsivat de Lunan Klemensin seuraajaksi, Benedictus XIII:ksi, ollen siinä uskossa, että hän luopuisi vastapaavin virasta vapaaehtoisesti, mikäli se auttaisi lopettamaan kirkon jakautumisen.

Benedictus XIII kieltäytyi kuitenkin myöhemmin eroamasta virastaan, kun häntä tukeneet ranskalaiset ruhtinaat pyysivät sitä häneltä. Benedictusta oli alun perin tukenut 23 kardinaalia, ja 18 heistä hylkäsi nyt hänet. Ranskalaiset joukot piirittivät Avignonin paavin palatsin vuonna 1398. Benedictus pakeni Provenceen, kokosi uskolliset kardinaalinsa ja voitti takaisin Ranskan tuen, pitkälti Orléansin herttuan Ludvig I:n avulla.

Benedictus XIII aloitti neuvottelut skisman ratkaisemiseksi paavi Gregorius XII:n kanssa vuonna 1407, mutta neuvottelut eivät johtaneet mihinkään. Vuonna 1408 Ranska julistautui neutraaliksi paavien kiistassa. Kesäkuussa 1409 Pisan kirkolliskokous kutsui koolle toistensa kanssa kilpailevat kardinaalien ryhmittymät, jotta kirkkoa jakava kiista saataisiin lopetettua. Pisan kirkolliskokous julisti sekä Avignonin että Rooman paavit erotetuiksi ja valitsi heidän tilalleen uudeksi paaviksi Aleksanteri V:n. Benedictus XIII ei kuitenkaan taipunut Pisan kirkolliskokouksen päätökseen, sillä hänellä oli yhä kannatusta joissakin valtioissa. Benedictus joutui kuitenkin vuonna 1415 pakenemaan linnaansa Peñíscolassa. Vuosina 1414–1418 pidetty Konstanzin kirkolliskokous julisti Benedictuksen erotetuksi 26. heinäkuuta 1417. Benedictusta tukivat tässä vaiheessa enää Ranskan Armagnac ja Skotlanti.

Benedictus XIII kieltäytyi hyväksymästä uudeksi paaviksi marraskuussa 1417 valittua Martinus V: tä. Benedictus nimitti uhmakkaasti neljä uutta kardinaalia vuonna 1422 ja väitti sitkeästi elämänsä loppuun saakka, että hän oli oikea ja laillinen paavi.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Britannica, The Editors of Encyclopaedia: Benedict (XIII) *Encyclopedia Britannica*. Viitattu 24.6.2021. (englanniksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat
	+ 2

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Italia
* Israel
* Yhdysvallat
* Alankomaat
* Puola
* Vatikaani

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Kotkan rannikkopataljoona** (KOTRP) oli Suomenlahden meripuolustusalueen joukkoyksikkö, jonka päätehtävänä oli meritiedustelijoiden kouluttaminen.

Kirkonmaan saari oli yksi rannikkopataljoonan varuskunnista

Historia
--------

Kotkan rannikkoalue lakkautettiin 31. joulukuuta 2006 itsenäisenä joukko-osastona ja siitä muodostettiin 1. tammikuuta 2007 Suomenlahden meripuolustusalueen joukkoyksikkö nimellä Kotkan rannikkopataljoona, johon yhdistettiin Kotkan ja Haminan alueen säilyneet merivoimatoiminnot.

Joukkoyksikkö lakkautettiin vuoden 2013 lopussa. Tieto lakkautuspäätöksestä julkaistiin 8. helmikuuta 2012 osana puolustusvoimien säästösuunnitelmia. Suurin osa viimeisistä varusmiehistä kotiutui kesällä 2013.

Kokoonpano
----------

Pataljoonan perusyksiköt olivat Kotkan edustalla Kirkonmaan saarella sijaitseva Kirkonmaan linnake ja ohjuspatteri (OhjPtri/KOTRP) Haminassa. Lisäksi toimintaa oli Kotkassa Haapasaaressa ja Kuusisen sotilassatamassa. Pataljoonan esikunta sijaitsi Haminan kasarmialueella Reserviupseerikoulun yhteydessä. Esikunnan alaisuudessa oli Haminassa toimiva Tietotekniikkakeskus, Kuusisen Merikuljetuskeskus ja Kirkonmaan linnakkeella toimiva Kotkan Merivalvontakeskus, jonka alaisuudessa toimii Haapasaaren merivalvonta-asema.

Pataljoonan viimeinen komentaja oli komentaja Juha-Antero Puistola.*lähde?*

Lähteet
-------

* Rannikon Puolustaja - RP 1/2007 s. 42–46

### Viitteet

1. ↑  ]
2. ↑  van der Meer, Maria: Puolustusvoimien lakkautuslistalla kuusi yksikköä, 1 200:aa uhkaa irtisanominen *HS.fi*.  8.2.2012. Viitattu 11.2.2012.
3. ↑  Lassheikki, Petri: Kotkan rannikkopataljoonan lippu laskettiin viimeisen kerran *Yle Uutiset*.  20.6.2013. Viitattu 5.12.2013.
4. ↑  Kotkan Rannikkopataljoona - Itäisen Suomenlahden valmiusjoukkoyksikkö Puolustusvoimat. Viitattu 11.2.2012. [vanhentunut linkki]
**Kotkan valokuvakeskus** **yhdistys ry** oli vuosina 2005–2018 toiminut alueellinen valokuvakeskus. Se järjesti näyttelyitä, yleisöluentoja, koulutustapahtumia ja kursseja. Tavoitteena oli esitellä nykyaikaista visuaalista kulttuuria ja valokuvaa monipuolisesti. Pääpaino oli suomalaisessa ja kansainvälisessä valokuvataiteessa. Kotkan Valokuvakeskus yhdistys ry:n perustivat 5. toukokuuta 2005 valokuvataiteilija Juha Metso, taidemaalari Timo Mähönen ja valokuvaaja Olli Haapio. Valokuvakeskus toimi Kotkansaarella arkkitehti Kaarlo Könösen suunnittelemassa rakennuksessa vuodelta 1927.

Keskus sulki ovensa heinäkuun lopulla 2018 Kotkan Meripäivien päätyttyä.

Toiminta
--------

Keskuksen näkyvintä toimintaa oli näyttelyiden järjestäminen. Niiden vuotuinen lukumäärä oli vakiintunut noin 12 näyttelyn paikkeille. Näyttelyt järjestettiin keskuksen omissa galleriatiloissa. Gallerian lattiapinta-ala oli 180 neliömetriä, joka oli jakautunut kolmeen saliin. Jokaisen salin huonekorkeus on 3,8 metriä. Ripustusseinää on noin 80 metriä. 

Keskuksen muuta toimintaa olivat luentotilaisuudet ja kurssit. Näitä keskus järjesti yhdessä Kymen kamerat ry:n ja Kotkan taiteilijaseuran kanssa.

Lähteet
-------

* Kotkan valokuvakeskus
* Valokuvissa Viipurin historia, Kymen Sanomat 30.1.2013 (Arkistoitu – Internet Archive)
* Kantasatama

### Viitteet

1. 1 2  Rahat ovat loppu — Kotkan Valokuvakeskus lopettaa toimintansa, Kymen sanomat 2.5.2018.
2. ↑  Historia, Valokuvakeskus, viitattu 19.4.2018 (Arkistoitu lähde)

Aiheesta muualla
----------------

* Visitkotka.fi (Arkistoitu – Internet Archive)
* Kotkan valokuvakeskuksen näyttely
* Suomen valokuvakeskukset (Arkistoitu – Internet Archive)
* Kotkan valokuvakeskus sai avustusta, Yle.fi/uutiset
Ménakan piiri Malin kartalla.
**Ménakan piiri** (ransk. *Cercle de Ménaka*) on paikallishallintoalue Malin Gaon alueella. Se sijaitsee maan kaakkoisosassa Saharan ja Sahelin siirtymäalueella. Piirin pinta-ala on 79 685 neliökilometriä. Asukkaita on 56 100 henkeä (vuonna 2009). Piirin tilalle ollaan vuonna 2016 perustamassa Ménakan aluetta.

Ménakan piiri rajoittuu pohjoisessa Kidalin alueeseen, idässä ja etelässä Nigeriin sekä lännessä Gaon alueen Ansongon ja Gaon piireihin. Pinnanmuodostukseltaan se on suurten vadien pohjois-eteläsuunnassa halkomaa hiekkaista tasankoa. Vuotuinen sademäärä on noin 200 millimetriä.

Piirin hallinnollinen keskus on Ménaka. Sen lisäksi siihen kuuluvat Alatan, Andéramboukanen, Inekarin ja Tidermènen kunnat. Kyliä on viisi ja paimentolaisryhmiä 65. Asukkaat ovat tuaregeja, hausoja, songhaita ja fulbeja.

Seudun pääelinkeino on karjanhoito. Kotieläimiä ovat vuohet, lampaat, kamelit, aasit ja naudat. Lisäksi harjoitetaan maanviljeyä, kaupankäyntiä ja käsityöammatteja. Matkailu alueelle on lähes olematonta.

Lähteet
-------

1. 1 2  Schéma d'Aménagement du Territoire de Ménaka *bndr-mali.org*.  2008. Viitattu 19.5.2012. (ranskaksi)[vanhentunut linkki]
2. ↑  Resultats provisoires RGPH 2009 (Région de Gao) *instat.gov.ml*.  Arkistoitu 22.7.2011. Viitattu 19.5.2012. (ranskaksi)
3. 1 2  Synthèse des Plans Communaux de Securité Alimentaire du Cercle de Ménaka 2005–2009 *csa-mali.org*.  2005. Viitattu 19.5.2012. (ranskaksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Ménakan alueelle omistettu sivusto (Arkistoitu – Internet Archive) (ranskaksi)
**Servance-Miellin** ​[sɛʁvɑ̃s mjɛlɛ̃] on Ranskassa Haute-Saônen departementissa Bourgogne-Franche-Comtén alueella sijaitseva kunta. Se sijaitsee Ognonjoen varrella, noin 22 kilometriä Luren kaupungista koilliseen.

Servance-Miellinin kunta muodostettiin 1. tammikuuta 2017. Tällöin kaksi kuntaa Miellin ja Servance yhdistyivät.

Vuodelta 1689 peräisin olevassa Neitsyt Marian taivaaseenastumisen kirkossa on barokkityylinen alttaritaulu 1700-luvulta sekä lasimaalauksia 1900-luvulta. Vuonna 1906 rakennettu kunnantalo toimii myös kouluna. Keskuspaviljongin pohjoisosassa on tyttökoulu ja eteläosassa poikakoulu. 

Kunnan alue kuuluu osittain 220 neliökilometrin tasankoon nimeltään Plateau des mille étangs. Tätä "Tuhannen lammen tasankoa" kutsutaan myös "Pikku-Suomeksi" (*La Petite Finlande*).

  

* Neitsyt Marian taivaaseenastumisen kirkkoNeitsyt Marian taivaaseenastumisen kirkko
* Barokkityylinen alttaritauluBarokkityylinen alttaritaulu
* Plateau des mille étangsPlateau des mille étangs

Lähteet
-------

1. 1 2  Comparateur de territoire Institut National de la Statistique et des Études Économiques. Viitattu 14.7.2022. (ranskaksi)
2. ↑  La Petite Finlande *les1000etangs.com*. Viitattu 7.12.2022.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Servance-Miellin** Wikimedia Commonsissa
**Piotr Trochowski** (s. 22. maaliskuuta 1984 Tczew, Puola) on saksalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja. Hän edusti kotimaansa seurojen lisäksi espanjalaista Sevillaa.

Peliura
-------

### Seurat

Trochowski pelasi junioriaikoinaan FC Bayern Münchenin juniorijoukkueessa 1997–1999 ja FC St. Paulissa vuosina 1999–2001. Hänen ammattilaisuransa alkoi heti junioriuran päätyttyä Bayern München II:ssa, jossa hän pelasi vuoteen 2005 asti pelattuaan 38 ottelua ja tehtyään kahdeksan maalia. Vuodesta 2002 vuoteen 2005 hän pelasi kuitenkin samalla Bayernin pääseurassa pelaten 13 ottelua ja tehden yhden maalin. Vuodesta 2005 vuoteen 2011 hän edusti Hamburger SV:tä.

### Maajoukkue

Trochowski edusti Saksaa alle 20-vuotiaiden MM-kisoissa 2003. Seuraavat kaksi vuotta hän oli alle 21-vuotiaiden organisaatiossa. Hän pelasi ensimmäiset arvo-ottelunsa A-maajoukkueessa vuoden 2008 EM-kisojen karsinnoissa. Saksan selviydyttyä helposti itse EM-kisoihin hänet valittiin karsintojen tapaan joukkueen kokoonpanoon. Hän kuului Saksan kokoonpanoon myös vuoden 2010 MM-kisoissa. Yhteensä hän on pelannut A-maajoukkueessa 35 ottelua ja tehnyt niissä kaksi maalia.

Lähteet
-------

* Tilastot fussballdaten.de -sivuilla

### Viitteet

1. ↑  Arnhold, Matthias & Mamrud, Roberto & Stokkermans, Karel: West) Germany - Record International Players  22.11.2018. RSSSF. Viitattu 9.12.2018. (englanniksi)

  

Saksan joukkue – Jalkapallon EM-kilpailut 2008
1 Lehmann |
2 Jansen |
3 Friedrich |
4 Fritz |
5 Westermann |
6 Rolfes |
7 Schweinsteiger |
8 Frings |
9 Gómez |
10 Neuville |
11 Klose |
12 Enke |
13 Ballack |
14 Trochowski |
15 Hitzlsperger |
16 Lahm |
17 Mertesacker |
18 Borowski |
19 Odonkor |
20 Podolski |
21 Metzelder |
22 Kurányi |
23 Adler |
Valmentaja Löw

Saksan joukkue – Jalkapallon MM-kilpailut 2010
1 Neuer |
2 Jansen |
3 Friedrich |
4 Aogo |
5 Tasci |
6 Khedira |
7 Schweinsteiger |
8 Özil |
9 Kießling |
10 Podolski |
11 Klose |
12 Wiese |
13 Müller |
14 Badstuber |
15 Trochowski |
16 Lahm |
17 Mertesacker |
18 Kroos |
19 Cacau |
20 Boateng |
21 Marin |
22 Butt |
23 Gómez |
Valmentaja Löw
**Seppo Jaakko Marjomäki** (8. kesäkuuta 1931 Pyhäjoki – 9. kesäkuuta 2007) oli suomalainen yritysjohtaja, joka sai kauppaneuvoksen arvonimen.

Marjomäen vanhemmat olivat osuuskaupan hoitaja Iisakki Marjomäki ja Selmi Flinkkilä ja puoliso vuodesta 1958 Aura Laulumaa. Marjomäki kävi kauppaopiston 1951–1952 ja otti osaa liikkeenjohdon koulutuksiin 1966–1968. Hän oli Pyhäjoen Osuuskaupan myyjä ja myymälänhoitaja 1954–1955, Oulaisten Osuuskaupan kenttäkoulutuksessa 1955–1956, SOK:n Kokkolan alueen kenttäkoulutuksessa 1956–1957, Oy Tuote-Välityksen palveluksessa 1957–1958, SOK:n Porin konttorin maatalousosaston johtaja 1958–1962 ja Rauman Osuuskaupan, vuodesta 1967 Osuuskauppa Keula, kaupallinen johtaja 1962–1969 ja toimitusjohtaja 1969–1989. Hänellä oli myös useita luottamustehtäviä. Sotilasarvoltaan Marjomäki oli reservin luutnantti. Hän sai kauppaneuvoksen arvonimen 1985.

Lähteet
-------

1. 1 2  Vahe, Juha: Kauppaneuvos Seppo Marjomäki (1931–2007). *Suomen talouselämän vaikuttajat* -verkkojulkaisu (maksullinen). Suomalaisen Kirjallisuuden Seura. Viitattu 15.12.2022.
2. 1 2  Seppo Marjomäki *Biografiasampo*. Viitattu 15.12.2022.
**Serǧilla** tai **Serjilla** (arab. سرجيلا‎, *Sarjīlā*) on hylätty roomalaiskaudella alkunsa saanut kylä Pohjois-Syyriassa. 200-luvun lopulla tai 300-luvun alussa perustettu ja aikanaan oliiviöljyn tuotannolla vaurastunut kylä hylättiin 800- ja 900-luvuilla. Taakse jäi kuitenkin nykypäiviin asti hyvin säilyneitä rakennuksia. Serǧilla on yksi alueen monista samantapaisista hylätyistä kylistä.

Maantiede ja nimi
-----------------

Serǧillan kartta.
Serǧilla sijaitsee Pohjois-Syyriassa Jebel Zawiyen alueella. Jebel Zawiye on kalkkikivimassiivi, jonka alueella noin kolmen kilometrin säteellä on yhteensä 15 Serǧillan kaltaista hylättyä kylää.

Kylän nykyinen nimi Serǧilla on johdettu ilmeisesti arameasta. Kylän historiallista nimeä ei tunneta, mutta oletettavasti se on ollut hyvin samankaltainen nykyisen nimen kanssa.

Historia
--------

Kylpylä.
Majatalo.
Serǧillan asutushistoria voidaan jakaa kolmeen eri vaiheeseen Rooman ja Bysantin valtakuntien kausilta, sekä islamilaiselta kaudelta. Ensimmäinen kesti 200-luvun lopulta tai 300-luvun alulta 380- tai 390-luvulle saakka. Ensimmäisellä kaudella kylä oli varsin pieni. Se sisälsi vain joitakin pieniä talonpoikaisasumuksia Ensimmäiset asukkaat lienevät saapuneet paikalle ympäröivältä tasangolta siirtolaisina. Tuolloiset kyläläiset harjoittivat löydettyjen työkalujen perusteella maanviljelyä.

Toinen vaihe kesti ensimmäisen vaiheen lopulta 500-luvun lopulle saakka. Paikallisista oli ilmeisesti tullut huomattavasti vauraampia. Taloja alettiin rakentaa yksityiskohtaisemmin ja osasta tuli myös isompia. Paikalla oli alettu valmistaa tuolloin suuressa kysynnässä ollutta oliiviöljyä ja kylässä oli suurikokoisia öljynpuristamoja. Samoihin aikoihin kylään valmistui asuntojen lisäksi muita rakennuksia, kuten kirkko, kylpylöjä ja majatalo. Majataloa tai "kahvilaa" pidettiin aikaisemmin virheellisesti andronina. Toisen vaiheen rakennuksia on säilynyt hyvin nykypäiviin saakka.

Kirkon rauniot.
Kolmas vaihe kesti 500-luvun lopulta 700-luvun alkuun. Kylään ei valmistunut enää suurempia rakennuksia. Alueen muslimivalloitus sijoittuu kylän kolmanteen vaiheeseen. Ilmeisesti tämä ei vaikuttanut kylän kokoon. Asukkaat alkoivat kuitenkin omaksua islamin uskon ja arabian kielen. Kaiverruksia alettiin tehdä syyrian ohella arabiaksi ja kylään rakennettiin mihrab. Lopulta 800- ja 900-luvuilla kylä hylättiin kokonaan. Ilmeisesti sen asukkaat muuttivat paremmin maanviljelykseen soveltuville alueille tasangoilla.

Kaivaukset
----------

Ensimmäinen kylää tutkinut oli Melchior de Vogüé ja kaivauksia paikalla teki ensimmäisenä Howard Crosby Butler vuosina 1899–1909. Vuodesta 1989 kaivauksia ja tutkimuksia tekivät ranskalaiset Georges Tate, Albert Naccache ja G.Charpentier.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6  William G. Dever, Carol L. Meyers, James D. Muhly, Dennis Pardee, James A. Sauer: *The Oxford Encyclopedia of Archaeology in the Near East*, s. 4-5. Volume 5. Oxford University Press, 1997. ISBN 0-19-506512-3. (englanniksi)
**Chasmaporthetes** on sukupuuttoon kuollut hyeenoiden heimoon kuulunut suku.

Lajit ja alalajit
-----------------

Vuonna 1988 julkaistussa artikkelissa Björn Kurtén ja Lars Werdelin luettelivat sukuun viisi lajia, joista kaksi jakaantui kahteen alalajiin.

* *Chasmaporthetes borissiaki* (Khomenko)
* *Chasmaporthetes lunensis* (Del Campana)
	+ *Chasmaporthetes lunensis lunensis*, Euroopassa
	+ *Chasmaporthetes lunensis honanensis*, Kiinassa
* *Chasmaporthetes nitidula* (Ewer)
* *Chasmaporthetes ossifragus* Hay
	+ *Chasmaporthetes ossifragus ossifragus* Yhdysvaltojan länsiosassa
	+ *Chasmaporthetes ossifragus nn*, toinen alalaji Floridassa
* *Chasmaporthetes exitelus* Kiinassa

*Chasmaporthetes ossifragus* eli Pohjois-Amerikassa 4,9 miljoonaa - 780,000 vuotta sitten Plioseenikaudelta varhaiselle pleistoseenille. Fossiilisia jäänteitä on löydetty Floridasta, Arizonasta Pohjois-Texasista Meksikosta ja Uudesta Meksikosta. *C. ossifragus* on ainoa tunnettu hyeena joka on levinnyt Pohjois-Amerikkaan.

Chasmaporthetes ossifragus -lajin hyeenoilla oli pitkät ja vahvat jalat ja niiden uskotaan olleen aktiivisia saalistajia. Ne ovat voineet saalistaa ryhmissä. Vaikka metsästyshyeenalla oli vahva purenta ja se pystyi murskaamaan luita, ei se silti syönyt luita nykyisen täplähyeenan (Crocuta crocuta) tavoin. Se eli "luunmurskaajakoirien" (kuten *Borophagus diversidens*), jättigepardien ja sapelihammaskissojen (Dinobastis, Megantereon) kanssa. Sen ruokavalioon kuuluivat hevoset, kamelieläimet, pekarit, hirvieläimet, murmelit ja muut pienet eläimet.

*Chasmaporthetes lunensis* muistutti *C. ossifragusta*. Se eli Euroopassa, Afrikassa ja Aasiassa samaan aikaan kuin *C. ossifragus*. Ne voivat olla sama laji, joka tarkoittaisi että se olisi yksi laajalle levinneimmistä petoeläimistä.

Chasmaporthetes borissiaki oli suvun vanhin laji.*lähde?*

Lähteet
-------

1. 1 2  Kurten & Wendelin: A review of the genus Chasmaporthetes Hay, 1921 (Carnivora, Hyaenidae).  *Journal of Vertebrate Paleontology*, 1988, 8. vsk, nro 1. Artikkelin verkkoversio. Viitattu 2.5.2021.
2. 1 2 3  The American Hyena (Chasmaporthetes ossifragus) *GeorgiaBeforePeople-blogi*. Viitattu 2.5.2021.

Aiheesta muualla
----------------

* Prehistoric Hyena’s Teeth Show Bone-Crushing Carnivore Roamed the Arctic Smithsonian Magazine

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Taksonitunnisteet | 
* Wikidata: Q137581
* EoL: 4443407
* Fossilworks: 41023
* GBIF: 4833226
* IRMNG: 1104045

 |

 |
Sergiu Natra
**Sergiu Natra** (hepr. ‏סרג'יו נטרא‎; 12. huhtikuuta 1924 Bukarest – 21. helmikuuta 2021) oli romanialaissyntyinen, israelilaistunut säveltäjä.

Natra opiskeli Bukarestin musiikkiakatemiassa Leon Klepperin johdolla. Vuonna 1945 hän voitti Enescu-palkinnon teoksestaan *Marssi ja koraali*. Vuonna 1951 hänelle myönnettiin Romanian kansantasavallan valtionpalkinto. Natra muutti vuonna 1961 Israeliin vaimonsa Sonian kanssa ja asettui Tel Aviviin. Vuosina 1975–1985 hän opetti Tel Avivin Rubin-musiikkiakatemiassa. Israeliin muutettuaan Natra sai Joel Engel -palkinnon (1970) ja Israelin pääministerin sävellyspalkinnon (1984).

Natra sävelsi muun muassa orkesteriteoksia (*Sinfonia* jousille, *Toccata*, *Voices of Fire*), vokaaliteoksia (*Song of Deborah*, kantaatti *Ness Amim*, *Sacred Service*) sekä kamari- ja muuta instrumentaalimusiikkia. Hän saavutti kansainvälistä tunnustusta myös harpulle laatimillaan teoksilla, joihin kuuluivat *Sonatina* (1969), *Prayer* (1970) ja *Divertimento* (1976). Varhaisissa teoksissaan Natra osoitti Igor Stravinskylta, Sergei Prokofjevilta ja Paul Hindemithiltä omaksuttuja vaikutteita. Muutettuaan Israeliin hän alkoi hyödyntää heprean kieltä ja raamatullisia teemoja. Tämä ilmenee muiden muassa teoksissa *Song of Deborah* (1967) ja *A book of Hebrew songs* (harpulle, 1979). Natran teosten esittäjien joukossa on ollut Israelin filharmoninen orkesteri. Kertomansa mukaan Natra pyrki olemaan sävellystyössään vapaa muodon tuomista rajoituksista. Hän kertoi myös kokevansa syvää mielenkiintoa uusbarokkia sekä polytonaalisia ja polymodaalisia harmonioita kohtaan.

Lähteet
-------

1. ↑  Sergiu Natra (1924-2021) Bibliothèque nationale de France
2. 1 2 3 4  Sergiu Natra Jewish Music Research Centre
3. 1 2 3  Natra Sergiu Israel Music Institute


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Belgia
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana

 |

 |
**Chat Doré** oli ravintola, joka sijaitsi Helsingissä osoitteessa Unioninkatu 24. Ravintola aloitti toimintansa kieltolain aikaan marraskuussa 1929. Sisustuksen suunnitteli taiteilija Birger Carlstedt yhdessä arkkitehti Karl Malmströmin kanssa. Chat Dorén sisutus oli sekoitus art decoa ja funktionalismia, ja oli sellaisena melko ainutlaatuinen Helsingissä. Chat Doré, kultainen kissa, oli kahvilan maskotti.

Taiteilijan äiti, ravintolan omistaja Amanda Carlstedt oli tarkoittanut paikan baari-ravintolaksi, muttei saanut tarvittavia baarioikeuksia. Kahvila-ravintolaa pidettiin arvossa. Se pystyi tuottamaan vetoavan ravintolatilan, jossa yhdistyi käytännöllisyys ja taiteellisuus. Eteisaulasta oikealle aukeni suuri ravintolasali baaritiskeineen ja salin parvella oli tila pienelle orkesterille. Kirkkain värein toteutettu lattiamaalaus hallitsi tilaa. Alakerrassa oli erillinen kabinettitila.

Chat Doré lopetti toimintansa Carlstedtin johtamana vuoden 1933 alussa. Mahdollisia syitä tähän olivat anniskeluoikeuksien puute, lama ja ravintolan liiallinen ylellisyys. Chat Dorén osti rouva Edith Mellin, joka jatkoi toimintaa. Lopullinen sulkemisajankohta ei ole tiedossa.

Lähteet
-------

* Moderni eksotiikka. 1920-1930 -luvun helsinkiläisravintoloiden sisustuksia -verkkonäyttely
Sergokalan piiri Dagestanin kartalla.
**Sergokalan piiri** (ven. Сергокалинский район, *Sergokalinski raion*) on kunnallinen itsehallintoalue Dagestanin tasavallassa Venäjällä. Vuonna 1929 perustetun piirin pinta-ala on 528 neliökilometriä. Asukkaita on 31 100 henkeä (vuonna 2009).

Sergokalan piiri sijaitsee vuorten alarinteillä Dagestanin itäosassa. Se rajoittuu pohjoisessa Karabudahkentin, idässä Kajakentin, etelässä Kaitagin ja Dahadajevin sekä lännessä Akušan ja Levašin piireihin.

Piiriin kuuluu 15 kyläneuvostoaluetta: Aimaumahi, Ajalizimahi, Burdeki, Degva, Kanasiragi, Kitšigamri, Mammaul, Miglakasimahi, Mjurego, Murguk, Nižnije Mulebki, Novomugri, Sergokala, Urahi ja Vanašimahi. Hallinnollinen keskus on Sergokalan kylä, jossa asuu noin kolmannes piirin väestöstä. Asutuskeskuksia on yhteensä 33. Vuoden 2002 väestönlaskennan mukaan 99,4 % piirin asukkaista on dargeja.

Sergokalasta on maantieyhteys Mahatškalaan, jonne on matkaa 98 kilometriä.

Seudun pääelinkeino on maatalous, joka on erikoistunut viljakasvien viljelyyn ja karjanhoitoon. Vähäisemmässä määrin harjoitetaan puutarhanhoitoa ja viininviljelyä. Lisäksi piirissä on elintarviketeollisuutta.

Lähteet
-------

1. ↑  Federalnaja služba gosudarstvennoi statistiki: Tšislennost naselenija Rossijskoi Federatsii po gorodam, posjolkam gorodskogo tipa i raionam na 1 janvarja 2009 g. *gks.ru*.  Arkistoitu 21.10.2011. Viitattu 24.12.2009. (venäjäksi)
2. ↑  Etno-Kavkaz: Naselenije Dagestana *ethno-kavkaz.narod.ru*. Viitattu 1.12.2011. (venäjäksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Sergokalan piirin sivusto (venäjäksi)

Dagestanin piirit ja *kaupunkipiirit*
Agul | 
Ahty | 
Ahvah | 
Akuša | 
Babajurt | 
Bežtan osa-alue | 
Bolith | 
Buinaksk | 
*Buinaksk* | 
*Dagestanskije Ogni* | 
Dahadajev | 
Derbent | 
*Derbent* | 
Dokuzpara | 
Gergebil | 
Gumbet | 
Gunib | 
Hasavjurt | 
*Hasavjurt* |
Hiv | 
Hunzah | 
*Izberbaš* | 
*Južno-Suhokumsk* | 
Kaitag | 
Kajakent | 
Karabudahkent | 
*Kaspijsk* | 
Kazbek | 
Kiziljurt | 
*Kiziljurt* | 
Kizljar | 
*Kizljar* | 
Kul | 
Kumtorkala | 
Kurah | 
Lak | 
Levaši | 
Magaramkent | 
*Mahatškala* | 
Nogai | 
Novolak | 
Rutul | 
Šamil | 
Sergokala | 
Suleiman Stalski | 
Tabasaran | 
Tarumovka | 
Tljarata | 
Tšaroda | 
Tsumada | 
Tsunta | 
Untsukul
**Sääksjärvitalo** oli Lempäälän kunnan Sääksjärvellä sijainnut työväentalo.

Historiaa
---------

Rakennus oli valmistunut yhden lähteen mukaan vuonna 1945, toisen mukaan 1950-luvulla. Sen alakerrassa oli alun perin Tuotannon myymälä ja yläkerrassa asuntoja. 1960-luvulla myymälä siirtyi pois, ja Sääksjärven Sosialidemokraattinen yhdistys (perustettu 1946) osti talon itselleen. Yhdistys muutti liiketilat kokous- ja juhlatiloiksi. Varastotiloista kunnostettiin kahvila- ja keittiötilat.

Vuonna 2017 tehdyssä rakennusinventoinnissa Sääksjärvitalon arvioitiin olevan "arkkitehtonisilta, historiallisilta ja ympäristöarvoiltaan edustava/paikallisesti merkittävä" ja suositeltiin, että "Kohteen arvokasta rakennuskantaa koskevan suunnittelun tai toimenpiteen tulee olla kokonaisuuden säilyttämistä turvaavia." Myös Pirkanmaan maakuntamuseo suositti talon säilyttämistä, mutta sille on myönnetty purkulupa, ja vuonna 2019 se laitettiin myyntiin verkkohuutokauppaan. Rakennus purettiin vuonna 2022.

Rakennus
--------

Talo oli kaksikerroksinen ja pinta-alaltaan 250 m². Siinä oli juhlasali, ravintola, keittiö sekä kahden huoneen ja keittiön asunto. Talo on lautarakenteinen, ja sen alkuperäinen tiilikate vaihdettiin peltiin vuonna 1975. Talossa oli myös keskuslämmitys, sisä-wc sekä vesijohto ja viemäri.

Toimintaa työväentalolla
------------------------

Talolla järjestettiin ainakin kokouksia, nuorisotoimintaa ja juhlia. Sitä myös vuokrattiin ulkopuolisille.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Båsk-Ekholm, Katia & Häyry, Kaj: *Suomen työväentaloja koskeva selvitys*. Helsinki: Opetusministeriö, 1982.
2. 1 2 3  Kervinen, Minttu: Sääksjärvi, inventointiraportti  11.12.2017. FCG suunnittelu ja tekniikka Oy / Lempäälän kunta. Viitattu 17.2.2023.
3. ↑  Pusa, Kari: Sääksjärvitaloa myydään nettihuutokaupassa – Maakuntamuseo säilyttäisi mutta rakennukselle on myönnetty purkulupa  24.5.2019. Lempäälän-Vesilahden Sanomat. Viitattu 17.2.2023.
4. ↑  Koivisto, Erkki: Puretun Sääksjärvi-talon tilalle rakennetaan vuokrattavaa liiketilaa *Lempäälän-Vesilahden Sanomat*.  7.3.2022.  Arkistoitu 27.2.2023. Viitattu 27.2.2023.
**Timo Oskari Helosuo** (s. 1967 Lahti) on Kolster Oy Ab:n toimitusjohtaja vuodesta 2016.

Elämä ja ura
------------

Timo Helosuo kirjoitti ylioppilaaksi Lahden Tiirismaan lukiosta 1987. Hän valmistui kauppatieteen maisteriksi ja ekonomiksi Jyväskylän yliopistosta 1993. Valmistumisen jälkeen Helosuo työskenteli Jyväskylän yliopistossa henkilöstön kehittämispäällikkönä. Vuonna 1994 Helosuo siirtyi Andersen Consultingin palvelukseen liikkeenjohdon konsultiksi ja erikoistui muutosjohtamiseen. Timo Helosuo työskenteli useissa kansainvälisissä tehtävissä Nokialla vuosina 1999-2010, joista Yhdysvalloissa vuosina 2008-2010. Nokialta hän siirtyi Accenture Management Consulting:iin yksikön johtajaksi Oppiminen ja Organisaatiot yksikköön. Toimitusjohtajana Management Institute of Finland MIF -konsernissa Helosuo aloitti 2012. MIF siirtyi yrityskaupan yhteydessä osaksi Soprano-konsernia huhtikuun alussa 2014. Timo Helosuo nimitettiin 2.4.2014 Soprano-konserniin Executive Vice Presidentiksi, varatoimitusjohtajaksi ja johtoryhmän jäseneksi vastuualueenaan Training & Consulting -yksikkö.

Timo Helosuo aloitti Kolster Oy Ab:n toimitusjohtaja vuonna 2016.

Timo Helosuo on naimisissa, ja hänellä on kolme lasta.

Luottamustehtävät
-----------------

Timo Helosuo toimi Pörssi ry:n puheenjohtajana 1990, Ekonomiopiskelijoiden liiton puheenjohtajana 1991, Kanta-Espoon Rotariklubissa 2012–2014, Suomen Strategisen Johtamisen Seura vuodesta 2012, hallituksen jäsenenä 2015–2017. Hän on Suomalais-Kiinalainen Kauppayhdistys ry:n hallituksessa.

Lähteet
-------

1. 1 2  Esittelyssä uusi toimitusjohtaja Timo Helosuo, I sivu (PDF) *docplayer.fi*. Viitattu 3.2.2018.
2. ↑    *Keskisuomalainen*, 4.9.1993.
3. ↑  *Tiedonjyvä*-lehti 3/1993.
4. ↑    *Kauppalehti*, 10.11.1994.
5. ↑    *Tiedonjyvä*, 3.9.2010, 45. vsk, nro 5.  Jyväskylän yliopisto. ISSN 1798-6877. Artikkelin verkkoversio (PDF).
6. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive)
7. ↑  Liimatainen, Karoliina: Timo Helosuo uuden koulutusyksikön johtoon *Kauppalehti*.  12.6.2012.
8. ↑  Räikkönen, Alexandra: Soprano kutisti ja uudisti johtoryhmänsä *Arvopaperi*.  Arkistoitu 23.9.2015. Viitattu 24.2.2018.
9. ↑  *Talouselämä* 27/2012.
10. 1 2  *Ekonomimatrikkeli 2001*. Suomen Ekonomiliitto 2001.
11. ↑  Suomen Rotary: Matrikkeli 2012–2013
12. ↑  Seuran jäsenet Suomen Strategisen Johtamisen Seura.
13. ↑  SSJS:n hallitus 2016 Suomen Strategisen Johtamisen Seura.
14. ↑  Hallitus / Board – Kauppayhdistykset *Kauppayhdistykset*. Viitattu 3.2.2018.